burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Rovinka

Rovinka (historicky , , , ) je obec na Slovensku v okrese Senec.
Obec Rovinka leží juhovýchodne od Bratislavy a od Šamorína na úrodnej vnútrokarpatskej Podunajskej rovine, ktorá je súčasťou Podunajskej nížiny. Cez obec prechádza štátna cesta I. triedy č. 63, ktorá spája Bratislavu s Komárnom. Železničná zastávka s názvom Rovinka je vzdialená od centra obce asi je zanedbaná a uvažuje sa o jej zrušení. Do roku 1996 bola obec súčasťou okresu Bratislava-vidiek. Uplatnením zákona NR SR č. 221/1996 Z. z. bola obec začlenená do okresu Senec a do Bratislavského kraja. Podunajská rovina, na ktorej leží obec, je najteplejšou a najsuchšou oblasťou Slovenska. Má najviac slnečného svitu a je aj najveternejšou rovinnou oblasťou u nás. Vyznačuje sa krátkymi zimami a priemerný počet dní so snehovou pokrývkou je okolo 35 dní. Celkové priemerné ročné zrážky za posledné desaťročie boli 350 až . Letné teploty sú do 35 °C.
Nadmorská výška územia obce sa pohybuje od 120 do Rovinatý chotár a úrodné pôdy vytvárali a vytvárajú veľmi dobré podmienky pre rozvoj poľnohospodárstva. Do územia obce zasahuje Chránená krajinná oblasť Dunajské Luhy. V katastri obce sa nachádza prírodná rezervácia Topoľové hony, ktorej predmetom ochrany sú suchomilné panónske dúbravy a rastlinné spoločentsvá s klokočom perovitým. V obci sa nachádza chránený strom – Novolipnický platan (platan javorolistý) ktorého vek sa odhaduje cez dvesto rokov. V katastrálnom území obce sa nachádzajú štrkové jazerá – malé a veľké. Popri veľkom jazere vyrástli aj dve záhradkárske osady, ktorých majitelia, ale aj viacerí občania a návštevníci, využívajú vody jazera na kúpanie a člnkovanie. Popri obci vedie aj „stará“ protipovodňová „Hornožitnoostrovská hrádza“ patriaca Povodiu Dunaja. Po druhej svetovej vojne pôvodných obyvateľov Nemcov a Maďarov odsunuli a obec bola dosídlená Kysučanmi. V súčasnosti v nej žije oficiálne cca 4000 obyvateľov ale reálny počet obyvateľov je vyšší.
Vo vzdialenosti 5 –  je vodná zdrž Čunovo, ktorá je súčasťou vodného diela Gabčíkovo. Najbližšie vodné plochy sú Malá voda a Piesková jama, ktoré sa využívajú na lov rýb a rekreáciu. Z voľne žijúcej zveri sú najviac zastúpené zajace, bažanty, srnčia zver, diviaky a vodné vtáctvo.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1235, jej názov bol Dolná Čela. Obec tvorí prevažne maďarské obyvateľstvo. Od 1532 sa spomína aj Horná Čela. Po osídlení tohto územia Nemcami sa obec volala Waltersdorf (Unter a Ober). V roku 1913 sa obe časti zlúčili pod spoločný názov Csolle. Takto sa obec volala až do roku 1948, kedy ju premenovali na Štefánikovce. Od roku 1960 nesie dnešný názov Rovinka (na návrh miestneho občana). 
Medzi kultúrno-historické pozoruhodnosti obce Rovinka môžeme zahrnúť rímskokatolícky kostol v románskom slohu z roku 1798 zasvätený Najsvätejšej Trojici, kultúrny dom – pozostatok panského sídla po maďarských zemepánoch a horný cintorín, kde sa nachádza stará hrobka bez viditeľných identifikačných znakov.
Reca

Reca (historicky , ) je obec na Slovensku v okrese Senec. V obci sa nachádza rímskokatolícky kostol sv. Štefana kráľa z roku 1815 a kostol maďarskej reformovanej cirkvi z prelomu 19.-20. storočia.
Obyvateľstvo.
Národnostné zloženie.
zdroj:
Nový Svet

Nový Svet (o názvoch pozri nižšie) je obec na Slovensku v okrese Senec. V obci sa nachádza zvonica a pamätník SNP. 
Názvy.
Doložené názvy sú: 
V práci Pelikán 1925 sú názvy Kerény (Kriňpusta) a Nový Svet uvedené ako dve rôzne časti Senca.
Novšie sa niekedy uvádza maďarský názov Újvilágmajor, ale tu možno ide o omyl, lebo tak sa oficiálne v roku 1913 volala časť Šale (a takisto to bol kedysi názov územia pri Szombathely). 
Zdroje tejto kapitoly: 
Dejiny.
Do začiatku 20. storočia sa ako Nový Svet označovala osada/dvor, ktorej poloha bola oveľa južnejšie než dnes. Na mape v roku 1839 je pri tomto dvore uvedená značka W.H., t.j. Wirt(h)shaus (čo znamená hotel či pohostinstvo ). Prvá písomná zmienka je z roku 1806 (Neue Welt). Najstaršie písomné záznamy o osídlení sú z roku 1871. V roku 1924 tu vznikla kolónia presídlencov zo stredného Slovenska a Moravy. V roku 1946 sa prisťahovali ďalší obyvatelia zo Kšinnej a okolitých obcí. Do roku 1960 bol Nový Svet súčasťou obce Senec, potom bol súčasťou obce Reca a od roku 2002 je Nový Svet samostatnou obcou.
Vyšný Mirošov

Vyšný Mirošov je obec na Slovensku v okrese Svidník.
Symboly obce.
Erb.
V modrom štíte na zelenej pažiti vpravo je nad striebornou okrúhlou kamennou, čierno murovanou studňou zľava sa skláňajúci muž v striebornej košeli a nohaviciach, čiernej veste, klobúku a čižmách, oboma rukami držiaci strieborný džbán. Znamenie na erbe bolo vypracované podľa odtlačku pečatidla obce z roku 1787. Autormi erbu sú Jozef Petrovič a Kvetoslava Hanzová. Erb bol prijatý 31. decembra 1999 na rokovaní obecného zastupiteľstva a je zapísaný v heraldickom registri pod číslom: HR: V-130/1999
Vlajka.
Obecná vlajka má podobu štyroch pozdĺžnych pruhov vo farbách 1/6 modrej, 2/6 bielej a 1/6 modrej. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu. Farebnosť pruhov na vlajke je daná farbami obecného erbu. 
Dejiny.
Obec založili v rokoch 1553–1567. Obec je doložená z roku 1567 ako Felsö Meraso, neskôr ako Felsso Mireso (1572), Felsö Miroso, Mirosso (1618), Miroscha (1786), Horní Mirosa (1808), Vyšný Mirošov (1920); maďarsky Felsőmirossó, Felsőmerse.
Najstaršia písomná správa o existencii obce je v listine z roku 1567. Ide o záznam výmeru chotára Vyšného Mirošova na účely novej výstavby. V tomto prípade sa potvrdzuje, že Vyšný Mirošov má pravdepodobne čas svojho vzniku na začiatku 16. storočia, lebo 8-ročný rozdiel medzi dosiaľ známymi údajmi dvoch príbuzných osád je veľmi krátky. 
Vyšný Mirošov patril v tom období panstvu Makovica. Makovické panstvo poslalo „brata Miroša“, aby začal budovať novú osadu – Vyšný Mirošov (1597). V jeho osade žila rodina šoltýsa a tri železiarske rodiny. Išlo však o vitálnych obyvateľov, keď do roku 1600 zabezpečili výstavbu už vtedy veľkej obce s 19 poddanskými a jednou až dvoma šoltýskymi chyžami (domami). Osadníkom štyroch šoltýskych dvorov patril mlyn (1618), ale počet domov sa neskôr zmenšil o päť. V obci pôsobil pravoslávny duchovný (baťko) a pribudli dve železiarske rodiny.
Roku 1781 kráľ Jozef II. vydal rozkaz o novej komasácii, t.j. o zavedení pozemkového katastra (súpis pozemkov s opisom a podrobnými údajmi o ich charakteristike). Pôda poddaných bola oddelená od panských pozemkov a táto skutočnosť, zvýhodňujúca pánov, bola zapísaná do osobitných katastrálnych kníh.
V 18. storočí patril Vyšný Mirošov Aspremontom. V rokoch 1850-1890 tu bolo veľké vysťahovalectvo. V 19. storočí obec patrila Sečéniovcom. 
1. svetová vojna: V rokoch 1914-1915 obsadilo Vyšný Mirošov ruské vojsko. Časť obyvateľov pracovala v priemysle vo Svidníku. 
2. svetová vojna: V rokoch 1941–1945 bola obec tiež oslobodená ruským vojskom. Na česť sovietskych letcov je v obci postavený pamätník. 
Počas obdobia komunizmu obyvateľstvo obce pracovalo hlavne na obecnom družstve (statky kráv a prasiat), ktoré je dnes už iba ruinami. 
Občianska vybavenosť.
V súčasnosti sa v centre obce nachádza okrem pravoslávneho chrámu aj moderný gréckokatolícky kostol. V jeho blízkosti sa nachádza dom smútku a hlavný obecný cintorín.
Vyšný Orlík

Vyšný Orlík je obec na Slovensku v okrese Svidník.
Polohopis.
Vodné toky.
Cez stred obce Vyšný Orlík preteká rieka Ondava. Jej pravým prítokom je potok Riečka a ľavým potok Mostovka. Za obcou smerom na Bardejov sa nachádza rybník, ktorý sa využíva na rekreačný rybolov.
Začiatkom mája bude slávnostne otvorená rybárska sezóna na rybníku spojená so súťažou všetkých vekových kategórii.
Symboly obce.
Erb.
V modro-červenom štiepenom štíte strieborný zlatokorunovaný orol v
zlatej zbroji.
Terajší erb bol prijatý uznesením obecného zastupiteľstva 23. mája 2003 č. OZ – 4/2003. 2/2 a je zapísaný v heraldickom registri Slovenskej republiky pod signatúrou V -105/2003.
Hovoriaci symbol podľa odtlačku pečatidla obce z roku 1787. 
Autorom erbu je Ladislav Nagy. 
Vlajka.
Vlajka obce pozostáva zo siedmich pozdĺžnych pruhov vo farbách modra (1/7), biela (1/7), modra (1/7), žltá (1/7), červena (1/7), biela (1/7) a červena (1/7). Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zostrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Literatúra: Heraldický register Slovenskej republiky V, Ministerstvo vnútra SR, Matica slovenská 2006, str. 196-197.
Kultúra a zaujímavosti.
Pamiatky.
26. novembra 1944 a 19. januára 1945 bola obec počas oslobodzovacích bojov vypálená. Vypálených a zničených bolo 26 domoc a 54 domov bolo silne poškodených.
Pravidelné podujatia.
Medzi pravidelné podujatia vo Vyšnom Orlíku je volejbalový turnaj O pohár starostu obce Vyšný Orlík. Koná sa prvú augustovú nedeľu. V roku 2007 sa konal 9. ročník.
V roku 2007 sa konal 1. ročník tohto istého turnaja Memoriál Jána Čvaňa.
Školstvo.
V obci je základná škola - 1. stupeň (1 až 4) a materská škola.
Železník

Železník je obec na Slovensku v okrese Svidník. 
Polohopis.
Rozprestiera sa na južnom okraji Nízkych Beskýd v doline Tople v nad­morskej výške 170-400 m. Má rozlohu 583 ha. V severnej časti až rovinatý. Železník má 468 obyvateľov. 
Symboly obce.
Erb.
V zelenom štíte nad červenou zvlnenou zvýšenou pätou štítu je strieborný zlatolistý strapec hrozna, medzi dvoma zlatými klasmi na listnatých stopkách. Znamenie erbu tvorí nový erb z roku 2000, znázorňujúci vinohradnícky a poľnohospodársky motív. Vlnovka znázorňujúca potok Vašpatak (Železný potok) tvorí čiastočne hovoriaci symbol. Erb bol prijatý obecným zastupiteľstvom v 27. apríla 2000 a je zapísaný v Heraldickom registri SR pod číslom HR: Z-80/2000. Autormi erbu sú Leon Sokolovský, Sergej Pančák a Peter Kónya.
Vlajka.
Vlajka obce pozostáva zo šiestich pozdĺžnych pruhov vo farbách 1/6 žltej, 1/6 bielej, 1/6 zelenej, 1/6 žltej, 1/6 bielej a 1/6 červenej. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zastrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Občianska vybavenosť.
V obci sa nachádzajú dva moderné kostoly, evanjelický kostol z roku 2001 a rímskokatolícky Kostol Božieho milosrdenstva z roku 1995.
Kaplna (okres Senec)

Kaplna (historicky , , ) je obec na Slovensku v okrese Senec. Najvýznamnejšou pamiatkou je románsko-gotický Kostol sv. Alžbety z 13. storočia, pomerne veľká, pôvodne dvojvežová tehlová stavba.
Kráľová pri Senci

Kráľová pri Senci (historicky , , ) je obec na Slovensku v okrese Senec. 
História.
Obec je písomne doložená z roku 1335, patrila ku kráľovským majetkom, odtiaľ asi aj názov obce. Od začiatku 18. storočia tu bola veľká francúzska záhrada, ktorá bola počas 2. svetovej vojny takmer úplne zničená. 
Súčasná Kráľová pri Senci vznikla spojením dvoch obcí – Krmešu a Kráľovej. Krmeš ležal naľavo od Čiernej Vody, v blízkosti križovatky ciest Senec – Nitra. V roku 1910 mala 938 obyvateľov, prevažne slovenskej národnosti. Kráľová bola situovaná na pravom brehu Čiernej Vody. Obe obce pripadli v roku 1938 horthyovskému Maďarsku, oslobodené boli 1. apríla 1945. Po skončení 2. svetovej vojny sa spojili.
Kultúra a zaujímavosti.
V obci sa nachádza technická pamiatka zaradená medzi národné kultúrne pamatky – secesný most z roku 1904 cez Čiernu vodu. Most, ktorý je dielom talianskych majstrov, spájal kaštiel na pravom brehu s parkom a pozemkami na ľavom. Všeobecne sa udáva, že most je barokový a pochádza z 18. storočia, ale stavba iba imituje barok. Pamiatka bola obnovená s príspevkom z grantového programu Obnovme si svoj dom z Nadácie SPP. Most sa stal predlohou pre poštovú známku s nominálnu hodnotou 29 slovenských korún vydanú Slovenskou poštou v roku 2007.
Miestny kostol sv. Jána Krstiteľa z roku 1712, ktorý je zaradený medzi národné kultúrne pamiatky, bol pôvodne kaplnkou. Kaplnka bola súčasťou komplexu kaštieľa grófa Pálffyho s veľkým parkom. Po jeho postupnej asanácii medzi rokmi 19421944 zostal kostol osamotený. Zaujímavosťou je , že mu chýba klasická veža. Pri kostole stojí socha sv. Jána Nepomuckého z 30. rokov 18. storočia z dielne Juraja Rafaela Donnera, ktorú v roku 2009 vyhlásilo Ministerstvo kultúry za národnú kultúrnu pamiatku. 
V časti Krmeš sa nachádza kaplnka Božského Srdca Ježišovho z roku 1898.
V obci vyvierajú z troch navŕtaných vrtov pramene termálnej vody s teplotou 52 °C a 42 °C. V minulosti tvorili zdroj termálneho kúpaliska, ktoré však od 90tych rokov nefunguje a areál chátra.
V obci je Múzeum včelárstva na Slovensku, ktoré začalo zhromaždovať svoje zbierky v roku 1975. Iniciátorom jeho založenia bol Rudolf Mičieta, autor prvého diela o dejinách včelárstva na Slovensku. Múzeum zhromažduje materiál a dokumenty o vývoji včelárstva a jeho využívaní v rozličných oblastiach života človeka. V expozícii nachádzajúcej sa v areáli Včelárskej paseky, založenej roku 1930, sú vystavené unikátne zbierky úľov, používaných už v sedemnástom storočí, debničkové úle rozličného typu z osemnásteho storočia. V budove veľkého včelína sú umiestnené medomety, lisy na medzistienky, včelárske pomôcky a potreby z rozličných období vývoja slovenského včelárstva.
Osobnosti.
V obci strávil zvyšok života Svetloslav Veigl, slovenský básnik, kňaz, ktorý v obci pôsobil od roku 1978 ako správca rímskokatolíckej farnosti.
Svetloslav Veigl je pochovaný na miestnom cintoríne
Malinovo

Malinovo (, historicky , ) je obec na Slovensku v okrese Senec v blízkosti Malého Dunaja. V obci je rímskokatolícky kostol sv. Juraja z roku 1870.
História.
Prvá písomná zmienka o obci sa datuje do roku 1209. Hovorí sa o maďarskej dedine ležiacej na západe Žitného ostrova, v Bratislavskej župe, Šamorínskeho okresu.
Jej pôda je úrodná, lesy veľmi pekné. Má dosť ovocných stromov a lúk, je v nej rozvinutý chov oviec. Hlavným zamestnaním obyvateľov je poľnohospodárstvo.
Starý hrad obce kedysi patril mocným grófom zo Svätého Jura a Pezinka. Neskôr sa stal majetkom arcibiskupa Szelepcényiho, keď slúžil ako väznica mnohých kalvínskych kazateľom. Arcibiskup ho neskôr dal prestavať na kaštieľ. Terajšiu podobu získal v prvej polovici 19. storočia. Nakoniec sa kaštieľ stal majetkom grófov Apponyiovcov, ktorí boli známi svojou dobročinnosťou. Táto rodina je známa aj tým, že svoj pôvod odvádza od rodu Pech, ktorý patrí medzi 108 rodov, ktoré sem prišli ešte s Arpádom. Ich meno sa na Apponyi zmenilo roku 1392 kráľom Žigmundom. Grófsky titul im daroval 30. mája 1739 kráľ Karol III.
Gróf Albert Apponyi bol známi svojimi školskými zákonmi, ktoré tvrdo potláčali práva menšín vo vtedajšom Uhorsku. Po jeho úteku pred maďarskými komunistami počas Maďarskej republiky rád mu prvá ČSR poskytla azyl, počas ktorého žil na svojom panstve v Malinove. Po páde Maďarskej republiky rád sa vrátil do Maďarska.
Na hrobke rodiny Apponyiovcov je postavený dnešný kostol, ktorý bol obnovený v rokoch 1993 až 1994. Vnútri sa nachádzajú krypty grófov. Na mozaikových sklách nad oltárom je zobrazená Ježišova krížová cesta. Na chóre, ktorý bol vybudovaný roku 1954 sa nachádza nový organ.
Okolo Malinovského kaštieľa sa nachádza rozľahlý park. Zaujme najmä starými platanmi a buxusovými guľami z bývalej pravidelnej záhrady. Okolo kaštieľa sú pozostatky bývalej vodnej priekopy.
Obyvatelia obce v čase vypuknutia vojen boli celkovo maďarskej národnosti. Mobilizáciu prijalo s radosťou, považovali to za svoju vlasteneckú povinnosť. Počas druhej svetovej vojny patrila obec horthyovskému Maďarsku.
Pomery v obci počas vojen nemožno považovať za neznesiteľné. Odvedení zamestnanci veľkostatku, všetci bez výnimky, dostali počas celej vojny svoje dávky. Rodina, ktorá dostávala tieto dávky, z finančnej stránky pochodila lepšie, ako tá, ktorej hlava rodiny zostala doma. 
Počet ľudí na fronte bol 154, vojnových zajatcov bolo 27. Počet padlých a tých, ktorí zomreli v dôsledku choroby získanej na bojisku bol 27. Na uctenie ich pamiatky bol v roku 1992 postavený pamätník v kostolnom parku. Na ňom sú vyryté všetky mená padlých vojakov a zaznamenané aj to, v akej vojne bojovali.
Želmanovce

Želmanovce sú obec na Slovensku v okrese Svidník.
Symboly obce.
Erb.
V modrom štíte vpravo je zlatý snop, sprava obopätý pravošikmým strieborným kosákom so zlatou rukoväťou. Naľavo je strieborný obrátený ohliadajúci sa Baránok v zlatej zbroji, držiaci pred sebou zlatú pravošikmú krížovú žrď s obrátenou striebornou, do troch jazykov vybiehajúcou zástavou so znázornením červeného gréckeho tlapovitého kríža. Znamenie na erbu vychádza z poľnohospodárskeho motívu preneseného z odtlačku pečatidla obce z roku 1837. Erb bol doplnený o atribút sv. Jána Krstiteľa, patróna miestneho kostola. Erb bol prijatý obecným zastupiteľstvom 10. novembra 1996 a je zapísaný v Heraldickom registri SR pod číslom HR: Z-25/1996. Autorom erbu je Ladislav Nagy.
Vlajka.
Vlajka obce pozostáva zo štyroch pozdĺžnych pruhov vo farbách 1/6 červenej, 2/6 bielej, 2/6 žltej a 1/6 modrej. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zastrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Most pri Bratislave

Most pri Bratislave (historicky , , ) je obec na Slovensku v okrese Senec. V obci je rímskokatolícky kostol Božského Srdca Ježišovho, ktorého súčasťou je aj románskogotický kostolík z konca 13. storočia zasvätený pôvodne sv. Tomášovi. V jeho interiéri sa zachovali zvyšky nástenných malieb a na Slovensku unikátne murované baldachýny po stranách víťazného oblúka. Miestne časti: Studené.
V rokoch 1938 - 1945 pohraničná obec, susedné Malinovo (Eberhard) už patrilo do horthyovského Maďarska. Po skončení druhej svetovej vojny boli dovtedajší obyvatelia obce nemeckej národnosti vysídlení. Namiesto nich sem prišli Slováci z horného Považia a Oravy. V roku 1974 zmena názvu z Mostu na Ostrove na Most pri Bratislave. V súčasnosti obec zažíva prudký nárast obyvateľstva z dôvodu blízkosti hlavného mesta Bratislavy.
Nová Dedinka

Nová Dedinka (, ) je obec na Slovensku v okrese Senec.
V katastri obce sa nachádza rímskokatolícky románsky kostol Premenenia Pána (predtým sv. Filipa a Jakuba), neskôr goticky prestavaný. Jeho vznik sa kladie do prvých troch desaťročí 13. storočia, pričom sa však dá pripustiť i skorší pôvod. Zaujímavosťou je skutočnosť, že kostol stojí na halštatskej mohyle zo staršej doby železnej. 
Dejiny.
Obec Nová Dedinka vznikla v roku 1960 zlúčením dvoch pôvodných obcí Dedinka pri Dunaji a Nová Ves pri Dunaji.
Dedinka pri Dunaji ("predtým Saap, Alsosap, Nogzap, Saap superior, Schap, Dunasáp, Šáp, Dunajský Šáp") sa prvýkrát spomína v listine palatína Rolanda dňa 13. marca 1252, kde je uvedená "terra Saap" na brehu rieky Plazov (niekdajší názov Čiernej vody).
Nová Ves pri Dunaji ("predtým Duna-Ujfalu, Neüdorff, Nowa Wess, Dunaújfalu, Dunajská Nová Ves") sa prvýkrát spomína 16. októbra 1445 v súvislosti s dedičským konaním vtedajšieho majiteľa obce. Donedávna uvádzaný dátum prvej písomnej správy o Novej Vsi pri Dunaji, rok 1326, sa týka zaniknutej osady Pomša, ktorú napriek tomu, že sa nachádzala v terajšom katastri obce, nemožno s Novou Vsou stotožniť.
Osobnosti obce.
Rodáci
Igram

Igram (, ) je obec na Slovensku v okrese Senec. V obci sa nachádza pôvodne barokový kostol sv. Imricha z roku 1772, ktorý bol v roku 1862 neoromanticky upravený a zväčšený.
Poloha.
Igram leží v úrodnej Podunajskej nížine, v južnej časti Trnavskej pahorkatiny v blízkosti miest Trnava, Senec a Modra neďaleko Malých Karpát v nadmorskej výške 148 m n. m. Dnes leží medzi dvoma dôležitými dopravnými tepnami, železničnou traťou a diaľnicou D1. Chotár obce je rovinatý. Na Nivách a v Šúri strácal rovinatý charakter, boli tam vinohrady, ktoré už dnes neexistujú.
Chorvátsky Grob

Chorvátsky Grob (historicky , , , ) je obec na Slovensku v okrese Senec. V obci je rímskokatolícky kostol Krista Kráľa z roku 1589 a kaplnka Najsvätejšej Trojice z roku 1880. K obci patrí miestna časť Čierna Voda s kostolom sv. Jána Pavla II. z roku 2014.
Dejiny.
Trvalé osídlenie lokality doložené archeologickými nálezmi je už z mladšej doby kamennej. Prvá písomná zmienka o obci pod názvom Monar pochádza z roku 1214. V tom čase sa v obci vyrábali šperky. 
Počas tatárskeho vpádu roku 1241 sa časť obyvateľstva obce Monar odsťahovala a do obce sa už nevrátila. Dedina Monar bola aj v 14. storočí pravdepodobne vyľudnená, lebo ju znovu osídľovali. Tieto opustené domy obsadzovali nemeckí prisťahovalci. Chorvátsky Grob sa z tých čias spomína pod názvom Aysgruab. V roku 1545 španielske vojská kráľa Ferdinanda dedinu vypálili. 
Prví Chorváti prišli na územie Chorvátskeho Grobu v roku 1552, keď osídľovali spustošené miesta po Turkoch. Podľa poznámky zo zápiskov z roku 1553 chorvátskych kolonistov povolal a usadil gróf Illésházy. Chorváti sa zaoberali poľnohospodárstvom a vinohradníctvom. Rozvinula sa domáca výroba a ľudový výtvarný prejav - rezbárstvo, čipkárstvo, výšivkárstvo a maliarstvo. V rokoch 1634 - 1780 v obci žilo čisto chorvátske obyvateľstvo.
K výraznému ústupu chorvátčiny došlo začiatkom 20. storočia, no jej prítomnosť pretrváva v obci až dodnes.
Súčasnosť.
V roku 2001 bolo v obci sčítaných 1587 obyvateľov. Koncom roku 2009 žilo v obci vyše 3 000 obyvateľov. K 31. 12. 2015 bol počet obyvateľov v obci 5 040 a k 31. 12. 2016 sa v obci nachádzalo už 5 388 obyvateľov. Posledné sčítanie z roku 2021 ukázalo 6830 obyvateľov s trvalým pobytom. Podľa údajov samosprávy, dosiahol počet obyvateľov Chorvátskeho Grobu k 31.12. 2022 hodnotu 7289.
Demografia.
1910.
 
Zatiaľ čo na konci 19. storočia,podľa uhorského sčítania ešte v obci prevažovalo chorvátske obyvateľstvo, na začiatku 20. storočia sa chorvátske obyvateľstvo vo veľkej miere poslovenčilo ("najmä kvôli jazykovej príbuznosti slovenčiny a chorvátčiny") a v roku 1910 už tvorilo iba významnú menšinu. Naďalej sa však zachovávala kultúrna odlišnosť a povedomie o chorvátskom pôvode. 
1880.
Na konci 19. storočia v obci prevažovalo chorvátske obyvateľstvo, ktoré prišlo do obce v priebehu 16-17.storočia. 
Verejná doprava.
Verejnú dopravu do obce zabezpečuje spoločnosť ARRIVA zo Zlatých pieskov linkami 525 a 527 (cez miestnu časť Čierna Voda) a linkou 528 (cez Ivanku pri Dunaji a Bernolákovo). Obec tiež obsluhuje nočná linka 598 premávajúca z Hodžovho nám. Autobusy premávajú podľa cestovného poriadku zverejneného na stránke IDSBK - . Cestovné v rámci Bratislavského kraja je integrované prostredníctvom IDS BK. Obec Chorvátsky Grob je v IDS BK zóne 525 a miestna časť Čierna Voda v zóne 610.
Výsledky komunálnych volieb 2022.
V komunálnych voľbách 2022 si občania Chorvátskeho Grobu zvolili za starostu JUDr. Mgr. Vladimíru Vydrovú. V obecnom zastupiteľstve je zvolených 11 poslancov.
Hurbanova Ves

Hurbanova Ves (, ) je obec na Slovensku v okrese Senec, 10 km od okresného mesta a 30 km od Bratislavy. Leží na ceste druhej triedy Senec – Šamorín, na hranici okresov Senec a Dunajská Streda.
Obec leží neďaleko toku Malého Dunaja. Je súčasťou Podunajskej nížiny a patrí do mikroregión Podunajsko. V jej okolí nie je žiaden veľký priemyselný podnik, je obklopená poľnohospodárskymi plochami.
V obci sa nachádza obecný úrad, knižnica, kultúrny dom, predajňa potravín, pohostinstvo, futbalové a volejbalové ihrisko. Cintorín je 600 m za dedinou. Kostol tu nie je. Obec patrila medzi zánikové, ale v súčasnosti sa zaľudňuje. Je plynofikovaná, má vlastný vodovod, kanalizáciu a čističku odpadových vôd.
V blízkosti obce sa nachádza Oáza sibírskeho tigra alebo je možné navštíviť vodný kolový mlyn v Jelke.
Hrubý Šúr

Hrubý Šúr (v období 19201927 Šúr, ) je obec na Slovensku v okrese Senec.
Hrubý Šúr leží v prostredí Podunajskej nížiny, východne od Bratislavy a južne od okresného mesta Senec. Obec sa rozprestiera na nízkom priečnom vale Malého Dunaja v nadmorskej výške medzi Čiernou vodou a Malým Dunajom, na štátnej ceste druhej triedy SenecŠamorín a na rozhraní okresov Galanta, Senec a Dunajská Streda.
Katastrálne územie obce s rozlohou tvorí lužná rovina a lužné pôdy miestami so štrkovým a pieskovým podkladom. Venuje sa tu pestovaniu poľnohospodárskych plodín, tak zeleniny, ako aj ovocia.
V okolí obce, najmä pri Malom Dunaji a jeho ramene, sú lesy, kde žije divá zver, hlavne srnky, bažanty, zajace, divé kačice.
Archeologické nálezy v katastrálnom území a okolitých lokalitách dokazujú prítomnosť človeka už od mladšej kamennej doby. Priamy doklad o osídlení chotára obce pochádza zo 7. storočia. Pri hlbokej orbe v lokalite Csandal boli roku 1952 objavené ľudské kosti a rôzne dobové zbrane. Ďalšou lokalitou je Kerektó, kde sa našlo pohrebisko z 8.11. storočia. 
V obci je rímskokatolícka kaplnka Najsvätejšej Trojice z roku 1970.
Hrubá Borša

Hrubá Borša () je obec na Slovensku v okrese okrese Senec. V obci je rímskokatolícka kaplnka sv. Rozálie z roku 1930. Prvá zmienka o obci je už z roku 1244. Obec sa spomína pod názvom Martinus de Borsa (nemes). Pramene hovoria, že mala 42 domov a 426 obyvateľov s prevažne rímskokatolíckym vierovyznaním. Názov obce je odvodený z mena starého zemianskeho rodu "Borsa-iovcov", ktorí boli prevažnými majiteľmi pôdy obci.
V roku 2008 prebehla rozsiahla úprava centra obce, v rámci ktorej bol zrevitalizovaný park, pribudli chodníky zo zámkovej dlažby, menší objekt so strmou strechou a preliezky pre deti. Súčasťou úpravy bolo aj umiestnenie hodín s ukazovateľom teploty. Rok predtým na východnom okraji obce, smerom na susednú obec Jánovce, postavila súkromná firma ORAG Slovakia s.r.o. halu. Obec má veľké rozvojové plány. V roku 2009 sa začala výstavba majstrovského 18 jamkového golfového ihriska GREEN RESORT a 6 jamkovej akadémie s profesionálnym driving rangeom. V rámci areálu sa zároveň výstavba nových obytných zón na východe aj na severe obce. Celkove ide až o 400 nových pozemkov ktoré majú vyrásť v najbližích 2 rokoch. 
Obcou prechádzajú autobusové linky 609 Bratislava - Veľké Úľany - Jelka, 658 Senec – Jelka - Veľké Úľany a 659 Senec – Veľké Úľany - Jelka.
Čataj

Čataj (, ) je obec na Slovensku v okrese Senec. V obci je rímskokatolícky kostol svätej Margity z roku 1721, do súčasnej podoby prestavaný v roku 1845.
Bratislava – mestská časť Čunovo

Bratislava – mestská časť Čunovo (iné názvy: Bratislava-Čunovo, Mestská časť Čunovo, Čunovo; nesprávne: "Čuňovo"; maď. "Dunacsún", ) je mestská časť Bratislavy v okrese Bratislava V. Je to najjužnejšia mestská časť Bratislavy a bezprostredne susedí s Maďarskom a Rakúskom. Nachádza sa v blízkosti Dunajskej cyklistickej cesty i Vodného diela Gabčíkovo. 
K Česko-Slovensku bolo pripojené 15. októbra 1947 na základe Parížskej mierovej konferencie (spolu s Rusovcami a Jarovcami). Dôvodom malo byť umožnenie výstavby bratislavského prístavu na Dunaji. V tom čase išlo z národnostného hľadiska o prevažne chorvátsku obec, časť z tamojších obyvateľov stále používa chorvátčinu a uchováva si národný folklór. 
Na severnom cípe ostrova v strede mohutného toku Dunaja bolo 9. septembra 2000 otvorené jedno z najmladších európskych múzeí moderného umenia – Danubiana.
Demografia.
Ku koncu roka 2014 žilo v mestskej časti 1 248 obyvateľov.
Dlhá nad Váhom

Dlhá nad Váhom () je obec na Slovensku v okrese Šaľa.
Hájske

Hájske (v minulosti "Kepešd, Dverníky", , ) je obec na Slovensku v okrese Šaľa.
Polohopis.
Obec Hájske je situovaná 26 km na západ od mesta Nitra v Podunajskej nížine na juhozápadnom okraji Nitrianskej pahorkatiny.
Nadmorská výška obce je Katastrálne územie má rozlohu 1407 ha. Odlesnený, rovinný až pahorkatinový chotár tvoria treťohorné uloženiny, v severovýchodnej časti s vrstvou spraše. Z pôd prevažuje úrodná černozem. Samotné pôdne a klimatické podmienky určujú poľnohospodársky charakter obce.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o Hájskom pochádza z roku 1113, obec sa v nej spomína pod názvom "Copusde" ako majetok Nitrianskeho hradu. Obec následne vystriedala viacerých majiteľov - Balogovci, Naďovci, Turčániovci, Esterháziovci a iní. Pomenovanie obce sa v priebehu ďalších storočí menilo. V roku 1270 sa uvádza názov "Kopusd", v roku 1773 "Kőpösd" a v roku 1786 dokonca aj nemecky znejúci variant "Köppeschd". Začiatkom 19. storočia sa uvádzali tri názvy "Köpösd, Kepessd, Kepežd" a od roku 1867 už len maďarská verzia "Köpösd".
Súpis z roku 1715 udáva, že v Hájskom sa v tom čase nachádzalo 21 domácností. Ďalšia štatistika z roku 1751 tu vykazovala trvalý pobyt 109 rodín. Písomné pramene z roku 1787 dokumentujú 143 domov a 709 obyvateľov, v roku 1828 sa spomína 123 domov a 861 obyvateľov. V uhorskom geografickom lexikóne z roku 1851 sa obec spomína ako prevažne slovenská s 858 obyvateľmi. Štatistika z roku 1910 vykazovala v Hájskom 1289 obyvateľov, z toho bolo 1215 Slovákov, 34 Maďarov, 26 Nemcov a 14 obyvateľov inej, resp. nezistenej národnosti.
Po prvej svetovej vojne pripadla obec na základe Trianonskej mierovej zmluvy Česko-Slovenskej republike. V medzivojnovom období sa používal čiastočne poslovenčený názov "Kepešd". V novembri 1938 po Viedenskej arbitráži pripadla obec Maďarsku, no po vyjednávaniach o výmene obcí sa Hájske dostalo späť do teritória Česko-Slovenska. V roku 1948 došlo k zmene názvu obce na "Dverníky" a o tri roky neskôr bol názov opätovne zmenený do súčasnej podoby.
Horná Kráľová

Horná Kráľová je obec na Slovensku v okrese Šaľa.
Polohopis.
Katastrálne územie obce je rozložený v Podunajskej nížine, na Nitrianskej tabuli a pahorkatine, západná časť sa znižuje k brehom rieky Váh. Centrum Kráľovej je položené vo výške Najnižšia časť chotára je vo výške Intravilán dediny je v doline pozdĺž potoka Dlhý kanál.
Staré mapy chotára sa uchovávajú v Štátnom oblastnom archíve v Ivanke pri Nitre, v archívnom fonde Hospodárstva Nitrianskeho biskupstva. Je tam plán obce z roku 1797, mapa močenského rybníka od Hornej Kráľovej z roku 1797, Jozefínska mapa dediny z roku 1780-1790, ako aj spoločná mapa obcí Močenok, Kráľová, Čápor a Jarok. Sú to vzácne pamiatky. Staršie a novšie mapy chotára našej obce sa nachádzajú na Geodézii v Nitre.
Celý dnešný chotár je rozložený na 1 917 hektároch, z čoho je 1 545 ha ornej zeme, 33 ha sú vinohrady, 42 ha záhrady, 105 ha pasienky a obec má aj 47 ha lesov.
Dejiny.
Prvá zmienka o obci pochádza z roku 1113. Podľa legendy kráľ Koloman mal rád poľovačky v okolitých lesoch. Raz po dlhej ceste a poľovačke oddychoval pri prameni, ktorého občerstvujúcou vodou si uhasil smäd. Posedel si tu a rozhodol sa, že si na mieste terajšej obce založí usadlosť.
V listine z roku 1113 je táto usadlosť zapísaná ako „De villa Crali...“, čo malo význam - kráľovský dvorec, letohrádok, kráľova zem, dedina. Studnička nachádzajúca sa v chotári obce zapísali do tejto listiny ako „furras“, čo znamená prameň, žriedlo. V súčasnosti je tento prameň známy ako „Studnička na Geríci“. 
Obyvateľstvo.
Obyvateľstvo obce bolo v roku 2011 zložené z 85,9% slovenskej a 12,9% maďarskej národnosti.
Močenok

Močenok (v minulosti "Močonok, Mučeníky, Sládečkovce", ) je obec na Slovensku v okrese Šaľa.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o Močenku sa nachádza v Zoborskej listine z roku 1113, uloženej v Biskupskom archíve v Nitre. Ďalšia z dávnych historických zmienok o obci je z 13. júna 1623, keď cisár Ferdinand II. udelil obci právo vyberať mýto na terajšom Zúgovskom moste. Historici predpokladajú, že staroslovenský názov obce "Močenok" pochádza z latinského názvu "musenic". Pomenovanie obce prešlo v priebehu ďalších storočí len drobnými zmenami. V roku 1773 sa uvádza názov "Mocsonok", v ďalšom súpise z roku 1786 zas "Mocschonok" a od roku 1808 opätovne "Mocsonok". V uhorskom geografickom lexikóne z roku 1851 sa obec spomína ako prevažne maďarská s 1 828 obyvateľmi. Štatistika z roku 1910 vykazovala v Močenku 3 878 obyvateľov, z toho bolo 3 041 Slovákov, 706 Maďarov, 47 Nemcov, 3 Rómovia a 81 obyvateľov inej, resp. nezistenej národnosti.
Po prvej svetovej vojne pripadla obec na základe Trianonskej mierovej zmluvy Česko-Slovenskej republike. V medzivojnovom období sa používal poslovenčený názov "Močonok" resp. "Močonek", neskôr bol zmenený na "Močenok". V roku 1948 došlo k zmene názvu obce na "Mučeníky" a o tri roky neskôr bol názov opätovne zmenený na "Sládečkovce". V roku 1992 bol obci prinavrátený pôvodný historický názov "Močenok".
Kultúra a zaujímavosti.
Pravidelné podujatia.
V obci sa od roku 1993 každoročne koná festival kresťanského divadla Gorazdov Močenok na počesť biskupa sv. Gorazda, ktorý bol jedným z najznámejších žiakov vierozvestov Konštantína a Metod.
Neded

Neded () je obec na Slovensku v okrese Šaľa.
Podľa sčítania v roku 2021 malo 41,7% slovenskú, 51,5% maďarskú, 2,8% rómsku a 3,6% nezistenú národnosť. 
Občianska vybavenosť.
V obci sa okrem reformovaného a rímskokatolíckeho kostola nachádza aj moderný evanjelický kostol, vybudovaný po druhej svetovej vojne presídlencami z Dolnej zeme a baptistická modlitebňa.
Tešedíkovo

Tešedíkovo (historicky , ) je obec na Slovensku v okrese Šaľa. 
Názov.
Obec je pomenovaná od roku 1948 po Samuelovi Tešedíkovi. V referende v roku 2012 väčšina obyvateľov hlasovala za premenovanie obce na historický názov Pered.
Obyvateľstvo.
Sčítanie 2021: 
70,4% obyvateľov je maďarskej, 24,6% slovenskej národnosti a 4,5% nezistenej národnosti.
Žihárec

Žihárec je obec na Slovensku v okrese Šaľa.
Podľa sčítania v roku 2021 malo slovenskú národnosť 35%, maďarskú 59,4% a 4,7% nezistenú. 
Občianska vybavenosť.
V obci sa okrem rímskokatolíckeho a reformovaného kostola nachádza aj moderný evanjelický kostol z roku 1972, vybudovaný presídlencami z Dolnej zeme.
Trnovec nad Váhom

Trnovec nad Váhom () je obec na Slovensku v okrese Šaľa.
Polohopis.
Leží vo východnej časti Podunajskej nížiny, na ľavobrežnom vale rieky Váh. Chotár obce sa rozprestiera na riečnych nivách s priečnymi valmi. Má prevažne rovinatý povrch. V severovýchodnej a východnej časti sa nachádzajú pieskové presypy – duny. Na širokom vale sú lužné a nivné pôdy s opustenými ramenami Váhu.
Časti obce.
Miestne časti: Trnovec nad Váhom, Horný Jatov, Kľučiareň a Nový Dvor.
Obyvateľstvo.
Etnické zloženie v roku 2021: 75,7% Slováci, 12% Maďari, Česi 0,6% a nezistení 11,3%.
Etnické zloženie v roku 2011: 76,2 % Slováci, 17,7 % Maďari.
Dejiny.
Prvá písomná správa o obci sa vyskytuje v zoborskej listine z roku 1113 vo forme "Durmuz" a "Dormuzc". V dobe vzniku tejto listiny boli teda dve dediny s týmto názvom, ktoré boli kráľovským majetkom. Jedna časť patrila kráľovským lámačom ľadu a druhá kráľovským nosičom rybárskych sietí.
V [13. storočí tu mal majetky Bartolomej z Veče, neskôr, po vymretí jeho rodu sa dedina stala majetkom Aladára a Petra, synov Ivánku. Počas stredoveku v dedine mali významnejšie majetky príslušníci rodiny Čúzi, Aponi a kastelán šintavského hradu Juraj Byb. Dedina sa v stredoveku delila na Horný Trnovec, Veľký Trnovec a Malý Trnovec. V 17. storočí okrem spomínaných tu mali majetky aj príslušníci rodín Amade, Sembery, neskôr Huňadi. Táto rodina postupne nadobudla majetkovú prevahu a stala sa najvýznamnejším zemepánom až do zrušenia poddanstva.
V roku 1869 mala obec 220 domov a 1613 obyvateľov, ktorí sa zaoberali prevažne poľnohospodárstvom. Zastúpené boli však aj niektoré remeslá, najmä krajčíri, obuvníci a čižmári.
Kráľová nad Váhom

Kráľová nad Váhom () je obec na Slovensku v okrese Šaľa.
V roku 2021 malo v obci slovenskú národnosť 41,7%, maďarskú 53,6% a nezistenú 3,7% obyvateľov.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o Kráľovej nad Váhom pochádza z roku 1237. V nasledujúcich listinách sa obec spomína pod názvom "villa Regis" (1332), neskôr v roku 1371 ako "Kyral" a v roku 1570 ako "Kyralfalva".
Pomenovanie obce sa v priebehu ďalších storočí čiastočne menilo. V súpise z roku 1773 sa Kráľová nad Váhom uvádza po názvom "Kiralyfalva", v roku 1786 ako "Királyfalwa" a v roku 1808 je uvedený maďarský názov "Királyfalva" a aj jeho slovenský ekvivalent "Králowá". Od roku 1867 sa používala už len pozmenená maďarská verzia "Vágkirályfalu", ktorá bola o desať rokov neskôr zmenená na "Vágkirályfa". V uhorskom geografickom lexikóne z roku 1851 sa obec spomína ako prevažne maďarská s 974 obyvateľmi. Štatistika z roku 1910 vykazovala v Kráľovej nad Váhom 1650 obyvateľov, z toho bolo 1644 Maďarov a 6 Slovákov.
Po prvej svetovej vojne pripadla obec na základe Trianonskej mierovej zmluvy Česko-Slovenskej republike. V medzivojnovom období sa používal starší slovenský názov z roku 1808 upravený podľa pravidiel pravopisu a s pridaním lokalizačnej prípony "Kráľová nad Váhom". V novembri 1938 po Viedenskej arbitráži pripadla obec Maďarsku, no po druhej svetovej vojne sa vrátila späť do teritória Česko-Slovenska.
Diakovce

Diakovce () je obec na Slovensku v okrese Šaľa.
Polohopis.
Obec leží v Podunajskej rovine, približne juhozápadne od Šale. Prístupná je cestami III. triedy 1349 a 1366 a východným okrajom vedie železničná trať Šaľa – Neded. Galanta je vzdialená , Kolárovo a Nitra .
Dejiny.
Diakovce ležia v blízkosti starého riečneho brodu cez Váh, ktorým od praveku putovali ľudia. Potvrdzuje to nález sídliska z mladšej doby bronzovej, ktoré bolo na území dnešnej obce. Slovania si tu vybudovali sídlo v období Veľkej Moravy, na ktorého základoch vznikla osada "Vag", spomínaná už v roku 1002. Listina kráľa Ladislava z roku 1090 nepriamo poukazuje na existenciu benediktínskeho kláštora. Rímskokatolícky kostol tu stál už v roku 1102 a súčasný kostol Panny Márie Nanebovzatej pochádza z roku 1228. Rozsiahla oprava kostola bola vykonaná v roku 1700, v tomto období bol vybudovaný aj kaštieľ, pôvodne slúžiaci pre obnovené priorstvo.
Škola bola v obci už v 17. storočí, koncom 18. si svoju školu, kostol i modlitebňu postavili aj reformovaní veriaci. Kalvária pri katolíckom kostole dola postavená v roku 1822, zvonica a kamenný kríž pri ceste do Tešedíkova je z roku 1883. V obci sa zachoval tiež cintorínsky kríž z roku 1798, socha Sv. Juraja z prelomu 19. a 20. storočia, socha Sv. Trojice pri kostole z roku 1905, socha Sv. Jána Nepomuckého z roku 1936 a prícestný kríž z roku 1992.
V roku 1898 bol postavený parný mlyn, v roku 1911 bola dokončená výstavba novej katolíckej školy, nová kalvínska škola bola otvorená v roku 1928. Kultúrny dom bol vybudovaný v roku 1938, budovanie Novej osady začalo v 50. rokoch 20. storočia. Postupne boli upravené cesty a chodníky, vybudovaná kanalizácia, vodovod i plynovod, termálne kúpalisko, evanjelický kostol a fara, no tiež materská a základná škola. Medzi najnovšie stavby patrí nový obecný dom.
Obyvateľstvo.
Národnostné a jazykové zloženie.
Sčítanie 2021 (národnosť v %): 
slovenská 42,2%, maďarská 51,7%, rómska 0,8% a nezistená 4,5%
Selice

Selice sú obec na Slovensku v okrese Šaľa.
Podľa sčítania v roku 2021 malo 50,5% slovenskú, 35,1% maďarskú, 1,5% rómsku, 0,6% českú a 12% nezistenú národnosť.
Kultúra a zaujímavosti.
Prírodné zaujímavosti.
Národná sústava chránených území:
Vlčany

Vlčany () sú obec na Slovensku v okrese Šaľa. 
Podľa sčítania v roku 2021 malo 30,9% slovenskú, 62,1% maďarskú a 6,2% nezistenú národnosť. 
Polohopis.
Obec susedí s obcou Neded. Cez obec preteká rieka Váh. V obci je mŕtve rameno Váhu.
Gánovce

Gánovce je obec na Slovensku v okrese Poprad. Je známa nálezom travertínového odliatku mozgovne neandertálca, ako aj odtlačkov vtedajšieho rastlinstva. Je to tiež nálezisko otomanskej kultúry.
Polohopis.
Obec leží v južnej časti Vrbovskej pahorkatiny, geomorfológickej časti Podtatranskej kotliny, na severnom okraji Kozích chrbtov. Okraj mesta Poprad je vzdialený približne severozápadne, centrum mesta , Spišská Nová Ves je vzdialená a Kežmarok . Južným okrajom vedie železničná trať Žilina – Košice, severne prebieha trasa cesty I/18 z Liptova na Prešov.
Dejiny.
Archeologické nálezy dokladajú pohyb človeka v Spiši už v strednom paleolite (250 000 - 40 000 pred Kr.). Potvrdzuje to napríklad nález skamenenej výplne lebky neandertálca v travertínovej kope Hrádok, ktorým sa Gánovce stali známymi. Teplé minerálne pramene lákali ľudí i zver, ktorých pozostatky sú nachádzané v takýchto travertínových kopách dodnes. Súčasné Gánovce vznikli z osady „Villa Ganau“, písomne doloženej v roku 1317, no staršie osídlenie dokladá ranogotický kostol z polovice 13. storočia. Jedným z majiteľov územia bol Bazilius, syn Gaana, podľa ktorého bola obec pomenovaná. Súčasťou obce je i časť Filice, pomenovaná podľa kolonistu Filu, ktorému uhorský kráľ Belo IV. daroval tunajšie pozemky už v roku 1236. Názov obce sa postupne menil a tak sa v písomných dokumentoch spomína v roku 1473 ako Ganfal, v roku 1521 ako Ganovecz a v roku 1808 sa objavuje dnešná podoba. Osady sa spojili v roku 1924. 
Obe obce patrili medzi kopijnické - zemianske obce, ktoré tvorili Stolicu X. spišských kopijníkov. V stredoveku kopijníci zabezpečovali ochranu územia, preto mali priznané určité výsady. Počet obyvateľov bol dlhodobo do 300 obyvateľov, ktorí sa živili poľnohospodárstvom a ovocinárstvom. V súvislosti s minerálnymi prameňmi sa spomínajú ich liečebné účinky už v roku 1549, preto v ich blízkosti vznikla kúpeľná osada. Tú dal v roku 1852 Augustín Korponaj zbúrať a na jej mieste vybudoval letohrádok, kúpeľný dom, reštauráciu a spoločenský pavilón. Artézsku studňu dal v rokoch 1877-79 prehĺbiť na 184 m, neskôr pribudol krytý bazén. Po znárodnení v roku 1948 boli vojnou značne poškodené kúpele čiastočne zrekonštruované a až do roku 1992 slúžili verejnosti. 
Výraznou zmenou v živote ľudí bolo otvorenie Košicko-bohumínskej železnice v decembri 1871, ktorej zastávka na okraji obce umožnila zjednodušenie prepravy tovaru i osôb. Rozšírená bola i cesta z Popradu na Prešov, na ktorú je miestnou komunikáciou napojená aj obec. Slovenský hydrometeorologický ústav má v Gánovciach vybudované okrem meteorologickej stanice aj aerologické a radiačné centrum.
Turizmus.
Turisticky atraktívnou je lokalita travertínov, no turistický chodník vedie z centra Popradu obcou cez Kvetnicu na vrch Zámčisko ().
Gerlachov

Gerlachov môže byť:
Jánovce

Jánovce môže byť:
Jánovce (okres Poprad)

Jánovce (, ) sú obec na Slovensku v okrese Poprad.
Polohopis.
Obec sa nachádza na juhozápadnom okraji Levočských vrchov a v severozápadnej časti Hornádskej kotliny. Je vstupnou bránou do okresu Poprad, nakoľko leží na hranici okresov Levoča, Spišská Nová Ves a Kežmarok. Obcou prechádza cesta 1. triedy č. 18, spájajúca Spišský Štvrtok a Poprad a križovatka s cestou II/536 na Kežmarok. Severne od obce vedie v trase diaľnice D1 významná európska cesta E50, ktorá odbremenila miestnu komunikáciu od tranzitnej dopravy. 
Stredom obce preteká potok Sihoť, ktorý na južnom okraji intravilánu priberá menší pravostranný prítok. Obec leží v nadmorskej výške 579 m, jej rozloha je 976 ha. 
Susedné obce: Spišský Štvrtok, Hôrka, Abrahámovce.
Dejiny.
V okolí Jánoviec sa nachádza viacero archeologických lokalít s nálezmi, dokladajúcimi praveké osídlenie regiónu. Necelý kilometer južným smerom od centra obce sa nachádza Myšia hôrka, nálezisko stredoeurópskeho významu zo začiatku strednej doby bronzovej (cca 1 500 rokov pred Kr.). Prvá písomná zmienka o obci Jánovce je z roku 1312, no osada Machalovce sa spomína už v roku 1209 a osada Čenčice v roku 1272. Obec sa nachádza v strede historického Spiša a so starým osídlením patrila do Stolice X. spišských kopijníkov. Východnú časť obce zaberá miestna časť Machalovce, ku ktorej bola v roku 1913 pripojená osada Čenčice. 
Z novodobej histórii je významný pre históriu obce dátum 6. december 2008, kedy bol sprejazdnený úsek dialnice Jánovce - Poprad, čím bola odľahčená doprava v obci a zvýšená bezpečnosť obyvateľov obce. Z obce pochádza slovenský prekladateľ a mních člen Kamaldulského rádu Rumuald Hadbavný 10.10.1716 Jánovce - 30.8.1780 .
Šport.
V obci sú z organizovaných športov zastúpené futbal a stolný tenis.
Kravany

Kravany môže byť:
Post- och Inrikes Tidningar

Post-och Inrikes Tidningar ("Poštové domáce noviny") bol donedávna najstarší vychádzajúci denník na svete. Vychádzať začal v roku 1645 vo Švédsku. Pôvodne prezentoval názory Švédska na zahraničné udalosti, neskôr sa stal oficiálnym hlasom verejných oznamov.
Zakladateľkou novín bola kráľovná Kristína a jej radca Axel Oxenstiern.
Od 1. januára 2007 sú "Post-och Inrikes Tidningar" dostupné len na internete. 
Po zániku "Post-och Inrikes Tidningar" prvenstvo medzi najstaršími papierovými novinami získali švajčiarske noviny Neue Zürcher Zeitung.
Kravany (okres Poprad)

Kravany sú obec na Slovensku v okrese Poprad.
Poloha a prírodné pomery.
Táto obec sa nachádza v Podtatranskom regióne, v Prešovskom kraji, v okrese Poprad. Konkrétne 12 km na juhozápad od Popradu. Kravany ležia na hornom toku Hornádu v jeho priekopovej prepadline, vyplnenej v starších treťohorách ílovcovým súvrstvím. Významné sú i štvrtohorné uloženiny. Severná časť chotára sa rozprestiera na Vikartovskej hrasti, na južných a severných svahoch Nízkych Tatier.
Má hnedé lesné pôdy, často oglejené, alebo pozolované a nivné pôdy. V prepadline je odlesnený. Svahy Vikartovskej hraste pokrývajú listnaté lesy a na svahoch Nízkych Tatier sú ihličnaté lesy.
Dejiny.
Obec vznikla na majetku cisterciátskeho opátstva v Spišskom Štiavniku. Spomína sa v roku 1317 ako "Villa Michaelis". Odvtedy prešla táto obec mnohými zmenami názvov od "Scenthymhal", "Cravan", "Krawen," "Krawjany", maďarského "Kravján", alebo "Erzsébetháza", či nemeckého "Kuhschwanz" až po súčasnú podobu - Kravany. Od konca 18. storočia patrila Spišskému biskupstvu. Pečaťou Kravan je obraz svätej Alžbety na štíte, ktorej je obec zasvätená.
V súčasnosti majú Kravany 903 obyvateľov.
Liptovská Teplička

Liptovská Teplička je obec na Slovensku v okrese Poprad. 
Polohopis.
Leží v hornej časti Čiernovážskej doliny v Teplickej kotline na severnom úpätí Nízkych Tatier, asi 8 km južne od Štrby a 20 km juhozápadne od Popradu. Obcou preteká potok Teplica, ktorá sa na jej severnom okraji vlieva do Čierneho Váhu.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1634. Historici predpokladajú, že obec bola osídlená už skôr ako v tomto roku. Na severnej strane Kráľovej hole sa usadili goralskí kolonisti, ktorí prišli zo slovensko-poľského pomedzia. Dokladom toho je dodnes zachované originálne nárečie, ktoré prevzalo mnohé slová z poľského jazyka. Toto pozoruhodné nárečie sa používa ešte aj dnes v ustálenej podobe v dôvernom familiárnom a bežnom pracovnom , ale aj zábavnom styku. Lesnatý kraj pod Kráľovou hoľou kolonisti osídlili na popud liptovsko-hrádockého panstva. Obyvatelia novovzniknutej obce predovšetkým ťažili drevo v lesoch. Obrábali úzke pásiky polí a na pasienkoch chovali dobytok. Drevo splavovali v koryte Čierneho Váhu do Liptovského Hrádku. 
V rokoch 19121972 viedla z Liptovského Hrádku údolím Čierneho Váhu Považská lesná železnica, ktorej jedna z vetiev zachádzala i do Liptovskej Tepličky.
Obec bola v decembri 1944 čiastočne vypálená počas povstaleckých bojov, nemeckými vojakmi. Zhorelo 17 budov.
Kultúra a zaujímavosti.
Zaujímavosti.
V okolí obce sa zachovali unikátne, hlboko vyhĺbené pivničky. Každoročne sa tu konajú Folklórne slávnosti pod Kráľovou hoľou. 
Nárečie.
Ukážka nárečia, o sadení smriečkov rozprávala Anna Šebestová, rod., Smolárová v roku 1953:
"Ešče v marcu iďeme do śnegovich jam śneg nośiť. Tam je taka jama, jak ta kuchina medze śihlakami, abe beu ťen. A teraz vebereme śihláčki ze školnice, potem ich počiceme, každich sto še zvjonže a potem še po ťisicke ukuada do tej śnegovej jame. Keť skape śnek, začneme zakopovať a śihlački saďiť. Ale to še mauo inakši. To śe mauo tag napisať: S tej jame śe te śihlački bero do bremen na cherbet a śe zaneso tam, ďe śe iďe zakopovať a teraz uš kopeme jamki a saďime do nich śihlački. Jedno od drugego meter". 
Turistika.
Poloha obce vytvára dobré podmienky na horskú cyklistiku, letnú i zimnú turistiku a je jedným z východiskovým bodom pre výstup na Kráľovu hoľu.
Lučivná

Lučivná môže byť: