burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kopulácia

Kopulácia môže byť:
Calbuco (sopka)

Calbuco je stratovulkán tvorený prevažne andezitmi, nachádzajúci sa v čilsko regióne Los Lagos, asi severovýchodne od mesta Porto Montt. Sopka je spolu so stratovulkánom Osorno jedna z najaktívnejších v oblasti, len v 20. storočí bolo zaznamenaných osem menších až stredne veľkých explozívnych erupcií, posledná na konci augusta roku 1972.
Počas vývoja sopky nastal v pleistocéne kolaps stien vulkánu, následná lavína kameňov s objemom 3 sa zastavila až na brehu neďalekého jazera Llanquihué. V súčasnosti je vrchol sopky pokrytý snehom a trvalým ľadom, vrcholový kráter má priemer cca .
Cuernos del Diablo

Cuernos del Diablo je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v južnej časti Čile, asi desať kilometrov západne od argentínskej hranice. Masív vulkánu, tvorený prevažne bazaltami je rozrušený eróznou činnosťou ľadovca. Vek posldnej erupcie nie je známy, ale početné troskové kužele a bazaltové lávové prúdy, sústredené v okolí vrcholu a na juhozápadnom svahu sú pomerne mladé. O nedávnej sopečnej činnosti svedčia aj aktívne fumaroly, ktoré boli pozorované v roku 1931.
Yate

Yate môže byť:
Yate (sopka)

Yate je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v čilskom regióne Los Lagos. Jeho stavba je tvorená prevažne andezitmi a bazaltami so šiestimi erupčnými centrami a početnými parazitickými krátermi. Vek sopky sa odhaduje na pleistocén, no niektoré zo satelitných parazitov sú mladšie – holocénne).
Hornopirén

Hornopirén môže byť:
Hornopirén (sopka)

Hornopirén je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v južnej časti Čile, južne od jazera Cabrera. Sopka je tvorená prevažne andezitmi a bazaltami a leží na lokálnom zlomovom systéme Liquiñe-Ofqui. Niektoré pramene spomínajú erupciu v roku 1835, no bez bližších detailov.
Apagado

Apagado (alebo Hualiaque) menší neaktívny troskový kužeľ, nachádzajúci sa v južnej časti Čile, západne od stratovulkánu Hornopirén a asi juhozápadne od stratovulkánu Yate. Vek Apagada, ani rok poslednej erupcie nie je známy, no odhaduje sa na holocén.
Juan-Pablo Guzmán

Juan-Pablo Guzmán (* 29. január 1981, Buenos Aires, Argentína) je súčasný argentínsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP vo štvorhre.
Richard Bloomfield

Richard Bloomfield (* 27. apríl 1983, Norwich, Norfolk, Anglicko) je súčasný britský profesionálny tenista.
Jamie Baker (tenista)

Jamie Baker (* 5. august 1986, Glasgow, Škótsko) je súčasný britský profesionálny tenista.
Jamie Baker

Jamie Baker môže byť:
Tripp Phillips

Tripp Phillips (* 26. august 1977, Newport News, Virgínia, USA) je bývalý americký profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 2 turnaje ATP vo štvorhre.
David Martin (tenista)

David Martin (* 22. február 1981, Tulsa, Oklahoma, USA) je súčasný americký profesionálny tenista.
David Martin

David Martin môže byť:
Scott Lipsky

Scott Lipsky (* 14. august 1981, Merrick, New York, USA) je bývalý americký tenista.
William Clothier

William Jackson Clothier (* 27. september 1881, Sharon Hill, Pensylvánia, USA – † 4. september 1962, Philadelphia) bol americký tenista.
Trikrát sa dostal do finále United States Championships, z toho raz získal titul (1906). V roku 1956 bol uvedený do Medzinárodnej tenisovej siene slávy.
Grand Slam.
U.S. Championships
Johann Baptista Grossinger

Johann Baptista Grossinger (* (25?) 27. september 1728, Komárno – † 2. január 1803, Komárno) bol menej známy, ale významný slovenský prírodovedec, kňaz – jezuita, stredoškolský profesor, zoológ a entomológ. 
Rodina.
Narodil sa v Komárne. Po skončení základnej školy pokračuje ďalej v štúdiu v Komárne a neskôr v Trnave a Trenčíne, kde vstúpil do jezuitského rádu. V roku 1748 prednášal na škole v Užhorode, odkiaľ sa vracia nazad do Trnavy, z ktorej odchádza študovať filozofiu do Grazu (Štajerský Hradec). V roku 1750 zložil skúšky v Banskej Bystrici, kde pôsobil asi tri roky. Neskôr pracuje ako stredoškolský profesor v maďarskom Győri a potom v Trenčíne a Košiciach.
Ako prírodovedec sa veľmi zaujímal o prírodné pomery vtedajšieho Uhorska, ale i všetkých oblastí, kde počas svojho života pôsobil. Zoologický i entomologický prieskum robil v okolí Trnavy, Trenčína, Banskej Bystrice, Košíc i Užhorodu. Neskôr zbieral i na Morave a v Čechách. V neskorších rokoch robil prieskum hlavne v okolí Komárna, kde pôsobil od roku 1780, ako farár v komárňanskej starej pevnosti.
Havešová

Havešová je národná prírodná rezervácia v Národnom parku Poloniny v Bukovských vrchoch, ktorá je zapísaná vo Svetovom zozname prírodného dedičstva UNESCO. Prales Havešová sa nachádza v katastrálnom území obcí Stakčínska Roztoka a Kalná Roztoka v okrese Snina.
Územie bolo vyhlásené za Svetové prírodné dedičstvo UNESCO v roku 2007 spolu s troma ďalšími slovenskými a šiestimi ukrajinskými pralesmi, v roku 2011 sa zoznam území rozšíril o päť starých lesov Nemecka pod spoločným názvom Karpatské bukové pralesy a staré bukové lesy Nemecka ().
Národná prírodná rezervácia.
Rezervácia bola vyhlásená v roku 1964. Rozprestiera sa na ploche . Predmetom ochrany NPR sú vzácne zachovalé porasty pralesa s výskytom unikátnych exemplárov listnatých stromov (javor, jaseň, brest) na vedecko-výskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele.
Podnebie.
Nachádza sa v nadmorskej výške od 440 do Priemerná ročná teplota v pralese je 6,0 až 6,5 °C, vegetačné obdobie trvá 145150 dní v roku. Priemer ročných zrážok je 800 a sneh pokrýva územie 140145 dní v roku.
Geológia.
Geologický podklad tvorí pieskovec, zlepenec a ílovec z paleocénu. Pôda je typická pre bukové lesy na území Slovenska.
Fauna a flóra.
Porasty tvoria najmä masívne buky ("Fagus sylvatica") ostatné druhy ako javor horský ("Acer pseudoplatanus"), jaseň štíhly ("Fraxinus excelsior") a brest horský ("Ulmus glabra") tvoria približne 5 %. Dominantné karpatské druhy sú kostihoj srdcovitolistý ("Symphytum cordatum"), veronika horská ("Veronica montana"), čerkáč hájny ("Lysimachia nemorum") a ostatné. Územie obýva fuzáč alpský ("Rosalia alpina"), ktorému vyhovujú odumierajúce stromy pralesa. Hniezdia tu holub plúžik ("Columba oenas"), ďateľ bielochrbtý ("Dendrocopos leucotos"), muchárik červenohrdlý ("Ficedula parva"), slávik červienka ("Erithacus rubecula"), sýkorka uhliarka ("Parus ater") a brhlík lesný ("Sitta europaea").
UNESCO.
28. júna 2007 Konferencia Výboru Svetového dedičstva UNESCO na zasadnutí v novozélandskom Christchurchu rozhodla o zápise pralesa Havešová spolu s pralesmi Rožok a Stužica – Bukovské vrchy v Poloninách, Vihorlatským pralesom v pohorí Vihorlatské vrchy a šiestimi ukrajinskými pralesmi do zoznamu Svetového prírodného dedičstva UNESCO, ktorý bol v roku 2011 rozšírený o päť starých lesov Nemecka pod spoločným názvom Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy. Havešová sa tak zaradila do zoznamu medzi významné prírodné pamiatky ako Yellowstonský národný park a Grand Canyon v USA, Sagarmáthá v Himalájach či Kilimandžáro v Afrike.
Po zapísaní do Svetového dedičstva získala NPR aj ochranné pásmo s rozlohou .
Břetislav Bakala

Břetislav Bakala (* 12. február 1897, Fryšták – † 1. apríl 1958, Brno) bol český dirigent a hudobný skladateľ. 
Životopis.
Začiatky vzdelania získal od svojho otca. Po štúdiu na gymnáziu v Kroměříži a Brne ho prijali na brniansku Organovú školu do triedy Leoša Janáčka, u ktorého neskôr študoval aj skladbu na Majstrovskej škole. S malou prestávkou v roku 1925, kedy pôsobil ako organista katedrály vo Philadelphii, pôsobil nepretržite mnoho rokov v Národnom divadle. Najprv ako korepetítor a potom aj ako dirigent orchestra. 
Od roku 1926 bol menovaný za dirigenta Orchestra československého rozhlasu a o dvanásť rokov neskôr sa stal zakladateľom Symfonického orchestra v Brne (neskoršia Státní filharmonie Brno).
Břetislav Bakala bol oddaný žiak Leoša Janáčka, veľkú časť jeho skladieb nahral na gramofónové platne a takisto fundovane robil ich úpravy. Je aj autorom mnohých klavírnych výťahov, ale tiež niekoľkých vlastných skladieb, ktoré vychádzajú z Janáčkovho odkazu, ako aj odkazu Josefa Suka a Vítězslava Nováka.
Klavírny koncert (Schumann)

Klavírny koncert a-mol, Op. 54 je dielo nemeckého skladateľa Roberta Schumanna. 
Schumann koncert zložil na prianie svojej manželky, hudobnej skladateľky a vynikajúcej koncertnej klaviristky Clary Schumannovej. Dielo bolo dokončené v roku 1845, pričom základ prvej vety tvorí "Fantázia a-mol pre klavír a orchester", ktorú Schumann zložil v roku 1841. Premiéra diela sa uskutočnila v Lipsku na Nový rok 1846 v prevedení Clary Schumannovej a dirigenta Ferdinanda Hillera. 
Schumannov klavírny koncert je ojedinelé dielo. V dobe kedy vznikol boli v obľube účelne náročné koncerty, často šablónovité, ktoré slúžili k exhibícii virtuóza. Napriek tomu, že jednou z týchto virtuózov bola Schumannova manželka, skladateľ pre ňu vytvoril dielo úplne odlišného charakteru. Tento koncert je akousi intímnou poetickou fantáziou, v ktorej klavír s orchestrom tvoria previazaný celok. 
Skladbu tvoria tri vety, pričom posledné dve sa hrajú bez prerušenia. V prvej vete po krátkom údere orchestra ihneď nastupuje klavír s krátkou, temne zafarbenou zostupnou pasážou. Vzápätí vstupuje orchester s expozíciou hlavnej témy, ktorú preberie a ďalej rozvádza klavír. Vedľajšia téma prvýkrát zaznie v podaní huslí doprevádzajúcich klavír. Prevedenie oboch tém je nezvyčajne bohaté, s rôznymi odtieňmi nálad. Po prvej časti vety zakončenou povznášajúcou melódiou orchestra prichádza nádherné "Andante espressivo" zasnívaného klavíru s jemným sprievodom orchestra. To je náhle prerušené výraznou zostupnou melódiou klavíra, podobnej tej z úvodu koncertu. Vracia sa pôvodné tempo "Allegro" s rozvíjaním tém, prevažne hlavnej. V záverečnej časti skladby prichádza klavírna kadencia a vetu následne uzatvára kóda založená na fragmente hlavnej vety. Druhá veta začína hlavnou témou, ktorá predstavuje akýsi rozhovor klavíra so sláčikovými nástrojmi. Vedľajšia téma má pochodový charakter. Schumann tu podobne ako v prvej vete uplatnil svoj zmysel pre bohatú melodiku. Druhá veta prechádza "attaca" (bez prerušenia) do záverečnej vety "Allegro vivace". To začína energickou a rytmickou témou klavíra. Vo vete cítiť optimizmus a živelnú radosť typickú pre záverečné vety Schumannových koncertov, s ktorou dielo smeruje ku triumfálnemu záveru. 
Schumannov klavírny koncert je dielo bohatej fantázie a veľkej vnútornej hodnoty, vďaka čomu sa stalo súčasťou ťažiskového klavírneho repertoáru a častým hosťom v hudobných sálach.
AbiWord

AbiWord je jednoduchý textový procesor. Je slobodne šírený pre operačné systémy Windows, Linux, Mac OS a ďalšie, a to vrátane zdrojových kódov.
Vzhľad programu AbiWord je jednoduchý, často prirovnávaný ku programu Microsoft Wordpad, ktorý je súčasťou Microsoft Windows.
Vzhľad a funkcie.
Užívateľské rozhranie AbiWordu je podobné aplikácii Microsoft Word pre lepšie orientovanie sa predchádzajúcich užívateľov, ale verzie pre jednotlivé OS rešpektujú niektoré zvyklosti daného systému. Portfólio funkcií nie je na jednu stranu také obsiahle ako má Microsoft Word alebo OpenOffice.org Writer, ponúka však veľkú prenositeľnosť a podporu rôznych platforiem a nenáročnosť .
AbiWord podporuje kontrolu pravopisu pomocou GNU Aspell, Hunspell alebo Ispell, podporuje pluginy a tiež automatické vytváranie záloh. K dispozícii je možnosť priameho zapisovania rovníc pomocou LaTeXu či MathML.
Predvolená aplikácia.
AbiWord je predvolený textový editor v niektorých Linuxových distribúciách, ako napríklad:
Prachovec

Prachovec alebo silitovec, aleurolit, zriedkavo siltit je názov spevnenej usadenej horniny, ktorej zrná veľkostne zodpovedajú siltu (prachu). Častice prachovej veľkosti sa na zložení horniny podieľajú minimálne dvoma tretinami. V opačnom prípade sa takéto horniny nazývajú kalovce (2/3 až 1/3 prachových častíc), alebo ílovce (menej ako 1/3 prachových častíc z celého objemu horniny).
Vlastnosti.
Prachovec obsahuje spevnené častice siltovej veľkosti (1/256 = až 1/16 = ).
Dôležitý identifikačný znak prachových hornín je ich farba, ktorá závisí hlavne od oxidačného stupňa železa. Červená až fialová farba indikuje výskyt železitých (Fe3+) katiónov, zelené odtiene naopak železnaté (Fe2+) katióny. Vo všeobecnosti sa výskyt železitých katiónov viaže na kontinentálne (terestrické) prostredia, železnaté katióny sa vyskytujú v morských prostrediach. Prachovce (najmä ich jemnozrnnejšie typy) nemožno detailne študovať makroskopicky (voľným okom) ani bežnými mikroskopickými metódami, aj z tohto dôvodu sú relatívne slabšie preskúmané a v minulosti bývali často mylne označované ako pieskovce, či ílovce, čo bežne viedlo k chybám a nedorozumeniam. Čiastočne možno zistiť prítomnosť zŕn siltovej veľkosti dotykom, keďže horniny s obsahom prachu nad 2/3 sú na rozdiel od jemnozrnnejších sedimentov drsné. Prachovce sú tvorené hlavne zrnami kremeňa, v polarizačnom mikroskope pri skrížených nikoloch ich možno pozorovať ako drobné biele a čierne body. Jednotlivé zrná môžu byť identifikované pri veľkom zväčšení. Ďalšie zrná môžu tvoriť sľudy alebo kalcit. Väčšinu jemnozrnnej základnej hmoty tvoria ílové minerály alebo vápnitá hmota.
Najčastejšia textúra prachovcov je laminárna, no vyskytujú sa aj masívne textúry (hlavne pri sedimentácii z hustých prúdov). V jemnozrnných sedimentoch sa často vyskytujú konkrécie (kalcitové, sideritové, pyritové, kremité a fosfátové), vznikajú tesne po uložení, alebo aj neskôr, pri litifikácii.
Vznik.
Čisté prachovce sa v prírode vyskytujú iba v malom objeme, väčšinou ide o zmesi ílovcov a prachovcov, často aj s prímesami piesku. Vyskytujú sa vo všetkých sedimentárnych oblastiach (od vysokohorských jazier až po morské priekopy), v rôznych klimatických podmienkach (od polárnych oblastí po džungle a vo všetkých geologických obdobiach (od archaika po súčasnosť). Špecifickým typom prachovcov, ktoré vznikali prevažne navievaním počas ľadových dôb sú spraše. Premenou prachovcov (jemnozrnných hornín všeobecne) vznikajú bridlice, s pokračujúcim stupňom premeny sa tvoria fylity.
Londýnska taxislužba

 
Za vydávanie licencií pre prevádzkovateľov taxislužby v oblasti Veľkého Londýna je zodpovedná organizačná jednotka Transport for London – Public Carriage Office (PCO).
Vo všeobecnosti sa rozlišujú dva druhy taxíkov:
Klavírny koncert

Klavírny koncert je dielo z oblasti klasickej hudby určené pre klavír a orchester (väčšinou symfonický, zriedka sláčikový alebo komorný).
Ide o jeden z najvýznamnejších druhov hudobných diel. Skladatelia preto klavírnym koncertom vždy venovali veľkú pozornosť, a takmer každý z nich po sebe zanechal aspoň jedno takéto dielo. Koncepca klavírneho koncertu môže byť rôzna. Niektorí skladatelia sa sústredili na klavírny part a orchester má v ich dielach len doplkovú úlohu (Chopinove koncerty), iní komponovali koncert v symfonickom duchu a a klavírny part začlenili do veľkého hudobného celku (Brahmsove koncerty). Dielo má zvyčajne tradičnú stavbu koncertu, to znamená tri vety odlišujúce sa tempom a charakterom.
História.
Klavírny koncert vznikol až v 18. storočí, kedy bol vynájdený klavír. Hoci občas sa uvádzajú klavírne koncerty z obdobia baroka (napríklad Bachove), tieto diela boli povodne určené pre čembalo (pozri Čembalový koncert). Diela primárne určené pre klavír začali vznikať až v období klasicizmu. Zakladateľom klavírneho koncertu bol Wolfgang Amadeus Mozart, ktorý zložil 27 klavírnych koncertov, pričom niektoré sa hrávajú dodnes. Z obdobia klasicizmu pochádza tiež 5 klavírnych koncertov Ludwiga van Beethovena. Na diela týchto skladateľov nadviazali skladatelia nasledujúcich generácií. V období romantizmu nastal naozajstný ošiaľ klavírnych koncertov, čo súviselo s obľubou klavírnych virtuózov. Mnohé z týchto diel však boli len technické bezduché cvičenia, na ktorých mal virtúóz predviesť svoje umenie, alebo obsahovali prebraté operné melódie a podobne. Koncerty, ktoré sú kvalitné a ktoré sa na repertoári zachovali dodnes, predstavujú len zlomok diel z tohto obdobia. Klavírny koncert nestratil svoje postavenie vo svete klasickej hudby ani v 20. storočí, kedy takisto vzniklo mnoho diel tohto druhu.
Olebečný sval

Olebečné svaly ("musculi epicranii") sú časť svalov hlavy, ktorá tesne prilieha k lebke a všetky sa začínajú na šľachovinovej prilbici (galea aponeurotica).
Pod kožou hlavy medzi čelovou a záhlavnou kosťou je rozprestretá šľachovinová prilbica, ktorá je pevne spojená s kožou hlavy, ale nie s kosťami lebky, takže umožňuje posun kože hlavy. 
Vpredu sa na šľachovinovú prilbicu pripája párový sval čelový sval (musculus frontalis), ktorý sa upína do kože hlavy v okolí čistinky (glabella) a obočia.
Vzadu sa na šľachovinovú prilbicu pripája záhlavný sval (musculus occipitalis), ktorý sa začína na "linea nuchalis supraterminalis". 
Tieto svaly sa považujú za dvojbruškový záhlavnočelový sval (musculus occipitofrontalis), kde čelový sval tvorí predné bruško (venter frontalis) a záhlavný sval potom záhlavné bruško (venter occipitalis). Pri stiahnutí záhlavného svalu je šľachovinová prilbica spolu s kožou hlavy sťahovaná dozadu, pri kontrakcii čelového svalu potom dopredu. Pri fixovanej šľachovinovej prilbici dvíha čelový sval obočie a rozširuje očnú štrbinu. K tejto skupine patrí aj niekoľko nekonštantných svalov. Čelový sval sa podieľa na mimickom výraze prekvapenia, hrôzy, zmätku, bezradnosti a zrakovej koncentrácii.
Sval očnej štrbiny

Svaly očnej štrbiny sú časť svalov hlavy. Sú to tieto svaly:
Má niekoľko funkcií vzhľadom na to, že jeho časti môžu pôsobiť samostatne. Rozlišujeme na ňom pars palpebralis, pars orbitalis a pars lacrimalis. Začína sa na processus frontalis maxillae, na ligamentum palpebrale mediale a pars nasalis ossis frontalis. Zužuje a uzatvára štrbinu oka, pars lacrimalis rozširuje slznik (saccus lacrimalis) a pars orbitalis vytvára vrásky vo vonkajšom kútiku oka.
Začína nad sutura nasofrontalis a upína sa do kože čela asi v strede obočia. Svojím sťahom vyvoláva tvorbu zvislých vrások nad koreňom nosa a vzniká výraz zamračenosti.
V očnici sa ďalej nachádza 6 svalov, ktoré ovládajú pohyby oka v najrôznejších smeroch.
Ílovec

Ílovec je názov usadenej horniny tvorenej v prevažnej miere (viac ako dve tretiny) ílom - časticami najmenšej veľkosti (menej ako 0,0020 mm). Viac zrnité horniny sa nazývajú kalovce, prípadne prachovce. Íly sú vo všeobecnosti jednou z hlavných zložiek pôd.
Zloženie.
Základnou zložkou ílovcov sú ílové minerály, resp. iné častice pelitickej veľkosti. Ílové minerály sú skupina hydratovaných hlinitokremičitanov s vrstevnatou štruktúrou, pričom jednotlivé vrstvy sú kremičité (tetraédrické - jednotlivé atómy kremíka sú obklopené štyrmi atómami kyslíka) a/alebo hlinité (oktaédrické, kde je každý atóm hliníka obklopený šiestimi atómami kyslíka). Atómy hliníka môžu byť nahradené železom alebo horčíkom. Potom sa táto vrstva nazýva gibbsitová alebo brucitová (podľa minerálov ktoré by vznikli, keby bola vrstva vyjadrená chemickým zložením).
V medzivrstvových medzerách sa vďaka van der Waalsovým silám pútané cudzie katióny alebo molekuly (voda, K+, Ca2+, OH−). Niektoré ílové minerály (montmorillonit, illit) majú schopnosť zväčšovať svoj objem pri absorpcii vody, čo je častá príčina zmeny objemu ílových pôd po daždi.
Medzi hlavné ílové minerály patrí montmorillonit, kaolinit, haloyzit, berthierit, nontronit, chlority, glaukonit, sepiolit, palygorskit. Z ostatných minerálov sa v ílovcoch môže vyskytovať kremeň, muskovit, kalcit a organické zvyšky. V prípade obsahu karbonátov medzi 25% až 75% možno horninu označiť ako slieň alebo slieňovec.
Vznik.
Podobne ako ostatné ílové sedimenty je ich akumulácia spojená s pomalými prúdmi, prevažne vo vodnom no i v suchozemskom prostredí. Sú preto časté v jazerách, deltách riek, alebo hlbokomorských oblastiach. Ílovce vznikajú diagenetickou premenou ílov. Prvotným procesom je vytesňovanie vody z medzivrstiev. Čerstvé íly obsahujú 70 až 90 % vody, v hĺbke 1 km je to už len 30 %. Aby bola strata vody takmer stopercentná, je potrebné aj zvýšenie teploty na 100 °C a hĺbku 2 až 4 km. Pri vyšších teplotách dochádza aj k premene jednotlivých minerálov a postupnému bridličnateniu ílovcov.
Výskyt.
Ílovce patria medzi najbežnejšie usadené horniny. Ílovce sa v Západných Karpatoch vyskytujú v treťohorných panvách a spolu s ílovitými bridlicami tvoria tenké polohy medzi vrstvami pieskovcov vo flyši. Sú jednou z typických hornín flyšového pásma Západných Karpát.
Silicit

Silicit je všeobecné označenie rôznorodej skupiny usadených hornín, ktoré sú v prevažnej miere zložené z modifikácií oxidu kremičitého – jemnozrnného kremeňa, opálu a chalcedónu. Ide o tvrdé horniny s nepravidlenou štiepateľnosťou, ktoré vznikajú usadzovaním kremitých bahien, prípadne vyzrážavaním kremičitanov z vodných roztokov.
Vznik a klasifikácia.
Medzi silicity je radených viacero druhov hornín rôzneho pôvodu. Niektoré môžu mať komplikovaný vznik, na ktorom sa podieľa viacero procesov. Všeobecne sú rozlišované tieto základné kategórie silicitov:
Na vznik niektorých typov silicitov sa názory odborníkov rozchádzajú, patria medzi ne napr. buližníky v českých proterozoických horninách, alebo menility Karpatského flyšového pásma.
Výskyt.
Tmavé rohovcové konkrécie (pazúrik) sa vyskytujú v kriedových sedimentoch na anglickom, belgickom, nemeckom či dánskom pobreží. Na Slovensku sú častými vložkami vo vápencoch tatrika (lučivnianske, trlenské súvrstvie a iné), alebo v pieninských vápencoch bradlového pásma. Vo flyšových pohoriach ich možno pozorovať v rámci menilitového súvrstvia a inde.
Použitie.
Silicity majú široké a rôznorodé použitie. V praveku boli viaceré druhy silicitov využívané pre svoju tvrdosť na výrobu nástrojov (pazúriky, ale napr. i rádiolarity). Iné, napr. diatomity, sa používajú ako filtre.
Rohovec

Rohovec môže byť:
Sval ústnej štrbiny

Svaly ústnej štrbiny sú časť svalov hlavy. Delia sa na dve skupiny: 
A) Kruhový sval musculus orbicularis oris
Obtáča štrbinu úst a je uložený v perách. Je to zvierač, ktorý zužuje štrbinu úst, špúli pery a vyťahuje dolnú peru dopredu.
B) Lúčovito usporiadané svaly ústnej štrbiny
Tieto svaly rozdeľujeme do troch vrstiev: 
Hlboká vrstva je tvorená musculus mentalis (bradový sval), ktorý vysúva dolnú peru hore a dopredu, čím vzniká výraz opovrhovania. Ďalším svalom tejto vrtvy je musculus buccinator (trubačský sval), ktorý vytvára podklad líc. Začína sa na alveolárnych výbežkoch posledných stoličiek čeľuste a sánky a upína sa do kútikov úst. Hlavnou funkciou je posun potravy pri žúvaní.
Stredná vrstva tvoria ju svaly: musculus levator anguli oris, musculus depressor anguli oris a mussculus labii inferioris. Musculus levator anguli oris sa začína od prednej plochy maxily a upína sa do kútika úst. Dvíha kútiky úst a napomáha grimase úsmevu. Musculus depressor anguli oris sťahuje ústny kútik a tým nasolabialnu ryhu smerom dolu a vytvára tak výraz opovrhnutia. Musculus labii inferioris sťahuje dolnú peru smerom dolu a ohŕňa ju, čím vzniká ironický výraz. 
Povrchová vrstva tvorí ju niekoľko svalov, ktoré sú väčšinou dlhé a štíhle: musculus levator labii superioris aleaeque nasi začína na processus maxillae a upína sa do krídla nosa a do hornej pery. Jeho kontrakcia vyvoláva výraz žalostného plaču. Zdvíhač hornej pery (musculus levator labii superioris) začína na dolnom okraji očnice a upína sa do kože hornej pery, ktorú vyťahuje kranialne . Vzniká tým výraz smútku.
K lúčovitým svalom ešte patria:
Menší jarmový sval (musculus zygomaticus minor) sa začína v blízkosti švu sutura zygomaticomaxillaris a upína sa do kože na dolnom konci nasolabiálnej ryhy. Má podobnú funkciu ako musculus levator labii superioris.
Väčší jarmový sval (musculus zygomaticus major) sa začína na processus temporalis zygomatici a upína sa do kože kútika úst. Jeho sťahom dostáva tvár veselý výraz.
Smiechový sval (musculus risorius) sa začína na fascia masseterica a upína sa do kože pri kútiku úst. Rozširuje ústnu štrbinu a tým vyvoláva grimasu smiechu. U niektorých osôb vytvára pri úsmeve jamky na lícach.
Sval nosa

Svaly nosa sú časť svalov hlavy. Sú to:
Externé odkazy.
http://www.emedicine.com/ent/topic6.htm
http://deposit.ddb.de/cgi-bin/dokserv?idn=981533809&amp;dok_var=d1&amp;dok_ext=pdf&amp;filename=981533809.pdf
Žuvacie svaly

Žuvacie svaly (lat. "musculi masseter") patria medzi svaly hlavy. Sú uložené v okolí sánkového kĺbu a ich hlavnou funkciou je priťahovať sánku a pohybovať ňou pri žuvaní.
Žuvací sval.
Žuvací sval (lat. "musculus masseter") sa začína na jarmovom oblúku (lat. "arcus zygomaticus") a upína sa na drsnatinu "tuberositas masseterica" na ramene sánky a v oblasti uhla sánky. Priťahuje sánku k lebke.
Spánkový sval.
Spánkový sval (lat. "musculus temporalis") sa začína na spánkovej línii (lat. "linea temporalis") temennej a čelovej kosti lebky a upína sa na processus coronoideus mandibulae. Je synergista žuvacieho svalu
Krídlové svaly.
Stredný krídlový sval.
Stredný krídlový sval (lat. "musculus pterygoideus medialis"). Je synergista žuvacieho svalu.
Bočný krídlový sval.
Bočný krídlový sval (lat. "musculus pterygoideus lateralis") je dvojhlavý sval. Jedna hlava sa začína vo podspánkovej jame (lat. "fossa infratemporalis"), druhá na lamina lateralis krídlového výbežku hornej čeľuste (lat. "processus pterygoidei maxillae"). Sval sa upína na krčku sánky. Posúva sánku dopredu a pri jednostrannej kontrakcii smerom do boku. V opačnom smere, teda v smere odťahovania sánky od lebky pôsobí niekoľko menších svalov: musculus digastricus, musculus geniohyoideus a musculus mylohyoideus, ktoré patria medzi svaly krku. Tieto svaly ovládajú pohyby jazylky a keď je fixovaná, otvárajú sánku.
Sval chrbta

Svaly chrbta sú svaly za chrbticou od hlavy až po kostrč. Svaly chrbta sú uložené v dvoch vrstvách: v povrchovej a hlbokej vrstve.
Končatinový sval chrbta

Končatinové svaly chrbta alebo spinohumerálne svaly sú časť svalov chrbta. Sú to tie svaly chrbta, ktoré odstupujú od chrbtice a upínajú sa na lopatku, kľúčnu kosť alebo ramennú kosť.
Sú to:
Bránica (časť tela)

Bránica ( "diaphragma") je plochý kupolovitý sval, ktorý tvorí priehradku medzi hrudnou a brušnou dutinou. 
Bránica je pripojená k dolnej apertúre hrudníka (dolnému vchodu do hrudníka; "apertura thoracis inferior"). Pri okrajoch ju tvoria svalové vlákna, v prostriedku je rozsiahla aponeuróza (ústredná šľacha - "centrum tendineum") s tromi otvormi. Svalové snopce začínajú na vnútornej ploche mečovitého výbežku ("processus xiphoideus"), od chrupiek posledných 6 rebier a na laterálnych plochách prvých lumbálnych stavcov. Keď sa svaly kontrahujú, zmenšuje sa vyklenutie bránice, a tým sa zväčšuje objem hrudnej dutiny. V koordinácii s inými svalmi sa súčasne dvíhajú rebrá a tak je vyvolaný vdych. Výdych je aktívna činnosť vytláčania vzduchu z hrudníkovej dutiny. Odohráva sa tak, že svaly sťahujú rebrá smerom dolu, kontrahujú sa svaly brucha a relaxuje bránica. Na to, aby mohol nastať usilovný výdych, kašeľ, smiech alebo plač, musí tomu predchádzať hlboký vdych. Bránica sa zúčastňuje aj na činnostiach ako je napr. zvracanie, defekácia, močenie a sťahy pri pôrode.
Neil Peart

Neil Ellwood Peart OC ( * 12. september 1952, Hagersville, Ontário, Kanada – † 7. január 2020, Santa Monica, Kalifornia, USA) bol kanadský bubeník a skladateľ v skupine Rush. 
V roku 1974 nastúpil do torontskej rockovej skupiny Rush. Jeho vzormi boli hardrockoví bubeníci ako John Bonham, alebo Keith Moon. Neskôr to boli hudobníci ako Gene Krupa, alebo Buddy Rich. Peart získal počas svojej kariéry viacero ocenení a patrí k najvplyvnejším bubeníkom v histórii. Známe sú jeho dlhé sóla, pri ktorých často používal aj exotické perkusné nástroje.
Limbický systém

Limbický systém je funkčná sústava v centrálnej nervovej sústave, ktorú tvoria niektoré oblasti mozgovej kôry a podkôrových centier. Majú ho všetky cicavce, ale vyššie cicavce, ktoré majú ("rhinencefalon") značne redukovaný čuchový mozog, ho majú vyvinutý lepšie. 
Z anatomického hľadiska sa delí na tri zložky:
Limbický systém sa zúčastňuje na riadení vegetatívnych a somatických funkcií pri emotívnom správaní: ovplyvňuje správanie. Uplatňuje sa aj pri riadení sexuálneho správania. Dráždenie určitých častí limbického systému vyvoláva príjemné alebo nepríjemné pocity. Hippokampus má dôležitú úlohu aj pri zapamätaní si nových informácií (nemá vplyv na informácie v pamäti už fixované). Z limbického sytému je vyvolávaný pocit strachu a celkového správania človeka. Hoci limbický systém podlieha tlmivému pôsobeniu mozgovej kôry, nemožno vôľou spustiť alebo zastaviť afektívne prejavy a city. Spoločne s podlôžkom (hypotalamom) vytvára integrovaný systém, ktorý reguluje reakcie organizmu na vonkajšie podnety. Tento systém má význam pre celý rad vyšších funkcií mozgu, ako sú emócie, motivácia, učenie a pamäť. Najmä prvé dve funkcie sú výrazne prepojené s negatívnymi reakciami organizmu a prebiehajú cez hypotalamus ako centrálu integrovaných vegetatívnych štruktúr. Okrem toho je hypotalamus riadiacim centrom na reguláciu telesnej teploty a hladiny vody v tele, pričom ale regulačné mechanizmy nemajú ešte vegetatívnu povahu, ale pôsobia spoločne so senzorickou a motorickou zložkou. Príkladom môže byť prenos informácie senzitívnymi dráhami k hypotalamu o nízkej teplote kože, zvýši sa svalový tonus a chvenie. Naopak pri senzitívnej informácii o vysokej teplote kože ide o regulačný povel cez vegetatívnu nervovú sústavu (roztiahnutie ciev a potenie). Podobné zameniteľné vzťahy medzi somatickou a vegetatívnou nervovou sústavou sú aj na úrovni miechy. Realizujú sa pomocou reflexov, ktorých jedna zložka je somatická, druha vegetatívna. Príkladom môže byť zápal slepého čreva (apendicitída). Impulz o bolesti sa prenáša z vnímajúcich receptorov v črevnej stene k vegetatívnym centrám a ďalej do vyšších centier CNS, čo vo vegetatívnej sfére spôsobuje nevoľnosť a reflexne cez motorické eferentné vlákna sa zvýši napätie svalov brušnej steny.
AJ Auxerre

Association Jeunesse Auxerroise, alebo AJ Auxerre je francúzsky futbalový klub, ktorý sídli v meste Auxerre. Od roku 1980 hrá vo francúzskej najvyššej súťaži. So zostupom klubu Nantes v roku 2007 zostal Auxerre jediným klubom, ktorý vo svojej histórii nikdy nezostúpil z prvej ligy.
Od roku 1961 do roku 2005 bol manažérom klubu Guy Roux. V nasledujúcej sezóne sa manažérom stal bývalý tréner francúzskej futbalovej reprezentácie Jacques Santini. Santini dostal výpoveď už po jeho prvej sezóne, keď nedokázal s klubom získať úspech hlavne v európskych súťažiach. V súčasnosti je manažérom klubu Jean Fernandez.
AJ Auxerre bol majstrom francúzskej ligy v sezóne 1995-96. Medzi jeho úspechy na medzinárodnej scéne patria 2 zisky pohára Intertoto v rokoch 1997 a 2006.
Larisa (mesto v Grécku)

Larisa (, po starogr. aj "Larissa") je mesto v Grécku v kraji Tesália. Je to dôležité poľnohospodárske a dopravné centrum krajiny.
Demografické údaje.
Vývoj populácie:
Barranquilla

Barranquilla je druhé najväčšie priemyselné mesto na Karibskom pobreží v štáte Kolumbia. Leží na delte rieky Magdalena. Mesto je známe ako "La Puerta de Oro le Colombia" (Kolumbijská zlatá brána). Mesto bolo objavené v roku 1627, ale oficiálne sa dátum vzniku označuje 7. apríl 1813. Žije tu 2 274 250 obyvateľov (2018).
Cúcuta

Cúcuta je mesto v kolumbijskom departmente Norte de Santander na severovýchode Kolumbie. Vďaka svojej pozícii v blízkosti kolumbijsko-venezuelskej hranice je dôležitým obchodným centrom. Hraničné priechody v blízkosti mesta sú tými nezaťaženejšími v celej južnej Amerike.
V roku 2016 tu žilo 656 414 obyvateľov, vďaka čomu bolo šieste najväčšie mesto Kolumbie. Metropolitná oblasť má 853 520 obyvateľov. Mesto sa nachádza v oblasti Ánd zvanej Cordillera Oriental a je s Venezuelou spojené prostredníctvom diaľnice Panamericana. Má tiež medzinárodné letisko. Mesto má rozlohu a jeho priemerná nadmorská výška je 320 metrov. Priemerná teplota v oblasti je 28°C. Vďaka trom riekam (río Pamplonita, rio Táchira, rio Zulia) má mesto pomerne príjemnú klímu.
Heinrich Ignaz Franz Biber

Heinrich Ignaz Franz Biber (* 12. august 1644, Stráž pod Ralskem – † 3. máj 1704, Salzburg, Rakúsko) bol český barokový hudobný skladateľ nemeckého pôvodu, ktorý pôsobil najprv na Morave a potom v Salzburgu. 
Bol prvým huslistom zámockej kapely v Kroměříži a od roku 1684 kapelníkom salzburského dvorného orchestra. Bol priateľom a inšpirátorom jedného z najvýznamnejších českých skladateľov 17. storočia Pavla Josefa Vejvanovského, s ktorým pôsobil v Kroměříži, kde Vejvanovský hral na trúbku. Po jeho odchode zdedil po ňom vedúce miesto v orchestri (vtedy sa pravdepodobne ešte neurčoval kapelník telesa). 
Dielo.
Jeho rozsiahle dielo a obľuba špecifických harmonických postupov do istej miery predznamenali neskoršie smery v barokovej hudbe, ktoré potom našli plné uplatnenie v dielach Johanna Pachelbela či Johanna Sebastiana Bacha. Bol známy aj ako husľový virtuóz, čo sa prejavilo aj v jeho skladbách pre tento nástroj, kde používal nekonvenčné ladenie (scordaturu) strún.
On an Island

On an Island je tretím sólovým albumom gitaristu a speváka skupiny Pink Floyd, Davida Gilmoura. 
Album vyšiel v Spojenom kráľovstve 6. marca, 2006, v deň šesťdesiatych Gilmourových narodenín. V USA bol album vydaný o deň neskôr. Tento album je jeho prvým sólovým projektom po 22 rokoch. Inštrumentálna skladba „Castellorizon“ z tohto albumu bola nominovaná na Grammy pre najlepšiu rockovú inštrumentálnu skladbu.
O albume.
Medzi najpozoruhodnejších hudobníkov, ktorí sa zúčastnili nahrávania albumu patria David Crosby, Richard Wright (hráč na klávesové nástroje skupiny Pink Floyd), jeden zo zakladateľov skupiny Pink Floyd (vtedy ešte The Screaming Abdabs) gitarista Bob Klose, štúdiový basgitarista a koncertný spoluhráč powatersovskej éry skupiny Pink Floyd Guy Pratt, jedným zo spoluproducentov albumu bol gitarista skupiny Roxy Music Phil Manzanera...
Autorkou textov skladieb na albume je súčasná manželka Davida Gilmoura, Polly Samson.
V skladbe „Red Sky at Night“ má David Gilmour svoju verejnú premiéru v hre na saxofón.
Väčšia časť albumu bola nahrávaná v súkromnom nahrávacom štúdiu Davida Gilmoura, ktoré sa nachádza na obytnej lodi Astoria na rieke Temža v Londýne. 
V hudobných rebríčkoch popularity Spojeného kráľovstva tento album štartoval na prvej pozícii, čím sa stal prvým sólovým projektom Davida Gilmoura, ktorý sa dostal na vrchol hitparád. V USA sa dostal do prvej desiatky (na šieste miesto), ale z hitparád sa rýchlo vytratil. V Kanade tento album získal platinu za 100 000 predaných nosičov hneď prvý mesiac po jeho vydaní, na celom svete sa z neho predalo viac ako jeden milión kusov.
V novembri 2006 vyšla reedícia tohto albumu s DVD kde boli Gilmourove koncertné nahrávky z vystúpenia so skladbami „On an Island“, „This Heaven“, „Smile“, „Take a Breath“, „High Hopes“ a „Comfortably Numb“, ktoré boli nakrútené v apríli 2006 v New Yorku, skladba „Astronomy Domine“ nahratá v auguste 2006 v Abbey Road Studios a jedna nahrávka skladby „Take a Breath“, ktorá bude na koncertnom DVD z turné nahratá v máji 2006 v The Royal Albert Hall.
Koncertné turné.
Turné, ktoré bolo venované tomuto albumu absolvoval Gilmour s Rickom Wrightom, Philom Manzanerom a Guyom Prattom, na saxofón hral Dick Parry („Money“, „Shine On You Crazy Diamond“, „Us and Them“ a „Wearing the Inside Out“), na klávesy dlhoročný spolupracovník skupiny Pink Floyd aj Rogera Watersa Jon Carin. Orchester počas vystúpenia v poľskom Gdansku dirigoval Zbigniew Preisner. Na londýnskej show sa spojil s Gilmourom aj bubeník skupiny Pink Floyd, Nick Mason a na vystúpení hosťoval aj David Bowie, ktorý spieval v skladbách „Comfortably Numb“ a „Arnold Layne“, ktoré boli potom vydané na singli.
Huequi

Huequi je názov menšieho stratovulkánu, nachádzajúceho sa v Čile na polostrove rovnakého mena. Sopka je tvorená prevažne andezitmi a bazaltami, jej vrchol je ukončený kráterom s priemerom . Koncom 19. a začiatkom 20. storočia bolo zaznamenaných niekoľko erupcií, posledná okolo roku 1920.
Lôžko

Lôžko môže byť:
Michinmávida

Michinmávida je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v južnej časti Čile, západne od jazera Reñihue. Sopka má sedlovitý tvar a je tvorená prevažne andezitmi a bazaltami. Jej vrchol je ukončený kalderou s priemerom a je trvalo zaľadnený. V historickej dobe boli zaznamenané tri erupcie. Prvá v roku 1742, druhú pozoroval Charles Darwin pri plavbe ku Galapágam v roku 1834 a posledná sa odohrala na prelome februára a marca nasledovného roku.
Chaitén

Chaitén môže byť:
Chaitén (sopka)

Chaitén je sopečná kaldera, nachádzajúca sa v južnej časti Čile v regióne Los Lagos, neďaleko mesta rovnakého mena. vysoký lávový dóm, nachádzajúci sa na severnom okraji je tvorený prevažne vulkanickým sklom (obsidián), ktorý bol zdrojom pre praveké kultúry, čo dokladajú početné archeologické nálezy s okolia. V kaldere sa nachádzali dve menšie jazierka.
2. mája 2008 sa sopka po dlhých storočiach nečinnosti prebudila. Erupcii predchádzala séria menších zemetrasení deň predtým. Mrak vulkanického popola a prachu dosiahol výšku cez a pokryl široké okolie sopky. Z postihnutých oblastí boli evakuované tisícky ľudí.
Corcovado (sopka)

Corcovado je pomerne neznámy stratovulkán, nachádzajúci sa v južnej časti Čile, asi východne od pobrežia. Masív sopky je tvorený bazaltami a andezitmi a obkolesujú ho viaceré troskové kužele a parazitické krátery. Vrchol Corcovada je trvalo zaľadnený.
Lichobežníkový sval

Lichobežníkový sval alebo hovorovo trapézový sval ( "musculus trapezius") je spinohumerálny sval chrbta. Niekedy sa požíva názov veľký lichobežníkový sval, skrátene VLS. Je to plochý trojuholníkový sval, ktorý pri doplnení s druhostranným svalom vytvára lichobežník. 
Odstupuje od tŕňovitého výbežku ("processus spinosi") hrudných stavcov a hornej šijovej čiary ("linea nuchae superior") a upína sa na hrebeň lopatky ("spina scapulae"), nadplecok ("acromion") a "extremitas acromialis claviculae". Zdvíha plece, ťahá lopatku smerom dolu a priťahuje ju k chrbtici. Je to povrchový sval, ktorý vlastne vytvára obrys pliec.
Najširší sval chrbta

Najširší sval chrbta alebo najväčší sval chrbta () je spinohumerálny sval chrbta. Je to plochý trojuholníkový sval, ktorý pokrýva dolnú polovicu chrbta.
Odstupuje od chrbtice kaudálne od 7. hrudníkového stavca a posledných troch rebier až po hrebeň panvovej kosti () a krížovú kosť (). Jeho vlákna sa zbiehajú smerom k podpazušnej jamke, prekrývajú dolný uhol lopatky a upínajú sa na hrebeň menšieho hrbčeka () na ramennej kosti. Spôsobuje pripaženie, zapaženie a pronáciu ramena. Je to jeden z hlavných svalov zapojených do plaveckých pohybov. Keď sú obidve ramená fixované nad hlavou, potom sťah tohto svalu ťahá trup hore, čo využívame pri šplhaní.
Yanteles

Yanteles menší stratovulkanický komplex, nachádzajúci sa v južnej časti Čile. Komplex pozostáva z piatich vulkanických centier ktoré sú zaľadnené. Nie je zaznamenaná žiadna erupcia v historickej dobe, no datovaním vrstiev tefry sa vek poslednej erupcie odhaduje na začiatok holocénu. Niektoré pramene hovoria o erupcii v roku 1935, ale táto verzia nebola nikdy potvrdená.
Josef Bohuslav Foerster

Josef Bohuslav Foerster (* 30. december 1859, Praha – † 29. máj 1951, Nový Vestec) bol český hudobný skladateľ a významný pedagóg. Pracoval ako profesor na pražskom konzervatóriu. 
Životopis.
Forster sa narodil v Prahe, kde aj študoval na konzervatóriu. Oženil sa s opernou speváčkou Berthou Lautererovou a presťahoval sa s ňou do Hamburgu, kde pracoval ako kritik a od roku 1901 učil na tamojšom konzervatóriu, kde sa zoznámil s Gustavom Mahlerom a veľmi sa s ním spriatelil. 
Medzi rokmi 1903–1918 žil Foerster vo Viedni, kde tiež pracoval ako kritik a pedagóg. Potom získal miesto na konzervatóriu v Prahe a v roku 1921 sa na ňom stal profesorom pre skladbu. V rokoch 1922–1931 bol riaditeľom konzervatória, v ďalších rokoch (1931–1939) zastával miesto prezidenta Československej akadémie vied a umenia. 
V roku 1945 získal Forster titul národný umelec.
Palena (sopka)

Palena je názov menšieho vulkanického poľa, nachádzajúceho sa v južnej časti Čile. Komplex je tvorený piatimi troskovými kužeľmi. Vek poslednej erupcie nie je stanovený, no viaceré
Nosový sval

Nosový sval ( "musculus nasalis") je hlavný sval nosa. Niektoré zdroje ho uvádzajú ako skupinu samostatných svalov.
Začína sa na "juga alveolaria" vonkajšieho rezáka a očného zuba a upína sa do chrupky nosového krídla a priehradky nosa. Jeho funkciou je zužovať nozdry.
Delí sa takto:
Mimický sval

Mimické svaly alebo tvárové svaly alebo obličajové svaly sú časť svalov hlavy, ktoré svojim pohybom umožňujú fyzicky vyjadriť emócie.
Pripájajú sa na kožu tváre. Pri kontrakcii pohybujú kožou a dodávajú tvári výraz. Na rozdiel od ostatných kostrových svalov nemajú fascie. Začínajú väčšinou na kostiach a upínajú sa do kože hlavy a tváre. Delíme ich na:
Bočný krídlový sval

Bočný krídlový sval () je jeden zo žuvacích svalov.
Je to dvojhlavý sval. Jedna hlava sa začína vo "fossa infratemporalis", druhá na "lamina lateralis processus pterygoidei". Sval sa upína na krčku sánky. Posúva sánku dopredu a pri jednostrannej kontrakcii smerom do boku. V opačnom smere - teda v smere odťahovania sánky od lebky pôsobí niekoľko menších svalov: "musculus digastricus, musculus geniohyoideus" a "musculus mylohyoideus", ktoré však zaraďujeme k svalom krku. Tieto svaly ovládajú pohyby jazylky a keď je fixovaná, otvárajú sánku.
Žuvací sval

Žuvací sval môže byť:
Melanie Southová

Melanie Southová (* 3. máj 1986, Kingston, Surrey, Anglicko) je súčasná britská profesionálna tenistka.
Kateryna Volodymyrivna Bondarenková

Kateryna Volodymyrivna Bondarenková (, ; * 8. august 1986, Kryvyj Rih, Ukrajina) je súčasná ukrajinská profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 1 turnaj WTA v dvojhre a 3 turnaje vo štvorhre. Jej staršia sestra Aľona je tiež profesionálna tenistka.
Renata Voráčová

Renata Voráčová (* 6. október 1983) je česká profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 5 turnajov WTA vo štvorhre.
Lucie Hradecká

Lucie Hradecká (* 21. máj 1985, Praha) je bývalá česká profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 9 turnajov WTA vo štvorhre.
Pohár Federácie (FED Cup).
Lucie Hradecká sa zúčastnila 2 zápasov Pohára federácie za tím Česka s bilanciou 1-2 v dvojhre a 1-1 vo štvorhre.
Dája Bedáňová

Dája Bedáňová rod. Daniela Bedáňová (* 9. marec 1983, Ostrava, Česko) je bývalá česká profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 1 turnaj WTA v dvojhre a 1 turnaj vo štvorhre.
Pohár Federácie (FED Cup).
Dája Bedáňová sa zúčastnila 6 zápasov Pohára federácie za tím Česka s bilanciou 0-2 v dvojhre a 3-3 vo štvorhre.
Trenčianske múzeum

Trenčianske múzeum je kultúrna a vedecká inštitúcia s krajskou pôsobnosťou a viac ako 140 ročnou históriou. Jeho predchodcom bol "Prírodovedný spolok župy Trenčianskej", založený v roku 1877. Zlúčením s "Muzeálnou spoločnosťou" v roku 1912 vzniklo Trenčianske múzeum. Prvým predsedom sa stal MUDr. Karol Brančík, župný lekár a entomológ medzinárodného významu.
Trenčianske múzeum napriek svojim prírodovedným tradíciám je múzeum vlastivedného typu. Vlastní a spravuje zbierkové fondy historického, umenovedného, prírodovedného, literárno-historického či národopisného charakteru, bohaté zbierky z oblasti numizmatiky, faleristiky, filokartie, militárií a zbraní, umeleckého remesla a pod. Múzeum spravuje 175 449 kusov zbierkových predmetov. K najcennejším súborom v zbierkach Trenčianskeho múzea nesporne patrí rozsiahla a umelecky i historicky zaujímavá obrazová zbierka rodu Ilešháziovcov, hlavných a dedičných trenčianskych a liptovských županov, pánov Trenčianskeho hradu od roku 1594 do 1835.
Trenčianske múzeum okrem svojej hlavnej budovy na Mierovom námestí, tzv. "Župného domu", spravuje v Trenčíne ešte Trenčiansky hrad s viacerými expozíciami, Karner sv. Michala, tzv. "Katov dom" a viaceré expozície a objekty mimo Trenčína. V pobočke "Podjavorinského múzea v Novom Meste nad Váhom" je umiestnená expozícia z histórie Nového Mesta nad Váhom a okolia, v "Ambrovskej kúrii v Beckove" je expozícia venovaná histórii tohoto mestečka, spolku Tatrín a významnému národnému buditeľovi Jozefovi Miloslavovi Hurbanovi, expozícia v "Draškovičovskom kaštieli v Čachticiach" pripomína nielen históriu Čachtíc, ale i neslávne známu „krvavú grófku“ Alžbetu Bátoryovú. V Bzinciach pod Javorinou je možné vidieť "Pamätnú izbu spisovateľky Ľudmily Podjavorinskej". "Rodný dom Ľudovíta Štúra a Alexandra Dubčeka" sa nachádza v Uhrovci.
Ľuboš Kamenár

Ľuboš Kamenár (* 17. jún 1987, Trnava) je slovenský futbalový brankár, v súčasnosti hráč slovenského klubu TJ Slovaj Boleráz.
Kariéra.
Prvé zápasy.
V Trnave začal hrávať seniorskú ligu. Prvý celý zápas odchytal proti Koprivnici v Intertoto Cupe (0:0). Keď mal 19 rokov, prestúpil do Artmedie, kde sa stal brankárskou dvojkou po Čobejovi. Po jeho zranení sa postupne dostal na post jednotky v tíme. Kamenár má za sebou 25 medzištátnych zápasov v dresoch dorasteneckých družstiev Slovenska.
Sezóna 2006/2007.
V sezóne 2006/2007 odchytal v Corgoň lige 28 zápasov a inkasoval 38 gólov. 
Sezóna 2007/2008.
V sezóne 2007/2008 sa stal neodmysliteľnou jednotkou v bráne Artmedie Petržalka a výraznou mierou pomohol k zisku titulu majstra republiky. Patril medzi najlepších ligových brankárov, za čo si vyslúžil aj pozvánku do reprezentácie.
FC Nantes.
V lete 2009 prestúpil do francúzskeho druholigového klubu FC Nantes, kde podpísal päťročnú zmluvu.
Reprezentácia.
Slovensko do 21.
Kamenár bol jednotka slovenského národného mužstva do 21 rokov.
A-tím.
Na svoj prvý zápas nastúpil 11. októbra 2008 v Serravalle proti San Marínu. Dostal jeden gól.
Reprezentačné zápasy.
"(Stav k: 7. júnu 2009)"
Eagles of Death Metal

Eagles of Death Metal je americká garage rocková skupina. Aj napriek názvu Eagles Of Death Metal nie je deathmetalová skupina. Skupina bola založená v roku 1998 v kalifornskom meste Palm Desert.
Členovia skupiny.
Na turné vystupovali aj:
Diskografia.
Albumy:
Útok v divadle Le Bataclan v Paríži.
13. novembra 2015 skupina koncertovala v divadle "Le Bataclan" v Paríži, ktoré sa stalo miestom teroristického útoku, pri ktorom zahynulo 128 ľudí. Útok bol súčasťou viacerých teroristických útokov, ktoré zasiahli hlavné mesto Francúzska a po ktorých bol v Paríži vyhlásený zákaz vychádzania, po prvýkrát od skončenia 2. svetovej vojny. Na základe hlásení svedkov, útočníci strieľali do náhodných ľudí, až pokým ich nespacifikovala privolaná polícia. Najmenej dvaja útočníci boli zabití. Členom skupiny sa podarilo uniknúť do bezpečia.
Salzburg-okolie

Salzburg-okolie je okres v rakúskej spolkovej krajine Salzbursko. Má rozlohu , žije tu 157 440 obyvateľov (2023) a jeho sídlom je mesto Seekirchen am Wallersee, ktoré však nie je súčasťou okresu.
Hallein (okres)

Hallein je okres v rakúskej spolkovej krajine Salzbursko. Má rozlohu , žije tu 61 660 obyvateľov (2023) a jeho sídlom je Hallein.
Sorban draselný

Sorban draselný alebo E 202 je druh sorbátu. Vyrába sa neutralizáciou kyseliny sorbovej lúhom draselným. Je to potravinárska prísada - konzervant. Zvyčajne sa uvádza ako neškodný, inokedy sa upozorňuje na možný výskyt alergickej reakcie (najmä kožnej).
Spomedzi sorbátov sa sorban draselný používa v prípadoch, v ktorých sa vyžaduje vyššia rozpustnosť vo vode. Používanie kyseliny sorbovej je obmedzené z dôvodu jej nízkej rozpustnosti vo vode. Preto je sorban draselný primárnou formou používanou vo výrobkoch s vysokým obsahom vody.
Tamsweg (okres)

Tamsweg je okres v rakúskej spolkovej krajine Salzbursko. Má rozlohu , žije tu 21 283 obyvateľov (2001) a jeho sídlom je Tamsweg.
St. Johann im Pongau (okres)

St. Johann im Pongau je okres v rakúskej spolkovej krajine Salzbursko. Má rozlohu , žije tu 82 565 obyvateľov (2023) a jeho sídlom je St. Johann im Pongau.
Hynek Albrecht

Hynek Albrecht (* 5. august 1874, Praha, Rakúsko-Uhorsko – † 1933, Užhorod, vtedy Česko-Slovensko, dnes Ukrajina) bol český amatérsky entomológ – lepidopterológ. Bol členom Československé společnosti entomologické od roku 1907. Pôsobil dlhé roky na území Slovenska.
Biografia.
Hynek Albrecht sa narodil 5. 8. roku 1874 v Prahe. Po skončení škôl pôsobil ako strojvodca c. k. štátnej dráhy. Neskôr pôsobil ako vrchný oficiál československých štátnych dráh. V roku 1924 pôsobil na území Slovenska v Leviciach, od roku 1925 v Bojnických kúpeľoch v okrese Prievidza. Hynek Albrecht zomrel asi v júli 1933 na území Podkarpatskej Rusi v Užhorode. 
Entomologické aktivity.
V entomológii sa venoval hlavne motýľom (Lepidoptera). Počas svojho pôsobenia v Čechách zbieral hmyz hlavne v južných Čechách, predovšetkým v okolí Veselí nad Lužnicí. V období svojho pôsobenia na Slovensku robil lepidopterologické zbery hlavne v okolí Levíc a Prievidze. Niektoré svoje faunistické údaje zhrnul v svojich krátkych prácach, ktoré zverejňoval v Časopise Čs. společnosti entomologické. 
Jeho zbierka motýľov (Lepidoptera) je od roku 1934 uložená v Národním muzeu v Prahe.