Karneval zvierat

Karneval zvierat ("Le Carnaval des Animaux") je dielo francúzskeho skladateľa Camille Saint-Saënsa.
Skladbu je možno považovať za suitu, hoci skladateľ ju vtipne otituloval ako "veľkú zoologickú fantáziu". Dielo bolo zložené vo februári 1886 počas Saint-Saënsovej dovolenky v Rakúsku. Humorne ladené dielo malo na premiére v roku 1887 úspech, skladateľ sa však obával, aby mu neprinieslo povesť skladateľa ľahšej múzy. Chcel si udržať reputáciu vážneho skladateľa, ktorý skladá hlbokú hudbu, a preto doživotne zakázal hrať Karneval zvierat, s výnimkou "Labute". Po skladateľovej smrti bolo ale dielo vydané a stalo sa jeho najpopulárnejším. Skladba je akýsi odľahčený a duchaplný hudobný cyklus, ktorý využíva viaceré humorné prvky. Ide predovšetkým o parodované citácie melódií iných skladateľov. Napriek tomu, že charakterovo ide o ľahšie dielo, oba klavírne party sú mimoriadne náročné.
Dielo je určené pre dva klavíry a komorné hudobné teleso. Zvonkohra (prípadne čelesta) v skladbe nahradila dnes už veľmi vzácnu sklenenú harmoniku, ktorá sa vyskytovala v skladateľom požadovanom obsadení. Ide tiež o jedno z prvých diel klasickej hudby, v ktorom je využitý xylofón. Dielo sa však dnes často hráva i v úprave pre dva klavíry a veľký orchester.
Cyklus začína tremolom oboch klavírov, do ktorého vstupujú sláčikové nástroje. Melódiu ukončia klavíry rýchlym behom po klávesnici v protichodnom smere. Nasleduje sláčiková pochodová téma, ktorú doprevádzajú klavíry. V druhej časti, "Sliepky a kohúti" počujeme oba klavíry, kontrabas a občasné klarinetové sóla. "Antilopy (rýchle zvieratá)", alebo tiež "Divoké somáre (rýchle zvieratá)" vykresľujú klavíry rýchlym preháňaním sa po klávesnici. Ide o somáre ázijské ktoré sú známe svojou schopnosťou behať veľkou rýchlosťou. Časť "Korytnačky" je založená na drastickom spomalení melódie slávneho kankánu z Offenbachovej operety "Orfeus v podsvetí" v podaní jedného klavíra a sláčikov. Pri zhudobnení "Slona" zasa skladateľ využil Tanec sýlf od Hectora Berlioza. Je tu počuť klavír hrajúci triolovu melódiu a ťažkopádny kontrabas. V časti "Klokany" napodobujú klavíry tieto zvieratá pomocou povabných kvínt. "Akvárium" je jednou z najlepších častí celej skladby. Sláčiky, klavíry, flauta s pomocou glissánd zvonkohry (prípadne čelesty) vďaka skvelej inštrumentácií navodzujú dojem mágie a tajomna. Časť "Bytosť s dlhými ušami" je opäť parodická a zámerne nie je skladateľom nazvaná osol. Koho dvoje husle v tejto najmenej melodickej časti skladby parodujú, však známe nie je. Nasleduje časť "Kukučka v hlbokom lese", kde známeho vtáka napodobňuje klarinet na pozadí oboch klavírov. Skladateľ ostal pri vtáčej téme aj v nasledujúcej "Voliére", kde vtáči spev imituje flauta, klavír a sláčiky. V diele dostali "Klaviristi" možnosť precvičiť si stupnice, podobným spôsobom ako poslucháči konzervatória. Ide o ďalší z humorných prvkov. Nasledujú "Skameneliny", kde Saint-Saëns využíva svoju vlastnú melódiu zo symfonickej básne "Tanec kostlivcov (Danse macabre"). Potom už prichádza najslávnejšia melódia celej skladby – lyrická "Labuť" v podaní violončela a sprievodu dvoch klavírov sa svojím charakterom vymyká z celej skladby. Melodická linka je tu majstrovsky vystavaná a "Labuť" sa stala repertoárovou skladbou každého violončelistu. Vo "Finále" sa v plnej sile predvedie celý súbor – sú tu zreprízované fragmenty tém všetkých častí cyklu. Táto energická veta efektne uzatvára celú skladbu.
Karneval zvierat sa stal skladbou často hravanou na koncertoch vážnej hudby určených pre deti, a výbornou pomôckou pre učiteľov snažiacich sa deťom spopularizovať a priblížiť klasickú hudbu. Je to však vďačná skladba i pre dospelých poslucháčov. Niektoré časti skladby, najmä "Labuť", "Akvárium" a "Finále" sa často objavujú na filmových soundtrackoch.