Kolicín

Kolicín je spoločný názov skupiny toxických exoproteínov produkovaných kolicinogénnymi kmeňmi čeľade "Enterobacteriaceae" v priebehu rastu bakteriálnej kultúry. Prvý objavený kolicín, kolicín V (v súčasnosti klasifikovaný ako mikrocín V) bol identifikovaný belgickým vedcom André Gratiom v roku 1925; ten ho definoval ako termolabilný produkt prítomný v kultúre "Escherichia coli" V a toxický pre 
"E. coli" Ф. Pomenoval ho „princíp V“ – podľa kmeňa "E. coli" V virulentného pre zvieratá, ktorý Gratia nazýval "coli" V. Tieto baktérie sa podľa neho javili „ako normálne“, boli ale zodpovedné za lýzu iných buniek, konkrétne buniek "E. coli" Ф. Ďalej sa o tento fenomén skoro nikto nezaujímal, až do roku 1946, keď Fredericq začal študovať neobvyklý prípad vnútrodruhového antagonizmu u črevných baktérií. V súčasnosti je identifikovaných viac než 34 typov kolicínov, z nich 24 je dobre preskúmaných.
Kolicíny tvoria samostatnú skupinu v rámci veľkej rodiny bakteriocínov. Bakteriocíny sú charakteristické úzkym spektrom pôsobnosti, sú toxické iba pre baktérie rovnakého druhu ako je producentský kmeň, alebo pre blízko príbuzné druhy. Základnými skupinami bakteriocínov sú 
Klasifikácia a nomenklatúra kolicínov.
Klasifikácia a nomenklatúra kolicínov úzko súvisí s princípom interakcie kolicínu s citlivou bunkou. Interakcia prebieha v troch krokoch: najprv dochádza k väzbe kolicínu na špecifický receptor vonkajšej membrány hostiteľskej bunky, následne k translokácii cez bunkový obal (pomocou translokačného systému Tol alebo Ton) a k "letálnej interakcii" kolicínu so špecifickým intracelulárnym cieľom (vlastný cytotoxický efekt kolicínu).
Kolicíny možno klasifikovať na základe kolicínom využívaného receptoru hostiteľskej bunky. Táto väzba kolícinu na daný receptor predstavuje interakciu dvoch proteínov nevyžadujúcu žiadnu energiu. V prípade využívania jedného receptoru viacerými kolicínmi sa ďalej tieto kolicíny diferencujú na základe absencie skríženej imunity producentských kmeňov a označujú sa číslicami, napr. E1-E9, alebo písmenami Ia a Ib.
Podľa využívaného translokačného systému klasifikujeme kolicíny do dvoch skupín: 
Ďalej možno kolicíny klasifikovať na základe cytotoxického účinku:
Syntéza kolicínov.
V roku 1953 bolo zistené, že schopnosť produkovať kolicíny je viazaná na extrachromozomálne genetické elementy, pomenované ako kolicinogénne faktory. V roku 1965 De Witt a Helinski prezentovali prvý dôkaz lokalizácie genetických kolicinogénnych determinant na plazmidoch. 
Kolicinogénne plazmidy – "Col plazmidy", sú plazmidy s veľkosťou od 6 – 94 kbp.
Sú známe dva základne typy Col plazmidov :
Napriek odlišnému cytotoxickému účinku kolicínov na bunku, majú kolicíny podobnú genetickú štruktúru. Vo všetkých kolicínových genetických elementoch (kolicínových operónoch) je prvým génom gén kódujúci kolicín, ďalej gén "imm" kódujúci imunitný proteín, ktorý je súčasťou všetkých Col plazmidov a gén "kil" kódujúci lytický proteín (prítomný len v malých Col plazmidoch). Imunitný proteín zabezpečuje ochranu kolicinogénnej bunky pred účinkom vlastného kolícinu a pred účinkom kolicínu rovnakého typu z okolitého prostredia. Lytický proteín je malý lipoproteín uľahčujúci uvoľnenie nasyntetizovaného kolicínu z produkčnej bunky. 
Organizácia génov na Col plazmidoch závisí na cytotoxickom účinku kolicínu i na interakcii kolicínu s imunitným proteínom. U kolicínov "depolarizujúcich cytoplazmatickú membránu" hostiteľskej bunky je gén imm transkribovaný nepretržite z vlastného promotora, v smere opačnom ako gén pre kolicín a gén kil. U kolicínov s "nukleázovou aktivitou" je gén imm súčasťou transkripčnej jednotky a je orientovaný v smere transkripcie génu pre kolicín a génu kil. Je kontrolovaný promotorom celej transkripčnej jednotky a navyše aj vlastným promotorom, z ktorého je prepisovaný v prípade, že je kolicínovy operón vypnutý.