burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Frank De Winne

Frank De Winne (* 25. apríl 1961, Gent, Belgicko) je od januára 2000 belgický astronaut, člen oddielu astronautov ESA. Roku 2002 vzlietol na palube ruskej kozmickej lode Sojuz TMA-1 na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) na týždennú návštevu. V roku 2009 sa stal členom dlhodobej posádky ISS (Expedícia 20). 
Život.
Vojenský pilot.
Frank De Winne roku 1984 ukončil Kráľovskú vojenskú akadémiu v Bruseli. Potom slúžil v belgickom vojenskom letectve, dosiahol kvalifikáciu skúšobného pilota. Na rôznych typoch lietadiel nalietal viac ako 2300 hodín. 
Kozmonaut.
Už roku 1991 bol jedným z piatich belgických finalistov druhého výberu ESA. Vtedy za Belgicko medzi európskych astronautov postúpila Marianne Merchezová. De Winne sa astronautom oddielu ESA stal až v januári 2000. 
Prvý let.
V auguste 2001 začal výcvik v ruskom Stredisku prípravy kozmonautov. V novembri toho istého roku bol začlenený do posádky 4. návštevnej expedície (EP 4) na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Posádka v zložení: veliteľ Sergej Zaľotin, palubný inžinier 1 Frank De Winne a palubný inžinier 2 Jurij Lončakov okamžite začala prípravu. Vlastná dohoda o lete belgického kozmonauta (program Odissea) bola podpísaná až 18. apríla 2002. 
Do vesmíru odštartovali z kozmodrómu Bajkonur 30. októbra 2002 v Sojuz TMA-1. Hlavnou úlohou letu bola zámena lode Sojuz, slúžiacej ako záchranná loď ISS. Po týždennom pobyte na ISS sa trojica 10. novembra 2002 vrátila na Zem na palube Sojuz TM-34, celkovo po 10 dňoch, 20 hodinách a 52 minútach letu. 
V auguste 2006 bol určený za náhradníka Leopolda Eyhartsa (Expedícia 16, štart STS-122, pristátie STS-123). Let Eyhardsa uskutočnil vo februári - marci 2008. 
Druhý let.
V auguste 2007 bol zaradený do Expedície 20, pričom v júli 2008 bol menovaný za veliteľa Expedície 21. 
Dňa 27. mája 2009 odštartoval z kozmodrómu Bajkonur v kozmickej lodi Sojuz TMA-15. Spolu s ním boli na palube ruský kozmonaut Roman Romanenko - veliteľ lode a Robert Thirsk z Kanadskej vesmírnej agentúry (CSA). Cieľom letu bola Medzinárodná vesmírna stanica (ISS) pri ktorej Sojuz pristál 29. mája 2009. Posádka Sojuz TMA-15 rozšírila počet kozmonautov ISS na 6, De Winne v dlhodobej posádke Expedície 20 zaujal pozíciu palubného inžiniera. 
Po výmene posádky sa stal veliteľom Expedície 21. Na Zem sa vrátil 1. decembra 2009.
Roman Jurievič Romanenko

Roman Jurievič Romanenko (; * 9. august 1971, Ščiolkovo) je bývalý ruský kozmonaut, v rokoch 1997 až 2014 bol aktívnym členom oddielu kozmonautov CPK. V máji 2009 sa na šesť mesiacov vypravil na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) ako člen Expedície 20 a Expedície 21. Svoj približne polročný pobyt na ISS si od decembra 2012 do polovice mája 2013 zopakoval v rámci Expedícií 34 a 35.
Život.
Mladosť.
Roman Romanenko je synom kozmonauta Jurija Romanenka. Roku 1992 ukončil štúdium na Černigovskej vojenskej vysokej leteckej škole. Po škole slúžil v leteckom pluku Strediska prípravy kozmonautov J. A. Gagarina (CPK) ako asistent veliteľa lietadla. lietal na lietadlách L-39 a Tu-154 s celkovým náletom 800 hodín. 
Kozmonaut.
V polovici deväťdesiatych rokov sa prihlásil na kozmonautický výcvik, prešiel lekárskymi prehliadkami a 28. júla 1997 bol Štátnou medzirezortnou komisiou odporúčaný k zaradeniu do oddielu kozmonautov CPK, do oddielu bol zapracovaný na pozícii kandidáta na kozmonauta 26. decembra 1997. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 1. decembra 1999 získal kvalifikáciu skúšobný kozmonaut. 
Od januára 2000 bol zaradený medzi kozmonautov pripravujúcich sa na lety na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Od júla 2001 sa zdržiaval v Johnsonovom vesmírnom stredisku v Houstone ako splnomocnenec CPK. Vo februári 2005 bol zaradený do záložnej posádky Expedícia 9, vo februári 2003 bola posádka rozpustená. 
V júli 2005 sa stal členom skupiny 15/16/17, z ktorej mali byť zostavené posádky Expedície 15 až 17. V máji 2006 bol menovaný do záložnej posádky Expedícia 15 (odštartovala v apríli 2007). V auguste 2007 bol predbežne zaradený do hlavnej posádky Expedície 21, ale v septembri 2008 Roskosmos oznámil jeho preradenie do Expedície 20. 
Prvý let.
Dňa 27. mája 2009 odštartoval z kozmodrómu Bajkonur v kozmickej lodi Sojuz TMA-15 ako jej veliteľ. Spolu s ním boli na palube belgický astronaut Frank De Winne (ESA) a Robert Thirsk z Kanadskej vesmírnej agentúry (CSA) . Cieľom letu bola Medzinárodná vesmírna stanica (ISS) pri ktorej Sojuz pristál 29. mája 2009. Posádka Sojuz TMA-15 rozšírila počet kozmonautov ISS na 6, Romanenko v dlhodobej posádke Expedície 20 zaujal pozíciu palubného inžiniera. 
Roman Romanenko je ženatý, má syna a dcéru.
Vịnh Hạ Long

Vịnh Hạ Long (doslova "zátoka klesajúceho draka") alebo po slovensky Hạ Long či Dračia zátoka je záliv vo Vietname v Bacboskom zálive. Je vyhľadávanou turistickou lokalitou najmä vďaka svojim vápencovým skalám vystupujúcim z mora často len vo forme osamotených monumentov.
Záliv bol v roku 1994 zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Bundesanstalt Technisches Hilfswerk

Bundesanstalt Technisches Hilfswerk (doslova nem. "Spolková inštitúcia Technická pomocná činnosť (ľuďom v núdzi)", skratka "THW") je štátna organizácia Spolkovej republiky Nemecko. Až 99% členov tvoria dobrovoľníci.
Dejiny.
Organizácia "Technisches Hilfswerk" bola založená po druhej svetovej vojne, roku 1950. Jej hlavným cieľom bola civilná obrana štátu v prípade vojny. V priebehu desaťročí sa však spektrum jej úloh a možností značne rozšírilo a preorientovalo na záchranársku činnosť, najmä počas živelných pohrôm.
Najväčšou katastrofou, ktorej sa zúčastnili príslušníci THW, boli veľké záplavy na rieke Labe vo východnom Nemecku, v auguste 2002. Na operácii sa zúčastnilo asi 24 000 pracovníkov THW. Pomáhali pri záchrane ohrozených a zranených osôb, evakuácií a odstraňovaní následkov katastofy.
Najväčšou akciou mimo územia Nemecka bol zásah vo Francúzsku v roku 2000, keď silné búrky spustošili veľkú časť územia. Pracovníci THW vypomáhali najmä pri obnovovaní poškodenej elektrifikácie, najmä pre nemocnice a ďalšie dôležité inštitúcie. 
Organizácia THW je taktiež aktívna pri mnohých katastrofách v zahraničí, aj mimo Európy, napr. pri zemetrasení v Indickom oceáne v roku 2004, hurikáne Katrina v USA roku 2005 alebo pri ničivom zemetrasení v oblasti Kašmíre v južnej Ázií roku 2005.
Úlohy a poslanie.
Úlohy THW sú podrobne opísané v zákone NSR nazývanom "Helferrechtsgesetz" (Zákom o práve pomáhajúcich). Tieto úlohy sú:
Zákopová vojna

Zákopová vojna je forma vojny, v ktorej obe strany držia opevnené pozície, pričom bojové línie sú statické. Zákopová vojna vznikla v období, keď bola revolúcia vo vývoji palebnej sily o krok napred pred podobným rozvojom v oblasti mobility na bojisku, čo vyústilo do pomalej a vyčerpávajúcej formy vojny, pri ktorej obe strany sústrediac sa prevažne na obranu, vystavali prepracovaný a ťažko opevnený systém zákopov a podzemných stavieb, ktorý pozdĺž celej frontovej línie zrkadlovo kopíroval ten nepriateľský, so živou silou na oboch stranách kryjúcou sa za ostnatým drôtom a navzájom sa ohrozujúcou paľbou z ručných zbraní. Oblasť nachádzajúca sa medzi proti sebe ležiacimi frontovými líniami, známa ako územie nikoho, bola naplno vystavená ničivým účinkom paľby z ručných zbraní a delostrelectva oboch strán. Pri útokoch, dokonca aj pri tých úspešných, boli ťažké straty samozrejmosťou.
Zákopová vojna sa vyskytla už v priebehu krymskej vojny, americkej občianskej vojny, rusko-japonskej vojny, druhej búrskej vojny a vrchol rozmachu dosiahla v krvavých bojoch na západnom fronte prvej svetovej vojny. Charakteristické pre zákopovú vojnu boli útoky pechoty vybavenej opakovacími puškami na opevnené postavenia bránené paľbou guľometov. Takéto útoky mali spravidla za následok ťažké straty útočiacich vojsk. V určitej forme tiež bola príznačná pre obdobia stabilizácie frontových operácií počas druhej svetovej vojny ale aj napríklad pre niektoré etapy bojov rusko-ukrajinskej vojny.
Zákopová vojna je často sprevádzaná opotrebovávacou vojnou.
Invázia (vojenstvo)

Invázia je útočná vojenská operácia, pri ktorej celé ozbrojené sily jednej geopolitickej entity, alebo ich veľká časť, vstúpia agresívne na územie kontrolované inou podobnou entitou, zvyčajne s cieľom dané územie dobyť, oslobodiť alebo obnoviť na ňom svoju autoritu, prinútiť napadnutého k územným či iným ústupkom, zmene vlády, či kombinácia hore uvedených cieľov. 
Invázia môže byť príčinou pre vyhlásenie vojny, môže byť použitá ako súčasť širšej stratégie s cieľom ukončenia vojny alebo môže byť vojnou sama osebe. Z dôvodu širokého spektra operácií spojených s inváziou je invázia zvyčajne považovaná za strategickú operáciu. Za najväčšiu inváziu v novodobých dejinách je všeobecne považovaná invázia Nacistického Nemecka do ZSSR v roku 1941.
Bańdzioch Kominiarski

Bańdzioch Kominiarski je veľký jaskynný systém, ktorý bol objavený v roku 1968 poznaňskými speleológmi v masíve Kominiarskiego Wierchu. Tým sa podarilo objaviť asi tri kilometre chodieb a dosiahnuť hĺbku . V rokoch 1976 až 1978 pokračovali v prieskume jaskyniari z Krakova. Tým sa podarilo objaviť ďalších viac než päť kilometrov chodieb a dosiahnuť hĺbku (celková denivelácia jaskyne je o vyššia, teda ). Do roku 2000, kedy TPN jaskyňu uzavrel a nepovolil ďalší výskum jaskyne, bolo známych chodieb. Vchod do jaskyne sa nachádza vo výške .
William Harvey

William Harvey (* 1. apríl 1578, Folkestone – † 3. jún 1657, Hampstead) bol anglický lekár a anatóm. Presným opisom činnosti krvného obehu pripravil základy pre vznik modernej fyziológie.
Životopis.
Narodil sa ako najstarší z deviatich detí obchodníka Thomasa Harveyho a jeho manželky Joany. Ako šestnásťročný začal so štúdiom medicíny na univerzite v Cambridge, ktoré ukončil v roku 1597. Od roku 1602 študoval na univerzite v Padove, v tej dobe jednej z najrenomovanejších univerzít v Európe. Tam objavil jeden z jeho učiteľov Hieronymus Fabricius chlopne v žilách, nevedel však zistiť, aká je ich funkcia. Podľa vtedajšieho názoru, ktorý vychádzal z Galénovej náuky nebol možný obeh krvi v organizme. 
Po návrate do Anglicka si otvoril lekársku prax a pokračoval ďalej vo výskume objavu jeho učiteľa. V roku 1607 bol prijatý do "Royal Colege of Physicians". Od roku 1608 pracoval ako lekár na anglickom kráľovskom dvore, neskôr sa stal osobným lekárom kráľa Karola I., ktorý veľkoryso podporoval jeho výskumy. V roku 1628 publikoval dielo "Exercitatio Anatomica de Motu Cordis et Sanguinis in animalibus" (Anatomická štúdia pohybu srdca a krvi v zvieratách), kde vysvetlil systém uzatvorenej cirkulácie krvi v organizme. Táto publikácia mu priniesla uznanie v celej Európe, narážal však aj na kritiku konzervatívnych zástancov Galénovej teórie. Úplne sa dala Harveyho teória potvrdiť až po vynájdení mikroskopu, ktorým sa dali skúmať kapiláry.
Zomrel na následky mozgovej porážky vo veku 79 rokov.
Parndorfer Platte

Parndorfer Platte (iný nemecký názov: Parndorfer Heide; po maďarsky Pusztahát, Pándorfalvi-fennsík; do slovenčiny ojedinele prekladané ako "Parndorfská plošina") je rovina s rozlohou zhruba 200 km ² v severnej časti spolkovej krajiny Burgenland v Rakúsku, ktorá vznikla počas ľadovej doby. Nadmorská výška sa pohybuje v rozmedzí 160 - 180 m n. m. a tvorí prechod medzi Alpami a Západnými Karpatmi.
Celé územie je riedko osídlené a dominujú mu veľké plochy pôdy využívanej hlavne na poľnohospodárske účely. Oblasť je takmer nezalesnená, bez riek či potokov a presahuje o 30 m okolité územie. Má špecifickú mikroklímu a z tohto dôvodu sa tu vyskytuje špecifická vegetácia, ako aj fauna výnimočná pre Rakúsko. Medzi najznámejšie tu žijúce živočíchy patrí drop fúzatý, ale aj orol kráľovský.
Tieto špecifiká boli zohľadnené aj pri výstavbe Severovýchodnej diaľnice A6, ktorá smeruje cez Kittsee do Bratislavy. Práve výstavba tzv. "zelených mostov" zabezpečujúcich bezpečný prechod diaľnice pre voľne žijúce živočíchy, spôsobila oneskorenie výstavby.
Početné veterné turbíny zas využívajú iný prírodný úkaz. Parndorfer Platte je jedným z nejveternejších vnútrozemských regiónov Európy, porovnateľným s regiónmi väčšiny pobrežných oblasti Severného mora. Z tohto dôvodu tu postavila rakúska spoločnosť Bewag najväčšie rakúske veterné farmy s kapacitou približne 350 MW.
Pozemný hokej na Letných olympijských hrách 2008 – muži

Mužský turnaj v pozemnom hokeji na letných olympijských hrách v Pekingu vyhrali hráči Nemecka, keď vo finále porazili Španielsko 1:0. Tretí skončili hráči Austrálie. Hralo sa vo dvoch skupinách po 6 tímov. Prví dvaja zo skupín postúpili do ďalších bojov.
Honorius II.

Honorius II. (vlastným menom Lamberto Scannabecchi) (* 1060 - † 13. február 1130, Rím) bol 163. pápež od 21. decembra 1124 až do svojej smrti. Počas jeho pontifikátu dostali premonštráti a templári potvrdenia svojich rádov.
Daniel Bursch

Daniel Wheeler Bursch (* 25. júl 1957 Bristol, Pensylvánia, Spojené štáty), je americký astronaut, ktorý absolvoval štyri lety na obežnú dráhu Zeme a pol roka pracoval na vesmírnej stanici ISS. Bol v poradí 299. človek vo vesmíre a v kozme strávil celkom 226 dní. V roku 2002 dvakrát v skafandri vystúpil mimo stanicu (tzv. výstup EVA). Používa prezývku Dan.
Životopis.
Stredoškolské štúdium zakončil na Vestal Senior High School v roku 1975 a nastúpil do armády, na vojenskú školu US Naval Academy. Odbor fyziky absolvoval roku 1979, potom pokračoval na rovnakej škole postgraduálnym štúdiom, ktoré ukončil v roku 1991. Okrem toho v roku 1984 absolvoval školu a výcvik testovacích vojenských pilotov, keď už predtým pôsobil aj ako letec bombardovacích lietadiel. Potom pôsobil v armáde ako inštruktážny pilot na základni Patuxent River. V roku 1987 sa stal operačným dôstojníkom letectva a 17. januára 1990 sa zapojil do NASA. Absolvoval potrebný výcvik v Houstone a v rokoch 1993 až 2002 bol štyrikrát vo vesmíre. Je ženatý a má niekoľko detí. 
Lety do vesmíru.
Prvýkrát letel v septembri 1993, keď mu bolo 36 rokov, v raketopláne Discovery. Išlo o misiu STS-51, posádka bola päť-členná a počas 10 denného letu vypustili dve družice, telekomunikačnú ACTS, vedeckú Astro-SPAS. Štart aj pristátie boli z kozmodrómu na myse Canaveral, Florida. Misia bola katalogizovaná v COSPAR pod označením 1993-058A. 
Ďalšie lety absolvoval v raketopláne Endeavour. Už rok po prvom svojom lete štartoval z mysu Canaveral na obežnú dráhu Zeme znovu, tentokrát išlo o misiu STS-68, katalogizovanú v COSPAR 1994-062A so šesťčlennou posádkou. Jedenásť-denný program bol zameraný na ekológiu Zeme. Pristátie bolo na kalifornskej základni Edwards v Mohavskej púšti. 
Tretíkrát letel s raketoplánom na jar roku 1996. Išlo o misiu STS-77 (COSPAR 1996-032A) so šesťčlennou medzinárodnou posádkou, ktorá odštartovala z kozmodrómu mysu Canaveral na Floride. Na palube mali vedecké laboratórium Spacelab a počas misie vypustili na obežnú dráhu satelit Spartan 207-IAE, ktorý neskôr zas zachytili a odviezli späť na Zem. Potom vypustili ďalší satelit Pamso-STU, ktorý na obežnej dráhe zostal. Pristáli po 10 dňoch letu na Floride. 
Štvrtý rokov absolvoval ako člen Expedície 4. Na medzinárodnú stanicu ISS odletel v decembri 2002 v raketopláne Endeavour (STS-108, COSPAR 2002-028A). Na palube bolo sedem astronautov, traja z nich na stanici ostali. Na stanicu doviezli zásobovací modul Raffaello. Raketoplán potom odviezol členov predchádzajúcej Expedície 3 späť na Zem, Bursch zostal v službe, spolu s ním Rus Jurij Onufrijenko a Carl Walz. Počas polročného pobytu prijali dve zásobovacie lode Progress M1, raketoplán STS-110 a Sojuz TM-34. V júni 2002 ich na obežnej dráhe vystriedali kolegovia z Expedície, Daniel Bursch sa vrátil s raketoplánom Endeavour v misii označenej STS-111 domov. 
Lety v skratke:
Zoznam najpredávanejších hudobných albumov na svete

Toto je zoznam najpredávanejších hudobných albumov na svete. Hlavným kritériom pre zverejnenie albumu v tomto zozname je uvedenie relevantného zdroja. Zverejnený album musí mať dosiahnutý minimály celosvetový predaj 20 miliónov nosičov. Zoznam albumov je zoradený podľa počtu predaných nosičov, v prípade zhody je radený podľa mena umelca. Zoznam obsahuje všetky druhy nosičov: štúdiové albumy, kompilácie, alebo tzv. greatest hits aj od rôznych umelcov, soundtracky a aj remixy.
Najpredávanejším albumom všetkých čias je "Thriller". Aj keď sú odhady jeho celosvetového predaja rôzne, oficiálny odhad je 109 miliónov nosičov.
Atletika na Letných olympijských hrách 2008 – Beh na 1 500 m žien

Beh na 1 500 metrov žien bola jednou z 23 ženských atletických disciplín na Letných olympijských hrách 2008. Súťažilo sa na pekinskom národnom štadióne Kuo-ťia tchi-jü-čchang od 19. do 21. augusta. Vyhrala Keňanka Nancy Lagatová.
Cambrai

Cambrai (holandsky "Kamerijk" a latinsky "Camaracum") je francúzske mesto v departemente Nord, región Hauts-de-France.
Dejiny.
Mesto leží na mieste rímskeho tábora z 1. storočia. 
V roku 1677 Cambrai patrilo Španielskemu Nizozemsku a bolo obliehané (Obliehanie Cambrai (1677)) francúzskymi vojskami. 19. apríla de Zavala kapituloval a Cambrai sa tak dostalo pod nadvládu Francúzska.
Okolie mesta bolo miestom dvoch významných bitiek prvej svetovej vojny. Prvá sa odohrala v roku 1917, druhá v nasledujúcom roku.
Vývoj počtu obyvateľov.
"Počet obyvateľov"
Externé odkazy.
Oficiálna stránka
Trident

Trident môže znamenať:
Zoznam najpredávanejších hudobných umelcov na svete

Toto je zoznam najpredávanejších hudobných umelcov na svete. Hlavným kritériom pre zverejnenie albumu v tomto zozname je uvedenie relevantného zdroja. V zverejnenom zozname sú hudobní umelci, ktorí majú dosiahnutý minimálny celosvetový predaj viac ako 50 miliónov hudobných nosičov, v ktorých sú zahrnuté ich predané albumy, single, kompilácie, hudobné videá ako aj stiahnutia ich singlov a albumov z internetových obchodov.
Mỹ Sơn

Svätyňa Mỹ Sơn je hinduistický chrámový komplex v strednom Vietname. Začiatky výstavby tunajších stavieb spadajú už do 4. storočia Postupne pribúdali chrámy a množstvo ďalších stavieb ako stúpy a pod. Celá oblasť bola významným kultúrnym centrum ríše Čampa. Zvyšky chrámových budov dnes tvoria dôležitú súčasť vietnamských pamiatok napriek tomu, že boli poškodené počas vojny vo Vietname.
Od roku 1999 je komplex Mỹ Sơn zapísaný v zozname svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Romeu Sescomes

Romeu Sescomes (*? - † 7. október 1380 Lérida) bol léridský biskup v rokoch 1361 - 1380 a dvakrát predseda Katalánskej Generalitat v rokoch 1363 - 1364 a v rokoch 1375 - 1376. Aktívne sa zapájal do politiky, bol výborným diplomatom a vyjednávačom.
Carska bara

Cárska bara (srb. cyrilikou: Царска бара) je prírodná rezervácia ekotopu mokrade a rašeliniska v Srbsku vo vojvodinskom Banáte.
Nachádza sa pri sútoku riek Tisa a Begej. Má rozlohu 11 km² a zahrnuje tri vodné plochy zvané Carska, Perleska a Tiganjica.
Marcel I.

Svätý Marcel I. bol 30. pápež katolíckej cirkvi. Dátum narodenia je neznámy. Za pápeža bol zvolený v máji alebo júni v roku 308 a zomrel v roku 309 alebo 310. 
Po smrti pápeža Marcelína v roku 304 Diokleciánove prenasledovanie kresťanov pokračovalo s mimoriadnou krutosťou. Po jeho abdikácii a nástupe nového cisára Galeria v októbri 306 mali kresťania v Ríme relatívny pokoj, aj tak trvalo takmer dva roky, než sa cirkev skonsolidovala natoľko, aby mohol byť zvolený nový biskup rímsky. 
Marcel prevzal vedenie cirkvi vo veľkom neporiadku. Modlitebne i pohrebiská boli skonfiškované a bežné aktivity cirkvi boli prerušené. Bez pevného vedenia sa množili rôzne odštiepenecké názory a odpadlíci z čias perzekúcie sa domáhali opätovného prijatia do kresťanskej komunity bez akéhokoľvek trestu.
Podľa "Liber Pontificalis" Marcel rozdelil územie Ríma na 25 okrskov v ktorých ustanovil predstaviteľov cirkvi dozerajúcich na prípravy uchádzačov o krst svätý a organizujúcich verejné pokánia odpadlíkov. Okrem toho boli zodpovední za riadny pohreb mučeníkov a uctenie ich pamiatky. Dal vybudovať aj nový cintorín "Cemeterium Novellae" na "Via Salaria" v blízkosti katakômb sv. Priscily. Dochoval sa list do Antiochie, v ktorom uvádza, že rímska cirkev je hlavou celého kresťanstva a že bez súhlasu rímskeho biskupa sa nesmie konať žiadny cirkevný snem.
Marcel vystupoval ako prísny zástanca cirkevných predpisov, a to najmä v otázke návratu odpadlíkov do cirkvi. Podľa niektorých správ bol tento postoj nielen kritizovaný jeho odporcami, ale dokonca sa spor preniesol do ulíc a vyvolal verejné nepokoje. Podľa jednej verzie cisár Galerius, aby znovu nastolil poriadok, dal Marcela vyhnať z mesta.
Niektoré pramene uvádzajú ako dátum smrti 16. január 310, ale nie je jasné či ide o dátum smrti alebo pohrebu. Bol pochovaný ako jeho predchodca v katakombách sv. Priscilly.
Podľa historika Mommsena nebol Marcel pápežom, ale len administrátorom ustanoveným riadiť cirkev do zvolenia nového pápeža.
Podľa neho je 16. január 310 skutočne dátumom úmrtia Marcela a Eusébius bol zvolený za pápeža ešte za Marcelovho života 18. apríla 309. Pre toto tvrdenie však nie sú vierohodné dôkazy.
Pamiatku sv. Marcela uctieva katolícka cirkev 16. januára.
Helmut Walcha

Helmut Walcha (celé meno: Helmut Arthur Emil Walcha; * 27. október 1907 Lipsko - † 11. august 1991 Frankfurt nad Mohanom) bol nemecký organista, čembalista a hudobný skladateľ. Vo svojej dobe patril k „najvýznamnejším interpretom organovej a čembalovej tvorby J. S. Bacha“.
Životopis.
Helmut Walcha narodil v Lipsku 11. augusta 1907. Ako pätnásťročný úspešne zložil prijímacie skúšky na konzervatórium v Lipsku a tak sa stal najmladším študentom organu u Günthera Ramina. V rokoch 1926 až 1929 bol zástupcom Ramina v kostole sv. Tomáša v Lipsku. Svoje prvé verejné vystúpenie mal v roku 1924. Neskôr v rokoch 1929 - 1944 viedol ako organista v kostole Friedenskirche vo Frankfurte nad Mohanom pravidelné organové cykly a od roku 1933 vyučoval na Dr. Hoch’s Konservatorium. V roku 1938 sa stal profesorom organovej hry na frankfurtskej hudobnej škole. Pedagogickej činnosti sa venoval do roku 1972, celkový počet jeho študentov za celú dobu pedagogického pôsobenia bolo okolo 200. 
Po druhej svetovej vojne založil vo Frankfurte Institut für Kirchenmusik a bol od roku 1944 do 1981 organistom v tamojšom Dreikönigskirche. Helmut Walcha zomrel 11. augusta 1991 vo Frankfurt nad Mohanom na kardiopulmonárne zlyhanie srdca. Bol pochovaný na Sachsenhäuser Südfriedhof.
Zdrakový hendikep.
Walcha oslepol ako šestnásťročný alebo sedemnásťročný následkom očkovania proti kiahniam. To absolvoval ako ročný a odvtedy sa mu zrak postupne slabol čomu napomáhala aj chronická keratitída. V šestnástich rokoch sa podrobil operácii, ktorá bola neúspešná a vtedy stratil zrak úplne.
Význam.
Patril k členom Organového hnutia (nem. Orgelbewegung), ktoré presadzovalo ústup od romantických organov a štýlu hry. Walcha si získal svetové uznanie ako interpret hudby J.S. Bacha. Učil sa nové skladby tak že mu hudobníci (vrátane jeho mamy a neskôr manželky) zahrali každé diel štyrikrát (ruky, pedál a celé dielo); mal absolútny sluch a bol sa schopný naučiť skladby ich počúvaním.Jeho koncerty ("Frankfurten Bachstunden") mali v umeleckých kruhoch tú najlepšiu povesť, pri týchto koncertoch uvádzal všetky Bachove diela. Dvakrát nahral kompletné dielo Bachových organových skladieb: prvýkrát mono v rokoch 1947 - 1952, druhýkrát ako stereo od roku 1956 do 1971. Vyšli vo firme Deutsche Grammophon. V roku máji 1981 sa na poslednom koncerte definitívne rozlúčil s verejnou koncertnou činnosťou, „stále na vrchole svojich síl“.
Okrem koncertovania, pedagogickej činnosti a nahrávania sa venoval aj komponovaniu: zložil 25 chorálových prelúdií a pripravil na vydanie organové koncerty Händela.
Vo frankfurtskej mestskej časti Gallus je po ňom pomenovaná ulica, taktiež mu bola mestom udelená „Goetheplakette“ v roku 1957. V roku 1987 bol ocenený vyznamenaním „Grosse Bundesverdienstkreuz mit Stern.“
Let El Al 1862

Let El Al 1862 bol nákladný let Boeingu 747 izraelskej spoločnosti El Al, ktorý sa 4. októbra 1992 zrútil na dva deväťposchodové obytné domy Groeneveen a Klein-Kruitberg na predmestí Bijlmermeer (časť Amsterdam-Zuidoost) v Amsterdame v Holandsku.
Spočiatku sa odhadovalo, že zahynulo viac ako 200 ľudí, no oficiálna správa potvrdila smrť 43 osôb (4 členovia posádky a 39 ľudí zahynulo na zemi). Novinári zdôrazňovali, že veľa tiel úplne zhorelo a presný počet ľudí v domoch v osudnej chvíli sa nedá určiť. Lietadlo sa vracalo z USA a v Amsterdame dopĺňalo palivo. Niekoľko minút po vzlete pilot oznámil požiar jedného motora a požiadal riadiacu vežu o súhlas, aby mohol núdzovo pristáť. Keď vykonával okruh, aby klesol a mohol pristáť, zasiahol oheň aj ďalšie motory, horiace lietadlo sa stalo neovládateľné a zrútilo sa. Svedkovia hovorili o hrôzostrašných scénach, ktoré sa potom odohrávali. Pri náraze došlo k výbuchu a zničeniu niekoľko poschodí dvoch blokov, obývaných chudobnými emigrantmi z rôznych krajín sveta. Ľudia vyskakovali z okien v horiacich šatách a vypukla všeobecná panika. Záchranným oddielom sa podarilo ihneď zaistiť amsterdamskú ústrednú rozvodňu plynu neďaleko miesta katastrofy.
Dôvod havárie.
Príčina havárie lietadla bolo odtrhnutie vnútorného motora na pravom krídle. Vyšetrovaním sa zistilo, že poistný nit sa v dôsledku únavy materiálu rozlomil. Uvoľnený motor pri páde odtrhol aj vonkajší motor. Lietadlo Boeing 747 dokáže letieť aj s dvomi motormi, ale následkom odtrhnutia motorov sa prerušili hydraulické obvody a lietadlo sa stalo neovládateľné.
1. hokejová liga SR 2005/2006

1. hokejová liga SR 2005/2006 bola trinástou sezónou 1. hokejovej ligy. Liga mala len 12 účastníkov. Víťazom súťaže sa stalo družstvo HC ’05 Banská Bystrica, ktoré vo finále play-off porazilo družstvo HKm Humenné 4:0 na zápasy v sérii hranej na 4. víťazné zápasy. Keďže však obe pôsobili ako B-tímy do baráže postúpilo tretie družstvo v celkovom poradí HC VTJ Topoľčany účasť v extralige proti MHC Martin si však nezískalo. Vypadávajúcim tímom sa stalo družstvo HK Levice. Liga sa v nasledujúcom ročníku rozšírila na 16. účastníkov. Postúpili tímy HK Ružinov 99 Bratislava, MHK Kežmarok, HK Lokomotíva Nové Zámky, HKm Detva, ktorá sa stala Zvolenskou farmou a dodatočne aj MHK Ružomberok.
1. hokejová liga SR 2006/2007

1. hokejová liga SR 2006/2007 bola štrnástou sezónou 1. hokejovej ligy. Liga mala 16 účastníkov. Víťazom súťaže sa stalo družstvo MHK SkiPark Kežmarok, ktoré vo finále play-off porazilo družstvo HK Spišská Nová Ves 4:2 na zápasy v sérii hranej na 4. víťazné zápasy. Tím HKm Humenné sa do nasledujúcej sezóny neprihlásil. Keďže z extraligy sa nevypadávalo od nasledujúcej sezóny mala súťaž dvoch nováčikov MHK Dolný Kubín a HC 46 Bardejov.
1. hokejová liga SR 2004/2005

1. hokejová liga SR 2004/2005 bola dvanástou sezónou 1. hokejovej ligy. Liga mal 12 účastníkov. Víťazom súťaže sa stalo družstvo HKm Detva (Zvolen B), ktoré vo finále play-off porazilo družstvo HC VTJ Topoľčany 4:1 na zápasy v sérii hranej na 4. víťazné zápasy. Družstvo HC VTJ Topoľčany bojovalo v baráži o extraligu no účasť si nevybojovalo. Do extraligy napokon postúpil Martin, ktorý si licenciu kúpil od tímu HK Spartak Dubnica nad Váhom. Vypadlo družstvo HKm Detva nakoľko B-tímom HKm Zvolen sa stalo družstvo Banskej Bystrice. Postúpilo družstvo HKm Humenné.
Sob

Sob (lat. "Rangifer") je rod z tribusu Rangiferini z podčeľade jeleníky (Capreolinae, Odocoileinae) z čeľade jeleňovité. 
Jediným druhom rodu sob ("Rangifer") je "Rangifer tarandus", ktorý má tieto slovenské názvy: sob arktický, sob, sob polárny[v širšom zmysle], staršie: sob divý, staršie: sob obrovský, zastarano: "ren", zastarano: "renec", zastarano: "tarand"("us").
O významoch názvu karibu pozri nižšie.
Systematika.
Druh sob arktický ("Rangifer tarandus") sa v súčasnosti delí na značný počet (približne 15) poddruhov. Toto delenie je v detailoch sporné. Najdôležitejšie poddruhy sú:
V minulosti mnohí autori namiesto vyššie uvedeného jediného druhu "Rangifer tarandus" uvádzali viacero menších druhov (z ktorých niektoré zhruba zodpovedajú dnešným poddruhom) - napr. "Rangifer tarandus" v (naj)užšom zmysle, "Rangifer sibiricus", "Rangifer pearyi", "Rangifer groenlandicus", "Rangifer arcticus", "Rangifer caribou", "Rangifer montanus" atď. 
Alternatíve sa v minulosti namiesto jediného druhu "Rangifer tarandus" rozlišovali dva veľké druhy: "Rangifer tarandus" v užšom zmysle (=všetky soby z Eurázie) a "Rangifer caribou" (=všetky soby z Ameriky).
Karibu.
Názov karibu (resp. ak ide o formálny druh či poddruh, tak odbornejšie aj sob karibu) môže znamenať:
Charakteristika.
Sob žije v subpolárnych až polárnych častiach severnej pologule. Na južnej pologuli sa vyskytuje na súostroví Kerguelény, kde bol vysadený v druhej polovici 20. storočia. 
Parohy, ktoré má samec i samica, sú na konci sploštené. Na nohách majú široké kopytá, takže sa neboria do snehu a bahna. Živí sa bylinami a lišajníkmi, ktoré v zime vyhrabáva zo snehu. 
Na severe Európy, Ázie a Ameriky je chovaný pre mlieko, mäso, kožu a nosenie bremien.
Mušketa

Mušketa je strelná zbraň zvyčajne bez vývrtu hlavne, nabíjaná spredu. Mušketa bola ťažšia zbraň než arkebuza. Pravdepodobne sa vyvinula v Taliansku zo strelnej zbrane nazývanej "moschette" alebo "moschettone", ktorá bola používaná na valoch opevnení, ale bola príliš ťažká na to, aby ju vojak mohol niesť a používať na bojovom poli. Na začiatku 16. storočia začali Španieli používať strelnú zbraň nazvanú mušketa, ktorá bola dostatočne ľahká i pre bojisko, ak sa pred streľbou oprela do vidlice tzv. furkety. Podľa anglických štandardov zo začiatku 17. storočia mala mať kaliber 12 guliek na libru olova.
Bill of Rights

Bill of Rights („"Zákon o právach"“) bolo písomné potvrdenie práv anglického parlamentu, vydané v roku 1689 Viliamom Oranžským a jeho manželkou Máriou II. pri ich korunovácii za anglických panovníkov. 
V tejto listine bolo okrem iného potvrdené, že kráľ nesmie bez súhlasu parlamentu zvýšiť dane, poslanec parlamentu sa zodpovedá výlučne len pred parlamentom a nie pred kráľom či kráľovskými súdmi (poslanecká imunita). Kráľ smie mať v čase mieru armádu len so súhlasom parlamentu.
Bill of Rights platí dodnes ako základ parlamentnej demokracie.
Karibu

Karibu môže byť:
Jurij Ivanovič Onufrijenko

Jurij Ivanovič Onufrijenko (; ; * 6. február 1961, Riasnoje) je od apríla 1989 sovietsky/ruský kozmonaut, člen oddielu kozmonautov Strediska prípravy kozmonautov. Roku 1996 vzlietol na palube kozmickej lode Sojuz TM-23 ku stanici Mir na polročný kozmický let. Druhýkrát sa do vesmíru dostal v prvej polovici roku 2002, tentokrát na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Celkom vo vesmíre strávil 389 dní, 14 hodín a 47 minút. 
Život.
Letec.
Jurij Onufrijenko pochádza z dediny Riasnoje v Charkovskej oblasti. Narodil sa v robotníckej rodine. Má ukrajinský pôvod. Roku 1982 absolvoval Jejskú vojenskú vysokú leteckú školu. Potom slúžil v letectve na Ďalekom východe, celkom nalietal 800 hodín (245 v škole, 305 v aeronautike, 250 v CPK do októbra 1992), uskutočnil 54 zoskokov. 
Kozmonaut.
Roku 1988 sa uskutočnil ďalší, už desiaty nábor do oddielu kozmonautov Strediska prípravy kozmonautov J. A. Gagarina (CPK). Onufrijenko prešiel lekárskymi prehliadkami a 25. januára 1989 bol rozhodnutím Štátnej medzirezortnej komisie odporučený do oddielu kozmonautov CPK, formálne zaradený v CPK na pozícii kandidáta na kozmonauta bol 22. apríla 1989. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 1. februára 1991 získal kvalifikáciu skúšobný kozmonaut. 
Od apríla 1991 sa pripravoval na let na Mir. V apríli 1994 bol vymenovaný za veliteľa tretej (rezervnej) posádky Základnej expedície 18 (EO-18, štart v marci 1995), teda zároveň aj záložnej posádky Základnej expedície 19 (EO-19, štart v júni 1995 ) a hlavnej posádky Základnej expedície 21 (EO-21). Najprv sa pripravoval v dvojici s Alexandrom Poleščukom, od apríla 1995 s Jurijom Usačovom. 
Prvý let.
Do vesmíru Onufrijenko a Usačov odštartovali v lodi Sojuz TM-23 21. februára 1996, o dva dni sa spojili s Mirom. Prevzali stanicu od Základnej expedície 20 (Jurij Gidzenko, Sergej Avdejev, Thomas Reiter), ktorá sa 29. februára 1996 vrátila na Zem. K ruskej dvojici sa 24. marca pripojila Shannon Lucidová, priviezol ju pri svojej tretej návšteve raketoplán Atlantis. Expedícia 21 strávila na stanici šesť mesiacov, koncom augusta 1996 odovzdali Mir nástupcom zo Základnej expedície 22 a 2. septembra pristáli po 193 dňoch, 19 hodinách a 8 minútach letu. 
Druhý let.
V júli 1997 bol vybraný za veliteľa záložnej posádky Expedície 1 a hlavnej posádky Expedície 3 na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Po reorganizácii posádok v októbri toho istého roku sa stal veliteľom záložnej posádky Expedície 2 a hlavnej posádky Expedície 4. 
Druhýkrát do vesmíru vzlietol 5. decembra 2001 na palube raketoplánu Endeavour (let STS-108), po spojení s ISS sa členovia Expedície 4 – Onufrijenko, Carl Walz a Daniel Bursch – na pol roka usadili na stanici. Na Zem ich odviezol opäť raketoplán Endeavour 19. júna 2002, členovia Expedície 4 strávili v kozme 195 dní, 19 hodín a 39 minút. 
V marci 2004 odišiel z oddielu kozmonautov, stal sa zástupcom náčelníka 1. správy v CPK.
Oleg Valerievič Kotov

Oleg Valerievič Kotov (; * 27. október 1965, Simferopol) je bývalý ruský kozmonaut, ktorý bol od februára 1996 do mája 2016 členom oddielu kozmonautov Strediska prípravy kozmonautov J. A. Gagarina. V roku 2007 absolvoval polročný vesmírny let na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) ako palubný inžinier Expedície 15. Neskôr sa zúčastnil ešte dvoch dlhodobých pobytov v rámci Expedície 22/23 a Expedície 37/38. Celkom vo vesmíre strávil 526 dní, 5 hodín a 1 minútu. Od roku 2011 je zástupcom náčelníka Strediska prípravy kozmonautov J. A. Gagarina. 
Život.
Mladosť.
Oleg Kotov pochádza zo Simferopolu na Kryme, narodil sa v rodine vojaka, je ruskej národnosti. Roku 1988 absolvoval fakultu leteckej a kozmickej medicíny Vojensko-lekárskej akadémie S. M. Kirova v Leningrade. Potom nastúpil do Strediska prípravy kozmonautov J. A. Gagarina (CPK) v Hviezdnom mestečku. Tu sa podieľal na príprave kozmonautov, zabezpečoval ich výcvik v barokomore. Neskôr sa zaoberal problematikou vplyvu kozmického letu na ľudský organizmus a učil kozmonautov lekársko-biologickým experimentom.
Kozmonaut.
Roku 1993 požiadal o prijatie do oddielu kozmonautov. Ešte pred akceptovaním žiadosti sa začal zúčastňovať výcviku. Až 16. februára 1996 bol Medzirezortnou komisiou odporučený na prípravu a 7. júna 1996 sa napokon stal členom oddielu kozmonautov CPK. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 18. marca 1998 získal kvalifikáciu kozmonaut-výskumník, v decembri 1999 mu bola priznaná vyššia kvalifikácia skúšobný kozmonaut. 
Od mája 1998 nahradil Jurija Šargina v záložnej posádke 26. základnej expedície na Mir (štart v auguste 1998). V marci až októbri 1999 pôsobil ako splnomocnenec CPK v NASA. V októbri 2000 sa stal členom záložnej posádky Expedície 6, ale v auguste 2001 bol nahradený Saližanom Šaripovom. V decembri 2002 sa stal náhradníkom 5. návštevnej expedície na ISS, po havárii raketoplánu Columbia boli posádky rozpustené. Od decembra 2003 bol náhradníkom Expedície 14, už za mesiac bol prevedený do záložnej posádky Expedície 13. V júli 2005 sa stal členom skupiny 15/16/17 (z ktorej boli sformované expedície príslušnej položky). V máji 2006 bol vymenovaný za člena posádky Expedícia 15. 
Prvý let.
Do vesmíru vzlietol 7. apríla 2007 v Sojuze TMA-10 (kapitán lode) s Fiodorom Jurčichinom (palubný inžinier) a vesmírnym turistom Charlesom Simonyim. Členovia Expedície 15 – kapitán Fiodor Jurčichin a palubný inžinier Kotov prevzali stanicu od Expedície 14, ktorej dvaja členovia (Michael Lopez-Alegria a Michail Ťurin) so Simonyim po týždni pristáli sa v Sojuze TMA-9, pričom zvyšná členka Expedície 14 Sunita Williamsová prešla do novej posádky. V júni 2007 raketoplán Atlantis priviezol Claytona Andersona, ktorý nahradil Williamsovú. Počas letu Kotov dvakrát vystúpil do vesmíru, spolu na 11 hodín a 3 minúty. V októbri 2007 Jurčichin s Kotovom odovzdali stanicu následníkom z Expedície 16 a 21. októbra pristáli na Zemi. 
Po lete.
V septembri 2008 bola oznámená nominácia Kotova do základnej posádky Expedície 22.
Vladimir Nikolajevič Dežurov

Vladimir Nikolajevič Dežurov (; * 30. júl 1962, Javas) bol od októbra 1987 do júla 2004 ruský kozmonaut, člen oddielu kozmonautov Strediska prípravy kozmonautov J. A. Gagarina. Roku 1995 vzlietol v Sojuze TM-21 na stanicu Mir na štvormesačný pobyt. Roku 2001 absolvoval druhý štvormesačný vesmírny let na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) v Expedícii 3. Celkom vo vesmíre strávil 244 dní, 5 hodín a 30 minút. 
Život.
Mladosť.
Vladimir Dežurov pochádza z dediny Javas v Mordvianskej republike v Rusku, je ruskej národnosti. Roku 1983 absolvoval Charkovskú vojenskú vysokú školu. Potom slúžil v Tiraspole v 119. stíhacej leteckej divízii.
Kozmonaut.
Roku 1987 sa zúčastnil výberu do oddielu kozmonautov Strediska prípravy kozmonautov J. A. Gagarina (CPK). Dňa 26. marca 1987 bol Medzirezortnou komisiou odporučený na prípravu a 6. októbra 1987 sa stal členom oddielu kozmonautov CPK. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 21. júla 1989 získal kvalifikáciu skúšobný kozmonaut. 
Začal sa pripravovať na lety na stanicu Mir. Do posádky bol zaradený až po piatich rokoch. V máji 1994 bol vymenovaný za veliteľa 18. základnej expedície (ďalší členovia boli Gennadij Strekalov a Norman Thagard). 
Prvý let.
Do vesmíru vzlietol 14. marca 1995 v Sojuze TM-21. Základná expedícia 18 – Dežurov, Strekalov, Thagard prevzala stanicu od Základnej expedície 17, ktorej traja členovia – Alexander Viktorenko, Jelena Kondakovová a rekordman Valerij Poľakov (437 dní vo vesmíre) – po týždni pristáli so Sojuzom TM-20. Thagard bol prvý Američan s dlhodobým pobytom na Mire. 
Medzi letmi.
Od marca 1997 pracoval v skupine predstaviteľov CPK v Johnsonovom vesmírnom stredisku v Houstone. V októbri 1997 bol menovaný do záložnej posádky Expedície 1 a hlavnej posádky Expedície 3 v programe ISS. 
Druhý let.
Druhýkrát do vesmíru odštartoval 10. augusta 2001 v raketopláne Discovery (let STS-105). Expedícia 3 – kapitán Frank Culbertson, pilot Dežurov a palubný inžinier Michail Ťurin – prevzala stanicu od Expedície 2, ktorej členovia (Jurij Usačov, Susan Helmsová a James Voss) sa vrátili na Zem v raketopláne. Počas letu Dežurov štyrikrát vystúpil do otvoreného vesmíru. Členovia Expedícia 3 pristáli na palube raketoplánu Endeavour 17. decembra 2001. 
V júli 2004 odišiel z oddielu kozmonautov.
Strojová súčiastka

Strojové súčiastky alebo súčiastky sú menšie dielce, na ktoré sa delia časti stroja.
Každá časť stroja je malým uzavretým celkom. Jej úloha je odlišná od úloh ostatných častí. Preto i jej konštrukcia je odlišná a svojbytná (napr. traktor sa skladá z motora, spojky, prevodovky, atď). Každá časť stroja sa opäť delí na menšie dielce nazývané súčiastky (napr. spojka je časť stroja, skrutka je súčiastka spojky).
Strojové súčiastky a časti strojov sa delia z hľadiska ich funkcie do týchto základných skupín:
Basketbal na Letných olympijských hrách 2008

Basketbal na Letných olympijských hrách 2008 bol basketbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 2008, ktorý sa konal v Pekingu, v Číne v dňoch od 9.24. augusta 2008, za účasti 12 mužských a 12 ženských tímov. Basketbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1936 a toto bolo jeho 17. vydanie. Všetky zápasy sa hrali v aréne Wukesong Indoor Stadium. Nováčikmi olympijského turnaja boli 3 družstvá žienBielorusko, Lotyšsko a Mali.
Svoj trinásty olympijský titul získalo družstvo mužov po finálovom víťazstve nad . Ženský turnaj vyhrali rovnako a získali svoj šiesty titul, keď vo finále zvíťazili nad .
Pastiersky pes

Pastiersky pes bol pes, ktorý sa používal na ochranu stáda proti vlkom, medveďom ako aj proti zlodejom. 
Sú to psy s výškou v kohútiku nad 65 cm. Rozdiel medzi ovčiarskym psom a pastierskym psom bol práve v tom, že ovčiarsky pes sa využíval hlavne na prácu zo stádom, kým pastierske psy boli najmä na ochranu stáda. Aj pri starších fotkách alebo aj maľbách väčšinou na salaši boli dva druhy psov, menší na zaháňanie a udržiavanie po kope a väčší na ochranu. Pastierske psy boli v minulosti veľmi cenené a dobrý strážca sa nedal kúpiť. Mohli ste ho získať iba za mimoriadnu udalosť ako dar, za záchranu života, majetku alebo za veľmi cenené priateľstvo. Patria sem: 
a všetky varianty švajčiarskych salašníckych psov:
Ostnatý drôt

Ostnatý drôt je druh drôtu, ktorý má ostré hrany alebo hroty umiestnené v pravidelných odstupoch pozdĺž jedného alebo viacerých nosných drôtov. Používa sa na stavbu lacných oplotení a ako dodatočná prekážka na vrchu múrov okolo strážených objektov. Je aj jedným zo základných prvkov opevnení používaných v zákopovej vojne v podobe drôtených zátarasov.
Osoba alebo zviera pokúšajúce sa prejsť cez alebo ponad ostnatý drôt zažije nepohodlie a pravdepodobne aj utŕži zranenie. Konštrukcia plota z ostnatého drôtu je jednoduchá a aj neskúsený človek zvládne postaviť dlhý úsek za pomerne krátky čas. Na jeho postavenie potrebujeme len nosné prvky (tyče, koly), ostnatý drôt a upínacie prvky (napr. svorky).
Lluís Companys i Jover

Lluis Companys i Jover (* 21. jún 1882, Tarros, † 15. október 1940, Barcelona) bol španielsky politik a právnik, stúpenec samostatnosti Katalánska, vodca strany Esquerra Republicana de Catalunya. Od roku 1934 a po celú doba trvania občianskej vojny až do smrti v roku 1940 bol predseda Katalánskej Generalitat. Companys je katalánskym národným hrdinom, jeho meno nesie olympijský štadión v Barcelone.
Počas občianskej vojny stál na strane legálnej republikánskej vlády , v praxi teda opustil svoje snahy o samostatnosť Katalánska. Po prehranej vojne žil v emigrácii vo Francúzsku, avšak po obsadení Francúzska nemeckými vojskami, padol do rúk gestapa, ktoré ho vydalo vojsku generála Francisca Franca. Bol odsúdený vojenským tribunálom v Barcelone na smrť, proti ktorého rozsudku nebolo možné odvolanie. 15 októbra 1940 bol rozsudok vykonaný.
Rock in Rio

Rock in Rio bol najväčší rockový festival, ktorý sa konal v Brazílii. Trikrát sa uskutočnil v Rio de Janeiru, v rokoch 1985, 1991 a 2001 a dvakrát v portugalskom Lisabone, v rokoch 2004 a 2006. V roku 2008 sa festival s týmto názvom konal v portugalskom Lisabone aj v španielskom Madride.
Rock in Rio.
Prvý festival "Rock in Rio" bol v januári roku 1985. Trval desať dní, počas ktorých ho navštívilo asi 1,4 miliónu fanúšikov. Hlavnými hviezdami boli kapely a hudobníci ako Queen, George Benson, Rod Stewart, AC/DC, Yes a Iron Maiden. Skupina Queen mala na festivale dva koncerty, ktoré boli odvysielané televíziou. Vo viac než 60 štátoch ich sledovalo približne 200 miliónov ľudí. Každý z koncertov Queen navštívilo asi 325 000 platiacich divákov, čím bol dosiahnutý nový svetový rekord, prekonaný až v roku 2003 koncertom "Molson Canadian Rocks for Toronto," ktorý navštívilo 490 000 platiacich divákov.
Zoznam účastníkov koncertu:
Rock in Rio 2.
Festival "Rock in Rio 2" sa uskutočnil v roku 1991 na štadióne Maracanã. Medzi jeho hviezdy patrili Judas Priest, Guns N’ Roses, Faith No More a Megadeth.
Rock in Rio 3.
Festival "Rock in Rio 3" sa konal až v roku 2001. Počas siedmich nocí jeho konania sa hlavnými hviezdami vystúpení stali Sting, Iron Maiden, R.E.M., Guns N’ Roses, ’N Sync, a Red Hot Chili Peppers. Kapela Iron Maiden vydala záznam svojho vystúpenia na CD "Rock in Rio." Skupina Guns N’ Roses vystúpila na festivale po viacročnej odmlke v novej zostave (hral s nimi gitarista Buckethead).
Rock in Rio Lisboa.
Po obrovskom úspechu festivalu "Rock in Rio 3" sa organizátor Roberto Medina rozhodol zorganizovať festival podobného rozsahu aj v Lisabone. V Brazílii na protest proti tomuto rozhodnutiu dostal tento festival pomenovanie "Rock in Rio Tejo" podľa miestneho pomenovania rieky Tagus, ktorá preteká portugalským hlavným mestom. Oficiálnym pomenovaním tohto festivalu sa stal názov "Rock in Rio Lisboa". Konal sa v roku 2004 a napriek zmene mena mal zhodnú štruktúru aká bola na festivaloch v Brazílii. Celková rozloha „Mesta rocku“ bola viac ako 200 tis. m². Jeho koncertné pódiá, ktoré boli rozložené v lisabonskom parku "Bela Vista park", umožňovali simultánne vystúpenia viacerých umelcov.
Rock in Rio Lisboa 2.
Druhé vydanie festivalu "Rock in Rio Lisboa" sa konal v roku 2006 v dňoch 26-27. mája a 2.-4. júna.
Rock in Rio Lisboa &amp; Madrid (2008).
Tretia séria európskych festivalov "Rock in Rio" sa konala v Lisabone, Portugalsku, 30-31. mája a 1. a 5.-6. júna. V Španielsku v Arganda del Rey, v Madride , bol festival v dňoch 27.-28. júna a 4.-6. júla.
Súčiastka

Súčiastka môže byť:
Christian Jacq

Christian Jacq (* 28. apríl 1947, Paríž, Francúzsko) je francúzsky spisovateľ, archeológ a egyptológ. Je autorom niekoľkých románov situovaných do obdobia starovekého Egypta. Egypt prvýkrát navštívil, keď mal sedemnásť rokov.
Životopis.
O egyptológiu sa začal zaujímať, keď mal trinásť rokov a do rúk sa mu dostala kniha od Jacquesa Pirennea "Dejiny starovekej egyptskej civilizácie" ("Histoire de la civilisation de l'Egypte ancienne"). Práve toto dielo ho inšpirovalo k napísaniu jeho prvého románu. Už keď mal osemnásť rokov, mal napísaných osem kníh.Prvá kniha, ktorú mu vydali v roku 1987, bol "Egypťan Champollion". Je to historický román, ktorý popisuje dramatickú cestu prvého egyptológa Jeana-Françoisa Champolliona, ktorý absolvoval svoju cestu po Egypte v rokoch 1828 až 1829, potom čo v roku 1822 rozlúštil hieroglyfické písmo.
V rokoch 1995 až 1997 boli uverejnené jeho najpredávanejšie knihy – pentalógia o Ramzesovi, ktorá je do dnešného dňa preložená do viac ako dvadsiatich piatich jazykov sveta. Každý zväzok obsahuje jeden úsek Ramzesovho života.
Získal doktorát z parížskej univerzity Sorbonny z egyptských štúdií – študoval egyptológiu a archeológiu.
Spolu so svojou manželkou založili, a v súčasnosti aj riadia, Ramzesov inštitút. Jeho úlohou je vytvoriť fotodokumentáciu ohrozených egyptských pamiatok. 
V súčasnosti žije a pracuje vo Švajčiarsku.
Diela.
Viaceré jeho diela boli preložené do slovenčiny a češtiny.
Ramzes.
Pentalógia o významnom egyptskom faraónovi Ramzesovi II.(V anglickom preklade uvedené pod názvom "Ramses")
Kameň Svetla.
Príbeh opisuje staroegyptskú remeselnícku dedinu Deir el-Medina. Christian Jacq použil reálne mená, znaky a aj škandály, aby tak čo najvernejšie ilustroval život v tomto významnom meste.
Dcéra faraóna.
Táto trilógia hovorí o kráľovnej Ahhotepe a jej vojnovej výprave s cieľom oslobodiť svoj národ od hyksóskej nadvlády. (V anglickom preklade uvedené pod názvom "The Queen of Freedom").
Egyptský sudca.
Trilógia, ktorá opisuje obdobie panovania Ramzesa. Vzniká temné sprisahanie proti faraónovi, o ktorom vie spravodlivý sudca Paser a lekárka Neferet z Memfidu a spolu sa snažia odhaliť tento zločin a zradu.
Usirove tajomstvá.
Štvordielna séria.(V anglickom preklade uvedené pod názvom "Mysteries of Osiris")
Pomsta bohov.
Dvojdielna séria o období panovania faraóna Ahmosa, ktorý nie je naklonený starým tradíciám a nadchýna ho grécka kultúra. Panovníckym dvorom otriasajú intrigy a zrady. V tomto období niekto pripravil mladému pisárovi Kelovi pascu – je nepravdivo obvinený z niekoľkonásobnej vraždy.(V anglickom preklade uvedené pod názvom "Vengeance of the Gods")
Hollywoodsky chodník slávy

Hollywoodsky chodník slávy (Hollywood Walk of Fame) je chodník pozdĺž Hollywood Boulevard a Vine Street v Hollywoode, (Los Angeles, Kalifornia), ktorý slúži ako sieň slávy zábavného priemyslu. Je osadený viac ako 2 500 päťramennými hviezdami s menami nielen ľudských celebrít, ale aj fiktívnych postáv honorovaných hollywoodskou obchodnou komorou za ich prínos pre zábavný priemysel. Chodník slávy je udržiavaný samofinancovaním z fondov združenia "Hollywood Historic Trust". Prvých osem hviezd bolo osadených v septembri 1958 na chodník na severozápadnom rohu ulíc Hollywood Blvd. a Highland Ave. Boli inštalované niekoľko mesiacov pred oficiálnou prípravou podkladu a osadením chodníka v roku 1960.
Charakteristika.
Chodník slávy je uzavretý, približne dlhý. Umiestnenie hviezd je trvalé s výnimkou opráv a technických prestavieb chodníka. Každá hviezda je vyrobená z bodkovanej zmesi brúseného terazzového betónu s ružovým mramorom, orámovaná bronzom a vložená do čierneho štvorca. Vo hviezde je z bronzu vyrobený nápis s menom honorovanej osobnosti. Pod menom je kruhový bronzový emblém, znázorňujúci kategóriu, v ktorej osobnosť získala svoju hviezdu.
Každý rok pribudne na tento chodník asi dvadsať nových hviezd. Zo všetkých hviezd na chodníku slávy bolo 47% inštalovaných pre filmovú kategóriu, 24% pre televíznu zábavu, 17% pre zvukové nahrávky, z rozhlasovej sféry je ich 10% a menej ako 2% z nich bolo venovaných divadelnému umeniu.