Rakúske vzdušné sily

Rakúske vzdušné sily (; doslova: "Vzdušné sily") sú leteckou zložkou rakúskych ozbrojených síl ("Bundesheer"). Hlavnou úlohou rakúskych vzdušných síl je obrana rakúskeho vzdušného priestoru, vykonávanie leteckého prieskumu, leteckej prepravy, bojovej podpory pozemných jednotiek a vykonávanie letových činností pri riešení následkov prírodných katastrof doma i v zahraničí.
História.
Rakúske vzdušné sily boli založené v máji 1955 víťaznými spojeneckými mocnosťami, pričom rakúska štátna zmluva z roku 1955 zaviazala krajinu k trvalej neutralite. V decembri 1955 začali so základným leteckým výcvikom svojich príslušníkov na niekoľkých lietadlách Jakovlev Jak-11 a Jak-18, ktoré na rakúskom území zanechali ešte sovietske jednotky. V krátkom čase k nim pribudlo 21 ľahkých pozorovacích lietadiel Cessna O-1 Bird Dog, ktoré rakúske vzdušné sily získali od USA za symbolickú cenu 1 dolár v rámci povojnovej pomoci Rakúsku. Od začiatku 60. rokov rakúske vzdušné sily zabezpečovali obranu vzdušného priestoru 30 stíhačkami Saab J 29F Tunnan, ktoré získali z druhej ruky od švédskych vzdušných síl. Vzhľadom na obmedzenia, ktoré vyplývajú z rakúskej neutrality, neboli tieto lietadlá nikdy vyzbrojené raketami vzduch-vzduch. Lietadlá J 29F Tunnan zostali v prevádzke do roku 1972, kedy ich postupne nahradil typ Saab 105Ö. Tieto lietadlá plnili úlohy cvičných, prieskumných, prepadových stíhacích a bojových lietadiel. V 80. rokoch sa ukázalo, že podzvukové lietadlá nie sú vhodné na vzdušný boj a nestačia ani na prípadných narušiteľov vzdušného priestoru. V máji 1985 tak rakúske vzdušné sily zakúpili z druhej ruky od švédskych vzdušných síl 24 stíhačiek Saab 35Ö Draken, ktoré v roku 1988 nahradili Saab 105Ö v úlohe hlavných prepadových stíhačiek. Lietadlá Saab 105Ö zostali v prevádzke ako cvičné/pozorovacie lietadlá.
Potreba nadzvukového stíhacieho letectva sa potvrdila už čoskoro potom, čo boli stíhačky Draken zavedené do služby. Od roku 1991 počas občianskej vojny v Juhoslávii bolo zaznamenaných niekoľko prípadov narušenia rakúskeho vzdušného priestoru lietadlami juhoslovanského vojenského letectva. Pri jednom incidente z 28. júna 1991 prenikol juhoslovanský MiG-21 až do oblasti nad mestom Graz, dôsledkom čoho boli rozsiahle požiadavky na riešenie podobných situácií, resp. im zabrániť. Po opakovanom prekročení hraníc ozbrojenými juhoslovanskými lietadlami tak boli navrhnuté zmeny týkajúce sa hlavne leteckej výzbroje rakúskych bojových lietadiel.
Od roku 1955 mali rakúske ozbrojené sily zakázané prevádzkovať akýkoľvek riadený raketový systém, vrátanie rakiet vzduch-vzduch a rakiet zem-vzduch. V období po skončení studenej vojny boli bojové lietadlá vyzbrojené len hlavňovými zbraňami nedostatočné a nevyhovujúce na úlohy zabezpečenia obrany vzdušného priestoru. Rakúsky parlament tak hlasoval o zmene a doplnení tejto časti svojej štátnej zmluvy a v januári 1993 boli zo Švédska objednané moderné rakety vzduch-vzduch typu AIM-9 Sidewinder pre stíhacie lietadlá. Verzia Sidewinderu s lepšími výkonmi bola zakúpená priamo z USA, pričom dodávky začali v roku 1995. Francúzske protilietadlové raketové komplety Mistral boli zakúpené s cieľom posilniť pozemnú protivzdušnú obranu. Prvé Mistraly boli dodané v roku 1993 a posledné dodávky sa uskutočnili v roku 1996. 
Dopravná spôsobilosť rakúskych vzdušných síl bola v roku 2003 vylepšená nákupom troch taktických dopravných lietadiel C-130 Hercules od Britského kráľovského letectva. Tieto lietadlá boli potrebné pre náročné mierové misie OSN, v ktorých Rakúsko zohralo svoju úlohu.
V roku 2005 boli vyradené zo služby stíhačky Saab 35Ö Draken, ktoré boli potom nahradené lietadlami Eurofighter EF 2000. Pred prvými dodávkami stíhačiek Eurofighter boli od švajčiarskych vzdušných síl prenajaté stíhačky F-5E Tiger II ako dočasná výpomoc. Nákup Eurofighterov sa stal v Rakúsku predmetom kontroverzie, problémov a podozrenia z korupcie. Začiatkom 21. storočia Rakúsko plánovalo zakúpiť 24 stíhačiek Eurofighter EF 2000, ale neskôr bol ich počet znížený na 18. V roku 2007 ministerstvo obrany znížilo počet objednaných lietadiel na 15 a v tom istom roku rakúske vzdušné sily prevzali prvý Eurofighter verzie Tranche 1, pričom jednotková cena lietadla pre rakúske vzdušné sily, vrátane pozemného zabezpečenia a príslušenstva, dosiahla 114 miliónov eur. Išlo o čiastočne použité stroje pôvodne určené pre Luftwaffe. Podľa pôvodnej zmluvy mali rakúske vzdušné sily získať 18 stíhačiek Eurofighter verzie Tranche 2 za jednotkovú cenu 108 miliónov eur. Lietadlá verzie Tranche 1 majú obmedzené bojové schopnosti. Ide hlavne o obmedzené schopnosti viesť boj vzduch-vzduch a chýbajúce niektoré pokročilé schopnosti radaru, avioniky a možnosti použiť najnovšie zbrane. Na rozdiel od stíhačiek neskorších výrobných verzií, nemá verzia Tranche 1 schopnosť viesť boj proti pozemným cieľom. Posledné 15. lietadlo Eurofighter bolo dodané 24. septembra 2009. Značné prevádzkové náklady a veľmi nákladné budúce modernizácie viedli v roku 2017 rakúskeho ministra obrany k rozhodnutiu o vyradení a nahradení stíhačiek EF 2000 vojensky a nákladovo efektívnejším typom po roku 2020. Ministerka obrany Klaudia Tannerová však 6. júla 2020 uviedla, že 15 stíhačiek Eurofighter zostane v službe, kým bude platiť zmluva s Airbusom, pretože odstúpenie od nej by bolo neúnosne drahé. V januári 2021 boli po 50 rokoch služby vyradené cvičné prúdové/pozorovacie lietadlá Saab 105Ö bez adekvátnej náhrady. Prúdová cvičná letka ("Düsentrainerstaffel") dislokovaná na základni Hörsching pri Linzi prešla zmenami, pričom mladší piloti letky sa preškolili na stíhačky Eurofighter a starší piloti a technici sa rekvalifikovali na vrtuľníky AB 212. Po začiatku ruskej invázie na Ukrajinu v roku 2022 sa aj v neutrálnom Rakúsku začal pripisovať väčší význam národnej obrane, dôsledkom čoho došlo k zvýšeniu rozpočtu pre armádu. V októbri 2022 sa objavili správy o zakúpení troch už používaných dvojmiestnych stíhačiek Eurofighter z Nemecka.