burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Karol Beck

Karol Beck (* 3. apríl 1982, Zvolen) je slovenský profesionálny tenista. Významnou mierou prispel k postupu Slovenska do finále Davisovho pohára v roku 2005. Hrá tenis od svojich šiestich rokov, jeho manažérom je otec, tréner Matej Lipták. Štatút profesionála má od roku 2001, v roku 2004 sa dostal prvýkrát do najlepšej 50-ky v rebríčku ATP. Najvyššie umiestnenie v ATP Entry Ranking je 36. miesto, ktoré dosiahol 22. augusta 2005.
Pozitívny dopingový nález.
O tom, že Karol Beck mal pozitívny dopingový nález, sa hovorilo už pred finálovým zápasom o Davisov pohár, na ktorý Karol Beck nenastúpil kvôli údajnému zraneniu kolena. Oficiálne bola táto skutočnosť potvrdená až 31. januára 2006 a 2. februára to potvrdil aj Karol Beck. Pozitívny nález bol Beckovi zistený po septembrovom semifinále Davis Cupu s Argentínou.
Medzinárodná tenisová federácia hráča potrestala zákazom činnosti na dobu dvoch rokov - do 31. októbra 2007.
Zaujímavosti.
V novembri 2008 vypadol z rebríčka ATP. Nakoniec sa zistilo, že išlo o technickú chybu.
Martina Suchá

Martina Suchá (* 20. november 1980, Nové Zámky) je bývalá slovenská profesionálna tenistka.
Tenisová kariéra.
Martina začala hrať v roku 1996 na ITF Circuit. V roku 2002 sa dostala do prvej stovky, vyhrala v Quebec City ako nenasadená hráčka. Peňažné ceny jej koncom roka 2004 vyniesli okolo 0,6 mil. dolárov.
Pyramídy v Güímare

Pyramídy v Güímare (Pyramídy v Guimare) sa nachádzajú na severnom okraji mestečka Güímar (Guimar) na východnom pobreží ostrova Tenerife, jedného zo španielskych Kanárskych ostrovov. Pre archeológov sú stále záhadné. Pojem zahŕňa šesť stupňovitých pyramíd s obdĺžnikovými základmi, ktoré sa nápadne podobajú pyramídam, ktoré vytvorili Mayovia a Aztékovia v Mexiku.
Odložené kamene.
Dlhý čas sa verilo, že pyramídy sú iba haldy vytvorené pôvodnými farmármi, ktorí kamene nájdené pri orbe hromadili na okrajoch svojich polí, čo je na Kanárskych ostrovoch zvyčajná prax. Záznamy miestnych obyvateľov a staré obrázky ukazujú, že podobné pyramídy existovali na viacerých miestach ostrova, ale rozobrali ich pre predpokladanú zbytočnosť a použili ako lacný stavebný materiál. Iba v samotnom Güímare existovalo deväť pyramíd, z ktorých ostalo iba šesť.
Súčasné pyramídy.
V roku 1991 pyramídy študoval známy výskumník Thor Heyerdahl a zistil, že to nemôžu byť náhodné haldy kamenia. Napríklad kamene v rohoch pyramíd nesú známky opracovania a pôda okolo bola pred ich stavbou vyrovnaná. Nie sú vytvorené z kameňov blízkych polí, ale z lávových kameňov. Heyerdahl tiež odhalil zvláštnu astronomickú orientáciu pyramídy. V deň letného slnovratu je možné z plošiny najväčšej pyramídy vidieť dvojaký západ Slnka. Slnko zmizne za vysokým vrcholom hory, minie ho, znovu sa objaví a druhýkrát zapadne za ďalšou horou. Všetky pyramídy majú schody na západnej strane a po ktorých je možné ráno počas zimného slnovratu kráčať presne k stúpajúcemu slnku.
Napriek svojmu výskumu Heyerdahl nemohol ani určiť vek pyramíd ani odpovedať na otázku, kto ich postavil. Je však známe, že v jaskyni pod jednou z pyramíd žili Guančovia. Pred španielskymi výbojmi v 15. storočí bol Güímar sídlom jedného z desiatich „menceys“ (kráľov) Tenerife.
Príznačné je, že podľa správy zanechanej Plíniom Starším boli Kanárske ostrovy neobývané až do času Feníčana Hanna Moreplavca (asi 600 pred Kr.), nachádzali sa na nich však ruiny veľkých budov.
Pôvod Guančov tiež nie je celkom jasný. Cesta na Kanárske ostrovy z najbližšieho pevninského pobrežia v južnom Maroku je kvôli morským prúdom obťažná, z Európy a Stredozemného mora je však ľahšia.
Heyerdahl rozvíjal teóriu, podľa ktorej Kanárske ostrovy slúžili ako základne pre starovekú moreplavbu medzi Amerikou a Stredozemím. Najrýchlejšia cesta medzi týmito dvoma oblasťami naozaj pretína Kanárske ostrovy a použil ju Krištof Kolumbus. Na začiatku roka 1970 Heyerdahl ukázal, že plavba medzi Severnou Amerikou a Stredozemím je možná aj s použitím starovekých metód, doplával na člne "Ra II" z papyrusu z Maroka do Barbadosu. 
V roku 1998 bolo územie 65 000 m2 güímarských pyramíd otvorené pre verejnosť ako etnologický park. Heyerdahla finančne podporoval Nór Fred Olsen žijúci na Tenerife. Informačné centrum oboznamuje návštevníkov s Heyerdahlovými expedíciami a jeho teóriami o pyramídach. Dva pavilóny obsahujú výstavy venované Heyerdahlovi, modely jeho lodí, medzi inými reprodukciu "Ra II" v pôvodnej veľkosti.
Pavel Dobeš

Pavel Dobeš (* 22. marec 1949, Frýdek-Místek) je český folkový spevák.
Hudobný vývoj.
V šesťdesiatych rokoch hral v Ostrave bigbeat. V ďalších rokoch sa orientoval na country a folkovú hudbu. „Jarmila“ bol jeho prvý veľký hit v roku 1981. Napísal množstvo piesní, medzi nimi sú aj doslova hudobné drahokamy.
„S tchořem prý se srazil, co se z lesa v hrůze plazil aby drůbež v kurníku prosil o azyl.“
Jeho hudobným partnerom je Tomáš Kotrba.
Zahraničné koncerty.
Pavel Dobeš nezaradil na svojej webovej stránke slovenské koncerty do tejto rubriky
Viditeľné svetlo

Viditeľné svetlo (iné názvy: svetlo, svetelné žiarenie, viditeľné žiarenie, viditeľné elektromagnetické žiarenie, svetelná radiácia; ako časť elektromagnetického spektra aj: viditeľné spektrum, svetelné spektrum, svetelné pásmo; ako vlnenie aj: svetelné vlny, viditeľné vlnenie; pozri aj optické žiarenie) je elektromagnetické žiarenie, ktoré je vďaka svojej vlnovej dĺžke viditeľné ľudským okom, čiže žiarenie s vlnovou dĺžkou od 380 nm (alebo 300/350/400 nm) do 780 (alebo 700/750/760/800) nm. Fyziologický vnem, ktorý spôsobuje viditeľné svetlo v ľudskom oku, sa nazýva videnie.
Základné vlastnosti.
Tak ako elektromagnetické žiarenie vôbec, má aj viditeľné svetlo tak vlastnosti vlnenia, ako aj vlastnosti častice. 
Vzťah medzi frekvenciou svetla (elektromag. žiarenia) f a jeho vlnovou dĺžkou λ znie:
pričom c je rýchlosť svetla vo vákuu.
O rýchlosti svetla pozri článok rýchlosť svetla.
Rozsah viditeľného svetla.
Rozsah vnímaných vlnových dĺžok je daný predovšetkým tým, že v oblasti viditeľného svetla je maximum elektromagnetického žiarenia zo Slnka dopadajúceho na zemský povrch.
Presné hranice rozsahu viditeľného svetla nemožno presne stanoviť, lebo sa môžu meniť v závislosti od pozorovateľa (človeka). Okrem toho treba poznamenať, že niektoré druhy živočíchov vnímajú rozsah iný - napríklad včely ho majú posunutý smerom ku kratším vlnovým dĺžkam (ultrafialové svetlo), naopak niektoré plazy vnímajú ako viditeľné aj infračervené žiarenie.
Lom svetla.
V rôznych prostrediach sa svetlo šíri rôznou rýchlosťou. Keď svetlo prechádza rozhraním medzi takýmito dvomi rôznymi prostrediami, spomaľuje sa (alebo zrýchľuje) a podlieha lomu. Spomalenie v danom prostredí oproti vákuu vyjadruje jeho absolútny index lomu.
Keď svetlo prechádza z vákua/materiálu do iného materiálu/vákua, frekvencia zostáva rovnaká, ale mení sa vlnová dĺžka. Keď lúč nedopadá kolmo na rozhranie, zmení sa aj uhol šírenia. Lom na šošovke sa využíva v okuliaroch, lupách, kontaktných šošovkách, mikroskopoch či refrakčných teleskopoch.
Optika.
Veda zaoberajúca sa štúdiom svetla a jeho interakcií s materiálom sa nazýva "optika
Farba a vlnová dĺžka.
Rôzne vlnové dĺžky mozog interpretuje ako farby, od červenej s najväčšou vlnovou dĺžkou (780 nm), po fialovú s najmenšou vlnovou dĺžkou (380 nm).
Hneď vedľa viditeľného svetla sa nachádza "ultrafialové" (UV), smerom do kratších vlnových dĺžok, a "infračervené žiarenie" (IR), smerom do dlhších vlnových dĺžok. Napriek tomu, že ľudia nevidia infračervené žiarenie, môžu ho cítiť receptormi v pokožke ako teplo.
Meranie svetla.
Nasledujúcimi veličinami opisujeme svetlo:
Svetlo opisujú aj:
Trojhranná kosť

Trojhranná kosť (lat. "os triquetrum") patrí medzi kosti hornej končatiny.
Je uložená v proximálnom rade zápästných kostí, najmediálnejšie. Proximálne nesie styčnú plôšku pre spojenie s kosťami predlaktia, laterálne pre spojenie s mesiačikovitou kosťou (lat. "os lunatum"), distálne pre spojenie s hákovou kosťou (lat. "os hamatum"), palmárne pre spojenie s hráškovitou kosťou (lat. "os pisiforme").
Hráškovitá kosť

Hráškovitá kosť (lat. "os pisiforme") patrí medzi kosti hornej končatiny.
Je uložená v proximálnom rade zápästných kostí. Má ovoidný tvar, je súčasťou šľachy svalu m. flexor carpi ulnaris. Na dorzálnej ploche nesie kĺbovú plôšku pre spojenie s trojhrannou kosťou (lat. "os triquetrum").
Lichobežníkovitá väčšia kosť

Lichobežníkovitá väčšia kosť (lat. "os trapezium") patrí medzi kosti hornej končatiny.
Je uložená v distálnom rade zápästných kostí, najlaterálnejšie. Proximálne má kĺbovú plôšku pre spojenie s člnkovitou kosťou (lat. "os scaphoideum"), distálne pre spojenie s metakarpom palca. Na mediálnej strane sú dve artikulačné plôšky, pre spojenie s lichobežníkovitou menšou kosťou (lat. "os trapezoideum") a pre bázu metakarpu II. Na palmárnej ploche rádialne je uložené "tuberositas ossis trapezii", mediálnejšie je zárez od šľachy svalu "m. flexor carpi radialis".
Lichobežníkovitá menšia kosť

Lichobežníkovitá menšia kosť (lat. "os trapezoideum") patrí medzi kosti hornej končatiny.
Je uložená v distálnom rade, mediálnejšie od os trapezium. Distálne má kĺbovú plôšku pre spojenie s bázou II. Metakarpu. Proximálne je umiestnená plôška pre člnkovitú kosť (lat. "os scaphoideum"), laterálne pre lichobežníkovitú väčšiu kosť (lat. "os trapezium") a mediálne pre hlavičkatú kosť (lat. "os capitatum").
Hlavičkatá kosť

Hlavičkatá kosť (lat. "os capitatum") patrí medzi kosti hornej končatiny.
Je uložená v distálnom rade zápästných kostí, medzi lichobežníkovitou menšou kosťou (lat. "os trapezoideum") a hákovou kosťou (lat. "os hamatum"). Proximálne má hlavicu, "caput ossis capitati". Mediálne má plôšku pre spojenie s hákovou kosťou (lat. "os hamatum"), laterálne pre lichobežníkovitú menšiu kosť (lat. "os trapezoideum"), distálne pre spojenie s II., III., a IV. metakarpom.
Háková kosť

Háková kosť (lat. "os hamatum") patrí medzi kosti hornej končatiny.
Je uložená v distálnom rade, mediálne od hlavičkatej kosti (lat. "os capitatum"). Do dlane smeruje jej výbežok, "hamulus ossis hamati". Proximálna časť kosti sa spája s mesiačikovitou kosťou (lat. "os lunatum"), laterálne je plôška pre spojenie s hlavičkatou kosťou (lat. "os capitatum"), proximálne a mediálne pre trojhrannú kosť (lat. "os triquetrum"). Distálne sa spája s IV. a V. metakarpom.
Články prstov

Články prstov (lat. "phalanges digitorum") sú kosti, ktoré sú pospájané kĺbmi a tvoria kostru prstov. 
Delia sa na:
Mäsožravec

Mäsožravec môže byť:
Mäsožravce môže byť:
Šelma

Šelma (z nem. Schelm = šibal/podliak &lt; stredná horná nemčina schelm(e) = zdochlina/mor ) môže byť:
Šelmy je taxón cicavcov, pozri mäsožravce (cicavce)
I-Cybie

i-Cybie je animálny robot v tvare robotického psa.
iCybie je výsledkom výskumu spoločnosti Tiger Electronics, tá však skrachovala a v súčasnosti robotického psíka vyrába a dodáva spoločnosť Silverlit toys. iCybie, ktorý bol na trh daný v auguste 2001 má podobné vlastnosti ako AIBO robotický psík spoločnosti SONY, je však podstatne lacnejší. Jeho cena v USA je 199 USD, teda v prepočte zhruba 8000 Sk. iCybie je plne autonómny, poslúcha na svoje meno a dokáže sa pohybovať za zvukom, ako je volanie jeho mena, ľudský hlas, tlieskanie apod. Na jedno tliesknutie sa dokáže zorientovať a zistiť odkiaľ prišiel zvuk a pohybuje sa smerom k nemu. Ak zatlieskate dvakrát po sebe, robot si sadne. Celkovo existuje až 16 rôznych kombinácií tliesknutí a k nim priradených funkcií. 
Inou možnosťou ako riadiť iCybieho je používať slovné príkazy. Napríklad vyslovením slova SIT (sadni) si robot sadne. Celkovo je k dispozícii 8 rôznych slovných príkazov. K riadeniu robota je ďalej možné použiť diaľkové ovládanie, ktoré je priložené k dodávke psíka. 
Dokáže prejavovať štyri emócie a to šťastie, smútok, hyperaktivitu a únavu. Po kúpe je robot šteňaťom, postupne dospieva až na vyspelého jedinca. 
Keď sa užívateľ prestane iCybiemu venovať, ďalších 10 až 30 minút potom vykonáva autonómne svoju činnosť a následne upadne do letargie. Podobne ako AIBO, dokáže ísť autonómne k nabíjačke a dobiť svoje batérie, keď je to potrebné. Možno ho dostať v mnohých farbách, podľa priania zákazníka. 
O tom, že konštrukcia takéhoto robota nie je jednoduchou záležitosťou svedčí aj to, že iCybie je zložený z 1400 súčiastok a drôty, ktoré obsahuje, majú dokopy dĺžku až 27 metrov. Celkovo je v robotovi zamontovaných 16 motorčekov. 
Prvé nabitie batérií trvá až 10 hodín, každé ďalšie nabíjanie trvá 4 – 6 hodín. Na jedno nabitie pritom dokáže iCybie pracovať 1,5 až 2,5 hodiny. Robot sa z času na čas podrobuje vnútornej kontrole, aby sa uistil, že je všetko v poriadku. Počas tejto kontroly sa nevenuje interakcii so svojim okolím a namiesto toho robí mechanické pohyby, hýbe prednými a zadnými nohami, otáča hlavou apod. Táto kontrola stavu sa deje po vybalení robota z krabice, teda keď je spustený po prvý raz, po dobíjaní batérií a po vložení nových batérií. Pri jeho pohybe počuť mechanické zvuky, aké si možno predstaviť pri pohybe akéhokoľvek mechanického zariadenia.
Zmysly tvorí až 70 senzorov, ktoré mu dovoľujú získavať informácie z prostredia. Možno ich rozdeliť na niekoľko typov:
Táto hračka nie je pre malé deti, odporúčaný vek je minimálne 14 rokov a viac.
Pandémia

Pandémia (gr. "πανδημία" zo slov "pan, pantos" = všetko, "demos" = národ, ľud) je rozsiahla epidémia, ktorá sa rozširuje na geograficky rozsiahlom území, dokonca medzi kontinentmi a celosvetovo. Aj pri pandémii sa môžu vyskytnúť ojedinelé oblasti, ktoré nie sú postihnuté: osamelé ostrovy, hlboké horské údolia, pralesy a iné. Naopak pôvodne nepostihnuté oblasti sa vďaka leteckej doprave nakazia. Je to dnes najväčšie nebezpečenstvo šírenia pandémii. Dokázalo sa to aj v roku 2003 v súvislosti so SARS. Kým pre Áziu to bol bežný problém, bolo zaznamenaných veľa prípadov v Kanade.
V novembri 2004 riaditeľ pre západné regióny zo Svetovej zdravotníckej organizácie povedal, že chrípková pandémia je neodvratná a žiadal rázne kroky na boj proti vírusom.
Bestseller

Bestseller (doslova „najlepšie predajné“) je umelecké dielo (kniha, film), ktoré sa najviac predáva, a o ktoré je mimoriadny záujem.
Príklady.
Svetové:
České:
Slovenské:
Haruki Murakami

Haruki Murakami (, * 12. január 1949, Kjóto) je významný japonský autor románov a poviedok.
Životopis.
Murakami študoval od roku 1968 na univerzite Waseda dejiny divadla. Od roku 1974 do roku 1981 mal Murakami v Tokiu jazzový bar "Peter Cat", v osemdesiatych rokoch 20. storočia začal písať, cestoval do Európy, do Talianska a Grécka. V roku 1991 sa stal na Princetonskej univerzite v New Jersey hosťovským docentom, neskôr profesorom. V júli 1993 ho volajú do William Howard Taft University (Santa Ana/CA), od roku 2001 žije zasa v japonskom Oiso.
Spisovateľ.
Určujúcou témou jeho románov je stále strata milovaného človeka a jeho márne hľadanie. Často prekračuje hranice medzi science fiction a realitou. Cítiť v ňom japonské korene, je však veľmi ovplyvnený západným svetom. Na Západe je veľmi obľúbený a priznáva sa k tradíciam Kafku a Dostojevského. Prekladal napríklad takých spisovateľov ako F. Scott Fitzgerald, John Irving, Paul Theroux a Raymond Carver.
Bibliografia.
Poviedky.
Dosiaľ žiadna z Murakamiho poviedok nebola preložená do slovenčiny, v češtine vyšla jedna kniha Murakamiho poviedok "Po otřesech".
Zoológia

Zoológia alebo zastarano živočíchopis je veda, ktorá študuje živočíchy. Osoba venujúca sa profesionálne zoológii sa nazýva zoológ (zastarano živočíchopisec).
Delí sa na viacero disciplín:
Zoológia – názory.
Podľa Alberta Veľkého je zoológia náuka o bytostiach oživených absolútnym prameňom života.
Andrea

Andrea je v slovenčine ženské prvé meno. V taliančine, rétorománčine a albánčine ide o mužské prvé meno.
Pôvod a význam mena.
Meno Andrea je ženská forma mužského novozákonného mena Andrej a pochádza z gréckeho ανερ = "andros" → muž, čiže znamená mužná, silná, odvážna. V Taliansku sa meno Andrea používa aj ako mužské meno. V Portugalsku a Brazílii je pre Andreu ekvivalentom forma Andreia a v Írsku Aindrea. V Rumunsku sa používa forma Andreea pre ženy a Andrei pre mužov.
Meno (prvé meno)

Meno alebo rodné meno je zaužívaný názov pre nededenú časť mena osoby. Používa sa na rozlíšenie členov skupiny, väčšinou rodiny, ktorí majú spoločné rodinné meno nazývané priezvisko. V súčasnom slovenskom práve sa nazýva „meno“. Krstné meno môže byť synonymum pre meno alebo (najmä pôvodne) v užšom zmysle len meno prijímané pri krste.
Konvencie pomenovania osôb sa líšia v závislosti od kultúrneho okruhu a menili sa aj v histórii.
Funkcia.
Meno slúži na rozlíšenie jednotlivých členov rodiny so spoločným priezviskom. Bývalo zvykom nazvať syna po otcovi a dcéru po matke. Potom na sa rozlíšenie používali prívlastky mladší/mladšia, starší/staršia, junior, senior, malý/á, veľký/á (napr. malý Janko, veľký Jano/malá Katka, veľká Kata). Miesto veľký/á sa niekedy zvykne použiť aj starý/á.
Človek môže mať viac mien, aj keď na Slovensku to nie je bežný jav.
Výber mena.
Meno spravidla vyberajú pre dieťa rodičia. Rodičia kladú na meno viacero požiadaviek, ktoré musí spĺňať, no v prvom rade sa im musí páčiť. Rodičia pri tom používajú viaceré stratégie bez toho, aby si ich uvedomovali. V minulosti, keď sa dieťa narodilo, dostalo také meno, aké pripadlo na ten deň, hovorilo sa, že si meno „prinieslo“ samé. Mená dnes značne podliehajú módnym trendom. Rovnako sa dá pri nich pozorovať aj fenomén globalizácie, keď sa v rôznych krajinách a v tom istom časovom období uprednostňujú rovnaké mená, napriek tomu, že nevychádzajú z národnej tradície.
Novorodencom, ktorých obaja rodičia sú slovenskej národnosti a sú slovenskými štátnymi príslušníkmi, môže byť do matriky zapísané len úradne povolené meno (t. j. uvedené v zozname mien v publikácii "Meno pre naše dieťa" od autorov Milana Majtana a Mateja Považaja). Cudzím štátnym príslušníkom a občanom inej národnosti ako slovenskej je možné povoliť zápis mena pochádzajúceho z štátu, ktorého je občan štátnym občanom, ale v prípade, že toto meno nie je v zozname povolených mien, musí občan doložiť potvrdenie zastupiteľského úradu danej krajiny o gramatickej správnosti daného mena.
Stratégie pri výbere mena.
Mnohí ľudia nie sú so svojím menom spokojní, radi by si vybrali iné, vedia k nemu celý život pociťovať odpor, vadí im ako ho druhí vyslovujú. Možno úradne požiadať o jeho zmenu. Meno je dôležitá súčasť osoby. Každopádne, jeho výber je potrebné dôkladne zvážiť.
Zvolenská župa (Uhorsko)

Zvolenská župa resp. Zvolenská stolica resp. Zvolenský komitát (iný názov: Zvolen; , , ) bola župa resp. stolica resp. komitát v Uhorsku.
Charakteristika.
Zvolenská župa susedila s Gemerskou, Malohontskou, (od roku 1803 Gemersko - Malohontskou), Hontianskou, Liptovskou, Novohradskou, Tekovskou a Turčianskou župou. Dominantnou riekou župy bol Hron. Územie župy, napriek masívnej banskej činnosti, ešte aj na konci 19. storočia z 55 % pokrývali lesy. Rozloha Zvolenskej župy v roku 1910 bola 2 730 km². V súčasnosti sa pre príslušný región pomenovanie Zvolen nepoužíva, región v juhovýchodnej časti bývalej župy nesie názov Podpoľanie, zvyšná časť Pohronie. Územie regiónu Horehronie, zodpovedajúce územiu okresu Brezno, bolo súčasťou Zvolenskej a Gemerskej župy. Niekedy je Horehronie uvádzané ako mikroregión, súčasť Pohronia.
Centrum.
Administratívnym centrom komitátu bol Pustý hrad, od konca 15. storočia Zvolenský hrad. Stoličné zhromaždenia a sedrie sa konávali vo Zvolene. V 60-tych rokoch 18. storočia sa centrom stolice stala Banská Bystrica.
Dejiny.
Zvolenské domínium sa včlenilo do Uhorského kráľovstva v druhej polovici 11. storočia. Súčasťou domínia bol aj Liptov, Orava, Turiec a od polovice 12. storočia aj severná časť Tekova. Územie domínia bolo riedko osídlené a hospodársky málo rozvinuté. Na komitát sa pretvorilo na prelome 12. a 13. storočia.
v 14. storočí, pri premene komitátu na šľachtickú (zemiansku) stolicu sa od Zvolenského komitátu oddelili aj Liptovská, Oravská a Turčianska stolica.
V rokoch 17861790 bola Zvolenská stolica spojená s Turčianskou do Turčiansko-zvolenskej stolice, po smrti cisára Jozefa II. sa však pôvodný stav obnovil.
Najvýznamnejším mestom stolice bola Banská Bystrica s rozvinutým školstvom (katolícke a evanjelické gymnáziá). Významnými mestami boli aj Zvolen, Brezno a Krupina (od roku 1877 patriaca do Hontianskej župy). Banská bystrica, Brezno, Krupina, Ľubietová a Zvolen boli slobodnými kráľovskými mestami, kde sa pravidelne konávali trhy.
V roku 1918 (potvrdené Trianonskou zmluvou roku 1920) sa Zvolenská župa stala súčasťou Česko-Slovenska. Zvolenská župa existovala do roku 1923, v rokoch 19231928 bola vytvorená Zvolenská (veľ)župa. V roku 1928 bolo župné zriadenia na Slovensku zrušené. 
Počas vojnovej Slovenskej republiky (19401945) bolo územie súčasťou Pohronskej župy. V súčasnosti je celé územie bývalej župy súčasťou Banskobystrického kraja.
Národnosti.
Vo Zvolenskej stolici prevládal slovenský živel aj napriek rozsiahlej kolonizácii, najmä z nemecky hovoriacich krajín. Neskôr sa poslovenčili aj predtým nemecké mestá.
Okresy.
Územie stolice sa delilo na dva slúžnovské okresy:
Od 19. storočia sa označovali ako Banskobystrický a Zvolenský slúžnovský okres.
V roku 1910 sa župa delila na tieto okresy: 
Mestá so zriadeným magistrátom:
V súčasnosti je územie bývalej Zvolenskej župy súčasťou týchto okresov Banskobystrického kraja:
Email

Email (iné názvy: smalt, glazúra, poleva) môže byť:
Email môže byť aj:
Smalt môže byť aj:
Glazúra môže byť aj:
Necoro

Necoro je animálny robot japonskej spoločnosti Omron v tvare mačky.
Necoro je dostupná v dvoch farbách, hnedej a sivej. Napriek tomu, že ide o zvieratko, dokáže rozprávať. Hlavnou úlohou tohto robota nie je zábvať, je to medicínsky komunikátor. Prostredníctvom neho môžu zdravotníci monitorovať stav pacienta a v prípade naliehavej situácie poradiť a pomôcť pri akýchkoľvek zdravotných problémoch. 
 Robot obsahuje 15 motorčekov, ktoré zabezpečujú mimoriadne prirodzené pohyby, aj keď robot nedokáže chodiť. Pohybuje sa iba na mieste, akoby chcel stále sedieť. Okrem toho má zabudované množstvo senzorov tlaku, zvuku, obrazu, senzory umožňujúce určovať polohu atď., takže môže dobre reagovať na zmenu prostredia. Dokáže si vysvetliť aj význam pohybov ľudí, ktorí sú okolo neho a dokonca vyjadrovať aj hnev, ak sa k Necoro niekto správa agresívne. Ako každá mačka, aj Necoro spokojne pradie, ak ju niekto hladká. Pamätá si hlas svojho majiteľa a vlastné meno, takže dokáže reagovať, ak na ňu majiteľ zavolá. Má vlastný biologický rytmus. V noci zvykne spať, ale ak je to nutné, prispôsobí sa rytmu majiteľa. Má hmotnosť 1,6 kilogramu a povrch je tvorený akrylovou umelou srsťou. Pracuje na akumulátory, ktoré vydržia robota napájať jeden a pol hodiny. Potom je nutné batérie zhruba dve hodiny nabíjať.
 Necoro stojí v Japonsku 185 000 jenov, čo je v prepočte asi 55000 korún.
HR6

HR6 je humanoidný robot kanadskej spoločnosti Dr. Robot.
Číslo 6 vyjadruje, že je už šiestou generáciou humanoidných robotov tejto spoločnosti. Má výšku a hmotnosť 4,8 kg. Má 24 stupňov voľnosti, každý z nich je kontrolovaný osobitným motorčekom. Zabudovanú má aj farebnú kameru, mikrofón, stereoreproduktory a ďalšie senzory. Je schopný rozoznávať tváre a hlasy, odpovedá aktivitou na hlasové povely. Dokáže tancovať, spievať, rozprávať príbehy a vtipy, kontrolovať e-maily, pretože môže bezdrôtovo komunikovať s PC.
Robomow RL-500

Robomow RL500 je robotická kosačka trávy, je produktom spoločnosti Friendly Robotics.
 Kosačka na jedno nabitie akumulátorov pokosí plochu až 250 štvorcových metrov v čase maximálne dve hodiny, čo sa dá porovnať s plochou tenisového kurtu. Nabíjanie trvá 24 hodín. Má vlastný systém rozoznávania trávy, takže nepokosí nič iné. Môže fungovať úplne autonómne, pričom môže kosiť aj v noci. Poseká pokosenú trávu na maličké kúsky, ktoré zapracuje opäť do trávnika, kde sa táto posekaná tráva prirodzeným spôsobom rozloží. Nemá teda vak na odkladanie pokosenej trávy a nie je nutné špecifikovať miesto, kam sa má pokosená tráva odnášať. Celková hmostnosť kosačky je na samotné zariadenie a na batérie, ktoré kosačku napájajú. Hlučnosť je 82 dB priamo pri prístroji, vo vzdialenosti 1,5 metra je hlučnosť iba 60 dB, čo je skutočne nízka hodnota. Rozmery kosačky sú 89*65*.
Zuzana Smatanová

Zuzana Smatanová (* 14. jún 1984, Súľov-Hradná) je slovenská speváčka-skladateľka. Spieva po slovensky a po anglicky. Svoje piesne si sama skladá, ale o výhradnom autorstve niektorých jej textov sa viedli spory.
V roku 1998 ju prijali na Pedagogickú a sociálnu akadémiu do Turčianskych Teplíc, kde získala pedagogické minimum, ale viac ako učiteľské povolanie ju tam lákala hudba. Učila sa hrať na klavír a flautu, hrá na gitaru. Po skončení školy sa prihlásila na autorskú súťaž Coca-Cola Popstar v Bratislave, ktorú vyhrala a následne nahrala svoj debutový album "Entirely Good". O dva roky neskôr nahrala druhý album "Svet mi stúpil na nohu". Od roku 2003 sa neustále venuje hudbe. V roku 2007 absolvovala svoje prvé koncertné turné "Nokia Music Tour" v rámci Slovenska. V tom istom roku vydala album s výlučne slovenskými textami "Tabletky odvahy". Neskôr vydala dvojalbum Gemini, ku ktorému absolvovala turné s názvom Gemini JOJ Tour. Po vydaní albumu Dvere absolvovala šnúru akustických koncertov s názvom "U vás doma". V roku 2013 vyšiel v dvoch edíciách výberový album Momenty, ktorý mapuje prvú dekádu Zuzaninej kariéry. V roku 2018 vydala po sedemročnej odmlke dvojalbum "Echo." Zuzana je držiteľkou šiestich Zlatých slávikov či mnohých ďalších ocenení.
Diskografia.
LP.
Štúdiové:
Koncertné:
Automower

Automower je robotická kosačka spoločnosti Husquarna.
Kosačka má tzv. navádzaciu slučku, ktorá jej umožňuje zostať vo vymedzenom priestore a kosiť iba tam, kde je to potrebné. Táto technológia jej umožní aj nájsť nabíjaciu stanicu. Má na svojom okraji senzory, ktoré v prípade nárazu na niečo tvrdé, ako je napr. strom, záhradný nábytok alebo iné prekážky, zariadia zmenu smeru pohybu. Trávnik skracuje po menších kúskoch, pretože to robí častejšie, dokáže pokosiť trávnik s výškou od 2 do . Prakticky možno povedať, že brázdi trávnik neustále a náhodne. Ak však natrafí na vyšší trávnik, prepne sa do iného módu a začne kosiť systematicky. Pri prvom spustení kosačky sa do nej vkladá osobný PIN kód, prostredníctvom klávesnice s 19 klávesmi, aby poslúchala iba svojho majiteľa. Kosačka je vybavená aj displejom. Možno tiež naprogramovať časový harmonogram jej práce, pričom môže bez problémov pracovať aj v noci. Jej parametre dovoľujú kosiť trávnik s rozlohou od 0 do . Používa 18 V batérie NiMH s kapacitou 2,2 Ah. Na pravidelné kosenie trávnika s maximálnou rozlohou spotrebuje na mesiac zhruba 20 kWh elektrickej energie. Hmotnosť kosačky je pri rozmeroch 71 x 60 x .
Austenit

Austenit je intersticiálny tuhý roztok uhlíka v železe γ (gama). Austenit nie je to isté ako "gama-železo". Jeho kryštály sú svetlosivej farby, mäkké, húževnaté a tvárne. Nie je magnetický. Austenit má kubickú plošne centrovanú kryštálovú mriežku. Znamená to že v základne kryštalickej bunke s 8 atómami železa v rohoch kocky môže byť až 6 atómov uhlíka umiestnených v strede každej steny. Celkový počet atómov na elementárnu bunku je teda 4 (rohové sú spoločné pre 8 buniek a atómy v strede stien pre dve bunky). Takáto štruktúra sa v pearsonovom systéme označuje cF4 a v "strukturbericht" systéme A1. Takáto štruktúra vznikne ak k priestorovej mriežke kubickej plošne centrovanej (na obr. 2 označenej slovom réseau), teda k jej každému uzlu priradíme jeden atóm železa.
Pomenovaný je podľa anglického metalurga Roberta Austena.
V uhlíkových a nízkolegovaných oceliach sa vyskytuje iba pri vysokej teplote(opticky je to višňovočervená žeravá), len v niektorých vysokolegovaných oceliach (niklom a mangánom) zostáva v oceli aj pri normálnych teplotách. Takéto ocele sa nazývajú austenitické. 
Austenit vo fázovom diagrame.
Na fázovom diagrame sústavy Fe-Fe3C sa čistý austenit nachádza v gama-oblasti (pozri obrázok) pri teplote nad 723 °C. Maximálna rozpustnosť uhlíka v austenite je 2,06 hm. % pri teplote 1147 °C.
Trojuholníková "gama oblasť" je oblasť dokonalej rozpustnosti "uhlíka" v "železe". Tieto dve látky sú ale pod 723 °C vzájomne nerozpustné. Preto je oblasť austenitu súčasťou eutektoidného systému, kde "eutektoida" je pri teplote 723 °C. Pri poklese pod túto teplotu sa austenit premieňa podľa zloženia na:
Rozpad austenitu.
Vyššie uvedená premena austenitu vznikne, len ak je priebeh ochladzovania dostatočne pomalý.
Pri kritickom ochladení (kalení) austenitu vzniká martenzit. Ten oproti austenitu zvyšuje tvrdosť. 
Špeciálnymi žíhacimi programami sa môže transformovať na medzifázy (napr. bainit) ktoré majú niektoré veľmi dobré vlastnosti.
Priebeh rozpadu austenitu popisujú špecializované diagramy ARA alebo IRA (TTT diagram).
Austenitické ocele.
Austenitické ocele nie sú mimoriadne tvrdé, ale valcovaním za studena alebo legovaním sa dajú vyrobiť veľmi pevné.
Programovací jazyk

Programovací jazyk je nástroj na systematický opis postupu, výpočtu, správania, zmeny stavu, opis objektov, ich vlastností a štruktúr. Zvyčajne programovacie jazyky slúžia na opis riešenia problému, ktorý umožní jeho vykonanie pomocou programovateľného technického zariadenia.
Programovacie jazyky vznikajú z toho dôvodu, že iné formy ľudského vyjadrovania, ako napr. prirodzené jazyky, nie sú v dostatočnej miere vhodné na jednoznačný a systémový opis. Tzv. „vyššie programovacie jazyky“ sú zvyčajne presne definovanou podmnožinou prirodzeného jazyka (napr. angličtiny) s vlastnou definíciou gramatiky a syntaxe.
Postupnosť definícií a krokov potrebných na dosiahnutie riešenia problému realizovaných pomocou programovacieho jazyka sa nazýva program. Proces vytvárania programu sa nazýva programovanie alebo kódovanie. Človekom čitateľná forma programu napísaná v programovacom jazyku sa nazýva zdrojový kód.
Vyššie programovacie jazyky sa delia na:
Nuvo

Nuvo je humanoidný robot japonskej spoločnosti ZMP Inc.
Nuvo je vysoký a má hmotnosť 2,5 kg. Robot dokáže kráčať na dvoch končatinách, po páde sám vstane. Dokáže rozoznávať hlasové príkazy a možno ho ovládať diaľkovo pomocou mobilného telefónu. V hlave má namontovanú videokameru s rozlíšením 0,27 Mpix., ktorá sprostredkúva jeho majiteľovi zábery z okolia prostredníctvom mobilného telefónu. Robot disponuje 14 stupňami voľnosti, pričom na členok pripadajú 2 (×2), koleno 1 (×2), boky 3 (×2), plece 1 (×2) stupne voľnosti. Celá konštrukcia robota bola prispôsobená požiadavke na nízku cenu, ktorá mala umožniť jeho uvedenie na trh. Cena robota bola stanovená na 4 600 USD. Výrobca by ju rád v budúcnosti znížil na cenu bežného notebooku, plánovaný predaj je 3 000 kusov robota ročne.
Eric Raymond

Eric Steven Raymond je americký programátor (* 4. december 1957) (často sa naňho odkazuje jeho iniciálmi ESR). Je autorom knihy "Katedrála a bazár" (The Cathedral and the Bazaar) porovnávajúca dva vývojové modely softvéru a je súčasným správcom "Jargon File" (tiež známeho ako Slovník moderného hakera). Hoci sa kvôli Jargon File preslávil ako historik/antropológ hakerskej kultúry, po roku 1997 sa stal vedúcou osobnosťou hnutia open source.
Raymond je zanietený libertarián. Vie sa o ňom, že má silný záujem o science fiction, je nadšeným amatérskym hudobníkom a má čierny pás v taekwondo. Jeho obhajoba Druhého dodatku o práve vlastniť strelnú zbraň a podpora vojny v Iraku mnohých pobúrila, ale zdá sa, že sa mu páči kontroverzia, ktorú vyvoláva.
Externé odkazy.
publikácie:
1452

Udalosti.
Fridrich III. Habsburský bol korunovaný za cisára – posledná korunovácia cisára rímskonemeckej ríše v Ríme
16. marec – svadba rímskonemeckého cisára Fridricha III. Habsburského s princeznou Eleónorou Portugalskou v Ríme
Rábska župa

Rábska župa resp. Rábska stolica resp. Rábsky komitát (iný názov komitátu:Ráb; ) bola župa resp. stolica resp. komitát v Uhorsku. 
Charakteristika.
V súčasnosti 94 % územia župy leží v severozápadnom Maďarsku a 6 % na južnom Slovensku.
Rábska župa susedila s Mošonskou, Prešporskou (Bratislavskou), Komárňanskou, Šopronskou a Vesprímskou župou. Rozloha župy bola v roku 1910 1 527 km².
Centrum.
Hlavným mestom župy bol Ráb (Győr).
Dejiny.
Rábsky komitát vznikol ako jeden z prvých v Uhorsku. V roku 1541 stolicu dobyli Turci, v roku 1598 oslobodená rakúskymi a uhorskými vojskami.
V roku 1918 (potvrdené Trianonskou zmluvou v roku 1920) sa časť župy ležiaca na ľavom brehu Dunaja stala súčasťou Česko-Slovenska, zvyšná časť župy na pravom brehu Dunaja (94 %) sa spojila s väčšinou Mošonskej župy (95 %) a malou časťou Bratislavskej župy (1,5 %) a vznikla župa "Győr-Moson-Pozsony" (Ráb-Mošon-Bratislava). 
Po vzniku Česko-Slovenska sa z časti Komárňanskej, Ostrihomskej a Rábskej župy ležiacich na Slovensku vytvorila Komárňanská župa. Župana však menovala vláda, župy zostali len provizórnym riešením. 
Od 1. 1. 1923 bolo župné usporiadanie na Slovensku zmenené, Rábska župa sa stala súčasťou Bratislavskej (veľ)župy. V roku 1928 boli župy zrušené. Počas 2. svetovej vojny boli obnovené (aj keď v zmenených hraniciach) a po 2. sv. vojne (roku 1945) úplne zrušené.
Po 2. svetovej vojne bola časť Rábskej župy ležiacej v Maďarsku spojená so Šopronskou župou a vytvorená župa Győr-Sopron (Ráb-Šopron). V roku 1990 bola premenovaná na župu Győr-Moson-Sopron (Rábsko-mošonsko-šopronská župa).
Okresy.
Na začiatku 20. storočia (1910), bola Rábska župa rozdelená do týchto slúžnovských okresov: 
Municipiálne mesto:
Súčasnosť.
V Maďarsku je územie bývalej Rábskej župy súčasťou Rábsko-Mošonsko-Šopronskej župy.
Na Slovensku územie bývalej Rábskej župy tvorí niekoľko obcí z dnešných okresov Dunajská Streda a Komárno.
Ihlan

Ihlan je teleso, v ktorom sú rohy rovinného mnohouholníka (nazývaného podstava) priamočiaro spojené s nejakým bodom (nazývaným vrchol ihlana) a nachádzajúcim sa mimo roviny tohto mnohouholníka.
Dôležitými špeciálnymi druhmi ihlana sú kvadratický ihlan, ktorého podstavou je štvoruholník, a tetraéder, ktorého podstava je trojuholník.
Ak je podstava pravidelný mnohouholník a vrchol sa nachádza nad jeho stredom, hovoríme o pravidelnom ihlane, inak o šikmom ihlane.
Pravidelný kvadratický ihlan.
Podľa obrázka:
Objem.
Ihlan je špicaté teleso, a podľa toho keď do vzťahu: 
formula_6
dosadíme (pre obdĺžnikovú podstavu)
formula_7
dostaneme
formula_8
Povrch.
Povrch ihlana je rovný súčtu obsahov všetkých jeho stien, teda obsah podstavy formula_4 + obsah plášťa formula_5, pričom plášť je tvorený formula_11 trojuholníkmi (formula_11 je počet strán n-uholníka tvoriaceho podstavu).
Pre pravidelný ihlan s obdĺžnikovou podstavou platí:
formula_13
Kužeľ

Kužeľ alebo kónus je špicaté teleso s kruhovou základňou, ktorej všetky body sa zbiehajú do jedného bodu, ktorý sa nazýva "vrchol".
Kalenie

Kalenie je proces tepelného spracovania kovov ohrevom a následným ochladením za účelom zmeny jeho vnútornej štruktúry a tým aj zmeny vlastností kovu. Kalením sa ovplyvňujú vlastnosti ako tvrdosť, pevnosť, húževnatosť a pod.
Kalenie ocele je jej zohriatie na austenitovú teplotu (niečo nad 727°C), kde sa podrží až do úplnej premeny vnútornej štruktúry na austenit a následné prudké ochladenie (600 °C/s), ktoré môže byť dvojakého typu: 
V súčasnosti sa používa aj "indukčné kalenie". Tu sa oceľ zahrieva vírivými prúdmi z cievky (miesto jadra má kalený obrobok) a následne ochladzuje olejom alebo vodou. Podľa frekvencie vírivých prúdov sa dá presne definovať kaliaca hĺbka.
Použitie.
Kalením sa zvyčajne dosahuje zvýšenie tvrdosti a pevnosti v ťahu, ale znižuje sa ťažnosť a húževnatosť.
Kombinované býva s popúšťaním. Martenzitické štruktúry majú vysoké vnútorné napätia a tie oslabujú materiál a výrobok potom nie je dostatočne húževnatý.
Pri kalení treba dávať pozor nato, že žeravá oceľ zväčší objem ale po zakalení sa k pôvodnému objemu už celkom nevráti. Pri nerovnomernom kalení sa môže obrobok výrazne zdeformovať.
Pri ochladzovaní treba zabezpečiť plynulé prúdenie chladiaceho média zdola nahor, preto treba obrobok do chladiacej kvapaliny strčiť dlhšou stranou nadol, napr. hriadeľ zvislo po osi. Najhorší spôsob ako kaliť, je napr. ponoriť obrobok naležato do plytkej vaničky.
Pri voľbe chladiaceho prostredia treba brať do úvahy požiadavku na vzniknutú štruktúru a tvorbu vnútorných napätí. Najintenzívnejším ochladzovacím prostredím je voda. Vysoký kaliaci účinok vyplýva z jej vysokej mernej tepelnej kapacity. Nevýhodou je korózia zariadení. Miernejší ochladzovací účinok má olej. Najčastejšie sa používajú minerálne oleje, ktoré sú chemicky stálejšie a majú vyšší bod vzplanutia ako živočíšne alebo rastlinné. Najmiernejšie a najlacnejšie kaliace prostredie je vzduch. Ochladzovací účinok pokojného vzduchu je však veľmi malý a preto sa používa pod tlakom.
Teória.
Pri prudkom ochladení dochádza k nedifúznej premene. Austenit nestihne precipitovať kvôli znemožnenej difúzie a výsledkom je presýtený tuhý roztok, ktorý podľa konečnej teploty prudkého ochladzovania môže byť martenzitom alebo bainitom. Pri kalení austenitu dochádza k preklopeniu kubickej plošne centrovanej mriežky (austenitická) do tetragonálnej (martenzitická), na rozdiel od kubickej priestorovo centrovanej (feritickej), ktorá by vznikla pri pomalom ochladzovaní.
Martenzit

Martenzit je nestály tuhý roztok uhlíka v alfa železe. Vzniká pri dostatočne rýchlom ochladení - kalení ocele. Je to druhá najtvrdšia štruktúrna zložka ocele po cementite. Je však zároveň najkrehkejšou zložkou.
Jeho množstvo určuje tvrdosť ocele. Platí zásada: čím viac martenzitu, tým tvrdšia je oceľ. Plný obsah martenzitu sa dosiahne pri rýchlosti kalenia 600°C/s.
Pod lupou má martenzit ihličkovú (alebo aj stromčekovitú) štruktúru. V skutočnosti sú to mikro-disky alebo planžetky, ktoré ale po rozrezaní vzorky vyzerajú ihličkovo.
Martenzitické štruktúry majú veľmi vysoké vlastné pnutia, preto sa martenzit často nechá vytvoriť len na povrchu vhodným technologickým postupom tepelného spracovania . Už v malých množstvách znižuje elasticitu ocele.
Teória.
Binárny diagram železo uhlík ukazuje fázové premeny, pri ktorých sa dosiahol rovnovážny stav. Pri prudkom ochladení sa však tento stav nestihne vytvoriť. Martenzit vzniká pri extrémne prudkom ochladení a preto je to aj extrémne nerovnovážny stav.
Jeho mriežka je kocková priestorovo centrovaná. Virtuálne martenzitické bunky sa nachádzajú aj v austenitovej kryštalickej mriežke, líšia sa len vzdialenosťami atómov a oproti austenitu sú otočené o zhruba 12°. Po ochladení sa začnú vytvárať preklopením austenitickej. Takže atómy, ktoré navzájom susedili, susedia aj naďalej.
Rozpad martenzitu.
Už pri miernom ohreve sa nestabilný martenzit premieňa na svoje štruktúrne zložky:
Tepelne sa martenzit stabilizuje legovaním niklom.
Metóda strateného vosku

Metóda strateného vosku (alebo aj "stratenej formy") je metóda odlievania. Volá sa tak preto, ze po odliatí sa forma zničí. Opak je Odlievanie do pevnej formy.
Pri tejto metóde sa postupuje takto:
Hydraulika

Hydraulika môže byť:
Litografický tuš

Litografický tuš je svojím zložením a chemickým pôsobením na kameň totožný s litografickou kriedou.
Prítomnosť mydla v tuši pôsobí ako vaječný žĺtok v olejovej tempere. Mydlo zvyšuje mastnotu tušu, ale robí ho zároveň aj rozpustným vo vode. Táto vlastnosť umožňuje mastný tuš v pevnom skupenstve, vo vode utrieť a ľubovoľne ho riediť vodou. 
Litografický tuš sa vyrába v tekutom aj tuhom skupenstve. Pre umeleckú litografiu je vhodnejší tuhý tuš, je výdatnejší a možno ho podľa potreby na miske rozotrieť vodou alebo terpentínovou silicou na ľubovoľnú hustotu.
Recept.
Podľa A. Senefeldera:
Litografická krieda

Litografická krieda je zmes tuku, vosku, mydla, živice a sadzí. Litografická krieda prichádza do obchodu vo forme tyčiniek.
Zložky.
Tuk.
Z tukov je najlepší baraní loj. Tuky dodávajú kriede mastnotu, ktorá vniká do vápenca (litografického kameňa).
Pri leptaní sa tuk rozkladá, pričom vzniknutá mastná kyselina reaguje za vzniku nerozpustnej vápenatej soli a tým sa upevňuje aj kresba na kameni. Čím viac tuku krieda obsahuje, tým je mäkšia a mastnejšia.
Vosk.
Včelí vosk pôsobí ako spájadlo látok obsiahnutých v kriede a dáva jej potrebnú pružnosť.
Mydlo.
Mydlo má podobný účinok ako tuk, používa sa mydlo vyrobené z olivových jadier.
Živica.
Živica sa pridáva do kriedy v malom množstve na zvýšenie jej tvrdosti. Používa sa šelak, kopál alebo sýrsky asfalt.
Sadze.
Sadze lampové alebo plynové sa dávajú do kriedy ako farbivo.
Recept.
Recept na mastnú kriedu od Engelmanna:
Autografický atrament

Autografický atrament je vzhľadom i obsahom veľmi podobný tušu.
Správny autografický atrament, musí dlhšie udržať mastnotu. Aj na obyčajnom papieri by sa ním mali dať kresliť najjemnejšie ťahy perom a atrament má rovnomerne stekať z pera. Autografický atrament nemá vnikať hlbšie do papiera. Kresba sa má z papiera ľahko preniesť na kameň.
Recept.
Recept podľa Zieglera:
V tomto prípade sa mydlo, vosk a šelak rozdrobia, zmiešajú v smaltovej nádobe a zahrievajú až sa dobre rozpustia. Pridá sa za miešania mastix, po jeho rozpustení loj a nakoniec sadze. Po vychladnutí sa táto masa formuje do tabuliek. Tak, ako tuš, pred použitím sa trie s destilovanou vodou.
Litografický kameň

Litografický kameň je jemnozrnný vápenec, zo skupiny treťohorných vápencov.
Litografický kameň sa ťaží v hĺbke dvoch až troch metrov v lomoch v Solenhofene v Bavorsku, v Porýnii, v okolí Verdunu, v Anglicku a v Severnej Amerike. Pre účely grafické sú najlepšie kamene Solenhofenské. Vynikajú čistotou zloženia, rovnomernou tvrdosťou a nie sú tak lámavé.
Litografický kameň sa láme z horizontálnych vápencových vrstiev v blokoch hrubých 5–20 cm. Opracovávajú sa hneď na mieste. Čím je kameň tmavší, tým je tvrdší a lepší pre litografiu. Z chýb kameňov sú najobávanejšie vápenné škvrny a žily. Takéto kamene pri tlači a tlaku praskajú. Solenhofenské lomy dodávajú kamene už hotové ,prirezané a pribrúsené v žiadanej hrúbke a výške. Rozmery najväčších kameňov sú až 82×110 cm. Ich váha sa pohybuje okolo 235 kg. Šedé kamene sú však drahšie ako žlté, pretože sú trvanlivejšie. Častým brúsením strácajú litografické kamene počas doby svoju silu, až sa stávajú tenké a vzrastá nebezpečenstvo puknutia v stroji pri tlači.
Hrudná kosť

Hrudná kosť (lat. "sternum") je súčasťou kostry hrudníka. Správny slovenský anatomický názov kosti znie "mostík". 
Anatómia.
Mostík je podlhovastá, nepárová kosť, ktorej ventrálna časť je mierne konvexná a dorzálna časť mierne konkávna. Je uložená mediálne v prednej časti hrudného koša. 
Skladá sa z nasledovných častí:
Vývoj a osifikácia.
Hrudná kosť má dve vývojové centrá: rukoväť a telo. Rukoväť vzniká medzi kľúčnymi kosťami ako zahustenie mezenchýmu v strednej čiare, ktoré rýchlo splýva s dvomi podobnými centrami po stranách. Dolná časť rukoväte, telo a mečovitý výbežok vznikajú z podĺžnych párových "sternálnych líšt", ktoré sa vytvárajú z mezenchýmu predných koncov dopredu rastúcich rebier. Lišty navzájom spájajú rebrá ľavej a pravej strany a neskôr postupne zrastajú smerom zhora nadol.
Osifikácia začína v 5. mesiaci vnútromaternicového vývoja v rukoväti rýchlym splynutím viacerých jadier. V tele sa ich postupne objavuje niekoľko, horné dve sú nepárové, ostatné väčšinou párové. Párove najskôr splývajú vzájomne, neskôr s jadrami nad i pod sebou. Jednotné telo vzniká v období puberty. Posledné vzniká jadro v mečovitom výbežku - až v 3. roku života.
Čerieslo

Čerieslo alebo čerieslová kosť (lat. "vomer" ) je jedna z kostí lebky človeka.
Čerieslo je nepárová kosť rombického tvaru, vytvára zadnú časť nosovej prepážky. Horný okraj čeriesla sa delí na dve vyhnuté časti, "alae vomeris". Zo spodnej časti sa prikladá k telu klinovej kosti (lat. "os sphenoidale").
Zadný okraj kosti oddeľuje od seba otvory vedúce zozadu do nosovej dutiny, "choanae". Dolný okraj sa spája s "crista nasalis" tvrdého podnebia, predný okraj sa spája s "lamina perpendicularis" čuchovej kosti (lat. "os ethmoidale") v hornej časti a chrupavkovitou prepážkou nosovou v dolnej časti.
Nosová kosť

Nosová kosť (lat. "os nasale") je súčasťou lebky človeka.
Nosová kosť je párová a má tvar štvoruholníka, horný okraj sa spája s "pars nasalis" čelovej kosti (lat. "os frontale") laterálny okraj sa spája s "processus frontalis maxillae". Predná plocha kosti je hladká a prederavená niekoľkými otvorčekmi, "foramina nasalia", ktorými prechádzajú nervy a cievy. Na zadnej strane je "sulcus ethmoidalis", odtlačok po nerve, ktorý tadiaľ prechádza.
Vnútorné okraje nosových kostí tvoria šev, "sutura internasalis". Svojimi vnútornými plochami priliehajú k "spina frontalis" čelovej kosti (lat. "os frontale") a "lamina perpendicularis" čuchovej kosti (lat. "os ethmoidale").
Autonómny robot

Autonómny robot je robot, ktorý dokáže samostatne vykonávať požadované úlohy v neštruktúrovanom prostredí dlhšiu dobu, pričom nie je potrebná kontinuálna asistencia človeka.
Mnohé roboty sú autonómne v striktnom rozmedzí štruktúrovania prostredia, v ktorom sa nachádzajú. Stupeň autonómie týchto robotov, ako aj pohľad, z ktorého je robot autonómny, môže byť rôzny. Na niektoré roboty sú kladené vyššie nároky na autonómnosť, je to napríklad v prípade výskumných robotov určených na prieskum vesmíru, kde priame riadenie človekom nie je uskutočniteľné kvôli veľkým vzdialenostiam a teda veľkému časovému omeškaniu riadiacich signálov.
Aby bol robot považovaný za autonómny, musí mať určité vlastnosti, medzi ktorými sú:
IRobot-LE

iRobot-LE je domáci bezpečnostný robot spoločnosti iRobot.
Prenáša cez web kamkoľvek na svete, kde je jeho majiteľ, obraz a zvuk z miesta, kde sa práve nachádza. Majiteľ ho môže na diaľku riadiť a prezrieť si tak celý byt, aby sa ubezpečil, že je všetko v poriadku. Prostredníctvom reproduktorov môže prenášať ľudský hlas do priestorov bytu a tak sa môže jeho majiteľ sprostredkovane rozprávať so svojimi deťmi, staršími príbuznými a zvieratami. Môže tiež „kričať a vyhrážať sa“ zlodejom, aj keď účinnosť takéhoto zastrašovania je zrejme sporná. 
Vďaka prednému páru kolies, ktorých zavesenie sa pohybuje vo vertikálnej ose, je robot schopný chodiť hore a dolu schodmi bez asistencie človeka. Do robota je zabudovaný regulárny počítač typu PC, bežiaci na procesore typu Pentium II. Operačným systémom je Linux a serverom, ktorý umožňuje spojenie cez internet je Apache. Cena tohto robota je na úrovni high-end notebooku.
Banryu

Banryu je japonský výraz pre draka-ochráncu a tiež názov bezpečnostného robota.
Tento robot, ktorý pripomína malú obrnenú obludu, vyvinula spoločnosť Tmsuk, výrobca robotov, spolu so spoločnosťou Sanyo. Vývoj robota začal v roku 2001. Rýchlosť pohybu je 15 metrov za minútu. Vďaka unikátnemu detektoru dokáže robot „zacítiť“ dym z rozhárajúceho sa požiaru. Vďaka šikovnej konštrukcii sa dokáže pretiahnuť aj cez štrbinu s výškou iba . Má namontované infračervené snímače, zvukové senzory, teplotný senzor a senzor „vôní“. Umožňuje prenášať obraz a zvuk k ľudskému operátorovi. Existuje aj mód, v ktorom je vypnutá jeho autonómnosť a robot sa správa ako teleoperovaný alebo ho možno nastaviť tak, že sa mení zo strážcu na obyčajnú hračku.
Šelak

Šelak je prírodná živica, ktorá sa získava z výlučkov viacerých druhov hmyzu z nadčeľade červce ("Coccoidea"), najmä však druhu "Kerria lacca".
Príprava.
Výlučky citrónovožltej až tmavočervenej farby na vzduchu zasychajú. Zaschnutá živica sa z konárikov figovníkov odklepáva v podobe plástov alebo trubičiek. Surový šelak sa prepiera, pretaví a zbavuje tým nečistôt. Nalieva sa na pružné plechy alebo valce. Po stvrdnutí sa šelak odlupuje v podobe šupiniek. Jeho zafarbenie udáva obsah vosku a farbiva v ňom obsiahnuté. Šelak s najväčším obsahom vosku je jasnožltý, bez obsahu vosku je tmavočervený (rubínový šelak).
Vlastnosti.
Šelak vzdoruje kyselinám, v zásadách mäkne a rozkladá sa. Rozpúšťa sa v 92% liehu. Udržiava sa v tmavých nádobách, pretože pôsobením svetla stráca pružnosť. Topí sa pri 80120 °C. 
Použitie.
Šelak sa používa na povrchovú úpravu dreva. Asi do roku 1950 sa šelak používal ako materiál na výrobu gramofónových platní. Pod číslom E904 sa používa v potravinárstve ako povrchový lak na cukríky.
Damara

Damara môže byť:
Prierazuvzdornosť

Prierazuvzdornosť je schopnosť materiálu odolať nárazu zahroteného telesa predpísaného tvaru.
Tiež sa nazýva aj vrubová húževnatosť.
Ak je dostatočne vysoká, tak je to aj neprestrielnosť. Udáva sa v jouloch (J). Niekedy aj v J.mm-2. 
U tuhých (nelámavých) materiálov sa podobne ako pri tvrdosti meria hĺbka prieniku, namiesto sily sa však používa predpísaná práca (kinetická energia). U lámavých materiálov (napr. liatina) sa udáva ešte aj prahová kinetická energia, pri ktorej sa testovaný kúsok zlomí.