Chronológia udalostí ruskej invázie na Ukrajinu

Tento článok a jeho podstránky v podrobnej forme pojednáva o základných udalostiach Ruskej invázie na Ukrajinu ako súčasti širšieho Rusko-Ukrajinského konfliktu.
Pozadie invázie a predchádzajúce udalosti.
Niekoľko týždňov pred vpádom ruských vojsk na Ukrajinu, postupne pod zámienkou rozsiahleho vojenského cvičenia „Spojenecké odhodlanie,“ Ozbrojené sily Ruskej federácie v prihraničných oblastiach Ruska a Bieloruska sústredili asi 190 000 svojich príslušníkov, najrôznejšiu bojovú techniku a zásoby. Jednotky boli rozmiestnené v Rusku pri východnej a severovýchodnej ukrajinskej hranici, v južnom Bielorusku ako aj na okupovanom Kryme.
Tri dni pred inváziou bolo v ukrajinskom pohraničí pozorované rozmiestňovanie a preskupovanie ruských jednotiek do menších formácií rozptýlených v teréne mimo základní a cvičísk, čo naznačovalo prechod na väčšiu bojovú pripravenosť. Sústredené tu boli veľmi dobre vycvičené a vybavené jednotky na vysokom stupni modernizácie, vrátane špecialistov z jednotiek zvláštneho určenia Specnaz. Prítomné boli aj podporné jednotky určené na opravu na tankov, poľné nemocnice a pod.
Ruskí predstavitelia ešte v čase zhromažďovania vojsk niekoľkokrát odmietli, že by Rusko plánovalo vpád na Ukrajinu.
Svoju pripravenosť rýchlo nazhromaždiť dostatočne početné vojská pri hraniciach, ako aj súvisiace vojenské a diplomatické reakcie Ukrajiny a Západu na tieto kroky, si Rusi niekoľkokrát otestovali, naposledy na jar 2021. S odôvodnením, že vojaci majú preukázať, že dokážu chrániť svoju krajinu vtedy prebehlo rozsiahle vojenské cvičenie na okupovanom Kryme a pri hraniciach s Ukrajinou. Po jeho skončení bola časť personálu, vojenskej techniky a zbraní ponechaná na základniach v prihraničných regiónoch Ruska.
Podľa neskôr zverejnených spravodajských informácií Rusko plánovalo ovládnuť Ukrajinu do desiatich dní a celú ju anektovať do augusta 2022. O celom rozsahu plánov bola informovaná len malá skupina ruských predstaviteľov. O pláne na inváziu nevedeli ani zástupcovia veliteľov ešte niekoľko dní pred jej začiatkom, taktické vojenské jednotky dostali rozkazy len niekoľko hodín vopred.
Rusko plánovalo odštartovať inváziu masívnymi náletmi a raketovými útokmi proti ukrajinským vojenským cieľom, energetická a dopravná infraštruktúra mala byť uchránená a neskôr poslúžiť na urýchlenie pozemnej invázie a rozbehnutie okupácie. Plánovali obsadiť ukrajinské elektrárne vrátane jadrových, ovládnuť energetický systém krajiny, obsadiť letiská, vodné zdroje, centrálnu banku a parlament. Špeciálne služby mali za úlohu zajať alebo zabiť politické vedenie Ukrajiny, kalkulovali aj s útekom najvyšších vládnych predstaviteľov za hranice.
Ruská kontrarozviedka vopred zostavila štyri kategórie ukrajinských politických a vojenských predstaviteľov. Existoval zoznam tých, ktorí mali byť zavraždení, ďalších mali zastrašovať, kategória neutrálnych mala byť motivovaná k spolupráci. Štvrtá kategória boli ukrajinskí politici pripravení spolupracovať s ruskou vládou. V závere postupného podmanenia Ukrajiny Rusi plánovali priviesť učiteľov a úradníkov z Ruska, aby naštartovali „prevýchovu Ukrajincov“.
Ukrajinská spravodajská služba o pripravovanej ruskej invázii disponovala informáciami pokročilej miery dôveryhodnosti. Podľa zistení rozviedky bol deň začiatku invázie niekoľkokrát zmenený, 23. februára okolo 14:30 získala rozviedka jasné informácie, že začiatok bude nasledujúci deň o štvrtej ráno.
Pondelok, 21. februára 2022.
Ruský prezident Vladimir Vladimirovič Putin verejne vyhlásil, že podpísal výnosy o oficiálnom uznaní Doneckej ľudovej republiky (DĽR) a Luhanskej ľudovej republiky (LĽR) za nezávislé štáty a nariadil vyslanie vojakov do týchto oblastí Tieto republiky, ktoré jednostranne vyhlásili nezávislosť po ruskej anexii Krymu a po ukrajinskej revolúcii v roku 2014, Rusko od začiatku ich existencie vojensky, finančne aj politicky podporovalo, de facto išlo o bábkové štáty Kremľa, ktorý ich ovládal.
Na území separatistickej DĽR a LĽR žili prevažne rusky hovoriaci občania, platilo sa rubľom, udelených tu bolo asi 700-tisíc ruských pasov. Rusko pritom dlhodobo prezentovalo doktrínu, že má zodpovednosť za všetkých rusky hovoriacich ľudí, aj keď sa po rozpade Sovietskeho zväzu ocitli mimo Ruskej federácie. Moskva súčasne obviňovala ukrajinskú vládu z útokov na rusky hovoriacich ľudí na Ukrajine, v separatistických republikách hovorila dokonca o cielenej genocíde. Konštatovala, že situácia sa nezlepšovala a preto musela vypočuť výzvy lídrov DĽR a LĽR o ich uznanie a konať v záujme ochrany ich občanov.
Uznanie DĽR a LĽR vytvorilo právny podklad pre ruskú inváziu na Donbas. Podľa rovnakej schémy Rusko postupovalo v Južnom Osetsku, čo v roku 2008 vyústilo do vojny v Gruzínsku. Uznanie separatistických republík zároveň definitívne ukončilo platnosť minských dohôd, ktoré v roku 2015 zastavili najhoršie boje na východnej Ukrajine.
Streda, 23. februára 2022.
Ukrajinský prezident Volodymyr Oleksandrovyč Zelenskyj obdržal jasné spravodajské informácie, podľa ktorých mala pripravovaná ruská invázia na Ukrajinu začať nasledujúci deň ráno. Prezident reagoval vydaním príslušných rozkazov vojenskému veleniu krajiny.
Február až apríl 2022: Začiatok invázie, postup na Kyjev, ústup zo severného frontu.
Vo štvrtok 24. februára 2022 o 4:00 ráno ruská armáda spustila rozsiahlu vojenskú operáciu zameranú na okupáciu územia Ukrajiny. Prvé ruské rakety zasiahli ciele na Ukrajine okolo 4:20 miestneho času, pretože nejaký čas trvalo, kým vystrelené rakety dosiahli svoj cieľ.
Vojenským akciám bezprostredne predchádzal prejav ruského Prezidenta Vladimíra Putina odvysielaný zo záznamu v ruskej štátnej televízii. Predostrel v ňom svoje rozhodnutie začať na Ukrajine špeciálnu vojenskú operáciu s cieľom vykonať „"demilitarizáciu a denacifikáciu Ukrajiny.“"
Súbežne s leteckou prípravou sústredenou na vojenské základne, centrá velenia, radarové stanice a letiská začali ruské vojská pozemnú inváziu z viacerých smerov. Vojská postupujúce z okupovaného Krymu obsadili na juhu Ukrajiny takmer celú Chersonskú oblasť vrátane samotného oblastného mesta Cherson, ďalej malú časť Mykolajivskej oblasti v okolí mesta Sinhurivka a južnú polovicu Záporožskej oblasti vrátane Záporožskej jadrovej elektrárne, najväčšej v Európe. Vojská postupujúce z Doneckej ľudovej republiky odsadili južnú časť zostávajúcej Doneckej oblasti v smere na Mariupoľ a spojili sa s vojskami postupujúcimi z Krymu. Postupom z Luhanskej ľudovej republiky a z územia Ruskej federácie obsadili Rusi takmer celý zvyšok Luhanskej oblasti s výnimkou území v okolí súmestia Severodoneck-Lysyčansk, obsadili tiež časti na východe Charkovskej oblasti a stredový pás v Sumskej oblasti. Spoločne s vojskami postupujúcimi z územia Bieloruska obsadili prihraničný pás na severe Černihivskej oblasti a v Kyjevskej oblasti postúpili pozdĺž pravého brehu rieky Dneper cez Černobyľskú zónu, ktorú obsadili celú vrátane jadrovej elektrárne, až ku Kyjevu k obciam Buča a Irpiň na jeho severozápadnom predmestí. Okrem týchto územných ziskov postúpila ruská armáda z východu po dvojici hlavných diaľnic zo Sumskej oblasti až ku Kyjevskému východnému predmestiu Brovary, konkrétne severnou vetvou po diaľnici M-02 a južnou trasou okolo mesta Pryluky. Tu však prechádzané územie nezískali pod svoju kontrolu, zdržiavali sa len v kolónach na hlavnej ceste. Dobre opevnené línie od Donecka po Lysyčansk, ktoré boli frontovou líniou od začiatku vojny na Donbase, teda od roku 2014, sa Rusom podarilo prekročiť len na niektorých miestach a aj to len v obmedzenom rozsahu.
Po prvých dňoch úspešného napredovania ruských pozemných vojsk pri obsadzovaní územia narazili ruské sily na logistické problémy ako aj odpor obrancov. Pre nedostatok pohonných hmôt a zneškodnenie niekoľkých vedúcich vozidiel sa zastavil konvoj vozidiel smerujúci z východnej hranice ku Kyjevu. Na dvoch prístupových cestách sa vytvorila až 60km dlhá zápcha znehybnených vozidiel ruskej armády. Ukrajinská armáda sa po prvotnom prekvapení skonsolidovala, dokázala sformovať účinnú koordinovanú obranu a zabrániť nepriateľovi v obsadzovaní ďalších území. Vystresovaní ruskí vojaci sa tak na prahu Kyjeva, najmä v obciach Irpiň a Buča, pod silnejúcimi protiútokmi ukrajinskej armády a každodennými vlastnými stratami dopúšťali celého radu vojnových zločinov voči civilistom.
Boj o letisko Hostomeľ.
Ruská armáda nakrátko ovládla aj letisko Hostomeľ neďaleko Kyjeva. Do bitky o letisko boli nasadené elitné výsadkárske jednotky Specnaz ruskej armády, ktoré boli až vo vzduchu informované o cieli misie a že nejde o súčasť cvičenia. Po prvotnom vrtuľníkovom výsadku a krokoch smerujúcich k ovládnutiu priestoru letiska narazili invázne vojská na tvrdý, odhodlaný odpor miestnych obrancov. Po improvizovanom zatarasení pristávacej dráhy mobilnými letiskovými kolesovými prostriedkami ako napr. snežné pluhy nemohli transportné lietadlá ruskej armády priviezť gardové úderné výsadkové divízie vybavené obrnenou technikou. Naproti tomu sa na miesto čoskoro dostavili brigády rýchlej reakcie Národnej gardy Ukrajiny vybavené ťažkým delostrelectvom. Hoci sa vo výsledku museli obrancovia z letiska stiahnuť, na konci dňa získali nad letiskom palebnú prevahu a vzdušné sily Ukrajiny ovládli nebo nad a v okolí letiska a rozbombardovaním pristávacej plochy definitívne znemožnili pristátie vojenských transportných lietadiel nepriateľa. Rusom sa síce podarilo pozície na letisku udržať až do príchodu prvých pozemných sledov, v ďalších bojoch tu však prišli o značné počty pozemnej bojovej techniky. Ruské jednotky tak dosiahli operačný úspech, nedokázali ho však prehĺbiť na strategickú výhodu.
Ruský neúspech pri zaisťovaní letiska Hostomeľ bol pre ďalší vývoj udalostí invázie kľúčový. Jeho získaním by Rusi získali strategicky veľmi výhodnú pozíciu na obkľúčenie a dobytie Kyjeva a zajatie politických špičiek krajiny.
Ústup zo severného frontu.
V druhej polovici marca bolo jasné, že ruský pokus o bleskové podmanenie Ukrajiny zlyhal. Rozkaz na ústup od Kyjeva a severných oblastí Ukrajiny bol ruským velením vydaný 29. marca, vojská sa z oblastí postupne stiahli v niekoľkých nasledujúcich dňoch. Ukrajinská armáda následne v uliciach a domoch obcí Irpiň a Buča objavila desiatky zastrelených a umučených civilistov ako aj masové hroby. Obrázky zmasakrovaných obyvateľov obleteli svet, vyvolali vlnu odsúdenia a motivovali spojencov Ukrajiny k rozsiahlym dodávkam zbraní a ďalšej vojenskej i humanitárnej pomoci. Začiatkom apríla podobne reagovalo aj Slovensko, ktoré Ukrajine darovalo svoj systém protivzdušnej obrany S-300.
Po stiahnutí Rusov a uzavretí severného frontu sa ruské sily presunuli a preskupili a svoju pozornosť obrátili na získanie kontroly nad zvyškami Charkovskej, Luhanskej a Doneckej oblasti.
Ďalšie významné udalosti.
Prístavné mesto Mariupoľ bolo obliehané prakticky od začiatku invázie až do polovice mája 2022. V ťažkých mestských bojoch ruské sily postupne zatláčali obrancov do stále menšieho priestoru, až ostali zabarikádovaní v rozľahlom a spletitom komplexe oceliarní Azovstaľ s rozsiahlymi podzemnými priestormi. Bojovníci pluku Azov, ktorí tu uviazli, kládli aktívny odpor a viazali na seba značné množstvá ruských vojsk. Napriek zhoršujúcemu sa postaveniu, zraneniam a stratám, stenčujúcim sa zásobám munície a potravín ukončili obranu priemyselného kombinátu až 16. mája na priamy rozkaz vrchného velenia.
Obliehanie Mariupoľa bolo spojené aj s humanitárnou krízou, keď nebolo umožnené civilnému obyvateľstvu opustiť mesto a zároveň nebol v meste zabezpečený prísun potravín, čistej vody ani energií. Pri bombardovaní mesta zahynuli stovky civilistov schovaných v protilietadlovom kryte pod miestnym divadlom, približne 21 000 civilných obetí si vyžiadali aj konvenčné boje v uliciach mesta spojné so zlyhaním zásobovania a lekárskej starostlivosti.
V Čiernom mori sa po zásahu protilodnou raketou potopila vlajková loď ruskej čiernomorskej flotily, krížnik "Moskva". Okrem rany na prestíži tak stratili Rusi veliteľské plavidlo poskytujúce protivzdušnú obranu aj ďalším lodiam flotily. Úvahy o možnej vyloďovacej operácii v smere na Odesu sa tak stali menej pravdepodobnmými.
V prvých dňoch invázie vyšli na znak solidarity s Ukrajinou do ulíc v mestách po celom svete tisícky demonštrantov. S otvorenou náručou a spontánnou vlnou solidarity boli tiež v susedných štátoch prijímaní utečenci, zväčša ženy, deti a seniori, utekajúci pred agresiou do bezpečia v zahraničí.
Hneď v prvú noc po začiatku invázie ukrajinský prezident Volodymyr Zelenskyj na sociálnych sieťach zverejnil video, v ktorom sa z ulice pred vládnymi budovami v Kyjeve prihovoril občanom. Tesne pri ňom stáli štyria ďalší vysokí štátni predstavitelia. Toto večerné video okamžite a definitívne rozbilo fámy, že činitelia z krajiny utiekli. Pravidelné nočné videoposolstvá prezident následne zverejňoval každý deň počas trvania invázie. Informoval v nich o aktuálnom dianí na fronte, ruských útokoch na civilné ciele, politických otázkach, spojeneckej pomoci a tiež povzbudzoval národ aj vlastnú armádu v prekonávaní ťažkých období.
V závere tohto časového obdobia sa v Rusku rozmnožili sabotážne útoky na zariadenia vojenského charakteru ako sklady palív alebo výskumné a výrobné organizácie vojenského zamerania.
28. februára sa začali prvé vyjednávania zástupcov bojujúcich strán, 10. marca sa v Antalyi po prvýkrát stretli ministri zahraničných vecí Ruska a Ukrajiny Sergej Lavrov a Dmytro Kuleba na mierovej schôdzke iniciovanej Tureckom. Mierové vyjednávania boli zastavené po odhalení vojnových zločinov v Buči a Irpini.
Máj a jún 2022: Ruská ofenzíva na Donbase.
Rusko po neúspešnom pokuse o dobytie Kyjeva presunulo svoju ofenzívnu silu na východ Ukrajiny. Významné úspechy však nedosahovalo ani na Donbase.
Mobilná časť invázie sa skončila, Rusi mali pod kontrolou asi pätinu územia Ukrajiny. Ukrajinskí obrancovia ich postupne vytlačili z dostrelu od mesta Charkov, vďaka čomu prestalo byť frontovým mestom. Najväčšie boje prebiehali na východe a juhu Ukrajiny, spočiatku v smere na mestá Izjum a tiež Lyman, ktoré ruské sily aj získali. Pozemnou delostreleckou vojnou sa dlho bojovalo najmä o súmestie Severodoneck-Lysyčansk v Luhanskej oblasti, kde Rusi praktikovali taktiku spálenej zeme a v neústupnej snahe o obsadenie miest neváhali tieto systematickým plošným ostreľovaním premeniť na trosky. Rusi tu naplno využili svoju až 10-násobnú prevahu v delostrelectve. Vďaka tomu obe mestá na konci tohto časového obdobia ovládli. Získali tak pod svoju kontrolu celú Luhanskú oblasť.
Obrancovia Mariupoľa, ktorí 82 dní vzdorovali ruským silám a zostali zabarikádovaní v komplexe miestnych oceliarni, sa 20. mája definitívne vzdali do rúk nepriateľa. Rusi tak získali kontrolu nad celým pobrežným územím, z Azovského mora sa de facto stalo vnútroštátne more.
Na okupovaných územiach Ukrajiny pozvoľna narastal počet partizánskych útokov. Formujúci sa odboj všemožne komplikoval Rusom život, podnikal tiež bombové atentáty na dosadených členov okupačnej správy.
Pod tlakom z diania na Ukrajine prehodnotilo Fínsko a Švédsko svoju dovtedajšiu neutrálnu vojenskú pozíciu a 18. mája spoločne požiadali o vstup do NATO. Ukrajina a Moldavsko 23. júna, pomerne rýchlo po podaní prihlášok, získali štatút kandidátskych krajín Európskej únie.
Ukrajinský prezident Volodymyr Zelenskyj sa vo videopríhovore v NRSR poďakoval Slovensku za poskytnutú solidaritu a pomoc. Na oficiálnu návštevu vycestovala do Kyjeva prezidentka SR Zuzana Čaputová. Rusko oficiálne priznalo, že na svoje územie odviedlo od začiatku invázie milión Ukrajincov, často proti ich vôli. V Kyjeve sa začal prvý zo série súdnych procesov, v ktorých sa prejednávali obvinenia príslušníkov ruských inváznych vojsk z vojnových zločinov spáchaných na Ukrajine.
Júl a august 2022: Statické boje a ukrajinská protiofenzíva na juhu.
Pri operáciách na Donbase bolo Rusko vo výhode, pretože si tam osem rokov budovalo postavenia a na zjednodušenie svojho zásobovania mohlo využiť priamu hranicu s týmto regiónom. Napriek tomu sa okupantom ani po ničivých útokoch na ukrajinské mestá a civilnú infraštruktúru nedarilo dostať Donbas pod kontrolu. Po získaní súmestia Severodoneck-Lysyčansk pokračovali Rusi v útočných akciách na východe Ukrajiny. Jedným z hlavných smerov ich útoku viedol na mesto Bachmut, významnejšie územné zisky však nedosiahli.
Ruské velenie muselo riešiť narastajúci nedostatok personálu. Na pokrytie a držanie rozsiahleho okupovaného územia nemalo dostatok vojakov, živé sily spotrebovávalo tiež na posilňovanie obrany a vedenie vlastných útokov.
Ukrajinské velenie verejne avizovalo, že sa pripravuje na protiofenzívnu akciu v Chersonskej oblasti, čo bolo sprevádzané zvýšením ich lokálnych útočných akcií pri severnej hranici tejto oblasti na pravom brehu Dnepra a oslobodením viacerých obcí. Rusi reagovali presunutím až tretiny všetkých svojich jednotiek na juhozápad Chersonskej oblasti s cieľom dostať ich ďalej cez Dneper po niektorom z mála mostov a posilniť tak svoju obranu v ohniskách bojov.
Ozbrojené sily Ukrajiny postupne v čoraz širšej miere zapájali do bojov západné zbrane od svojich spojencov. Po prvý raz boli nasadené delostrelecké systémy HIMARS z USA, ktoré boli využívané na útoky v ruskom tyle. Údery boli cielené najmä na muničné sklady a veliteľské stanovištia. Niekoľkými presnými zásahmi dokázali tiež znefunkčniť Antonivský most cez Dneper pri Chersone, keď mostné pole po viacerých zásahoch strácalo integritu až bol most použiteľný iba pre najľahšie vozidlá a pechotu. To spôsobilo značné ťažkosti ruskej armáde, ktorá bola pri presune svojich vojsk cez rieku odkázaná iba na nedostatočne kapacitné kompy a pontónové mosty.
Ruské jednotky sa z dôvodu systematického ostreľovania ich zásobovacích plavidiel stiahli z Hadieho ostrova v Čiernom mori. Ukrajincom sa tak podarilo vytlačiť nepriateľa z jedného z dôležitých symbolov prvých dní tejto invázie. Oslobodenie ostrova malo nepriamy vplyv aj na uzatvorenie tkz. "Obilnej dohody", podľa ktorej sa mohli loďami vyvážať obilniny a iné potraviny z čiernomorských prístavov.
Po prvý raz bol zaznamenaný útok ukrajinských síl na cieľ na okupovanom Kryme. Zasiahli tu dôležitú ruskú leteckú základňu Saky, zničených bolo niekoľko lietadiel, vrátane stíhačiek.
Ruská armáda začala obsadenú Záporožskú jadrovú elektráreň využívať ako svoju základňu. Navážala do nej bojovú techniku vrátane raketových systémov, z ktorých ostreľovala druhú stranu rieky Dneper a mesto Nikopol.
September a október 2022: Ukrajinské protiofenzívy na východe a na juhu.
Ukrajinská armáda udržiavala protiofenzívny tlak na juhu v Chersonskej oblasti, ktorý viedol ruské velenie k rozhodnutiu presunúť do regiónu množstvo posíl. Ukázalo sa však, že išlo o súčasť ukrajinskej stratégie odlákať nepriateľa k miestu falošného útoku. To sa prejavilo 6. septembra, keď Ukrajina náhle a nečakane spustila svoju druhú ofenzívu na východe v Charkovskej oblasti. Naplno tu využila prekvapenie ruských vojsk, keď sa jej po prebití ruského frontu pri meste Balaklija podarilo v krátkom čase dosiahnuť výrazné územné zisky. V priebehu niekoľkých dní boli oslobodené mestá Kupjansk a Izjum v Charkovskej oblasti, o niečo neskôr tiež Lyman v Doneckej oblasti. Ukrajincom sa tento úspech podaril aj vďaka tomu, že v tomto čase už boli po absolvovaní základného výcviku k dispozícii vojaci zmobilizovaní po začiatku tejto invázie. Aj keď ich kvalita nedosahovala úroveň profesionálnej armády, pomohli v druhom slede dočisťovať a udržať územie oslobodené čelnými prvosledovými profesionálnymi jednotkami.
Územné zisky dosahovala ukrajinská armáda aj na južnom fronte. V Chersonskej oblasti krok za krokom oslobodzovala jednotlivé obce a zatláčala nepriateľa smerom k oblastnému mestu Cherson. S úspechom tu využívala presné údery na ničenie objektov logistiky a velenia v tyle nepriateľa. Celkový vývoj na fronte ukazoval, že Rusi neboli schopní útočných operácií, boli v defenzíve, boli nútení improvizovať a ustupovať. Na konci tohto časového obdobia boli zaznamenané presuny množstva ruských vojakov a techniky cez Dneper do Novej Kachovky na ľavom brehu.
Pre Rusko sa začala nová fáza vojny potom, ako 21. septembra ruský prezident Vladimír Putin nariadil mobilizáciu 300 000 záložníkov. Dôvodom bola potreba nahradiť straty a zabezpečiť dostatok vojakov na základnú stabilizáciu frontu. Okrem mobilizovaných sa front dostávalo aj mnoho väzňov, vrátane vrahov, ktorých s prísľubom slobody, po prežití pol roka v boji, verbovala súkromná žoldnierska Wagnerova skupina. Vyhlásenie mobilizácie motivovalo mnohých mladých Rusov k neodkladnému opusteniu krajiny. Podľa dostupných informácií opustilo Rusko viac ako 360 000 mužov v brannom veku.
Na konci septembra zorganizovali ruské úrady v Doneckej a Luhanskej ľudovej republike ako aj v okupovaných častiach Záporožskej a Chersonskej oblasti nikým neuznané referendá, v ktorých si ľudia pod hlavňami samopalov „presvedčivo vybrali“ pripojenie k Rusku. Na základe výsledkov Vladimír Putin 30. septembra uznal ich nezávislosť a 5. októbra ich označil za nové súčasti Ruskej federácie. Rusko na anektovaných územiach prakticky okamžite ovládlo informačný priestor – zablokovalo napríklad ukrajinské televízie – a začalo s rusifikáciou.
8. októbra bol výbuchom a následným masívnym požiarom železničných cisterien s palivom ťažko poškodený Krymský most. Jeho cestná časť bola pre jeden smer jazdy zničená, v druhom smere poškodená a použiteľná iba pre osobné vozidlá. Železničná časť mosta bola ťažko poškodená, neschopná ďalšej prevádzky. Poškodenie mosta výrazne sťažilo zásobovanie ruskej armády najmä v oblasti južného frontu v Chersonskej a Záporožskej oblasti. Ukrajinská bezpečnostná služba svoj podiel na útoku priznala až v máji 2023.
V súvislosti s blížiacou sa zimou začalo Rusko s útokmi na civilnú energetickú infraštruktúru, keď podnikalo raketové a dronové útoky na teplárne a uzlové elektrické rozvodne po celej Ukrajine. Prvý rozsiahly útok prišiel len dva dni po výbuchu na Krymskom moste. Oficiálne išlo o odvetnú reakciu, v skutočnosti musela byť operácia pripravovaná dlhšie. Zmyslom útokov malo byť ukrátenie bežných Ukrajincov o ich základné životné pohodlie vedúce k podlomeniu ich morálky, naštrbeniu vôle vzdorovať či strate viery v zmysel boja a vo víťazstvo. Útokmi bola poškodená asi tretina energetických zariadení Ukrajiny, miestne úrady museli pristúpiť k obmedzovaniu dodávok elektriny a tepla podľa harmonogramu. Vďaka rýchlej pomoci od spojencov vo forme dieselgenerátorov, promptným opravám škôd a pomerne miernej zime sa Ukrajincom podarilo chladné obdobie prečkať relatívne dobre. Na útoky ruská armáda využívala aj kamikadze drony HESA Šáhid-136 nakupované v Iráne. Prvé nasadenie týchto dronov bolo zaznamenané v polovici septembra.
V októbri sa pozvoľna zintenzívňoval tlak ruských jednotiek na mesto Bachmut. 29. októbra Ukrajina uskutočnila útok bezpilotnými hladinovými dronmi na lode ruskej Čiernomorskej flotily kotviace v prístave Sevastopoľ. Poškodená bola jedna fregata a mínolovka.
26. septembra boli výbuchom prerušené tri zo štyroch potrubí plynovodov Nord Stream 1 a 2.
V okupovanej Záporožskej jadrovej elektrárni prebehla kontrolná misia Medzinárodnej agentúry pre atómovú energiu. Po ukončení misie zostal v elektrárni trvalý dvojčlenný dozor expertov z tejto nestrannej organizácie.
November a december 2022: Oslobodenie Chersonu a ruské útoky na infraštruktúru.
Začiatkom novembra ukrajinská armáda pokračovala v protiofenzíve na juhu, kde systematicky postupovala na oblastné mesto Cherson. Pod tlakom ukrajinských síl a po ťažkostiach so zásobovaním svojich jednotiek rozhodlo velenie ruskej armády koordinovane stiahnuť svoje vojská na pravý breh Dnepra. Operácia vyvrcholila 11. novembra, keď bol prakticky bez boja oslobodený Cherson, najväčšie mesto v regióne. Na záver ustupujúce ruské vojská definitívne zničili Antonivský most cez Dneper a mostovku na Kachovskej priehrade, čím sťažili prípadný ukrajinský postup na ľavý breh Dnepra. Pred opustením oblasti tu tiež zničili kritickú infraštruktúru a zamínovali rozsiahle územia, mosty, cesty, domy aj polia. Po stiahnutí sa na ľavý breh spustili ostreľovanie mesta delostrelectvom.
Ruské sily počas celého obdobia pokračovali vo svojich vzdušných útokoch na ukrajinskú energetickú infraštruktúru. Rusi podnikli viac ako desať veľkých koordinovaných vĺn týchto útokov, pri ktorých súčasne použili až 100 rakiet a dronov. Snaha zahltiť ukrajinskú protivzdušnú obranu im však vychádzala iba čiastočne, ukrajinská obrana posilnená systémami od spojencov dokázala zachytávať väčšinu striel. Na konci novembra útok na kľúčové rozvodne a energetické uzly vyústil k rozpadu energetickej siete Ukrajiny a núdzovému odstaveniu dvoch jadrových elektrární. Krajina sa tak na niekoľko hodín dostala do stavu prakticky úplného blackoutu.
Situáciu na frontovej línii v plnej miere ovplyvňovala rasputica, t.j. obdobie dažďov spojené s hlbokým rozmočením terénu neschopným uniesť ťažké bojové vozidlá. Do bojov bola preto zapájaná takmer výlučne pechota, ktorá dosahovala len minimálne územné zisky. Najťažšie boje sa odohrávali o mesto Bachmut, ktoré sa Rusi spoločne so žoldnierskou Wagnerovou skupinou dlhodobo pokúšali dobyť. Ukrajinské jednotky sa snažili o získanie prevahy na strategickej osi Svatove-Kreminna.
Podľa štatistík ukrajinského generálneho štábu dosiahli straty ruskej armády pri invázii 100 000 mužov (mŕtvi + zranení). Na ukrajinskej strane v bojoch zahynulo asi 13 000 vojakov.
Na troch leteckých základniach hlboko v ruskom vnútrozemí boli zaznamenané výbuchy. Na dvoch letiskách, pri Riazani aj Saratove, bolo poškodených niekoľko strategických bombardérov ruského letectva, na treťom pri Kursku dron zasiahol zásobník paliva.
Na konci roka sa ukrajinský prezident Volodymyr Zelenskyj vydal na vôbec prvú zahraničnú cestu od začiatku tejto invázie. Jeho cieľom bol Washington, D. C., najdôležitejší spojenec Ukrajiny. V Bielom dome ho prijal americký prezident Joe Biden, neskôr vystúpil s prejavom v Kongrese Spojených štátov.
Na územie poľskej prihraničnej obce Przewodów dopadla jedna strela z ukrajinského systému protivzdušnej obrany S-300. Incident priniesol smrť dvom civilistom a vyvolal medzinárodný rozruch. Podobná udalosť bez obetí sa neskôr zopakovala v pohraničí Moldavska.
Mnoho pravoslávnych Ukrajincov vôbec prvýkrát slávilo Vianoce podľa gregoriánskeho kalendára, teda 25. decembra. Zmenou dátumu slávenia Vianoc vyjadrili odpor k ruskej invázii a symbolicky sa ďalším krokom dištancovali od sovietskej minulosti. Pravoslávna cirkev na Ukrajine sa ešte v roku 2018 oddelila od Moskovského patriarchátu, keďže jeho najvyšší predstavený, patriarcha Kirill I., otvorene podporoval ruských separatistov na východe Ukrajiny. Veriacim a farnostiam pritom zostala sloboda voľby pod ktorú gesciu chcú podliehať. Rozdiel v dátumoch Vianoc nedal nádej ani vianočnému prímeriu. Naopak, civilisti zomierali aj vo sviatočnom čase, napr. pri krvavom ruskom raketovom útoku na obchodné centrum v Chersone.
Január a február 2023: Boje o Soledar, Bachmut a Vuhledar.
24. február bol dňom prvého výročia začiatku tejto invázie. 
V prvých mesiacoch roka 2023 prebiehali najtvrdšie boje o mesto Bachmut a v jeho okolí. O dobytie Bachmutu sa Rusi pokúšali od leta, v tomto období sa boje zintenzívnili. Ruským jednotkám sa 15. januára za cenu značných strát dosahujúcich až 1000 mužov denne podarilo obsadiť mestečko Soledar na severovýchode od Bachmutu, vďaka čomu sa zlepšilo ich postavenie pre dobývanie tohto 70-tisícového mesta. Útočili tiež na okolité obce v snahe dostať Bachmut do operačného obkľúčenia.
Na ostatných sektoroch kontaktnej línie boli vedené len pozičné boje majúce za cieľ udržať nepriateľa rozptýleného na pozíciách a nedovoliť mu nazhromaždiť väčšiu koncentráciu sily na jednom úseku frontu. Končiace zimné obdobie bolo mierne, pôda nepremrzla dostatočne na umožnenie rozsiahlych operácií s využitím ťažkej bojovej techniky. Ruská armáda musela za ostatné mesiace niekoľkokrát meniť svoju bojovú stratégiu, pretože stanovené ciele sa jej nedarilo napĺňať.
Ruské jednotky sa vo februári pokúsili o novú ofenzívu v smere na mesto Vuhledar. Napriek masívnemu nasadeniu vojska a ťažkej bojovej techniky nedosiahli žiadne územné zisky. Pri odrážaní útokov totiž Ukrajinci naplno využili výhodu svojho postavenia, keď z výšin bránili otvorený priestor poskytujúci neobmedzený rozhľad. Navyše pre nedostatočne premrznutú pôdu sa museli Rusi k Vuhledaru presúvať v konvojoch po cestách spoľahlivo zameraných ukrajinským delostrelectvom. Straty na strane Ruska predstavovali asi 130 obrnených vozidiel a 5000 príslušníkov elitnej námornej pechoty. Využitie ruskej výhody spočívajúcej vo väčšom počte dostupných vojakov nahromadených po mobilizácii tak neprinieslo želaný efekt.
Ukrajinci pokračovali v úderoch na muničné sklady, letiská a iné dôležité body ruskej armády ďaleko za frontovou líniou. Útoky boli smerované napr. na Mariupoľ alebo Berďansk.
Na prelome rokov ukrajinská armáda využila chybu ruských vojakov, keď na základe intenzívneho využívania mobilných telefónov počas osláv nového roka odhalila miesto ich sústredenia na okupovanom území. Krátko po polnoci zasiahla strelami z raketometu HIMARS budovu školy v meste Makijivka. Počet mŕtvych sa odhadoval na 400, ďalších 300 vojakov bolo zranených.
Západné štáty prisľúbili Ukrajine ďalšie dodávky zbraní, najmä ťažkých tankov a bojových vozidiel pechoty. Na rozdiel od predošlej pomoci, v ktorej prevládali staršie typy zbraní, teraz poskytli modernú bojovú techniku disponujúcu pokročilými technológiami. Spojenci, najmä štáty NATO, síce neprišli Ukrajine priamo na pomoc pri jej obrane, intenzívne ju však vyzbrojovali. Aliancia časovala a dávkovala svoju pomoc tak, aby sa konflikt nedal chápať ako vojna NATO s Ruskom. Sľúbené Západné zbrane na bojisko neprichádzali okamžite, ich využitie si často žiadalo náročný niekoľkomesačný výcvik. Rusko kalkulovalo s tým, že ochota Západu podporovať Ukrajinu zbraňami sa bude s trvaním konfliktu vyčerpávať. Analytici však upozorňovali, že ak Ukrajina prehrá, budúca obrana Severoatlantickej aliancie by mohla byť oveľa nákladnejšia ako aktuálne poskytovaná pomoc.
Na strechách vybraných výškových budov v Moskve boli umiestnené systémy protivzdušnej obrany. Rusko tak nepriamo pripustilo možnosť, že Ukrajina môže svojimi dronmi dosiahnuť dôležité ciele ďaleko v ruskom vnútrozemí.
Pri príležitosti prvého výročia začiatku invázie viaceré svetové mocnosti a významní politici uvažovali o možnostiach smerujúcich k dosiahnutia prímeria. Mierové rokovania boli v nedohľadne, Rusko a Ukrajina sa vedeli dohodnúť len na uvoľnení vývozu potravín a výmene zajatcov, inak zastávali nezmieriteľné postoje. Rusko chcelo, aby Ukrajina aj svet uznali jeho vládu nad obsadenými územiami, Kyjev žiadal úplne stiahnutie ruských jednotiek z ukrajinskému územia. Niekoľko dní pred prvým výročím začiatku invázie pricestoval do Kyjeva americký prezident Joe Biden. Jeho návšteva bola najmä symbolická, vyjadrila neústupnosť Západu pri podpore Ukrajiny. Prisľúbil však aj ďalší balík vojenskej pomoci. Naproti tomu ruský prezident Vladimír Putin ohlásil odstúpenie od zmluvy New STRAT upravujúcej vzájomné inšpekcie a zníženie počtu jadrových zbraní.
Marec a apríl 2023: Ruské dobýjanie Bachmutu.
Pokračujúce intenzívne boje o mesto Bachmut umožňovali Rusom postupne zaberať stále väčšiu časť tohto mesta. Po prekročení riečky Bachmutka dostali pod kontrolu centrum mesta, neskôr postúpili aj do štvrte výškových bytových domov, kde sa dlho a vyčerpávajúco bojovalo o jednotlivé domy a ulice. Na konci apríla držali Ukrajinci už len malú západnú časť mesta, Rusi kontrolovali asi 88% územia mesta. Rusi útočili aj na krídlach, postupne s vytláčaním Ukrajincov z mesta toto aj obkľučovali. Pod tlakom držali tiež poslednú ukrajinskú zásobovaciu trasu smerujúcu na západ do mesta Časiv Jar.
Na ostatných úsekoch frontu sa boje odohrávali najmä v smeroch na Kupjansk, Lyman, Avdijivku, Kreminnu, Marjinku a Šachtarske. Rusi sa tak sústredili na tie miesta frontu, ktoré by im umožnili obsadiť zvyšky Luhanskej a Doneckej oblasti až po ich administratívne hranice. Najnovší stanovený vojenský cieľ úplne dobyť tieto ukrajinské oblasti do konca marca sa im však nepodarilo naplniť. Naopak, koncom apríla sa zvýšila aktivita ukrajinských jednotiek v Chersonskej oblasti, kde sa stále častejšie malé skupiny vojakov preplavovali na ľavý breh Dnepra a podnikali tu krátke útoky najmä v oblasti mesta Olešky.
Neustále ruské raketové útoky na Ukrajinu poľavovali na intenzite, strely ničili energetickú infraštruktúru v menšej miere, vďaka čomu mohol byť ukončený prídelový systém elektriny. Rakety však naďalej dopadali aj na civilné ciele po celej krajine. Zasiahnutý bol napr. bytový dom v Záporoží, tiež v Sloviansku a Umani. Podobne Ukrajina pokračovala v taktike útokov v ruskom tyle, kde sa zameriavala na sklady munície a paliva a na miesta sústredenia ruských vojsk..
Ruská armáda intenzívne budovala rozsiahlu trojvrstvovú obrannú líniu tiahnucu sa pozdĺž frontu. Opevnenia stavala aj na okupovanom Kryme, najrozsiahlejšie štruktúry však budovala v Záporožskej oblasti s cieľom zamedziť ukrajinskému prielomu v smeroch na mestá Tokmak a Melitopoľ.
17. marca Medzinárodný trestný súd vydal zatykač na Vladimíra Putina a jeho komisárku pre práva detí Mariu Ľvovovú-Belovovú pre nezákonné deportácie ukrajinských detí do Ruska. Tisíce detí boli odvážané z okupovaných území do „prevýchovných táborov“ a prideľované na adopciu do ruských rodín a to i v prípade, že deti mali na Ukrajine žijúcich príbuzných.
Poverená vláda Slovenskej republiky po dlhej diskusii a hlasnej kritike zo stany opozície rozhodla o darovaní v tom čase už vyradených stíhačiek MiG-29 Ukrajine. Štyri letuschopné stroje si ukrajinská armáda prevzala na letisku Sliač 23. marca, zvyšných deväť strojov bolo na Ukrajinu odoslaných pozemnou cestou.
Čínsky prezident Si Ťin-pching navštívil Moskvu, kde sa stretol s ruským prezidentom Vladimírom Putinom. Ten pravdepodobne nedosiahol zamýšľanú partnerskú dohodu, keďže štátnici sa po stretnutí obmedzili iba na vágne diplomatické vyjadrenia. Čína sa týmto postojom stavala do polohy neutrálneho hráča.
4. apríla sa zavŕšil proces vstupu Fínska do štruktúr NATO, krajina sa tak stala jeho 31. členom. Švédsko, ktoré podalo žiadosť o členstvo spolu s Fínskom, nebolo pre pretrvávajúci nesúhlas Turecka a Maďarska nateraz prijaté.
Ukrajinské úrady odobrali pravoslávnej cirkvi moskovského patriarchátu priestory historicky významného kyjevského kláštora Kyjevsko-pečerská lavra.
Máj a jún 2023: Dobytie Bachmutu, začiatok ukrajinskej protiofenzívy.
V máji sa významnejšie boje viedli prakticky iba o mesto Bachmut a vyvýšeniny v jeho okolí. Ukrajinské jednotky boli z mesta systematicky vytláčané, až bolo mesto na konci mája vyhlásené za dobyté. Najväčší podiel na zisku Bachmutu mali príslušníci súkromnej žoldnierskej Wagnerovej skupiny Jevgenija Prigožina, ktorí v bojoch vo veľkej miere využívali aj nevycvičených dobrovoľníkov naverbovaných v ruských väzniciach. Kontrolu nad mestom získali za cenu veľkých strát a úplného zničenia mesta, neústupná a húževnatá ukrajinská obrana nútila agresora vynakladať na postup značné ľudské a materiálne zdroje. Rozhodujúcim prvkom bola ruská prevaha v delostrelectve a vzdušná podpora od vrtuľníkových brigád regulárnej ruskej armády. Ukrajinská armáda celkovo trpela nedostatkom delostreleckej munície, čo sa ukazovalo prakticky na všetkých miestach frontu.
Zároveň s úspechmi wagnerovcov v Bachmute sa komplikovali napäté vzťahy medzi Jevgenijom Prigožinom a vrchným velením ruskej armády. Jevgenij Prigožin ho opakovane obviňoval zo zdržiavania dodávok munície pre jeho jednotky a spochybňoval naratívy o čeleniu celému NATO ako aj bagatelizovanie úspechov ukrajinskej armády komunikované ruským generálnym štábom smerom k domácemu ruskému obyvateľstvu a prezidentovi Vladimírovi Putinovi. Vzájomné nezhody naberali na intenzite až prerástli do vzbury wagnerovej skupiny. 24. júna asi 25 000 žoldnierov na čele s Jevgenijom Prigožinom vtrhlo do ruského mesta Rostov nad Donom a získalo ho pod kontrolou vrátane tu sídliaceho centra velenia ruskej armády pre operácie na Ukrajine. Dožadovali sa stretnutia s ministrom obrany Sergejom Šojguom a náčelníkom generálneho štábu Valerijom Gerasimovom. Časť jednotiek sa vydala smerom na Moskvu. Táto rebélia skončila ešte v ten istý deň večer, keď sa žoldnieri s prísľubom beztrestnosti vzdali svojej ťažkej techniky a stiahli sa do Bieloruska.
Na prelome mája a júna začala dlho očakávaná ukrajinská protiofenzíva. Pri prvých pokusoch o prielom pri obci Mala Tokmačka bolo nasadených väčšie množstvo západnej obrnenej techniky od spojencov. Po problémoch s rozsiahlymi mínovými poľami, keď bolo v krátkom slede stratených viacero kusov techniky, zmenili Ukrajinci úspešne taktiku a prešli na menšie útoky pechotou podporovanou tankami a delostrelectvom. Podarilo sa im tiež vytvoriť trvalo obsadený oporný bod na ľavom brehu Dnepra pod zvyškami Antonivoského mosta.
6. júna o 2:54 ráno došlo ku kolapsu Kachovskej priehrady vplyvom detonácie výbušnín v jej vnútorných štruktúrach. Po pretrhnutí hrádze bolo zaplavených asi 600 km2 územia, z toho asi 68% na rusmi okupovanom ľavom brehu Dnepra. Povodňová vlna zasiahla množstvo civilistov ale aj ruské jednotky na nižšom ľavom brehu a zničila ich obranné postavenia, spláchnuté bolo tiež značné množstvo mín. V predošlých týždňoch okupačná správa hladinu vody v priehrade vytrvalo zvyšovala až nad normálnu úroveň.
22. mája podnikli ruskí dobrovoľníci bojujúci na strane Ukrajiny partizánsky výpad na Rusko. Ruský dobrovoľnícky zbor a Légia Sloboda Rusku prekročili hranicu a podnikli útok v ruskej Belgorodskej oblasti. V priebehu akcie obsadili niekoľko obcí a mesto Grajvoron, po niekoľkých prestrelkách sa ozbrojenci z územia Ruska plánovane stiahli. Podobné výpady zopakovali ešte niekoľkokrát v rôznych prihraničných lokalitách.
Na začiatku mája bol zaznamenaný neúspešný nočný útok dvomi dronmi na moskovský Kremeľ. Ukrajinskí predstavitelia sa od útoku dištancovali s odôvodnením, že by neriešil žiaden ich vojenský problém. Bol tiež zaznamenaný prvý známy ukrajinský útok hladinovými dronmi. Zásahom bola poškodená ruská prieskumná loď v Čiernom mori.
Po poklese intenzity raketových útokov na ukrajinské mestá v predošlých dvoch mesiacoch sa v máji Rusko vrátilo k tomuto spôsobu boja. V noci na 28. mája, pri štrnástom útoku na Kyjev len za tento mesiac, mierilo na metropolu 54 dronov vo viacerých vlnách.
Podľa hlásení ukrajinského generálneho štábu presiahli straty Ruska 200 000 vojakov.
Pretrvávajúca pomoc od spojencov Ukrajine dosiahla ďalšiu úroveň, keď Spojené kráľovstvo dodalo Ukrajine presné navádzané strely Storm Shadow s doletom dosahujúcim 250 km. Ukrajine sa tak otvorili nové možnosti v útokoch na okupovaný Krym.
Júl a august 2023: Ukrajinská protiofenzíva.
8. júla od začiatku ruskej invázie na Ukrajinu uplynulo 500 dní.
Ukrajinská protiofenzíva spustená na začiatku júna pokračovala vo vytýčených smeroch a nastolenou taktikou. V protiklade s rýchlym oslobodením rozsiahlych území pri charkovskej protiofenzíve v septembri predošlého roka tentoraz ukrajinské jednotky pri svojej protiofenzíve postupovali pomaly, šetriac životy svojich bojovníkov a nedostatkovú techniku. Územia oslobodzovali v malých krokoch založených na metodickom a systematickom základe. Využívali pechotu podporovanú delostrelectvom a niekoľkými kusmi ťažkej techniky. Ich postup spomaľovali rozsiahle ruské mínové polia a dobre pripravené obranné línie, ako aj nedostatočná podpora ukrajinských bojovníkov zo vzduchu. Pomalý postup Ukrajincov dával ruským silám čas na nadobudnutie bojových skúseností, zlepšenie vlastnej taktiky a poučenie sa zo svojich chýb, aj keď im pozdĺž celého frontu chýbalo vybavenie a vojaci mali nízku morálku.
Presnými raketovými údermi likvidovali Ukrajinci miesta koncentrácie ruských vojsk a veliteľské stanovištia, útokmi na logistické tepny oslabovali ruské bojové schopnosti. Útočili aj na ruské letiská, pri jednom z takýchto útokov použila Ukrajina útočné drony vyrobené z kartónu, prakticky nezachytiteľné protivzdušnou obranou. Hlavný cieľom protiofenzívy bolo postupnými krokmi preraziť výhľadovo až k Azovskému moru, rozštiepiť ruské sily a prerušiť ruské logistické a komunikačné linky okupovaných území s Krymom.
V protiofenzívnych operáciách pokračovala Ukrajina na najmenej troch miestach frontu: na západe Záporožskej oblasti v sektore južne od obce Mala Tokmačka, na pomedzí Záporožskej a Doneckej oblasti v sektore južne od mestečka Velika Novosilka a v okolí Bachmutu. Miestom najhorúcejších bojov, pokusov o prerazenie frontovej línie a najväčších územných ziskov, bol sektor južne od obce Mala Tokmačka v smere na mesto Tokmak. Oslobodená tu bola obec Robotyne so širokým okolím zasahujúcim k obciam Novoprokopivka a Verbove. V tomto mieste prenikli ukrajinskí bojovníci až do zákopov prvej ruskej obrannej línie a začali ohrozovať sekundárne ruské obranné postavenia. V Doneckej oblasti na južnom fronte oslobodili dve susediace obce Staromajorske a Urožajne. Menšie úspechy zaznamenávali Ukrajinci aj pri Kliščijivke južne od Bachmutu, kde obsadili strategické vyvýšeniny západne od obce.
Rusi boli v prevažnej miere nútení reagovať na ukrajinskú protiofenzívu, menšie útočné akcie podnikali v smeroch na Kupiansk, Lyman, Avdijivku a Marjinku. Ich útoky však obrancovia s úspechom odrážali.
Ukrajinská armáda naďalej držala a čiastočne rozširovala pozície získané na ľavom brehu Dnepra. Okrem oporného bodu pod Antonivským mostom prenikli a udržali trvalé pozície pri obciach Kozači Laheri a Oleški ako aj na niektorých ostrovoch v toku Dnepra.
Ukrajina zintenzívnila dronové útoky na vojenské ciele, letiská a závody vojenského určenia na území Ruskej federácie. Rekordný počet útokov na území Ruska bol zaznamenaný v auguste. Mnohé z dronov dosiahli svoje ciele, čo ukazovalo na problémy ruskej protivzdušnej obrany s ich detegovaním a zneškodňovaním. Objavovali sa tiež sabotážne zásahy.
V druhej polovici júla bol po druhýkrát poškodený Krymský most. Dvojica výbuchov spôsobená ukrajinskými hladinovými dronmi poškodila mostovku jedného smeru na cestnej časti mosta, železničná časť dotknutá nebola.
Napriek tomu, že počet ukrajinských obetí bol štátnym tajomstvom, bolo zjavné, že protiofenzíva si vyžiadala množstvo životov. Článok denníka The New York Times z 18. augusta, s odvolaním sa na amerických predstaviteľov, hovoril o 70-tisíc mŕtvych a až 120-tisíc zranených ukrajinských vojakoch. V rovnakom období hlásil generálny štáb Ukrajiny straty na strane ruskej armády presahujúce 260 000 vojakov.
Spojenci Ukrajiny na čele s USA naďalej podporovali Ukrajinu rozsiahlymi balíkmi vojenskej pomoci. Spojené štáty jej po prvýkrát poskytli aj kazetovú muníciu. Ukrajina dostala od skupiny európskych štátov tiež konkrétny prísľub moderných, dlho žiadaných stíhačiek F-16, podmienený ukončením časovo náročného výcviku personálu.
Ruský minister obrany Sergej Šojgu absolvoval cestu do Kórejskej ľudovodemokratickej republiky, kde rokoval o posilnení vzájomnej vojenskej spolupráce. Neskôr bolo na ukrajinských bojiskách zaznamenané nasadenie severokórejských delostreleckých granátov a rakiet systému Grad.
Pri jednej zo svojich zahraničných ciest navštívil ukrajinský prezident Volodymyr Zelenskyj aj Slovenskú republiku. Stretol sa s prezidentkou Zuzanou Čaputovou, povereným premiérom Ľudovítom Ódorom a predsedom parlamentu Borisom Kollárom. Diskutovali o situácii v Rusku a na Ukrajine, členstve v NATO a prehĺbení spolupráce pri výrobe húfnic a munície. Prezident ďakoval za poskytnutú vojenskú a politickú pomoc ako aj za starostlivosť o utečencov.
23. augusta sa v Tverskej oblasti v Rusku zrútilo súkromné lietadlo Jevgenija Prigožina. Nikto na palube neprežil. Šéf a majiteľ súkromnej žoldnierskej skupiny wagnerovcov zahynul spolu s najvyšším veliteľom Dmitrijom Utkinom a niekoľkými ďalšími čelnými osobami organizácie. Strata najvyššieho velenia viedla k praktickému rozpadu žoldnierskej skupiny. Niekoľko jej členov podpísalo kontrakt s regulárnou ruskou armádou, tábor v Bielorusku bol vyprataný a opustený.
September 2023.
Týždeň od 11. do 17. septembra 2023.
Kim Čong-un v Rusku.
Sverokórejský vodca Kim Čong-un a ruský prezident Vladimír Putin absolvovali spoločné rokovania na Ruskom Ďalekom východe. Spoločne navštívili kozmodróm Vostočnyj, kde si prezreli odpaľovaciu rampu a oboznámili sa s procesom montáže ruskej nosnej rakety typu Angara.
Hlavným predmetom rokovania boli vzájomné dodávky zbraní a posilnenie dvojstrannej vojenskej spolupráce. Dohodli sa na dodávkach delostreleckých granátov a protitankových striel zo zásob Kórejskej ľudovodemokratickej republiky. Výmenou Rusko prisľúbilo Severnej Kórei pokročilú technológiu pre satelity a ponorky na jadrový pohon a tiež potravinovú pomoc. Severokórejský vodca Kim Čong-un označil vzťahy s Ruskom za prioritu číslo jeden. Vladimírovi Putinovi tlmočil svoju „plnú podporu“ pre jeho „svätý boj vedený v záujme ochrany bezpečnostných záujmov.“ Na rokovaniach sa zúčastnili tiež ruskí ministri obrany a zahraničných vecí – Sergej Šojgu a Sergej Lavrov. Žiadna písomná zmluva podpísaná nebola.
Počas niekoľkodňovej návštevy Ruska Kim Čong-un okrem osobného stretnutia s ruským prezidentom absolvoval aj prehliadku niekoľkých vojenských zariadení. S ministrom obrany Sergejom Šojguom si vo Vladivostoku prezrel ruské strategické bombardéry Tu-160, Tu-95 a Tu-22M3 schopné niesť jadrové zbrane, nadzvukovú stíhačku MiG-31I vyzbrojenú raketami Kinžal, fregatu ruskej Tichomorskej flotily Maršal Šapošnikov, moderné systémy navádzania rakiet a rôzne nadzvukové strely. V Komsomoľsku nad Amurom navštívi továreň vyrábajúcu civilnú a vojenskú leteckú techniku.
Severokórejský vodca do Ruska pricestoval svojim obrneným vlakom. Bola to jeho prvá zahraničná cesta od vypuknutia pandémie Covid-19. Vladimír Putin a Kim Čong-un sa naposledy stretli v roku 2019 na samite vo Vladivostoku, dva mesiace po neúspešných jadrových rokovaniach medzi Kimom a vtedajším americkým prezidentom Donaldom Trumpom.
Týždeň od 18. do 24. septembra 2023.
Valné zhromaždenie OSN.
V sídle Organizácie Spojených národov v New Yorku prebehlo každoročné celosvetové stretnutie, 78. Valné zhromaždenie OSN. Generálny tajomník OSN António Guterres vo svojom úvodnom prejave vyzval svetových lídrov na jednotu pred rastúcimi globálnymi výzvami a geopolitickým napätím. Politikov vyzval tiež na reformy medzinárodných inštitúcií tak, aby dokázali reagovať na meniaci sa svet. Viacero svetových lídrov s jeho slovami otvorene súhlasilo a vyslovilo sa za reformu Bezpečnostnej rady OSN tak, aby v nej väčší vplyv získali krajiny Afriky, Ázie a Latinskej Ameriky.
Na zasadnutí Bezpečnostnej rady OSN vystúpil so svojim prejavom osobne aj Volodymyr Zelenskyj. Prítomným pripomenul, že už to bolo 574 dní od začiatku ruskej invázie, následkom ktorej vyhasli desaťtisíce životov. Upozornil na stratu dôvery v schopnosť a ochotu OSN brániť suverénne hranice štátov. Pripomenul, že kvôli právu veta Ruska, ako agresora v tomto konflikte, sa organizácia ocitla v patovej situácii, keď všetci ostatní členovia spolu majú menšiu moc akú má ruské veto. V tejto súvislosti ukrajinský prezident vyzval na udelenie právomoci Valnému zhromaždeniu OSN prekonať právo veta v prípade, keď ktorýkoľvek člen Bezpečnostnej rady prejaví agresiu.
Ruský minister zahraničia Sergej Lavrov vo svojom prejave obraňoval právo veta svojej krajiny v Bezpečnostnej rade OSN ako „legitímny nástroj“ medzinárodných vzťahov. Ukrajinský desaťbodový mierový plán označil za nerealistický, rovnako ako podmienky obnovenia Obilnej dohody. Dodal, že ak západní spojenci Ukrajiny zotrvajú na postoji presadzujúcim tento plán za základ na mierové rokovania, konflikt sa rozhodne len na bojisku.
Prezident USA Joe Biden na pôde OSN uviedol, že jedine Rusko bolo zodpovedné za vojnu na Ukrajine a zároveň jedine Rusko stálo v ceste mieru. Prítomných svetových lídrov vyzval, aby nedopustili znižovanie podpory Ukrajine, pretože Rusko s takýmto scenárom počítalo. Doplnil, že Rusku nemôže byť dovolené šíriť brutalitu na Ukrajine a rozdeliť ju.
Turecký prezident Recep Tayyip Erdoğan v prejave počas rozpravy Valného zhromaždenia OSN prisľúbil zintenzívniť diplomatické úsilie zamerané na dosiahnutie ukončenia vojny na Ukrajine. Kritizoval tiež nastavenie Bezpečnostnej rady OSN, ktorá pozostávala len z piatich stálych členov. „Svet je väčší ako päť (krajín),“ povedal.
Slovenská prezidentka Zuzana Čaputová sa vo svojom prejave zamerala na globálne témy ako klimatická zmena, dekarbonizácia, dezinformácie, generačná chudoba, potravinová bezpečnosť a pokoj zbraní a mier vo všeobecnosti.
Na pôdoryse zasadnutia Valného zhromaždenia OSN sa stretla aj skupina hospodársky silných krajín G7, ktorá vyzvala Čínu, aby naliehala na Rusko, aby zastavilo svoju agresívnu vojnu a okamžite, úplne a bezpodmienečne stiahlo svoje jednotky z Ukrajiny.
Svoju prítomnosť na území Spojených štátov využil Volodymyr Zelenskyj aj na osobné stretnutie s americkými zákonodarcami. Na pôde Kongresu mu však s plenárnym prejavom vystúpiť umožnené nebolo. Neskôr sa v Oválnej pracovni stretol s Joeom Bidenom. Pri tejto príležitosti prezident USA vyjadril Ukrajine prísľub dodávky ďalších zbraní, okrem rôznej munície aj malého počtu rakiet dlhého doletu ATACMS. Uzavreli tiež dohodu o spolupráci pri spoločnej výrobe zbraní priamo na Ukrajine, najmä z oblasti protivzdušnej obrany. Pred návratom do vlasti sa ukrajinský prezident zastavil na oficiálnej návšteve Kanady, kde vystúpil s prejavom v tamojšom parlamente a tiež v Poľsku, kde vyznamenal dvoch dobrovoľníkov. S predstaviteľmi poľskej vlády nerokoval.
Roztržka pre obilie.
Ukrajina podala v pondelok žalobu na pôde Svetovej obchodnej organizácie na Maďarsko, Poľsko a Slovensko, ktoré odmietli ukončiť zákaz dovozu ukrajinských poľnohospodárskych produktov, o ktorom predtým rozhodla Európska únia. Akt viedol k diplomatickej roztržke medzi spriatelenými krajinami. Všetky strany však situáciu vnímali ako nedorozumenie a prejavili záujem o probléme rokovať a nájsť spoločné riešenie. Tranzit produktov do tretích krajín pitom nebol nijako spochybňovaný. Spor spôsobil import lacného ukrajinského obilia predávaného na domácich trhoch. Jeho nižšie ceny narušili rovnováhu na miestnych trhoch v Bulharsku, Maďarsku, Poľsku, v Rumunsku a na Slovensku. V niektorých krajinách miestni farmári protestovali a blokovali cesty a požadovali zastavenie dovozu.
Október 2023.
Týždeň od 9. do 15. októbra 2023.
Začiatok bitky o Avdijivku.
V utorok 10. 10. 2023 spustilo Rusko novú ofenzívu v Avdijivke, asi 15 km severne od Donecka. Po pondelkových prípravných útočných akciách rozvinuli plnohodnotný útok severozápadne od Avdijivky pri Ocheretyne, Tonenke a Berdychi a juhozápadne od Avdijivky na línii Vodyane-Opytne. Súbežne otvorili krycie útoky pri obciach Pjatychatky v západnej časti Záporožskej oblasti a v mieste aktívnej ukrajinskej protiofenzívy pri Verbove na južnom fronte. Ukrajinský generálny štáb potvrdil, že až tri ruské prápory vykonali útok v smere na Avdijivku.
Avdijivka bola priemyselným mestom s obrovskou koksovňou. Leží neďaleko oblastného mesta Doneck. V bezprostrednej blízkosti frontovej línie bola od roku 2014. Rôzne pokusy o dobytie Avdijivky viedli Rusi od začiatku tejto invázie, mesto však bolo vďaka svojmu charakteru, geografickej polohe, prítomnosti rozľahlých a spletitých priemyselných areálov s odolnými stavbami a dlhodobej polohe v blízkosti frontu postupne premenené na silnú pevnosť.
Útok začal ráno o 6:00 masívnym ostreľovaním mesta z tankov, delostrelectva a raketometov Grad. Násladne sa Rusi pokúsili rýchlym postupom na krídlach mesto obkľúčiť zo severu a juhu a odrezať v ňom ukrajinských bojovníkov. S týmto cieľom zaútočili Rusi silami troch práporov za podpory tankov a obrnených vozidiel. Pri útokoch sa sústredili na ukrajinské delostrelecké batérie a intenzívne používali systémy elektronického boja. Zúročili tu svoje skúsenosti nadobudnuté v predošlých fázach vojny, vykonali kvalitnú delostreleckú prípravu a zlepšili sa v interakcii medzi veliteľstvom, útočnými skupinami, vzdušným prieskumom a delostrelectvom. Určitý postup zaznamenali Rusi juhozápadne pri obci Sieverne a severozápadne pri Stepove. Veľkú časť útokov však dokázali ukrajinskí obrancovia odrážať a nepripustili stratu svojich pozícií.
Rusko otvorilo túto novú ofenzívu s vidinou odpútania Ukrajiny od jej protiofenzívy na južnom fronte. Prekvapivá blesková operácia im však nevyšla podľa predstáv. Samotné ruské informačné zdroje zverejňovali protichodné správy o ruskej kontrole nad veľkou koksovňou v Avdijivke, ktorú sa im však v skutočnosti získať ani zďaleka nepodarilo. Okrem húževnatého odporu dobre opevnených obrancov ruský postup spomalili mínové polia, svoj podiel niesli aj opotrebované hlavne, ktoré znižovali presnosť ruského delostrelectva. Najvyšší ruskí predstavitelia však deklarovali, že ich amáda si zlepšila svoje postavenia na všetkých úsekoch frontu.
Pri útoku na Avdijivku sa ruské sily nezaobišli bez strát. Len za prvý deň ofenzívy prišla ruská armáda o 34 tankov, 91 bojových vozidiel pechoty, 18 delostreleckých systémov a z boja bolo vyradených viac ako 800 ruských vojakov. Ruské sily vo veľkej miere rozmiestnili pozdĺž tejto frontovej línie nepravidelné sily, predovšetkým prvky armádneho zboru samozvanej Doneckej ľudovej republiky a ďalšie dobrovoľnícke formácie, ktoré do značnej miery trpeli napätými vzťahmi s bežnými ruskými jednotkami.