burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jasenica (okres Považská Bystrica)

Jasenica (, do roku 1899 "Jaszenicz") je obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica.
Geografická poloha.
Obec Jasenica leží v regióne Horné Považie, v Trenčianskom kraji, v okrese Považská Bystrica. Nachádza sa na začiatku Papradnianskej doliny.
Obec susedí z juhu s mestkými časťami Považskej Bystrice - Šebešťanová a Podvažie, zo severu hraničí s obcou Stupné, zo západu s obcou Udiča a z východu s obcou Hvozdnica. Na východe hraničí na krátkom úseku aj s mestom Bytča - časť Mikšová. 
Dejiny.
Písomná zmienka.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1269 v súpise majetku nitrianskeho biskupstva z roku 1269 na severozápadnom Slovensku (za čias biskupa Vincenta II.) sa spolu s Bytčou a Urbanovom (dnes miestna časť obce Maršová – Rašov) ešte pod názvom „Jezencha“, čím sa radí medzi najstaršie v okrese Považská Bystrica.
Majetok rodu Suňogovcov a rozdelenie obce.
Do majetku nitrianskeho biskupstva však Jasenica patrila až do roku 1394, keď nitriansky biskup Michal II. s podporou nitrianskej kapituly predal Mikulášovi Suňogovi (Szúnyogh, Zvnyvgdictus) z Abova a jeho synom právo richtárstva v dedine Jasenica. Jeho potomkovia sa do trenčianskej oblasti vysťahovali a začali si písať prídomok z Jasenice.
Chotár vtedajšej Jasenice bol oveľa väčší ako je dnes. Podľa histórie obcí Papradna a Brvnišťa chotár Veľkej Jasenice siahal až do týchto končín. Keď v 14. storočí začala do severnej časti Papradňanskej doliny prúdiť valašská kolonizácia, určovaná feudálnym panstvom Bytča, z pôvodného chotára Veľkej Jasenice sa neskôr v 15. storočí vyčlenil ucelený Papradňanský chotár. Potomkovia tejto kolonizácie v 16. storočí založili tiež v pôvodnom chotári Veľkej Jasenice obec Brvnište.
Pôvodný majetok nitrianskeho biskupstva sa zakrátko rozčlenil na dve obce: Malá Jasenica a Veľká Jasenica. Stalo sa tak pravdepodobne v polovici 16. storočia, keď sa majiteľmi panstva v Bytči stali Thurzovci, ktorí preberali bývalý majetok Nitrianskeho biskupstva. Malá Jasenica prešla pod majetok panstva Bytča (uvádza sa v jeho urbári v roku 1592,1673 a 1721) a Veľká Jasenica pod šľachtický rod Suňogovcov.
Od roku 1536 patrila časť Jasenice aj bratom Jánovi a Rafaeolovi Podmanickým (lúpežní rytieri, potomkovia uhorského šľachtického rodu na Považí), ktorý ju dostali darom od Jána Zápolského.
Spojenie Malej a Veľkej Jasenice.
Dve samostatné dedinky Malá Jasenica a Veľká Jasenica sa po dlhom čase, keď boli vlastnené rôznymi vlastníkmi, zjednotili v roku 1924 do jednej obce s názvom Jesenica. V roku 1946 sa pomenovanie obce úradným rozhodnutím zmenilo na Jasenica.
Historické pamiatky.
Nachádzajú sa tu dve historické pamiatky, ktoré boli zaradené do súboru národných pamiatok.
Náboženstvo.
V Jasenici je zriadená Rímskokatolícka farnosť sv. Michala Archanjela, ktorá v sebe združuje aj dve priľahlé obce: Stupné a Podvažie. Podľa právneho usporiadania patrí táto farnosť do Žilinskej diecézy. Správcom farnosti je Igr. Igor Škrabák.
Turistika.
Okolie obce ponúka množstvo príležitostí milovníkom letnej aj zimnej turistiky.
Letná turistika.
V okolí sa nachádza viacero prírodných rezervácií.
Kostolec (okres Považská Bystrica)

Kostolec (pôvodný názov Kostelec) je obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica.
Poloha.
Obec Kostolec sa nachádza v malebnom prostredí desať kilometrov severovýchodne od Považskej Bystrice. Je ukrytá za Manínskou tiesňavou. Obec, jej centrálna časť, je rozložená po pravej strane kotliny pod skalnatým bralom Bosmany. Tvoria ju ešte dve osady Kresánie a Záhrady. Najvyšší bod obce je Kostelná. Panorámu dookola doplňujú Kavča, Drienovka, Ostrenec-(Kuňa) a Hoľazne, ktoré patria do chráneného územia Strážovských vrchov. Údolím kotliny preteká potok Teplianka.
Dejiny.
Názov obce Kostelec vznikol alebo bol pravdepodobne odvodený od kostola, ktorý mal byť udajne v dávnych dobách postavený na kopci nad dedinou dodnes volaným Kostelná. Dedinu tvorilo niekoľko drevených domov, ktoré z času na čas zničil požiar. V súčasnosti sa zachovali len dve drevenice. K histórii obce patrí spomenúť, že na potoku Teplianka boli postavené tri mlyny, pričom prvý stál vyše pánskej záhrady, druhý na doline oproti drevenej škole patril Grinovi a tretí, ktorého majiteľom bol Štafen a neskôr Škríp, stál pod lesom. 
Stopy osídlenia pochádzajú už zo staršej doby kamennej (22 000 pred Kr.) respektíve aj neskoršej doby kamennej (2000 pred Kr.)
Malé Lednice

Malé Lednice sú obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica. V roku 1711 sa tu narodil slovenský jezuitský filozof a teológ, profesor Trnavskej univerzity Štefan Gažo.
Prvá písomná zmienka o Malých Ledniciach je v liste č. 10917 (Orságos Levétár - Štátny spisovaný archív v Budapešti) z roku 1339. Píše sa v ňom "podľa majiteľov Považskobystrického hradu a svedectiev poddaných z obce Sádočné, Lednice a Domaniža uvádza, že šoltésovo celej oblasti ešte Matúš Čák daroval občanovi z Ledníc Poznannovi a jeho synovi Čelkovi.
Malé Lednice boli výnimočné počtom zemianskeho obyvateľstva. V rámci sčítania obyvateľstva z roku 1785 sa uvádza: V stolici bolo 3108 Šľachticov, čo je 2,86 percenta obyvateľov mužského pohlavia. Boli rozptýlení v 201 sídlach. Najviac ich žilo v Dežeroviach (128), Malých Ledniciach ( 97), Rajci (93), Mikušovciach (92), Trenčíne (82)
Zaujímavosťou obce je rozšírenie priezviska Lednický, ktoré je v obci majoritné. Ďalej sa rody Lednických delia na Mušovcov, Solárovcov, Čmelovcov, Majkárov, Gašperovcov, Kvasničkovcov z Dubnice, Obeslovcov de Kislednic z Budapešti a Komárne ,Pohankovcov ,Novosádovcov, Zadkovcovm Kapčiarovcov, Z nižova atď. 29.apríla 1655 cisár Ferdinand III. dal na "Prešporskom zámku" povýšiť do stavu zemianskeho troch bratov Lednických - Jána, Adama a Gregora. Menovaní aj s deťmi a manželkami boli prijatí za zemanov Trenčianskej župy jej veľkožupanom Anrejom Rudňanským vo štvrtok po veľkej noci v roku 1656 na Trenčianskom hrade. Pôvodný rodový erb rodiny Lednických pozostáva z modrého pozadia na zelenej zemi dominuje sediaci biely pelikán. Vo svojom hniezde kŕmi svojou vlastnou krvou svojich synov. Na pelikánom sú dve šesťcípe zlaté hviezdy, medzi ktorými je v strede strieborný polmesiac. V roku 1661 cisár Leopold I. Habsuburský udeľuje Danielovi, Michalovi a Jurajovi Lednickým šľachtickú listinu a erb. Prvá písomná zmienka o rode Lednických je už z roku 1389. V tom roku dostal prvý známy príslušník rodu Lednických Ištván od cisára Žigmunda I. ako dar časť obce "Kislednic", teda Malých Lednic. Podľa tejto darovanej časti zeme si rod privlastňuje aj rodinné meno Lednitzky. Na novom rodovom erbe rodiny Lednických z roku 1661 dominuje vzpriamený dvojchvostý zlatý lev. Za ním je modré pozadie a lev stojí na zelenej zemi. Natočený je vpravo a v pravici drží zakrivený meč. Na vyobrazení erbu v publikácii Magyar Nemes Csalók, zväzok VI. od Bélu Kempelena z roku 1913 má lev otvorenú papuľu, vyplazený jazyk a ozdobu nad erbom je rytierska helmica aj kráľovská koruna.
Malé Lednice sú známe aj tým, že v nich vzniklo a pôsobí občianske združenie Kiapeška.
Papradno

Papradno je obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica. Leží v doline Papradnianky v Javorníkoch. Súčasťou obce sú viaceré lazy pod hlavným hrebeňom pohoria, severozápadne od obce. Súčasťou obce je osada Podjavorník.
Obec leží vo vzdialenosti cca od okresného mesta Považská Bystrica. Patrí medzi najväčšie obce v okrese Považská Bystrica. V roku 2019 sa stalo obcou roka na území SR.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci Papradno pochádza z roku 1525 a v minulosti táto obec patrila pod feudálne panstvo Bytča. Chotár Papradna vznikol v 15. storočí oddelením od chotára Veľká Jesenica. Osídľovanie obce prebiehalo pomaly, v 14. a 16. storočí prebiehalo najmä vďaka Valašskej kolonizácií. Na túto kolonizáciu sa dodnes zachovala aj pamiatka vo forme erbu obce Papradno. V erbe môžeme vidieť barana stojaceho na pažiti. Tento symbol obce sa používa už od roku 1757. Postupným osídľovaním Papradna sa začali vytvárať aj kopaničiarske osady. Z najvýznamnejších môžeme menovať napríklad osadu Podjavorník, Majer, Podhúboč a iné.
V roku 1649 došlo k radikálnemu zhoršeniu sociálnej situácie v obci a to najmä kvôli pôsobeniu grófky Biháryovej, ktorá dostala celú obec i jej chotár do prenájmu. Táto situácia trvala až do roku 1848, kedy sa Papradno vymanilo z poddanstva. Potom sa začalo v obci intenzívnejšie rozvíjať poľnohospodárstvo, chov dobytka, rôzne remeselnícke činnosti a podobne. Keďže však Papradno leží v horskej oblasti, poľnohospodárstvu sa tu príliš nedarilo a ľudia boli odkázaní odchádzať za prácou do zahraničia (najčastejšie do Nemecka a Maďarska).
V roku 1906 bola aj obec Papradno, ako mnohé iné, postihnutá maďarizáciou a bol jej určený nový názov – Kosárfalva (v doslovnom preklade dedina košikárov). Tento pomaďarčený názov bol odstránený až v roku 1918, so vznikom Československej republiky. Z ďalších významných historických udalostí ešte treba spomenúť založenie dobrovoľného požiarnického zboru v roku 1896, založenie pobočky Slovenského Červeného kríža v roku 1935. V obci dodnes pôsobí aj Poľovnícke združenie, Klub dôchodcov a občanov ZŤP a krúžok priateľov prírody.
Architektonickou dominantou obce je jednoloďový kostol z roku 1792, postavený v neskoro barokovom štýle.
Súčasnosť obce a turistika.
Rozvoj Papradna je v súčasnosti zameraný hlavne na rozvoj turistiky, najmä vďaka tomu, že cca 5 – od obce sa nachádza pohorie Javorníky, patriace do CHKO Kysuce. V samotnej obci Papradno sa nachádza Obecný úrad, Kultúrny dom, niekoľko obchodov s pestrým sortimentom tovaru, agropenzión, farma zameraná na chov koní, poníkov, oviec a dobytka. Turisti si na tejto farme môžu vyskúšať jazdu na koni. V okolí obce je aj niekoľko vyznačených cykloturistických trás. Okolitá príroda je bohatá na lesné plody a huby. V obci sa dodnes zachovalo väčšie množstvo dreveníc, reprezentujúcich ľudovú architektúru.
V obci sa každoročne konajú viaceré kultúrne podujatia.
K obci patria aj miestne časti ako napr.:
V blízkosti obci sa tiež nachádza Koliba, ktorá ponúka širokú škálu domácich produktov či už jedál alebo výrobkov z ovčieho syra. Je tu tiež možnosť ubytovania v peknom príjemnom vidieckom prostredí.
Plevník-Drienové

Plevník-Drienové je obec na severozápade Slovenska v okrese Považská Bystrica.
Nachádza sa medzi mestami Považská Bystrica a Bytča.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci Plevník-Drienové sa datuje od roku 1354 v spojitosti s Považskobystrickým panstvom, ktoré podľa písomných údajov jestvovalo od 14. storočia. Centrom panstva bol počas celého stredoveku až do konca 18. storočia Považský hrad. Obec sa začala tvoriť na vŕšku pod vrcholom Dúbravky, ako bolo zvykom v tejto dobe. Považská Bystrica mala v 2. polovici 14. storočia približne 40 domov, Plevník asi päť a 40 obyvateľov. V tomto storočí sa rozšíril žľazový a pľúcny mor „čierna smrť“, ktorá vyľudnila celé osady a obce. Cesta pozdĺž toku Váhu bola známa ako obchodná aj vojenská – so smermi na Moravu, Poľska, Uhorska. Poloha bola teda veľmi výhodná. Obec bola evidovaná ako poddanská – žili tu len poddaní. Obyvatelia boli väčšinou pastieri, poľnohospodári a ovocinári. Plevník-Drienové vznikol zlúčením obcí Plevník a Drienové v roku 1952. 
Udalosti.
Počas histórie obcí došlo niekoľkokrát k ich premenovaniu, koncom 19. storočia sa nevyhli pomaďarčeniu.
Počet obyvateľov :
Polohopis.
Obec Plevník-Drienové sa rozprestiera na ľavom brehu Váhu v južnej časti Bytčianskeho podolia v doline Drienovky. Západnú časť chotára tvoria náplavy Váhu a Drienovky, strednú – pahorkatinnú časť v Manínskych vrchoch tvoria druhohorné horniny s výraznými bradlovými tvrdošmi. Pohorie, ktoré sa tiahne v katastrálnom území obce po jeho ľavej strane patrí do Súľovských vrchov, ktoré sú súčasťou Chránenej krajinej oblasti Strážovské vrchy. Chotár ma značné výškové rozdiely. Stred obce ma nadmorskú výšku , pro brehu Váhu je to a na Malom Maníne 812 metrov nad morom. Najvyšší bod je ale na hrebeni Hoľazní v nadmorskej výške s názvom Havrania skala.
Počarová

Počarová je obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica.
Podskalie

Podskalie je obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica.
Nad obcou Podskalie sa nachádza prírodná rezervácia Podskalský Roháč so zachovalou teplomilnou vegetáciou na vápencovom substráte, kde sa vytvorili prirodzené lesné a nelesné spoločenstvá, v ktorých sa vyskytuje škála chránených, ohrozených a zriedkavých druhov rastlín charakteristických pre takýto typ biotopov. Územie Roháča predstavuje výrazný skalný hrebeň s početnými skalnými útvarmi, ako vežami, skalnými rebrami, v ktorých sa miestami nachádzajú otvory typu skalných okien, tunelov, ale aj mohutnými bralami so skalnými i niekoľko metrov vysokými strmými až kolmými stenami. Tieto viacstupňové skalné skupiny podmienili ťažšiu prístupnosť a miestami aj zložitú priechodnosť hrebeňa.
Prečín

Prečín je obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica. 
V obci je rímskokatolícky kostol Narodenia Panny Márie z roku 1637 a kaplnka sv. Anny z roku 1909.
Geografia.
Obec Prečín leží v Trenčianskom kraji, v okrese so sídlom v Považskej Bystrici. Obklopujú ho kopce Súľovských vrchov, nachádza sa v južnej časti Súľovskej kotliny, na sútoku riek Domanižanka a Bodianka. V súčasnosti patrí k obci i miestna časť Zemianska Závada. Chotár má rozlohu 1736 hektárov. 
Lemujú ho skalnaté vápencové vrchy so zmiešaným drevnatým porastom – Trávna (635 metrov nadmorskej výšky), Ostrých vrch (617), Čierna hora (732), Sokolín (702), Stráne (837), Končiny (708), Bukovina (602), či kopce, ktorých úpätie sa dvíha priamo od posledných domov – Hradisko (548), Roháč (571), Trhovisko (647). Najnižší bod chotára má 322 metrov nadmorskej výšky. V chotári obce sa nachádzajú kvapľové jaskyne i niekoľko tzv. skalných miest. Prečín leží v rámci Slovenska v mierne chladnej oblasti s priemerným počtom dní so snehovou pokrývkou 60 až 90 dní v roku. Geologické podložie vzniklo prevažne v mladších druhohorách, pôda prevažuje vápenatka, tzv. rendzina s vysokým obsahom hlinito-ílových častí a kamenia. Priemerný ročný úhrn zrážok je okolo 800 mm. Priemerná ročná teplota je približnej 8 °C.
Dejiny.
Na území obce sa našli sídliskové nálezy halštatskej a púchovskej kultúry, z doby laténskej a rímskej, slovanské z doby veľkomoravskej z 10.-12. storočia. Obec sa spomína v roku 1385 a patrila rodine Prečínskovcov a Podmanickovcov, neskôr panstvu Považská Bystrica.
V čase SNP bol v obci štáb partizánskej skupiny Popova. Obec bola v septembri 1944 čiastočne vypálená počas povstaleckých bojov, nemeckými vojakmi. Zhoreli 4 domy.
V obci je rímskokatolícky pôvodne gotický kostol Narodenia Panny Márie, koncom 16. storočia a začiatkom 17. storočia renesančne upravený, v rokoch 1737-1798 barokovo prestavaný, v 19. storočí prístavba predsiene, baroková kaplnka z roku 1758 upravená koncom 18. storočia. Nad dedinou sa týčil drevený hrad, ktorý dal meno nielen vrchu, ale i celej obci. Obyvatelia pracovali prevažne v lesoch a poľnohospodárstve. V súčasnosti pracujú obyvatelia v niekoľkých menších prevádzkach priamo v obci, ale najmä v okresnom meste, v iných väčších mestách Slovenska i v zahraničí. Viacerí rodáci sa v poslednom období vrátili do rodnej obce natrvalo. V súčasnosti má Prečín asi 1500 obyvateľov.
Sádočné

Sádočné je obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica.
Slopná

Slopná je obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica.
História.
Slopná je stará obec, svedčí o tom prvá písomná zmienka doložená v listine z roku 1277, kde je Slopná uvedená ako "possessio Szlopna". Obec pôvodne patrila k Trenčianskemu hradu. V roku 1323 ju trenčiansky župan Demeter daroval Tomášovi synovi Ogoliča, od ktorého pochádza rodina Slopňanských. Táto rodina patrila medzi najstaršie zemianske rodiny v Trenčianskej stolici. Medzi najstaršie spomínané postavy patrí, Gašpar literát zo Slopnej (Caspar literatus de Zlopna), uvádza sa ako bojovník v službách kráľa Mateja. V Slovenskej listine z roku 1460 sa spomína pod slovenským menom Caspar Slopnansky. Ďalšou historickou postavou, ktorá sa spomína bol Menhard zo Slopnej, tento daroval v roku 1466 kráľovi 800 forintov, za čo dostal do zálohy Teplú (dnes Trenčianska Teplá) a tak sa stal jej vlastníkom. 
Najznámejším rodákom bol však Šimon Fába (1731-1801), ktorý bol ostrihomským kanonikom a veľkým podporovateľom svojich rodákov.
Vývin názvu obce:
v roku 1277 sa spomína ako Slopna,
v roku 1330 sa spomína ako Zlopna,
od roku 1475 ako Slopna.
V roku 1598 mala obec 31 domov, v roku 1720 mala 27 daňovníkov, v roku 1784 64 domov, 73 rodín a 397 obyvateľov, v roku 1828 52 domov a 477 obyvateľov.
Externé odkazy.
Odkaz na mapu
Stupné

Stupné je obec, ktorá sa nachádza v Papradňanskej doline v okrese Považská Bystrica. Najstaršia písomná zmienka o obci je z roku 1416. Okolo obce sa týčia dva vrchy. Vľavo je Žeravica a vpravo je Bukovina V obci sa nachádza kaplnka Sedembolestnej Panny Márie.
Sverepec

Sverepec (, ) je obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica. 
V rokoch 1981 až 1990 bol Sverepec súčasťou mesta Považská Bystrica.
Polohopis a prírodné pomery.
Sverepec sa nachádza na ceste I/61 medzi Považskou Bystricou a obcou Beluša. Obec Sverepec leží na rozhraní Bytčianskej a Ilavskej kotliny, je súčasťou okresu Považská Bystrica na severovýchode Trenčianskeho kraja.
Územie obce leží v Strážovskej hornatine, v nadmorskej výške 300 až 399 m n. m. Katastrálne územie obce má celkom 624 ha, z toho: lúky 24 ha a lesy 124 ha.
V intraviláne obce pramení viacero vodných tokov, ktoré sa vlievajú do regulovaného potoka Sverepec, ktorý preteká celou dolinou a vlieva sa do Pružinky.
Vrchteplá

Vrchteplá je obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica.
Záskalie (okres Považská Bystrica)

Záskalie je obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica. Je zovretá medzi dvomi známymi tiesňavami - Manínskou tiesňavou a Kostoleckou tiesňavou.
Beckov (obec)

Beckov () je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Prírodné podmienky.
V obci a blízkom okolí sa nachádzajú výnimočné prírodné hodnoty, z ktorých viaceré sú vyhlásené ako chránené územia: PP Beckovské hradné bralo, PR Sychrov, PP Skalka pri Beckove, PR Beckovské Skalice, CHA Lipový sad, CHS Lipy v Župnom sirotinci, Beckovská jaskyňa objavená v roku 1983 s dĺžkou 150 a hĺbkou .
Dejiny.
Beckov bol jedným z prvých stredovekých miest na Považí. Najstaršia písomná zmienka pochádza z roku 1208. Dominantou je ruina Beckovského hradu. Beckov patril k obrannému systému hradov už v časoch Veľkej Moravy. V 14.15. storočí sa stal majetkom Stibora, po kráľovi prvého muža v krajine. V týchto časoch tu vzniklo jedno z mála dôležitých umeleckých centier. V roku 1709 vznikol v podhradí požiar, ktorý zachvátil aj hrad. Bez striech sa stal ruinou. Prekvitali tu remeslá, najmä súkenníctvo. V obci bola tehelňa a v 19. storočí päť páleníc. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom, chovom dobytka, ovocinárstvom a vinohradníctvom.
Bošáca

Bošáca je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Brunovce

Brunovce sú obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom. 
Dejiny.
V katastri obce bolo nájdené kostrové pohrebisko únětickej kultúry zo starej bronzovej doby. Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1374. Patrila viacerým šľachtikým rodinám. Obyvatelia sa venovali poľnohospodártvu, ženy tiež výrobe čipiek a výšiviek.
Čachtice

Čachtice sú obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Polohopis.
Čachtice sa nachádzajú na styku Malých Karpát a Podunajskej nížiny asi južne od Nového Mesta nad Váhom v nadmorskej výške 203 metrov. Za obcou smerom na Višňové vedie malebná cesta dolinou nad potokom Jablonka. Súbežne s cestou vedie jednokoľajná železnica. V katastrálnom území obce sa nachádza časť NPR Čachtický hradný vrch.
Dejiny.
Osídlenie Čachtíc v praveku dokazuje množstvo archeologických nálezov od neolitu až po slovanské sídlisko z 8. až 9. storočia. Písomné pramene ju uvádzajú v roku 1263 vo forme "Chekche", 1276 – "Chechte", 1299 – "Chechte", 1505 – "Csejthe".
Pôvodne patrila Nitrianskemu hradu, neskôr panstvu Čachtického hradu postaveného v prvej polovici 13. storočia. V roku 1392 dostali výsadu zemepanského mestečka s erbom svätého Ladislava. Turci ich spustošili v roku 1599. Obyvatelia sa pôvodne zaoberali roľníctvom, vinohradníctvom a remeslami, ktoré rozvinuli najmä habánski usadlíci zo 17. storočia. Roku 1847 sa tu uskutočnilo výročné zhromaždenie Tatrína, ktorého členovia sa dohodli na spisovnej slovenčine podľa Štúrovej koncepcie.
Častkovce

Častkovce "(, )" sú obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Polohopis.
Obec je situovaná na styku Trnavskej pahorkatiny a nivy Váhu pri juhovýchodnom úpätí Malých Karpát, 9 kilometrov od Nového Mesta nad Váhom, v nadmorskej výške 176 m. n. m. Nad obcou sa vypína vrch Veľký Plešivec (484 n.m.), časť pohoria okolo Veľkého Plešivca je vyhlásená ako prírodná rezervácia.
Občianska vybavenosť.
V roku 1993 pri príležitosti 600 výročia od prvej písomnej zmienky o obci tu bol obyvateľmi postavený rímskokatolícky kostol Sedembolestnej Panny Márie.
Dolné Srnie

Dolné Srnie je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Polohopis.
Obec sa nachádza asi 3 km severozápadne od Nového Mesta nad Váhom na styku výbežkov Myjavskej pahorkatiny a Podunajskej nížiny na náplavovom kuželi Klanečnice. Patrí do Trenčianskeho kraja a Novomestského okresu.
Haluzice (okres Nové Mesto nad Váhom)

Haluzice sú malá obec na západnom Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji.
Polohopis.
Obec leží jedenásť kilometrov severne od okresného mesta v Bošáckej doline v mierne zvlnenej krajine najjužnejšej časti Považského podolia. Najvyšším vrchom v okolí je Hájnica (341 m n.m.).
Cez obec preteká Haluzický potok, ktorý svojou erozívnou činnosťou vytvoril unikátnu prírodnú pamiatku Haluzická tiesňava a delí obec na dve časti. Z okolitých svahov je výhľad na Považský Inovec, zrúcaninu Beckovského hradu, zrúcaninu Tematín a na končiare Bielych Karpát.
Dejiny.
Prvá písomná zmnienka o obci pochádza z roku 1398 v listine z nitrianskej kapituly v ktorej bol zoznam obcí. Avšak osídlenie lokality je zrejme oveľa staršie, pretože v obci stoja zrúcaniny neskororománskeho kostola s hradiskom z prvej štvrtiny 13. storočia. Archeologické nálezy sídliska a popolnicového pohrebiska lužickej kultúry z mladšej bronzovej doby svedčia o ranom osídlení Haluzíc. 
V minulosti mala obec oveľa väčší význam ako dnes, pri fare fungovala aj škola a podľa historických zdrojov zostala fara v Haluziciach aj dlho po tom čo dostavali kostol v Bošáci. Až v roku 1778 faru úradne presťahovali do neďalekej Bošáce. Kostol bol v čase svojho vzniku jedinou kamennou stavbou v okolí a jeho ochranná funkcia sa znásobila výstavbou obranného múru, ktorý poskytoval pre obyvateľov útočisko v časoch vojen a nájazdov nepriateľských vojsk. Na konci 14. storočia sa obec dostala do vlastníctva beckovského panstva. Podľa historických prameňov fungoval kostol v roku 1435 ako predný voj Trenčianskeho hradu. Neskôr sa v priestore hradiska vraj konali aj tradičné jarmoky. Miestne obyvateľstvo sa živilo prevažne poľnohospodárstvom. 
V rokoch 1962-1990 bola obec súčasťou západne ležiacej Bošáce.
Obyvateľstvo.
Demografický vývoj obce je nepriaznivý. V roku 1930 mala obec až 283 obyvateľov, ktorý sa k roku 1961 znížil na 272 obyvateľov. V roku 1991 žilo v obci už len 85 obyvateľov a obec mala 36 domov, z ktorých takmer polovica bola obývaná len jednou osobou. Dnes sa v obci nachádza aj niekoľko nadštandardných novostavieb, staré roľnícke domy sú často využívané skôr na chalupársky účel. Vekový priemer obyvateľov Haluzíc je vysoký, prevažujú dôchodcovia. V roku 2007 žilo v obci 64 obyvateľov.
Kultúra a zaujímavosti.
Prírodné zaujímavosti.
Na areál kostolíka priamo nadväzuje druhá významná pamätihodnosť - prírodná pamiatka Haluzická tiesňava, ktorá vznikla erozívnou činnosťou Haluzického potoka.
Infraštruktúra.
Haluzice ležia bokom od hlavných cestných trás. Prístup k obci je z cesty I/61 z Nového Mesta nad Váhom do Trenčína, buď cez obec Trenčianske Bohuslavice alebo Štvrtok. Cez obec prechádza niekoľko autobusových liniek z Nového Mesta nad Váhom do Novej Bošáce a Bošáce.
Horná Streda

Horná Streda je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji. 
Polohopis.
Chotárom obce preteká starý tok Váhu i Biskupický kanál, na ktorom od roku 1954 funguje vodné dielo Horná Streda.
Dejiny.
Na území dnešnej obce Horná Streda bolo slovanské pohrebisko z doby veľkomoravskej. Obec sa spomína od roku 1263, keď ju kráľ Belo IV. daroval kláštoru na Panónskej hore. Názov obce je doložený z roku 1263 ako Zeredahe, Seredahel, Sceredahel, z roku 1773 ako Streda, z roku 1920 ako Streda, z roku 1927 ako Horná Streda nad Váhom, z roku 1948 Horná Streda, maďarsky Vágszerdahely, Felsőszerdahely. Obec patrila od 17. storočia trnavským jezuitom, od roku 1773 ostrihomskému arcibiskupstvu, časť v 18. storočí Erdődyovcom. V roku 1715 mala 16 mlynov a 76 domácností, v roku 1753 mala 88 rodín, v roku 1787 mala 86 domov a 453 obyvateľov, v roku 1828 mala 84 domov a 585 obyvateľov. V roku 1813 zničila povodeň Váhu celú obec. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom. Tradičné zamestnanie sa zachovalo aj po roku 1918.
Kultúra a zaujímavosti.
Kultúra.
Každoročne sa tu konajú rôzne hudobné festivaly. Obec je zaujímavá aj tým, že na pomerne malom priestore tu fungujú nezávisle od seba až dva ochotnícke divadelné súbory: DIVOCH (Divadlo ochotnícke) a Dino (Divadlo nové).
Šport.
Obec má vlastný futbalový klub TJ Spartak Horná Streda, ale aj hokejový klub HK Horná Streda. V blízkosti obce sa nachádza 5 štrkovísk.
Hôrka nad Váhom

Hôrka nad Váhom je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Polohopis.
Obec leží medzi západným úpätím Považského Inovca a severnou časťou Podunajskej nížiny. V západnej rovinatej časti chotára dominuje rovinatá niva Váhu, tvorená holocénnymi náplavami, ktoré pozostávajú z pieskov, povodňových kalov a hlín. Geologicky odlišná je horská oblasť chotára, ktorá tvorí takmer 8 kilometrov dlhá Hôrčanská dolina s priľahlými svahmi. Najvýznamnejším tokom na území Hôrky je rieka Váh. V katastri obce sa nachádza časť PR Prieľačina a časť prírodnej pamiatky Pseudoterasa Váhu.
Podnebie.
Z hľadiska klimatického samotná obec Hôrka nad Váhom patrí do teplej oblasti, tak ako celé západné podhorie Považského Inovca. V normálnych rokoch priemerný počet ľadových dní, keď teplota nevystúpi nad bod mrazu, býva okolo 30 za rok a letných dní, s teplotou vyššou ako 25°C, je takmer 70.
Dejiny.
Spomína sa v roku 1246 ako majetok panstva hradu Tematín.
Hrachovište

Hrachovište je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Kálnica

Kálnica je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom. 
Polohopis.
Obec sa nachádza východne od Nového Mesta nad Váhom na západných svahoch Považského Inovca v ústí Kalnickej a Prostrednej doliny. Susedí s miestnou časťou Kočoviec – Rakoľuby. Obcou preteká Rybnícky a Kalnický potok.
Prírodné podmienky.
V katastrálnom území obce Kálnica na priľahlých svahoch Považského Inovca sa nachádza ložiskovo zaujímavá uránová mineralizácia. Je viazaná na vrchnú časť seleckého súvrstvia obalu tatrika. Ide o vrchnokarbónsku až permskú vulkanosedimentárnu formáciu, tvorenú ryolitovými vulkanitmi a ich pyroklastikami. Polygenetickú mineralizáciu tvoria uraninit, torbernit a brannerit viazané na základnú hmotu starších vulkanoklastík a sedimentov. Mineralizácia je tiež bohatá na galenit a pyrit. Odhadované zásoby uránu sú 1600 t, pri obsahu 0,069% U v rude.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1396, no o staršom osídlení svedčia nálezy zvyškov popolníc i najväčší hromadný nález rádiolaritových čepelí, slúžiacich pravekému obyvateľstvu. Obyvatelia sa živili prevažne poľnohospodárstvom, ovocinárstvom a vinohradníctvom. Významné bolo i domáce tkanie plátna a výroba krojov. Bohaté lesy poskytovali príležitostnú prácu pri ich ošetrovaní i drevárskom spracovaní. Zo záznamov urbáru je zrejmé, že ešte v roku 1512 bolo v obci 12 rybníkov, z ktorých polovica sa ešte v tej dobe užívala. Zaujímavý je nález pustovne – základov kláštora františkánov v Kňažej doline, kde stál v minulosti kaštieľ rodiny Pongrácovcov.
Kultúra a zaujímavosti.
Kultúra.
V obci je aktívna kultúrno-športovo-spoločenská i divadelná činnosť, čomu napomáha moderný kultúrny dom i vybudovaný športový areál TJ Zavažan. Významná je piesňová a folklórna tradícia. V Kálnici sa prvé divadlo hralo po slovensky už v roku 1906.
Historický ráz pripomínajú dodnes zachované hlinené sedliacke tzv. „domy s výškou“. Ovocné sady umožňujú výrobu kvalitných ovocných destilátov, z ktorých najznámejšia je Kálnická slivovica. Je zaujímavé, že vinohrad poľnohospodárskeho družstva je najsevernejšie položeným veľkovýrobným vinohradom na Slovensku.
Turistika.
Obec sa do povedomia dostáva zvyšujúcim sa cestovným ruchom a podujatiami presahujúcimi rámec obce v športe, chovateľstve a kultúre. Sústava horských ciest ponúka dobré podmienky pre turistiku a cykloturistiku s možnosťou, po turistickej značke, i výstupu na horský hrebeň. Pri výstupe na horský hrebeň je možné prenocovať vo voľne prístupnom turistickom zrube „Izbe“, ktorý sa už stal vyhľadávaným útočišťom turistov idúcich po horskom hrebeni.
Lesy sú vyhľadávanou a známou lokalitou pre zber nielen liečivých rastlín, ale hlavne húb. Prevažne bukové a dubové lesy dávajú dobré predpoklady i na veľkovýrobu kvalitného drevného uhlia, ktoré sa v Kálnici vyrába. Známe sú i prekrásne lokality viacerých druhov orchideí.
Kočovce

Kočovce sú obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom, 
Polohopis.
Geografickou dominantou krajiny je masív "Sochoňa" () a masív "Skalky" () majúci bridlicový charakter.
Časti obce.
Obec Kočovce pozostáva z troch miestnych častí: Rakoľuby, Beckovská Vieska a samotných Kočoviec.
Dejiny.
Najstaršie osídlenie územia Kočoviec z prehistorickej doby dokazuje nález črepov a štiepaných kamenných nástrojov na Kočovskej Skalke pochádzajúci pravdepodobne z mladšej doby kamennej. Obec vznikla zlúčením troch samostatných obcí v roku 1960.
V nej sú vedené ako obec, či zem Kočovce. Kým Veľké (tiež Horné) Kočovce patrili panstvu Beckov (hrad), Malé (Zemianske) Kočovce vlastnilo niekoľko zemianskych rodín. Okrem kočovských rodin to boli rodiny Kálnických, Rakoľubských, Dubnických a Príleských. Práve podžupan Príleský dal v roku 1730 postaviť súčasnú dominantu obce, barokový kaštieľ. Veľké a Malé Kočovce sa zlúčili v roku 1892. Obyvateľstvo sa v minulosti živilo najmä poľnohospodárstvom a chovom dobytka. Historickým symbolom obce je podľa najstaršej pečatnej pamiatky z roku 1784 vŕba vyrastajúca pri potoku.
Rakoľuby vystupujú v stredovekých listinách po prvýkrát v roku 1262 pod názvom Rakolup, 1340 Rakalap a 1501 Rakoluby. V čase najstarších písomných pamiatok bola obec majetkom rodov z Rakoľúb, Kálnice a Kočoviec. Neskôr ju vlastnili šľachtické rodiny Dubnických, Medňanských, Marcibáni a naposledy Bánoci. V obci bol v rokoch 1650-1655 postavený neskororenesančný kaštieľ. Obyvateľstvo sa v minulosti zaoberalo poľnohospodárstvom. V 19. storočí tu pracovala pálenica. Historickým symbolom obce je podľa obecnej pečate z roku 1840 rak.
Beckovská Vieska sa po prvýkrát objavuje v písomných prameňoch v roku 1396 v tvare "Wiezka". V tom čase patrila polovica obce panovníkovi. V 17. storočí bola rozdelená na Hornú a Dolnú Viesku. V 17. storočí patrila pod majetkovú správu Beckovského panstva. Z prvej polovice 19. storočia pochádzala v súčasnosti zbúraná jednopodlažná budova kúrie. Tak ako v predchádzajúcich obciach bolo hlavným zamestnaním obyvateľov poľnohospodárstvo, čo sa odrazilo aj na historickom symbole obce, ktorý podľa pečate z roku 1740 pozostáva z kompozície dvoch kosákov.
V roku 1940 vybudovali Štátne lesy diviačiu oboru, ktorá sa rozkladá na lesa. V obore sa chová diviačia zver a muflóny. V obci sa každoročne v auguste konajú hodové slávnosti a futbalový medziobecný turnaj O Putovný pohár starostu.
Lubina (okres Nové Mesto nad Váhom)

Lubina je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom. K obci patria aj osady Kopcové, Dúbrava a U Ličkov, ktoré boli vo februári 1945 vypálené nemeckými vojakmi, za pomoc partizánom. Celkom bolo zničených 11 budov.
Polohopis.
Obec Lubina leží na slovensko-moravskom pohraničí - v podjavorinskej oblasti. Je takmer úplne zovretá v horskej doline, ohraničenej hlavným hrebeňom Bielych Karpát zo severu a ich bočnými výbežkami z východu a západu. Na juhovýchode je jej chotár ohraničený Malými Karpatami. Obec je orientovaná severojužným smerom a kopanice sú roztrúsené po svahoch bočných výbežkov. Dominantu tvorí najvyšší vrch chotára a celých Bielych Karpát - Veľká Javorina (). Najnižšie položené miesto je v dolnej časti obce - 
Okrem centrálnej obce spadajú do katastra aj desiatky ďalších kopaničiarských usadlostí, ktoré sa ležia hlavne nahor proti smeru toku Kamečnice. Susednými obcami Lubiny sú Stará Turá, Strání - Květná, Moravské Lieskové a Bzince pod Javorinou. Územie je koridorom k najvyššiemu vrcholu Bielych Karpát - k Veľkej Javorine. Južnou časťou katastra prechádza cesta druhej triedy z Nového mesta nad Váhom do Starej Turej, Myjavy a ďalej na Záhorie.
Názov.
Lubina je odvodený od slovného základu „lub“ vo význame lyko, podkôrna časť listnatého stromu. Pomenovanie osady v takomto poraste - dubovom - „dubina, dubina, bude z teba Lubina“, je i základom povesti o založení obce.
Obyvateľstvo.
Náboženská štruktúra.
Obec je takmer čisto evanjelická. V súčasnosti je farský úrad evanjelickej cirkvi v Lubine zároveň aj sídlom Považského seniorátu. Seniorkou je ThDr. Eva Juríková.
Kultúra a zaujímavosti.
Zaujímavosti.
Pri obci bol v rokoch 1973 - 1977 vŕtaný hlboký oporný vrt Lu-1 Lubina, ktorý dosiahol hĺbku 3300 m.
Lúka (obec)

Lúka je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom. 
Kultúra a zaujímavosti.
Prírodné zaujímavosti.
V katastrálnom území obce sa nachádza národná prírodná rezervácia Tematínska lesostep, časť NPR Javorníček, časť PR Kňaží vrch a časť územia európskeho významu Natura 2000 – Tematínske vrchy. V obci je vrt prírodnej minerálnej vody Matúšov prameň (CC-1). Nachádzajú sa tu aj dva vodospracovateľské podniky, SLOVENSKÉ PRAMENE A ŽRIEDLA Budiš a.s. a Vodax a.s. (Lucka). 
Občianska vybavenosť.
16. septembra 2006 bol v obci posvätený nový rímskokatolícky kostol Bolestnej Panny Márie.
Modrová

Modrová (, , "do roku 1927 Veľká Modrovka") je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom, V katastrálnom území obce sa nachádza časť prírodnej rezervácie Kňaží vrch a časť územia európskeho významu Natura 2000 – Tematínske vrchy.
Modrovka

Modrovka je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Polohopis.
Obec je najjužnejšie položenou obcou mikroregiónu Beckov-Zelená Voda-Bezovec. Leží na styku západného úpätia strednej časti Považského Inovca s považským výbežkom Podunajskej nivy. Stred obce je vo výške 180 metrov nad morom. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1348, keď sa spolu s obcou Modrová (a ďalšími obcami) stala súčasťou novoformovaného tematínskeho panstva. História osídľovania tohto územia však siaha až do staršej doby kamennej, teda pred 25 000 rokmi. V období 2 svetovej vojny sa v blízkosti zrútilo vojenské lietadlo anglického letectva.
Moravské Lieskové

Moravské Lieskové je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Polohopis.
Moravské Lieskové je rozsiahla kopaničiarska obec na slovensko-moravskom pomedzí. Leží na úpätí Bielych Karpát vo výške v údolí riečky Klanečnice, severozápadne od Nového Mesta nad Váhom.
Rozprestiera sa v dĺžke a na severozápadnej strane hraničí s obcou Strání, miestnou časťou Květná. Ďalšie okolie tvoria obce: Nová Bošáca, Bošáca, Zemianske Podhradie, Dolné Srnie, Bzince pod Javorinou a Lubina.
Katastrálne územie obce má . Viac ako polovica katastrálneho územia patrí do Chránenej krajinnej oblasti Bielych Karpát.
Obec má územie s rozptýleným typom osídlenia. V súčasnosti žije v obci 2 553 obyvateľov. Je tu viacero osád i rozmanitosť pomenovania. Hlavné časti obce podľa nového usporiadania sú: Moravské Lieskové, Brestové, Bučkovec a Šance. Na oboch stranách riečky Klanečnice sa v okolitom kopcovitom teréne rozprestierajú mnohé osady Malej a Hrubej Strany.
Nachádza sa v oblasti živočíšstva listnatých lesov a dubových lesov v severnom miernom pásme s prechodnými vplyvmi kontinentálneho a oceánskeho podnebia.
Nová Lehota (okres Nové Mesto nad Váhom)

Nová Lehota je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji, ktorá sa preslávila slovenským seriálom Horná Dolná. 
Polohopis.
Obec leží v Považskom Inovci, pod vrcholom Bezovca tvoriaceho dominantu okolitej krajiny.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka pochádza z listiny Ľudovíta I. z roku 1348 v súvislosti príslušnosti obce k panstvu Tematín. Rozdiel v čase vzniku "Starej" a "Novej Lehoty" nebol veľký preto aj v tomto dokumente vystupujú pod spoločným menom "Lehata". Dejiny osídlenia však siahajú do hlbšej minulosti. Dokladom sú dve zatiaľ nedokonale preskúmané hradiská ľudu lužickej kultúry, vybudované v staršej železnej dobe, teda asi pred 2500 rokmi na vrchu "Úhrad" a "Hradisko". Kotlinou "Novej Lehoty" viedla v období Veľkej Moravy pravdepodobne dôležitá komunikácia spájajúca oblasť Nitry s významnými slovanskými strediskami na dolnom povodí Váhu. Obe "Lehoty" boli vďaka svojej geografickej izolácií obcami, kam modernizácia dedinského života spojená s premenami a zánikom tradičných foriem ľudovej kultúry zavítala neskôr.
Kultúra a zaujímavosti.
Zaujímavosti.
V obci sa natáčal slovenský komediálny seriál "Horná Dolná" (2015-2022) z produkcie TV Markíza.
Turistika.
Bezovec () leží 2 km od obce patrí k najvýznamnejším turistickým lákadlám okolia. Po jeho rozložitých svahoch prechádza hranica katastrov oboch Lehôt a tak sa vrch delí symbolicky medzi "Starú" a "Novú Lehotu". Z vrcholu je pekný výhľad, lyžiarske stredisko. V okolí sa nachádzajú chránené územia Mokvavý prameň, Dubový vŕšok, Švibov a časť územia Natura 2000 - Tematínske vrchy.
Nová Ves nad Váhom

Nová Ves nad Váhom je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Šport.
Pôsobí tu futbalový klub SFK Nová Ves nad Váhom.
Očkov

Očkov je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom. 
Dejiny.
Na území dnešnej obce Očkov bolo sídlisko únětickej kultúry zo staršej doby bronzovej, velaticko-baierdorfská kniežacia mohyla z mladšej doby bronzovej, najväčšie u nás známe rímsko-barbarské pohrebisko s nálezom mramorovej urny, slovanské sídliskové nálezy z 10.11. storočia. Obec sa spomína od roku 1321 v podobe Wchkou, z roku 1321 ako Ochko, z roku 1808 ako Očkov, maďarsky Ocskó.
Obec patrila Očkajovcom, v 18. storočí časť obce panstvu Čachtice. V roku 1709 ju zničili cisárske vojská. V roku 1715 mala vinice a 14 domácností, v roku 1753 24 rodín, v roku 1787 36 domov a 283 obyvateľov, v roku 1828 54 domov a 372 obyvateľov. Zaoberali sa poľnohospodárstvom a vinohradníctvom.
Po roku 1918 sa obyvatelia popri poľnohospodárstve zaoberali aj výšivkárstvom (najmä v rokoch 19381939). V rokoch 19251929 uskutočnili pozemkovú reformu.
Pobedim

Pobedim je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Polohopis.
Nachádza sa medzi Piešťanmi a Novým Mestom nad Váhom, západne od diaľničného úseku Piešťany – Horná Streda. Do obce možno prísť z Piešťan (odbočka na Veľké Orvište, Bašovce, Pobedim a Hornú Stredu). Z obce je možnosť cestovať autom cez Podolie a Častkovce do Čachtíc a Nového Mesta nad Váhom. 
Dejiny.
Obec je známou archeologickou lokalitou s nálezmi z doby bronzovej, rímskej a slovanskej. V chotári obce bolo objavené slovanské hradisko z obdobia Veľkej Moravy. Intravilán Pobedima bol osídlený v 12.13. storočí. Donedávna bol rokom prvej písomnej zmienky rok 1392. Podľa novších výskumov prvá písomná zmienka pochádza z roku 1355. V tomto období patril do majetku čachtického hradu. V roku 1392 osadu Pobedim daroval uhorský kráľ významnému feudálovi Ctiborovi zo Ctiboríc. Od roku 1414 bola obec súčasťou majetku Prepozitúry P. Márie v Novom Meste nad Váhom. Obývali ju roľníci a v západnej časti obce sa nachádzal pôvodne habánsky mlyn. V noci z 1. októbra na 2. októbra roku 1928 sa v obci odohral pogrom, namierený na obyvateľov neďalekej rómskej osady. Výsledkom útoku približne 60 dedinčanov na spomínanú osadu bolo okrem dvadsiatky zranených aj šesť mŕtvych: jeden muž, štyri ženy a jedno šesťročné dieťa.
Podolie (okres Nové Mesto nad Váhom)

Podolie je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Potvorice

Potvorice sú obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Dejiny.
Na území dnešnej obce Potvorice bolo žiarové pohrebisko s keramikou pražského typu, najstaršie známe na Slovensku. Obec sa spomína v roku 1263 vo forme Potworich, neskôr Pothowarich, Pothoworich, Potuorch, z roku 1348 ako Pathwaricz, z roku 1773 ako Potworicze, z roku 1920 ako Patvarovce, z roku 1927 ako Potvorice, po maďarsky Patvarós. Obec patrila ku kráľovským majetkom, neskôr zemepánom Ruttkayovcom, Báršoňovcom, Čákiovcom, Jesenským a iným. V roku 1715 mala obec 2 mlyny, 25 poddanských a 11 želiarskych domácností, v roku 1753 mala 57 rodín, v roku 1787 mala 47 domov a 369 obyvateľov, v roku 1828 mala 46 domov a 316 obyvateľov. Zaoberali sa poľnohospodárstvom. Pri tradičnom zamestnaní zostali aj po roku 1918.
Považany

Považany sú obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1263. V roku 1960 vznikla obec zlúčením obcí "Mošovce", "Svätý Kríž" a "Vieska". 
Svätý Kríž.
Lokalita na pravom behu Váhu v blízkosti Nového Mesta nad Váhom, patrila do Nitrianskej stolice. Vznik lokality sa datuje do 12. storočia. Prvá písomná zmienka sa nachádza v listine datovanej 6. októbra 1297. V nej nitrianska kapitula potvrdila, že Mikuláš, syn Jakuba, zemana zo Svätého Kríža (Kereztwr), odpredal za 64 mariek usadlosť Svätý Kríž so všetkými úžitkami a príslušenstvom a odovzdal do trvalej držby svokrovi Athlykovi, synovi Othu, jeho dedičom a ich nástupcom. Starý názov Kereztwr sa nachádza v listine z roku 1357 a aj v portálnom súpise z roku 1452. Vtedajší kostol postavili v polovici 13. storočia pravdepodobne nemeckí križiaci, ktorí dostali donáciu na Veľké Kostoľany, Žlkovce a Zelenice. Fara odvádzala roku 1332 pápežský desiatok. Patrocinium kostola bolo Povýšenie sv. kríža. Farárom v rokoch 1332 až 1337 bol Aegidius. Podľa portálneho súpisu z roku 1533 patril Svätý Kríž zemanom Svätokrížskym.
Podľa cirkevnej vizitácie z roku 1560 zemepánom lokality bol Sentpéteri. V tom čase bol kostol a pri ňom sa nachádzajúci cintorín v dezolátnom stave. V roku 1598 bolo v dedine deväť zemianskych domov, v roku 1600 osem, 1601 desať a v roku 1603 šesť domov. V roku 1715 mala sedem želiarskych domácností a v roku 1753 dvadsaťsedem rodín. V roku 1787 tu bolo 38 domov a 319 obyvateľov. V roku 1828 vzrástol počet domov na 54 a počet obyvateľov na 380. Obyvateľstvo sa okrem poľnohospodárstva zaoberalo košikárstvom.
Mošovce.
Najstarší záznam o Mošovciach je v listine Bela IV. z 18. marca 1263, ktorou udeľuje kláštoru na Panónskom vrchu výmenou za svoje majetky pri Köszegu Nové Mesto nad Váhom a majetky na okolí. Pri vymedzení tohto majetku sa uvádza, že hraničí popri Váhu s obcou Mošovce, v miestach, kde je háj Lusuch a cesta, ktorá vedie až k nejakej hruške a odtiaľ k čachtickým viniciam. Obec patrila viacerým zemanom. V roku 1715 mala 6 poddanských a 13 želiarskych domácností, v roku 1753 tu žilo 28 rodín. V roku 1787 tu bolo 38 domov a 263 obyvateľov. V roku 1828 vzrástol počet domov na 76 a počet obyvateľov na 528. Zaoberali sa roľníctvom, čipkárstvom a výšivkárstvom.
Vieska nad Váhom.
Obec sa spomína v roku 1368. Patrila ku kráľovským majetkom, neskôr panstvu Tematín, potom viacerým zemanom. Ako aj v ostatných obciach i vo Vieske narobil Váh často mnoho škôd. Najväčšej povodni v roku 1813 padlo za obeť viacero domov. V roku 1753 tu žilo 17 poddanských rodín, v roku 1787 mala 12 domov a 110 obyvateľov, v roku 1828 poklesol počet domov na 10 a znížil sa aj počet obyvateľov na 67. Na Váhu pracovali do roku 1904 tri mlyny. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom.
Stará Lehota

Stará Lehota je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Polohopis.
Radová dedina leží v doline pohoria Považský Inovec, v hornej časti údolia Modrovského potoka, 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1348, keď sa spomína namiesto súčasných dvoch (Starej a Novej) len jedna Lehota (Lehata). Pravdepodobne už v tej dobe išlo o celé územie, v ktorom sa vyskytovali obe osady. Názov obce napovedá o jej vzniku. Ľuďom, ktorí sa podujali zúrodniť a kolonizovať neplodné, zväčša horské oblasti udeľovali zemepáni na určitý čas úľavu – lehotu od odvodov, naturálnych dávok či peňažnej renty. Stará Lehota, podobne ako aj ostatné obce stredného Považia patrila panstvu Tematín a neskôr početným zemanom. Vďaka čiastočnej geografickej izolácii sa na lehotách udržali zvyky a tradície dlhšie ako v iných obciach mikroregiónu. Ešte v prvej polovici 20. storočia sa gazdovi pred prvou oračkou pripravovalo zvláštne jedlo, záprah aj gazda sa pokropili svätenou vodou. Tento úkon mal zabezpečiť gazdovi zdravie, dostatok vlahy a ochranu obilia pred sneťou. Vyorané skaly sa kládli na násyp v bočnej svahovej časti poľa, ktorý spevňoval svah a zabraňoval erózii.
Jedným zo spôsobov obživy miestnych obyvateľov bolo poľnohospodárstvo. Významnou činnosťou bolo kosenie, chov domácich zvierat, najmä hovädzieho dobytka a oviec, ktoré mal na starosti obecný pastier. Najdôležitejším zdrojom obživy bol les. Popri ťažbe palivového a stavebného dreva, výrobe dreveného náradia bol výrazným zdrojom príjmov aj zber lesných plodov a húb.
Podľa patróna miestneho kostola, sv. Mikuláša je odvodený aj motív obecného znaku. Strieborná postava sv. Mikuláša stojí na striebornej pažiti, v pravej ruke drží barlu a v ľavej knihu s troma zlatými guľami.
Prírodné zaujímavosti.
Jaskyňa "Pod Teplým vrchom" neoplýva krasovou výzdobou, no je dokladom o krasovatení karbonatických hornín. Nachádza sa nad záchytom vodného zdroja južne od Starej Lehoty a dosahuje dĺžku niekoľko desiatok metrov. V súčasnosti je neprístupná a o jej sprístupnení pre verejnosť sa zatiaľ neuvažuje. Viažu sa na ňu viaceré povesti.
Poloha obce poskytuje vhodné podmienky na turistiku a cykloturistiku, atraktívnou a pomerne blízkou destináciou je zrúcanina hradu Tematín, ako aj pestré lesy Považského Inovca.
V katastrálnom území obce sa nachádza časť národnej prírodnej rezervácie Javorníček a časť územia európskeho významu Natura 2000 – Tematínske vrchy.
Trenčianske Bohuslavice

Trenčianske Bohuslavice sú obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Vaďovce

Vaďovce sú obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Višňové (okres Nové Mesto nad Váhom)

Višňové je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom.
Polohopis.
Obec Višňové leží na úpätí severných výbežkov Malých Karpát pod Čachtickým hradom. Od Nového Mesta nad Váhom je vzdialená juhozápadne. Stred obce na nachádza v nadmorskej výške Rozloha obce je , k 31. 12. 2013 mala obec 169 obyvateľov. Nad Višňovým sa vypína hrad Čachtice. Obcou preteká Jablonka. V katastrálnom území obce sa nachádza časť NPR Čachtický hradný vrch.
Zemianske Podhradie

Zemianske Podhradie je obec na Slovensku v okrese Nové Mesto nad Váhom,