Mučeníčky z Valenciennes

Mučeníčky z Valenciennes († 17. a 23. október 1794, Valenciennes, Francúzsko) je skupina mníšok, ktoré boli popravené počas Veľkej francúzskej revolúcie. Katolícka cirkev ich uctieva ako blahoslavené.
Zoznam mučeníčok.
Mučeníčky sú radené podľa dňa popravy:
Historické okolnosti.
Prenasledovanie.
Po vypuknutí veľkej francúzskej revolúcie, aj keď ustal prvotný teror a masové zabíjanie, nastalo prenasledovanie katolíckej cirkvi. Uršulínsky kláštor musel pod vedením Klotildy Angely najprv predať časť pôdy, aby mohli zaplatiť dlhy, ktoré na ne uvalila nová vláda, a v roku 1790 museli deklarovať, či chcú jednotlivé sestry aj naďalej žiť v kláštore. Väčšina si zvolila túto možnosť, niektoré odišli ku svojim rodinám. V nasledujúcom roku začínajú silnieť útoky, aby sa prešli na „lepšiu“ vieru. Mníšky pevne vyhlásili, že chcú zostať v jednote s Rímskokatolíckou cirkvou.
V roku 1792 vydalo Národné zhromaždenie dekrét, ktorým sa zakazovali akékoľvek rehoľné spoločnosti. Revolucionári vtrhli aj do Valenciennes a okrem iného zničili budovu klariského kláštora. Uršulínky a ďalšie sestry sa rozhodli odísť do mesta Mons v Belgicku, kde sa uchýlili do uršulínskeho kláštora.
Habsburské vojská obsadili 11. novembra 1793 mesto Valenciennes. Počas tohto obdobia nastal v meste čas pokoja a stability. Preto sa mníšky rozhodli vrátiť, aby sa venovali apoštolátu a výchove dievčat. O rok neskôr sa však od júla približovali k regiónu povstalecké vojská, až kým v septembri nezískali znovu kontrolu nad mestom. Tí sa snažili obnoviť predchádzajúci režim v meste, preto začali znovu prenasledovať zasvätené osoby. V noci z 1. na 2. september 1793 vtrhli do uršulínskeho kláštora a zadržali sestry. Všetky boli obvinené z nepovolenej emigrácie a vykonávania nelegálnej činnosti, teda učenia katolíckeho náboženstva. Následne boli uväznené vo vlastnom kláštore, do ktorého boli privedené aj iné osoby podozrivé z porušenia dekrétu. V tomto konvente tiež sídlil aj tribunál.
Súdny proces a poprava.
Počas súdneho procesu sa predstavená rádu Klotilda Angela (ktorú do tejto funkcie zvolili v roku 1790) snažila prevziať na seba celú zodpovednosť, aby ušetrila životy svojich spolusestier. Revolucionári však odsúdili na smrť všetky mníšky. Po niekoľkotýždňovom neľudskom väznení tak boli popravené gilotínou, a to v dvoch skupinách. K vykonaniu rozsudku došlo najprv 17. októbra, keď prišli o život Natália Vanotová, Laurentína Prinová, Mária Uršuľa Bourlová, Mária-Lujza Ducretová a Augustína Desjardinsová. Sestry kráčali k popravisku neochvejne, ba dokonca až s akousi radosťou. Bl. Klotilda Angela po tejto poprave napísala neteri: „"Päť spolusestier už vystúpilo pod gilotínu s nevýslovnou odvahou a radosťou...“" O šesť dní neskôr, 23. októbra, boli popravené Klotilda Angela Paillotová, Jozefína Lerouxová, Školastika Lerouxová, Mária-Františka Lacroixová, Kordula Barréová a Anna-Mária Errauxová. Počas vystupovania na plošinu spievali viaceré hymny a loretánske litánie.
Podľa vtedajších zvykov boli pochované na miestnom cintoríne Saint-Roch. Ich hroby však neboli známe až do roku 1925, keď počas rozširovania cintorína natrafili na päť tiel, z ktorých jedno telo malo lebku otočenú smerom nadol. Následné analýzy preukázali, že išlo o päť žien. Predpokladá sa, že teda išlo o telá mučeníčok, pretože v tom čase bývali gilotínou sťatí len muži.
Uctievanie.
Skúmanie možnosti blahorečenia bolo zahájené 30. mája 1900. Za blahoslavené ich vyhlásil 13. júla 1920 pápež Benedikt XV.
Rímske martyrológium ich uvádza dvakrát: mníšky, ktoré zomreli v prvej skupine, majú pamätný deň 17. októbra, tie v druhej skupine 23. októbra. V praxi sa zvyknú sláviť spoločne 23. októbra, keď bola popravená ich opátka.