burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Wicked (muzikál)

Wicked: The Untold Story of the Witches of Oz je broadwayský muzikál. Autorom hudby a textov piesní je Stephen Schwartz, autorom libreta Winnie Holzman. Muzikál je inšpirovaný románom Gregoryho Maguirea z roku 1995: "" (alternatívnym príbehom filmu "Čarodejník z krajiny Oz" a klasického príbehu L. Franka Bauma z roku 1900, "The Wonderful Wizard of Oz"). Dej muzikálu je príbeh z perspektívy čarodejníc z krajiny Oz; začína sa pred príchodom Dorotky z Kansasu do Oz a pokračuje po ňom. "Wicked" je príbeh dvoch neočakávaných priateliek: Elphaby (Čarodejnica zo západu) a Galindy (neskôr si zmení meno na Glinda, Dobrá čarodejnica), ktoré prekonávajú svoje opačné osobnosti a názory, rivalitu v láske, reakcie na skorumpovanú vládu Čarodejníka a nakoniec aj Elphabin pád. Obsahuje viacero odkazov na film z roku 1939, ako aj na Baumov román.
Produkčne sa na muzikáli podieľala firma Universal Stage Productions v spolupráci s Marcom Plattom, Jonom B. Plattom a Davidom Stoneom, muzikál režíroval Joe Mantello a za choreografiu bol zodpovedný Wayne Cilento. Po pred-broadwayovským skúšobnom uvedení v San Franciscu (v Curran Theatre) počas mája a júna 2003 mala inscenácia muzikálu v októbri 2003 svoju premiéru v Gershwin Theatre na Broadwayi. Medzi pôvodnými predstaviteľmi hlavných úloh bola Idina Menzel (Elphaba), Kristin Chenoweth (Glinda) a Joel Grey v roli Čarodejníka.
"Wicked" oslávil svoje desiate výročie na Broadwayi 30. októbra 2013. 4. decembra 2016 o 14:00, "Wicked" uviedol svoje 5 462. predstavenie Stal sa tak deviatym najdlhšie hraným muzikálom na Broadwayi pred "Kráska a zviera". K 1. októbru 2017 bol "Wicked" 8. najdlhšie hraný muzikál (5 811 repríz). Typické predstavenie "Wicked" trvá približne dve hodiny a 30 minút vrátane 15 minútovej prestávky.
Úspech na Broadwayi inšpiroval viacero ďalších naštudovaní celosvetovo vrátane niekoľkých severoamerických, naštudovania na West End (s nomináciou na Laurence Olivier Award a iných. Od svojho debutu v roku 2003 "Wicked" prekročil rekordy v predaji lístkov, v súčasnosti drží rekordy v Los Angeles, Chicagu, St. Louis, a Londýne. Počas týždňa končiaceho 2. januárom 2011 naštudovania v Londýne, na Broadwayi a oba turné po Severnej Amerike naraz prekonali svoje rekordy v najvyššom týždennom hrubom zisku. Počas posledného týždňa roka broadwayské naštudovanie opäť prekonalo tento rekord keď zarobilo 3,2 miliónov amerických dolárov.
V marci 2016 "Wicked" prekročil miliardu dolárov zisku z Broadway čím sa zaradil k predchádzajúcim dvom "Fantómovi opery" a "The Lion King". V júli 2017 "Wicked" predbehol "Fantóma opery" a stal sa druhou najziskovejšou show na Broadway, len "The Lion King" získal viac.
Sthennis z Olynthu

Sthennis () bol grécky sochár z prelomu 4. a 3. storočia pred Kr.
Sthennis, syn Hérodóra z Olynthu, bol grécky sochár činný na prelome 4. a 3. storočia pred Kr. Tvoril hlavne sochy z bronzu. Keď macedónsky kráľ Filip II. v roku 348 pred Kr. jeho rodný Olynthos zničil, odsťahoval sa do Atén, kde prijal aténske občianstvo. O sochárskej tvorbe Sthennida nám podávajú svedectvá písomné správy antických autorov, ako i niekoľko objavených jeho menom signovaných podstavcov jeho nezachovalých diel.
Rímsky spisovateľ Plínius, ktorý ho zaradil do plejády najvýznamnejších ľudí čias 113. olympiády (v rokoch 328 až 324 pred Kr.), z množstva jeho diel vyzdvihuje sochy božstiev Jupitera, Ceres a Minervy (totožných s gréckymi božstvami Dia, Demetry a Atény) umiestnených v chráme Concordia (západne od Rímskeho fóra) v Ríme. Staroveký cestovateľ Pausanias zaznamenal, že bol autorom sôch boxerov Pyttala a Choirila z Élidy, olympijských víťazov z rokov 320 a 316 pred Kr., ktoré videl na posvätnej pôde Olympie. Medzi jeho diela patrila aj socha Autolyka, legendárneho zakladateľa gréckeho mesta Sinópé, ktorá zaujala gréckeho geografa Strabóna v Kárii.
Nápis na podstavci z bieleho mramoru objavený v archeologickej lokalite starovekej boiótskej veštiarne Amfiareion, datovaný do rokov 287 až 281 pred Kr., uvádza, že Aténčan Sthennis zhotovil sochu tráckeho kráľa Lysimacha. Táto socha stála pravdepodobne v chráme zasvätenom Amfiaraovi, jedného z vodcov vojny "siedmich proti Tébam". Z ďalšieho nápisu z podstavca objaveného v Ríme je znateľné, že zhotovil sochu "Dióna", dnes už neznámeho filozofa z Efezu.
Revúcka vrchovina

Revúcka vrchovina je geomorfologický celok Slovenského rudohoria na Slovensku. Predstavuje pás územia od Lučenca po Rožňavu, vtiesneného medzi Stolickými vrchmi na severe a mierne zvlnenou Juhoslovenskou kotlinou. Najvyšší vrch Veľký Radzim dosahuje 
Polohopis.
Rozsiahle územie vrchoviny sa tiahne v páse od juhozápadu na severovýchod a obkolesujú ju Veporské vrchy (severozápad), Stolické vrchy (sever), Volovské vrchy (severovýchod a východ), Rožňavská kotlina a Slovenský kras (juhovýchod), Juhoslovenská kotlina (juh) a Ostrôžky (západ).
Geomorfológia.
Revúcka vrchovina patrí do geomorfologickej oblasti Slovenské rudohorie, subprovincie Vnútorné Západné Karpaty, provincie Západné Karpaty, podsystému Karpaty a Alpsko-himalájskej sústavy.
Revúcka vrchovina sa delí na 5 podcelkov, ktoré zahŕňajú 9 časti:
Vrchy a sedlá.
Najvyššie vrchy Revúckej vrchoviny ležia v jej severovýchodnej časti:
Sedlá sú zväčša plytké a nevýrazné, najvýznamnejšie sú:
Doliny.
Doliny prebiehajú prevažne od severu na juh, zo Stolických hôr do Juhoslovenskej kotliny a tým smerom pretekajú aj potoky a rieky. Západná časť pohoria patrí do povodia rieky Ipeľ, stredná a východná časť je súčasťou povodia Slanej. Údoliami tiež vedú komunikácie a niekoľko lokálnych železničných tratí.
Turizmus.
Revúcku vrchovinu križuje množstvo lokálnych a viacero regionálnych turistických trás. Medzi významné trasy patrí chodník Márie Széchy, spájajúci Muránsky hrad a Fiľakovský hrad a dôležitou križovatkou turistických chodníkov je lokalita Hrádok nad Ochtinou. Veľmi vyhľadávanou lokalitou je národná prírodná pamiatka Ochtinská aragonitová jaskyňa, zapísaná na zozname Svetového dedičstva UNESCO. Raritou je aj nedokončený tunel pod Homôľkou.
Železničná stanica Brno-Královo Pole

Brno Královo Pole je železničná stanica v Brne, ktorá sa nachádza vo štvrti Královo Pole na adrese Budovcova 2719/2. Prechádza ňou trať Havlíčkův Brod – Kúty.
Stanica je dopravný uzol s napojením na brniansku mestskú a prímestskú hromadnú dopravu. Uzlom denne precestuje aj 10 tisíc ľudí. Stanica je súčasťou Integrovaného dopravného systému Juhomoravského kraja. a patrí medzi cestujúcimi najvyužívanejšie v kraji.
Dejiny a budúcnosť.
Železničná trať Brno – Tišnov bola vybudovaná v roku 1855. Terajšie nádražie vzniklo v 50. rokoch dvadsiateho storočia. V roku 2010 bola v pláne rekonštrukcia stanice, jej výpravná budova mala mať vzhľad vážky. Autorom návrhu bol Petr Parolek. Nádražie bolo v júli 2016 prevedené z majetku Českých dráh do majetku Správy železniční dopravní cesty. V roku 2016 bola v pláne rekonštrukcia v hodnote 1,8 miliardy Kč, ktorá by mala prebehnúť po roku 2020. Na opravu čaká staničná budova (ktorá je, ale z dvoch tretín nevyužívaná), nástupištia, koľaje a zabezpečovacie zariadenia. Mohlo by vzniknúť aj záchytné parkovisko pre ľudí dochádzajúcich do centra Brna zo severu.
Rekonštrukcia bola slávnostne zahájená 6. decembra 2023. Súčasná budova by mala byť zbúraná v júli 2024. Bude rekonštruované celé koľajisko, nástupištia budú bezbariérové, nový bude aj informačný systém. Obmedzenie prevádzky je plánované na marec 2024 až november 2025. Znížená kapacita sa prejaví hlavne v regionálnej doprave.
Doprava.
Na stanici stoja rýchliky linky R9 premávajúce na trase Brno – Tišnov – Křižanov – Žďár nad Sázavou – Havlíčkův Brod – Praha a tiež linky R3 a S3 IDS JMK Brno – Kuřim – Tišnov (– Žďár nad Sázavou). V rannej špičke vlaky do Tišnova premávajú každých 15 minút.
Ostatná doprava.
V uzlu končí jedna električková, jedna trolejbusová linka a jedna prímestská. Ďalšie mestské linky uzlom prechádzajú. Po testovacej prevádzke v novembri 2016 bola od decembra 2016 zavedená expresná linka E56 na linke Nemocnice Bohunice – Královo Pole, nádraží – Technologický park.
Služby.
Na nádraží sú pokladne ČD. V blízkosti sa nachádza predajňa cestovných dokladov Dopravného podniku města Brna.
David Trezeguet

David Sergie Trezeguet (* 15. október 1977, Rouen, Francúzsko) je bývalý francúzsky futbalový útočník argentínskeho pôvodu, ktorý ukončil kariéru v januári 2015.
Pelé ho v roku 2004 zaradil medzi 125 najlepších žijúcich futbalistov a v roku 2015
získal Golden Foot.
Klubová kariéra.
Desať sezón patril medzi opory talianskeho Juventusu Turín s ktorým vyhral Seriu A a dostal sa až do finále Ligy majstrov UEFA, kde jeho tím nestačil na AC Miláno.
V júli 2013 odišiel hosťovať z argentínskeho klubu River Plate do iného argentínskeho celku Newell's Old Boys potom čo s ním prestal tréner River Plate Ramón Díaz počítať. S Newell's Old Boys sa dohodol na ročnej zmluve.
Reprezentačná kariéra.
Najznámejšou chvíľou jeho kariéry sa stal gól v predĺžení finále EURA 2000 proti Taliansku, ktorým Francúzsko po titule majstra sveta v roku 1998 ovládlo i kontinentálny šampionát. Ako mladík bol pri oboch triumfoch, rovnako ako pri zisku striebornej medaily z majstrovstiev sveta v roku 2006 v Nemecku.
Majstrovstvá ASEAN vo futsale mužov 2017

Majstrovstvá ASEAN vo futsale mužov 2017 bol v poradí 14. turnaj majstrovstiev ASEAN vo futsale mužov, ktoré riadi Futbalová federácia ASEAN (AFF). Konal sa v dňoch od 26. októbra3. novembra 2017 v Hočiminovom Meste, vo Vietname, za účasti 9 tímov. Pôvodne sa malo na turnaji predstaviť aj družstvo Austrálie, po stiahnutí ktorého došlo aj k novému vyžrebovaniu skupín. Vietnam bol organizátorom subkontinentálneho šampionátu Juhovýchodnej Ázie tretíkrát, predtým hostil toto podujatie v rokoch 2009 a 2010, zakaždým v Hočiminovom Meste. Všetky zápasy sa odohrali v aréne "Phú Thọ Indoor Stadium" (vietnamsky "Nhà thi đấu Phú Thọ") s kapacitou 5 000 divákov. Svoj šiesty titul v rade získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad .
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia družstiev Juhovýchodnej Ázie na Majstrovstvá Ázie 2018, ktoré organizuje Taiwan. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá.
V januári 2017 hostilo Thajsko tiež subkontinentálny futsalový turnaj, ktorý sa mal pôvodne organizovať v roku 2016; v roku 2017 sa tak odohrali až 2 turnaje juhovýchodoázijských majstrovstiev.
Účastníci.
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom futsalovom rebríčku k 15. októbru 2017.
Dionysikles z Milétu

Dionysikles () bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr.
Dionysikles, syn Attina z Milétu, je máloznámy grécky sochár činný približne v 2. polovici 3. storočia pred Kr. Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku zaznamenal, že Dionysikles bol autorom sochy Démokrata z Tenedosu, olympijského víťaza v zápasení na 144. olympijských hrách v roku 204 pred Kr., ktorú videl v Olympii. 
Pôsobenie tohto umelca v staroveku potvrdzuje aj niekoľko objavených nápisov (datovaných na koniec 3. stor. pred Kr.) s jeho signatúrou z podstavcov diel, ktoré sa nezachovali. Nápis na podstavci z archeologickej lokality maloázijskej Didymy podáva svedectvo, že bol autorom sochy "Euktimena", víťaza v zápasení dorastencov na hrách v Didyme, ktoré sa konali na počesť boha Apolóna. Zo značne poškodeného nápisu na podstavci objaveného v Miléte je možné dedukovať, že zhotovilil sochu, ktorú pravdepodobne venovali ako votívny dar bohovi Apolónovi. Jeho meno je uvedené aj na ďalšom nápise z Milétu, ktorý je zoznamom prispievateľov (zrejme na chrám). Mnoho chrámov vlastnilo veľký majetok a do určitej miery slúžili aj ako banky a viedli o tom záznamy.
Mehmed I.

Mehmed I. (*1381, Bursa, Osmanská ríša – † 26. máj 1421, Bursa, Osmanská ríša), známy taktiež ako Mehmed Çelebi (v osmanskej turečtine: "چلبی محمد", "ušľachtilý") alebo Kirişci (z gréčtiny "Kyrtzes", "mladý pán"), bol Osmanský sultán, ktorý panoval medzi rokmi 1413 - 1421. Bol štvrtým synom sultána Bayezida I. a Devlet Hatun. Spočiatku vládol v Anatólii, neskôr po roku 1413 aj v európskej časti ríše.
Podbeskydská vrchovina

Podbeskydská vrchovina je geomorfologický celok na severe Slovenska. Je súčasťou provincie Západné Karpaty, subprovincie Vonkajšie Západné Karpaty a oblasti Stredné Beskydy.
Polohopis.
Na severe hraničí s Podbeskydskou brázdou, na severozápade s Oravskými Beskydami, na západe s Kysuckou vrchovinou a na juhu s Oravskou Magurou a Oravskou kotlinou. Na východe územie vymedzuje hranica s Poľskom. Na území vrchoviny leží jediná geomorfologická časť Lesnianska planina.
Podbeskydská vrchovina zaberá veľkú časť povodia Bielej Oravy a je teda predĺžená v smere západ - východ. Vodné toky smerujú prevažne severojužným smerom k Bielej Orave, ktorá tečie východným smerom. Časť územia je súčasťou CHKO Horná Orava.
Ján Šajbidor (vodný slalomár)

 
 
Ján Šajbidor (* 29. november 1982, Liptovský Mikuláš) je bývalý slovenský vodnoslalomár, ktorý súťažil v disciplíne K1. Je odchovanec klubu KTK Liptovský Mikuláš. V rokoch 1998 až 2015 bol členom slovenského reprezentačného družstva.
Je držiteľom dvoch medailí z majstrovstiev Európy, z toho jednej zlatej, keď sa turnaj konal v roku 2007 v Liptovskom Mikuláši. Bola to prvá zlatá medaila na ME v kajaku mužov pre Slovensko. V roku 2004 sa zúčastnil Letných olympijských hier v Aténach, na ktorých obsadil 12. miesto a do finále nepostúpil. Zúčastnil sa pätnástich ročníkov svetového pohára, na ktorých skončil najlepšie na 6. mieste. Okrem toho, je juniorský majster sveta z roku 2000 a juniorský majster Európy do 23 rokov z roku 2004.
Karkúk (rozlišovacia stránka)

Karkúk (iné názvy: nepresne Kirkúk; po kurdsky Kerkûk/Kerkúk; po anglicky "Kirkuk" ) môže byť:
Pantias z Chiosu

Pantias () bol grécky sochár z prelomu 5. a 4. storočia pred Kr.
Pantias, syn a žiak sochárskeho majstra Sóstrata z Chiosu, tvoril (zrejme hlavne z bronzu ako otec) hlavne v 2. polovici 5. storočia pred Kr. O jeho sochárskych dielach nám zanechal správy cestovateľ Pausanias po prehliadke Olympie. Ide tu o sochy olympijských víťazov, a to o sochu Aristea z Argosu, víťaza v dolichu v roku 420 pred Kr. a o sochy Nikostrata z Héraie a Xenodika z Kosu, víťazov boxu dorastencov v rokoch 416 a 400 pred Kr.
Majstrovstvá sveta v rugby league mužov 2017

Majstrovstvá sveta v rugby league mužov 2017 bol v poradí 15. turnaj majstrovstiev sveta v rugby league mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia rugby league (RLIF). Konal sa v dňoch od 27. októbra2. decembra 2017 v 13 mestách v Austrálii (8 dejísk), Novom Zélande (4 dejiská) a Papue-Novej Guinei (1 dejisko), za účasti 14 tímov. Úvodné stretnutie hostil štadión v Melbourne a finálové stretnutie sa uskutočnilo v Brisbane Stadium. Titul obhájila Austrália, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad Anglickom. Strieborné Anglicko sa dostalo do finále po 22 rokoch.
Organizátori.
Záujem usporiadať MS 2017 prejavili tri krajiny, ktoré svoju kandidatúru museli poslať do sídla RLIF najneskôr do novembra 2012: spoločná kandidatúra Austrálie a Nového Zélandu, ktorí započali svoj záujem už v roku 2010, a kandidatúra Južnej Afriky. Vo februári 2014 RLIF oznámila, že organizátorom sa stala spoločná kandidatúra Austrálie a Nového Zélandu. Austrália bola organizátorom svetového šampionátu štvrtýkrát, predtým hostila toto podujatie v rokoch 1957 a 2008 a spoluhostila s Novým Zélandom v rokoch 1968 a 1977. V októbri 2014 sa rozhodlo o tom, že spoluhostiteľom MS 2017 sa stala aj Papua-Nová Guinea, ktorá hostila 3 zápasy v Port Moresby, čím sa jej národné družstvo automaticky kvalifikovalo na záverečný turnaj.
Kvalifikácia.
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku RLIF.
Zoznam SAO objektov

Toto je zoznam objektov katalógu Smithsonian Astrophysical Observatory Star Catalog.
Jozef Škarnicel

Jozef Škarnicel (Skarniczl, Skarnitzl, Sskarnycl, Szkarnitzl, Škarnycl) (12. august 1804, Skalica - 1. júl 1877, Skalica) bol slovenský tlačiar a vydavateľ v 19. storočí, ktorý pôsobil v Skalici. Bol najvýznamnejším slovenským tlačiarom v 40. až 70. rokoch 19. storočia.
Rodinné väzby.
Jeho otec bol František Xaver Škarnicel (kníhtlačiar a vydavateľ) a matkou Juliana rodená Štetinová. Mal tri sestry a troch bratov, z nich František Xaver (ml.) bol tiež kníhtlačiarom. Jozef Škarnicel bol dva krát ženatý, mal 4 dcéry, z ktorých Mária, manželka Leopolda Bočeka, a Vilma boli po jeho smrti spolumajiteľkami kníhtlačiarne v rokoch 1877 - 1896.
Kariéra kníhtlačiara.
Vyučil sa za kníhtlačiara a pracoval v otcovom podniku, ktorý po otcovej smrti v roku 1841 spolu s bratom Františkom Xaverom prevzal. Od roku 1862 viedol tlačiareň samostatne pod názvom F.X. Škarnicel a synovia, bol súčasne vedúcim kníhkupectva a knižnice pre podniku. Po jeho smrti viedli tlačiareň jeho dcéry (pozri text vyššie), ktoré ju v roku 1896 predali J. Teslíkovi (tlačiar). 
Produkcia tlačiarne.
Jozef Škarnicel bol najvýznamnejším slovenským tlačiarom v 40.-70.-ych rokoch 19. storočia. Tlačil a vydával slovenské knihy a periodiká (okolo 500 titulov), ale aj príležitostné tlače (ďalších asi 500 jarmočných a púťových výtlačkov). Výrazne prispel k pestovaniu národného povedomia, šíreniu slovenského spisovného jazyka a národnej kultúry, osvety a vzdelanosti u najširších ľudových vrstiev. Jeho tlačiareň prosperovala (s výnimkou revolučných rokov 1848-49) a bola vybavená moderným rýchlolisom, čo značne zvyšovalo tlačovú produkciu.
Cisár Ferdinand II. mu udelil, okrem iných privilégií, právo tlačiť bankovky. Najväčší podnikateľský rozmach zažil po r. 1862, kedy sa jeho najbližším spolupracovníkom stal Daniel Gabriel Lichard, ktorý ťažisko produkcie tlačiarne presunul na vydavateľskú činnosť viacerých vydavateľov (J. M. Hurban, V. Pauliny-Tóth, F. V. Sasinek). Tlačiareň najskôr tlačila náboženské spisy, neskôr v dôsledku záujmov predstaviteľov slov. nár. hnutia tlačil politické spisy, správy a prejavy, náučné, hospodárske a osvetové publikácie, historické práce, učebnice, šlabikáre alebo literárne diela (od D. Bachát, M. Čulen, M. Dohnány, J. M. Hurban, P. O. Hviezdoslav, D. G. Lichard, J. Mallý-Dusarov, V. Paulíny-Tóth, A. Ľ. Radlinský, Ľ. V. Rizner, F. V. Sasinek, K. Štúr, C. Zoch a i.)
Väčšina ním vytlačených diel bola v Štúrovej spisovnej slovenčine, menej tlačil v bibličtine a ojedinele v maďarčine, latinčine a nemčine. 
Tlačil 21 titulov časopisov : Slovenské pohľady, , Obzor, Sokol, Cirkevné listy, Letopis Matice slovenskej, Stráž na Sione, almanach Hurbanova Nitra a Hviezdoslavov Napred. Tlačil kalendáre, výročné správy a ročnice škôl.
Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji mužov 1982

Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji mužov 1982 bol prvý turnaj majstrovstiev Ázie v pozemnom hokeji mužov, ktoré organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF). Konal sa v dňoch od 12.19. marca 1982 v Karáči, v Pakistane, za účasti 7 tímov. Pre Čínu to bolo prvé medzinárodné podujatie, ktorého sa zúčastnila. Ďalší tímJaponskosa z turnaja odhlásilo. Zápasy sa mali pôvodne konať v meste Láhaur, ale kvôli silným dažďom boli presunuté do Karáčí. Dejiskom zápasov bol štadión "Astro Turf of Hockey Club of Pakistan’s ground". Titul získal domáci , ktorý sa v jedinej hranej skupine umiestnil pred a .
Iniciátorom vzniku majstrovstiev Ázie bol Pakistanec Ais Dara, bývalý pakistanský a indický reprezentant, ktorý po vzore majstrovstiev Európy chcel zorganizovať aj ázijské kontinentálne podujatie. Na kongrese ASHF v roku 1980 bola táto myšlienka schválená a pred finálovým turnajom bolo rozhodnuté aj o zorganizovaní kvalifikácie v dvoch ázijských zónach. V januári 1981 Ais Dara umrel a na jeho počesť AHF na svojej schôzi v apríli 1981 jednomyseľne rozhodla o usporiadaní finálového turnaja práve v Pakistane.
Kvalifikácia.
Kvalifikačné zóny.
Turnaj sa konal v Srí Lanke.
Homôľka (vrch v Nízkych Tatrách)

Homôľka () je vrch v hlavnom hrebeni Nízkych Tatier. Leží nad Polomkou, približne severovýchodne od Brezna. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a časti Priehyba. Leží na hranici Banskobystrického a Žilinského kraja, okresov Brezno a Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Polomka a Malatiná. Vrch sa nachádza nad rovnomenným sedlom a najbližšími sídlami sú južne ležiaca Závadka nad Hronom, Polomka a Bacúch, severozápadne sa nachádza Vyšná a Nižná Boca a Malužiná. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Homôľka je súčasťou hlavného hrebeňa, medzi Bacúšskym sedlom a sedlom Priehyba. Západným smerom leží Babina (), Havrania poľana () a Vrbovica (), severným Kvasna (), Domárka (), Veľký bok () a Zadná Široká (), východným Oravcová () a sedlom Homôľka oddelená Zadná hoľa () a južným smerom je v diaľke ponad Horehronské podolie vidieť Fabovu hoľu (). Severnú časť masívu odvodňuje Malužiná a jej prítok Hodruša do Váhu, voda z južných svahov odteká Ždiarskym potokom a Rakyťankou do Hrona. Vrchol traverzuje značená turistická magistrála Cesta hrdinov SNP.
Západné a južné svahy sú zarastené kosodrevinou, severné a východné svahy postupne zarastajú riedkymi zakrpatenými smrekmi. Vrchol je porastený brusnicami a vresom, nižšie položené smrekové lesy sú značne zdecimované vetrovými kalamitami a následnou "kôrovcovou" ťažbou. Na severných svahoch Homôľky sú dodnes patrné pozostatky po dávnej baníckej činnosti.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít s nižšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Vysoké a Západné Tatry, Chočské vrchy, Poľanu, Veporské a Stolické vrchy.
Turistika.
Priamo na vrchol nevedie značený turistický chodník, južným smerom vedie traverzom hlavná Nízkotatranská hrebeňová magistrála. Z vrcholu je nerušený výhľad, len severnému horizontu dominuje neďaleký masív Veľkého Boku (), na ktorý vedie žlto značený chodník zo susednej Zadnej hole ().
Sóstratos z Chiosu

Sóstratos () bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.
Sochár Sóstratos, syn a žiak Pantia z Chiosu, bol činný v 2. polovici 5. storočia pred Kr. Zo staroveku sa o jeho sochárskej tvorbe zachovalo svedectvo od gréckeho historika Polybia, ktorý uvádza: „"... prišiel do Alifeiry. Toto mesto leží na kopci chránené zo všetkých strán strmými svahmi, na výstup ktorých musíme zdolať viac ako desať stádii. Vrchol celého kopca pokrýva pevnosť a je tam bronzová socha Atény, pozoruhodná svojou veľkosťou a krásou. Na akú príležitosť bola zhotovená je predmetom sporu medzi samotnými obyvateľmi mesta, pretože tu nie je nič, čo by s určitosťou dokazovalo, kto ju zasvätil a prečo, ale všetci súhlasia s tým, že pokiaľ ide o dokonalosť spracovania, je to jedna z najvýznamnejších umeleckých sôch súčasnosti. Je prácou Hékatodóra a Sóstrata."“
František Xaver Škarnicel

František Xaver Škarnicel ("Skarniczl, Skarnitzl, Sskarnycl, Szkarnitzl, Škarnycl"; * 24. november 1769, Skalica† 22. január 1841, Skalica) bol slovenský kníhtlačiar a vydavateľ, ktorý pôsobil v 18. a 19. storočí v Skalici.
Rodinné väzby.
Jeho otec Josef Antonín Škarnicel bol kníhtlačiarom v Skalici. František X. Škarnicel mal 3 dcéry, 4 synov, z nich dvaja - Jozef a František Xaver - sa venovali kníhtlačiarstu.
Kariéra kníhtlačiara.
V rokoch 17801798 pracoval v otcovej kníhtlačiarni v Skalici. V r. 1798 ju prevzal a viedol do smrti do roku 1841. Od r. 1828 ju viedol spoločne so synmi. Tlačiareň testamentárne rozdelil medzi synov a manželku.
Podnik zveľadil a priviedol k rozkvetu, keď v ňom sústredil produkciu z celého západného Slovenska i časti Moravy. Z typografického hľadiska sa u neho držali švabachové typy, tlačil v bibličtine, menej v latinčine, maďarčine a nemčine. Produkciu podniku podriadil slovenským národným záujmom, okrem náboženských tlačil aj svetské, zábavné i náučné spisy. Vyprodukoval spolu asi 185 kníh. Od začiatku 18. storočia vydával najmä literatúru pre najširšie vrstvy. V r. 1800 založil v rámci svojho podniku obecnú knižnicu a bol iniciátorom na podporu chudobných slovenských študentov.
Jozef Ľudovít Holuby

Jozef Ľudovít Holuby (* 25. marec 1836, Lubina, okr. Trenčín† 15. jún 1923, Pezinok) bol slovenský botanik, mykológ a etnograf. Patril k popredným predstaviteľom slovenského národného hnutia.
V roku 1850 skončil trojročné štúdium na gymnáziu v Modre, v štúdiach pokračoval od 1850 do 1856 na evanjelickom lýceu v Bratislave, ďalej študoval na teologickej fakulte vo Viedni a Prahe. Od r. 1856 pôsobil ako vychovávateľ v Bratislave, v rokoch 18601861 bol evanjelickým kaplánom v Skalici, neskôr farárom, pôsobil aj v Zemianskom Podhradí. Od roku 1909 žil na odpočinku v Pezinku.
V politickom živote sa priamo neangažoval, ale patril k popredným predstaviteľom slov. nár. hnutia. V Zemianskom Podhradí vytvoril ohnisko upevňovania nár. povedomia a hrádzu proti maďarizačnému tlaku. Bol prívržencom čes.-slov. spolupráce a vzájomnosti. Konal drobnú ľudovýchovnú a osvetovú prácu, ktorá bola priekopníckou prácou na kultúrnom a vedeckom poli.
Holuby ako botanik a mykológ.
Na bratislavskom lýceu usmernili jeho záujem na botaniku, venoval sa floristike a taxonómii. Bol členom prírodovedno-lekárskeho spolku v Bratislave a vlastným zberom, výmenami a darmi spolupracovníkov si vybudoval tri herbáre. Prvý, najvýznamnejší, mal až 12 000 položiek, predal ho do Budapešti a dnes je v múzeu v Bukurešti. Zbierku machov zakúpilo Sedmohradské múzeum, rovnako aj ostatné herbáre sú v múzeách v Prahe, Bratislave, Szarvasi a Martine. Publikoval okolo 250 botanických článkov v češtine, slovenčine, nemčine a maďarčine.
Okrem botaniky, ktorej zasvätil celý svoj život, sa venoval aj mykologickému výskumu. V neuverejnenom rukopise "Soznam húb okolo
Zemianskeho Podhradia" opisuje 638 druhov húb nájdených v rokoch 1876 až 1884, vrátane hľuzoviek.
Na jeho počesť boli pomenované nasledujúce nové taxóny húb:
Holuby ako etnograf.
Botanika podnietila aj jeho záujem o národopis. V súvislosti s liečivými rastlinami sa začal zaoberať i ľudovým liečiteľstvom a sním spojenými poverami a mágiou. Svoj záujem neskôr rozšíril na hmotnú kultúru – odev, ľudové umenie, ľudová slovesnosť a zvyky. Výskum zameral najmä na Bošácku dolinu. Bol vynikajúcim zberateľom, autorom nákresov ľudového odevu, jeho súčiastok, účesov. Do zberu a spracovania etnografického materiálu sa usiloval vniesť exaktné metódy prírodných vied. Na druhej strane jeho postoj k niektorým ľudovým zvykom a poverám vychádzal z osvietenského moralizátorstva usilujúceho sa ich ako prežitky vykoreniť. 
Holuby ako historik.
Uverejňoval drobné vlastivedné príspevky z okolia svojich pôsobísk, archeologické nálezy, listiny a písomnosti zo zemianskych a archívnych fondov. Spracoval históriu cirkevných zborov, sprísal dejiny trenčianskeho seniorátu (v rukopise). Prispieval do náboženských časopisov, vydal príležitostné kázne.
Lobo Ismail

Ismail Salah Ismail Loub (* 11. august 1974, Zarka, Jordánsko), známy pod umeleckým menom Lobo Ismail, alebo len Lobo, je jordánsky spevák žijúci na Slovensku. Angažuje sa v hudbe, tanci, ale venuje sa i režírovaniu. Hudobnú kariéru odštartoval v roku 2005. Úspech skladieb „Ty si moja láska“, „Suzanna“, či „Meniny“ priniesol Lobovi na Slovensku popularitu.
Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji mužov 1985

Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji mužov 1985 bol v poradí 2. turnaj majstrovstiev Ázie v pozemnom hokeji mužov, ktoré organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF). Konal sa v dňoch od 20.28. januára 1985 v Dháke, v Bangladéši, za účasti 10 tímov. Nováčikmi podujatia boli družstvá Iránu, Japonska a Kórejskej republiky. Ďalšie 2 družstváMacao a Ománsa z turnaja odhlásili. Titul obhájil , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad .
Vo finálovom stretnutí bol po vpáde indických fanúšikov na ihrisko zbitý do bezvedomia japonský rozhodca. Medzinárodná federácia pozemného hokeja po tomto incidente potrestala piatich indických hráčov 5-ročným trestom zákazu hratia.
Semafor

Semafor môže byť:
Šedivý

Šedivý môže byť:
Sivý

Sivý alebo šedý (hodnotenie slova šedý pozri v článku sivá) môže byť:
Šedý môže byť aj:
Charleston (tanec)

Charleston je jazzový tanec charakteristický prudkými pohybmi rúk a nôh. Spočiatku bol populárny medzi černošským obyvateľstvom na juhu USA. Neskôr, najmä v dôsledku komerčnému úspechu skladby „The Charleston“ skladateľa a klaviristu Jamesa P. Johnsona, ktorá pochádzala z Broadwayskej show Runnin' Wild, sa stal po roku 1923 rýchlo populárny po celom svete.
Pomenovaný podľa amerického mesta Charleston v Južnej Karolíne. Tancoval sa na rytmy ragtime jazzu. Tanečníčky charlestonu sa nazývali flappers.
Užívanie

Užívanie (dokonavý vid: užitie; príslušná osoba sa volá užívateľ) môže byť:
Dyňa červená

Dyňa červená (iné názvy: melón červený, melón vodný/vodový, vodový/vodný melón, arbus, červená dyňa, červený melón, dyňa, melón ; lat. "Citrullus lanatus", staršie: "Citrullus vulgaris, Cucumis citrullus, Colocynthis citrullus, Cucurbita citrullus, Momordica lanata") je rastlina z rodu dyňa ("Citrullus"). Plody sa nazývajú melón alebo dyňa .
Výskyt.
Rastlina je udomácnená najmä v južnej a západnej Ázii, Afrike. V strednej Európe je známa od 16. storočia. 
Opis.
Je to jednoročná husto chlpatá bylina s poliehavým rastom. Listy sú striedavé, stopkaté, sivé; čepeľ je v obryse vajcovitá až trojuholníkovitá, s 5-7 lalokmi. Kvety sú jednotlivé, pazušné, bledožltej farby. Bobule sú guľaté až elipsoidné, asi 20-40 cm dlhé, zvonka tmavozelené, svetlozelené alebo mramorované, hladké, jedlé; vnútorné oplodie je väčšinou červené, ale aj ružové, žlté, belavé; sladké, jedlé s čiernymi či hnedými vajcovitými sploštenými semenami. 
Význam.
Výživná hodnota dyne červenej je nízka a obsah vitamínov a minerálií je malý. Bobule sa konzumujú. Ich dužina má výborné dietetické účinky a priaznivo pôsobí pri ochoreniach pečene. V niektorých krajinách sa z dužiny robia šťavy a sirupy, vonkajšie oplodie plodov sa nakladá v náleve. Mladé plody a listy sa používajú ako zelenina. Zo semien sa lisuje olej alebo sú prísadou k jedlám či do pečiva.
Uhorka žltá

Uhorka žltá (iné názvy: melón žltý, melón cukrový, dyňa žltá, žltý melón, cukrový melón, žltá dyňa, melón, dyňa, ananásový melón; lat. "Cucumis melo", staršie: "Melo sativus, Melo saccharinus, Cucumis dudaim") je rastlina z rodu uhorka (lat. Cucumis). Staršie bola často zaraďovaná do samostatného rodu melón (lat. Melo), preto sa aj v slovenčine namiesto dnešného primárneho názvu uhorka žltá primárne volala melón žltý (alebo cukrový). 
Plody sa nazývajú melón alebo dyňa .
Iné použitie niektorých názvov.
K vyššie uvedeným slovenským názvom treba dodať, že názov žltý melón v užšom zmysle označuje len varietu Cucumis melo var. reticulatus (iný názov: melón sieťkovaný), názov cukrový melón v užšom zmysle označuje len varietu Cucumis melo var. saccharinus a názov ananásový melón v užšom zmysle označuje len varietu Cucumis melo var. cantalupensis (iný názov: kantalup) ; o týchto varietách pozri aj nižšie kapitolu Delenie. Tretí význam výrazu ananásový melón pozri v článku ananásový melón. Ďalšie významy slov melón a dyňa pozri v článku melón a dyňa.
Opis.
Uhorka žltá sa podobá tekvici. Je to jednoročná bylina s poliehavou byľou. Listy sú dlho stopkaté, okrúhle až obličkovité, s 3-7 tupými lalokmi. Kvety sú tyčinkové žĺtkovožltej farby s tanierovitou, hlboko päťdielnou korunou. Bobule sú spravidla guľaté až elipsoidné, so žltou, zelenou, oranžovou, svetlohnedou alebo sivastou kôrou a žltým, pomarančovým až červenkastým, prípadne belavým či zeleným šťavnatým sladkým vnútorným oplodím. Semená sú veľké biele, žltohnedé alebo sivasté. 
Význam.
Zrelé bobule sa konzumujú priamo alebo sa pridávajú do ovocných šalátov, nezrelé sa varia a nakladajú ako zelenina. Dužina obsahuje bielkoviny, tuky, sacharidy (7,5 %), vlákniny, draslík, sodík, vápnik, meď, zinok, kyselinu citrónovú, kyselinu jablčnú, provitamín A a najmä vitamín C (33 mg/100g). Má dietetické účinky a používa sa pri liečení ochorení pečene. Semená sa okrem iného jedia. 
Delenie.
Delenie uhorky žltej, či už na taxonomické alebo poľnohospodárske či obchodné účely, sa uvádza v literatúre veľmi nejednotne. Nasledujú príklady:
Súhrn tradičných delení je takýto (položky pod poddruhmi sa klasifikujú buď ako „skupina“ alebo ako varieta): &lt;br&gt;
Cucumis melo:&lt;br&gt;
Pitrat et al. (2008, ale aj dávnejšie) má takéto delenie :&lt;br&gt;
Cucumis melo:
V. I. Pyženkov (ed.) 1994 uvádza takéto (explicitne nové) delenie : &lt;br&gt;
Cucumis melo:
OECD na obchodné účely rozlišuje tieto typy (tu uvedené v angličtine) :&lt;br&gt;
Cucumis melo:
Ananásový melón

Ananásový melón môže byť:
Esteban Ocon

Esteban Ocon (* 17. september 1996, Évreux, Normandia, Francúzsko) je francúzsky pilot Formuly 1 v súčasnosti jazdiaci za tím "". Vo Formule 1 debutoval na Veľkej cene Belgicka v roku 2016, kde nahradil Ria Haryanta v tíme Manor. Ocon je vo vývojovom programe jazdcov Mercedesu. Drží rekord za najviac dokončených pretekov od začiatku kariéry (27). V roku 2019 bol rezervným jazdcom Mercedesu.
Zimný melón

Zimný melón môže byť:
Vilém Čok

Vilém Čok (* 7. september 1961, Mladá Boleslav) je český spevák, basgitarista a zabávač.
V roku 1978 založil pražské punkové trio Zikkurat. Vo februári 1981 začal vystupovať s kapelou Pražský výběr. Po zákaze Pražského výběru v roku 1983 hral so skupinou Moped. V roku 1986 zasa začal koncertovať s Výberom a bol hosťujúcim spevákom a basgitaristom skupiny Stromboli, ktorú založil gitarista Michal Pavlíček. Vilém Čok je autorom textu a naspieval pieseň „Ó hory“.
Koncom 80. rokov Čok spolu s Otom Balážom založil skupinu Nová Růže. Po jej rozpade vytvoril skupinu Delírium tremens. V rokoch 2003 až 2006, než sa skupina v pôvodnom zložení definitívne rozpadla, opäť koncertoval s Pražským výběrom. Dnes Vilém Čok účinkuje v muzikáloch Excalibur, Obraz Doriana Graye a ďalších. Okrem toho spieva so svojou novou skupinou Bypass.
Zdroj.
Žlutý pes

Žlutý pes je česká rocková kapela, pôsobiaca od roku 1978. Jej zakladateľom a frontmanom je Ondřej Hejma.
Skupina odohrala množstvo koncertov, získala Zlaté dosky a Ceny akadémie populárnej hudby Anděl. Medzi hity skupiny patria piesne „Sametová“, „Modrá je dobrá“, „Náruživá“.
Ondřej Hejma

Ondřej Hejma (* 3. február 1951, Praha) je spevák a hudobný skladateľ, frontman skupiny Žlutý pes, pôsobil aj ako dopisovateľ agentúry Associated Press v Česku. Príležitostne sa venuje aj prekladaniu a moderovaniu televíznych relácií.
Biografia.
Po gymnáziu vyštudoval filológiu (angličtina a čínština) na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity. Po univerzite pracoval v reklamnej agentúre. V roku 1987 sa stal spravodajcom agentúry AP.
Je ženatý, jeho manželka Vladimíra je lekárka. Majú dve deti, staršieho syna Jana a mladšiu dcéru Terezu. Býva v Řevniciach pri Prahe. Medzi jeho koníčky patrí cestovanie a golf, v mladosti hral futbal.
Spolupráca s ŠtB.
Je tiež uvedený v Cibulkových zoznamoch v kategóriách agent, dôverník a tajný spolupracovník pod krycím menom Rony. Tú istú informáciu možno nájsť aj v oficiálnom Archíve bezpečnostných zložiek, s tým, že bol vedený u II. správy ŠtB, teda u Hlavnej správy kontrarozviedky. Možno sa domnievať, že to súviselo s jeho prácou u agentúry AP, však spis bol zničený. Vedúci malej kancelárie AP v normalizačnom Československu bola Iva Drápalová, ktorá v relácii Českej televízie "Vzkazy" (2008) spomínala, že ju po celý čas sledovala ŠtB a jej kolegovia na nej tajnej polícii donášali informácie z jej života. Drápalová nikoho nevymenuje, avšak vo svojej malej kancelárii mala iba dvoch spolupracovníkov, medzi nimi aj Hejmu.
Hudba.
V 60. rokoch po ukončení štúdia založil spoločne s Janom Follom bluesovú skupinu "Žízeň", potom prešiel Yo Yo Bandom a skupinou "Combo FH" Daniela Fikejza. V roku 1978 založil kapelu Žlutý pes. Súbežne so Žltým psom založil alternatívnu skupinu "L. L. Jetel". Pre Žltého psa napísal väčšinu hudobných textov, píše texty aj pre ďalších českých spevákov. Je spoluautorom libreta českej verzie muzikálov Pomáda a Hamlet.
Tlač a televízia.
Bol, alebo je činný v TV3 (politická diskusia "Bez kravaty"), v rádiu Frekvence 1 (relácia "Press klub"), v časopise Reflex (rubrika "Psí život"). V TV Nova uvádzal reláciu "Chcete být milionářem?", ako porotca účinkoval v prvej a tretej rade súťaže "Česko hledá SuperStar". Účinkovanie v druhej rade tejto súťaže odmietol.
V roku 2009 bol porotcom v prvej sérii súťaže "Česko Slovenská Superstar".
Istrijčina

Istrijčina alebo istrorománčina (tal. istrioto, istroromanzo, staršie aj: istriano) je románsky jazyk resp. dialekt, ktorým dnes už hovorí len niekoľko stoviek osôb na juhozápadnom pobreží Istrie v Chorvátsku, a to v sídlach Rovinj, Bale, Galižana. Vodnjan a donedávna aj v obciach Fažana a Šišan. Dnes je jazyk silno ovplyvnený „istrobenátčinou“ a chorvátčinou
Názov jazyka v istrijčine neexistuje, označuje sa len prostredníctvom názvov jednotlivých sídiel, v ktorých jazykom hovoria, teda rovignese, vallese, gallesanese, bumbaro, fasanese a sissanese.
Klasifikácia.
Klasifikácia istrijčiny je sporná. Zaraďuje sa ako:
Iné románske jazyky na Istrii.
Istrijčina je odlišná od dvoch ďalších románskych nárečí/jazykov, ktorými sa hovorí na Istrii: Je to jednak tzv. „istrobenátčina“ (t.j. istrijské nárečia patriace pod benátske nárečia taliančiny) a jednak istrorumunčina (románsky jazyk, zaraďovaný niekedy ako nárečie rumunčiny). Keďže sa benátske nárečia niekedy zaraďujú ako samostatný románsky jazyk, je „istrobenátčina“ v takom prípade nárečím benátskeho jazyka a nie taliančiny.
Anca Petrescová

Anca Petrescová (, celým menom Mira Anca Victoria Mărculeţ Petrescu; * 20. marec 1949, Sighișoara, Rumunsko – † 30. október 2013, Bukurešť, Rumunsko) bola rumunská architektka a politička, ktorá projektovala najväčšiu stavbu v Európe a druhú najväčšiu na svete – Palatul Parlamentului (Palác parlamentu) v Bukurešti. 
Narodila sa v meste Sighișoara, študovala na Univerzite Ion Mincu v Bukurešti. V roku 1980, ako dovtedy neznáma osoba, vyhrala architektonickú súťaž na "Palác ľudu", neskorší Palác parlamentu, Táto stavba sa mala stať monumentom moci komunistického diktátora Nicolae Ceauşesca.
V rokoch 20042008 bola poslankyňou rumunského parlamentu za Stranu veľkého Rumunska (). 
5. augusta 2013 utrpela vážnu autonehodu, upadla do kómy, z ktorej sa nikdy nedostala, a 30. októbra 2013 umrela na nečakané komplikácie.
Univerzita architektúry a urbanizmu Ion Mincu

Univerzita architektúry a urbanizmu Ion Mincu () je univerzita v Bukurešti v Rumunsku. Bola založená v roku 1952 na počesť rumunského architekta Iona Mincu.
Ion Mincu

Ion Mincu (* 20. december 1852, Focșani, Rumunsko – † 6. december 1912, Bukurešť) bol rumunský architekt, inžinier, profesor a politik.
Vytvoril nový rumunský architektonický štýl, a to tak že do moderných stavieb vkladal prvky rumunskej ľudovej architektúry. Na vyznačenie jeho dôležitosti v rumunskej architektúre po ňom bola pomenovaná Univerzita architektúry a urbanizmu Ion Mincu v Bukurešti. Bol učiteľom Toma T. Socolescu, ďalšieho významného rumunského architekta.
V rokoch 18951899 bol členom rumunského parlamentu.
Parmenión

Parmenión ("Parmenión") môže byť:
UniCredit Bank Czech Republic and Slovakia, pobočka zahraničnej banky

UniCredit Bank Czech Republic and Slovakia, a.s., pobočka zahraničnej banky (od apríla 2007 do novembra 2013 de facto pod názvom UniCredit Bank Slovakia a. s.) je slovenská pobočka českej banky UniCredit Bank Czech Republik and Slovakia, a.s., ktorej materskou spoločnosťou je talianska UniCredit S.p.A.. Slovenská pobočka má sídlo v Bratislave.
Slovenská pobočka bola formálne bola založená až v decembri 2013, ale ide zároveň de facto o nástupcu banky UniCredit Bank Slovakia a. s.. UniCredit Bank slovakia a.s. vznikla v roku 2007 tak, že boli zlúčené dve banky - banka HVB Bank Slovakia a. s. bola začlenená do banky UniBanka, a. s. (ktorá sa do roku 2002 volala POĽNOBANKA, a.s.).
Dejiny.
V roku 1990, krátko po Nežnej revolúcii, bola na Slovensku založená Slovenská poľnohospodárska banka, účastinná spoločnosť (neskoršie názvy: Slovenská poľnohospodárska banka, akciová spoločnosť a ešte neskôr POĽNOBANKA, a.s.). Túto kúpila talianska UniCredit s.p.A. a v roku 2002 preto dostala nové meno UniBanka a.s. 
V roku 2007 bola do UniBanky a.s. začlenená HVB Bank Slovakia a. s. a výsledný podnik dostal nové meno UniCredit Bank Slovakia a. s. 
V roku 2013 bola táto UniCredit Bank Slovakia a. s. začlenená do českej banky UniCredit Bank Czech Slovakia, a. s. (takisto vlastnenej talianskou UniCredit S.p.A) a výsledný český podnik dostal od 1. decembra 2013 nové meno UniCredit Bank Czech Republic and Slovakia, a.s. Tento český podnik k rovnakému dátumu vytvoril pobočku na Slovensku pod názvom UniCredit Bank Czech Republic and Slovakia, a.s., pobočka zahraničnej banky. Od 1. decembra 2013 teda UniCredit v Česku a na Slovensku poskytuje bankové produkty a služby v rámci jedného českého podniku.
Rodinka úžasných

Rodinka úžasných je americká rodinná animovaná komédia z roku 2004. Režisérom a autorom scenára je Brad Bird. Jedná sa o šiesty film štúdia Pixar. Bob Parr je bývalý superhrdina, ktorý zavesil svoj kostým na klinec, stal sa úradníkom a venuje sa svojej manželke a trom deťom - kým mu do života nevstúpi superzločinec Syndróm.
Dej filmu.
Začiatok filmu nás zavedie na zoznámenie medzi Helen a Bobom, teda Elastinou a pánom Úžasným. Za 15 rokov už majú pätnásťročnú Violett, osemročného Dasha a jednoročného Jack-Jacka. Hrdinstvo je v tom čase už pasé a tak všetci hrdinovia zavesili svoju slávu na klinec. Lenže raz sa k pánovi Úžasnému dostane správa, že môže dostať prácu ako hrdina potom čo stratil prácu v poisťovacej spoločnosti. Lenže Bob je unesený a Elastina musí zachrániť svojho manžela a k nej sa pridajú aj jej staršie deti. Takže musí zachrániť svet pred Syndrómom a musia na to ísť ako rodina.
J&amp;T BANKA

J&amp;T BANKA, a.s. je česká banka, ktorej jediným vlastníkom je český podnik so slovenskými vlastníkmi J&amp;T FINANCE GROUP SE. Banka poskytuje bankové služby pre fyzické aj právnické osoby. Na Slovensku má banka pobočku pod názvom J&amp;T BANKA, a.s., pobočka zahraničnej banky.
Dejiny.
V roku 1998 slovenská skupina J &amp; T kúpila skrachovanú českú banku Podnikatelská banka, a. s. a premenovala ju na J &amp; T Banka, a.s. (dnes J&amp;T BANKA, a.s.). V roku 2005 táto banka vytvorila svoju pobočku na Slovensku. V roku 2010 otvorila J&amp;T BANKA na Slovensku expozitúry v Starom Smokovci vo Vysokých Tatrách, v bratislavskom RiverParku a v Košiciach.
J&amp;T BANKA, a.s. okrem početných finančných spoločností vlastní (úplne či čiastočne) aj tieto tri banky (stav 2014/2015): 
Zvyšná skupina J &amp; T (t.j. primárne spoločnosť J&amp;T FINANCE GROUP SE) vlastní tiež banky:
Trets

Trets môže byť:
Ainétos

Ainétos ("Ainétos") môže byť:
Bob Marley and the Wailers

Bob Marley and the Wailers bola jamajská reggae skupina, ktorá pôvodne vznikla ako vokálna ska skupina. Jej členmi boli Bob Marley, Peter Tosh a Bunny Wailer. Vokálna ska skupina "Wailers" vznikla v roku 1963, kedy hudobník-samouk Hubert Winston McIntosh (Peter Tosh) stretol spevákov Neville Livingstona (Bunny Wailer) a Roberta Nestu Marleyho (Bob Marley). Začiatkom 70. rokov sa Bob a Bunny naučili hrať na hudobné nástroje, a bratia Carlton Barrett (bicie) a Aston "Family Man" Barrett (basová gitara) sa pripojili k tejto reggae skupine. Potom, ako Peter Tosh a Bunny Wailer v roku 1974 opustili skupinu, začal Bob Marley koncertovať s novými členmi. Jeho nová sprievodná skupina pozostávala z bratov Barrettových, Juniora Marvina a Ala Andersona (sólová gitara), Tyrona Downieho a Earla "Wya" Linda (klávesy), a Alvina "Seeco" Pattersona (perkusie). Vokálna sprievodná skupina "I Threes" pozostálava z troch speváčok – Judy Mowatt, Marcia Griffiths a Marleyho manželka, Rita.
Po smrti Boba Marleyho v roku 1981, postupne zomreli aj ďalší členovia skupiny Carlton Barrett a Tosh v roku 1987, Braithwaite v roku 1999, a Smith v roku 2008. Členovia Bunny Wailer a Beverley Kelso sú jediní z pôvodnej zostavy skupiny, ktorí žijú.
Ainétos z Amyklai

Ainétos ("Ainétos") bol olympijský víťaz v päťboji v starovekom Grécku.
Ainétos z lakónskeho mesta Amyklai dosiahol v Olympii víťazstvo v päťboji. Doba jeho olympijského víťaztva je neznáma. Päťboj (penthatlon) sa zaradil do programu na 18. hrách v roku 708 pred Kr. Antický päťboj, ktorý pozostával z hodu oštepom, hodu diskom, behu, skoku a zo zápasu, bol na olympijských i na ostatných hrách jednou z najviac cenených disciplín.
Staroveký grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias zaznamenal, že počas prehliadky lakónskeho mesta Amyklai videl i sochu olympionika Ainéta. Pausanias o tom uvádza: „"Medzi pozoruhodnosti v Amyklai patrí aj socha na stĺpe olympijského víťaza v päťboji, Ainéta. Tento muž zvíťazil na olympijských hrách, ale zomrel vo chvíli, keď ho korunovali vencom. Jemu teda patrí socha a kovové trojnožky; najstaršie z nich dali zhotoviť z desiateho dielu koristi z messénskych vojen. Pod prvou trojnožkou stojí socha Afrodity, pod druhou Artemis. Trojnožky a ich výzdoba sú dielom Gitiada. Tretia je dielo aigiského Kallóna; pod ňou stojí Démétrinina Koré."".
OTC SARA

Old-Timers Club SARA (Klub pamätníkov Slovenského zväzu rádioamatérov) združuje dlhoročných držiteľov povolenia na zriadenie a prevádzkovanie amatérskej rádiovej stanice, ktorí ho získali najmenej pred 20-timi rokmi, bez ohľadu na ich súčasný vek.
Členovia klubu patria medzi skúsených rádioamatérov s teoretickými i praktickými skúsenosťami z rádiotechniky a prevádzky na rádioamatérskych pásmach. Viacerí boli, alebo sú známymi DX-manmi, pretekármi a reprezentantmi krajiny v rádioamatérskych disciplínach, v minulosti aj nositeľmi najvyšších športových titulov. Mnohí sa v minulosti podieľali, alebo stále podieľajú na konštrukčnej, či odbornej publikačnej činnosti.
Tento rok sa oslavuje dvadsiate výročie založenia klubu. Klub bol založený 18. novembra 1995 v hoteli Baník na Štrbskom Plese. Pod klubovou volacou značkou OM9OT a špeciálnou príležitostnou volacou značkou OM20OTC členovia klubu vysielajú z mnohých zaujímavých a žiadaných lokalít na území Slovenska s cieľom umožniť slovenským a zahraničným rádioamatérom získať obľúbené diplomy OTC, ako aj diplomy SZR. Vysielanie OM9OT/OM20OTC je oznamované na klubovej stránke.
Angelo Amato

Angelo Amato SDB (* 8. jún 1938, Molfetta, Taliansko – † 31. december 2024, Rím, Taliansko) bol taliansky rímskokatolícky arcibiskup, kardinál a emeritný prefekt Kongregácie pre kauzy svätých.
Životopis.
Narodil sa 8. júna 1938 v Molfette v Taliansku. Po vstupe do rehole Saleziánov Dona Bosca študoval Amato katolícku teológiu a filozofiu. Za kňaza bol vysvätený 22. decembra 1967. V roku 1974 sa stal doktorom filozofie a potom pôsobil ako profesor dogmatiky na Pápežskej Saleziánskej univerzite. Bol tu tiež dekanom teologickej fakulty a v rokoch 19972000 vicerektor.
Už ako poradcu Kongregácie pre náuku viery, Pápežskej rady pre jednotu kresťanov a Pápežskej rady pre medzináboženský dialóg, ho Ján Pavol II. 19. decembra 2002 vymenoval za titulárneho arcibiskupa zo Sily a stal sa tajomníkom Kongregácie pre náuku viery. 6. januára 2003 prijal v Bazilike svätého Petra biskupskú vysviacku z rúk pápeža, spolusvätiteľmi boli Leonardo Sandri a Antonio Maria Vegliò.
9. júla 2008 ho Benedikt XVI. vymenoval za prefekta Kongregácie pre kauzy svätých, v tejto funkcii pôsobí až do súčasnosti (2018).
20. novembra 2010 bol vymenovaný za kardinála s titulárnym kostolom "Santa Maria in Aquiro". 13. októbra 2012 celebroval slávnostnú bohoslužbu v pražskej katedrále, pri ktorej bolo blahorečených Štrnásť pražských mučeníkov. 30. septembra 2017 v Bratislave z poverenia pápeža Františka blahorečil kňaza Titusa Zemana.
Nakoľko kardinál Angelo Amato 8. júna 2018 dosiahol 80 rokov, pápež František 28. mája 2018 vymenoval do funkcie nového prefekta Kongregácie pre kauzy svätých Giovanniho Angela kardinála Beccia s platnosťou od 1. septembra 2018.
Zomrel 31. decembra 2024 v Ríme.
Patrick Pearse

Patrick Henry Pearse, (; * 10. november 1879† 3. máj 1916) bol írsky politik, spisovateľ a revolucionár.
Bol kľúčovou osobnosťou tzv. Veľkonočného povstania v roku 1916, v ktorom írski republikáni povstali proti britskej správe v boji za nezávislosť Írska. Pearse viedol počas povstania najaktívnejší zložku - Írske republikánske bratstvo. Keď revolucionári vyhlásili Írsku republiku, bol Pearse vyhlásený jej prezidentom. Povstanie však bolo potlačené a Pearse bol v roku 1916 popravený. Pre Írov je národným hrdinom a v ankete Najväčší Ír z roku 2010 obsadil 6.-10. miesto.
Berck

Berck môže byť: