burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Oblasť úvahy

Oblasť úvahy alebo univerzum alebo nespisovne obor úvahy je oblasť skúmania, súbor prvkov a tried, o ktorých sa uvažuje; súbor prvkov a tried, ktorého sa týka náš diskurs alebo naše úvahy a ktorý zabezpečuje súdržnosť usudzovania. Napríklad veta "líška klame" je pravdivá vo svete bájok, nie však vo svete zoológie.
Obor úvahy je oblasť uvažovania, ktorá sa skladá z presne určiteľných prvkov, resp. presne určiteľných predmetov danej oblasti uvažovania. Presnou určiteľnosťou prvkov oboru úvahy sa rozumie to, že o každom predmete, resp. o každom jeho
názve možno jednoznačne rozhodnúť, či do daného oboru úvahy patrí, alebo nepatrí. To znamená, že o danom predmete, resp. näzve možno jednoznačne rozhodnúť, či je, alebo nie je prvkom daného oboru úvahy. Inak by išlo o hmlistý obor úvahy, čo patrí do fuzzy logiky. Ak je teda daný obor úvahy U a ľubovoľný predmet či názov x, potom je o x pravda buď len to, že je prvkom U, alebo len to, že ním nie je. Nie je však vylúčené, že určité x je zároveň prvkom viacerych oborov úvahy. Pri určovaní oboru úvahy, resp. jeho prvkov sa
teda uplatňuje dvojhodnotovosť klasickej logiky.
Obor úvahy je koniec koncov určený objektívne, ale na jeho konkrétne vymedzenie pôsobí aj ten, kto uvažuje. Napríklad obor úvahy, ktorým je oblasť česko-slovenského práva môžeme zúžiť na obor úvahy, ktorý tvorí oblasť česko-slovenského trestného práva a ktorého prvkom bude napríklad trest, ale jeho prvkom nebude neopomenuteľný dedič.
Počet prvkov oboru úvahy môže byť nekonečný. Obor úvahy môže byť aj prázdny, a to v tom zmysle, že mpže existovať aj taký obor úvahy, ktorého prvky sú názvami niečoho, čo v skutočnosti neexistuje, napr. obor lesných víl. Nemôže však existovať prázdny obor úvahy aj čo do názvov, pretože tu by nebolo o čom uvažovať.
Existujú obory úvahy, ktorých prvkami sú jednotlivé predmety alebo názvy; existujú ďalej obory úvahy, ktorých prvky tvorí spojenie názvov.
Praktické myslenie

Praktické myslenie je myslenie, ktoré uvádza pozorované javy do vzťahu k určitému záujmu. Tento záujem sa môže prejavovať buď ako prianie - účel - alebo môže byť vyjadrený
príkazom - normou. Praktické myslenie v súlade s tým hodnotí pozorované javy,
ktoré môžu byť svojou povahou kauzálne, teleologické alebo normatívne, a
zisťuje, či zodpovedajú alebo nezodpovedajú záujmu, z ktorého hľadiska sa
posudzujú. Podľa výsledku posúdenia sa im potom pripíše vlastnosť kladná,
indiferentná alebo záporná.
Notácia

Notácia môže byť:
Právne myslenie

Právne myslenie je druh odborného či profesionálneho myslenia, nie celkom presne ohraničená
oblasť ľudského myslenia vymedzená predovšetkým svojím predmetom, t. j.
právom. Uplatnúje sa v právnej praxi, v právnej vede, vo výučbe práva, v právnej osvete, v právnej propagande atď. Z predmetu právneho myslenia a jeho
cieľa vyplývajú jeho osobitosti: racionálnosť a zámerný nedostatok emocionálnosti, presnosť, zvýšené požiadavky na jeho logickosť atď.
Notiones communes

Notiones communes (lat.) znamená "všeobecné, spoločné pojmy", čiže pojmy dané človeku prírodou, a preto spoločné pre všetkých ľudí.
Obrábanie (materiál)

Obrábanie je časť výrobného procesu, ktorým zhotovujeme súčiastky takým spôsobom, že z polotovaru odoberáme vhodným spôsobom materiál vo forme triesok, iskier alebo neforemných častíc.
Delenie.
Podľa druhu použitej energie rozlišujeme:
Stredoveké myslenie

Stredoveké myslenie je myslenie v období stredoveku, ktoré sa vyznačuje tým, že sa vyvíja na pozadí náboženskej viery v zjavenie, pričom nejde len o kresťansku vieru, ale aj o židovskú a islamskú vieru. V porovnaní s antickým myslením je nové to, že filozofia má vychádzať zo zjavenej pravdy, nadradenej nad pravdy rozumu, ku ktorej svojím myslením dospieva filozof.
Notker z Liège

Notker z Liège (* † 10. apríl 1008) bol stredoveký filozof, predstaviteľ ranej scholastiky. Rozpracoval koncepciu povinností ľudí všetkých vrstiev vrátane duchovenstva ako prostriedok predchádzania vznikaniu konfliktov. 
Notker privábil do školy v Liège žiakov z Nemecka i Talianska, ktorí v nej našli útočisko a možnosť pestovať filozofiu, keď ich vyhnali z vlasti.
Obrábanie (pôda)

Obrábanie pôdy je súčasť kultivácie pôdy.
Noumenon

Noumenon "(z gréčtiny: νοούμενoν, noúmenon, participium stredne pasívne prítomné zo slova: νοέω, "myslím, myslím, hĺbam""")" je podľa Platóna výsledok skutočného, t. j. rozumového poznania, idea. Je to všetko čo nemôže byť pochopené hmatateľným spôsobom ale k čomu môžeme prísť iba pomocou uvažovania - rozumu. Je to základný pojem Platónovej Metafyziky. Podľa Kanta je to vec osebe a transcendentálne ja.
Obrad (postup úkonov)

Obrad alebo rítus je postup a forma symbolických náboženských i nenáboženských úkonov (vyslovovaných slov, predpísaných gest a manipulovaných predmetov) pri určitých príležitostiach, významných udalostiach človeka a spoločnosti, súčasť obyčajov. Obrad má často za cieľ sprostredkovať prítomnosť alebo pôsobenie nadprirodzených síl alebo bytostí, s ktorými sa takto vstupuje do kontaktu. Ríty sa obyčajne vykonávajú podľa rituálu.
Nová akadémia

Nová akadémia je etapa vo vývine Platónskej akadémie, ktorá radikalizovala smer nastúpený Arkesilaom. Jej scholarchami boli Karneades, Filon z Larissy, Antiochos z Askalónu.
Náboženský obrad

Náboženský obrad je súhrn náboženských úkonov spojených obvykle s náboženským kultom, napríklad teofagia.
Náboženský obrad je symbolický úkon, ktorým ľudia vyjadrujú svoj vzťah k transcendentnej skutočnosti.
Obrat

Obrat môže byť:
Lingvistický obrad

Lingvistický obrad je revolučný prelom vo filozofii 20. stor., ktorým sa zásadne mení ponímanie filozofie. Končí sa fáza filozofie vedomia, ktorá od Descarta cez Kanta až po nemecký idealizmus a až do 19. stor. určovala filozofické myslenie. Odstránením otázky "Čo môžem poznať resp. vedieť?" a nastolením novej otázky "Čomu môžem porozumieť?" sa filozofia dostala do novej situácie. Je odkázaná výlučne na obsahy jazyka, to znamená bez možnosti návratu k obsahom vedomia. Z toho pohľadu jazyk nie je nástrojom ontologicky (ontológia) ustanoveného poriadku, ktorý by vyjadroval, nie je ani zrkadlom právd nášho umu a rozumu. Jazyk je jediným a výlučným médiom, v ktorom sú dané naše možnosti chápania,
nezávisle od rozdelenia sveta na vnútorný a vonkajší svet.
Novela (literatúra)

Novela je prozaický epický literárny žáner kratšieho alebo skôr stredného rozsahu, ktorý sa od poviedky a románu odlišuje tým, že obsahuje pútavý príbeh osoby či skupiny osôb, ktorý podáva dramaticky a zovreto (bez zbytočných opisov a vedľajších epizód) a má prekvapivý (alebo aspoň výrazný) záver. 
Postavy sa v novele nevyvíjajú. Hoci hovoríme, že novela zobrazuje len jeden príbeh, nezobrazuje len jednu udalosť, ale súbor udalostí, a to dramatických, napínavých udalostí. Novela máva viac postáv a zložitejší dej ako poviedka. 
Novela vznikla v Taliansku počas renesancie. Stala sa obľúbenou v 19. storočí a je populárna dodnes. V novele má svoj pôvod aj novodobý román. Prechod medzi románom a novelou tvorí románová novela.
Nikolaj Ivanovič Novikov

Nikolaj Ivanovič Novikov (1744 – † 1818) bol ruský osvietenec, sociálny mysliteľ, vydavateľ, spisovateľ a novinár.
Vydával Voltaira, Diderota, Montesquieua, Rousseaua, Pascala a iných. 
Vo filozofii bol deistom. Jeho sociálnym ideálom bola osvietenská monarchia, ktorá nepripúšťa otrocký stav ľudí a stará sa o rozkvet umení a vied.
Obraz

Obraz môže byť:
Umelecké myslenie

Umelecké myslenie je názorné myslenie v oblasti umenia, myslenie v obrazoch, pre ktoré je príznačná typizácia, čiže zovšeobecňovanie prostredníctvom jedinečného, konkrétneho, zmyslovo názorného. Druhom umeleckého myslenia je napr. hudobné myslenie.
Obraz sveta

Obraz sveta je významový útvar, ktorého dôležitosť tkvie v integrujúcej funkcii ostatných významových útvarov; jedna z foriem manifestácie sveta v ľudskom vedomí, ako mýtický obraz sveta, filozofický obraz sveta, umelecký obraz sveta, náboženský obraz sveta, vedecký obraz sveta, fyzikálny obraz sveta, novoveký obraz sveta a pod. Podľa Wittgensteina je obraz sveta súhrn pravdivých myšlienok.
Neokonfucianizmus

Neokonfuciovstvo alebo novokonfuciovstvo je forma konfucianizmu, ktorá vznikla počas dynastie Sung (960 − 1279) ale svoje korene má už v dynastii Tchang (618 − 907).
Feng Jou-lan: „Dynastia Tchang, počas vlády ktorej dosiahol budhizmus svoj vrchol, bola tiež svedkom počiatku pozoruhodného oživenia konfucianizmuintelektuálneho hnutia, ktoré sa stalo dominantným počas dynastií Sung a Ming“.
Neokonfuciovstvo je veľká syntéza, do ktorej vyúsťuje vývin čínskej filozofie v stredoveku. Za praotca neokonfuciovstva sa pokladá Chan Jü. Významným predstaviteľom bol aj čínsky filozof Ču Si.
Fyzikálny obraz sveta

Fyzikálny obraz sveta je najvyššia úroveň zovšeobecnenia v systematizácii fyzikálnych poznatkov, na ktorej prebieha ich vzájomné pôsobenie a obohacovanie.
Fyzikálny obraz sveta obsahuje konkrétne prírodovedné predstavy o stavbe (štruktúre), pohybe a najdôležitejších vlastnostiach hmoty, o formách jej existencie (priestore, čase) a o zákonitostiach rozvoja vedeckého poznania. Fyzikálny obraz sveta je prostriedkom objasnenia (výkladu) fyzikálnych teórií a experimentálne zistených faktov, pre ktorých objasnenie zatiaľ neboli vytvorené teórie.
Podľa Einsteina je fyzikálny obraz sveta obraz chápania sveta človekom.
Novokynizmus

Novokynizmus je smer rímskej filozofie v období rímskeho cisárstva, ktorého zakladateľom (obnoviteľom) bol Dión Zlatoústy.
Novokynizmus predstavuje filozofizujúcu gnózu, ktorá sa zaoberá kozmickým spojením všetkých vecí, umením a eticko-právnou problematikou. Jej cieľom bolo vytvoriť v človeku vedomie kozmického spojenia so všetkým súcnom, a tým aj s božstvom.
Mýtický obraz sveta

Mýtický obraz sveta je prvý pokus podať ucelenejšiu predstavu o javoch prírody a spoločenského
života. Je to zvláštny druh významového útvaru, ktorý je súčasťou mýtu.
Islamský novoplatonizmus

Islamský novoplatonizmus je jeden z troch hlavných prúdov arabskej filozofie; jeho hlavným predstaviteľom bol al-Gazzálí, ktorý patril k súfizmu. Ďalej sem prináležia Bratia čistoty, ktorí pôsobili v Basre v 10. stor..
Novoprotestantizmus

Novoprotestantizmus je smer v súčasnej teológii, ktorý sa rozšíril po prvej svetovej vojne v Európe prostredníctvom Bartha a Brunnera a v 30. rokoch 20. storočia v USA (Reinhold Niebuhr a Richard Niebuhr, Paul Tillich a i.).
Novoprotestantizmus ostro kritizoval liberálne kresťanstvo, proti človeku, obmedzenému vo svojich možnostiach, postavil absolútne autoritatívneho boha. Boh sa vo filozofickom učení tohto smeru chápe ako subjekt slobodne realizujúci svoju vôľu, na rozdiel od novotomistického chápania Boha ako večného zákona.
Z hľadiska novoprotestantizmu je človek vo svojom pozemskom bytí voči Bohu nepriateľský, nevyhnutne porušuje jeho vôľu; v tom spočíva principiálne neostrániteľná hriešnosť človeka.
Novopytagoreizmus

Novopytagoreizmus je smer antickej filozofie počnúc 1. storočím, ktorý obnovil a pod vplyvom orientálneho náboženstva modifikoval pytagoreizmus, ktorý spájal s prvkami rôznych gréckych filozofém. Jeho špekulácie sa nesú v teozofickom a teurgickom duchu. Novopytagoreizmus pripisoval hodnotu mystike čísel.
Novopytagoreizmus do seba pojal okrem prvkov pytagoreizmu aj prvky platonizmu (vznikol v dosť blízkom spojení so stredným platonizmom) aristotelizmu, stoicizmu, orientálneho a gréckeho náboženstva.
Platonizujúci novopytagoreizmus považuje za hlavný princíp jestvovania rozum ako absolútny, aktívny, prvotný činiteľ, ktorý si podriaďuje všetko materiálne a relatívne.
Pytagoreizmus, ktorému boli bližšie stoické predpoklady, uznával rozum za základ všetkého sucna, ale ho nevylučoval zo skutočnosti materiálneho sveta a - hlásajúc materializujúci monizmus - považoval svet za harmonické rozvinutie imanentného usporadujúceho prvku.
V hľadaní šťastia sa tento smer pokúša premeniť na akési mysticko-racionalizované náboženstvo. Požiadavka striedmosti, pokánia a morálnej prípravy na príchod vykupiteľa, ktorý novopytagorejci predpovedali, mala silný vplyv na vtedajšieho ideovo dezorientovaného človeka.
Človek, podľa novopytagoreizmu, má odhaľovať modely vysvetlenia princípov stavby sveta a každej v ňom jestvujúcej veci v rozume demiurga, ktorý vládne nad vznikom a zánikom bytia. Týmto odhaľovaním človek spolupracuje s demiurgom a pomáha mu normovať vonkajší svet.
Umelecký obraz

Umelecký obraz je forma estetického významového útvaru.
Obraz (optika)

Obraz v optike je obraz vytvorený zobrazením predmetu optickou sústavou.
Vedecké myslenie

Vedecké myslenie je najdokonalejšia forma rozumového myslenia, ktorej výsledky sú objektívne oznámiteľné, pretože toto myslenie sa deje podľa zistiteľných a všeobecne platných pravidiel. V dôsledku toho je toto myslenie overiteľné a jeho vlastnosti umožňujú spoluprácu na poznávacom procese v priestore a čase.
Novoscholastika

Novoscholastika alebo novoscholasticizmus alebo neoscholasticizmus môže byť:
Obrazotvornosť

Obrazotvornosť je schopnosť predstavovať si veci a deje v myšlienkach. Je to tiež predstavivosť, imaginácia, fantázia.
Externé odkazy.
Základnou tendenciou obrazotvornosti je pretváranie predstáv. Počiatočnou formou obrazotvornosti sú obrazy, idey, ktoré vznikajú bez osobitného zámeru. V takomto prípade hovoríme o neúmyselnej obrazotvornosti.
Myšlienka

Myšlienka (alebo náhla aj nápad) je psychický obsah, akt alebo výsledok myslenia. Myšlienky sú obsahy vedomia (významové útvary), ako súdy alebo pojmy. Podľa Hegela je myšlienka to, čoho stelesnením je bytie. Podľa Wittgensteina je myšlienka logický obraz faktov. Zmyslovo vnímateľným spôsobom vyjadrenia myšlienky je veta.
Novoslavianofili

Novoslavianofili sú pokračovatelia slavianofilov v druhej polovici 19. storočia Od svojich predchodcov prevzali tézu o protikladnosti spoločenského vývinu v krajinách Východu a Západu a ideu o zvláštnej historickej úlohe Slovanov, najmä Ruska a podali nové teoretické zdôvodnenie konzervatívnych stránok slavianofilstva.
Hlavný predstaviteľ tohto smeru Nikolaj Jakovlevič Danilevskij, rozvinul organickú teóriu lokálnych kulturno-historických typov, podľa ktorej každý z nich prežíva svojrázne dejiny, prechádza etnografickým, kmeňovým (mladosť), štátnym (zrelosť) a civilizačným (staroba, úpadok) obdobím. Európsky typ prežíva obdobie vädnutia, zatiaľ čo Slovania vstúpili do obdobia rozkvetu. Preto práve slovanský federatívny štát, na čele ktorého by stálo samoderžavne Rusko, môže napomôcť všetko šľachetné v ľudstve.
Platónova myšlienka

Platónova myšlienka je:
"... z jedné a téže Platónovy myšlenky byly různými výklady vyvozovány myšlenky různé, druhdy i vespolek si odporujíci: i tato možnost je pŕíznačná pro Platónova génia.".
Obrobiteľnosť

Obrobiteľnosť je vlastnosť popisujúca chovanie materiálu pri obrábaní reznými nástrojmi, resp. schopnosť materiálu meniť tvar a rozmer v dôsledku technologického zákroku, napríklad sústruženia.
Obrobiteľnosť sa posudzuje ako komplexná vlastnosť podľa nasledovných kritérií:
Obrobiteľnosť sa skúša normovaným nástrojom na meracích suportoch pri rôznych rezných rýchlostiach a konštantných rezných podmienkach.
František Novotný (filológ)

František Novotný (* 29. august 1881, Hlína – † 20. september 1964, Brno) bol český klasický filológ, profesor klasickej filológie na Masarykovej univerzite v Brne; prekladateľ Platóna: preložil celé Corpus Platonicum do národného jazyka.
Národné obrodenie

Národné obrodenie je proces a obdobie formovania moderného národa v určitých obdobiach 18. a 19. storočia. Impulzom bolo osvietenstvo a Francúzska revolúcia.
Národné obrodenie je etapa v novodobom kultúrnom vývoji, v ktorom sa jednotlivé národy, ktoré doteraz žili v závislosti od silnejších národov (napr. Bielorusi, Česi, Estónci, Chorváti, Lužickí Srbi, Macedónci, Slováci, Slovinci, Srbi, Ukrajinci a i.), začali jazykovo, kultúrne a politicky osamostatňovať.
Na Slovensku obdobie reforiem Jozefa II. v 80. rokoch 18. stor. po revolúciu 1848-1849 (slovenské národné obrodenie).
Formovanie moderného českého národa

Formovanie moderného českého národa alebo (staršie) české národné obrodenie prebiehalo zhruba od 80. rokov 18. stor. a v 19. storočí.
Nový svet (geografia)

Nový svet je označenie Ameriky (a dnes zriedkavo aj Austrálie a Oceánie) používané v niektorých historických kontextoch od 16. storočia (najmä v súvislosti so zámorskými objavmi) a v biológii (napríklad pri triedení druhov opíc zo zemepisného hľadiska). Je to opak pojmu Starý svet, ktorým sa v tom istom kontexte označuje Eurázia a Afrika. 
Pojem sa používa aj vo vinárstve, no tam označuje z pohľadu pôvodu vína akúkoľvek oblasť okrem Európy a severnej Afriky a z pohľadu štýlu vína juhovýchod Kalifornie a Austrálie. Starý svet sú potom ostatné územia.
Formovanie moderného slovenského národa

Formovanie moderného slovenského národa alebo slovenské národné obrodenie prebiehalo od 80. rokov 18. stor. po revolúciu 18481849. Impulzom boli okrem iného reformy cisára Jozefa II. v 80. rokoch 18. stor. a politicko-kultúrny vplyv osvietenstva. Tento proces sa spravidla delí na tri fázy:
Začiatky slovenského národného obrodenia.
Na prelome 18. a 19.storočia začal prvý prúd vzdelancov-katolíckeho vierovyznania: snaha o uzákonenie slovenského spisovného jazyka. Táto skupina sa zoskupila okolo „Spoločnosti pre pestovanie slovenskej reči" na čele s profesorom Michalom Kratochvílom a Antonom Bernolákom (Spoločnosť vznikla v roku 1786 v Generálnom seminári v Bratislave). Anton B. v roku 1787 uzákonil kultúrnu západoslovenčinu ako prvý spisovný jazyk Slovákov so zásadou „píš ako počuješ". Jeho zásadné diela boli "„Dissertatio philologico-critica de literis Slavorum“" (Jazykogramatická rozprava o slovenských písmenách), Slowár Slovenskí Češko-Laťinsko-Ňemecko-Uherskí (päťjazyčný slovník) a "„Grammatica slavica“" (slovenská gramatika).
V bernolákovčine sú najznámejšie diela predovšetkým 2 literátov. Prvým z nich je Juraj Fándly, ktorý napísal ľudovo-výchovné spisy "„Piľní domajši a poľní hospodár“" a "„Zelinkár“". Jeho dielo „"Dúverná zmlúva medzi mňíchom a diáblom o prvních počátkoch, o starodávních, aj včúlajších premenách reholňíckích"“ je prvé dielo v bernolákovčine (analyzuje v ňom vývoj žobravých mníšskych reholí, často kriticky sa pozerá na ich pôsobenie a zmysel života). Druhým je Ján Hollý, ktorý napísal eposy "„Svätopluk“, „Sláv“ a „Cyrilo-metodiáda“."
Mysliteľ

Mysliteľ je kto myslí, samostatne premýšľa o dôležitých veciach, filozofických a teoretických otázkach, filozof.
Obruba

Obruba je niečo lemujúce predmet dookola.
Mysliteľné

Mysliteľné je podľa L. Wittgensteina súhrn toho, čo je koncipovateľné mysľou, a teda toho, čo možno identifikovať s obsahom celej prírodnej vedy. Hranica toho, čo je mysliteľné, je zároveň hranicou jazyka, ktorý zobrazuje (empirické) fakty.
Obrubovanie

Obrubovať je opatrovanie obrubou, lemom.
Mysofília

Mysofília je záľuba v špine. Je to variant fetišizmu alebo poruchy voľby sexuálneho objektu.
Nozológia

Nozológia je:
Obrusnosť

Obrusnosť je mechanická vlastnosť materiálu, ktorá charakterizuje jeho poddajnosť pri obrusovaní.
Mystagóg

Mystagóg (gr.) bol pôvodne v starovekom Grécku zasväcovateľ mladých do mystérií. Neskôr to bol v niektorých prúdoch kresťanstva biskup aj keď s odlišným zdrojom informácií a dnes v širšom zmysle aj osoba zasväcujúca niekoho do mystickej viery, mágie a podobne.
Obsah

Obsah môže byť:
Mystagogický

Mystagogický (gr.) je zasväcujúci do mystérií.
Nuda

Nuda alebo ľudovo dlhá chvíľa je nepríjemný pocit nedostatku motivácie. Často sa zamieňa s nedostatkom činnosti, hlavne pri "nudiacich" sa deťami.
Nudizmus

Nudizmus alebo naturizmus (z ) je hnutie, kult alebo smer, ktorý praktikuje a propaguje nahotu na vyhradených verejných miestach (najmä nudistické pláže, pláže, bazény) alebo v súkromí. Zástancovia nudizmu ho považujú za filozofiu, ktorá zdôrazňuje návrat k prírode, kvôli čomu nepoužívajú odev, alebo ho považujú za prejav slobody človeka. Taktiež môžu byť dôvodom nudizmu aj zdravotné problémy.
Najčastejšie je spájaný s plávaním alebo opaľovaním sa, ale nudisti takisto často praktikujú aj turistiku, jazdu na koni či na bicykli.
História.
Novodobá história nudizmu má pôvod v Nemecku, začiatkom 20. storočia. V roku 1903 bol blízko Hamburgu otvorený Freilichtpark, prvý známy nudistický klub. K popularite nudizmu prispeli aj knihy Heinricha Pudora – Kult nahoty a Heinricha Ungewittera – Nahota.
Cestovný ruch Naturizmus.
Kempingy.
Na strednom Slovensku v malej dedinke Zaježová (okr. Zvolen) už 2011 funguje prvý a jediný naturistický kemp.
Slovenskí nudisti musia teda za dovolenkami vo svojom štýle chodiť do zahraničia. V krajinách, ako sú Chorvátsko či Nemecko, je nudistických pláží i FKK kempov veľmi veľa, nájdete ich však už aj v konzervatívnejšom Grécku či Taliansku. Najbližším zahraničným rajom pre slovenských nudistov je 22 km dlhý umelý ostrov Donauinsel vo Viedni.
O nudizme.
- FKK je skratka nemeckého slova Freikörperkultur - kultúra slobodného tela, ktorá označuje zariadenia a pláže pre vyznávačov naturizmu a nudizmu. Na Slovensku sú viaceré naturistické skupiny, ale ich činnosť nie je veľmi koordinovaná. Informácie nájdete na stránkach Asociácie slovenských naturistov (www.asn.sk).
Kúpaliská a akvaparky.
Nudisti majú svoj vyhradený priestor aj v rámci niektorých akvaparkov.
Obsah pojmu

Obsah pojmu je významový útvar , ktorý je konštituentom pojmu a zahrnuje výsledok poznania podstatných vlastností, čŕt spoločných všetkým prvkom množiny entít, ktorých sa pojem týka. Obsah pojmu spolu s rozsahom pojmu tématizuje tradičná logika.
Krajná núdza

Núdza krajná je v práve zákonom dovolené (inak protiprávne) konanie, ktorým sa odvracia nebezpečenstvo priamo ohrozujúce záujem chránený zákonom.
Psychický obsah

Psychický obsah je súčasť psychického procesu; duševný zážitok, ktorý má charakter obrazu javov skutočnosti - pocit, vnem, predstava, myšlienka.
Mysticizmus

Mysticizmus je záľuba v mystickom, sklon k blúznivému, neostrému mysleniu. Formou židovského mysticizmu je kabala.
Mystické

Mystické je podľa Wittgensteina to, čo sa ukazuje vec, ktorú nemožno vysloviť.
Numinosum

Numinosum (lat.) je špecifická (na iné neredukovateľná) forma prežívania transcendentna tvorená zážitkami prevyšovania niečím celkom iným, bázne a nevysvetliteľnosti, pričom v nej môžu prevládať buď nemanipulatívne významové útvary (vtedy ide skôr o
náboženstvo) alebo manipulatívne významové útvary (vtedy ide skôr o mágiu). Ostré odlíšenie tu však nie je možné. Pojem numinózna závisí od kategórií, ktoré intervenujú v priebehu tvorby tohto pojmu. Azda najznámejší pojem numinózna vypracoval nemecký teológ a filozof náboženstva Rudolf Otto v diele "Sväto" z (1917), kde podáva teistickú interpretáciu numinózna ako zážitku prevyšovania mocou vychádzajúcou z božského.
Obsah vedomia

Obsah vedomia sú predstavy, ktoré vedomie v danom okamihu vytvárajú.
Numizmatika (odbor)

Numizmatika (fr. &lt; gr.) je pomocná historická veda, ktorá skúma mince a papierové platidlá a príbuzné pamiatky.
Úlohou numizmatiky je aj štúdium dejín cien a miezd a starostlivosť o hmotný materiál - mince, medaily, účelové známky, plakety, žetóny a ďalšie hmotné pramene, ktoré majú s numizmatikou súvislosť.
Bankovkami a papierovými platidlami sa zaoberá odbor numizmatiky notafília.
Islamská mystika

Islamská mystika korení v najstaršom islame: chudoba ("fuqr"), odriekanie a izolácia od svetských záujmov mali viesť k horlivejšiemu poznávaniu Koránu, z toho potom plynula intenzívna meditácia a z etického hľadiska spoliehanie sa na Boha. V niektorých prípadoch to viedlo až k nezáujmu o svetské veci a starosti o zajtrajšok.
Na asketické zložky mystiky malo určitý vplyv aj kresťanské mníšstvo a indická jóga.
Ideovou podstatou mystiky bola novoplatónska teória o emanácii Božej sily do vesmíru. Podľa islamskej mystiky Božia sila pôsobí ako aktivna sila na pasívnu ľudskú dušu a umožňuje poznanie Boha a jeho pravej podstaty.
K tomuto mystickému poznaniu Boha sa nedochádza cestou rozumu, ale srdca a osvietením od samotného Boha v stave zbavenia sa hmoty (vyradenia vonkajších vnemov a vôle, zrušenia vlastnej osobnosti). Dosahuje sa to extázou, do ktorej sa mystik dostáva rôznymi spôsobmi, napríklad meditáciou, vnútornou koncentráciou, neustálym opakovaním Božieho mena, niektorých jeho epitet, prípade za sprievodu určitých telesných pohybov. Mechanickou pomôckou môže byť aj ruženec, ktorý sa do sféry islamu dostal v 9. storočí z Indie. V niektorých prípadoch sa používa aj hudba, spev a tanec. Toto všetko pôsobí na nervový systém a privádza mystika do hypnotického stavu, ktorý prechádza do kŕčov, mdloby a spôsobuje necitlivosť k telesnej bolesti.
Nús

Nús alebo nus (starogr. Νους - nous [vyslov: nús] - "rozum, myseľ") je vo filozofii pojem označujúci približne súhrn všetkých jestvujúcich aktov vedomia a myslenia. 
Dejiny.
Vo filozofii sa slovom nús označujú rozličné filozofické koncepty.
Obscenita

Obscenita alebo obscénnosť (z lat. "obscenus") je nehanebnosť, oplzlosť, necudnosť, neslušnosť.
Obscenita podľa Baudrillarda.
Podľa Baudrillarda je obscenita súčasný stav ľudstva po konci dejín (posthistoire), keď sa uzavreli všetky očakávané horizonty, niet možnosti ďalších inovácií, tajomstvo je v koncoch a kultúry môžu byť len epigonálne. Táto situácia, označovaná ako posthistória transpolitického, vylučuje možnosť aktívnej fikcionalizácie reálneho, simulácie zmyslu, narácie, iluzionizmu a hry, ktoré poskytovala vrcholiaca moderna. Všetky jej ilúzie, akokoľvek neznesiteľné, sa naplnili, budúcnosť už nastala, všetko už nastalo, všetko je už tu. To, čo nastalo, je éra holej, nahej fakticity, ktorá sa nezastaví pred ničím, ktorá likviduje scénu, na ktorej sa - zahalené tajomstvom ilúzií a studu - odohrávalo všetko sociálne a kultúrne konštitutívne. Obscenita je éra obscénneho, oplzlej transparentnosti a necudnej blízkosti fakticity. Obscenita je javovou formou reálneho a koncom každej scény ako javovej ilúzie: panika, ktorú vyvoláva v politike, hospodárstve, umení a pod. môže vyústiť len do neslýchaného teroru, kedy sa tzv. sociálne vzťahy premenia na nekonečnú a pritom uzavretú reťaz (analogicky Möbiovej páske) vzájomného rukojemníctva informáciami o faktickom.
Kresťanská mystika

Kresťanská mystika je súčasť európskej kultúry a kresťanskej kultúry. Má bohatú tradíciu, na ktorú sa možno pozerať ako na formu platónskeho kontemplatívneho asketizmu, sprevádzaného zbožnými a často liturgickými činnosťami.
Vo svojom historickom bohatstve zahrnuje kresťanský mysticizmus takmer celú možnú mystickú 
fenomenológiu, pričom však kladie dôraz skôr na extázu než na introspekciu.
Mystická skúsenosť má sklon k zjednoteniu s Bohom v úplnom zabudnutí tela a sveta. Tejto skúsenosti
dodal výkladový rámec ako prvý Origenes, neskôr však nasiakla novoplatonizmom, bez toho, že by stratila charakteristickú dimenziu lásky, ktorá ju odlišuje od novoplatonizmu.
V rámci kresťanskej mystiky sa rozlišuje je západná kresťanská mystika je východná kresťanská mystika
Východná kresťanská mystika

Východná kresťanská mystika je smer kresťanskej mystiky, ktorý sa rozvíjal hlavne v nadväznosti na byzantskú mystickú tradíciu v pravoslávnom prostredí. Najvýznamnejším smerom
východnej kresťanskej mystiky je hesychazmus, ktorého najdôležitejším predstaviteľom bol sv. Grégorios Palamas v prvej polovici 14. storočia.
Obscurum per obscurius

Obscurum per obscurius (lat.) je vysvetľovať nejasné ešte nejasnejším.
Západná kresťanská mystika

Západná kresťanská mystika je smer kresťanskej mystiky, ktorý sa rozvíja najmä v západnej Európe, a to v týchto modelitách alebo smeroch: je mystika prázdna je mystika lásky je špekulatívna mystika je eucharistická mystika
Existujú pritom mystici/mystičky, skúšajúce všetky modality západnej mystiky, pozri napr. Hildegarda z Bingen.
Obsedantný

Obsedantný (lat.) je nutkavý.
Stredoveká mystika

Stredoveká mystika je súhrn mystických učení stredovekých kresťanských, židovských a islamských mysliteľov. Medzi najvýznemnejších predstaviteľov stredovekej kresťanskej mystiky rátajú Pseudo-Dionýzios Areopagita, Eriugenu, Dietricha Teodora z Freiburgu, Bernarda z Clairvaux, Richarda zo sv. Viktora, Huga zo sv. Viktora, Bonaventuru, Jána Ruysbroecka, Jána Gersona a i.
Nut (bohyňa)

Nut () alebo Nuit alebo Newet alebo Neuth je podľa onskej kozmogónie jednou z deviatky prvotných božstiev (Enneady) a bohyňou zosobňujúcou nebesá (jej meno znamená v preklade noc). Nutine telo bolo pokryté hviezdami. Nebeské telesá, planéty, mesiac a neskôr i samotné slnko, údajne putovali jej útrobami a rodili sa nadránom v krvi, ktorá robila zore červenými, nanovo. Medzi ďalšie tituly bohyne patria „Pokrývačka neba“, „Tá, ktorá chráni“, „Pani všetkého“ a „Tá, ktorá vládne tisícim dušiam“.
Nut bola považovaná za dcéru boha Šova, sucha, a bohyne Tefnut, vlhkosti (zriedkavejšie za dcéru boha Ré). Jej bratom a manželom bol Geb, zem, s ktorým mala štyri deti – Usireva, Eset, Sutecha a Nebtet. Podľa mýtov pôvodne jestvovala s Gebom v neustálom sexuálnom styku, ale Šov (či Tefnut) ich oddelil. Ak by sa opäť spojila s Gebom, ako verili Egypťania, prinieslo by to svetu, ktorý jestvoval medzi nimi dvoma, skazu. 
Podoba.
Nut bola zobrazovaná ako žena napnutá na špičkách prstov nôh aj rúk. Jej štyri končatiny sa vraj dotýkali štyroch svetových strán. Často bola kreslená na vnútornú dosku sarkofágov, ako chráni mŕtveho. Aj rakvy bývali natierané na tmavomodro a ozdobené hviezdami, ktoré mali zobrazovať Nut. Niekedy bola zobrazovaná s guľatým krčahom na hlave, čo bola aj súčasť jej hieroglyfického mena. Džbán bol súčasne hieroglyfickým znakom pre lono. Niekedy bola Nut zobrazovaná aj ako krava, ktorej telo je oblohou, sykomora alebo prasnica s početnými prasiatkami, ktoré predstavovali hviezdy na nebi.
Posvätným symbolom Nut bol rebrík maket, ktorý použil Usire, aby vstúpil do jej nebeských výšin. Maket bol vkladaný do hrobov, aby ochraňoval zosnulých a priniesol pomoc boha mŕtvych. 
Bohyňa-ochrankyňa mŕtvych.
Nut bola považovaná za naklonenú mŕtvym, ktorí sa na ňu obracali ako sa deti obracajú na svoju matku: "„Ó, moja matka Nut, rozprestri sa nado mnou, aby som mohol byť umiestnený medzi nehynúce hviezdy, ktoré sú v Tebe a neumrel som.“" Verilo sa, že Nut berie mŕtvych na svoje hviezdne nebo a tu ich napája jedlom a vínom: "„Ja som Nut a prišla som, aby som vás zahalila a ochránila pred všetkými zlými vecami.“"
Nut bola považovaná aj za ochranu pred silami chaosu, ktorá im bránili preniknúť do sveta. 
Starí Egypťania nazývali každú ženu podľa Nut Nutrit (malá bohyňa).
Observácia

Observácia (lat.) je pozorovanie, dohľad, meranie.
Tibetská mystika

Tibetská mystika je súčasť tibetskej kultúry, aspekt bönizmu a lamaizmu.
Tibetská mystika je hĺbková pozitivna psychológia, ktorá psychické faktory chápe ako do značnej miery nezávislé od človeka, ako obmeny najvyššieho ducha, takže len vzájomný pomer týchto javov určuje povahu reakcií, ktoré mystik vyvoláva tlakmi vôle buď na vlastnú bytosť alebo na zoskupenie psychických síl priestoru. Zmyslom mystiky je uviesť skrytý vnutorný svet do pôsobivej aktivity, aby človek poznal, že nie je trpným činiteľom na pláni sveta, ktorý ho premáha, čiže aby sa poučil, že je sám tvorcom svojich osudov. Vonkajšie udalosti sú len výsledkom pomerov subjektu k vonkájšiemu svetu.
Potrebnosť

Potrebnosť (iné názvy: potreba; intenzívnejšie: nutnosť, naliehavosť) je vlastnosť byť žiadaný tak, že sa dá ťažko bez daného obísť resp. príslušný stav.
Obsesia

Obsesia je nutkavá predstava pri niektorých poruchách, chorobne sa vnucujúca predstava; duševná choroba s vtieravými stavmi, posadnutosť - psychodelikt.
Nymfománia

Nymfománia (iné názvy: andrománia, hysterománia, metrománia) je druh erotománie spočívajúci v nadmernej nenásytnej sexuálnej potrebe ženy, chorobná túžba žien po mužovi. Žena s touto chorobou sa označuje ako nymfomanka.
Obuv

Obuv (ďalšie názvy pozri nižšie) je dvojica výrobkov pozostávajúcich zo spodku (podošvy) a zvršku z rôznych materiálov, určených na ochranu alebo pokrytie nohy. Podrobnosti o definícii pozri nižšie.
Terminológia.
Podľa definície z technickej normy obuv je (sú) „výrobok(-ky) pozostávajúci(-ce) zo spodku (podošvy) a zvršku z rôznych materiálov, určený(-é) na ochranu alebo pokrytie nohy“. Podľa mierne odlišnej definície je obuv „súčasť odevu chrániaca nohy proti vonkajším klimatickým a mechanickým vplyvom a súčasne umožňujúca zdravotne nezávadnú chôdzu“. V zastaraných textoch sa za obuv považuje všeobecne odev či pokrývka nôh, čiže okrem definície uvedenej vyššie v prvej vete patria medzi obuv aj ponožky, pančuchy a onuce (anglické slovo footwear – obuv dodnes v neodborných textoch zahŕňa aj ponožky atď.).
Obuv sa (obyčajne) vyrába v pároch. Ľavý alebo pravý polpár obuvi sa nazýva topánka. V užšom zmysle sa ako topánka označuje len obuv (podľa iných definícií len kožená obuv alebo len kožená denná ľahšia obuv) rozličných tvarov siahajúca maximálne po resp. kúsok nad členok. Slovo topánka je pravdepodobne prevzaté z maďarčiny (podrobnosti pozri nižšie). V súčasnom slovenskom slangu sa namiesto slova topánka vyskytuje bohemizmus bota; pričom ale staršie sa slovo bota (resp. vtedajší variant bôta) v slovenčine (regionálne) používalo nie vo význame topánka, ale vo význame čižma..
Časti topánky.
Základné časti sú:
Druhy obuvi.
Podľa osôb, pre ktoré je určená:
Podľa materiálu:
Podľa účelu:
Niekedy sa uvádzajú ako samostatná kategória ďalšie položky, napr. tanečná obuv či rybárska obuv.
Podľa tvaru, výšky zvršku a pod. (jednotná kategorizácie neexistuje a kategórie sa prelínajú; nasleduje len veľmi orientačné delenie):
Etymológia.
Obuv.
Slovo obuv pochádza z praslovanského slova *obuvЬ (význam: obuv) odvodeného z praslovanského slovesa *obuti (význam: obuť).
Topánka.
Slovo topánka pravdepodobne pochádza z maďarčiny. V maďarčine sa vyskytuje pomerne zriedkavé slovo topán s variantmi topánka a topány. Význam tohto slova je nasledovný: obuv, ktorá pokrýva celé chodidlo, väčšinou siaha po členok, má krátky zvršok, je z relatívne jemného materiálu, má relatívne málo hrubú podošvu a relatívne jemnejší tvar; opánka. (Opakom pojmu topán(ka) bola podobná obuv s hrubším materiálom, podošvou a tvarom, ktorá sa volá bakancs. Zo slova bakancs vzniklo slovenské slovo bagandža, ktoré ale má dnes už trochu iný význam.) Pôvod maďarského slova topán(ka) je neistý; do úvahy prichádzajú napríklad tieto možnosti: 1. Slovo môže pochádzať napr. zo zvukomalebného maďarského slova top vo význame „ťap, stúpnuť“, alebo z maďarského nárečového slova topa vo význame „majúci ploché/chybné nohy“. V prípade pôvodu z maďarčiny treba maďarské slovo topánka chápať ako zdrobneninu slova topán. 2. Slovo môže alternatívne pochádzať z južnoslovanského slova opanak (význam: sandále, opánka, to, čo sa obopína okolo nohy a pod.). Toto slovo vzniklo z veľmi rozšíreného praslovanského koreňa, ktorý mal viacero variantov a (mimochodom) v dnešnej slovenčine má podobu –pnúť- resp. –päť- (napr. v slovesách obopnúť, pripäť).
Obuvníctvo

Obuvníctvo je výroba a oprava obuvi, obuvnícke remeslo.
Obvod

Obvod môže byť:
Elektrický obvod

Elektrický obvod je súhrn prvkov tvoriacich uzavretú cestu pre elektrický prúd; vodivé spojenie rôznych prvkov, napr. odporov, kondenzátorov, cievok, zosilňovacích prvkov
(elektrónok, tranzistorov), usmerňovačov, meničov inej energie ako elektrickej energie (mikrofónov, rôznych snímačov polohy, tlaku, teploty a pod.), spotrebičov a zdrojov, usporiadaných v jednoduchých alebo zložitých kombináciách a pripojených (resp. určených na pripojenie) na zdroje elektrickej energie.
Mytéma

Mytéma je éma čiže štruktúrna jednotka mýtu. Mytéma je tematická časť obsahu mýtu,
veta mýtu. Claude Lévi-Strauss mytémy očísloval podľa poradia a zoradil do stĺpcov
a riadkov ako na notovej osnove. Stĺpce sa skladajú z príbuzných mytém, v ktorých vystupujú analogické subjekty. Riadky zasa zahrnujú chronologické mytémy a časovú postupnosť mýtu. Mýtus treba čítať po stĺpcoch zľava doprava.
Elektronický obvod

Elektronický obvod je elektrický obvod s elektronickými prvkami.
Obyčaj

Obyčaj je (častým opakovaním) ustálený spôsob konania, zvyk, návyk.
Obydlie

Obydlie je príbytok, bývanie, napr. zemnica, dom.
Indická mytológia

Indická mytológia je takmer nerozpletiteľné zoskupenie heterogénnych prvkov do organickej
jednoty a splývanie osobností mýtickych postáv a ich funkcií.
Obyvateľstvo

Obyvateľstvo (alebo nepresne "populácia") je súhrn všetkých ľudí na určitom území k určitému okamihu, zisťovaný podľa bydliska, prítomnosti na danom území alebo podľa iných hľadísk (napr. podľa
domovského práva a pod.); počet obyvateľstva sa ustavične mení v dôsledku jeho
prirodzeného pohybu a migrácie; stredný stav obyvateľstva je priemerný počet
obyvateľstva za určitý časový úsek (obyčajne rok); za ročný stredný stav sa
prakticky berie stav k 1. júlu príslušného roku. Výskumom obyvateľstva sa zaoberá demografia.
Japonská mytológia

Japonská mytológia je systém vier a náboženských predstáv japonskej kultúry vychádzajúci z kultu prírody, šintoistického a budhistického náboženstva. Najdôležitejším prameňom starej japonskej mytológie sú mytologické zbierky "Kodžiki" a "Nihonšoki".
Japonské mýty blízko súvisia s pôvodným japonským náboženstvom šintó. Mnohé japonské šintoistické svätyne sú napríklad zasvätené božstvám, ktoré sú známe z mytológie. Veľmi často sa mýty vzťahujú ku konkrétnym miestam v krajine a súvisia s konkrétnymi historickými osobnosťami alebo udalosťami. Veľmi výrazný je kult prírody. Každá udalosť ako stavba domu, zabitie zvieraťa, vyrúbanie stromu a podobne bola chápaná ako narušenie rovnováhy, ktorá sa musela obnoviť očistnými rituálmi.
Zdroje poznávania.
Nezastupiteľné miesto v svetovej mytológií majú japonské kroniky Kodžiki a Nihonšoki. Kodžiki je najstarším dielom o japonskej mytológii a v preklade znamená "Kronika dávnych príbehov". Pochádza z roku 712 a je to najstaršia japonská kniha. Nihonšoki je o niečo mladšia, pochádza z roku 720 a v preklade znamená "Japonská kronika". V podstate ide o dva takmer výlučné zdroje informácií o japonskej mytológii.
Obzor

Obzor môže byť:
Rímska mytológia

Rímska mytológia bola súčasťou rímskej kultúry. Bola prevzatá od iných národov, základ tvorí grécka mytológia. Hlavnými bohmi boli pôvodne grécki bohovia, ktorí boli iba premenovaní. Okrem toho každá domácnosť uctievala svojich vlastných domácich bôžikov (larés, penátés) a každý mal svojho osobného ochranného ducha, génia.
Bohovia boli upokojovaní obeťami – pán každého domu robil obete bohom na ochranu svojej rodiny a rímsky cisár pôsobil ako najvyšší kňaz (Pontifex Maximus), bol teda považovaný za boha.
Očakávanie

Očakávanie je predpokladanie, rátanie s niečím, dúfanie v niečo, predpoklad, domnienka.
Occamova britva

Occamova britva alebo Ockhamova britva, pomenovaná podľa Viliama z Ockhamu, je princíp ekonómie myslenia, podľa ktorého sa súcna nemajú zmnožovať, ak to nie je nevyhnutné ("Entia non sunt multiplicanda praeter necessitatem"). Z toho vyplýva, že podstaty sú zbytočné a iluzórne súcna, lebo vedenie sa vytvára len na základe skúsenosti a logiky.
Occamova britva sa dá interpretovať dvomi mierne odlišnými spôsobmi. Prvý sa dá opísať takto:
Užšie chápanie Occamovej britvy sa týka časti jednej teórie:
História.
Korene toho, čo sa stalo známym ako Occamova britva, sa dajú vysledovať v prácach filozofov ako John Duns Scotus (1265 – 1308), Tomáš Akvinský (c. 1225 – 1274) a dokonca aj Aristoteles (384 – 322 pred Kr.) (Charlesworth 1956). 
Termín "Occamova britva" sa po prvý raz objavil v roku 1852 v prácach Sira Williama Rowana Hamiltona (1805 – 1865), dávno po Occamovej smrti približne v roku 1349. Occam nevymyslel termín „britva“, takže jeho asociácia s ním môže byť daná frekvenciou a efektívnosťou, s akou ho využíval (Ariew 1976). A hoci formuloval princíp rozličnými spôsobmi, najpopulárnejšiu verziu „britvy“ nenapísal on, ale človek menom John Ponce z Corku v roku 1639 (Thorburn 1918).
Použitie vo vede.
Occamova britva je jeden zo základných princípov či postupov, na ktorých úspešne stavia aj súčasná veda. Occamova britva rieši problém nekonečnej rozmanitosti teórií, ktoré vedú k rovnakým výsledkom.
Occitánia

Occitánia alebo Okcitánia (oc. "Occitània, lo País d'Òc", vysl. "Ucitaňo, luPa-isdok") je tá oblasť v južnom Francúzsku (s presahmi do Katalánska a Talianska), v ktorej sa hovorí resp. v minulosti hovorilo po okcitánsky.
Táto oblasť zahŕňa zhruba južnú polovicu Francúzska, rovnako ako Monako a menšie časti Talianska - Occitánske údolia, Guardia Piemontese a Katalánska - Val d'Aran. Occitánia bola uznávaná ako jazyková a kultúrna koncepcia už od stredoveku, ale nikdy nebola legálna ani ako politická entita aj keď územie bolo zjednotené v rímskych dobách do "Sedem provincií" (lat. " Septem provinciae") a v ranom stredoveku ("Aquitanica" alebo "Vizigótske kráľovstvo Toulouse") ešte pred francúzskym dobývaním začiatkom 13. storočia.
Grécky mýtus

Grécky mýtus je mýtus, ktorého základnými zložkami sú predstavy o osude (moira), spravodlivosti, práve (diké) a zákonoch (nomoi) ako funkciách osudu. Vrcholom gréckeho mýtu je homérsky mýtus.
Pa Ťin

Pa Ťin (, , vlastným menom Li Jao-tchang, , ; * 25. november 1904 – † 17. október 2005) bol čínsky prozaik. V mladosti sa rozišiel s bohatou, konzervatívnou rodinou, žil v mestách v intelektuálskych kruhoch, 1927-29 bol v Paríži, 1934-35 v Japonsku, po 1949 mal funkciu v kultúrnych organizáciách. Od 1981 predseda Zväzu čínskych spisovateľov. V rozsiahlom diele kritizoval tradičnú čínsku rodinu, písal o spoločenských problémoch modernej Číny, o živote mladej inteligencie.
Homérsky mýtus

Homérsky mýtus je vrchol gréckeho mýtu. Je už značne personifikovaný a ostrejšie od seba oddeľuje bohov a ľudí. Homérske epopeje sú vrcholnou formou záznamu mýtu, ktorý bol pôvodne ústny, ale v 7. storočí pred Kristom - 6. storočí pred Kristom sa mu dostalo písomného záznamu.
Luca Pacioli

Luca Bartolomeo de Pacioli (* asi 1445, Sansepolcro, Taliansko – † 1517, Rím) bol taliansky františkán a matematik, autor prvého sústavného výkladu podvojného účtovníctva.
Účtovníctvom sa zaoberá jeho dielo "Summa de arithmetica, geometria, proportioni et proportionalità" (doslova: Systematický prehľad aritmetiky, geometrie, pomerov a úmernosti), špeciálne časť Tractatus XI. Particularis de computis et scripturis (v slovenčine vyšlo pod názvom: Oddiel XI. Osobitná rozprava o účtoch a zápisoch).
Páchateľ

Páchateľ je hmotnoprávny pojem trestného práva, ktorým sa označuje osoba, ktorá bezprostredne spáchala trestný čin. Pokiaľ bol trestný čin spáchaný spoločným konaním dvoch alebo viacerých osôb, každá z nich sa zodpovedá tak, akoby čin spáchala sama (označuje sa pojmom spolupáchateľ). Za páchateľa sa spravidla pokladá aj ten, kto sa o spáchanie trestného činu pokúsil alebo sa na jeho spáchanie pripravoval (pokiaľ je príprava na daný trestný čin trestná).
Každý trestný čin je objektívne spáchaný určitým páchateľom, bez ohľadu na to, či bude táto osoba niekedy zadržaná orgánmi činnými v trestnom konaní, či bude voči nej vedené trestné stíhanie, či bude obvinená zo spáchania trestného činu a či bude zo spáchania trestného činu odsúdená, tzn. páchateľom môže byť aj neznáma osoba.
Oceliareň

Oceliareň je hutnícka prevádzka na vyrobu ocele.
Pacientúra

Pacientúra je súhrn pacientov, ktorych lieči ten istý lekár.
Ochabnutosť

Ochabnutosť je vysilenosť, unavenosť, ustatosť, vyčerpanosť, malátnosť, skleslosť, chabosť.
W. Wieck píše: "Obraciam sa proti mužskej ochabnutosti pred ženou, proti tejto ochabnutosti, ktorá je niečím spoločensky veľmi nezdravým. Ženy sa trápia s mužmi, ktorí im nijako nepomôžu, nepočúvajú ich a nedokážu sa o ne postarať. S mužmi, ktorí sú strašne unavení, kedykoľvek im ženy chcú niečo rozprávať. Každá žena sa sťažuje na to, že partner k nej nie je pozorný, nepoteší ju, že je rozmaznaný, povrchný alebo má depresie. Keď príde muž, už nemá pokoj a pocit bezpečnosti. Nakoniec aj žena hovorí s mužom už len o hlúpostiach. Pripadá jej smiešne, ako sa vo svojej skľúčenosti tvrdošijne drží ilúzií o sebe."
Ochlofóbia

Ochlofóbia je chorobný strach z davu a preľudnených miest.
Prejavy : Pocit úzkosti 
návaly tepla a chladu
celková nevoľnosť
trasenie rúk i celého tela
Hriešny pád

Hriešny pád je hriech prvého ľudského páru (Adama a Evy). Keď Boh stvoril prvý ľudský pár, umiestnil ho v rajskej záhrade. Zakázal však človeku jesť zo stromu poznania dobra a zla, lebo keď z neho bude jesť, zomrie. Eva, zvábená hadom, predsa však odtrhne ovocie a spolu s Adamom z neho je. Po porušení zákazu ich Boh z raja vyženie, aby nejedli aj zo stromu života.
Potrestá všetkých troch hriešnych porušiteľov zákazu. Hada tým, že sa plazí po bruchu, jedáva prach a je prekliaty medzi zvieratami. Žena odvtedy rodí deti v bolestiach a muž nad ňou vládne. Muž musí vydobyť tvrdou prácou úrodu zo zeme, ktorá sa stala jeho nepriateľkou.
Očista

Očista je odstraňovanie, odstránenie niečoho škodlivého, nevhodného, hriechu a pod. Pojem očisty alebo predstava o nej kolíše podľa toho, či ide o náboženský úkon (svätý dej), hygienický úkon a pod.
Očistec

Očistec alebo purgatórium je podľa učenia niektorých kresťanských cirkví, najmä katolíckej, miesto, kde si duše zomrelých odpykávajú tresty za hriechy, aby očistení mohli vstúpiť do neba. V zmysle tohto učenia "tí, čo zomierajú v Božej milosti a v priateľstve s Bohom, ale nie sú dokonale očistení, hoci sú si istí svojou večnou spásou, podstupujú po svojej smrti očisťovanie, aby dosiahli svätosť potrebnú na to, aby vošli do nebeskej radosti". Toto učenie bolo formulované najmä na Florentskom a Tridentskom koncile v 15. a 16. storočí. Učenie o očistci vychádza najmä z tradície Katolíckej cirkvi a odvoláva sa na niektoré texty zo Svätého písma: 1. Kor 3, 15; 1. Pt 1, 7 a iných prameňov, napr. 2. Mach 12, 43.
Pojem očistec a učenie o ňom neboli súčasťou cirkevnej dogmatiky od jej počiatkov. Pojem bol zavedený až koncom 12. storočia a ako vieroučnú dogmu ho prijal až Druhý lyonský koncil v roku 1274.
Jan Očko z Vlašimi

Jan Očko z Vlašimi (* ? – 14. január 1380) bol český duchovný, olomoucký biskup, druhý pražský arcibiskup a prvý český kardinál. Bol hlavným radcom Karola IV., na ktorého mal veľký vplyv.
Životopis.
Jan Očko z Vlašimi pochádzal z vlašimského rodu Janovicov. Od roku 1351 bol olomouckým biskupom; v tom čase sa zblížil s Karolom IV. a stal sa jeho dôverníkom. Roku 1355 sa s Karolom IV. zúčastnil cesty do Talianska.
Dňa 12. júla 1364 bol vymenovaný za pražského arcibiskupa po Arnoštovi z Pardubíc, ktorý zomrel. O štrnásť rokov neskôr, 18. septembra 1378, Jana Očka vymenoval pápež Urban VI. ako prvého Čecha za kardinála a následne 30. novembra 1378, sa zriekol arcibiskupského úradu, ktorý po ňom prevzal Jan z Jenštejna.
Od

Od môže byť:
OD môže byť:
Odberateľ

Odberateľ je fyzická alebo právnická osoba, ktorá sa zaväzuje prevziať a preberá za odplatu určitý výrobok alebo viacero výrobkov, resp. prác od dodávateľa.
Odbor

Odbor môže byť:
Odbor filozofie Filozofickej fakulty Trnavskej univerzity

Odbor filozofie Filozofickej fakulty Trnavskej univerzity je slovenské filozofické pracovisko a základné pracovisko fakulty humanistiky Trnavskej univerzity pre výchovno-vzdelávaciu, vedeckú a výskumnú činnosť v oblasti filozofie. Vedúci odboru je Ján Letz.
Študijný odbor

Študijný odbor je zameranie odbornej prípravy na stredných školách a vysokých školách podľa požiadaviek príslušného povolania a zamestnania.
Vedný odbor

Vedný odbor alebo vedecká disciplína je teoreticky a empiricky zdôvodnená, historicky vzniknutá, relatívne stála štruktúrna jednotka vedy. Je súčasťou vedy vo všeobecnom zmysle, charakterizovaný špecifickým predmetom a metódou bádania.
Vedný odbor je vyvíjajúci sa systém vedeckých poznatkov o určitej oblasti skutočnosti a zároveň aj základná forma organizácie vedeckej práce. Vo vednom odbore sa formuje predmetná a metodologická jednota výskumu v danej oblasti vedeckého bádania.
Odborník

Odborník je pracovník, ktorý sa dobre vyzná v istom odbore, špecialista.
Odbory

Odbory sú inštitucionalizované združenia zamestnancov s cieľom presadzovať ich
pracovné, hospodárske, sociálne, politické a iné záujmy. 
Na Slovensku sú základné organizácie združené v odborových zväzoch a tie sa následne združujú v Konfederácii odborových zväzov (KOZ SR).
Odčinenie

Odčinenie je obranný mechanizmus voči myšlienke alebo činu, ktorý vyvoláva pocit viny, napr. umytie rúk Pontského Piláta, Lady Macbethovej ap.; snaha odčiniť zlé, napraviť nesprávne konanie.
Padmásana

Padmásana (sans.) je lotosový sed, jedna z ásan. Spolu s siddhásanou a bhadrásanou sa považuje za prvoradú jogovu polohu tela nepôsobiacu rušivo na bdelosť a sústredenosť.
Odčítanie

Odčítanie je aritmetická operácia alebo počtový výkon. Číslo, od ktorého sa pri odčítaní odčíta, voláme menšenec. Číslo, ktoré sa pri odčítaní odčíta od menšenca, voláme menšiteľ. Výsledkom odčítania je rozdiel.