Mária Henrietta Stuartová

Mária Henrietta Stuartová (Mary Henrietta, * 4. december 1631 – † 24. december 1660) bola rodom anglická princezná z rodu Stuartovcov a sobášom oranžská princezná a grófka z Nassau. V rokoch 1651 až 1660 pôsobila ako regentka svojho malého syna Viliama. Bola prvou držiteľkou titulu princezná Royal. 
Mária Henrietta bola najstaršou dcérou anglického kráľa Karola I. a kráľovnej Henrietty Márie a sestrou Karola II. a Jakuba II. Ako 9-ročná sa v roku 1641 vydala za Viliama II. Oranžského. Kvôli vyhrotenej politickej situácii v Anglicku, Mária Henrietta odišla so svojou matkou v roku 1642 do Holandska. O päť rokov neskôr v roku 1647 jej manžel zdedil tituly princa Oranžského a miestodržiteľa Holandského grófstva, grófstva Zeeland, Utrechtu, Geldernského vojvodstva, Overijssel, Groningenu v Republike siedmich spojených provincií. 
8 dní po smrti svojho manžela v roku 1650, porodila Viliama III. Oranžského, ktorý sa neskôr stal kráľom Anglicka, Škótska a Írska. Mária Henrietta, ktorá sa stala jedinou opatrovníčkou svojho syna, nebola v Holandsku populárna pre podporu Anglicka a zlý vzťah so svokrou Amáliou zo Solms-Braunfels, ktorá Máriu Henriettu považovala za mladú a neskúsenú. Po obnovení monarchie v Anglicku v roku 1660, Mária Henrietta odišla na oslavy do Anglicka, kde ochorela na kiahne a zomrela. 
Raný život.
Mária Henrietta sa narodila 4. novembra 1631 v St. James’s Palace v Londýne ako tretie (ale druhé prežívajúce) dieťa anglického kráľa Karola I. a jeho manželky Henrietty Márie Bourbonskej. Pokrstená bola v ten istý deň, pretože panovali obavy, že novonarodená princezná nie je v dobrom zdravotnom stave. Máriu Henriettu pokrstil Wiliam Laud, arcibiskup canterburský. Dieťa dostalo svoje meno na počesť svojej starej matky, Márie Medicejskej, francúzskej kráľovnej. Prvé verejné vystúpenie Márie Henrietty a uskutočnilo v roku 1640 na krste jej brata Henricha, vojvodu z Gloucesteru a stala sa jeho jedinou krstnou matkou.
Mária Henrietta strávila svoje detstvo so svojimi bratmi a sestrami v St. James’s Palace, Richmond Palace a Hampton Court Palace. Výchova Márie Henrietty bola zverená grófke z Roxburghu. Mária Henrietta bola známa svojou milosťou, krásou a spôsobmi. Okrem toho vynikala v tanci. Márie Henrietty matka, kráľovná Henrietta Mária, chcela priviesť svoju dcéru ku katolicizmu a tým, že do jej kruhu priviedla mladú dámu, ktorá bola katolíčkou, ale kráľ Karol I. počínanie svojej manželky rýchlo zastavil. 
V januári 1640 dostala 8-ročná Mária Henrietta prvý návrh na sobáš od 13-ročného Viliama Oranžského, najstaršieho syna Frederika Hendrika Oranžského. Matka potenciálneho dediča Amália zo Solms-Braunfels bola kedysi dvornou dámou a blízkou priateľkou Márie Henrietty tety, českej kráľovnej Alžbety Stuartovej. Túto ponuku kráľ Karol I. odmietol tento sobáš, pretože chcel zasnúbiť svoju dcéru s Baltazárom Karolom Habsburským, synom španielskeho kráľa Filipa IV. a Izabely Bourbonskej, sestry Henrietty Márie. Predpokladom na uskutočnenie tohto sobáša bola konverzia Márie Henrietty na katolicizmus, ale princezná, ktorá na žiadosť svojej matky študovala základy katolíckeho náboženstva, nechcela konvertovať. Navyše jej matka, kráľovná Henrietta Mária bola proti-španielska a bola proti spojenectvu so Španielskom.
Ďalším nápadníkom bol aj Karol Ľudovít I. Falcký, Márie Henrietty bratranec, ale napokon aj tento návrh bol odmietnutý. 
Oranžská princezná.
Koncom roku 1640 a začiatkom roku 1641 sa kráľ Karol I. rozhodol obnoviť rokovania o sobáši Márie Henrietty a Viliama Oranžského. Rokovania rýchlo napredovali a 10. februára 1641, Karol I. oznámil parlamentu, že zasnúbenie jeho dcéry je u konca. Sám Karol dúfal, že v prípade núdze mu princ pomôže udržať kráľovskú moc v Anglicku. Skromný svadobný obrad sa konal 2. mája 1641 vo Whitehall Palace. Kráľovná Henrietta Mária sa nemohla zúčastniť náboženského obradu, pretože bol protestantský. Namiesto toho sledovala svadbu svojej dcéry z malej galérie nad kaplnkou. Sobáš kráľovej najstaršej dcéry sa v Anglicku prakticky neoslavoval, keďže krajina bola na pokraji vojny, ktorá vypukla o necelý rok. Kráľ jej daroval krištáľovú a zlatú vázu zdobenú rubínmi a diamantmi a zlatú retiazku, ktorá predtým patrila Karolovej matke, Anne Dánskej.
Na počesť novomanželov bola vypálená salva zo 120 diel. Po obrade sa Viliam vrátil do Holandska. Podľa manželskej zmluvy mala Mária zostať v Anglicku do svojich 12-narodenín a Viliam jej mal poskytovať 1500 livier ročne na jej osobné výdavky. Okrem toho, v prípade Viliamovej smrti, Mária Henrietta mala dostávať 10 000 livier ročne a dve rezidencie. Manželská zmluva tiež stanovila, že Mária Henrietta a jej anglickí dvorania nemusia konvertovať z anglikánskej cirkvi na holandskej reformovanej cirkvi. 
Začiatkom roku 1642 sa situácia v krajine až natoľko vyhrotila, že Mária Henrietta a jej rodičia boli nútení sa uchýliť do Hampton Court Palace, ale situácia sa postupne zmenila na otvorenú vojnu. Vo februári 1642 odcestovala kráľovná Henrietta Mária zo svojou dcérou do Haagu v Holandsku. Máriu Henriettu do Holandska sprevádzala jej guvernantka Katherine Stanhope, ktorá sa stala jej dôverníčkou a spoločníčkou. Z politického hľadiska sa sobáš Márie Henrietty čiastočne vyplatil, a to v roku 1643, keď kráľovná Henrietta Mária presvedčila holandskú vládu, aby poskytla Karolovi I. loď a zbrane. 
Krátko pred odchodom z Anglicka, bola Mária Henrietta bola svojim otcom vymenovaná za princeznú Royal, čím sa vytvorila tradícia, že tento titul môže niesť najstaršia dcéra britského panovníka. Titul vznikol preto, že Henrietta Mária bola dcéra francúzskeho kráľa Henricha IV. a chcela, aby jej dcéra mala titul porovnateľný s Madame Royal, titulom najstaršej dcéry francúzskeho kráľa. 
V novembri 1643 sa v Haagu konal druhý svadobný obrad medzi 12-ročnou Máriou Henriettou a 17-ročným Viliamom. Už v roku 1644 úplne zapadla do dvorného života v Holandsku. Usporadúvala audiencie, stretávala sa so zahraničnými veľvyslancami a vykonávala všetky funkcie, ktoré jej boli pridelené. V marci 1644 sa zúčastnila na dvorných oslavách nedávneho spojenectva medzi Holandskom a Francúzskom a viedla zábavu, ktorú jej manžel zariadil pre francúzskeho veľvyslanca.
Mária Henrietta, ktorá neustále dostávala správy z Anglicka, sympatizovala so svojím otcom počas anglickej občianskej vojny. V decembri 1646 mu poslala list (cez holandskú obchodnú loď) a vyzvala ho, aby utiekol do Holandska, no Karol odmietol. V Haagu si Márie Henrietta vytvorila veľmi vrúcny vzťah so svojou tetou, Alžbetou, bývalou českou kráľovnou v exile. Mária si však so svojou svokrou Amáliou nevytvorila dobrý vzťah, a tak sa snažila kontakt s ňou minimalizovať. 
Frederik Hendrik Oranžský zomrel 14. marca 1647. V deň jeho smrti bol zvolaný parlament, ktorý vyhlásil Viliama II. za dediča svojho otca a stal sa novým oranžským princom. V roku 1648, Máriu Henriettu navštívili jej bratia Karol, princ z Walesu a Jakub, vojvoda z Yorku. V roku 1649 bol popravený Karol I. a následne Mária Henrietta pomohla mnohým anglickým kráľovským exulantom. Medzi tými, ktorým Mária Henrietta pomohla bola rodina Anny Hydeovej, budúcej manželky vojvodu z Yorku a matky dvoch budúcich anglických kráľovien, Márie II. a Anny. 
Regentstvo.
Na jeseň roku 1647 Mária Henrietta potratila, no niekoľko rokov nemohla otehotnieť. Začiatkom roku 1650 bola opäť tehotná. Začiatkom novembra sa jej tehotenstvo blížilo ku koncu. Jej manžel ochorel na kiahne a zomrel 6. novembra, hneď po pokuse dobyť Amsterdam. Osem dní po jeho smrti, Mária porodila syna Viliama. Kolíska novorodenca bola zahalená čiernou látkou na znak smútku za otcom. Keďže tituly miestodržiteľa a oranžského princa neboli dedičné a dieťa ich nedostalo hneď po narodení.
Krátko po narodení syna, mala Mária Henrietta niekoľko konfliktov so svojou svokrou. Svojmu synovi plánovala dať meno Karol, na počesť svojho zosnulého otca, ale Amália trvala na tom, aby sa chlapec volal Viliam a dokonca aj chlapcov zosnulý otec plánoval dať svojmu synovi Viliam. Po konflikte o meno svojho vnuka sa Amália plánovala stať jeho zákonnou zástupkyňou, odvolávajúc sa na skutočnosť, že Mária Henrietta bola v tej dobe príliš mladá. 13. augusta 1651 Najvyšší súd rozhodol, že poručníctvo bude rozdelené medzi Máriu Henriettu, jej svokru a Fridricha Viliama I. Brandenburského (ktorého manželka Lujza Henrietta bola staršou sestrou Viliama II. Oranžského). Kurfirst bol vybraný preto, aby mohol pôsobiť ako neutrálna strana medzi týmito dvoma ženami, ale aj preto, že ako možný dedič mal záujem chrániť majetok Oranžských, no Amália sa obávala, že tento majetok Mária Henrietta premrhá. 
Mária bola však vo všeobecnosti nepopulárna v Holandsku, ktoré viac sympatizovalo s Oliverom Cromwellom. V januári 1650 si Mária Henrietta spolu so svojím bratom Jakubom a tetou Alžbetou si plánovali skromne pripomenúť prvé výročie smrti svojho otca, no holandská vláda za urážlivé pre anglickú vládu. Mária sa po tomto stiahla do svojho vdovského sídla v Brede, ale jej vplyv zabránil Angličanom uzavrieť spojenectvo s Holandskom. Potom čo v roku 1651 tajne prijala svojho brata Karola II. (ktorý sa považoval za legitímneho anglického kráľa), jej holandská vláda zakázala prijímať kohokoľvek zo svojich príbuzných. Domácnosť Márie Henrietty a jej tety sa nazývala „hniezdo zmijí“, ktoré splietalo sprisahania najmä proti Holandsku, Anglicku a Cromwellovi. 
V roku 1652 sa nálada v Holandsku zmenila v dôsledku vypuknutia vojny s Anglickom. Márie Henrietty syn bol v tom čase zvolený za holandského miestodržiteľa, ale Johan de Witt, republikánsky vodca zabránil zvoleniu Viliama v Holandskom grófstve. Okrem toho Cromwell trval pri uzatváraní mierovej zmluvy na prijatí zákona o izolácii, ktorý zakazoval Holandsku zvoliť si za miestodržiteľa člena z rodu Oranžských. Cromwellovou ďalšou požiadavkou bolo vyhostenie všetkých nepriateľov Anglicka z Holandska. Mária Henrietta podala oficiálny protest, ktorý však nebol braný do úvahy, napriek tomu, že krajine hrozila občianska vojna. Mierová zmluva bola podpísaná dňa 27. mája 1654. 
Márie Henrietty obavy o postavenie syna sa podpísali na jej zdraví. Aby znížila svoje výdavky, oznámila svoj úmysel opustiť dva zo štyroch svojich palácov, ktoré mala k dispozícii. V júli 1654 odišla do kúpeľov, kde strávila niekoľko týždňov, a potom išla navštíviť svojho brata Karola, ktorý sa nachádzal v Kolíne nad Rýnom, kde sa nachádzal aj jeho dvor. V októbri sa vrátila naspäť do Holandska, ale v júli 1655 bola naspäť u svojho brata. Počas tohto pobytu inkognito navštívila Frankfurt nad Mohanom a 15. novembra bola naspäť v Holandsku, ale v januári 1656, odišla do Paríža, kde žila jej matka a mladšia sestra Henrietta Anna a bola prijatá so všetkými poctami na francúzskom kráľovskom dvore.
Neskorší život a smrť.
V Holandsku ovdovenú Máriu Henriettu navštívili mnohí obdivovatelia a nápadníci, medzi ktorými bol aj George Villiers. Podľa súčasníkov Karol Emanuel II. Savojský a Ernest August Brunšvicko-Lüneburský tiež Márii Henriette ponúkli sobáš v Paríži. Šírili sa aj zvesti, že mala pomer s Henrym Jermynom (alebo dokonca bola zaňho tajne vydatá). Jermyn bol členom domácnosti jej brata Jakuba, vojvodu z Yorku. Fámy boli pravdepodobne nepravdivé, no Karol II. ich bral vážne a snažil sa zabrániť akémukoľvek ďalšiemu kontaktu medzi Máriou Henriettou a Jermynom. Mária Henrietta opustila Paríž 21. novembra a po dvojmesačnom pobyte na bratovom dvore v Bruggách sa vrátila do Haagu. Čoskoro po svojom návrate sa Mária Henrietta dozvedela, že jej svokra Amália ponúkla Karolovi II. ruku svojej dcéry Henrietty Kataríny, čo princeznú veľmi naštvalo. V roku 1658 sa Amália pokúsila získať post jedinej regentky, miesto toho, aby aj Mária Henrietta bola regentka. No Mária Henrietta s podporou svojich francúzskych príbuzných prekazila intrigy svojej svokry. 
V novembri 1659 poslala Mária Henrietta svojho syna na univerzitu v Leidene. 14. mája 1660 bola Mária Henrietta informovaná o obnovení monarchie v Anglicku a nástupe jej brata Karola na trón. O niekoľko dní neskôr sa pri tejto sa zúčastnila na oslavách v Haagu. Mária obsadila tretie miesto v línii nástupníctva na anglický trón po svojich bratoch Jakubovi a Henrichovi (hoci Henrich zomrel ešte v tom istom roku). Jej obnovený titul anglickej princeznej preto pomohol k tolerantnejšiemu postoju k nej v Holandsku. Vo všetkých mestách, ktorými prechádzala so svojím synom ich vítali so všetkými kráľovskými titulmi. V roku 1660 sa spojila so svojou svokrou a pokúsili sa prinútiť niektoré provincie, aby uznali Viliama za ich budúceho miestodržiteľa. 
30. septembra 1660, Mária Henrietta odplávala do Anglicka, kde ju srdečne prijali. Po príchode do Londýna, Mária Henrietta na svoje prekvapenie a zdesenie zistila, že kráľ nielenže uznal manželstvo Jakuba, vojvoda z Yorku a Anne Hydeovej, bývalej dvornej dámy Márie Henrietty, ale tiež vyhlásil, že ich potomkovia, že ich potomkovia budú anglickí princovia a princezné s plnými dedičskými právami. Táto skutočnosť Máriu Henriettu tak rozladila, že rozhodla sa návštevu svojej domoviny sa rozhodla skrátiť. Zúčastnila sa oficiálnej bohoslužby v kaplnke Whitehall a vo Whitehall Palace tiež usporiadala súkromnú recepciu pre Eliasa Ashmolea, aby si pozrela niektoré z jeho anatomických zaujímavostí. Prijala peňažný dar od parlamentu a požiadala o dlho sľubované veno. Karol II. vymenoval komisiu na vyriešenie tohto problému. V novembri 1660 sa Mária Henrietta stretla s veľvyslancom Spojených provincií holandských, ktoré prišlo obnoviť spojenectvo s Anglickom. 
20. decembra sa po anglickom kráľovskom dvore rozšírila správa o tom, že Mária Henrietta vážne ochorela na kiahne. Po obdržaní tejto správy, kráľovná Henrietta Mária prišla k lôžku svojej umierajúcej dcéry a urobila posledný pokus obrátiť ju na katolicizmus, ale Mária Henrietta to odmietla. Kráľovnej sa podarilo presadiť to, aby princeznú liečil francúzsky lekár, čo sa podľa mnohých súčasníkov stalo jej osudným. 24. decembra, Mária Henrietta podpísala testament a v ten istý deň zomrela. Na vlastnú žiadosť bola pochovaná vo Westminsterskom opátstve vedľa svojho brata Henricha, vojvodu z Gloucesteru, ktorý tiež zomrel na kiahne v septembri 1660. 
Mária Henrietta vo svojom testamente požiadala kráľa, aby sa postaral o záujmy jej 10-ročného syna, ktorého jediným opatrovníkom sa stala jeho stará matka Amália. V roku 1672 bol 21-ročný Viliam zvolený za miestodržiteľa holandských provincií. O päť rokov sa oženil so svojou sesternicou Máriou, dcérou Jakuba II. a Anny Hydeovej. V roku 1688, Viliam s pomocou anglických protestantov zosadil Máriinho otca a s manželkou bol vyhlásený za kráľa Anglicka, Škótska a Írska.