burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Robert Anthony Salvatore

Robert Anthony Salvatore (* 20. január 1959, Leominster, Massachusetts, USA) je americký spisovateľ fantasy, známy svojimi knihami z cyklu "Forgotten Realms" (Zabudnuté ríše) a ságe "Demon Wars".
Narodil sa ako najmladší zo siedmich detí, študoval na Fitchburg State University.
O fantasy sa začal zaujímať po prečítaní knihy "Pán prsteňov" od J. R. R. Tolkiena, ktorú dostal ako vianočný darček.&lt;br&gt;
V roku 1982 napísal prvý román "Echoes of the Fourth Magic" (Ozveny štvrtej mágie), potom začal písať knihy pre svet "Forgotten Realms", ságu "DemonWars" a Hviezdne vojny.
Jednou z jeho najpopulárnejších postáv je temný elf "Drizzt Do'Urden", ktorý bojuje za spravodlivosť napriek temnému odkazu jeho rasy. Napísal aj príbeh pre hernú adaptáciu jeho kníh. Bolo to k hre "Forgotten Realms:Demon Stone" (2004), ktorá vyšla na PS2, Xbox a PC.
Zuzana Fialová

Mgr. art. Zuzana Fialová (* 17. máj 1974, Bratislava) je slovenská filmová a divadelná herečka.
Životopis.
Narodila sa 17. mája 1974 v Bratislave významnému slovenskému horolezcovi Ivanovi Fialovi. Študovala hudobno-dramatický odbor na konzervatóriu v Bratislave a následne divadelné herectvo činohernej fakulte VŠMU, ktoré absolvovala v roku 1998. V tom istom roku sa stala členkou činohry SND.
Je rozvedená a má syna Davida (* 1997).
24. januára 2011 utrpela spolu s hercom Ľubošom Kostelným zranenia pri samovražednom teroristickom útoku na moskovskom letisku Domodedovo, v dôsledku ktorých strávila týždeň v moskovskej nemocnici.
V roku 2022 sa prihlásila k LGBT komunite "ako rodinný príslušník, ako dobrý priateľ".
Ladislav Fatura

Mgr. Ladislav Fatura (* 11. jún 1969, Ilava) je slovenský komunálny politik. V rokoch 2006-2010 pôsobil ako starosta mestskej časti Bratislava - Vrakuňa. Je ženatý, s manželkou Katarínou majú dcéru. Je držiteľom zlatej Janského plakety.
Wilamowice

Wilamowice sú mesto v južnom Poľsku v Sliezskom vojvodstve (od roku 1999), predtým v Bielskom vojvodstve (1975-1998). Žije v ňom 2 900 obyvateľov (2005).
Jarmová kosť

Jarmová kosť alebo lícna kosť (lat. os zygomaticum) je kosť, ktorá ohraničuje zospodu a čiastočne aj zvonku očnicovú dutinu a spolu s veľkými krídlami klinovej kosti ju oddeľuje od spánkovej jamy. Vyvinutie a postavenie jarmovej kosti má vplyv na konfiguráciu tváre. 
Na kosti rozoznávame strednú časť - telo "corpus", a tri výbežky: čelový, čeľustný a spánkový. 
Na jarmovej kosti rozoznávame tri plochy: "facies orbitalis", "facies lateralis" a "facies temporalis." Facies lateralis je mierne vypuknutá a na dolnom okraji býva drsná. Facies orbitalis je mierne vyhĺbená a má otvor "foramen zygomaticoorbitale", ktorý prechádza do kanálika; kanálik sa vnútri kosti vetví a vyúsťuje jednak do facies lateralis ako "foramen zygomaticofaciale", jednak do spánkovej plochy ako "foramen zygomaticotemporale". Prebiehajú v nich rovnomenné nervy z 2. vetvy trojklaného nervu.
Dolná nosová mušľa

Dolná nosová mušľa (lat. "Concha nasalis inferior") je tenučká podlhovastá kostička priložená k bočnej nosovej stene. Horný okraj dolnej mušle sa ventrálne pripája k slznej kosti pomocou slzného výbežku ("processus lacrimalis"), vzadu k zvislej platni podnebnej kosti a k čeľusti. Dolná nosová mušľa vysiela smerom nahor kratučký čuchový výbežok ("processus ethmoidalis"), ktorý nasadá na "processus uncinatus" strednej nosovej mušle. Okrem toho je dolná nosová mušľa prostredníctvom tiahnutého čeľustného výbežku ("processus maxillaris") zavesená na okraj otvoru, ktorý vedie z nosovej do čeľustnej dutiny.
Kockovitá kosť

Kockovitá kosť (lat. "os cuboideum") je jedna z priehlavkových kostí. 
Má dosť nepravidelný tvar. Proximálne má prehnutú kĺbovú plôšku pre pätovú kosť, distálne dve ploché a laterálne mierne odklonené plôšky pre IV. a V. predpriehlavok (metatarzus), na mediálnom okraji plôšky pre klinovitú kosť (os cuneiforme) III. Na laterálnej strane sa začína brázda, ktorá sa prehlbuje na plantárnej ploche do "sulcus tendinis musculi peronei longi", proximálne od nej je drsnatina "tuberositas ossis cuboidei".
Ihlica (kosť)

Ihlica alebo fibula (lat. "fibula") je kosť dolnej končatiny. Skladá sa z hlavy - "caput fibulae", tela - "corpus fibulae" a distálne tvorí bočný členok - "malleolus lateralis". 
"Caput fibulae" sa prikladá ku "condylus lateralis tibiae" a na proximálnom konci vybieha do "apex" "capitis fibulae", na ktorý sa upína ligamentum collaterale fibulare a šľacha musculus bicipitis femoris. "Facies articularis capitis fibulae" je šikmo orientovaná. Takmer v celom rozsahu corpus fibulae prebiehajú štyri pozdĺžne hrany. Z nich "margo anterior" a "margo posterior" sú podmienené úponmi medzisvalových priehradiek septum intermusculare anterius a septum intermusculare posterius, "margo medialis" priehradkou medzi musculus flexor hallucis longus a musculus tibialis posterior a "margo interossea" slúži na úpon membrana interossea cruris. Foramen nutricum je na zadnej ploche fibuly a smeruje distálne. 
"Malleolus lateralis" má "facies articularis malleoli" pre členkovú kosť a za ňou jamku "fossa malleoli lateralis" pre ligamentum talofibulare posterius. Na zadnom okraji bočného členka je brázda pre šľachy musculi peronei. Od hrotu malleolus lateralis sa začína ligamentum calcaneofibulare. 
Fibula slúži len ako odstup pre svaly. Ako funkčná opora je celkom bezvýznamná, preto sa využíva na náhrady pri transplantáciách.
Juan Crisóstomo de Arriaga

Juan Crisóstomo Jacobo Antonio de Arriaga y Balzola (* 27. január 1806, Bilbao, Španielsko – † 17. január 1826, Paríž, Francúzsko) bol španielsky hudobný skladateľ začiatku 19. storočia.
Život.
Juan Crisóstomo de Arriaga sa narodil v Bilbau. Hudobné základy mu dali jeho otec a starší brat. Už v ranom detstve sa prejavilo jeho mimoriadne hudobné nadanie. Ako jedenásťročný skomponoval "Pokus o oktet". O rok neskôr už svojej "Predohre pre malý orchester" pridelil opusové číslo 1 a nasledovali ďalšie inštrumentálne diela (napr. "Vojenský pochod" a "Vlastenecké hymny"). V roku 1818 mala premiéru jeho opera "Šťastní otroci (Los esclavos felices)", ktorá bola veľmi úspešná.
V pätnástich rokoch odišiel na parížske konzervatórium (École Royale de Musique et Déclamation), ktoré v tom čase viedol Luigi Cherubini. Študoval hru na husle u Pierre Baillota a harmóniu a kontrapunkt u Josepha Fétisa. V tom čase vznikli aj jeho najslávnejšie diela: "Tri kvartety" a "Symfónia pre veľký orchester".
Jeho organizmus však nevydržal vražedné pracovné tempo a tesne pred dosiahnutím dvadsiatich rokov zomrel zrejme na zápal pľúc. Vzhľadom na krátku životnú dráhu a charakter svojej hravej hudby býva Juan Crisóstomo de Arriaga nazývaný španielsky Mozartom.
Juanov predok Rodrigo de Arriaga (1592 – † 1667) prišiel v roku 1625 zo Španielska na pražskú univerzitu, kde pôsobil ako profesor, dekan teologickej fakulty a prefekt generálnych štúdií.
Ihlica

Ihlica môže byť:
Genus

Genus (po latinsky rod, pôvod, potomok, pohlavie, kmeň, národ, typ, spôsob, vec, ohľad) môže byť:
Bonaire

Bonaire je ostrov pri pobreží Venezuely, jedna z tzv. osobitných obcí Holandska (Ostrovy BES). Spolu s ostrovmi Aruba a Curaçao tvorí geograficky tzv. Ostrovy ABC Záveterných ostrovov. Hoci sa bežne hovorí papiamentom, po anglicky a španielsky, úradným jazykom je holandčina.
Gothenburg

Gothenburg môže byť:
Kaunas

Kaunas (slov. hist, aj "Kovno", , bielorus. Коўна/Kovna, , ) je mesto v Litve, ktoré leží na sútoku riek Neris a Neman. Podľa odhadov z roku 2007 tu žilo 360 637 obyvateľov, vďaka čomu je druhým najväčším mestom krajiny. Kaunas je známy svojou stredovekou architektúrou a zvonovými koncertmi. V medzivojnovom období, keď bol Vilnius súčasťou Poľska, bol Kaunas hlavným mestom Litvy.
Pri meste sa nachádza najväčšia priehrada v krajine – Kaunaská priehrada.
Na východnom konci mesta sa nachádza Kaunaská zoologická záhrada – jediná svojho druhu v Litve, založená v roku 1938. Našlo v nej domov vyše 2 000 zvierat z rôznych krajín sveta.
V meste sa nachádza množstvo múzeí (Múzeum všedných vecí, Múzeum litovského športu, Múzeum litovskej literatúry Jonasa Mačiulevičiusa), divadiel (Divadlo pantomímy, Bábkové divadlo) a parkov (Dainu slenis a Dixiland).
Lublin

Lublin je poľské historické mesto a hlavné mesto Lubelského vojvodstva. Leží na rieke Bystrzyca. Prvá zmienka o Lubline pochádza z roku 1198. V roku 1317 mesto získalo mestské práva. Má okolo 356-tisíc obyvateľov.
Dejiny.
Na mieste dnešného mesta stála osada už v 5. storočí. Prvá zmienka o Lubline pochádza z roku 1224. Názov pochádza od mena "Lubla" (Ľubomír). V 13. storočí získalo mestské práva. Počas poľskej expanzie do Haliče a Červenú Rus zvíťazil roku 1341 Kazimír III. Veľký v blízkosti Lublina nad Tatármi. O rok neskôr bolo mesto obohnané hradbami. Rozvíjal sa obchod s novopodrobenými oblasťami dnešnej Ukrajiny a s čiernomorskými prístavmi. V roku 1569 tu bola podpísaná Lublinská únia – personálny zväzok Poľského kráľovstva a Litvy.
V 17. storočí bol Lublin zničený kozáckymi a švédskymi nájazdmi (1656) ako aj morom, ktorý si tu vyžiadal v roku 1630 približne 5000 obetí. V tom isom čase bolo mesto jedným z centier poľskej reformácie. Jestvovala tu mimo iných aj komunita tzv. Poľských bratov.
Po III. delení Poľska sa mesto na čas ocitlo pod rakúskou správou (1792 – 1805), potom pripadlo ruskému impériu. Roku 1837 sa stalo centrom gubernie. Okolo roku 1850 tu žilo približne 21 000 ľudí, z ktorých bolo 56% židovského vyznania. V druhej polovici 19. storočia sa mesto začalo veľmi rozrastať, aj vďaka železnici Varšava – Kovel (1877). Nacisti počas druhej svetovej vojny blízko mesta vystavali koncentračný tábor Majdanek.
Pri ústupe z mesta nacisti zavraždili v mestskej pevnosti vyše 600 väzenkýň. Ženy postrieľali v krajčírskej dielni paľbou guľometu. Stovky ďalších povraždili na dvore pevnosti. Sovietske jednotky mesto obsadili 22. júla 1944. Pri tomto nečakanom postupe sa im podarilo obsadiť aj koncentračný tábor Majdanek, ktorý nacisti nestihli evakuovať. Tábor sa stal najlepšie zachovaným táborom, ktorý sa dostal do rúk Spojencov v celej jeho krutej podstate. Stalin nariadil po obsadením mesta zriadiť tzv. Lublinský výbor (oficiálne Výbor národného oslobodenia), pro-sovietsku poľskú exilovú vládu, ktorá časom prevzala moc v Sovietmi oslobodenej krajine na úkor poľskej exilovej vlády v Londýne.
Pamiatky.
Na hradnom kopci sa nachádza novogotický zámok postavený ako väzenie v rokoch 1824 – 1826 na mieste starého hradu. Z neho sa zachovala hradná veža z 13. storočia a kaplnka Svätej Trojice so vzácnymi freskami z 15. storočia.
Vzdelanie.
V meste pôsobí Katolícka univerzita Jána Pavla II.
Externé projekty.
Oficiálne stránky mesta
Plovdiv (mesto)

Plovdiv () je druhé najväčšie mesto v Bulharsku, hlavné a najväčšie mesto Plovdivskej oblasti. Je administratívnym centrom okresu Plovdiv a dôležitým ekonomickým, dopravným, kultúrnym a vzdelávacím centrom.
Poloha.
Mesto sa nachádza vo východnej časti Hornotráckej nížiny na oboch brehoch rieky Marica. Už starý grécky spisovateľ a prozaik ho označil za jedno z najkrajších miest starej Trácie. V súčasnosti sa skladá z dvoch častí, a to zo starého mesta a z nového mesta. Staré mesto sa rozkladá na troch pahorkoch; prvý sa nazýva "Nebet Tepe" (Strážny pahorok), druhý nesie meno "Džambas Tepe" (Pahorok umelcov) a tretí "Taksim Tepe" (Pahorok rozvodí). 
Dejiny.
Mesto bolo pôvodne tráckou osadou, ktorá niesla meno Eumolpias. V roku 342 pred Kr. túto osadu dobyl macedónsky vládca Filip II. a od tých čias sa mesto volalo Philippolis (aj Filippopolis či Filipopolis). V čase rímskej nadvlády dostalo názov Trimontium (Mesto troch pahorkov) a stalo sa hlavným mestom rímskej provincie Trácia. Z obdobia rímskej nadvlády sa až do dnešných čias zachovalo množstvo stavebných pamiatok (najmä amfiteáter). Stalo sa významným obchodným a kultúrnym centrom na Balkáne a hralo strategickú úlohu pri obrane Konštantínopolu. V období sťahovania národov bolo niekoľkokrát zničené barbarskými kmeňmi. V roku 447 ho zničili Huni a neskôr ho obsadili Slovania a Bulhari. 
V období raného stredoveku bolo striedavo v bulharských a byzantských rukách. Na konci 14. storočia sa mesto stalo súčasťou Osmanskej ríše a pod tureckou nadvládou zostalo až do druhej polovice 19. storočia. V čase vznikania novodobého bulharského štátu sa usilovalo o postavenie hlavného mesta a v období národného obrodenia sa stalo významným centrom národného života Bulharov. Po Berlínskom kongrese (1878) sa stalo centrom osmanskej provincie Východná Rumélia a v roku 1885 bola táto provincia zjednotená s ostatným Bulharskom.
Obyvateľstvo.
K 15. júnu 2013 žilo v meste 366 779 obyvateľov. Prevažnú časť populácie tvoria Bulhari, ale žijú tu aj príslušníci tureckej a rómskej menšiny.
Coventry

Coventry je mesto v Anglicku. Má rozlohu 98,64 km² a 304-tisíc obyvateľov. Podľa počtu obyvateľov je to ôsme najväčšie mesto v Anglicku a jedenáste v Spojenom kráľovstve.
14. novembra 1940, počas bitky o Britániu, mesto takmer zrovnal so zemou nemecký nálet. O život vtedy prišlo 568 obyvateľov.
Palcmanská Maša

Palcmanská Maša môže byť:
Spišský potok

Spišský potok môže byť:
Sokolí potok

Sokolí potok môže byť:
Grajnár

Grajnár môže byť:
Bari (Apúlia)

Bari je hlavné mesto provincie Bari a regiónu Apúlia v Taliansku. Leží na pobreží Jadranského mora v južnom Taliansku a je to druhé ekonomické centrum južného Talianska. Je známe aj ako prístavné a univerzitné mesto. Leží v nadmorskej výške 1 meter, má rozlohu a 328-tisíc obyvateľov. V zastavanej oblasti mesta s rozlohou žije približne 700-tisíc obyvateľov a asi 1,2 milióna v metropolitnej oblasti. Nachádzajú sa tu pozostatky sv. Mikuláša, arcibiskupa lykijskej Myry.
Bielefeld

Bielefeld je nemecké mesto v spolkovej krajine Severné Porýnie-Vestfálsko vo vládnom obvode Detmold. Má rozlohu .
Nadregionálne je známe svojou univerzitou a futbalovým klubom Arminia Bielefeld. Sídli tu známa internacionálna rodinná potravinárska firma Dr. August Oetker AG.
O tomto meste sa rozšírila internetová fáma, vtip, ktorá hovorí o tom, že mesto Bielefeld neexistuje a je vymyslené ako sprisahanie proti celému svetu.
Alicante

Alicante (valencijsky Alacant) je prístavné mesto v Španielsku, v autonómnom spoločenstve Valencia. 
Alicante je jedno z najrýchlejšie rastúcich miest v krajine. Tunajšia ekonomika je založená predovšetkým na turistickom ruchu. Z mesta pravidelne odchádzajú trajekty na Baleárske ostrovy a do Alžírska. Deväť kilometrov juhozápadne od mesta sa nachádza medzinárodné letisko. Dopravu v meste zabezpečujú predovšetkým električky.
Valladolid

Valladolid je priemyselné mesto v Španielsku. Je to hlavné mesto Kastília-León a provincie Valladolid. Mestom preteká rieka Pisuerga a nachádza sa vo vinohradníckom regióne Ribera del Duero. Má rozlohu a 317-tisíc obyvateľov, s predmestiami takmer 400-tisíc.
V rokoch 1601 až 1605 počas vlády Filipa III. bolo mesto hlavným mestom Španielskeho kráľovstva.
Jasy

Jasy () je municípium v severovýchodnom Rumunsku. Podľa sčítania z roku 2011 malo 290 422 obyvateľov (štvrté najľudnatejšie mesto v Rumunsku). Metropolitná oblasť mesta Jasy mala v roku 2018 približne 500 000 obyvateľov a po Bukurešti je druhou najľudnatejšou v Rumunsku.
Jasy bolo hlavným mesto Moldavského kniežatstva od 16. storočia do roku 1861 a dočasne aj Rumunského kráľovstva počas prvej svetovej vojny.
Nachádza sa tu najstaršia Rumunská univerzita Universitatea Alexandru Ioan Cuza a prvá rumunská technická vysoká škola Universitatea Tehnică Gheorghe Asachi din Iași. Predstavuje najvýznamnejšie univerzitné mesto v krajine, nachádza sa tu 5 univerzít alebo vysokých škôl. Žije tu asi 60 000 študentov.
Vila Nova de Gaia (okres)

Vila Nova de Gaia je okres (município) v Portugalsku. Má rozlohu a vyše 300 000 obyvateľov. Najväčším mestom okresu je rovnomenné mesto (cidade) so 178 000 obyvateľmi. Nachádza sa južne od mesta Porto, s ktorým je spojené niekoľkými mostami a tvorí s ním prepojenú aglomeráciu. V meste sa nachádza veľké množstvo skladov, v ktorých je skladované Portské víno.
Galac

Galac () je municípium vo východnom Rumunsku a hlavné mesto rovnomennej župy pri brehu Dunaja. Má rozlohu 241,5 km² a takmer 250-tisíc obyvateľov. Mesto je významným prístavom na brehu Dunaja. Nachádzajú sa tu oceliarne Liberty Galați.
Galati

Galati môže byť:
Konstanca

Konstanca () je mesto v juhovýchodnom Rumunsku na pobreží Čierneho mora. Má rozlohu 124,89 km² a okolo 280-tisíc obyvateľov.
Dejiny.
Konstanca bola pomenovaná na počesť "Konštancie", sestry Konštantína Veľkého (274 – 337), rímskeho cisára. Ešte v roku 950 bola známa ako "Constantia" a bola obohnaná hradbami. Neďaleko mesta sa nachádza i známy Trajánov val. Dochovalo sa aj veľa starovekých budov priamo v meste, vrátane častí najdlhšieho mozaikou zdobeného chodníka na svete. Od 9. storočia bola súčasťou Bulharska, v 14. storočí ju dobyli Turci. Po pripojení Dobrudže k Rumunsku v roku 1878 sa stala práve Konstanca najväčším prístavom v Rumunsku.
Etnické zloženie obyvateľstva.
Rumuni – 92,22 % Turci – 2,90 %Tatári – 2,80 %Rómovia – 0,95 %Gréci – 0,17 %Maďari – 0,14 %Arméni – 0,12 %Nemci – 0,06 %Ukrajinci – 0,03 %a iní
Náboženské zloženie obyvateľstva.
pravoslávni – 92,24 %moslimovia – 5,87 %rímski katolíci – 0,74 %baptisti – 0,22 %grécki katolíci – 0,11 %turíčni (pentekostálni) kresťania – 0,05 %reformovaní – 0,05 %a iní
Temešvár

Temešvár (, ) je mesto v západnom Rumunsku. Má rozlohu a s počtom obyvateľov cez 331 927 (2016) je štvrtým najľudnatejším mestom v Rumunsku. Temešvár je ekonomickým a kultúrnym centrom Banátu.
História.
Prvá zmienka o oblasti dnešného Temešváru pod menami ako "Dibiscos", "Bisiskos", "Tibiskos", "Tibiskon", "Timbisko" pochádza z roku 1019 z písomností byzantského cisára Basilea II., aj keď nie všetci historici sa zhodujú s identifikáciou spomínaných názvov so súčasným Temešvárom. V dekréte uhorského kráľa Ondreja z roku 1212 sa taktiež spomína pevnosť "Castrum Temesiensis" a mesto samotné sa nachádza v dokumentoch z roku 1474.
V roku 1552 bol Temešvár dobytý Turkami, pod kontrolu monarchie sa dostal až v roku 1716. Po znovuobsadení Habsburgovcami nastáva rozmach mesta. V roku 1718 bol v Temešvári otvorený prvý pivovar v Banáte a Transylvánii a neskôr aj prvá továreň na spracovanie tabaku (taktiež aj prvá tabaková továreň v dnešnom Rumunsku). V rokoch 1728 až 1771 bol postavený kanál Bega, spájajúci mesto s Dunajom.
Mesto Temešvár bolo prvým v monarchii, ktoré malo verejné osvetlenie (z olejových lámp) a taktiež aj prvým v Európe s elektrickým verejným osvetlením. Po prvej svetovej vojne bolo krátko obsadené Srbmi, ktorí Temešvár opustili 26. júla 1919 a následne bol Trianonskou zmluvou prisúdený Rumunsku.
Etnické zloženie obyvateľstva.
Rumuni – 85,52 %Maďari – 7,64 %Nemci – 2,25 %Srbi – 1,98 %Rómovia – 0,96 %Bulhari – 0,38 %Ukrajinci – 0,23 %Slováci – 0,17 %Židia – 0,11 %a iní
Náboženské zloženie obyvateľstva.
pravoslávni – 80,67 %rímski katolíci – 10,15 %pentekostalisti – 2,61 %reformovaní – 1,95 %baptisti – 1,48 %grécki katolíci – 1,22 %luteráni – 0,10 %a iní.
Moldavské kniežatstvo

Moldavské kniežatstvo alebo Moldavsko bol štát (a historický región) v 14. – 19. storočí v dnešnom Rumunsku, Moldavsku a Ukrajine.
Časti.
Východná časť historického Moldavska sa od roku 1813 nazýva Besarábia (dnešné Moldavsko + Chotinský okres na Ukrajine + časť ukrajinskej Odeskej oblasti známa ako Budžak + malá časť Ukrajiny pri dnešnom Podnestersku). Od vrcholného stredoveku do roku 1813 pojem Besarábia označoval len južnú tretinu tohto územia.
Severná časť historického Moldavska sa volá Bukovina (krajina) (dnes rozdelená na rumunskú a ukrajinskú časť).
Zvyšok (dnes v Rumunsku) je "vlastné" Moldavsko.
Dejiny.
Vzniklo v roku 1359 v údolí rieky Moldova, prvým kniežaťom sa stalo knieža Bohdan I. Už od konca 14. storočia mu patrilo územie medzi Karpatami a riekou Dnester a medzi Dnestrom a Prutom. Neskôr sa Moldavsko dostalo do lénnej závislosti od poľského štátu.
Najvýznamnejším moldavským vládcom bolo knieža Štefan III. Veľký (1457 – 1504). Za jeho vlády bolo kniežatstvo ohrozené agresiou susedného Poľska, Uhorska, ale najmä Osmanskej ríše. Proti nej sa Štefan snažil vytvoriť alianciu. Roku 1489 bol nakoniec Turkami donútený platiť tribút. Od roku 1521 bolo Moldavské kniežatstvo napokon v vazalskom pomere k Osmanskej ríši. Budžak bol od konca 15. storočia priamou súčasťou Osmanskej ríše.
V roku 1775 na základe rakúsko-tureckej dohody odstúpilo Habsburskej monarchii Bukovinu.
V roku 1812 stratilo v prospech Ruska územie Besarábie (dnešné Moldavsko + Chotinský okres na Ukrajine + západná časť ukrajinskej Odeskej oblasti, teda Budžak+ malá časť Ukrajiny pri dnešnom Podnestersku); v rokoch 1856 – 1878 však územie medzi Prutom a Jalpuchom a medzi Dunajom a Trajánovým valom prechodne opäť patrilo Moldavsku (Osmanskej ríši). V roku 1918 celá Besarábia napravo od Dnepra pripadla Rumunsku, v roku 1924 bola Besarábia naľavo od Dnestra (dnešné Podnestersko+ malá časť Ukrajiny pri dnešnom Podnestersku) premenená na Moldavskú autonómnu sovietsku socialistickú republiku v rámci Ukrajinskej ZSSR, v roku 1940 aj Besarábia napravo od Dnestra pripadla ZSSR, v roku 1941 pripadla táto časť späť k Rumunsku, v roku 1944 späť k ZSSR. ZSSR už v roku 1940 besarabské územie na svojom území rozdelilo takto:
V roku 1829 získalo Moldavské kniežatstvo autonómiu v rámci Osmanskej ríše.
V rokoch 1857/8 – 1862 bolo zvyšné Moldavské kniežatstvo vo zväzku s Valašskom. V roku 1862 bolo napokon Moldavské kniežatstvo (čiže dnešný región Moldavsko v Rumunsku) s Valašskom zlúčené, čím vzniklo Rumunské kniežatstvo v rámci Osmanskej ríše.
Pink Freud

Pink Freud je poľská džezová hudobná skupina.
V roku 1998 štvorica mladých muzikantov z Gdansku založila hudobnú skupinu s názvom Pink Freud. Tvoria improvizačné trio so sviežou a modernou hudbou, inšpirovanou džezom, rockom, folkom, jungle, drum and bass a pod., ktorá si vyžaduje vnímavé a pozorné publikum. V roku 1998 nahrali svoj debutový album "Zawijassy". V roku 2003 im vo vydavateľstve Zen Posse Records vyšla Sorry Music Polska. Na tomto albume Pink Freud prezentuje celkom nový štýl a siaha po nových metaforách, prostredníctvom ktorých rozpráva svoje príbehy. Pink Freud dnes tvoria: Wojtek Mazolewski (basa, loop, sampler), Tomek Zietek (trúbka), Kuba Staruszkiewicz (bicie). Skupine vyšiel tretí album Jazz fajny jest s remixami v podaní najlepších mladých moderných hudobníkov, DJ-ov a skupín – ako napríklad EMADE, ENVEE, Niewinni Czarodzieje, m.bunio.s, Mika Urbaniak, Old Time Radio, LocoStar a ďalší.
San Luis (mesto v Argentíne)

San Luis je hlavné mesto provincie San Luis v Argentíne. Súčasne je sídlo departmentu Juan Martín de Pueyrredón. Leží v regióne Cuyo na úpätí Sierras Grandes v nadmorskej výške na rieke Chorrillos. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 169 947 obyvateľov. V metropolitnej oblasti San Luis žije spolu 208 300 ľudí.
Mesto bolo založené v roku 1594. San Luis leží na štátnej ceste Ruta Nacional 7, ktorá spája Mendozu () s Buenos Aires (). Letisko San Luis sa nachádza od centra a spája mesto s Buenos Aires.
Slovak Lines

Slovak Lines a.s. je slovenský podnik prevádzkujúci mestskú, medzimestskú a medzinárodnú autobusovú prepravu. Vznikol premenovaním pôvodnej firmy "SAD Bratislava (Slovenská autobusová doprava)", ktorá už predtým používala túto značku. Dopravca do roku 2021 vydával dopravné karty, ktoré bolo možné použiť v rámci Integrovaného dopravného systému v Bratislavskom kraji, a je čiastočne zapojený do projektu Slovenský dopravný pas.
Poznámky.
1 Údaje platné k 1.5.2013
Priština

Priština (, ), je hlavné a najväčšie mesto autonómnej oblastí Srbska s názvom Kosovo a Metohija. Má rozlohu a okolo 200-tisíc obyvateľov.
Niš

Niš je mesto v Srbsku na rieke Nišava. Má rozlohu 420 km² a 278 867 obyvateľov v roku 2011.
Securitate

Securitate (po rumunsky "Bezpečnosť"), úplný názov Departamentul Securităţii Statului (po rumunsky "Úrad pre štátnu bezpečnosť") bola rumunská tajná služba v období socializmu. Plnila úlohu špionáže a kontrarozviedky. V pomere k počtu obyvateľov Rumunska bola jednou z najvačších tajných služieb Varšavskej zmluvy.
Zriadená bola rozkazom 221/30 30. augusta 1948 aj s pomocou KGB. Jej účelom bola „"ochrana demokratických vymožeností a zaistenie bezpečnosti ľudovej republiky proti vonkajšiemu aj vnútornému nepriateľovi"“ Fakticky existovala už od roku 1944 keď Červená armáda vstúpila na územie Rumunska a komunisti postupne začali infiltrovať rumunské ministerstvo vnútra.
Prvým riaditeľom sa stal generál Gheorghe Pintilie, ale skutočná moc bola v rukách dvoch sovietskych generálov Alexandra Nikoľského a Vladimira Mazuru. Pôvodný počet príslušníkov Securitate bol približne 4600 osôb.
V roku 1951 sa počet príslušníkov späťnásobil, súčasne s eskaláciou triednych bojov v Rumunsku. Na podnet Komunistickej strany Rumunska Securitate začala odstraňovať protivníkov režimu. Zriaďovala pre nich väzenské tábory, kde boli zväčša popravení. Roku 1964 vláda vyhlásila všeobecnú amnestiu a približne 10 000 ľudí bolo prepustených z týchto táborov. Po tejto amnestii začala Securitate vo veľkom využívať občanov Rumunska ako informátorov. Posledným hlavným veliteľom Securitate bol jej dlhoročný vodca a jeden z najbližších spolupracovníkov Nicolae Ceusesca generál Iulian Vlad. Ten bol za to po rumunskej revolúcii aj 3 roky vo vykone trestu.
V 80. rokoch začala Securitate masívnu kampaň potlačovania nepokojov v krajine. Napokon v roku 1989 s pádom režimu Nicolaea Ceausesca zanikla aj Securitate.
Židovský kódex

Židovský kódex (oficiálne "nariadenie č. 198/1941 Slov. z. o právnom postavení Židov") bolo vládne nariadenie v prvej Slovenskej republike obsahujúce súbor protižidovských predpisov. Vydané bolo dňa 9. septembra 1941. 
Išlo v prevažnej miere o kópiu nemeckých protižidovských zákonov. "Židia" boli definovaní na etnickom aj náboženskom princípe. Osoby spĺňajúce definíciu Žida boli pozbavené viacerých základných práv, všetkého nehnuteľného a časti hnuteľného majetku, vzťahovala sa na nich „pracovná povinnosť“. Podľa vyhlášky z 18. septembra 1941 museli od veku 6 rokov povinne nosiť šesťcípu žltú hviezdu. Prezident republiky mal právo podpisovať výnimky a ostali v platnosti predošlé ním vydané výnimky (§ 255, resp. 256).
Protesty.
Proti nariadeniu protestovali v protestnom Memorande slovenskí biskupi zo dňa 15. októbra 1941. Na konci memoranda biskupovia žiadali, aby bol kódex zmenený podľa zásad katolíckej náuky a prezident udeľoval podľa paragrafu 255 kódexu čo najhojnejšie prezidentské výnimky. Protestné memorandum ku kódexu zaslalo tiež Združenie evanjelických kňazov. Podobne Vatikán v nóte odovzdanej veľvyslancovi Karolovi Sidorovi 12. novembera 1941 nariadenie hodnotí ako „rasové zákony, ktoré obsahujú nariadenia priamo protiviace sa katolíckym princípom...“.
Ospravedlnenie.
Slovenská vláda sa 8. septembra 2021 oficiálne ospravedlnila za kódex. Vyhlásenie okrem iného uviedlo: „Vláda Slovenskej republiky dnes cíti mravnú povinnosť verejne prejaviť žiaľ nad zločinmi, ktorých sa dopustila vtedajšia štátna moc, osobitne nad tým, že 9. septembra 1941 prijala hanebné nariadenie obmedzujúce základné ľudské práva a slobody občanov židovského pôvodu.“
Text.
Plný text možno nájsť na wikisource.
Rawson (Chubut)

Rawson () je hlavné mesto provincie Chubut v južnej Argentíne. Mesto leží na brehu rieky Chubut, neďaleko jej ústia do Atlantického oceánu, blízko polostrova Valdés. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 24 616 obyvateľov. Je najmenším hlavným mestom provincie v Argentíne a aj v provincii Chubut ho počtom obyvateľov prekonávajú štyri mestá (Comodoro Rivadavia, Trelew, Puerto Madryn a Esquel). Mesto bolo pomenované na počesť bývalého ministra vnútra Dr. Guillerma Rawsona.
Sedem kilometrov východne od mesta, blízko prístavu, leží turistický plne vybavené kúpeľné miesto Playa Unión.
Dejiny.
Mesto bolo založené 15. septembra 1865 waleskými prisťahovalcami ešte v čase, keď toto územie obýval domorodý kmeň Tehuelchov. Mesto už svojim založením získalo vojenský význam a stalo sa v roku založenia hlavným mestom vtedy ešte národného teritória Chubut. Slaná pôda zabránila vzniku úspešnej poľnohospodárskej kolónie, takže susedné mesto Trelew sa rozvíjalo rýchlejšie a dnes je centrom regiónu.
V roku 1957 vznikla z Národného teritória Chubut provincia a mesto Rawson sa stalo jej hlavným mestom.
Rawson

Rawson môže byť:
Moldavsko (rozlišovacia stránka)

Moldavsko (staršie aj: Moldava, Moldávia) môže byť:
Konvalinka voňavá

Konvalinka voňavá ("Convallaria majalis") je vytrvalá jedovatá rastlina z čeľade listnatcovité ("Ruscaceae"). Niektorí autori ju radia do čeľade ľaliovité ("Liliaceae"), alebo do samostatnej čeľade konvalinkovité ("Convallariaceae").
Rozšírenie.
Je rozšírená po celej Európe okrem najsevernejších a najjužnejších oblastí, v Malej Ázii a priľahlých oblastiach Ázie, až po Čínu a Japonsko, ako aj v Severnej Amerike. Ako okrasná rastlina sa pestuje aj mimo týchto oblastí.
Na Slovensku bola do roku 2003 zákonom chránená.
Vzhľad.
Trváca až 20 cm vysoká jedovatá bylina s plazivým rozkonáreným podzemkom. 
Listy sú spravidla dva (vzácne 3), sú jednoduché, dole s pošvovitými šupinami, elipsovito šupinaté, celistvookrajové a holé.
Kvitne v máji a júni. Kvety vyrastajú v riedkom jednostrannom strapci nesenom na priamom stvole. Sú krátko stopkaté a voňavé. Okvetie je biele alebo žltkasté, zložené zo 6 zrastených okvetných lístkov, je guľato zvonkovité so šiestimi odstávajúcimi ohnutými cípmi.
Plodom sú jedovaté, jasne červené 2-6-semenné bobule.
Stanovište.
Na Slovensku rastie od nížin po horské pásmo v svetlých lesoch a krovinách a na horských lúkach. Uprednostňuje kyslé a kypré pôdy, ale často rastie aj na pôdach vápnitých. 
Otravy.
K otráveniu môže dôjsť požitím stonky, listov, alebo zjedením červených plodov. Otráviť sa je možné aj vypitím vody z vázy, v ktorej boli konvalinky. Príznaky otravy sú nevoľnosť, zažívacie problémy, zvracanie, hnačky, zvýšené močenie a omámenosť, mdlosť a kŕče. Pri požití väčšieho množstva plodov je nutné vyhľadať lekára, pretože môžu nastať komplikácie s činnosťou srdca, najmä u ľudí s poruchami srdca.
Množenie.
Konvalinka voňavá má v zemi dužinaté poplazy, ktorými sa vo vhodných podmienkach rozširuje do svojho okolia. Najradšej má kyslejšie hlinitopiesočnaté pôdy v polotieni. Rozmnožuje sa delením trsov, čo v praxi znamená, že príslušný trs opatrne vyryjeme zo zeme a rozlámeme na niekoľko dielov tak, aby každý koniec poplazu mal dostatočné množstvo korienkov. Tie zasadíme na nové miesto. Najvhodnejší termín na výsadbu je september, v najhoršom aj neskôr, pokiaľ vydrží bezmrazé vlhké počasie. V opačnom prípade je lepšie zvoliť február až marec.
Využitie.
Konvalinka sa zbiera ako liečivá rastlina. Používa sa na posilnenie srdcovej činnosti alebo proti vodnatosti a pri epilepsii. Vzhľadom na svoju vysokú toxicitu nie je vhodná pre používanie amatérskymi liečiteľmi.
Konvalinka sa tiež používa pri výrobe mydiel, voňaviek a šňupavých tabakov.
Okrem bežnej divokej formy boli vyšľachtené mnohé rôznofarebné odrody, ktoré sa pestujú ako okrasné rastliny.
Ostrý Kameň

Ostrý Kameň je hradná zrúcanina vo výške pri obci Buková v okrese Trnava na strmom ostrohu Zárub, najvyššieho vrchu Malých Karpát. Leží v národnej prírodnej rezervácii Záruby. Bol to pohraničný hrad postavený na ochranu Českej cesty v 13. storočí. Po poškodení za Rákociho povstania sa hrad zmenil na ruiny.
Dejiny.
Hrad Ostrý Kameň postavili v 13. storočí a v listinách sa prvý raz spomína roku 1273. Ako jeden z pohraničných hradov, strážiacich západné hranice Uhorska, mal aj špeciálnu úlohu chrániť diaľkovú obchodnú cestu, vedúcu z Budína cez západné Slovensko týmto priesmykom do českých krajín, ktorá je všeobecne známa ako tzv. česká cesta. Jeho meno je zrejme odvodené od tvaru skaly, na ktorej je postavený. Spočiatku bol kráľovským majetkom, no už v roku 1366 daroval kráľ hrad Mikulášovi zo Seče, čím sa dostal do súkromnej držby uhorských feudálnych rodín. Koncom 14. storočia naň dostal donáciu od kráľa Žigmunda známy vojvoda Stibor. Načas patril Kegelevičovcom, Thurzovcom, Forgáčovcom a od 15. storočia aj grófom zo Svätého Jura a Pezinka. V 16. storočí patril Czoborovcom spolu i s feudálnym panstvom, ktoré k nemu prislúchalo, ale od roku 1554 vlastnili štvrtinové podiely hradu Bakičovci a Révaiovci. V roku 1704 sa v okolí hradu odohrala veľká kurucká bitka, pri ktorej bol pravdepodobne poškodený aj hrad. Česká cesta v tom čase viedla už cez Bratislavu a hrad stratil svoju funkciu. Koncom 18. storočia získali hrad i panstvo do dedičnej držby Pálffyovci, ktorí preniesli sídlo panstva z hradu do mestečka Moravský Svätý Ján. Od toho času hrad pustol a zostali z neho len zrúcaniny.
Exteriér.
Gotický hrad vznikol na konci strmého horského hrebeňa, od ktorého ho oddeľuje priekopa vysekaná do skaly. Skladal sa z obytného paláca, pozorovacej a strážno-obrannej hranolovej veže. Budovy rozšírili v polovici 15. storočia smerom na sverozápad. Nové predhradie zo 16. storočia slúžilo zväčša hospodárskym účelom, bola tu pekáreň a byty pre hradný personál. Hospodárske budovy boli podpivničené a stála tu aj kaplnka. Na horný hrad sústredili stráž - veža slúžila na pozorovanie. Okrem toho tu bola aj cisterna na vodu, kuchyňa a väznice. Celý hradný areál ohradzovali vysoké múry posilnené na nárožiach baštami. Šijová priekopa chránila mohutný objekt zabezpečujúci obranu zo strany možného útoku. Hrad mal pravdepodobne vysunutú pozorovaciu vežu na hrebeni, z ktorej bolo vidno nielen Plavecký hrad, ale aj Korlátku a Branč. Hrad stratil svoju strážnu funkciu presunom českej cesty. Aj časté súdne spory, ktoré sa viedli medzi vlastníkmi, prispeli k jeho zániku, a tak sa od 18. storočia postupne rozpadáva.
Súčasný stav.
Hradná ruina je kompozične pevne spätá s vápencovým podložím, kamenné murivá a zvyšky niekdajších múrov palácov, hospodárskych stavieb a bášt vyrastajú z členitého podložia. Budovy sa však značne rozpadávajú a ich mohutnosť zaniká v hustom lesnom poraste. Renesančná zdvojená konzola, kľúčová strieľňa a bočné ostenie sú jedny z mála zachovaných architektonických článkov. Hrad by mohol byť malebnou dominantou v širokej, kopcami lemovanej krajine, potreboval by sa však zbaviť časti zelene.
Bari

Bari môže byť:
San Luis

San Luis (po šp. Svätý Ľudovít) môže byť v geografii:
Liopleurodon

Liopleurodon čo v preklade znamená "po bokoch vyhladený zub" je vyhynutý rod pliosaurov (krátkokrkých plesiosaurov). Zástupcovia tohto rodu sa vyskytovali v období strednej až vrchnej jury (pred 160 – 155 miliónmi rokov). Jediným riadne opísaným druhom tohto rodu je druh "Liopleurodon ferox" ktorého ako prvý identifikoval H. E. Sauvage v roku 1873.
Opis.
So svojimi štyrmi plutvami to bol vytrvalý plavec. Hoci tieto štyri plutvy neboli zas tak dobré k plávaniu, dokázal veľmi prudko zrýchliť, čo je veľmi dôležité pre dravca, ktorý útočí zo zálohy. Štúdia jeho lebky preukázala, že svojim čuchom dokázal zachytiť určité pachy. S najväčšou pravdepodobnosťou mal veľmi málo nepriateľov a medzi jeho hlavný zdroj potravy patrili najmä žraloky. Pravdepodobne ide o jedného z najväčších mäsožravých tvorov, aký kedy na zemi žil.
Veľkosť.
Veľkosť Liopleurodona zatiaľ nie je istá. Paleontológ L.B. Tarlo vychádza z toho, že dĺžka lebiek pliosaurov, (medzi ktoré patrí aj Liopleurodon) tvorí jednu sedminu celkovej dĺžky tela. Najdlhšia nájdená lebka Liopleurodona meria 1,5 metra. Podľa prepočtov Tarlosa tento pliosaurus meral asi 11 metrov. Nedávne štúdie preukázali, že lebka bola len jedna pätnástina celkovej dĺžky tela. 
Objav a druhy.
Meno peenus Liopleurodon bolo vytvorené Henri-Émile Sauvageom v roku 1873 na základe veľmi fragmentárnych pozostatkoch, zahŕňajúcich len tri zuby dĺžky. Jeden zo zubov, nájdený neďaleko francúzskeho Boulogne-sur-Mer v strednojurských vrstvách (stupeň kelovian), bol pomenovaný "Liopleurodon ferox". Ďalší z francúzskeho mestečka Charly, dostal meno "Liopleurodon grossouvrei", zatiaľ čo tretí, nájdený blízko Caenu vo Francúzsku bol pôvodne opísaný ako "Poikilopleuron bucklandi" a pripísaný druhu "Liopleurodon bucklandi".
Fosílie Liopleurodona boli nájdené hlavne vo Francúzsku, Anglicku, Nemecku a jeden mladistvý jedinec v Rusku. Všetky nájdené exempláre sa datujú do obdobia strednej jury (stupeň kelovian), teda zhruba pred 160 až 155 miliónmi rokov.
V súčasnosti sú rozoznávané tri platné druhy rodu Liopleurodon:
V populárnej kultúre.
Liopleurodon sa objavil v epizóde „Kruté more“ televízneho seriálu BBC "Putovanie s dinosaurami". V tejto epizóde bol Liopleurodon vykreslený ako útočí a následne zožiera mäsožravého dinosaura rodu Eustreptospondylus. Predstavená veľkosť Liopleurodona v tomto seriáli je obrovská, činí až .
Anglický seter

Anglický seter plemeno psa vyšľachtené v Spojenom kráľovstve, uznané v FCI pod číslom 2.
Vzhľad.
Anglický seter je vysoký, aktívny pes. Má dlhú srsť so zvláštnym škvrnitým sfarbením. Vyskytuje sa v zlato-bielej,červeno-bielej,čierno-bielej a čierno-hnedo-bielej.
Povaha.
Plemeno je vhodné na poľovačky, ale i ako prítulný spoločník.
Sevilla (rozlišovacia stránka)

Sevilla je hlavné mesto v Andalúzie, mestá s rovnakým názvom sa nachádzajú aj v:
Ekvádor:
Filipíny:
Kolumbia:
Kostarika:
Kuba:
Panama:
Zoznam slovenských entomológov

Tento článok obsahuje zoznam slovenských i zahraničných entomológov a prírodovedcov s významom pre Slovensko. Postupne bude tento zoznam entomológov doplňovaný a rozširovaný. Nie sú tu uvedení včelári, napriek tomu, že i tento odbor sa zahrňuje z istého hľadiska pod entomológiu.
Palermo (rozlišovacia stránka)

Palermo môže byť:
Valladolid (rozlišovacia stránka)

Valladolid môže byť:
Šafranová ulica

Šafranová ulica je ulica:
Jesenského ulica (Bratislava)

Jesenského ulica je ulica v bratislavskej mestskej časti Staré Mesto. 
Predchádzajúce názvy ulice: 
Pomenovaná je podľa slovenského prozaika Janka Jesenského.
Cap

Cap môže byť:
CAP môže byť:
Guillermo Rawson

Dr. Guillermo Rawson (* 24. jún 1821, San Juan – † 20. január 1890, Paríž) bol lekár a jeden z najvplyvnejších argentínskych politikov devätnásteho storočia. Ako minister vnútra sa v roku 1862 stretol s kapitánom Love Jones-Parrym a Lewis Jonesom, ktorí hodlali odísť do Patagónie a nájsť miesto, kde by sa mohli usadiť waleskí vysťahovalci. Rawson sa s nimi dohodol a toto malo za následok vznik kolónie v Chubut Valley v nasledujúcom roku. Mesto Rawson, hlavné mesto provincie Chubut bolo pomenované jeho menom.
Život.
Jeho rodičia boli doktor Amán Rawson, lekár, ktorý sa vysťahoval zo Spojených štátov do Argentíny, a Maria Jacinta Rojo, dcéra zo zámožnej rodiny v San Juan, kde sa Guillermo narodil. Po jezuitskom vzdelaní v San Juan, Rawson absolvoval na lekárskej fakulte Univerzity Buenos Aires v roku 1844. Už od mladosti sa zaujímal o politiku a demokraciu. V 1853 bol uväznený pre iné názory Nazariom Benavidezom, faktickým vládcom San Juan. V nasledujúcom roku sa stal členom Congreso de Paraná, a od roku 1862 bol ministrom vnútra vo vláde Bartoloméa Mitru.
Okrem politiky sa Rawson zaujímal o medicínu a hygienu. V roku 1876 sa zúčastnil kongresu vo Philadelphii, ktorý sa konal v rámci osláv stého výročia Vyhlásenia nezávislosti, kde prezentoval svoju prácu o zdravotníctve v Buenos Aires, čo bola na tú dobu najpokrokovejšia práca na túto tému.
Rawson strávil rok 1881 v Paríži, kde sa liečil pred návratom do Argentíny. V roku 1885 sa vrátil sa do Francúzska, aby sa znova liečil. Zomrel v roku 1890 v Paríži.
Chňup

Chňup je vykastrovaný cap, teda vykastrovaný samec rodu Capra. Podrobnosti pozri pod Capra, koza domáca a kastrácia.
Kozľa

Kozľa je mláďa príslušníka rodu Capra (skôr nesprávne aj kamzíka a nesprávne aj srny) spravidla do veku 5 mesiacov. Od tohto veku sa mláďa spravidla nazýva kozlík (samčie) resp. kozička (samičie).
Kozlík

Kozlík môže byť:
Kozička

Kozička môže byť:
Capra

Capra môže byť:
Kozorožec

Kozorožec môže byť:
Krava

Krava môže byť:
Hovädzí dobytok

Hovädzí dobytok (iné názvy: rožný statok, hovädzí statok, lichva; jeden kus je hovädo) môže byť:
"Poznámka: Pozor na zámenu s češtinou, kde lichva znamená úžera. Takýto (v slovenčine teda tretí) význam slovo lichva malo len v dávnej slovenčine (pozri napr. Bernolákov Slowár)."
Rawson (department, Chubut)

Rawson je department provincie Chubut v argentínskej Patagónii. Leží v jej východnej časti a hraničí s Atlantickým oceánom.
Hlavným mestom departmentu je mesto Rawson, no faktickým centrom regiónu, pre lepšie podmienky, je mesto Trelew.
Šikana

Šikana môže byť:
Pražská defenestrácia (1618)

Pražská defenestrácia z roku 1618 alebo druhá pražská defenestrácia bola defenestrácia, ktorá iniciovala začiatok povstania českých protestantských stavov proti katolíckym Habsburgovcom. Bol to jeden z prvých konfliktov Tridsaťročnej vojny, ktorý sa vyvinul do Českého stavovského povstania (Česká vojna).
Zhromaždenie rozhorčených protestantov, ktoré sa konalo 22. mája 1618 na pražskom hrade, obvinilo z porušovania svojich práv katolíckych miestodržiteľov Slavatu z Chlumca a Bořitu z Martinic. Protestanti ich vyhlásili za vinných a spolu s ich pisárom Philipom Fabriciom ich vyhodili z okna. Dopadli však na kopu hnoja a prežili.
Týmto nezvyčajným spôsobom sa českí náboženskí reformátori zbavovali protivníkov už v husitskom období na začiatku 15. storočia (po vzore defenestracie konšelov z pražskej radnice - Pražská defenestrace 1419) v roku 1483.
Gilotína

Gilotína je mechanický nástroj, ktorým sa vykonávali popravy stínaním hláv. Pozostáva z vysokého rámu a ťažkej čepele, ktorá sa pohybuje vo zvislých koľajniciach. Tento nástroj bol hojne používaný počas Francúzskej revolúcie.
Nástroje na podobnom princípe sa používali už pred rokom 1300 v Spojenom kráľovstve, Nemecku, či Taliansku. Prvý raz bola poprava týmto spôsobom zaznamenaná v roku 1307 v Írsku. Počas francúzskej revolúcie francúzsky lekár a revolucionár Joseph Guillotin navrhol zavedenie tohto mechanického stínania hláv ako rovnocenným nástrojom popráv pre všetky vrstvy obyvateľstva. Guillotin sám však nebol vynálezcom tohto nástroja.
Gilotína vážila okolo , samotná čepeľ 40 – , výška koľajnicového systému okolo , od ostria po spodný bod prešlo ostrie okolo . Od okamihu spustenia po dopad ubehne asi pol sekundy.
Počas francúzskej revolúcie bolo gilotínou popravených desaťtisíce ľudí. Prvou obeťou z tohto obdobia bol lupič Nicolas Jacques Pelletier. Za násilnú lúpež bol 25. apríla 1792 sťatý gilotínou v parížskom Place de Grève. Najznámejšie takto popravené osoby boli francúzsky kráľ Ľudovít XVI. (v roku 1793) a kráľova manželka Mária Antoinetta. 
Gilotína sa používala takmer 2 storočia. Posledná verejná poprava sa vo Francúzsku konala v 1939, ďalej sa gilotína používala "za zatvorenými dverami". Posledná poprava takýmto spôsobom sa uskutočnila v roku 1977. V Európe je v súčasnosti trest smrti zakázaný.
Bačkovský potok

Bačkovský potok je potok na východnom Slovensku, v regióne Dolný Zemplín, preteká severozápadnou časťou okresu Trebišov. Je to pravostranný prítok Tople, meria 18,1 km a je tokom VI. rádu. Na hornom toku obteká masív, na ktorom stoja ruiny hradu Parustan a následne preteká Bačkovskou dolinou. Na dolnom toku, v úseku Východoslovenskej nížiny, preteká intenzívne využívanou poľnohospodárskou krajinou a koryto potoka križuje niekoľko kanálov (napr. Manov kanál). Severovýchodne od obce Višňov sa sprava oddeľuje koryto, ktoré pokračuje na juh pod názvom Višňovský potok.
Prameň.
Potok vzniká v Slanských vrchoch na južnom svahu Mošníka (911,1 m n. m.) v nadmorskej výške cca 765 m n. m.
Smer toku.
Od prameňa tečie najprv na východojuhovýchod, oblúkom sa postupne stáča na juhojuhovýchod, po vstupe do Východoslovenskej pahorkatiny tečie na východ. Za obcou Bačkov pokračuje na severovýchod až k mostu, ktorým podteká cestu I/79, odtiaľ už tečie k ústiu východným smerom.
Ústie.
Bačkovský potok sa vlieva do Tople južne od osady Božčice v nadmorskej výške 105,1 m n. m.
Nantes (Francúzsko)

Nantes (bretónsky: "Naoned"; gálsky: "Naunnt") je mesto v západnom Francúzsku, situované na rieke Loira, od pobrežia Atlantického oceánu. Nantes je šieste najväčšie mesto vo Francúzsku s okolo 300 000 obyvateľmi v jeho metropolitnej oblasti (sčítanie ľudu, 1999) a 790 318 obyvateľmi podľa odhadu z roku 2007.
Nantes je prefektúrou regiónu Pays de la Loire, ako i departementu Loire-Atlantique. Je tiež najdôležitejšie mesto historickej provincie Bretónsko a kultúrne stále zostáva s ním späté. Názov mesta sa odvodzuje od rodu Nemnètes, galského rodu, ktorý sa tu usadil predtým ako si Rimania podmanili Galov.
V roku 2004 časopis Time opísal mesto Nantes ako "najvhodnejšie mesto na bývanie v celej Európe".
Poloha.
Mesto má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod 
Obyvateľstvo.
Počet obyvateľov je ().
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov.
Mara Santangelová

Mara Santangelová (* 28. jún 1981, Latina, Taliansko) je bývalá talianska profesionálna tenistka. Počas svojej profesionálnej kariéry vyhrala 1 turnaj WTA v dvojhre a 9 turnajov vo štvorhre vrátane French Open 2007.
Cabovský potok

Cabovský potok je potok na východnom Slovensku, v regióne Dolný Zemplín, preteká najjužnejšou časťou okresu Vranov nad Topľou. Je to pravostranný prítok Tople, meria 11 km a je tokom VI. rádu.
Prameň.
Potok pramení v Slanských vrchoch na severozápadnom svahu Strechového vrchu (777,6 m n. m.) v nadmorskej výške približne 540 m n. m.
Smer toku.
Od prameňa tečie sprvu na severovýchod, postupne sa stáča na východ, pričom opisuje oblúk ohnutý na sever. Medzi Cabovom a mostom na ceste I/79 tečie na juhovýchod, potom pokračuje na východ až k železničnej trati Trebišov – Vranov nad Topľou. Ďalej sa výrazným oblúkom stáča na juh a napokon pokračuje na kratšom úseku k ústiu juhovýchodným smerom.
Ústie.
Cabovský potok ústi do Tople východne od obce Sečovská Polianka, pri samote Hať, v nadmorskej výške približne 114 m n. m.
Číža

Číža je potok na východnom Slovensku, v regióne Dolný Zemplín, preteká západnou časťou okresu Trebišov. Je to ľavostranný prítok Chlmca, meria 9,8 km a je tokom VII. rádu. Na dolnom toku napája Teplický rybník a vodnú nádrž Veľké Ozorovce.
Prameň.
Potok pramení v Slanských vrchoch, na juhovýchodnom svahu Kapovne (703,8 m n. m.) v nadmorskej výške cca 460 m n. m.
Smer toku.
V pramennej oblasti tečie na krátkom úseku najprv na juhovýchod, následne pokračuje na juh. Medzi sútokom s prítokom spod Dlhého vrchu a Teplickým rybníkom tečie znovu na juhovýchod, odtiaľ k vodnej nádrži Veľké Ozorovce na východ. Pod priehradou už tečie len severojužným smerom.
Ústie.
Číža sa vlieva do Chlmca východne od obce Egreš v nadmorskej výške 134,3 m n. m.
Obce.
Potok nepreteká intravilánom žiadnej obce. Na hornom toku tečie cez katastrálne územie obce Zemplínska Teplica, následne je hraničným vodným tokom medzi obcami Veľké Ozorovce, Plechotice a Egreš.
Brescia (mesto)

Brescia je mesto v regióne Lombardsko na severe Talianska. S počtom obyvateľov okolo 190 000 je druhým najväčším mestom v Lombardsku. Mesto je centrom tretej najväčšej priemyselnej zóny v Taliansku. Okrem priemyslu je v meste sústredené vyspelé finančníctvo a rozvinutý turizmus (jazerá Garda a Iseo, pohorie Alpy).
Externé odkazy.
Oficiálna stránka