burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Amerikánsko-slovenské noviny

Amerikánsko Slovenské Noviny boli noviny vydávané v USA pre slovenských krajanov. Pôvodný názov bol Amerikanszko-Szlovenszke Novini a vychádzali v spišsko-šarišskom nárečí. 
Dejiny.
Noviny začali v Pittsburgu roku 1886 vydávať 30-ročný Janko Slovenský a 27-ročný Július Wolf zo spríbuznených nemeckých rodín z Krompách, obaja absolventi maďarského učiteľského ústavu. Slovenský popri rodnej nemčine, maďarčine, latinčine a potom v USA aj angličtine ovládal iba spišské nárečie, čo bol významný dôvod pôvodného jazyka novín, ktorý Slovenský oficiálne vysvetľoval rečou veľkej časti slovenských prisťahovalcov. Wolf sa v USA neskôr naučil písať spisovnou slovenčinou. 13. mája 1889 redakcia vyhorela. Noviny zachránil dovtedajší častý prispievateľ 22-ročný Peter V. Rovnianek, ktorý sa stal ich spolumajiteľom a šéfredaktorom, čo bola Slovenského podmienka, aby v ich vydávaní pokračoval. Hneď po prevzatí redakcie Rovnianek v názve aj obsahu prestal používať maďarský pravopis. Na spisovnú slovenčinu prešiel postupne do roku 1891.
Keď Rovnianek noviny prevzal, mali náklad 1 700. Do necelého roka stúpol na 2 700, čím sa "Amerikánsko Slovenské Noviny" stali vtedajším najčítanejším slovenským periodikom na svete. V roku 1894 sa z týždenníka stali noviny vychádzajúce trikrát do týždňa. V roku 1895 bolo predplatiteľov okolo 8 000 a koncom prvého desaťročia 20. storočia až 30 000-40 000, najvyšší náklad, aký kedy slovenské noviny v USA dosiahli, a mnohonásobne vyšší ako čokoľvek vychádzajúce po slovensky v Uhorsku.
Noviny začali upadať, keď roku 1911 skrachovali Rovniankove podniky a banky a on sám z redakcie aj z Pittsburgu odišiel. Ich názov sa zmenil na Americko-slovenský bulletin, neskôr na Americko-slovenský svet, ktorý roku 1922 zanikol.
Redaktori.
K redaktorom novín patrili: Peter V. Rovnianek, Július Wolf, A. S. Ambrose, Július Žorna-Horský, Gustáv Maršall Petrovský, Edo Schwartz-Markovič, Ján Kadlečík, Ignác Gessay, J. A. Ferienčík, Karol Salva, Karol Štiasny a mnohí ďalší. Rovnianek získal aj prispievateľov zo Slovenska: Pavel Blaho, F. V. Sasinek, I. Žiak-Somolický a iní.
V novinách boli uverejňované aj básne a poviedky spisovateľov: P. O. Hviezdoslava, S. H. Vajanského, E. M. Šoltésovej, Ľudmily Podjavorinskej a iných.
Českoslovanská jednota

Českoslovanská jednota bol český národnoobranný spolok založený v roku 1896, so sídlom v Prahe. Zanikol po vypuknutí prvej svetovej vojny. Československá jednota významnou mierou prispela k vzniku Česko-Slovenska.
Charakteristika.
Spočiatok mal za cieľ národnokultúrnu činnosť v českom (nie česky hovoriacom) pohraničí. Napokon ale pôsobil v pohraničí Česka, v Sliezsku, Dolnom Rakúsku aj na Slovensku. Od roku 1908 sa venoval takmer výlučne Slovensku a rozvíjaniu česko-slovenskej vzájomnosti. Išlo prevažne o spolok liberálnych mešťanov a bohatšej inteligencie. Ideologicky prevládal masarykovský humanizmus a čechoslovakizmus.
V roku 1909 mal spolok 1263 členov, v roku 1912 2361 členov (z toho 140 Slovákov), v roku 1913 3477 členov.
Aktivity vo vzťahu k Slovensku.
Spolok umiestňoval slovenských študentov na českých vysokých školách a stredných školách (išlo o stovky slovenských chlapcov), slovenských učňov u českých majstrov. V českých mestách usporadúval večery a prednášky, na ktorých boli Česi informovaní o útlaku Slovákov v Uhorsku a ich snaženiami. Od roku 1908 do roku 1913 organizoval tzv. luhačovické porady, t. j. porady českých a slovenských kultúrnych, politických a hospodárskych pracovníkov v Luhačoviciach. Finančne podporoval vydávanie slovenských novín (Hlas, Slovenské listy, Prúdy) a študentov ako jedna foriem obrany proti maďarizácii a zakladal na Slovensku knižnice. V roku 1911 spolok vydal akúsi malú encyklopédiu Slovenska pod názvom Slovenská čítanka. V rokoch 1907 až 1910 spolok vydával časopis Naše Slovensko. Tesne pred 1. svetovou vojnou spolok podporoval aj prenikanie českého kapitálu na Slovensko.
Kým v Česku mal spolok v roku 1913 22 miestnych pobočiek, na Slovensku mal len radových členov, pretože uhorské úrady aktivity v tomto spolku pokladali za nežiaduce a snažili sa im zamedziť.
Postoje českých členov k Slovensku siahali od nezištnej pomoci Slovákom, cez romantické slovakofilské predstavy po koristnícke záujmy českých podnikateľov.
Pokrok (časopis)

Pokrok bol nepolitický časopis, ktorý v rokoch 1903-1916 vydával Pavel Blaho. Napriek apolitickosti významne prispieval k národnému sebauvedomovaniu Slovákov.
Campi Flegrei del Mar di Sicilia

Campi Flegrei del Mar di Sicilia, alebo "Flegrejské polia Sicílskeho mora" je skupina podmorských vulkánov, nachádzajúca sa v Sicílskej úžine medzi Sicíliou a Tuniskom. Sopky vystupujú z hĺby okolo 1 000 m až tesne pod hladinu mora. Správy o erupciách pochádzajú ešte z obdobia prvej púnskej vojny (253 pred Kr.) a v rozmedzí 17. až 20. storočia. Niektoré erupcie vytvorili aj ostrovčeky, ktoré sa však neskôr opäť ponorili (či už vplyvom eróznej činnosti, alebo tektonických pohybov).
Pantelleria

Pantelleria, alebo Pantalaria, v staroveku Cossyra môže byť:
Pantelleria (ostrov)

Pantelleria je ostrov vulkanického pôvodu, nachádzajúci sa v Stredozemnom mori asi juhozápadne od pobrežia Sicílie a východne od pobrežia Afriky. Ostrov má dĺžku , najvyšší bod je Monte Grande (). Počet obyvateľov Pantellerie je približne 7 700, administratívne patrí pod správu provincie Trapani.
Geologický vývoj.
Ostrov predstavuje vulkanický komplex, pozostávajúci z viacerých štítových vulkánov, troskových kužeľov, a kaldier. Pod ostrovom sa nachádza aktívny zlomový sytém Pantelleria Rift, ktorý je príčinou vulkanizmu ostrova.
Vývoj komplexu je rozdelený do dvoch etáp: obdobie pred veľkou "erupciou zelených tufov" a obdobie po nej. Prvé vulkanické erupcie sú datované na 325 000 rokov a odohrávali sa v niekoľkých vulkanických centrách. približne pred 114 000 rokmi nastal kolaps kaldery "La Vecchia", čo je doložené hrubou vrstvou ignimbritov na ostrove. Erupcia zelených tufov bola obrovská erupcia spojená s kolapsom kaldery "Cinque Denti" a odohrala sa približne pred 45 000 rokmi.
Po tejto erupcii nasledovali menšie výlevy trachytických láv v juhovýchodnej časti ostrova. Posledná erupcia v oblasti sa odohrala v roku 1891 po viac ako 3000 rokoch nečinnosti. Bola to podmorská erupcia vzdialená asi päť kilometrov od severozápadného pobrežia ostrova.
Marcela Veselková

Marcela Veselková (* 16. február 1981, Košice) je slovenská poetka.
Absolvovala Ekonomickú univerzitu v Bratislave a Central European University v Budapešti. Debutovala básnickou zbierkou "Najzvláštnejšie je neľúbiť ťa" (Slovenský spisovateľ, 2005), ktorá sa dostala do užšej nominácie na "Veľkú cenu za východoeurópsku literatúru" a získala prémiu Ceny Ivana Kraska. V roku 2013 jej v "Aspekte" vyšla druhá zbierka poézie pod názvom "Identity". Pracuje na "Inštitúte sociálnej politiky" Ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny SR. Zároveň je podpredsedníčka Slovenskej ekonomickej spoločnosti.
Technický výkres

Technický výkres je veľmi dôležitou súčasťou technickej dokumentácie. V porovnaní s inými výrazovými prostriedkami sústreďuje technický výkres na pomerne malej ploche neobyčajne veľké množstvo informácií o tvare, veľkosti a mnohých ďalších vlastnostiach zobrazovaného predmetu alebo zariadenia. Technický výkres je najdôležitejší dorozumievací prostriedok medzi konštruktérom a výrobou bez ohľadu na odbor, jeho pôvodu alebo použitie. Je nositeľom technickej myšlienky. 
Technický výkres obsahuje všetky potrebné údaje pre výrobu súčiastky alebo zariadenia. Predpisuje tvar a rozmery, ale aj druh materiálu, povolené odchýlky rozmerov a pod. Za presnosť a správnosť údajov, ktoré sú uvedené na výkrese, zodpovedá konštrukcia. Na druhej strane sa však dielňa musí pri výrobe súčiastky alebo zariadenia presne pridržiavať technického výkresu.
Vzájomné vzťahy medzi organizmami

Vzájomné vzťahy medzi organizmami sú biosystémy s partnerskými vzťahmi.
Delia sa na:
Blaho Uhlár

Blaho Uhlár (* 26. august 1951, Prešov† 13. júl, 2024, Bratislava) bol slovenský režisér a dramatik. Bol predstaviteľom divadelnej avantgardy a undergroundu v 90. rokoch 20. storočia.
Život.
Narodil sa v Prešove, detstvo a časť mladosti prežil v Ružomberku. Absolvoval štúdium réžie na VŠMU v Bratislave. Od roku 1974 bol členom Divadla pre deti a mládež (DPDM) v Trnave. V roku 1991 založil s výtvarníkom Milošom Karáskom Divadlo Stoka, ktoré bolo napriek odporu a petíciám v roku 2006 vytlačené výstavbou v zóne Pribinova (Eurovea). Bol aj zakladateľom a režisérom neprofesionálneho "Divadla Disk" v Trnave.
Písal a inscenoval pantomimické scenáre pre deti. Vytváral autorské divadlo s provokovaním publika a s politizujúcim obsahom.
Pokrok (rozlišovacia stránka)

Pokrok môže byť:
Frico Kafenda

Frico Kafenda (* 2. november 1883, Mošovce – † 3. september 1963, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ a pedagóg. Medzi jeho žiakov klavírnej hry a skladby patril aj slávny skladateľ Eugen Suchoň. Ďalšími významnými žiakmi v klavírnej hre boli Michal Karin, Eva Fischerová–Martvoňová, Jela Hodžová−Medvecká.
Životopis.
Narodil sa v rodine Fridricha Kafendu a jeho manželky Cecílie rodenej Jergovej. Po štúdiách Kafenda pôsobil v Nemecku ako dirigent, no po prvej svetovej vojne sa vrátil na Slovensko. Pokúsil sa napísať slovenskú národnú operu, ale kvôli vypuknutiu druhej svetovej vojny zostalo jeho dielo nedokončené. Narukoval a padol do ruského zajatia, kde skicoval budúce Sláčikové kvarteto G dur, ktoré je zobrazením jeho osobných zážitkov zo zajateckého života. Po prvej svetovej vojne sa vrátil na Slovensko a stal sa jednou z vedúcich osobností hudobného života. Bol riaditeľom a pedagógom klavírnej hry i kompozície na Hudobnej a dramatickej akadémii pre Slovensko v Bratislave, neskôr Štátneho konzervatória vymenovali ho za lektora hudby na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Vyučoval aj na Vysokej škole múzických umení. Zložil cyklus Tri mužské zbory (Išli hudci horou, Sedemdesiat sukieň mala. Posledná z jeho piesní je Pieseň vďaky na slová Plávku, kde vyjadruje pocity radosti nad víťazným skončením vojny. Zomrel v roku 1963 v Bratislave. Pochovaný je na cintoríne Slávičie údolie.
Miloslav Schmidt

Miloslav Schmidt (* 2. február 1881, Mošovce – † 8. máj 1934, Martin), bol organizátor pri zakladaní systému dobrovoľnej požiarnej ochrany na Slovensku. Ako herec stvárnil úlohu Grófa Révaya vo filme Jaroslava Siakeľa "Jánošík". Bol zároveň členom "Československého Združenia Esperanta".
Život.
Miloslav Schmidt sa narodil v rodine krčmára a pekára Jozefa Schmidta a jeho manželky Františky rodenej Péterecovej. Po skončení školy v Kremnici a vyučení sa u otca za pekára sa stal vedúcou osobnosťou rodinnej živnosti. Svoje schopnosti využíval aj v kultúrnej a národnobuditeľskej oblasti. Po príchode do Martina u neho ožil záujem o organizovanie dobrovoľných hasičských zborov na Slovensku. Až do smrti vykonával funkciu veliteľa martinských hasičov, bol veliteľom Zemskej hasičskej jednoty, ktorá združovala takmer všetky hasičské zbory na Slovensku. Jeho zásluhou došlo k organizačnému upevneniu požiarnej ochrany na Slovensku. Pri príležitosti 50. narodenín dostal Schmidt rád a uznanie francúzskeho ministerstva obchodu a hospodárstva za zásluhy v hospodárskej oblasti. Pochovaný je na Národnom cintoríne v Martine (autorom pomníka je Fraňo Štefunko).
Blatnická dolina

Blatnická dolina je krasová dolina na západnej strane Veľkej Fatry.
Tiahne sa východo-západným smerom v dĺžke 8 km. Dolina je lemovaná vápencovými a dolomitovými útvarmi, ktoré sú porastené vápencovými bučinami a borovicou. Preteká ňou Blatnický potok a vedie ňou zeleno značkovaný chodník z Blatnice na Kráľovu studňu. 
Dolinou prechádza šotolinová cesta (so zákazom vjazdu motorových vozidiel) a modro-značená cyklotrasa. Odbočujú z nej značkované chodníky cez Juriašovu dolinu na Ostrú () a cez Rakytovskú dolinu na Drieňok ().
Neogotika

Neogotika alebo pseudogotika alebo novogotika je jedna z historizujúcich tendencií v umení 19. storočia, vychádzajúca z romantického obdivu k rytierskemu stredoveku a nadväzujúca, najmä v architektúre, na
tvaroslovie gotiky.
Objavila sa v Anglicku v polovici 18. storočia a imitovala prvky gotiky. Významnejšie sa prejavovala v architektúre Európy a severnej Ameriky v 19. a 20. storočí.
Mauzóleum

Mauzóleum je druh budovy, ktorá slúži na umiestnenie (často zabalzamovaných) telesných pozostatkov významných osobností. Názov pochádza z Mauzólea v Halikarnasse, ktoré je hrobkou kráľa Mausola II. Príkladom je aj Mauzóleum Vladimira Iľjiča Lenina v Moskve.
Štefan Boleslav Roman

Štefan Boleslav Roman (* 17. apríl 1921, Veľký Ruskov – † 23. marec 1988, Toronto, Kanada), bol kanadský priemyselník slovenského pôvodu, v rokoch 1971 – 1988 prvý predseda a zakladateľ Svetového kongresu Slovákov. 
Do Kanady emigroval v roku 1937. Vo vojne už bojoval ako kanadský vojak. V roku 1945 začal organizovať banskú spoločnosť. Začiatkom päťdesiatych rokov založil spoločnosť "Denison Mines Limited", ktorá sa časom stala vlastníkom najväčších uránových baní na svete.
Rímsky pápež Pavol VI. ho menoval za laického delegáta na Druhom vatikánskom koncile.
Š. B. Roman bol hrdým a uvedomelým gréckokatolíkom. Aj vďaka jeho úsiliu vznikla v roku 1980 Eparchia svätých Cyrila a Metoda pre slovenských gréckokatolíkov v Kanade. Z väčšej časti financoval aj výstavbu jej katedrály - Katedrály Premenenia Pána v Markhame, ktorá bola postavená podľa vzoru cerkvi v jeho rodnej dedine Veľký Ruskov.
Celý život podporoval boj Slovákov za slobodu a štátnu samostatnosť. Dostal viacero vyznamenaní:
V bratislavskej Petržalke je po ňom pomenovaná ulica a takisto v martinskom Záturčí je po ňom pomenovaná ulica. V Trebišove je po ňom pomenované námestie.
Révay

Révay môže byť
Babiná

Babiná môže byť:
Alamosaurus

Alamosaurus je vyhynutý rod veľkého bylinožravého sauropóda, žijúceho v období vrchnej kriedy (pred približne 70 až 66 Ma) na území dnešných Spojených štátov (Nové Mexiko, Utah a Texas). Jeho jediným druhom je Alamosaurus sanjuanensis.
Opis.
Alamosaurus patril do poslednej veľkej skupiny sauropódov – Titanosauria, ktoré boli úspešné aj koncom kriedy a rozšírené na takmer všetkých kontinentoch (okrem Antarktídy). Podobne ako iní zástupcovia tejto skupiny bol aj on pomerne ťažko stavaný s relatívne krátkym krkom a chvostom. Na rozdiel od mnohých Saltasauridae (ako napr. Saltasaurus) pravdepodobne nedisponoval kosteným brnením pokrývajúcim chrbát. Absencia kosteného brnenia je paradoxná, keďže po jeho boku žil obrovský tyranosaurus, kým obrnení príbuzní žijúci na území dnešnej Južnej Ameriky existovali po boku značne menších dravcov.
Veľkosť.
Predpokladá sa, že Alamosaurus dorastal do dĺžky 15 až 20 metrov, pričom nálezy izolovaných stavcov a kostí končatín, ktoré by mohli patriť tomuto dinosaurovi hovoria o veľkosti porovnateľnej s juhoamerickým rodom Argentinosaurus; Alamosaurus by sa tak stal najväčším nájdeným dinosaurom Severnej Ameriky.
Anatotitan

Anatotitan bol veľmi veľký bylinožravec, až 12 metrov dlhý „vtákopyskatý“ dinosaurus. Známy je z viacerých kompletných kostier. Vyskytoval sa pred 68 až 65 miliónmi rokov na území dnešnej Severnej Ameriky.
Opis.
Anatotitan sa vyznačoval výrazne pretiahnutou, nízkou lebkou, ktorá u niektorých jedincov dosahovala dĺžku až 120 cm. Ďalej disponoval podobnou stavbou tela ako iné hadrosauridy (alebo vtákopyskaté dinosaury). Mal kostený zobák, v jeho prípade výrazne široký, čeľuste s batériami zubov, kratšie predné končatiny, dlhé a silné zadné končatiny a dlhý chvost. Predné končatiny slúžili predovšetkým na chôdzu, pri behu sa však zviera mohlo vztýčiť na zadné končatiny. Patril do skupiny plochohlavých hadrosauridov, nemal teda žiaden dutý kostený hrebeň napojený na dýchacie cesty. Je však možné, že na priestranné nosové otvory sa za života upínala pružná koža, ktorá pri prípadnom nafukovaní mohla slúžiť na vydávanie zvukov alebo na pútanie pozornosti samíc.
Medzi príbuzných rodu Anatotitan patrí obrovský Shantungosaurus z Ázie a po jeho boku žijúci Edmontosaurus, s ktorým bol v minulosti radený do dnes neplatného rodu Anatosaurus.
Mantra (rozlišovacia stránka)

Mantra môže byť:
Strana slobody

Strana slobody, skratka SSl (od 1. marca 1946 do 1. apríla 1946 Kresťansko-republikánska strana) bola politická strana v Československu. Stranu slobody založil 1. marca 1946 bývalý politik RSZML a Demokratickej strany Vavro Šrobár po tom, čo ho z vedenia DS odsunuli spolustraníci. Pôvodne vznikla pod názvom Kresťansko-republikánska strana, 1. apríla 1946 sa premenovala na Stranu slobody. Jej cieľom bolo osloviť hlavne voličov katolíckeho vierovyznania (po rozpustení Hlinkovej slovenskej ľudovej strany v máji 1945). 30. marca 1946 však vedenie Demokratickej strany podpísalo s predstaviteľmi katolicizmu a novoľudáctva aprílovu dohodu a tým sa Strane slobody výrazne zmenšil voličský potenciál. Vo voľbách v máji 1946 získala len 0,9 % hlasov (3,7 % hlasov na Slovensku). Tlačovým orgánom Strany slobody bol týždenník Sloboda. 
Po februári 1948 to bola jedna z piatich jedine povolených strán Národného frontu. Ako strana, ktorá kryla vládnutie Komunistickej strany vytváraním zdania politickej plurality (spolu so Stranou slovenskej obrody a stranami Československá strana socialistická a Československá strana lidová v Česku) prežila až do politických zmien roku 1989. 
Počas obdobia 1948 - 1989 bolo vedenie (napr. predseda strany Pavol Blaho (1903 – 1987)) a členstvo tak pod vplyvom KSČ a ŠtB, že sa k nemu straníci po roku 1989 ani nechceli priznávať. Po Nežnej revolúcii sa strana zúčastnila prvých demokratických parlamentných volieb v roku 1990, no dosiahla nízky výsledok (1,78% hlasov vo voľbách do SNR) a následne zanikla.
Pozri aj.
Strana slovenskej obrody
Detvan (spolok)

Detvan bol pražský kultúrny, osvetový a samovzdelávací spolok slovenských akademikov založený v r. 1882 z iniciatívy literárneho historika J. Vlčka a výtvarníka P. Socháňa.
Činnosť spolku.
Medzi rokmi 1882 a 1948 združoval pražských študentov vysokých a stredných škôl a iných záujemcov. V období do r. 1914 bol veľmi významným pre slovenskú kultúru a politiku. Spolok sa spočiatku orientoval najmä na literárno-kultúrne aktivity, ktoré boli propagačne zamerané aj do prostredia českej verejnosti (spoločenské večierky, slávnostné akadémie, prednášky, literárnoestetické diskusie, prezentácie a čítanie vlastnej tvorby a pod.). Od konca 90-ych rokov 19. storočia viedol aj diskusie a polemiky na filozofické, sociálne a politické témy. Cez prostredie Detvana sa do slovenského intelektuálneho prostredia presadzovali prvky masarykovského politického realizmu a ideálu tzv. drobnej práce.
Hlasisti.
Z prostredia Detvana vzišla i myšlienka vydávať časopis Hlas. Osobnosti okolo časopisu sa nazývajú hlasisti, z ktorých sa vyprofilovala generácia hlasistov, ktorá bola liberálnodemokratickou alternatívou k slovenskej konzervatívnej politike (martinské politické centrum).
Koniec spolku.
Začiatkom 20-ych rokov 20. storočia boli v spolku viacerí ľavicoví študenti, ktorí po vystúpení z Detvana založili časopis DAV. Detvan bol rozpustený po Februári 1948.
Ján Beňo (spisovateľ)

Ján Beňo (* 3. október 1933, Slatinka, Zvolenská Slatina, okres Zvolen - † 8. december 2020, Bratislava) bol slovenský prozaik, publicista, prekladateľ a autor literatúry pre mládež.
Život.
Narodil sa v rodine železničného robotníka a vzdelanie získal v Slatinke (okres Zvolen) a neskôr pokračoval v štúdiu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, odbor slovenčina – ruština. V rokoch 1957 – 1959 bol asistentom na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici, krátko redaktorom Československého rozhlasu, v rokoch 1960 – 1966 redaktorom denníka Smena a následne redaktor v časopise Romboid. V rokoch 1974 – 1976 pracoval ako šéfredaktor vydavateľstva Slovenský spisovateľ, neskôr zástupca šéfredaktora. V rokoch 1993 – 1995 pracoval na ministerstve kultúry a v pauzách medzi zamestnaniami sa venoval hlavne literárnej práci.
Tvorba.
Beňove prvé literárne kroky tvorili recenzie a kritiky na súčasnú tvorbu, a taktiež krátke poviedky, ktoré uverejňoval časopisecky. Jeho knižný debut vyšiel až v roku 1964, kedy mu vyšla zbierka poviedok "Každý deň narodeniny". Venuje sa písaniu noviel, poviedok, románov, ale tiež televíznych a rozhlasových hier, publicistike a literárnej kritike. Vo svojich dielach sa snaží poukazovať na tie svetlejšie stránky a kladné hodnoty života, vyjadruje v nich svoju túžbu po životnej vyrovnanosti, čo však neznamená život bez problémov a zápasov. Jeho postavy sú neustále hľadajúce, obrátené nie do seba ale k svetu a životu so všetkým, čo im ponúka a čo od nich požaduje. Okrem vlastnej tvorby sa venoval tiež prekladom z ruštiny.
Detvan

Detvan môže byť:
Štátny prevrat

Štátny prevrat alebo prevrat alebo francúzsky coup d'état () je náhla, často násilná a prudká, politická zmena politického systému a vládnucich skupín ľudí. Prevrat zásadného významu, veľký prevrat a podobne sa nazýva aj revolúcia. Pri štátnom prevrate dochádza k zmene moci v rozpore s platnou legislatívou v danom štáte. Prevratom môže dôjsť k zmene demokratického režimu na nedemokratický ale aj nedemokratického režimu na demokratický. Častým prípadom je aj výmena jednej totalitnej mocenskej skupiny za inú.
Slovo puč (zo staršieho švajčiarskonem. výrazu "bütsch" = úder, tresk) môže byť synonymum štátneho prevratu alebo môže označovať neúspešný štátny prevrat alebo štátny prevrat uskutočnený malou skupinou ľudí alebo štátny prevrat skupinou ľudí, ktorá dosiaľ nemala významný podiel na moci, teda napr. nižších vojenských hodnostárov.
Úspešné prevraty boli napríklad v roku 1948 v ČSR, v roku 1979 v Iráne alebo roku 1999 v Pakistane. V roku 1917 došlo v Rusku k štátnemu prevratu dvakrát. Najskôr bol vo februári nedemokratický cársky režim nahradený pomerne demokratickou dočasnou vládou, ktorá bola v novembri (podľa starého ruského kalendára v októbri) toho istého roku zvrhnutá boľševickým prevratom a bola nastolená komunistická diktatúra. Medzi neúspešné prevraty sa zaraďuje aj prevrat v roku 1991 vo vtedajšom Sovietskom zväze.
Kolačkovský potok

Kolačkovský potok je potok na hornom Spiši, preteká územím okresov Kežmarok a Stará Ľubovňa. Je to ľavostranný prítok Jakubianky, má dĺžku 12,5 km a je tokom V. rádu. 
Pramení v Levočských vrchoch, v podcelku Levočská vysočina, na severnom svahu Čiernej hory (1 289,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 230 m n. m. Tečie na sever, zľava priberá najvýznamnejší prítok, Lomnickú rieku, a preteká obcou Kolačkov. Vstupuje do Spišsko-šarišského medzihoria, do podcelku Jakubianska brázda, a stáča sa na východ. Zľava priberá Zimné, sprava Sihlianku a na území obce Nová Ľubovňa sa vlieva do Jakubianky v nadmorskej výške cca 559 m n. m.
Lipník (prítok Popradu)

Lipník je potok na území okresu Stará Ľubovňa, je to ľavostranný prítok Popradu, má dĺžku 8,3 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v Ľubovnianskej vrchovine na južnom úpätí Širokého vrchu (884,5 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 770 m n. m. Najprv tečie na juhovýchod cez obec Matysová, potom sa stáča na severovýchod a pokračuje cez obec Malý Lipník, neďaleko ktorej ústi do Popradu v nadmorskej výške okolo 437 m n. m. Zľava priberá Blízky potok, sprava Závršský potok.
Rieka (prítok Popradu)

Rieka je potok na území okresu Stará Ľubovňa. Je to ľavostranný prítok Popradu a má dĺžku 7,5 km. 
Pramení v Spišskej Magure, v podcelku Veterný vrch, na východných svahoch Veterného vrchu (1 101,2 m n. m.) v nadmorskej výške cca Tečie viac-menej severojužným smerom cez obec Vyšné Ružbachy, tu sprava priberá Zálažný potok. Potom preteká obcou Nižné Ružbachy, kde sa esovito stáča a v priestore Ružbašskej brány ústi do Popradu v nadmorskej výške približne
Holumnický potok

Holumnický potok je potok na severnom Spiši, pretekajúci územím okresu Kežmarok. Je to pravostranný prítok Popradu a má dĺžku 15,5 km. Na dolnom toku medzi obcou Holumnica a ústím meandruje.
"Prameň:" v Levočských vrchoch, v podcelku Levočská vysočina, na západných svahoch Derežovej (1 213,6 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 010 m n. m.
"Smer toku:" po obec Ihľany západoseverozápadným smerom, odtiaľ viac-menej na sever
"Geomorfologické celky:" 1.Levočské vrchy, podcelky Levočská vysočina a Levočská vrchovina, časť Ľubické predhorie, 2.Podtatranská kotlina, podcelok Popradská kotlina
"Prítoky:" sprava Peklo, Kobylí potok, Ihla, Líščí potok, Kamenec, zľava potok spod Kozieho chrbta
"Ústie:" do Popradu na južnom okraji mesta Podolínec v nadmorskej výške približne 565 m n. m.
"Obce:" Ihľany, Jurské a Holumnica
Branisko

Branisko môže byť:
Branisko (prítok Hornádu)

Branisko je potok na Spiši, na území okresov Levoča a Spišská Nová Ves. Je to ľavostranný prítok Hornádu a má dĺžku 15,5 km. 
Pramení v juhovýchodnom cípe Levočských vrchov, v podcelku Levočské planiny, v časti Oľšavická planina, na južnom úpätí Petrušky (859,4 m n. m.) v nadmorskej výške približne 795 m n. m. Po obec Korytné tečie severojužným smerom, odtiaľ k sútoku s Margeciankou juhojuhozápadným smerom cez Hornádsku kotlinu, podcelok Medvedie chrbty. Tu preteká cez obce Poľanovce, Korytné, Beharovce, Granč-Petrovce a Žehra. 
Sprava priberá Pongrácovský potok, zľava Žehricu. Následne priberá pri osade Dobrá Voľa svoj najvýznamnejší prítok, Margecianku zľava, stáča sa juhojuhovýchodným smerom a preteká mestom Spišské Vlachy. Na okraji mesta ústi v nadmorskej výške cca 377 m n. m. do Hornádu.
N

N je štrnáste písmeno latinskej abecedy.
N môže byť:
Bicír

Bicír je potok na Spiši, na území okresu Levoča, je to pravostranný prítok Levočského potoka a má dĺžku 11 km.
"Prameň:" v Levočských vrchoch, v podcelku Levočské planiny, západne od obce Vlkovce na južnom úpätí vrchu Hrádok (908,6 m n. m.) v nadmorskej výške cca 780 m n. m.
"Smer toku:" po sútok s Draveckým potokom na juhovýchod, odtiaľ na krátkom úseku na východ, potom pokračuje opäť na juhovýchod
"Geomorfologické celky:" 1.Levočské vrchy, podcelok Levočské planiny, časť Levočské úbočie, 2.Hornádska kotlina, podcelok Medvedie chrbty, časť Levočská kotlina
"Prítoky:" sprava Dravecký potok, Kurimanský potok, zľava potok pretekajúci obcou Dlhé Stráže a Kráľovec
"Ústie:" do Levočského potoka pri osade Levočské Lúky, južne od Levoče, v nadmorskej výške 472 m n. m.
"Obce:" osada Bukovinka, Dlhé Stráže (okrajom)
Klčovský potok

Klčovský potok je potok na Spiši, preteká územím okresov Levoča a Spišská Nová Ves. Je to ľavostranný prítok Hornádu a má dĺžku 18 km. Na hornom toku, severne od obce Klčov, bola vybudovaná malá vodná nádrž.
"Prameň:" v Levočských vrchoch, v podcelku Levočské planiny, v lokalite Homôlka juhovýchodne od obce Uloža v nadmorskej výške okolo 715 m n. m.
"Smer toku:" po obec Klčov na juh, potom sa oblúkom stáča na východ, v blízkosti Spišského Podhradia mení smer toku opäť na juh až po obec Bystrany, odtiaľ k ústiu na juhovýchod
"Geomorfologické celky:" 1.Levočské vrchy, podcelok Levočské planiny, časť Levočské úbočie, 2.Hornádska kotlina, podcelky Podhradská kotlina, Medvedie chrbty a Hornádske podolie
"Prítoky:" sprava Lúčny potok, Katúnsky potok, zľava Kapustnica a potok z oblasti Sivej Brady.
"Ústie:" do Hornádu na území mesta Spišské Vlachy v nadmorskej výške približne 379 m n. m.
"Obce:" Klčov, Nemešany, Baldovce, Bystrany a Spišské Vlachy
Olvár

Olvár je potok v Honte, na území okresov Veľký Krtíš a Levice. Je to pravostranný prítok Ipľa a má dĺžku 18,5 km.
"Prameň:" v Krupinskej planine, v podcelku Dačolomská planina, na území obce Hrušov na západných stráňach Kostolného vrchu (454,6 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 405 m n. m.
"Smer toku:" po sútok s Klenianskym potokom prevažne na juhozápad, odtiaľ k sútoku s Berinčekom na juh, potom opäť na juhozápad
"Geomorfologické celky:" 1.Krupinská planina, podcelok Dačolomská planina, 2.Podunajská pahorkatina, podcelok Ipeľská pahorkatina, časť Ipeľská niva
"Prítoky:" sprava občasný tok z oblasti Hrabového vŕšku, zľava Kleniansky potok (237,5 m n. m.), Berinček
"Ústie:" do Ipľa na území mesta Šahy (pri časti Tešmák) v nadmorskej výške okolo 123 m n. m.
"Obce:" kopanice obce Hrušov, Tešmák
Veperec

Veperec je potok v Honte, preteká územím okresov Krupina a Levice. Je to pravostranný prítok Štiavnice a má dĺžku 18 km.
"Prameň:" v Štiavnických vrchoch, v podcelku Sitnianske predhorie, na východných svahoch vrchu Malý Gregor (480,8 m n. m.) v nadmorskej výške cca 430 m n. m.
"Smer toku:" najprv na juh, ďalej na krátkom úseku na juhozápad, potom opäť na juh, od obce Hontianske Moravce k ústiu viac-menej na juhovýchod
"Geomorfologické celky:" 1. Štiavnické vrchy, podcelok Sitnianske predhorie, 2. Podunajská pahorkatina, podcelok Ipeľská pahorkatina
"Prítoky:" sprava občasný tok z doliny Studenec, Súdovský potok (161,5 m n. m.), Trstiansky potok (141,0 m n. m.), zľava prítok z lokality Močiar, Lišovský potok, prítok (135,5 m n. m.) spod Starej hory (222,8 m n. m.)
"Ústie:" do Štiavnice pri obci Hokovce v nadmorskej výške okolo 132 m n. m.
"Obce:" Súdovce, Hontianske Moravce a Hokovce
Vrbovok

Vrbovok je potok v Honte, na území okresu Krupina. Je to pravostranný prítok Litavy a má dĺžku . Na strednom toku boli vybudované dve vodné nádrže, Kozí Vrbovok a Čabradský Vrbovok. Na dolnom toku sa výrazne zarezáva do sopečného podložia Krupinskej planiny a formuje úzku a hlbokú dolinu bez bočných prítokov, ale s početnými výmoľmi.
"Prameň:" v Krupinskej planine, v podcelku Závozská vrchovina, severozápadne od obce Senohrad v lokalite Prepoštovica v nadmorskej výške cca 
"Smer toku:" prevažne na juhozápad, na dolnom toku na juh
"Geomorfologické celky:" Krupinská planina, podcelok Závozská pahorkatina (v pramennej oblasti), na ďalšom toku oddeľuje podcelky Dačolomská planina na východe a Bzovícka pahorkatina na západe
"Prítoky:" zľava Náklo, z oblasti Repísk, z oblasti Hrnčiarky, sprava iba krátke prítoky
"Ústie:" do Litavy pri samote Krížanka, severovýchodne od obce Plášťovce, v nadmorskej výške 
"Obce:" Horné Mladonice, Zemiansky Vrbovok, Kozí Vrbovok a Čabradský Vrbovok
Pravica

Pravica môže byť:
Oxid dusnatý

Oxid dusnatý je anorganická chemická zlúčenina, jeden z oxidov dusíka. Skladá sa z jedného atómu dusíka a jedného atómu kyslíka, ktoré sú spojené dvojitou väzbou.
Oxid dusnatý je radikál, je veľmi reaktívny. Na vzduchu sa zlučuje s kyslíkom za vzniku oxidu dusičitého.
Produkcia NO.
V malej miere sa NO uvoľňuje prirodzene z rastlín, ale vypúšťajú ho do vzduchu hlavne výfuky automobilov a komíny tepelných elektrární. Po reakcii s kyslíkom tvorí oxid dusičitý a s kombináciou s vodou kyselinu dusičnú. Takto NO prispieva k tvorbe kyslých dažďov. Čiastočne tiež poškodzuje ozón.
Priemyselne sa vyrába oxidáciou amoniaku:
Je medziproduktom pri výrobe kyseliny dusičnej.
Chemické vlastnosti.
Mierne rozpustný vo vode, ale nereaguje s ňou. Silné oxidačné činidlo. Reaguje s kovmi, aj s mnohými organickými látkami. S kyslíkom reaguje na oxid dusičitý:
S halogénmi reaguje na nitrosyly:
Reakciou s hydroxidmi alkalických kovov vzniká oxid dusný a dusík:
NO v rastlinách.
NO v rastlinách je signálnou látkou. Produkuje sa pomocou nitric oxid- syntázy (NOS), ktorá sa však odlišuje od enzýmu s podobnou funkciou známeho u živočíchov. Okrem toho ho produkuje nitrát reduktáza a to jednak cytoplazmatická a jednak membránovo viazaná (druhá za pomoci nitrit NO reduktázy). Produkcia NO pomocou nitrát reduktáz podlieha zmenám počas dňa, pričom cytoplazmatická je aktívnejšia cez deň, a membránovo viazaná v noci. Význam týchto rytmov nie je známy. NO v rastlinách pôsobí hlavne proti oxidačnému stresu.
Použitie.
NO sa požíva v medicíne, ale má výrazné vedľajšie účinky.
Jalšovík (potok)

Jalšovík je vodný tok na Krupinskej planine, na území Hontu, v okrese Krupina. Je to ľavostranný prítok Krupinice a má dĺžku 15 km.
"Prameň:" v Krupinskej planine, v podcelku Závozská vrchovina, v lokalite Pod Žobrákom severne od obce Horné Mladonice v nadmorskej výške okolo 565 m n. m.
"Smer toku:" prevažne na juhozápad
"Geomorfologické celky:" Krupinská planina, podcelky Závozská vrchovina a Bzovícka pahorkatina
"Prítoky:" jediným významným prítokom je pravostranný Čekovský potok
"Ústie" do Krupinice západne od obce Dolný Badín v nadmorskej výške 201,8 m n. m.
"Obce:" Horné Mladonice, Dolné Mladonice, Horný Jalšovík a Dolný Jalšovík
Bohuš Bodacz

Bohuš Bodacz (pseudonymy Marek, Hron, Bohumil Machytka) (* 1. marec 1955, Bratislava – † 18. máj 2020) bol slovenský spisovateľ, literárny kritik a publicista.
Životopis.
V rokoch 1974 – 1978 vyštudoval odbor etnografia a folkloristika na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Po ukončení štúdia pracoval v rokoch 1978 – 1986 ako odborný redaktor a editor vydavateľstva Obzor, v rokoch 1986 – 1991 ako redaktor a šéfredaktor časopisu Osvetová práca, v rokoch 1991 – 1999 ako redaktor a zástupca šéfredaktora periodika Literárny týždenník, v rokoch 1999 – 2000 ako redaktor časopisu Slovo, od roku 2000 do roku 2012 bol redaktorom vo vydavateľstve "Iura edition" v Bratislave. Od roku 2012 pracoval vo vydavateľstve C. H. Beck.
Tvorba.
Venoval sa písaniu poézie, prózy, scenárov dokumentárnych filmov s literárnou tematikou a recenzií, ktoré publikoval v rôznych časopisoch (Literárny týždenník, Nové knihy, Knižná revue, Romboid, Slovenské pohľady, Smena, Práca a i.). Vo svojich recenziách sa zameriaval na americkú, poľskú a juhoslovanskú literatúru; v súčasnej slovenskej literatúre sa venoval najmä prozaickým dielam.
Staurikosaurus

Staurikosaurus bol dva metre dlhý dravec, primitívny dinosaurus žijúci pred približne 227 miliónov rokov na území dnešnej Brazílie. Známy je z nekompletných pozostatkov. Disponoval na teropóda pomerne dlhým krkom s malou hlavou a archaickými päťprstými končatinami. Niektoré prsty však mal zakrpatené. Nohy tak mali funkčne len trojpsté chodidlo. Jediný druh je Staurikosaurus pricei.
Opis.
Staurikosaurus bol malý, asi 2,25 m dlhý, 80 cm vysoký a 30 kg vážiaci dvojnohý predátor. Tento ľahko stavaný dravec mal podobne ako jeho blízki príbuzní (napr. rod Herrerasaurus), tenký, ohybný krk a štíhle dlhé nohy, vďaka čomu mohol byť pomerne dobrým bežcom. Dlhý chvost vyvažoval hmotnosť prednej časti tela. Medzi jeho korisť pravdepodobne patrili rynchosaury (napr. Hyperodapedon) a malé vtákopanvové dinosaury.
Nález a pomenovanie.
Staurikosaurus bol objavený a opísaný v súvrství Santa Maria v Rio Grande do Sul v roku 1970 americkým paleontológom Edwinom H. Colbertom. Pomenovaný bol podľa súhviezdia Južný kríž. Druhové meno bolo zvolené na počesť brazílskeho paleontológa Llewellyna Ivora Prica, ktorý pracoval v American Museum of Natural History. Zriedkavosť pozostatkov tohto dinosaura môže byť výsledkom toho, že bol dosť neobyčajný, alebo, že žil v lesnom prostredí, kde sa fosílie len málokedy zachovajú.
Koloman Gögh

Koloman Gögh (* 7. január 1948, Kladno – † 11. november 1995, Gattendorf, Rakúsko) bol česko-slovenský futbalový reprezentant, majster Európy 1976, 3. na ME 1980. 
V rokoch 19631966 sa učil za zámočníka, v rokoch 19771979 študoval na chemickej priemyslovke v Bratislave, v rokoch 19771980 študoval na Vysokej škole telesnej výchovy v Bratislave, kde získal diplom futbalového trénera.
V Kolárove začal svoju hráčsku kariéru, "FK Kolárovo" pomenoval po ňom futbalový štadión "Štadion Kolomana Gögha" .
Hráčska kariéra.
Najlepšie roky strávil v Slovane. Tu získal dva tituly majstra Česko-Slovenska v rokoch 1974 a 1975, dvakrát získal so Slovanom česko-slovenský pohár. Za Slovan odohral 225 zápasov. Vrcholom jeho kariéry bol zisk titulu Majstra Európy v Belehrade v roku 1976, v semifinále aj vo finále hral plných 120 minút. Po štyroch rokoch bol na Majstrovstvách Európy bronzový. Za Česko-Slovensko hral 55-krát a dal jeden gól.
Trénerská kariéra.
Trénerskú kariéru začal Gögh v Dunajskej Strede. Bol asistentom trénera v Slovane a potom hráč a tréner v Gols v Rakúsku. Tragicky zahynul pri autonehode.
Medzistavcový kĺb

Medzistavcový kĺb (lat. "articulatio intervertebralis") je pohyblivé spojenie medzi susediacimi stavcami chrbtice, ktorého základom sú párové medzistavcové výbežky (lat. "processus articulares"). Je to párový kĺb. Kĺbne plochy majú rôzny tvar podľa oblastí chrbtice a majú i individuálnu variabilitu.
Kĺbne puzdrá medzistavcových kĺbov sú pomerne voľné, najviac v oblasti krčnej chrbtice. Ich mediálne strany naliehajú na žlté väzy (lat. "ligamenta flava"). Do kĺbnej štrbiny zasahuje synoviálna membrána z vnútornej výstelky kĺbneho puzdra a vytvára tak štruktúru podobnú meniskom – jej úlohou je vyrovnávať povrch priľahlých kĺbnych plôch. Ich útlak môže vyvolávať bolesti chrbtice.
Medzistavcové kĺby krčnej chrbtice sú zásobované krvou z vertebrálnej tepny (lat. "arteria vertebralis"), hrudnej chrbtice zo zadných vetvičiek medzirebrových tepien (lat. "rami dorsales arteriae intercostales") a bedrovej chrbtice zo zadných vetvičiek bedrových tepien (lat. "rami dorsales arteriae lumbales").
Inerváciu zabezpečujú zadné vetvičky príslušných miechových nervov.
Zdroj.
Čihák, R.: "Anatomie"
Jozef Nodžák

Jozef Nodžák (* 19. marec 1946, Slanica – † 28. august 2017, Trstená) bol slovenský herec, moderátor a detský zabávač.
Životopis.
V 80. rokoch 20. storočia pôsobil ako redaktor hlavnej redakcie vzdelávacích programov v bratislavskom štúdiu Česko-slovenskej televízie. Spolupodieľal sa na úspešnej výchovno-vzdelávacej detskej relácii "Detektív Karol".
V 90. rokoch sa stal známym pod pseudonymom Majster N. V detskej relácii Slovenskej televízie "Crn-crn" vystupoval ako detský zabávač. Hravou formou realizoval rôzne fyzikálne pokusy. Neskôr uvádzal svoju samostatnú reláciu.
Jozef Nodžák zomrel vo veku 71 rokov po ťažkej chorobe.
Spolupráca s ŠtB.
Podľa registračných protokolov ŠtB archivovaných Ústavom pamäti národa bol v rokoch 19801987 vedený ako agent ŠtB s krycími menami "Rómeo" a "Orava". Nodžák na túto tému uviedol: "Považujem to za hlúposť, ku ktorej sa nechcem vyjadrovať." a dodal, že jeho matka bola Američanka a sám študoval na univerzite v Nemecku.
Ľuboš Hajdúch

Ľuboš Hajdúch (* 6. marec 1980, Levice) je profesionálny slovenský futbalový reprezentačný brankár, momentálne hrajúci za RFC Kaposvár v maďarskej najvyššej súťaži. Pochádza z mesta Levice v nitrianskom kraji.
Hajdúch sa blysol v reprezentácií v zápase na Stade de France proti , ktorý Slovensko vyhralo 2-1.
Q

Q je sedemnáste písmeno latinskej abecedy.
Q môže byť:
Jana Dukátová

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
Jana Dukátová (* 13. jún 1983, Bratislava) je slovenská kajakárka. Majsterka sveta vo vodnom slalome z roku 2006 a historicky prvá majsterka sveta v kategórii canoe ženy z roku 2010.
Víťazka seriálu svetového pohára 2009, 2010, 2011, 2013, trojnásobná majsterka Európy do 23 rokov, akademická majsterka sveta. Na olympijskych hrách v Londýne 2012 skončila na 6. mieste. Na OH v Rio de Janeiro skončila na 4. mieste. Od roku 2004 je pravidelnou členkou reprezentačného družstva vodných slalomárov SR. Zároveň je členkou olympijského "Top tímu" Slovenska a pôsobí vo vrcholovom strediskuNárodné športové centrum. Jana Dukátová je zverenkyňa trénera Roberta Orokockého, pod vedením ktorého trénuje od roku 2001. Jej rodiskom je Bratislava a domovským tréningovým centrom areál s divokou vodou v Čunove. Na majstrovstvách Európy 2010 v Čunove sa jej podarilo získať medailu v každej kategórii, ktorej sa zúčastnilazlato v K1, striebro v C1 a bronz v hliadkach 3 x K1. V rokoch 2014 a 2015 skončila v seriáli svetového pohára na druhom mieste a v rokoch 2016 a 2017 na 3. mieste. 
Jana Dukátová bola v roku 2006 ocenená Cenou Ondreja Nepelu udeľovanej Slovenským olympijským výborom športovcom mladším ako 23 rokov s výraznou športovou perspektívou.
D

D je štvrté písmeno latinskej abecedy.
História.
Vývoj písmena „D“ možno sledovať v histórii:
Rôzne významy D.
D môže byť:
Lev Bukovský

Prof. RNDr. Lev Bukovský, DrSc. (* 9. september 1939, Podkriváň – † 30. november 2021, Košice) bol slovenský matematik, ktorý sa zaoberal hlavne teóriou množín. Bývalý rektor Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach, bývalý predseda Akreditačnej komisie.
Životopis.
Jeho otec bol členom Demokratickej strany, po roku 1948 bol politickým väzňom. Žil v malebnej dedinke Podkriváň na strednom Slovensku okres Detva. Napriek tomu sa Lev Bukovský dostal na vysokú školu, keďže vyhral celoslovenské kolo matematickej olympiády. Vyštudoval matematickú analýzu na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Vedeckú hodnosť získal na Karlovej univerzite v Prahe vo vednom odbore Algebra a teória čísel. Za profesora bol inaugurovaný v roku 1984. Jeho vedecká činnosť bola zameraná na teóriu množín a matematickú logiku s dôrazom na aplikáciu v iných matematických oblastiach. Jeho výsledky v oblasti teórie množín sú uvádzané vo vysokoškolských učebniciach po celom svete. Napísal viac ako 40 pôvodných vedeckých prác. V rokoch 19911996 bol rektorom UPJŠ Košice. Bol riadnym členom – akademikom Európskej akadémie vied a umení v Salzburgu.
Adaptácia

Adaptácia môže byť:
Alfa verzia

Alfa verzia je testovacia verzia softvéru, ktorý je v skorom štádiu testovania. Neodporúča sa na iné činnosti, ako je testovanie vývojármi. Po odhalení základných chýb sa program presunie do beta verzie.
Beta verzia

Beta verzia je testovacia verzia softvéru. Beta testeri odhaľujú chyby a následne ich opravujú, alebo o nich informujú vývojárov. Po odhalení chýb sa program presunie do release candidate.
Kancelársky balík

Kancelársky balík je softvérový balík, obsahujúci programy na vykonávanie bežných kancelárskych činností. Najčastejšie sú to textový procesor, tabuľkový kalkulátor a program na tvorbu prezentácií. 
Novšie resp. obsiahlejšie kancelárske balíky dosahujú aj e-mailového klienta, program na tvorbu webových stránok a program na prácu s databázami. 
V súčasnosti je najrozšírenejší Microsoft Office, ktorý využíval proprietárny formát súborov, ktorý sa stal "de facto" štandardom. Microsoft Office pred Office 2007 používal proprietárne formáty súborov založené na OLE Compound File Binary Format. To nútilo používateľov, ktorí zdieľali súbory, aby prijali rovnakú softvérovú platformu. V roku 2008 Microsoft bezplatne sprístupnil na stiahnutie celú dokumentáciu pre binárne formáty Office a udelil všetky prípadné patentové práva na používanie alebo implementáciu tohto binárneho formátu v rámci Open Specification Promise. Schopnosť čítať súbory vytvorené programami Microsoft Office sa de facto stala nutnou podmienkou pre všetky ostatné kancelárske balíky. 
Najznámejšie kancelárske balíky sú:
Online:
Už nevyvíjané kancelárske balíky:
Národný cintorín v Martine

Národný cintorín v Martine je miestom posledného odpočinku mnohých významných osobností slovenského života. Nachádza sa v centre mesta na Sklabinskej ulici. Bol založený koncom 18. storočia pôvodne ako mestský cintorín. V roku 1967 bol vyhlásený za Národný cintorín a národnú kultúrnu pamiatku. Svoj celonárodný význam si získal v druhej polovici 19. storočia, keď bola starostlivosť oň zverená Matici slovenskej. Martin ako miesto Národného cintorína nebol vybraný náhodne, v 19. storočí bol totiž strediskom slovenskej kultúry.
História.
Založenie cintorína súviselo s osvietenskými reformami 18. storočia. V roku 1785 bol vykonaný súpis cintorínov a krýpt. Z tohto dokumentu je známe, že cintorín v Martine založili pred piatimi rokmi a toto je zatiaľ prvý známy doklad o jeho existencii. Prvým Martinčanom, o ktorom je správa, bol Ján Lauček. Cintorín slúžil aj pre obyvateľov priľahlých obcí Jahodníky, Tomčany a Dolina (dnes už mestské časti). Cintorín sa pomaly zapĺňal, preto sa v roku 1865 po dohode s rodinou Révaiovcov rozšíril o ďalší pozemok. No i tento priestor sa čoskoro zaplnil. A tak 8. júla 1903 za richtára Samuela Šimka mesto kúpilo od baróna Júliusa Révaia za 1000 korún pozemok s výmerou 1 katastrálneho jutra na rozšírenie cintorína. O krátky čas, v roku 1909, v obecnom zastupiteľstve rokovali o kúpe ďalšieho pozemku, ktorého vlastníkom bol taktiež barón Július Révai. Išlo o malý kus zeme na zarovnanie pôdorysu cintorína, ktorý kúpili za 300 korún. Uvedenému vývinu zodpovedajú mapové zobrazenia cintorína z rôznych období. Po takýchto krokoch nadobudol dnešné rozmery. Po ďalšom mapovaní v roku 1912 bol do pozemkovej knihy zapísaný ako parcela č. 1878/1 s výmerou 23 580 m2.
Cintorín dnes tvoria dve parcely a jeho plochu rozdeľujú hlavné uličky do šiestich blokov.
Sandberg

Sandberg (alebo Pieskovec) je významná paleontologická lokalita, nachádzajúca sa na území mestskej časti Devínska Nová Ves. Leží na juhozápadnom okraji chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty a je súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Devínska Kobyla. Lokalita bola objavená pri ťažbe piesku.
Lokalitu vyhlásili za chránené nálezisko s rozlohou roku 1964. Už nasledujúceho roku bola rozšírená a premenovaná na Štátnu prírodnú rezerváciu Devínska Kobyla, o rozlohe . Roku 1986 sa chránená plocha rezervácie rozrástla na . Posledná zmena prišla 1. januára 1995, kedy bola premenovaná na Národnú prírodnú rezerváciu Devínska Kobyla, s najvyšším stupňom ochrany.
Dôvodmi ochrany je najmä výskyt bohatej teplomilnej flóry a fauny (najmä hmyzu); výskyt pieskomilnej kveteny a výskyt druhov čeľade vstavačovitých rastlín, vďaka ktorým patrí k najvýznamnejším lokalitám na Slovensku.
Geológia.
Sandberg tvoria horninové zvyšky treťohorného mora, ktoré sa rozprestieralo vo Viedenskej panve. Na vápence z obdobia jury a spodnej kriedy (asi pred 160 - 180 miliónmi rokov) boli pri mohutnom zdvihnutí (transgresii) mora (pred zhruba 14 - 16 miliónmi rokov) vodorovne uložené piesky s vložkami štrkopieskov, pieskovce a brekcie. V pieskovcovej stene sú viditeľné vodorovné lavice odolnejších hornín - pieskovcov a litotamniového vápenca. Na svahoch a úpätí pieskoviska sú napadané mohutné bloky (balvany) z pieskovca a piesčitého litotamniového vápenca, ktoré tam zostali po poslednom komorovom odstrele.
Paleontológia.
Na Sandbergu sa našlo okolo 300 druhov skamenelín ulitníkov, lastúrnikov, ježoviek, hubiek, dierkavcov, ale aj väčších morských a suchozemských živočíchov. Boli tu nájdené početné zuby žralokov a kostnatých rýb, pozostatky korytnačiek, stavec veľryby (), fragmenty kostier opíc ( alebo ), tuleňa (), nosorožca srstnatého, jaskynného medveďa a vtákov. Výskyt ježoviek a žralokov poukazuje na normálnu slanosť neogénneho mora. Prítomnosť červených litotamniových rias zase na hĺbku do .
Flóra.
Súčasná flóra tejto lokality je zastúpená viacerými ohrozenými a chránenými druhmi. Rastú tu napríklad: smldník piesočný (), pre ktorý je to na Slovensku jediná lokalita výskytu, a ďalšie: kurička sivastá (), gypsomilka metlinatá ().
Fauna.
V strmých pieskových svahoch Sandbergu a v okolitých pieskových zrázoch hniezdi Včelárik zlatý, ktorý si v piesku stavia až 1m hlboké hniezda.
Ochrana prírody.
V roku 2021 dobrovoľníci v spolupráci so Štátnou ochranou prírody stĺpikmi vyznačili koridor pre turistov. Má pribudnúť kamerový dohľad, orientačné mapy a informačné tabule.
Sandberg (rozlišovacia stránka)

Sandberg môže byť:
Skopus

Skopus (hebr. "Har ha-Cofim", arab. "Džabal al-Mašárif" alebo "Džabal Skúbus", angl. "Mount Scopus") je vrch vo východnom Jeruzaleme. 
Má výšku , smerom na západ je obrátený k Starému mestu, smerom na východ k Júdskej púšti. Pútnici prichádzajúci do mesta zo severu z vrchu Skopus po prvýkrát uzreli Staré mesto a Jeruzalemský chrám - odtiaľ pochádza jeho názov v hebrejčine (doslova "Hora pozorovateľov") aj v gréčtine ( - "vyhliadka"). Skopus je známy ako strategické bod obrany Jeruzalema: odtiaľ plánovali rímske légie v roku 70 útok na mesto.
Na rozdiel od zvyšku východného Jeruzalema, vrch Skopus existoval počas Prvej arabsko-izraelskej vojny ako izraelská exkláva na jordánskom území. Príslušnosť vrchu Skopus k Izraelu je medzinárodne uznávaná. Dnes leží Skopus v rámci oficiálnych izraelských hraníc Jeruzalema.
Na vrchu Skopus sa nachádza kampus Hebrejskej univerzity a nemocnica Hadassa.
Zuzana Malíková

Zuzana Malíková (* 2. august 1983, Nové Zámky) je slovenská atlétka, ktorá sa zameriava na chôdzu. Na Majstrovstvách Európy v atletike 2006 vo švédskom Göteborgu dosiahla nový národný rekord v chôdzi na 20 km časom 1:32,14. V uvedených pretekoch obsadila 13. miesto. Jej trénerom bol Jozef Malík. Aktívnu kariéru ukončila v roku 2011 pre stratu motivácie. Momentálne žije v Írsku.