Negativity bias

Negativity bias je psychologický jav, kedy zážitky negatívnejšej povahy (napr. nepríjemné myšlienky, emócie alebo sociálne interakcie; škodlivé/traumatické udalosti) majú väčší vplyv na psychický a emocionálny stav človeka ako pozitívne alebo neutrálne zážitky. Inými slovami, niečo pozitívne bude mať vo všeobecnosti menší vplyv na správanie a vnímanie človeka ako niečo rovnako emocionálne intenzívne, no negatívne.
Ľudia majú tendenciu (1) venovať väčšiu pozornosť negatívnym zážitkom, (2) učiť sa viac z negatívnych skúseností a (3) pri rozhodovaní prikladať väčšiu váhu negatívnym ako pozitívnym informáciám. Skreslenie negativity je jedným z mnohých kognitívnych skreslení - opakovaných chýb v ľudskom myslení a rozhodovaní.
Vysvetlenie a štruktúra.
Podľa psychológov Paula Rozina a Edwarda Royzmana, ktorí sa vo svojom výskume snažili objasniť prejavy skreslenia negativity, pozostáva toto kognitívne skreslenie zo štyroch prvkov: potencie negativity, silnejúceho sklonu k negativite, dominancie negativity a negatívnej diferenciácie.
Potencia negativity znamená, že aj keď majú zážitky/udalosti rovnakú emocionálnu intenzitu, tie negatívne vnímame výraznejšie ako pozitívne. Rozin a Royzman poznamenávajú, že túto charakteristiku skreslenia negativity je možné empiricky preukázať len v situáciách s inherentnou merateľnosťou - napríklad porovnanie toho, ako pozitívne alebo negatívne interpretujeme zmenu teploty.
Zároveň sa pri negatívnych udalostiach ich vnímanie zintenzívňuje viac, čím bližšie k nim sme (v čase alebo priestore), ako je tomu v prípade pozitívnych udalostí. Sklon k negativite teda silnie viac ako sklon k pozitivite. Napríklad nadchádzajúca návšteva zubára (príklad negatívnej skúsenosti) je vnímaná viac negatívnejšie, čím bližšie je daný dátumu, než je blížiaca sa párty vnímaná pozitívnejšie s blížiacim sa dňom oslavy. Rozin a Royzman tvrdia, že táto charakteristika je odlišná od potencie negativity, pretože existujú dôkazy o silnejšom sklone k negativite v porovnaní so sklonom k pozitivite aj v prípadoch, keď je samotná potencia negativity nízka.
Dominancia negativity zasa popisuje tendenciu vnímať kombináciu pozitívnych a negatívnych zážitkov/udalostí negatívnejšie, než by naznačoval súčet jednotlivých pozitívnych a negatívnych komponentov. V jazyku Gestalt - celok je negatívnejší ako súčet jeho častí.
Negatívna diferenciácia je v súlade s dôkazmi, ktoré naznačujú, že konceptualizácia negativity je prepracovanejšia a komplexnejšia ako koncepcia pozitivity. Výskum napríklad ukazuje, že pri opise afektívnych zážitkov je negatívna slovná zásoba bohatšia ako pozitívna slovná zásoba. Okrem toho sa zdá, že na označenie negatívnych emócií sa používa viac výrazov ako pri pozitívnych emóciách. Pojem negatívnej diferenciácie je v súlade s hypotézou mobilizácie a minimalizácie ktorá predpokladá, že negatívne udalosti vyžadujú väčšiu mobilizáciu kognitívnych zdrojov na zvládnutie afektívnej skúsenosti a väčšie úsilie minimalizovať dôsledky.
Dôkazy.
Sociálne úsudky a vytváranie dojmov.
Väčšina existujúcich dôkazov skreslenia negativity pochádza z výskumu sociálnych úsudkov a vytvárania dojmov, v ktorom sa ukázalo, že negatívne informácie mali zvyčajne pri hodnoteniach osôb účastníkmi výskumu väčšiu váhu ako tie pozitívne. Vo všeobecnosti, keď je ľuďom prezentovaný celý rad informácií o vlastnostiach určitého jednotlivca, tieto vlastnosti nie sú pri vytváraní konečného dojmu „spriemerované“ ani „sčítané“. Keď sa tieto črty líšia z hľadiska ich pozitivity a negativity, negatívne črty neúmerne ovplyvňujú výsledný dojem - v súlade s dominanciou negativity (pozri „Vysvetlenia“ vyššie).
Príkladom je známa štúdia Leona Festingera a jeho kolegov, ktorá skúmala kritické faktory pri predpovedaní vytvárania priateľstva; výskumníci dospeli k záveru, že to, či sa ľudia stali priateľmi alebo nie, predpovedala najlepšie ich vzájomná blízkosť. Ebbesen, Kjos a Konecni však ukázali, že samotná blízkosť nepredpovedá vytváranie priateľstva; blízkosť slúži skôr na umocnenie informácií, ktoré sú relevantné pre rozhodnutie, či nadviazať alebo nenadviazať priateľstvo. Negatívne informácie sú rovnako zosilnené blízkosťou ako pozitívne informácie. Keďže negatívne informácie majú v našom vnímaní tendenciu prevažovať nad pozitívnymi informáciami, blízkosť môže predpovedať neúspech pri vytváraní priateľstva.
Jedným z vysvetlení, prečo sa skreslenie negativity prejavuje v sociálnych úsudkoch je, že ľudia obvykle považujú negatívne informácie za viac výpovedné o charaktere danej osoby a užitočnejšie pri vytváraní celkového dojmu, ako pozitívne informácie. Toto vysvetlenie podporujú aj náznaky vyššej dôvery v presnosť dojmu, keď bol vytvorený viac na základe negatívnych vlastností ako pozitívnych vlastností. Vyššia citlivosť voči negatívnym vlastnostiam môže byť vnímaná aj ako obranný mechanizmus - podcenenie prípadného ohrozenia je pre nás rizikovejšie ako prílišná opatrnosť.
Často uvádzaný paradox - nečestný človek môže niekedy konať čestne, pričom je ale stále považovaný za prevažne nečestného; na druhej strane čestný človek, ktorý niekedy koná nečestne, bude pravdepodobne preklasifikovaný na nečestného človeka. Očakáva sa totiž, že nečestný človek bude občas čestný, no táto čestnosť nevykompenzuje predchádzajúce prejavy nečestnosti - čestnosť v tomto prípade teda nie je dôkazom čestnej povahy, ale iba absenciou nečestnosti. Čestnosť sa považuje za ľahšie poškvrneniteľnú nečestnými činmi.
Predpoklad, že negatívne informácie majú väčšiu diagnostickú presnosť, je zrejmý aj vo vzorcoch hlasovania vo voľbách. Ukázalo sa, že "volebné správanie" je vo väčšej miere ovplyvnené negatívnymi informáciami ako pozitívnymi: ľudia majú tendenciu byť viac motivovaní voliť proti kandidátovi kvôli negatívnym informáciám, ako by mali voliť kandidáta na základe pozitívnych informácií. Ako poznamenala výskumníčka Jill Kleinová, „slabé stránky charakteru boli dôležitejšie ako silné stránky pri určovaní... konečného hlasu“.
Táto diagnostická preferencia negatívnych čŕt pred pozitívnymi črtami sa považuje za dôsledok behaviorálnych očakávaní: existuje všeobecné očakávanie, že vzhľadom na sociálne požiadavky a predpisy sa ľudia budú správať pozitívne a prejavovať pozitívne črty. Naopak, negatívne správanie je odchýlkou od normy a tým pádom neočakávanejšie a výraznejšie. Relatívne väčší význam negatívnych udalostí alebo informácií znamená, že v konečnom dôsledku zohrávajú väčšiu úlohu v procese posudzovania.
Pripisovanie úmyslov.
Vo svojej štúdii psychológ Carey Morewedge zistil, že ľudia prejavujú "skreslenie negativity pri pripisovaní zámerov iných osôb". Je teda pravdepodobnejšie, že negatívne dôsledky pripisujú zámerom inej osoby viac ako v prípade pozitívnych či neutrálnych dôsledkov (pozri tiež základná atribučná chyba). V laboratórnych experimentoch Morewedge zistil, že v prípade prehry v hazardnej hre veria účastníci viac v úmyselné ovplyvnenie výsledku inou osobou, ako je tomu pri výhre, ktorá je pripisovaná skôr náhode alebo schopnostiam hráča - to aj vtedy, keď je pravdepodobnosť výhry a prehry rovnaká. Táto zaujatosť sa netýka iba dospelých. Zdá sa tiež, že deti častejšie pripisujú negatívne udalosti úmyselným príčinám.
Poznanie (cognition).
Podľa negatívnej diferenciácie sa zdá, že negatívne informácie vyžadujú väčšie kognitívne zdroje a aktivitu na spracovanie informácií ako pozitívne informácie; ľudia majú tendenciu myslieť a uvažovať viac o negatívnych udalostiach ako o pozitívnych udalostiach. Neurologické rozdiely tiež poukazujú na intenzívnejšie spracovanie negatívnych informácií: účastníci prejavujú väčšie napätie, keď čítajú o ľuďoch alebo si prezerajú fotografie ľudí, ktorí vykonávajú negatívne činy, ktoré nie sú v súlade s povahovými črtami účastníkov, než keď čítajú o pozitívnych skutkoch. Tieto výsledky zároveň poukazujú na rozdiely v spracovaní pozitívnych a negatívnych informácií v oblastiach ako je pozornosť, učenie a pamäť.
Pozornosť.
Množstvo štúdií naznačilo, že negativita je v podstate magnetom na pozornosť. Napríklad, keď dostali za úlohu vytvoriť si dojem o prezentovaných jedincoch, účastníci strávili viac času pozeraním negatívnych fotografií ako prezeraním pozitívnych fotografií. Takisto bol zaznamenaný väčší počet žmurknutí očami pri prezeraní negatívnych slov ako pozitívnych (miera žmurkania bola spojená s vyššou kognitívnou aktivitou). Zistilo sa tiež, že ľudia vykazujú intenzívnejšie reakcie po negatívnych ako pozitívnych stimuloch, vrátane rozšírenejších zreníc, väčšej tepovej frekvencie a periférneho arteriálneho tonusu.
Táto inklinácia k negatívnym informáciám je evidentná aj vtedy, keď afektívna povaha podnetov nie je relevantná pre samotnú úlohu. Hypotéza automatickej bdelosti bola skúmaná pomocou modifikovanej Stroopovej úlohy. Účastníkom bola prezentovaná séria pozitívnych a negatívnych osobnostných čŕt v niekoľkých rôznych farbách; keď sa každá vlastnosť objavila na obrazovke, účastníci mali čo najrýchlejšie pomenovať farbu. Aj keď pozitívne a negatívne prvky slov boli pre úlohu pomenovávania farieb nepodstatné, účastníci boli pomalší pri pomenúvaní farby negatívnych čŕt ako pozitívnych čŕt. Tento rozdiel v dĺžke odozvy naznačuje, že väčšia pozornosť bola venovaná spracovaniu samotnej vlastnosti, a to najmä keď bola negatívna.
Okrem štúdií žmurkania očí a pomenovania farieb Baumeister a kol. vo svojom prehľade zlých udalostí verzus dobrých udalostí poznamenali, že existujú aj ľahko dostupné dôkazy o skreslení negativity: zlé správy predávajú viac výtlačkov a veľké množstvo z úspešných románov sú plné negatívnych udalostí a zmätku. V spojení s laboratórnymi experimentmi existuje silná podpora pre názor, že negatívne informácie vo všeobecnosti priťahujú pozornosť viac ako pozitívne informácie.
Učenie a pamäť.
Učenie a pamäť sú priamymi dôsledkami spracovania vnemov: čím viac pozornosti je venovaných určitej informácii, tým je pravdepodobnejšie, že bude následne naučená a zapamätaná. Výskum týkajúci sa účinkov trestu a odmeny na učenie naznačuje, že tresty za nesprávne reakcie sú pri zlepšovaní učenia účinnejšie ako odmeny za správne reakcie – k učeniu dochádza rýchlejšie po zlých udalostiach ako po dobrých.
Dr. Pratto a John sa zaoberali účinkami afektívnych informácií na náhodnú pamäť, ako aj pozornosť pomocou svojej modifikovanej Stroopovej paradigmy (pozri časť týkajúcu sa „pozornosti“). Účastníci nielenže pomalšie pomenovávali farby negatívnych vlastností, ale tiež vykazovali lepšiu náhodnú pamäť pre prezentované negatívne vlastnosti ako pre pozitívne vlastnosti, bez ohľadu na pomer negatívnych k pozitívnym vlastnostiam v súbore.
Zámerná pamäť je tiež ovplyvnená negatívnou alebo pozitívnou kvalitou stimulov. Pri štúdiu pozitívneho aj negatívneho správania majú účastníci tendenciu si počas následného pamäťového testu spomenúť lepšie na negatívne ako pozitívne správanie Existujú tiež dôkazy, že ľudia vykazujú lepšiu pamäť na rozpoznávanie a pamäť zdroja negatívnych informácií.
Keď sú ľudia požiadaní, aby si spomenuli na nedávnu emocionálnu udalosť, ľudia majú tendenciu hlásiť negatívne udalosti častejšie ako pozitívne udalosti a predpokladá sa, že je to preto, že tieto negatívne spomienky sú výraznejšie ako tie pozitívne. Ľudia majú tiež tendenciu podceňovať, ako často zažívajú pozitívne situácie, pretože častejšie zabúdajú na pozitívne ako na negatívne emocionálne zážitky.
Rozhodovanie.
Štúdie skreslenia negativity tiež súvisia s výskumom v oblasti rozhodovania, najmä pokiaľ ide o averziu k riziku alebo averziu k strate. Pri prezentovaní situácie, v ktorej osoba buď niečo získa, alebo niečo stratí v závislosti od výsledku, je potenciálnym nákladom pripísaná väčšia váha ako potenciálnym ziskom. Väčšie zohľadnenie strát (tj. negatívnych výsledkov) je v súlade s princípom potencie negativity, ako ho opísali Rozin a Royzman. Problematike averzie voči stratám v súvislosti s rozhodovaním sa najvýraznejšie venuje Prospektová teória Daniela Kahnemana a Amosa Tverského.
Stojí však za zmienku, že vo svojom výskume nedokázali Rozin a Royzman nájsť averziu voči strate pri rozhodovaní. To je v súlade so zisteniami metanalýzy viac ako 40 štúdií o averzii voči strate, ktoré sa zameriavajú na rozhodovacie problémy s rovnako veľkými ziskami a stratami. Yechiam a Hochman (2013) vo svojom prehľade našli pozitívny vplyv strát na výkon, autonómne vzrušenie a čas odozvy v rozhodovacích úlohách, čo je podľa nich spôsobené vplyvom strát na pozornosť.
Politika.
Výskum poukazuje na koreláciu medzi politickou príslušnosťou a skreslením negativity, kedy sú konzervatívci citlivejší na negatívne podnety, a preto majú tendenciu prikláňať sa k pravicovo orientovanej ideológii, ktorá za svoje hlavné ciele považuje znižovanie hrozieb a sociálny poriadok. Jednotlivci s menším skreslením negativity majú tendenciu prikláňať sa k liberálnej politike, ako je pluralizmus, a akceptujú rôzne sociálne skupiny, ktoré by mohli chcieť zmeniť existujúcu sociálnu štruktúru a narušiť tak hodnotové status-quo.
Skreslenie negativity a fázy osobnostného vývoja.
Detstvo.
Hoci účastníci väčšiny doterajších výskumov týkajúcich sa negatívnej zaujatosti boli dospelí (najmä vysokoškolskí študenti), existuje malý počet štúdií, ktorých účasníkmi boli malé deti. Ich výsledky naznačujú, že skreslenie negativity je prítomné už od raného detstva.
Predpokladá sa, že dojčatá interpretujú nejednoznačné situácie na základe toho, ako reagujú ostatní okolo nich. Keď dospelý (napr. experimentátor alebo matka) prejavuje reakcie šťastia, strachu alebo neutrality voči cieľovým hračkám, dojčatá majú tendenciu pristupovať k hračke spojenej s negatívnou reakciou podstatne menej ako k neutrálnym a pozitívnym hračkám. Okrem toho existujú dôkazy o väčšej nervovej aktivite, keď sa dojčatám ukazovali obrázky „negatívnej“ hračky, než keď sa ukazovali „pozitívne“ a „neutrálne“ hračky. Hoci nedávna práca s 3-mesačnými deťmi naznačuje skreslenie negativity v sociálnom hodnotení, existujú aj práce naznačujúce potenciálne skreslenie pozitivity ("positivity bias") v pozornosti voči emocionálnym prejavom u dojčiat mladších ako 7 mesiacov. Prehľad literatúry vykonaný Dr. Amrisha Vaish, Tobias Grossman a Amanda Woodward naznačujú, že skreslenie negativity sa môže objaviť počas druhej polovice prvého roku dieťaťa, hoci autori tiež poznamenávajú, že výskum skreslenia negativity bol v literatúre o vývoji žalostne zanedbaný.
Starnutie a starší dospelí.
Niektoré výskumy naznačujú, že starší dospelí môžu vykazovať, aspoň v určitých situáciách, skreslenie pozitivity alebo pozitívny efekt. Teória socioemocionálnej selektivity, ktorú navrhla Laura Carstensen a kol., načrtáva posun v regulácii emócií s postupujúcim vekom, čo vedie k uprednostňovaniu pozitívnych informácií pred negatívnymi. Okrem dôkazov v prospech skreslenia pozitivity však stále existujú zdokumentované prípady starších dospelých, ktorí prejavovali skôr skreslenie negativity.