burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Juraj Peucker

Juraj Peucker (* Banská Bystrica) bol evanjelický kňaz, rektor, pedagóg.
Životopis.
Banskobystrická evanjelická a.v. cirkev ho podporovala počas štúdií v Nemecku (1685-1686). Riaditeľ evanjelického gymnázia v Banskej Bystrici, vykonával funkciu rektora, prorektora aj učiteľa (od 7. augusta 1686). Na príkaz kráľovskej komisie boli evanjelickej cirkvi v Banskej Bystrici odobraté kostoly a školy; kňazi aj rektor školy sa museli odsťahovať z mesta (26. júna 1688), škola bola umiestnená za bránami mesta, kvôli zlým podmienkam v Banskej Bystrici, chorobe a nezhodám s predstaviteľmi cirkevnej obce sa úradu rektora vzdal (1688).
Ambro Pietor

Ambro Pietor (* 15. október 1843, Bobrovec - † 3. december 1906, Martin) bol novinár, redaktor, národnokultúrny pracovník. Pseudonym: Bobrovecký; A. Petrov.
Životopis.
Gymnaziálne štúdiá absolvoval v Levoči, odkiaľ ho pre nár. presvedčenie vylúčili, a v Banskej Bystrici pod vedením riaditeľa M. Čulena, 1866 maturoval. Právo študoval v Pešti, vo Viedni a v Prahe. Od roku 1870 redaktor Národných novín v Martine, 18741898 ich zodpovedný redaktor, 18811906 zodpovedný redaktor a vydavateľ časopisu Národný hlásnik. Aktívny obranca slovenských národných práv. Pre údajné poburovanie bol s ďalšími národovcami prenasledovaný a väznený v Banskej Bystrici (1868). Organizátor a funkcionár kultúrnych a hospodárskych spolkov. Člen výboru Matice Slovenskej, iniciátor založenia spolku Živena a jej tajomník, spoluzakladateľ gymnázia v Kláštore pod Znievom, od 1882 čestný člen spolku Tatran vo Viedni.
Vladimír Pietor

Vladimír Pietor (* 25. jún 1879, Martin - † 30. november 1952, Rajecké Teplice) bol ekonóm, podnikateľ.
Jeho otec Ambro Pietor, matka Zuzana rod. Kasovitsová, manželka Julia rod. Del Fabro.
Životopis.
V roku 1890-1896 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1896-1898 na obchodnej akadémii v Chrudimi. Referent a riaditeľ Žilinskej továrne na výrobu celulózy, 1935-1939 jej obchodný riaditeľ, tvorca jej moderného marketingu. Účastník slovenského národného hnutia pred rokom 1918, orientovaný čechoslovakisticky. Člen a funkcionár kultúrnych a hospodárskych spolkov, regionálny predseda Štefánikovej spoločnosti (1930-1938).
Izaiáš Pilárik

Izaiáš Pilárik alebo Izaiáš Pilarik (Pilarikius) (* Očová - † 10. jún 1681, Lowicz) bol náboženský spisovateľ, pedagóg, evanjelický kňaz zemianskeho pôvodu.
Životopis.
Študoval v Banskej Bystrici a iných domácich školách, po roku 1673 na univerzite vo Wittenbergu, magister filozofie a slobodných umení. Roku 1643 rektor školy v Spišskej Sobote, neskôr evanjelický a. v. kňaz na viacerých miestach Slovenska, 1658-1673 slov. kazateľ a senior v Banskej Štiavnici. Počas náboženského prenasledovania emigroval do Poľska. Prvú náboženskú dišputu uverejnil už počas štúdia na gymnáziu v Banskej Bystrici, ďalšie v exile. Vo svojich dišputách sa venoval náboženskej a astronomickej tematike.
Ján Pilárik

Ján Pilárik (Pilarikius) (* Očová) bol spisovateľ, evanjelický kňaz.
Jeho otec otec Ján Pilárik st., manželka Júlia rod. Földváriová.
Životopis.
Roku 1687-1689 študoval vo Wittenbergu. Pôsobil najprv ako evanjelický kňaz v Očovej, 1695-1701 konrektor a pravdepodobne 1703-1708 rektor v Banskej Bystrici. Stúpenec pietizmu, v Banskej Bystrici ovplyvnil v tomto duchu aj Mateja Bela a Juraja Bohuša. Autor latinskej dišputy o panovníkovi a zákonoch. Pripisuje sa mu aj niekoľko rukopisných prác o otázkach rečníctva a biblie.
Ján Piliar

Ján Piliar (* 16. január 1914, Bacúch – † 16. november 1932, Polomka) bol robotník.
Jeho otec Ján Piliar, matka Zuzana rod. Kánová.
Životopis.
Príležitostný robotník-nádenník. Podporoval akcie vedené KSČ. 12. – 16. novembra 1932 účastník komunistami organizovanej demonštrácie v Polomke. Stal sa obeťou zákroku četníkov proti demonštrantom.
Samuel Piltz

Samuel Piltz (Pilc) (* 26. august 1888, Hodruša-Hámre – † 3. december 1951, Banská Bystrica) bol slovenský banský inžinier, banský odborník, pedagóg.
Jeho otec bol Jozef Pilc, matka Katarína rod. Staudnerová a manželka Augusta rod. Štelclová.
Životopis.
V roku 19011909 študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici, 19091913 baníctvo na Vysokej škole baníckej a lesníckej v Banskej Štiavnici, od roku 1917 Ing. Stredoškolský profesor baníctva na ŠVPŠ v Banskej Štiavnici a technický pracovník, banských podnikov na Slovensku. Zaslúžil sa o geologický prieskum, projektovanie a dobývanie ložísk, bezpečnosť a modernizáciu prevádzky v baniach a o rozvoj rudného a uhoľného baníctva na Slovensku. V roku 19281932 bol hlavným technickým komisárom na Banskom kapitanáte v Banskej Bystrici, technický radca a prednosta Banského inšpektorátu v Banskej Bystrici (19351938). Prednosta technického odboru s titulom banský riaditeľ Podnikového riaditeľstva Rudných baní a hút na farebné kovy, n.p. Banská Bystrica (19481951).
Mieroslav Pinka

Mieroslav Pinka (vlastným menom Ján Mieroslav Pinka) (* 28. júl 1929, Rimavská Sobota † 21. júl 2007) je spisovateľ pre deti, publicista.
Životopis.
Študoval na gymnáziu vo Zvolene, na Učiteľskej akadémii v Banskej Bystrici, kde 1950 maturoval, a diaľkovo slovenčinu a výtvarnú výchovu na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici (1967-1970). V roku 1950-1953 pôsobil ako učiteľ na strednej škole, 1953-1955 inšpektor Oblastnej správy Povereníctva pracovných síl, od 1956 redaktor Smeru a Smeny v Banskej Bystrici, neskôr vedúci študijno-pedagogického odd. VŠLD vo Zvolene. Spočiatku uverejňoval svoje verše v prílohách dennej tlače, najmä v časopise Včielka. Od roku 1948 začal písať bábkové hry. Pre rozhlas napísal pôvodnú rozprávkovú hru Čarovný hrnček (1965). S Pavlom Kukom vydal dve knihy povestí a dejín obcí, v ktorých skĺbil povesti s obrazom reálnej histórie. Založil na Slovensku prvé mládežnícke Divadlo poézie vo Zvolene s celoročným dramaturgickým plánom a s nácvikmi javiskovej reči. Autor projektu Štúrovho Zvolena (1964), šéfredaktor mesačníka pre mladú slov. a slovanskú literatúru Štúrov odkaz. Autor scenárov, ročeniek, skladačiek o slovenských spisovateľoch, organizátor a populizátor literárneho života v regióne Zvolen.
Ján Pinner

Ján Pinner (* 1586, Nemecké Pravno, dnes Nitrianske Pravno† 1645, Banská Bystrica) bol slovenský evanjelický kňaz, veršovník.
Životopis.
Rektor reformačnej partikulárnej latinskej školy v Banskej Bystrici (od 1619). Kazateľ slovenskej evanjelickej obce (16221626), neskôr hlavný mestský farár v Banskej Bystrici (16261645). Autor príležitostných latinských veršov, uverejnil zborník k úmrtiu banskobystrického prorektora L. Türmera.
Štefan Píšša

Štefan Píšša (* 4. apríl 1939, Zliechov - † 13. september 2008) bol bábkoherec.
Životopis.
Pochádza zo Zliechova (okres Ilava). Od roku 1961 člen KBD v Banskej Bystrici. V bábkohereckom vývine vychádzal z animačnej zložky (Veronka v "Zakliatom káčerovi", 1963; Dugumbi v "Kaimovom dobrodružstve", 1964; Diabol v "Diablovom moste", 1966). Jednotu so slovným prejavom dosiahol v postave (Kremeňa "Krása nevídaná", 1972; Otca Čin-Čina "Čin-Čin", 1984 a iné) a najmä v bábkovodičsko prepracovanej postave (Vratka "Radúz a Mahuliena", 1986), za ktorú získal Cenu za mužský výkon na Bábkarskej Bystrici 1986. Kvalitatívnym obohatením jeho herectva boli komediálne stvárnené živé herecké postavy, príznačné jeho strohým slovným humorom. Od 1971 príležitostne účinkuje ako animátor v bábkových inscenáciách Československej televízie v Bratislave. Po ťažkej chorobe zomrel 13. septembra 2008 v Banskej Bystrici.
Ivan Juraj Pivko

Ivan Juraj Pivko (* 26. apríl 1867, Martin – † 31. október 1939, Dolný Kubín) bol národnokultúrny dejateľ a statkár zemianskeho pôvodu. 
Jeho otec Ambróz Pivko, matka Anna rod. Ballová.
Životopis.
V roku 18771882 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 18831883 na evanjelickom lýceu v Bratislave, 18831884 absolvoval vyššiu živnostenskú školu J. Končakowského v Těšíne. Námestník správcu filiálky Tatra banky vo Zvolene. Majiteľ kaštieľa v Jasenovej a priľahlého hospodárstva. Dlhoročný pokladník Gazdovsko-potravného a úverného spolku v Jasenovej. Na svojom gazdovstve zavádzal nové metódy pri chove dobytka. Príslušník Slovenskej národnej strany, s jej programom kandidoval do uhorského snemu. Člen Matice slovenskej, Muzeálnej slovenskej spoločnosti, Slovenského národného múzea. Za národnú činnosť väznený v Segedíne. Prispieval do Národných novín a do Hlásnika. 
Pochovaný v Jasenovej.
Ondrej Plai

Ondrej Plai (* 18. január 1915, Radvaň - † 5. máj 1996, Turčianske Teplice) bol slovenský právnik a športovec.
Životopis.
Študoval na reálnom gymnáziu v Banskej Bystrici. Zamestnanec ČSD v Lučenci, Turčianskych Tepliciach. 
Priekopník lyžovania v Banskej Bystrici (30. roky 20 storočia), bežec a skokan na lyžiach, pretekár Klubu čs. turistov Banská Bystrica. Účastník majstrovstiev ČSR v lyžovaní (1934), VI. celoštátnych pretekov v lyžovaní KČST (1936), 13. medzinárodných majstrovstiev v lyžovaní (1937) v Banskej Bystrici a iné. Dlhoročný účastník Bielej stopy SNP.
Matej Platy

Matej Platy (Plathy, Platthy) - latinsko-maďarský prídomok "Platthy de Nagypalugya"(* 2. február 1725, Paludza - † 24. február 1801, Banská Bystrica) bol náboženský spisovateľ, pedagóg, cirkevný hodnostár.
Životopis.
Po absolvovaní gymnázia vstúpil 1743 do jezuitskej rehole, študoval na jezuitských univerzitách, magister filozofie a slobodných umení, ThDr. Vysokoškolský pedagóg na katolíckych univerzitách v Trnave a v Košiciach, v Budíne a v Győri, 1771-1773 správca jezuitských majetkov v Pešti, neskôr kanonik, turčiansky archidiakon, 1776-1796 riaditeľ gymnázia v Banskej Bystrici. Zastupoval Banskobystrickú kapitulu v právnych sporoch, spracoval jej historický protokol. Banskobystrickú kapitulu zastupoval aj na uhorskom sneme (1790). Vypracoval katalóg kníh gymnázia (dnes Univerzitnej knižnice) v Bratislave. Autor práce o počiatkoch rokuk. cirkvi, príležitostných rečí a veršov.
Július Plošic

Július Plošic (* 23. máj 1819, Budča - † 19. máj 1899, Kremnica) bol slovenský ľudovýchovný pracovník, publicista, rímskokatolícky kňaz.
Jeho otec Jozef Plošic, matka Klára Plošicová.
Životopis.
V roku 1839-1844 absolvoval teologické štúdiá na seminári v Banskej Bystrici, 1844 vysvätený za kňaza. Pôsobil ako rokuk. kaplán, neskôr ako farár, v roku 1850-1854 v Banskej Bystrici. Zástanca národných práv Slovákov, spoluzakladateľ a aktivista slovenských kultúrnych spolkov, Matice slovenskej a gymnázia v Kláštore pod Znievom. Propagátor ovocinárstva, šíriteľ protialkoholickej osvety. Autor článkov v slovenských a českých novinách.
Pavol Plutko

Pavol Plutko (* 27. jún 1934, Šamudovce† 12. júl 2015, Šamudovce) bol slovenský literárny vedec, literárny kritik. Pseudonym: Observátor III., Pavol štefan
Životopis.
V roku 1945-1953 študoval na gymnáziu v Michalovciach, 1954-1958 slovenský jazyk a literatúru na Filologickej fakulte Vysokej školy pedagogickej v Prešove. Po štúdiách pôsobil ako učiteľ na gymnáziu v Giraltovciach, 1960-1983 a 1987-1996 vysokoškolský pedagóg na Pedagogickej fakulte v Nitre, od 1997 je prof. na Filologickej fakulte Univerzity M. Bela v Banskej Bystrici. Literárnovednú a literárnokritickú činnosť zameral najskôr na oblasť metodiky vyučovania literatúry, rozbor a interpretáciu literárnych diel a na problematiku kritickej reflexie súčasnej slovenskej literatúry, hlavne poézie. Vo svojich knihách priblížil život a dielo popredných slovenských spisovateľov. Spoluautor a editor viacerých zborníkov a vysokoškolských učebníc.
Juraj Podhradský

Juraj Podhradský (* 5. apríl 1889, Banská Bystrica - † 4. marec 1972, Budapešť) bol publicista, múzejník.
Životopis.
Študoval na univerzite v Budapešti, kde pôsobil na etnografickom oddelení Maďarského národného múzea. Historické a etnografické články a politickú publicistiku písal maďarsky aj po slovensky. Promaďarsky orientovaný, pôsobil v iredentistických organizáciách. V čase Horthyovského Maďarska šéfredaktor vládnych Slovenských novín. Autor etnografických článkov a politickej publicistiky.
Martin Podkonický

Martin Podkonický (* 8. marec 1709, Ľubietová – † 13. marec 1771, Banská Bystrica) bol slovenský výrobca organov.
Životopis.
Narodil sa v rodine člena banskobystrického magistrátu Jána Podkonického a jeho manželky Magdalény, rod. Krátkej. V roku 1723 – 1727 sa učil u Daniela Wallachyho v Banskej Bystrici. Od roku 1730 pracoval samostatne. V roku 1736 získal meštianske právo v Banskej Bystrici. Neskôr zhotovoval orgány na Orave, Spiši alebo v Novohrade či viac na území Maďarska.
Dielo.
Významnou prácou Martina Podkonického na území dnešného Slovenska sú orgány v Španej Doline (1751), rímskokatolíckom kostole v Štiavnických Baniach (1754), Minoritskom kostole svätého Ducha v Levoči (17671769); pozitívy vo farskom kostole v Smrečanoch (1750), Vaňovke, Žaškove a Iliašovciach (spolu so synom Michalom, 1770), v evanjelickom kostole v Hronsekz (1764), Paludzi alebo Pôtore.
Adam Podkonický

Adam Podkonický (* 5. december 1750, Banská Bystrica – † 27. január 1820, Kežmarok) bol slovenský pedagóg.
Životopis.
Školu navštevoval v Banskej Bystrici, 1765-1768 vo Vyšnej Slanej, 1768-1772 študoval v Bratislave, 1772-1776 na univerzite v Jene. V roku 1776-1815 prof. práva a rektor lýcea v Kežmarku. Stúpenec osvietenstva orientovaný promaď., mal styky so slovenskými jakobínmi. Pri jozefínskych školských reformách jeden z poradcov Márie Terézie a Jozefa II. U žiakov podnecoval záujem o prírodovedné disciplíny (sám sa zaoberal krížením kvetín a pestovaním nových odrôd) a politicko-ekonomické predmety. Roku 1806-1810 člen Litterarische Gesellschaf v Kežmarku..
Michal Podkonický

Michal Podkonický (* 26. september 1753, Banská Bystrica – † 4. jún 1816, Banská Bystrica) bol slovenský výrobca organov.
Životopis.
Vyučil sa u otca, bol mimoriadne nadaný a vyhľadávaný organár. Roku 1773 prevzal otcovu dielňu a získal meštianske právo v Banskej Bystrici. Dokončil organ vo farskom kostole v Banskej Bystrici (1779). Postavil organy v Banskej Bystrici-Radvani (1785) a v evanjelický chráme v Banskej Bystrici (1805-?1817). Roku 1781 sa dostal do väzenia pre dlžoby, mesto Banská Bystrica mu vzala hospodárenie v mestských baniach. Z jeho dielne vyšlo množstvo organov, staval aj spinety a klavichordy, vyučil viacero organárov, najvýznamnejší bol Michal Kyseľ, ktorému poručil svoju dielňu.
Erika Podlipná

Erika Podlipná (rod. Gáliková) (* 5. marec 1943, Slovensko) je spisovateľka, publicistka.
Životopis.
Pôsobila ako správkyňa objektu pamätníka SNP v Nemeckej pod správou Horehronského múzea v Brezne (1970 – 1972), ako samostatná kultúrna referentka v Okresnom osvetovom stredisku v Banskej Bystrici (1972 – 1982), ako riaditeľka ZK ROH Slovenka v Banskej Bystrici (1982 – 1985) a v roku 1985 – 1989 opäť v Okresnom osvetovom stredisku ako samostatná kultúrna referentka pre riadiacu činnosť kultúrnych zariadení. Od roku 1970 je autorkou rozhlasových príspevkov, rozhlasovej satiry a pásiem v rádiu Devín a v Slovenskom rozhlase, publikovala v časopisoch Fragment K, Kultúrny život, Revue Nagyvilág, Prostor a iné. Je autorkou románu o Dominikovi Tatarkovi.
Ľudmila Podobová

Ľudmila Podobová (rod. Brozmanová) (* 8. december 1912, Brezno† 25. október 2002) bola slovenská kostýmová výtvarníčka, kostýmová výtvarníčka bábok. Jej dcéra je Anna Cigánová.
Životopis.
Absolvovala štúdium na Vyššej pedagogickej škole v Bratislave roku 1957, v roku 19611963 študovala bábkarstvo na DAMU v Prahe. Pôvodne učiteľka. V roku 19401944 vedúca kostýmovej výpravy v SND v Bratislave, po odchode zo SND viedla detské ochotnícke divadelné súbory a bábkové divadlo na ped. škole v Leviciach. Venovala sa zberateľstvu ľudových krojov a výšiviek pre Slovenské národné múzeum v Martine, na základe toho ju Janko Borodáč angažoval ako kostýmovú výtvarníčku do SND. Navrhovala kostýmy pre inscenácie viacerých režisérov, najmä Janka Borodáča ("Kráľ Oidipus", 1941; "Cyrano z Bergeracu", 1942) a Jána Jamnického ("Viliasm Tell", 1942; "Štyria", 1942; "Sen noci svätojánskej", 1942; "Tanec na plačom", 1943 a i.). Jej kostýmy pre Urbánkovho "Škriatka" (1942) boli prvým autentickým ľudovým odevom na scéne (pôv. kroje z Horehronia).
Regina Podstanická

Regina Podstanická, rod. Šáškyová (* 25. marec 1928, Látky – † 20. november 2000, Žilina) bola slovenská fyzička, astronómka a vysokoškolská pedagogička.
Životopis.
V rokoch 1939 – 1947 študovala na reálnom gymnáziu v Banskej Bystrici a v rokoch 1947 – 1952 fyziku na Prírodovededeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1976 získala titul RNDr. 
V rokoch 1952 – 1956 bola vedecká pracovníčka Astronomického ústavu Slovenskej akadémie vied v Bratislave. V rokoch 1952 – 1955 sa v Observatóriu na Skalnatom plese vo Vysokých Tatrách zaoberala najmä výskumom perzeíd. Pracovala na výskume medziplanetárnej hmoty, zameriavala sa na štúdium rozloženia drobných telies v slnečnej sústave. Výsledky svojich astronomických výskumov uverejňovala v odborných časopisoch a zborníkoch. Bola členkou Slovenskej astronomickej spoločnosti pri SAV. V rokoch 1957 – 1961 učila fyziku vo Zvolene, v rokoch 1961 – 1992 prednášala na Vysokej škole dopravy a spojov v Žiline.
Ján Pohorelec

Ján Pohorelec (* 27. máj 1899, Polomka – † 16. november 1932, Polomka) bol robotník.
Jeho otec Ján Pohorelec, matka Mária rod. Kocprdová, manželka Mária rod. Buvalová.
Životopis.
Príležitostný robotník-nádeník, účastník bojov, ktoré organizovala KSČ 12. – 16. novembra na demonštrácii v Polomke proti exekúcii domu chudobnej vdovy. Padol spolu s Jánom Piliarom pri streľbe četníkov do davu, ktorý odmietol vydať organizátorov demonštrácie.
Ján Pohronský

Ján Pohronský (vlastným menom Ján Pemer) (* 2. júl 1908, Brezno - † 23. september 1995, Žilina) bol spisovateľ pre deti a mládež, prozaik.
Životopis.
Po absolvovaní meštianskej školy v Brezne (1942) sa vyučil za fotografa. Pôsobil ako pisár na notárskom úrade v Gočove, súdny úradník v Spišskej Starej Vsi, v Brezne (1948-1949), bol právnikom na Podnikovom riaditeľstve Slovenskej Knihy v Žiline. Debutoval zbierkou ľúbostne ladených a rodným krajom inšpirovaných veršov, je autorom naturalistickej prózy, v 50. rokoch je jeho dielo poznačené schematizujúcou tézovitosťou, tematický register vlastného prozaického diela obohatil knihou z poľovníckeho prostredia a najmä románom zo sveta dospievajúcej mládeže.
Matej Polereczky

Matej Polereczky (* cca 1662, Mošovce – † 1722 ) bol obchodník a povstalec.
Životopis.
Obchodník so súknom v Banskej Bystrici, kde bol (21. februára 1696) prijatý za mešťana. Väznený pre dlžoby a zbavený majetku, po prepustení mestský prepravca v Banskej Bystrici (1702). 
Už v roku 1703 sa zapojil do kuruckého povstania Františka II. Rákociho. Kapitán karabinierského pluku povstaleckého vojska, viedol boje v okolí Banskej Bystrice. Neskôr získal hodnosť majora, ale po jeho porážke emigroval s celou rodinou do Poľska a neskôr do Francúzska. 
Ako účastníkovi Rákocziho povstania mu na príkaz vrchného generála M. Berecsényho Mestská rada v Banskej Bystrici hnuteľný majetok vrátila (1704). Jeho dvaja synovia sa napokon usadili vo Francúzsku, kam sa starší Andrej dostal v roku 1719 v sprievode manželky Františka II. Rákociho Šarloty Amálie von Hessen-Rheinfels. V Berčéniho husárskom pluku pôsobil i jeho brat Matej Polerecký (mladší), i najstarší syn František Andrej Filip (niekedy v prameňoch udávaný aj ako Fridrich), ktorý svoju kariéru zavŕšil hodnosťou generála.
Blanka Poliaková

Blanka Poliaková, pseudonym "Andrea Kohútová" (* 19. júl 1936, Banská Bystrica† 29. november 2023) bola slovenská poetka, redaktorka.
Životopis.
Študovala na gymnáziu v Banskej Bystrici (maturovala 1954). Roku 1954 pracovala ako hlásateľka miestneho rozhlasu, 1955 kalkulantka Stavoindustrie, 1956 – 1958 kreslička Vojenského kartografického ústavu, 1958 – 1968 pracovníčka Múzea SNP v Banskej Bystrici, 1969 redaktorka vydavateľstva Mladé letá, 1970 – 1993 redaktorka časopisu Slovenka v Bratislave.
Debutovala básnickou zbierkou "Požičaj mi deň" (1963), v ktorej prevažujú prírodné motívy a pocitové vnímanie sveta. V ďalších zbierkach intímnej lyriky sa zamyslela nad krehkosťou ľúbostného citu, dočasnosťou šťastia a trvalými hodnotami v ľudskom živote, pričom nezabudla ani na spoločenské väzby. Zložitý vnútorný svet mladých ľudí zobrazila v próze "Dedičstvo" (1968), reportáže z ciest po Bulharsku zhrnula do knihy "V mojich stopách more" (1987). Pre deti predškolského veku napísala verše, v ktorých bez moralizovania vštepuje deťom zmysel pre dobro, krásu a ľudskosť.
Dielo.
Poézia pre dospelých.
autorka ešte publikovala:
Vladimír Polívka

Vladimír Polívka (* 26. máj 1893, Zdice - † 3. apríl 1938, Spišská Belá-Strážky) bol verejný činiteľ, pedagóg, publicista.
Životopis.
Študoval na reálke v Příbrami, 1912 maturoval na učiteľskom ústave, získal spôsobilosť pre meštianske, 1920 v Prahe pre stredné školy. Učil v Čechách, po roku 1919 v Lučenci a v Banskej Bystrici. Člen Mestského zastupiteľstva v Lučenci, stúpenec T. G. Masaryka a čechoslovakizmu, funkcionár Čs. národnosocialistickej strany na Slovensku. Jednateľ a starosta Sokola v Lučenci. Vydal korešpodenciu M. R. Štefánika a jeho Ekvádorský zápisník. Prispieval do novín a časopisov. Roku 1929-1938 poslanec Národného zhromaždenia.
Štefan Polkoráb

Štefan Polkoráb (* 2. september 1896, Pezinok-Cajla – † 14. október 1951, Bratislava) bol slovenský maliar.
Životopis.
Roku 19111913 sa pripravoval na výtvarné štúdium u G. Mallého v Bratislave, 19131917 a 19191922 študoval na AVU v Prahe. Po absolutóriu sa vrátil do Bratislavy, neskôr býval v Trnave. Roku 1932 portrétoval v Topolčiankach prezidenta republiky T. G. Masaryka. Pravidelne sa vracal na Horehronie, kde mal trvalé stanovište v Heľpe. Vo svojej tvorbe sa venoval portrétnej a figurálnej maľbe, zaujal ho aj motív vinohradníckych prác, častým námetom boli zábery dedinských detí, kompozíciou "Počúvanie kázne" (1939) vytvoril sociografickú monografiu o horehronskej žene.
Matej Poll

Matej Poll (Pohl, Mathias) (* Slovensko) bol organár.
Životopis.
Okolo roku 1562 prvý známy organár v Banskej Bystrici. Opravoval organy v oboch banskobystrických kostoloch a postavil viac organov v okolí, bol aj organistom vo farskom kostole v Banskej Bystrici. V roku 1572-1573 postavil organ vo farskom kostole sv. Kríža v Kežmarku.
Ján Polomský

Ján Polomský (* 7. december 1896, Jelšava - † 20. august 1981, Banská Bystrica) bol hrebenár.
Jeho otec Ondrej Polomský, matka Júlia rod. Jurinová, manželka Kornélia rod. Chlebušová.
Životopis.
Hrebenárskemu remeslu sa vyučil u svojho otca a pracoval v otcovej dielni, aj po jeho smrti pokračoval v hrebenárskom remesle. Bol posledným hrebenárom, ktorý sa venoval v Jelšave tomuto remeslu. Od roku 1968 žil na dôchodku v Banskej Bystrici.
Ernest Polóny

Ernest Polóny (* 26. apríl 1844, Kláštor pod Znievom - † 29. apríl 1928, Kláštor pod Znievom) bol pedagóg, filológ.
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval v Kláštore pod Znievom, 1862-1869 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, kde jeho nár. a rusofilskú orientáciu upevnil M. Čulen, 1869-1875 klasickú filológiu na univerzite v Pešti, 1875-1877 poslucháč 
Slovanského učiteľského ústavu v Petrohrade. Po pôsobení na Slovensku na protest proti zrušeniu gymnázia v Kláštore pod Znievom odišiel do Ruska. V Rusku sa venoval tvorbe učebníc a školských príručiek, autor článkov v slovenskej tlači. Po návrate z Ruska, po vzniku prvej ČSR sa pričinil o znovuotvorenie gymnázia v Kláštore pod Znievom, bol jeho riaditeľom.
Ružena Polónyová-Žaludová

Ružena Polónyová-Žaludová (* 11. júl 1908, Příbram – † 11. jún 1966, Nitra) bola hudobná pedagogička.
Životopis.
V roku 19191923 študovala na reálke v Příbrami, 19231927 na Št. koedukačnom ústave. Roku 19281931 vyučovala na obecných školách v Prahe a súčasne si robila št. skúšky z hudby a tak získala diplom stredošk. učiteľky hudby. V roku 19411945 pôsobila na učiteľskom ústave v Banskej Bystrici. V roku 19591966 odborná asistentka na Pedagogickom ústave v Nitre. Spolupracovala na tvorbe učebníc a metodických príručiek hudobnek výchovy pre 8. a 9. ročník základných škôl a na skriptách pre padagogické inštitúty. Viedla spevácke zbory na školách, kde pôsobila.
Elena Pomšárová

Elena Pomšárová (Pomsarová, rod. Rapošová) (* 13. november 1937, Brezno) je slovenská tanečnica, pedagogička a choreografka.
Životopis.
Žiačka E. Fuchsovej-Lehotskej. Roku 1961 absolvovala štúdium pedagogiky tanca na VŠMU v Bratislave. V roku 1959-1964 členka baletu SND v Bratislave, kde tancovala aj sólové úlohy v baletoch Spiaca krásavica (1964), Laurencia (1959), Karneval 
(1963), Labutie jazero (1964). V roku 1964-1974 členka baletného súboru Opera Musocipiale, od 1974 pedagogička a choreografka Centre Culturel v Marseille, kde spolu s T. Pomšárom založili Ballet Théatre a naštudovala balety: Peter a Vlk, 
Luskáčik, Satieho Pas de quatre a ďalšie.
Pavol Poničan

Pavol Poničan (Ponicsan) (* 28. december 1875, Očová – † 22. február 1929, Bratislava) bol slovenský právnik.
Životopis.
Navštevoval ľudovú školu v Očovej, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici a na právnickej fakulte v Budepešti. Pracovník notárskeho úradu v Očovej, úradník, podnotár, 1920 vedúci administratívy župného úradu v Banskej Bystrici, 1922 pracovník Ministerstva s plnou mocou pre správu Slovenska, 1927 vedúci samosprávneho odboru Krajinského úradu v Bratislave. Popredný slovenský odborník v administratívnom práve, zaslúžil sa o výchovu kádrov pre notárske úrady, 
1919 v Banskej Bystrici založil a viedol prvý slovenský náukobeh, významne prispel k realizácii župnej reformy. Prispieval do odbornej tlače i do novín. Spoluzakladateľ a úradujúci podpredseda Zväzu sociálnych-zdravotných spolkov na Slovensku.
Alžbeta Poničanová

Alžbeta Poničanová (* 26. september 1908, Predajná - † 18. december 1987, Bratislava) bola herečka.
Životopis.
Po skončení strednej školy študovala v rokoch 1929-1933 na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave. V r. 1933-1936 bola externou, v r. 1936-1938 internou členkou českej činohry SND, potom v r. 1938-1980 členkou činohry SND v Bratislave. Už ako študentka hrávala v ochotníckych súboroch v Brezne a v Podbrezovej. Predstaviteľka výrazných ženských postáv, upútala svojím moderným zjavom, ale neopakovateľné dedinské typy stvárnila aj v Tajovského hrách a v slovenskej klasike. Roku 1936 hrala v prvom slovenskom filme Matkina spoveď. Spolupracovala s Československým rozhlasom a vyučovala na Divadelnej fakulte VŠMU v Bratislave.
Móric Popper

Móric Popper (* Lučenec) bol podnikateľ, obchodník, pivovarník.
Životopis.
Obchodník a podnikateľ spolu s Jozefom Grünom boli majitelia pivovaru v Banskej Bystrici (1889-1892).
Matej Porsch

Matej Porsch (* Slovensko) bol evanjelický kňaz.
Životopis.
Kazateľ nemeckej evanjelickej obce v Banskej Bystrici (1660?-1673). Prívrženec reformácie, v dôsledku protireformačných snáh v Uhorsku bol nábožensky prenasledovaný a odsúdený (1674), zbavený funkcií v Banskej Bystrici a musel odísť do vyhnanstva.
Michal Potocký

Michal Potocký (* 8. apríl 1912, Vysoká nad Uhom – † 20. október 1996, Piešťany) bol slovenský jezuita, náboženský publicista, pedagóg a rímskokatolícky kňaz.
Životopis.
Študoval teológiu v Banskej Bystrici (od roku 1942). Katechéta v Banskej Bystrici (1948 – 1950). Stredoškolský učiteľ náboženstva a latinčiny, katechéta na katolíckych gymnáziách. Politicky prenasledovaný (1950) a väznený. Po amnestii pracoval vo výrobe. Prekladateľ náboženských a filozofických prác, ovládal latinčinu, taliančinu, a francúzštinu. Zaoberal sa filozofiou a teológiou Pierra Teilharda de Chardin. Existujú vierohodné záznamy (už z roku 1957) o tom, že nebohý páter Michal Potocký SJ, rodák z Vysokej nad Uhom, zhromažďoval svedkov života a smrti blahoslavenej Anny Kolesárovej.
Zuzana Preisová

Zuzana Preisová (* Slovensko) bola podnikateľka.
Jej manžel Samuel Preis.
Životopis.
Majiteľka zvonolejárskej dielne. Manželka banskobystrického zvonolejára, už počas jeho života aktívne zasahovala do výrobného programu dielne. Po manželovej smrti signovala zvony striedavo svojim menom a menom manžela (1770-1786).
Jakub Pribicer

Jakub Pribicer (Pribicerus, Jacobus; Pribitzer, Priwitzer; prímeno Neosoliensis; * október 1539, Banská Bystrica† december 1582, Košice) bol slovenský astronóm, pedagóg.
Jeho otec bol Šebastián Pribicer a manželka rod. Szüszmundová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na univerzitách v Lipsku a 15751577 vo Wittenbergu. V roku 15771580 profesor mestskej latinskej školy v Banskej Bystrici, býval v dome č. 12 (11) na Námestí v Banskej Bystrici. Autor prvej knihy s astronomickou tematikou na Slovensku, "Traktát o kométe" (lat. "Tractatus de cometa"), ktorá 10. novembra 1577 zažiarila v súhvezdí Kozorožca a opísal aj výskyt astronomických, meteorologických a seizmických javov v Banskej Bystrici a okolí v 16. storočí. Knihu vydala tlačiareň Krištofa Škultétyho v Banskej Bystrici (1578).
Jozef Pribilinec

 
 
 
 
 
 
 
 
 
Jozef Pribilinec (* 6. júl 1960, Kopernica) je bývalý slovenský atlét, olympijský víťaz a majster Európy v chôdzi. 
Kariéra.
Slovenský olympijský víťaz v atletike začínal s bežeckým lyžovaním. Prvé preteky v chôdzi absolvoval ako učeň v máji 1977, na jeseň toho istého roku vyhral celoštátnu učňovskú olympiádu a ako 17-ročný prišiel do ASVŠ Dukla Banská Bystrica do chodeckej skupiny Juraja Benčíka. Po poldruharočnom tréningu sa stal juniorským svetovým rekordérom na 10 km, onedlho aj juniorským majstrom Európy (1979). Na olympijské hry 1980 v Moskve cestoval talentovaný mladík ako tajný tromf, v úmornej horúčave však zaplatil nováčikovskú daň a skončil na 20. mieste. Prvý úspech na vrcholnom podujatí dosiahol na ME 1982, v Aténach prišiel do cieľa druhý za Španielom José Marinom a pred reprezentačným kolegom Pavlom Blažekom . Striebro priviezol aj z premiérových majstrovstiev sveta 1983 v Helsinkách, keď ho v závere pretekov zdolal Mexičan Ernesto Canto. Pribilinec mu oplatil prehru vo finále Svetového pohára v nórskom Bergene, navyše vytvoril časom 1:19:30 hod. najlepší svetový výkon . O účasť na OH 1984 v Los Angeles pripravil Pribilinca v životnej forme bojkot socialistických krajín. Na „náhradnej olympiáde“ pod názvom "Družba 1984", ktorej atletické súťaže mužov sa konali v Moskve, diskvalifikovali na 19. kilometri domáci rozhodcovia Jozefa, kráčajúceho na vedúcej pozícii a rovnaký osud postihol pred bránou štadióna aj Pavla Blažeka .
V roku 1986 v Stuttgarte sa stal Jozef majstrom Európy, keď zvíťazil s 15 metrovým náskokom pred svojim dlhoročným rivalom Talianom Mauriziom Damilanom. Európsky titul vybojoval aj na halových ME v Liévine 1987 a v Budapešti 1988. Zlato z halových MS v Indianapolise mu uniklo o vlások, o víťazstve Rusa Michaila Ščennikova rozhodla cieľová fotografia. Na MS 1987 v Ríme obhájil striebornú pozíciu spred štyroch rokov. Najväčší úspech dosiahol na olympijských hrách v Soule, 23. septembra 1988 prišiel do cieľa s trojsekundovým náskokom pred reprezentantom NDR Rolandom Weigelom, časom 1:19:57 hod. vytvoril nový olympijský rekord.
Rok po olympiáde ukončil aktívnu činnosť po problémoch s kolenom. V roku 1993 sa po štvorročnej pauze vrátil, siedmykrát vyhral "Záhorácku dvadsiatku" , vďaka čomu si vyslúžil nomináciu na MS 1993, kde obsadil 17. miesto a definitívne sa rozlúčil s aktívnou kariérou. 
V rokoch 1986 a 1988 bol zvolený česko-slovenským športovcom roka a v ankete Slovenský športovec storočia obsadil ôsme miesto.
V rokoch 1994-1998 bol poslanec NR SR za SDĽ.
Rekordy.
Jozef Pribilinec počas svojej kariéry vytvoril a bol držiteľom nasledovných rekordných výkonov:
Anton Prídavok

Anton Prídavok (* 28. máj 1904, Kežmarok - † 12. máj 1945, Ružomberok) bol slovenský básnik, osvetový pracovník, publicista. Pseudonym: Anton Kompánek; A.P. Umkin; K.Ž. Marčan; Peter Boleráz; strýc Anton; Zemkin.
Jeho otec bol Jozef Prídavok, matka Zuzana rod. Okáľová a manželka Mária rod. Hajková.
Životopis.
Anton Prídavok sa narodil 28. mája 1904 v Kežmarku v rodine železničných zamestnancov, v dôsledku čoho sa často rodina sťahovala. Neskôr študoval na gymnáziu v Spišskej Novej Vsi a v Prešove. V roku 1918 prestúpil na učiteľský ústav a v roku 1922 zmaturoval. Anton Prídavok pochádzajúci z uvedomelej slovenskej rodiny, mal ďalších štyroch bratov, pričom všetci piati sa významnou mierou zapísali do slovenských dejín. Najstarší Peter Prídavok pôsobil v Londýne ako vedúci slovenského vysielania BBC. Bratia Prídavkovci Anton, Peter, Marián, Jozef a Ján patrili medzi vzdelanú slovenskú generáciu, mimoriadne publikačne a redakčne činnú. Okrem osvetovej, literárnej, dramatickej a básnickej činnosti, Anton Prídavok patril k prvým priekopníkom, ktorí položili základy rozhlasového života na východnom Slovensku. Organizoval rozhlasové vysielanie v Košiciach, neskôr po okupácii južného Slovenska horthyovským Maďarskom vybudoval rozhlasové štúdio v Prešove. V rokoch 1927 až 1932 bol oblastným tajomníkom literárno-dramatického oddelenia Slovenskej ligy. Súčasne má nemalý podiel na položení základov profesionálnej scény dnešného Divadla Jonáša Záborského v Prešove, kde založil divadelný krúžok "Záborský," v ktorom bol režisérom a dramaturgom.
Počas Druhej svetovej vojny sa postavil jednoznačne voči pangermanizmu a nastupujúcemu nemeckému fašizmu. Zúčastnil sa občianskeho odboja a ako riaditeľ rozhlasu v Prešove odišiel už počas prvých dní Slovenského národného povstania do Banskej Bystrice. Pre potreby Slobodného Slovenského vysielača dal tajne do Banskej Bystrice premiestniť technickú aparatúru a rozhlasový archív. Po potlačení SNP a následnom krvavom pohone na príslušníkov povstaleckého hnutia bol v januári 1945 chytený nemeckým gestapom. Väznený, vypočúvaný a mučený sa dočkal oslobodenia, no v dôsledku prežitých útrap zomrel tri dni po skončení vojny v Ružomberku 12. mája 1945 a to iba ako 41 ročný.
Peter Prídavok

Peter Prídavok (* 27. november 1902, Stankovany – † 15. február 1966, Londýn) bol slovenský spisovateľ, novinár, politik, prekladateľ. Pseudonym: Cyril; Orion; Peter Prešovský.
Jeho otec bol Jozef Prídavok, matka Zuzana rod. Okáľová, manželka Mária Prídavková. Mal štyroch bratov: Anton, Marián, Jozef a Ján.
Životopis.
V roku 19201921 študoval a zmaturoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 19211923 študoval filozofiu na Collegiu Maximum a teológiu na univerzite a Innsbrucku, 19231925 klasické a slovanské jazyky na Karlovej univerzite v Prahe. Redaktor časopisov a denníkov a súčasne 19261929 majiteľ a zodpovedný redaktor týždenníka "Rodobrana", 19381939 vedúci tlačového odboru slovenskej vlády a Slovenskej tlačovej kancelárie v Bratislave. V apríli 1939 emigroval do Paríža, od júna 1940 v Londýne, tam politik a novinár 19521966 najprv programový asistent, neskôr vedúci Slovenskej sekcie vysielania BBC. Debutoval v štud. čas. Zostavovateľ a editor antológií juhoslovanských, nemeckých a slovenských ľudových rozprávok a povestí. Zostavoval šlabikáre a čítanky pre ľudové školy. Autor metodických príručiek pre učiteľov, pokúsil sa o tvorbu veselohier. Kratšie literárne a publicistické útvary i náboženskú literatúru prekladal z ruštiny, poľštiny, slovinčiny, srbštiny, chorvátčiny, latinčiny, taliančiny a nemčiny. Po februári 1948 spoluzakladateľ SNR v zahraničí. Člen národných, kultúrnych a politických spolkov. V roku 19481952 gen. tajomník SNR v Ríme.
Samuel Preis

Samuel Preis (* Banská Bystrica - † 22. december 1771, Slovensko) bol zvonolejár a delolejár.
Jeho manželka Zuzana Preisová.
Životopis.
Banskobystrický zvonolejár a delolejár. Mal dielňu pod Hronskou bránou v Banskej Bystrici, ktorú po jeho smrti odkúpil od dedičov Ján Juraj Knobloch, vnuk.
Gabriel Pronai

Gabriel Pronai () deTóth-Próna et Blatnicza (zo Slovenského Pravna a Blatnice) (* 1. apríl 1812, Banská Bystrica - † 1. apríl 1875, Florencia) bol verejný činiteľ, cirkevný hodnostár, publicista, statkár.
Jeho otec Jozef Pronai deTóth-Próna et Blatnicza, matka Rozália rod. Kubíniová, manželka Karolína rod. Podmanická.
Životopis.
Pochádzal z barónskej vetvy známej, pôvodom turčianskej, šľachtickej rodiny Prónaiovcov s predikátom "de Tót-Próna et Blatnicza" (zo Slovenského Pravna a Blatnice), ktorej členovia boli známymi osobnosťami evanjelickej a. v. cirkvi v Uhorsku. Študoval v Rožňave a v Bratislave. Založil základinu na podporu mladých hudobníkov, podporoval záhradníctvo, ovocinárstvo, vinohradníctvo. Zaslúžil sa o vznik odbornej školy pre spracovanie dreva. Generálny inšpektor evanjelickej a. v. cirkvi v Uhorsku (1861 – 1875), prívrženec silného maďarizačného tlaku na cirkev. I jeho zásluhou sa zrušili slovenské gymnáziá v Revúcej a v Martine. Autor politických brožúr, národopisnej práce, diela o záhradníctve. Prispieval do viedenských novín, maďarskej odbornej a kultúrnej tlače.
Sergej Protopopov

Sergej Protopopov (* 5. júl 1895, Valujki, Rusko - † 13. júl 1976, Banská Štiavnica) bol fotograf a akademický maliar.
Životopis.
Reportážny aj dokumentárny fotograf. Stál pri zrode fotografickej reportáže na Slovensku, publikoval v ilustrovanej tlači. Metodik pre fotografiu a film v osvetových strediskách v Banskej Bystrici (1957-1967), viedol filmové štúdio pri Krajskom osvetovom stredisku v Banskej Bystrici. Nositeľ viacerých ocenení a vyznamenaní.
Ladislav Protuš

Ladislav Protuš (* 2. december 1886, Banská Bystrica-Radvaň – † 1953) bol československý politik a poslanec Národného zhromaždenia republiky Československej za Národné zjednotenie.
Biografia.
Jeho otec bol Ján Protuš a matka Mária rod. Petríkova. V rokoch 19191920 pôsobil ako tajomník Slovenského klubu v Revolučnom národnom zhromaždení. Politicky sa angažoval v Československej národnej demokracii (ČND). Za ňu kandidoval v parlamentných voľbách v roku 1929. V rokoch 19321938 zasadal v bratislavskom mestskom zastupiteľstve za ČND. V parlamentných voľbách v roku 1935 bol zvolený za Národné zjednotenie (formácia, do ktorej sa združilo viacero pravicových a nacionalistických politických subjektov, vrátane ČND) do Národného zhromaždenia. Mandát si oficiálne podržal do 21. marca 1939. Patril do tej časti Národného zjednotenia, ktorá nenadväzovala na Československú národnú demokraciu, ale na formáciu Národná liga.
Profesiou bol vrchným technickým komisárom. Podľa údajov z roku 1935 býval v Bratislave.
Jozef Pruni

Jozef Pruni (* 15. marec 1793, Brezno - † 5. október 1867, Bratislava) bol náboženský spisovateľ, cirkevný hodnostár.
Životopis.
Filozofiu študoval v Bratislave a v Trnave, teológiu na univerzite v Pešti, 1816 vysvätený za kňaza, ThDr. Od roku 1819 profesor filozofie, 1828 dogmatiky na bohosloveckom seminári v Trnave, esesor svätej stolice, 1847 titulárny ostrihomský kanoník v Trnave, 1853 kanoník v Bratislave, okolo 1863 učiteľ teológie v Ostrihome. Autor učebníc logiky, metafyziky a dogmatiky, príležitostných veršov na počesť Mikuláša Čákiho.
Július Psotka starší

Július Psotka (* 3. marec 1889, Banská Bystrica - † 1959, Bratislava) bol slovenský strojnícky inžinier a námorný kapitán.
Životopis.
Študoval na Štátnom maďarskom kráľovskom katolíckom gymnáziu v Banskej Bystrici. Námorný kapitán v 1. svetovej vojne, vedúci inžinier železiarní v Podbrezovej (od roku 1919). V rokoch 1937 až 1939 žil v Příbrami - Březových horách, kde pôsobil ako technický komisár. Neskôr žil v Bratislave.
Ján Psotka (1896)

Ján Psotka ml. (* 12. február 1896, Banská Bystrica, † neznáme) bol slovenský lekár.
Životopis.
Účastník maďarského povstania, väznený v Budapešti. Odtiaľ ušiel na švédsku loď Červeného kríža a po ťažkostiach sa vrátil do rodnej Banskej Bystrice. Ako lekár pôsobil v maďarskom baníckom regióne Ajkacsinger-Völgyu.
František Psotka

František Psotka (* 3. december 1846, Banská Bystrica – † 5. december 1909, Kremnica) bol historik, pedagóg.
Život a dielo.
Štúdiá v Budapešti, roku 1870 zložil profesorské skúšky z prírodopisu. V rokoch 1869-1870 skúšobný profesor matematiky a prirodných vied na Štátnom maďarskom kráľovskom katolíckom gymnáziu v Banskej Bystrici, od 1871 na reálke v Kremnici, neskôr jej riaditeľ.
Autor štúdií a článkov so spoločenskou, politickou a kultúrnou problematikou banských miest, historickej práce o kremnickom Kasíne, monografie o revolúcii 1848 a o pôsobení vojsk Arthura Görgeia v okolí banských miest.
Pavol Púčik

Pavol Púčik (* 23. január 1921, Hronec - † 4. august 1977, Bratislava) bol rozhlasový publicista. Pseudonym: G. Sámeľov, Pavo P. Lipa
Jeho otec Róbert Púčik, matka Leopoldína rod. Pitlovičová, manželka Terézia rod. Pajeďová.
Životopis.
V roku 1936-1940 študoval na učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, 1964-1969 na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. V roku 1940-1943 pôsobil ako učiteľ na ľudových školách. Roku 1943 nastúpil vojenskú službu, ako vojak 1944 bojoval v povstaleckej armáde, 1945 príslušník 1. čs. armádneho zboru. Po oslobodení pôsobil v rozličných funkciách ako vojak z povolania. Od roku 1954 pracoval ako redaktor Československého rozhlasu v Bratislave. Organizátor rozhlasovej práce najmä v oblasti regionálneho vysielania. Autor príspevkov z obdobia 2. svetovej vojny, protifašistického odboja, výrobnej sféry a občianskeho života. Spracoval dejiny regionálneho vysielania na Slovensku.
Karol Raab

Karol Raab (* 26. júl 1840, Banská Bystrica - † 6. apríl 1922, Kremnica) bol slovenský evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ a cirkevný hodnostár. Pseudonym: Alethofilos.
Jeho otec Ján Raab, matka Anna rod Gostoraiová, manželka Vilma rod. Schultzová, Hermína rod. Beňáčová.
Životopis.
Študoval na stredných školách v Banskej Bystrici, v Rimavskej Sobote, v Banskej Štiavnici a v Soprone, teológiu na univerzitách vo Viedni a v Halle. Vychovávateľ v rodine Antona Radvanského v Banskej Bystrici-Radvani (1862-1863). Od roku 1875 senior zvolenského seniorátu, 1880 farár v Kremnici, 1880-1917 senior tekovského seniorátu. Venoval sa cirkevným dejinám, autor monografi i učebnice z tejto oblasti, modlitebnej knižky, spoluzostavovateľ slovenskej čítanky. Redaktor a vydavateľ evanjelickej tlače.
Anton Radvanský

Barón Anton II. Radvanský ("Radvánszky de Radvány et Sajókaza"; * 8. jún 1807, Banská Bystrica - † 7. jún 1882, Banská Bystrica-Radvaň) bol krajinský hodnostár, statkár. Pseudonym: Varšiansky, Varsjanszky.
Jeho otec Anton Radvanský (1769 1840), matka Barbora rod. Kubínyová (1779 – 1848), manželka Mária rod. Podmanická (1831 1902; svadba bola dňa 26. 5. 1849), dcéra Mária Radvanská (1851 1918; vydatá za Bélu Nyáryho) a syn Ján Radvanský (1854 1899).
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na evanjelickom lýceu, 1825-1827 na akadémii v Bratislave, 1831 získal advokátsky diplom. Podžupan (1840), župan Zvolenskej stolice v Banskej Bystrici (1848, 1861 a 1865-1882), i turčiansky župan (1875-1877), skutočný vnútorný tajný radca a gen. dozorca uhorskej evanjelickej cirkvi. Školský inšpektor, predseda rady evanjelických gymnázií v Banskej Bystrici. Podporil vznik detskej opatrovne (1834) a Potravinárskeho družstva v Banskej Bystrici. 
Vo verejných funkciách zastával oficiálnu uhorskú štátnu ideológiu, spojenú s maďarizáciou nemaďarských etník. Stál v opozícii voči slovenskému národnému hnutiu, ale bol prívržencom reformných snáh uhorskej šľachty v 30-tych a 40-tych rokoch 19. storočia. Bol vyslancom Zvolenskej stolice na sneme v roku 1843 a tiež na sneme v roku 1848. Počas zasadania snemu bol notárom magnátskej snemovne. Neskôr vstúpil do uhorskej národnej gardy, získal hodnosť kapitána. Po porážke revolúcie bol perzekvovaný a neskôr sa usadil na rodových majetkoch. Tie boli v roku 1850 rozdelené medzi jednotlivých členov rodiny; Anton Radvanský získal majetky vo Zvolenskej župe (dediny Bacúrov, Králiky, Kráľová, Kremnička, Malachov, Radvaň, Skubín, Tajov) a v Peštianskej župe. 
Kurátor Zvolenského seniorátu v Banskej Bystrici (1842-1859), pre nesúhlas s protestantským patentom sa vzdal funkcie. Hospodáril na rodových majetkoch vo Zvolenskej župe. 
Predstaviteľ reformného hnutia uhorskej šľachty. Autor pamfletov, letákov a príležitostných prejavov.
Ladislav Radvanský

Ladislav Radvanský ("Radvánszky de Radvány"; * 18. december 1701, Banská Bystrica-Radvaň - † 1758, Banská Bystrica-Radvaň) bol historik, statkár.
Jeho otec Ján Radvanský, matka Anna Mária rod. Szentivániová, syn Ján Radvanský, manželka Jana rod. Révaiová a Anna-Mária Szentiványiova, brat Juraj Radvanský.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Bratislave, hospodáril na rodovom majetku v Banskej Bystrici-Radvani. Na oboch gymnáziách bol žiakom M. Bela, ktorý usmernil jeho záujem o teológiu a históriu. Prívrženec pietizmu, obranca protestantov, podporoval cirkevné školstvo, vydávanie náboženskej literatúry, mecén študentov v zahraničí. Vlastnil rozsiahlu knižnicu, spísal jej katalóg, spracoval dejiny svojho rodu. Venoval sa najmä literatúre, neprijal stoličné funkcie. Roku 1741 komisár a dverník na korunovácii Márie Terézie za uhorskú kráľovnú v Bratislave, 1743 účastník jej korunovácie za českú kráľovnú v Prahe. V rukopise zanechal zápisky z uhorských snemov, korunovácií z ciest po rakúskych provinciách, písal i verše.
Ján Radvanský (1854)

Barón Ján Radvanský ("Radvánszky de Radvány et Sajókaza"; * 5. júl 1854, Banská Bystrica-Radvaň - † 27. marec 1899, Budapešť) bol krajinský hodnostár, statkár.
Jeho otec Anton Radvanský (1807 1882), matka Mária rod. Podmanická (1831 1902), manželka Šarlota rod. Radvanská (1854 1943). Mal dvoch synov: Alberta (1880 1963) a Antona (1882 1933), a dcéru Karolínu (1884 1913). 
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Bratislave, kde absolvoval aj Právnickú akadémiu. Hospodáril na rodinnom majetku v Banskej Bystrici-Radvani, pôsobil v správe Zvolenskej župy, 1897-1899 jej župan, inšpektor zvolenského evanjelického a. v. seniorátu.
Viliam Rafanides

Viliam Rafanides (* 29. február 1844, Cerovo – † 26. december 1893, Baďan) bol slovenský publicista a evanjelický kňaz.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici, teológiu v Bratislave a v Halle. Po vysvätení od roku 1869 vykonával pastoračnú činnosť, od roku 1870 evanjelický kňaz v Baďane. Literárne činný v časopise Korouhev na Sione (1878 – 1881). Zaoberal sa dielom nemeckých teológov, otázkou teologického vzdelávania a jej nedostatkov v Uhorsku. Jeho príspevky svedčia o literárnom talente a kultúrnom rozhľade.
Ľudovít Rajčič

Ľudovít Rajčič (* ? Banská Bystrica † 1916, Slovensko) bol slovenský lekár.
Životopis.
Pôsobil ako lekár v Banskej Bystrici. Na jeho podnet postavili novú Mestskú nemocnicu v Banskej Bystrici (1900-1901), ktorá slúžila aj ako župná nemocnica pre Zvolenskú župu. Stal sa jej prvým riaditeľom a primárom. Autor monografie o zdravotníctve v Banskej Bystrici.
Peter Rajtar

Peter Rajtar (* 22. december 1912, Sľažany† 5. november 1990, Sľažany) bol slovenský rímskokatolícky kňaz a salezián.
Životopis.
Narodil sa v Horných Sľažanoch. Pôsobil ako katechéta a vedúci školy v Žiline (19391941), administrátor farnosti v Šaštíne (19411942) a direktor saleziánov vo Sv. Beňadiku, Trnave a v Nitre. Politicky prenasledovaný (po roku 1950) a internovaný. Po prepustení z internácie (1960) pracoval ako pokladník v Banskej Bystrici. Za obranu pápeža a rímskokatolíckej cirkvi ho v Banskej Bystrici odsúdili a uväznili (19661967).
Dezider Rakšány

Dezider Rakšány (* 9. júl 1906, Banská Štiavnica – † 30. december 1981, Žiar nad Hronom) bol slovenský diplomat, prekladateľ a právnik.
Životopis.
Študoval na evanjelickom lýceu v Bratislave, na štátnom reálnom gymnáziu v Banskej Štiavnici, 19231925 na Carnotovom lýceu v Dijone, 19261931 právo na Právnickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Roku 1925 bakalár filozofie, 1931 JUDr. V roku 19311936 okresný sudca v Banskej Bystrici, Leviciach, Martine a v Komárne, 19361939 hlavný ministerský komisár Kancelárie prezidenta republiky v Prahe, 19391944 vedúci právneho oddelenia Ministerstva zahraničných vecí Slovenského štátu v Bratislave. Ministerský vyslanec v Bruseli a v Luxemburgu, referent na Ministerstve zahraničných vecí v Prahe. V roku 19431944 účastník ilegálneho protifašistického odboja. Autor článkov v regionálnych časopisoch a v právnickej tlači. Od 50. rokov registrovaný prekladateľ v Univerzitnej knižnici a v Štátnej vedeckej knižnici v Banskej Bystrici, prekladal archiválie z oblasti baníctva, mineralógie a geológie. Prekladal z ruštiny, nemčiny, francúzštiny, angličtiny a latinčiny. V rokoch 19501951 delegát Medzispojeneckého reparačného úradu v Bruseli.
Štefan Rakyta

Štefan Rakyta (* 19. december 1913, Priechod – † 4. december 1958, Priechod) bol ľudový rezbár.
Jeho otec Ondrej Rakyta, matka Anna Rakytová, manželka Mária rod. Rakytová.
Životopis.
Od roku 1925 valach na rozličných salašoch, neskôr bača. Roku 1939 sa začal venovať popri salašníctve aj rezbárstvu. Sústredil sa na výrobu stredoslovenského typu črpáka. Tematicky spracovával prevažne motívy z pastierskeho života. Roku 1956 začal spolupracovať a ÚĽUV-om v Bratislave. Z nemalého počtu črpákov, ktoré vytvoril, sa časť jeho produkcie zachovala v dokumentačných zbierkach ÚĽUV-u.