Cícer baraní

Cícer baraní alebo cícer (lat. "Cicer arietinum") je jednoročná strukovina z čeľade bôbovité ("Fabaceae"), podčeľade bôbovaté ("Faboideae"), rodu cícer ("Cicer"). Semená cíceru majú vysoký obsah bielkovín a vlákniny. Je to jedna z prvých kultivovaných strukovín a na Strednom východe sa našli zvyšky staré 7 500 rokov.
Cícer je hlavnou zložkou pre jedlá ako napr. hummus, chana masala a po zomletí na múku sa používa pre výrobu falafelu. Používa sa tiež v šalátoch, polievkach a dusených mäsách, karí a iných jedlách. Cícer je dôležitý v indickej a stredovýchodnej kuchyni. V roku 2017 India vyprodukovala 67 % svetovej produkcie cíceru. Konzumuje sa v surovom stave, alebo sa upravuje varením a pražením. Semená sa používali aj ako náhrada kávy.
Sekvenovanie genómu cíceru sa dokončilo pre jeho 90 genotypov vrátane niekoľkých divokých druhov.
Opis.
Rastlina dorastá do výšky 20 – 50 cm a na každej strane stonky má malé, bledé listy. Cícer je druh strukoviny, s jedným strukom obsahujúcim dva alebo tri nepravidelné semená. Semeno je hranaté a pripomína baraniu hlavu, odtiaľ druhové meno. Suché struky nepukajú a nepadajú. Má biele kvety s modrými, fialovými alebo ružovými žilami. Na listoch, strukoch a stonke má glandulárne a neglandulárne chĺpky, ktoré vylučujú kyselinový mix a bránia tak rastlinu pred škodcami.
Má zložené nepárnoperovité lístky. Kvet tvaru motýľa, typický pre strukoviny.
Podobne ako ďalšie bôbovité, aj cícer obohacuje pôdu o dusík. Je odolný voči suchu, nenáročný na pôdu a teplomilný.
Pestovanie.
Pestuje sa viac ako 350 kultivarov. Najvýznamnejšie sú "Desi" a "Kabuli".
"Desi" sa veľmi podobá na semená nájdené v archeologických náleziskách aj na semená divokej formy z ktorej bol cícer vyšľachtený "Cicer reticulatum". Tá rastie iba v juhovýchodnom Turecku, odkiaľ sa predpokladá, že cícer pochádza. "Desi" má malé, tmavšie semená a hrubý obal. Pestuje sa najmä v Indii a ďalších častiach južnej Ázie, ako aj v Etiópii, Mexiku a Iráne. Môže byť čierny, zelený alebo bodkovaný. Tento kultivar sa po lúpaní a rozdelení používa na prípravu jedla chana dal. Váži cca 0,2 g/semeno.
"Kabuli" má semená svetlejšie, väčšie a s hladkým obalom. Pestujú sa hlavne v Stredomorí, južnej Európe, severnej Afrike, Južnej Amerike a južnej Ázii. Jeho pôvod je pravdepodobne v Kábule v Afganistane a v 18. storočí bol uvedený do Indie. Váži cca 0,3 – 0,5 g/semeno, niekedy aj viac ako 0,5 g.
Nezvyčajný kultivar je čierny cícer, "Ceci neri", ktorý sa pestuje iba v Apúlii v juhovýchodnom Taliansku. Má približne rovnakú veľkosť ako "Kabuli", je väčší a tmavší ako odroda „desi“.
Medzi slovenské odrody patrí "Alfa", "Beta" a "Slovák".
Patogény.
Patogény sú hlavnou príčinou straty úrody pri pestovaní (až 90 %). Príkladom je huba "Fusarium oxysporum f.sp. ciceris", ktorá sa vyskytuje vo väčšine hlavných oblastí pestovania strukovín a spôsobuje pravidelné škody na výnosoch od 10 do 15 %.
Od roku 1978 do roku 1995 sa celosvetový počet patogénov zvýšil zo 49 na 172, z toho 35 v Indii. Tieto patogény pochádzajú zo skupín baktérií, húb, vírusov, mykoplazmy a nematódov a vykazujú veľké genotypové variácie. Najrozšírenejšie patogény sú "Ascochyta rabiei" (35 krajín), "Fusarium oxysporum f.sp. ciceris" (32 krajín), "Uromyces ciceris-arietini" (25 krajín), zvinutka hrachu (23 krajín) a "Macrophomina phaseolina" (21 krajín). Výskyt "Ascochyta" je podporovaný vlhkým počasím; spóry sú prenášané na nové rastliny vetrom a vodou.
Stagnácia úrodnosti v posledných desaťročiach súvisí s náchylnosťou na patogény. Výskum na zlepšenie výnosu, ako napr. pokus o zvýšenie výnosu z 0,8 na 2,0 t na hektár šľachtením odrôd odolných voči chladu, je vždy spojený so šľachtením na odolnosť voči patogénom ako sú "Ascochyta rabiei" a "F. o. f.sp. ciceris", ktorým sa darí v chladných podmienkach. Výskum začal výberom vhodných génov pre patogénnu rezistenciu a ďalších vlastností prostredníctvom molekulárneho šľachtenia. Táto metóda je možný spôsob na dosiahnutie zlepšenia výnosu.
Výživa.
Cícer je potravina s vysokým obsahom živín. Poskytuje bohatý obsah (20% alebo viac odporúčanej dennej dávky (ODD)) bielkovín, vlákniny, kyseliny listovej a niektorých potravinových minerálov, ako je železo a fosfor. Obsah tiamínu, vitamínu B6, horčíka a zinku je mierny, čo poskytuje 10 – 16 % ODD. V porovnaní s referenčnými hladinami stanovenými Organizáciou OSN FAO a WHO sú bielkoviny vo varenom a vyklíčenom cíceri bohaté na esenciálne aminokyseliny, ako je lyzín, izoleucín, tryptofán a aromatické aminokyseliny.
100 g porcie uvareného cíceru poskytuje 164 kcal (690 kJ). Varený cícer sa skladá z 60% vody, 27% uhľohydrátov, 9% bielkovín a 3% tuku. 75 % obsahu tuku sú nenasýtené mastné kyseliny z ktorých kyselina linolová predstavuje 43 % z celkového obsahu.
Používa sa aj ako krmivo pre zvieratá.