burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Dies irae (hymnus)

Dies irae („Deň hnevu“) je známy latinský hymnus z 13. storočia, ktorého autorom bol pravdepodobne taliansky františkánsky mních a básnik, bl. Tomáš z Celana (asi 1200asi 1265) alebo dominikánsky mních, rímsky kardinál Latino Malabranca Orsini. Nevylučuje sa však i starší pôvod básne. Hymnus býva považovaný za najlepšiu báseň napísanú v stredovekej latinčine.
Text básne je inšpirovaný najmä prekladom Knihy proroka Sofoniáša 1:15–16 do Vulgáty, "Dies iræ, dies illa, dies tribulationis et angustiæ, dies calamitatis et miseriæ, dies tenebrarum et caliginis, dies nebulæ et turbinis, dies tubæ et clangoris super civitates munitas et super angulos excelsos".
Ten deň je deň hnevu, deň úzkosti a zvierania, deň víchra a víchrice, deň tmy a temnoty, deň oblakov a mrákavy. Deň pozauny a lomozu proti opevneným mestám a proti vysokým baštám. 
Ďalej je v diele zjavná inšpirácia Zjavením Jána 20:11–15.
Do revízie Rímskeho misálu po II. vatikánskom koncile v roku 1970 a dodnes v rámci tridentských omší sa hymnus používa počas rekviem a Spomienky na všetkých verných zosnulých. V Jednotnom katolíckom spevníku má slovenská parafráza pod názvom "V ten deň hnevu" číslo 476.
V riadnej forme Rímskeho rítu sa hymnus používa v Liturgii hodín počas XXXIV. týždňa cezročného obdobia podľa ľubovôle na posvätné čítanie, ranné chvály a vešpery, medzi ktoré je rozdelený.
Text.
Báseň popisuje deň posledného súdu, trúbenie zvolávajúce duše pred trón Boha-Sudcu, ktorý má duše rozsúdiť a tie majú podľa rozsudku byť buď spasené alebo zvrhnuté to večného ohňa.
Je písaná rýmovaným sylabotonickým trochejovým veršom v štyroch stopách, čím sa líši od väčšiny latinskej poézie, ktorá je spravidla písaná v časomiere.
Hudobné prevedenie básne.
&lt;score vorbis="1"&gt;
 \new Staff \with {
 \remove Time_signature_engraver
 \relative c' { \set Staff.midiInstrument = #"tuba" \tempo 8 = 90 \set Score.tempoHideNote = ##t
 \cadenzaOn
 f8 e f d e c d d \breathe
 f8 f([ g)] f([ e)] d([ c)] e f e d4. \breathe
 a8 c([ d)] d d([ c)] e f e d4. \bar "||"
 \addlyrics {
 Di -- es i -- rae di -- es il -- la,
 Sol -- vet sae -- clum in fa -- vil -- la:
 Tes -- te Da -- vid cum Si -- byl -- la
»
&lt;/score&gt;
Tradičné gregoriánske prevedenie bolo mnohokrát použité alebo spracované v známych hudobných a filmových dielach.
Obraz v literatúre.
Báseň bola viackrát spomínaná alebo citovaná vo svetovej, ale aj slovenskej literatúre.
Elan Valley

Elan Valley ("Údolie Elan", po walesky "Cwm Elan") je údolie vo Walese ležiace západne od mesta Rhayader, ktoré je situované v grófstve Powys. Nachádza sa tu niekoľko jazier, pričom celková rozloha oblasti predstavuje .
V údolí sú vybudované vodné nádrže "Elan Valley Reservoirs" a taktiež "Elan Village" (sídlo vytvorené pre pracovníkov udržiavajúcich vodné nádrže), ktoré navrhol architekt Herbert Tudor Buckland ako súčasť rovnakej schémy.
Údolie sa pýši malebnými scenériami, cez ktoré sa popri nádržiach kľukatí populárna cyklotrasa "Elan Valley Trail". Viac ako 80% územia je označených ako "Sites of Special Scientific Interest" (Oblasti mimoriadneho vedeckého záujmu).
Doktori

Doktori môže byť:
Jan Hamáček

Jan Hamáček (* 4. október 1978, Mladá Boleslav) je český politik, od júna 2018 prvý podpredseda vlády a minister vnútra v druhej vláde Andreja Babiša. Od februára 2018 je predsedom ČSSD, túto funkciu obhájil na zjazde 1. marca 2019. Od roku 2006 je poslancom za Středočeský kraj.
Vyznamenanie.
V novembri 2009 mu ako predsedovi zahraničného výboru Poslaneckej snemovne udeliil minister obrany Martin Barták "Záslužný kříž ministra obrany III. stupně" za zásluhy o rozvoj rezortu. Minister bol v jeho i niekoľkých ďalších prípadoch vyznamenaných kritizovaný nevládnou protikorupčnou organizáciou "Růžový panter" za nedostatočné zdôvodnenie.
Pongrác Varsányi

Pongrác Móric Pavol Varsányi (* 14. november 1828, Paňa† 14. jún 1889, Paňa) bol piaristický mních, učiteľ a zberateľ ľudových obyčajov zemianskeho pôvodu.
Život.
Otec František Varsányi, matka Franciska Mészárovics. Študoval na piaristickom gymnáziu v Nitre. Počas štúdia prispieval folklórnymi zbierkami do bádania Arnolda Ipolyiho, ktoré bolo sčasti publikované v roku 2006, druhá časť je pravdepodobne s rukopisom Lajosa Kálmánya nezvestná. Do piaristického rádu vstúpil najprv 22. septembra 1847. Skúšobný rok začal v Trenčíne, avšak kvôli revolučným udalostiam rád musel väčšinu svojich študentov poslaťˇdomov. Nastúpil znova do rádu v Trenčíne až 22. novembra 1849.
Po skúšobnom období vyučoval v rokoch 1850-1851 na základnej škole v Prievidzi. V roku 1852-1853 ho poslali do Nitry, kvôli novému vyučovaciemu poriadku, aby absolvoval 8. triedu a zložil maturitu. 16. mája 1853 zložil sľub, potom od školského roku 1853-1854 vyučoval na základnej v Tate, v ďalšom roku na gymnáziu v Kecskeméte a začal aj štúdium teológie. V školskom roku 1855-1856 bol riadnym vyučujúcim katechizmu v Kalocsi, kde dokončil štúdium teológie. Od 2. augusta 1856 sa stal prijímajúcim kňazom.
V školskom roku 1856-1857 vyučoval v Sighetu Marmației, potom 3 roky v Sátoraljaújhelyi a rok v Leviciach. V školskom roku 1861-1862 znova vyučoval na základnej škole v Prievidzi, potom v roku 1862-1863 a v rokoch 1865-1867 na piaristickom gymnáziu v Nitre. Medzi tým v rokoch 1863-1865 učil v Debrecene. Kvôli zlému zdraviu sa vrátil do Nitry, aby mohol byť blízko svojich rodičom a príbuzným. Za nasledovných troch rokov sa ho zmocnila nervová choroba. Preto v školskom roku 1866-1867 musel opustiť katedru a nasťahoval sa domov k matke. Stihomam sa ho úplne zmocnil a ďalších 22 rokov strávil uzavrene od spoločnosti vo svojej rodnej dedine.
Na jar 1889 utrpel mozgovú porážku, telesne sa už nezotavil a čoskoro umrel.
Električková doprava v Budapešti

Električková doprava v Budapešti tvorí veľkú časť MHD v Budapešti. Prevádzkuje ju spoločnosť BKV Zrt. od roku 1968. Sieť má 157 kilometrov tratí a obsluhuje ju 35 liniek. Obslúži o takmer 100 miliónov cestujúcich viac než budapeštianske metro. 
Prvé vozne vyšli na trať v Pešti v roku 1866 ešte ako konská železnica (lóvasút). Trať bola vybudovaná na Váci út. 
Vozidlový park.
Prevádzkované električky.
Budapeštianska spoločnosť BKV prevádzkuje 5 typov električiek. Najstaršie prevádzkované električky z rokov 1967 a 1978 typu "Ganz csuklós", prezývané "„ipari csuklós”" alebo "„ICS”" – v rokoch 1997 a 1999 bolo niekoľko električiek modernizovaných na typ "KCSV-7". Z rokov 1975–1985 pochádzajú električky typu "TW 6000", ktoré BKV odkúpila v rokoch 2001–02, 2010–11 a 2015–17 z nemeckého Hannoveru a Haagu). Vozidlový park ďalej tvoria československé električky z rokov 1980 a 1984 typu "ČKD Tatra T5C5", ktoré boli vyrobené špeciálne pre BKV v počte 322; 80 električiek bolo zmodernizovaných v rokoch 2003 a 2004 na typ "ČKD–BKV Tatra T5C5K" – v roku 2014 vznikol typ "T5C5K2" a v roku 2015 typ "T5C5K2M". V rokoch 2006-7 pribudli nové električky Siemens Combino, prvé nízkopodlažné električky v Budapešti a toho času najdlhšie na svete. V rokoch 2015–16 pribudli moderné španielske električky typu CAF Urbos 3, ktoré majú dĺžku 56 metrov, stali sa tak novými najdlhšími električkami sveta.
Vozovne.
Električky BKV sú udržiavané v 9 vozovniach: "Angyalföld", "Baross", "Budafok", "Ferencváros", "Hungária", "Kelenföld", "Száva", "Szépilona", "Zugló", a zubačka (60) vo vozovni "Városmajor".
Lenka Šóošová

Lenka Šóošová (* 12. máj 1976, Bratislava) je slovenská televízna moderátorka.
Absolvovala stredoškolské štúdium v odbore umelecký maskér. Šesť rokov pôsobila ako maskérka v Slovenskej televízii, následne prijala ponuku stať sa moderátorkou v súkromnej TV Markíza, kde pôsobí do súčasnosti. Moderátorsky sa podieľa na príprave relácie "Teleráno", v minulosti moderovala tiež súťažnú reality šou o varení "Bez servítky", športovo-súťažnú reality šou "Wipeout - Súboj národov" a účinkovala v humoristickej relácii "Kredenc".
V roku 2018 sa zosobášila s Richardom Raimanom, ktorý je jej partnerom od roku 2006 a s ktorým má dvoch synov, Richarda a Ronalda.
Konstal 116N

Konstal 116N je poľská trojčlánková nízkopodlažná električka, ktorú v rokoch 1998 až 2000 vyrábala firma Konstal v Chorzowe. Celkovo bolo vyrobených 29 električiek, všetky vozne boli dodané do Varšavy. Prototyp 116N vznikol už v roku 1998 a bol odvodený od električiek typu Konstal 112N.
Konštrukcia.
Konstal 116N konštrukčne vychádza z pôvodnej verzie 112N. Ide o jednosmerný šesťnápravový, čiastočne nízkopodlažný motorový električkový vozeň. Karoséria električky sa skladá z troch článkov, ktoré sú spojené kĺbmi. Vozeň je usadený na troch podvozkoch. Obaja krajné sú hnacie. Krátky prostredný článok spoločne s časťami krajných článkov sú nízkopodlažné s výškou podlahy nad temenom koľajnice. Do nízkopodlažnej časti vedú štvoro dvojkrídlových dverí (dvoje v prednom a dvoje v zadnom článku), strednopodlažná časť električky je prístupná cez schodíky v interiéri. Predné aj zadné čelá električky sú totožné. V oboch krajných podvozkoch sa nachádzajú dva trakčné motory, každý poháňa jednu nápravu. Elektrická výzbroj založená na GTO tyristoroch pochádza od firmy Woltan. Vozne sú vybavené elektronickým informačným systémom s digitálnymi panelmi. Čalúnené sedačky pre cestujúcich sú umiestnené 1+1. Kabína vodiča sa nachádza v jednom čele vozidla, v zadnom čele sa nachádza iba manipulačný panel. Kabína vodiča je vybavená klimatizáciou, vodič vozidlo ovláda ručným radičom. Prúd je z trolejového vedenia odoberaný polopantografom. Vozne sú upravené pre normálny rozchod koľaje .
Vozne označené 116Na a 116Na/1 mali odlišný typ motorov (asynchrónne) a elektrickej výzbroje (tranzistory IGBT).
Dodávky električiek.
V rokoch 1998 až 2000 bolo vyrobených celkom 29 vozňov.
EVO1/o

EVO1/o je jednosmerná obojstranná štvornápravová plne nízkopodlažná električka, vyvinutá a vyrobená českou Alianciou TW Team (Pragoimex, VKV Praha a Krnovské opravny a strojírny). Vznikla odvodením zo štandardného typu EVO1 pre potreby Dopravného podniku mesta Olomouc, ktorý tieto vozne používa na trati na Nové Sady s úvraťovým ukončením.
Opis.
Vozeň bol vytvorený odvodením z typu EVO1. Ide o plne nízkopodlažný motorový električkový vozeň s dĺžkou s dvoma otočnými podvozkami. Typ EVO1/o je jednosmerný (kabína vodiča na jednom čele), ale obojstranný, takže disponuje celkom siedmimi dverami v oboch bočniciach (z toho prvé dvere za kabínou vodiča jednokrídlové, 4 na jednej strane, 3 na druhej strane). Električka je spájaná zadnou časťou s druhým vozňom rovnakého typu do obojsmernej súpravy. Salón pre cestujúcich s kapacitou 158 miest (z toho 30 miest na sedenie) je klimatizovaný a disponuje Wi-Fi pripojením a USB portmi na nabíjanie elektronických zariadení.
Téganon

Téganon alebo Tagénon ("téganon, tagénon") je typ starogréckej keramickej nádoby.
Téganon bola plytšia okrúhla hlinená alebo kovová panvica (väčšinou bez pokrievky), v ktorej sa priamo nad ohňom zrejme vyprážali morské plody (ryby, chobotnice atď.) s malým množstvom oleja (alebo bez oleja). Je tiež možné, že sa pokrm v tejto panvici skôr dusil vo vlastnej šťave (osolený pustil šťavu) Táto hypotéza je podporovaná mnohými písomnými zdrojmi gréckych autorov o použitej vode pri tepelnom spracovaní pokrmov. Niekedy sa používal ako servírovací podnos. 
Lákavá vôňa pripravovaných rýb v starogréckych komickým divadelných scénach prinášala nedočkavcom zmiešanú bolesť a potešenie z priameho jedenia zo syčiacej panvice.
Tomáš z Celana

Tomáš z Celana (iné mená: Tomáš Celanský, , Thomas de Celano, ; * okolo 1190, Celano, Taliansko† podľa tradície 4. október 1260, Val de' Varri, Abruzzo) bol taliansky františkánsky mních, básnik. Žiak svätého Františka z Assisi, autor troch legiend o Františkovi a možno aj legendy o svätej Kláre. Býva považovaný za autora významného kresťanského hymnu "Dies irae". 
V Celane a Tagliacozzo existuje jeho miestny kult. Jeho spomienka pripadá na 2. augusta.
Život.
O Tomášovej mladosti a pôvode sa veľa nevie. Pochádzal zrejme z bohatšieho prostredia, hypotetická príslušnosť ku grófom z Celana však dostatočne potvrdená nebola. Z jazykovej vyspelosti jeho diel je zrejmé, že získal dobré vzdelanie. Okolo roku 1215 sa stal žiakom Františka z Assisi a vstúpil do rádu františkánov. V roku 1222 sa zúčastnil misie v Nemecku, kam chcel rád rozšíriť svoje pôsobenie. Po odchode provinciála Cesaria da Spira z Nemecka späť do Talianska bol v roku 1223 bol ustanovený správcom ("custos unicus") františkánskej provincie Porýnie-Falcko, ktorá zahrňovala Kolín nad Rýnom, Mainz, Worms a Speyer.
Svoj literárny talent prejavil naplno po tom, v roku 1226 zomrel František z Assisi. Pápežom Gregorom IX. bol poverený spísaním Františkovej hagiografie. Nevedno, kedy sa skončilo Tomášovo pôsobenie v Nemecku. S istotou sa však zúčastnil Františkovho svätorečenia. Záver svojho života strávil v Taliansku. Svojou hagiografickou činnosťou výrazne prispel k rozšíreniu Františkovho kultu.
Zomrel okolo roku 1260. Pôvodne bol pochovaný v kostole San Giovanni Val de' Varri, no dnes sú jeho ostatky uložené v kostole Svätého Františka v Tagliacozzo, kam boli prenesené v roku 1516.
Proces blahorečenia.
Proces blahorečenia bol iniciovaný Kláštorom v Tagliacozzo. Kongregácia pre kauzy svätých proces prijala a 27. novembra 1991 povolila otvorenie tzv. rímskej fázy. Tomášovi z Celana preto patrí titul Služobník Boží. Je tiež uctievaný ako blahoslavený "vox populi".
Matej Augustíni

Matej Augustíni môže byť:
Ů

Ů (ů) (krúžkované u, alebo u s krúžkom) je písmeno českej abecedy, ktorá slúži spolu s písmenom ú k zaznamenaniu dlhej zatvorenej zadnej zaokrúhlenej samohlásky ([u:]). Pre predĺženie písmena u sa používa iba vo vnútri slova, zatiaľ čo na začiatku sa používa čiarkované u, a to aj v prípade, že je použitá predpona.
Európska ľudová strana

Európska ľudová strana (, skr. EPP alebo EĽS) je najväčšia európska politická strana založená v roku 1976 kresťanskodemokratickými stranami. Jej členovia sú predovšetkým pravicovo orientované konzervatívne, liberálnokonzervatívne a kresťanskodemokratické strany. Jej mládežníckou organizáciou je Mladá Európska ľudová strana.
Strana bola založená 8. júla 1976 Talianom Alcide De Gasperim. EPP je od roku 1999 nepretržite najväčšou stranou v Európskom parlamente, po eurovoľbách v roku 2019 ju zastupuje 182 europoslancov. Súčasný prezident strany je od novembra 2019 poľský politik Donald Tusk, ktorý nahradil Francúza Josepha Daula.
Na Slovensku sa zo strán zastúpených v Európskom parlamente k Európskej ľudovej strane v roku 2019 hlásili tieto strany: Kresťanskodemokratické hnutie, OBYČAJNÍ ĽUDIA a nezávislé osobnosti (do roku 2019 v strane AECR/ECPM) a SPOLU – občianska demokracia (členstvo od 2019). Hlásia sa k nej tiež MOST – HÍD a Strana maďarskej komunity – Magyar Közösség Pártja, ktoré ale nemajú zastúpenie v Európskom parlamente. V minulosti bolo členom EĽS tiež SDKÚ-DS.
Doktori (americký seriál)

Doktori () je americký dramatický seriál z lekárskeho prostredia, ktorý mal premiéru v USA 21. januára 2018 na stanici FOX. Jeho tvorcami sú Amy Holden Jones, Hayley Schore a Roshan Sethi. Pilotný diel bol objednaný 10. mája 2017.
7. mája 2018 bol seriál obnovený pre druhú sériu, ktorá mala premiéru 24. septembra 2018. 10. mája 2019 stanica FOX predĺžila seriál o tretiu sériu, ktorá mala premiéru 24. septembra 2019. 19. mája 2020 seriál získal štvrtú sériu.
Seriál mal na Slovensku premiéru 25. júla 2019 na WAU.
Seriál bol po odvysielaní 6. série zrušený.
Strana európskych socialistov

Strana európskych socialistov (, skr. PES alebo SES) je európska politická strana založená v roku 1992, ktorá združuje sociálnodemokratické strany a labouristické strany () naprieč Európskou úniou a Nórskom. V Európskom parlamente tvorí väčšinu skupiny s názvom Progresívna aliancia socialistov a demokratov (S&amp;D).
Ľavicová PES tradične vo voľbách obsadzuje druhé miesto za pravicovou Európskou ľudovou stranou, podobne tomu tak bolo aj pri eurovoľbách v roku 2019, keď získala 24,4% hlasov a teda 191 europoslaneckých miest.
Súčasným (2019) predsedom strany je bulhar Sergej Stanišev.
Na Slovensku sa k PES hlási strana SMER – sociálna demokracia a čoskoro sa k PES pridajú aj odídenci zo Smeru okolo Petra Pellegriniho združení v strane HLAS-SD.
Progresívna aliancia socialistov a demokratov

Progresívna aliancia socialistov a demokratov (, skr. S&amp;D) je politická skupina v Európskom parlamente, ktorá združuje ľavicovo zmýšľajúcich europoslancov zo sociálnodemokratických strán združených v Strane európskych socialistov. 
Progresívna aliancia socialistov a demokratov vznikla 29. júna 1953, čo z nej robí druhú najstaršiu frakciu Európskeho parlamentu hneď po Aliancii liberálov a demokratov za Európu. Svoj súčasný názov prijala 23. júna 2019.
Zo slovenských politických strán sa k nej hlási strana SMER – sociálna demokracia a zastupujú ju jej europoslanci Monika Beňová, Miroslav Číž a Robert Hajšel.
Metod Olympský

Metod Olympský alebo Metod z Olympu (* asi 260 – † asi 311) bol kresťanský biskup a po grécky píšuci cirkevný otec. Pôsobil ako biskup v lýkijskom Olympe a neskôr podľa sv. Hieronyma v Týre (čo je však málo pravdepodobné, pretože Eusebius tu v daných časoch hovorí o iných biskupoch). Zomrel pravdepodobne mučeníckou smrťou počas prenasledovania kresťanov cisárom Maximinom Daiom v roku 311.
Prvé správy o Metodovi podáva sv. Hieronym vo svojom diele "De viris illustribus". Staroveký kresťanský kronikár Eusebios z Kaisareie Metoda nespomína, pravdepodobne pre Metodovu silnú kritiku niektorých Órigenových náuk, najmä Órigenovej teórii totožnosti pozemského a vzkrieseného tela. Na druhú stranu, Metod bol podobne ako Órigenes silno ovplyvnený platonizmom a používal silne alegorickú exegézu.
Katolícka cirkev si ho pripomína 18. septembra, pravoslávne cirkvi 3. júla podľa gregoriánskeho kalendára a 20. júna podľa juliánskeho kalendára.
Dielo.
Z diel svätého Metoda z Olympie sa v úplnej podobe zachovala "Hostina desiatich panien" (lat. "Convivium decem virginum", gr. "Symposion he peri hagneias"), rozhovor desiatich panien o hlavných témach kresťanskej viery. Dej je situovaný do záhrady Cnosti (Areté), dcéry Filozofie, kde desať panien v priebehu hostiny hovorí o ideálnom spôsobe života, ktorý si zvolili. Každá panna vysloví jednu úvahu. Patristický text bol výrazne ovplyvnený Bibliou. V deviatom rozhovore sa pri hájení viery vo vzkriesenie tela Metod prejavuje ako zástanca milenarizmu.
Z väčšej časti zachované sú aj Metodove spisy "O slobodnej vôli" ("Peri tou autexousiou") a "O vzkriesení" ("Aglaophon he peri tes anastaseos"), ktoré boli napísané vo forme dialógu. V spise "O slobodnej vôli" útočí na gnostické učenie o pôvode zla a slobodnej vôli. Dielo je písané formou dialógu. V traktáte "O vzkriesení" sa Metod stavia proti Origenovej náuke o vzkriesení tela a jeho identite s pozemským telom.
Z ďalších dialektických diel sa zachovali staroslovienske zlomky "O živote" (lat. "De vita"), kde sa Metod zaoberá otázkou života a rozumného správania sa, "O jedlách" (lat. "De cibis"), kde popisuje rozlišovanie jedál u Židov, "O malomocenstve" (lat. "De lepra") a "O pijaviciach" (lat. "De sanguisuga)".
Z nezachovaných diel sa vie o existencii traktátu proti novoplatonikovi Porfyriovi z Tyru, o spise "Pythonissa" proti Órigenovi, o komentároch na Genesis a Pieseň piesní, o spise "O mučeníkoch" a o dialógu "Xenón".
Peter Fedorčák

Mgr. Peter Fedorčák, PhD. (* 1983, Košice) je slovenský historik a univerzitný pedagóg. Vo svojej vedecko-výskumnej činnosti sa venuje slovenským politickým dejinám prvej polovice 20. storočia (so zameraním na osobnosť Vojtecha Tuku) a urbárnym dejinám Košíc.
Vysokoškolské vzdelanie získal na Filozofickej fakulte Trnavskej univerzity v Trnave. V rokoch 20012006 tu absolvoval magisterské štúdium v študijnom odbore história a v rokoch 20062012 doktorandské štúdium v študijnom odbore slovenské dejiny. Pod vedením Emílie Hrabovec obhájil dizertačnú prácu na tému "Proces s Vojtechom Tukom v roku 1929", ktorú neskôr rozšíril do podoby monografie. V rokoch 20062011 pedagogicky pôsobil na Katolíckej univerzite v Ružomberku a od roku 2010 pracuje na Filozofickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach, kde v rámci svojej pedagogickej činnosti vyučuje predmety týkajúce sa svetových dejín raného novoveku a slovenských dejín 16.18. storočia. Zároveň pôsobí ako výkonný redaktor vedeckého časopisu "Mesto a dejiny" a člen redakčnej rady vedeckého časopisu "Notitiae historiae ecclesiasticae".
Skupina Európskej ľudovej strany

Skupina Európskej ľudovej strany (, skr. Skupina EPP alebo Skupina EĽS) je politická skupina v Európskom parlamente, v ktorej sú združení europoslanci zvolení za členské strany Európskej ľudovej strany (EPP/EĽS), europoslanci z iných nezaradených národných strán a nezávíslí europoslanci. V skupine prevládajú politici orientovaní kresťanskodemokraticky, konzervatívne a liberálnokonzervatívne.
Skupina vznikla neoficiálne už 11. septembra 1952, oficiálne bola zriadená 23. júna 1953. Skupina EĽS je od roku 1999 nepretržite najväčšou skupinou v Európskom parlamente. Predsedom frakcie od roku 2019 je Nemec Manfred Weber.
Rozdiel medzi Európskou ľudovou stranou a Skupinou Európskej ľudovej strany je v tom, že Skupina sa neobmedzuje len na členov členských strán EPP. V porovnaní s druhou najväčšou parlamentnou stredoľavou skupinou S&amp;D vykazovala Skupina EĽS v minulosti menšie známky kohézie než socialisti. Členstvo viacerých európskych strán v rámci skupiny EĽS bolo problémovým, ako napr. pozícia talianskej strany Forza Italia v rokoch 1994-1999, britskej Konzervatívnej a unionistickej strany v období 1999-2004 alebo maďarského Fideszu po roku 2010.
V Skupine Európskej ľudovej strany zastupujú Slovensko po voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2019 títo europoslanci: Ivan Štefanec, Michal Wiezik, Miriam Lexmann, Vladimír Bilčík a Peter Pollák (zoradení podľa počtu preferenčných hlasov).
Metod I.

Svätý Metod I. alebo Methodios I. (gr. "Μεθόδιος"), (* 788/800† 14. jún 847) bol konštatinopolský ekumenický patriarcha v období od 4. marca 843 do 14. júna 847. Ortodoxnými cirkvami a katolíckou cirkvou je oslavovaný ako svätý, jeho pamiatka je spomínaná 14. júna.
Život.
Metod sa narodil v Syrakúzach na Sicílii do bohatej rodiny. Ako mladý muž odišiel študovať do Konštantinopola, neskôr ale vstúpil do kláštora Chenolakkos v Bitýnii, kde sa sa nakoniec stal igumenom (opátom). V tomto období sa spoznal s konštatinopolským patriarchom Nikeforom I. Po tom, čo sa byzantským cisárom stal Lev V. Arménsky, bol patriarcha Nikeforos zosadený a začala sa nová vlna prenasledovania ikonoklastov. V roku 815 preto Metod, pravdepodobne ako sprievod zosadeného patriarchu odišiel do Ríma, kde zostal až do roku 821. Krátko po jeho návrate z exilu bol novým cisárom Michalom II. ako prívrženec ikonodúlie uväznený a poslaný do vyhnanstva na ostrov Antigonis v Propontise. Vrátiť sa smel až po nástupe syna Michala II. Teofila na byzantský trón v roku 829. V tomto období sa Metod venoval písaniu a napísal niekoľko homílií, poetických kánonov a hagiografických diel, mimo iné napríklad biografiu Theofana Vyznávača, či mučeníka Euthymia zo Sárd. Býva mu pripisované aj autorstvo diel o živote sv. Mikuláša.
Po smrti cisára Teofila bol Metod cisárovnou-regentkou Theodorou na radu ministra Theoktista zosadený predchádzajúci patriarcha Ján VII. Grammatikos a Metod bol v roku 843 ustanovený konštatinopolským patriarchom. Zároveň sa sa na prvú pôstnu nedeľu (11. marec 843) v Konštantínopole uskutočnila cirkevná synoda, ktorej cieľom a výsledkom bolo obnovenie kultu obrazov. Udalosť je dodnes v ortodoxnom svete oslavovaná ako „Deň triumfu ortodoxie“ alebo Nedeľa pravoslávia.
Samotný Metod bol voči predstaviteľom obrazoborcov zhovievavý, čo však vyvolalo odpor radikálnych skupín v tábore ikonodúlov, najmä medzi mníchmi v Studionskom kláštore. Problematickí mnísi boli preto exkomunikovaní a vyhostení z Konštantinopola.
Liberálny konzervativizmus

Liberálny konzervativizmus je politická ideológia kombinújca konzervatívne hodnoty s liberálnymi postojmi najmä v ekonomickej oblasti, sociálnych a etických veciach. Môže byť tiež vnímaný ako vetva politického konzervativizmu silne ovplyveného liberalizmom.
Táto politická ideológia má za svoj klasický liberálny pohľad na minimálny zásah štátu do ekonomiky, pretože podľa názoru liberálnych konzervatívcov by jednotlivci mali mať možnosť zúčastniť sa na trhu a vytvárať bohatstvo bez vládnych zásahov. Ale liberálny konzervativimus má zároveň za to, že jednotlivci nesmú byť závislí na ich zodpovednom konaní v iných sférach života, preto zástancovia tejto ideológie veria, že na zabezpečenie zákonu a poriadku je potrebný silný štát a sociálne inštitúcie sú zas potrebné na rozvíjanie zmyslu pre zodpovednosť voči národu.
Zástancovia liberálneho konzervativizmu zároveň podporujú občianske slobody a niektoré sociálne konzervatívne myšlienky. V Európe je tento politický smer dominantný pre stredopravicové strany.
Pálfiovská papiereň

Pálfiovská papiereň (staršie "Pálffyovská papiereň") bola papiereň za Cajlou, dnes už historickou časťou mesta Pezinok, na súčasnej Malackej ceste číslo 65. Bola založená Pálfiovcami v roku 1620 a svoju činnosť ukončila v roku 1866. Od roku 1934 na mieste vyhoreného mlyna na obilie, ktorý bol prestavanou hlavnou budovou papierne, stojí Fabianov mlyn a jedinou zachovanou budovou pôvodnej papierne je sušiareň papiera.
História papierne.
V rokoch 1640 až 1693 dodávala papier aj do univerzitnej kníhtlačiarne v Trnave. Takmer všetok papier z produkcie tejto papierne bol označený pálfiovským erbom (jeleňom vyrastajúcim z kolesa) v podobe vodoznaku alebo firemnej značky.
V roku 1866 papiereň ukončila svoju činnosť, kvôli zavedeniu veľkovýroby papiera z celulózy. Poslednými majiteľmi papierne boli Tauberovci, ktorí ju získali v 1. polovici 19. storočia.
Sušiareň papierne.
Sušiareň papiera je od roku 1992 kultúrnou pamiatkou. Budova má obdĺžnikový pôdorys, je murovaná, dvojposchodová a má aj podkrovie.
Fabianov mlyn.
Hlavná budova papierne bola prestavaná na mlyn na obilie, ktorý v lete 1934 do základov vyhorel a na jeho mieste bol Vincentom a Emilom Fabianom postavený nový mlyn, ktorý fungoval až do 50. rokov 20. storočia. V týchto rokoch bol mlyn znárodnený a mlynská výroba ukončená. Pôvodne patril rodu Anderith (neskôr premenovaný na rod Andor). Poslednými majiteľmi mlynu boli Eugen Fabian a jeho syn Peter. V súčasnosti je z Fabianovho mlynu súkromná rezidencia.
Mlyn s mlynským zariadením a hospodárskou stavbou a mlynský náhon boli v roku 1992 vyhlásené za kultúrnu pamiatku.
V mlyne sa nachádza pôvodné mlynské zariadenie. Patril k zmodernizovaným mlynom, preto sa v ňom už nenachádza mlynské koleso, ktoré bolo nahradené dieselovým a neskôr elektrickým motorom. V mlyne sa nachádzajú triedičky, čističky, paternostre, hodvábne sitá a tri valcové stolice, pričom jedna z nich je zložená z dvoch dvojíc valcov.
Vodnopólová extraliga mužov 1993

Vodnopólová extraliga mužov v sezóne 1993 bol 1. ročník extraligy vodnopólistov, najvyššej vodnopólovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizoval Slovenský zväz vodného póla (SZVP). Po rozdelení Česko-Slovenska a reorganizácii súťaží nahradil Česko-slovenskú ligu. Súťaž niesla dobový názov "I. liga". Počet účastníkov bol 11; tí boli rozdelení do dvoch výkonnostných skupín. Titul získalo družstvo Slávia UK Bratislava.
Systém súťaže.
Súťaž bola rozdelená na dve časti. V základnej časti (ZČ) odohralo v skupinách (označených ako A-liga a B-liga) každé družstvo s každým po 2 zápasy doma a 2 zápasy vonku. Išlo o dvojstretnutia s tým istým súperom, ktoré sa odohrali v dvoch dňoch za sebou. Po odohraní ZČ sa 8 družstiev rozdelilo do dvoch nadstavbových skupín. V nadstavbovej skupine o majstra hrali 4 najlepšie družstvá A-ligy formou 4 turnajov; každé družstvo hostilo 1 turnaj a do tabuľky sa im započítavali aj výsledky zo ZČ. Druhú nadstavbovú skupinu tvorili zvyšné 2 družstvá A-ligy a 2 najlepšie družstvá B-ligy. Tiež sa odohrali 4 turnaje, každé družstvo hostilo jeden, ale body zo ZČ sa im nezapočítavali. Dve najlepšie družstvá z tejto skupiny postúpili v nasledujúcej sezóne do skupiny označenej A-liga.
Dolina Javorinka

Dolina Javorinka, alebo Dolina Javorinského potoka, ľudovo "Javorinka" (, , ) je dolina dlhá približne v Belianskych Tatrách.
Poloha.
Nevychádza z hlavného hrebeňa Belianskych Tatier. Začína sa poniže Gáflovky (), smeruje na juhovýchod a konči sa v Doline Bielej vo výške pri Ždiari. Charakter doliny tvoria ramená, ktoré vychádzajú z Gáflovky. Z východnej strany je to severovýchodné rameno, ktoré končí v zalesnenej Javorinke. Na východe je Dolina pod Košiare. Druhé rameno prechádza cez Gáflovku a pokračuje skalnatým hrebeňom na Veľký Grúň () Jeho chrbát potom smeruje na začiatku na sever a potom sa stáča na severovýchod do ústia doliny. Na západ od chrbta je Dolina Kempy.
Potok.
Pod Gáflovkou na konci Veľkého žľabu pramení Javorinský potok.
Turistika.
Do doliny nevedú turistické chodníky. Dolina je prísnou prírodnou rezerváciou TANAPu.
Diamantová sútra

Diamantová sútra (v sanskrite: वज्रच्छेदिका प्रज्ञापारमितासूत्र "Vadžračhédikapradžňápáramitá sútra"; po čínsky: 金剛般若波羅蜜多經 alebo skrátene 金剛經 "Ťin-kang-ťing") je krátka sútra ktorá patrí k pradžňápáramitovej literatúre. Doslova by sa názov sútry dal preložiť ako „Sútra najvyššej múdrosti ostrej ako diamant“. Patrí k veľmi obľúbeným sútram máhajánového budhizmu, vo východnej Ázii patrí k najobľúbenejším vôbec. Jej obsahom je učenie o nepodstatnosti všetkých javov, obklopujúcich človeka alebo prebiehajúcich v jeho mysli. Tieto javy sú svojou podstatou (obsahom) prázdne, iluzívne, čo je zvlášť dôležité pre tých, ktorí meditujú. Práve pochopenie toho, že všetky javy hmotného sveta aj ľudskej mysle sú ilúzie je podľa budhizmu nutným predpokladom pre prebudenie - osvietenie.
Najstaršia dochovaná tlačená kniha.
Kópia tejto sútry nájdenej v Číne v jaskynnom komplexe Mo-kao v roku 1907, ktorá je v súčasnosti uložená v Britskej knižnici, je považovaná za najstaršiu dochovanú ručne tlačenú knihu. Podľa dodatku na konci 5-metrového zvitku bola zhotovená podľa gregoriánskeho kalendára 11. mája 868 istým Wang Ťiem: „Pre všeobecné voľné šírenie s úctou vyrobil Wang-Ťie na počesť svojich rodičov 13. dňa 4. mesiaca 9. roku Sien-tchung“.
Diamantová sútra, ktorú vytlačil Wang Ťie technikou drevotlače na papier z rastlinných vlákien sa tak stala prvou tlačenou knihou v histórii prostredníctvom čínskych vynálezov a indickej budhistickej filozofie.
Wangov exemplár sútry sa dostal neskôr do rúk cestovateľa Aurela Steina, ktorý ju odniesol z jaskyne Mo-kao po hodvábnej ceste do Londýna, kde sa nachádza v British Library.
Peter Mikuláš (operný spevák)

Prof. Mgr. art. Peter Mikuláš ArtD. (* 23. januára 1954, Nitra) je slovenský operný spevák (bas) a pedagóg.
Zo života.
Absolvoval Vysokú školu múzických umení v Bratislave. Od roku 1978 je sólistom Opery Slovenského národného divadla . V roku 1977 zvíťazil na prestížnej Medzinárodnej speváckej súťaži Antonína Dvořáka v Karlových Varoch , ceny získal aj na medzinárodných súťažiach v Moskve (1982) a v Helsinkách (1984).
Od začiatku svojej umeleckej dráhy sa vyznačuje nielen krásou a farebnosťou hlasového fondu, ale tiež muzikalitou, štýlovou všestrannosťou a sugestívnosťou javiskového výrazu vo vážnych úlohách (ako je Fiesco v Simonovi Boccanegrovi, kráľ Filip v "Donovi Carlosovi", diabol Mefistofeles v Gounodovom "Faustovi" i Boitovom "Mefistofelovi", Suchoňov "Svätopluk" či Bergov Wozzeck) i v komických kreáciách (Leporello v "Donovi Giovannim", Dulcamara v "Nápoji lásky", Don Magnifico v Rossiniho "Popoluške", Kecal v "Predanej neveste" či Verdiho "Falstaff").
Z postáv, ktoré naštudoval v Opere SND, treba ďalej spomenúť Ferranda vo Verdiho "Trubadúrovi", Gremina v "Eugenovi Oneginovi" v réžii Petra Konwitschného, titulnú postavu v Musorgského Borisovi Godunovovi, postavu Sira Giorgia Valtona (V. Bellini, "Puritáni"), Dona Basilia (G. Rossini, "Barbier zo Sevilly"), Kráľa Heinricha (R. Wagner, "Lohengrin"), Sparafucila (G. Verdi, "Rigoletto") či Fiesca v Simonovi Boccanegrovi a desiatky ďalších.
V sezóne 2006 – 2007 bol riaditeľom Opery SND a podieľal sa na zložitých organizačných prípravách pôsobenia Opery SND v priestoroch nového divadla. S jeho menom sa spája slávnostné otvorenie novej budovy SND 14. apríla 2007.
Popri pôsobení v SND pravidelne účinkuje na prvoradých operných scénach i koncertných pódiách v zahraničí (okrem iného v Prahe, Viedni, Salzburgu, Berlíne, Ríme, Madride, Lisabone, Mníchove či v Tokiu.
Koncertný repertoár Petra Mikuláša, ktorý sa šírkou vyrovná javiskovému, zahŕňa diela klasikov (Bach, Beethoven, Verdi, Dvořák, Brahms...), ale i široké spektrum hudby 20. storočia, medzi iným celý rad skladieb slovenských skladateľov.
Obnovme Európu

Obnovme Európu (, skr. RE alebo OE) je liberálna stredová frakcia v Európskom parlamente založená 20. júna 2019 pre deviate volebné obdobie Európskeho parlamentu. Skupina je pokračovateľkou Aliancie liberálov a demokratov za Európu (ALDE), ktorá existovala počas šiesteho, siedmeho a ôsmeho volebného obdobia parlamentu, teda v rokoch 2004 až 2019. Skupina Obnovme Európu sa hlási k liberalizmu, konzervatívnemu liberalizmu, sociálnemu liberalizmu a k pro-europanizmu.
Frakcia združuje členov Aliancie liberálov a demokratov pre Európu (ALDE) a Európskej demokratickej strany (EDS). Po eurovoľbách v roku 2024 ju zastupuje 77 europoslancov, medzi nimi šiesti Slováci zvolení za politickú stranu Progresívne Slovensko, a to síce Ľudovít Ódor, Veronika Cifrová Ostrihoňová, Martin Hojsík, Ľubica Karvašová, Michal Wiezik a Lucia Yar.
Lagynos

Lagynos ("lagynos") je typ starogréckej keramickej nádoby.
Lagynos (mn. č. "lagynoi"), hlinený džbán so splošteným baňatým telom, dlhým úzkym hrdlom a dlhým zvislým uchom, bol nádobou na víno. Pravdepodobne bol ovplyvnený podobným tvarom oinochoé, nádoby, ktorá sa objavuje už v období geometrického štýlu (v Aténach okolo roku 800 pred Kr.) Typ džbánu známy ako lagynos sa začal používať až na konci 3. storočia pred Kr. (v helenistickej dobe), keď bol často zdobený hnedým náterom na bielom podklade.
Lagynoi zdobia prevažne kvetinové (girlandy) alebo živočíšne motívy, hudobné nástroje (menej geometrické motívy), ktoré sú typické pre obdobie helénizmu. Historické texty uvádzajú, že sa originalita tvaru a dekorácia lagynoi (neznáma v klasickom období) použila často ako tvarový doplnok džbánu na víno pri symposiach, ktoré boli obľúbenou formou súkromnej zábavy mužov.
Norwegian Air Shuttle

Norwegian Air Shuttle ASA (vystupuje pod značkou: "Norwegian") je letecká spoločnosť v Nórsku. Vytvorená 22. január 2013 prevádzkuje pravidelné linky z letiska Oslo-Gardermoen a Letisko Charlesa de Gaulla. Všetky lietadlá sú registrované v Nórsku.
David Maria Sassoli

David Maria Sassoli (* 30. máj 1956, Florencia, Taliansko† 11. január 2022, Aviano) bol taliansky politik, medzi rokmi 2019 až 2022 predseda Európskeho parlamentu a bývalý novinár, ktorý začal svoju kariéru v menších talianskych novinách. Spolupracoval taktiež s vydavateľským tímom novín "Il Giorno". 
V 70. rokoch vyštudoval politológiu na Florentskej univerzite ("Università degli Studi di Firenze"). Na začiatku novinárskej kariéry pracoval pre lokálne noviny, potom prestúpil do "Il Giorno". V registri profesionálnych novinárov bol zapísaný od roku 1986. 
Kariéra.
V roku 1992 začal pracovať v talianskej verejnoprávnej stanici "RAI", stal sa zástupcom riaditeľa a predstaviteľom vlajkovej lode verejnoprávneho vysielania, ktorou bol program "TG1" na kanáli "RAI Uno". 
V roku 2009 vo veku 52 rokov zanechal novinársku prácu a vstúpil do Demokratickej strany, čo je stredoľavo orientovaná strana založená v roku 2007. Niekdajšia najvyššia predstaviteľka zahraničných vecí EÚ Federica Mogheriniová je tiež členkou tejto strany.
V roku 2009 sa Sassoli stal predsedom delegácie Demokratickej strany v Európskom parlamente.
V roku 2013 sa vo voľbách uchádzal o post primátora Ríma. Skončil na druhom mieste za Ignaziom Marinom, ktorý vykonával mandát v rokoch 2013 - 2015. 
25. mája 2014 bol zvolený za poslanca EP v rámci 8. legislatúry. Bol tiež zvolený za člena Výboru pre dopravu a turizmus. 
Na začiatku svojho mandátu 3. júla 2019 Sassoli uviedol, že EÚ potrebuje "znížiť vzdialenosť" medzi inštitúciami a európskymi občanmi. Vo svojom prvom prejave hovoril o európskom projekte ako o mierovom a demokratickom. Uviedol, že občania EÚ chcú zostať v Únii a sú pyšní na to, že EÚ je taká rôznorodá. 
Opakoval aj aforizmus Emmanuela Macrona o klimatickej zmene, hovoriac, že „toto nie je planéta ´B´". 
Sassoli sa stal predsedom EP potom, ako predtým pracoval ako viceprezident zodpovedný za stredomorský rozpočet a politiku.
Bol členom Progresívnej aliancie socialistov a demokratov v Európskom parlamente. 
Osobný život.
Bol ženatý s Alessandrou Vittoriniovou, mali dve deti, Giulia a Liviu. Bol fanúšikom futbalového tímu ACF Fiorentina.
Bol aktívnym členom talianskeho združenia novinárov, spisovateľov a ďalších osobností "Articolo 21, liberi di…", ktoré podporuje slobodu prejavu. 
Zomrel počas trvania jeho mandátu predsedu Európskeho parlamentu, 11. januára 2022, v talianskom meste Aviano, "po vážnych komplikáciách s imunitným systémom". Ťažký zápal pľúc mu spôsobila baktéria legionela.
Vodnopólová extraliga mužov 1994

Vodnopólová extraliga mužov v sezóne 1994 bol v poradí 2. ročník extraligy vodnopólistov, najvyššej vodnopólovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizoval Slovenský zväz vodného póla (SZVP). Súťaž niesla dobový názov "I. liga". Počet účastníkov bol opäť 11; tí boli rozdelení do dvoch výkonnostných skupín. Titul získalo družstvo NCHZ Nováky.
Systém súťaže.
Súťaž bola oproti prvému ročníku podstatne skrátená. Bolo to z dôvodu toho, že súťaž mala od budúcej sezóny prejsť na format hrania jeseň-jar (1994/95), čo sa napokon neudialo. Hrala sa iba základná časť v skupinách (označených ako A-liga a B-liga), v ktorých odohralo každé družstvo s každým po 2 zápasy doma a 2 zápasy vonku. Išlo o dvojstretnutia s tým istým súperom, ktoré sa odohrali v dvoch dňoch za sebou. Pôvodne mali v budúcom ročníku dve najlepšie družstvá z B-ligy postúpiť do hornej skupiny, neskôr sa však plán zmenil a najvyššiu súťaž hralo 10 tímov.
Ľudovít Vaškovič

Ľudovít Vaškovič (; * 6. august 1919, Paňa† 13. apríl 1997, Bratislava) bol slovenský národohospodár, krajský úradník, námestník ministra financií, maďarského pôvodu.
Život.
Absolvoval školy v Pani, vo Veľkom Cetíne a benediktínske gymnázium v Komárne. V rokoch 19391943 študoval na Ekonomickej fakulte univerzity Magyar Királyi József Nádor Műszaki és Gazdaságtudományi Egyetem v Budapešti. V rokoch 19401941 bol pracovníkom Maďarskej národnej banky a v rokoch 19421943 Maďarskej všeobecnej úverovej banky. Od októbra 1943 do apríla 1946 bol vojakom v zálohe maďarskej armády. V roku 1946 ukončil doktorské štúdium a vrátil sa do Československa. Umiestnil sa v bratislavskej pobočke Tatra banky. V roku 1948 vstúpil do KSS. V roku 1950 Tatra banka bola zlúčená do Československej štátnej banky, kde mal rôzne funkcie vo vedení. V rokoch 19541959 bol námestníkom povereníka bratislavského Finančného výboru. V rokoch 19591960 bol územným vedúcim Národnej banky Slovenska.
V rokoch 19601969 bol zástupcom predsedu Krajského národného výboru Západného Slovenska a predsedom Plánovacieho krajského výboru. Od roku 1967 sa jeho meno objavuje aj na cestovných šekoch. V rokoch 19691970 bol námestníkom ministra financií SSR. V roku 1970 sa stal prvým námestníkom hlavného riaditeľa Československej štátnej banky. V roku 1971 sa stal územným riaditeľom banky. Od roku 1974 bol členom rady ministra financií. Od roku 1974 bol členom československej delegácie, ktorá rokovala o vojenskej pomoci Líbyi. V roku 1983 sa vzdal funkcií a odišiel do dôchodku. Počas kariéry zastupoval veľa rôznych funkcií v odboroch, v bankách a v strane.
V roku 1951 bol na študijnej ceste vo Východnom Nemecku, v roku 1956 v Maďarsku. Bol predsedom redakčnej rady časopisu "Hlas banky". Jeho dvaja synovia sa umiestnili tiež v bankovníctve.
Kaapo Kakko

Kaapo Kakko (* 13. február 2001, Turku, Fínsko) je fínsky profesionálny hokejista, ktorý hrá na pozícii útočníka.&lt;br&gt; 
V súčasnosti hrá za New York Rangers v najvyššej lige NHL. Hrá na pravom krídle, avšak skúsenosti má s hrou na pozícii stredového útočníka. 
V januári 2019 získal spolu s fínskym tímom zlatú medailu na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov a takisto v máji 2019 zlatú medailu na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji.
Je jedným z mála hráčov ľadového hokeja, ktorý trpí ako cukrovkou 1. typu, tak aj celiakiou.
Theodora

Theodora alebo Teodora môže byť:
Alojz Bogyó

Alojz Bogyó (; * 11. jún 1834, Paňa† 22. júl 1906, Pécs) bol herec, operný spevák, riaditeľ divadla zemianskeho pôvodu.
Život.
Ako sirota sa prihlásil do armády revolúcie a stal sa prieskumníkom pri Komárne pod velením Györgya Klapku. Neskôr sa stal učiteľom v Dunajskej Strede. V roku 1861 sa stal notárom v Bratislave a účinkoval aj v miestnom spevokole. V roku 1866 hosťoval v mužskej role Csikós v Národnom divadle. Medzi tým hral v hudobným hrách v Bude a v Debrecíne a učil sa spievať vo Viedni. V roku 1871 aj 1876 znova hral hosťovské role v Národnom divadle. Spieval Lionela v opere Marta od Friedricha von Flotow.
Istý čas bol aj riaditeľom vidieckeho divadla. V roku 1880 a 1881 vystupovali v Békéscsabe, v roku 1881 v Mohácsi, v roku 1882 v Bude. V roku 1885 sa uchádzal o post riaditeľa divadelnej spoločnosti v Debrecíne. V decembri 1885 ho odvolali z vedenia győrskeho divadla. V roku 1886 hral v Ostrihome. V roku 1888 ešte stále prevádzkoval svoju spoločnosť. V roku 1904 odišiel do dôchodku. Usadil sa v Pécsi a stal sa odpisovačom kráľovskej tabuli.
Hral tenorové role ako bán Bánk, Ladislav Hunyadi (Erkel), Faust (Gounod), Trubadur (Verdi), Zampa (Hérold). Napísal aj operetu Leánykérők.
Malokarpatská knižnica v Pezinku

Malokarpatská knižnica v Pezinku (v rokoch 1953 – 1996 "Okresná ľudová knižnica v Pezinku") je verejná regionálna knižnica založená v roku 1953, ktorá sa nachádza na Holubyho ulici číslo 5. Jej zriaďovateľom je Bratislavský samosprávny kraj a plní funkciu metodického centra pre verejné mestské a obecné knižnice Malokarpatského regiónu a časť Záhoria, ako napríklad pre okresy Pezinok, Malacky a Senec. Knižniciam poskytuje odbornú metodickú pomoc, vykonáva štatistické vykazovanie a rozbory a koordinuje bibliografickú činnosť. Malokarpatská knižnica plní aj funkciu krajskej knižnice pre Bratislavský kraj.
Dňa 1. augusta 1991 bola otvorená nová budova s vchodom z Jesenského ulice.
Je rozdelená na oddelenie pre deti a mládež a oddelenie pre dospelých. Čitateľom knižnice sa môže stať každý občan Slovenska po zaplatení členského, ktoré platí na 1 rok.
Pobočka knižnice.
Od 29. mája 2018 má svoju pobočku aj v historickej mestskej časti Cajla, na Cajlanskej ulici číslo 88.
Štatistiky.
Knižnica má viac ako 4000 zaregistrovaných čitateľov, z toho asi 1700 čitateľov tvoria deti. Ročne knižnicu navštívi takmer 35 000 návštevníkov.
Európska ženská basketbalová liga

Európska ženská basketbalová liga, skratka EWBL (z angl. "European Women's Basketball League") je európska basketbalová tímová súťaž žien, sústreďujúca sa na tímy zo Strednej, Východnej a Severnej Európy. Do roku 2018 niesla názov Východoeurópska ženská basketbalová liga (EEWBL).
Formát EWBL je založený na súťaži European Youth Basketball league, ktorú schválila Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Organizuje ju Riadiaci výbor EWBL, sídliaci v lotyšskej Rige. Súťaž vznikla v roku 2015. Je prvou medzinárodnou súťažou, ktorá sezónu organizuje v troch turnajových blokoch, aby tak boli redukované cestovné a ubytovacie náklady. Najúspešnejšími klubmi súťaže sú TTT Riga a Good Angels Košice, ktoré obe v nej zvíťazili 2-krát. TTT Riga má tiež dve druhé miesta.
Vajanského vodopád

Vajanského vodopád je ľadovcový vodopád selektívneho typu vo Vysokých Tatrách, ktorý sa nachádza na dolnej terase skalného prahu medzi Kôprovou a Temnosmrečinskou dolinou.
Charakteristika.
Vajanského vodopád má výšku okolo 30 metrov a tvorí ho Temnosmrečinský potok tečúci z Nižného Temnosmrečinského plesa. Voda padá zo skalného prahu v nadmorskej výške 1620 m n.m. v závere Temnosmrečinskej doliny v lokalite Temné smrečiny. Podložie je tvorené granodioritom.
Theodora (prvé meno)

Theodora alebo Teodora (grécky: Θεοδώρα, "Theodóra"/"Theodora") je ženské meno gréckeho pôvodu odvodené zo slov "theos" (θεός) - Boh, Boží a "dóron" (δῶρον) - dar, znamená Boží dar. Prvýkrát sa vyskytlo u Mykénskych Grékov. Meno Dorota (grécky: Δωροθέα, "Dōrothea") obsahuje rovnaké písmená v opačnom slede. Mužská podoba mena znie Teodor/Theodor.
Meniny v rozšírenom kalendári na Slovensku má 9. novembra.
La Gioia

La Gioia (doslova "Radosť") je názov slovenského pop operného tria. Vznik skupiny v roku 2008 podnietila inšpirácia pop vokálnou skupinou Il Divo. Repertoár formácie La Gioia tvoria známe skladby pop music, upravené do operných aranžmánov. Skupina od svojho založenia pôsobila v zostave – Peter Ďurovec (spevák – barytón), Peter Ševčík (spevák – barytón) a Matej Vaník (spevák – tenor). V roku 2021 skupinu opustil Peter Ďurovec, novým členom tria sa stal Martin Vetrák (spevák – tenor).
Základom repertoáru formácie La Gioia sú piesne slovenskej, českej a svetovej populárnej, muzikálovej a filmovej hudby, upravené pre spev v opernom štýle bel canto. Pôvodné texty skladieb sú prekladané do španielčiny, latinčiny, francúzštiny či taliančiny. Vďaka forme svojej umeleckej prezentácie predstavuje La Gioia unikátny počin na hudobnej scéne v rámci strednej Európy. La Gioia vydala niekoľko hudobných CD-nosičov, vrátane živého záznamu z ich vlastného koncertného projektu Rockové balady. Skupina každoročne absolvuje niekoľko koncertov a galakoncertov nielen na Slovensku, ale aj v zahraničí.
Stará hora (Pezinok)

Stará hora (nem. "Altenberg") je vrch a vinohradnícky hon pri meste Pezinok. Podľa tradície sa považuje za lokalitu z najstaršími vinohradmi v pezinskom chotári. V 17. storočí sa na vrchu rozkladali vinohrady, ktoré niesli názov "Alterperg", "Mitterperg", "Wimpereg" a "Grefty".
História.
Na svahoch vrchu Stará hora bol vysadený jeden z mála starých vinohradov o ktorom vieme, kedy sa tak stalo. Bol to vinohrad "Neuberg" v roku 1615. Táto lokalita bola neskôr premenovaná na tzv. Grefty, čo je pôvodne chorvátsky názov, ktorý sa okrem Pezinka vyskytuje napríklad aj v Šenkviciach a Modre.
Zaujímavosti.
Je výnimočnou lokalitou s charakteristickými pôdnymi a klimatickými vplyvmi. Na svahu vrchu sa nachádza aj súkromná stredomorská záhrada s levanduľou, ktorá každoročne počas festivalu Víno a levanduľa privíta veľké množstvo návštevníkov.
Stará hora

Stará hora môže byť:
Zohorský kanál

Zohorský kanál alebo Záhorský kanál je vodný tok IV. rádu na Záhorí, lemuje západnú časť okresu Malacky. Do Maliny ústi pri obci Zohor ako jej pravostranný prítok s dĺžkou 31,334 km a plochou povodia 137,347 km², v nadmorskej výške 
Počiatok.
V nive Moravy (časť Borskej nížiny) sa jeho koryto odčleňuje od Malolevárskeho kanála, blízko obce Malé Leváre vo výške , v oblasti Biele jamy ().
Opis toku.
Tesne po vzniku priberá ľavostranný Topoľový potok, tečie južným smerom popri hrádzi Moravy, následne sa stáča na juhozápad, napája malé jazierko a ochvíľu priberá ďalší ľavostranný prítok, Levársky potok. Kúsok po sútoku podteká hrádzu rieky Rudavy a tečie ďalej na juhozápad, ústi do neho ľavostranný Starý kanál a vteká do oblasti močiarov a mokradí. Priberá menší pravostranný prítok a následne sa od jeho pravého brehu odčleňuje koryto, ktoré ústi do Moravy. Neďaleko Gajar napája rybník, do ktorého ústi ľavostranná Kyselica a po chvíli priberá aj pravostranné rameno Ohrady. Pokračuje ďalej južným smerom, priberá Záhumenický kanál, stáča sa na západ a vzápätí zase na juh. Urobí zopár polmeandrov, priberá na vodnatosti z vôd Čongerského kanála (ústi zľava) a kúsok od sútoku napája jazero Pruxe. Tečie stále na juh, ústia do neho zľava: Lúčny kanál a hneď aj Lúčky a staré rameno Lúčiek. Po chvíli napája vodnú nádrž Centnúz, z ktorej vyteká na juhovýchod a v oblasti Lábskeho jazera priberá ďalší ľavostranný kanál a následne aj výtok zo spomínaného jazera. Podteká železničnú trať 113 Zohor – Záhorská Ves a pokračuje ďalej na juh. Stočí sa nachvíľku na juhovýchod, priberá zľava Močiarku a bezmenný kanál a po sútokoch koryto už definitívne smeruje na juh. Pred ústim ešte priberie sprava svoj najväčší prítok – Vysocký kanál, preteká prečerpávacou stanicou s kapacitou 10 m³/s umiestnenou na hrádzi Moravy a v nadmorskej výške ústi sprava do rieky Maliny.
Pneumatika (rozlišovacia stránka)

Pneumatika môže byť: