Náboženstvo Sumeru

Náboženstvo Sumeru bolo náboženstvo, ktoré vyznávali obyvatelia Sumeru, prvej gramotnej civilizácie v starovekej Mezopotámii. Sumeri považovali svoje božstvá za zodpovedné za všetky záležitosti týkajúce sa prírodného a spoločenského poriadku. 
Prehľad.
Pred nástupom kráľovskej moci v Sumeri mestským štátom fakticky vládli teokratickí kňazi a náboženskí úradníci. Neskôr túto úlohu nahradili králi, ale kňazi mali naďalej veľký vplyv na sumerskú spoločnosť. V raných dobách boli sumerské chrámy jednoduché jednopriestorové stavby, niekedy postavené na vyvýšených plošinách. Ku koncu sumerskej civilizácie sa z týchto chrámov stali zikkuraty, čo boli vysoké stupňovité stavby so svätyňami na vrcholoch.
Sumeri verili, že vesmír vznikol sériou kozmických zrodení, napríklad bohov. Najskôr Nammu, prvotné vody, zrodili Ki (zem) a An (nebo), ktorí sa spolu spojili a splodili syna menom Enlil. Enlil oddelil nebo od zeme a vyhlásil zem za svoje panstvo. Verilo sa, že ľudí stvoril AnKi alebo Enki, syn An a Ki.
Nebo bolo vyhradené výlučne pre božstvá a verilo sa, že po smrti sa duchovia všetkých smrteľníkov bez ohľadu na ich správanie za života dostanú do Kuru, chladnej, tmavej jaskyne hlboko pod zemou, ktorej vládla bohyňa Ereškigal a kde jedinou dostupnou potravou bol suchý prach. V neskorších dobách sa verilo, že Ereškigal vládne spolu so svojím manželom Nergalom, bohom smrti.
Medzi hlavné božstvá sumerského panteónu patrili An, boh nebies, Enlil, boh vetra a búrky, AnKi Enki, boh vody a ľudskej kultúry, Ninhursag, bohyňa plodnosti a zeme, Utu, boh slnka a spravodlivosti, a jeho otec Nanna, boh mesiaca. Počas Akkadskej ríše bola Inanna, bohyňa sexu, krásy a vojny, široko uctievaná v celom Sumeri a objavovala sa v mnohých mýtoch vrátane slávneho príbehu o jej zostupe do podsvetia.
Sumerské náboženstvo silne ovplyvnilo náboženské predstavy neskorších mezopotámskych národov; jeho prvky sa zachovali v mytológiách a náboženstvách Churritov, Akkadčanov, Babylončanov, Asýrčanov a ďalších kultúrnych skupín Blízkeho východu.
Kozmológia.
Sumeri si predstavovali vesmír ako uzavretú kupolu obklopenú prvotným slaným morom. Pod pevninou, ktorá tvorila základňu kupoly, existoval podzemný svet a sladkovodný oceán nazývaný Abzu. Božstvo kopulovitej nebeskej klenby sa volalo An, božstvo zeme sa volalo Ki. Najprv sa verilo, že podzemný svet je predĺžením bohyne Ki, ale neskôr sa vyvinul do konceptu Kur. Prvotné slané more bolo pomenované Nammu, ktoré sa v období Ur III a po ňom stalo známym ako Tiamat.
Príbeh o stvorení sveta.
Hlavným zdrojom informácií o sumerskom mýte o stvorení je prológ k epickej básni "Gilgameš, Enkidu a podsvetie", ktorý stručne opisuje proces stvorenia sveta: Pôvodne existovalo len Nammu, prvotné more. Potom Nammu zrodil An, nebo, a Ki, zem. An a Ki sa navzájom spojili, čo spôsobilo, že Ki porodil Enlila, boha vetra, dažďa a búrky. Enlil oddelil An od Ki a odňal si zem ako svoje panstvo, zatiaľ čo An nebo.
Nebo.
Starovekí Mezopotámci považovali oblohu za sériu kupol (zvyčajne troch, ale niekedy aj siedmich), ktoré pokrývajú plochú zem. Každá kupola bola z iného druhu drahého kameňa. Najnižšia nebeská kupola bola z jaspisu a bola domovom hviezd. Najvyššia a najvzdialenejšia nebeská kupola bola z kameňa luludānītu a bola personifikovaná ako An, boh neba. Nebeské telesá boli prirovnávané aj ku konkrétnym božstvám, planéta Venuša bola napríklad považovaná za Inannu, Slnko bolo jej bratom Utu a Mesiac bol ich otcom Nanna. Obyčajní smrteľníci nemohli ísť do neba, pretože to bolo sídlom výlučne bohov. Namiesto toho po smrti človeka jeho duša odišla do Kuru (neskôr známeho ako Irkalla), temného tienistého podsvetia, ktoré sa nachádzalo hlboko pod povrchom zeme.
Posmrtný život.
Sumerský posmrtný život sa odohrával v temnej jaskyni, ktorá sa nachádzala hlboko pod zemou. Verilo sa, že obyvatelia pokračujú v „tienistej verzii života na zemi". Táto ponurá oblasť bola známa ako Kur, a verilo sa, že mu vládne bohyňa Ereškigal. Všetky duše odchádzali do rovnakého posmrtného života a činy človeka počas života nemali vplyv na to, ako sa s ním bude zaobchádzať v budúcom svete.
Verilo sa, že duše v Kúre nejedia nič iné ako suchý prach a rodinní príslušníci zosnulého rituálne liali libácie do hrobu mŕtveho cez hlinenú rúrku, čím umožňovali mŕtvemu piť. Napriek tomu existujú domnienky, podľa ktorých boli poklady v bohatých hroboch určené ako obety pre Utu a Anunnaki, aby sa zosnulému dostalo v podsvetí osobitnej priazne. Počas tretej dynastie Ur sa verilo, že zaobchádzanie s človekom v posmrtnom živote závisí od toho, ako bol pochovaný. S tými, ktorí mali honosný pohreb, sa bude zaobchádzať dobre, ale tí, ktorí boli pochovaní zle, sa budú mať zle a verilo sa, že budú prenasledovať živých.
Verilo sa, že vstup do Kuru sa nachádza v pohorí Zagros na ďalekom východe. Mal sedem brán, cez ktoré musela prejsť duša. Strážcom brány bol boh Neti. Ereškigalovým "sukkalom" alebo poslom bol boh Namtar. "Galla" boli démoni, o ktorých sa verilo, že prebývajú v podsvetí, ich hlavným cieľom bolo zrejme ťahať nešťastných smrteľníkov späť do Kuru. Často sa spomínajú v magických textoch. V niekoľkých zachovaných básňach sa opisuje, ako galla ťahá boha Dumuziho do podsvetia. Neskorší Mezopotámci poznali toto podsvetie pod východosemitským názvom Irkalla. V akkadskom období bola úloha Ereškigala ako vládcu podsvetia pridelená Nergalovi, bohu smrti. Akkadčania sa pokúsili zosúladiť túto dvojitú vládu nad podsvetím tým, že z Nergala urobili Ereškigalovho manžela.
Panteón.
Vývoj.
Všeobecne sa uznáva, že sumerská civilizácia sa začala niekedy medzi rokmi približne 4500 až 4000 pred Kr., ale najstaršie historické záznamy pochádzajú až z obdobia okolo roku 2900 pred Kr. Sumeri pôvodne vyznávali polyteistické náboženstvo, pričom antropomorfné božstvá predstavovali kozmické a pozemské sily v ich svete. Najstaršia sumerská literatúra z tretieho tisícročia pred naším letopočtom uvádza štyri základné božstvá: An, Enlil, Ninhursag a Enki. Verilo sa, že tieto rané božstvá sa k sebe občas správajú zlomyseľne, ale vo všeobecnosti sa považovali za subjekty zapojené do kooperatívneho tvorivého poriadku.
V polovici tretieho tisícročia pred Kr. sa sumerská spoločnosť viac urbanizovala. V dôsledku toho začali sumerské božstvá strácať svoje pôvodné spojenie s prírodou a stali sa patrónmi rôznych miest. Každý sumerský mestský štát mal svoje špecifické božstvo patróna, o ktorom sa verilo, že chráni mesto a bráni jeho záujmy. Boli nájdené zoznamy veľkého počtu sumerských božstiev. Ich poradie dôležitosti a vzťahy medzi božstvami sa skúmali pri štúdiu klinopisných tabuliek.
Koncom 2. tisícročia pred Kr. si Sumerov podmanili Akkadčania. Akkadčania synkretizovali svojich vlastných bohov so sumerskými, čo spôsobilo, že sumerské náboženstvo nadobudlo semitské črty. Mužské božstvá sa stali dominantnými a bohovia úplne stratili svoje pôvodné spojenie s prírodnými javmi. Ľudia začali vnímať bohov ako ľudí žijúcich vo feudálnej spoločnosti s triednou štruktúrou. Mocné božstvá, ako napríklad Enki a Inanna, začali byť vnímané ako božstvá, ktoré dostávajú svoju moc od hlavného boha Enlila.
Hlavné božstvá.
Väčšina sumerských božstiev patrila do klasifikácie nazývanej "Anunna" (potomkovia An), zatiaľ čo sedem božstiev vrátane Enlila a Inanny patrilo do skupiny „sudcov podsvetia" známych ako "Anunnaki" (potomkovia An + Ki). Počas tretej dynastie v Ure sumerský panteón údajne zahŕňal šesťdesiat krát šesťdesiat (3600) božstiev.
Enlil bol bohom vzduchu, vetra a búrky.  Bol tiež hlavným bohom sumerského panteónu a patrónom mesta Nippur. Jeho hlavnou manželkou bola Ninlil, bohyňa južného vetra, ktorá bola jedným z patrónskych božstiev mesta Nippur a verilo sa, že sídli v tom istom chráme ako Enlil. Ninurta bol synom Enlila a Ninlil. Bol uctievaný ako boh vojny, poľnohospodárstva a jeden zo sumerských bohov vetra. Bol patrónom mesta Girsu a jedným z patrónových božstiev Lagašu. „Sumerské mestá mali každé svojich vlastných bohov, ale uznávali nadradenosť... Enlila".
Enki bol bohom sladkej vody, mužskej plodnosti a poznania. Jeho najdôležitejším kultovým centrom bol chrám E-abzu v meste Eridu. Bol patrónom a stvoriteľom ľudstva a patrónom ľudskej kultúry. Jeho hlavnou manželkou bola Ninhursag, sumerská bohyňa zeme. Tá bola uctievaná v mestách Keš a Adab.
Inanna bola sumerská bohyňa lásky, sexuality, prostitúcie a vojny.  Bola božským zosobnením planéty Venuše, rannej a večernej hviezdy. Jej hlavným kultovým centrom bol Eannin chrám v Uruku, ktorý bol pôvodne zasvätený Anovi. Zbožštení králi mohli s kňažkami znovu uzavrieť manželstvo Inanny a Dumuziho. Údaj o jej pôvode sa líši, vo väčšine mýtov sa zvyčajne predstavuje ako dcéra Nanny a Ningala, ale v iných príbehoch je dcérou Enkiho alebo An spolu s neznámou matkou. Sumeri o nej mali viac mýtov ako o ktoromkoľvek inom božstve. Mnohé z mýtov, ktoré sa jej týkajú, sa točia okolo jej pokusov uzurpovať si kontrolu nad doménami iných božstiev.
Utu bol bohom slnka, ktorého hlavným centrom uctievania bol chrám E-babbar v Sippare. Utu bol považovaný najmä za sprostredkovateľa spravodlivosti. Verilo sa, že chráni spravodlivých a trestá zlých. Nanna bol bohom mesiaca a múdrosti. Bol otcom Utu a jedným z patronátnych božstiev mesta Ur. Mohol byť aj otcom Inanny a Ereškigal. Ningal bola Nannova manželka a zároveň matka Utu, Inanny a Ereškigal.
Ereškigal bola bohyňou sumerského podsvetia, ktoré bolo známe ako Kur. Bola staršou sestrou Inanny. V neskorších mýtoch bol jej manželom boh Nergal. Strážcom brány podsvetia bol boh Neti. 
Nammu bola bohyňa predstavujúca prvotné vody (Engur), ktorá zrodila An (nebo) a Ki (zem) a prvé božstvá. Hoci je zriedkavo doložená ako predmet kultu, pravdepodobne zohrávala ústrednú úlohu v ranej kozmogónii Eridu a v neskorších obdobiach sa naďalej objavovala v textoch súvisiacich s exorcizmami. An bol predkom všetkých ostatných hlavných božstiev a pôvodným patrónom Uruku.
Väčšina hlavných bohov mala tzv. "sukkala", menšie božstvo, ktoré slúžilo ako ich vezír, posol alebo vrátnik.