burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Wonder Woman (album)

Wonder Woman je šiesty štúdiový album slovenskej speváčky Dominiky Mirgovej, ktorý vyšiel 1. decembra 2023 pod značkou Talizman s.r.o.. Nahrávka obsahuje 12 skladieb. Album vyšiel po troch rokoch od prechádzajúceho štúdiového albumu – "Noačo?!". Na albume sa nachádza sedem ženských spoluprác, medzi inými s Tinou, Celeste Buckingham, Anitou Soul, Monikou Bagárovou a Ronie. Z albumu vyšlo 9 videosinglov.
Turné k albumu s názvom "Wonder Woman TOUR" sa uskutočnilo v apríli 2024 v troch slovenských mestách.
Vydanie a predaj.
Album sa dostal do predpredaja spolu s merchom 14. novembra 2023 prostredníctvom internetového obchodu Ruka Hore. Album vyšiel následne 1. decembra 2023.
Dizajn albumu.
Vizuálu albumu dominuje hnedá farba. Album vyšiel na CD vo forme 4-panelového digipaku s jedným pravým zásobníkom bez vnútornej brožúry. O grafiku obalu albumu sa postaral ADiss.
Nahrané skladby.
Album uviedol 26. marca 2023 debutový singel s rovnomenným názvom „Wonder Woman“. Dátum vydania prepracovaného videoklipu sa natiahol, keďže prvá verzia videoklipu Dominiku neuspokojila. Ide o doteraz jej najdrahší projekt.
V máji 2023 nasledovali single „Rezumé“ a „Kúsok šťastia“. V septembri vyšiel štvrtý singel „Zanzibar“, V novembri singel „Ségra“ a v decembri vyšli hneď 3 videoklipy, a to ku skladbám „Broken Heart“, „Venuša“ a rómskej skladbe „Šukar gili“, ktorá je zatiaľ najúspešnejším singlom z albumu. Singel debutoval v rebríčku SK - SINGLES DIGITAL - TOP 100 na 2. mieste. Videoklip sa dostal na vrchol rebríčka YouTube trendings na Slovensku, pričom hranicu milión zhliadnutí prekonal za 19 dní.
Vo februári 2024 vyšiel videoklip ku skladbe „Bday“ v spolupráci s Ronie.
V hre je láska

V hre je láska () je turecký romantický seriál, v ktorom hlavné postavy stvárňujú herečka Elçin Sangu a herec Barış Arduç. Na Slovensku seriál vysielala TV Doma od 1. augusta 2023 do 19. decembra 2023 od pondelka do piatka o 19:00 v dvoch častiach za sebou.
Dej.
Mladá Defne ("Elçin Sangu") pracuje ako čašníčka v jednej z istanbulských reštaurácií. Jedného dňa sa v tejto reštaurácii ocitne aj bohatý podnikateľ Ömer İplikçi ("Barış Arduç"), ktorý sem prišiel na rande so ženou, ktorú mu dohodila jeho teta Neriman ("Nergis Kumbasar"). Tá totiž sľúbila svojmu svokrovi Hulusimu ("Ferdi Merter"), že Ömera čo najskôr ožení, aby neprišla spolu so svojím manželom o majetok jeho otca. Ömer sa na stretnutí s neznámou ženou nezachová veľmi galantne. Priamo pred ňou totiž pobozká čašníčku Defne, aby to vyzeralo tak, že Defne je jeho priateľka. Všetko to vidí Neriman a rozhodne sa navrhnúť Defne obchod. Tá spočiatku váha, ale keďže potrebuje súrne zohnať veľké množstvo peňazí, aby oslobodila svojho brata Serdara ("Osman Akça"), ktorého uniesli, pretože nesplácal svoje dlhy, rozhodne sa Nerimaninu ponuku prijať a nastúpiť do Ömerovej firmy ako jeho nová sekretárka. Ich cesty sa tak opäť stretnú. Lenže všetko je to ešte oveľa, oveľa komplikovanejšie. Defne spočiatku príde veľmi ťažké predstierať záujem o Ömera, keďže v skutočnosti je už dlhší čas zapozeraná do Sinana ("Salih Bademci"), Ömerovho spoločníka vo firme, ktorý je až po uši zamilovaný do dlhoročnej kamarátky Yasemin ("Sinem Öztürk"), ktorá si zase robí zálusk na Ömera. Najväčší problém však nastane vtedy, keď si Defne uvedomí, čo v skutočnosti cíti a plameň lásky sa napokon rozhorí práve medzi ňou a Ömerom.
Hlboký potok (prítok Oľšavy)

Hlboký potok je potok v geomorfologickom celku Východoslovenská pahorkatina a v geomorfologickom podcelku Podvihorlatská pahorkatina v regióne Dolný Zemplín v Košickom kraji v okrese Sobrance. Je ľavostranným prítokom Oľšavy. Má dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Začína sa sútokom zdrojníc v južnej časti územia obce Husák v priamo na štátnej slovensko-ukrajinskej hranici v lesnom extraviláne na južnom okraji lesa Jedľová jama v okrese Sobrance v Košickom kraji. Východná zdrojnica pramení v na území Slovenska v tesnej blízkosti slovensko – ukrajinskej štátnej hranice, tečie smerom k tejto štátnej hranici, pokračuje po štátnej hranici až po sútok zdrojníc. Severná zdrojnica pramení tiež v a preteká až po sútok zdrojníc územím Slovenska.
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie juhozápadným smerom po štátnej slovensko-ukrajinskej hranici vo východnej časti územia obce Husák cez lesný extravilán, v priberá pravostranný bezmenný prítok, v opúšťa štátnu slovensko-ukrajinskú hranicu a na južnom úpätí lesa Lazy vteká na územie obce Husák. V priberá pravostranný bezmenný prítok, pravým brehom obmýva úpätie lesa Koreň, v opúšťa územie obce Husák, vteká na územie obce Vyšné Nemecké a zároveň priberá bezmenný ľavostranný prítok, v priberá pravostranný prítok Medový potok a vteká do poľnohospodárskeho extravilánu obce Vyšné Nemecké. Pravým brehom obmýva intravilán časti obce Močidlá v obci Vyšné Nemecké, ľavým brehom obmýva úpätie vrchu a lesa Horvátov vrch so , pravým brehom obmýva úpätie vrchu a lesa Baňa so , na hornom konci intravilánu časti obce Močidlá v ústi do Oľšavy ako jej ľavostranný prítok. Pramení a preteká na území obce Husák a ďalej tečie a ústi na území obce Vyšné Nemecké v okrese Sobrance. Má jeden dôležitejší prítok: Medový potok. 
Pôvod názvu.
Motivantom pomenovania vodného toku bola jeho vlastnosť vyjadrená v slove "hlboký" vo význame "nie plytký, majúci značnú hĺbku". Z prídavného mena "hlboký" po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Hlboký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Hlboký potok bolo štandardizované v roku 1976.
Zajačia hora (Šarišská vrchovina)

Zajačia hora () je vrch v Šarišskej vrchovine, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti. Leží nad obcou Miklušovce, približne juhozápadne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa na južnom okraji vrchoviny, v geomorfologickom podcelku Sedlická brázda. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Prešov a na katastrálnom území obce Miklušovce. Najbližším sídlom sú na južnom úpätí situované Miklušovce, západne sa nachádza Klenov, severne Kvačany a východne Sedlice. 
Opis.
Zajačia hora leží v južnej časti Sedlickej brázdy, v hrebeni vedúcom juhovýchodným smerom od vrchu Mestické () cez Banský vrch () a Úboč (). Severne sa nachádza Bekovec (), Zadný dol (), Nad dolinkami (), Osičie () a Grejnár (), západne Banský vrch (), Úboč (), Mestické (), Čierna hora (), Roháčka (), Holý hŕbok () a Bystrá (), južne Šľuchta (), Bujanov (), Suchý vrch () a Bokšov () a východne Somár (), Bodrova hora (), Rešetka () a Kopce (). Oblasť patrí do povodia rieky Hornád, kde vodu odvádza potok Sopotnica a jej prítoky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. Na vrchole stojí telekomunikačný stožiar.
Výhľady.
Nevýrazný plochý vrchol pokrýva lúka, ktorá umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je vidieť okolité vrcholy Šarišskej vrchoviny a blízku Čiernu horu, no tiež Slanské vrchy, Čergov, Bechureň a Branisko.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný z blízkej obce Miklušovce.
Veronika včasná

Veronika včasná () je jednoročná alebo dvojročná bylina z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Jej prirodzený areál sa rozprestiera od Európy po Kaukaz a severozápadnú Afriku. 
Opis.
Veronika včasná je jednoročná až dvojročná žliazkatá bylina, vysoká 5 až 30 cm. Byľ je vzpriamená, často už od bázy rozkonárená, oblá, v spodnej časti červenkastá.
Protistojné listy sú v dolnej časti stonky krátko stopkaté, vyššie takmer sediace. Čepele listov sú široko vajcovité, na báze zaokrúhlené až plytko srdcovité, hlboko vrúbkovane pílkovité a na vrchole končisté. Na líci sú tmavozelené, lesklé a na rube fialkasté.
Kvety sú usporiadané v riedkom koncovom strapci, ktorý zaberá väčšiu časť rastliny. Štvorpočetná tanierovitá koruna má v priemere 4 až 6 mm, je sýtomodrá a tmavšie žilkovaná. Každý kvet má dve modrasté tyčinky a čnelku s pologuľatou bliznou, ktorá výrazne prevyšuje výkroj na tobolke. Kvetné stopky sú rovnako dlhé ako listene a trocha dlhšie ako kalich. Dolné listene sú podobné listom, horné sú podlhovasto kopijovité. Štyri diely kalicha sú podlhovasto vajcovité, žliazkaté, dlhé do 5 mm.
Široko elipsovité a roztrúsene žliazkaté tobolky sú mierne stlačené, rovnako dlhé ako kalich a na vrchole plytko vykrojené. Žltkasté oválne semená sú veľké do 1 mm.
Rozšírenie.
Prirodzený areál rozšírenia veroniky včasnej sa rozprestiera od Európy cez Turecko po Kaukaz a severozápadnú Afriku. Na Slovensku je roztrúsená v najteplejších oblastiach panónskej oblasti a v karpatskom predhorí. Najsevernejšia položená lokalita je v Popradskej kotline. Najvyššie zaznamenaný výskyt bol vo výške 748 m n. m. v Malých Karpatoch, v oblasti vrchu Vápenná.
Výskyt.
Veronika včasná obsadzuje vhodné stanovištia od nížin po pahorkatiny, výnimočne až po horský stupeň. Rastie na vápencoch, dolomitoch, vzácne aj na andezitoch, na teplých trávnatých stráňach, piesočnatých poliach, úhoroch, na humus chudobnejších, kamenistých, piesočnatých alebo hlinitých pôdach. Kvitne od marca do mája a na poliach je považovaná za burinu.
Klára a Slnko

Klára a Slnko je román, dielo držiteľa Nobelovej ceny za literatúru v roku 2017, románopisca, scenáristu a skladateľa Kazua Ishiguru. Formálne je román v žánri vedeckej fantastiky, v ktorom rozpráva príbeh v prvej osobe robot – umelá priateľka Klára. Jedného dňa si ho kúpia rodičia ťažko chorej tínedžerky, ktorej má vypĺňať samotu. Text románu je písaný vecným štýlom, hlavnou tvorivou metódou je vecný opis a realistické rozprávanie v budúcnosti.
4′33″

4′33″ (čítaj ako "four minutes, thirty-three seconds" = „štyri minúty, tridsaťtri sekúnd“ alebo len "four thirty-three" = „štyri tridsaťtri“) je trojdielna kompozícia amerického skladateľa aleatorickej experimentálnej hudby Johna Caga. Bola skomponovaná v roku 1952 pre akýkoľvek nástroj alebo kombináciu nástrojov a partitúra prikazuje interpretom nehrať na svojich nástrojoch počas celej dĺžky skladby počas troch častí. Skladba pozostáva zo zvukov prostredia, ktoré poslucháči počujú, keď sa hrá, hoci sa bežne vníma ako „štyri minúty a tridsaťtri sekúnd ticha“ Názov skladby sa vzťahuje na celkovú dĺžku v minútach a sekundách daného predstavenia, "4′33″" je celková dĺžka prvého verejného predstavenia.
Vznikla okolo rokov 1947 – 1948, keď skladateľ pracoval na diele "Sonatas and Interludes", "4′33″" sa stal pre Caga stelesnením jeho myšlienky, že každý sluchový zážitok môže predstavovať hudbu. Bolo to tiež odrazom vplyvu zen-budhizmu, ktorý Cage študoval od konca 40. rokov 20. storočia. V rozhovore v roku 1982 a pri mnohých iných príležitostiach Cage uviedol, že „4′33″“ bolo podľa jeho názoru jeho najdôležitejším dielom. "The New Grove Dictionary of Music and Musicians" opisuje "4′33″" ako Cagov „najslávnejší a najkontroverznejší výtvor“.
Ryan Paris

Fabio Roscioli (* 12. marec 1953, Rím, Taliansko), známy pod pseudonymom Ryan Paris, je taliansky spevák, skladateľ, hudobník a herec, ktorý si v roku 1983 získal medzinárodnú popularitu po celom svete vďaka singlovému hitu „Dolce Vita“, ktorý napísal a produkoval Pierluigi Giombini.
Kariéra.
„Dolce Vita“ vyšla v Spojenom kráľovstve prostredníctvom vydavateľstva Carrere Records, distribuovaná bola spoločnosťou RCA a strávila desať týždňov v rebríčku UK Singles Chart, pričom sa umiestnila na 5. mieste. Nahrávka dosiahla 1. miesto vo Francúzsku, Belgicku, Holandsku, Dánsku, Nórsku, Španielsku a 3. miesto v Nemecku. Ryan Paris pokračoval vo vydávaní platní aj v polovici 80. a 90. rokov 20. storočia. V roku 2010 sa vrátil s novou piesňou „I Wanna Love You Once Again“, ktorú napísal a zložil s produkciou Eddyho Mi Amiho. Na konci toho roku Paris koprodukoval remix „Dolce Vita“, ktorý sa umiestnil na 54. mieste v oficiálnom francúzskom klubovom rebríčku.
V roku 2013 pieseň „Sensation of Love“, ktorú napísal a produkoval Paris, vydal ako singel bulharský umelec Miroslava Kostadinova, pričom sa umiestnila na 15. mieste v oficiálnom bulharskom rebríčku CD. V marci 2014 vyšla nová verzia piesne s atmosférou 80. rokov v koprodukcii Parisa spolu s Eddym Mi Amim a naspievaná v duete s Valerie Florovou.
Paris pokračuje v nahrávaní a produkcii piesní; medzi jeho posledné vydania patria piesne „You Are My Life“, „Buonasera Dolce Vita“ a „Love on Ice“. V decembri 2017 Paris zaspieval „Dolce Vita“ v katalánskom jazyku pre "Fundació la Marato". Túto verziu produkoval Jordi Cubino (David Lyme) a bola zaznamenaná ako charitatívny singel v prospech nadácie, pričom výťažok bol použitý na štúdium niekoľkých ľudských chorôb.
Dolce Vita (skladba)

„Dolce Vita“ je debutový singel talianskeho italo-disco speváka Ryana Parisa vydaný v roku 1983 prostredníctvom vydavateľstva Discomagic Records.
Vývoj a nahrávanie.
V rozhovore pre "Europe's Stars of '80s Dance Pop Vol. 2" skladateľ Pierluigi Giombini vysvetlil vývoj piesne:
V rozhovore z roku 2007 Paris opísal pozadie nahrávania piesne:
Hudobné video.
Videoklip sa natáčal v Paríži.
Veronika trojlaločná

Veronika trojlaločná () je jednoročná poliehavá bylina z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Jej prirodzený areál sa rozprestiera od strednej a južnej Európy po Turecko.
Opis.
Veronika trojlaločná je jednoročná bylina, dlhá 5 až 20 cm. Byľ je spravidla poliehavá, na vrchole vystúpavá, riedko rozkonárená a chlpatá. Je podobná veronike laločnatej a veronike brečtanolistej.
Krátkostopkaté listy sú hrubé, takmer dužinaté, všetky širšie ako dlhšie. Tmavozelené čepele sú na báze spravidla uťaté, niekedy plytko srdcovité, tri až päť laločné, s hlbokými zárezmi a na líci aj na rube roztrúsene chlpaté.
Kvety vyrastajú jednotlivo v pazuchách listeňov. Tmavomodrá štvorpočetná koruna má v priemere 4 až 6 mm, v ústi je výrazne biela a kvetné lupienky sú tmavo žilkované. Obsahuje dve tyčinky so sýtomodrými peľnicami a jednu čnelku, dlhú asi 1 mm. Štyri diely kalicha sú srdcovité, dlhé do 5 mm, zvonku na celej ploche husto páperisté, na okraji krátko a husto brvité. Chlpaté kvetné stopky sa po odkvitnutí nepredlžujú a pri dozretí sú dvakrát dlhšie ako kalich.
Tobolky sú na vrchole uťaté. Žltosivé elipsovité semená sú výrazne rebrované a hlboko preliačené.
Kvitne od marca do mája.
Rozšírenie a výskyt.
Prirodzený areál veroniky trojlaločnej sa rozprestiera od strednej a južnej Európy po Turecko. Na Slovensku je hojnejšia len na Devínskej Kobyle a v okolí Štúrova. Veľmi vzácna je na Záhorskej nížine, v okolí Šiah a v západných predhoriach Karpát.
Veronika trojlaločná najčastejšie rastie na suchých slnečných stanovištiach v nížinnom stupni. Vyskytuje sa na poliach, vo viniciach, na výslnných stráňach a narušených miestach. Obľubuje výhrevné, výživné, vápenaté, zásadité až neutrálne, humózne, hlinitopiesočnaté pôdy. 
Ochrana.
Na Slovensku sa považuje za ohrozený taxón.
Sopková

Sopková () je vrch v Šarišskej vrchovine, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti. Leží nad obcou Široké, približne západne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa na západnom okraji vrchoviny, v geomorfologickom podcelku Širocká brázda. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Prešov a na katastrálnom území obce Široké. Najbližším sídlom je na južnom úpätí situované Široké, východne sa nachádzajú Fričovce a severne Šindliar. 
Opis.
Sopková leží v západnej časti Širockej brázdy, na konci rázsochy vedúcej východným smerom z Patrie (). Severne sa nachádza Homôľka (), Suchý vrch (), Príkry hrb (), Mindžová () a Galia (), východne Hradisko (), Jakubovianska hora (), Vtáčia hora () a Ostrý vrch (), južne Zimná hora (), Za horou (), Kamenčie (), Zadný Moravec () a Brezová () a západne Zvolanská (), Patria (), Nad Bučom () a Smrekovica (). Oblasť patrí do povodia rieky Hornád, presnejšie jeho prítoku Svinka. Tá odvodňuje juhovýchodné svahy, voda zo severných častí odteká Kanným potokom. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Nevýrazný vrchol pokrýva lúka, ktorá umožňuje okolitým porastom čiastočne obmedzený rozhľad. Pri vhodných podmienkach je vidieť okolité vrcholy Šarišskej vrchoviny a blízke Branisko, čiastočne aj Bechureň, Slanské vrchy, Čiernu horu a Volovské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný z blízkej obce Široké a Fričovce.
Ľubica Voľanská

Mgr. Ľubica Voľanská PhD., rod. "Herzánová" (* 14. júl 1976) je slovenská etnologička a antropologička. Pôsobí ako vedecká pracovníčka na Ústave etnológie a sociálnej antropológie SAV od roku 2005.
Štúdium.
Vyštudovala etnológiu a históriu, ktoré absolvovala na Univerzite Komenského v Bratislave, a ďalšie štúdiá na Univerzitách v Regensburgu a Viedni. Titul Mgr. získala v roku 1999, titul PhD. obhájila v roku 2005.
Život.
Zameriava sa na oblasti starnutia, staroby, (auto)biografického výskumu, rodiny, príbuzenstva a nehmotného kultúrneho dedičstva. Jej odborný záujem spočíva v prepojení „veľkej“ histórie s individuálnymi životmi v kontexte sociálnych štruktúr. Prejavuje aktívny záujem o tvorbu výskumných projektov a podieľa sa na rozvoji metodických nástrojov a projektového manažmentu, pričom spolupracuje s ľuďmi z rôznych prostredí. V rámci funkcie hlavnej redaktorky časopisu "Slovenský národopis" poukazuje na dôležitosť prezentácie odborných poznatkov v akejkoľvek téme zrozumiteľným spôsobom. Prispieva k posilňovaniu výskumu v oblasti etnológie a sociálnej antropológie na Ústave.
V roku 2019 sa stala členkou Hodnotiaceho orgánu Medzivládneho výboru Dohovoru na ochranu nehmotného kultúrneho dedičstva UNESCO.
Taktiež sa stala súčasťou medzinárodného interdisciplinárneho tímu v projekte Erasmus+ DESIRE: Dizajn pre všetkých. Tvorba bývania pre každý vek.
Personálna bibliografia.
Medzi jej najvýznamnejšie publikácie patria:
Fail Alsynov

Fail Fattachovič Alsynov (* 7. december 1986, Juldybajevo, Baškirská ASSR) je verejný činiteľ a aktivista za ochranu prírody, etnickej identity a jazyka v ruskej republike Baškirsko.
Jeho odsúdenie na štyri roky väzenia vyvolalo v januári 2024 protesty v Baškirsku, v meste Bajmak, ktorých sa zúčastnilo niekoľko tisíc ľudí. Vyústili do potýčky s políciou, ktorá použila slzný plyn a bila demonštrantov obuškami.
Život.
Narodil sa v dedine Juldybajevo v Zilairskom rajóne v Baškirsku ako prostredný z troch bratov. Okrem nich má ešte sestru. Na Baškirskej štátnej univerzite vyštudoval históriu.
Alsynov sa pravidelne zúčastňuje všetkých demonštrácií za ochranu prírody v tejto republike. Zasadzoval sa tiež za zachovanie baškirského jazyka.
V súvislosti s ruskou inváziou na Ukrajinu kritizoval vojenskú mobilizáciu ako genocídu baškirského národa. Napísal, že vojna Ruska s Ukrajinou „"nie je naša vojna"“. Úrady mu potom uložili pokutu 10 tisíc rubľov a v marci 2023 u neho prebehla domová prehliadka. Dlhodobo sa ukazuje, že práve z radov etnických minorít je v Rusku do bojov na Ukrajine vysielaných neúmerne mnoho mužov.
Alsynov bol tiež lídrom občianskeho hnutia Baškort (), ktorého cieľom bolo zachovanie etnickej identity Baškirov. Hnutie bolo v roku 2020 zakázané ako extrémistické.
Trestné stíhanie.
Úrady začali Alsynova stíhať, keď sa naňho sťažoval Radij Chabirov, ktorý stojí na čele tejto republiky. Alsynov podľa neho štve miestnych obyvateľov proti predstaviteľom arménskeho, ruského a tatárskeho národa. Priaznivci Alsynova sú presvedčení, že zo strany úradov ide o pomstu za to, že pred rokmi prekazil plány na ťažbu v oblasti hory Kuštau. Neskôr bola v tejto oblasti vyhlásená prírodná rezervácia.
Podľa súdu je Alsynov vinný zo šírenia nenávisti, kvôli jeho vystúpeniu v roku 2023 na demonštrácii proti ťažbe zlata v Povolží. Odsúdil ho k štyrom rokom väzenia. Alsynov sa chce proti rozsudku odvolať.
Vynesenie rozsudku očakávalo pred budovou súdu v meste Bajmak niekoľko tisíc ľudí. Dav potom skandoval: „Slobodu!“, „Hanba!“ a „Fail, sme s tebou!“ Demonštrácia prerástla v potýčky s políciou, ktorá použila slzný plyn a bila demonštrantov obuškami.
Station F

Station F je podnikateľský inkubátor pre startupy, ktorý sa nachádza v 13. parížskom obvode. Je známy ako najväčšie štartovacie zariadenie na svete.
Nachádza sa v bývalom železničnom sklade tovaru, ktorý bol predtým známy ako la Halle Freyssinet (odtiaľ "F" na Station F). Zariadenie s rozlohou (370 000 štvorcových stôp) oficiálne otvoril prezident Emmanuel Macron v júni 2017 a poskytuje kancelárske priestory až pre 1 000 začínajúcich spoločností, ako aj pre firemných partnerov, ako sú Facebook, Microsoft a Naver.
Station F má množstvo partnerstiev pre začínajúce programy zamerané na podnikateľov. Medzi partnerov patria Google, Ubisoft a Zendesk.
Areál je partnerom rôznych škôl, ako napríklad HEC Paris, najlepšej európskej obchodnej školy.
Hlboký potok (prítok Kováloveckého potoka)

Hlboký potok je potok v pohorí Biele Karpaty a jeho geomorfologickom podcelku Žalostinská vrchovina v regióne Horné Záhorie v Trnavskom kraji v okrese Skalica. Je pravostranným prítokom Kováloveckého potoka, do ktorého ústi priamo vo vodnej nádrži Koválovec. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v západnej časti územia obce Koválovec v v poľnohospodárskom extraviláne v blízkosti lúky Staré hory v okrese Skalica v Trnavskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie južným smerom cez poľnohospodársky extravilán obce Koválovec, lemovaný príbrežnou vegetáciou sa veľkým oblúkom skrúca na západ, pravým brehom obmýva okraj poľa Uľahlá a poniže okraj poľa Pol hona. V priteká na obecnú hranicu medzi Koválovcom a obcou Radošovce, mení svoj smer na juhozápadojuh a tečie po obecnej hranici, ľavým brehom obmýva pole Nivy od Radošoviec, pravým brehom obmýva pole Maňašovská hora. V opúšťa obecnú hranicu a preteká územím Radošoviec, v priberá bezmenný pravostranný občasný prítok, ktorého prietok je závislý od sezónneho výskytu vodných zrážok, pravým brehom obmýva pole Palcír, v v južnej časti územia Radošoviec a severne od intravilánu obce Radošovce ústi do Kováloveckého potoka priamo vo vodnej nádrži Koválovec ako pravostranný prítok. Pramení a preteká na území obce Koválovec a ďalej tečie a ústi na území obce Radošovce v okrese Skalica. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu.
Motivantom pomenovania vodného toku bola vlastnosť potoka vyjadrená v slove "hlboký" vo význame "nie plytký, majúci značnú hĺbku". Z prídavného mena "hlboký" po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Hlboký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Hlboký potok bolo štandardizované v roku 1978. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Hlboký potok nie je jedinečným názvom (január 2024). V slovenskej hydronymii patrí medzi názvy s najvyššou frekvenciou výskytu (33 vodných tokov so štandardizovaným názvom Hlboký potok).
Láska na prenájom

Láska na prenájom () je romantický turecký seriál, v ktorom hlavné postavy stvárňujú herečka Hande Erçel a herec Kerem Bürsin. Na Slovensku seriál vysielala TV Doma od 3. januára 2022 do 23. júna 2022 od pondelka do štvrtka o 20:30. TV Doma najprv ponúkala vysielanie dvoch častí za sebou, neskôr vysielala iba jednu časť za večer.
ZBrush

Pixologic ZBrush je grafický softvér vyvinutý spoločnosťou Pixologic Inc., ktorú založili Ofer Alon, známy aj ako „Pixolator“, a Jack Rimokh. Spoločnosť bola založená v roku 1997 a sídli v Kalifornii v USA. Softvér bol prvýkrát predstavený v roku 1999 na konferencii SIGGRAPH. Demoverzia Zbrush 1.55 bola vydaná v roku 2003, po nej nasledovala verzia 3.1 v roku 2007. Od 29. decembra 2021 sa celý tím Pixologic ZBrush pripojil k tímu Maxon. Toto spojenie zahŕňalo nielen vývojový tím pod vedením Ofera Alona, ale aj tímy podpory, predaja a marketingu.
ZBrush je inovatívny nástroj na vytváranie digitálneho umenia v 3D a 2.5D priestore, má vlastnú technológiu „pixol“, ktorá dokáže ukladať informácie o svetle, materiáloch a polohe objektov na obrazovke. Výnimočná schopnosť ZBrushu vytvárať modely s „vysokým rozlíšením“, pri ktorých možno na jednom objekte vytvoriť až 100 miliónov polygónov, otvára dvere k vytváraniu presných a detailných objektov. Táto vysoká hustota polygónov umožňuje umelcom slobodne vyjadriť svoju kreativitu prostredníctvom detailov s vysokou frekvenciou, ktoré sa približujú vizuálnym kvalitám tradičného sochárstva. Jeho obľúbenosť medzi umelcami spočíva aj v tom, že Zbrush sa výrazne podobá tradičnému sochárstvu, čo uľahčuje prechod z klasických techník do digitálneho prostredia. Program ZBrush, ktorý sa často používa vo filmovom a hernom priemysle, je základným nástrojom pre tvorcov 3D umenia, ktorí chcú vo svojich projektoch dosiahnuť výnimočnú kvalitu a autentickosť.
Quitské metro

Quitské metro () je systém metra pozostávajúci z jednej linky v Quite, hlavnom meste Ekvádoru.
História.
Výstavba na hlavných južných a severných staniciach sa začala v decembri 2012. Výstavba samotnej trasy metra začala v januári 2016. Metro malo byť v prevádzke do augusta 2020, ale otvorenie sa niekoľkokrát oneskorilo.
Oficiálne otvorenie sa konalo 21. decembra 2022 a komerčná prevádzka sa začala niekoľkými testami s cestujúcimi 2. mája 2023. Po technických problémoch, ktoré sužovali štart, bola služba 11. mája odstavená. Neskôr toho roku metro Quito začalo svoju komerčnú prevádzku 1. decembra 2023.
Systém.
Prvá linka systému, ktorá zahŕňa 15 staníc, siaha od Quitumbe na juhu mesta po El Labrador na severe mesta. 15 staníc na tejto linke je, zo severu na juh:
Stanica na Plaza de San Francisco (pri rovnomennom kláštore) je jedinou stanicou v historickom centre Quita (v roku 1978 vyhlásené za svetové dedičstvo UNESCO). Kvôli archeologickým pozostatkom nájdeným na navrhovanom mieste stanice San Francisco bola koncom roka 2016 stanica presunutá o dva bloky južne na Plaza 24. mája a pozostatky ostali nenarušené.
Každá stanica je natretá odlišnou farbou, aby sa cestujúci lepšie orientovali.
Návrh linky 1 umožňuje postaviť päť doplnkových staníc, ak bude po nich dopyt, a potenciálne 5 km rozšírenie smerom na sever k autobusovému terminálu Ofelia.
Palacio Real Mayor

Palacio Real Mayor (doslova "Veľký kráľovský palác") je komplex historických budov, ktoré sa nachádzajú na námestí Plaça del Rei v Barcelone, Katalánsko, Španielsko. Bol sídlom barcelonských grófov a aragónskych kráľov. Skladá sa z troch samostatných budov:
Saló del Tinell bol postavený v 14. storočí pod vedením architekta Guillema Carbonella. Jeho gotické okrúhle klenby sú založené na klenbách z 11. storočia (ktoré boli postavené na už existujúcej monumentálnej stavbe z vizigótskeho obdobia). Kaplnku svätej Agáty navrhol architekt Bertran Riquer ako kráľovskú kaplnku, ktorá nahradila predchádzajúce oratórium. Má osemuholníkovú vežu zo začiatku 14. storočia a pozostáva z jednej uličky so strešným stropom a končí polygonálnou apsidou. Sakristia je postavená v rámci starých rímskych hradieb. Na objednávku Petra V. Aragónskeho (14631466) vytvoril maliar Jaume Huguet v kaplnke oltárny obraz zasvätený Zjaveniu Pána.
Saló del Tinell aj Kaplnka svätej Agáty sú považované za majstrovské diela katalánskej gotiky. Oltárny obraz Zjavenia Pána je tiež výnimočným gotickým obrazom. Môžete ich navštíviť ako súčasť Múzea histórie mesta Barcelona MUHBA. Konajú sa v nich dočasné výstavy.
Po 16. storočí sa budova prestala používať ako kráľovská rezidencia a bola rozdelená medzi inkvizíciu a kráľovskú správu. V tomto období boli postavené dvere vedúce do kráľovskej audienčnej siene s trojuholníkovým tympanónom (v súčasnosti pri vstupe do Museu Frederic Marès).
Palau de Lloctinent bol postavený v rokoch 15491557 Antoniom Carbonellom v neskorogoticko-renesančnom štýle ako sídlo katalánskeho miestokráľa (Lloctinent). Z tohto obdobia pochádza aj takzvaný Mirador kráľa Martina, päťposchodová veža na obdĺžnikovom pôdoryse (1555).
Astraeus

Astraeus (/əˈstriːəs/) alebo Astraios (starogrécky: Ἀστραῖος znamená „hviezdny“) je v gréckej mytológii astrologické božstvo. Niektorí ho spájajú aj s vetrom, keďže je otcom štyroch Anemoi (veterných božstiev), a to prostredníctvom svojej manželky Eos.
Etymológia.
Jeho meno „Astraeus“ (starogrécky Ἀστραῖος, translit. Astraîos) je odvodené od gréckeho slova ἀστήρ (astḗr), čo znamená „hviezda“. Samotné Ἀστήρ je zdedené z protoindoeurópskeho koreňa *h₂ster- („hviezda“), z *h₂eh₁s-, „horieť“. „Astraea“ má rovnakú etymológiu.
Mytológia.
Podľa Hésiodovej "Teogónie" a "Bibliotéky" je Astraeus Titánom druhej generácie pochádzajúcim z Kria a Eurybie. Hyginus však napísal, že pochádza priamo z Tartara a Gaie, a označil ho za jedného z Gigantov. Servius, ktorý ho možno spája s Gigantom podobne ako Hyginus, napísal, že sa chopil zbrane a bojoval proti bohom.
Astraeus sa oženil s Eos, bohyňou úsvitu. Spoločne ako súmrak a svitanie splodili veľa detí spájaných s tým, čo sa deje na oblohe počas súmraku.
V Hesiodovej "Teogónii" produkujú Astraeus a Eos vetrymenovite Zephyrus, Boreas a Notusako aj Eosphorus a hviezdy. Niekoľko zdrojov spomína ďalšiu dcéru Astraeu, bohyňu nevinnosti a niekedy aj spravodlivosti.
Niekedy je tiež spájaný s Aeolom, strážcom vetrov, pretože vietor sa často zvyšuje okolo súmraku.
V Nonnusovej epickej básni "Dionysiaca" je Astraeus predstavený ako veštecký boh, ktorého navštevuje bohyňa Demeter, ktorá sa obáva o budúcnosť svojej dcéry Persefony, pretože na Olympe začala priťahovať značný počet obdivovateľov a obávala sa, že by sa mohla vydať za Hefaistosa. Astraeus ju potom varoval, že Persefonu čoskoro uchváti had a prinesie ovocie z tohto spojenia, čo Demeter veľmi rozrušilo.
Mysón

Mysón () môže byť:
Hradisko (Šarišská vrchovina)

Hradisko () je vrch v Šarišskej vrchovine, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti. Leží nad obcou Fričovce, približne západne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa na severozápadnom okraji vrchoviny, v geomorfologickom podcelku Širocká brázda. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Prešov a na katastrálnom území obce Fričovce. Najbližším sídlom je na juhovýchodnom úpätí situovaná obec Fričovce, juhozápadne sa nachádza Široké, severne Šindliar, severovýchodne Štefanovce a východne Hendrichovce. 
Opis.
Hradisko leží v severozápadnej časti Širockej brázdy, na konci rázsochy vedúcej juhovýchodným smerom zo Smrekovice () cez Homôľku () a Príkry hrb (). Severne sa nachádza Suchý vrch (), Červená skala (), Bučie (), Galia () a Mindžová (), východne Končistá hora (), Šarišský vrch (), Jakubovianska hora (), Vtáčia hora () a Ostrý vrch (), južne Zimná hora (), Mestické (), Koľvek (), Za horou (), Kamenčie () a Zadný Moravec () a západne Brezová (), Zvolanská (), Sopková (), Patria (), Nad Bučom (), Smrekovica (), Homôľka () a Príkry hrb (). Severné a východné svahy odvodňuje Kopytovský potok, juhozápadné Kanný potok a južné riečka Svinka, smerujúca do Hornádu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník a v jeho blízkosti stojí telekomunikačný stožiar.
Výhľady.
Nevýrazný vrchol pokrýva lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z okolitých odlesnených častí je však vidieť okolité vrcholy Šarišskej vrchoviny a blízke Branisko, no tiež časť Bechurne, Slanských vrchov, Čiernej hory a Volovských vrchov.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný poľnou cestou z blízkej obce Fričovce.
Jennifer Greyová

Jennifer Greyová (* 26. marec 1960, New York, New York, USA) je americká herečka, známa z filmu "Hriešny tanec" (1987). V roku 2010 vyhrala jedenástu sériu televíznej súťaže "Dancing with the Stars".
Detstvo a mladosť.
Greyová narodila hercovi Joelovi Greyovi a bývalej herečke a speváčke Jo Wilder. Jej starý otec z otcovej strany bol komik a hudobník Mickey Katz.
Navštevovala súkromnú školu na Manhattane – Dalton school, kde študovala tanec a herectvo spoločne s Tracy Pollan.
Kariéra.
Greyová sa herectvu venuje od roku 1979, no jej väčšia rola prišla v roku 1984 vo filme "Červená smršť". V roku 1986 bola obsadená po boku hercov ako Matthew Broderick, Jeffrey Jones, Alan Ruck a Kristy Swanson vo filme "Voľný deň Ferrisa Buellera".
V roku 1986 bola obsadená do romantického filmu "Hriešny tanec", kde hrala po boku Patricka Swayzeho. Za svoj herecký výkon bola nominovaná na Zlatý glóbus.
V roku 1989 si zahrala vo filme "Vražda na Broadwayi", ktorý získal priemerné ohlasy od filmových kritikov.
V roku 1995 si zahrala v televíznom filme "V rytme valčíka" po boku Shirley MacLaine, Kathy Bates a Lizy Minnelli. Greyová hosťovala aj v televíznom seriáli "Priatelia", ale z neznámych príčin jej postavu v ďalších epizódach stvárnila herečka Jana Marie Hupp.
V roku 2002 si zahrala v neúspešnom horore "Rituál". V roku 2007 sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Rebecca De Mornay a Bruce Greenwood v televíznom seriáli "John zo Cincinnati".
Od roku 2008 do roku 2014 príležitostne dabovala jednu z postáv v animovanom televíznom seriáli "Phineas a Ferb".
V roku 2019 hosťovala v televíznom seriáli "Klinika Grace". V roku 2022 vydala autobiografickú knihu s názvom "Out of the Corner: A Memoir".
Súkromný život.
Dňa 5. augusta 1987 Greyová utrpela vážne poranenie krčnej chrbtice pri autonehode v Enniskillene v Severnom Írsku, kde bola na dovolenke s hercom Matthewom Broderickom, s ktorým v tom čase tvorila pár. Ich vzťah držali v tajnosti, no kvôli autonehode sa ich vzťah dostal na verejnosť. Broderick sedel za volantom prenajatého BMW a prešiel do nesprávneho jazdného pruhu, pričom sa čelne zrazil s iným autom, kde sedela matka (63) s dcérou (28). Broderick bol usvedčený z neopatrnej jazdy a dostal pokutu 175 dolárov.
Greyová mala viacero vzťahov, napríklad s hercami Michaelom J. Foxom, Johnnym Deppom, Williamom Baldwinom a vtedajším pobočníkom prezidenta Clintona, Georgeom Stephanopoulosom.
21. júla 2001 sa vydala za herca a režiséra Clarka Gregga. Majú spolu dcéru, narodenú v roku 2001. 3. júla 2020 Greyová a Gregg oznámili, že sa v januári priateľsky rozišli a sú v procese rozvodu. Ich rozvod bol právoplatný 16. februára 2021.
Škoda Tudor (2002)

Škoda Tudor je koncept automobilu ktorý bol predstavený v roku 2002 na autosalóne v Ženeve. Vznikol na objednávku vtedajšieho šéfa technického vývoja Škoda Auto Wilfrieda Bockelmanna pre oddelenie Škoda Design, aby navrhli ďalšie autá mimo vtedy produkovanú trojicu Fabia, Octavia a Superb. Jednalo sa o štvormiestne kupé poháňané šesťvalcovým motorom s objemom 2,8 litra a výkonom 142 kW. Auto nikdy nebolo plánované pre sériovú výrobu, ale iba ako showcar. Dnes sa nachádza v depozitári Škoda Muzeum.
Teplý potok (prítok Vernárskeho potoka)

Teplý potok je potok v pohorí Nízke Tatry a ich geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry v regióne Spiš (región) v Prešovskom kraji v okrese Poprad. Je ľavostranným prítokom Vernárskeho potoka a má dĺžku .
Prameň.
Pramení v severnej časti územia obce Vernár v v lesnom extraviláne na južnom okraji lesa Kromerovka v okrese Poprad v Prešovskom kraji.
Opis toku.
Od prameňa tečie severovýchodným smerom cez lesný extravilán krátkym úsekom cez obec Vernár, v opúšťa územie Vernára a vteká na územie obce Hranovnica, ľavým brehom obmýva úpätie lesa Kromerovka, pravým brehom obmýva úpätie lesa Falštín, v priberá bezmenný ľavostranný prítok (niekedy nesprávne označovaný ako prameň Teplého potoka), skrúca sa na východ, veľkým esovitým oblúkom ľavým brehom obmýva samotu Hranovnické pleso vrátane prírodnej pamiatky s termálnymi prameňmi s celoročnou teplotou okolo 20 stupňov Celzia, v opúšťa územie Hranovnice a vracia sa na územie obce Vernár, podteká cestu cestu Brezno - Poprad, v lesnom extraviláne obce Vernár ústi do Vernárskeho potoka ako jeho ľavostranný prítok. Pramení na území obce Vernár, preteká územím obce Hranovnica a v závere svojho toku sa vracia a ústi na území obce Vernár v okrese Poprad. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu.
Motivantom pomenovania vodného toku bola vlastnosť potoka vyjadrená v slove "teplý" vo význame "spôsobujúci pocit tepla, nie studený, s vyššou teplotou ako bežné potoky na okolí". Zdrojom tepla sú najmä termálne pramene pri Hranovnickom plese, okolo ktorého preteká. Z prídavného mena "teplý" po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Teplý potok ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Teplý potok bolo štandardizované v roku 2007. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Teplý potok nie je jedinečným názvom (január 2024).
INaturalist

iNaturalist je nezisková organizácia a sociálna sieť, postavená na koncepte občianskej vedy. Jej poslaním je pozorovanie, určovanie a mapovanie zemskej biodiverzity, pričom do projektu je okrem vedeckej komunity zapojená aj verejnosť. Dáta získané z pozorovaní (fotografie, zvuk) sa vkladajú do databázy cez webovú stránku alebo z mobilných aplikácií. K následnej expertnej identifikácií organizmov sa okrem odbornej komunity využívajú aj automatizované nástroje. 
Od roku 2018 využíva iNaturalist ako primárnu taxonomickú referenciu pre cievnaté rastliny, databázy organizácie Plants of the World Online. 
Na základe štatistík bolo v roku 2023 do databáz vložených 41 352 759 pozorovaní, 299 474 druhov, s najväčším zastúpením rastlín (41,7 %), ďalej hmyzu (26,8 %) a vtákov (13,2 %). Webová stránka bola preložená do 81 jazykov. Prevádzkovateľ uvádza, že údaje z databáz sa v tomto roku využili vo viacerých vedeckých štúdiách.
Veronika nitkovitá

Veronika nitkovitá () je trváca bylina s nitkovitými stonkami z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Jej prirodzený areál sa tiahne od Turecka po severný Kaukaz. 
Opis.
Veronika nitkovitá je trváca, trsovito rozkonárená bylina, dlhá až do 50 cm. Podobná je veronike perzskej, s ktorou sa môže mylne zamieňať. Byľ je spravidla plazivá, niťovito tenká, na vrchole vystúpavá, na uzloch intenzívne zakoreňujúca, občas červenkastá, žliazkatá a krátko chlpatá.
Krátkostopkaté listy sú na nekvitnúcich konárikoch protistojné, na kvitnúcich striedavé. Čepele sú okrúhlo obličkovité, na báze zaokrúhlené alebo srdcovité, plytko vrúbkované, na vrchole tupé, svetlozelené a matné. Na na líci i na rube sú riedko odstávajúco chlpaté.
Jednotlivé štvorpočetné kvety rastú v pazuchách striedavo postavených listeňov. Svetlomodrá a tmavo žilkovaná tanierovitá koruna má v priemere 10 až 15 mm, spodný lupienok je belavý a v ústi korunnej rúrky je žltý prstenec. Vo vnútri sú dve tyčinky s modrými peľnicami a jedna čnelka, s pologuľatou bliznou, dlhá do 5 mm. Štyri diely kalicha sú podlhovasto elipsovité, na vrchole tupé, dlhé asi 5 mm. Kvetné stopky sú niťovité, krátko chlpaté, dva až štyrikrát dlhšie ako listeň a štyri až päť krát dlhšie ako kalich. Po odkvitnutí sa skláňajú dole.
Oválne obličkovité tobolky sú zboku stlačené, výrazne sieťovito žilkované, žliazkato chlpaté a na vrchole plytko vykrojené. Elipsovité a ploché semená sú hladké, veľké asi 1 mm.
Rozšírenie.
Prirodzený areál veroniky nitkovitej zahŕňa Turecko, Arménsko, Azerbajdžan, Gruzínsko a severný Kaukaz. V Európe bola prvýkrát pozorovaná v roku 1780, v Anglicku a odvtedy sa rozšírila do viacerých európskych štátov, do Severnej Ameriky a na Nový Zéland. Na Slovensku rastie predovšetkým v severovýchodnej časti, kde je súvisle rozšírená v Nízkych Beskydách a Bukovských vrchoch, sporadicky na Vihorlate a na Východoslovenskej nížine. Ojedinele sa vyskytuje na Podunajskej nížine, v Strážovských vrchoch a vo Veľkej Fatre, odkiaľ pochádza najstarší údaj o jej výskyte z roku 1937. Najvyššie zaznamenaný výskyt je z výšky okolo 1 300 m n. m., pod Kráľovou studňou.
Ekológia.
Veronika nitkovitá obsadzuje stanovištia predovšetkým v oblastiach s miernou klímou, od nížinného až po horský stupeň. Obľubuje vlhké, výživné, humózne, neutrálne až kyslé, hlinitopiesočnaté pôdy, väčšinou na polo zatienených stanovištiach. Rastie vo vlhkých záhradách, pri okrajoch ciest a na úhoroch. V alúviách riek sa stala súčasťou prirodzených rastlinných spoločenstiev, pričom na viacerých lokalitách má charakter inváznej rastliny. Kvitne od apríla do júna.
Jakubovianska hora

Jakubovianska hora () je vrch v Šarišskej vrchovine, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti. Leží nad obcou Bertotovce, približne západne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Sedlická brázda. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Prešov a na katastrálnom území obce Bertotovce a Chminianske Jakubovany. Najbližšími sídlami sú na severozápadnom úpätí situované Hendrichovce a Bertotovce, západne sa nachádzajú Fričovce a južne Chminianske Jakubovany. 
Opis.
Jakubovianska hora leží na severnom okraji podcelku Sedlická brázda, nad údolím Svinky, v hrebeni vedúcom z Vtáčej hory () na Ždiar (). Severným smerom sa nachádza Bučie (), Mindžová (), Brezina (), Končistá hora () a Várheď (), východným Sýkorov (), Šarišský vrch (), Dúbrava () a Ždiar (), južným Grejnár (), Ostrý vrch (), Zimná hora (), Roháčka (), Čierna hora (), Koľvek () a Kamenčie () a západným vrch Za horou (), Vtáčia hora (), Zadný Moravec (), Sľubica (), Brezová (), Zvolanská (), Patria (), Sopková (), Hradisko (), Smrekovica () a Červená skala (). Oblasť patrí do povodia rieky Svinka, vedúcej do Hornádu. Severne sa zvažujúce svahy odvodňujú len krátke potoky, vodu z južných odvádza potok Jakubovianka. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrchol pokrýva horská lúka, ktorá umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné vidieť okolité vrcholy Šarišskej vrchoviny, no tiež Čergov, Bechureň, Branisko, Čiernu horu a Slanské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z blízkych obcí Hendrichovce a Bertotovce a Chminianske Jakubovany.
Umrieť v purpurovej krajine

Umrieť v purpurovej krajine ("") je tretí román, zo série detektívnych príbehov o Travisovi McGeem, z pera amerického spisovateľa Johna Danna MacDonalda.
V slovenčine vyšiel po prvýkrát spolu z románmi (Cena vraždy a Dohodnúť sa so žralokom).
Dej.
McGeeho odláka z obvyklého bydliska na Floride pracovná ponuka od Mony Yeoman, ktorá má podozrenie, že jej odcudzený manžel ukradol jej značný zverenecký fond. Pred začiatkom vyšetrovania Monu pred očami McGeeho zavraždí neviditeľný strelec. Kým na miesto privolal políciu, jej telo zmizlo. McGee sa potom vydáva vyriešiť jej vraždu.
McGeeovi sa nepáčila Mona Fox Yeoman. Pôsobila umelo a sebecky. Bola skôr provokatívna ako zvodná, bola to skôr odvaha ako túžba. Prinútila by muža, aby ňou chcel zatriasť, odstrániť ten účes za dvadsaťpäť dolárov a vyklepať z nej ten štýl paničky. Ale to už nikto nikdy neurobí. Pretože v jednej minúte z nej bola veľká krémová mrcha, ktorá stála hneď vedľa McGeeho... a zrazu sa z nej stala chladnúca masa, ktorá padla do prachu s dierou veľkou ako jeho päsť v jej hrudi.
Sámeľ

Sámeľ je slovenské priezvisko. Na Slovensku je zriedkavé, najviac sa vyskytuje v Očovej (okres Zvolen). V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Sameľ

Sameľ je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Červenici (okres Prešov) a Kecerovciach (okres Košice-okolie). V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Jozef Ráž mladší

JUDr. Ing. Jozef Ráž mladší (* 17. júl 1979, Bratislava) je slovenský podnikateľ a politik, od 25. októbra 2023 minister dopravy SR vo štvrtej vláde Roberta Fica.
Skorý život.
Jozef Ráž mladší sa narodil 17. júla 1979 v Bratislave. Jeho otcom je spevák Jozef Ráž. Vyštudoval medzinárodné podnikanie na Ekonomickej univerzite v Bratislave a právo na Bratislavskej vysokej škole práva (dnes Paneurópska vysoká škola).
Kariéra.
Po promócii sa Ráž zameral na kariéru v štátnej službe. V rokoch 2005 až 2010 pracoval na ministerstve obrany SR. Potom pracoval pre predsedu Bratislavského samosprávneho kraja Pavla Freša. V roku 2011 nastúpil do Slovenskej pošty, kde sa stal členom predstavenstva. V roku 2016 sa riaditeľ Slovenskej pošty Tomáš Drucker stal ministrom zdravotníctva a Ráža urobil vedúcim služobného úradu. Ráž zastával funkciu do roku 2018, keď jeho meno navrhol premiér Peter Pellegrini na post ministra vnútra. Prezident Andrej Kiska však nomináciu odmietol pre Rážove prepojenia na bývalého ministra Roberta Kaliňáka obviňovaného zo zneužívania moci a väzieb na organizovaný zločin. Po jeho odmietnutí sa Ráž stiahol z verejného života a zameral sa na prevádzku jeho podniku v občerstvení.
V roku 2023 sa Ráž stal ministrom dopravy. Po svojom nástupe vymenil vedenie Národnej diaľničnej spoločnosti, Slovenskej správy ciest, Verejných prístavov a Železníc Slovenskej republiky.
Osobný život.
Ráž je ženatý, má dve dcéry.
La Montagne aux mille regards

La Montagne aux mille regards ("The Mountain of a Thousand Looks") je francúzsky film režiséra Bastiena Verneya a scenáristu Davida Chamberoda, vydaný v roku 2021.
Dej.
Počas letných prázdnin sa študenti rozhodnú ísť cez víkend na chatu v údolí Maurienne.
Nakoniec navštívia izolovanú citadelu, ktorá sa im zdá čoraz záhadnejšia, predtým, ako pochopia, že je to strašidelný hrad a že sú uväznení tajnou spoločnosťou nazývanou bratstvo osvietenstva.
Výroba.
Film sa začína natáčať v roku 2017 v divadle Saint-Jean-de-Maurienne (Gérard-Philipe). Pokračuje v obciach Valloire (fort du Télégraphe), Chambéry (University Savoie Mont Blanc), Orelle (múzeum hlavného mesta), Saint-Michel-de-Maurienne, Modane (stanica) a Saint-Martin-de-la-Porte.
Sófilos

Sófilos () môže byť:
Teplý potok (prítok Tuhárskeho potoka)

Teplý potok je potok v geomorfologickom celku Ostrôžky v regióne Poiplie v Banskobystrickom kraji v okrese Lučenec. Je pravostranným prítokom Tuhárskeho potoka. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v južnej časti územia obce Tuhár v v lesnom extraviláne severozápadne od lesa Obecná hora v okrese Lučenec v Banskobystrickom kraji.
Opis toku.
Od prameňa tečie východným smerom cez lesný extravilán v obci Tuhár, pravým brehom obmýva úpätie lesa Obecná hora, vteká do zmiešaného lesného extravilánu a poľnohospodárskeho extravilánu, ľavým brehom obmýva pasienok Vlčia jama, pred svojim zaústením mení smer zo severovýchodu na juhovýchod, v extraviláne obce Tuhár pri samote – mlyne Tuhársky mlyn ústi do Tuhárskeho potoka ako jeho pravostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Tuhár v okrese Lučenec. Nemá prítok.
Pôvod názvu.
Motivantom pomenovania vodného toku bola vlastnosť potoka vyjadrená v slove "teplý" vo význame "spôsobujúci pocit tepla, nie studený, s vyššou teplotou ako bežné potoky na okolí". Z prídavného mena "teplý" po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Teplý potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Teplý potok bolo štandardizované v roku 1992. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Teplý potok nie je jedinečným názvom (január 2024).
Veronika sedmokráskovitá

Veronika sedmokráskovitá () je druh z rodu veronika z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Je to trváca vysokohorská bylina. Jej prirodzený areál sa rozprestiera od Pyrenejí po Karpaty a severné Grécko.
Opis.
Veronika sedmokráskovitá je trváca bylina vysoká 5 až 20 cm. Byľ je na báze plazivá, zakoreňujúca, husto listnatá a väčšou časťou vzpriamená.
Byľové listy sú protistojné, usporiadané v jednom až troch pároch. Dolné krátkostopkaté listy, ktoré tvoria ružicu, sú na báze klinovité, obrátene vajcovité, tupé a takmer celistvookrajové.
Kvety sú v čase kvitnutia usporiadané v hlávkovitom strapci, ktorý sa pri dozretí toboliek predĺži na 2 až 5 cm. Tmavo modrofialová štvorpočetná koruna má v priemere 8 až 10 mm. Vo vnútri sú dve tyčinky a jedna čnelka, dlhá asi 4 mm. Kvetné stopky sú dlhé 2 až 6 mm. Štyri diely kalicha sú obrátene kopijovité, žliazkaté, dlhé asi 5 mm. Páperisté tobolky sú vajcovité až elipsovité, na vrchole vykrojené a veľké do 8 mm.
Rozšírenie a výskyt.
Prirodzený areál veroniky sedmokráskovitej sa rozprestiera od Pyrenejí cez Karpaty po severné Grécko. Na Slovensku nerastie. Údaje o jej výskyte z Vysokých Tatier, z oblasti Kriváňa, sú mylné. V Česku sa vyskytuje len na ojedinelej lokalite v Krkonošiach, na Sněžke.
Veronika sedmokráskovitá obsadzuje stanovištia na vlhkých alpínskych holiach. Vyhovujú jej vlhké, kyslé, rašelinové, humózne, hlinito kamenité pôdy. Kvitne od júla do augusta.
Poddruhy.
Webové stránky POWO rozlišujú v rámci tohto druhu tieto poddruhy: