burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Fobos 1

Fobos 1 (po rusky "Фобос-1", v západných jazykoch prepisované ako "Phobos 1") bola planetárna sonda, určená na prieskumu planéty Mars a jej mesiaca Fobosu. Postavilo a prevádzkovalo ju NPO im. S. A. Lavočkina (НПО им. С. А. Лавочкина), Chimki, Moskovskaja obl., RSFSR (ZSSR). Vedeckú náplň projektu koordinoval výskumný ústav Institut kosmičeskich issledovanij AN SSSR (Институт космических исследований АН СССР), Moskva (SSSR) a Rada programu INTERKOSMOS.
Popis sondy.
Trojosovo stabilizovaná planetárna sonda typu 1F (výr. č. 101) s priemerov a výškou sa skladala z hlavnej pretlakovej sekcie toroidného tvaru obsahujúcej elektronické vybavenie rozmiestnené okolo modulárnej experimentálnej časti valcovitého tvaru. Elektrické systémy boli napájané z dvoch panelov slnečných batérií s rozpätím situovaných symetricky k hlavnému telesu sondy. K spodnej časti sondy boli pripevnené štyri guľové nádrže obsahujúce pohonné látky (hydrazín) motorov riadenia orientácie a korekčného motora pre úpravy obežnej dráhy. Hlavný motor pre navedenie na dráhu okolo Marsu bol po skončení činnosti odhodený. Celkom 24 motorčekov s ťahom 50 N a 4 motorčeky s ťahom 10 N boli pripojené čiastočne ku guľovým nádržiam, na telese sondy a k panelom slnečných batérií. Stabilizačný systém používal orientáciu na Slnko a hviezdu Canopus a mal za úlohu zaistiť smerovú odchýlku menšiu ako ±1° a stabilitu orientácie lepšiu ako ±0,005°/s. Stabilizácia na Slnko nemala byť horšia ako 0,5° pri maximálnej uhlovej rotácii 0,3°/s.
Hlavnými úlohami sondy boli:
Vedecké prístroje.
Prístrojové vybavenie bolo výsledkom širokej medzinárodnej spolupráce a tvorilo ho:
Priebeh letu.
Sonda bola vypustená 7. júla 1988 o 17:38:04,306 UTC nosnou raketou typu Proton-K/D-2 z kozmodrómu Bajkonur. Počas preletu medziplanetárnym priestorom od Zeme k Marsu boli skúmané vlastnosti prostredia, kozmické žiarenie a žiarenie Slnka.
Koncom augusta 1988 bola na sondu vyslaná pravidelná dávka povelov, ktorá mala okrem iného zapnúť gama spektrometer. Vzhľadom na to, že v riadiacom stredisku bol v tom čase pre poruchu odstavený sálový počítač, na ktorom sa mala pomocou pozemného duplikátu sondy preveriť správnosť povelovej dávky, bola dávka odoslaná bez tejto kontroly. Zhodou okolností v nej však chýbal povel prepájajúci časť dávky zo služobného systému na vedecké prístroje. V dôsledku toho bol povel na zapojenie gama spektrometra interpretovaný sondou ako povel k úplnému vypnutiu palubných systémov sondy. Sonda prestala byť orientovaná na Slnko, jej akumulátorové batérie sa vybili a tak pri ďalšej pravidelnej seanse 2. septemmbra 1988 sa pozemnému stredisku už nepodarilo nadviazať spojenie. Pokusy o obnovenie spojenia so sondou pokračovali neúspešne až do konca októbra 1988. Dňa 3. novembra toho istého roka bol Fobos 1 definitívne prehlásený za stratený.
Sonda už ako mŕtve teleso preletela okolo Marsu 23. januára 1989 a pokračovala v lete medziplanetárnym priestorom.
Galapágy

Galapágy alebo najmä staršie Korytnačie ostrovy (po španielsky "Islas Galápagos") je ekvádorské súostrovie vo východnej časti Tichého oceána asi na západ od Ekvádora. Ostrovy sú sopečného pôvodu, niektoré sopky sú činné dodnes.
Sú známe nezvyčajnými druhmi zvierat, ktoré na ostrovoch žijú. Napríklad prehistoricky vyzerajúcimi jaštermi a obrími suchozemskými korytnačkami.
Geografia.
Galapágy sa nachádzajú na rovníku, ktorý pretína ich najväčší ostrov Isabela. Súostrovie má rozlohu a žije na ňom asi 31 000 obyvateľov. Súostrovie sa skladá zo 14 väčších sopečných ostrovov ("San Cristóbal, Isabela, Santa Fe, Genovesa, Floreana, Plaza Sur, Espaňola, Santa Cruz, Culpepper, Wenman, Marchena, Santiago, Pinta, Fernandina"), 6 menších ostrovov ("Darwin, Pinzón, Baltra, Rábida, Bartolomé a Seymour Norte") a vyše 100 skalnatých výčnelkov. Najväčší ostrov súostrovia je "Isabela".
Ostrovy.
V súostroví je 14 ostrovov väčších ako .
Administratívne členenie.
Galapágy sú ekvádorskou provinciou Provincia de Galápagos. Skladá sa z troch kantónov Isabela, San Cristóbal a Santa Cruz. Hlavné mesto provincie je Puerto Baquerizo Moreno na ostrove San Cristóbal. 
Dejiny.
Galapágy objavili Španieli 10. marca 1535. Výpravu viedol španielsky biskup Fray Tomás de Berlanga, ktorý sa plavil do Peru aby urovnal spor s Franciscom Pizarrom. V tom čase neboli obývané. Z námorných máp je súostrovie známe od roku 1570. Podľa štúdie z roku 1952, autorom ktorej bol Thor Heyerdahl a Arne Skjølsvold, sa na viacerých miestach nachádzali črepiny a iné artefakty. Tieto nálezy naznačujú, že súostrovie navštívili pôvodní juhoamerickí obyvatelia pred Španielmi.
V 17. a 18. storočí používali ostrovy piráti a rôzni cestovatelia na doplnenie vody. Do roku 1832 nepatrili ostrovy nikomu, potom ich anektoval Ekvádor.
V roku 1831 na ostrovoch zakotvil s výskumnou loďou HMS Beagle britský prírodovedec Charles Darwin. Strávil tam 6 týždňov pozorovaním živočíchov. Jeho pozorovania (napr. variability zobákov ostrovných piniek) ho viedli k napísaniu známeho diela "Pôvod druhov".
Ochrana prírody.
Ostrovy sú pre svoju jedinečnú faunu od roku 1934 národným parkom (Národný park Galápagos) a od roku 1964 v parku pôsobí Výskumná stanica Charlesa Darwina (angl. "Charles Darwin Research Station"), ktorá sa špecializuje na ekológiu a evolúciu. 
Galapágy boli v roku 1978 zapísané na Zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Endemity.
Žijú tu viaceré endemity:
Christian Morgenstern

Christian Morgenstern (* 6. máj 1871, Mníchov, Nemecko – † 31. marec 1914, Merano, Taliansko) bol nemecký básnik a prekladateľ, ovplyvnený filozofiou Arthura Schopenhauera. 
Zakladateľ nonsensového básnictva v nemeckej literatúre. Majster groteskných veršov zosmiešňujúcich meštiactvo a snobizmus, provinčnosť a povrchnosť, tuposť a krátkozrakosť.
Okrem Schopenhauerovej filozofie mal naň silný vplyv Nietzsche.
Fobos 2

Fobos 2 (po rusky "Фобос-2", v západných jazykoch prepisované ako "Phobos 2") bola planetárna sonda, určená na prieskum planéty Mars a jej mesiaca Fobosu. Plánované pristátie na Fobose sa neuskutočnilo a misia bola viac-menej neúspešná. Zároveň bola poslednou sondou Ruska/bývalého Sovietskeho zväzu, ktorá doletela k Marsu. 
Postavilo a prevádzkovalo ju NPO im. S. A. Lavočkina (НПО им. С. А. Лавочкина), Chimki, Moskovskaja obl., RSFSR (ZSSR). Vedeckú náplň projektu koordinoval výskumný ústav Institut kosmičeskich issledovanij Akadémie vied ZSSR (Институт космических исследований АН СССР), Moskva (SSSR) a Rada programu INTERKOSMOS. 
Popis sondy.
Trojosovo stabilizovaná planetárna sonda typu 1F (výr. č. 102) s priemerov 1,6 m a výškou 2,5 m sa skladala z hlavnej pretlakovej sekcie toroidného tvaru obsahujúcej elektronické vybavenie rozmiestnené okolo modulárnej experimentálnej časti valcovitého tvaru. Elektrické systémy boli napájané z dvoch panelov slnečných batérií s rozpätím 10 m situovaných symetricky k hlavnému telesu sondy. K spodnej časti sondy boli pripevnené štyri guľové nádrže obsahujúce pohonné látky (hydrazín) motorov riadenia orientácie a korekčného motora pre úpravy obežnej dráhy. Hlavný motor pre navedenie na dráhu okolo Marsu bol po skončení činnosti odhodený. Celkom 24 motorčekov s ťahom 50 N a 4 motorčeky s ťahom 10 N boli pripojené čiastočne ku guľovým nádržiam, na teleso sondy a k panelom slnečných batérií. Stabilizačný systém používal orientáciu na Slnko a hviezdu Canopus a mal za úlohu zaistiť smerovú odchýlku menšiu ako ±1° a stabilitu orientácie lepšiu ako ±0,005°/s. Stabilizácia na Slnko nemala byť horšia ako 0,5° pri maximálnej uhlovej rotácii 0,3°/s. 
Hlavnými úlohami sondy boli:
Vedecké prístroje.
Prístrojové vybavenie bolo výsledkom širokej medzinárodnej spolupráce a tvorilo ho: 
Priebeh letu.
Sonda bola vypustená 12. júla 1988 o 17:01:43,185 UTC nosnou raketou typu Proton-K/D-2 z kozmodrómu Bajkonur. Počas preletu medziplanetárnym priestorom od Zeme k Marsu boli skúmané vlastnosti prostredia, kozmické žiarenie a žiarenie Slnka.
Na dráhu okolo Marsu bola úspešne navedená 29. januára 1989 o 12:55 UTC. Zo začiatku sa pohybovala po veľmi pretiahnutej eliptickej dráhe vo výške 819 až 81 214 km, so sklonom 1,5° k rovníku planéty a s dobou obehu 77 hodín. 
Počas letu po obežnej dráhe bol skúmaný povrch a atmosféra planéty Mars a zhotovené snímky mesiaca Fobos. Korekčnými manévrami bolo znižované apoareum a zvyšované periareum obežnej dráhy a sonda sa tak približovala k mesiacu Fobos. Eliptická dráha sa tak zmenila postupne na takmer kruhovú vo výške 6 145 až 6 409 km, so sklonom 1,26°. Doba obehu sa pritom skrátila na 480,78 minúty. 
Posledné rádiové spojenie so Zemou sa uskutočnilo 25. marca 1989. Ďalšie plánované spojenie o dva dni neskôr sa však z neznámych príčin nepodarilo a tiež ďalšie pokusy o obnovenie spojenia boli neúspešné. Preto nedošlo ani k pokusu o pristátie na povrchu mesiaca Fobos, ktoré bolo naplánované na 4. apríla 1989.
EFTA

EFTA môže byť:
Peter Forsberg

Peter Forsberg (* 20. júl 1973, Örnsköldsvik, Švédsko) je bývalý švédsky reprezentant v ľadovom hokeji. Je považovaný za jedného z najtalentovanejších hráčov v histórii NHL.
Hrával za kluby Quebec Nordiques, Colorado Avalanche, Philadelphia Flyers, Nashville Predators a Modo Hockey. S Coloradom získal v roku 1996 a 2001 dva Stanley Cupy. S reprezentáciou získal dva tituly majstrov sveta z roku 1992 a 1998, tiež sa stal dvojnásobným držiteľom olympijského zlata v rokoch 1994 a 2006. Je členom Zlatej trojkoruny. V histórii NHL figuruje na desiatom mieste v priemere bodu na zápas a je tiež štvrtý v priemere asistencií na zápas (pred ním sú už len Wayne Gretzky, Mario Lemieux a Bobby Orr). Okrem poslednej sezóny nemal nikdy negatívne hodnotenie +/−, čo mu vyšlo celkovo +238.
Klubový hokej.
Peter Forsberg hrával na poste centra. Je vysoký a váži . V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1990/91 za Modo Hockey v švédskej Elitserien. V roku 1991 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Philadelphia Flyers už v prvom kole ako 6. v celkovom poradí. Do zámoria však odišiel až počas sezóny 1994/95, keď sa stal posilou klubu NHL Quebec Nordiques. Táto sezóna však bola zároveň poslednou sezónou klubu. V roku 1995 bol klub zrušený a presťahovaný do Colorada a premenovaný na Colorado Avalanche. Peter Fosberg sa presťahoval spolu s tímom a odohral za Colorado 9 sezón až do sezóny 2003/04. Získal s ním dvakrát Stanley Cup a to v rokoch 1996 a 2001. Sezónu 2004/05 počas lockoutu v NHL strávil v drese Modo Hockey. Na sezónu 2005/06 uzavrel zmluvu s klubom Philadelphia Flyers na 5,75 milióna dolárov. V sezónne 2006/07 prestúpil do Nashville Predators, odkiaľ sa vrátil naspäť do Colorado Avalanche. Po skončení sezónny odišiel do Švédska, do klubu Modo Hockey, kde podpísal zmluvu na dve sezónny.
V sezóne 2010/11 sa vrátil do NHL. V tíme Colorada odohral dva zápasy a ukončil svoju aktívnu kariéru. V novembri 2011 vyradilo Colorado na počesť Forsberga číslo 21.
Reprezentácia.
 
 
 
 
 
 
Peter Forsberg získal so švédskou reprezentáciou zlatú medailu na zimných olympijských hrách v roku 1994 a Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Nosí reprezentačný dres číslo 21. Tiež získal tituly majstrov sveta v ľadovom hokeji v roku 1998 a 1992. Tiež bol trikrát vo finále majstrovstiev sveta v rokoch 2004, 2003 a 1993.
Zimné olympijské hry 2006.
Švédsko získalo na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne zlaté olympijské medaily. Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. V štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:2. Peter Forsberg v prvých dvoch zápasoch nenastúpil kvôli zraneniu, ale ďalšie zápasy odohral v dobrej forme.
Mika Hannula

Mika Hannula (* 2. apríl 1979, Huddinge, Švédsko) je švédsky reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej.
Mika Hannula je útočník. Je 179 cm vysoký a váži 84 kg (údaj z roku 2006). V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 2000/01 za Malmö IF v švédskej Elitserien. V roku 2002 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Minnesota Wild v 9. kole ako 269. v celkovom poradí. Sezónu 2003/04 odohral v zámorí. Na ľad NHL sa však nedostal a celú sezónu odohral za Houston Aeros v AHL. Nasledujúcu sezónu sa vrátil naspäť do Malmö. Aj počas sezóny 2005/06 hrá vo Švédsku, zmenil však klubové farby a hrá za HV 71 Jönköping.
Reprezentácia.
Mika Hannula získal v švédskom reprezentačnom drese striebornú medailu na majstrovstvách sveta v roku 2003 a zlatú olympijskú medailu na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Nosí reprezentačný dres číslo 51.
Zimné olympijské hry 2006.
Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo Švédsko až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. V štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:2.
Majstrovstvá sveta 2006.
Tréner Bengt-Ake Gustafsson ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige.
Jörgen Jönsson

Jörgen Jönsson (* 29. september 1972, Angelholm, Švédsko) je bývalý švédsky hokejista a hokejový tréner.
Klubový hokej.
Hral na pozícii stredného útočníka. Je vysoký a váži (údaj z roku 2006). V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1992/93 za Rogle Angelholm v švédskej Elitserien. V roku 1994 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Calgary Flames v 9. kole ako 227. v celkovom poraí. Zostal však naďalej hrať vo Švédsku. Pred sezónou 1995/96 prestúpil do Färjestads BK Karlstad. Na ľad NHL sa dostal až v sezóne 1999/00. Odohral tam však iba jedinú sezónu. Väčšinu sezóny strávil v New York Islanders, záver odohral za Anaheim Mighty Ducks. Už v nasledujúcej sezóne sa vrátil do Färjestadu, kde hral do konca kariéry v roku 2009.
V roku 1997 bol vyhlásený najlepším švédskym hokejistom roku.
Reprezentácia.
Bol dlhoročnou oporou (často kapitánom) švédskej reprezentácie, drží švédsky rekord v celkovom počte reprezentačných štartov. Získal zlatú medailu na zimných olympijských hrách v roku 1994 a Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne a celkovo deväť medailí z majstrovstiev sveta (dve zlaté, tri strieborné, štyri bronzové).
Nosil reprezentačný dres číslo 72.
Zimné olympijské hry 2006.
Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo Švédsko až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. V štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:2.
Majstrovstvá sveta.
Tréner Bengt-Ake Gustafsson ho nominoval na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige, kde získal zlatú medailu. Súčasťou reprezentácie bol aj o rok neskôr na šampionáte v Moskve.
Roaming

Roaming je poskytnutie telekomunikačného spojenia účastníkovi na mieste mimo krajiny, v ktorej má účastník zaregistrované telekomunikačné služby.
V praxi to znamená, že ak ste účastníkom domovskej mobilnej siete a nachádzate sa mimo územia krajiny, kde daný mobilný operátor poskytuje svoje služby so svojím pokrytím, mobilný telefón začne vyhľadávať najsilnejší dostupný signál a zaregistruje sa v sieti. Je potrebné, aby domovský mobilný operátor mal s operátorom, ktorého služby chcete využívať, uzatvorenú platnú roamingovú zmluvu.
Roaming pracuje na odovzdaní informácií od vášho domovského poskytovateľa služieb danému operátorovi o službách, ktoré Vám v plnom rozsahu dodá. Ak vo vašej domovskej sieti využívate služby ako SMS, MMS, GPRS, tieto služby budú prístupné taktiež aj u vybraného roamingového partnera v nezmenenom rozsahu. V tomto prípade sú rozdielne len ceny za ich poskytovanie, ktoré vám vyúčtuje váš domovský mobilný operátor.
Ceny roamingu v Európskej únii.
Od leta 2009 minúta volania v rámci krajín Európskej únie zlacnie zo 46 centov na 43 centov bez DPH. Zníži sa aj cena za odoslanie SMS správy - z priemerných 29 centov klesne na 11 centov bez DPH. Podľa prijatého nariadenia Európskeho parlamentu z 22. apríla 2009 sa každý rok do roku 2011 bude cena roamingových volaní v rámci EÚ znižovať.
Fredrik Modin

Fredrik Modin (* 8. október 1974, Sundsvall, Švédsko) je bývalý švédsky hokejista. V sezóne 2003/2004 získal s klubom Tampa Bay Lightning Stanley cup. Na zimných olympijských hrách 2006 získal so švédskou reprezentáciou olympijské zlato a v roku 1998 titul majstrov sveta. Tiež je členom Zlatej trojkoruny.
Klubový hokej.
Hral ako útočník na ľavom krídle. Je 193 cm vysoký a váži 100 kg (údaj z roku 2006). V roku 1994 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Toronto Maple Leafs v treťom kole ako 64. v celkovom poradí. V najbližšej sezóne 1994/95 začal hrať vo švédskej najvyššej súťaži Elitserien za Brynas IF Gavle. 
Po dvoch sezónach strávených v Brynas odisiel pred sezónou 1996/97 do NHL. Za Toronto Maple Leafs odohral tri sezóny. Od sezóny 1999/00 je hráčom Tampa Bay Lightning. S týmto mužstvom získal aj Stanley Cup v roku 2004. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/05 hral za Timra IK vo švédskej Elitserien. Na sezónu 2005/06 uzavrel s Tampou zmluvu na 2,204 milióna dolárov. 
V sezóne 2006/2007 prestúpil do tímu Columbus Blue Jackets. Tu hral do polovici sezóny 2009-2010, keď počas prestupového obdobia prestúp 3. marca 2010 do klubu Los Angeles Kings. Dňa 6. septembra 2010 podpísal jednoročný kontrakt s klubom Atlanta Thrashers kde v 36 zápasov nazbieral 10 bodov. 28. februára 2011 bol vymenený do Calgary Flames za výber v siedmom kole draftu v roku 2011.
Kvôli pretrvávajúcim zraneniam chrbta dňa 19. mája 2011 ukončil aktívnu kariéru. 
Reprezentácia.
S reprezentačným výberom Švédska získal zlatú medailu na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne.
Zimné olympijské hry 2006.
Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo Švédsko až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. V štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:2.
Štatistika.
Medzinárodná.
Rudolf Pannwitz

Rudolf Pannwitz (* 27. máj 1881, Krosno Odrzańskie, Poľsko – † 23. marec 1969, Astano, Švajčiarsko) bol nemecký filozof, básnik, humanista a antropológ. 
Nadväzujúc na F. Nietzscheho a využívajúc fenomenologickú terminológiu sa venoval analýze modernej európskej kultúry s cieľom humanistickej obrody a zduchovnenia človeka. V jeho práci "Kríza európskej kultúry" (1917) sa pravdepodobne prvý raz vo filozofickom kontexte objavuje termín "postmoderný".
Markus Näslund

Markus Näslund (* 30. júl 1973, Örnsköldsvik) je bývalý švédsky reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej.
Markus Näslund je útočník hrajúci na ľavom krídle. V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1990/91 za Modo Hockey Ornskoldsvik vo švédskej Elitserien. V roku 1991 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Pittsburgh Penguins už v prvom kole ako 16. v celkovom poradí. Na ľad NHL sa v drese Pittsburghu dostal po prvýkrát v sezóne 1993/94. 
Po troch sezónach strávených v Pittsburghu prestúpil počas sezóny 1995/96 do klubu Vancouver Canucks. Bol kapitánom Canucks a hral s číslom 19. V roku 2003 získal ocenenie Lester B. Pearson Award. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/05 hral opäť za Modo Hockey vo švédskej Elitserien. Na sezónu 2005/06 mal uzavretú s Vancouverom zmluvu na 6 miliónov dolárov a bol najlepšie plateným hráčom mužstva. 
3. júla 2008 prestúpil do New Yorku Rangers za 8 miliónov dolárov po dobu dvoch rokov. Po sezóne 2008-09 oznámil ukončenie svojej aktívnej kariéry.
Reprezentácia.
Markus Näslund reprezentoval Švédsko na zimných olympijských hrách v roku 2002 a dostal sa aj do reprezentačného výberu Švédska na zimné olympijské hry 2006 v Turíne. Kvôli zraneniu však nakoniec z nominácie vypadol.
Dión Zlatoústy

Dión Zlatoústy (iné názvy: Dión Chrysostomos/Chrýsostomos, Dión Cocceianus, Dión z Prousy/Prúsy/Prusy; * asi 40 Prúsa v Bithýnii – † asi 120) bol grécky filozof, rečník a básnik, obnoviteľ kynizmu (zakladateľ novokynizmu), filozof v rúchu sofistu.
Podľa zachovaných 80 rečí sa zaoberal etikou a politikou. Pôsobil najmä Ríme, od roku 82 žil vo vyhnanstve, po smrti Domitiana bol omilostený a dostal rímske občianstvo (odtiaľ Cocceianus podľa cisára Nervu); označenie Zlatoústy pochádza z 3. storočia.
Cisárovi Traianovi, ktorý mu bol naklonený, pripísal 'Peri basileias (O panovaní, štyri knihy) – chválu osvietenej monarchie v kynicko-stoickom duchu.
Viliam Klimáček

Viliam Klimáček (* 14. september 1958, Trenčín) je slovenský dramatik, básnik, prozaik, režisér, scenárista a herec divadla GUnaGU, autor kníh pre deti a mládež.
Životopis.
Vyštudoval lekársku fakultu Univerzity Komenského v Bratislave a pracoval ako anestéziológ v Bratislave. V roku 1992, po deviatich rokoch praxe, zanechal lekárske povolanie a profesionálne sa začal venovať divadlu. Je spoluzakladateľom, režisérom, scenáristom a hercom bratislavského divadla GUnaGU, ktoré pôsobilo od roku 1985 ako amatérsky súbor a v roku 1992 prešlo na profesionálnu bázu.
Tvorba.
Knižne debutoval v roku 1988 zbierkou básní "Až po uši". Vo svojich dielach využíva avantgardné jazykové prostriedky, postupy poklesnutých žánrov, detský a študentský slang a slovné hry, paroduje tradičné náležitosti knihy (motto, doslov a i.), prevracia tradičné literárne motívy a biblické mýty naruby. Rozvíja v nich motívy detstva, dospievania, lásky, erotiky, života i smrti, domova a sveta, no taktiež sa vracia k spomienkam na vojenčinu, život na internáte či na vysokej škole, pričom demonštruje radostný a hravý vzťah k životu, v obrazoch reality často využíva jej grotesknosť a absurdnosť.
2006 BA

2006 BV39 je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Jej dráha nie je dosiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.
Popis objektu.
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba počas troch mimoriadneho priblíženia, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a pretože nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý.
História.
Planétka bola po prvýkrát pozorovaná 18. januára 2006 okolo 05:41 svetového času (UTC) 68centimetrovým Schmidtovým ďalekohľadom na Steward Observatory Catalina Station severovýchodne od Tucsonu, AZ (USA) v rámci programu Catalina Sky Survey. Operátorom automatického vyhľadávacieho systému bol R. A. Kowalski. O štyri dni neskôr, 22. januára o 03:15 UTC, preletela v minimálnej vzdialenosti 509 tisíc kilometrov od stredu Zeme, o necelú polovicu ďalej, ako obieha Mesiac, a opäť sa vzdialila do medziplanetárneho priestoru. Bola pozorovaná na mnohých ďalších observatóriách, naposledy 21. januára 2006 o 00:49 UTC.
V minulosti preletela už niekoľkokrát v blízkosti Zeme, naposledy v roku 2000, keď ju minula v bezpečnej vzdialenosti 7,5 miliónov kilometrov. Vzhľadem k malým rozmerom vtedy unikla objaveniu.
Výhľad do budúcnosti.
Planétka sa teraz stále približuje k Slnku a perihélium svojej dráhy dosiahne 18. marca 2006. Teleso sa síce bude opakovane približovať k Zemi, ale do konca 21. storočia nás počas celkom jedenáctich preletov neohrozí, dokonca sa nepriblíži nikdy tak blízko, ako sa to stalo v januári 2006. K najtesnejšiemu preletu v 21. storočí má dôjsť 20. júna 2051, keď nás minie vo vzdialenosti 4,9 mil. km.
Na základe doterajších výpočtov dráhy sa nemôže k Zemi ani vo vzdialenej budúcnosti priblížiť viac ako na pol milióna kilometrov. Preto nebola zaradená do zoznamu potenciálne nebezpečných objektov (PHA).
Aventino

Aventino (-po taliansky) alebo Collis Aventinus (-po latinsky) alebo Aventín či Aventin (-po slovensky) je jeden zo siedmich pahorkov, na ktorých bol postavený antický Rím. Aventino mal strategický význam, pretože vďaka nemu Rimania mali pod kontrolou celý obchod na rieke Tiber. Pahorok bol úplne opevnený až do roku 1000.
Vŕšok dal pomenovanie aj tzv. aventínskej opozícii - antifašistickej frakcii socialistických, liberálnych a katolíckych poslancov talianskeho parlamentu. Táto skupina po zavraždení politika Giacoma Matteottiho v júni 1924 žiadala Mussoliniho demisiu a na protest opustili parlament, kým nebudú obnovené občianske slobody.
Kapitol

Kapitol (lat. "Colis Capitolinus", tal. "Campidoglio") je najvyšším a najznámejším zo všetkých siedmich pahorkov, na ktorých bol postavený staroveký Rím. Pôvodne na ňom bolo stredisko náboženského života. Pahorok tvoria dva kopce, medzi ktorými je v súčasnosti Kapitolské námestie.
Poloha a opis.
Nachádza sa medzi Forom Romanom a Martovým poľom. Na jednom pahorku stál chrám zasvätený bohovi Jupiterovi Kapitolskému – Tempio di Giove Ottimo Massimo. Jeho stavbu inicioval piaty rímsky kráľ Tarquinius Priscus a v čase jeho výstavby bol považovaný za najväčší a najkrajší chrám v meste. Zachovalo sa z neho len niekoľko zrúcanín.
Na druhom pahorku, kde je teraz bazilika Santa Maria in Aracoeli ("Panny Márie na oltári nebies") bol chrám zasvätený jeho manželke Juno a ich dcére Minerve. 
K pahorku sa viaže veľké množstvo udalostí z histórie starovekého Ríma. Práve tu sa skryl Brutus a jeho komplicovia po vražde Caesara. Počas galských nájazdov na Rím v roku 390 pred Kr. bol Kapitol jedným z miest, ktoré sa vyhli barbarskému drancovaniu.
Počas rokov 1536 až 1546 zmenil Michelangelo Buonarroti na želanie pápeža Pavla III. celkový vzhľad Kapitolu. Na námestie v tvare lichobežníka sa vstupuje pompéznym schodiskom, zvaným "Cordonata", na úpätí ktorého sú umiestnené plastiky levov pochádzajúce z Egypta. Schodisko je známe aj svojimi veľmi širokými schodmi, ktoré boli navrhnuté tak, aby šľachtici nemuseli zosadnúť z koňa pri ceste na námestie.
Balustráda pri vrchole schodiska je zdobená gigantickými jazdeckými sochami dioskúrov Kastora a Polluxa, sochami rímskeho cisára Konštantína I. a jeho syna Konštantína II., takzvanými "Mariovými trofejami", teda ukážkami barbarských zbraní z 1. storočia a dvoma míľnikmi z via Appia.
Námestie zdobila kedysi slávna jazdecká socha cisára Marca Aurelia pochádzajúca z 2. storočia. V roku 1538 ju tu premiestnili z Lateránu vraj v rozpore s pôvodným projektom Michelangela. Keďže panovala domnienka, že socha predstavuje cisára Konštantína, prvého kresťanského cisára, ako jediná sa zachovala bez poškodenia počas ničenia pohanských pamiatok. V súčasnosti je originál sochy umiestnený v Palazzo Nuovo a na Kapitolskom námestí stojí od roku 1997 jej bronzová kópia. 
Námestie je obkolesené tromi palácmi. Na čele námestia stojí Palazzo Senatorio (Senátorský palác), vpravo od neho Palazzo dei Conservatori (Palác konzervatorov) a vľavo Palazzo Nuovo (Nový palác). V súčasnosti sú v nich expozície Kapitolských múzeí (Musei Capitolini), v ktorých sú uložené rozsiahle zbierky umenia a archeologických artefaktov. 
Severnú časť Kapitolu ohraničuje Piazza Venezia (Benátske námestie) s neprehliadnuteľným Národným pamätníkom Viktora Emanuela II.
Celio

Celio, alebo latinsky: Collis Caelius je jedným zo siedmich pahorkov, na ktorých bol postavený antický Rím. 
Za vlády Tulla Hostilia bola celá populácia Alby Longy násilne presídlená práve na Celio. Počas trvania rímskej republiky bolo Celio módnou obytnou štvrťou, v ktorej bývali predovšetkým bohatí Rimania. 
Na Celiu sa taktiež nachádza Kostol svätého Jána Lateránskeho.
Paul Sabatier

Paul Sabatier (* 5. november 1854, Carcassonne, Francúzsko – † 14. august 1941, Toulouse) bol francúzsky chemik. Je nositeľom Nobelovej ceny za chémiu spolu s Victorom Grignardom v roku 1913 za jeho metódu hydrogenácie organických zlúčenín.
Sabatierove prvé štúdie obsahovali termochémiu síry a kovových sulfátov, tento výskum využil aj pri svojej dizertačnej práci. V Toulouse pokračoval vo fyzikálnych a chemických experimentov síry, chlóru, chrómanu a medi. Taktiež študoval soli a kyslíkatú zložku dusíkatých a nitrózodimetylanilínových kyselín a uskutočnil základný výskum rozdelenia indexov a absorbovanie spektier.
Sabatier uľahčil priemyselné využitie hydrogenácie. V 1897 objavil katalytickú vlastnosť niklu pri hydrogenácii uhlíkatých molekúl.
Sabatier je známy pre svoj Sabatierov proces a jeho prácu "La Catalyse en Chimie Orgarnique" ("Katalyzátor v organickej chémii") ktorá bola publikovaná v roku 1913. Spolu s Victorom Grignardom v roku 1912 získal Nobelovu cenu za chémiu.
Sabatier bol ženatý a mal 4 dcéry, jedna z nich sa vydala za známeho talianskeho chemika Emilia Pomilia.
Kávovník

Kávovník (lat. "Coffea") je rod krovín alebo nízkych drevín pôvodom zo subtropickej Afriky a južnej Ázie. 
Druhy.
Známych je asi 130 druhov , staršie sa uvádzalo napr. len 60 druhov.
Z spomínaných 130 druhov sa 3 druhy pestujú na produkciu semien, ktoré sa používajú na prípravu kávy:
Ďalšie druhy nemajú väčší hospodársky význam, sú to napr.:
Charakteristika.
Kávovník kvitne bielymi kvetmi jazmínovej vône. Červené dužinaté plody ukrývajú po dvoch semenách. Prvé plody dá kávovník až po piatich rokoch. Na jednom kre sa ročne urodí priemerne 2,5 kg bobúľ. Z nich sa získa sotva pol kilogramu praženej kávy, čo stačí približne na 40 až 60 šálok nápoja.
Svetovou veľmocou v pestovaní kávovníka je Brazília. Kávovník je jej hlavnou poľnohospodárskou plodinou a káva hlavným exportným artiklom.
François Auguste Victor Grignard

François Auguste Victor Grignard (* 6. máj 1871, Cherbourg – † 13. december 1935, Lyon) bol francúzsky chemik. V roku 1912 získal Nobelovu cenu za chémiu za svoj objav Grignardovho činidla ktorý v nasledujúcich rokoch vysoko podporil vývoj organickej chémie.
Život.
Grignard bol synom výrobcu lodí. Po vyštudovaní matematiky v Lyone prešiel na chémiu, stal sa profesorom na Univerzite v Nancy v roku 1910. Počas 1. svetovej vojny bol prevelený na novootvorený odbor chemických zbraní kde pracoval na výrobe fosgénu a detekciu yperitu. Jeho protibojovníkom v chémii bol nemecký chemik Fritz Haber, ktorý bol taktiež nositeľom Nobelovej ceny za chémiu.
Práca.
Grignard je známy pre svoje pozorovania a vytvorenie novej metódy syntézy uhlíkatých väzieb (adičné reakcie) v organických syntézach ("Grignard, Compt. Rend. Vol. 130, p. 1322 (1900)"). Syntéza pozostáva z dvoch častí:
Walther Hermann Nernst

Walther Hermann Nernst (* 25. jún 1864 – † 18. november 1941) bol nemecký chemik, ktorý pomohol vytvoriť modernú fyzikálnu chémiu. Je nositeľom Nobelovej ceny za chémiu za rok 1920. Nernst pracoval v oblastiach elektrochémie, termodynamike a fotochémie. Je známy pre svoju Nernstovu rovnicu.
Život.
Nernst sa narodil v Briesene, Prusko. Vyštudoval fyziku a matematiku na Univerzitách v Zurichu, Berlíne a v Grazi. Po nejakom čase pracovania v Leipzigu, založil Inštitút Fyzikálnej chémie a Elektrochémie v Göttingene. Nernst vynašiel v roku 1898 Nernstovu lampu, elektrickú lampu ktorá využívala žeravý keramický hrot (nástupca uhlíkatej lampy a prekurzora u žieravých lampách). Nernst skúmal osmotický tlak a elektrochémiu. Okolo 1906 založil to, čo nazval „tepelná teória“, neskôr známu ako 3. termodynamický zákon (ktorý popisoval správanie hmoty keď teplota dosiahne absolútnu nulu).
V roku 1920, získal Nobelovu cenu za chémiu za jeho prácu v oblasti termochémie. V roku 1934, sa stal riaditeľom Fyzikálno-chemického Inštitútu v Berlíne, pozíciu opustil v roku 1933. Nernst sa neskôr venoval elektroakustike a astrofyzike.
Nernsrt vynašiel v roku 1930 elektrický klavír, ktorý nahradzoval zvukové platne rádiovými zosilňovačmi.
1902 vo vede

V roku 1902 sa udialo mnoho vo vede a technike, niektoré udalosti sú uvedené tu.
Prehrávač

Prehrávač je zariadenie, ktoré umožňuje prehrávať určitý druh médií. Z histórie poznáme gramofón, potom kotúčový magnetofón, kazetový magnetofón (prenosný v podobe walkmana), video prehrávač, prehrávač CD (prenosný v podobe discmanu), prehrávač DVD, prenosný prehrávač mp3. V budúcnosti sa plánujú prehrávače všetkých druhov médií z pamäťových kariet (SD, MMC, XD, Memory Stick... a iných).
Prehrávač je aj počítačový program, ktorý umožňuje na počítači reprodukovať multimediálne záznamy - pozri .
1898 vo vede

V roku 1898 sa udialo mnoho vo vede a technike, niektoré udalosti sú uvedené tu.
Geografia obyvateľstva

Geografia obyvateľstva alebo aj demogeografia je vedná disciplína humánnej geografie, ktorá skúma základné znaky a zákonitosti vývoja veľkosti, rozmiestnenia, zloženia (štruktúry) a dynamiky priestorových štruktúr obyvateľstva, v jeho vzájomných väzbách s ostatnými geografickými prvkami týchto štruktúr.
Výskum geografie obyvateľstva sa zameriava na:
Jej predmet výskumu je veľmi podobný demografii.
Kondor veľký

Kondor veľký alebo kondor golierkatý ("Vultur gryphus") je dravec z čeľade supovcovitých, jeden z najväčších lietajúcich vtákov.
Opis.
Má tmavé zafarbenie s belavými predlakťovými letkami na vrchnej strane, zafarbenými podobne ako príslušné veľké a stredné krovky a biely golier. Hlavu a časť krku má holú, ako ostatní príslušníci podradu - na hlave sa mu však tiahne počínajúc od polovice zobáka až na temeno hrebeňovitý výrastok. Koža holej časti je bradavičnatá a červeno zafarbená. Ostatné znaky sú charakteristické pre celý podrad. Nosové štrbiny oboch strán vzájomne komunikujú - nemajú kostenú priehradku, zobák je relatívne slabší, s hákom iba na konci čeľuste, a nohy, bez výrazného charakteru dravčích nôh, nesú na prstoch iba slabšie pazúry. Z prstov je najdlhší prostredný. Jeho priemerná výška je asi 110 centimetrov a môže dosahovať hmotnosť až 12 kilogramov. Rozpätie krídel môže mať i viac ako 3 metre. Lieta vo výške až do 7000 metrov a môže sa dožiť do 70 rokov. Jeho najbližší príbuzný je kondor kalifornský (Gymnogyps californianus).
Pôsobisko.
Areál kondora veľkého sa rozprestiera v Južnej Amerike v Andách, od Ekvádora až po Patagóniu a Ohňovú zem.
Potrava.
Kondor veľký sa živí zväčša zdochlinami, pri tom sa správa ako supy Starého sveta a načína prvú brušnú dutinu. Jeho nezvyčajne veľké krídla (má najväčšiu plochu krídel medzi vtákmi) mu dovoľujú pri plachtivom lete prekonávať jednak veľké plošné vzdialenosti, jednak výškové rozdiely. Kondory sledujú jeden druhého a zletujú sa na zdochliny. Útoky na živú zver sú zriedkavé, a ak sa vyskytnú ide vždy o mladé, alebo choré zvieratá.
Mláďatá.
Samec kondora veľkého je väčší, ako samica. Hniezdia na skalách, bez výraznejšej úpravy hniezda, často iba na holej skale. Znášajú dve vajcia. Inkubačný čas je okolo dvoch mesiacov. Mláďatá sa vyvíjajú pomaly a starajú sa o nich obaja rodičia. Celkom operené sú v 6 mesiacoch. Pohlavnú zrelosť dosahujú v siedmom až ôsmom roku.
Chov v zoo.
Na Slovensku sa jeho chovu systematicky venuje Zoologická záhrada Košice. V roku 2011 sem bola na dožitie prevezená staršia chovná samica zo Zoo Krakov. Pochádza z voľnej prírody, bola odchytená ešte v sedemdesiatych rokoch minulého storočia v Argentíne. V rokoch 2016 až 2017 v tu bol zostavený nový pár - samec pochádza z poľskej Zoo Poznaň a samica zo Zoo Zlín. 
Podiel na záchrane druhu:
V roku 2022 tu niekoľko mesiacov pobývala aj mladá samica odchovaná v krakovskej zoo , ktorá bude v krátkom čase premiestnená v rámci repatriačného európskeho záchranného programu do voľnej prírody v Argentíne.
V minulosti druh vystavovala aj Zoo Bojnice.
Geomorfológia

Geomorfológia je vedná disciplína, ktorá študuje reliéf zemského povrchu, súše i morského dna, prípadne ich asociácie a posudzuje ho z hľadiska zložitých interakcií endogénnych a exogénnych procesov v časovo-priestorovom systéme.
Objektom štúdia je reliéf našej planéty, ako vrchná plocha zemskej kôry a súčasť planetárneho systému krajinnej sféry.
Predmetom je potom riešenie vzťahov a zákonitostí v rámci objektu, t. j. väzieb medzi jednotlivými zložkami reliéfu.
Považuje sa za súčasť geografických vied, za súčasť geologických vied alebo aj ako samostatná geovedná disciplína.
Študuje najmä rôzne geomorfologické procesy, ktoré delí na endogénne a exogénne. Medzi endogénne patria tektonické procesy, vulkanická činnosť a zemetrasenie, medzi exogénne potom svahové procesy, zvetrávanie, činnosť riek, rozpúšťacie a sufózne procesy, činnosť snehu, ľadovcov, kryogénne procesy, činnosť vetra, oceánov, morí a jazier, živých organizmov a činnosť človeka.
Rozdelenie geomorfológie
2006 BC8

2006 BC8 je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Pretože sa v budúcnosti môže veľmi priblížiť k Zemi, bola zaradená medzi potenciálne nebezpečné telesá (PHA). Jej dráha nie je dosiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.
Popis objektu.
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba počas jedného týždňa počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a pretože nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.
História.
Planétku po prvýkrát pozorovali 23. januára 2006 okolo 10:00 svetového času (UTC) jednometrovým ďalekohľadom vybaveným CCD kamerou na Lincoln Laboratory Observatory astronómovia M. Bezpalko, L. Manguso, D. Torres, R. Kracke a A. Milner. Ešte predtým toho istého dňa o 06:08 UTC preletela planétka v minimálnej vzdialenosti 1,8 miliónov kilometrov od stredu Zeme. Vzhľadom na túto pomerne veľkú vzdialenosť nebol jej zdanlivý pohyb po oblohe extrémne veľký, preto bola pozorovaná až do 30. januára 2006. Pozorovania sa zúčastnilo mnoho hvezdární, vrátane observatória na Kleti, ktoré bolo zatiaľ posledné. Pozorovacie podmienky budú umožňovať jej sledovanie prakticky do konca februára 2006, keď jej zdanlivá hviezdna veľkosť klesne zo súčasnej hodnoty 20m na 24m.
Výhľad do budúcnosti.
Na základe doterajších pozorovaní bola planétka zaradená medzi potenciálne nebezpečné. Jej dráha sa takmer pretína so zemskou a preto môže v budúcnosti dôjsť ku kolízii obidvoch telies, aj keď je to veľmi nepravdepodobné. K prvému nebezpečnému priblíženiu dôjde 23. januára 2066. Celková kumulatívna pravdepodobnosť zrážky v období rokov 2066 až 2103 je veľmi nízka a odhaduje sa na 3,1 × 10−6.
Z očakávaných skorších opätovných priblížení tejto planétky k Zemi bude zaujímavý prelet okolo Zeme 25. júna 2046, keď by mala minúť Zem vo vzdialenosti 432 tis. km (najväčšie možné priblíženie vzhľadom na nepresnosť parametrov dráhy by mohlo byť dokonca až 294 tis. km).
Herónova fontána

Herónova fontána je hydraulické zariadenie, vynájdené Herónom, tiež známym ako Herón z Alexandrie. Tento vynálezca, matematik a fyzik žil v prvom storočí nášho letopočtu. 
Herón študoval tlak vzduchu a pary, skonštruoval prvý parný motor, ako aj hračky, ktoré striekali vodu. Jedna z nich je známa ako Herónova fontána. Dnes sa na hodinách fyziky používajú rôzne verzie tejto fontány na demonštrovanie hydrauliky a pneumatiky (náuka o mechanických vlastnostiach plynov).
Návod na skonštruovanie Herónovej fontány:
Keď zo spodnej fľašky vysajete trochu vzduchu, aby ste naštartovali fontánu, stane sa toto:
Hoci by sa to na prvý pohľad mohlo zdať, toto nie je perpetuum mobile. Celý proces sa totiž rýchlo zastaví. Voda, striekajúca z hadičky sa môže dostať vyššie, ale je jej menej, ako vody, ktorá steká dole. Za predpokladu, že na začiatku bolo v druhej fľaške dosť vody, zariadenie sa zastaví hneď, ako voda z misky naplní fľašku so vzduchom a hadičky.
Pavol Barabáš

Pavol Barabáš (* 13. september 1959, Trenčín) je slovenský režisér, scenárista a cestovateľ. Absolvoval štúdium zvukovej a obrazovej techniky na Vysokej škole technickej v Bratislave. Nakrúca filmy s horskou a športovou tematikou. Často sa zameriava na život ľudí v extrémnych podmienkach. Je medzinárodne najúspešnejším slovenským dokumentaristom, za svoje filmy obdržal viac ako 250 ocenení na domácich a zahraničných festivaloch.
Samuel Påhlsson

Samuel Påhlsson (* 17. december 1977, Ange, Švédsko) je bývalý švédsky reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej.
Samuel Påhlsson je stredný útočník. Je 181 cm vysoký a váži 94 kg (údaj z roku 2006). V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1994-95 za Modo Hockey Örnsköldsvik v švédskej Elitserien. V roku 1996 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Colorado Avalanche v siedmom kole ako 176. v celkovom poradí. Až do sezóny 1999-00 však hájil naďalej farby Modo. V nasledujúcej sezóne 2000-01 sa dostal prvýkrát na ľad NHL v drese Boston Bruins. Odohral však za Boston iba 17 zápasov a prestúpil do Anaheim Ducks a zostal verný tomuto klubu dodnes. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004-05 hral za Vastra Frolunda HC Goteborg v švédskej Elitserien. V sezóne 2006-07 bol ako jeden z troch finalistov nominovaný na cenu Selke Trophy pre najlepšie brániaceho útočníka v NHL. Víťaz bude vyhlásený 14. júna 2007.
Reprezentácia.
Samuel Påhlsson získal s reprezentačným výberom Švédska zlatú medailu na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Hrá s reprezentačným dresom číslo 26.
Zimné olympijské hry 2006.
Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo Švédsko až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. V štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:
Mikael Samuelsson

Mikael Samuelsson (* 23. december 1976, Mariefred, Švédsko) je bývalý švédsky reprezentant v ľadovom hokeji. V sezóne 2007/2008 získal Stanley Cup s Detroit Red Wings. S reprezentáciou získal olympijské zlato a v tom istom roku aj titul majstra sveta. Je tiež členom Zlatej trojkoruny.
Klubový hokej.
Mikael Samuelsson je útočník hrajúci na pravom krídle. Je 188 cm vysoký a váži 99 kg (údaj z roku 2011). V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1996/97 za Södertälje SK v švédskej Elitserien. V roku 1998 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo San José Sharks v piatom kole ako 145. v celkovom poradí. Dve sezóny však ešte zohral vo Švédsku. Prvú z nich za Frölunda HC Göteborg a druhú za Brynäs IF Gävle. Až nasledujúcu sezónu 2000/01 odišiel do zámoria. Dostal sa v drese San José aj na ľad NHL. Odohral však v NHL iba 4 zápasy, väčšinu sezóny strávil na farme v AHL. Pred ďalšou sezónou prestúpil do New York Rangers, kde odohral takmer celú sezónu. Počas nasledujúcej sezóny 2002/03 prestúpil do Pittsburgh Penguins. V ďalšej sezóne opäť menil farby, tentoraz zamieril do klubu Florida Panthers. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/05 hral za Servette Geneve vo Švajčiarsku a Södertälje SK vo Švédsku. V sezóne 2005-06 opäť zmenil klub. Uzavrel zmluvu s Detroit Red Wings na 537 tisíc dolárov ročne. Tu pôsobil štyri sezóny v ktorých dosiahol dve finále o Stanley Cup, pričom raz vyhral na túto trofej v sezónne 2007-08. V sezóne 2009-10 prestúpil do Vancouver Canucks na tri roky za 7,5 milióna dolárov. V sezóne 2010-11 prestúpil naspäť do klubu Florida Panthers. 
Reprezentácia.
Mikael Samuelsson získal s reprezentačným výberom Švédska zlatú medailu na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Tréner Bengt-Åke Gustafsson ho nominoval i na Majstrovstvá sveta v hokeji 2006 v lotyšskej Rige kde spolu s tímom získal titul majstrov sveta. Hrá s reprezentačným dresom číslo 37.
Zimné olympijské hry 2006.
Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo Švédsko až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. V štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:2.
Štatistika.
Medzinárodné.
Daniel Sedin

Daniel Sedin (* 26. september 1980, Örnsköldsvik, Švédsko) je bývalý švédsky reprezentant v ľadovom hokeji. Jeho dvojča Henrik Sedin bol tiež reprezentantom Švédska v hokeji.
Klubový hokej.
Daniel Sedin je útočník hrajúci na ľavom krídle. Je 186 cm vysoký a váži 90 kg (údaj z roku 2006). V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1997/1998 za Modo Hockey Örnsköldsvik v švédskej Elitserien. V roku 1999 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Vancouver Canucks už v prvom kole ako druhého v celkovom poradí. Už v nasledujúcej sezóne sa stal stabilným hráčom Vancouveru a dodnes zostal verný tomuto klubu spoločne so svojim bratom, jednovaječným dvojčaťom Henrikom. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/2005 hral opäť za Modo. Na sezónu 2005/2006 mal uzavretú zmluvu na 1,25 milióna dolárov. Hrá s číslom 22.
Reprezentácia.
Daniel Sedin získal s reprezentačným výberom Švédska zlatú medailu na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Hrá s reprezentačným dresom číslo 12.
Zimné olympijské hry 2006.
Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo Švédsko až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. V štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:2.
Henrik Sedin

Henrik Sedin (* 26. september 1980, Örnsköldsvik, Švédsko) je bývalý švédsky reprezentant v ľadovom hokeji. Jeho dvojča Daniel Sedin bol tiež reprezentantom Švédska v hokeji.
Klubový hokej.
Henrik Sedin je stredný útočník. Je 188 cm vysoký a váži 91 kg (údaj z roku 2006). V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1997/1998 za Modo Hockey Örnsköldsvik v švédskej Elitserien. V roku 1999 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Vancouver Canucks už v prvom kole ako tretieho v celkovom poradí. O rok neskôr, v sezóne 2000/2001, sa stal stabilným hráčom Vancouveru a zostal dodnes verný tomuto klubu spoločne so svojim bratom, jednovaječným dvojčaťom Danielom. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/2005 hral opäť za Modo. Na sezónu 2005/06 mal uzavretú zmluvu na 1,25 milióna dolárov. Hrá s číslom 33.
Reprezentácia.
Henrik Sedin získal s reprezentačným výberom Švédska zlatú medailu na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Hrá s reprezentačným dresom číslo 20.
Zimné olympijské hry 2006.
Švédsko získalo na olympijskom turnaji v Turíne zlaté medaily. Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. Vo štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:2.
Mats Sundin

Mats Sundin (* 13. február 1971, Bromma, Švédsko) je bývalý švédsky hokejista a reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej.
Mats Johan Sundin je stredný útočník. Hral s číslom 13. V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1989/90 za Djurgårdens IF Štokholm v švédskej Elitserien. V roku 1989 ho v úvodnom drafte NHL vybralo dnes už neexistujúce mužstvo Quebec Nordiques v prvom kole ako absolútnu jednotku v celkovom poradí. Bol ako prvý Európan draftovaný ako číslo 1 tímom NHL vo vstupnom drafte. V sezóne 1990/91 sa stal stabilným hráčom Quebecu. V sezóne 1991/1992 v zápase proti Hartfordu zaznamenal 7 bodov za 5 gólov a 2 asistencie. V sezóne 1992/1993 si v 80 zápasoch utvoril osobné maximum, keď dosiahol 114 bodov (47 gólov a 67 asistencií).
Rok pred zánikom mužstva, počas sezóny 1994/95 prestúpil do mužstva Toronto Maple Leafs. (Vo výmene bolo zahrnutých 6 hráčov (traja na každej strane) a 2 práva výberu v prvom kole draftu. Toronto okrem iných poslalo za Sundina aj svojho kapitána Wendela Clarka). V roku 1997 sa stal 16-tym kapitánom Maple Leafs.
V sezóne 2002/2003 zaznamenal svoj tisíci bod v NHL. V sezóne 2006/2007 zaznamenal svoj gól s poradovým číslom 500 počas oslabenia v predĺžení zápasu proti Calgary. Počas svojej hráčskej kariéry v drese Maple Leafs vyhral tímové bodovanie v každej sezóne okrem sezóny 2003/2004, keď ho prekonal Ruský hokejista Alexander Mogiľnyj. Je tretí v historických tabuľkách Maple Leafs v bodoch, tretí v góloch, štvrtý v asistenciách a deviaty v počte odohraných zápasov. Je kapitánom najdlhšie spomedzi všetkých hráčov nenarodených v Severnej Amerike v histórii NHL a zároveň je druhý najdlhšie slúžiaci kapitán spomedzi aktívnych hráčov. Mal uzavretú zmluvu na príjem 6,84 milióna dolárov ročne a bol druhým najlepšie plateným hráčom mužstva.
V decembri 2008 podpísal zmluvu s Vancouverom Canucks a za Vancouver debutoval 7. januára 2009 v zápase proti Edmonton Oilers.
30. septembra 2009 ohlásil ukončenie kariéry.
Reprezentácia.
Mats Sundin bol dlhoročný reprezentant Švédska a bol kapitánom švédskej reprezentácie na ZOH 2006 v Turíne, kde získalo Švédsko zlaté medaily. Hral s reprezentačným dresom číslo 13.
Zimné olympijské hry 2006.
Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo Švédsko až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. V štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:2. Mats Sundin bol kapitánom zlatého mužstva a s 27 strelami bol najčastejšie strieľajúcim hráčom mužstva.
Henrik Zetterberg

Henrik Zetterberg (* 9. október 1980, Njurunda, Švédsko) je bývalý švédsky reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej.
Henrik Zetterberg začal svoju profesionálnu kariéru v roku 2000 v klube švédskej ligy Timrå IK, kde hral aj počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/05. V roku 1999 bol draftovaný klubom Detroit Red Wings, kde prestúpil v roku 2002, a kde pôsobí do dnes. Za Detroit v NHL nastúpil počas dvanástich sezón na 836 zápasov, v ktorých získal 786 bodov (296+490). Nosil dres s číslom 40 a bol kapitánom Red Wings.
Reprezentácia.
Švédsko reprezentoval na ZOH 2002, ZOH 2006 a ZOH 2010. Zúčastnil sa na majstrovstvách sveta v rokoch 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2010 a 2012.