Sninský kameň (vrch)

Sninský kameň () je vrch v sopečnom pohorí Vihorlatské vrchy. Je najnižšou vihorlatskou tisícovkou z piatich (pozri: zoznam vrcholov vo Vihorlatských vrchoch).
Poloha.
Sninský kameň je najvýraznejšou dominantou okolia Sniny. Mohutne sa vypína juhovýchodne od obce Zemplínske Hámre nad jazerom Morské oko. Aj keď má v názve prívlastok sninský, jeho vrchol sa nachádza v okrese Humenné, na území Vojenského obvodu Valaškovce v katastrálnom území Valaškovce-Sever.
Vrchol je vzdialený približne 7 kilometrov juho-juhovýchodne od mesta Snina a východne od Humenného.
Charakteristika.
Na vzniku Sninského kameňa sa podieľala sopečná činnosť. Konečnú podobu mu však vymodeloval mráz a voda. Tento vyvreninový andezitový útvar sa skladá z dvoch samostatných skalných brál a to plošne menšieho ale vyššieho "Malého Sninského kameňa" () a nižšieho ale plošne väčšieho "Veľkého Sninského kameňa" (). Ich priemerná výška je 20 metrov. Západný okraj, ktorý vyzerá majestátne najmä z údolia Cirochy, je vysoký až 40 metrov. Ich šírka je miestami len 515 metrov. Veľký Sninský kameň je dlhý približne 180 metrov a Malý približne 70 metrov.
Sninský kameň je vyhľadávanou turistickou atrakciou. Vrcholové plošiny oboch častí Sninského kameňa sú prístupné turistom pomocou železných rebríkov.
Na Veľkom Sninskom kameni stojí jednoduchý kovový kríž, ktorý dali postaviť veriaci a rímskokatolícky farský úrad v Snine v roku 1990, ten nahradil pôvodný drevený. Kríž bol posvätený biskupom Alojzom Tkáčom. Pôvodný kríž na Sninskom kameni zničili vandali ešte v 50. rokoch. Po niekoľkých rokoch chceli Poliaci obnoviť tradíciu a postavili jednoduchý drevený dubový kríž, no aj ten sa stal časom terčom vandalov. Súčasný kríž to tiež neminulo, bol niekým zhodený do rokliny, po oprave bol umiestnený na pôvodné miesto.
Na Malom Sninskom kameni je osadená schránka s vrcholovou knihou, do ktorej môžu turisti zaznamenať svoj výstup.
Ochrana.
Sninský kameň je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat a jeho vrcholové časti, vrátane dvoch výrazných skalných útvarov sú chránené pre veľký vedecký a kultúrno-spoločenský význam ako prírodná pamiatka (pozri: PP Sninský kameň). Spomínaná PP bola vyhlásená v roku 1982 na výmere , s najvyšším 5. stupňom ochrany (4. stupeň platí v ochrannom pásme), na ochranu kamenného útvaru vo forme plošinového lávového vrcholu s biocenózami xerotermnej flóry a s výskytom endemických druhov rastlín na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele. Vrch zároveň patrí do lokality Morské oko (SKUEV0209), ktorá je územím európskeho významu sústavy Natura 2000.
Na zabezpečenie ochrany v chránenom území – Prírodnej pamiatke Sninský kameň sa zakazuje:
UNESCO.
Vrcholové časti Sninského kameňa patria do chráneného územia Vihorlatský prales, skrátene aj Vihorlat, ktoré bolo v roku 2007 zapísané do zoznamu Svetového prírodného dedičstva UNESCO v kategórii Karpatské bukové pralesy. Dôvodom zápisu boli zachovalé bukové pralesy s vyše 240-ročnými exemplármi. Kategória bola neskôr viac krát rozšírená o ďalšie lokality a v súčasnosti nesie názov Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy ().
Výhľad.
Z vrcholových plošín oboch častí Sninského kameňa sa za priaznivého počasia naskytá nádherný panoramatický výhľad.
Otvára sa pohľad do doliny Cirochy, na mesto Snina a jeho okolie, na hlavný hrebeň i bočné hrebene Vihorlatských vrchov.
Severovýchodne vidieť slovenské Poloniny – Bukovské vrchy s najvyšším vrchom Kremenec () a poľské Poloniny – Bieščady () s najvyšším vrchom Tarnica (). Pri pohľade na Bukovské vrchy v nich možno zhliadnuť časť Vodárenskej nádrže Starina.
Západným smerom dovidieť na mohutne vypínajúce sa Slanské vrchy s najvyšším vrchom Šimonka () a južným na rozľahlú Východoslovenskú nížinu.
Z východnej plošiny tzv. "Malého Sninského kameňa" je výhľad na Morské oko, hraničný hrebeň Popriečneho a východne na ukrajinské Poloniny. Dovidieť na vrchy ako Ljutanská Holica () (), spoza ktorej vytŕča Ostrá Hora () () a Pikuj () (), na nezameniteľný vrch Polonina Runa () () a pohorie Polonina Boržava () s najvyšším vrchom Stoj () ().
Za dobrých poveternostných podmienok prevažne v zime je vidno smerom na západ vyše vzdušnou čiarou vzdialené Vysoké Tatry a východnú časť Nízkych Tatier s vrchom Kráľova hoľa ().
Prírodné pomery.
Geológia.
Sninský kameň je z geologického hľadiska súčasťou neovulkanickej reťaze sopečných pohorí Vihorlatsko-Gutinského pohoria, ktorá bola v minulosti súčasťou stratovulkánu. Buduje ho prevažne hruboporfyrický pyroxenický andezit veku spodný panón - vrchný sarmat (stredný až vrchný miocén, asi pred 12,59,1 miliónmi rokov), vulkanickej formácie Sninského kameňa. Tieto sopečné horniny predstavujú druhú fázu vývoja východoslovenských neovulkanitov. Táto vulkanická činnosť súvisela koncom treťohôr s podsúvaním a zánikom podložia flyšového pásma Karpát.
Úpätie Sninského kameňa tvoria kamenisté sutinové plytké pôdy.
Flóra.
Na území Sninského kameňa dochádza k stretu teplomilnej flóry a flóry horských bučín. Vplyvom stanovišťa, najmä vrcholovej klímy majú dreviny v okolí brál obmedzený vzrast. Sninský kameň je významný aj vďaka rastlinstvu, ktoré sa tu nachádza. Na skalnatom vrchole sa nachádzajú fragmenty xerotermných trávnatých spoločenstiev s endemickou kostravou ovčou vihorlatskou ("Festuca ovina subsp. vihorlatica"), ktorá rastie len na Sninskom kameni a nikde inde, jej trsy zarastajú vrchol a terasy jeho skál. Na stenách rastú vzácne druhy rastlín ako napríklad vudsia skalná ("Woodsia ilvensis") a slezinník severný ("Asplenium septentrionale"). Medzi ďalšie významné rastliny patria rozchodník ročný ("Sedum annuum"), chvostník jedľovitý ("Huperzia selago"), zvonček okrúhlolistý ("Campanula rotundifolia"), nevädza horská ("Cyanus montanus"), mliečivec alpínsky ("Cicerbita alpina") a ďalšie. Na ploche celej prírodnej pamiatky sa zistilo 43 druhov lišajníkov a 148 druhov vyšších rastlín. Rastie tu i naša jediná domáca liana plamienok alpínsky ("Clematis alpina"). Na chladnej a vlhkej severnej strane Sninského kameňa je rastlinstvo chudobnejšie, než na teplejšej južnej strane.
Riziká.
Mnoho turistov nerešpektuje zákaz kladenia ohňov v chránených územiach, medzi ktoré patrí aj Prírodná pamiatka Sninský kameň. Aj napriek mnohým upozorneniam, likvidáciám ohnísk strážcami CHKO Vihorlat, mnohí turisti naďalej počas letnej turistickej sezóny 2015 nerešpektovali zákaz kladenia ohňa a nelegálne ohniská boli aj na Sninskom kameni a Morskom oku.
Požiar na vrchole Sninského kameňa v roku 2015.
V roku 2015 v posledný augustový týždeň pravdepodobne následkom zlého uhasenia ohniska na vrchole Sninského kameňa vznikol požiar. Požiar zlikvidovali hasiči z Okresného riaditeľstva HaZZ Humenné. Požiar spálil značnú časť vegetácie na Sninskom kameni. 
Značkovanie turistických chodníkov v období Uhorska.
Prvé turistické objekty na území Slovenska mimo Vysokých Tatier boli postavené v roku 1880 vo Vihorlatských vrchoch Uhorským karpatským spolkom – Beskydskou sekciou založenou v Užhorode, za podpory grófa Sztárayho, išlo o dve turistické útulne pri Morskom oku a pod Sninským kameňom. V roku 1881 bol vyznačený turistický chodník od Morského oka na Sninský kameň, existuje dodnes. V roku 1883 vybudovala už Východokarpatská sekcia so sídlom v Sátoraljaújhely turistickú útulňu pod Vihorlatom, k nej bol v roku 1885 vyznačený turistický chodník z Jovsy a odtiaľ na Sninský kameň a k Morskému oku.
Turizmus.
Sninský kameň je jedným z najlepších vyhliadkových bodov pohoria aj preto je atraktívnym a častým turistickým cieľom. Nachádza sa tu križovatka turistických chodníkov, ktoré sem vedú z obce Zemplínske Hámre, zo Sniny, ako aj hrebeňa pohoria. Cez sedlo Tri tably () je napojenie k Morskému oku a k obci Remetské Hámre, východným smerom na Nežabec () a obec Podhoroď.
Prístup zo severu je možný od Sninských rybníkov () po modrej turistickej značke s prevýšením na úseku cca a z obce Zemplínske Hámre po žltej turistickej značke cez sedlo Tri tably (), odkiaľ sa pokračuje po červenej a zároveň modrej turistickej značke na vrchol. Najkratší a zároveň najnáročnejší výstup je zo Zemplínskych Hámrov po zelenej turistickej značke cez "Rovienky". Parkovať je možné tesne pred kameňolomom () na hornom konci obce, odtiaľ vedie neustále stúpanie až na vrchol s prevýšením na úseku cca .
Prístup z juhu je možný po lesnej asfaltovej ceste z obce Remetské Hámre po modrej turistickej značke k jazeru Morské oko () a potom asi na vrchol, alebo je možné dopraviť sa autom až na záchytné parkovisko "Krivec" () pod Morským okom, odtiaľ vedie stúpanie na vrchol po modrej turistickej značke s prevýšením na úseku cca .
Každý rok v máji sa koná známa turistická akcia, organizovaná turistickým klubom LOKO Humenné, pod názvom "Poď na Podhoroď". Prechádza sa pri nej celý hlavný hrebeň Vihorlatských vrchov v dĺžke cca s výstupom na Sninský kameň, ide o viacdňovú akciu s prenocovaním v lese.
Každoročne sa tu stretávajú turisti v rámci akcie „Silvestrovský výstup na Sninský kameň“.
Prístup.
Možnosti dopravy do turistických východísk.
Do miest a obcí, ktoré predstavujú možný východiskový bod peších turistických trás na Sninský kameň z „humenskej/sninskej strany“, ako Snina, Zemplínske Hámre, prípadne Strihovce, je možné dopraviť sa prímestskou dopravou autobusovými linkami SAD Humenné. Z „michalovskej/sobraneckej strany“ je prístup do východiskovej obce Remetské Hámre obsluhovaný prímestskými autobusovými linkami spoločnosti ARRIVA Michalovce. Zo severnej a západnej strany je popri pohorí vybudovaná železničná trať. Vlakovou dopravou ŽSR je možné dopraviť sa do miest v blízkosti Sninského kameňa, do mesta Humenné, Snina, alebo Michalovce. Pre vyhľadanie spojenia možno použiť internetový cestovný poriadok.
Okolie vrchu.
Navôkol sa rozprestiera región Zemplín, ten je rozdelený Vihorlatskými vrchmi na Horný Zemplín na severe a na Dolný Zemplín na juhu. Zo severnej strany pod Sninským kameňom leží mesto Snina, na ktoré je z jeho vrcholu nerušený panoramatický výhľad. Neďaleko mesta sa nachádza hojne navštevovaná rekreačná oblasť Sninské rybníky s vybudovaným biokúpaliskom.
Severne sa rozprestiera Laborecká vrchovina a severovýchodne sa rozprestierajú Bukovské vrchy, kde je vyhlásený Národný park Poloniny. Najvyšším vrchom je Kremenec (), na ňom sa nachádza najvýchodnejší bod Slovenska. V Bukovských vrchoch leží najväčšia vodná nádrž na pitnú vodu na Slovensku, Vodárenská nádrž Starina.
Východným smerom sa tiahne hranica s Ukrajinou. Hranicu tvorí sčasti hlavný hrebeň Popriečneho s najvyšším vrchom Vetrová skala () a severnejšie hrebene Bukovských vrchov, ktorých hlavný hrebeň tvorí na severovýchode hranicu s Poľskom.
Západne sa mohutne vypínajú Slanské vrchy s najvyšším vrchom Šimonka ().
Južne sa v pohorí Vihorlatu rozlieva jeho najväčšie jazero a zároveň tretie najväčšie prírodné jazero na Slovensku, čarovné Morské oko. Pod ním prechádza pohorie do nížiny, tá nesie názov Východoslovenská nížina, po nej sa rozlievajú vodné plochy Senianske rybníky a Zemplínska šírava (z vrcholu Sninského kameňa ju nie je vidieť).
Pod Sninským kameňom nad obcou Zemplínske Hámre sa nachádza kameňolom, kde sa ťaží najkvalitnejší kameň v strednej Európe, ktorý obsahuje až 75 % andezitu. Pod kameňolomom je východiskový bod peších turistických trás na Sninský kameň cez "Rovienky" a sedlo Tri tably, nachádza sa tu parkovisko pre autá a turistické informačné centrum.