burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Network address translation

Network address translation (skratka NAT; doslova "preklad sieťovej adresy/preklad sieťových adries"; iné názvy: network masquerading – doslova "sieťové maskovanie/sieťová maškaráda", native address translation – doslova "natívny preklad adries", IP masquerading – doslova "IP maskovanie") je spôsob úpravy sieťovej prevádzky cez smerovač prepisom východiskovej a/alebo cieľovej IP adresy, často i zmenu čísla TCP/UDP portu pri prichádzajúcich IP paketoch. K tomu patrí i zmena kontrolného súčtu (pri IP i TCP/UDP) aby boli zmeny akceptované. NAT sa väčšinou používa pre prístup viacerých počítačov z lokálnej siete na Internet pod jedinou verejnou adresou. NAT však môže spôsobiť problémy v komunikácii medzi klientmi a znížiť rýchlosť prenosu.
Definícia.
Preklad sieťových adries je funkcia, ktorá umožňuje prekladanie adries. Znamená to, že adresy z lokálnej siete sa preložia na jedinečnú adresu, ktorá slúži pre vstup do inej siete (napr. Internetu), prekladanú adresu si uloží do tabuľky pod náhodným portom, pri odpovedi si v tabuľke vyhľadá port a pošle pakety na IP adresu priradenú k danému portu. NAT je vlastne jednoduchým proxy serverom. NAT môže byť softwarového typu (Nat32, Kerio Winroute firewall) alebo hardwarového typu (router s implementáciou NAT).
Vlastná komunikácia.
Klient odošle požiadavku na komunikáciu, smerovač (router) sa pozrie do tabuľky a zistí, či ide o adresu lokálnu alebo vonkajšiu adresu. V prípade externej adresy si do tabuľky uloží číslo náhodného portu, pod ktorým bude vysielať a k nemu si priradí IP adresu.
Druhy sieťového prekladu.
NAT môže byť implementované v rôznych podobách prekladaných adries a portov. Každá z týchto podôb rôzne ovplyvňuje komunikačné protokoly aplikácií. Pri niektorých aplikačných protokoloch, ktoré používajú informáciu IP adresy, aplikácia bežiaca na uzle v maskovanej sieti potrebuje zistiť externú adresu NAT. Niekedy dokonca potrebuje vyšetriť a kategorizovať typ používaného mapovania. Z tohto dôvodu bol vyvinutý Simple traversal of UDP over NATs (STUN) protocol (RFC 3489).
Klasifikuje NAT implementácie na:
1. full cone NAT
2. (address) restricted cone NAT
3. port restricted cone NAT
4. symmetric NAT a súčasne navrhuje metodológiu pre testovanie zariadení. Nakoľko sa jeho metodológia stala nepostačujúcou a v niektorých prípadoch chybnou boli vytvorené nové metódy a ich štandardy RFC 5389 (2008). STUN acronym dnes prezentuje nový názov pre špecifikáciu: Session Traversal Utilities for NAT.
Prvé 3 typy NAT uchovávajú to isté mapovanie pre danú privátnu IP adresu nezávisle od cieľovej IP adresy. Avšak symetrické NAT alokuje nové mapovania ktoré sú závislé od cieľovej adresy.
Fresnelova šošovka

Fresnelova šošovka pomenovaná podľa svojho vynálezcu, francúzskeho fyzika Augustina Jeana Fresnela, má pri podobných parametroch a rovnakom použitom materiáli (sklo, plast) podstatne nižšiu hmotnosť než bežná šošovka, pretože sú z nej odstránené tie časti, ktoré sa nepodieľajú priamo na lome lúčov. Pre svoju menšiu hrúbku, a teda aj hmotnosť, je vhodná pre zobrazovanie (kde sa však prejavia jej nedostatky), ale najmä pre aplikáciu v osvetľovacej a signalizačnej technike a využití slnečnej energie.
História.
Fresnelova šošovka bola pôvodne vyvinutá pre námorné majáky. Až do 18. storočia bol „maják“ prosto olejová lampa s veľmi nízkou účinnosťou, pretože iba pár percent svetla sa dostalo k pozorovateľovi. Koncom 18. storočia účinnosť zlepšilo kovové parabolické zrkadlo, umiestnené za plameňom lampy. Fresnelov vynález zvýšil účinnosť až k 80 % a viditeľnosť dosiahla desiatok kilometrov. Otáčavé sústavy Fresnelových šošoviek a zrkadiel navyše vysielajú charakteristickú frekvenciu zábleskov rôznych farieb, podľa nich je možné maják – na základe námornej mapy – identifikovať. V moderných prevedeniach môže mať šošovka priemer až 2,5 m a účinok Fresnelovej šošovky sa ešte kombinuje s okrajovými prstencami, ktoré svetlo nelámu, ale odrážajú žiaducim smerom.
Využitie.
Sklenené alebo často i plastikové Fresnelove šošovky využívajú:
Hybris

Hybris môže byť:
Anna

Anna môže byť:
Tudor (karoséria)

Tudor v užšom zmysle je staršie označenie pre typ karosérie s dvoma dverami so zatvorenou najmenej štvormiestnou karosériou s pevnou strechou. 
Tudor v širšom zmysle je staršie označenie pre osobný automobil s karosériou typu tudor.
V súčasnosti sa už pojem tudor bežne nepoužíva, nepozná ho ani slovenská legislatíva. Nahradil ho pojem "dvojdverový sedan".
Základná škola Pavla Országha Hviezdoslava (Snina, Hviezdoslavova 985/20)

Základná škola P. O. Hviezdoslava sa nachádza v centre okresného mesta Snina v Prešovskom kraji. Je prvou základnou školou, ktorá bola zriadená v Snine. Vznikla v roku 1933 ako "Meštianska škola v Snine" a postupne sa pretransformovala do súčasnej podoby. Čestný názov Základná škola P. O. Hviezdoslava získala v novembri roku 1996. Základná škola má v súčasnosti 18 tried, z toho 9 tried je na 1. stupni ZŠ a 9 tried na 2. stupni ZŠ. Má tri oddelenia školského klubu detí. Školu navštevuje 345 žiakov a na ich výchove sa podieľa 25 učiteľov , 3 vychovávateľky ŠKD a 1 asistent. Významným historickým medzníkom je získanie právnej subjektivity 1. apríla 2002.
História.
Základná škola P. O. Hviezdoslava je prvou základnou školou, ktorá bola zriadená v Snine. Škola zo začiatku nemala vlastnú budovu, preto bola umiestnená v prenajatých domoch a niekoľko rokov aj na píle. V roku 1937 sa začalo so stavbou jednoposchodovej modernej budovy školy. Takmer dokončená budova školy bola pri prechode frontu v októbri 1944 zasiahnutá bombou. Poškodená novostavba školy bola dostavaná k 1. septembru 1948. K hlavnej budove pribudla v roku 1961 telocvičňa a v školskom roku 1987/1988 bola ukončená budova školskej kuchyne a školskej jedálne, v ktorej je aj 6 učební. 
V šk. roku 1953/1954 sa zlúčili triedy bývalej národnej školy so strednou školou, čím vznikla "Osemročná stredná škola v Snine". V marci roku 1961 je v kronike prvá zmienka o škole ako o I. ZDŠ. V septembri 1983 škola začala školský rok už ako základná škola - ZŠ. V novembri 1996 škola získala čestný názov Základná škola Pavla Országha Hviezdoslava. 
Na návrh Nadácie Pro Futura Slovenská humanitná rada udelila žiackemu parlamentu titul Laureát ceny Dar roka 1998.
Tudor

Tudor môže byť:
Ján Klinovský

Ing. Ján Klinovský (* 18. jún 1905, Bobrov – † 17. september 1944, Hájniky) bol slovenský národohospodár, predseda Obilnej spoločnosti pre Slovensko. 
Študoval komerčné inžinierstvo v Prahe. Spočiatku bol prívržencom Milana Hodžu a agrárnej strany, neskôr Karola Sidora, vďaka ktorému sa stal šéfom obilného syndikátu. V rokoch 19431944 zodpovedný redaktor hospodárskeho týždenníka Budovateľ. Za 2. svetovej vojny pomáhal poľským odbojárom a spolupracoval s občianskym odbojom.
Patril do okruhu sidorovskej opozície. Po vypuknutí SNP prišiel na povstalecké územie. 
Koncom augusta a začiatkom septembra 1944 bol v kúpeľoch Sliač, kde sa ho zmocnila skupina zdemoralizovaných partizánov a spolu s desiatimi ďalšími osobami ho zavraždili na moste nad riekou Hron v Hájnikoch. Udalosť vyvolala široký ohlas na povstaleckom území, odsúdila ju verejná mienka a Slovenská národná rada.
Bykovo

Bykovo môže byť:
Leopold von Sacher-Masoch

Leopold von Sacher-Masoch rytier von Kronenthal (* 27. január 1836, Ľvov – † 9. marec 1895, Lindheim) bol rakúsky spisovateľ známy najmä svojím románom Venuša v kožuchu. Od jeho mena je odvodené slovo masochizmus.
Život.
Narodil sa v haličskom Ľvove ako prvý zo štyroch synov do rodiny policajného veliteľa Leopolda Sacher-Masocha, rytiera von Kronenthal, ktorý bol v rokoch 1848-1856 preložený do Prahy a odtiaľ do Štajerského Hradca. Už od detstva ho fascinovala teta z otcovej strany, grófka Zenobia Sacher-Masochová von Kronenthal. Leopold zbožňoval ju samotnú aj bitie, ktorého sa mu od nej často dostávalo. Páčila sa mu aj švagriná Wilhelmina Sacher-Masochová von Kronenthal, ktorá žila s rodinou v spoločnej domácnosti. Bol uchvátený katolíckym umením a kultom svätých mučeníkov.
V roku 1848 sa rodina presťahovala do Prahy, kde sa Leopold učil okrem iného po nemecky. Bol vynikajúcim žiakom novomestského gymnázia a jeho záverečná slohová práca bola dokonca ocenená. Napriek svojmu želaniu venovať sa ďalej literatúre, presnejšie písaniu divadelných hier, pokračoval podľa otcovej vôle štúdiom práv najskôr na Univerzite Karlovej, neskôr v Štajerskom Hradci, kde v roku 1855 získal aj doktorát.
O rok neskôr začal na univerzite prednášať históriu. V roku 1857 publikoval svoju prvú prácu, historickú štúdiu o ľudovom povstaní, ku ktorému došlo za nadvlády španielskeho kráľa Karola V. v rokoch 1537-1539 vo flanderskom meste Gent. Historici ju však kritizovali ako príliš beletristickú.
Bol filosemita a feminista.
V neskoršom veku sa prehlbovali jeho psychické problémy, bol dezorientovaný a mal halucinácie. Nakoniec ho jeho rodina umiestnila v blázinci a vyhlásila ho za mŕtveho. Zomrel tam, ale až o desať rokov neskôr. 
Pojem masochizmus zaviedol rakúsky psychiater Richard von Krafft-Ebing vo svojom diele Psychopathia Sexualis, ktoré vydal v roku 1886.
Tvorba.
Krátky román Venuša v kožuchu rozpráva milostný príbeh Serverina von Kusiemského a Wandy von Dunajevovej. Autor v ňom opisuje pocity a fantázie muža, ktorý túži byť bitý a ponižovaný, najlepšie dominantnou ženou v kožuchu. To, čo autor opísal v knihe, prežil aj v skutočnosti, so svojimi milenkami a manželkami.
Napr. dňa 8. decembra 1869 uzavrel zmluvu so svojou milenkou barónkou Fanny Pistorovou, ktorou sa stal na obdobie šiestich mesiacov jej otrokom, s podmienkou, že barónka bude nosiť kožuch čo najčastejšie, najmä keď bude mať drsnú náladu. Sacher-Masoch prijal rolu barónkinho otroka, spolu odcestovali vlakom do Talianska, kde ich nikto nepoznal. Barónka cestovala prvou triedou, zatiaľ čo Sacher-Masoch treťou triedou, tak ako to autor opisuje vo svojom románe.
Externé odkazy.
Úplný text románu Venuša v kožuchu
Maximilián František Habsbursko-lotrinský

Maximilián František Habsbursko-lotrinský (* 8. december 1756, Viedeň – † 27. júl 1801, Viedeň) bol rakúsky arcivojvoda, v rokoch 17801801 veľmajster Rádu nemeckých rytierov a v rokoch 17841801 bol münsterský biskup. 
Bol piatym synom a posledných šestnástym dieťaťom panovníčky Márie Terézie a jej manžela, cisára Františka I.
Cimetière de Montmartre

Cimetière de Montmartre ("Cintorín Montmartre", nazývaný aj "Cimetière du Nord" – "Severný cintorín") je významný cintorín v Paríži, ktorý leží v severnej časti mesta v štvrti Montmartre v 18. parížskom obvode na "Avenue Rachel". So svojimi je tretím najväčším pohrebiskom vo vnútri Paríža, je tu asi 20 000 licencií a ročne je tu pochovaných približne 500 osôb.
História.
Cintorín bol vybudovaný v rokoch 1818 – 1824 na mieste bývalého lomu na sadrovec za hranicami vtedajšieho Paríža. Pochovávať sa tu začalo v roku 1825. Od roku 1860 sa cintorín nachádza na území mesta Paríža.
V roku 1922 sa na hrobe nemeckého básnika Heinricha Heineho zastrelil mladý študent s knihou Heineho veršov v ruke. V roku 1941 po okupácii Paríža bol básnikov hrob na Hitlerov príkaz zničený.
Významné parížske cintoríny.
V súčasnosti je na území mesta Paríža funkčných 14 cintorínov, z ktorých štyri majú vyše 10 000 hrobových miest:
Ďalších šesť cintorínov určených na pochovávanie Parížanov leží mimo územia hlavného mesta. Ich názvy sú odvodené od miest, v ktorých sa nachádzajú:
42nd Street

42nd Street) je jedna z najdôležitejších dopravných tepien na Manhattane. Nachádza sa na nej Chrysler Building, Grand Central Terminal, Times Square či New York Public Library. Tiahne sa od budovy Spojených národov na Prvej avenue – až k Port Authority Bus Terminal. Na rohu 42. a Broadway, na juhovýchodnom konci Times Square, sa nachádza začiatok historickej Lincoln Highway, prvej diaľnice, ktorá preťala USA v roku 1913.
Drahomír Josef Růžička

Drahomír Josef Růžička (* 8. februára 1870 Trhová Kamenice – † 30. septembra 1960 New York), americký lekár a amatérsky fotograf českého pôvodu, významne ovplyvnil českú fotografiu 20. a 30. rokov.
Jeho rodičia s rodinou emigrovali do USA v roku 1876. D. J. Růžička neskôr vyštudoval medicínu vo Viedni. Vrátil sa späť do USA, kde vykonával lekársku prax. Začal fotografovať v roku 1909. Zameral sa na fotografovanie prostých každodenných vecí, krajinných motívov a New Yorku s jeho architektúrou. V roku 1916 sa podieľal na založení združenia Pictorial Photographers of America.
V roku 1921 navštívil D. J. Růžička Prahu a usporiadal tam výstavu svojich fotografií, kde zaujal puristickými ideami (puristický piktorializmus) členov skupiny Photo-Secession (Gertrude Käsebierová, Edward Steichen, Alfred Stieglitz, Clarence Hudson White a ďalší), ktorí odmietali zásahy do negatívov i pozitívov a presadzovali čistú fotografiu. D. J. Růžička ovplyvnil celý rad českých fotografov, napr. Jaromíra Funkeho, Jiřího Jeníčka, Jana Lauschmanna, Josefa Sudka, Aloise Zycha a ďalších.
Tajomný hrad v Karpatoch

Tajomný hrad v Karpatoch (, 1892) je vedeckofantastický román francúzskeho spisovateľa Julesa Verneho napísaný v roku 1892. Je súčasťou cyklu Podivuhodné cesty ("Les Voyages extraordinaires"). Román vychádza z motívov gotického románu fantastických diel nemca Ernsta Theodora Amadea Hoffmanna a strašidelných poviedok angličana Sheridana Le Fanu. Motiváciou pre dejisko knihy bola autorovi pravdepodobne zrúcanina hradu Devín pri Bratislave.
Dej.
Román sa odohráva na tajomnom polozrútenom hrade v transylvánskych Karpatoch opradeného strašidelnými povesťami poverčivého ľudu z neďalekej karpatskej dediny Verst, ktorý je presvedčený, že na hrad sa vrátil jeho pán Chort (diabol). Z hradu totiž stúpa dym a v noci sa v ňom objavujú tajomné svetlá. Ľudia ale netušia, že tieto úkazy vytvára na príkaz nového majiteľa hradu baróna Rudolfa Gortza jeho spoločník, geniálny, ale neuznaný, a preto zatrpknutý, fyzik Orfanik, aby obaja mohli v pokoji robiť svoje pokusy a odradili obyteľov dediny od návštev hradu. Orfanik tak napríklad premietal obrazy príšer na oblaky, strašil dedinčanov zvukmi sirén na stlačený vzduch a na vstupnú bránu hradu dal elektrickú ochranu. Na tú doplatil najmä lesník Nik Dek, keď sa s dedinským doktorom Patakom pokúsili vniknúť do hradu. Kŕč mu tak skrútil prsty, že sa nemohol elektricky nabitého kovania brány pustiť. Doktor Patak bol medzitým prichytený za cvoky v topánkach o magnetickú dosku uloženú v zemi a nemohol sa pohnúť z miesta.
K ďalším Orfanikovym vynálezom patrilo odpočúvacie zariadenie, vďaka ktorému mohol barón Gortz počuť rozhovory návštevníkov hostinca "U kráľa Matyáša vo Verste", pričom nemusel opustiť pracovňu vo svojom hrade. Tým istým zariadením mohol Gortz návštevníkov hostinca aj oslovovať, čím ich odradzoval od skúmania zrúcaniny.
Všetky tieto udalosti zaujali grófa Franza Teleka, ktorý krajom prechádzal, a to najmä preto, že sa dozvedel, že na cimburí hradu sa objavuje silueta opernej speváčky Stilly, do ktorej boli barón Gortz aj gróf Telek kedysi zamilovaní, a ktorá tragicky zomrela na srdcový záchvat. Teraz je gróf Telek presvedčený, že Stilla nezomrela, ale bola barónom Gortzom unesená. Grófovi sa podarí preniknúť do hradu, ale tam ho barón Gortz uväzní. Gortz ho totiž veľmi neznáša, pretože ho viní zo Stillinej smrti. Preto chce hrad vyhodiť do vzduchu aj s Telekom, a tak sa mu chce pomstiť.
Telek tiež zistí, že Stillin obraz aj spev je iba jeden z Orfanikových vynálezov. Na príkaz baróna Gortza, ktorý bol fanatickým obdivovateľom Stillinho hlasu, vyrobil Orfanik zariadenie, ktoré umožňovalo premietať do priestoru trojrozmerný obraz speváčky a bolo doprevádzané zvukovým záznamom jej spevu.
Na hrad prichádzajú žandári, pre ktorých Telek preventívne poslal svojho sluha. Tí zahájili paľbu na utekajúceho Gortza. Pri tom Telekov sluha výstrelom barónovi rozbije hraciu skrinku so Stilliným hlasom. Rozčúlený Gortz následne vyhodí hrad do vzduchu, pričom sám zomrie. Všetky geniálne Orfanikove vynálezy sú zničené. Telek a Orfanik sa zachránia útekom podzemnou chodbou.
The Pictorial Photographers of America

Pictorial Photographers of America je dosiaľ existujúci fotografický spolok, ktorý v roku 1916 založili americkí fotografi Alvin L. Coburn, Gertrude Käsebierová a Clarence H. White. Medzi zakladajúcich členov patril tiež Drahomír Josef Růžička.
Spolok sa hlásil k princípom piktorializmu podobne ako zaniknutá Photo-Secession. Silný vplyv v spolku mal najmä Clarence H. White, ktorý bol jeho prvým predsedom do roku 1922.
Obdobie Džómon

Obdobie Džómon (iné názvy: obdobie džómon, džómonské obdobie, éra Džómon, džómon, Džómon, džómonská kultúra/kultúra Džómon (v širšom zmysle); ) je japonské prehistorické obdobie trvajúce približne od roku 14 000 (14 500) pred Kr. až do roku cca 900 pred Kr. Staršie sa dlhé roky začiatok uvádzal do roku 10 000 (10 500) pred Kr. a koniec do roku 300/500 pred Kr. Ako džómonská kultúra/kultúra Džómon v užšom zmysle (vlastná džómonská kultúra) sa označuje džómonské obdobie až od jeho ranej fázy alebo až od prvej fázy. 
Obdobie Džómon sa tradične delí na 6 podobdobí a tie ďalej na fázy. Jednotlivé podobdobia sa od sebe odlišujú typom archeologických nálezov, predovšetkým keramiky, ktoré do nich spadajú. Nasleduje zoznam 6 podobdobí podľa starého datovania:
Termín Džómon v japončine znamená „povrázkový vzor“ a vzťahuje sa na keramiku, ktorá bola zdobená týmto spôsobom. Keramika Džómon bola prvá na svete. Boli vyrábané sošky v podobe zvierat alebo v podobe ženy nazývané dogú (土偶). Sošky mužov sú nachádzané vzácne. 
K významným archeologickým náleziskám keramiky Džómon patrí jaskyňa Fukui v prefektúre Nagasaki na Kjúšú a skalné sídlisko Kamikuroiwa v prefektúre Ehime na Šikoku.
Spolok priateľov Spiša

Spolok priateľov Spiša v Bratislave je združenie Spišiakov žijúcich v Bratislave a jej okolí. 
Registrovaný je od roku 1990, jeho korene siahajú až do roku 1968.
Blažkov (Krásno nad Kysucou)

Blažkov je mestská časť mesta Krásno nad Kysucou v okrese Čadca. Nachádza sa na ľavom brehu Kysuce, približne juhovýchodne od centra mesta. Rozlohou je to najmenšia a zároveň aj najmenej zaľudnená mestská časť mesta Krásno nad Kysucou. 
Čo sa však týka historickej existencie, patrí k najstarším častiam Krásna nad Kysucou. Založená bola už v roku 1470 na príkaz mešťanov Žiliny. Nachádza sa tu aj najstaršia kaplnka v Krásne, ktorá je ako všetky iné zasvätená Sedembolestnej Panne Márii. Postavená bola v roku 1818. V cca 70 domoch žilo na konci roku 2010 okolo 400 obyvateľov.
Členenie:
Hranice s mestskou časťou:
Drozdov (Krásno nad Kysucou)

Drozdov je súčasť mestskej časti Blažkov v meste Krásno nad Kysucou v okrese Čadca, ktorej zástavba je skoncentrovaná pozdĺž jedinej ulici - Žilinskej. Okrem osady "U Drozda" tu patria aj osady Vyšné Vane, Nižné Vane a Dielnice. Žije tu okolo 100 obyvateľov.
Nachádzajú sa tu kaplnky v osadách Vyšné a Nižné Vane, autobusová zastávka Krásno nad Kysucou-Drozdov. Drozdovom prechádza príjazdová cesta k ceste I/11 Kysucký Lieskovec - Krásno nad Kysucou. Neďaleko pod kopcom Skačkov sa nachádza pomník obetiam z 2. svetovej vojny, ktorý však patrí do obce Dunajov. Do blízkeho Dunajova sa dá dostať pešo cez most pre peších a cyklistov ponad rieku Kysuca a cestu I/11. 
Hranica mestskej časti:
Zákysučie

Zákysučie (ľudovo aj "Na stanici") je mestská časť mesta Krásno nad Kysucou v okrese Čadca nachádzajúca sa na pravom brehu rieky Kysuca. 
Dejiny.
O osídlení Krásna na pravom brehu Kysuce sa spomína v 17. storočí, kedy tu miestní roľnici postavili dva vodné mlyny, ktoré produkovali múku až do konca 18. storočia. Na začiatku 19. storočia malo Zákysučie 25 domov a 150 obyvateľov. Tento počet sa ztrojnásobil po vybudovaní Košicko-bohumínskej železnice v roku 1871, kedy tu už v 120 domoch žilo takmer 500 obyvateľov. Nachádzala sa tu pošta a istý čas tu sídlil aj notár. Dva brehy so starým Krásnom spájala nejaký čas Kompa, ktorá mala slúžiť dovtedy, kým sa nepostaví nový most. Ten sa však postavil až v roku 1905 a slúžil tak mestskej časti do 60. rokov, kedy bol po veľkej nehode zničený. V čase najväčšieho rozmachu Krásna bola v Zákysučí postavená rozsiahla domová zástavba, ktorú miestny nazývajú " U Gundaša ". Situovaná je na ulici Leonarda Sojčáka. Obchod tu bol otvorený až v časoch prvej republiky na železničnej stanici. Potom už obchod dostal vlastnú budovu v ktorej je dodnes spolu s Reštauraciou DA-SY, ktorá je pod ním. Okrem železničnej stanice však Zákysučie bolo zdrojom obživy pre jeho obyvateľov aj v Oceľových konštrukciách n.p. kde pracovalo 500 ľudí nielen zo Zákysučia, ale aj z mestskej časti Blažkov a z okolitých obcí. Po páde komunizmu sa ešte podarilo dokončiť domovú zástavbu na Dielničkách.
Súčasnosť.
Zákysučie bolo dlhé roky riedko osídľované, čo tomu nasvedčuje aj pár ulíc a veľký podiel kopaníc ako Sýkorovci, Gundašovci, Macurovci, Jantovci, Grapovci atď. Veľká časť obyvateľov býva v okolí železničnej stanici a v osade Vlčov, kde žijú dve tretiny obyvateľstva celej mestskej časti. Mnoho obyvateľov z kopaníc bolo presťahovaných do nových bytových domov pri obchode, kde sa už tvorí budúce sídlisko. V súčasnej dobe prebieha výstavba ďalších 3 bytových domov a do budúcnosti by malo vyrásť ďalších 5. V Zákysučí možno nájsť 3 kaplnky z 19 kaplniek, ktoré sa v Krásne nachádzajú. Najnovšia je postavená pri obchode a slávnostná bohoslužba i posvätenie sa konalo v roku 2009. Najstaršia kaplnka je v osade Sýkorovci a bola vysvätená v roku 1904.
Žije tu približne 500 obyvateľov, Zákysučie tvorí celý pravý breh Kysuce, teda do Zákysučia patria i osady Gavlasov a Šustkov, ktoré sa nachádzajú na cípe vrcholu Horelická Kýčera. Ulica Staničná, ktorá je hraničnou ulicou mestskej časti Krásno nad Kysucou (stred), je zároveň prístupovou cestou do obce Dunajov.
Členenie:
Paul Gray

Paul Dedrrick Gray (* 8. apríl 1972, Los Angeles, Kalifornia, USA – † 24. máj 2010, Des Moines, Iowa, USA) , známy aj ako The Pig alebo #2 bol basgitarista americkej nu metalovej skupiny Slipknot. 
Kariéra.
Gray sa narodil v Los Angeles, ale neskôr sa jeho rodina presťahovala do Des Moines v Iowe, kde už v mladosti vystupoval v niekoľkých skupinách. Neskôr sa stal jedným zo zakladajúcich členov Slipknotu a zostal jediným členom skupiny, ktorý si zachoval svoju pôvodnú úlohu v skupine. Bol jedným z troch členov, spolu s Chrisom Fehnom a Jimom Rootom, ktorí sa nenarodili v Des Moines.
Smrť.
Úrady v Des Moines vyhlásili, že Gray bol nájdený okolo 11 hodiny v jednej z hotelových izieb TownePalace v Urbandale-i, Iowe. Umrel na predávkovanie morfiom a fentanylom. Údajne trpel vážnou srdcovou chorobou
Maska.
Gray najskôr používal pásku omotanú okolo hlavy. Potom používal Halloweensku prasaciu masku. S príchodom albumu Iowa zmenil masku na čiernu s tmavými otvormi pre oči a nos. Ďalej túto masku len mierne menil, napríklad pridal kovové tyčky na otvor pre ústa alebo menšie detaily ako jazvy. 
Hra.
Gray spravidla používa brnkátko, ale v deme Mate. Feed. Kill. Repeat. možno počuť slapovanie. Taktiež používa veľmi nezvyčajné ladenie, napríklad:
Jón Þór Birgisson

Jón Þór „Jónsi“ Birgisson (* 23. apríl 1975, Island) je frontman, spevák a gitarista islandskej post-rockovej kapely Sigur Rós. Je známy svojím falzetovým vokálom a hrou na gitare pomocou sláku. 
Biografia.
Jónsi (vyslovuje sa "jounsi") sa narodil slepý na pravé oko. Raz povedal: "„Keby som videl na obidve oči, asi by som sa zbláznil“" . Otvorene sa priznáva k homosexualite. Jeho priateľ, s ktorým žije, Alex Somers sa podiela na grafickom dizajne pre Sigur Rós a spolu s Jónsim založil hudobné zoskupenie "Jónsi&amp;Alex". Spolu taktiež vystupujú v rôznych islandských televíznych reláciách.
Hudobná história.
V roku 1995 bol Jónsi frontmanom v hudobnej skupine nazvanej Bee spiders, kde vystupoval pod pseudonymom "Johnny B". Kapela vyhrala v roku 1995 ocenenie „Najzaujímavejšia kapela“ v súťaži pre neznáme hudobné skupiny. Tvorba skupiny je často prirovnávaná k tvorbe skupín ako The Smashing Pumpkins a pod. Taktiež bol frontmanom v grungeovej kapele s názvom Stoned, kde vystupoval pod pseudonymom "Frakkur" v rokoch 1992 - 1993. V roku 1994 založil spolu s Georgom Hólmom a Ágústom Ævarom Gunnarssonom skupinu Sigur Rós. V roku 2006 vypracoval spolu s priateľom Alexom sólový projekt. Prvotný názov projektu bol "Riceboy sleeps", tak sa nazýva prvý album tohto zoskupenia s dnešným názvom Jónsi&amp;Alex z júla roku 2009.
Zaujímavosti.
Jónsiho kapela Sigur Rós dostala názov podľa mena Jónsiho sestry, ktorá sa narodila v rovnakom čase, v akom bola sformovaná skupina. Sigur znamená v preklade "víťazstvo" a Rós "ruža".
Jazyky.
Prevládajúcim materinským jazykom je prirodzene islandčina, no v piesnach prvých troch albumoch Von, Von Brigði, Ágætis Byrjun je pužitý aj Jónsiho vlastný, umelo vytvorený jazyk Vonlenska (Von znamená v preklade "nádej"). Tento jazyk nemá žiadnu ustálenu gramatiku a pod., Jónsi ho pužíval iba ako akési pospevovanie, ktoré sa práve hodilo do danej melódie. Meno jazyka vzniklo od prvej piesne "Von", kde bol použitý. Jónsi taktiež ovláda angličtinu.
Odkazy.
Stránka skupiny
Občianska vojna v Juhoslávii

Občianska vojna v (bývalej) Juhoslávii je súhrnný pojem pre skupinu ozbrojených konfliktov, ktoré v rokoch 1991 až 2001 - či už vo vzájomnej súvislosti alebo na sebe relatívne nezávisle - prebiehali na územiach republík čí autonómnych oblastí Juhoslávie. V užšom zmysle sa ako občianska vojna v Juhoslávii (a obdobné názvy) označuje konflikt v rokoch 1991 - 1995. 
Spoločným menovateľom týchto konfliktov bolo bezpečnostné vákuum, ktoré vzniklo na území juhoslovanskej federácie po páde centrálnej komunistickej moci a ktoré išlo ruka v ruke s jednorazovým uvoľnením politickej energie, ktorá do pádu komunizmu nemohla byť ventilovaná. 
Názvoslovie.
Pre tento ozbrojený konflikt sa používali a používajú tiež nasledujúce názvy:
Príčiny.
Nacionalizmus.
Jednou z hlavných príčin vojny bol nárast nacionalizmu. Účinok nacionalizmu bol znásobený faktom veľkej etnickej a náboženskej rôznorodosti obyvateľstva Juhoslávie. Dôležité bolo, že táto rôznorodosť existovala nielen v rámci celej Juhoslovanskej federácie ale aj vo vnútri samotných jej republík. Ani jedno etnikum sa nevyhlo extrémnemu nacionálnemu poňatiu svojho sebaurčenia. 
Ekonomické príčiny.
Ekonomicky vyspelejšie Chorvátsko a najmä Slovinsko prestali byť ochotné dotovať ekonomicky menej vyspelé oblasti federácie. Srbsko - ako síce ekonomicky slabšie, ale politicky silnejšie (tvorilo v podstate jadro federálnej moci a jej armády) - sa snažilo zabrániť úniku týchto ekonomických zdrojov.
Znepriatelené strany.
Vojna zasiahla prakticky každý štát Juhoslávie. Najpostihnutejšou sa stala Bosna a Hercegovina, po nej Chorvátsko a Srbsko. Relatívne najmiernejšie konflikty postihli Severné Macedónsko a Slovinsko. Na všetkých stranách si vojna vyžiadala vyše 130 000 obetí. Najviac obyvateľov zomrelo na území Bosny a Hercegoviny, kde boli najťažšie aj materiálne a infraštruktúrne škody. Z etnického hľadiska bolo najviac mŕtvych medzi Bosniakmi.
Dôsledky.
Vojna sa fakticky postarala o zánik Juhoslávie, ktorá sa rozpadla na jednotlivé samostatné štáty. Ako politicky porazené vyšlo z vojny Srbsko. To sa dobrovoľne vzdalo vplyvu nad Čiernou horou (nový samostatný štát) a donútené bolo vzdať sa svojho vplyvu nad oblasťou Kosovo (snaží sa o uznanie ako nový samostatný štát). 
Schematické rozdelenie konfliktov:
Shawn Crahan

Michael Shawn Crahan (*24. september 1969, v), známy aj ako Clown alebo #6 je americký bubeník, pôsobiaci ako perkusionista a vokalista v americkej heavy-metalovej skupine Slipknot.
Kariéra.
Crahan sa narodil Des Moines, Iowa. Na začiatku svojej kariéry hral v niekoľkých skupinách. Bol ťažký alkoholik, pričom kúpa baru The Safari v Des Moines to len zhoršila, a spočiatku mal samovražedné sklony pre neúspechy.
Je jedným zo zakladajúcich členov Slipknotu, v skupine je od jej úplného začiatku, keď v nej získal pozíciu bubeníka. S príchodom nového bubeníka Joeyho Jordisona sa chopil úlohy perkusionistu. 
Takisto hrá na bicie vo vedľajších projektoch "To My Surprise" a "Dirty Little Rabbits". Režíroval dokument o skupine "Voliminal:Inside The Nine".
Maska.
Crahan nosí klaunovskú masku. Prvá bola neupravovaná, novšie už majú úpravy ako zips na ústach, čierna farba alebo ženské črty.
Možajsk

Možajsk je mesto v Rusku, najzápadnejšie mesto v Moskovskej oblasti. Nachádza sa 110 km severozápadne od Moskvy na rieke Moskva. Je to sídlo Možajského rajónu. Žije tu 31-tisíc obyvateľov (2008).
Prvé zmienky v kronikách v roku 1231, bol pevnosť na západných hraniciach Ruska.
Með suð í eyrum við spilum endalaust

Með suð í eyrum við spilum endalaust je zatiaľ posledný, piaty štúdiový album od islandskej kapely Sigur Rós. Názov piesne sa do slovenčiny dá preložiť ako: "S popevkom v našich ušiach hráme donekonečna ďalej".
Štýl a texty.
Oproti predchádzajúcim albumom sa na tomto albume takmer nevyskytuje typická sláčiková hra na gitare, poznávacie znamenie skupiny. Prevláda zvuk basovej gitary a klavíra. Pieseň "Festival" je celá naspievaná v umelom jazyku skupiny "Vonlenska".
Kjartan Sveinsson

Kjartan „Kjarri“ Sveinsson (* 2. január 1978) je islandský multiinštrumentalista, najznámejší pre svoje pôsobenie v islandskej post-rockovej skupine Sigur Rós. Do skupiny nastúpil v roku 1998. Taktiež hral na nástrojoch ako flauta, píšťala, bendžo, oboje a aj na gitare. Kjartan tiež vystupoval a tvoril pod pseudonymom „The Lonesome Traveller“ spolu s ďalším členom skupiny Sigur Rós Orri Páll Dýrasonom a violistkou zo skupiny Amiina María Huld Markan Sigfúsdóttirovou, s ktorou sa neskôr oženil. Táto formácia prerábala skladby od Sigur Rós do žánru alternatívne country.
Orri Páll Dýrason

Orri Páll Dýrason (* 4. júl 1977, Island) je bubeníkom v islandskej post-rockovej skupine Sigur Rós. 
Hudobná história.
Do skupiny nastúpil v roku 1999 po odchode predchádzajúceho bubeníka a spoluzakladateľa skupiny Ágúst Ævar Gunnarssona. Spolu s Kjartan Sveinssonom a jeho ženou účinkoval tiež v hudobnom zoskupení "The Lonesome Traveller".
Biografia.
Orri je ženatý s Lukka Sigurðardóttirovou, zobrali sa v roku 2005 na Hawaii. Má tiež dieťa z predchádzajúceho vzťahu. Dcéra sa volá Vaka, podľa nej sa volá i prvá skladba z albumu "( )". Dnes žije Orri aj so svojou ženou v meste Mosfellsbær, neďaleko od Reykjavíku na Islande.
Sigur Rós.
S kapelou nahral zatiaľ päť albumov: "( )" (2002), "Takk..." (2005), "Hvarf/Heim" (2007),"Með suð í eyrum við spilum endalaust" (2008) a "Valtari" (2012).
Georg Hólm

Georg Hólm (* 6. apríl 1976, Island) je basgitarista v islandskej post-rockovej skupine Sigur Rós. Spolu s Jónsim je spoluzakladateľom kapely.
Osobný život.
Georg Hólm má ženu menom Svanhnít. Majú spolu dcéru, ktorá sa volá Elena. Georg má tiež nevlastnú dcéru menom Salka, po ktorej sa volá jedna z piesní od Sigur Rós. Georgov otec Haukur je reportér v islandskej televízii.
Georg má tiež dvoch bratov: Kjartana Dagura Hólma (* 1989), ktorý je gitarista v kapele "For a Minor Reflection" a Starriho Hólma (* 1999).
Zaujímavosti.
Je jediným členom kapely, ktorý nemá patronymické meno. Na Islande majú prevahu patronymické mená (t. j. napr. Sigurdsson = Sigurdurov syn), výnimkou sú prisťahovalci, ale tiež potomkovia bohatých šľachticov na Islande, ktorí dali prednosť klasickým priezviskám.
Myšlienka Jónsiho hrania na gitare pomocou sláku vznikla tak, že tretí spoluzakladateľ a už aj bývalý člen kapely Ágúst dostal k narodeninám slák a Georg to vyskúšal na svojej base, zvuk sa mu však nepáčil. Potom skúsil slák použiť Jónsi, ktorému sa to zapáčilo.
Takk...

Takk ( v preklade "Vďaka") je štvrtý štúdiový album islandskej post-rockovej kapely Sigur Rós. Je to najúspešnejší a najpredávanejší album tejto skupiny. Singel Hoppípolla sa umiestnil v rebríčku UK chart na 25 mieste. Celosvetovo sa predalo 800 000 kópií tohto albumu. Sigur Rós taktiež nahrali videá k piesňam „Glósóli“, „Hoppípolla“ a „Sæglópur“.
Hoppípolla

„Hoppípolla“ je úspešná skladba od islandskej post-rockovej skupiny Sigur Rós, druhá náhravka z albumu "Takk...". Vyšla ako singel.
Použitie v televízii a vo filmoch.
Hoppípolla bola využitá ako hudobný sprievod v seriáli na BBC, Planéta zem TV série v roku 2006. Práve tento seriál preslávil skladbu a stala sa veľmi využívanou v médiách. Ďalej bola použitá ako promočná skladba k FIFA World Cup 2006. Skladba bola využitá aj v traileroch k filmom ako Milionár z chatrče, Penelope a Potomkovia ľudí. Bola použitá i ako sprievodná hudba v dokrútkach a rozhovoroch v súťažiach The X-Factor a Britain's Got Talent.
Curzonova línia

Curzonova línia (podľa britského ministra zahraničných vecí lorda Georgea Nathaniela Curzona) bola vytýčená po skončení 1. svetovej vojny podľa uznesenia Rady Dohody z 8. decembra 1919, ktorá tvorila východnú hranicu Poľska. Jej trasa viedla:
Počas poľsko-ruskej vojny v roku 1920 bolo Moskve navrhnuté, aby sa postup Červenej armády zastavil na tejto línii. Jaltská konferencia troch mocností v roku 1945 prijala dohodu, že východná hranica Poľska má viesť po Curzonovej línii; dohoda o sovietsko-poľskej hranici, ktorej základom bola Curzonova línia s úpravami v prospech Poľska na severe a západe, sa podpísala v Moskve 16. augusta 1945.
Balkánska vojna

Balkánska vojna alebo zriedkavo balkánsky konflikt/konflikt na Balkáne môže byť:
Balkánsky konflikt/Konflikt na Balkáne alebo zriedkavo balkánska vojna/vojna na Balkáne je občianska vojna v Juhoslávii.
Balkánsky konflikt/konflikt na Balkáne môže byť:
Tretia balkánska vojna

Tretia balkánska vojna môže byť:
Giffenov statok

Giffenov statok je statok, po ktorom stúpa dopyt, keď jeho cena stúpa, teda inými slovami statok, ktorého cenová elasticita dopytu je kladná. Statok je Giffenovým statkom, ak je to statok veľmi inferiórny a zároveň nemá substitúty a zároveň tvorí percentuálne vysokú časť príjmu spotrebiteľa. Súvisiaci jav (dopyt po statku stúpa so stúpajúcou cenou) sa nazýva Giffenov paradox alebo Giffenov efekt. Je pomerne zriedkavý.
Napríklad majme dva statky, každý inej hodnoty, napríklad statok A (Giffenov statok) je inferiórny a naopak statok B je luxusný. Pri zvýšení ceny statku A sa stáva statok B relatívne lacnejší, čiže substitučný efekt pôsobí vyšším dopytom po statku B, ale statok A je tak podradný, že dôchodový efekt pôsobí tak silne proti substitučnému, že sa naopak zvýši spotreba statku A.
Jeden takýto príklad nastal v Írsku začiatkom 19. storočia. Zemiaky tvorili vtedy veľkú časť jedálnička chudobných ľudí; aj keď ich cena vzrástla, malo to negatívny dôchodový efekt na domácnosti. Ľudia zareagovali na svoju životnú úroveň znížením spotreby luxusných statkov a spotrebovávali viac základných potravín v podobe zemiakov. Vtedy naozaj zvýšenie ceny zemiakov viedlo k ich vyššej spotrebe.
Základná škola (Močenok, Školská 1699/23)

Základná škola v Močenku je štátna plne organizovaná základná škola s právnou subjektivitou a vyučovacím jazykom slovenským. Škola má 9 ročníkov a v súlade s medzinárodnou normou pre klasifikáciu vzdelávania ISCED poskytuje základné vzdelávanie (ISCED 1, ISCED 2). Chod školy zabezpečuje 32 pedagogických a 13 nepedagogických zamestnancov. Navštevuje ju okolo 400 žiakov.
Súčasťou Základnej školy je "Školský klub detí" a "Centrum voľného času Slniečko", ktorého náplňou sú voľnočasové aktivity detí v podobe krúžkovej činnosti.
História školy.
Predpokladá sa, že prvá škola v Močenku bola založená po roku 1560. Vývoj školstva dospel do školského roku 1961/1962, keď sa 6. - 9. ročník práve vzniknutej Základnej deväťročnej školy mohol učiť v novovybudovaných priestoroch. V roku 1963 bola výstavba ukončená. Školu tvorili dva pavilóny a telocvičňa a tak sa do nej mohol presunúť i 3., 4. a 5. ročník. Žiaci 1. a 2. ročníka sa ešte učili v starej škole, tzv. Orlovňa. Ďalší nový pavilón školy s deviatimi triedami pribudol v roku 1980 a presunul sa i 1. a 2. ročník. V roku 1985 sa škola rozšírila o ďalšiu novú budovu, postavenú pre kuchyňu, školskú jedáleň a družinu. Od 1. 4. 2002 má škola právnu subjektivitu. V roku 2009 sa uskutočnila rekonštrukcia Základnej školy.
Súčasnosť.
Zámer školy.
Vzdelávanie v škole prebieha podľa Školského vzdelávacieho programu "Dúha"
Areál školy.
Areál školy je v súčasnosti zložený z piatich budov. V troch budovách prebieha vyučovanie. Okrem bežných tried sú tu 2 jazykové učebne, 2 počítačové učebne, 2 knižnice, učebňa fyziky a chémie, dieľňa a učebňa na hudobnú výchovu. Štvrtou budovou je telocvičňa. V piatej budove sa nachádza kuchyňa so školskou jedálňou a Školský klub detí. Areál školy je upravený peknou zeleňou.
Jacob Augustus Riis

Jacob Augustus Riis (* 3. máj 1849, Ribe - † 26. máj 1914, Barre, Massachusetts) bol americký fotograf, sociológ, novinár a spisovateľ.
Pochádzal z Dánska, narodil sa v Ribe. Vyučil sa stolárom. V roku 1870 sa presťahoval do Spojených štátov amerických. 
Dlho sa nemohol uchytiť. Striedal zamestnania, cestoval po krajine, žil v chudobných pomeroch. Roku 1877 sa stal policajným a súdnym reportérom novín The New York Tribune, neskôr The Evening Sun. Prinášal spravodajstvo z bedárskych štvrtí, kde sa tiesnili v starých domoch bez kanalizácie a vodovodu státisíce ľudí a kde sa rodila zločinnosť. 
Písal mnoho článkov, aby upozornil na neľudské životné podmienky v týchto štvrtiach, neskôr siahol po názornejšom fotografickom obraze. Nakoľko neuspel u fotografov, ktorí sa zľakli práce v nebezpečnom prostredí, kúpil si začiatkom roku 1888 platňový fotoaparát. Využil vtedy nový vynález bleskového svetla a dokumentoval ponižujúce spôsoby života v nájomných ubytovniach kasárenského typu (jeden z takýchto typických domov mal 2781 nájomníkov, v jednej miestnosti bývalo až 9 ľudí a v celom dome bola iba jedna vaňa na kúpanie). Ďalej dokumentoval pomery v policajných nocľahárňach a prácu detí využívanú v domácich remeselných dielňach. 
O rok neskôr uverejnil v časopise Scribner's článok "Ako žije druhá polovica", v ktorom svoje kritické texty doplnil kresbami vyhotovenými podľa vlastných fotografií. Materiály vzbudili taký ohlas, že v rozšírenej forme, ale aj s priamymi reprodukciami fotografií, vyšli v roku 1890 knižne pod tým istým názvom. 
Riis vydal deväť kníh, okrem iných „Deti chudobných“, 1892, „Z Mulberry Street“, 1898. Ich pomocou a novinových článkov a prednášok, na ktorých používal diapozitívy svojich fotografií, dosiahol niektoré zmeny a nápravy. Zrušili sa policajné nočné útulky, bola zriadená škola pre bezprízorné deti, doplnili sa zákony o detskej práci a odstránila sa celá ulica Mulberry Bend, ktorá bola skrýšou zločincov. Na jej mieste sa zriadil park a vybudoval obytný dom Susedská osada Jacoba A. Riisa. 
Jeho menom nazvali sídlisko, školy, parky a ihriská po celých Spojených štátoch. 
Riis nefotografoval dlho, iba do konca storočia. Ale aj v tejto krátkej dobe (asi deväť rokov) vytvoril fotografické dielo, ktoré patrí medzi najpozoruhodnejšie a najzávažnejšie humanistické programy fotografie. Hoci sa neusiloval o umeleckú tvorbu, ako sám priznáva, predsa prispel k základnému umeleckému druhu, ktorý sa v jeho období začal formovať – Umelecká reportáž.
Mortal Kombat

Mortal Kombat je prvý diel arkádových bojových hier série Mortal Kombat od spoločnosti Midway. Vydaná bola v auguste 1992. Jej princíp je veľmi jednoduchý - hráč si vyberie postavu a snaží sa s ňou prebojovať cez arény s rôznymi súpermi. Z dôvodu značnej brutality sa prvý diel považoval za premiéru herných krvákov. Keď jeden hráč stratil všetku svoju energiu nepadol hneď k zemi, ako v podobných hrách, ale víťaz ho mohol "doraziť", resp. zabiť brutálnym spôsobom.
Hra sa dočkala mnohých pokračovaní a niekoľkých filmových spracovaní (Mortal kombat z roku 1995 a Mortal kombat annihilation z roku 1997), ale aj komiksov.
Raymond Hood

Raymond Hood (* 29. marec 1881 Pawtucket, Rhode Island, USA - † 14. august 1934, Sleepy Hollow, New York) bol americký architekt, ktorý navrhoval mrakodrapy prevažne pre Chicago a New York.
Životopis.
Študoval v Massachusetts na Institute of Technology. Pracoval vo firme v Bostone a potom šiel znova na štúdium do Paríža. Kvôli praxi v New Yorku často cestoval medzi Európou a Amerikou.
Je pochovaný na Sleepy Hollow Cemetery v New Yorku.
Tvorba.
Slávnym sa stal až v roku 1922, keď spolu s Johnom Howellsom vyhral súťaž na návrh Chicago Tribune Tower. Ich viťazný návrh predbehol dvesto iných vrátane nápadov od velikánov ako sú Walter Gropius, Adolf Loos či Eliel Saarinen. Tribune building je jednou z mnohých budov v gotickom až neogotickom štýle, ktoré navrhol za svoj život. Tieto štýly však neskôr zanechal a svoju tvorbu dokonale prečistil.
Jeho najzmámejšia práca je návrh Rockefeller Centre v New Yorku pre rodinu Rockefellerovcov. Pôvodných 14 budov Centra v štýle Art Deco sa neskôr znásobilo na 19, ktoré sú však postavené v medzinárodnom štýle Time Life. 
Celé cetrum bolo opísané ako symbol modernistickej capitalistickej architektúry.
Realizácia.
Jeho tvorba zahŕňa budovy ako Tribune Tower v Chicagu, American Radiator Building v New Yorku, New York Daily News Building v New Yorku, Rockefeller Center v New Yorku a Masonic Temple v Pennsylvanii. Všetky bolo navrhnuté v rokoch 1924 až 1930.
Jeho návrhy sú čisto logické a praktické a svoju vieru vkladal do architektúry výškových budov.
Zakon sudnyj ľudem

Zakon sudnyj ľudem (prepisované aj Zakon sudnyj ľjudem, Zákon sudnyj ľjudem alebo nepresne "Zakon sudnyj ljudem, Zákon sudnyj ljudem"; po slovensky Súdny zákon(ník) pre svetských ľudí, Súdny zákon pre laikov, Zákon súdny pre svetských ľudí [laikmi sa myslia svetskí ľudia]) je najstarší (zachovaný) slovanský právny spis. Je to starosloviensky občiansky a trestný zákonník v 32 článkoch, ktorý vznikol v druhej polovici 9. storočia, a to (podľa použitého jazyka) na Veľkej Morave. Autorom je Konštantín-Cyril, možno spolu s Metodom.
Staršie sa usudzovalo, že vznikol v Macedónii alebo Bulharsku alebo že ide dokonca o staroruský text. Väčšina textu zákonníka je preklad 17. kapitoly Eklogy z 8. stor. prispôsobený slovanskému a západorímskemu prostrediu (prípadne čiastočne priamo preklad rímskokatolíckeho práva). Tri kapitoly o zákaze pohanských obetí, prísahách a svedkoch pochádzajú z Mojžišovho zákona. Rovnako grécky originál neobsahuje: ustanovenie o počte svedkov, časť o rozdiele medzi svetským a božím právom a tresty pre podpaľačov. Text je zmenený oproti originálu v dvoch smeroch:
Zakon sudnyj ľudem sa na Veľkej Morave používal popri domácom obyčajovom práve. Nikdy sa však neplnil úlohu oficiálnej normy Veľkej Moravy. Po vyhnaní Metodových žiakov z Veľkej Moravy bol zákon prenesený do Bulharska. 
Text bol nájdený vo viacerých rukopisoch z 13. a 14. storočia, najznámejší je Novgorodskij spisok (1280, Rusko).
Ustanovenia Zakon sudnyj ľudem „poskytujú zaujímavý obraz o stupni sociálneho vývoja a rozverstvení veľkomoravskej spoločnosti (pokiaľ v ňom však nie sú vnesené aj niektoré prvky z omnoho vyspelejšieho sociálneho prostredia Byzancie) na prelome druhej a tretej tretiny 9. storočia.“
Manu Chao

Manu Chao (vlastné meno José-Manuel Thomas Arthur Chao * 21. jún 1961, Paríž, Francúzsko) je francúzsky spevák so španielskym pôvodom. Napriek tomu je spevákom a hudobníkom, ktorý spieva ako vo francúzskom, tak aj španielskom, anglickom, arabskom a portugalskom jazyku. Jeho pôvod sa podieľal aj na jeho hudobnej tvorbe. Chao vo svojich textoch čerpá inšpiráciu z politických tém, alternatívnych životných štýlov, ale aj rôznych kultúr a hudby samotnej. Sám je aktivistom a v Európe má mnoho nasledovateľov, vrátane antiglobalistického hnutia. Ako hudobník bol na parížskej scéne považovaný za ,talentovaného chlapíka" už začiatkom 80. rokov. Svoju kariéru začal v skupine "Hot Pants", slávu získal v zoskupení "Mano Negra", pričom celosvetovú popularitu si vydobyl ako sólový umelec. 
Detstvo a mladosť.
Manu Chaova matka Felisa Ortega pochádza z Bilbaa v Španielsku, otec spisovateľ a novinár Ramón Chao zase z Vilalby v Galícii. Do Francúzska emigrovali, aby sa vyhli dikátorskému režimu Francisca Franca, kvôli ktorému bol odsúdený na smrť aj Manuov starý otec. Krátko po Manuovom narodení sa Chaovci presťahovali na odľahlé predmestie Paríža, a tak strávil Manu takmer celé svoje detstvo v častiach Boulogne-Billancourt a neskôr Sèvres. V detstve a mladosti bol obklopený mnohými umelcami a intelektuálmi, ktorí boli väčšinou známymi jeho otca. Mnoho detských zážitkov a skúseností Chao neskôr citoval vo svojich textoch.
Ako dieťa trávil mnoho času hraním futbalu, rovnako sa však prejavovala aj jeho záľuba k hudbe. Veľa času trávil sediac pred rádiom či gramofónom a počúval Chucka Berryho, prípadne hudbu španielskej revolúcie. 
V období dospievania objavil britskú rockovú scénu, a to predovšetkým vďaka skupine "Clash". Tá mala vplyv na jeho ranú kariéru. V r. 1985 založil svoju prvú skupinu, "Hot Pants", ktorá hrala vlastnú zmes invenčného mixu rockabilly a R&amp;B. V polovici 80. rokov začala francúzska alternatívna scéna kvitnúť a objavovali sa na nej nové indie skupiny ako "Beruriers Noirs" a "Garçons Bouchers".
Mnoho nových skupín hrávalo koncerty v baroch, v squatoch a v opustených továrňach pre publikum mladých tínedžerov, ktorí boli posadnutí predstavou vzdialiť sa mainstreamu.. Aj Manu Chao sa začal podieľať na novom alternatívnom živote. Vystupoval tiež v typickom indie rockovom outfite známom ako "Los Carayos".
Mano Negra.
V r. 1987 sformoval Chao skupinu nazvanú Mano Negra. Išlo o mnohonárodnú žánrovo nezaradenú skupinu, ktorá mala hlavný vplyv na alternatívnu rockovú scénu. 
Diskografia.
S Mano Negra
Sólová
Referencie.
Pozerám videá a vidím Brazíliu? Aké Francúzsko?
Microsoft SQL Server

Microsoft SQL Server je relačný databázový systém (anglicky relational model database server) programovaný firmou Microsoft. Jeho hlavné dotazovacie jazyky sú T-SQL a ANSI SQL.
Karol X. (Francúzsko)

Karol X. (* 9. október 1757, Versailles, Francúzsko – † 6. november 1836, Gorica, Taliansko) bol francúzsky kráľ z rodu Bourbonovcov vládnuci v rokoch 18241830.
Životopis.
Jeho otcom bol dauphin Ľudovít Ferdinand, syn kráľa Ľudovíta XV, matkou Mária Jozefa Saská. Mal niekoľko súrodencov, medzi nimi aj starších bratov Ľudovíta XVI. (popraveného počas Francúzskej revolúcie) a Ľudovíta XVIII.
Pôvodne mal titul Karol, vojvoda z Artois. Od počiatku Francúzskej revolúcie (1789) patril k jej odporcom a emigrantom a usiloval sa o znovunastolenie vlády Bourbonovcov. Po opätovnom nastolení vlády Bourbonovcov (1815) sa vrátil do Francúzska, kde nastúpil na trón v roku 1824 po smrti svojho vládnuceho brata Ľudovíta XVIII. Viedol vládu opierajúc sa o klérus. Obmedzil slobodu tlače a volebné práva a to ho stálo trón po júlovej revolúcii v roku 1830.
Po strate trónu cestoval a žil v exile aj s rodinou a manželkou Máriou Teréziou Savojskou. Bol posledným panovníkom z hlavnej rodovej vetvy rodu Bourbonovcov. Júlová revolúcia vyniesla na trón Ľudovíta Filipa Orleánskeho z mladšej rodovej vetvy Bourbonovcov.
Univerzitná nemocnica

Univerzitná nemocnica alebo (v Bratislave a Košiciach len do júna 2010) fakultná nemocnica je nemocnica, ktorá sa podieľa aj na príprave na zdravotnícke povolania, na výučbe a ďalšom vzdelávaní zdravotníckych pracovníkov a preto spolupracuje s príslušnou univerzitou/univerzitami, resp. ich fakultami. 
Na Slovensku existujú tri, Univerzitná nemocnica Bratislava (zahŕňajúca viacero nemocníc), Univerzitná nemocnica Louisa Pasteura Košice a Univerzitná nemocnica Martin. Okrem nich sa zdravotnícky personál pripravuje aj v špecializovaných národných ústavoch (napr. Národný ústav detských chorôb, Národný onkologický ústav).
Od júna 2010 platí na Slovensku právna úprava, kedy podľa paragrafu 7 Zákona č. 578/2004 v znení neskorších predpisov označenie "fakultná nemocnica" môže používať zariadenie, ktoré má uzatvorenú zmluvu s vysokou školou a uskutočňuje výučbu zdravotníkov vo vysokoškolských nelekárskych odboroch a označenie "univerzitná nemocnica" môže mať zariadenie vtedy, ak má uzatvorenú zmluvu s univerzitnou vysokou školou a uskutočňuje výučbu lekárov.
Kategóriu fakultnej nemocnice spĺňajú nemocnice v Banskej Bystrici, Nitre, Nových Zámkoch, Prešove, Ružomberku, Trenčíne, Trnave a Žiline, ako aj špecializované detské nemocnice v Bratislave a Košiciach.