burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Stavový vektor

Orbitálny stavový vektor, alebo len stavový vektor obežnej dráhy v astrodynamike a nebeskej dynamike je šesť-rozmerný vektor, ktorý tvoria karteziánsky vektor polohy (formula_1) a rýchlosti (formula_2). Spolu s časom (epocha) (formula_3) jednoznačne určuje trajektóriu obiehajúceho telesa v priestore.
kde formula_6 , formula_7 , formula_8 sú jednotkové vektory karteziánskeho inerciálneho referenčného rámca.
Vektor rýchlosti leží v obežnej rovine a na dotyčnici k trajektórii.
kde formula_10 je jednotkový vektor tangenty trajektórie v danom momente.
Referenčný rámec.
Stavové vektory sú definované s ohľadom na niektorý referenčný rámec, zvyčajne, ale nie vždy, inerciálny referenčný rámec. Jedným z najviac používaných referenčných rámcov pre stavové vektory telies pohybujúcich sa v blízkosti Zeme je systém:
Tento referenčný rámec nie je skutočne inerciálny, z dôvodu pomalej 26 000 rokov prebiehajúcej precesie zemskej osi. Používané sú aj referenčné rámce definované orientáciou Zeme v štandardnej astronomickej dobe, ako napríklad B1950 alebo J2000.
Mnohé ďalšie referenčné rámce môžu byť použité, sústredené na Slnko alebo na iné planéty alebo mesiace, definované barycenterom a uhlom slnečnej sústavy alebo dokonca vlastnou orbitálnou rovinou kozmickej lode.
Vektory polohy a rýchlosti.
Polohový vektor formula_1 (x, y, z) opisuje polohu telesa vo zvolenom referenčnom rámci zatiaľ čo vektor rýchlosti formula_2 (vx, vy, vz) opisuje jeho rýchlosť v tom istom rámci súčasne. Tieto dva vektory a čas, v ktorom sú platné, jednoznačne opisujú trajektóriu telesa.
Príklad.
Sonda Parker Solar Probe a jej vektor polohy a rýchlosti v km a km/s v pravouhlom súradnicovom systéme ekliptiky pre referenčnú epochu ICRF/J2000.0 .
Christian Wiyghan Tumi

Christian Wiyghan Tumi (* 15. október 1930, Kikaikelaki, Kamerun - † 3. apríl 2021, Douala, Kamerun) bol kamerunský kardinál, emeritný arcibiskup Doualy.
Životopis.
Počas detstva sa jeho rodina presťahovala z Kamerunu do Nigérie. Rozhodol sa študovať učiteľstvo a pedagogické štúdiá skončil na univerzite v Jos. Pod vplyvom priateľa sa rozhodol v roku 1954 vstúpiť do seminára v nigérijskom Ibadane. Neskôr sa jeho rodina presťahovala opäť do Kamerunu, kde ho do seminára svojej diecézy prijal biskup z Buey. Za kňaza bol vysvätený 17. apríla 1966. Po krátkom období pastoračnej činnosti bol v roku 1969 vyslaný na štúdiá teológie a filozofie do Lyonu vo Francúzsku. Následne so súhlasom biskupa pokračoval na univerzite vo švajčiarskom Fribourgu, kde získal doktorát z filozofie v roku 1973. Po návrate do Kamerunu bol poslaný založiť kňazský seminár pre arcidiecézu Bamenda. Jeho rektorom bol až do roku 1979.
Arcibiskup a kardinál.
V roku 1979 ho pápež Ján Pavol II. vymenoval za diecézneho biskupa Yagouy. Biskupskú vysviacku mu dňa 6. januára 1980 aj sám udelil. Spolusvätiteľmi boli substitút Štátneho sekretariátu arcibiskup Eduardo Martínez Somalo a pomocný milánsky biskup Ferdinando Maggioni. V roku 1982 bol menovaný za arcibiskupa koadjútora arcidiecézy Garoua. Sídelným arcibiskupom sa stal v roku 1984. V rokoch 1985 – 1991 bol predsedom konferencie kamerunských biskupov.
Pápež Ján Pavol II. ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom Santi Martiri dell'Uganda a Poggio Ameno 28. júna 1988. Stal sa tak prvým kamerunským kardinálom. 31. augusta 1991 sa stal arcibiskupom Doualy. V roku 2005 požiadal o uvoľnenie z úradu, čomu však pápež vyhovel až 17. novembra 2009.
Kardinál Tumi sa zúčastnil ako volič konkláve v roku 2005, ktoré zvolilo Benedikta XVI..
Zomrel 3. apríla 2021 v Douale.
Jan Tománek (režisér)

Jan Tománek (* 14. február 1978, Praha) je český filmový režisér a spisovateľ. Je autorom animovaných filmov "Kozí příběh – pověsti staré Prahy" a "Kozí příběh se sýrem". 
Životopis.
V roku 1996 dokončil strednú umeleckopriemyselnú školu Václava Hollara. Od roku 1999 do roku 2005 študoval na Akadémii výtvarných umení v Prahe u profesora Michaela Bielického a Veroniky Brómovej odbor Nové médiá.
V rokoch 1994-1996 prispieval do herných časopisov "Excalibur", "Score" a založil časopis "Level", kde v roku 1995 pôsobil ako šéfredaktor.
V roku 1997 vytvoril prvý krátky film "Perpetuum mobile", kde je použitá kombinácia počítačovej animácie s reálnymi hercami. Odvtedy vytvára krátke filmy, a to ako hrané, tak animované a kombinované. Podieľal sa na vzniku projektu pre pražskú Laterna Magika (predstavenie "Trasmission disconnected"), kde si vyskúšal kombináciu živých hercov s počítačovou animáciou. Spolupracoval so svojimi rodičmi v rodinnom štúdiu - Art And Animation Studio - na rade detských filmov a animovaných večerníčkov pre Českú televíziu. Od roku 2001 je „aktívne neplatiacim“ Členom Mensy ČR.
V roku 2008 nakrútil prvý 3D animovaný film v Česku a celej východnej Európe "Kozí příběh – pověsti staré Prahy". Príprava a práce na filme zabrali viac ako päť rokov a oproti veľkým zahraničným štúdiám bol vytvorený len tímom pätnástich animátorov a grafikov. V roku 2012 dokončil pokračovanie filmu "Kozí příběh se sýrem".
V roku 2018 vyšiel v nakladateľstve Albatros Media jeho prvý román "Motýlí křik".
Zoznam kín v Bratislave

Toto je zoznam súčasných a bývalých kín v Bratislave.
Cytokín

Cytokín (zo + κίνησις "kinēsis" – „pohyb“) sú široká kategória malých proteínov (~5–20 kDa), ktoré sú dôležité v bunkovej signalizácii. Ich uvoľnenie má vplyv na bunky v ich okolí. Možno konštatovať, že cytokíny sa uplatňujú v autokrinnej, v parakrinnej a v endokrinnej signalizácii ako imunomodulačné činidlá. Cytokíny zahrňujú chemokíny, interferóny, interleukíny, lymfokíny a tumor nekrotizujúce faktory, ale vo všeobecnosti to nie sú hormóny, ani rastové faktory. Sú produkované širokým spektrom buniek vrátane imunitných buniek ako sú makrofágy, B a T lymfocyty, žírne bunky, endotelové bunky, fibroblasty a rôzne stromálne bunky. Rovnaký cytokín môže byť produkovaný viac ako jedným typom buniek.
Cytokíny pôsobia pomocou receptorov a sú dosť dôležité v imunitnom systéme. Dokážu modulovať rovnováhu medzi humorálnymi a bunkovými imunitnými reakciami a regulujú vyzrievanie, rast a citlivosť jednotlivých bunkových populácií. Niektoré cytokíny môžu inhibovať pôsobenie iných cytokínov komplexným spôsobom. Sú dôležité pre zdravie, konkrétne v reakcii hostiteľa na infekciu, majú úlohu v imunitnej odpovedi, pri zápale, traume, sepse, rakovine a reprodukcii.
Objavenie cytokínov.
Interferon-α (interferón 1. typu), bol identifikovaný v roku 1957 ako proteín, ktorý zasahoval do replikácie víru. Aktivita interferonu-γ (jediný člen triedy interferónov 2.typu) bola popísaná v roku 1965, bol to prvý identifikovaný mediátor odvodený od lymfocytov. Faktor inhibície makrofágovej migrácie (MIF) bol identifikovaný v roku 1966 Johnom Davidom a Barrym Bloomom. V roku 1969 Dudley Dumonde navrhol termín lymfokín, aby popísal proteín sekretovaný z lymfocytov a neskôr proteíny odvodené z makrofágov a monocytov boli nazývané monokíny. V roku 1974 Stanley Cohen publikoval článok, ktorý popisuje produkciu MIF v alantoidných membránach a bunkách obličiek infikovaných vírusom. Tento článok ukázal, že produkcia MIF nie je obmedzená len na imunitné bunky. To viedlo k termínu cytokín.
Odlišnosti od hormónov.
Klasické hormóny cirkulujú v nanomolárnych koncentráciách, ktoré sa obvykle líšia o menej ako jeden rád. Oproti tomu, niektoré cytokíny (IL-6) cirkulujú v pikomolárnych koncentráciách, ktoré sa môžu v priebehu traumy alebo infekcie zvýšiť až 1000-krát. Rozsiahle rozloženie bunečných zdrojov cytokínov môže byť tiež znakom, ktorým sa odlišujú od hormónov. Prakticky všetky jaderné bunky, ale hlavne endo a epiteliálne bunky a rezidentné makrofágy sú silnými producentmi IL-1, IL-6 a TNF-α. Oproti tomu, klasické hormóny, ako napríklad inzulín, sú vylučované zo žliaz (napr. pankreas). Súčasná terminológia sa týka cytokínov ako imunomodulačných činidiel. Dôležitým faktorom pri rozlišovaní cytokínov a hormónov je to, že niektoré imunomodulačné účinky cytokínov sú skôr systémové než lokálne.
Športová ulica (Stará Turá)

Športová ulica je ulica v Starej Turej. Je slepou uličkou a v časti pri školskom internáte SPŠ ňou preteká potok Tŕstie. 
Na súpisnom čísle 675 (číslo 1) sa nachádza Stredná priemyselná škola so školským internátom. 
Na súpisnom čísle 681 sa nachádza športová hala SPŠ. 
Na čísle 4 sa nachádza Mestská športová hala s plavárňou. Oproti mestskej hale sa nachádza futbalové ihrisko s umelým trávnikom a tenisový kurt. 
Na čísle 5 sa nachádza kolkáreň. 
Na čísle 7 sa nachádza mestský futbalový štadión s bežeckou dráhou okolo. 
Na čísle 8 sa nachádza Penzión Šport s reštauráciou.
Pasívny let

Pasívny let alebo let zotrvačnosťou je fáza letu kozmickej rakety alebo iného telesa (kozmickej lode, kozmickej sondy ap.), počas ktorej sa pohybuje bez použitia raketového motora, len v dôsledku zotrvačnosti a pod vplyvom gravitácie blízkych astronomických telies. Opakom pasívneho letu je aktívny let.
Kupeckého ulica (Pezinok)

Kupeckého ulica (v minulosti "Kozia ulica", ) je ulica v Pezinku. Je pomenovaná podľa uhorského barokového maliara Jána Kupeckého, ktorý sa narodil v dome na tejto ulici.
Na čísle 2 sa nachádza bývalý Hostinec Lipár, ktorého v budúcnosti má nahradiť nový bytový dom.
Čísla domov 13 až 27 sa nachádzajú v celku, ktorý sa volá Habánsky dvor.
Na čísle 39 sa nachádza rodný dom Jána Kupeckého, ktorý je v súčasnosti múzeom.
V strede ulice sa nachádza mestské trhovisko a na parkovisku pri trhovisku sa nachádza drobná náboženská stavba Božia muka.
Na čísle 79 sa nachádza základná škola.
Jordan Peterson

Jordan Bernt Peterson (* 12. jún 1962,  Edmonton, Alberta, Kanada) je kanadský klinický psychológ, profesor psychológie na University of Toronto, rečník a spisovateľ. Špecializuje sa na abnormálnu, sociálnu a psychológiu osobnosti so zameraním sa na psychológiu náboženstva, ideologickú vieru, hodnotenie a zlepšenie osobnosti a pracovného výkonu.
Životopis.
Študoval na University of Alberta a McGill University. Na McGill ostal ako postdoktorandský pracovník od 1991 do 1993, pričom neskôr prešiel na Harvard University, kde pracoval ako asistent a potom ako profesor (associate professor) na oddelení psychológie. V roku 1998 sa presťahoval späť do Kanady, kde sa stal členom fakulty psychológie na University of Toronto, kde je od roku 2019 profesorom.
Jeho prvá kniha "", publikovaná v 1999, preskúmala niekoľko akademických odborov s cieľom opísať štruktúru systémov pre vieru a mýty, ich úlohu v regulácii emócií, vytváranie zmyslu a niekoľko ďalších tém ako motivácia pre genocídu. Jeho druhá kniha, "12 Rules for Life: An Antidote to Chaos", bola vydaná v januári 2018, v októbri 2018 vyšla kniha aj v slovenskom jazyku pod názvom "."
V roku 2016 publikoval sériu videí na YouTube, ktoré kritizovali politickú korektnosť a kanadský zákon C-16. Zákon zakázal diskrimináciu na základe genderovej identity, čo Peterson charakterizoval ako úvod pre vynútený prejav () v práve. To mu prinieslo mediálnu pozornosť a s tým aj podporu a kritiku.
Legion

Legion je americký televízny seriál, ktorý sa vysielal od 8. februára 2017 do 12. augusta 2019 na stanici FX. Je založený na postave Davida Hallera / Legion z komiksov Marvel. Tvorcom seriálu a showrunnerom je Noah Hawley. Nakrúcanie seriálu bolo oznámené v októbri 2015 ako spolupráca FX a Marvel Television. Prvá séria má osem častí a vysielala sa od februára do marca 2017. Druhá séria má jedenásť častí a vysielala sa od apríla do júna 2018. Tretia a zároveň zároveň posledná séria sa vysielala od júna do augusta 2019.
Dej.
Davidovi Hallerovi v mladom veku diagnostikovali schizofréniu a odvtedy bol pacientom v rôznych psychiatrických liečebniach. Potom, čo David narazí, na spolupacientku v liečebni, je konfrontovaný možnosťou, že za jeho stavom toho stojí viac, než psychická porucha. Davida sa snaží uloviť vládna agentúra Division 3, no z liečebne ho vyslobodí skupina mutantov a odvedú ho do Summerlandu, kde mu vysvetlia, že je tiež mutant. Časom zistí, že jeho myseľ je infikovaná parazitickým mutantom Amahlom Faroukom, tzv. Shadow King, a nakoniec sa mu podarí ho dostať z jeho mysle von. V druhej sérii sa David vráti potom, čo rok strávil v záhadnej guli, ktorá ho uniesla. Počas jeho absencie Summerland spojil sily s Division 3, aby zastavili Farouka, ktorý hľadá svoje fyzické telo a zabránili koncu sveta.
Branislav Lichardus

Prof. MUDr. Branislav Lichardus, DrSc., Dr. h. c. (* 1. december 1930, Palúdzka – † 8. február 2019) bol slovenský vedec a diplomat, predseda Slovenskej akadémie vied. Bol prvým slovenským veľvyslancom v USA a prvým rektorom Vysokej školy manažmentu v Trenčíne od jej vzniku.
Bol zakladajúcim členom a prvým predsedom Učenej spoločnosti Slovenska. Vedecky pôsobil v oblasti endokrinológie a nefrológie.
Životopis.
Narodil sa v rodine učiteľa základnej a neskôr riaditeľa strednej školy. Základné vzdelanie absolvoval v Starej Turej a v štúdiu pokračoval na gymnáziu v Novom Meste nad Váhom a v Bratislave, ktoré ukončil s vyznamenaním. Roku 1956 promoval na Lekárskej fakulte Univezity Komenského Absolvoval viacero študijných pobytov na prestížnych univerzitách a vedeckých pracoviskách. Roku 1963 mu bol udelený titul CSc. z odboru normálna a patologická fyziológia, roku 1977 mu bola udelená vedecká hodnosť doktor vied. Roku 1990 sa stal prvým demokraticky zvoleným predsedom Slovenskej lekárskej spoločnosti a podpredsedom Československej lekárskej spoločnosti Jana Evangelistu Purkyně. V rokoch 1992-95 pôsobil ako predseda SAV. Vyvrcholením jeho kariéry bolo jeho menovanie za prvého veľvyslanca Slovenska v Spojených štátoch amerických. V tejto funkcii pôsobil v rokoch 1994-1998. Po návrate z USA sa stal spoluzakladateľ a člen vedenia prvej súkromnej vysokej škole na Slovensku, Vysokej škole manažmentu v Trenčíne. V rokoch 200-2013 pôsobil ako rektor tejto univerzity o d roku 2013 vo funkcii rector emeritus. Roku 2005 mu City University Bellevue udelila čestný titul doctor honoris causa.
Vydal viac ako 200 publikácii, z toho 120 v zahraničných časopisoch vrátane "Nature and Science." Je autorom a spoluatorom dvoch monografií dvoch celoštátnych učebníc endokrinológie a 4 zborníkov z konferencií.
Argeiadas

Argeiadas ("Argeiadas") bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr. 
Argeiadas, syn a žiak slávneho sochára (bronziara) Agelada z Argu, tvoril v 1. polovici 5. stor. pred Kr. Z jeho tvorby sa nezachovalo nič, známa je len jeho signatúra na jednom bloku z podstavca (na druhom bloku sprava), ktorý bol súčasťou základne zo súsošia (alebo niekoľkých sôch) objavenej pri juhovýchodnom rohu Diovho chrámu v Olympii. Táto základňa pôvodne pozostávala z troch vrstiev. Spodnú a strednú časť z tufu pokrýval podstavec z parského mramoru (z piatich blokov), 3,905 m dlhý, 0,32 m vysoký a 0,96 m široký. Podľa nápisov (dnes už značne poškodených), zaznamenaných na troch miestach prednej strany podstavca, bol kedysi základňou sochárskych diel, ktoré boli votívnymi darmi Diovi od istého "Praxitela" (v roku 485 pred Kr. zrejme spolu s Glaukom odišiel z Kamariny):
Na pôvodných sochárskych prácach týchto diel spolu s Argeiadom pracovali aj sochári (bronziari) Atótos, Asópodóros a Athanodóros.Nápisy na podstavci sú datované do prelomu 6. a 5. stor. pred Kr., to aj preto, lebo Kamarina bola okolo roku 485 pred Kr. na rozkaz tyrana Gelóna zničená (nápisy sa teda museli vytesať ešte pred touto udalosťou).
Gábor Grendel

Mgr. Gábor Grendel (* 15. júl 1980, Bratislava) je slovenský politik a bývalý novinár, v súčasnosti podpredseda Národnej rady Slovenskej republiky a poslanec za stranu NOVA, ktorej bol medzi rokmi 20172019 predsedom.
Životopis.
Gábor Grendel sa narodil 15. júla 1980 v Bratislave v rodine Lajosa Grendela, významného predstaviteľa maďarskej literatúry na Slovensku a novinárky Ágoty Grendel, rodenej Sebők.
V roku 2003 absolvoval štúdium žurnalistiky v kombinácii s maďarským jazykom a literatúrou na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Pôsobenie v médiách.
Pracoval v denníku Új Szó, rádiu Twist, televíziách TA3 a Markíza. Po tom, čo dvanásť rokov moderoval politické relácie a pracoval ako redaktor hlavnej spravodajskej relácie „Televízne noviny“ v Markíze, sa v roku 2010 stal hovorcom ministra vnútra Daniela Lipšica, ktorý bol vtedy podpredsedom KDH.
Politické pôsobenie.
Poslanec Národnej rady (2016 – 2020).
Do Národnej rady SR kandidoval vo voľbách v roku 2016 z 15. miesta kandidátky OĽaNO a NOVA. So ziskom 14 479 platných prednostných hlasov sa posunul na 11. miesto. V Národnej rade SR bol členom poslaneckého klubu OĽaNO, predsedom Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti SIS a členom Výboru NR SR pre obranu a bezpečnosť.
Poslanec Národnej rady (2020 – 2024).
Vo voľbách v roku 2020 kandidoval do Národnej rady opäť na kandidátke OĽANO, zo 148. miesta ako jeden zo šiestich členov NOVA, a získal 131 866 hlasov.
Momentálne pôsobí ako podpredseda NR SR a taktiež je členom Výboru NR SR pre obranu a bezpečnosť.
Strana NOVA.
Gábor Grendel bol 3. júna 2017 zvolený za predsedu strany NOVA. 13. februára 2019 rezignoval na funkciu predsedu, dôvodom sú odlišné predstavy o strategických krokoch hnutia.
V máji 2021 Grendel spolu s ďalšími poslancami v Klube priateľov Tibetu poslali gratulačný list novozvolenému premiérovi tibetskej exilovej vlády Penpovi Tseringovi.
Bleduľa jarná

Bleduľa jarná ("Leucojum vernum") je trvalka, kvitnúca cibuľovitá rastlina z čeľade amarylkovité ("Amaryllidaceae"). Je to pôvodný druh zo Strednej a Južnej Európy, rozšírený z Belgicka do Ukrajiny. Je považovaná za naturalizovanú v severozápadnej Európe, vrátane Veľkej Británie a častí Škandinávie, v USA (Georgia a Florida). Pre svoje kvety sa pestuje ako jarná okrasná cibuľovitá rastlina. Zvyčajne má jeden biely kvet so zeleným/žltým sfarbením na konci každého okvetného lístka (tepala). Každý okvetný lístok je na stonke vysokej 10 – 20 cm, niekedy aj viac.
Opis.
"Leucojum vernum" je trvalá rastlina s podzemnou cibuľou. Listy sa objavujú v rovnakom čase ako kvety a naďalej sa počas kvitnutia predlžujú. Sú dužinaté, čiarkovité, 5 – 25 mm široké a 10 – 25 cm dlhé, vo všeobecnosti nevyrastú vyššie ako kvety. Kvitnúca stonka (stvol) má malú centrálnu dutinu a dve úzke krídla a je bez listov. Kvety sa objavujú na jar a sú zvyčajne osamelé, len zriedka v strapcovitom súkvetí z dvoch kvetov (okolík). Kvety majú šesť bielych okvetných lístkov, každý so zelenkastou alebo žltkastou značkou tesne pod špičkou. Každý okvetný lístok je dlhý 15 – 25 mm. Belavé semená majú dĺžku približne 7 mm.
Plodom je tobolka s troma púzdrami. Cibuľa je veľká 1,5 až 3 cm a je v hĺbke asi 20 cm.
Taxonómia.
"Leucojum vernum" prvýkrát opísal Carl Linnaeus v 1753. Epiteton "vernum" znamená „jarný“.
Variety.
Dve variety boli akceptované podľa World Checklist of Selected Plant Families:
"L. vernum" var. "carpathicum" sa rozlišuje podľa žltej značky na okvetných lístkoch. Niektorí botanici rozlišujú var. "vagneri", aj podľa dvoch kvetov na stonke.
Rozšírenie.
Pôvodom je zo Strednej Európy a častí Južnej a Západnej Európy vrátane Rakúska, Belgicka, Česka, Slovenska, Nemecka, Maďarska, Poľska, Švajčiarska, Francúzska, Talianska, Rumunska, krajín bývalej Juhoslávie a Ukrajiny. Stala sa naturalizovaná v iných častiach Európy vrátane Spojeného kráľovstva, Holandska, častí Škandinávie a v USA (Georgia a Florida). 
Nachádza sa vo vlhkých a tienených biotopoch hlavne v lesoch a na lúkach až do výšky Často tvorí veľké porasty.
Pestovanie.
Pre svoje jarné biele kvety sa pestuje ako okrasná rastlina. Pestuje sa ľahko, či už v slnečnom alebo čiastočne zatienenom mieste, najmä vo vlhkej pôde a v tráve. Získala Award of Garden Merit od britskej Royal Horticultural Society.
Toxicita.
Všetky druhy bledúľ ("Leucojum") sú jedovaté, pretože obsahujú toxické alkaloidy lykorín, izotazetín a galantamín. Galantamín sa používa na liečbu demencie, slabej až miernej Alzheimerovej choroby a ďalších ochorení v súvislosti pamäťou.
Príznakmi otravy je porucha tepovej frekvencie a nevoľnosť.
Kolový priechod

Kolový priechod (, , ) je sedielko v juhozápadnom hrebeni Jahňacieho štítu asi na severovýchod od najnižšieho vhĺbenia Kolového sedla vo Vysokých Tatrách.
Poloha.
Na západnej strane Kolového priechodu je Kotlinka pod Kolovým sedlom oddelenie Kolovej doliny a na východnej strane je Červená dolina, odnož Doliny Zeleného plesa.
Athanodóros

Athanodóros ("Athanodóros") môže byť:
Hank Shermann

Hank Shermann (* 11. júl 1958, Dánsko), vlastným menom Rene Krolmark, je dánsky gitarista. Je známy ako člen skupiny Mercyful Fate.
Životopis.
V roku 1977 bol zo svojho obdivu voči gitaristovi skupiny Kiss, Aceovi Frehleyovi, pevne rozhodnutý stať sa gitaristom. Vo svojej prvej skupine Brats, ktorá vznikla v máji 1978, sa nazval Hank De Wank. V roku 1980 vydala punk metalová skupina Brats svoj jediný album "1980". Z nej sa dostal, cez obchádzku v skupine Danger Zone v roku 1981, 
do skupiny Mercyful Fate. Po dvoch štúdiových albumoch Shermann opustil skupinu, potom, ako sa nezhodli so spevákom Kingom Diamondom o ďalšom hudobnom vývoji. Pripojil sa ku kodanskej formácii Maxim, ktorá práve hľadala gitaristu. Chcel vyťažiť zo slávy skupiny Mercyful Fate, ako aj jej členov a pomenoval dokončenú skupinu na skupinu Fate. Podľa jednej zo schválených demo nahrávok spoločnosti EMI, teda dvoch albumov, sa na tretine skladieb podieľal Shermann (v skupine Fate uvádzané ako Sherman), ale tie neboli nikdy nahrané. Dôvodom rozdelenia bola prebudená túžba po tvrdšej hudbe. Spolu s gitaristom Michaelom Dennerom, ktorý tiež predtým hral v skupine Mercyful Fate, založil skupinu Zoser Mez, ktorá v roku 1991 vydala svoj jediný album "Vizier of Wasteland". V roku 1993 sa Shermann vrátil späť k skupine Mercyful Fate a dodnes patrí k jej členom. Popri tejto skupine patrí Shermann aj k členom skupín Force of Evil a Demonica. Na začiatku roku 2012 doplnil skupinu Volbeat na ich severoamerickom turné na otváracom vystúpení pre skupinu Megadeth. Spolu s gitaristom skupiny Mercyful Fate Michaelom Dennerom to zopakoval na festivale Wacken Open Air v roku 2012. Vo februári 2015 Shermann s Dennerom oznámili, že založia spoločný projekt s názvom Denner/Shermann. Bubeníkom skupiny je Snowy Shaw, ktorý bol okrem iného aktívnym členom v skupinách Sabaton a Dimmu Borgir.
Athanodóros z Achaie

Athanodóros ("Athanodóros") bol grécky sochár na prelome 6. a 5. storočia pred Kr. 
Athanodóros, grécky sochár (bronziar) z Achaie, tvoril na konci 6. a na začiatku 5. stor. pred Kr. Z jeho tvorby sa nezachovalo nič, známa je len jeho signatúra na jednom bloku z podstavca (na prvom bloku zľava), ktorý bol súčasťou základne zo súsošia (alebo niekoľkých sôch) objavenej pri juhovýchodnom rohu Diovho chrámu v Olympii. Táto základňa pôvodne pozostávala z troch vrstiev. Spodnú a strednú časť z tufu pokrýval podstavec z parského mramoru (z piatich blokov), 3,905 m dlhý, 0,32 m vysoký a 0,96 m široký. Podľa nápisov (dnes už značne poškodených), zaznamenaných na troch miestach prednej strany podstavca, bol kedysi základňou sochárskych diel, ktoré boli votívnymi darmi Diovi od istého "Praxitela" (v roku 485 pred Kr. zrejme spolu s Glaukom odišiel z Kamariny):
Na pôvodných sochárskych prácach týchto diel spolu s Athanodórom pracovali aj sochári (bronziari) Atótos, Argeiadas a Asópodóros.Nápisy na podstavci sú datované do prelomu 6. a 5. stor. pred Kr., to aj preto, lebo Kamarina bola okolo roku 485 pred Kr. na rozkaz tyrana Gelóna zničená (nápisy sa teda museli vytesať ešte pred touto udalosťou).
Deutsch-Slowakische Akademien

Deutsch-Slowakische Akademien - DSA - je akciová spoločnosť zaoberajúca sa vzdelávaním, sídliaca v Brezne. Je dcérskou spoločnosťou nemeckého vzdelávacieho koncernu "Europäisches Bildungswerk für Beruf und Gesellschaft – EBG" so sídlom v Magdeburgu. Materská spoločnosť EBG má takmer 30 ročnú tradíciu vo vzdelávaní a v súčasnosti prevádzkuje v Nemecku sieť 36 škôl a odborných stredísk - od materskej školy až po univerzitu. DSA prevádzkuje na Slovensku sieť 10 súkromných škôl od materskej až po strednú školu.
DSA bola založená v roku 2013 a momentálne je najväčším súkromným poskytovateľom vzdelávania na Slovensku. Pri školách sú zriaďované centrá celoživotného vzdelávania, ktoré slúžia ako vzdelávacie centrá pre pracovnú silu rôznych priemyselných podnikov. Učebné odbory sú vedené podľa nemeckých vzorov a prispôsobené slovenským normám, teda sú prispôsobené slovenskému ako aj nemeckému priemyslu, čo umožňuje ľahký transfer know-how. Študijné odbory sú orientované na prax, napríklad formou podnikových škôl v partnerstve s priemyselnými podnikmi a sú orientované na formu duálneho vzdelávania (tzn. školská výučba je doplnená o prax priamo v priemyselných podnikoch).
Sieť škôl DSA na Slovensku.
DSA prevádzkuje na Slovensku 10 škôl:
Medzinárodné vzťahy DSA.
DSA je dcérskou spoločnosťou nemeckého vzdelávacieho koncernu EBG.
DSA je taktiež členom EVBB - Európskej asociácie inštitúcií pre odborné vzdelávanie.
Władysław Tarnowski

Władysław Tarnowski (* 4. júna 1836, Wróblewice pri Drohobyči, Rakúske cisárstvo – † 19. apríl 1878, zomrel na lodi neďaleko San Francisca, Spojené štáty) (literárny pseudonym: Ernest Buława, francúzsky: Ladislas Tarnowski, nemecky: Ladislaus Tarnowski) bol poľský hudobný skladateľ a klavírny virtuóz z obdobia romantizmu; poľský básnik a dramatik.
Život.
Narodil sa v roku 1836 v obci Wróblewice. Bol potomkom magnátskej rodiny Tarnowských. Najväčší vplyv na jeho zmýšľanie a celý život mala smrť jeho matky Ernestyny, keď mal 4 roky. Študoval právo a filozofiu v Krakove a neskôr hudbu v Paríži u Daniela Aubera. Zúčastnil sa januárového povstania v roku 1863 na území bývalej Republiky proti Ruskému impériu. Neskôr študoval hudbu v Lipsku (u Ignaza Moschelesa a E.F. Richtera), a v Ríme (u Franza Liszta).
Cf

Cf môže byť:
CF môže byť:
Ian Cameron Esslemont

Ian Cameron Esslemont (* 1962) je kanadský spisovateľ. Vyštudoval archeológiu a pracoval v odbore. Je známy najmä svojimi "Príbehmi z Malazskej ríše", ktorých dej sa odohráva v rovnakom svete ako epická fantasy "Malazská Kniha padlých", ktorej autorom je jeho priateľ a spoločník Steven Erikson. Esslemont je spolutvorca sveta Malazu.
Biografia.
Esslemont sa narodil v kanadskom meste Winnipeg, v Manitobe. Žil a pracoval v Juhovýchodnej Ázii, vrátane štyroch rokov, ktoré strávil v Thajsku a Japonsku. V súčasnosti pracuje na novej trilógii zo sveta Malazu. Žije na Aljaške so svojou ženou, spisovateľkou Gerri Brightwellovou, a tromi synmi.
Práca.
Esslemont a Erikson spoluvytvorili svet Malazu v roku 1982 ako pozadie pre hry na hrdinov. V roku 1991 spolupracovali na filmovom scenári z rovnakého sveta, s názvom "Gardens of the Moon". Keď sa scenár nepredal, Erikson výrazne príbeh rozšíril a premenil ho na román. Obaja spisovatelia sa dohodli, že budú písať knihy odohrávajúce sa v rovnakom svete. Avšak trvalo ďalších osem rokov, kým bol román "Gardens of the Moon" publikovaný vydavateľstvom Bantam UK a Erikson súhlasil, že napíše ďalších 9 románov z tohto sveta. Život a pracovné povinnosti oddialili Esslemontove vlastné príspevky až do roku 2004, kedy bol publikovaný jeho prvý román "Night of Knives" vydavateľstvom PS Publishing v limitovanej edícii (masové vydanie nasledovalo v roku 2007 pod Bantam UK). Kniha bola prológom do hlavnej Malazskej ságy. Jeho druhý román "Return of the Crimson Guard", sa odohrával už v hlavnej Malazskej časovej línii, krátko po udalostiach v šiestej Eriksonovej knihe, "The Bonehunters". Vyšla vo vydavateľstve PS Publishing v máji 2008 a neskôr v tom istom roku v Bantam UK. Jeho tretí román "Stonewielder" bol publikovaný v roku 2010 vydavateľstvom Bantam UK a vydavateľstvom Tor v USA. Štvrtý román "Orb Sceptre Throne" bol vydaný v roku 2012. Na jar roku 2014 podpísal kontrakt s Bantamom na ďalšie tri romány odohrávajúce sa v svete Malazu.
Knihy.
Príbehy z Malazskej ríše.
6-dielna románová séria odohrávajúca sa v svete Malazu.
Path to Ascendancy.
Trilógia odohrávajúca sa pred udalosťami v Malazskej Knihe Padlých.
Vít Koziak

Vít Koziak (* 11. jún 1974, Michalovce) je slovenský diplomat, bývalý mimoriadny a splnomocnený veľvyslanec Slovenskej republiky v Kanade.
Štúdium.
V rokoch 19921997 absolvoval magisterské štúdium v odbore história – anglický jazyk a literatúra na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a v rokoch 19971999 dvojročné postgraduálne štúdium na Inštitúte medzinárodných vzťahov pri Katedre medzinárodného práva a medzinárodných vzťahov Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. Postgraduálne študoval tiež na Centre d’études européennes de l’Institut international d’administration publique v Štrasburgu (2001) a na University of Oxford (20012002).
Profesijná kariéra.
V rokoch 19992003 pracoval na Odbore západnej Európy a severnej Ameriky Ministerstva zahraničných vecí Slovenskej republiky (MZV SR). Od júla 2003 do augusta 2007 bol tretím tajomníkom veľvyslanectva SR v Paríži, kde boli jeho primárnou oblasťou záujmu európske záležitosti.
V rokoch 20072009 pôsobil na MZV SR ako tajomník Sekcie medzinárodných organizácii a rozvojovej pomoci, ktorá bola v roku 2008 pretransformovaná na Sekciu globálnych výziev, ľudských práv, Organizácie Spojených národov a ostatných medzinárodných organizácií. Od júla 2009 do júla 2013 zastával funkciu prvého tajomníka veľvyslanectva SR vo Washingtone, kde sa venoval primárne ekonomickej diplomacii a americko-slovenským obchodným vzťahom.
Od augusta 2013 do augusta 2018 pôsobil v Kancelárii prezidenta SR Andreja Kisku, kde zastával funkciu zástupcu riaditeľa (august 2013jún 2015) a riaditeľa Odboru zahraničnej politiky (júl 2015august 2018, v období júla až septembra 2014 úradujúci riaditeľ odboru). 5. septembra 2018 nastúpil do funkcie mimoriadneho a splnomocneného veľvyslanca SR v Kanade. Vo funkcii skončil 1. júna 2023, kedy ho vo funkcii vymenila Viera Grigová.
Juraj Zábojník

Juraj Zábojník (* 15. júl 1962, Bojnice) je slovenský bezpečnostný analytik, bývalý policajt a podnikateľ. Bol riaditeľom Úradu pre ochranu ústavných činiteľov a diplomatických misií. V prezidentských voľbách v roku 2019 neúspešne kandidoval na post prezidenta SR.
Životopis.
Detstvo prežil vo Veľkej Lehôtke. V roku 1981 nastúpil na náhradnú vojenskú službu vo Frýdku-Místku a začal štúdium na strednej odbornej škole Ministerstva vnútra SSR v Pezinku. Tú dokončil s maturitou a začal pracovať ako radový referent na Správe ochrany ústavných činiteľov SR. Neskôr sa stal riaditeľom Úradu pre ochrany ústavných činiteľov a diplomatických misií. Z polície odišiel po 17 rokoch v hodnosti plukovníka v zálohe. Uvádza sa ako absolvent Slovenskej technickej univerzity v Bratislave, Ekonomickej univerzity v Bratislave a Trnavskej univerzity v Trnave.
Od roku 1987 je ženatý s Ing. Katarínou Zábojníkovou, rod. Turčekovou.
Kandidatúra na prezidenta SR.
Svoju kandidatúru do prezidentských volieb v roku 2019 oznámil vo februári 2018. 13. augusta 2018 oznámil vyzbieranie dostatočného počtu podpisov na kandidatúru. Občianskych podpisov vyzbieral 28 505.
Otočný žeriav

Otočný žeriav je typ žeriava, ktorý prepravuje bremená prevažne otáčaním výložníka okolo zvislej osi. Ak je výložník pevný, manipulačná dráha žeriava je časť kružnice. Ak je výložník sklopný, alebo sa po ňom môže pohybovať žeriavová mačka manipulačný priestor je výsek kruhu, alebo medzikružia.
Druhy otočných žeriavov.
Stožiarové žeriavy.
Tieto žeriavy sa nazývajú aj "Derricky". Nosný stĺp je v spodnej časti osadený guľovou plochou, ktorá umožňuje výkyvy stĺpa. V hornej časti je otočné ložisko s vencom ku ktorému sa prichytáva 4 až 12 kotviacich lán, alebo kotviace vzpery. K spodnej časti nosného stĺpa je sklopne prichytený výložník. Sklopenie sa ovláda lanom pripojeným na druhom konci výložníka, prechádzajúcim cez vrchol nosného stĺpa k bubnu navijaka. Nosný stĺp aj s výložníkom je možné natáčať okolo zvislej osi.
Vežové žeriavy.
Vežové žeriavy majú štíhlu vysokú vežu priečkovej konštrukcie a nastaviteľný výložník s mačkou. tieto žeriavy sa najčastejšie používajú ako stavebné.
Portálové žeriavy.
Niektoré portálové žeriavy majú na portálovom moste uložený otočný žeriav. 
Konzolové žeriavy.
Niektoré konzolové žeriavy, ktoré nemajú pojazd a ich základňa je prichytená k stĺpu, alebo stene haly umožňujú tiež otáčanie výložníka. Ide väčšinou o halové, alebo dielenské žeriavy používané vo výrobe, pri montáži, alebo opravách. Po výložníku sa môže pohybovať visutá mačka.
Born to Be Alive

„Born to Be Alive“ je skladba, ktorú zložil francúzsky spevák Patrick Hernandez. Skladba sa stala veľkým hitom a okrem iného dosiahla 1. miesto v americkom rebríčku US Disco Chart. Pôvodne bola koncipovaná ako hard rocková skladba. Vo Francúzsku sa singel stal jedným z najpredávanejších singlov všetkých čias. V Spojených štátoch získal zlatú platňu za predaj viac ako 500 000 kusov.
Mount Panorama Circuit

Mount Panorama Circuit je pretekársky okruh, nachádzajúci sa v meste Bathurst (Nový Južný Wales) v Austrálii. Mesto Bathurst sa nachádza približne 200 km západne od Sydney. Nachádza sa na kopci a je známy aj ako "Wahluu". Každý október sa tu konajú známe preteky cestovných automobilov Bathurst 1000 a tiež každý február aj vytrvalostné preteky Bathurst 12 Hour. Okruh je dlhý 6,213 km, pričom po technickej stránke ide o mestský okruh a mimo pretekárskych podujatí ide o bežné cesty s rýchlostnými obmedzeniami.
Pretekať sa na týchto miestach začalo v roku 1906, pričom v polovici roku 1936 sa začal stavať okruh Mount Panorama tak, ako ho dnes poznáme. Prvé podujatie na tomto okruhu bolo 1938 Australian Grand Prix, ktoré vyhral Peter Whitehead.
Okruh je nezvyčajne navrhnutý a jeho prevýšenie je 174 metrov. Okruh sa skladá z týchto častí: The Pit Straight, Hell corner, Mountain Straight, Griffins Bend, The Cutting, Reid Park, Sulman Park, McPhillamy Park, Brock's Skyline, The Esses, Forrest's elbow, Conrod Straight, The Chase a Murray's Corner.
Držiteľom rekordu kola je v súčasnosti Christopher Mies, ktorý okruh zvládol za 1:59.2910 s vozidlom Audi R8 Ultra GT3, počas podujatia 2018 Challenge Bathurst dňa 16. novembra 2018.
Zoznam častí seriálu Susedia (6. séria)

Nasledujúci zoznam je zoznam častí 6. série seriálu Susedia.
Zoznam diplomatických misií Spojených štátov

Toto je zoznam diplomatických misií Spojených štátov. Spojené štáty majú najväčší počet diplomatických misií spomedzi všetkých štátov sveta.
Veronika Prušová

Mgr. Veronika Prušová, rod. Šutková (* 23. apríl 1980, Bratislava) je slovenská novinárka, ktorá pôsobí v redakcii "Denníka N".
Život.
V roku 2005 absolvovala štúdium v odbore žurnalistika na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Už počas štúdia pracovala v spravodajskej agentúre SITA. Od septembra 2006 do konca októbra 2014 pôsobila v denníku "SME" (jej prvý článok bol publikovaný 22. septembra 2006, posledný 14. decembra 2014). Patrila medzi skupinu novinárov, ktorí opustili redakciu denníka po oznámení, že finančná skupina Penta v októbri 2014 získala podiel vo vydavateľstve Petit Press a sformovali Projekt N, z ktorého v januári 2015 vznikol "Denník N". Prušová sa v redakcii denníka venuje najmä spravodajstvu z oblasti slovenského súdnictva (pozri Sústava súdov Slovenskej republiky) a sekundárne i témam súvisiacim s výchovou detí. Jej prvý článok pre denník bol zverejnený 15. decembra 2014.
Je autorkou knihy "Harabin : Zrodil ho Mečiar, vytiahol Fico, konkuruje Kotlebovi" vydanej 15. februára 2019, v ktorej sa venuje životu a kariére kontroverzného sudcu Štefana Harabina, ministra spravodlivosti v prvej vláde Roberta Fica (20062010) a kandidáta vo voľbe prezidenta Slovenskej republiky v roku 2019. Text je doplnený komentármi politického komentátora Mariána Leška.
Veľké Slovensko

Veľké Slovensko () bola politická koncepcia pripojenia Slovácka a neskôr aj ďalšieho územia východnej Moravy ku Slovenskému štátu. S myšlienkou prišli marginálni východomoravskí iredentisti, podporovaní Slovenským štátom a Nemeckom. Koncepciu však odmietlo Nemecko, ktoré malo svoje vlastné plány pre ponemčenie Slovácka a nehodlalo sa s nikým deliť o strategické územie Moravy, ktoré pre neho predstavovalo most medzi Sliezskom a Východnou markou. K žiadnym územným zmenám preto nedošlo.
Vývoj a zánik.
S myšlienkou anexie Slovácka (Moravského Slovenska) Slovenským štátom prišla ako prvá Moravsko-slovenská spoločnosť a neskôr jej nástupca, organizácia Národopisná Morava. V deň obsadenia zvyšku Česka nemeckou armádou (15. marca 1939) vydal Jan Uprka a učiteľ Josef Vávra v Hroznovej Lhote prehlásenie o príslušnosti Moravských Slovákov k slovenskému národu a suverenite Slovenského štátu (ktorý bol vyhlásený predchádzajúci deň) nad Slováckom. Nasledujúci deň zaslali Jan Uprka, Josef Vávra a Jan Ryba Adolfovi Hitlerovi list so žiadosťou o pripojenie Slovácka k Slovenskému štátu. V apríli 1939 naviac pripravila Národopisná Morava memorandum pre Seyß-Inquarta vo Viedni, kde žiadala spojenie Moravy s Východnou markou.
Národopisnú Moravu a koncept Veľkého Slovenska podporovali vedúci činitelia Slovenského štátu, najmä predseda vlády Vojtech Tuka a minister obrany Ferdinand Čatloš. Major Cyril Hluchý v generálnom štábe slovenskej armády bol poverený úlohami súvisiacimi s pripojením Slovácka ku Slovensku. V Bratislave vznikla s rovnakým účelom „"Vedecká spoločnosť pre zahraničných Slovákov"“. Koncepcia Veľkého Slovenska získavala v programe slovenskej vlády stále širší priestor. Slovenská vláda chcela získať pod svoj vplyv niekoľko sto tisíc obyvateľov Slovácka, o ktorých sa tvrdilo, že sú to Slováci.
Vojtech Tuka v októbri 1940 odovzdal v Berlíne nemeckému ministrovi zahraničných vecí Joachim von Ribbentropovi memorandum pre Adolfa Hitlera s požiadavkou úpravy hraníc medzi Protektorátom Čechy a Morava a Slovenským štátom v prospech Slovenska. Ku Slovensku mala byť pripojená oblasť s mestami Hodonín, Kyjov, Strážnice, Veselí nad Moravou, Uherský Brod, Uherské Hradiště, Otrokovice, Zlín, Hranice, Valašské Meziříčí a Vsetín.
Nemecko na žiadosť neodpovedalo, Slovenský štát ju preto v roku 1941 opakoval, tentoraz však s ešte väčšími územnými nárokmi, opäť presahujúcimi územia Slovácka.
Nemecko po urgencii slovenské územné požiadavky kompletne odmietlo – malo vlastný plán ponemčenia Slovácka prostredníctvom nemeckých jazykových ostrovov. Nemecko navyše východomoravských iredentistov využívalo len k narušeniu českej jednoty (do škôl v Slovácku bolo namiesto spisovnej češtiny zavádzané slovácke nárečie, českí starostovia boli vytláčaní zo svojich funkcií) a oproti spolupráci s nimi dávalo prednosť zabezpečeniu pokoja v Protektoráte prostredníctvom spolupráce s vládou protektorátu. Samotná Národopisná Morava podľa správy nemeckých okupačných úradov v Brne zo septembra 1939 svoj iredentistický program opustila a jej cieľom bolo už nie spojenie so Slovenským štátom, ale vlastná pronemecká politická koncepcia.
Tetrametylsilán

Tetrametylsilán (skrátene TMS) je organokovová zlúčenina kremíku. Ide tu o jednu z najjednoduchších organických zlúčenín kremíku. Podobne ako ostatné silány, má molekulovú štruktúru štvorstenu.
Pripravuje sa ako vedľajší produkt výroby metylchlórsilánov - SiClx(CH3)4−x, ktoré sa pripravujú pomocou Müller-Rochowej syntézy, reakciou chlórmetánu s kremíkom.
Význam pri NMR spektroskopii.
Pri NMR spektroskopii sa tetrametylsilán často používa ako kalibračný štandard pre protónovú, 13C, 29Si NMR spektroskopiu. Pokiaľ je skúmaná látka rozpustená vo vode (s ktorou je TMS nemiešateľný), nahradzujeme ho pomocou DDS - sulfónovej kyseliny odvodenej od tetrametylsilánu.
Pri 1H NMR spektroskopii kvôli svojim 12 vodíkom, ktoré sú chemicky ekvivalentné vytvára singlet. Podľa chemického posunu TMS sa určujú ostatné chemické posuny. V spektre 13C NMR spektroskopie, kvôli svojim chemicky ekvivalentným uhlíkom takisto vytvára singlet podľa ktorého sa určujú ostatné chemické posuny.
Pri niektorých spektroskopiách sa používajú rozpúšťadlá bez TMS. V tomto prípade sa pri protónovej spektroskopii na kalibráciu použije zvyšok 1H v deuterovanom rozpúšťadle (napr. približne 0,001% chloroformu v deuterochloroforme), keďže pri tomto druhu NMR spektroskopie nevytvára deutérium žiadny signál, chemický posun ostatných látok sa dá odvodiť signálov zvyškov nedeuterovaného rozpúšťadla. Pri 13C NMR spektroskopii sa chemický posun ostatných látok odvodiť signálu deuterovaného rozpúšťadla, napríklad pri deuterochloroforme od tripletu s rovnakou výškou na 77 ppm.
The Gang

The Gang je päťčlenná hardrocková kapela z Bratislavy.
História.
The Gang je hard rocková kapela z Bratislavy, ktorú v roku 2013 založili dvaja bratia, bubeník Marek Kudzbel a basgitarista Tomáš Kudzbel. O rok neskôr sa k nim pripojil klasicky vyučený klávesák Igor Mikluššák. Gitaristom sa v roku 2016 stal známy slovenský gitarista Vadim Bušovský a hlavný spev prebrala mladá speváčka Dorota Dutková, ktorej hlas zaujal porotcov v súťaži kapiel "Rocková maturita 2016", kde kapela vybojovala tretie miesto.
Prvým úspechom kapely bolo vydanie rovnomenného debutového albumu koncom roka 2017. Album získal kladné hodnotenia nie len doma ale aj v zahraničí. Kapela si ďalej začala získavať svojich fanúšikov na Slovensku a v Česku, kde sa premiérovo predstavila účasťou v medzinárodnej súťaži kapiel Líheň 2018, kde dosiahla druhé miesto. Kapela vystúpila na viacerých festivaloch, napr. Topfest či Tanec Slnka na Slovensku a na Dočesnej v Čechách. Tiež vystúpila aj v legendárnej pražskej Lucerne v rámci Česko-slovenského beat festivalu. Zatiaľ najväčším úspechom kapely je získanie dvoch ocenení: „Kapela roka 2018“ v CzechParáde na TV Rebel a „Album roka 2018“ udelený Zväzom autorov a interpretov za debutový album. Kapela bola na základe toho pozvaná do televíznej relácie Neskoro večer. Po odchode speváčky Doroty v roku 2020 kapela pokračovala v tvorbe nového materiálu. Napokon v roku 2024 post speváčky prebrala Jana Čonková. Kapela pokračuje v tvorbe a pripravovaní koncertov s novou speváčkou.
Štýlom kapely je zmes hardrockových koreňov, kombinovaná s moderným zvukom a čírou energiou, čo vytvára výbušný, intenzívny a dynamický zvuk. Kapela nasleduje dedičstvo hardrockových legiend 20. storočia.
Norwegian Air Sweden

Norwegian Air Sweden AB je letecká spoločnosť vo Švédsku. Vytvorená 20. novembra 2018 prevádzkuje Boeing 737 MAX 8 s pravidelnými službami z letiska Štokholm-Arlanda. Všetky lietadlá sú registrované vo Švédsku.
INSIDE

INSIDE je slovenská hard rocková kapela založená v roku 2012.
Kapela vydala doposial štyri štúdiové albumy "V tieni mesiaca" a "Na vlnách, Čas a Cesta ku hviezdam", Kapela má na konte viaceré úspechy ako napríklad „Skokan roka“ od slovenského rádia Anténa Rock, alebo prvé miesto v celoslovenskej súťaži kapiel Slovenská hudobná liga.
Peter Gregor

Peter Gregor (* 27. február 1944, Prešov – † 11. marec 2014, Bratislava) bol slovenský básnik, prozaik, dramatik a autor rozhlasových hier.
Život.
Peter Gregor sa narodil v úradníckej rodine. Základnú a strednú školu vyštudoval v Bratislave. V roku 1967 doštudoval na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave odbor slovenčina-španielčina. V rokoch 19671969 pracoval ako redaktor Česko-slovenského rozhlasu, v rokoch 19701971 ako redaktor Česko-slovenskej televízie v Bratislave a v rokoch 19711983 ako redaktor časopisu Osvetová práca. Následne žil a tvoril v Bratislave ako spisovateľ v slobodnom povolaní.
Athanodóros z Rodosu

Athanodóros ("Athanodóros") bol grécky sochár v 1. storočí pred Kr.
Athanodóros, syn a žiak sochára Agésandra z ostrova Rodos, tvoril v 2. polovici 1. stor. pred Kr. Známe sú jeho signatúry z podstavcov sôch, objavené v archeologických lokalitách mesta Lindos na ostrove Rodos, kárskeho mesta Loryma, v rímskych obciach Antium a Capri a v rímskom predmestí Ostia. 
Athanodóros sa podpísal i na podstavec sochy, nájdenom v Lindose, datovanom do roku 42 pred Kr., ktorý bol podľa nápisu základňou sochy venovanej bohom významnými osobami (správcami svätýň, kňazmi atď) mesta Lindos:
Athanodórovi sa pripisuje spoluautorstvo (originálu) sochárskych diel súsoší Skylly a Charybdy, Oslepenie Polyféma a sochárskeho veľdiela mramorového súsošia "Laokoón a jeho synovia". Fragmenty zo súsošia Skylly a Charybdy a súsošia Oslepenia Polyféma sa našli v roku 1957 v tzv. Tibériovej jaskyni pri dedine Sperlonge juhovýchodne od Ríma. Ako ich autori sú spolu s ním uvedení jeho otec Agésandros a Polydóros. V tejto jaskyni s umelým bazénom vytesanej do skaly sa našli aj zvyšky iných súsoší, ktoré kedysi jaskyňu zdobili, napr. Menelaos a Patroklos a iné výjavy z Odysey. Ich datovanie je sporné.
Súsošie Laokoóna a jeho synov objavili v roku 1506 v zrúcaninách Titových kúpeľov v Ríme (pri kopaní základov stavby na Esquilínskom návrší), kde ho už obdivoval rímsky spisovateľ Plínius. Athanodóros vytvoril toto dielo v spolupráci so svojim otcom Agésandrom a Polydórom okolo roku 25 pred Kr. (existuje niekoľko rôznych datovaní tohto súsošia) Už v staroveku sa tomuto dielu pripisovalo prvenstvo pred všetkými maľbami a sochami (podľa znalca umenia Winckelmanna v dejinách nebolo vytvorené nič, čo by sa s ním dalo porovnať). V Laokoóntovom súsoší (vysokom 1,84 m) je vystupňovaný divadelný efekt ľudského tela. Fyzická bolesť zo smrtiaceho zovretia hadov, poslaných Apolónom, sa spája s nesmiernym utrpením, ktoré prežíva trójsky kňaz Laokoón pri pohľade na smrť svojich synov. Všetky telá sa zvíjajú v zovretí dvoch hadov. Otec napína hrudník a pod kožou sa mu črtajú výrazné svaly a žily. Zúfalé napätie tvárí, strapaté vlasy a skrútené telá vytvárajú z tohto súsošia celkom určite jedno z najveľkolepejších diel antického sochárstva.
Súsošie bolo po objave značne poškodené a niektoré časti chýbali, preto pápež Július II. požiadal Michelangela, aby ho doplnil. Odmietol to, lebo vraj nemá na to dostatočné schopnosti. Neskôr sa na to aj napriek tomu niekto podujal (pravdepodobne Michelangelov žiak), ale správa Vatikánskeho múzea tieto úpravy dala aj tak odstrániť. O tom, kto, kedy a kde originál tohto diela zhotovil, sa mnoho popísalo. Znalci sa dnes prikláňajú k tomu, že bolo zhotovené na ostrove Rodos a do Ríma sa dostalo začiatkom druhej štvrtiny 1. stor. pred Kr., keď ho rodský senát venoval cisárovi Tibériovi na znak svojho podriadenia sa Rímu. To, že ho zhotovili sochári Athanodóros, Agésandros a Polydóros, ako to píše Plínius, potvrdil aj nápis, ktorý našli v roku 1957 na zlomku z asi dvakrát väčšej sochy Laokoónta v talianskej Sperlonge.