burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Illés

Illés alebo Illés együttes bola maďarská rocková skupina. Aktívna bola medzi rokmi 1960 až 1973, teda v čase, kedy v Maďarsku vzniklo viacej rockových skupín. V tom čase patrila k najpopulárnejším. Skupina je často porovnávaná s Beatles pre podobnú dobu pôsobenia, pre jej umelecký a kultúrny vplyv aj pokračujúcu popularitu.
Názov.
Názov bol pôvodne odvodený od priezviska Lajosa Illésa, jedného z členov skupiny. Napokon si skupina zvolila ako logo noty, štylizované do tvaru antického dvojkolesového voza, ťahaného dvoma koňmi. Pod týmto obrázkom bol nápis "Illés" a slnko, spolu situované do podoby kruhu. Toto logo odkazovalo na voz proroka Eliáša ("Illés" je podoba mena "Eliáš" v maďarčine).
Dejiny.
Skupina bola založená v roku 1960, do roku 1963 nezískala mimo študentských klubov väčšiu popularitu. Prvý singel vydala v roku 1964, prvý album vyšiel v roku 1967, bol ním soundtrack k filme "Ezek a fiatalok" (po slovensky "Toto sú mladí ľudia"), v ktorom okrem Illés együttes vystúpila aj skupina Omega a hlavnú ženskú úlohu stvárnila speváčka Zsuzsa Koncz. Do konca 60. rokov vzniká rivalita medzi fanúšikmi Illés együttes a Omegy, podobná rivalite medzi priaznivcami Beatles a Rolling Stones.
Na prelome desaťročia skupina spolupracovala so speváčkou Zsuzsou Koncz, so ktorou nahrala albumy "Szerelem", "Kis virág", "Élünk és meghalunk" a "Jelbeszéd". V roku 1970 Zoltán Pásztory opustil Maďarsko a odišiel do Západneho Nemecka.
Skupina sa rozpadla v roku 1973, najmä kvôli politickému tlaku. Po kritike vlády počas interview v Spojenom kráľovstve dostala pokutu a ročný zákaz činnosti. Levente Szörényi a János Bródy vytvorili novú skupinu "Fonográf" a spolupracovali spolu aj mimo nej - napísali napríklad rockovú operu "István, a király" podľa životopisu sv. Štefana, prvého uhorského kráľa. Zakladateľ skupiny Lajos Illés vytvoril novú skupinu s názvom "Illés", ktorá fungovala až do začiatku 80. rokov 20. storočia.
Po páde komunizmu sa skupina niekoľkokrát stretla pri rôznych príležitostiach - najvýznamnejšími sú koncert na Népstadione v Budapešti v roku 1990 a spoločné vystúpenie s ďalšími legendami maďarskej rockovej histórie, skupinami Omega a Metró, v roku 2002.
Lajos Illés zomrel 29. januára 2007 v Budapešti.
Diskografia.
Single.
"Autori piesní sú Levente Szörényi a János Bródy, ak nie je uvedené inak."
1964
1965
1966
1967
1968
1969
1970
1971
Original War

Original War je počítačová hra z roku 2001 brnianskej firmy Altar Interactive. Ide o real-time stratégiu s prvkami hier na hrdinov, ktorá je kompletne v češtine, obsahuje dve kampane, niekoľko alternatívnych koncov a možnosť hrať v móde multiplayer. V hre je Sovietsky zväz pod nadvládou Spojených štátov amerických. Frustrácia sa zmení na pobúrenie, keď sovietski vedci nájdu stopy po americkom osídlení a minerály Alaskite, ktorý je zdrojom americkej moci v ďalekom Sibíri. Sovietska expedícia je vyslaná cez EON, nazývaný ako TAWAR, aby odrazila amerických zlodejov a zachovala to, čo právoplatne patrí im. Z uvedeného dôvodu je hra podľa Pan European Game Information určená len pre osoby staršie, ako 18 rokov s obsahom diskriminácie.
Námet.
Hra je voľne inšpirovaná sci-fi novelou "Posledný deň stvorenia" Wolfganga Jeschkeho. V knihe sú americké vojenské jednotky vyslané o pol milióna rokov naspäť strojom času, kde majú prečerpať všetku ropu z oblasti Blízkeho východu na americké územie. Dôvodom je strach z obrovských ziskov arabských krajín a ich ťažko kontrolovateľný fanatický nacionalizmus. Ale nápad takejto cesty v čase nemali len Američania.
Príbeh.
Počas prvej svetovej vojny Američania nájdu na Sibíri v blízkosti miesta dopadu Tunguzského meteoritu záhadný artefakt mimozemského pôvodu. Keďže nevedia čo to je odnesú ho do Oblasti 51 a začnú skúmať. Tento prístroj nazvú EON (Extraterrestrial Object Nexus) a palivo ktoré sa v ňom nachádza SIBERIT. Pri testoch sa zistilo že ide o stroj času ktorý všetko čo je doňho vložené prenesie o 2 000 000 rokov dozadu zhruba na to isté miesto. Lenže SIBERIT sa rýchlo míňa a zásoby tejto vzácnej látky sa nachádzajú na Sibíri v Rusku. Tak sa americká vláda rozhodne poslať niekoľko jednotiek do minulosti aby vyťažili SIBERIT a preniesli ho na Aljašku (Sibír a Aljaška boli vtedy spojené). Touto cestou Američania zmenili budúcnosť...
Sovietsky zväz sa nerozpadol a Rusi objavia na Sibíri zvláštny artefakt, pomenovali ho TAWAR (EON). Rusom sa podarí okrem EONu na Sibíri nájsť pozostatky amerických vozidiel a technológii. Taktiež zistia, že ložiská alaskitu (Siberitu) sú na Aljaške a vďaka svojim zisteniam si uvedomia, že ich Amerika obrala o túto surovinu. Ich odpoveďou je vyslanie svojich jednotiek do minulosti aby ochránili ložiská alaskitu a tak následne vypukne vojna medzi USA a Ruskom, 2 milióny rokov pred Kristom.
Sarafán

Sarafán () z perzského sеrāрā) - je tradičný ruský vidiecky ženský národný odev (kroj) bez rukávov.
Sarafán bol odevom sedliackych dievčat a žien v centrálnej a severnej časti Ruska do 20. storočia. Ruské ženy z vyššej a strednej triedy prestali nosiť tradičné ruské odevy, na rozdiel od "kokošnikov" ako časti dvorného odevu v 18. storočí, počas modernizácie Ruska Petrom Veľkým (aj napriek tomu, že štýl obliekania ruskej aristokracie bol odlišný od bežných ľudí). V súčasnosti sa tento kostým nosí na vystúpeniach ruských folklórnych súborov.
From Our Hands

From Our Hands je slovenská punkrocková hudobná skupina, ktorá bola založená 1. januára 2007 v Bratislave na pozostatkoch zoskupenia "Trans Panama". Zakladajúci členovia Matej Hoťka, Matej Turcer a Miroslav Šimonič vzali na post basgitaristu talentovaného Richarda Klima, ktorý predtým pôsobil v kapele Lastheroes. Frontman kapely Matej Hoťka je známy aj z pôsobenia v slovenskej kapele Hex.
Biografia.
Skupina odohrala svoj prvý koncert v Ostrave v januári 2008. Prakticky okamžite sa chalani pustili do nahrávania debutového CD. Po nahratí skladby „Ransom“ a následnom uvedení singla na myspace profile kapely prichádza prvý úspech v podobe ponuky spoločného koncertu s newyorskou legendou From Autumn To Ashes v pražskom Rock Caffé. Popri častom koncertovaní a vystriedaní viacerých slovenských nahrávacích štúdií sa kapela rozhoduje nahrať si svoj debut svojpomocne a vydať na vlastné náklady. V tejto dobe vzniká aj hit „With No Excuses“, ktorý sa stáva aj súčasťou reklamnej kampane spoločnosti T-Mobile. V októbri 2008 kapela odohráva ďalší z koncertov po boku kapely August Burns Red. Hneď začiatkom roku 2009 kapela predskakuje Iné Kafe pred vypredanou incheba arénou v Prahe. Na jar podpisujú zmluvu na 4 albumy s českým labelom Xproduction a nasleduje prvé turné spolu s kapelou Sunshine.
Začiatkom leta vychádza album "Buildings Fall", ktoré obsahuje aj videoklip k piesni „Let It Burn“. V lete roku 2009 si From Our Hands zahrali na množstve festivalov, vrátane tých najväčších v Česku aj na Slovensku. Za všetky treba spomenúť festival Rock For People, kde From Our Hands hrali pred trojtisícovou kulisou. Jeseň sa celá niesla v znamení častého koncertovania kapely a dodatočných krstov v pražskom klube Abaton a v preplnenom bratislavskom klube Randal.
Spiennes

Spiennes je obec, ktorá sa nachádza v belgickej provincii Hennegavsko blízko mesta Mons.
Obec je všeobecne známa najmä vďaka svojmu nálezisku neolititických pazúrikov. Pazúriky boli ťažené v baniach, ktoré sa rozkladajú na ploche a svojou veľkosťou patrí k najväčším a najstarším starovekým baniam v Európe. Časom sa v baniach zachovali aj rôzne technologické postupy získavania pazúrikov. Využívané boli už 4000 rokov pred Kr. a boli objavené až v 19. storočí pri stavbe železnice. V roku 2000 boli pazúrikové bane zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Medzi ďalšie pamiatky v obci patrí kostol z roku 1753, menhir a galsko-rímske pohrebisko.
Tano

Tano môže byť:
Vagaršapat

Vagaršapat (, v rokoch 19451995 oficiálne Ečmiadzin () je mesto v Arménsku. Nachádza sa 20 kilometrov západne od arménskeho hlavného mesta Jerevanu. V meste sídli katolikos Arménskej apoštolskej cirkvi, ktorému sú podriadené všetky arménske biskupstvá a patriarcháty. Vagaršapat je centrom bohatej oblasti ovocných sadov a viníc. Sídli v ňom taktiež potravinársky priemysel. Významná je produkcia vína a konzervovaných potravín. Vyrábajú sa v ňom aj plasty.
Dejiny mesta siahajú až do 7. storočia pred Kristom, keď bolo mesto známe ako Vardgesavan. Okolo roku 140 bolo mesto za vlády arménskeho panovníka Vologaisa I. premenované na Vagaršapat. Známe bolo aj ako Kainopolis. Neskôr sa za vlády kráľa Sohaema stalo hlavným mestom Veľkého Arménska a významným kresťanským centrom a sídlom arménskeho katolika. V roku 344 status hlavného mesta stratilo a o vyše storočie neskôr v roku 453 z mesta odišiel aj arménsky patriarcha. Do mesta sa patriarchovia vrátili až v roku 1441 počas katolikátu Kiraka.
V meste sa nachádza veľký počet historických pamiatok. Začiatok výstavby miestnej katedrály je datovaný do začiatku 4. storočia, čo z nej robí jednu z najstarších na svete. Podľa legendy ju mal založiť svätý Gregor Lusavorič, ktorý do Arménska priniesol kresťanstvo. Lokalita má aj rad ďalších pamiatok, najmä kostolov, ktoré sú významnými pútnickými miestami.
Ečmiadzinská katedrála a niektoré ďalšie chrámy v meste spolu s neďalekými archeologickými pozostatkami sú od roku 2000 zapísaná na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Zvarthnoc

Zvarthnoc () je zaniknuté mesto v Arménsku, približne na polceste medzi Jerevanom a Ečmiadzinom. Mesto bolo postavené v staroveku, avšak neskôr bol zabudnuté a znovuobjavené až v 20. storočí.
Celá lokalita je spoločne s Ečmiandzinom od roku 2000 zapísaná na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Monastier Geghard

Monastier Geghard () je architektonicky unikátny monastier v Arménsku.
Monastier bol založený už v 4. storočí, ale hlavná kaplnka bola postavená až v roku 1215. Komplex tvoria kaplnky a hrobky, z ktorých je väčšina vytesaná do skaly. Priľahlé údolie Azat tvorí ďalšiu dominantu celej krajiny.
Monastier je od roku 2000 zapísaný spoločne s údolím Azat na zozname svetového dedičstva UNESCO.
&lt;br&gt;
İçəri Şəhər

İçəri Şəhər (v Baku) alebo Staré mesto v Baku je historické jadro hlavného mesta Azerbajdžanu Baku.
İçəri Şəhər (čítaj "Ičeri šeher") doslova znamená "centrum mesta" a je to historické jadro mesta ohraničené pevnými múrmi. Návštevníci túto časť Baku označujú ako "Staré mesto", pretože ide o najstaršiu časť Baku. 
Veľa Azerbajdžancov verí, že centrum mesta bolo postavené v 12. storočí. Podľa niektorých prameňov bolo postavené už v 7. storočí.
Spolu s Palácom Širvánšáhov a Panenskou vežou je od roku 2000 zapísané na zozname Svetového dedičstva UNESCO.
Palác širvánšáhov

Palác širvánšáhov (iné názvy: Palác šírvánšáhov, Palác šervánšáhov, Palác šarvánšáhov; po azerbajdžansky "Şirvanşahlar sarayı") je najväčší pamätník širvánsko-apšeronskej vetvy azerbajdžanskej architektúry.
Palác je položený v samom centre mesta Baku v Starom meste.
Komplex obsahuje hlavnú budovu paláca, pavilón Divanhane, krypty, šáhovu mešitu s minaretom, mauzóleum šáha Seyida Yahya Bakuvi, portál na východe – Muradovu bránu a zvyšky starých kúpeľov.
Palác začal stavať v roku 1411 širvánšáh Ibrahim I. (Ebráhim I.).
Od roku 2000 je palác zapísaný na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Qobustan (chránená oblasť)

Qobustan (azerb. "Qobustan Dövlət tarixi-bədii qoruğu", dosl. „Štátna historicko-umelecká chránená oblasť Qobustan“) je archeologická lokalita a chránená oblasť pri azerbajdžanskom Qobustane. Charakteristická je skalnými kresbami starými až 4000 rokov. V skalách sa dochovalo až šesť tisíc skalných kresieb. Nachádzajú sa tu aj zvyšky osídlení a pohrebísk starých obyvateľov od konca ľadovej doby až do stredoveku.
Od roku 2007 sú skalné umenie a pamiatky osídlenia v Qobustane zapísané na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Bratia Paul a André Vera

Bratia André Vera (1881 – 1971) a Paul Vera (1882 – 1957) boli francúzi, ktorí prežili svoju mladosť v kruhu umelcov, čo malo vplyv aj na ich životné smerovanie. Žili v meste Saint-Germain-en-Laye, západne od Paríža, kde je podľa nich pomenovaná aj časť múzea.
Paul Vera.
Paul bol maliar a dekoratér. Študoval maľbu v ateliéri Abela Trocheta, neskôr na "L’académie Julian" a "L’académie des Beaux – Arts" a "L’académie Ronson". Svoju kariéru maliara a dekoratéra začal v roku 1905. V roku 1919 Paul spolupracoval s Compagnie des Arts Français na projekte interiérového dizajnu a dekoratívneho umenia. Paul tiež veľmi úzko spolupracoval so svojím priateľom Jeanom - Charlesom Moreuxom, interiérovým dizajnérom a krajinným architektom. Spoločne vytvorili množstvo záhrad, najvýznamnejšou je záhrada Jacquesa Rouché, kde dekorácia a mobiliár jedálne boli majetkom bratov Vera, ktorí ho získali v roku 1920.
André Vera.
André bol záhradným teoretikom, krajinným architektom a urbanistom, jeho kariéra sa začala v roku 1910 kedy sa preslávil svojimi píspevkami do novín "Le nouveau jardin".
Mišo Juzmeski

Mišo Juzmeski, mac. "Мишо Јузмески" (* 7. apríl 1966, Ochrid) je moderný macedónsky spisovateľ, publicista a fotograf.
Jeho poviedky a iné spisy boli publikované v časopisoch a novinách v Severnom Macedónsku a v zahraničí (Bulharsko, Česko). Vydal niekoľko kníh a ďalších publikácií. Jeho prvá kniha, román "Prejazd v hmle" bol preložený do angličtiny, zatiaľ čo niektoré ďalšie diela do bulharčiny a češtiny.
Niektoré jeho fotografie boli publikované ako ilustrácie v publikáciách a vystavované.
Pôsobil ako sprievodca, tlmočník (macedónčina je jeho rodný jazyk, ale ovláda viaceré ďalšie jazyky: bulharčina, holandčina, angličtina, francúzština, nemčina, taliančina, srbčina a španielčina), rozhlasový hlásateľ a redaktor novín. Veľa rokov pracoval na projektoch pre rozvoj kultúry a cestovného ruchu vo vidieckych oblastiach.
Tode Ilievski

Tode Ilievski (mk: Тоде Илиевски) je macedónsky básnik, spisovateľ pre deti a mládež, humorista, prekladateľ a šachista. 
Život.
Narodený 7. marca 1952 v obci Mramorec, Ochrid. Vyštudoval Fakultu filológie v Skopje. Pracoval ako vzdelávací pracovník na viacerých miestach v západnom Macedónsku. Bol riaditeľom rozhlasu v meste Debar. 
Podieľal sa na editáciu mnohých literárnych časopisov: "Јужен бран“ (Južná vlna), "Spizalit" (Časopis literatúry), „Радосна вест“ (Dobré správy) a „Копнежи“ (Тúžby) a bol redaktorom časopisov "Клуч" (Kľúč) a "Dzunica". Niektoré jeho básne boli preložené do ďalších jazykov. Bol zaradený do antológie, výbery a učebníc. Preklada zo slovanských jazykov.
Viadukt Črni Kal

Viadukt Črni Kal je najvyšší a najdlhší most v Slovinsku. Je súčasťou diaľnice A1. 
Most je zároveň aj druhou najvyššou stavbou v Slovinsku.
Poloha mosta.
Most prekonáva údolie Osapska dolina nad dedinou Gabrovica, v blízkosti dediny Črni Kal, približne 20 km od mesta Koper.
Rozmery mosta.
Most z predpätého betónu je tvorený dlhou zákrutou s polomerom 800 m. Podopiera ho 11 pilierov, z ktorých najnižší meria 10 m a najvyšší 87,5 m. Najdlhšia vzdialenosť medzi dvoma piliermi je 140 m, najkratšia 40 m. Najväčšia výška mosta nad údolím je 95 m, dĺžka mosta je 1065 m. Vozovky pre oba smery sú od seba oddelené, z vonkajších strán je po celej dĺžke mosta zábradlie o výške 1,2 m predĺžené zábranou proti vetru o výške 3 m. Celková šírka mosta je po celej dĺžke 26,5 m.Po moste vedú štyri jazdné pruhy, z toho dva pre každý smer diaľnice. Po oboch vonkajších okrajoch mosta vedú ešte dva odstavné pruhy. 
Stavba mosta.
Most bol navrhnutý staviteľskou spoločnosťou Ponting v Maribore, architektom bol profesor Mens Mentisa, zodpovedným projektantom Marjan Pipenbaher. Investorom stavby bola spoločnosť DARS. Náklady na stavbu dosiahli sumu 4,5 miliardy toliarov. Stavebné práce sa začali v septembri 2001, most bol otvorený 23. septembra 2004. Ešte pred otvorením po ňom 23. mája 2004 prešli účastníci cyklistických pretekov Giro d’Italia.
Dišputa

Dišputa je (ústna a spravidla verejná) vedecká rozprava dvoch alebo viacerých osôb, slúžiaca na vycibrenie názorov na určitú odbornú tému, odborná diskusia.
Wiener Sängerknaben

Wiener Sängerknaben (doslova „Viedenskí speváčikovia“), do slovenčiny obyčajne prekladané ako Viedenský chlapčenský zbor alebo Viedenský chlapčenský spevácky zbor, je svetovo významný rakúsky detský spevácky zbor, pod týmto názvom pôsobí od roku 1498. Zbor má asi 100 členov od 8 do 14 rokov.
Architektúra z odpadu

Architektúra z odpadu () je implementácia odpadu do stavebných konštrukcií. 
Prvé stavby tohto charakteru sa začali objavovať v zahraničí už v 60. rokoch 20. storočia. Za zmienku určite stojí projekt s názvom Drop City v štáte Colorado, ktorý vytvorila komunita mladých umelcov. Inšpirovaní myšlienkami Fullera a Beara postavili domy z drevených a betónových konštrukcií vyplnenými plechmi z karosérií vrakov.
K najznámejším architektom v tejto oblasti patria Samuel Mockbee a jeho Rural Studio, ktoré sa zameriava na výstavbu domov sociálne slabších spoločenských vrstiev v Alabame, a Michael Reynolds a jeho organizácia Earthships, známa výstavbou z pneumatík, plechoviek a fliaš plnených blatom. Na Slovensku ani v Česku zatiaľ nie je možné z hľadiska legislatívy legálne využiť takýto nekonvenčný materiál, keďže nepatrí medzi certifikované stavebné komponenty.
Earthships.
Tzv. „zemelode“ Michaela Reynoldsa predstavujú energeticky sebestačné „archy“, ktoré sú v plnej miere nezávislé od okolitého sveta. Ich súčasťou je zásobáreň dažďovej vody, solárne panely na výrobu elektriny a ohrev úžitkovej vody, vykurovanie a skleník na pestovanie základných potravín. Recykluje svoj vlastný odpad a má vlastný energetický zdroj. Medzi základné stavebné materiály patria staré pneumatiky, použité sklené a PET fľaše a plechovky. Dnes sú „zemelode“ evidované ako licencované stavby, ktorých filozofia vychádza z úcty k prírode a človeku a apeluje na uskromnenie a efektívne využívanie prírodných zdrojov.
Pagoda The Wat Pa Maha Chedi Kaew.
Príkladom toho ako architektúra z odpadov môže dosiahnuť vysokú umeleckú hodnotou je pagoda v meste Khun Han 600 km severovýchodne od Bangkoku v Thajsku. Miestni budhistickí mnísi sa rozhodli dosiahnuť nirvánu ekologickým spôsobom, a tak objekt postavili výhradne z pivových fliaš. Originálne farebné vzory, meniace sa pod rôznymi uhlami slnka dosiahli striedaním zelených Heineken a hnedých Chang beer fliaš, ktoré získali od miestnych obyvateľov.
Auditórium S2.
Zo stavieb na Slovensku je najznámejšou objekt auditória kultúrneho centra Stanica S2 v Žiline-Záriečie na zastávke smerom do Rajca. Pretvorili ju na obľúbené miesto stretávania sa umelcov, divákov i náhodných cestujúcich. Stanica je totiž stále funkčná a výstavy spríjemňujú cestujúcim čakanie. Na výstavbu auditória sa spotrebovalo niekoľko stoviek pivných prepraviek, staré dosky, hlina, klince, matice, závitové tyče, staré železničné podvaly, jeden lodný kontajner a odpadové odrezky molitanu. Výdavky na materiály sa vyšplhali na sumu 6 000 eur. Na výstavbe sa podieľal aj známy staviteľ slameno-hlinených domov Thomas Rijven a organizácia ARTUR.
Kreslo Barcelona

Kreslo Barcelona (, ) je dizajn kresla z roku 1929. Vytvoril ho architekt a riaditeľ Bauhausu Mies van der Rohe v spolupráci s dizajnérkou Lilly Reichovou.
Uvedenie na trh.
Mies bol poverený nemeckou vládou navrhnúť Nemecký pavilón na výstave Barcelona World Arts Fair v Španielsku. Charakteristické pre túto stavbu je uvoľnenie tvarov a používanie materiálov ako sklo, oceľ či mramor. Po dokončení návrhu pavilónu sa začal spolu so spolupracovníčkou Lilly Reichovou zaoberať dizajnom nábytku. Neskôr o tejto práci povedal: „Stolička je veľmi zložitý objekt. Vie to každý, kto niekedy stoličku skúšal vytvoriť. Je tam nekonečne veľa možností a problémov – stolička musí byť ľahká, silná a zároveň pohodlná. Je omnoho ľahšie postaviť mrakodrap ako vytvoriť stoličku.“ Táto výstava medzinárodného formátu sa konala za prítomnosti španielskej kráľovskej rodiny a mnohých významných vládnych úradníkov európskych krajín. Mies tu bol vystavený veľkému tlaku, uvedomujúc si dôležitosť podujatia. O tejto stoličke sa vyjadril, že je to: „Dôležitá stolička, elegantná a drahá. Musí byť monumentálna. Nemôžete ju použiť ako stoličku do kuchyne.“ Hovorí sa, že bola inšpirovaná sedacím skladacím nábytkom z čias Rímskej ríše. Tento veľkolepý a spoločenský pôvod bol pre túto stoličku vhodný a bol nesporne úmyselný. A skutočne sa tieto stoličky stali “kráľovskými trónmi“, keď si na ne sadali členovia španielskej kráľovskej rodiny pri návšteve pavilónu. Boli jedinými stoličkami v celom pavilóne. 
Kreslo.
Kostra stoličky bola z ocele a sedacia časť na týchto prvých prototypoch bola kožená slonovinovej farby. V roku 1950 Mies túto stoličku vylepšil s použitím novovytvoreného materiálu – nerezovej ocele. Toto vylepšenie umožnilo výrobu kresla z jedného kusu kovu. Kreslo Barcelona (Barcelona Chair) nazývané tiež Pavilion chair získalo rýchlo obľubu a popularitu mnohých dizajnérov aj verejnosti. Skoro okamžite po uvedení sa dostalo aj do masovej výroby a vyrába sa dodnes. Modernistický princíp v tvorbe nábytku v polovici 20. storočia je vo vytvorení prvkov dostupných masám. Táto stolička je však skôr výnimkou. Cena materiálov ale aj náklady na výrobu sú vysoké. K vysokej cene tiež prispela prezentácia v nemeckom pavilóne spojená s návštevou španielskej šľachty. Neskôr boli navrhnuté aj ďalšie nábytkové prvky, ktoré síce neboli vytvorené Mies van der Rohom, ale nasledovali jeho štýl. Dizajnéri používali rovnaké stoličkové nohy a rovnaké typy koženého prešívaného čalúnenia.
Modern Talking

Modern Talking bola nemecká dvojica, ktorej členmi boli Thomas Anders a Dieter Bohlen. Sú označovaní ako najvplyvnejšia hudobná dvojica populárnej hudby v Nemecku, pričom majú množstvo hitov, ktoré sa dostali do prvej päťky hudobných rebríčkov v mnohých krajinách. Medzi ich najznámejšie single patria „You’re My Heart, You’re My Soul“, „You Can Win If You Want“, „Cheri, Cheri Lady“, „Brother Louie“, „Atlantis Is Calling (S.O.S. for Love)“ či „Geronimo’s Cadillac“.
Dvojica hudobne tvorila v rokoch 1983 až 1987, kedy sa rozdelila. V roku 1997 sa opäť Thomas Anders s Dietrom Bohlenom spojili a v období rokov 1997 až 2003 vydali single, ktoré opäť zaznamenali úspech. Boli nahrané v štýle eurodance, ktorý bol v tom období populárny. Medzi nich patria „You’re My Heart, You’re My Soul ’98“, „You Are Not Alone“ alebo „TV Makes the Superstar“.
Dňa 21. júna 2003 počas rozlúčkového konceru ohlásila dvojica ukončenie svojej činnosti pod názvom Modern Talking. Po celkom svete predali viac ako 160 miliónov nahrávok.
Rostislav Václavíček

Rostislav Václavíček (* 7. december 1946, Vrahovice† august 2022, Brno) bol česko-slovenský futbalista a futbalový tréner. Hrával na pozícii stredopoliara a obrancu. S mužstvom Česko-Slovenska roku 1980 v Moskve získal zlatú olympijskú medailu. S odohranými 280 futbalovými zápasmi bez prerušenia je česko-slovenským rekordérom.
Klubová kariéra.
Rostislav Václavíček debutoval v Železiarňach Prostějov ako ofenzívny stredopoliar, ale aj hral aj v útoku. V roku 1970 nastúpil 190 cm vysoký Václavíček za Zbrojovku Brno. V období od 1. mája 1972 do 10. júna 1981 odohral v drese Zbrojovky bez prerušenia za sebou 280 prvoligových futbalových stretnutí. Dodnes tento rekord nikto z česko-slovenských či českých hráčov neprekonal.
Reprezentačná kariéra.
V národnom mužstve odohral Václavíček 17 zápasov. S mužstvom Česko-Slovenska získal v roku 1980 na Olympijských hrách v Moskve zlatú medailu.
Trénerská kariéra.
Po ukončení hráčskej kariéry sa Václavíček stal trénerom. 
Po skončení kariéry.
Václavíček od roku 1990 do roku 1993 pôsobil ako asistent trénera. Od roku 1995 je futbalovým funkcionárom.
Hydrogenuhličitan sodný

Hydrogenuhličitan sodný NaHCO3 alebo jedlá sóda, alebo sóda bikarbóna je biely prášok so zásaditou chuťou.
Používa sa:
Reakcie.
S kyselinou chlorovodíkovou reaguje za vzniku chloridu sodného a kyseliny uhličitej:
Tepelný rozklad.
Vďaka charakteristickému tepelnému rozkladu sa používa pri výrobe uhličitanu sodného. Pri teplote nad 70 °C prebieha pomalý tepelný rozklad, ktorý sa urýchli pri teplote nad 250 °C:
Zahrievaním nad 1000 °C vzniká ďalej oxid sodný:
Výroba.
Hydrogenuhličitan sodný sa vyrába Solvayovou metódou:
83rd Academy Awards

83rd Academy Awards (doslova "83. udeľovanie Cien Akadémie") alebo ľudovo 83. udeľovanie Oscarov bola ceremónia, na ktorej boli ocenené najlepšie filmy za rok 2010 a uskutočnila sa 27. februára 2011 v divadle Kodak Theatre v Hollywoode, Los Angeles, Kalifornia. Ceremoniál vysielala v USA stanica ABC a moderovali ho James Franco a Anne Hathawayová, každý z nich po prvýkrát.
Lastovička

Lastovička (zastarano aj: "laštovička, lastovica, laštovica, lastovka, lastuvka, lastovinka, vlaštovička, vlastovica, vlaštovica", "vlasťovička"; nárečovo aj: "jastovička", "hlazdovička") môže byť:
Lastovičky môže byť:
Budova Print Media Academy

Budova Print Media Academy je situovaná v centre nemeckého mesta Heidelberg, oproti hlavnej železničnej stanici. Je sídlom firmy Heidelberger Druckmaschinen AG. 
Heidelberger Druckmaschinen AG.
Nemecká tlačiarenská firma z dlhoročnou tradíciou bola založená v roku 1850. Poskytuje riešenia technologických procesov grafického odvetvia.
Budova Print Media Academy.
Objekt bol realizovaný v rokoch 1998-2000 ako projekt autora Hensel-Bechtloff-Partner, Hamburg, v spolupráci s H.J. Schröder, Architect BDA/Partner H.P. Stichs, Heidelberg. Budova Print Media Academy slúži okrem iného ako medzinárodné školiace centrum v oblasti inovácií v tlači a marketingového vedenia tlačiarne. Okrem administratívnych priestorov obsahuje aj prednáškové priestory, laboratóriá, kaviareň, a výstavné priestory. 
Vo svojom návrhu nesie budova mnohé metafory spojené s remeslom tlače. Komplexné materiálové riešenie pozostáva najmä zo skla a oceľových materiálov. Budova má jednoduchý, 50m vysoký tvar kvádra. Pôdorysné rozmery objektu sú 37x37 metrov. Obsahuje átrium, orientované na juhozápad, ktoré je jednoducho zasklené a zabezpečuje kumuláciu teplého vzduchu.
Dvojitá transparentná fasáda.
Administratívne priestory a laboratóriá sú oddelené od vonkajšieho prostredia tzv. elementovým (kazetovým) fasádnym plášťom. Jednotlivé kazety zabezpečujú prevetrávanie medzipriestoru, ktorý má na šírku 46cm a je prechodný. Vonkajšia fasáda je vyhotovená s jednoduchým zasklením. Pre kontrolu tepelných ziskov je v medzipriestore fasády inštalovaný hliníkový tieniaci systém, ktorý sa prispôsobuje intenzite a uhlu slnečného žiarenia. 
Socha S-Printing Horse.
V priestore pred budovou Print Media Academy sa nachádza skulptúra autora Jürgena Goertza. Socha koňa je 13 metrov vysoká a bola realizovaná v rokoch 1998-2000. Poukazuje na postavu koňa Pegasa z gréckej mytológie a tým predstavuje symbiotický vzťah myslenia a tlače. Okrídlený kôň predstavuje poetické myslenie, pričom jeho technické prevedenie z nerezu pripomína tlačiarenské stroje a samotný proces tlačenia. Socha váži 90 metrických ton.
Použitá literatúra.
Bielek, B.: Dvojité transparentné fasády budov, I.diel. Bratislava, Coreal 2002. ISBN 80-968846-0-3. 206 s.
Print Media Academy in Heidelberg, Glas 2, 2001, s.27-33.
Externé odkazy.
http://www.architecture.uwaterloo.ca/faculty_projects/terri/ds/PMA.pdf 
http://www.location.print-media-academy.com/www/html/en/content/articles/architecture/overview
Tapeta

Tapeta je ozdobný materiál, ktorý pokrýva a dekoruje steny interiéru alebo nábytku, ale aj pozadie, zobrazované na monitore alebo displeji mobilného telefónu.
Kolibríkovité

Kolibríkovité (lat. Trochilidae) je jediná recentná čeľaď vtákov z podradu kolibríky (lat. Trochili), ktorý patrí do radu dážďovníkotvaré (lat. Apodiformes) v širšom zmysle. Staršie sa podrad Trochili niekedy klasifikoval ako samostatný rad kolibríkotvaré (lat. Trochiliformes).
Patrí sem aj najmenší vták na svete čmeľovec kubánsky ("Mellisuga helenae").
Charakteristika.
Vyskytujú sa len v Amerike od Aljašky po Ohňovú zem. Je ich asi 350 druhov. 
Sú to drobné, často nápadne (najmä na hrdle) sfarbené vtáky, ktoré majú 535 centimetrov. Sú špecializované na vírivý let, umožňujúci im nielen let dopredu, ale aj dozadu, zvislo nahor či nadol alebo vznášanie sa na jednom mieste vo vzduchu. Ich noha je krátka, sedacia, anizodaktylná. Ich zobák je tenký a trubicovitý. Ich potravou je nektár, peľ a drobný hmyz v kvetoch. Viacero rastlín je prispôsobených špeciálne na opeľovanie kolibríkmi. 
Systematika.
"Vysvetlivka: Znak / oddeľuje úplné synonymá"
Staršia systematika recentných taxónov bola takáto:&lt;br&gt;
čeľaď kolibríkovité (Trochilidae):
Súčasná systematika recentných taxónov (používaná zhruba od roku 2007) je takáto :&lt;br&gt;
čeľaď kolibríkovité (Trochilidae):
U niektorých autorov všetky (alebo takmer všetky) slovenské rodové mená rodov z tejto čeľade majú podobu "kolibrík" (napr. namiesto názvov prilbiarik, jagavec, patagónčan atď. je u niektorých autorov vždy len názov kolibrík), o tom pozri článok kolibrík.
Kolibrík

Kolibrík môže byť:
Kolibríky môže byť:
Námestie svätého Ondreja (Krásno nad Kysucou)

Námestie svätého Ondreja (do roku 2011 Námestie mieru, do roku 1925 ľudovo nazývané "krasňanský rínok") je historické námestie v meste Krásno nad Kysucou. Dodnes je miestom pravidelného konania hodového jarmoku a rôznych mestských slávností. 
Nachádza sa medzi ulicami Žilinská, kpt. Karola Pagáča, Lazná a SNP.
História.
Prvýkrát sa námestie v Krásne spomína v roku 1795, keď františkánsky mních, správca novej farnosti vdp. Arkádius Nadhoránsky dal na tomto mieste postaviť vedľa krčmy u Hvizdáka, kde v roku 1712 počas Veľkej Noci bol aj Juraj Jánošík nové hospodárske budovy pre potreby farnosti. Námestie sa stalo od tej doby centrom obce pričom sa stalo aj pravidelným miestom na konanie svätoondrejských hodových slávností. Dlhú dobu bolo námestie vystavené ničeniu pri povodniach, ktoré boli v danej dobe častým javom vzhľadom na veľkú hladinu rieky Kysuce. Od roku 1865 tu pôsobila Rímsko-katolícka ľudová škola, ktorá zanikla po roku 1945. Do roku 1872 sa tu nachádzal aj cintorín, ktorý neskôr vytvorili kvôli ohrozeniu povodňami ďalej od centra obce smerom na sever, kde je dodnes. Na námestí sa vybudoval dnešný farský kostol svätého Ondreja, ktorý je kultúrnou pamiatkou. V rokoch 19021930 sa stavalo obecné potravinárske družstvo. V roku 1935 bolo v budove potravinárskeho družstva vystavané obecné kino (dnešná budova Farského pastoračného centra svätého Benedikta z Nursie). Počas obdobia od roku 1945 sa námestie veľmi zmenilo, postavená bola nová budova Miestneho Národného Výboru, ktorá slúžila až do roku 1972. Námestie zaniklo vybudovaním cestnej komunikácie pre vozidlá okolo kostola, čím sa priestor stal predovšetkým pre ľudí v kostole veľmi nebezpečným. Dokonca boli aj udalosti, pri ktorých osobné vozidlo zabilo človeka odchádzajúceho z kostola. Istý čas sa tu nachádzala aj Hasičská zbrojnica, neskôr presunutá na Struhy. Vybudovalo sa parkovisko, ktoré sa dodnes na časti námestia nachádza. Okrem jarmokov sa tu každoročne konal prvomájový pochod, ktorý smeroval z centra obce cez ulicu 1. mája až ku Miestnemu národnému výboru v Hornom Krásne. 
Dňa 6. marca 2011 sa oficiálne začala výstavba pešej zóny spájajúcej námestie s farským úradom. Cieľom výstavby bolo obmedziť dopravu, ktorá premávala okolo kostola aby ďalej neohrozovala ľudí po nedeľných bohoslužbách vo farskom kostole ako aj obnoviť námestie pred kostolom, ktoré počas obdobia komunizmu zaniklo. V septembri 2011 sa námestie po dokončení pešej zóny premenovalo na Námestie svätého Ondreja, podľa patróna farnosti a kostola. Otvorenie bolo sprevádzané veľkými slávnosťami a osadením tabule s nápisom názvu námestia.
The Wailers

The Wailers bola jamajská (spočiatku ska a rocksteady, neskôr reggae) kapela, ktorá preslávila reggae štýl po celom svete. Hlavnými frontmanmi boli "Marley", "Tosh" a "Wailer", ktorí neskôr, po rozpade v roku 1974 pokračovali v ich úspešných sólových kariérach. Kapela potom pokračovala len s Bobom Marley pod názvom Bob Marley &amp; The Wailers.
Gymnázium (Lipany, Komenského 13)

Gymnázium Lipany je gymnázium v meste Lipany v okrese Sabinov.
Dejiny.
Najstaršia správa o existencii školy v Lipanoch pochádza z roku 1590. Gymnázium zriadené v tomto roku svedčí o kultúrnom význame mesta. Začiatky existencie školy sa datujú 1. septembrom 1957, keď v Jedenásťročnej strednej škole v Sabinove bola otvorená jedna elokovaná trieda v Lipanoch. 1. septembra 1959 vzniká samostatná Jedenásťročná stredná škola v Lipanoch. Prvý pedagogický zbor tvorilo 10 učiteľov.
V školskom roku 1959/1960 vznikla z ľudovej a meštianskej školy samostatná jedenásťročná stredná škola, od roku 1961 Stredná všeobecnovzdelávacia škola. V roku 1963 sa osamostatnila a neskôr sa stala gymnáziom. Karol Džupa bol dlhoročným riaditeľom JSS, SVŠ aj gymnázia.
V školskom roku 1963/1964 došlo k deleniu tried podľa zamerania na základný typ a typ chemicko-biologický. V ďalších rokoch sa zamerania doplnili o ďalšie typy. 1. septembra 1970 vzniklo Gymnázium v Lipanoch. Prví abiturienti gymnázia maturovali v roku 1974. Prvá trieda gymnázia s osemročným štúdiom bola otvorená 1. septembra 1995. Prví abiturienti tohto gymnázia maturovali v máji 2003. V roku 1996 dochádza k zmene zriaďovateľa, stáva sa ním Krajský úrad v Prešove. Rok 2000 sa do histórie školy zapísal tým, že škola bola pripojená na internet. Od 1. júla 2002 je zriaďovateľom školy Prešovský samosprávny kraj. V roku 2005 bola k škole pričlenená i školská jedáleň, ktorá bola dovtedy pod správou SOU.
Svetlovod

Svetlovod je technické zariadenie, ktoré vedie prirodzene denné svetlo do interiéru, kde nie je možnosť stavebne osadiť okná alebo je ich málo.
Svetlovody je vhodné používať na zlepšenie osvetlenia v miestach so zvýšenou požiadavkou na intenzitu a kvalitu svetlosti (napríklad v detských izbách, školách, pracoviskách a schodiskách). Výhodou je možnosť minimalizovať použitie umelého osvetlenia priestorov počas dňa.
Tubusový svetlovod.
Tubusový svetlovod funguje na princípe odrazu svetla na zrkadlovom hladkom povrchu, čím sa dostáva až do interiéru. Svetlo je prirodzené, jemné, zabezpečuje videnie priestoru v skutočných farbách, nezmenené farbou žiaroviek.
Materiál a konštrukcia.
Konštrukciu tvorí kupola, hliníkový tubus vedúci svetlo, ktorý je buď priamy alebo zalomený 30° kolenom, difúzor, tesnenia.
Vnútorná strana tubusu je buď ako kompaktný zrkadlový hliníkový materiál s odrazivosťou okolo 96% alebo to môže byť nanesená povrchová vrstva. V spodnej časti je umiestnený rozptyľovač svetla (difúzor), tvorený dvojitým sklom s tepelnoizolačnými vlastnosťami, ktorý rozptyľuje svetlo do priestoru na plochu okolo 25 m2. Na exteriérovej strane sa umiestňuje priehľadná kupola. Tvar kupoly sa volí polguľový, keďže pri takomto tvare v každej fáze dňa dopadá na určitú rovinu kupoly svetlo kolmo. Krytie riešené ako rovinná plocha vykazuje až 30% straty svietivosti. Kupoly sa vyrábajú z pevného akrylátu, odolného voči ultrafialovému žiareniu.
Samotný tvar svetlovodu poskytuje niekoľko variant – elipsa, štvorec, obdĺžnik.
Qobustan

Qobustan [vyslov: Gobustan] (do 80. rokov 20. storočia cyrilikou Гобустан - Gobustan) môže byť:
Júlske Alpy

Júlske Alpy (po slovinsky "Julijske Alpe"; po taliansky "Alpi Giulie") je hraničné krasové pohorie Talianska a Slovinska, súčasť Südliche Kalkalpen.
Geografia.
Júlske Alpy sú východoalpská skupina (Vzhodne Alpe) v Südliche Kalkalpen (Južne Apneniške Alpe). Z východu na západ merajú cca 50 km a od severu na juh dosahujú 15 km. Na severe susedia s pohorím Karavanky, na západe s Karnskými Alpami a na východe s Kaminskými Alpami.
Geomorfologicky sa členia na dve časti a to: Západné Júlske Alpy (v Taliansku) so skupinami Canninská, Montašská a Wischberská skupina a na Východné Júlske Alpy so skupinami Triglav, Škrlatica, Martuljka ("Martuľka"), Razor-Prisojnik a Jalovec-Mangart. Najvyšším vrcholom pohoria je zároveň najvyšší štít Slovinska - Triglav s nadmorskou výškou 
Júlske Alpy sú súčasťou jediného národného parku v Slovinsku - Triglavský národný park ("Triglavski narodni park").
Tvorené sú prevažne druhohornými vápencami.
Škúlenie

Škúlenie môže byť:
Burian

Burian:
Trnovský potok

Trnovský potok je potok v dolnom Turci, v západnej časti okresu Martin. Je to ľavostranný prítok Turca, má dĺžku a je tokom V. rádu. V Malej Fatre preteká cez Trnovo.
Prameň.
Pramení v Malej Fatre, východne od Macúrovej v nadmorskej výške cca 
Smer toku.
Od prameňa tečie východným smerom. V strednej časti toku pokračuje východným smerom cez Trnovo, ďalej tečie k ústiu taktiež východným smerom.
Ústie.
Do Turca sa vlieva na východnom okraji katastrálneho územia obce Trnovo v nadmorskej výške približne
Jana Šrámková (1942)

Jana Šrámková (vlastným menom Turanová) (* 12. máj 1942, Bratislava) je slovenská spisovateľka rozprávok a literatúry pre deti a mládež.
Tvorba.
Debutovala knižkou desiatich moderných rozprávok "Kľúč od zlatej brány". Sú v nich prvky z ľudových rozprávok i zo súčasného života. V podobnom duchu sa nesie i jej knižka "Lupienok a princezná Makovienka". Do problematiky dospievajúcej mládeže sa preniesla v románe "Biela stužka v tvojich vlasoch", za ktorý dostala cenu vydavateľstva Mladé letá. Postavy románu nie sú podané tragicky, ale humorne a s nadhľadom. Knižka bola preložená do piatich jazykov a v roku 1977 sa stala predlohou rovnomenného slovenského filmu režiséra Vladimíra Kaučiaka.
Ďalšie diela: "Láska v troch osobách, Ako rastú futbalisti, Robko a Ďobko, Rozprávky štrbavej opičky" a "Ostne".
Kampus

 
Kampus (angl. "campus" &lt; lat. "campus") je (najmä v severnej Amerike a Británii) areál vysokej školy alebo univerzity zahŕňajúci pozemky aj budovy; inými slovami je to vysokoškolské mestečko. Podľa vzoru novšieho použitia výrazu campus v angličtine sa novšie výraz kampus občas používa aj na označenie neškolských (najmä firemných) areálov (najmä budov) aj v slovenčine..
Vysokoškolský kampus.
V súčasnosti označuje pojem “kampus” najmä zoskupenie budov patriacich k vysokej škole zahrňujúcich rektorát, fakulty, ústavy, vysokoškolské internáty alebo administratívno-správne budovy danej inštitúcie. Obvykle tvoria kampus knižnice, prednáškové sály, rôzne auly, parky, rekreačno oddychové plochy a iné akademické a neakademické objekty. Plocha takéhoto areálu môže dosahovať niekoľko desiatok hektárov.
Vývoj termínu.
Prvýkrát sa anglický termín kampus použil na pomenovanie areálu Vysokej školy v New Jersey (dnes je to Princetonská univerzita) v 18. storočí. Neskôr si tento pojem osvojili ďalšie americké školy, ktoré ho používali na označenie jednotlivých priestranstiev a pod. inštitúcie, ale neopisovali ním ešte celý majetok univerzity. Na označenie celého majetku školy sa slovo „kampus“ začalo v Amerike používať v priebehu 20. storočia. Pozri aj poznámku nižšie.
Vysokoškolské kampusy na Slovensku.
Medzi najväčšie kampusy na Slovensku patria Mlynská dolina v Bratislave, Veľký Diel v Žiline či kampus SPU v Nitre, ktorý je zároveň vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku.
Jana Šrámková

Jana Šrámková môže byť:
Nordic walking

Nordic walking – severská chôdza - je mladý druh športu. Vznikol vo Fínsku v osemdesiatych rokoch ako letná tréningová metóda pre bežcov na lyžiach. Postupom času sa z nordic walking vyvinul ešte rad ďalších športov ako Nordic Blading, Nordic Snowshoeing, Nordic Cruising, Nordic Running, Winter Nordic Walking a další.
Ide o chôdzu so špeciálnymi palicami, podobnými bežkárskym. Sú vybavené špeciálnou rukavičkou, ktorá obopína celú dlaň a umožňuje vykonávať správnu techniku. Pri chôdzi s palicami je zapojených vyše 600 svalov v tele, horná časť tela preberá až 30% práce nôh a odľahčuje ich od záťaže. 
Je to šport vhodný pre každého, pretože je jednoduchý, finančne nenáročný a veľmi efektívny pre udržiavanie kondície.
Nordic walking na Slovensku.
V marci 2013 bola založená Slovenská asociácia Nordic Walking (SNWA) ako združenie, systematicky sa venujúce podpore a rozvoju Nordic Walking na Slovensku. V máji 2013 vzniklo prvé Nordic Walking centrum na Štrbskom plese a v júni 2013 Slovenská asociácia Nordic Walking zorganizovala 1. Majstrovstvá Slovenska v Nordic Walkingu. V júli 2014 získala SNWA akreditáciu od Ministerstva školstva, vedy, výskumu a športu SR, ako jediné akreditované školiace stredisko NW na Slovensku. V roku 2019 sa SNWA stáva členom ICNW (International Council of Nordic Walking) a všetci jej inštruktori/ky sú inštruktormi Svetovej akadémie moderného nordic walking.
Panoramatická fotografia

Panoramatická fotografia je širokouhlá reprezentácia obrazu, najčastejšie krajiny, ale aj akéhokoľvek iného celku. Panoramatický formát je divácky vďačný, je bližší tomu ako ľudia vnímajú svet okolo seba, preto patrí k veľmi atraktívnej oblasti fotografie.
K samotnému získaniu fotografie vedie viac ciest:
Rilke

Rilke môže byť:
Giorgi Lacabidze

Giorgi Lacabidze (; * 15. apríl 1978, Tbilisi) je gruzínsky klavírny virtuóz. Jeho klavírne majstrovstvo charakterizovala sugestívna interpretácia, bravúrna technika a obrovský repertoár.
Na klavír sa učil hrať už od svojích 6 rokoch. V 10 rokoch verejne debutoval s Beethovenovým Klavírnym koncertom č. 1.
Hru na klavír študoval na Vysokej škole múzických umení v Hannovere u prof. Gerrit Zitterbart, a na Mozarteum v Salzburgu u prof. Klaus Kaufman. 2005 svoje umenie zdokonaľoval u Lazara Bermana. Neskôr prestúpil na škole múzických USC Thornton a svoje štúdium ukončil v Los Angelese.
V roku 1999 Giorgi Lacabidze získal 1.miesto v medzinárodnej klavírnej súťaži N. Rubinstein v Paris. V roku 2005 vyhral Medzinárodnú súťaž Yehudi Menuhina vo Salzburge.
Latsabidze skomponoval okrem iného komornú hudbu, klavírne skladby a piesne. Od roku 2001 sa začal venovať aj nahrávaniu.
Prvý zahraničný koncert mal v 2005 vo Rakúsko, kde ho publikum aj hudobná kritika prijali veľmi priaznivo. Nasledovali ďalšie cesty do Berlína (2006) a Paríža (2006).
Hral v USA, v západnej Európe (vrátane veľkých festivalov vo Viedni, Salzburgu atď.), Austrálii, Japonsku, v Sovietskom zväze.
Opatrenie (ministerstvo)

Opatrenie je jeden zo všeobecne záväzných právnych predpisov, ktoré vydávajú ministerstvá a ostatné ústredné orgány štátnej správy. Jeho základná úprava je uvedená v článku 123 Ústavy Slovenskej republiky.
Všeobecná charakteristika.
Tvorbu všeobecne záväzných právnych predpisov (ďalej len „právny predpis“) a teda aj opatrenia, záväzne určujú legislatívne pravidlá vlády pri príprave, predkladaní a prerokúvaní až po ich vyhlásenie Pri príprave a predkladaní legislatívneho zámeru sa postupuje podľa
smerníc na prípravu a predkladanie materiálov na rokovanie vlády. 
Návrh na predloženie opatrenia.
Člení sa na všeobecnú a osobitnú časť. Spracovaný návrh opatrenia predkladateľ zverejní a zašle ministerstvám a iným ústredným orgánom štátnej správy v pôsobnosti, ktorých sa právna úprava realizuje. Návrh opatrenia obsahuje názov, dátum schválenia a stručné vymedzenie jeho hlavného obsahu. 
„OPATRENIE
Ministerstva financií Slovenskej republiky
z ... 1999
o ... (ktorým sa mení a dopĺňa ...)“.
Účinnosť opatrenia.
Vyjadruje sa vetou: „Toto opatrenie nadobúda účinnosť ...“ a pripája sa dátum s vyjadrením
príslušného mesiaca, napríklad „1. januára 1997“, ak nemá výnimočne nadobudnúť účinnosť dňom vyhlásenia. Jednotnú legislatívnu techniku tvorby právnych predpisov obsahujú legislatívno-technické pokyny. 
Vyhlasovanie opatrení.
Opatrenia sa vyhlasujú uverejnením oznámenia o ich vydaní v zbierke zákonov, ak osobitný zákon neustanoví, že sa vyhlasujú uverejnením ich úplného znenia.
Karlovo náměstí (stanica pražského metra)

Karlovo náměstí je stanica metra v Prahe na linke B. Nachádza sa pod ulicou Václavská v štvrti Nové Město neďaleko rovnomenného námestia. Bola otvorená 2. novembra 1985.
Charakteristika stanice.
Karlovo náměstí je podzemná trojlodná razená stanica. Založená je v hĺbke a je dlhá vrátane technologického zázemia. Bola vybudovaná s plnou dĺžkou stredného tunela, čiastočne pokračujúceho aj mimo nástupišťa.
Obklad stien tvoria sklenené tvarovky umiestnené na fólii béžovej farby, ktoré sú typické v iných odtieňoch pre úseky metra I.B, II.B a III.B. Podobné tvarovky, ale trochu väčšie, boli použité aj v stanici Jinonice. Steny v prestupoch sú obložené iba bezpečnostným sklom CONNEX (podobným ako takmer na celej linke B).
Vestibuly.
Stanica má dva vestibuly spojené s nástupišťom eskalátorovými tunelmi s eskalátormi sovietskeho typu. Severný vestibul je podzemný s piatimi výstupmi. Nachádza sa zhruba uprostred Karlovho námestia a umožňuje prestup na električkové spoje. Pri výstavbe multifunkčného objektu, ktorý sa nachádza nad ním, musel byť na začiatku 21. storočia dočasne uzavretý a prešiel rekonštrukciou.
Druhý vestibul je tiež podzemný a nachádza sa pod Palackého námestím. Je to pozdĺžna hala s rozmermi 95 x . Nadväzuje na neho plynule chodba do Zítkových sadov.
História stanice.
Výstavba stanice, ktorá prebiehala v rokoch 1979 až 1985 stála 711 miliónov Kčs, čo bolo najviac z celého úseku I.B. Vzhľadom na to, že išlo o stanicu s dvoma výstupmi, dvomi strojovňami eskalátorov a s východmi, umiestnenými zložitejšie ako u iných staníc, sú tieto náklady pochopiteľné.
Povodne v roku 2002.
Aj stanice Karlovo náměstí bola zatopená päťstoročnou vodou v roku 2002 (pri vniknutí prúdu vody boli až sem odplavené sklenené šošovky zo stanice Náměstí Republiky) a musela byť na jeseň roku 2002 rekonštruovaná. To znamenalo po vyčerpaní vody kompletnú výmenu všetkej elektrotechniky, obkladov horných častí všetkých troch lodí, t. j. dosiek typu "Ecrona" za smaltované plechy a dôkladnú kontrolu a vyčistenie eskalátorov. Na rozdiel od iných staníc tu boli zachované žlté valcové združené nosiče osvetlenia. Odstránené však boli typické sodíkové výbojky osvetľujúce vrchné časti bočných lodí. Spolu zo stanicou Anděl tu bola spustená kyvadlová prevádzka už 9. decembra 2002, ale iba s výstupom na Karlovo náměstí, výstup na Palackého náměstí bol otvorený až 12. marca roku 2003.
V roku 2006 boli zrekonštruované krátke eskalátory na výstupe zo stanice a aj niektoré umiestnené priamo vo vestibuloch. Pôvodné schody československej výroby značky Transporta nahradili modernejšie vyrobené v Západnej Európe.
Dukla Košice v sezóne 1963/1964

VTJ Dukla Košice v sezóne 1963/1964 odohrali svoju jedinú sezónu v 1. slovenskej národnej hokejovej lige. Vtedy sa hrala ako D skupina II. ligy, ktorá bola v hierarchii na druhom mieste hneď za I. ligou . Košice skupinu vyhrali a v kvalifikácii si vybojovali postup do najvyššej hokejovej súťaže v Česko-Slovensku.
Sezóna.
Liga.
Herný systém.
Druhá najvyššia hokejová súťaž v československu sa oficiálne nazývala II. Liga. 2.Liga bola rozdelená do 4.skupín resp. 4.divízii po 8 tímov, kde každý s každým odohral 2 zápasy vonku a 2 doma. Víťazi skupín sa stretli v kvalifikačnej skupine, kde odohrali medzi sebou každý s každy jeden zápas doma a jeden vonku. Tím Vojenskej Telovýchovnej Jednoty Dukly Košice patril do D skupiny.
Od tejto sezóny vznikla jedna úplne celá divízna skupina kde hrali len Slovenské kluby. Táto súťaž sa nazývala tiež ako 1. slovenská národná hokejová liga. Ku vzniku tejto skupiny sa pričinili hlavne vzniknuté Dukly ako Dukla Nitra, Dukla Trenčín či Dukla Košice.
1. slovenská národná hokejová liga 1963/1964

1. slovenská národná hokejová liga 1963/1964 bola prvou sezónou samostatnej nižšej slovenskej hokejovej súťaže. Hrala sa ešte ako D-skupina celoštátnej druhej ligy no už len v slovenskom zložení. Víťazom sa stali Košice, ktoré skončili na konečnom 1. mieste v základnej časti aj v skupine o postup a vybojovali si tak postup do najvyššej súťaže. Nevypadol nikto. Pre nasledujúcu sezónu sa nováčikom stalo družstvo Štart Nitra.
Moderný tanec

Moderný tanec, ako ho poznáme dnes, sa objavil po prvej svetovej vojne. Toto povojnové obdobie vyžadovalo formy, ktoré by boli dostatočne živé, aby boli prijaté znovuzrodeným človekom. S posilneným uvedomením prišla zmena v pohybe. Z toho vzišlo rozdielne užívanie tela ako nástroja. Telo je základný inštinktívny a intuitívny nástroj. To viedlo k vývinu úplne novej sústave moderných techník v tanci. Moderný tanec je prejav emócií, ktoré vyjadrujeme pohybmi.
Slovenský posunkový jazyk

Slovenský posunkový jazyk (SPJ) je vizuálno-motorický jazyk používaný hovoriacimi posunkového jazyka na území Slovenska. Je nevokálny, autonómny a prirodzený jazyk nepočujúcich ľudí na Slovensku, ktorý je tvorený špecifickými vizuálno-motorickými prostriedkami, t.j. tvarmi a pohybmi rúk a ich umiestnením v trojrozmernom priestore, mimikou, pohybmi a pozíciami hlavy a hornej časti trupu. 
Slovenský posunkový jazyk má svoju posunkovú (slovnú) zásobu a svoju gramatiku (morfológiu a syntax), ktorá nie je závislá na gramatike slovenského jazyka. Príklad vety v slovenskom jazyku: "Toto je jeho žuvačka". a preklad do slovenského posunkového jazyka: ŽUVAČKA + TÁ (rýchly opakovaný pohyb) + JEHO.
Posunkový jazyk nie je medzinárodný, existujú jednotlivé národné posunkové jazyky, ako napríklad americký posunkový jazyk (ASL), britský posunkový jazyk (BSL), austrálsky posunkový jazyk (AUSLAN), český posunkový jazyk (ČZJ) a pod.