burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ján Zambor

Ján Zambor (* 9. december 1947, Tušická Nová Ves) je slovenský básnik, literárny vedec a prekladateľ. 
Životopis.
Po skončení ZDŠ v Tušickej Novej Vsi a SVŠ v Michalovciach (1962 – 1965) rok učil rozličné predmety na ZDŠ v Nižnom Žipove, okres Trebišov. Vyštudoval slovenčinu a ruštinu na Filozofickej fakulte Univerzity P. J. Šafárika v Prešove (1966 – 1971). Krátko pôsobil ako redaktor Východoslovenského vydavateľstva v Košiciach, tri roky bol interným ašpirantom na FF UPJŠ (práca Ivan Krasko a česká poézia na prelome storočí). Bol redaktorom Literárno-dramatickej redakcie Československého rozhlasu v Košiciach (1976 – 1983). Roku 1983 sa s rodinou presťahoval do Bratislavy. Stal sa pracovníkom Ústavu umeleckej kritiky a divadelnej dokumentácie a zakladajúcim šéfredaktorom časopisu Dotyky (1988 – 1990). Od roku 1991 pôsobil na Katedre slovenskej literatúry a literárnej vedy Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave a od roku 1997 na čiastkový úväzok pracoval aj v Ústave svetovej literatúry SAV. Roku 2018 mu rektor UK udelil čestný titul profesor emeritus. Je ženatý, má dvoch synov.
Tvorba.
Prvú báseň v literárnom časopise (Krok) uverejnil roku 1967, knižný debut Zelený večer mu vyšiel roku 1977. Od neoimažinizmu a neosymbolizmu prešiel k civilne tvarovanej poézii každodennej skúsenosti a k predstave básne ako „nádhery zmesi“. Pod vplyvom vysokoškolského učiteľa Albína Bagina sa venoval aj písaniu o literatúre, najmä o poézii. Ako literárny vedec sa najprv venoval otázkam slovensko-českých literárnych vzťahov, potom slovenskej, španielskej a ruskej poézii, teórii metafory a problematike básnického prekladu. Kontinuitne prekladá ruskú, španielsku a hispanoamerickú poéziu, pričom sa sústreďuje na kľúčových autorov a diela rozličných období. Jeho básne vyšli časopisecky a v antológiách v preklade do iných jazykov, knižne mu vyšiel prekladový výber v bulharčine (Snežni iskri, 2007, preložil Dimitar Stefanov), bibliofilské vydanie prekladov básní do gréčtiny (Anatolitiko chali, 2006, preložil Karel Čížek), slovensko-nemecký výber z poézie (Zelený večer / Grüner Abend, 2012, preložila Róža Domašcyna), slovensko-bieloruský výber (Obnova / Adnajlenne, 2013, preložila Viktoria Ľašuk), výber v ruštine (Čem ja k vam približus, 2017, preložila Natalia Švedova), výber v srbčine (Voli me, pčelinja krila su sve tanja, 2023, preložil Miroslav Demak) a preklady básní do viacerých jazykov (Y sin embargo, 1998).
Externé odkazy.
Poetika poézie a jej prekladu. Venované životnému výročiu básnika, literárneho vedca a prekladateľa Jána Zambora. Editorka Andrea Bokníková (2019) 
Ján Zambor: Personálna bibliografia. Zostavila Ľubica Hroncová (2019) 
2021 Cena Fra Angelica
Amur (rod)

Amur (Squaliobarbinae) je podrod rýb z čeľade kaprovité. Obsahuje tri druhy.: Amur biely (lat. "Ctenopharyngodon idella"), Amur čierny (Mylopharyngodon piceus) a Amurica kantónska (Squaliobarbus curriculus) V Európe sa vyskytuje najmä Amur biely. 
Opis.
Telo je podlhovasté, valcovitého tvaru. Hlavne mladšie jedince sú veľmi podobné jalcom. Hlava má široké a dlhé ploché čelo, veľmi nízko posadené oči. Chrbát je tmavozelený, boky zlatavé, brucho biele. Vo svojej domovine môže dosiahnuť dĺžky až 150 cm a hmotnosti 50 kg. V slovenských podmienkach je to však menej. Najväčší jedinci v našich vodách dorastajú dĺžky okolo 100 cm a hmotnosti 10 - 15 kg. Dožíva sa veku až 15 - 20 rokov.
Výskyt.
Pôvodný areál rozšírenia amura je východná Ázia, povodie rieky Amur a Čína. Stadiaľ bol postupne rozširovaný na územie vtedajšieho Sovietskeho zväzu. Do Česko-Slovenska bol po prvýkrát vysadený roku 1961. Darí sa mu v teplejších vodách a je možno konštatovať, že sa výborne aklimatizoval. Vyskytuje sa v nádržiach, tôňach, odstavných ramenách aj veľkých riekach.
Potrava.
V prvých dňoch po vyliahnutí sa živí prevažne zooplanktónom. Neskôr postupne prechádza na rastlinnú stravu, ktorú tvoria prevažne vodné rastliny a vláknité riasy. Pokiaľ je chovaný v kaprových rybníkoch, konzumuje aj krmivo predkladané kaprom.
Rozmnožovanie.
Amur biely sa v slovenských vodách prirodzene nevytiera, preto je jeho výskyt podmienený umelým vysadzovaním. V oblasti svojho pôvodu amur dospieva vo veku 4 - 5 rokov. Trenie prebieha v júni v silno tečúcich tokoch s kamenistým dnom. Ikry sa vznášajú volne vo vodnom stĺpci.
Lov.
Jeho hlavný význam spočíva v tom, že sa živí rastlinnou stravou a vodnými riasami. Preto zvyšuje produkciu rybárskych revírov. Amur sa tiež veľmi rýchle stal veľmi obľúbenou rybou športových rybárov vďaka svojej bojovnosti.
Amur sa loví od neskorej jari do jesene (najlepšie máj a jún) v hodinách okolo poludnia, v podvečer a v noci, konkrétne medzi 19 - 23 hodinou. Rád obhrýza trstinu pri brehoch, podľa čoho sa dá vypozorovať jeho výskyt. Úspešnou nástrahou je rožok alebo kocka chleba s kôrkou na hladine. Bojuje veľmi silno a energicky ako máloktorá z našich rýb. Mäso má veľmi chutné, u nás málo známe (vďaka pomerne krátkemu výskytu v našich vodách). Je biele, netučné a chutné, s menším obsahom drobných kostí. Hodí sa na úpravu pečením, smažením.
Ferdinand II. (Rakúsko)

Ferdinand II., zvaný Tirolský, (* 14. jún 1529, Linz, Rakúsko - † 24. január 1595, Innsbruck) bol rakúsky arcivojvoda, miestodržiteľ v českých krajinách (v r. 1557 – 1567), tirolský gróf (od r. 1568) z rodu Habsburgovcov, syn rímskonemeckého cisára, českého a uhorského kráľa Ferdinanda I. a Anny Jagelovskej.
Životopis.
Druhorodený Ferdinandov syn bol v detstve vychovávaný spolu so svojím starším bratom Maximiliánom. Prvé politické a vojenské skúsenosti získal v 40-tych rokoch 16. storočia na vojnových ťaženiach svojho strýka, cisára Karola V. V roku 1547 sa prvý raz dostal do politického diania, keď mu otec zveril miestodržiteľstvo v českých krajinách, ktoré sa spamätávali z otrasov po neúspešnom stavovskom odboji proti panovníkovi. Ferdinand sa prejavil ako schopný a oddaný spravovateľ úradu, ktorý sa mu stal odrazovým mostíkom k jeho kariére.
Po otcovej smrti v roku 1564 Ferdinandovi pripadla vláda v Tirolsku a na území Predného Rakúska. Na prianie novej hlavy habsburskej monarchie, brata Maximiliána II., ešte dva roky vykonával v Čechách svoj miestodržiteľský úrad a v januári 1567 slávnostne prevzal vládu vo svojich krajinách.
V súkromnom živote bol Ferdinand Tirolský známy svojim záujmom o umenie a zberateľskou činnosťou.
Jeho novým sídelným mestom sa stal tirolský Innsbruck a najobľúbenejšou rezidenciou neďaleko ležiaci zámok Ambras, kde sústredil aj svoje bohaté umelecké zbierky.
Ferdinand Tirolský sa okrem správy svojich území aktívne zaujímal o politické dianie v Európe a nevyhýbal sa ani habsburským rodinným záležitostiam. Zomrel vo veku 65 rokov a bol pochovaný v Innsbrucku.
Rodinné pomery.
Ferdinand Tirolský bol dvakrát ženatý. Prvý raz sa v r. 1557 počas pôsobenia v Čechách tajne oženil s meštianskou dcérou Filipínou Welserovou (* 1527 - † 1580). Tento nerovný sobáš, ktorý sa pred otcom dlho neutajil, ho vylúčil z prípadného nástupníctva na čele monarchie a Filipínine deti (dospelosti sa dožili dvaja chlapci) boli zbavené dedičských práv:
Až v roku 1576 bol sobáš zverejnený a jeho právoplatnosť uznala pápežská kúria. V roku 1580 však Filipína zomrela. 
O dva roky neskôr, 9. mája 1582 sa arcivojvoda Ferdinand oženil so svojou neterou Annou Katarínou (* 1566 - † 1621) z mantovského rodu Gonzaga (jej matkou bola Ferdinandova sestra Eleonóra). Z tohto manželstva pochádzali tri dcéry:
Zubáč veľkoústy

Zubáč veľkoústy alebo staršie zubáč obyčajný (lat. "Sander lucioperca", syn. "Stizostedion lucioperca") je druh ryby z čeľade ostriežovité.
Z hospodárskeho (udržuje populácie drobných rýb a má chutné mäso) aj športového hľadiska je to cenný druh (bojovná ryba).
Opis.
Telo je pretiahnuté, z bokov sploštené. Hlava je zakončená koncovými ústami. Vo veľkej tlame sa nachádza rad drobných zúbkov a na začiatku čeľuste má veľké tzv. psie zuby – "caniny". Na chrbte sa nachádzajú dve chrbtové plutvy, prvá vystužená tvrdými lúčmi, druhá mäkkými. Brušné plutvy sú umiestnené hneď za úrovňou prsných. Telo je sfarbené šedo s odtieňmi zelenej. V mladosti sú na bokoch zreteľné zvislé tmavé pruhy do čierna. Dorastá do dĺžky až 130 cm a hmotnosti 1 kg (iný zdroj uvádza 8 až 15 kg). Bežne sa dožíva 15 rokov. Najstarší známy exemplár mal 25 rokov.
Výskyt.
Pôvodnou domovinou zubáča je povodie Dunaja a Volgy. Odtiaľ sa postupne rozšíril do strednej a ďalej do západnej Európy. Obýva predovšetkým veľké, pomaly tečúce úseky riek, údolné nádrže a rybníky. Ide o druh, ktorý je veľmi chúlostivý na kvalitu vody a stredne náročný na obsah kyslíka.
Žije aj v slanej vode Kaspického a Čierneho mora, trie sa v sladkej vode.
Potrava.
V mladosti sa živí predovšetkým planktónom, mäkkýšmi a ďalšími bezstavovcami (hlavne perloočkami). V dospelosti prijíma výhradne drobnejšie druhy rýb. Dôležité sú "Acerina cernua", "Perca fluviatilis" a "Alburnus alburnus".
Rozmnožovanie.
Zubáč veľkoústy pohlavne dospieva vo veku 35 rokov. Trie sa v období od apríla do mája. V tomto období samec vyčistí v plytčinách určitý úsek dna a vytvorí hniezdo. Naň potom samica nakladie ikry. Samec znášku stráži a chráni pred prípadnými predátormi až do vyliahnutia poteru a potom chráni aj vyliahnutú mlaď.
Pleskáč tuponosý

Pleskáč tuponosý ("Abramis sapa") je druh ryby z čeľade kaprovité.
Opis.
Telo je z bokov sploštené, ale výrazne nižšie než u pleskáča vysokého. Chrbát je tmavý, boky striebristé, plutvy šedé. Má spodné ústa. Typickým znakom je extrémne dlhá ritná plutva. Môže dorásť dĺžky až 35 cm. Dožíva sa maximálne 15 rokov.
Výskyt.
Vyskytuje sa vo veľkých tokoch úmorí Čierneho a Kaspického mora. Obýva aj brakickú vodu.
Potrava.
Živí sa bentosom, larvami hmyzu, planktónom, drobnými mäkkýšmi a vzácne tiež časťami rastlín.
Rozmnožovanie.
Pohlavne dospieva okolo 4. roku. Trenie prebieha v období od apríla do mája. V tomto období pleskáči tiahnu proti prúdu riek. Trú sa najčastejšie na vodné rastliny. Jedna samica môže bežne naklásť 10 000 – 50 000 ikier.
Piest zelenkavý

Piest zelenkavý (lat. "Blicca bjoerkna") alebo tiež pleskáč malý (lat. "Abramis bjoerkna") je druh ryby z čeľade kaprovité.
Opis.
Telo je vysoké, z bokov sploštené. Párové plutvy sú červenkasté, ostatné tmavé. Dožíva sa približne 15 rokov. Dorastá dĺžky až a hmotnosti 1,8 kg.
Výskyt.
Vyskytuje sa v dolných úsekoch tokov a v stojatých vodách mierneho pásu.
Potrava.
Živí sa bentosom a planktónom. Príležitostne tiež časťami rastlín.
Rozmnožovanie.
Piest pohlavne dospieva vo veku okolo 4 rokov. Trenie prebieha v období od mája do júna. Samica kladie ikry na zatopené pobrežné rastliny. Plodnosť piesta sa pohybuje v rozmedzí 10 000 – 80 000 ikier na samicu. Často sa kríži s ostatnými druhmi pleskáčov, ploticami alebo s červenicami.
Lov.
Hospodársky nie je tento druh nijak významný. Rybári ho lovia spoločne s pleskáčom vysokým a ostatnými druhmi bielej ryby.
Lopatka dúhová

Lopatka dúhová ("Rhodeus amarus", syn. "Rhodeus sericeus amarus") je druh ryby z čeľade kaprovité. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov lopatka dúhová patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie nie je známy.
Opis.
Ide o drobnú rybku dosahujúcu dĺžky do ("Rhodeus sericeus amarus" dorastá iba do dĺžky osem centimetrov). Má veľmi vysoké a sploštené telo. Postranná čiara nie je úplná. Chrbtová plutva je zaguľatená. Má tmavé sfarbenie chrbta, boky sú striebristé s modrastým pruhom. Brucho je biele. Samičky majú žltozelenú dúhovku oka, samci oranžovú a sú vždy väčší. 
Výskyt.
Lopatka sa objavuje v stojatých a mierne prúdiacich vodách takmer v celej Európe, okrem Škandinávie a Fínska. Jej výskyt je podmienený výskytom lastúrnikov, ktoré jej slúžia k rozmnožovaniu, preto je veľmi ohrozovaná znečisťovaním životného prostredia.
Potrava.
Lopatka sa živí rastlinným aj živočíšnym planktónom, drobnými živočíchmi a časťami rastlín. Potravu prijíma aj v zime.
Rozmnožovanie a vývoj.
Rozmnožovanie lopatiek je celkom viazané na škľabke veľkej. Samček si vytvorí vhodné teritórium, ktoré si následne chráni a láka do neho samičku k treniu. V čase dozrievania ikier narastie samičke kladielko, ktoré môže dosiahnuť až päť centimetrov. Tým dopravuje dozreté ikry do priestoru vnútorných žiaber škľabky. Potom samček nad dýchacím otvorom škľabky vypustí mliečie a ikry oplodní. Plod sa liahne približne za 2 – 3 dny potom žije v žiabrom priestore škľabky. Po zhruba štyroch týždňoch vyvrhne škľabka plod z útrob von. Mladé lopatky sú potom nútené hľadať si potravu samy. Za túto službu opláca lopatka škľabke rovnakým dielom. Škľabka pri rozmnožovaní prechádza larvalnym vývojom ("glochidie"), pri ktorom sa larvy zachycujú na telách dospelých lopatiek a určitú dobu tam žijú. Lopatky sa rozmnožujú až dvakrát do roka. Prvý výter je väčšinou v marci a druhý v apríli alebo v auguste.
Lov.
Vzhľadom na svoju veľkosť nemá lopatka žiadny hospodársky význam. Naproti tomu je pre svoje sfarbenie veľmi obľúbená medzi akvaristami, ktorí ju chovajú v studeno-vodných akváriách.
Hrúz škvrnitý

Hrúz škvrnitý alebo hrúz obyčajný (lat. "Gobio gobio") je druh ryby z čeľade kaprovité.
Opis.
Dĺžka vretenovitého tela dosahuje 10 až . Má dva fúziky v kútoch úst. Sfarbený je hnedo až hnedozeleno so svetlejšími bokmi a bruchom. Plutvy sú šedo-žlté s priečnymi pruhmi.
Rozšírenie.
Vyskytuje sa hojne v potokoch a rybníkoch po celej Európe a v severnej časti Ázie.
Potrava.
Plod sa živí zoo-planktónom, dospelí jedinci sa živia hlavne bentosom (larvami rôzneho vodného hmyzu).
Rozmnožovanie.
Hrúz pohlavne dospieva vo veku 2 – 3 roky. Trenie prebieha v máji a júni pri teplote vody 12 – 18 °C. Samica kladie na piesčitý podklad 1 000 – 3 000 kusov bezfarebných až našedlých ikier o priemere . Plod sa vyliahne podľa teploty vody za 6 – 10 dní.
Lov.
Hrúz škvrnitý pre svoju malú veľkosť nie je lovený človekom pre jedlo, len je využívaný ako nástražná rybka pre lov dravých rýb. Jeho hlavný význam spočíva rovnako v tom, že tvorí jednu z hlavných zložiek potravy dravých rýb.
Jalec tmavý

Jalec tmavý ("Leuciscus idus") je druh ryby z čeľade kaprovité.
Opis.
Vzhľadom pripomína ploticu. Telo je pretiahnuté, zo strán sploštené a pomerne vysoké. Boky sú striebristé, oko žlté a plutvy sú červenkasté. Dorastá dĺžky pri hmotnosti 8 kg. Dožíva sa až 20 rokov.
Výskyt.
Vyskytuje sa takmer v celej Európe, okrem jej južnej časti.
Potrava.
Jalec patrí podobne ako jalec hlavatý medzi všežravce, konzumuje teda rastlinnú stravu, hmyz aj menšie rybky.
Rozmnožovanie.
Trenie prebieha v období od apríla do mája. Samica kladie 10 000 až 100 000 ikier na vodné rastliny alebo na kamene v plytkých prúdoch. Pohlavne dospieva vo veku 3 – 4 roky.
Chov.
Jalec tmavý tvorí tiež zlatú formu, ktorá je chovaná v rybníkoch a umelých jazierkách ako okrasná ryba.
Luigi Galvani

 
Luigi Galvani (* 9. september 1737, Bologna, Taliansko – † 4. december 1798) bol taliansky lekár (anatóm, fyziológ) a fyzik. Preslávil sa hlavne pokusmi s elektrinou aplikovanou na živočíšne svaly.
Galvani bol priekopníkom moderného pôrodníctva. Ako fyziológ bol prvým, kto skúmal elektrické javy pri pohybe svalov. V roku 1771 (podľa iných r. 1780) objavil, že svaly mŕtvych žiab sa sťahujú, keď ich zasiahne iskra zo zdroja statickej elektriny. Neskôr zistil, že svaly sa sťahujú aj vtedy, keď sa ich dotýka bimetalickým oblúkom. Tento fyziologický jav dostal názov „galvanizmus“. Galvani sa domnieval že objavil zvláštny druh elektriny “živočíšnu elektrinu”, elektrické fluidum, ktoré nervy roznášajú po svaloch, pričom svaly samé túto elektrinu aj generujú. Pre Galvaniho elektrina bola neoddeliteľná od života, od živých tvorov. Alessandro Volta, Galvaniho súčasník a oponent, považoval takýto vitalistický výklad za nesprávny. Vyslovil domnienku, že “živočíšna elektrina” má fyzikálny základ, že jej zdrojom a príčinou je chemická reakcia dvoch kovov. Úsilie dokázať, túto svoju koncepciu priviedlo Voltu neskôr k zostrojeniu prvého elektrického článku – Voltovho stĺpa, ktorý generoval elektrinu prostredníctvom chemickej reakcie. Neskôr Volta nazval Galvaniho menom (druhý význam termínu „galvanizmus“) generovanie jednosmerného prúdu chemickou reakciou. Vďaka tomu sa Galvaniho meno stalo neodmysliteľnou súčasťou "elektrickej spoločnosti"– bez galvanického spojenia a galvanických článkov (batérií) si dnes život ani nevieme predstaviť.
Medzi jeho ďalšie zaujímavé objavy patrí objavenie galvanického prúdu v roku 1791, ktorý sa od tohto času po ňom aj pomenováva. Už viac ako 50 rokov sa využíva hlavne na kozmetické účely a to v profesionálnych zariadeniach ako sú kúpele, wellness centrá či v kozmetických salónoch. Tieto procedúry s využitím galvanického prúdu fungujú na princípe odpudzovania a priťahovania jednotlivých nabití, čo je podobné fungovaniu magnetických polí. Kľúčovou funkciou využitia galvanického prúdu je pomoc pri vstrebávaní zložiek krému do pokožky, čím tento prúd vlastne uľahčuje doručenie blahodarných zložiek do pleti a pomáha ošetrovať tvár alebo pokožku na tele. Od roku 2020 sa galvanický prúd začal výraznejšie využívať aj v prístrojoch pre domácu starostlivosť o pokožku. (Zdroj informácii o galvanickom prúde v kozmetike: Ja2.sk)
Jalec maloústy

Jalec maloústy (lat. "Leuciscus leuciscus") je druh ryby z čeľade kaprovité.
Opis.
Telo je podlhovasté, pomerne nízke, valcovité. Boky sú striebristé, oko nažltle, plutvy šedivé, prípadne ľahko červenkasté. Dorastá dĺžky pri hmotnosti 1 kg. Dožíva sa až 13 rokov.
Výskyt.
Vyskytuje sa takmer v celej Európe. Táto ryba obýva predovšetkým toky bohaté na kyslík.
Potrava.
Jalec maloústy prijíma drobnejšiu potravu ako ostatný jelci. Hlavnú časť jeho stravy tvoria larvy hmyzu na dne a hmyz spadnutý na hladinu.
Rozmnožovanie.
Trenie prebieha v období od apríla do mája. Samica kladie 2 000 až 20 000 lepkavých ikier na štrk a kamene vo veľmi prúdnej vode. Pohlavne dospieva vo veku 2 rokov.
Mark Hoppus

Markus Allan Hoppus (* 15. marec 1972) je americký basgitarista, spevák a producent, jeden zo zakladateľov pop punkových rockových skupín blink-182 a +44. Ako producent sa spolupodieľal na nahrávaní albumov skupín ako Idiot Pilot, Simple Plan, New Found Glory, The Matches, Motion City Soundtrack".
Diskografia.
Zoznam albumov na ktorých sa Mark Hoppus podieľal:
Abadal

Abadal je španielska značka automobilov. Bola založená v roku 1912 a skončila v roku 1923. Značka bola pomenovaná podľa zakladateľa Francisca Abadala.
Abarth

Abarth &amp; Co je talianska automobilka založená Rakúšanom Karlom Abarthom. Táto značka sa od svojho založenia v roku 1949 zaoberala predovšetkým motošportom a prezentovala sa výrobou pretekárskych špeciálov. V znaku Abarthu je škorpión - Abarthove znamenie, v ktorom sa narodil.
Neskôr sa Abarth začal zaoberať aj tuningom - predovšetkým automobilky Fiat. Ten v roku 1971 nakoniec prebral celú výrobnú časť Abarthu a táto značka sa stala jeho pretekárskym oddelením. V 90. rokoch však toto oddelenie začalo upadať. 
Abarth bol Fiatom znovuzrodený po dlhšom období nečinnosti v roku 2000 a stal sa samostatnou značkou v rámci koncernu Fiat. Medzi jeho prvé výtvory v novom storočí patrí Abarth Stilo, neskôr nasledoval model Punto.
Brian Kernighan

Brian Kernighan ("g" sa v slove "Kernighan" nevyslovuje; * 1. január 1942 Toronto, Kanada) je kanadský programátor pôsobiaci v USA, známy predovšetkým ako spoluautor knihy "The C Programming Language" o programovacom jazyku C. Knihu napísal spolu s autorom jazyka Dennisom Ritchiem. Povedal, že na návrhu jazyka nemá žiadny podiel, všetko je Ritchieho práca.
Podľa tejto základnej referenčnej príručky o jazyku C z roku 1978 sa vtedajší štandard jazyka označoval "K&amp;R" podľa prvých písmen priezvisk oboch autorov.
Kernighan stál pri zrode skriptovacieho jazyka AWK, kde "K" v názve opäť pochádza z jeho priezviska. Vytvoril tiež mnoho programov pre operačný systém Unix.
Dan Osman

Dan Osman (* 11. február 1963 – † 23. november 1998, Yosemitský národný park, Kalifornia, USA) bol americký extrémny športovec známy ako sólo lezec (lezenie bez istenia) a kontrolovaný voľný pád alebo "rope jumping" (pád z niekoľkometrovej skaly s istením, jeho rekord bol 304,8 m / 1000 stôp). Bol schopný aj mesiac prežiť v skromných podmienkach na strome na malej postriežke. Stal sa hviezdou mnohých skalolezeckých videí, ktoré prilákali širšiu verejnosť k záujmu o sólo lezenie. Mal jednu dcéru.
Smrť.
Zomrel vo veku 35 rokov pri skoku zo skaly Leaning Tower v Yosemitaskom národnom parku. Zlyhanie vyšetrovala parková služba za asistencie Chrisa Harmstona, bezpečnostného manažéra firmy Black Diamond. Harmston usúdil, že zmena uhla lana pri skoku zapríčinila že sa lano prekrížilo a zamotalo, čo viedlo k pretrhnutiu lana roztavením. Miles Daisher, ktorý bol s Danom keď pripravovali skok, uviedol že laná použité pre posledný skok boli vystavené zlému počasiu - vrátane dažďa a snehu - pred viac ako mesiacom, ale tie isté laná boli použité pre niekoľko menších skokov predchádzajúci a ten istý deň.
Charles Rolls

Charles Stewart Rolls (* 27. august 1877, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 12. júl 1910, Bournemouth) bol spoločne s F. H. Royceom zakladateľom britskej automobilky Rolls-Royce.
Životopis.
Rolls bol synom "1. baróna Llangattock". Študoval na Eton College a Trinity College v University of Cambridge. Od mladosti sa zaujímal o motory. V roku 1884 v Anglicku založil jedno z prvých zastúpení francúzskych automobiliek. Vďaka tomu, aj svojmu záujmu sa zoznámil s Henrym Roycom, ktorý mal v Manchesteri úspešnú firmu, zaoberajúcu sa mechanickými a elektrickými prístrojmi. V roku 1906 založili firmu Rolls-Royce. Royce do podniku vložil svoje znalosti a vyrábal autá, Rolls poskytol financie a staral sa tiež o obchodné záležitosti.
Rolls bol tiež priekopníkom letectva. Bol zakladajúcim členom britského Kráľovského aeroklubu a tiež druhým Britom, ktorý vlastnil pilotný preukaz. Ako prvý človek v roku 1910 prekonal jediným nonstop letom kanál La Manche tam aj naspäť v rovnakom lietadle. V tom istom roku však prišiel o život pri nehode svojho lietadla pri Bournemouthu, pri ktorej sa zadná časť jeho stroja Wright Flyer odlomila. Tak sa zapísal do dejín ako prvá britská obeť leteckej havárie.
Duke Nukem 3D

Duke Nukem 3D je 3D akčná počítačová hra, vyvinutá spoločnosťou 3D Realms a vydaná v roku 1996 spoločnosťou Apogee Software. Patrí medzi najznámejšie akčné hry. Námetom nadväzuje na staršie 2D akčné arkádové hry "Duke Nukem" a "Duke Nukem 2". Nástupcom tejto hry je Duke Nukem Forever vydaný v júni 2011.
Gameplay.
Zbrane.
V shareware verzii je prístupných len prvých 6 zbraní. 
Epizódy.
V shareware verzii je prístupná 1 epizóda, vo verziach 1.0, 1.3d sú 3 epizódy a vo verziách 1.4 (Plutonium Pak) a 1.5 (Atomic edition) sú 4 epizódy.
Wolfenstein 3D

Wolfenstein 3D (oficiálne Wolfenstein 3-D alebo skrátene Wolf 3D) je akčná počítačová hra vyvinutá firmou id Software a vydaná v roku 1992 firmou Apogee.
Príbeh.
Príbeh hry je situovaný do roku 1943. Hráč sa dostane do role spojeneckého špióna "Williama „B.J.“ Blazkowicza" a je vyslaný na dôležitú misiu do nacistickej pevnosti "Castle Hollehammer". Má za úlohu odhaliť tajný program Tretej ríše s krycím názvom "Operation Eisenfaust". Malo ísť o snahu nacistov vytvoriť dokonalú armádu. Donieslo sa, že v pevnosti pôsobí diabolský Dr. Schabbs, vyvíjajúci technológiu pre zostavenie neľútostnej armády zloženej zo zabitých vojakov. Blazkowicz je počas akcie zajatý a uväznený. B.J. sa snaží z väzenia uniknúť bez ohľadu na počet mŕtvych nacistov.
Ocenenia.
WINNER OF 3 SHAREWARE INDUSTRY AWARDS, vrátane PEOPLE'S CHOICE AWARD".
Hra bola v roku 1992 ďalej ocenená:
Hardwarové nároky.
Volitelné příslušenstvo
Máj (symbolický strom)

Máj (iné názvy: mája, háj, hájik) je pôvodne mladý stromček, najčastejšie smrekový, jedľový alebo brezový, ktorý mal symbolický význam a bol výrazom prírodného mýtu o boji zimy s jarou, smrti so životom; symbol na jar sa obnovujúcej prírody. Takmer u všetkých národov bolo zvykom nosiť máje na začiatku jari alebo leta v slávnostnom sprievode po dedine za spevu starodávnych obradných piesní ospevujúcich tvorivú silu prírody a pri tanci prejavujúcom radosť z víťazstva jari nad zimou. Často sa máje rozlične ozdobovali, najmä pestrými stužkami, farebnými papiermi a podobne; miestami sa tiež obliekali do ženských šiat alebo sa na ne vešali malé bábky. 
Neskôr pôvodný význam májov upadol do zabudnutia, ale zvyk stavať máje existuje v mnohých krajiných dodnes. Na Slovensku napríklad máje stavajú ako okresané a ovenčené stromy mládenci pred 1. májom pred tie domy, kde je vydaja súca dievka/ich milenka, inokedy sa stavia len jeden ústredný máj pre obec a podobne. Väčšinou ide o celý strom, ktorý je zbavený vetiev a kôry; iba horná časť sa ponecháva s vetvami.
Chabenec (1 955 m n. m.)

Chabenec () je vrch v hlavnom hrebeni Nízkych Tatier. Leží nad obcou Jasenie, približne severozápadne od Brezna. 
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Ďumbier. Leží na hranici Žilinského a Banskobystrického kraja, okresov Liptovský Mikuláš a Brezno a zasahuje na katastrálne územie obce Dúbrava a Jasenie. Najbližšími sídlami sú na západe situované osady Magurka a Železnô, južne leží obec Jasenie a Dolná Lehota, východne Demänovská Dolina a severne Dúbrava a Liptovské Kľačany. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Chabenec je súčasťou hlavného hrebeňa medzi Ďurkovou () a Kotliskami (). Severným smerom sa nachádza Krámec (), Spálená () a Ostredok (), východným leží Poľana (), Kotliská a Skalka (), južným Žiarska hoľa (), Žiar () a Struhár () a západným Malý Chabenec (), Ďurková a Mestská hora (). Severná časť hrebeňa patrí do povodia Váhu, kde vodu odvádza Palúdžanka a Veľký Oružný potok, čoby prítok Ľupčianky. Vodu z južných svahov masívu odvádza potok Lomnistá do Jasenského potoka a rieky Hron. Vrcholom prechádza Cesta hrdinov SNP a južné svahy sú súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Skalka.
Počas druhej svetovej vojny, po potlačení SNP v prvej polovici novembra 1944, cez vrchol Chabenca prechádzali zvyšky ustupujúcich povstaleckých vojsk. Počas zlého počasia na jeho svahoch zahynulo v hlbokom snehu niekoľko desiatok vojakov a civilistov, medzi nimi aj komunistický politik a novinár Jan Šverma.
Výhľady.
Hôľnato skalnatý hrebeň i vrchol so značnou nadmorskou výškou umožňuje nerušený kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Tatry, Chočské vrchy, Oravskú Maguru i Beskydy, Malú a Veľkú Fatru, Štiavnické vrchy, Javorie, Poľanu a Veporské vrchy.
Kotliská

Kotliská () sú vrch v hlavnom hrebeni Nízkych Tatier. Leží nad obcou Jasenie, približne severozápadne od Brezna. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Ďumbier. Leží na hranici Žilinského a Banskobystrického kraja, okresov Liptovský Mikuláš a Brezno a zasahuje na katastrálne územie obcí Lazisko, Jasenie a Dolná Lehota. Najbližším sídlom je severovýchodne situovaná Demänovská Dolina, severným smerom leží Lazisko, Dúbrava a Liptovské Kľačany, západne sú osady Magurka a Železnô a južným smerom obec Jasenie, Dolná a Horná Lehota. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Kotliská sú súčasťou hlavného hrebeňa medzi Ďurkovou () a Chopkom (). Severným smerom sa nachádza Bôr (), Jaloviarka () a Ostredok (), západne susedí Chabenec () a Malý Chabenec (), južne susedí v rázsoche ležiaca Skalka (), Žiarska hoľa (), Žiar () a Snožka () a východným Pálenica (), Dereše () a Poľana (). Severná časť hrebeňa patrí do povodia Váhu, kde vodu odvádza Palúdžanka, voda z juhozápadných svahov masívu odteká potokom Lomnistá do Jasenského potoka, východné sú pramennou oblasťou Vajskovského potoka v povodí rieky Hron. Vrcholom prechádza Cesta hrdinov SNP a južné svahy sú súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Skalka.
Výhľady.
Hôľnato skalnatý hrebeň i vrchol so značnou nadmorskou výškou umožňuje nerušený kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Tatry, Chočské vrchy, Oravskú Maguru i Beskydy, Malú a Veľkú Fatru, Štiavnické vrchy, Javorie, Stolické a Veporské vrchy.
Skalka (1 980,1 m n. m.)

Skalka () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží v bočnom hrebeni nad obcou Dolná Lehota, približne severozápadne od Brezna. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Ďumbier. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a zasahuje na katastrálne územie obce Dolná Lehota a Jasenie. Najbližšími sídlami sú na juhovýchode situovaná osada Krpáčovo a severovýchodne ležiaca Demänovská Dolina, južným smerom sa nachádza Horná a Dolná Lehota a Jasenie, západne leží Magurka a Železnô. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Skalka je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha južným smerom na Žiarsku hoľu () z Kotlísk () v hlavnom hrebeni. Západným smerom leží Chabenec (), Malý Chabenec () a Ďurková (), južným Žiarska hoľa, Žiar () a Snožka (), východným Baba (), Pálenica () a Dereše () a severne susedí Poľana () a Kotliská. Masív patrí do povodia rieky Hron; zo západných svahov voda odteká potokom Lomnistá cez Jasenský potok, východné odvodňuje Vajskovský potok a južné jeho prítok Dve vody. Vrcholom prechádza značený chodník z Dolnej Lehoty na Kotliská a celý masív je súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Skalka.
Výhľady.
Hôľnato skalnatý hrebeň i vrchol so značnou nadmorskou výškou umožňuje nerušený kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Tatry, Chočské vrchy, Oravské Beskydy i Maguru, Malú i Veľkú Fatru, Vtáčnik, Štiavnické vrchy, Javorie, Poľanu, Veporské a Stolické vrchy.
Žiarska hoľa

Žiarska hoľa () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad obcou Dolná Lehota, približne severozápadne od Brezna. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Ďumbier. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a zasahuje na katastrálne územie obce Dolná Lehota a Jasenie. Najbližšími sídlami sú na juhovýchode situovaná osada Krpáčovo, južným smerom ležia Horná a Dolná Lehota a Jasenie, severozápadne sa nachádza Magurka a Železnô a severovýchodne Demänovská Dolina. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Žiarska hoľa je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha južným smerom z Kotlísk () v hlavnom hrebeni. Západným smerom leží Ďurková () a Struhár (), južným Obrštín () a Žiar (), východným Snožka (), Baba (), Pálenica () a Dereše (), severovýchodným susedí mohutná Skalka () a severným Kotliská, Chabenec () a Malý Chabenec (). Masív patrí do povodia rieky Hron; zo západných svahov voda odteká potokom Lomnistá cez Jasenský potok, južné a východné časti odvodňuje potok Dve vody do Vajskovského potoka. Vrcholovou časťou prechádza značený chodník z Dolnej Lehoty na Kotliská a celý masív je súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Skalka.
Výhľady.
Hôľnato skalnatý hrebeň i vrchol so značnou nadmorskou výškou umožňuje nerušený kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Malú a Veľkú Fatru, Vtáčnik, Štiavnické vrchy, Javorie, Poľanu, Veporské a Stolické vrchy.
Kyselina palmitová

Kyselina palmitová je nasýtená 
monokarboxylová kyselina. Je to pevná biela látka. Vo forme svojho esteru s glycerolom sa nachádza v tukoch a jej alkalickou hydrolýzou vnikajú soli tejto kyseliny - mydlá. Jej názov napovedá, že sa nachádza napríklad v palmovom oleji, ale aj v masle, syroch, mlieku a v mäse.
William Kingdon Clifford

William Kingdon Clifford (* 4. máj 1845 – † 3. marec 1879) bol anglický matematik a filozof.
The Calling

The Calling je americká poprocková skupina, založená v Los Angeles.
Zrod skupiny.
Prvý album vydalo hudobné vydavateľstvo RCA Records v roku 2001. Vtedy boli členmi skupiny Sean Woolstenhulme (* 1981, gitara), Billy Mohler (* 1979, bass), Nate Wood (* 1979, bicie). Ich prvý album bol vydaný v lete roku 2001 a dostal názov "Camino Palmero". Z neho bol vydaný hit s názvom „Wherever You Will Go“.
The Valachi Papers

The Valachi Papers (vydané nakladateľstvom Bantam Books, New York 1969; v češtine pod názvom "Valachiho svědectví" z roku 1987) je kniha, ktorú napísal americký novinár Peter Maas. Opisuje v nej udalosti, ktoré mu predložil sám Joseph Michael Valachi na 1180 stranách strojopisu. Kniha vychádza zo skutočných udalostí.
Valachiho svedectvo by nemohlo byť v skutočnosti napísané bez pomoci a podpory mnohých zainteresovaných jednotlivcov, obzvlášť na ministerstve spravodlivosti a FBI.
Na sklonku júna 1964 - presný dátum si už nikto napamätá - vyzvalo ministerstvo spravodlivosti Josepha Valachiho, ktorý podľa slov vtedajšieho ministra spravodlivosti Roberta Kennedyho prispel "doteraz najväčšou sumou informácií v boji proti organizovanému zločinu a vydieračstvu v Spojených štátoch", aby spísal históriu svojej kariéry v podsvetí. Trinásť mesiacov pracne chŕlil viac ako 300 000 slov do poznámkových blokov a líčil svoje pôsobenie v americkej Cosa Nostre. To, čo postupne vznikalo, nebol zďaleka len zoznam zločinov, ale jedinečný a vyčerpávajúci portrét, zachytávajúci takmer deň po dni 30 rokov života v organizovanom podsvetí.
Pred Valachiho svedectvom sa objavili knihy o čomsi, čo sa rôzne a hmlisto nazývalo gang, mafia alebo syndikát, ich autori boli vždy ľudia zvonka - sociológovia, prokurátori, bývalí detektívi atď. Valachi prvýkrát podal nezaujaté, detailné svedectvo, aké môže poskytnúť len zasvätenec - často surové, niekedy humorné, vždy však skutočné. 
Joseph Michael Valachi mal neskutočne presnú a famóznu pamäť. Mnoho ľudí sa snažilo jeho pamäť zdiskreditovať, ale nikomu sa to nikdy nepodarilo. Valachi dobre vedel, že ak by pri svojich spisoch čo i len jedenkrát zaklamal, všetky informácie, ktoré príslušným úradom podal, by boli považované za nepresné a vymyslené.
Máj (rozlišovacia stránka)

Máj môže byť:
Máj alebo nárečovo aj mája môže byť aj:
Adlerwerke

 
Adlerwerke AG bol nemecký výrobca automobilov a motocyklov. Existoval od roku 1900 až do roku 1957. Prvé automobily od Adlera boli pretekárske špeciály s motormi od De Diona. 
Najväčší rozmach značka zaznamenala v 30. rokoch minulého storočia. Vyvrcholením tohto obdobia bol Adler 2,5 Liter z roku 1937, ktorý sa vyznačoval predovšetkým nadčasovou aerodynamickou karosériou. Pri výkone motora 58 koní (43 kW) dosahoval maximálnu rýchlosť 125 km/h.
Po vojne sa už Adlerwerke nikdy úplne nespamätal a v tomto období bol skôr známy ako výrobca finančne menej náročných motocyklov než automobilov.
Veselé panie z Windsoru

Veselé panie z Windsoru alebo Veselé panie windsorské () je komédia z pera anglického dramatika Williama Shakespearea. Je jednou z troch shakespearovských komédií, v ktorej vystupuje postava tučného rytiera Falstaffa.
Téma.
Sir John Falstaff, príživník, ktorý nemá dostatok peňazí, dvorí raz pani Fordovej, raz pani Pageovej s úmyslom dostať od nich peniaze ich bohatých manželov. Windsorské panie sú síce veselé, ale aj verné a preto si vymýšľajú kúsky, ako Falstaffa potrestať, aby ho odnaučili od nemorálnych ponúk.
Hlavná myšlienka.
Celý život je len bláznivý a rozmarný žart, a preto sa neoplatí brať ho príliš vážne.
Postavy.
Sir John Falstaff : je namyslený, sebaistý, márnivý a nie už najmladší šľachtic takmer bez majetku a s veľkým bruchom. Je presvedčený o svojej fyzickej príťažlivosti, ktorú sa snaží neúspešne využiť na získanie peňazí od miestnych vydatých žien. 
Pani Pageová, pani Fordová: „Veselé panie z Windsoru“- prefíkané, verné, rázne, samostatné a múdre priateľky, ktoré sa bez akejkoľvek pomoci vysporiadajú s dotieravým „nápadníkom“.
Pán Page a pán Ford: žiarliví mešťania, ktorí sa dozvedia, že ich manželky podvádzajú a tak podstúpia aj nemožné, len aby našli a potrestali tajného milenca ich žien.
Anne Pageová: mladá žena, ktorej rodičia hľadajú snúbenca. Ona však miluje iba Fentona, ktorého jej rodičia neuznávajú
Fenton: slušný, romantický mladý šľachtic, ktorý sa spočiatku snaží obmäkčiť Anniných rodičov, ale napokon si ju, aj napriek ich zákazu, tajným úskokom zoberie za ženu.
Ďalšie postavy: 
Obsah.
Sir Falstaff je márnotratný človek, ktorému chýbajú peniaze a tak vymyslí spôsob ako prísť k majetku - prepustí svojich sluhov Pistola a Nyma a tiež napíše rovnaké ľúbostné listy pani Fordovej aj pani Pageovej. Tie sa však proti Falstaffovi spiknú. Zatiaľ sa Pistol a Nym rozhodnú pomstiť a prezradia pánovi Fordovi a Pageovi ,že sir Falstaff zvádza ich manželky. Preto sa pán Ford rozhodne vydávať za bohatého mešťana Brooka a podplatí Falstaffa pod podmienkou, že ho bude informovať o všetkom, čo sa u Fordovcov stane. Pani Pageová a Fordová pozývajú Falstaffa k sebe domov, aby ho mohli potrestať za záletníctvo, ale ich manželia sa vždy objavia vďaka „Brookovým„ informáciám a hľadajú Falstaffa. Ich manželky však mešťanom prejdú cez rozum a Falstaffa prepašujú z domu v koši na bielizeň, či ako starú príbuznú, ale nikdy nie bez ujmy na zdraví. Po tejto príučke však pani Pageová a Fordová oboznamujú manželov so svojím plánom, a dohodnú sa na konečnom stretnutí, ktoré vyvrcholí úplnym ponížením a napravením sira Falstaffa. Práve počas tohoto stretnutia sa má Anne Pageová vydať- podľa matky za doktora Caiusa a podľa otca za mladého Slendera, ktorí sa o ňu už dlho uchádzajú. Nevyberie si však ani jedného, ale tajne sa zosobáši so sirom Feltonom. Obaja jej rodičia sa so svadbou nakoniec zmieria a komédia sa končí ponaučením, že ten, kto koná nečestne a myslí iba na seba, musí očakávať následky.
Obdobie a prostredie.
Shakespearova doba (15.- 16. storočie). Dej sa odohráva v meštianskej časti Windsoru, kde každý každého pozná.
Alvis

Alvis bola britská automobilka, ktorá existovala v rokoch 1920 až 1967.
Dejiny.
Automobilku založili T. G. John a G. P. de Freville v Coventry. Ich prvým automobilom bolo malé auto s hliníkovou karosériou. Už vtedy nepatril medzi lacné automobily ale vynikal vysokou kvalitou. Na konci roku 1928 mala firma na konte 6 800 vyrobených áut. O deväť rokov neskôr bola založená továreň na letecké motory Alvis. Motory vyrobené touto značkou sa tešili dobrej povesti a predaj išiel dobre. V roku 1938 tak bola otevorená nová továreň, tentoraz na výrobu obrnených automobilov pre armádu. Počas vojny bola továreň v Coventry ťažko poničená a v roku 1940 bola zdemolovaná aj továreň v Hollyhead Road. Napriek tomu už v roku 1946 začala výroba prvého povojnového automobilu, sedanu Alvis TA 14. Išlo o zmodernizovaný Alvis Speed 25 z roku 1937. Od roku 1950 bol k dispozícii kabriolet Alvis TB 14. Švajčiar Hermann Graber používal podvozky áut Alvis k stavbe vlastných otvorených áut. V roku 1965 automobilku odkúpil Rover a pod jeho vedením bol v tomto roku predstavený posledný automobil – Alvis TF 21. Po prevzatí automobilky Rover koncernom Leyland v roku 1967 bola výroba automobilov Alvis ukončená.
Upper Midwest

Upper Midwest je región Spojených štátov amerických, ktorý nemá presne vymedzenú hranicu, ale takmer vždy zahŕňa štáty ako Minnesota a Wisconsin a tiež horný michiganský polostrov.
Často sa sem zaraďuje aj zvyšok Michiganu, štáty Iowa, Indiana, Illinois a niekedy ďalej na juhozápad aj Missouri, na východ Ohio a západne Severná Dakota, Južná Dakota a časť štátu Montana.
Podľa sčítania z roku 2000 mali hlavné štáty Minnesota, Michigan, Illinois, Wisconsin a Indiana spolu 39 460 846 obyvateľov a rozlohu . Vrátane ďalších štátov ako Severná Dakota, Južná Dakota, Missouri a Ohio tu žilo 60 943 336 obyvateľov na ploche . Približne majú hlavné štáty rozlohu ako Francúzsko a v rozšírenej oblasti žije podobný počet obyvateľov ako vo Francúzsku.
Front-side bus

Front-side bus, skratka FSB, je zbernica (sústava vodičov a protokol – spôsob komunikácie) zabezpečujúca komunikáciu medzi procesorom a radičom pamätí. Prenáša aj údaje medzi procesorom a perifériami. 
Objem prenesených dát k perifériám je ale v porovnaní s komunikáciou s radičom pamätí úplne zanedbateľný. Keďže prostredníctvom FSB sa prenášajú všetky vstupy a výstupy z CPU, výkon procesora je významne ovplyvňovaný rýchlosťou FSB. Súčasne procesory nepracujú na rovnakej frekvencii ako FSB, ale na jej násobkoch fCPU= fFSB*násobiteľ (možno nastavovať v BIOS-e). Nemusí tomu ale byť stále tak. Napríklad pri procesore Athlon 64 sú radič pamäte a FSB integrované priamo do procesora, čím závislosť FSB odpadá.
Aero 500

Aero 500 (podľa objemu motora), alebo Aero 10 HP (podľa výkonu motora), tiež ľudovo nazývaný "Aero Cililing" bol prvý model automobilu od českej leteckej firmy Aero Vodochody, ktorý bol vyrábaný v rokoch 1929 až 1932.
Pre výrobu automobilov sa firma Aero rozhodla z dôvodu nízkeho záujmu o nové lietadlá v období veľkej hospodárskej krizy medzi svetovými vojnami. Ich cieľom bolo produkovať lacné, nenáročné, cenovo dostupné, ľudové vozidlo. Výsledkom bolo, že pôvodná cena 18 000 Kč tohto obľúbeného auta bola neskôr znížená na 16 600 Kč. 
Technické údaje.
Automobil Aero 500 bol najjednoduchším vozidlom, aké sa kedy v Česko-Slovensku vyrábalo. Bol dvojmiestny. Mal celokovovú samonosnú karosériu, pôvodne v type cabrio s jednými dverami na ľavej strane a tretím sedadlom vzadu, ktorého operadlo bolo zároveň vekom s uchytením pre rezervné koleso. Z vozidiel Aero 500 sa spolu vyrobilo niečo vyše 1 300 kusov. 
Auto Aero 500 sa vyznačovalo veľkou spoľahlivosťou. Pri príležitosti Pražského autosalónu absolvoval na ňom Bohumil Turek trasu Praha - Brest - Praha - Hamburg - Praha o dĺžke 4 913km za 18 dní bez prestávky a cestovateľ F. A. Elstner s týmto autom prešiel v roku 1929 naprieč Saharou.
Dereše

Dereše () sú vrch v hlavnom hrebeni Nízkych Tatier. Leží nad obcou Demänovská Dolina, približne južne od Liptovského Mikuláša. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Ďumbier. Leží na hranici Žilinského a Banskobystrického kraja, okresov Liptovský Mikuláš a Brezno a zasahuje na katastrálne územie obcí Demänovská Dolina, Horná a Dolná Lehota. Najbližším sídlom je severne situovaná Demänovská Dolina, rovnakým smerom leží aj Pavčina Lehota, Lazisko a Dúbrava, južným sa nachádza Dolná a Horná Lehota, Bystrá a Mýto pod Ďumbierom. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Dereše sú súčasťou hlavného hrebeňa medzi Kotliskami () a Chopkom (). Miernejšie - južné svahy spadajú z Derešov do Vajskovskej a Bystrej doliny. Kolmo na juh vybieha z vrcholovej časti Derešov rázsocha Pálenice, ktorá tieto dve doliny oddeľuje. Na severe sa Dereše zvažujú omnoho prudšími svahmi do Derešského kotla, ktorý ďalej na severe prechádza do Demänovskej doliny. Severným smerom sa nachádza Ostredok (), Siná () a Bôr (), západným Zákľuky (), Poľana () a Skalka (), južným Príslop (), Pálenica () a Baba () a východným Veľký Gápeľ (), Chopok a Konský grúň (). Severná časť hrebeňa patrí do povodia Váhu, kde vodu odvádza Demänovka, voda z juhozápadných svahov masívu odteká Vajskovským potokom a z juhovýchodných potokom Bystrianka do rieky Hron. Vrcholom prechádza Cesta hrdinov SNP a juhozápadná časť je súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Skalka.
Výhľady.
Skalnatý hrebeň i vrchol so značnou nadmorskou výškou umožňuje nerušený kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Tatry, Chočské vrchy, Oravskú Maguru i Beskydy, Malú a Veľkú Fatru, Štiavnické vrchy, Javorie, Stolické a Veporské vrchy.
Bôr (vrch)

Bôr () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Demänovskou Dolinou, približne juhozápadne od Liptovského Mikuláša. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Ďumbier. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Demänovská Dolina a Lazisko. Najbližšími sídlami sú východne situovaná Demänovská Dolina a severne ležiace obce Dúbrava, Lazisko a Pavčina Lehota. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Bôr je trojvrcholový vrch v bočnom hrebeni, ktorý vybieha severným smerom z Poľany () a pokračuje na Sinú (). Východným smerom leží Krakova hoľa (), Tanečnica () a Konský grúň (), južným Dereše (), Poľana a Kotliská (), západným Ostredok (), Spálená (), Rakytová () a Dechtárska hora () a severným Jaloviarka () a Siná. Masív patrí do povodia Váhu, kde vodu zo západnej časti odvádza potok Palúdžanka a z východnej prítoky Demänovky. Vrcholom vedie značený turistický chodník z Demänovskej doliny. 
Výhľady.
Vrchol i hrebeň pokrýva len nízka hôľna vegetácia, ktorá umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Vysoké a Západné Tatry, Chočské vrchy, Oravskú Maguru a Beskydy, Veľkú a Malú Fatru.
Poľana (Nízke Tatry)

Poľana () je vrch v hlavnom hrebeni Nízkych Tatier. Leží nad obcou Demänovská Dolina, približne juhozápadne od Liptovského Mikuláša. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Ďumbier. Leží na hranici Žilinského a Banskobystrického kraja, okresov Liptovský Mikuláš a Brezno a zasahuje na katastrálne územie obcí Lazisko, Demänovská Dolina a Dolná Lehota. Najbližším sídlom je severovýchodne situovaná Demänovská Dolina, severným smerom leží Lazisko, Dúbrava a Pavčina Lehota, južným smerom je obec Dolná a Horná Lehota. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Poľana je súčasťou hlavného hrebeňa medzi Kotliskami () a Derešmi (). Z vrcholu vybieha na sever mohutná rázsocha k vrchu Bôr () a Siná (). Východným smerom sa nachádza Krakova hoľa (), Konský grúň (), Chopok () a Dereše, južným leží Baba (), Snožka () a Skalka (), západným sú Kotliská, Chabenec () a Ostredok () a severným susedia sedlom oddelené Zákľuky (), Bôr a Siná. Severná časť hrebeňa patrí do povodia Váhu, kde vodu zo severozápadnej časti odvádza Palúdžanka a zo severovýchodu riečka Demänovka. Južné svahy sú pramennou oblasťou Vajskovského potoka, smerujúceho do rieky Hron. Vrcholom prechádza Cesta hrdinov SNP a južná časť hrebeňa je súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Skalka.
Výhľady.
Hôľnato skalnatý hrebeň i vrchol so značnou nadmorskou výškou umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Tatry, Chočské vrchy, Oravskú Maguru i Beskydy, Malú a časť Veľkej Fatry, Poľanu a Veporské vrchy.
FSB

FSB môže byť:
Veľký Gápeľ

Veľký Gápeľ () je vrch, v širšom ponímaní celý hrebeň v Nízkych Tatrách. Leží nad Mýtom pod Ďumbierom, približne severne od Brezna. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Ďumbier. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a na katastrálnom území mesta Brezno. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne ležiaca Jarabá a južne sa nachádzajúce Mýto pod Ďumbierom a Bystrá. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Veľký Gápeľ tvorí samostatnú rázsochu, ktorá vybieha v oblasti Ďumbierskeho sedla z hlavného hrebeňa medzi Ďumbierom () a Besnou (Králičkou) (). Mohutný masív vymedzuje na západe Bystrá dolina a na východe Zelenská Mlynná. Severným smerom sa nachádza hlavný hrebeň a v ňom situovaný Chopok (), Konské (), Krúpova hoľa (), Ďumbier a Štiavnica (), východným Besná () a Lajštroch (), južným Zingoty () a Zálomy () a západným Baba (), Pálenica () a Príslop (). Západnú časť masívu odvodňuje riečka Bystrianka, východné svahy potok Mlynná do Štiavničky, smerujúcej do rieky Hron. Na severnom úpätí je v Ďumbierskom sedle postavená Štefánikova chata a neďaleko je už v masíve Veľkého Gápľa Jaskyňa mŕtvych netopierov. Na západnom úpätí sa nachádza rekreačné stredisko Trangoška.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nízka hôľnatá vegetácia s nesúvislým porastom kosodreviny, ktorý umožňuje kruhový rozhľad. Je tak možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Kremnické a Štiavnické vrchy, Poľanu, Veporské a Stolické vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no prístup je možný hrebeňom od Chaty generála Milana Rastislava Štefánika. Značené chodníky vedú i blízkymi dolinami.
South Atlantic States

South Atlantic States (južné atlantické štáty) sú jedným z deviatich regiónov USA, ktoré definuje United States Census Bureau.
Patrí sem 9 štátov, a to Delaware, Florida, Georgia, Maryland, Severná Karolína, Južná Karolína, Virgínia, Západná Virgínia a District of Columbia. Spolu s East South Central States (Alabama, Kentucky, Mississippi a Tennessee) a s West South Central States (Arkansas, Louisiana, Oklahoma a Texas), South Atlantic States tvoria sirší južný región.
Mlynná dolina

Mlynná dolina leží na južnej strane Nízkych Tatier, v podcelku Ďumbierske Tatry. 
Preteká ňou potok Mlynná. V hornej časti sa vetví na Zelenskú Mlynnú a Pošovu Mlynnú. Vedie ňou žlto-značkovaný chodník z Mýta pod Ďumbierom ku Chate M. R. Štefánika.
Zelenská Mlynná

Zelenská Mlynná je severná vetva Mlynnej doliny. 
Preteká ňou potok Mlynná a vedie ňou žlto-značkovaný chodník z Mýta pod Ďumbierom ku Chate M. R. Štefánika.
Pošova Mlynná

Pošova Mlynná je severovýchodná vetva Mlynnej doliny. Nie je turisticky sprístupnená.