Paimion parantola

Paimion parantola (doslova "Sanatórium v Paimione") je bývale tuberkulózne sanatórium v meste Paimio vo Fínsku, ktoré navrhol fínsky architekt Alvar Aalto. 
Dnes je táto budova súčasťou "Univerzitnej centrálnej nemocnice Turku" (po fínsky: "Turun yliopistollinen keskussairaala").
Architektonická súťaž na túto stavbu bola vyhlásená v roku 1928 v čase keď bolo Fínsko zaneprázdnené bojom proti tuberkulóze. O rok na to bol uverejnený výsledok. Vyhral Alvar Aalto so svojim projektom sanatória. Aalto v projekte sanatoria použil okná v tvare L pre izby pacientov.Tento nápad si požičal od Andrého Lurcata.Všetky svoje výkresy podpísal L symbolom , ktorý zobrazoval tvar oknien. Počas výstavby však boli nahradené tradičnými obdĺžnikovými oknami z praktických dôvodov. Nahradená bola aj tehlová strecha hlavnej budovy a tehlové pultové strechy okolitých domov pre personál.
Architektonické riešenie.
V pláne podľa súťažných podmienok mal Aalto rozdelené funkcie medzi štyri časti budovy zoskupené okolo vstupu. Hlavná časť pozostáva z krídla pre pacientov a odpočívacieho krídla, krídla administratívy a sociálneho krídla, za tým na východe situoval krídlo služieb a centrálneho kúrenia. Tieto časti budovy spojil schodiskom, ktoré je dominantou vstupného priestoru haly.
Šesť poschodové krídlo s izbami pacientov sa pôdorysne otvára južným smerom k svetlu. Diagonálne na neho napojil krídlo odpočívadiel, ktoré dominujú celému komplexu budov. V krátkej budove ne severe je umiestnená kuchyňa, jedáleň a spoločné priestory. Pre priestor dvora bola zvolená typická perspektívno optická "ilúzia Cour d´honneur".
Potom sa mesto Turku rozhodlo spolupracovať na projekte kvôli potrebe ďalších objektov vyžadujúcich sanatórium. Od roku 1932 nadobudlo ďalšie tri podlažia. Konštrukciou je betónový skelet a vonkajšie steny sú vystava z tehly. Výnimkou je krídlo s odpočívadlami, ktoré bolo v tom čase postavené z najväčšieho kusu liateho betónu. Aalto použil železobetónovú konštrukciu ako estetické vyjadrenie, nechal ju viditeľnú a tým ukázal jej ľahkosť. Sanatórium v Paimio je jednou z jeho originálnych stavieb, navrhol všetky interiérove detaily.
Interiér.
Aaltove významne myšlienky v návrhoch nábytku možno spájať práve s týmto projektom sanatória. Známu paimio stoličku navrhol Aalto tak, že uhol sedadla a opierky umožňuje ľahšie dýchanie pacientov. Počas navrhovania izieb kládol dôraz na umiestnenie inventáru, aby všetko bolo pokojné a nerušené. Izby mali stenové kúrenie a boli ladené do svetlých farieb. Výhľad na obklopujúci borovicový les bol možný priamo z postele a zdroje svetla boli umiestnené mimo poľa viditeľnosti pacienta ležiaceho na posteli. Umývadla boli konštruované tak, aby predchádzali zvuky a špliechanie spôsobené tečúcou vodou. Farby ktoré Aalto použil znamenali oživenie bieleho funkcionalizmu nemocníc. Farebná škála izieb pacientov bola založená na zemitých tónoch a verejné miestnosti navrhol v žiarivých farbách. Tienidlá na balkónoch boli poňaté v oranžovej farbe. Najznámejší detail farebnosti je žlté schodisko v stupnej hale. 
Ako jedna z centrálnych budov architektonickej moderny sa stalo sanatórium atraktívnym lákadlom pred druhov svetovou vojnou. To zaručilo Aaltovi medzinárodnú reputáciu. V roku 1960 po skončení tuberkulóznej infekcie bolo zrekonštruované na nemocnicu. Tá si vyžadovala značnú prestavbu a novú štruktúru – už len jedna z izieb pacientov ostala v pôvodnej forme.