burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Rezolučná strana

Rezolučná strana (aj Memorandová strana, maď. Határozati párt) bolo politické zoskupenie vytvorené na uhorskom sneme v roku 1861 pod vedením Ladislava Telekiho. Prívrženci strany neuznávali ústavnú platnosť Októbrového diplomu, z neho vychádzajúcej tzv. Februárovej ústavy a navrhovali tento nesúhlas vyjadriť formou rezolúcie (alebo memoranda) uhorského snemu cisárovi.
Historický kontext.
Po vojne so Sardínsko-piemontským kráľovstvom, ktorú Rakúsko v roku 1859 prehralo, bola jasná potreba modernizácie habsburskej ríše. Cisár František Jozef I. odvolal neobľúbeného ministra vnútra Alexandera Bacha, v októbri 1860 vydal októbrový diplom spájajúci absolutistické, federalistické a ústavné prvky a po ňom vo februári 1861 tzv. Februárovú ústavu, ktoré de facto vracali ríšu do ústavného stavu spred revolúcie v roku 1848. Aby si zabezpečil podporu Uhorska pre tieto rozhodnutia, zvolal rokovanie uhorského snemu na apríl 1861.
Snem všetky cisárove dokumenty jednomyseľne zamietol. Zároveň sa však na sneme rozprúdila diskusia o otázke, či odpoveď panovníkovi zaslať tradičnou formou "adresy" (keďže prívrženci tohto názoru uznávali Františka Jozefa I. ako uhorského kráľa), alebo formou rezolúcie (memoranda) s tým, že sa uhorský snem po tomto rozhodnutí sám rozpustí (prívrženci tohto názoru nárok rakúskeho cisára na uhorskú korunu odmietali).
Prvý názor zastávali poslanci zoskupení okolo Františka Deáka, ktorí vytvorili tzv. Adresnú stranu a druhý názor poslanci zoskupení okolo Ladislava Telekiho a tí dostali názov Rezolučná strana. 
Ladislav Teleki pôsobil počas uhorskej revolúcie v rokoch 1848/49 ako diplomat uhorskej vlády v Paríži. Po jej potlačení sa aktivizoval v kruhoch košutovskej emigrácie a do Uhorska sa vrátil v roku 1860 potom čo ho v Drážďanoch zatkla rakúska polícia a cisár František Jozef I. ho amnestoval.
Po voľbách do uhorského snemu v marci 1861 sa stal jeho poslancom a zoskupoval okolo seba prívržencov košutovskej politiky a príslušníkov strednej šľachty - hlavne protestantského vyznania. Spoločne pripravovali rezolúciu (memorandum) panovníkovi, ktorým by odmietli ako Októbrový diplom, tak aj z neho vychádzajúcu tzv. Februárovú ústavu. S postupujúcim časom bolo zrejmé, že prívrženci "Adresy" získavajú v sneme väčšinu. Deň pred hlasovaním o týchto návrhoch Teleki spáchal samovraždu. 
Rokovanie bolo odložené a na obnovenom rokovaní František Deák vystúpil s tzv. Adresným prejavom, ktorým podporil zaslanie "Adresy" panovníkovi a bol základom pre jej samotný text. Uhorský snem rozhodol v pomere hlasov 155 - 152 v prospech "Adresy".
Po smrti Ladislava Telekiho vedenie strany prevzal jeho synovec Koloman Tisa a po rozpustení snemu cisárom v auguste 1861 strana ukončila svoju činnosť. 
Zdroje.
d. Ľubomír Lipták: Politické strany na Slovensku1860 - 1989, vyd.Archa, Bratislava 1992, ISBN 8071150294.
Smilis

Smilis () bol grécky sochár v 6. stor. pred Kr.
Smilis, syn Eukleida z Aiginy, bol činný začiatkom 6. stor. pred Kr. (podľa iného zdroja už koncom 7. stor. pred Kr.) Od antických autorov sa o jeho tvorbe zachovalo len niekoľko správ. Pausanias zaznamenal, že pre Héraion na ostrove Samos zhotovil sochu bohyne Héry: „"Že je táto svätyňa naozaj stará, to dosvedčuje socha, je to totiž dielo aiginčana Smilida, syna Eukleida. Tento Smilis bol z rovnakého obdobia ako Daidalos, ale nikdy nedosiahol rovnakú povesť."“
Podľa Pausania bol tiež autorom sôch Hór nachádzajúcich sa v chráme bohyne Héry v Olympii: „"V chráme bohyne Héry je Diova socha, socha Héry sedí na tróne; stojí vedľa nej (socha Dia), je bradatá a na hlave má prilbu, sú to prosté umelecké diela. Hóry, ktoré sedia vedľa seba na tróne, vytvoril aiginsky Smilis."“
V blízkosti ruín chrámu bohyne Héry (postaveného približne v rokoch 600 až 590 pred Kr.) bola objavená veľká vápencová ženská hlava zhotovená v archaickom slohu a medzi dvoma vnútornými stĺpmi chrámu bol nájdený fragment podstavca trónu.
Athénagoras zaznamenal, že Smilis zhotovil alebo pretvoril sochu Héry v argoskom Héraione a Plínius, že Smilis (v texte je uvedený ako Zmilis), Rhoikos a Theodóros boli architektmi labyrintu na svojom rodnom ostrove Lemnos. Plíniov odkaz na 
„lemnský labyrint“ je zjavne chybný (architekti Rhoikos a Theodóros pochádzali z ostrova Samos). Nepochybne sa tu hovorí o Héraione na ostrove Samos, nazývaného labyrint, ktorému architektom bol aj podľa Plínia Theodoros zo Samosu. 
Héraion na ostrove Samos mal 132 stĺpov, bol teda skutočným „labyrintom“ týčiacich sa stĺpov (dvojitého radu stĺpov po stranách a troch radov stĺpov v prednej a zadnej časti chrámu). Podnetom pre tento názov boli zrejme aj veľké mnohostĺpové siene v Egypte, najmä slávny „Labyrint“ pri jazere Merida, ktorý opísali Hérodotos aj Strabón.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2003

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2003 boli 27. juniorským hokejovým svetovým šampionátom. Turnaj Top divízie sa hral od 26. decembra 2002 do 5. januára 2003 v kanadských mestách Halifax a Sydney.
Nižšie divízie.
I. divízia.
Skupina A.
Turnaj skupiny A v rámci I. divízie MS 2003 sa hral v Almaty v Kazachstane od 27. decembra 2002 do 2. januára 2003.
Skupina B.
Turnaj skupiny B v rámci I. divízie MS 2003 sa hral v Blede v Slovinsku od 16 do 22. decembra 2002.
II. divízia.
Skupina A.
Turnaj skupiny A v rámci II. divízie MS 2003 sa hral v Miercurea Ciucu v Rumunsku od 6. do 12. januára 2003.
Skupina B.
Turnaj skupiny B v rámci II. divízie MS 2003 sa hral v Novom Sade v Juhoslovanskej zväzovej republike od 28. decembra 2002 do 3. januára 2003.
III. divízia.
Turnaj III. divízie MS 2003 sa hral v İzmite v Turecku od 21. do 26. januára 2003.
Enterocoelia

Enterocoelia môže byť v zoológii:
Veľký Vtáčí vrch

Veľký Vtáčí vrch () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Smolník, približne severovýchodne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, v okrese Gelnica a na katastrálnom území obce Smolník. Najbližším sídlom je južne situovaný Smolník, východne sa nachádza Smolnícka Huta, severovýchodne Mníšek nad Hnilcom, severne Švedlár a Stará Voda a juhozápadne Úhorná.
Opis.
Veľký Vtáčí vrch leží v hrebeni, vedúcom severovýchodným smerom od Hekerovej (). Severne sa nachádza Drahov (), Korban () a Konská hlava (), východne Hutná hoľa (), Kloptaň (), Zbojnícka skala () a Lastovičí vrch (), južne Tupý vrch (), Mlynovec (), Osadník (), Orlia studňa () a Pipitka () a západne Panský vrch (), Malá Hekerová (), Hekerová (), Biele skaly (), Malý Suchý vrch (), Jamina (), Zlatý stôl () a Kobyliar (). Masív je súčasťou povodia rieky Hnilec, kde vodu zo severných častí odvádza Bystrý potok a z južných svahov prítoky riečky Smolník. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý mladý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať mnohé vrcholy pohoria, no tiež Slanské vrchy, Čiernu horu, Čergov, Branisko, vrcholy Vysokých Tatier a vrchy severného Maďarska.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolia, resp. po žltej turistickej značke zo Smolníka cez Sedlo pod Vtáčím vrchom a odtiaľ po hrebeni.
Hermogenes z Kythéry

Hermogenes () bol starogrécky sochár.
Sochár Hermogenes pochádzal z Kythéry. Pausanias uvádza, že bol autorom sochy Afrodity na korintskej agore: „"Je tu tiež chrám bohyne Tyché, spriamene stojaca socha je z parského mramoru. Vedľa neho je svätyňa zasvätená všetkým bohom. Blízko neho je zhotovená studňa, pri ktorej je bronzový Poseidón a pod nohami Poseidóna chrlí delfín vodu. Taktiež Apollón prímenom Klarský je z bronzu a socha Afrodity, dielo kythérskeho Hermogena."“ Nemecký archeológ H. Brunn mu pripísal aj autorstvo sochy Apolóna "Klaria", umiestnenej na tom istom mieste, hoci to Pausaniov text jednoznačne neuvádza.
Tento inak neznámy umelec pôsobil podľa talianskeho archeológa L. Laurenziho zrejme v helenistickom období (možno aj v staršom období). Sochu Afrodity, či už bola bronzová alebo mramorová, celkom určite vyrobil v miestnej dielni. Možno nie je náhoda, že miesto, odkiaľ pochádzal, bolo hlavným kultovým centrom bohyne Afrodity (stála tam svätyňa Afrodity "Ouranie", najposvätnejšia zo všetkých svätýň tejto bohyne medzi Grékmi), miesta, kde sa Afrodita prvýkrát dotkla zeme v Hesiodovej "Teogónii". 
Hermogenova Afrodita stála (pravdepodobne v chráme) na západnom konci agory. V tejto oblasti sa našli aj sošky Afrodít z rímskeho obdobia. Afrodita bola patrónkou prostitútok (hetér) a v jej svätyni v Korinte sa prevádzala chrámová prostitúcia.
Ján Murín

Ján Murín môže byť:
Ladislav Nicek

RNDr. Ing. Ladislav Nicek (27. augusta 1913, Roudnice nad Labem – 12. mája 2011, Olomouc) bol český stredoškolský učiteľ, ktorý bol známy najmä ako propagátor zimného plávania v Česku. 
V roku 1949 začal plávať v ľadovej vode a zimnému plávaniu sa venoval až do svojej smrti. Zomrel vo veku 97 rokov. Počas svojho života založil niekoľko oddielov zimného plávania a diaľkového plávania. Počas svojho života ochorel na rakovinu hrubého čreva, z ktorej sa mu podarilo vyliečiť, ako sám tvrdil, aj vďaka otužileckému plávaniu.
22. februára 2009 sa stal čestným občanom mesta Roudnice nad Labem.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2002

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2002 boli 26. juniorským hokejovým svetovým šampionátom. Turnaj Top divízie sa hral od 25. decembra 2001 do 4. januára 2002 v českých mestách Pardubice a Hradec Králové.
O udržanie.
Bielorusko sa udržalo v Top divízii; Francúzsko zostupuje do I. divízie MS 2003.
Nižšie divízie.
I. divízia.
Turnaj I. divízie MS 2002 sa hral v Kapfenbergu a Zeltwegu v Rakúsku od 9. do 15. decembra 2001.
Play-off o 1.–4. miesto.
 postúpilo do Top divízie MS 2003. Z dôvodu reorganizácie nižších divízii nikto nezostúpil do II. divízie MS 2003.
II. divízia.
Turnaj II. divízie MS 2002 sa hral v Záhrebe v Chorvátsku od 30. decembra 2001 do 3. januára 2002.
Zápasy o konečné umiestnenie.
O 7. miesto
O 5. miesto
O 3. miesto
O 1. miesto
Z dôvodu reorganizácie nižších divízii postúpili najlepšie štyri tímy do I. divízie MS 2003 a nikto nezostúpil do III. divízie MS 2003.
III. divízia.
Turnaj III. divízie MS 2002 sa hral v Belehrade v Juhoslovanskej zväzovej republike od 5. do 9. januára 2002.
Zápasy o konečné umiestnenie.
O 7. miesto
O 5. miesto
O 3. miesto
O 1. miesto
Z dôvodu reorganizácie nižších divízii postúpili všetky tímy do II. divízie MS 2003.
Trhovisko Miletičova

Trhovisko Miletičova (hovorovo "Miletička") je najväčšie open-air trhovisko v Bratislave, nachádzajúce sa v mestskej časti Ružinov na Miletičovej ulici. Prvé písomné zmienky pochádzajú z roku 1884, keď sa tu nachádzali priestory na spracovanie mäsa, ktoré boli v roku 1924 zrekonštruované na nový bitúnok. V blízkosti trhoviska má v budúcnosti vyrásť polyfunkčný komplex Nový trh.
BC Komárno

BC Komárno je slovenský basketbalový klub. Po ukončení činnosti predchádzajúceho klubu MBK Rieker Komárno sa stal klub BC Komárno nový samostaný subjekt. Od sezóny 2021/22 hrá v najvyššej slovenskej basketbalovej súťaži.
Pohárové vystúpenia.
Federálny pohár 
Alpsko-jadranský pohár
Marek Rakovický

Marek Rakovický (* 24. apríl 1977, Bratislava) je slovenský spevák, skladateľ a hudobný producent, ktorý začínal ako frontman v skupine Testimony. Okrem toho bol aj členom skupiny Rajneesh ešte predtým, než založil skupinu Lavagance. Je zakladateľom profesionálneho nahrávacieho štúdia LVGNC Studios, kde spolupracuje s producentmi Oliverom Fillnerom, Kevinom Palugom a Tomášom Lobbom a v ktorom produkoval alebo spolupracoval s interpretmi ako sú Billy Barman, Para, Hex, Zuzana Smatanová, Korben Dallas a ďalší.
Podieľal sa na debutovom albume Adonxsa s názvom "Age of Adonxs", na singli pre Davida Kollera "Spokojená," či na prvom singli striebornej finalistky Superstar Dianz Kovaľovej "Self-destructive habit", ktorý vydala pod umeleckým menom Dianah Kay.
Okrem toho má Rakovický aj svoj sólový projekt RAKOVICKY, ktorý začal v roku 2016 vydaním svojho prvého singla "Zjavenie". Režisérom videoklipu bol Branislav Špaček a natočený bol na Islande. O dva roky neskôr, v roku 2018, vydal Rakovický svoj debutový album "Cicero", ktorého krstným otcom bol český spevák Dan Bárta. V októbri 2022 vydal svoj posledný singel "Ghost Town", ktorý sa po nasadení umiestnil v TOP 50 najhranejších skladieb v Česku a je zaradený do februárovej indie/pop/folk kompilácie britského nezávislého vydavateľstva Alex Rainbird Music.
30. júna 2023 vydal Rakovický skladbu "Don't Stop Me". Táto skladba sa umiestnila na 10. mieste v rebríčku Top 50 SK a na 20. mieste v rebríčku Top 50 v Česku. Dňa 2. októbra bola skladba zaradená do Indie/Rock/Alternative Compilation playlistu anglického vydavateľstva Alex Rainbird Music.
Romance pre husle a klavír (Martinů)

Romance pre husle a klavír ( H 186bis ) je krátka príležitostná skladba Bohuslava Martinov z mája 1930, ktorú jej autor nezmienil v žiadnom súpise svojich diel. Skladba bola nájdená až v roku 2022 pracovníčkou Inštitútu Bohuslava Martinov, pani Natáliou Krátkou v Národnej knižnici Izraela v Jeruzaleme . Knižnica poskytla Inštitútu Bohuslava Martinů jej digitálnu kópiu dňa 14. septembra 2022. Rukopis je autorom venovaný francúzskemu fotografovi ukrajinsko-židovského pôvodu Borisovi Lipnitzkomu. Existuje aj doteraz nepreukázaná hypotéza, že v skutočnosti ide o novo vytvorený a novo datovaný autorov odpis jeho dnes nezvestnej "Romance" z roku 1910 (H 12).
Uvedenie skladby.
Skladba prvýkrát zaznela v transkripcii pre violončelo a klavír na 8. benefičnom koncerte Inštitútu Bohuslava Martinů dňa 8. novembra 2022 v Profesnom dome v Prahe, kde ju vykonali violončelista Petr Nouzovský a klavirista Martin Kasík.
Svetové premiéry pôvodnej verzie pre husle a klavír sa ujali huslista Frank Peter Zimmermann a klavirista Martin Helmchen dňa 10. januára 2023 na recitáli vo Wigmore Hall v Londýne.
Okrúhly chrbát

Okrúhly chrbát () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Úhorná, približne severovýchodne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Pača. Najbližším sídlom je juhovýchodne situovaná Úhorná, východne sa nachádza Smolník, severne Švedlár a Henclová a juhozápadne Čučma a Pača.
Opis.
Okrúhly chrbát leží na západnom okraji hrebeňa, vedúceho od Zlatého stola () južným smerom do Úhornianskeho sedla. Východne sa nachádza Malá Hekerová (), Malý Suchý vrch () a Hekerová (), južne Pipitka (), Biele skaly () a Panský vrch (), západne Ramzová (), Tri chotáre () a Skalisko () a severne Žobrácka poľana (), Jamina (), Zlatý stôl () a Kobyliar (). Masív je súčasťou povodia rieky Hnilec, kde vodu odvádza potok Stará voda. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva len nízka vegetácia rozsiahlej holiny, ktorá umožňuje rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Revúcku vrchovinu, Vysoké Tatry, Čiernu horu, Slovenský kras a vrchy severného Maďarska.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no traverzom vedie prístup:
Rena Owenová

Rena Owenová (; * 22. júl 1962, Bay of Islands, Northland, Nový Zéland) je novozélandská herečka, producentka, scenáristka a režisérka, maorského pôvodu. 
Detstvo a mladosť.
Owenová sa narodila v novozélandskom Bay of Islands a má waleský, anglický, írsky a maorský pôvod. Je jednou z deviatich detí, vyrastala v Moerewe a bola vychovaná ako katolíčka v malom vidieckom mestečku v Bay of Islands. Počas strednej školy pravidelne vystupovala v miestnych maorských kultúrnych skupinách a účinkovala v drámach a muzikáloch. Owenová sa venovala medicíne a tri a pol roka sa školila na zdravotnú sestru v nemocnici v Aucklande. Keď sa kvalifikovala ako registrovaná zdravotná sestra, presťahovala sa do Londýna v Anglicku.
Kariéra.
Owenová sa zúčastňovala školení v Actors Institute v Londýne v polovici 80-tych rokov a intenzívne pracovala aj v britskom divadle. V tom období tiež napísala a hrala v divadelnom predstavení "Te Awa i Tahuti", ktoré malo úspešné londýnske turné.
Neskôr sa vrátila na Nový Zéland. Veľa pracovala v divadle; hrala, písala, režírovala, pracovala ako dramaturgička a bola zakladajúcim členom divadla Taki Rua. Neskôr hrala aj v divadlách v Spojených štátoch.
V roku 2002 si zahrala vo filme ' a v roku 2005 v ďalšej časti, '.
V roku 2016 bola obsadená do televízneho seriálu "Siréna", ktorú uvádzala televízna stanica Freeform. Televízny seriál mal premiéru v roku 2018. V roku 2022 hosťovala v televíznom seriály "The Orville" a v rovnakom roku si aj zahrala vo filme s maorskou tématikou, "Whina", kde stvárnila maorskú vodkyňu, ktorá usilovne bojovala za práva maoriov.
HUHU

HUHU je šiesty štúdiový album slovenskej hip-hopovej skupiny DMS. Album vyšiel 18. novembra 2021 v predpredaji, no na streamovacie platformy sa dostal až 10. decembra. Ako prvý singel z albumu bola predstavená ""Rampa", kde sa na featuringu vyskytuje slovenská rocková skupina Horkýže Slíže. Pred vydaním albumu ešte vyšli single "Tanečná Pesnička" a "Logdán"".
Album vyhral v 9. ročníku Ruka Hore Awards v roku 2021 ocenenie v kategórii Album roka.
Ramzová

Ramzová môže byť:
Jana Shemesh

Mgr. Jana Shemesh (rod. Mikušová; * 25. jún 1975, Trnava) je slovenská novinárka, publicistka a spisovateľka. Od roku 2014 pôsobí v "Denníku N".
Štúdium a novinárska činnosť.
Detstvo prežila v Jaslovských Bohuniciach. Absolvovala gymnázium v Trnave, následne štúdium žurnalistiky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, ktoré ukončila v roku 1997. 
Nastúpila do práce v zahraničnej redakcii Slovenského rozhlasu. V roku 2001 sa jej pôsobiskom stal denník "SME", kde sa venovala zahraničnému spravodajstvu, najmä dianiu na Blízkom východe. Na jednej zo služobných ciest do Izraela v roku 2005 spoznala svojho budúceho manžela, s ktorým od roku 2006 žije v Izraeli. V roku 2008 získala Novinársku cenu Nadácie otvorenej spoločnosti za sériu stĺpčekov o živote v Izraeli.
Patrila k redaktorom a redaktorkám, ktorí na konci roka 2014 v reakcii na vstup finančnej skupiny Penta do majiteľskej štruktúry spoločnosti Petit Press, vydavateľa denníka "SME", opustili redakciu a založili "Denník N". Okrem toho v rokoch 20152016 externe pracovala pre portál "Ženy v meste". V "Denníku N" sa viac venuje feminizmu, rodovým otázkam, rodine a spoločenským fenoménom. Zároveň sa od roku 2022 podieľa na komentovanom prehľade správ (newsfiltri) "Denníka N".
Spisovateľská činnosť.
Jana Shemesh knižne debutovala autobiograficky ladenou prózou "Smrť si neškrtne" (2012), ktorého základ tvorili jej kvázi denníkové príspevky o vlastnom boji s rakovinou, zverejňované na jej blogu od októbra 2010.
Vo svojich románoch reflektuje aktuálne sociálne a politické témy, najmä tie týkajúce sa postavenia žien, migrácie, rasizmu, náboženskej a politickej neznášanlivosti. Román "Dobrá krajina" (2013) opisuje snaženie troch žien rôzneho postavenia v izraelskej metropole Tel Aviv o záchranu sudánskeho chlapca pred deportáciou. Jeho voľným pokračovaním je "Kľúč k minulosti" (2014), v ktorom autorka rozvinula tému zviazanosti človeka s predchádzajúcimi generáciami a predkladá rozprávanie o vyrovnávaní sa s osobnou minulosťou.
Dej svojho ďalšieho románu "Spálenisk.o." (2016) zasadila do nedávnej minulosti v Izraeli. Odkrýva v ňom príbeh postáv, ktoré "„nerobia žiadne hrdinské činy, len chcú prežiť“" a v konečnom dôsledku po nich zostáva "„len spálená zem“".
Minaret (Lednice)

Minaret je vyhliadková veža, nachádzajúca sa v Lednicko-valtickom areáli, v obci Lednice v okrese Břeclav. Od roku 1958 je pamiatkovo chránená ako súčasť zámockého parku. Postavený je v romantickom slohu. Je najstaršou stavbou Lednicko-valtického areálu a najvyššiou stavbou svojho druhu v nemoslimských štátoch, neslúžil však náboženským účelom. Stavba je jedna z najstarších svojho druhu v Európe.
Dejiny.
Rozhľadňu nechal postaviť knieža Alojz I. Lichtenštajnský, zakladateľ lednického parku v duchu vtedy módneho orientálneho štýlu podľa vzoru anglických záhrad s romantickými stavbami (zámocký park Kew Gardnes. Postavená bola v rokoch 1797 až 1802 a náklady sa vyšplhali údajne až na milión zlatých, veľkú sumu pravdepodobne získal architekt Josef Hardtmuth.
V roku 2007 začala generálna oprava. V roku 2013 prebehla rekonštrukcia striech, drevených konštrukcií, vstupných dverí a okien. Nasledujúci rok prebehla oprava kamennej výzdoby na fasáde, fresiek a mozaík vnútri minaretu. V roku 2016 boli opravené mozaikové podlahy a v roku 2018 rekonštrukcia ukončená.
Opis.
Minaret sa nachádza na severnom brehu Zámockého rybníka, má podobu štíhlej veže s poschodovým pavilónom v jej päte. Vnútri veže je vretenové schodište. Na troch úrovniach sú vyhliadkové balkóny, nad posledným z nich cibuľová strieška. Veža je vysoká 64,8 metra, vyhliadková plošina je vo výške 55 metrov. V minarete je orientálny salónik, kde bol omedzený počet návštevníkov. Spodná časť obsahuje osem miestností. Minaret obsahuje aj reštaurované tapety v čínskom salóne a kniežacie apartmány. Nápisy na stenách sú v arabčine.
Švajčiarska superliga 2013/2014

Švajčiarska superliga 2013/2014 bol 117. ročník najvyššej švajčiarskej futbalovej súťaže. Titul obhajoval Basel, nováčikom súťaže bol Aarau. Sezóna začala 13. júla 2013 a skončila 18. mája 2014.
Basel získal 17. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2014/2015 sa spolu s ním kvalifikoval aj Grasshoppers Zürich. Do Európskej ligy UEFA 2014/2015 sa kvalifikovali Zürich, Young Boys a Luzern. Do 2. ligy zostúpil Lausanne-Sport.
Tabuľka.
zdroj: weltfussball.at
Gaštanové pyré

Gaštanové pyré je sladké jedlo vyrábané z mletých gaštanov jedlých, ktoré výrobcovia často nahrádzajú aj fazuľami, a cukru. Predáva sa v hlboko zmrazenom stave, podáva sa strúhané so šľahačkou alebo sa pridáva do dezertov.
North American F-86D Sabre

North American F-86D/K/L Sabre (pôvodne známe pod označením YF-95 a neformálne označované ako „Sabre Dog“) bolo americké prepadové prúdové stíhacie lietadlo. Bolo vyvinuté pre americké letectvo koncom 40. rokov 20. storočia a išlo o derivát lietadla North American F-86 Sabre. Zatiaľ čo pôvodný F-86 Sabre bol koncipovaný ako denná stíhačka, F-86D bol špeciálne vyvinutý ako prepadové stíhacie lietadlo do každého počasia. Najväčším prevádzkovateľom týchto lietadiel mimo USA bola Juhoslávia. Počas vývoja a testovania sa pôvodne označovalo ako YF-95A, ale pred začiatkom sériovej výroby bolo preznačené na F-86D, napriek tomu, že s pôvodným F-86 malo spoločných len 25% dielov. Sériové modely F-86D/K/L sa od ostatných Sabrov líšili väčším trupom, väčším motorom s prídavným spaľovaním a výrazným predným krytom. Najvyrábanejšie varianty Sabre Dogov (modely „D“ a „G“) nemali žiadne hlavňové zbrane na rozdiel od Sabrov so šiestimi guľometmi M3 Browning kalibru 12,7 mm. Namiesto guľometov niesli rakety vzduch-vzduch (varianty Sabre Dog „K“ a „L“ boli vyzbrojené aj štyrmi 20 mm kanónmi M24A1).
Vznik a vývoj.
YF-95A bol v podstate pokračovaním vývoja lietadla F-86 Sabre. Neozbrojený prototyp s výr. č. 50-577, ktorý sa začal vyrábať v marci 1949, prvýkrát vzlietol 22. decembra toho istého roka, pričom ho pilotoval skúšobný pilot spoločnosti North American George Welch. Išlo o prvú konštrukciu jednomiestneho jednomotorového nočného stíhacieho lietadla amerického letectva. Poháňal ho prúdový motor General Electric J47-GE-17 s prídavným spaľovaním a ťahom 24,1 kN. Hlavňová výzbroj lietadla bola odstránená v prospech zaťahovacieho zásobníka pod trupom nesúceho 24 neriadených rakiet Mk. 4, ktoré sa vtedy považovali za účinnejšiu zbraň proti nepriateľským bombardérom než paľba z kanónov. Bol postavený aj druhý prototyp (výr. č. 50-578), ale ten už bol preznačený na YF-86D.
Trup bol širší a dĺžka draku sa zväčšila na 12,3 m. Mal lastúrový kryt kabíny, zväčšené chvostové plochy a radar AN/APG-36 do každého počasia umiestnený pod krytom prednej časti trupu nad nasávacím otvorom. Neskoršie modely F-86D (od výrobných blokov F-86D-45) dostali vylepšený motor J-47-GE-33 s ťahom 24,7 kN. Celkovo bolo vyrobených 2 504 modelov D.
Rekordy.
Dňa 18. novembra 1952 vytvoril s lietadlom F-86D (výr. č. 51-2945) kapitán J. Slade Nash rýchlostný rekord 1 124,1 km/h, keď trojkilometrovú trať na jazere Salton Sea v južnej Kalifornii preletel vo výške len 38 m. Tento svetový rekord bol prekonaný 16. júla 1953, kedy podplukovník William F. Barns na F-86D (výr. č. 51-6145) po rovnakej trase predchádzajúceho letu dosiahol rýchlosť 1 151,8 km/h.
Drahov (vrch vo Volovských vrchoch)

Drahov () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Stará Voda, približne severovýchodne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, v okrese Gelnica a na katastrálnom území obce Švedlár. Najbližším sídlom je severozápadne situovaná Stará Voda, severne sa nachádza Švedlár, východne Mníšek nad Hnilcom a Smolnícka Huta, južne leží Smolník a Úhorná a západne Henclová.
Opis.
Drahov je súčasťou rázsochy, vedúcej severovýchodným smerom zo Zlatého stola () a postupne sa stáčajúceho na sever. Severne sa nachádza Grenier (), Bukovec () a Korban (), východne Konská hlava (), Kloptaň (), Zbojnícka skala () a Lastovičí vrch (), južne Veľký Vtáčí vrch (), Malá Hekerová (), Hekerová () a Okrúhly chrbát () a západne Jamina (), Kobyliar (), Zlatý stôl () a Veľké sedlo (). Oblasť je súčasťou povodia rieky Hnilec, kde vodu zo severných častí odvádza potok Stará voda a z východných častí hrebeňa Bystrý potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý, zväčša riedky lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s nízkou vegetáciou je možné pozorovať mnohé vrcholy pohoria, no tiež Slanské vrchy, Čiernu horu, Branisko, Vysoké a časť Nízkych Tatier a vrchy severného Maďarska.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no západným úbočím prechádza traverzom modro značená trasa zo Starej Vody na Zlatý stôl ().
Strana ľavého stredu

Strana ľavého stredu (aj Ľavicovo-stredná strana, Ľavý stred, alebo Stredoľavá strana, maď. Balközép Párt) bola politická strana v Uhorsku, ktorá vznikla z členov bývalej Rezolučnej strany. Obe strany viedol Koloman Tisa a boli programovo totožné. Hlavným cieľom strany bolo dosiahnuť politickými prostriedkami úplnú nezávislosť Uhorska.
História strany.
V roku 1865 bolo Rakúsko v dôsledku neustálych vojenských neúspechov nútené opäť zvolať rokovanie uhorského snemu, ktorý bol rozpustený v roku 1861, aby sa predišlo ďalšej revolúcii. 
Pri tejto príležitosti došlo k znovuobnoveniu činnosti strany prívržencov politiky 1848 roku, ktorej radikálne krídlo, tzv, Krajná ľavica kandidovala ako samostatná strana (rovnako ako v roku 1861). 
Strana vedená Kolomanom Tisom po voľbách v roku 1865 prešla do opozície, takže v rokovaniach o novom štátoprávnom usporiadaní, ktoré vyústilo do rakúsko-uhorského vyrovnania zohrala vedľajšiu úlohu.
Neustále vnútorné napätia oslabovali Stranu ľavého stredu, najmä z dôvodu činnosti radikálnej frakcie, tzv. Krajnej ľavice, ktorá v rokoch 1861 a 1865 kandidovala ako samostatná strana. Až v roku 1868 sa jej predstavitelia rozhodli definitívne zo strany vystúpiť a vytvoriť novú stranu - Krajinskú osemaštyridsiatnickú stranu (maď. Országos 1848-as Párt). 
Rakúsko-uhorské vyrovnanie (1867) znamenalo pre stranu zásadný zlom, keďže podľa nového programu to znamenalo aj ustanovenie Uhorska ako "slobodnej a nezávislej, žiadnemu inému národu či štátu nepodriadenej krajiny." Hlavným cieľom sa stalo obraňovať túto nezávislosť. Ďalšími cieľmi bolo obnoviť územnú celistvosť krajiny (vyrovnaním sa s Chorvátskom), udržanie samosprávy žúp, rozšíriť slobodu tlače a zhromažďovania, dôraz na školstvo a vzdelanie, rozvoj dopravy a priemyslu a ustanovenie skutočnej uhorskej armády.
Nový program znamenal približovanie sa k vládnucej Deákovej strane, s čím nesúhlasili mnohí straníci, ktorí ju v nasledujúcich rokoch priebežne opúšťali. Napr. spomínaná Krajná ľavica, tzv. Principiálny ľavý stred (maď. Elvhű Balközép), alebo skupina okolo Kolomana Gici, ktorí založili Stranu stredu.
Strana ľavého stredu nakoniec toto približovanie zavŕšila aj formálne v roku 1875, keď sa zlúčila s Deákovou stranou a spolu vytvorili Liberálnu stranu, ktorá bola schopná vládnuť v Uhorsku až do roku 1905 . Jej predsedom sa stal Koloman Tisa, ktorý v októbri 1875 bol vymenovaný za premiéra a novým predsedom Liberálnej strany sa stal Štefan Gorove.
Na území terajšieho Slovenska mala strana len malú podporu- jej kandidáti získavali iba 7 až 10% mandátov. K politike strany sa zo slovenských organizácií hlásila Stará škola slovenská, ktorej jediný poslanec zvolený do uhorského snemu (v rokoch 1869-72) Viliam Pauliny-Tóth bol členom jej poslaneckého klubu. 
Výsledky volieb do uhorského snemu.
"
Krivé (sedlo)

Krivé () je horské sedlo vo Volovských vrchoch. Leží nad obcou Čučma, približne severovýchodne od Rožňavy. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E8.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl, v hlavnom hrebeni medzi Úhornianskym sedlom a Skaliskom (). Severozápadnú časť sedla tvoria svahy Ramzovej (), juhovýchodnú svahy vrchu Biele skaly (. Severovýchodne sa terén zvažuje do údolia Bieleho potoka, ktorý odvodňuje túto časť hrebeňa do Starej vody v povodí Hnilca, juhozápadne sa nachádza vetva Rožňavskej doliny, ktorou preteká priamo pod sedlom prameniaci Rožňavský potok, patriaci k povodiu Slanej. 
Sedlo leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a zasahuje na katastrálne územie mesta Rožňava a obce Pača. V okolí sedla sa nachádza po ťažbe len nízka vegetácia s riedkym nesúvislým porastom a križujú sa tu turistické chodníky.
Gejza Szüllő

JUDr. Gejza Szüllő () (* 5. február 1873, Budapešť† 28. júl 1957, Kisfalud) bol maďarský právnik, statkár a politik v období medzivojnového Česko-Slovenska a neskôr aj Maďarského kráľovstva.
Životopis.
Po absolvovaní právnických štúdií sa začal venovať politike. V rokoch 19011918 bol poslancom Uhorského snemu za ľudovú stranu. Po vzniku Česko-Slovenska sa usadil na svojom majetku v obci Báč. Začal sa naplno venovať politike aj v nových pomeroch, do ktorej pretavil aj svoj kritický až negativistický postoj k novovzniknutému štátu. Patril k zakladateľom Krajinskej kresťansko-socialistickej strany a pomerne rýchlo sa vyprofiloval ako vedúca osobnosť jej radikálneho krídla. Rozdielnosť názorov na vedenie strany a jej prístup k Česko-Slovensku vyvrcholili v roku 1925, kedy dovtedajší predseda Jenő Lelley abdikoval a novým predsedom sa stal práve Szüllő.
Presadzoval dôslednú opozičnú politiku a kritický prístup k vládnej politike. Snažil sa nadviazať bližšiu spoluprácu s HSĽS pre jej boj za autonómiu Slovenska. Na rozdiel od ľudákov videl v autonómii nástroj ako Slovensko viac priblížiť k Maďarsku. Po parlamentných voľbách v roku 1925 bol zvolený za poslanca Národného zhromaždenia. Mandát obhájil aj po parlamentných voľbách v roku 1929 a 1935. Pričom v snemovni pôsobil aj ako predseda poslaneckého klubu strany. Na poste predsedu strany zotrval do roku 1932, kedy ho vystriedal zástupca mladšej generácie, János Esterházy. Významné postavenie si zachoval aj po zjednotení maďarských strán v roku 1936. Okrem toho záujmy maďarskej menšiny sa snažil presadzovať aj na medzinárodnej úrovni v Spoločnosti národov alebo vo Vatikáne.
Po Viedenskej arbitráži bol povolaný za poslanca maďarského parlamentu, ktorým zostal aj po voľbách v roku 1939. Zasadal v správnych radách viacerých podnikov, bol korešpondentom Maďarskej akadémie vied a činný bol aj publicisticky. Po skončení II. svetovej vojny sa stiahol z verejného života.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2001

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2001 boli 25. juniorským hokejovým svetovým šampionátom. Turnaj Top divízie sa hral od 26. decembra 2000 do 5. januára 2001 v ruských mestách Moskva a Podoľsk.
O udržanie.
Bielorusko sa udržalo v Top divízii; Kazachstan zostupuje do I. divízie MS 2002.
Nižšie divízie.
I. divízia.
Turnaj I. divízie MS 2001 sa hral v Landsbergu a Füssene v Nemecku od 10. do 16. decembra 2000.
II. divízia.
Turnaj II. divízie MS 2001 sa hral v Elektrėnai a Kaunase v Litve od 30. decembra 2000 do 3. januára 2001.
Zápasy o konečné umiestnenie.
O 7. miesto
Estónsko zostupuje do III. divízie MS 2002
O 5. miesto
O 3. miesto
O 1. miesto
Slovinsko postupuje do I. divízie MS 2002
III. divízia.
Turnaj III. divízie MS 2001 sa hral v Belehrade v Juhoslovanskej zväzovej republike od 4. do 8. januára 2001.
Zápasy o konečné umiestnenie.
O 7. miesto
Austrália zostupuje do Kvalifikácie III. divízie, ktorá sa ale v sezóne 2002 nehrala.
O 5. miesto
O 3. miesto
O 1. miesto
Holandsko postupuje do II. divízie MS 2002
Kvalifikácia III. divízie.
Kvalifikácia III. divízie v rámci MS 2001 sa hrala v Luxemburgu, hlavnom meste Luxemburska, od 26. do 28. apríla 2001.
Ruža pre nevestu

Ruža pre nevestu je slovenská televízna súťažná relácia typu reality show, ktorá sa vysielala na TV Markíza od 3. marca 2023 – 31. mája 2024. Ide o adaptáciu americkej relácie "The Bachelor" z roku 2003 vysielanej na televízii ABC. Moderátorom je Krištof Králik. 
1. séria.
Slobodný podnikateľ, Tomáš Tarr, si hľadá lásku svojho života spomedzi 18 slobodných žien. Každá epizóda sa končí ceremoniálom ruží, na ktorom Tomáš podaruje ruže tým dievčatám, ktoré chce, aby v súťaži zostali. Tie, ktoré ružu nedostanú, musia šou opustiť. 
Samotné natáčanie trvalo 5 týždňov. Z celkovo 12 epizód bolo 10 natočených v Turecku a 2 na Slovensku.
Televízia Markíza potvrdila prípravu druhej série.
2. séria.
Druhá séria sa začala vysielať 8. marca 2024. Tentoraz sa natáčanie uskutočnilo na Srí Lanke a moderátorom sa opäť stal Krištof Králik. V šou súťažilo 18 slobodných žien, ktoré sa snažili získať srdce slobodného muža, tentokrát 34-ročného Radka Urbanyaka, ktorý pochádza z Banskej Bystrice a žije v Osle.
V tejto sérii sa medzi súťažiacimi skrýva tajná agentka, v skutočnosti psychologička ktorou bola Tímea Kekereš, skúma správanie súťažiacich, ktoré chcú získať Radka pre seba. Finále Ruže pre nevestu uvidíme 31.mája o 20:30 na Markíze. Víťazkou sa stala Stanka( Stanislava Lučková). Dnes už pár netvoria.
Štadión ŠKP Inter Dúbravka

Štadión ŠKP Inter Dúbravka je futbalový štadión v Dúbravke na Slovensku a je domovským štadiónom FK Inter Bratislava a FK ŠKP Inter Dúbravka Bratislava. FK Inter Bratislava začal hrať na štadióne v lete 2014. Kapacita štadióna je 5000 miest vrátane 250 VIP miest. Štadión v súčasnosti využíva najúspešnejší tím amerického futbalu na Slovensku - Bratislava Monarchs.
Kobyliar

Kobyliar () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Stará Voda, približne severovýchodne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, v okrese Gelnica a zasahuje na katastrálne územie obce Švedlár a Smolník. Najbližším sídlom je severne situovaná Stará Voda a Švedlár, juhovýchodne leží Smolnícka Huta a Smolník, južne Úhorná a západne Henclová.
Opis.
Kobyliar je súčasťou rázsochy, vedúcej severovýchodným smerom zo Zlatého stola () a postupne sa stáčajúceho na sever k vrchu Drahov (). Severne sa nachádza Malé sedlo (), Grenier () a Drahov, východne Konská hlava (), Kloptaň (), Zbojnícka skala () a Veľký Vtáčí vrch (), južne Vtáčí vrch (), Malá Hekerová (), Malý Suchý vrch () a Hekerová () a západne Jamina (), Zlatý stôl () a Veľké sedlo (). Oblasť je súčasťou povodia rieky Hnilec, kde vodu zo severných častí odvádzajú prítoky Starej vody a z južných a východných svahov Bystrý potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva len nízka vegetácia po plošnej ťažbe, ktorá umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať mnohé vrcholy pohoria, no tiež Slanské vrchy, Čiernu horu, Čergov, Bachureň, Branisko, Levočské vrchy, Vysoké a časť Nízkych Tatier a vrchy severného Maďarska.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no severným úbočím prechádza traverzom modro značená trasa zo Starej Vody na Zlatý stôl ().
Krajná ľavica (politická strana v Uhorsku)

Krajná ľavica (alebo aj Strana krajnej ľavice, ) bola politická strana v Uhorsku, ktorá vyvíjala činnosť v rokoch 1861 až 1870 s programom obnovy štátoprávnej a ústavnej samostatnosti Uhorska a obnovy občianskych práv a slobôd na základe zákonov z roku 
História.
Svoju činnosť strana začínala ako frakcia Rezolučnej strany, aj keď pred voľbami v roku 1861, keď jej kandidáti vystupovali s programom štátnej samostatnosti Uhorska pod názvom Krajná ľavica. Formálne to nebola samostatná strana a v uhorskom sneme jej poslanci boli členmi poslaneckého klubu Rezolučnej strany a tvorili ju prívrženci politiky Ľudovíta Košuta. Po rozpustení uhorského snemu v roku 1861, rovnako ako ostatné politické strany utlmila svoju činnosť a do volieb v roku 1865 opäť išla pod vlastným názvom, avšak stále ako frakcia pokračovateľky Rezolučnej strany - Strany ľavého stredu. Čelnými predstaviteľmi frakcie boli Ignác Helfy a Ernő Simonyi, aj keď Helfy nikdy nefiguroval ako oficiálny predseda strany.
Strana sa aj formálne osamostatnila v roku 1868 a do volieb v roku 1869 už išla ako samostatná politická strana. Predsedom strany sa stal Jozef Madarász a následne Daniel Irányi, ktorý viedol stranu aj v jej ďalšej fáze, keď sa v roku 1870 premenovala na (krajinskú) Osemaštyridsiatnickú stranu (maď. (Országos) 1848-as Párt, alebo 48-as Párt, slovensky aj (krajinská ) strana 1848, alebo Strana roku 48).
Ján Jabloniczky

JUDr. Ján Jabloniczky (nem. "Johann Jabloniczky", maď. "János Jabloniczky"; * 21. september 1874, Trnava† 1950, ZSSR) bol právnik a slovenský politik v období medzivojnového Česko-Slovenska.
Po absolvovaní právnického vzdelania v Budapešti začal vykonávať advokátsku prax v Bratislave. Vznikom Česko-Slovenska rozbehol aj svoju politickú kariéru. Začínal ako poslanec mestského zastupiteľstva Bratislavy. Bol členom Krajinskej kresťansko-socialistickej strany, kde pôsobil vo vedení jej nemeckej sekcie. V strane pôsobil v radikálnom krídle, ktoré bolo kriticky zamerané voči vedeniu Jenö Lelleya. V parlamentných voľbách v roku 1920 bol zvolený za poslanca Národného zhromaždenia. Mandát obhájil aj po voľbách v roku 1925 i 1929. V obecných voľbách v roku 1927 sa stal opätovne poslancom mestského zastupiteľstva Bratislavy. Bol podporovateľom snáh o zjednotenie kresťanských socialistov s Maďarskou národnou stranou. O mandát poslanca sa uchádzal aj vo voľbách v roku 1935, avšak z 5. miesta kandidátky v novozámockom XVI. volebnom kraji sa už do poslaneckej snemovne neprebojoval.
Po II. svetovej vojne bol s viacerými maďarskými politikmi zatknutý a odvlečený do Sovietskeho zväzu, kde pravdepodobne zahynul v niektorom z pracovných táborov.
Volovec (sedlo)

Volovec () je horské sedlo vo Volovských vrchoch. Leží nad obcou Betliar, približne severne od Rožňavy. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E8.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl, v hlavnom hrebeni medzi Čertovou hoľou () a Skaliskom (). Paradoxne, svahy sedla tvoria rovnomenné vrchy, severozápadné Volovec s výškou a juhovýchodné Volovec s nadmorskou výškou (často nesprávne stotožňovaný s blízkym Skaliskom). V blízkosti sedla vybieha severovýchodným smerom aj rázsocha Kečky (). Severovýchodne pod sedlom pramení potok Henclová, odvádzajúca vodu do Hnilca, juhozápadne pramení Betliarsky potok, odvodňujúci túto časť do Slanej. 
Sedlo leží v Košickom kraji, na hranici okresu Rožňava a Gelnica a zasahuje na katastrálne územie obce Betliar a Henclová. V okolí sedla sa nachádza po ťažbe len nesúvislý lesný porast a križujú sa tu turistické chodníky a lesné cesty.
Daippos zo Sikyónu

Daippos () bol grécky sochár v 3. stor. pred Kr.
Sochár Daippos, syn a žiak Lysippa zo Sikyónu, pôsobil podľa Plínia v období 121. olympiády, t. j. na začiatku 3. stor. pred Kr. Pausanias zaznamenal, že bol autorom dvoch sôch olympijských víťazov pochádzajúcich z Élidy umiestnených v Olympii, a to Kallóna, víťaza v boxe chlapcov (v roku 304 pred Kr.), a Nikandra, dvojnásobného víťaza v behu na dve stadiá (v rokoch 304 a 300 pred Kr.).
Plínius uvádza jeho dielo, známe pod gréckym menom "Perixyomenos", ktoré pravdepodobne predstavovalo športovca so škrabadlom (zvaným strigilis). Toto dielo zrejme preto nazvali týmto termínom, aby ho odlíšili od Lysippovho Apoxyomena, sochy mladého bežca, odstráňujúceho si olej a prach z ramien malým bronzovým škrabadlom (apoxyomenos je ten, kto sa zoškrabuje; perixyomenos [od slova περιξύω - perixyó] ten, kto sa škrabe okolo, t. j. "„muž, ktorý si čistí celé telo.“" ). Už zo samotného výberu témy, je možné poznať, že Daippos vo svojej tvorbe kráčal v šľapajách svojho otca. Nemecký klasický filológ Carl Robert vyslovil hypotézu, že Perixyomenos, o ktorom píše Plínius, bola zrejme niektorá z dvoch sôch športovcov, ktorú Pausanias videl v Olympii.
V dvoch pasážach (Nat. hist., 34, 51 a 66 ) je Daippos u Plínia uvedený ako "Laippus", zatiaľ čo v tretej pasáži (Nat. hist. 34, 87 ) už ako "Daippus". Nejde tu o dvoch umelcov, je to jednoducho chyba v prepise pri preklade z gréckeho zdroja do latinčiny (začiatočné grécke písmená "Δ a Λ" sa podobajú).
Niektorí znalci sa domnievajú, že socha Apoxyomena (od sochára Lysippa), známa z mramorovej kópie v Museo Pio-Clementino vo Vatikáne (nájdená v roku 1849 v Trastevere ), by mohla byť kópiou sochy Perixyomena od Daippa, Lysippovho syna.
V roku 1989 nemeckí archeológovia počas vykopávok v Olympii našli severne od Prytaneionu podstavec (inv. 1147) patriaci soche (inak neznámemu) Autolykovi z Élidy, ktorú zhotovil Daippos zo Sikyónu. Nápis (SEG 40, 387; 53, 429) datujú približne do roku 300 pred Kr. (alebo do prvého desaťročia 3. stor. pred Kr.)
Eunikos

Eunikos () môže byť:
Ľaliovce

Ľaliovce (Crinozoa) môže byť:
Veľké sedlo (vrch vo Volovských vrchoch)

Veľké sedlo () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Stará Voda, približne severovýchodne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, v okrese Gelnica a na katastrálnom území obce Švedlár. Najbližším sídlom je severovýchodne situovaná Stará Voda a Švedlár, juhovýchodne leží Smolnícka Huta a Smolník, južne Úhorná a západne Henclová.
Opis.
Veľké sedlo leží v rázsoche, vedúcej severným smerom zo Zlatého stola (). Severne sa nachádza Chajzárka (), Holý vrch () a Bukovec (), východne Korban (), Grenier (), Malé sedlo (), Drahov (), Veľký Vtáčí vrch () a Kobyliar (), južne Zlatý stôl (), Jamina () a Ramzová () a západne Žobrácka poľana (), Skalisko (), Suchý vrch (), Čertova hoľa () a Breziny (). Oblasť je súčasťou povodia rieky Hnilec, kde vodu odvádza potok Stará voda. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Slanské vrchy, Levočské vrchy, Vysoké a východnú časť Nízkych Tatier.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesom zo Starovodskej doliny, prípadne z vrcholu Zlatého stola (), odbočením z modro značenej trasy, vedúcej zo Starej Vody.
Tri chotáre

Tri chotáre môže byť:
Veľký írsky hladomor

Veľký hladomor, Veľký zemiakový hladomor alebo Veľký hlad (írsky "An Gorta Mór alebo An Drochshaol", angl. "Great Famine", "Great Potato Famine" či "Great Hunger") je názov pre katastrofálny hladomor, ktorý postihol Írsko v rokoch 1845 až 1849. Spôsobila ho neúroda zemiakov, ktoré boli hlavným zdrojom potravy pre Írov - pre chudobných predstavoval tento zdroj až 80% denného energetického príjmu. Veľmi dôležitým negatívnym faktorom však bola aj pokračujúca ničivá britská hospodárska politika voči Írsku a neschopnosť alebo neochota Veľkej Británie pomôcť Írsku. Príčinou neúspechu bolo veľmi vlhké počasie, ktoré podporilo masové rozšírenie hubových chorôb zemiakov; hlavnú úlohu zohrala pleseň zemiaková (Phytophthora infestans), pôvodom z Ameriky. Keďže novo dovezené írske zemiaky boli geneticky nerozoznateľné od starších plodín, huba sa rozšírila tak rýchlo, že zničila väčšinu živobytia Írov. Analýza pozostatkov (zubov) však ukázala, že vysoká úmrtnosť často nebola spôsobená nedostatkom potravín ako takých (napríklad dodávky kukurice prúdili do Írska z USA), ale nedostatkom prístupu k potravinám alebo veľmi malými porciami, ktoré chudobní ľudia dostávali za svoju prácu.
Pokles počtu obyvateľov.
Odhaduje sa, že v priebehu hladomoru zomrelo približne pol až jeden a pol milióna ľudí (z viac ako 8 miliónov írskych obyvateľov) a ďalšie dva milióny opustili Írsko, aby si hľadali živobytie inde vo svete (najčastejšie v USA, Spojenom kráľovstve, Kanade alebo Austrálii. V roku 1851 predstavoval pokles predtým rýchlo rastúcej írskej populácie približne 20 % v porovnaní s rokom 1841. Ničivý vplyv hladomoru na írske obyvateľstvo a hospodárstvo pretrvával ešte dlho po zlepšení situácie v zásobovaní (pokles obyvateľstva pokračoval z rôznych dôvodov až do 20. storočia, keď presiahol 40 %).
Vplyv na vzťah Írov k Britskému impériu.
Hladomor mal tiež veľmi negatívny vplyv na už aj tak zlý vzťah Írov k Angličanom a Britskému impériu. Íri Angličanom vyčítali najmä ich malú snahu pomôcť Írsku, selektívnosť ich pomoci (smerovala najmä do oblastí s vysokým podielom Angličanov) a neochotu zmeniť zákony a obchodné pravidlá, čo ešte viac zhoršilo dosah katastrofy. Niektorí dokonca uvádzajú, že išlo o britskú genocídu.
Európska liga UEFA 2011/2012

Európska liga UEFA 2011/2012 bol 41. ročník Európskej ligy UEFA, medzinárodnej futbalovej súťaže, ktorej sa zúčastňujú tímy z členských asociácií UEFA. Kvalifikácia sa konala od 30. júna do 25. augusta 2011 a hlavná časť prebiehala od septembra 2011 do mája 2012.
Finále sa odohralo v Arena Națională v Bukurešti, v Rumunsku 9. mája 2012. Z víťazstva sa tešili hráči Atlético Madrid, ktorí zdolali Athletic Bilbao 3:0.
Atlético Madrid ako víťaz získal právo účasti v zápase o Superpohár UEFA 2012.
Priradenie asociačných tímov.
Celkom 194 tímov z 53 členských krajín UEFA sa zúčastnilo Európskej ligy UEFA 2011/2012. Základná schéma prideľovania počtu tímov bola nasledovná:
Rebríček UEFA.
Účastnícke miesta pre Európsku ligu UEFA 2011/2012 boli rozdelené podľa koeficientu UEFA z roku 2010, do ktorého boli započítané výsledky klubov danej krajiny v európskych pohárových súťažiach od sezóny 2005/2006 do sezóny 2009/2010 vrátane.
Rozdelenie tímov.
Víťaz Európskej ligy 2010/2011 (Porto) si zaistil účasť v Lige majstrov 2011/2012 zo svojej domácej súťaže, a preto došlo k nasledujúcim úpravám:
Tímy.
V nasledujúcej tabuľke sú zoradené tímy podľa štartovacej pozície, v ktorej vstúpili do Európskej ligy UEFA 2011/2012. V zátvorkách je spôsob kvalifikácie:
Popisky v zátvorkách ukazujú z akej pozície sa tím kvalifikoval:
Termíny.
Termíny pre odohranie jednotlivých kôl a ich žrebovanie sú uvedené nižšie. Pokiaľ nie je uvedené inak, žreb prebieha vždy v Nyone, vo Švajčiarsku, v sídle UEFA.
Kvalifikácia.
Tímy, ktoré postúpili do jednotlivých kvalifikačných kôl, sa rozdelili na nasadené a nenasadené na základe ich klubových koeficientov UEFA z roku 2011.
1. predkolo.
Zápasy 1. predkola boli vyžrebované 20. júna 2011.
Prvé zápasy sa hrali 30. júna, druhé zápasy 7. júla 2011.
2. predkolo.
Zápasy 2. predkola boli vyžrebované 20. júna 2011.
Prvé zápasy sa hrali 14. júla, druhé zápasy 21. júla 2011.
3. predkolo.
Zápasy 3. predkola boli vyžrebované 15. júla 2011.
Prvé zápasy sa hrali 26. a 28. júla, druhé zápasy 4. augusta 2011.
4. predkolo.
Zápasy 4. predkola boli vyžrebované 5. augusta 2011.
Prvé zápasy sa hrali 18. augusta, druhé zápasy 25. augusta 2011. 
Vyraďovacia fáza.
Vo vyraďovacej fáze Európskej ligy UEFA 2011/2012 sa stretlo 32 tímov: 24 tímov z 1. a 2. miest základných skupín Európskej ligy a 8 tímov z 3. miest základných skupín Ligy majstrov. Tímy z rovnakej skupiny alebo rovnakej krajiny sa nemohli stretnúť proti sebe. Od osemfinále už tieto pravidlá neplatili a mohli tak proti sebe hrať akékoľvek mužstvá.
Žreb šestnásťfinále a osemfinále sa konal 16. decembra 2011.
Šestnásťfinále.
Prvé zápasy sa hrali 14. a 16. februára, odvety 22. a 23. februára 2012.
Osemfinále.
Prvé zápasy sa hrali 8. marca, odvety 15. marca 2012.
Štvrťfinále.
Prvé zápasy sa hrali 29. marca, odvety 5. apríla 2012.
Semifinále.
Prvé zápasy sa hrali 19. apríla, odvety 26. apríla 2012.
Finále.
Finále sa odohralo 9. mája 2012 v Arena Națională v Bukurešti, v Rumunsku.