burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Neutrínová astronómia

Neutrínová astronómia je oblasť astronómie, ktorá sa zaoberá výskumom neutrín kozmického pôvodu. V kozmických podmienkach vznikajú neutrína pri termonukleárnych reakciách v Slnku a vo hviezdach, najmä pri vzplanutiach supernov. Veľký počet neutrín musel vzniknúť v začiatočných fázach vývoja vesmíru (reliktové neutrína s terajšou teplotou okolo 2 K). Pri súčasných pozorovacích možnostiach sa dajú registrovať iba neutrína slnečného pôvodu. Pravdepodobnosť registrovania neutrín je veľmi nízka, lebo neutrína extrémne slabo reagujú s inými časticami (prúd neutrín môže prejsť bez poznateľného poklesu cez mnoho miliónov hviezd). Na zvýšenie pravdepodobnosti registrovania slnečných neutrín sa používa neutrínový ďalekohľad. Prvé zariadenie tohto typu pozostávalo z veľkého tanku s obsahom , naplneného tetrachlóretylénom C2Cl4. Tank bol umiestený v šachte hlboko pod povrchom Zeme (), aby sa vylúčil vplyv kozmického žiarenia. Pri reakcii neutrín s atómami chlóru vznikajú rádioaktívne atómy argónu, ktorých prítomnosť možno zistiť; ich počet za jednotku času udáva počet reagujúcich neutrín. Obdobne možno využiť na registráciu toku neutrín vyvolané jadrové reakcie s premenou lítia na berýlium alebo gália na germánium. Uskutočnené experimenty registrovali prekvapujúco nízky tok slnečných neutrín, okolo 1 SNU namiesto teoreticky očakávaného toku okolo 7,5 SNU; táto diferencia nie je dosiaľ spoľahlivo objasnená.
Okolohviezdna hmota

Okolohviezdna hmota je obálka hviezdy v jej začiatočných štádiách vývoja. Skladá sa z okolohviezdneho prachu a plynu. Pri tesných dvojhviezdach vzniká pri prenose hmoty plynová okolohviezdna hmota, prípadne plynový disk.
Camden (londýnsky obvod)

Camden, oficiálne London Borough of Camden (Londýnska mestská časť Camden) je mestská časť, ktorá má štatút obce. Nachádza sa vo Vnútornom Londýne. Je londýnsky mestský obvod (London borough), ktorý sa nachádza na sever od City of London a City of Westminster; na západe susedí s obvodom Brent, na severe s obvodmi Barnet a Haringey a na východe s Islington. Nachádza sa na sever od rieky Temže. Tvorí súčasť Vnútorného Londýna.
Mestský obvod vznikol v roku 1965 zlúčením bývalých metropolitných oblastí: Metropolitan Borough of Hampstead, Metropolitan Borough of Holborn a Metropolitan Borough of St Pancras do jedného celku pod názvom „Royal Borough of Camden“.
Umelá atmosféra

Umelá atmosféra je atmosféra v kozmickej lodi alebo kozmickom laboratóriu, v ktorej pracujú kozmonauti bez skafandrov alebo v ktorej sa skúmajú pokusné živočíchy a rastliny. Odlišuje sa od vzduchu obyčajne väčším obsahom kyslíka na úkor dusíka a zníženým tlakom; použila sa i zmes kyslíka s héliom a pod. V exobiológii (astrobiológia) atmosféra v skúmavke.
Umelá hviezda

Umelá hviezda je umelý svetelný zdroj, ktorého jasnosť sa dá merateľne meniť, napr. žiarovka pripojená na vhodnú optickú sústavu. Umelá hviezda sa používa vo fotometrii, kde slúži na porovnanie jasnosti skutočných hviezd na oblohe, a inde.
Umelá kométa

Umelá kométa je umelo vyvolaný jav v kozmickom priestore podobný kométe, pozostávajúci z pár plynu vypustených z kozmickej sondy. Umelá kométa vznikla vypustením sodíkových pár (sodíkový oblak) z kozmickej sondy Luna 1 a Luna 2 počas ich letu k Mesiacu. Použila sa ako viditeľný bod dráhy na presnejší výpočet dráhy sondy.
Umelá planéta

Umelá planéta alebo umelá obežnica Slnka je každé umelé kozmické teleso, ktoré obieha po heliocentrickej dráhe. Prvou umelou planétou sa stala Luna 1, vypustená 2. januára 1959.
Maslov

Maslov môže byť:
Umelá tiaž

Umelá tiaž je zdanlivá tiaž pôsobiaca na posádku kozmickej lode alebo na iné živé organizmy kozmickej stanice, vyvolaná rotáciou systému v kozmickom priestore. S umelou tiažou sa ráta v projektoch dlhodobých ciest v kozmickom priestore na elimináciu vplyvu beztiaže na organizmus.
Sadd Aswán

Sadd Aswán alebo po slovensky Aswánska/Asuánska priehrada (priehradná nádrž aj Aswánska/Asuánska priehradná nádrž) môže byť:
Komplexná jednotka

Komplexná jednotka je komplexné číslo veľkosti 1 (čiže také, že jeho absolútna hodnota sa rovná jednej.)
formula_1
teda 1 = a2 + b2 (kde a, b sú reálne čísla a z = a + i b je komplexná jednotka)
Pretože na Gaussovej rovine absolútna hodnota znázorňuje vzdialenosť obrazu čísla od počiatku, tvorí na nej obrazy všetkých komplexných jednotiek kružnicu so stredom v počiatku a s polomerom 1.
Príkladom komplexnej jednotky sú čísla i (imaginárna jednotka), −i, 1, −1 alebo formula_2
Milingovia

Milingovia boli južnoslovanský kmeň usídlený na juhu Peloponézu, v susedstve Jazercov. Prvá zmienka o tomto kmeni je od Konstantina Porfyrogenéta z 10. storočia. Na rozdiel od Jazercov si svoje etnické povedomie uchovali dlhšie, do ovládnutia územia Osmanmi v priebehu 15. storočia. Až vtedy začínajú podliehať helenizácii. Milingovia sa podieľali na etnogenéze novodobého gréckeho národa.
Moravania (srbská Morava)

Moravania je názov drobného slovanského kmeňa, ktorý žil okolo horného toku rieky Morava na dnešnom srbsko-bulharskom pomedzí. Slovania sa na tomto území usadili možno už v 7. storočí, ale názov Moravania je doložený až z 10. storočia. Podobne ako početné iné drobné kmene na okolí (Braničevci, Neretvania a podobne) čoskoro splynuli so Srbmi.
Obodriti

Obodriti (iné názvy: Obotriti, Abodriti, Abotriti) boli západoslovanský kmeň usídlený na severovýchode dnešného Nemecka medzi Baltským morom a riekami Spréva a Labe. Obodriti sa tu usadili najneskôr v priebehu 7. storočia a čoskoro sa kmeň začal rozpadávať na menšie skupiny (Reregovia, Gliňania, Varnovia, Črezpeňania, Ránovia a i.), ktoré v priebehu 8. – 9. storočia založili niekoľko kniežatstiev. Tie bojovali proti Sasom, ale i proti sebe navzájom. Sasi a Dáni ovládali územia Obodritov, ktorí potom v priebehu 11. – 12. storočia stratili samostatnosť. Relikty polabskej slovančiny ako hovorového jazyka sa udržali až do 18. storočia na území Gline (Lüneburg). Obodriti sa podieľali na etnogenéze novodobého nemeckého národa. 
Časť Obodritov sa usadila i na brehoch Dunaja okolo dnešného Belehradu. Tí sa následne podieľali na etnogenéze neskoršieho srbského národa.
Psi wheel

Psi wheel (doslova "PSI koleso/psionické koleso") je vrtuľka pyramídového tvaru, ktorá sa používa na cvičenie alebo jednoduché predvádzanie psychokinézy (telekinézy). Či skutočne dokazuje psychokinézu je značne sporné.
Pozostáva zo základne (napr. korok), v ktorej je zabodnutý nejaký ostrý predmet (napr. ihla, špendlík) a z vrtuľky (papier alebo alobal štvorcového tvaru, ktorý je poskladaný do tvaru pyramídy).
Tabak (produkt)

Tabak je produkt z listov niektorých druhov rastlinného rodu tabak ("Nicotiana"), ktorá pochádza z Ameriky. Na výrobné účely sú vhodné iba dva druhy tabak virgínsky ("Nicotiana tabbacum") a tabak sedliacky ("Nicotiana rustica").
Obsahuje alkaloid nikotín. Pestuje sa hlavne k výrobe cigariet a cigár.
Výskyt.
Tabak sa vyskytuje v oblastiach medzi 45° s.š. a 30 j.š., v 117 štátoch sveta, tabakové polia sú aj na Slovensku.
Pestovatelia.
V minulosti sa najviac tabaku pestovalo v Severnej Amerike. V roku 2005 najviac tabaku vyprodukovala Čína (2,51 mil. ton), ďalej Brazília (0,88 mil. ton), India (0,60 mil. ton), Spojené štáty (0,29 mil. ton) a Indonézia (0,14 mil. ton). Celkovo sa vo svete v tom roku vyprodukovalo 6,38 mil. ton tabaku .
M4 Sherman

M4 Sherman bol americký stredný tank vyrábaný od roku 1942 vo veľkých sériach. Tanky M4 zohrali významnú rolu počas druhej svetovej vojny, kde bojovali na všetkých frontoch. V niektorých krajinách slúžili jeho modifikácie do 70. rokov.
Vývoj a použitie.
Tanky radu M4 boli tiež prezývané „Sherman“ podľa generála W.T. Shermana. Projekt tanku vznikol z tanku M3 v roku 1941 aj na základe poznatkov z bojov, ktoré sa v tej dobe rozhoreli v Európe. Po prvýkrát boli Shermany použité v bitke pri Al Alameine, kde preň neboli nemecké ani talianske tanky ťažkým súperom. V neskoršom období vojny, hlavne po príchode nových nemeckých tankov Tiger a Panther však svojim protivníkom už nestačil. Spojenci preto Shermany nasadzovali vo veľkých množstvách. O veľkej spotrebe týchto strojov svedčí aj obrovský počet vyrobených kusov, ktorý sa blížil číslu 50 000 (nerátajúc licenčne vyrábané v iných krajinách, rovnako ako vozidlá postavené na jeho podvozku), čo z neho robí jeden z najviac vyrábaných tankov druhej svetovej vojny. Slabinami prvých Shermanov boli hlavne málo účinné kanóny, zlý balistický profil vozidiel, poddimenzované pancierovanie a tiež zážihové motory. Benzín po zásahu tanku väčšinou okamžite explodoval. Aj preto tieto tanky niekedy posmešne nazývali „Ronson“, podľa známych benzínových zapaľovačov. Napriek týmto neduhom, si vojaci na tankoch pochvaľovali najmä ich bezporuchový chod a nenáročnosť na obsluhu, ktorú oceňovali dokonca aj sovietski vojaci na východnom fronte.
Od roku 1943 boli badateľné pokusy konštruktérov odstrániť najväčšie neduhy týchto strojov. Vzniklo veľa vylepšených verzií, napríklad dobre pancierovaný M4A3E2 Jumbo, ktorý však trpel tým že bol až príliš ťažký. Briti upravili M4, tak že doň vložili svoj 17 librový protitankový kanón, táto modifikácia sa do histórie zapísala ako Sherman Firefly. Na konci vojny bola nasadená tiež verzia M4A3E8, ktorá mala celkom nový podvozok, novú vežu T23 a kanón kalibru 76 mm s úsťovou brzdou. Tanky tejto modifikácie sa zúčastnili i bojov v Kórejskej vojne, kde už však Shermany tvorili len podpornú zbraň modernejších tankov M-26 Pershing. Celkovo bolo vyrobených 49 234 tankov M4 všetkých verzií.
Najdlhšiu činnú služby zaznamenali Shermany v Izraeli, kde ich modernizované verzie vybojovali mnoho tankových bitiek ešte i v 70. rokoch.
Millennium Bridge (Londýn)

Millenium Bridge je oceľový visutý most pre peších ponad rieku Temžu. Nachádza sa v Londýne a spája brehy dvoch mestských častí, a to City of London a Bankside, v obvode Southwark. Nachádza sa medzi mostami Blackfriars Railway Bridge a Southwark Bridge.
Millenium Bridge bol prvým novým mostom cez rieku od dokončenia Tower Bridge v roku 1894. Bol otvorený v roku 2000 a jeho vlastníkom a správcom je spoločnosť Bridge House Estates, dobročinný trust pod dohľadom Corporation of London.
Na jeho severnom konci sa nachádza Katedrála sv. Pavla a City of London School. Pri jeho južnom konci sa nachádza Shakespearovo Globe Theatre, galérie Tate Modern a Bankside Gallery.
Konštrukcia a dizajn mosta.
Dizajn mosta sa stal predmetom verejnej súťaže, ktorú v roku 1996 vyhlásila southwarkská radnica. Víťazom sa stal návrh spoločností Arup, Foster and Partners a sira Anthonyho Cara. Kvôli výškovým obmedzeniam a v snahe zlepšiť výhľad na City i na Tate Modern, bol most navrhnutý ako visutý a jeho závesné laná boli umiestnené pod úroveň chodníka, a teda je vlastná konštrukcia mosta veľmi nízka. Most je podopretý dvomi mostnými piliermi. Jeho celková dĺžka je , dĺžka hlavného rozpätia je a jeho šírka je 4 metre. Laná sú napínané záťažou 2000 ton voči obom pilierom – dosť na to, aby most zniesol záťaž približne 5 tisíc ľudí.
História.
S výstavbou mosta sa začalo v roku 1998. Celkové náklady na jeho výstavbu dosiahli 18,2 milióna libier (približne 2,2 milióna libier nad pôvodný rozpočet). Most slávnostne otvorili s dvojmesačným oneskorením 10. júna 2000, ale kvôli neočakávaným bočným vibráciám musel byť most 12. júna uzavretý.
Kmity boli spôsobené veľkým počtom chodcov prechádzajúcich po moste. Most sa nachádza na rušnej pešej trase a počasie v deň otvorenia bolo veľmi priaznivé, čo ešte viac podnietilo ľudí k prechádzke po novom moste. Za prvý deň prešlo po moste 90 000 ľudí, pričom v jednom okamihu bolo na moste spolu 2000 chodcov. Pôvodné malé kmity mosta viedli chodcov k tomu, aby prispôsobili svoju chôdzu ich frekvencii, čo výrazne prispelo k zosilneniu otrasov. Tento jav viedol k tomu, že most získal prezývku „Wobbly Bridge“ (po slovensky "trasľavý" alebo "vratký most"). Pokusy obmedziť počet chodcov na moste viedli k vytvoreniu dlhých radov, ale kmitanie nezmiernili.
Otrasy boli spôsobené reakciou ľudí na pôvodné malé kmity mosta. S touto ľudskou podvedomou reakciou sa pri návrhu mosta nepočítalo. Pôvodné dohady, že tento jav bol spôsobený konštrukciou lán, boli vyvrátené – výskum dokázal, že takéto otrasy sa môžu vyskytnúť na akomkoľvek moste, ktorý má vhodnú rezonančnú frekvenciu. Problém bol odstránený nainštalovaním hydraulických tlmičov pre vertikálny i horizontálny smer. Táto úprava bola realizovaná v období od mája 2001 do januára 2002, počas ktorej bol most uzavretý pre verejnosť. Náklady na úpravy dosiahli sumu 5 miliónov libier. Po krátkom období testovania bol most opäť otvorený 22. februára 2002.
Dopravné spojenie.
Najbližšie stanice londýnskeho metra:
Millennium Bridge

Millennium Bridge môže byť názov viacerých mostov:
Vauxhall Bridge

Vauxhall Bridge je jeden z londýnskych mostov cez rieku Temžu. Je to oceľový most s piatimi oblúkmi. Nachádza sa medzi mostami Grosvenor Bridge a Lambeth Bridge v mestských obvodoch City of Westminster a Lambeth. 
Na jeho severnom konci sa nachádza ulica Millbank, Tate Britain a Millbank Tower. Na juhu sa nachádza Vauxhall Cross; železničná stanica, autobusová stanica a stanica metra Vauxhall. Taktiež sa tu nachádza sídlo britskej tajnej služby MI6. Na východ od mosta sa nachádza štvrť Kennington, na juhu Vauxhall a na juhozápade je štvrť Nine Elms.
Rieka Effra, jeden z hlavných podzemných prítokov Temže, sa do nej vlieva práve pri Vauxhall Bridge.
História.
Pôvodný most s názvom Regent's Bridge sa skladal z deviatich liatinových oblúkov a jeho autorom bol James Walker. Bol otvorený v roku 1816 a za jeho prejazd bolo vyberané mýto. Tento most bol prvým železným mostom ponad Temžu v Londýne. Prílivové vlny však postupne podomleli piliere mosta a v roku 1898 bol cez rieku postavený prechodný drevený most a pôvodná konštrukcia bola demontovaná. Stavbu nového mosta započali až v roku 1904.
Autorom návrhu súčasného mosta bol sir Alexander Binnie, pričom ďalšie úpravy na moste vykonal Maurice Fitzmaurice. Most dokončili v roku 1906 a dňa 26. mája ho slávnostne pre verejnosť otvoril kráľ Juraj V., vtedajší Princ z Walesu. Most je dlhý a je široký . Pozostáva z piatich oceľových oblúkov uložených na žulových pilieroch. Najväčšou zaujímavosťou mosta sú bronzové sochy ženských postáv, oslavujúcich vedu a umenie, ktoré stoja na bokoch mosta. 
Dopravné spojenie.
Najbližšie stanice londýnskeho metra:
Tabak

Tabak môže byť:
Labyrint (ucho)

Labyrint alebo bludisko (lat. "labyrinthus") je systém dutín v skalnej časti spánkovej kosti stavovcov aj človeka. Pojem je v podstate identický s pojmom vnútorné ucho, ibaže sa dôraz kladie na dutinné a kostené časti. 
Delenie 1: 
Delenie 2:
Labyrint

Labyrint môže byť:
Bludisko

Bludisko môže byť:
Rádiový šum

Rádiový šum je zložené, neperiodické rádiové žiarenie, pochádzajúce z viacerých zdrojov, resp. z celkového pozadia rádiového žiarenia na príslušných frekvenciách. Prejavuje sa náhodnými hodnotami amplitúdy a fázy a ruší príjem rádiových vĺn pracovnej frekvencie. Časť rádiového šumu pochádza zo žiarenia vzdialených rádiových zdrojov Galaxie (galaktický šum) a časť vzniká v prístroji. Hladina šumu prístroja je určená šumovým číslom.
Alexandr Stepanovič Popov

Alexandr Stepanovič Popov (; * 16. marec 1859, Bogoslovsk, Rusko – † 13. január 1906, Petrohrad) bol ruský fyzik, priekopník vo výskume rádiového spojenia. 
V roku 1895 ako prvý na svete predviedol demonštráciu praktického využitia rádiových vĺn ako komunikačného prostriedku (rádiotelegraf) a spolu s Nikola Teslom sa tak zaraďuje medzi vynálezcov rádiového spojenia (pozícia často neprávom udávaná pre Guglielma Marconiho).
Na jeho počesť bola pomenovaná planétka 3074 Popov.
Pomaranč

Pomaranč alebo sladký pomaranč je plod citrónovníka pomarančového ("citrus sinensis"). 
Citrónovníky pomarančové (= pomarančovníky) sú menšie stromy s výškou do 10 m alebo kry.
Pochádzajú z juhovýchodnej Ázie. Dnes sa pestujú hlavne v subtropických oblastiach. Pomaranče sa využívajú hlavne na priamu konzumáciu a na výrobu džúsu.
Pomaranče sú významným zdrojom vitamínu C.
Pestovatelia.
Poradie podľa produkcie v tonách v roku 2005:
Kremenné hodiny

Kremenné hodiny sú hodiny, ktoré na meranie času využívajú kmity elektrického oscilačného obvodu regulovaného kremenným kryštálom. Na základe piezoelektrického javu sa v striedavom elektrickom poli kryštál rozkmitá a jeho kmity sú najväčšie, keď je v rezonancii s budiacim poľom. Pri stálej teplote sú jeho kmity veľmi stále a v kremenných hodinách sa využívajú na kontrolu vysokofrekvenčného generátora. Vysoká frekvencia oscilačného obvodu sa znižuje pomocou deliča frekvencie a potom ňou možno poháňať synchrónny motorček, ktorý otáča hodinovým strojom. Kremenné hodiny sa používajú ako časový normál, v časovej službe hvezdární; dosahujú vysokú presnosť. Presahujú stálosť chodu zemskej rotácie a pomocou nich sa dokázala jej nerovnomernosť. Ešte presnejšie sú atómové hodiny.
Atómové hodiny

Atómové hodiny alebo molekulové hodiny sú doteraz najpresnejšie hodiny, ktorých základom sú oscilácie molekúl alebo atómov vhodnej látky, napr. plynového amoniaku, na vlnovej dĺžke 1,259 9 cm. Elektromagnetické vlnenie vyžarované týmito osciláciami má malú amplitúdu, preto sa nimi riadi chod silnejšieho, ale menej stáleho zdroja oscilácií, ako je kremenný oscilátor. Atómové hodiny sú zdokonalené kremenné hodiny, kontrolované frekvenciou vhodnej molekulovej alebo atómovej spektrálnej čiary. Tak sa získa kmitanie zachovávajúce si vysokú stálosť kmitočtu. Kmity sa prenášajú na mechanizmus ukazujúci čas a sú veľmi stále. Atómové hodiny zmenia svoj chod o 1 sekundu asi za 1 000 000 rokov, udávajú atómový čas, možno nimi kontrolovať nerovnomernosť rotácie Zeme.
Prvé atómové hodiny vynašiel roku 1946 Willard Libby (USA). Atómové céziové hodiny vynašli L. Essen a J. Parry (Spojené kráľovstvo).
Atómový čas

Atómový čas je čas udávaný atómovými hodinami. Stupnica atómového času využíva vysokostabilné molekulové a atómové frekvenčné etalóny na regulovanie kremenných hodín, je takmer dokonale rovnomerná a nezávisí od zemskej rotácie. Stupnica času založená na sústave atómových hodín je rovnomerná s presnosťou do 10-11 s, kým jednotka času určená z obehu Zeme okolo Slnka je presná do 10-9 s. Atómová sekunda je časový úsek, za ktorý nastane 9 192 631 770 kmitov atómu cézia. Tento interval zodpovedá efemeridovej sekunde s presnosťou ±2.10-9. V súčasnosti medzinárodne spolupracuje asi 30 vedeckovýskumných ústavov a laboratórií disponujúcich atómovými časovými a frekvenčnými etalónmi. Z niekoľkých nezávislých škál atómového času sa roku 1971 zaviedol medzinárodný atómový čas IAT.
Richard Rogers

Richard George Rogers, Baron Rogers of Riverside (rod. Richard George Rogers; * 23. júl 1933, Florencia, Taliansko† 18. december 2021, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol britský architekt známy predovšetkým svojimi modernistickými a funkcionalistickými budovami.
Život.
Richard Rogers študoval architektúru na Architectural Association School of Architecture v Londýne a v roku 1962 promoval na Yale School of Architecture v USA. Na Yale sa zoznámil s ďalším britským architektom Normanom Fosterom. Po svojom návrate do Anglicka založil spolu s Fosterom a manželkami Sue Rogers a Wendy Cheesman architektonickú spoločnosť Team 4. Team 4 si rýchlo vybudoval reputáciu svojimi modernistickými návrhmi s industriálnymi prvkami.
Spoločnosť sa v roku 1967 rozdelila a Rogers začal spolupracovať s talianskym architektom Renzom Pianom na návrhu pre budovu Centre Georges Pompidou v Paríži. Ich návrh sa potom realizoval v roku 1972 až 1978. V centre v súčasnosti sídlia dve inštitúcie, a to: knižnica Bibliothèque publique d’information a múzeum moderného umenia Musée National d’Art Moderne. Budova sa stala veľmi kontroverznou, kvôli svojmu industriálnemu zjavu, pričom niektorým ľuďom pripomína rafinériu uprostred historického centra Paríža. Celá budova je doslova prevrátená naruby – ventilačné šachty, vodovodné potrubia, elektrické vedenia a eskalátory sú umiestnené z vonkajšej strany fasády, čím vo vnútri vznikol voľný priestor vhodný pre vystavovanie moderného umenia.
V roku 1976 Rogers založil svoju vlastnú architektonickú firmu "Richard Rogers Partnership". V roku 1979 sa začalo s výstavbou budovy poisťovacej spoločnosti Lloyd's v srdci londýnskeho City. Architektonické riešenie bolo založené na rovnakom princípe ako Centre Georges Pompidou. Budovu dokončili v roku 1984.
V roku 1985 získal prestížnu zlatú medailu RIBA (Royal Institute of British Architects, slovensky: "Kráľovský inštitút britských architektov"). V roku 1991 ho kráľovná Alžbeta II. povýšila do šľachtického stavu.
V prvej polovici 90. rokov realizoval neďaleko železničnej stanice Victoria budovu britskej televíznej spoločnosti Channel 4. V roku 1995 otvorili aj budovu Európskeho súdu pre ľudské práva v Štrasburgu a nedávno dokončili aj súdne dvory vo francúzskom Bordeaux (1998) a v belgických Antwerpách.
Rogersova medzinárodná reputácia utrpela po fiasku s Millennium Dome (1999) v Londýne, ktorého bol Rogers veľkým zástancom. Napriek tomu je Rogers stále považovaný za jedného z najvýznamnejších architektov súčasnosti. V roku 2006 vyhral Stirlingovu cenu, cenu ktorú udeľuje RIBA, za stavbu Terminálu 4 Medzinárodneho letiska Barajas v Madride. Richard Rogers je taktiež jedným z autorov komplexu budov, ktorý nahradí World Trade Center, ktoré bolo zničené pri teroristických útokoch 11. septembra 2001.
Úzkopásmový filter

Úzkopásmový filter je monochromatický filter prepúšťajúci len veľmi úzku oblasť spektra. Každý úzkopásmový filter prepúšťa svetlo v niekoľkých úzkych oblastiach spektra, preto ho treba spojiť so širokopásmovým predsádkovým filtrom, ktorý vyberie len potrebné maximum.
Ľudová hvezdáreň

Ľudová hvezdáreň bolo za socializmu osvetové zariadenie krajských a okresných národných výborov zamerané na popularizáciu astronómie a príbuzných prírodných a technických vied. Podľa územnej pôsobnosti sa ľudové hvezdárne členili na krajské hvezdárne a okresné hvezdárne.
Na Slovensku pôsobili krajské hvezdárne v Hlohovci, Banskej Bystrici a Prešove; okresné hvezdárne v Hurbanove pri SÚAA, v Leviciach, Žiari nad Hronom, Žiline, Rimavskej Sobote, Rožňave, Humennom, Svidníku a Michalovciach.
Okrem ľudových hvezdární pôsobili astronomické kabinety v Galante, Nitre, Nových Zámkoch, Partizánskom, Trenčíne, Dunajskej Strede, Senici nad Myjavou a Medzeve.
Žiarivá rovnováha

Žiarivá rovnováha je stav, v ktorom každá objemová jednotka plynu vyžiari za sekundu rovnaké množstvo energie, aké za ten istý čas absorbuje (alebo vyprodukuje). Podmienka žiarivej rovnováhy je splnená tam, kde sa energia prenáša výlučne žiarením, napríklad v atmosférach hviezd. Pri rovnovážnom stave v cele, hviezde platí rovnica žiarivej rovnováhy (vnútorná stavba hviezd).
Zrkadlový zberač slnečnej energie

Zrkadlový zberač slnečnej energie je duté parabolické zrkadlo sústreďujúce všetko dopadajúce slnečné žiarenie do svojho ohniska. Odrážajúca plocha môže byť pohliníkovaná alebo zložená z veľkého počtu rovinných zrkadiel pripevnených k parabolickej ploche. Zrkadlový zberač slnečnej energie sa otáča k Slnku a sleduje jeho pohyb, aby sa žiarenie sústreďovalo stále do ohniska. Teplota v pracovnom priestore je tri aj viac tisíc stupňov Celzia.
Zenitová vzdialenosť

Zenitová vzdialenosť ("z") je uhlová vzdialenosť hviezdy od zenitu meraná po vertikálnej kružnici hviezdy. Udáva sa v stupňoch od 0° (v zenite) po 180° (v nadire). Na horizonte z = 90°. Zenitová vzdialenosť je doplnkom výšky h hviezdy nad obzorom do 90° (z = 90° - h). Môže sa použiť namiesto výšky hviezdy ako horizontálna súradnica.
Zenitový ďalekohľad

Zenitový ďalekohľad alebo zenitteleskop je astronomický prístroj na presné meranie rozdielov zenitových vzdialeností dvoch hviezd v meridiáne. Využíva sa na meranie geografickej šírky pozorovacieho miesta a na zisťovanie pohybu pólu Zeme. Hlavnú časť tvorí ďalekohľad v azimutálnej montáži, ktorý možno rýchle otočiť v azimute o 180°.
Zeemanov jav

Zeemanov jav je rozštiepenie spektrálnych čiar na niekoľko zložiek vplyvom magnetického poľa, v ktorom sa nachádza zdroj žiarenia. Je podmienený možnými orientáciami magnetického momentu viazaného s mechanickým momentom atómu. Veľkosť rozštiepenia vzrastá s intenzitou magnetického poľa. Zeemanov jav umožňuje z meraní polohy rozštiepených spektrálnych čiar určovať veľkosť a smer magnetických polí (napríklad v slnečných škvrnách a v magnetických hviezdach). Jav objavil Pieter Zeeman v roku 1896.
Pieter Zeeman

Pieter Zeeman (* 25. máj 1865, Zonnemaire, Holandsko – † 9. október 1943, Amsterdam) bol holandský fyzik. 
Pre astronómiu má najväčší význam jeho objav rozdvojenia spektrálnych čiar v magnetickom poli (Zeemanov jav, 1896), ktorý umožňuje pomocou spektrálneho výskumu zisťovať prítomnosť magnetických polí vo vesmíre. 
V roku 1902 získal Nobelovu cenu za fyziku.
Záverečné štádium vývoja hviezdy

Záverečné štádium vývoja hviezdy je štádium vývoja hviezdy po vyčerpaní všetkých použiteľných zásob jadrového paliva, t. j. po dokončení termonukleárnych reakcií a produkcie energie vo hviezde. V záverečnom štádiu vývoja hviezdy je biely trpaslík, neutrónová hviezda a čierna diera (vývoj hviezd); bieli trpaslíci a neutrónové hviezdy sa po vychladnutí stávajú čiernymi trpaslíkmi.
Zastretá zóna

Zastretá zóna je pás na oblohe pozdĺž galaktického rovníka so šírkou 10°- 40°, v ktorom sa nepozorujú nijaké mimogalaktické objekty; výnimku tvoria iba malé izolované oblasti. Príčinou javu zastretej zóny je silná absorpcia svetla medzihviezdnym prachom, sústredeným zväčša ku galaktickej rovine, ktorý pohltí všetko svetlo ďalekých galaxií.
Zákryt

Zákryt je úkaz, pri ktorom teleso s väčšími uhlovými rozmermi zakryje pozorovateľovi teleso s menšími uhlovými rozmermi. Alebo keď jedno teleso prejde pred alebo za druhým telesom. V prípade, že prejde pred telesom, hovoríme o prechode. Pri zákryte sú telesá v konjunkcii.
Zákryt Jupiterových mesiacov nastáva, ak daný mesiac na svojej obežnej dráhe okolo Jupitera vstúpi za kotúč Jupitera, zákryt sa končí jeho výstupom spoza tohto kotúča. Podobne nastáva napríklad zákryt hviezdy Mesiacom, planétou alebo asteroidom, zákryt jednej zložky dvojhviezdy druhou zložkou pri zákrytových premenných hviezdach, zákryt rádiového zdroja Mesiacom alebo Slnkom a pod. Zákryt Slnka Mesiacom nazývame zatmenie Slnka. 
Mnohé zákryty sú jedinečnou príležitosťou na výskum daných objektov. Zákryt hviezdy asteroidom umožňuje určiť rozmery asteroidu, zákryt rádiového zdroja Mesiacom uhlové rozmery rádiového zdroja, zákryt rádiového zdroja Slnkom umožňuje určiť vlastnosti rádiového zdroja i slnečnej atmosféry, zákryt hviezdy Jupiterom hrúbku a vlastnosti atmosféry Jupitera a pod. Zo zákrytov Jupiterových mesiacov určil Ole Rømer rýchlosť svetla.
Zakrivenie svetelného lúča

Zakrivenie svetelného lúča je relativistický pohyb fotónov v zakrivenom časopriestore, napríklad pri ich prechode v blízkosti hmotného telesa. Svetelný lúč pri prechode v blízkosti telesa guľového tvaru, s hmotnosťou M sa odchýli od priameho smeru o uhol
kde G je gravitačná konštanta, c rýchlosť svetla a d najmenšia vzdialenosť svetelného lúča od stredu telesa (pri Slnku φ = 1,75" Rסּ/d). Zakrivenie svetelného lúča sa experimentálne potvrdilo pozorovaniami presných polôh hviezd v blízkosti slnečného kotúča pri úplnom zatmení Slnka.
Zákony žiarenia

Zákony žiarenia sú fyzikálne zákony platiace pri žiarení čierneho telesa, ktoré závisí len od teploty tohto telesa (tepelné žiarenie). Rozdelenie intenzity žiarenia absolútne čierneho telesa v spektre pri rôznych vlnových dĺžkach vyjadruje Planckov zákon; vlnovú dĺžku, pri ktorej je intenzita žiarenia absolútne čierneho telesa danej teploty maximálna, Wienov zákon posunu; celkové množstvo energie, ktoré vyžaruje čierne teleso z jednotkovej plochy svojho povrchu, Stefanov-Boltzmannov zákon; vzťah medzi žiarivou a absorpčnou schopnosťou ľubovoľného telesa Kirchhoffov zákon.
Greenwichský poludník

Greenwichský poludník alebo nultý poludník alebo základný poludník (Zeme) je zemský poludník prechádzajúci hvezdárňou v Greenwichi. Od tohto poludníka sa počítajú zemepisné dĺžky, a to kladne východne od neho a záporne západne od neho. Základný poludník je aj základom na určovanie jednotného času platného pre celú Zem (svetový čas).
Zakázaná čiara

Zakázaná čiara je spektrálna čiara s malou pravdepodobnosťou prechodu (zakázaný prechod), vznikajúca pri spontánnom prechode elektrónov z metastabilných hladín v atóme. Zakázané čiary sa neutvárajú v bežných podmienkach, aké sa vyskytujú vo fyzikálnych laboratóriách; môžu vznikať iba v podmienkach rozsiahlych oblastí veľmi riedkeho plynu (pod 108 atómov na 1 cm³). Zakázané čiary boli objavené v spektrách planetárnych hmlovín (nebulárne čiary) a pozorujú sa aj v spektrách plynových hmlovín a slnečnej koróny.
Vzťah perióda-svietivosť

Vzťah perióda-svietivosť je štatistická závislosť medzi periódou zmien jasnosti a absolútnou hviezdnou veľkosťou cefeíd (pulzujúca premenná hviezda) v čase ich maximálnej jasnosti. Pri klasických cefeidách (Cδ) má vzťah perióda-svietivosť tvar
kde Mν je vizuálna absolútna hviezdna veľkosť a P perióda pulzácií vyjadrená v dňoch. Pri cefeidách typu W Virginis (CW) má vzťah obdobný priebeh, v porovnaní s hviezdami typu Cδ však sú slabšie približne o 1,4m pri tej istej perióde. Z pozorovanej periódy možno určiť absolútnu hviezdnu veľkosť hviezdy a z modulu vzdialenosti aj jej vzdialenosť. Vzťah perióda-svietivosť je preto veľmi dôležitý pri určovaní vzdialeností vo vesmíre.
Vzťah hmotnosť-svietivosť

Vzťah hmotnosť-svietivosť je empiricky zistená závislosť svietivosti hviezd od ich hmotnosti, teoreticky odvodená v roku 1924 A. S. Eddingtonom. Vzťah hmotnosť-svietivosť sa overil pri štúdiu dvojhviezd, pri ktorých sa dali určiť hmotnosti a svietivosti obidvoch zložiek. Pri hviezdach hlavnej postupnosti (Hertzsprungov-Russellov diagram) možno túto závislosť vyjadriť približnými vzťahmi
kde L a M je svietivosť a hmotnosť hviezdy, Lסּ a Mסּ svietivosť a hmotnosť Slnka. Eddington teoreticky dokázal, že pri guli z ideálneho plynu v žiarivej rovnováhe je svietivosť úmerná M3,5 (Eddingtonova rovnica). Na základe vzťahu hmotnosť-svietivosť možno určiť hmotnosť hviezd, ak je známa ich svietivosť. Graficky vyjadrený vzťah hmotnosť-svietivosť je diagram hmotnosť-svietivosť.
Absolútna jasnosť kométy

Absolútna jasnosť kométy je taká jasnosť, akú by mala kométa pri vzdialenosti 1 AU od Zeme aj od Slnka. Je odvodená zo zdanlivej jasnosti za určitých teoretických predpokladov zmeny fotometrického exponentu.
Aktívna oblasť (Slnko)

Aktívna oblasť je označenie oblasti na Slnku, v ktorej sa vplyvom silných lokálnych magnetických polí prejavuje výrazná slnečná činnosť. Zo začiatku vznikajú flokulové polia, v ktorých sa neskôr objavujú slnečné škvrny, krátko trvajúce protuberancie, slnečné erupcie, eruptívne protuberancie, koronálne kondenzácie a ďalšie prejavy slnečnej činnosti. Všetky tieto prejavy sú dočasné (niekoľko hodín až niekoľko mesiacov) a v aktívnej oblasti možno opäť pozorovať pokojnú slnečnú atmosféru. Protuberancie, ktoré v aktívnych oblastiach vznikajú, môžu trvať dlhý čas i po rozpade aktívnej oblasti. Zvýšené ultrafialové a röntgenové žiarenie aj zvýšený tok častíc z aktívnych oblastí ovplyvňujú medziplanetárne prostredie i procesy v zemskej atmosfére.
Akumulácia slnečnej energie

Akumulácia slnečnej energie je zhromažďovanie slnečnej energie pomocou zberačov (zväčša v tepelnej forme) v zásobníkoch. Najjednoduchšia je akumulácia horúcej pracovnej kvapaliny obyčajne vo veľkých blokoch štrku, dobre izolovaných od okolia. Pracovnou látkou je horúci vzduch prefukovaný blokmi štrku, ktorý má veľkú tepelnú kapacitu. Z týchto blokov sa môže následne teplo spätne odoberať. Väčšiu kapacitu má zásobník s kryštalickým síranom sodným. Chemická štruktúra tejto zlúčeniny sa pri zohrievaní mení, pričom sa spotrebuje veľké množstvo tepla. Pri opačnom procese sa potom teplo/energia uvoľňuje do okolia.
Anomalistická obežná doba

Anomalistická obežná doba je obežná doba medzi dvoma po sebe nasledujúcimi prechodmi telesa (Zeme, Mesiaca) pericentrom (perihéliom, perigeom) dráhy. Pri posune priamky apsíd v smere obežného pohybu telesa je anomalistická obežná doba obyčajne dlhšia ako siderická obežná doba (anomalistický mesiac, anomalistický rok).
Apertúrová syntéza

Apertúrová syntéza je rádioastronomická metóda pozorovania, pri ktorej sa dosahuje zvýšená smerová citlivosť využitím veľkého počtu malých parabolických rádioteleskopov namiesto jedného veľkého. Rozličnou kombináciou spojení jednotlivých článkov nepohyblivej siete rádioteleskopov a využitím pohybu Zeme, prípadne aj premiesťovaním rádioteleskopov sa pomocou interferencie dosahuje vysoká rozlišovacia schopnosť (interferometer).
Najväčší systém rádioteleskopov pre apertúrovú syntézu je v Cambridge. Má dĺžku 5 km a navrhol ho M. Ryle, iniciátor metódy apertúrovej syntézy.
Apex (astronómia)

Apex je bod, do ktorého smeruje vektor okamžitej rýchlosti telesa na obežnej dráhe. Apex Slnka je bod, kam smeruje relatívny pohyb Slnka vzhľadom na blízke hviezdne okolie, t. j. smer pekuliárneho pohybu Slnka. Apex Slnka závisí od výberu hviezd, ku ktorým sa relatívny pohyb určuje. Apex Slnka určený štatisticky vzhľadom na hviezdy jasnejšie ako 12m leží v súhvezdí Herkules. Jeho súradnice sú α = 18h 04min, δ = +30°. Bod v protismere apexu sa nazýva antapex, v prípade Slnka antapex Slnka.
Argelanderova metóda

Argelanderova metóda je metóda vizuálneho odhadu jasnosti premennej hviezdy. Na odhad sa používajú porovnávacie hviezdy z okolia premennej hviezdy so známou hviezdnou veľkosťou, z ktorých jedna je jasnejšia a druhá slabšia ako premenná hviezda. Každý pozorovateľ delí interval jasností porovnávacích hviezd individuálne na odhadové stupne. V danom čase sa určí okamžitá jasnosť premennej hviezdy tak, že sa odhadne, o koľko odhadových stupňov je jasnejšia ako slabšia porovnávacia hviezda a slabšia ako jasnejšia porovnávacia hviezda. Na základe známych hviezdnych veľkostí porovnávacích hviezd možno v každom čase pozorovania určiť hviezdnu veľkosť premennej hviezdy. Obdobou Argelanderovej metódy je Pogsonova metóda.
Pogsonova metóda

Pogsonova metóda je metóda vizuálneho odhadu jasnosti premennej hviezdy. Kým pri Argelanderovej metóde si pozorovateľ zvolí počet odhadových stupňov medzi dvoma porovnávacími hviezdami individuálne, pri Pogsonovej metóde odhadové stupne zodpovedajú desatine hviezdnej veľkosti. Napríklad interval medzi hviezdnou veľkosťou prvej porovnávacej hviezdy 5,2 a druhej porovnávacej hviezdy 6,0 sa rozdelí na 8 odhadových stupňov. Pre ľubovolný čas pozorovania sa určí hviezdna veľkosť premennej hviezdy podľa počtu odhadových stupňov vzhľadom na jasnejšiu a slabšiu porovnávaciu hviezdu.
Fotometria (astronómia)

Fotometria je meranie množstva dopadajúceho svetla pomocou fotometra. Prijímačom svetla môže byť ľudské oko, fotografická doska alebo fotoelektrický fotometer.
Metóda vizuálnej fotometrie spočíva vo vizuálnom porovnávaní jasnosti skúmanej a porovnávacej hviezdy so známou jasnosťou (Argelanderova metóda, Pogsonova metóda). Namiesto porovnávacej hviezdy možno použiť umelý zdroj (umelá hviezda); svetlo porovnávacieho zdroja sa merateľným spôsobom zoslabuje, kým sa jasnosť obidvoch hviezd nevyrovná. Na zos1abovanie svetla možno použiť napr. fotometrický klin.
Metóda fotografickej fotometrie spočíva vo vyfotografovaní hviezdneho poľa a v meraní hustoty sčernania fotografickej emulzie v miestach, kde sú naexponované hviezdy, alebo v premeraní naexponovaných kotúčikov hviezd.
Najprogresívnejšia je fotoelektrická fotometria. Každý fotometer je citlivý na určitú oblasť vlnových dĺžok; v tejto oblasti možno vymedziť filtrom užšiu oblasť vlnových dĺžok, v ktorých treba zistiť hviezdnu veľkosť (farebný systém). Meraním hviezdnych veľkostí v rôznych oblastiach spektra sa zaoberá viacfarebná fotometria, meraním celkového množstva energie, ktoré zdroj vyžiari, absolútna fotometria, meraním rozloženia intenzity žiarenia v rôznych vlnových dĺžkach sa zaoberá spektrálna fotometria.
Fotoelektrická fotometria

Fotoelektrická fotometria je metóda merania množstva dopadajúceho svetla pomocou fotoelektrického fotometra. 
Detektorom je fotonásobič umiestený v ohnisku ďalekohľadu. Je to zdokonalený fotočlánok, ktorý mení dopadajúce žiarenie na elektrický prúd. Elektróny uvoľnené z katódy dopadajúcim svet1om prechádzajú sadou pomocných elektród, takže výsledný elektrický prúd je zosilnený až o 10 rádov. Tento prúd je úmerný množstvu dopadajúceho žiarenia. Katóda fotonásobiča emituje určitý počet elektrónov aj vtedy, keď na ňu nedopadá svetlo. Tento temný prúd možno znížiť chladením fotonásobiča.
Fotoelektrická fotometria, ktorá je najpresnejšou fotometrickou metódou, umožňuje určovať jasnosť hviezd s presnosťou až na 0,005 magnitúdy. Fotoelektrická fotometria má aj vysokú časovú rozlišovaciu schopnosť, preto je veľmi vhodná na výskum premenných hviezd. Merať jasnosť tej istej hviezdy súčasne vo viacerých spektrálnych oblastiach umožňuje viackanálový fotometer.
Fotočlánok

Fotočlánok je zariadenie, v ktorom sa premieňa svetelný tok žiarenia na fotoelektrický prúd (fotoelektrický jav). Intenzita prúdu je úmerná množstvu dopadajúceho svetla. Dokonalejším zariadením je fotonásobič.
Fosforescencia

Fosforescencia je luminiscencia, ktorá na rozdiel od fluorescencie trvá dlhšie i po dokončení excitácie (nad 10-8 s, niekedy až niekoľko dní). Pri fosforescencii sa vzbudené atómy alebo molekuly dostanú najskôr nežiarivým prechodom do nestabilného energetického stavu, v ktorom môžu zotrvať niekoľko hodín až dní, a po získaní ďalšej energie prejdú do normálneho vzbudeného a z neho priamo do základného energetického stavu.
Drevoryt

Drevoryt alebo xylografia je jednak synonymum pre drevorytectvo, teda umeleckú grafickú techniku tlače z výšky vyvinutú v roku 1771 Thomas Bewickom, jednak tlačová platňa na takúto tlač, a jednak odtlačok zhotovený takouto tlačou. Od drevorezu sa odlišuje bohatšou modeláciou a stieňovaním.
Fotometrická paralaxa

Fotometrická paralaxa je paralaxa, ktorej zodpovedá vzdialenosť hviezdy r, určená na základe modulu vzdialenosti zo známej zdanlivej (m) a absolútnej jasnosti hviezdy (M):
Ak je medzi hviezdou a pozorovateľom medzihviezdne absorpčné prostredie (medzihviezdna absorpcia), treba zdanlivú jasnosť opraviť o hodnotu absorpcie podľa vzťahu log r = 0,2 (m - M - a . r + 5), kde a je absorpčný koeficient vyjadrený v magnitúdach na 1 pc. Spoľahlivosť určenia fotometrickej paralaxy závisí od určenia absolútnej jasnosti a absorpčného koeficientu (vzdialenosti vo vesmíre).
Modul vzdialenosti

Modul vzdialenosti je rozdiel medzi zdanlivou m a absolútnou M jasnosťou (m-M), ktorý je mierou vzdialenosti danej hviezdy. Určuje sa vzťahom m - M = 5 log r - 5, kde r je vzdialenosť hviezdy vyjadrená v parsekoch. Zmena modulu vzdialenosti o 5m znamená zmenu vzdialenosti o 10-násobok. Vzdialenosť má pre rôzne hodnoty modulu vzdialenbosti tieto hodnoty:
Magnetická hviezda

Magnetická hviezda je hviezda, ktorá má také silné magnetické pole (nad 0,02 T), že sa dá nepochybne zistiť z rozštiepenia jej spektrálnych čiar na základe Zeemanovho javu. Dosiaľ sa zistilo asi 200 magnetických hviezd zväčša spektrálneho typu A, medzi nimi najmä pekuliárne Ap hviezdy s anomálnym chemickým zložením atmosféry. Magnetické pole všetkých magnetických hviezd je premenné s periódami 7-10 d. Najsilnejšie magnetické pole má magnetická hviezda HD 215441 (3,44 T). Typická magnetická premenná hviezda (pulzujúca premenná hviezda) je 53 Cam (+0,37 až -0,54 T).
Pohybová hviezdokopa

Pohybová hviezdokopa je osobitný typ otvorenej hviezdokopy, ktorý je k Zemi tak blízko, že na oblohe zaberá väčšiu plochu a jej hviezdy sa pohybujú smerom k spoločnému bodu na oblohe (k vertexu). Ich zdanlivý pohyb smerom k vertexu je vyvolaný perspektívnym zbiehaním rovnobežných dráh hviezd pohybovej hviezdokopy Táto skutoč­nosť sa využíva na presné určenie vzdialenosti pohybových hviezdokôp (vzdialenosti vo vesmíre). Najznámejšie pohybové hviezdokopy sú Hyády (vzdialenosť 145 ly), Scorpio-Centaurus (72 ly) a Ursa Maior (alebo Collinder 285, vzdialenosť 330 ly), ktorá obsahuje približne 100 hviezd rozložených po celej oblohe; jej centrum tvoria jasné hviezdy Veľkého voza.
Pointačný ďalekohľad

Pointačný ďalekohľad alebo pointer je menší vizuálny refraktor paralelne pripevnený k hlavnému ďalekohľadu (astrograf), ktorý vedie pri fotografovaní. Môže byť naň pripevnená aj súbor fotografických komôr.
Chronograf

Chronograf je prístroj na zaznamenávanie presných časových údajov. Pri starších chronografoch sa na pásku s rovnomerným pohybom zaznamenávali sekundové značky z presných hodín súčasne s nameranými časovými okamihmi pozorovaných úkazov (napr. zákryty, prechody a pod). Z relatívnej polohy medzi sekundovými značkami sa odčítajú potrebné presné časové údaje. Moderné chronografy zaznamenávajú tieto časové údaje meraní priamo na pásku.
Porovnávacia hviezda

Porovnávacia hviezda je hviezda, ktorá slúži pri pozorova­niach ako porovnávací objekt na relatívne určenie hodnôt iného objektu, napríklad polohy, jasnosti a pod. (mapa okolia premennej hviezdy).
Chronometer

Chronometer sú veľmi presné prenosné hodiny. Zotrvačníkový regulátor chronometra z kovovej obruče (takzvaný "nepokoj") kmitá okolo zvislej osi, ktorú poháňa špirálovitá pružina. Na rozdiel od kyvadla pohyb chronometra nezávisí od zemskej príťažlivosti. Pred tepelnými zmenami (rozťažnosťou kovu zotrvačníka, zmenou dĺžky pružiny, a tým aj pružnosti) sa chráni vhodnou voľbou materiálu a konštrukciou. Chronometer sa upevňuje do Cardanovho závesu, aby si pri rôznych polohách podložky stále zachoval horizontálnu polohu. Priemerná denná variácia chodu dobrého chronometra je ±0,1 s. Chronometer sa používa pri astronomických pozorovaniach alebo pri navigácii. V poslednom čase sa používajú veľmi presné chronometre s kremenným regulátorom. Prvý exemplár tohto prístroja vyvinul anglický hodinár John Harrison v roku 1761.
Pomenovanie chronometer sa v dnešnej dobe smie používať iba pre mechanické časomerné strojčeky, ktoré sú skúšané a zodpovedajú švajčiarskemu certifikátu, jeho štandardu precíznosti výroby a presnosti merania COSC (Contrôle Officiel Suisse des Chronomètres).
Námorný chronometer bol podstatnou zložkou prístrojovej navigačnej výbavy, 250 rokov v námorníctve a neskôr aj v leteckej navigácii. V druhej polovici 20. storočia ho vytlačilo používanie satelitnej navigácie.
Porovnávacie spektrum

Porovnávacie spektrum je laboratórne získané čiarové spektrum železa alebo plynu so známymi polohami spektrálnych čiar, exponované na spektrograme na obidvoch stranách spektra skúmaného objektu. Používa sa na identifikáciu čiar skúmaného spektra.
Prachový oblak Zeme

Prachový oblak Zeme je drobný meteorický prach obiehajúci spolu so Zemou okolo Slnka a utvárajúci okolo Zeme prostredie so zvýšenou hustotou v porovna­ní s medziplanetárnym prostredím. Pri niektorých meraniach prostredníctvom družíc sa zistila deformácia tohto pra­chového oblaku vo forme pretiahnutého tvaru smerom od Slnka (chvost Zeme).
Praslnko

Praslnko je prvotné štádium vo vývoji Slnka zodpoveda­júce obdobiu od utvorenia jeho zárodku zo slnečnej prahmloviny po jeho prvé termonukleárne reakcie.
Pravé Slnko

Pravé Slnko je myslený bod totožný so stredom pozorovaného slnečného kotúča.
Preloženie ďalekohľadu

Preloženie ďalekohľadu môže byť:
Preťaženie (tiažové zrýchlenie)

Preťaženie je silové pôsobenie na teleso alebo organizmus, ktoré je väčšie ako tiaž. Vzniká pri zrýchlenom pohybe telesa, napríklad pri štarte rakety, alebo pri pristávaní kozmickej lode na Zemi. Miera preťaženia sa vyjadruje v násobkoch zemskej tiaže a označuje sa písmenom g. Účinky preťaženia na živý organizmus sa skúmajú na centrifúgach.
Ak je ťah motoru štartujúcej rakety konštantný, zrýchlenie a teda aj preťaženie je prirodzeným dôsledkom toho, že raketa spaľovaním svojho paliva stráca svoju hmotnosť. Pri pristávaní je zase preťaženie dôsledkom straty rýchlosti trením o molekuly vzduchu. Pri štartoch rakiet s posádkou vzniká na niekoľko sekúnd preťaženie až 6 g, pri pristávaní po balistickej dráhe až 10 g (kozmonautika).
Hlavné fyziologické dôsledky preťaženia na ľudský (ale aj iný živý organizmus) sú sťaženie pohybov tela a nepriaznivé prelievanie krvi. Niektoré časti tela sa prekrvujú, iné naopak odkrvujú. Prílišné odkrvenie mozgu spôsobí najprv dočasnú stratu videnia, potom bezvedomie až smrť. Preto je nežiaduce, aby pri pilotovaných kozmických letoch nastávalo prílišné preťaženie. Dlhodobé preťaženie pri štarte letu s ľudskou posádkou nesmie prekročiť 6 – 8 g. Pri nepilotovaných letoch je táto hranica 10 – 12 g, pri väčších zrýchleniach by totiž už mohlo dôjsť k poškodeniu a deformáciám nákladu. Tomu je prispôsobená aj dráha, orientácia a ťah motorov nosnej rakety či kozmickej lode.
Odolnosť ľudského organizmu voči preťaženiu môže ovplyvniť aj dobrá fyzická kondícia, vhodná poloha kozmonauta v lodi, dĺžka jeho predchádzajúceho pobytu v stave beztiaže, rýchlosť narastania preťaženia, okolitá teplota a obsah kyslíka v kabíne lode. Pri stredne veľkom preťažení (niekoľko g) sa ľudské telo na preťaženie adaptuje a asi po 10 sekundách jeho odolnosť vzrastá.
Najlepšie človek znáša preťaženie v smere hruď – chrbát, kde je schopný vydržať niekoľko desiatok sekúnd 15 až 20 g. Najmenšiu odolnosť má človek proti preťaženiu pôsobiacemu v smere nohy – hlava (tzv. "negatívne preťaženie"), pretože nastáva poškodenie ciev v mozgu. Všeobecne platí, čím kratšie preťaženie pôsobí, tým väčšie hodnoty preťaženia je ľudský organizmus schopný znášať. Na krátky časový okamih trvajúci len 0,1 sekundy vydrží ľudské telo preťaženie až 83 g. Naopak pri dlhšom, rádovo tisíce sekúnd trvajúcom preťažení znesie ľudský organizmus len približne 2 g a aj to len v optimálnej polohe.
Prstencová rovina

Prstencová rovina je rovinná plocha vnútri veľkých kráterov na Mesiaci, ohraničená valom prstencového tvaru.
Užitočné zaťaženie (kozmonautika)

Užitočné zaťaženie je zaťaženie rakety vyjadrené hmotnosťou telesa (družice, prístrojov a pod. okrem vlastnej konštrukcie rakety), ktoré je raketa schopná vyniesť na obežnú dráhu okolo Zeme, resp. na zvolenú dráhu.
Valová rovina

Valová rovina je rovinná plocha vnútri veľkých kráterov, ohraničená vysokými valmi pohorí s príkrym vnútorným svahom (napríklad v kráteroch Clavius, Ptolemaios, Alphonsus) na Mesiaci.
Preťaženie

Preťaženie môže byť:
Viackanálový fotometer

Viackanálový fotometer je prístroj na meranie jasnosti hviezdy súčasne vo viacerých spektrálnych oblastiach. Svetlo hviezdy sa rozloží pomocou mriežky na spektrum. Detektory (fotoelektrická fotometria) zachytávajú svetlo hviezdy v požadovaných oblastiach vlnových dĺžok (farebný systém). Pri jednokanálovom fotometri sa vymedzujú spektrálne oblasti filtrami (fotometria).
Voroncovov-Veľaminovov kvintet

Voroncovov-Veľaminovov kvintet je tesná skupina 5 silno interagujúcich galaxií VV 116 v súhvezdí Hydra. Na rozdiel od mnohých iných hniezd galaxií jej galaxie majú veľmi zhodné radiálne rýchlosti; je jedinou známou tesnou skupinou galaxií, ktorá neprejavuje príznaky nestability.
Synchrotrónové žiarenie

Synchrotrónové žiarenie je netepelné magnetobrzdné žiarenie, ktoré vysielajú nabité častice (elektróny, protóny) pohybujúce sa v magnetickom poli rýchlosťou blízkou rýchlosti svetla.
Príčinou emisie synchrotrónového žiarenia je zrýchlenie častíc, ktoré vzniká zakrivením ich dráhy vplyvom magnetického poľa. Túto emisiu prvý raz pozorovali v synchrotrónoch (z toho odvodený názov žiarenia). Vlnová dĺžka synchrotrónového žiarenia závisí od rýchlosti častice a od intenzity magnetického poľa. Spektrálne rozdelenie intenzity synchrotrónového žiarenia je obyčajne veľmi odlišné od rozdelenia intenzity tepelného žiarenia (pri ktorom platí Planckov zákon). Intenzita synchrotrónového žiarenia so vzrastajúcou vlnovou dĺžkou jednosmerne výrazne stúpa, čím možno synchrotrónové žiarenie odlíšiť od tepelného. Synchrotrónové žiarenie je polarizované priečne na magnetické siločiary. Synchrotrónové žiarenie účinnejšie produkujú elektróny než ťažšie protóny. Elektróny pohybujúce sa v magnetickom poli produ­kujú rádiové žiarenie v slnečných erupciách, v pozostatkoch po výbuchu supernov, v rádiových galaxiách a v kvazaroch. Synchrotrónovým procesom sa vysiela i rtg. žiarenie pozorované v niektorých rtg. zdrojoch. Aj viditeľné svetlo napríklad Krabej hmloviny, zvyšku supernovy je synchrotrónové žiarenie.