burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Lactobacillus delbrueckii subsp. bulgaricus

Lactobacillus delbrueckii subsp. bulgaricus je grampozitívna tyčinkovitá baktéria, ktorá sa používa na výrobu jogurtov. Baktéria metabolizuje mliečny cukor (laktózu) prítomný v mlieku na kyselinu mliečnu (mliečne kvasenie). To vedie k prekysleniu a zahusteniu mlieka. Je definovaný ako baktéria, ktorá vykonáva homofermentatívnu mliečnu fermentáciu, keďže kyselina mliečna je jediný koncový produkt jej sacharidového trávenia. Produkuje takzvanú „ľavostrannú kyselinu mliečnu“. V mliekarňach sa zvyčajne používa v kombinácii s baktériou "Streptococcus salivarius" subsp. "thermophilus", ktorý sa používa ako štartovacia kultúra. Počas fermentácie produkuje acetaldehyd, jednu z hlavných zložiek jogurtovej arómy. Považuje sa aj za probiotikum.
"Lactobacillus delbrueckii" subsp. "bulgaricus" je poddruh "Lactobacillus delbrueckii". Pred rokom 1984 bola baktéria známa ako "Lactobacillus bulgaricus". Názov pochádza z objavu baktérie v bulharskom jogurte. Tento objav niektorí autori pripisujú bulharskému vedcovi Stamenovi Grigorovovi. Nie je však jasné, či v roku 1905 skutočne opísal baktériu, ktorá je dnes známa pod názvom "Lactobacillus delbrueckii" subsp. "bulgaricus". Podľa dnešného chápania bola baktéria prvýkrát opísaná až v roku 1919 Sigurdom Orla-Jensenom pod názvom "Thermobacterium bulgaricum". Bakteriálny kmeň, ktorý v tom čase skúmal a opísal Orla-Jensen, sa nazýva "Lactobacillus delbrueckii" subsp. "bulgaricus" ATCC 11842 je aj dnes stále dostupný na študijné účely. Jeho genóm bol plne sekvenovaný v roku 2006. Poddruh zahŕňa ďalšie bakteriálne kmene, z ktorých niektoré sa už dlho používajú pri priemyselnej výrobe jogurtu. 
Má dlhý a vláknitý tvar. Je nepohyblivá a netvorí spóry. Nie je patogénna. Považuje sa za acidurickú alebo acidofilnú, pretože na účinný rast vyžaduje nízke pH (okolo 5,44,6). Navyše je anaeróbna. Svojím rastom na surových mliečnych výrobkoch, vytvára a udržiava kyslé prostredie (prostredníctvom produkcie kyseliny mliečnej), ktoré potrebuje na to, aby sa jej darilo. Navyše optimálne rastie pri teplotách 40 – 44 °C v anaeróbnych podmienkach. Má komplexné nutričné ​​požiadavky, ktoré sa líšia v závislosti od prostredia. Patria sem sacharidy, nenasýtené mastné kyseliny, aminokyseliny a vitamíny. Rovnako ako u mnohých probiotík, miera, s akou prispievajú k zdraviu ľudí, ktorí ich pravidelne konzumujú v jogurte, nie je zatiaľ definitívne objasnená.
Považuje sa za pivný kontaminant ale pri niektorých štýloch piva vytvára požadovanú kyslosť.
Molière (rozlišovacia stránka)

Molière môže byť:
Pokec (sociálna sieť)

Pokec je slovenský komunitný portál (sociálna sieť) internetového subjektu Azet, spustený v roku 1999. Zakladateľom portálu je Milan Dubec. Ide o najväčšiu a najstaršiu slovenskú internetovú službu na chatovanie.
Vznik.
V roku 1997 bola spustená internetová stránka Zoznamka.sk., ktorá bola v roku 1999 doplnená o možnosť interaktívnej komunikácie prostredníctvom chatu a tak vznikol Pokec.sk. Aj napriek tomu, že na Slovensku už existovali služby tohto typu, Pokec sa svojou inovatívnosťou a rýchlym vývojom prakticky okamžite presadil a stal sa trhovou jednotkou. V roku 2000 sa Zoznamka.sk a Pokec.sk ako lídri v segmente zoznamovania sa a internetového chatu zjednotili pod jednu značku – Azet.sk.
Služby a funkcie.
Pokec začal ako jednoduchý chatovací systém, ktorý sa postupne rozšíril o rôzne funkcie ako vytváranie profilov, posielanie správ a neskôr aj o rôzne komunitné funkcie ako diskusné miestnosti a blogy. V priebehu rokov Pokec pridával nové funkcie ako možnosť zdieľania fotografií, videochat, službu stretko a rôzne iné interaktívne prvky, aby držal krok s modernými trendmi.
Pošta.
Pošta bola nástrojom na posielanie správ medzi používateľmi, ktorý fungoval až do 1. júna 2014, keď bola táto funkcia zlúčená so službou Azetmail.
Rýchla pošta (RP).
Rýchla pošta umožňuje okamžitú výmenu správ medzi dvoma používateľmi. Do roku 2014 podporovala RP iba textové správy a smajlíky, odvtedy aj obrázky.
Miestnosť.
Miestnosť je virtuálne miesto určené na hromadné diskusie alebo na komunikáciu s viacerými používateľmi naraz pre komunikáciu s viacerými ľuďmi. Správy môžu byť adresované všetkým ľuďom v miestnosti alebo konkrétnemu človeku, ale zobrazia sa na ploche pre všetkých. Používatelia v nich môžu viesť hromadné diskusie. Používateľ môže byť naraz aj vo viacerých miestnostiach. Každá miestnosť má špecifickú tému.
Mobilná aplikácia.
Mobilná aplikácia pre Pokec bola prvýkrát predstavená v roku 2010. Vznikla v spolupráci so Sony Ericssonom. Podporovala len mobilné telefóny Sony Ericsson XperiaTM X10, X10 mini a X10 mini pro s operačným systémom Android.
Oficiálna aplikácia Pokec pre operačné systémy Android a iOS prišla až koncom roka 2013. Koncom roka 2015 bola spustená samostatná aplikácia pre službu Miestnosti.
Hromisko

Hromisko je kratší vodný tok v Nízkych Tatrách na území okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Ipoltice s dĺžkou približne 1,9 km a je tokom V. rádu. Preteká územím Národného parku Nízke Tatry.
Priebeh toku.
Potok pramení vo východnej polovici Nízkych Tatier, v centre geomorfologického podcelku Kráľovohoľské Tatry a ich časti Priehyba, na severnom úbočí Zadnej Širokej (), v nadmorskej výške približne 
Hromisko pramení v pásme nesúvislého lesa, pod hrebeňom, vedúcom zo Zadnej hole () na Veľký bok (). Na hornom toku tečie východným smerom a onedlho priberá ľavostranný prítok spod Sedla pod Veľkým bokom a pravostranný zo Zadnej hole. V strednej časti vytvára mierny oblúk na juhovýchod a priberá významnejší ľavostranný prítok z južného úbočia Veľkého boku. Na dolnom mení smer toku opäť na východ a pokračuje k doline Hošková, kde sa v nadmorskej výške cca vlieva ľavostranne do Ipoltice. 
Potok pramení a preteká iba územím obce Východná v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji.
Republic F-105 Thunderchief

Republic F-105 Thunderchief, medzi posádkami všeobecne známy ako „Thud“, bol americký stíhací bombardér, ktorý slúžil vo Vojenskom letectve Spojených štátov v rokoch 1958 až 1984. Dokázal dosiahnuť rýchlosť Mach 2 a počas prvých rokov vietnamskej vojny vykonával väčšinu úderných bombardovacích misií. Je to jediné americké lietadlo, ktoré bolo vyradené z bojov pre vysokú stratovosť. Pôvodne bolo navrhnuté ako jednomiestne lietadlo na jadrový útok. Neskôr bola vyvinutá dvojmiestna verzia Wild Weasel na špecializovanú úlohu potláčania nepriateľskej protivzdušnej obrany ("Suppression of Enemy Air Defenses", "SEAD") proti raketovým zariadeniam zem-vzduch.
Ako pokračovateľ lietadla North American F-100 Super Sabre schopného dosiahnuť rýchlosť Mach 1 bol F-105 tiež vyzbrojený raketami a rotačným kanónom, ale jeho konštrukcia bola prispôsobená na vysokorýchlostný prienik v malých výškach s jednou jadrovou zbraňou vo vnútri. Prvýkrát vzlietol v roku 1955 a do služby vstúpil v roku 1958. Jednomotorový F-105 dokázal uniesť väčší bombový náklad ako niektoré americké ťažké bombardéry z druhej svetovej vojny, napríklad Boeing B-17 Flying Fortress a Consolidated B-24 Liberator. Thunderchief bol jedným z hlavných útočných lietadiel vietnamskej vojny, pričom uskutočnil viac ako 20 000 bojových letov. Z 833 vyrobených lietadiel bolo stratených 382, vrátane 62 operačných (nebojových) strát. Hoci boli F-105 menej obratné ako menšie stíhačky MiG, americké letectvo si pripísalo 27,5 zostrelov nepriateľských lietadiel.
Počas konfliktu bol jednomiestny F-105D hlavným lietadlom, ktoré bombardovalo ťažkými bombami rôzne vojenské ciele. Medzitým sa dvojmiestne varianty F-105F a F-105G Wild Weasel stali prvými špecializovanými platformami SEAD, ktoré bojovali proti raketám zem-vzduch sovietskej výroby S-75 Dvina (v kóde NATO: SA-2 "Guideline"). Dvaja piloti lietadiel Wild Weasel boli vyznamenaní Medailou cti za útoky na severovietnamské raketové stanovištia zem-vzduch, pričom jeden z nich zostrelil v ten istý deň dve stíhačky MiG-17. Nebezpečné misie si často vyžadovali, aby boli „prví na mieste a poslední preč“, potláčali nepriateľskú protivzdušnú obranu, kým úderné lietadlá splnili svoje úlohy a potom opustili oblasť.
Keď Thunderchief vstúpil do služby, bol s hmotnosťou približne 23 000 kg najväčším jednomiestnym jednomotorovým bojovým lietadlom v histórii. Dokázal prekonať rýchlosť zvuku pri hladine mora a vo veľkej výške dosiahnuť rýchlosť Mach 2. F-105 mohol niesť až 6 400 kg bômb a rakiet. Thunderchief bol neskôr ako úderné lietadlo nad Severným Vietnamom nahradený typmi McDonnell Douglas F-4 Phantom II a General Dynamics F-111 Aardvark. Varianty F-105 „Wild Weasel“ však zostali v službe až do začiatku roka 1984, kedy ich nahradil špecializovaný F-4G „Wild Weasel V“.
HRT 3

HRT 3 – HTV 3 je tretí kanál Chorvátskej rádiotelevízie. Vysiela hlavne kultúrne programy ale aj filmy, reprízy seriálov a dokumenty
História.
Vysielať začala 1.marca 1991 a dňa 16. septembra došlo k výpadku keď bol pri nálete poškodený jej hlavný vysielač, televízna veža Sljeme. Dňa 7. novembra 1994 sa kanál vrátil do vysielania, tentoraz ako HRT 3. Kanál bol opäť vypnutý 28. marca 2004 kvôli s odštátnením jeho frekvencie a ponúknutý na prenájom vo verejnom výberovom konaní ( odvtedy ho používa RTL Televizija ). 
Kanál bol neskôr obnovený dňa 13. septembra 2012, ale s novým dôrazom na vzdelávacie a dokumentárne materiály a vysielanie klasických filmov a seriálov s občasným uvedením umeleckých a nezávislých filmov.
Pekinská konvencia

Pekinská konvencia alebo prvá Pekingská konvencia (, )) z roku 1860 je súbor troch zmlúv uzavretých medzi Čínou (ríšou Čching) na jednej strane a Spojeným kráľovstvom, Francúzskom a Ruskom na druhej strane. Je jednou z takzvaných "nerovných zmlúv".
Pozadie.
V októbri 1860 kulminovala druhá ópiová vojna, keď britská a francúzska armáda vtrhli do Zakázaného mesta v Pekingu. Po rozhodujúcej porážke čchingských vojsk bol knieža Kung nútený v mene čchingskej vlády podpísať dve zmluvy s lordom Elginom a barónom Grosom, ktorí reprezentovali Spojené kráľovstvo a Francúzsko.
Pôvodným plánom Britov a Francúzov bolo vypáliť Zakázané mesto ako trest za zlé zaobchádzanie s anglo-francúzskymi zajatcami zo strany Čchingov. Pretože by to mohlo ohroziť podpísanie zmluvy, plán sa zmenil na vypálenie Starého letného paláca a Letného paláca. Zmluvy s Francúzskom a Britániou boli podpísané 24. októbra 1860 v budove ministerstva obradov, južne od Zakázaného mesta.
Rusko sa nezúčastnilo britsko-francúzskej vojny proti čchingskej Číne a ruskí zástupcovia preto pôsobili pri rokovaniach v Tiencine roku 1858 ako prostredníci medzi Čchingmi a Britmi/Francúzmi. Ruskému vyslancovi grófovi Nikolajovi Ignatievovi, ktorý mal za úlohu zabezpečiť ratifikáciu čchingsko-ruských dohôd z roku 1858 uzavretých v Ajgune (Ajgunská zmluva) a Tiencine, sa roku 1860 opäť podarilo zaujať pozíciu prostredníka medzi Západom a čchingskou vládou a zároveň vzbudiť na čchingskej strane dojem, že západné štáty podporujú ruské požiadavky. Knieža Kung s ním preto 14. novembra 1860 podpísal čchingsko-ruskú zmluvu.
Obsah zmlúv.
Podľa britsko-čchingskej zmluvy ratifikoval čchingský cisár Sien-feng Tiencinskú zmluvu z roku 1858, pričom sa kontribúcia stanovená tiencinskou zmluvou zdvojnásobila na 8 miliónov liangov. Tiencin bol zaradený medzi otvorené prístavy a územie Hongkongu prenajaté Britmi v marci 1860 (polostrov Kowloon) bolo Britom trvalo odstúpené. (V Druhej pekinskej konvencii v roku 1898 si Briti ku ostrovu Hongkongu a Kowloonu na 99 rokov prenajali aj Nové teritória.)
Zmluva s Francúzskom dávala Francúzsku rovnakú kontribúciu ako si vymohli Briti a stanovovala, že náboženské a charitatívne stavby zabavené kresťanom budú vrátené ich majiteľom prostredníctvom francúzskeho zástupcu.
Zmluva s Ruskom postúpila Rusku celú oblasť medzi Japonským morom a Amurom, na juhu ohraničenú riekou Tuman a na východe riekami Ussuri a Sungari (to znamená celý dnešný Prímorský kraj a juhovýchodná časť Chabarovského kraja), dala čchingským poddaným právo zostať na odstúpených územiach pod vládou Ruska, povolila bezcolný obchod pozdĺž celej rusko-mandžuskej hranice, povolila obchod aj v Kašgare, Ili a Tarbagataji a otvorenie ruských konzulátov v Urge a Kašgare.
Katakomby (rozlišovacia stránka)

Katakomby môžu byť:
HRT 4

HRT 4 – HTV 4 je štvrtý kanál Chorvátskej rádiotelevízie, ktorý sa zameriava na spravodajstvo.
Veľká cena Azerbajdžanu 2024

Veľká cena Azerbajdžanu 2024 (angl. Formula 1 Qatar Airways Azerbaijan Grand Prix 2024), ktorá sa uskutočnila 15. septembra 2024 na okruhu Baku City Circuit v hlavnom meste Azerbajdžanu Baku. Preteky boli sedemnástimi pretekmi v poradí v sezóne 2024 šampionátu Formuly 1.
Kvalifikácia.
Kvalifikácia sa uskutočnila 14. septembra 2024 v 16:00 miestneho času ().
Poznámky:
Preteky.
Preteky sa uskutočnili 15. septembra 2024 v 15:00 miestneho času ().
Angela White

Angela Gabrielle White je austrálska herečka a režisérka pornografických filmov . Bola uvedená do Siene slávy AVN a Siene slávy XRCO a v roku 2020 sa stala prvou trojnásobnou víťazkou AVN za interpretku roka.
Vzdelávanie.
Vyštudovala University of Melbourne v roku 2010 v odbore Genderové štúdia. Tam skúmala skúsenosti žien v austrálskom pornografickom priemysle. 
V roku 2014 si povedala, že by sa chcela vrátiť na univerzitu, dokončiť si doktorandské štúdium a rozšíriť štúdium o širší prierez interpretov. 
Pornografická kariéra.
Angela začala svoju kariéru v odvetví pre dospelých v roku 2003 prostredníctvom modelovania pre dospelých vo veku 18 rokov.
"XBIZ" nazval Angelu „najznámejšou umelkyňou pre dospelých v Austrálii“.
V októbri 2014 Angela podpísal distribučnú zmluvu s Girlfriends Films na vydanie filmov. V tom istom mesiaci Fleshlight, výrobcovia mužského masturbačného nástroja, nazvali White ich najnovšie Fleshlight Girl. Je prvou Austrálčankou, ktorá dostala meno Fleshlight Girl.
V septembri 2016 v rozhovore pre "XBIZ" Angela povedala, že sa presťahovala do Spojených štátov a podpísala zmluvu so Spiegler Girls, aby natáčala pre spoločnosti ako Brazzers, Naughty America a Jules Jordan .
V januári 2018 Angela spolu s komikom Ariesom Spearsom a hviezdou webovej kamery Harli Lotts hostil 35. ročník AVN Awards Show v Las Vegas v Nevade.
V októbri 2021 Angela podpísal exkluzívnu zmluvu s Brazzers. Producent Brazzers Ryan Hogan vtedy povedal, že Angela predstavoval "absolútny vrchol profesionality a hviezdy v našom odvetví. Angelu White pozná každý."
V júli 2022 Brazzers vydali „Sexually Rated Programming“, krátky film s Whiteom v hlavnej úlohe „zasadený do dystopického sveta, ktorý vidí Angelu, ako oslobodzuje submisívnu spoločnosť vymytú mozgy antierotickou propagandou“. Scéna obsahuje fúkanie.
Autoestrada A10

Diaľnica A10 alebo Ribatejo je portugalská diaľnica, ktorá spája Alvercu so Samora Correira a spája región lisabonskej metropolitnej oblasti s podregiónom Lezíria do Tagus, patriacim do regiónu Západ a údolie Tagus, s celkovou dĺžkou 39,8 km.
A10 spája A9 (CREL) v Bucelas, A1 v Carregade a A13/IC3 v Benavente.
Posledný úsek tejto diaľnice (most Lezíria) bol slávnostne otvorený 8. júla 2007. Tento most preklenuje asi 12 kilometrov mostov a viaduktov a prechádza cez sviežu krajinu močiarov Ribatejo.
Jeho záver umožnil tým, ktorí cestujú cestnou dopravou medzi severom a juhom Portugalska a naopak, nemuseli prechádzať cez lisabonskú dopravu, čím sa skrátili vzdialenosti.
Doprava.
Diaľnica A10 má priemernú dennú premávku (MTD) okolo šesťtisíc vozidiel. Táto diaľnica má tri jazdné pruhy v každom smere, čo by sa malo stať len vtedy, ak OMT prekročí 35 tisíc vozidiel. Úsek medzi Benavente a A13 predstavuje spravidla hodnoty, ktoré zriedka dosahujú 2 000 vozidiel za deň, čo je 5 % minimálnej hodnoty pre diaľnicu s tromi jazdnými pruhmi
Dohovor o rozšírení územia Hongkongu

Dohovor o rozšírení územia Hongkongu (, ) inak tiež známa ako Druhá pekinská konvencia bola zmluva o prenájme územia, podpísaná medzi ríšou Čching a Spojeným kráľovstvom v Pekingu 9. júna 1898. Spojené kráľovstvo si prostredníctvom tejto zmluvy bezplatne prenajalo územie Nových teritórií vrátane 235 ostrovov na 99 rokov.
Dejiny.
Pozadie.
Po porážke Číny v prvej čínsko-japonskej vojne (1894-1895), si nemecká vláda vynútila na ríši Čching deväťdesiatdeväťročný prenájom koncesie v zátoke Ťiao-čou pre svoju lodnú čerpaciu stanicu. Tým bolo započaté uzatváranie viacerých podobných nájomných zmlúv s ďalšími európskymi mocnosťami, ako napr.
Prevzatie Hongkongu Britániou.
Ostrov Hongkong a priliehajúci ostrov Ap Lei Chau získalo Spojené kráľovstvo do svojho vlastníctva 29. augusta 1842 uzavretím Nankingskej zmluvy, po výhre v Prvej ópiovej vojne (1839–1842). Polostrov Kowloon Čína odstúpila 18. októbra 1860, po prehre v Druhej ópiovej vojne (1856–1860), Prvou pekinskou konvenciou. A územie Nových teritórií prenajala Čína Británii v 1898. V roku 1984 sa Británia zmluvne zaviazala, že po vypršaní zmluvy o prenájme, vráti celý Hongkong Číne. Tak sa aj stalo o polnoci 30. júna 1997, kedy zanikla korunná kolónia Britský Hongkong.
Podmienky zmluvy.
Podľa zmluvy boli územia na sever od dnešnej ulice Boundary Street a južne od rieky Sham Chun (Shenzhen), vrátane priliehajúcich ostrovov, prenajaté Spojenému kráľovstvu na 99 rokov bez Čínskeho nároku na nájomné. Z tohto územia bolo vyňaté Kowloonske opevnené mesto, nachádzajúce sa uprostred polostrova Kowloon, ktoré zostalo pod správou Číny. Spolu s územím prešlo pod britskú správu 80 tisíc miestnych obyvateľov.
Následky a koniec zmluvy.
Časť pôdy Nových teritórií zostáva nezastavaná a nachádza sa na nej prakticky všetka zostávajúca poľnohospodárska pôda v Hongkongu. Pretože sa mestské štvrte od 50. rokov 20. storočia začali kvôli narastajúcej migrácii z Číny preľudňovať, započal rozvoj satelitných miest v Nových teritóriách a to do takej miery, že v nich teraz žije viac než polovica všetkých obyvateľov Hongkonku. Z tohto dôvodu nebolo možné vrátiť iba prenajatú oblasť Nových teritórií, pretože by došlo k rozdeleniu Hongkongu na dve časti. Číňania tiež začali tlačiť na Britov, aby vrátili Hongkong celý, pretože už neakceptujú tzv nerovné zmluvy, ktoré im boli nanútené koloniánymi mocnosťami.
Skon Paľa Ročku

Skon Paľa Ročku je poviedka napísaná Boženou Slánčíkovou-Timravou v roku 1921.
Krátky príbeh popisuje život jednoduchých ľudí na začiatku dvadsiateho storočia a problémy, s ktorými sa stýkajú. Manželstvo Paľa a Zuzy vykresľuje ako zväzok z veľkej lásky, ktorý však ani zďaleka nie je dokonalý.
Veľká cena Talianska 2024

Veľká cena Talianska 2024 (angl. Formula 1 Pirelli Gran Premio d'Italia 2024), ktorá sa uskutočnila 1. septembra 2024 na pretekárskom okruhu Autodromo Nazionale Monza v meste Monza v Taliansku. Preteky boli šestnástimi pretekmi v poradí v sezóne 2024 šampionátu Formuly 1.
Kvalifikácia.
Kvalifikácia sa uskutočnila 31. augusta 2024 v 16:00 miestneho času ().
Preteky.
Preteky sa uskutočnili 1. septembra 2024 v 15:00 místního času ().
Viktor Gyökeres

Viktor Einar Gyökeres (* 4. jún 1998, Štokholm) je švédsky profesionálny futbalista, ktorý hráva na pozícii útočníka v portugalskom klube Sporting CP. 
Klubová kariéra.
IF Brommapojkarna.
Gyökeres sa vo veku 14 rokov upísal klubu IF Brommapojkarna. Cez mládežnícke tímy sa o dva roky neskôr predstavil medzi seniormi. Svoj debut si odkrútil dňa 8. augusta 2015 pri prehre 1:2 s Östersundom v Superettan(druhá švédska liga). Svoje prvé dva góly strelil 20. augusta pri výhre 3:0 nad Sylvia vo Svenska Cupen.
Brighton &amp; Hove Albion.
Gyökeres prestúpil 1. januára 2018 do anglického tímu Brighton &amp; Hove Albion a začal hrávať s klubom do 23 rokov. 
Svoj debut v Brightone si odkrútil 28. augusta pri prehre 0:1 so Southamptonom v EFL Cupe.
Hosťovanie v St. Pauli.
Gyökeres bol v júli 2019 poslaný na hosťovanie do nemeckého klubu St. Pauli v 2. Bundeslige. Dňa 29. júla debutoval v klube pri remíze 1:1 s Arminia Bielefeld. O dva mesiace neskôr strelil svoj prvý gól v klube pri výhre 2:0 nad SV Sandhausen.
Hosťovanie vo Swansea City.
Dňa 2. októbra 2020 bol Gyökeres poslaný na hosťovanie do Swansea City. Nasledujúci deň debutoval v klube pri výhre 2:1 nad Millwall. Brighton dňa 14. januára 2021 odvolal Gyökeresa z hosťovania.
Coventry City.
Gyökeres bol dňa 15. januára 2021 poslaný na hosťovanie do Coventry City. O štyri dni neskôr debutoval v tíme pri prehre 0:3 s Readingom. Dňa 27. januára strelil svoj prvý gól v klube pri výhre 2:0 nad Sheffield Wednesday.
Dňa 9. júla 2021 sa stal hráčom Coventry City kde podpísal trojročnú zmluvu. V sezóne 2021/22 odohral Gyökeres 45 zápasov v ktorých strelil 17 gólov.
Sporting CP.
Dňa 13. júla 2023 Gyökeres prestúpil do portugalského klubu Sporting CP kde podpísal päťročný kontrakt. Poplatok za prestup bol vo výške 20 miliónov eur. Dňa 12. augusta debutoval v klube pri výhre 3:2 nad Vizelou, pri svojom debute strelil dva góly. Vo svojej prvej sezóne odohral 50 zápasov vo všetkých súťažiach a strelil v nich 43 gólov. Na konci sezóny sa tešil v klube z majstrovského titulu.
Reprezentačná kariéra.
Dňa 8. januára 2019 Gyökeres debutoval v seniorskej reprezentácii Švédska pri prehre 0:1 proti Fínsku. O tri dni neskôr strelil Gyökeres svoj prvý gól pri remíze 2:2 s Islandom.
Dňa 16. novembra 2024 strelil gól pri výhre 2:1 nad Slovenskom čím zabezpečil postup Švédska do B-divízie Ligy národov UEFA.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
1 EFL Championship play-offs
2 Európska liga UEFA
3 Liga majstrov UEFA
4 Supertaça Cândido de Oliveira
Úspechy hráča.
IF Brommapojkarna
Sporting CP
Individuálne
Poľské kráľovstvo (1917 – 1918)

Poľské kráľovstvo bol krátkodobý štát vytvorený Nemeckým cisárstvom a Rakúsko-Uhorskom na územiach bývalého Ruskom riadeného Poľska, čím sa oficiálne stalo 14. januára 1917. Neskôr sa medzi 7. októbrom 1918 a 22. novembrom 1918 pretransformovala na nezávislú Druhú poľskú republiku pričom slávnostný dátum jej založenia je 11. november 1918.
Napriek úplnej závislosti ako klientsky štát napokon po prímerí z 11. novembra 1918 poslúžil proti nemeckým záujmom a stal sa základom formujúcej sa Druhej poľskej republiky, čiže získalo aj územia, ktoré Ústredné veľmoci nikdy neplánovali postúpiť Poľsku, preto zohral kľúčovú rolu pri obnovovaní Poľska.
Zelňačka

Zelňačka alebo zelná polévka je tradičná česká polievka z kyslej kapusty. Je to sýta a výdatná polievka a varí sa vo veľkom množstve variantov Základom je vždy kyslá kapusta (česky zelí) a ďalšia zelenina - cibuľa alebo zemiaky. Na okorenenie sa obvykle používa soľ, korenie, rasca a paprika. Môže sa pridať slanina, klobásy alebo sušené huby. Na konci prípravy je možné polievku doplniť kyslou alebo sladkou smotanou.
História.
"Zelňačka" sa pripravuje v Česku už dlho, pretože medzi základné suroviny českej kuchyne patrí kapusta, cibuľa a zemiaky, preto sa niekedy nazýva "Staročeská Zelňačka". Táto polievka má doteraz významnú úlohu v českej gastronómii a to hlavne v zimnom období.
Príprava.
Príprava polievky je jednoduchá. Zemiaky je dobré uvariť zvlášť, pretože potom nestvrdnú vplyvom kyslosti kapusty.
Nutričné hodnoty.
"Zelňačka" je veľmi zdravá a výživná. Kyslá kapusta je bohatá na vitamíny a minerály a vďaka tomu pôsobí ako elixír zdravia. Nutričná hodnota kyslej kapusty je vďaka procesom mliečneho kvasenia oproti čerstvej kapuste zhruba dvojnásobná. Pri kvasení vznikajú látky a mikroorganizmy prospešné pre črevnú mikroflóru. 
Varianty.
Chuť polievky sa od základného receptu môže líšiť podľa chuti alebo regiónu. Niekedy sa do nej dáva klobása, inokedy napríklad bravčové mäso alebo údené pre silnejšiu chuť. Inokedy sa môže vynechať paprika a pridať smotana atď. Každá rodina má v podstate svoj spôsob prípravy. Polievka má mnoho variácií a vďaka svojej jednoduchosti a výdatnosti je obľúbená napríklad u študentov.
Servírovanie.
Servíruje sa samotná alebo s chlebom. Najlepšie je druhý až tretí deň po príprave. Jej silná chuť pôsobí ako vzpruha.
Oravská župa (Česko-Slovensko)

Oravská župa bola župa v Česko-Slovensku, vytvorená z uhorskej Oravskej župy. Existovala v rokoch 1918 – 1922, mala rozlohu 1 630 km² a jej správnym centrom bol Dolný Kubín.
Historický vývoj.
Po vyhlásení Martinskej deklarácie dňa 30. októbra 1918, ktorou sa Slovensko vyčlenilo z Uhorska a pričlenilo k novo vzniknutému Česko-Slovensku, zostalo slovenské územie dočasne rozdelené na administratívne celky vytvorené Uhorskom. Jedným z týchto celkov bola Oravská župa, ktorá vznikla z pôvodnej uhorskej Oravskej župy. V čele župy stál vládou menovaný župan, ktorý disponoval všetkými právomocami, zatiaľ čo samosprávna funkcia župy bola potlačená. Sídlo župy sa nachádzalo v Dolnom Kubíne a župa existovala do 31. decembra 1922. K 1. januáru 1923 bolo na Slovensku vytvorené nové župné zriadenie, ktoré bolo pôvodne plánované pre celé Česko-Slovensko, no realizované bolo iba na Slovensku. Pri ňom bolo územie Oravy začlenené do Považskej župy,
Geografia.
Oravská župa sa nachádzala na severe stredného Slovenska, v regióne Oravy, v okolí rovnomennej rieky. Na juhu hraničila s Liptovskou župou, na juhozápade s Turčianskou župou a na juhozápade s Trenčianskou župou. Na severe a východe susedilo územie Poľska.
Administratívne členenie.
V roku 1919 sa Oravská župa členila na štyri slúžnovské okresy – Dolný Kubín, Námestovo, Trstená a Oravský Podzámok.
Edoardo Menichelli

Mons. Edoardo kardinál Menichelli (* 14. október 1939, Serripola, Talianske kráľovstvo) je taliansky rímskokatolícky kňaz, biskup, ktorý v rokoch 2004 až 2017 pôsobil ako arcibiskup arcidiecézy Ancona-Osimo.
Pápež František ho 14. februára 2015 povýšil do hodnosti kardinála.
Životopis.
Narodil sa 14. októbra 1939 v Serripole. Teológiu a filozofiu študoval na inštitucionálnych seminároch San Severino Marche a Fano a potom na Pápežskej Lateránskej univerzite v Ríme kde získal licenciát z pastoračnej teológie.
Kňaz.
3. júla 1965 bol vysvätený za kňaza diecézy San Severino Marche. Potom sa stal pomocným pastorom vo farnosti St. Joseph v San Severino Marche a vyučoval náboženstvo na štátnych školách. 30. septembra 1986 po zjednotení diecézy San Severino Marche s arcidiecézou Camerino, bol pridelený do novej arcidiecézy Camerino-San Severino Marche.
V rokoch 1968 až 1991 pôsobil v Rímskej kúrii v Apoštolskej signatúre, potom v rokoch 1992 až 1994 v sekretariáte Kongregácie pre východné cirkvi, kde sa stretol s kardinálom Achille Silvestrinim a stal sa jeho sekretárom.
Biskup.
10. júna 1994 ho pápež Ján Pavol II. vymenoval za arcibiskupa Chieti-Vasto. Za biskupa ho vysvätil 9. júla v Ríme kardinál Achille Silvestrini, spolusvätiteľmi boli arcibiskupi Antony Valentini a Piergiorgio Nesti. V Chieti strávil desať rokov. 8. januára 2004 ho pápež Ján Pavol II. vymenoval za arcibiskupa Ancona-Osimo a 7. marca sa zmocnil arcidiecézy. Bol tajomníkom Výboru pre rodinu Talianskej biskupskej konferencie a viedol výbory pre rodinu, ekumenizmus a pastoráciu voľného času na biskupskej konferencii v Marche.
Dňa 15. októbra 2014, po dosiahnutí svojich 75. narodenín, podal rezignáciu, ako to vyžaduje kánonické právo, ale pápež František predĺžil menovanie o jeden rok.
Kardinál.
4. januára 2015 oznámil, že bude na konzistóriu 14. februára vymenovaný za kardinála. Bol mu pridelený titulárny kostol Sacri Cuori di Gesù e Maria a Tor Fiorenza.
Bol vymenovaný za člena Kongregácie pre východné cirkvi a Pápežskej rady pre pastoráciu zdravotníckych pracovníkov.
Pápež František prijal jeho rezignáciu na funkciu arcibiskupa 14. júla 2017.
Dňa 30. septembra 2017 ho pápež František vymenoval za člena Najvyššieho tribunálu Apoštolskej signatúry.
VOD

VOD môže byť skratka pre:
Madeleine Films

Madeleine Films je francúzska produkčná spoločnosť, ktorú v roku 1951 založil Gilbert de Goldschmidt. V súčasnosti ju vedú producenti Frédéric de Goldschmidt a Virginie Lacombe.
História.
Madeleine Films vyprodukovala od roku 1954 viac ako 40 celovečerných filmov, niekedy v koprodukcii s Parc Film. Spoločnosť prevádzkuje Studio des Dames Augustines, premietaciu miestnosť a poslucháreň zvukových efektov v Neuilly-sur-Seine.
Deväťsil lekársky pravý

Deväťsil lekársky pravý () je poddruh trvácej byliny rodu deväťsil, z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Prirodzene je rozšírený od Európy až po severný Irán. 
Opis.
Deväťsil lekársky pravý je trváca bylina s hrubým, na konci hľuzovitým, nepríjemne páchnucim podzemkom. Byľ je dutá, priama, vysoká 15 až 40 cm. V čase zrelosti plodov vysoká až 130 cm, zelená, často slabo purpurová a pavučinato vlnatá.
Prízemné listy sú stopkaté, spravidla s dutou, valcovitou, hlboko rebrovitou stopkou a do plnej veľkosti dorastajú až po odkvitnutí kvetov, pričom môžu dosiahnuť dĺžku až 100 cm a šírku do 90 cm. Čepeľ je kožovitá, spravidla široko srdcovito okrúhla, na báze široko oblúkovito vykrojená, na okraji nerovnako laločnato zúbkatá, na vrchole spravidla krátko končistá. Je matne zelená, nelesklá, na líci krátko štetinatá, na rube spočiatku sivo plstnatá, neskôr lysavejúca. Byľové listy sú početné, šupinovité, sediace, čepeľ je mäkká, široko kopijovitá.
Súkvetia sú tvorené hustými strapcami úborov, ktoré sa po odkvitnutí ešte viac predĺžia. Úbory samčích rastlín sú krátkostopkaté, obrátene kužeľovité s priemerom do 10 mm, úbory samičích rastlín sú menšie, kužeľovité, s trocha dlhšími stopkami s priemerom do 5 mm, oba s ružovými alebo bielymi rúrkovitými kvetmi. Samčie strapcovité súkvetie tvorí až 55 úborov, samičie môže mať až do 150 úborov. Zákrov je dvojradový až trojradový, fialové zákrovné listene sú podlhovasté až čiarkovité.
Plodmi sú červenohnedé, hranolovité a chlpaté nažky, ktoré sa sa vyvíjajú len zo samičích úborov. Nažky sú dlhé do 3 mm, na vrchole s chocholcom, ktorého lúče v čase zrelosti plodov sú dlhé do 6 mm.
Rozšírenie.
Deväťsil lekársky pravý je rozšírený v celej Európe s centrom v strednej Európe, na severe po Škótsko a strednú časť Škandinávskeho polostrova a Fínsko, na východe siaha až do centrálneho Ruska, na juhu po Sicíliu a zasahuje až po severný Irán.
Na Slovensku sa hojne vyskytuje v celých Karpatoch, v Považskom Inovci, Strážovských vrchoch, Štiavnických vrchoch, Slovenskom raji, Malej Fatre a Veľkej Fatre, Vysokých Tatrách, Beskydách a Bukovských vrchoch. Pravdepodobne úplne chýba na Burde a Podunajskej nížine. Najnižšie zaznamenaný výskyt pochádza z Pavloviec nad Uhom (102 m n. m.) a najvyšší z Veľkej Studenej doliny vo Vysokých Tatrách ( ca 1 700 m n. m.).
Ekológia.
Deväťsil lekársky pravý rastie najčastejšie na vlhkých, na živiny bohatých, ťažkých, často štrkovitých a piesočnatých pôdach, väčšinou na brehoch potokov a riek, v prameniskách, na vlhkých okrajoch lesov od nížin až po horský vegetačný stupeň. Kvitne od marca do mája.
Význam a využitie.
Deväťsil lekársky pravý obsahuje sliz, triesloviny, inulín, minerálne látky a ich soli a farbiva (dextrín). Pre svoje liečivé vlastnosti sa v ľudovom liečiteľstve využíva ako diuretikum, diaforetikum a spazmolytikum. Drogou je usušený koreň a usušené listy.
Snežná

Snežná je kratší vodný tok v Nízkych Tatrách na území okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Ipoltice s dĺžkou približne 2,1 km a je tokom V. rádu. Preteká územím Národného parku Nízke Tatry.
Priebeh toku.
Potok pramení vo východnej polovici Nízkych Tatier, v centre geomorfologického podcelku Kráľovohoľské Tatry a ich časti Priehyba, na juhovýchodnom úbočí Veľkého boku (), v nadmorskej výške približne 
Snežná má pramennú oblasť nad hodnou hranicou lesa, na okraji menšej náhornej plošiny, ktorú pokrýva horská lúka. Na hornom toku preteká pásmom nesúvislého lesa, po celý čas juhovýchodným smerom. Na strednom a dolnom toku tečie prevažne zalesnenou Snežnou dolinou, po celý čas bez významnejších prítokov. Na dolnom toku priberá dvojicu krátkych pravostranných prítokov z úbočia Veľkého boku () a po vtoku do doliny Hošková sa v nadmorskej výške cca vlieva ľavostranne do Ipoltice. 
Potok pramení a preteká iba územím obce Východná v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji.
Liptovská župa (Česko-Slovensko)

Liptovská župa bola župa v Česko-Slovensku, vytvorená z uhorskej Liptovskej župy. Existovala v rokoch 1918 – 1922, mala rozlohu 2 247 km² a jej správnym centrom bol Liptovský Svätý Mikuláš.
Historický vývoj.
Po vyhlásení Martinskej deklarácie dňa 30. októbra 1918, ktorou sa Slovensko vyčlenilo z Uhorska a pričlenilo k novo vzniknutému Česko-Slovensku, zostalo slovenské územie dočasne rozdelené na administratívne celky vytvorené Uhorskom. Jedným z týchto celkov bola aj Liptovská župa, ktorá vznikla z pôvodnej uhorskej Liptovskej župy. V čele župy stál vládou menovaný župan, ktorý disponoval všetkými právomocami, zatiaľ čo samosprávna funkcia župy bola potlačená. Sídlo župy sa nachádzalo v Liptovskom Svätom Mikuláši a župa existovala do 31. decembra 1922. K 1. januáru 1923 bolo na Slovensku vytvorené nové župné zriadenie, ktoré bolo pôvodne plánované pre celé Česko-Slovensko, no realizované bolo iba na Slovensku. Pri ňom bolo územie Liptova začlenené do Podtatranskej župy.
Geografia.
Liptovská župa sa nachádzala na severe stredného Slovenska, v regióne Liptova, v okolí rieky Váh. Na východe hraničila so Spišskou župou, na juhu s Gemersko-malohontskou a Zvolenskou župou, na západe s Turčianskou župou a na severe s Oravskou župou a Poľskom.
Administratívne členenie.
V roku 1919 sa Liptovská župa členila na štyri slúžnovské okresy – Hrádok, Liptovský Svätý Mikuláš, Nemecká Ľupča a Ružomberok. Ružomberok ako mesto so zriadeným magistrátom bolo na úrovni okresu.
Chufuova loď

Chufuova loď je staroegyptské plavidlo objavené v roku 1954 tímom archeológov pod vedením Kamala el-Mallacha. Táto loď bola zahrabaná v piesku neďaleko Veľkej pyramídy v Gíze a predpokladá sa, že bola postavená za vlády faraóna Chufua (25892566 pred Kristom). Je to jedno z najstarších a najzachovalejších plavidiel zo staroveku, ktoré je neuveriteľným príkladom staroegyptského inžinierstva a remeselnej zručnosti.
Objavenie a rekonštrukcia.
V roku 1954 začal egyptský archeológ Kamal el Mallach kopať pod kamennou stenou na južnej strane Veľkej pyramídy. Pod vrstvou zeme zmiešanej s drevenými štiepkami, dreveným uhlím a vápencom odhalil Mallach 40 vápencových blokov položených jeden vedľa druhého. Kamene zakrývali pravouhlú do skaly vytesanú jamu. Keď Mallach urobil do jedného z blokov dieru, uvidel dobre zachované drevené dosky a veslá, pokryté zvyškami rohoží a povrazov stále voňajúce cédrom.
Trvalo ďalších 20 mesiacov, kým sa z jamy podarilo vyzdvihnúť 1 224 samostatných častí lode. Nasledujúcich 14 rokov prebiehali rekonštrukčné práce pod vedením Hag Ahmed Youssef Moustafu.
Konštrukcia.
Loď pozostáva z 1 224 kusov cédrového dreva narezaného na dosky a zostaveného do jedného plavidla skonštruovaného pomocou čapových spojov. Zvyšné kusy lode boli zviazané spletenou trávou Halfah. Pri konštrukcii neboli použité žiadne klince. Chufuova loď meria 43,4 metra na dĺžku a 5,9 metra na šírku, čo z nej robí jedno z najväčších plavidiel staroveku. Loď má dva prístrešky. Väčší z nich s dĺžkou asi 9 m sa nachádza uprostred lode, menší bol na prove, pravdepodobne určený pre kapitána. Loď má desať vesiel, ktoré sú len provizórne pripevnené a vzadu sú dve veľké kormidlá.
Využitie.
Chufuova loď je napodobeninou slnečnej lode, ktorú podľa egyptských legiend používal boh slnka Ra na každodenné brázdenie oblohy. Preto ju zakopali vedľa Veľkej pyramídy v Gíze, aby sa k nej mohol Chufuov duch ľahko dostať a pripojiť sa k Raovi na jeho každodennej ceste. Po zložení lode sa ukázalo, že nemala miesto ani pre plachty, ani pre veslá. To naznačuje, že nebola určená na reálnu plavbu. Napriek tomu sa zdá, že na plochej spodnej strane plavidla je dobové poškodenie, ktoré mohlo vzniknúť pôsobením vody. Z toho vyplýva, že loď mohla byť použitá buď samotným Chufuom na púť k posvätným miestam pozdĺž rieky Níl alebo na prenesenie Chufuovho tela na miesto jeho posledného odpočinku vo Veľkej pyramíde v Gíze. Pohyb lode mohol byť zaezpečený tak, že služobníci ju ťahali lanami z brehu.
Expozícia.
V roku 1982 bola Chufuova loď vystavená verejnosti v špeciálne postavenom múzeu v pyramídovom komplexe v Gíze. Múzeum bolo malým moderným zariadením ležiacim hneď vedľa Veľkej pyramídy. Prvé poschodie múzea previedlo návštevníka vizuálmi, fotografiami a písomnosťami o procese vykopávok a obnovy lode. Priekopa, kde sa našla hlavná loď, bola začlenená do dizajnu prízemia múzea. Aby návštevník videl obnovenú loď, vystúpil po schodoch vedúcich do druhého poschodia.
V auguste 2021 bola loď premiestnená do Veľkého egyptského múzea.
Socha V. I. Lenina v Žiline

31. mája odhalili na Leninovom námestí pred Domom odborov v Žiline pamätník Vladimírovi Iljičovi Leninovi. Sochu odhalil minister kultúry SSR Miroslav Válek a generálny konzul ZSSR M. M. Dejev. Tvorcami diela sú akademický sochár Ján Kulich, laureát Štátnej ceny Klementa Gottwalda a arch. Oto Vrana.
Fumbi

O spoločnosti.
FUMBI NETWORK, skrátene FUMBI, je slovenská krypto-investičná spoločnosť založená v roku 2018, ktorá sa zameriava na poskytovanie služieb v oblasti kryptomien. Hlavným produktom spoločnosti je platforma pre investovanie do kryptomien, ktorá umožňuje používateľom investovať do jednotlivých kryptomien alebo nakupovať portfóliá kryptomien s automatizovanými investičnými stratégiami.
Spoločnosť sa podieľa na rozvoji kryptomenového trhu na Slovensku a v strednej Európe. Jej služby sú dostupné v Česku, Maďarsku a Poľsku. 
Produkt.
FUMBI ponúka viacero investičných produktov. Vyvinula algoritmus na analýzu trhu a optimalizáciu investícií v rámci jedného z portfólií, čím umožňuje používateľom investovať do kryptomien bez podrobného technického porozumenia kryptomenám. 
História.
Spoločnosť FUMBI bola založená v roku 2018 Jurajom Forgácsom na Slovensku s cieľom sprístupniť investovanie do kryptomien širokej verejnosti prostredníctvom používateľsky jednoduchého a bezpečného prístupu.
V roku 2019 spoločnosť spustila prvé kryptomenové portfólio, ktoré používateľom umožňuje investovať do viacerých kryptomien bez nutnosti ich samostatnej správy.
V roku 2020 FUMBI dosiahlo prvých 10 000 registrovaných používateľov. V tom istom roku začala spoločnosť vykonávať pravidelné audity kryptomenových peňaženiek prostredníctvom nezávislej tretej strany s cieľom zvýšiť transparentnosť a dôveryhodnosť platformy. 
V roku 2021 získala spoločnosť investíciu vo výške 1,5 milióna € od slovenských investorov a BaseTech. FUMBI spustilo svoju prvú mobilnú aplikáciu a rozšírilo sa aj na zahraničné trhy, vrátane Česka a Poľska. 
Od roku 2022 pravidelne vzdeláva nových investorov skrz bezplatný podcast na Youtube.
Do roku 2022 spoločnosť evidovala 50 000 aktívnych používateľov, pričom v roku 2024 tento počet prekročil hranicu 140 000 používateľov. 
Ocenenia.
V 13. ročníku súťaže Inovatívny čin roka 2019 pod záštitou Ministerstva hospodárstva SR získala spoločnosť FUMBI v kategórii „Inovácia služby“ druhé miesto. 
Spoločnsoť FUMBI prijala pozvanie Ministerstva Hospodárstva SR a stala sa jednou zo šiestich slovenských spoločností v podnikateľskej delegácii na EXPO 2020 Dubaj. 
V súťaži Deloitte Technology Fast 50 CE 2022 v kategórii „Companies to Watch“ obsadilo FUMBI tretie miesto. 
V roku 2024 bolo ocenené People’s Choice na súťaži Central European Startup Awards (CESA) a stalo sa finalistom súťaže Global Startup Awards, ktorú nakoniec v septembri 2024 vyhralo.
Kanoe z Pesse

Kanoe z Pesse je najstarší známy čln datovaný do obdobia okolo roku 8040 až 7510 pred Kristom. Tento čln predstavuje počiatok stavby lodí v histórii ľudstva. 
Objavenie a rekonštrukcia.
V roku 1955 došlo pri výstavbe diaľnice pri obci Pesse v Holandsku k objavu, ktorý prepísal históriu námornej techniky. Počas stavebných prác na diaľnici A28 odstraňoval operátor bagra rašelinu, pričom narazil na niečo, čo vyzeralo ako kmeň stromu. Veľmi nad tým nepremýšľal, avšak miestny farmár Hendrik Wanders sa rozhodol nález preskúmať. Dostal podozrenie, že vydlabané poleno mohlo byť v minulosti využívané ako kanoe. Preto sa rozhodol vziať nález na univerzitu v Groningene, aby ho odborníci mohli poriadne zanalyzovať. Tí zistili, že poleno bolo v skutočnosti kanoe, pretože malo ploché dno a úzky oblúk. Pomocou rohov bolo vydlabané do kmeňa borovice lesnej. 
Kanoe zostalo neporušené vďaka v rašelinisku, v ktorom absentoval kyslík. Vedci sa rozhodli kanoe vysušiť mrazom, aby tak zabránili jeho rozkladu. Táto technika spočíva v premene molekúl vody prítomných v predmete na ľadové kryštály, ktoré sa potom odparujú vo veľmi suchom vzduchu. Mikroorganizmy tento proces neprežijú a objekt sa zachová veľmi dlho.
Celé roky boli odborníci skeptickí, či išlo skutočne o loď. Preto bolo kanoe v roku 2001 zrekonštruované a otestované. Ukázalo sa, že dokáže bez problémov plávať.
Konštrukcia.
Kanoe z Pesse je dôkazom remeselnej zručnosti prvých ľudí. Je vyrezané z dutého kmeňa borovice lesnej. Meria 298 centimetrov na dĺžku a 44 centimetrov na šírku. Aj keď sa môže zdať v porovnaní s modernými člnmi jednoduché, jeho konštrukcia bola na svoju dobu pozoruhodným počinom. Je to dôkaz vynaliezavosti a zručnosti našich dávnych predkov.
To, čo ho robí kanoe skutočne výnimočným, je jeho odhadovaný vek. Predpokladá sa, že bolo postavená v období raného mezolitu, teda doby lovcov a zberačov. V tomto období ľudia ešte len začali používať ostrejšie a jemnejšie kamenné nástroje.
Využitie.
Okrem svojho veku a remeselného spracovania ponúka kanoe Pesse neoceniteľný pohľad na životy raných ľudí. Jeho existencia naznačuje, že naši predkovia boli nielen schopní prepravy po vodných cestách, ale lode zrejme používali aj na rybolov, prípadne aj na obchod.
Expozícia.
Dnes je kanoe Pesse vzácnym artefaktom uloženým v Drentsovom múzeu v Assene v Holandsku.
Canal+

Canal+ alebo Canal Plus je francúzsky národný súkromný platený televízny kanál zameraný na kinematografiu a šport, ktorý bol založený v roku 1984. Canal+ spoluzaložili André Rousselet a Pierre Lescure.
História.
Spoločnosť bola spustená 4. novembra 1984, čím sa stala prvým francúzskym súkromným plateným kanálom. Od roku 2014 patrí do Société d'Édition de Canal Plus, dcérskej spoločnosti skupiny Vivendi, ktorú ovláda jej hlavný akcionár, skupina Bolloré. V roku 1984 bol pôvodne vysielaný iba analógovými vysielačmi a dostupný prostredníctvom dekodéra a predplatného. ​​Postupne sa okrem toho šíril aj cez satelit a potom sa šíril v káblových sieťach. S digitalizáciou satelitného televízneho vysielania v roku 1996 jej digitálny signál prevzali aj internetoví operátori a distribútori, začiatkom 21. storočia. Platený kanál je dostupný aj na národnej a medzinárodnej úrovni v rôznych formátoch a distribučných metód.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2025 (nižšie divízie)

Nižšie divízie Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2025 pozostávajú zo šiestich turnajov, na ktorých sa zúčastňujú tímy, ktoré sa nekvalifikovali na turnaj Top divízie MS 2025. Turnaje sa hrajú od decembra 2024 do februára 2025.
I. A divízia.
Turnaj I. A divízie MS 2025 sa hral v Blede v Slovinsku od 9. do 15. decembra 2024.
Zápasy.
09.12.2024 ' – ' &lt;br&gt;
09.12.2024 – ' ' &lt;br&gt;
09.12.2024 – ' ' &lt;br&gt;
10.12.2024 ' – ' &lt;br&gt;
10.12.2024 – ' ' &lt;br&gt;
10.12.2024 ' – ' &lt;br&gt;
12.12.2024 ' – ' &lt;br&gt;
12.12.2024 – ' ' &lt;br&gt;
12.12.2024 – p &lt;br&gt;
13.12.2024 ' – ' &lt;br&gt;
13.12.2024 ' – ' &lt;br&gt;
13.12.2024 – ' ' &lt;br&gt;
15.12.2024 ' – ' &lt;br&gt;
15.12.2024 ' – ' &lt;br&gt;
15.12.2024 – ' ' 
III. B divízia.
Turnaj III. B divízie MS 2025 sa hral v Bangkoku v Thajsku od 11. do 14. decembra 2024.
Zápasy.
11.12.2024 ' – ' &lt;br&gt;
11.12.2024 – ' ' &lt;br&gt;
12.12.2024 – p &lt;br&gt;
12.12.2024 ' – ' &lt;br&gt;
14.12.2024 ' – ' &lt;br&gt;
14.12.2024 – ' '
Kamzičník

 
Kamzičník () je rod rastlín, ktorý zastupuje trváce byliny z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Taxonomicky je tento rod súčasťou tribusu "Senecioneae" v podčeľadi astrovaté ("Asteroideae"). Jeho prirodzený areál zahŕňa oblasti od severozápadnej Afriky cez Euráziu až po Himaláje.
Opis.
Rod kamzičník zastupuje trváce byliny bez mliečníc. Podzemok je jednoduchý alebo s výbežkami. Byle sú priame alebo vystúpavé, jednoduché alebo málo rozkonárené.
Listy sú striedavé, jednoduché, čepeľ je najčastejšie vajcovitá až srdcovitá. Prízemné listy sú zvyčajne dlho stopkaté, stredné a horné listy sú sediace s objímavou čepeľou.
Úbory sú veľké, stopkaté, žlté, prevážne jednotlivé. Vonkajšie kvety v úbore sú jazykovité, samičie, jednoradové; vnútorné rúrkovité kvety sú obojpohlavné (terč). Lôžko úboru je vypuklé a nahé (bez plievok). Zákrov je dvojradový alebo trojradový.
Plodmi sú valcovité rebrované nažky. Chlpovitý chocholec je jednoradový alebo dvojradový, lúče chocholca sú jednoduché, pri nažkách jazykovitých kvetov chocholec často chýba.
Rozšírenie.
Rod kamzičník zahŕňa druhy rastúce v Európe, Ázii a severnej Afrike. Za evolučné centrum rodu sa považuje Stredomorie a Predná Ázia. Na Slovensku sa vyskytujú tri pôvodne druhy, ďalšie tri druhy sa pestujú a výnimočne splanievajú.
Našimi horskými druhmi sú kamzičník rakúsky ("Doronicum austriacum") a kamzičník chlpatý ("Doronicum clusii"). V pahorkatinách rastie chránený kamzičník podlhovastolistý ("Doronicum hungaricum"), ktorý je považovaný za ohrozený a je chránený.
Niektoré druhy sa pestujú ako okrasné. Medzi ne patrí kamzičník Columnov ("Doronicum columnae"), pochádzajúci z hôr južnej Európy a tiež kamzičník východný ("Doronicum caucasicum") a kamzičník srdcovitolistý ("Doronicum pardalianches"). 
Druhy.
V rámci rodu eviduje databáza semenných rastlín POWO tieto súčasné druhy a krížence:
Vápenica (prítok Dikule)

Vápenica je vodný tok v Nízkych Tatrách na území okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Dikule s dĺžkou približne 3,5 km a je tokom VI. rádu. Preteká územím Národného parku Nízke Tatry.
Priebeh toku.
Potok pramení vo východnej polovici Nízkych Tatier, v centre geomorfologického podcelku Kráľovohoľské Tatry a ich časti Priehyba, na severovýchodnom úbočí Veľkej Vápenice (), v nadmorskej výške približne 
Vápenica pramení pod hodnou hranicou lesa, v lokalite Kolesová a pokračuje severovýchodným smerom. Kopíruje južné úpätie vrchu Medvedia () a vytvára veľký oblúk, meniac tak smer toku na východ. Priberá najvýznamnejší prítok, pravostranný Klin, pritekajúci Kolesovou dolinou spod sedla Priehybka v hlavnom nízkotatranskom hrebeni. Tu sa tok Vápenice stáča na severovýchod a rovnomennou dolinou pokračuje bez významnejších prítokov do doliny Dikula. Tu sa v nadmorskej výške cca vlieva ľavostranne do Dikuly, prítoku Ipoltice. 
Potok pramení a preteká iba územím obce Východná v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji.
Vyšný Chmelinec

Vyšný Chmelinec môže byť:
Spišská župa (Česko-Slovensko)

Spišská župa bola župa v Česko-Slovensku, vytvorená z uhorskej Spišskej župy. Existovala v rokoch 1918 – 1922, mala rozlohu 3 459 km² a jej správnym centrom bola Levoča.
Historický vývoj.
Po vyhlásení Martinskej deklarácie dňa 30. októbra 1918, ktorou sa Slovensko vyčlenilo z Uhorska a pričlenilo k novo vzniknutému Česko-Slovensku, zostalo slovenské územie dočasne rozdelené na administratívne celky vytvorené Uhorskom. Jedným z týchto celkov bola aj Spišská župa, ktorá vznikla z pôvodnej uhorskej Spišskej župy. V čele župy stál vládou menovaný župan, ktorý disponoval všetkými právomocami, zatiaľ čo samosprávna funkcia župy bola potlačená. Sídlo župy sa nachádzalo v Levoči a župa existovala do 31. decembra 1922. K 1. januáru 1923 bolo na Slovensku vytvorené nové župné zriadenie, ktoré bolo pôvodne plánované pre celé Česko-Slovensko, no realizované bolo iba na Slovensku. Pri ňom bolo územie Spiša začlenené do Podtatranskej župy.
Geografia.
Spišská župa sa nachádzala na severozápade východného Slovenska, v regióne Spiša, v okolí riek Poprad a Hornád. Na západe hraničila s Liptovskou župou, na juhozápade s Gemersko-malohontskou župou, na juhu s Abovsko-turnianskou župou, na východe so Šarišskou župou a na severe s Poľskom.
Administratívne členenie.
V roku 1919 sa Spišská župa členila na osem slúžnovských okresov – Gelnica, Kežmarok, Levoča, Spišská Nová Ves, Spišská Sobota, Spišská Stará Ves, Spišské Podhradie a Stará Ľubovňa a osem miest so zriadeným magistrátom (Poprad, Kežmarok, Spišská Belá, Gelnica, Levoča, Spišská Nová Ves, Spišské Vlachy, Spišské Podhradie), ktoré boli na úrovni okresov.