burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Čabraď (hrad)

Čabraď alebo Litava je hradná zrúcanina nachádzajúca sa pri obci Čabradský Vrbovok uprostred Krupinskej planiny na kopci nad údolím Litavy. Pôvodne sa tento hrad nazýval Litava.
Dejiny.
Postavený bol v 13. storočí v obci Čabradský Vrbovok a prvá písomná zmienka je z roku 1276. Patrí do skupiny stredoslovenských hradov, ktorých účelom bola ochrana ciest vedúcich k banským mestám. V druhej polovici 16. storočia bol dôležitou protitureckou pevnosťou a Turci sa ho niekoľkokrát márne snažili dobyť. Jeho stredoveké jadro sa skladalo z ústrednej veže chránenej štyrmi baštami a z hradného paláca, ktorý stál nad dobre kontrolovaným zalomeným vstupom do horného nádvoria. V polovici 15. storočia bol hrad na krátku dobu aj sídlom Jiskrových vojsk. Roku 1511 sa stal majetkom ostrihomského arcibiskupa Tomáša Bakóca, ktorý ho dal okolo roku 1520 upraviť a prestavať. S opevňovacími prácami a s rozširovaním obytných priestorov sa pokračovalo aj v druhej polovici 16. storočia, a to hlavne na predhradí. Hrad bol v tej dobe vo vlastníctve Pálfiovcov a po nich ho dostal do vlastníctva vojenský veliteľ Ján Krušič, pôvodom z Chorvátska. Roku 1622 získal hrad do držby ďalší vojenský veliteľ P. Kohári. Posledné prestavby v 17. storočí premenili vnútorný hrad na pohodlné panské sídlo. Keď sa v 18. storočí Koháriovci presťahovali do novopostaveného honosného domu vo Svätom Antone, význam hradu rýchlo upadal. Úpadok bol urýchlený tým, že ho i sami majitelia roku 1812 nechali podpáliť, aby tým zabránili obsadeniu hradu lúpežnými rytiermi. Súčasťou hradu je aj sýpka, dostavaná do areálu hradu v 19.storočí. Na posledných kresbách z 19. storočia ju vidno ešte ako funkčnú budovu, dnes spolu s hradom sú už ruinami.
Exteriér.
Hrad je na kopci, ktorý obteká rieka Litava a poskytuje mu tak prirodzenú ochranu. Horný hrad, postavený na pretiahnutom vrchole, tvorila veža, rozľahlé nádvorie s palácovými stavbami a hospodárskymi budovami, ktoré poskytovali dostatok pohodlia a zabezpečovali všetky potreby na bývanie šľachty. Do horného hradu sa vstupovalo na severnej strane cez trojposchodovú podpivničenú bránu pravdepodobne s padacím mostom. Na západnej strane boli bastióny a menšie bašty, ktoré tvorili sústavu obvodového opevnenia, alebo dolného hradu. Ten tvorila na východe aj obytná budova, určená pravdepodobne pre posádku, na juhozápade brána s baštou a na juhu vstupná brána opäť riešená vežou s podlažím nad bránou a predsunutou bránou, ktorú chránili dve mohutné strieľne a padací most.
Zaujímavosti.
Čabradský hradný vrch a jeho okolie je prírodnou rezerváciou s najbohatším výskytom plazov na území Slovenska (žije tu najmä množstvo užoviek).
Ginny Weasleyová

Ginny Weasleyová, celým menom Ginevra Molly Weasleyová, neskôr Potterová, je fiktívna postava z fantasy série o Harry Potterovi. Narodila sa 11. augusta 1981.
Je jedinou dcérou Molly a Artura Weasleyovcov, najmladšia z rodiny. Má šesť bratov: Billa, Charlieho, Percyho, Freda, Georga a Rona.
Charakteristika.
Ginny je krásna, má ohnivo červené dlhé vlasy. 
Je vynikajúca v Odpaľujúcom zaklínadle. Vlastní chumkáča Arnolda, ktorého jej kúpili v obchode jej bratov - Weasleyovské výmysly a vynálezy. Je vynikajúcou hráčkou metlobalu. Na Rokforte bola v Chrabromilskom mužstve na pozícii triafačky a stíhačky. Po ukončení štúdia bola v družstve Holyheadské Harpye na poste stíhačky, no uvedomila si, že rodina je pre ňu dôležitejšia. Pracuje ako športová redaktorka Denného proroka.
Od mala bola zamilovaná do Harryho. Vo filme bola stvárnená, ako keby mala strach sa s ním rozprávať a v jeho prítomnosti bola nervózna. V roku 1992 nastúpila na Rokfort, ktorý v roku 1999 úspešne ukončila. V prvom ročníku ju Tom Riddle zneužil na otvorenie Tajomnej komnaty. V piatom dieli sa zmierila, že s Harrym nikdy nebude a v jeho prítomnosti sa neskôr správala normálne. Bola členkou Dumbledorovej armády. Chodila s Michaelom Cornerom a Deanom Thomasom, neskôr sa rozišli a začala chodiť s Harrym, ktorý si uvedomil, že je do nej zamilovaný. Po smrti Dumbledora sa rozišli, aby Harry mohol zničiť horcruxy. V šiestom ročníku sa zúčastnila bitky o Rokfort. Po smrti Voldemorta sa dali dohromady, zobrali sa a majú tri krásne deti - Jamesa Siriusa, Albusa Severusa a Lily Lunu Potterovcov. Ginny sa stala profesionálnou hráčkou metlobalu, no neskôr, aby sa mohla starať o rodinu, sa stala reportérkou Denného Proroka(písala o metlobale). V prvom filme, nie knihe, kde nie je iba "love interest" ale jedna z najsilnejších, najodvážnejších a najlepších čarodejníc. Vo filme je najskôr veľmi plachá a uteká od všetkého, no ako získava istotu a sebavedomie, badať v nej istú dávku odvahy - jednoducho bude bojovať!
Diviacka Nová Ves (hrádok)

Diviacka Nová Ves je hrádok, ktorý bol prestavaný na kaštieľ. Nachádza sa v obci Diviacka Nová Ves. Postavený bol na začiatku 15. storočia. V roku 1568 bol prestavaný na renesančný kaštieľ.
História.
Postavili ho Diviackovci v rokoch 1380-1401 ako opevnenú gotickú pevnôstku - hrádok, doloženú začiatkom 15. storočia, ktorá tvorí jadro dnešného kaštieľa. Od 16. storočia patrila pevnôstka Rudnayovcom. Gotický objekt v roku 1586 rozšírili a postupne prebudovávali na renesančný štvorkrídlový kaštieľ s ústredným nádvorím, ktorý prešiel viacerými čiastkovými úpravami v 17. a 18. storočí. V roku 1808 napadla a dobyla kaštieľ barónka Splényiová-Ujfalussyová (z rodu Diviackovcov), ktorá z pomsty za prehratý majetkový spor s Rudnayovcami zorganizovala sedliacku vzburu, získanú vďaka sľubmi a pálenkou. V roku 1886 kaštieľ Rudnayovci predali a bol tu zriadený liehovar. Pamiatková úprava sa uskutočnila v 70-tych rokoch minulého storočia podľa projektu arch. J. Šefčíka.
Interiér.
Gotická pevnôstka má zachované pôvodné klenby a krby. Renesančné miestnosti majú sieťové hrebienkové klenby a krížové klenby so štukovými geometrickými a rastlinnými ornamentmi. Zachovalo sa veľa renesančných architektonických detailov. Honosná miestnosť na poschodí má neskorobarokový, bohato riešený štukový interiér s akantovou a rastlinnou ornamentikou.
Exteriér.
Nepravidelný štvorkrídlový pôdorys kaštieľa vznikol postupným rozširovaním a prestavbami budov okolo pôvodného gotického jadra, ktoré sa zachovalo v podobe blokovej poschodovej opevnenej vežovej stavby s nárožným kvádrovaním na fasádach. Na prístavbách sa zachovali renesančné sgrafitá; listové sgrafito niekdajšieho komína je datované 1586. Nárožná stavba pri vstupe mala tri malé okrúhle bašty, ktoré spĺňali funkciu oporných pilierov z čias romantických úprav. Kamenný renesančný vstupný portál mal padací most. Pri barokových úpravách okolo polovice 18. storočia zjednotili budovy nádvoria arkádou.
Zoznam opier

Zoznam opier podľa abecedy.
A.
"Hore"
B.
"Hore"
C.
"Hore"
Č.
"Hore"
D.
"Hore"
E.
"Hore"
F.
"Hore"
G.
"Hore"
H.
"Hore"
CH.
"Hore"
I.
"Hore"
J.
"Hore"
K.
"Hore"
L.
"Hore"
Ľ.
"Hore"
M.
"Hore"
N.
"Hore"
O.
"Hore"
P.
"Hore"
R.
"Hore"
S.
"Hore"
Š.
"Hore"
T.
"Hore"
U.
"Hore"
V.
"Hore"
W.
"Hore"
X.
"Hore"
Y.
"Hore"
Z.
"Hore"
Ž.
"Hore"
Divín (hrad)

Divín (normovaný názov; starší normovaný názov: Divínsky hrad) je gotický hrad - zrúcanina, nachádza sa v obci Divín.
Dejiny.
Niektoré doložené názvy sú: 1329 "Dyun", 1393 castrum "Duyen", 14671469 "castrum Dywyn".
Hrad bol postavený niekedy na prelome 13. a 14. storočia na ochranu cesty do stredoslovenskej banskej oblasti. Po prvýkrát sa spomína v roku 1329. Hrad Divín pravdepodobne postavil niektorý z rodu Lošonciovcov z neďalekého Lučenca. Po neúspešnom sprisahaní proti kráľovi, ktorého sa zúčastnili aj príslušníci rodu Lošonciovcov (Žigmund a Štefan), kráľ Matej Korvín v roku 1469 daroval hrad aj s Divínskym panstvom Michalovi Orságovi. Onedlho ho už vlastnil Ján Nádašdy Ongor a po jeho smrti sa hradu násilne zmocnil Žigmund Balaša. Za vlastníctva Balašovcov bolo roku 1559 vybudované nové predhradie s modernými obrannými prvkami (bastión a dve nárožné bašty). Ani tieto opatrenia však nezabránili, aby ho v roku 1575 po dlhom obliehaní a ohrozovaní nedobyli Turci, ktorí ho okupovali až do roku 1593, kedy ho naspäť dobylo kráľovské vojsko spolu s Bálintom Balašom. Hradu sa stali osudnými lúpežné výčiny jeho majiteľa Imricha Balašu – roku 1679 ho cisárske vojská dobyli a vyhodili do vzduchu.
Poloha.
Na rozhraní Krupinskej planiny a Lučenskej kotliny na nevysokom pahorku priamo nad centrom obce.
Dobrá Niva (hrad)

Dobrá Niva (normovaný názov; iný (a starší normovaný) názov: Dobronivský hrad) je zrúcanina gotického hradu nachádzajúca sa v obci Podzámčok.
Dejiny.
Hrad vznikol asi po mongolskom vpáde v druhej polovici 13. storočia ako strážny objekt pri starej obchodnej ceste južne od Zvolena. V listinách sa spomína až v rokoch 1305/1306. Bol centrom dobronivského kráľovského majetku až do 16. storočia. V 15. storočí (14241486) patril do majetku kráľovien. Hrad bol začiatkom 17. storočia už v takom zlom stave, že sa správa Dobronivského panstva presťahovala do novej budovy, ktorú postavili v podhradí v roku 1609. Na hrade ostala len vojenská posádka. V období renesancie viackrát menil majiteľov, najdlhšie, od roku 1614 do 1804, ho vlastnili Esterháziovci. Od konca 18. storočia pustol a dnes je konzervovanou zrúcaninou.
Exteriér.
Hrad pozostával z dvojposchodového paláca, veže a kamenných hradieb – najznámejšia rytina hradu J. Nypoorta je bohužiaľ iný hrad, ktorý pravdepodobne omylom doplnil na rytinu. Vonkajšie opevnenie bolo zemné. Obranu hlbokých priekop a širokých valov, ktoré sa prstencovito rozkladali okolo kopca, posilňovali určite streľbou z hradu. Nezachovali sa však strieľne, ktoré by tomu nasvedčovali. Vo vonkajšom zemnom opevnení, ktoré pripomína anglický typ hradu motte, sú aj stopy po výčnelkoch – akoby flankovacej bašty. Opis hradu z roku 1668 popisuje hradný palác ako kamennú stavbu, ktorú chránili dve brány, bašta a silné opevnenie.
Súčasný stav.
Dnes je na najvyššom mieste homoľovitého návršia zachované torzo palácovej stavby, ktorá bola nedávno opravovaná. Oprava však bola vykonaná citlivo (bez zbytočného betónovania) so slabo viditeľnými stopami po oprave. Areál hradu je udržiavaný (pokosená tráva, lavičky, ohnisko, informačná tabuľa a ihličnaté stromy).
Dolná Mičiná (kaštieľ)

Kaštieľ Dolná Mičiná bol pôvodne hrad, ktorý bol prestavaný na renesančný kaštieľ. Nachádza sa v obci Dolná Mičiná.
Dejiny.
Kaštieľ postavili v druhej polovici 16. storočia na gotickom základe. Pravdepodobne šlo o panské sídlo, resp. hrádok. V roku 1667 ho Tomáš Benický s manželkou Katarínou Mervaldovou prestavali do dnešnej podoby. Neskorobarokové úpravy sú z konca 18. storočia. Po roku 1970 ho opravili a znovu zastrešili. Najnovšie úpravy sú z 90tych rokov, kedy upravovali hlavne interiér.
Interiér.
Zachovali sa renesančné a barokové klenby so štukovými obrazcami. V strede dispozície je vestibul s valenou lunetovou klenbou, z neho vedú vstupy do bočných obytných miestností.
Exteriér.
Dvojposchodová bloková stavba so štyrmi nárožnými okrúhlymi vežami a pristavanou blokovou vežou so schodiskom. Na hlavnej fasáde medzi nárožnými vežami je dvojramenné schodisko umiestnené v lodžiovej arkáde, datované nápisovou tabuľou v kartuši rokom 1667. Na lodžii na prvom poschodí je umiestnený neskororenesančný kozub datovaný tým istým rokom. Osadený je do plášťa nárožnej veže. Vstup chránia kľúčové strieľne.
Súčasný stav.
Kaštieľ nie je prístupný verejnosti a chátra. Dá sa však nahliadnuť dovnútra, ale na vlastné nebezpečenstvo. Od roku 2007 má nového majiteľa, ktorý chcel kaštieľ zrekonštruovať. K rekonštrukcií však doteraz nedošlo, a kaštieľ naďalej chátra.
Gelnica (hrad)

Gelnica (normovaný názov; iné názvy: Gelnický hrad, Thurzov hrad) je hradná zrúcanina. Nachádza sa v meste Gelnica.
Dejiny.
Začiatky tohoto pôvodne kráľovského hradu sú zatiaľ nejasné. Bol však zrejme vybudovaný na ochranu kráľovských regálnych práv, a to najskôr po mongolskom vpáde. V polovici 15. storočia bol hrad v rukách Jiskrovcov (1447 – 1462). Po ich porážke hrad aj bane daroval kráľ rodine Zápoľskovcom. V čase nepokojov a bojov o uhorský trón medzi Jánom Zápoľským a Ferdinandom I. bol hrad značne poškodený. Po porážke Zápoľského ho kráľ daroval Alexovi Thurzovi (1531), ktorý zničený objekt opravil. Hlavnú pozornosť sústredil okrem renovácie obvodového opevnenia na prestavbu a dostavbu interiéru hradu. Vymretím Thurzovcov po meči prešiel hrad v roku 1636 do rúk šľachtickej rodiny Csákyovcov. V období stavovských povstaní hrad často menil majiteľov a bol svedkom mnohých bojov, ktoré sa mu napokon stali osudnými. V roku 1685 vyhorel a začal chátrať. Proces zániku urýchlila ešte v 19. storočí stavba mestskej radnice, ktorá bola postavená z hradného materiálu, resp. jeho ruín. Svoju úlohu zohralo aj vedomé devastovanie objektu.
Exteriér.
Na okraji vrcholovej plošiny s elipsovým pôdorysom a rozmermi 100 × je murované, hrubé, obvodové opevnenie. Na juhovýchodnej strane, takmer oproti vstupu do opevneného areálu, obvodové opevnenie vyúsťuje lievikovito do pravidelného výbežku, ktorý jeho okraj presahuje asi o . Pravdepodobne tu pôvodne stála viacpodlažná obytná veža (10 × ), ktorá sa postupne prebudovala na výlučne obranný objekt. Vežová stavba mala 130 hrubé múry a štrbinovú strieľňu v pôvodnom druhom podlaží. Nad trámovým stropom tohoto podlažia bol okenný otvor × s jednoduchým záklenkom a rovnými špaletami. Objekt bol smerom do svahu zosilnený dvojicou operákov na nárožiach. Oproti veži bol vstup do hradu a v areáli predpokladám hospodárske budovy.
Súčasný stav.
Najvyššia a najrozsiahlejšia ruina pôvodného hradu je torzo viacpodlažnej vežovej stavby s okenným otvorom, strieľňou a dvoma operákmi. Z pôvodného vstupu oproti veži sa zachovalo torzo obvodového opevnenia, z ktorého vybiehal kolmo do interiéru ďalší múr. Počas výskumu vlastivedných pracovníkov Badíka a Bernátha sa podarilo zachytiť mierne obdĺžnikový priestor, do ktorého sa vstupovalo úzkou chodbou, na opačnej strane bola vetracia šachta. Objavená podzemná architektúra je zrejme výsledkom mladšej stavebnej činnosti a súvisela so zabezpečením vstupu do hradu. Z obvodového opevnenia sa zachovali iba nepatrné zvyšky.
Hajnáčka (hrad)

Hajnáčka (normovaný názov) alebo Hajnácky hrad je gotický hrad - zrúcanina, bol postavený v 13. storočí. Nachádza sa na čadičovom brale priamo nad obcou Hajnáčka.
Dejiny.
Za mongolského vpádu do Uhorska (12411242) vybudovali tu bývajúci jobagióni Beckovského hradu opevnenie na kopci Darmskó. Pôvodne bol útočištným hradom, neskôr, okolo polovice 15. storočia, hrad dobudovali. Napriek tomu ho v roku 1545 Turci dobyli a mali ho v rukách jeden rok. Koncom 16. storočia a v prvej tretine 17. storočia hrad ako významný bod protitureckej obrannej línie znovu opevnili, no Turci ho v roku 1645 znovu nakrátko obsadili. Po ich odchode ho v roku 1649 znovu opevnili, no podľa správ z 18. storočia vieme, že už v 17. storočí ho obývali len sčasti. V roku 1703 napokon vyhorel a už ho neobnovili.
Exteriér.
Hradná skala tvorená vypreparovanou diatrémou, ktorá vznikla počas finálnej fázy terciérneho vulkanizmu v Západných Karpatoch. Na mnohých miestach skala tvorila časť hradieb i vnútornej architektúry, do nej bolo vysekané aj schodište. Na najvyššej časti skaly bola pravdepodobne menšia palácová stavba, ktorú chránili dva pásy hradobného múru a podkovovitá bašta.
Súčasný stav.
Z hradu sa zachovali zvyšky múrov ťažko prístupnej najvyššej časti hradu s pravidelným palácom a podkovovitou baštou. Z diaľky nie je ani viditeľné, že tu voľakedy stával hrad.
Eberhard

Eberhard je kaštieľ v obci Malinovo. Táto stavba v štýle klasicizmus je prestavaná z bývalého vodného hradu.
Hrad sa spomína v roku 1209. Panstvo patrilo grófom zo Svätého Jura a Pezinka. Po roku 1677 došlo k prestavbe vodného hradu na renesančný kaštieľ s kaplnkou, pričom vodná priekopa sa čiastočne zachovala až dodnes. V 19. storočí poschodovú štvorkrídlovú budovu prestavali Aponiovci a kaštieľ dostal dnešný vzhľad. V súčasnosti sa v ňom nachádza Združená stredná škola záhradnícka Gustáva Čejku. V areáli sa nachádza anglický park z 19. storočia.
Rubber Soul

Rubber Soul je šiesty štúdiový album britskej rockovej skupiny The Beatles. Album, ktorý produkoval George Martin vyšiel v decembri 1965. Bol nahrávaný iba štyri týždne tak, aby sa ho podarilo vydať na vianočný trh. Spracovaný bol v štýle ovplyvnenom folk rockom v tejto dobe hraným hlavne skupinou The Byrds a Bobom Dylanom. 
Album "Rubber Soul" je všeobecne považovaný za komerčne aj vzhľadom na reakcie kritík z najvýznamnejší projekt, ktorý zároveň ovplyvnil ďalšie hudobné smerovanie skupiny The Beatles. Je považovaný za jeden z najlepších albumov histórie popmusic. Roku 1998 ho čitatelia časopisu "Q" označili za 40. najlepší album všetkých čias, v roku 2000 sa tento album v tom istom časopise dostal na druhé miesto stovky najlepších britských albumov. Na hudobnej stanici VH1 bol v roku 2001 album na šiestom mieste. V roku 2003 sa tento album dostal na piatu pozíciu rebríčka "500 najlepších albumov všetkých čias" časopisu "Rolling Stone". Roku 2006 ho aj časopis Time označil ako jeden zo stovky najlepších albumov všetkých čias.
Zoznam skladieb.
Autormi skladieb sú Lennon/McCartney, okrem uvedených výnimiek.
Wies (Rakúsko)

Wies je trhová obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Deutschlandsberg. 1. januára 2015 bola trhová obec Wies spojená s obcami Limberg bei Wies, Wernersdorf a Wielfresen.
Trhová obec má rozlohu a obyvateľov. Pred spojením mala obec rozlohu a 1. januára 2014 v nej žilo 2 283 obyvateľov.
Bahrový potok

Bahrový potok je krátky potok na dolnej Orave, vo východnej časti okresu Dolný Kubín. Je to pravostranný prítok Chlebnického potoka, meria 1,1 km a je tokom V. rádu.
Prameň.
Tečie v Oravskej vrchovine, kde pramení na severozápadnom svahu Úboče v nadmorskej výške približne 695 m n. m., severovýchodne od centra obce Chlebnice.
Opis toku.
Od prameňa tečie prevažne západným smerom, na hornom toku priberá ľavostranný prítok prameniaci východne od kóty 705,5 m. Ďalej tečie na krátkom úseku na severozápad, následne opäť na západ a preteká intravilánom Chlebníc. Tu podteká cestu III. triedy Dlhá nad Oravou - Chlebnice a severne od centra obce sa v nadmorskej výške cca 568 m n. m. vlieva do Chlebnického potoka.
Sakalov

Sakalov je potok na dolnej Orave, vo východnej časti okresu Dolný Kubín. Je to pravostranný prítok Malatinského potoka, meria 3,2 km a je tokom VI. rádu.
Prameň.
Pramení v juhozápadnom výbežku Skorušinských vrchov, v geomorfologickom podcelku Kopec, na západnom úpätí vrchu Diel (1 051,4 m n. m.) v nadmorskej výške cca 855 m n. m.
Opis toku.
Od prameňa tečie smerom na severozápad, vteká do Oravskej vrchoviny a na hornom toku priberá ľavostranný prítok z východného svahu Ostrého vrchu (877,4 m n. m.). Ďalej sa ohýba viac na severoseverozápad a opäť zľava priberá prítok zo severného svahu Ostrého vrchu. Následne vytvára oblúk smerujúci na západ, prechodne tečie na SSV a z pravej strany priberá prítok vznikajúci SSZ od kóty 825,7 m. Napokon už tečie smerom na SSZ a na okraji intravilánu obce Chlebnice (juhozápadne od jej centra) sa v nadmorskej výške približne 600 m n. m. vlieva do Malatinského potoka.
Turín (rozlišovacia stránka)

Turín môže byť:
Turín (prítok Oravy)

Turín je potok na dolnej Orave, vo východnej časti okresu Dolný Kubín. Je to ľavostranný prítok Oravy, meria 1,8 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Tečie v geomorfologickom celku Oravská vrchovina, kde pramení na západnom úpätí vrchu Lysec (944,6 m n. m.), v lokalite Prípor, v nadmorskej výške približne 660 m n. m.
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv smerom na severozápad, na juhozápadnom úpätí vrchu Osičiny (763,1 m n. m.) sa stáča a prechodne tečie na západ. Následne priberá ľavostranný Stojkov potok (Štokov potok) a mení smer toku opätovne na severozápad. Východne od obce Dlhá nad Oravou sa v nadmorskej výške cca 525 m n. m. vlieva do Oravy.
Čierna mláka

Čierna mláka je potok na hornej Orave, v západnej časti okresu Tvrdošín. Je to pravostranný prítok Podbielskeho Cickova, meria 1,6 km a je tokom V. rádu.
Prameň.
Pramení v Oravskej Magure, v podcelku Budín, na SSV svahu Príporu (1 105,8 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 085 m n. m.
Opis toku.
V pramennej oblasti tečie smerom na juhovýchod cez lokalitu Čierna mláka, potom sa stáča na východ a z ľavej strany priberá dva prítoky z južných svahov Šubovky (1 127,5 m n. m.). Do Podbielskeho Cickova sa vlieva v neobývanej oblasti na katastrálnom území obce Podbiel v nadmorskej výške cca 739 m n. m.
Ilz (Rakúsko)

Ilz je trhová obec () v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Hartberg-Fürstenfeld.
Žije tu 2 592 obyvateľov (31. 12. 2010).
Sankt Josef (Rakúsko)

Sankt Josef je obec v Rakúsku v spolkovej krajine Štajersko v okrese Deutschlandsberg.
Žije tu 1 356 obyvateľov (1. 1. 2010).
Sankt Josef

Sankt Josef môže byť:
Cerovo

Cerovo môže byť:
 *obec na Slovensku, pozri Cerovo (okres Krupina)
Cejkov

Cejkov môže byť:
Budkovce

Budkovce môže byť:
Čabraď

Čabraď môže byť:
Divín

Divín môže byť:
Hajnáčka

Hajnáčka môže byť:
Dolná Mičiná

Dolná Mičiná môže byť:
FC Steaua Bukurešť

FCSB je rumunský futbalový klub sídliaci v Bukurešti. Svoje domáce zápasy hráva na štadióne Stadionul Ghencea s kapacitou 27 557 miest. V sezóne 2005/2006 sa klub dostal až do semifinále Pohára UEFA, kde vypadol na anglickom klube Middlesbrough.
Diviacka Nová Ves

Diviacka Nová Ves môže byť:
Santiago Cabrera

Santiago Cabrera (* 5. máj 1978 Caracas, Venezuela) je čilský herec, v súčasnosti žijúci v Londýne.
Život.
Narodil sa 5. mája 1978 v Caracase vo Venezuele ako prostredné dieťa čilského diplomata a ženy v domácnosti. Žil aj v Toronte, Londýne, Madride a v Taliansku. Keď mal pätnásť rokov, spolu s jeho rodičmi sa vrátil naspäť do Čile. Na strednej škole bol futbalovým kapitánom a na popud profesora z dramatickeho krúžku po prvýkrát skúsil herectvo.
Počas troch rokov skúšania v Drama centre si Cabrera zdokonalil svoje herecké schopnosti v projektoch "The Madras House", "A Month in the Country", "Napoli Milionaria", "Britannicus", "The Dutch Courtesan", "The Strangeness of Others", "A Field", "Three Birds Alighting On" a hral hlavnú úlohu v "The Last Days of Don Juan".
Zároveň s jeho posledným rokom v centre mal premiéru v televízii s malými úlohami v britskom televíznom seriáli "Battles of Britain", "Judge John Deed", "Spooks" a "As If". Jeho prvá rola po dokončení dramatickej školy bola Montano v Shakespearovom Othellovi v divadle Northampton Theatre Royal. V roku 2006 si zahral vo filme "Love and Other Disasters" po boku Brittany Murphy a Matthew Rhysa.
Objavil sa v americkej televízii v Empire. Avšak najviac známy je z postavy Issaca Mendeza v populárnom seriáli NBC "Hrdinovia".
Bude hrať Lancelota v pripravovanom dramatickom seriáli "Merlin" spoločnosti BBC.
Plynule hovorí po španielsky, anglicky, francúzsky a taliansky. Ďalej sa venuje tenisu, hokeju a potápaniu.
Július Psotka mladší

Július Psotka (* 18. október 1920, Piesok - † 1. október 2002, Bratislava) bol slovenský športový publicista.
Životopis.
Július Psotka patril k popredným slovenským športovým publisictom. Založil prvý slovenský športový týždenník Stráž vlasti, neskôr pôsobil ako športový redaktor v Práci, v športovom týždenníku Štart a v tatranskom mesačníku Vysoké Tatry.
Podporoval lyžovanie, zúčastnil sa tiež na organizácii MS v lyžovaní v roku 1970 vo Vysokých Tatrách.
Teória miery

Teória miery je oblasť matematiky, ktorá sa zaoberá z najvšeobecnejších hľadísk exaktným uchopením pojmu kvantity.
Základným pojmom teórie je miera, ktorá zovšeobecňuje pojmy, ako dĺžka, plocha, či
objem. Teória miery je úzko spätá s teóriou integrálu (preto sa často vyskytuje aj označenie Teória miery a integrálu) a tiež s teóriou pravdepodobnosti.
Miera.
Miera je základným pojmom teórie miery. Z neformálneho pohľadu je miera zovšeobecnením pojmov dĺžka, obsah, objem] alebo počet (množstvo).
Definícia.
Majme merateľný priestor formula_1. Množinovú funkciu formula_2 nazveme miera, ak spĺňa tieto podmienky:
Trojicu formula_7 potom nazývame priestor s mierou.
Príklady mier.
formula_18
Alfréd Rényi

Alfréd Rényi (* 20. marec 1921, Budapešť, Maďarsko – † 1. február 1970, Budapešť, Maďarsko) bol maďarský matematik. Jeho hlavnými oblasťami záujmu boli teória pravdepodobnosti, kombinatorika a teória grafov.
Louis Charles Antoine Desaix

Louis Charles Antoine Desaix de Veygoux (* 17. august 1768 – † 14. jún 1800) bol francúzsky generál.
Život.
Narodil sa v nebohatej šľachtickej rodine. Vyštudoval vojenskú školu vo Effiate ako najhorší v ročníku. Stal sa podporučíkom v pešom pluku v Bretagne. V roku 1792 si vyslúžil hodnosť brigádneho generála. V roku 1797 sa dal do služieb Napoleona Bonaparta. Zúčastnil sa ťaženia do Egyptu. Významne sa zaslúžil o porazenie Rakúska pri Marengu, v bitke však zahynul.
Sarkóm

Sarkóm je nezrelý zhubný nádor mezenchýmového pôvodu.
Emonika City Center

Emonika City Center je veľký polyfunkčný komplex v Slovinsku v meste Ľubľana, ktorý je vo výstavbe.
Developerom projektu je maďarská spoločnosť TriGránit, ktorý zrealizovala niekoľko projektov aj v Bratislave a v iných európskych mestách. Komplex prepája dve časti mesta, ktoré boli dlho rozdelené železnicou. Projekt obsahuje výškovú kancelársku budovu s 25 podlažiami s výškou 100 metrov, v ktorej je 22-tisíc metrov štvorcových prenajímateľnej plochy. Súčasťou je 60 metrov vysoká obytná budova, nákupné centrum s rozlohou 60-tisíc metrov štvorcových. V komplexe sa nachádza aj nová autobusová a železničná stanica. 
Prvá fáza projektu má byť dokončená do roku 2012.
Karbovanec

Karbovanec (po ukrajinsky: "Карбованець") bola peňažná jednotka Ukrajiny do roku 1996 a tiež ukrajinský názov sovietskeho rubľa. Názov vznikol na ukrajinskom území a pravdepodobne je odvodený z názvu primitívneho spôsobu klčovania (vysekávania) (po ukrajinsky: "карбувати") rýh do prútika alebo z rýh na niektorých rubľových minciach (po ukrajinsky: "карб").
Rusko-japonská vojna

Rusko-japonská vojna bol vojnový konflikt na Ďalekom východe medzi Ruským impériom a Japonskom. Táto vojna trvala v rokoch 1904 až 1905 a skončila sa tzv. Portsmouthským mierom podpísaným 5. septembra 1905. Jej príčinou bol konflikt imperiálnych záujmov oboch krajín v Tichom oceáne. Rokovania medzi cárskou vládou a Japonskom po Prvej čínsko-japonskej vojne neviedli k úspechu.
Vojnu začali Japonci pod vedením admirála Uriu so 6 krížnikmi a 8 torpédoborcami 8. februára 1904, keď pri neutrálnom Kórejskom prístave Čemulpcho najprv vyzvali ruský krížnik Varjag a delový čln Korobec aby sa vzdali. Po tom, čo kapitáni oboch lodí odmietli ultimátum, pokúsili sa nasledujúceho dňa o únik z prístavu, čo sa im však nepodarilo a obe lode boli prinútené k návratu do prístavu. Ťažko poškodený Varjag bol nakoniec posádkou potopený.
V rovnakej dobe flotila japonských torpédoborcov nečakane napadla ruské lode kotviace v prístave Port Arthur, ďalšieho dňa sa začali pozemné boje. Japonci sa snažili zablokovať prístav z mora i po súši. V októbri 1904 Rusi vyslali na pomoc odrezanému prístavu flotilu pod vedením Zinovija Rožestvenského, ktorú však Japonci zastavili a takmer celú zničili v bitke pri Cušime. V zlej situácii sa 5. januára 1905 obkľúčený Port Arthur vzdal. Rusko a Japonsko podpísali mier 5. septembra 1905 v americkom prístave Portsmouth. Napriek očakávaniam sa pomerne neskúseným Japoncom podarilo vo viacerých bitkách poraziť ruské sily, čo viedlo k výraznej zmene pomerov vo Východnej Ázii a následnému vzostupu Japonska na zahraničnopolitickej scéne. Zahanbujúce porážky viedli k vlne nespokojnosti v ruskej spoločnosti a významne prispeli k revolúcii v roku 1905, ktorá prinútila cára vytvoriť parlament.
Chrám svätej Paraskevy (Nová Polianka)

Chrám svätej Paraskevy je drevená sakrálna stavba, ktorá pôvodne stála v Novej Polianke, v súčasnosti sa nachádza v skanzene vo Svidníku. Je zasvätená svätej Paraskeve a bola postavená v roku 1766.
V novembri 1944 pri vojenských operáciách druhej svetovej vojny v priestore Karpatsko-duklianskej operácie bola poškodená. Bezprostredne po skončení vojny bola zrekonštruovaná obyvateľmi obce. V roku 1961 bola demontovaná. Do skanzenu vo Svidníku bola inštalovaná v roku 1986. Jej prevezenie do skanzemu umožnilo vybudovanie murovanej cerkvi sv. Petra a Pavla (v roku 1937). 
Pôdorys cerkvi tvoria tri pozdĺžne usporiadané objekty, včleňujúce sa v poradí: presbytérium, loď a babinec. V tomto usporiadaní je zvýraznený princíp Svätej Trojice. Orientácia v smere východ – západ vychádza z bohoslužobného aktu. Ikonostas je dielom majstrov z 18. storočia a pochádza z iného sakrálneho objektu.
Hmota stavby je zrubová z ihličnanov a je osadená na jednoduchú kamennú podmurovku. Väzba zrubových trámov a hranolov bola zabezpečovaná tesárskymi zámkami pomocou čapov, rozčapov a zadlabávania. Na spoje tesárskych väzieb sa použili spravidla dubové kolíky, ktoré zatĺkali do trámových vyvŕtaných otvorov. Na celej stavbe neboli používané kovové klince. Okná sú osadené na južnej strane. Dvojstupňová strecha je pokrytá šindľom a na jej začiatku je dekoratívne skrášlená čipkovým lemom. Západná veža je najvyššia a svojou formou sa odlišuje od lode a presbytéria. 
V cerkvi sú od roku 1993 vykonávané bohoslužobné obrady.
Členkovec

Členkovec je potok na dolnej Orave, v centrálnej časti okresu Dolný Kubín. Je to ľavostranný prítok Orvišníka, meria 2,9 km a je tokom V. rádu.
Prameň.
Pramení v Oravskej vrchovine v lokalite Prielohy, západne od Beňovej Lehoty, v nadmorskej výške cca 670 m n. m. 
Opis toku.
Od prameňa tečie sprvu na krátkom úseku na juhovýchod, oblúkom sa stáča na juhozápad a sprava priberá krátky prítok z oblasti Prielohov. Ďalej priberá pravostranný prítok (539,6 m n. m.) vznikajúci južne od Prielohov, stáča sa severojužným smerom a opäť sprava priberá krátky prítok. Následne vytvára oblúk prehnutý na východ, vteká do intravilánu obce Veličná, kde podteká cestu III. triedy do Revišného, na krátkom úseku tečie súbežne s Orvišníkom a napokon sa severovýchodne od centra obce vlieva v nadmorskej výške približne 476 m n. m. do Orvišníka.
Vojtěch Jarník

Vojtěch Jarník (* 22. december 1897, Praha, dnes Česko – † 22. september 1970, Praha, dnes Česko) bol český matematik. Považuje sa za jedného z najvýznamnejších českých matematikov 20. storočia. Zaoberal sa najmä teóriou čísel a matematickou analýzou.
Je známy hlavne vďaka Jarníkovmu algoritmu (tiež nazývaný Primov algoritmus) na hľadanie minimálnej kostry grafu a jeho dodnes používanej učebnici matematickej analýzy.
Život.
Na vysokoškolské štúdium nastúpil Vojtěch Jarník roku 1915 (štúdium matematiky a fyziky) na Karlovej univerzite v Prahe. Štúdium ukončil rokoch 19191920, v roku 1921 získal doktorát. Už počas štúdia pracoval ako učiteľ na vysokej škole technickej v Brne, neskôr na univerzite v Prahe. Isté obdobie študoval aj na univerzite v Göttingene.
V roku 1929 bol na Karlovej univerzite menovaný za mimoriadneho profesora, v roku 1936 aj za riadneho profesora. Na tejto univerzite pôsobil až do svojho odchodu do dôchodku roku 1967. Po vzniku Československej akadémie vied bol roku 1952 menovaný za akademika, pričom v nej bol prvý predseda matematicko-fyzikálnej sekcie.
Zomrel roku 1970 v Prahe.
Práca.
Hlavnými oblasťami záujmu Vojtěcha Jarníka boli teória čísel a matematická analýza. O druhej menovanej oblasti napísal mimoriadne kvalitnú štvorzväzkovú učebnicu, ktorá sa napriek svojmu veku (prvý zväzok vyšiel roku 1938) bežne používa dodnes.
Jarníkov algoritmus.
Azda najväčším Jarníkovým prínosom do sveta matematiky bolo objavenie Jarníkovho algoritmu. Ide o grafový algoritmus na hľadanie minimálnej kostry grafu, ktorý sa dodnes radí medzi najefektívnejšie a najelegantnejšie implementovateľné algoritmy s týmto účelom.
Tento algoritmus o veľa rokov neskôr, znovu, nezávisle od Jarníka, objavil Robert Prim, a preto sa častejšie nazýva práve Primov algoritmus (hoci nesprávne). Týmto algoritmom sa inšpiroval aj holandský informatik Edsger Dijkstra, ktorý na základe neho vytvoril svoj Dijkstrov algoritmus na hľadanie najkratšej cesty v grafe (medzi oboma algoritmami vidno zreteľné analógie). A kvôli všetkým týmto historickým okolnostiam môžeme naraziť aj na pomenovanie tohto algoritmu ako DJP algoritmus (skratka mien Dijkstra, Jarník, Prim).
Pozri aj.
Jarníkov (Primov) algoritmus
Elias Menachem Stein

Elias Menachem Stein (* 13. január 1931, Antverpy, Belgicko† 23. december 2018, Somerville, New Jersey, USA) bol americký matematik.
Rodina Eliasa Steina sa presídlila do USA, aby utiekla pred nacistami. Titul PhD. získal na univerzite v Chicagu pod vedením Antoniho Zygmunda. V matematike sa venoval hlavne matematickej analýze, najmä jej podoblasti – harmonickej analýze.
Bol držiteľom viacerých významných matematických ocenení, napr Wolfovej ceny za matematiku, Schockovej ceny za matematiku, ceny Stefana Bergmana atď.
Kordošov potok

Kordošov potok je potok na dolnej Orave, v centrálnej časti okresu Dolný Kubín. Je to ľavostranný prítok Orvišníka, má dĺžku 2 km a je tokom V. rádu.
Prameň.
Tečie v Oravskej vrchovine, kde pramení v lokalite Kopanice, južne od kóty 801,9 m na katastrálnom území bývalej obce Revišné, v nadmorskej výške cca 730 m n. m.
Opis toku.
Od prameňa tečie na juh, zľava priberá prítok prameniaci západne od chatovej osady Beňova Lehota, stáča sa a pokračuje juhozápadným smerom, pričom sa na strednom toku esovito ohýba. V lokalite Mlynisko následne priberá pravostranný prítok (1,5 km) pritekajúci z oblasti Kopaníc (pramení juhozápadne od kóty 801,9 m) a na dolnom toku sa ešte na krátkom úseku stáča viac na JJZ. SSZ od Revišného, v Prednej doline, ústi v nadmorskej výške 520,1 m n. m. do Orvišníka.
Obliehanie prístavu Port Arthur

Obliehanie prístavu Port Arthur bola operácia v priebehu Rusko-japonskej vojny v rokoch 1904 až 1905. Port Arthur (dnes Lü-šun-kchou) bol v dobe vojny hlavnou ruskou námornou základňou v Tichom oceáne a jeho obsadenie sa stalo jediným vojenským cieľom Japonska v rusko-japonskej vojne.
Priebeh bitky.
Celá rozsiahla operácia sa začala 5. mája 1904, keď sa japonská 2. armáda generála Ókua vylodila u Pi-c-wo. Presne o týždeň neskôr sa jej podarilo prerušiť železničné spojenie smerom na Port Arthur a 13. máj. 30. mája obsadili japonské oddiely obchodný prístav Dalnij (Lü-ta) a ďalej pokračovali až k Ja-fang-ťienu, kde 14. a 15. júna zviedli víťaznú bitku s ruským južným oddielom generála Štakelberga.
Po príprave sa Japonci 26. júla odhodlali k útoku na Port Arthur. 3. armáda generála Nogiho napadla ruské opevnenie na Zelených horách, bránené oddielmi generála Foka. Rusi boli donútení stiahnuť sa k Vlčím horám.
Japonci zahájili 7. augusta delostrelecké ostreľovanie prístavu a ruskej pevnosti, čím prinútili Tichomorskú flotilu admirála Vitgefta k pokusu o prelomenie blokády a plavbe do Vladivostoku. To však Japonci nechceli dopustiť a tak sa odohrala námorná bitka v Žltom mori, v ktorej japonské loďstvo vedené admirálom Tógóm zvíťazilo a väčšina ruských lodí bola prinútená vrátiť sa do prístavu Port Arthur, čím bol ich osud spečatený.
Japonci sa 24. augusta pod velením generála Nogiho pokúsili o rýchly prekvapivý útok, ale po ťažkých stratách (15 000 mužov) prešli do dlhodobého obliehania. Obrancom začali dochádzať potraviny. Medzi vojakmi sa rozšírila dyzentéria a skorbut. Až koncom septembra dobyli dve ruské reduty a horu Dlinnaja, ruské oddiely pod velením generála Kondratenka odrazili hlavný útok na pevnosť č. II. Po treťom neúspešnom útoku zmenili Japonci stratégiu a začali s podmínovávaním ruských pevnostných objektov. K štvrtému útoku sa odhodlali 26. októbra a 5. novembra obsadili horu Vysokaja, kde umiestnili delostrelectvo. Nasledovalo potopenie zostávajúcich ruských lodí v prístave, zatiaľ čo ich posádky bojovali na pevnine. Delostrelectvo sa sústredilo na masívne ostreľovanie pevnosti č. II., kde bol smrteľne zranený generál Kondratenko, ktorý zomrel 15. decembra. 18. decembra Rusi ustúpili z pevnosti č. II a desať dní nato museli ustúpiť aj z pevnosti č. III. Za kritického stavu vydal generál Stesseľ rozkaz ku kapitulácii, ktorá bola Japoncom predložená 2. januára 1905.
Výsledok.
Výsledkom obliehania Port Arthuru je obsadenie tejto námornej základne Japonskom a potopenie takmer celej ruskej Tichomorskej flotily. Japonské straty boli obrovské, až 112 000 mŕtvych, zranených a nezvestných. Ruská strana stratila 52 000 vojakov, z toho 27 000 mŕtvych, zranených a nezvestných a 25 000 zajatcov a k tomu 6 bojových lodí a 3 krížniky. Stesseľa po návrate z japonského zajatia odsúdili na trest smrti, ktorý nakoniec odvolali a zmenili na 10 rokov väzenia.
Svätý Bazil

Svätý Bazil môže byť:
René Sommerfeldt

René Sommerfeldt (* 2. október 1974, Zittau, Nemecko) je nemecký bežec na lyžiach. Je držiteľom dvoch olympijských medailií a troch medailií z majstrovstiev sveta.
V roku 2004 sa stal historicky len druhým víťazom pretekov na 50 km v Holmenkollene.
Jerofej Pavlovič Chabarov

Jerofej Pavlovič Chabarov (* okolo 1603 - † po 1671) bol ruský cestovateľ, výskumník a jeden z objaviteľov Ďalekého východu. Dostal sa tam ako druhý (po M. Pojarkovovi). Po prekročení rieky Amur zhruba v roku 1666 narazil na vypálené dediny, ktoré tam zanechali Daurovia. Založil tam pevnosť Jaksa (dnes dedina Albazino).
Michel Marcel Navratil

Michel Marcel Navratil (* 12. jún 1908, Nice, Francúzsko – † 30. január 2001, Montpellier) bol francúzsky filozof, profesor na univerzite v Montpellier.
Bol synom Slováka a Talianky, ktorí emigrovali do Francúzska. Médiami bol označovaný ako posledný žijúci mužský zachránený z lode Titanic.
Botulizmus

Botulizmus je život ohrozujúca otrava jedlom obsahujúcim botulotoxín. Botulotoxín (takzvaný klobásový jed) je vytváraný baktériou Clostridium botulinum. Zabraňuje prenosu signálu medzi nervami a svalmi, navonok sa prejavuje ako ochrnutie svalov. Liečba zahŕňa odstránenie botulotoxínu, podanie protijedu a symptomatickú terapiu. Botulotoxín vzniká v potravinách obsahujúcich mäso. Jeho tvorba je spojená s uvoľňovaním plynov (preto sú pokazené mäsové konzervy nafúknuté). Botulotoxín možno zničiť varom.
Yesterday

„Yesterday“ je popová pieseň, ktorú pôvodne v roku 1965 nahrala skupina The Beatles pre album "Help!". Podľa "Guinnessovej knihy rekordov" je skladba „Yesterday“ piesňou z ktorej bolo v histórii populárnej hudby nahratých najviac coververzií. Bolo ich viac ako 3 000. Album "Help!" sa držal tri mesiace od svojho vydania v prvej desiatke britských rebríčkov. Firma Broadcast Music Incorporated (BMI) prehlasuje, že len v 20. storočí bola pieseň v médiách odvysielaná viac ako sedemmiliónovkrát. Pôvodne sa mala volať ,Scrambled eggs”.
Táto skladba nebola v čase svojho vzniku v Spojenom kráľovstve vydaná na singli a tak sa nestalo, že by sa ako singel umiestnila na prvých miestach britských rebríčkov. Napriek tomu ju v roku 1999 v hlasovaní hudobných expertov a poslucháčov rozhlasovej stanice BBC Radio 2 zvolili za najlepšiu pieseň 20. storočia. Do zoznamu 365 skladieb storočia sa pieseň „Yesterday“ dostala aj v roku 2001, keď boli na ich voľbu pod záštitou Recording Industry Association of America (RIAA- "Americká asociácia hudobného priemyslu"), National Endowment for the Arts (NEA- "Národná nadácia pre umenie") a Scholastic Corporation, oslovení voliči, ktorí boli vybraní z významných predstaviteľov hudobného priemyslu, médií, učiteľov a študentov. Túto skladbu časopis "Rolling Stone magazine" dal na 13. priečku zoznamu 500 najlepších piesní všetkých čias.
Pieseň „Yesterday“ je na akustické nástroje v sprievode sláčikového kvarteta nahraná melancholická balada o rozpade vzťahu dvoch ľudí. Aj keď je oficiálne autorstvo skladby deklarované na dvojicu Lennon-McCartney túto pieseň v skutočnosti skomponoval v priebehu rokov 1964 až 1965 Paul McCartney. Skladba dlho nemala text a členovia skupiny, hlavne Lennon, si z nej robili srandu a nazývali ju „Scrambled Eggs“ (praženica). Nápad k motívu veršov piesne dostal Paul McCartney až v máji 1965. Bolo to počas cesty do Portugalska. Skladbu potom dokončil v období od 27. mája 1965 na dovolenke v Portugalsku so svojou vtedajšou priateľkou Jane Asher. Dva dni po návrate domov od 14. do 17. júna 1965 bola pieseň nahrávaná na Abbey Road Studios. Túto skladbu nahrával McCartney sám, niektoré zdroje uvádzajú, že aj ostatní členovia skupiny The Beatles s ním skúšali alternatívy ďalších nástrojov, organu, bicích, či neskôr aj sláčikového kvarteta na pozadí.
Mark Shuttleworth

Mark Richard Shuttleworth (* 18. september 1973, Welkom, Južnej Afrike) je juhoafrický podnikateľ, druhý vesmírny turista a prvý Afričan vo vesmíre. Je tiež zakladateľom a vlastníkom Canonical, ktorá sponzoruje Ubuntu Linux distribúciu.
Narodil sa v meste Welkom, v provincii Slobodný štát a vyštudoval financie a manažment informačných systémov na Capetownskej univerzite. 
V súčasnosti žije na ostrove Man a má dvojité občianstvo Južnej Afriky a Spojeného kráľovstva.
Turul

Turul je maďarský mytologický tvor. Podobá sa na dravého vtáka a rôzni autori jeho výzor prirovnali k orlovi, sokolovi a jastrabovi. Podľa povesti pred veľmi dlhou dobou, kedy maďarské kmene bývali ďaleko na východe, princezná Emese mala sen. V sne sa jej do spálne zniesol ohromný dravec Turul a zmocnil sa jej ako ženy. Ráno sa zobudila a rozprávala svojmu otcovi sen. O 9 mesiacov neskôr sa jej narodil syn, ktorému dala meno Álmos (z maď. álom - sen, álmos - chlapec pochádzajúci zo sna). Bolo predpovedané, že Álmos privedie svoj ľud do novej vlasti, ale on sám ju nikdy neuvidí. Jedného dňa Álmos videl na oblohe svojho otca Turula, smerujúceho smerom na západ. Zburcoval svoj ľud a nasledoval svojho otca a ľud nasledoval Álmosa. Až došli na úpätie Karpát, za ktorými sa rozkladala nová vlasť Maďarov. Na svahoch Álmos umiera a vedenie preberá jeho syn Arpád, ktorý svojich bojovníkov a ich ženy bezpečne prevedie na druhú stranu hôr, do Karpatskej kotliny.
Tolbačik

Tolbačik () je masívny, 3 682 m vysoký, prevažne bazaltový štítový vulkán, nachádzajúci sa polostrove Kamčatka, na južnom okraji vulkanickej skupiny masívu Kľučevskej sopky. Masív vulkánu tvoria dve prekrývajúce sa centrá - mladší "Ploskij Tolbačik" a starší "Ostryj Tolbačik". Ploskit Tolbačik je ukončený kalderou s priemerom 3 km, ktorá vznikla približne pred 6 500 rokmi. Riftové zóny, tiahnúce sa severovýchodne, resp. juhozápadne od vrcholu sopky, boli miestom viacerých erupcií počas holocénu. Posledná erupcia (v rokoch 1975 - 1976), ktorej centrom bolo juhozápadné rameno riftu, bola najväčšia erupcia hornín bazaltového zloženia na Kamčatke.
Udina

Udina je názov vulkanického komplexu nachádzajúceho sa na polostrove Kamčatka. Komplex leží na južnom okraji Kľučevského masívu, približne 35 km južne od samotnej Kľučevskej sopky a asi 15 km juhovýchodne od štítovej sopky Tolbačik. Komplex Udina tvoria dva stratovulkány, 2 923 m vysoká "Baľšaja Udina" na západnom okraji a 1 945 m "Malaja Udina" na východe. Baľšaja Udina je tvorená prevažne andezitmi, Malaja bazaltami. Na svahoch oboch centier sa nachádza niekoľko lávových dómov. V historickej dobe nie je žiaden záznam o erupciách komplexu Udina.
Budínsky hrad

Budínsky hrad (, ) je historický hrad uhorských kráľov v Budapešti. V minulosti sa nazýval aj "Kráľovský palác" (maď. "Királyi-palota") a "Kráľovský hrad" (maď. "Királyi Vár").
Postavený je na južnom svahu hradného vrchu, neďaleko starého hradného areálu (maď. "Várnegyed"), ktorý je známy stredovekými a barokovými budovami a verejnými budovami z 19. storočia. Je prepojený na námestie Adama Clarka a Sečéniho most pomocou lanovky.
Budínsky hrad je súčasťou svetového dedičstva UNESCO od roku 1987.
Zimina

Zimina je názov vulkanického komplexu, nachádzajúceho sa vo východnej časti ruského polostrova Kamčatka, asi 25 km južne od masívu Kľučevskej sopky a 20 km východne od komplexu Tolbačik. Komplex je dlhodobo neaktívny a pozostáva z dvojice prekrývajúcich sa centier "Ostraja Zimina" (3 018 m, juhovýchodný okraj komplexu) a "Ovaľnaja Zimina" (3 081 m, severozápadný okraj komplexu).
Bezymiannyj

Bezymiannyj () je aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na polostrove Kamčatka, ako južný člen masívu, ktorého dominantou je Kľučevská sopka. S výškou je podstatne nižší ako zvyšné dva stratovulkány masívu – spomínaná Kľučevská sopka a stratovulkán Kameň. Vulkán leží na staršom, pleistocénnom komplexe lávových dómov a jeho súčasný tvar sa začal formovať pred cca 4 700 rokmi. Za toto obdobie prešiel troma fázami intenzívneho vulkanizmu, ktoré striedali dlhšie fázy pokoja.
Až do roku 1955 bol Bezymiannyj považovaný za vyhasnutú sopku (posledná aktivita bola datovaná na 1 000 rokov dozadu). V polovici októbra toho roku nastala mohutná explózia, ktorá čiastočne zničila vrchol vulkánu. Objem vyvrhnutej tefry presiahol a erupcia sa skončila až v marci nasledujúceho roku. Odvtedy je Bezymiannyj činná sopka, celkový počet erupcií sa pomaly šplhá k číslu 50, aj keď erupcie už nedosiahli intenzitu tej z roku 1955.
Kameň (sopka)

Kameň je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa vo východnej časti polostrova Kamčatka, len niekoľko kilometrov juhozápadne od masívu Kľučevskej sopky. S výškou 4 585 m je to druhý najvyšší vulkán na polostrove, vyššiý je len masív spomínanej Kľučevskej. Vek vzniku stratovulkánu sa odhaduje na neskorý pleistocén, pričom aktivita pokračovala aj v holocéne. Vek poslednej erupcie však nie je presnejšie stanovený.
Aidi

Aidi (Horský pes AIDI z Atlasu) je plemeno psa pochádzajúce z Maroka, uznané v FCI v skupine 2 (horské psy) pod číslom 247.
Vzhľad.
Aidi je silný a robustný pes. Má huňatú, až do dorastajúcu srsť, ktorá ho chráni pred horskými poveternostnými podmienkami a tiež pred uhryznutím menších šeliem. Samci majú na krku hrivu. Farba srsti je rôzna, od plavej po bielo-čiernu, nezriedka je trojfarebná s kresbou. Škvrny zvyknú tvoriť plášť a čiapku a sú od seba oddelené bielym obojkom. 
Medvedia hlava je formovaná do klinu. Má široké temeno. Uši má stredne dlhé, špičky mierne zaokrúhlené, šikmo nasadené. Napoly padajú, v strehu sú natočené dopredu, v pokoji niekedy zložené dozadu. Má rovnomerné čeľuste so silnými zubami bez predkusu alebo podkusu. Aidi má hlboký, dobre osvalený hrudník a vtiahnuté brucho. Široký, svalnatý, primerane dlhý chrbát plynule prechádza do silných dobre osvalených a mierne klenutých bedier. Horná línia je mierne prestavaná, chrbát však nemá byť povolený. Chvost je zahnutý a dlhý, dobre osrstený.
Starostlivosť.
Aidi nevyžaduje zvláštnu starostlivosť. Je to však plemeno so silne vyvinutým obranárskym pudom, vďaka čomu treba byť opatrný pri styku s cudzími ľuďmi. Kupírovanie uší a chvostov je u nás nežiaduce, hoci je to v niektorých oblastiach bežná prax.
Temperament.
Aidi je ostražitý a nebojácny strážnik. Bez váhania sa postaví každému votrelcovi. Je čulý a samostatný, preto potrebuje dôslednú výchovu, inak vzniknú problémi s jeho ovládateľnosťou.
Pôvod.
Plemeno má svoje korene v Maroku a v Európe patrí k malopočetným. Jeho predkovia pochádzajú pravdepodobne zo Sahary. Slúžil kočujúcim beduínom ako strážca majetku, ale aj stád ovcí pred šelmami.