burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Vavilovova ulica

Vavilovova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Dvory. 
Vznikla v polovici 80. rokoch 20. storočia v rámci výstavby panelákového sídliska pod názvom Baumanova ulica. Bola pomenovaná podľa podľa ruského boľševického revolucionára Nikolaja Ernestoviča Baumana (1873 – 1905). Súčasný názov má od 1. apríla 1991, je pomenovaná podľa sovietskeho botanika Nikolaja Ivanoviča Vavilova (1887 – 1943).
Pri jej budovaní bol k ulici prístup po dnes už neexistujúcej Mičurinovej ulici, po roku 1988 sa prístup premiestnil po novovybudovanej Černyševského ulici. Do začiatku 90. rokov tu mala autobusovú konečnú zástavku linka 52.
Farského ulica

Farského ulica je ulica v bratislavskej Petržalke, v blízkosti Starého mosta. 
Nachádza sa tu obchodné centrum TPD (Tovar pre domácnosť), okrem množstva obchodných prevádzok je v ňom situovaná aj pobočka Slovenskej sporiteľne (najväčšia v okrese Bratislava V).
Taktiež sa na ulici nachádza 113. zbor Modré hory, ktorý spadá pod Slovenský skauting.
Do začiatku 80. rokov 20. storočia mala rovnaký názov ulica na neďalekých Dvoroch I (približne na mieste dnešných ulíc Prokofievova a Fedinova). Zanikla z dôvodu výstavby panelového sídliska. 
Farského ulica patrí spolu s okolitými ulicami k najmladším vybudovaným uliciam v Petržalke, vznikla približne v rokoch 1985 až 1986.
Macharova ulica

Macharova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Dvory. Je pomenovaná podľa Josefa Svatopluka Machara (1864 – 1942), českého básnika a spisovateľa.
Tvorí ju zástavba panelových domov, ktoré boli postavené v 80. rokoch 20. storočia. 
Rovnaký názov mala aj zaniknutá ulica neďaleko, ktorá bola zrušená pri výstavbe panelového sídliska.
Planckova ulica

Planckova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Dvory. 
Vznikla 1. apríla 1991, dovtedy tvorila spolu s Kapicovou a Bohrovou Černého ulicu. Je pomenovaná podľa Maxa Plancka (1858 – 1947), nemeckého fyzika. 
Tvorí ju zástavba panelových domov postavených v druhej polovici 80. rokoch 20. storočia.
Pečnianska ulica

Pečnianska ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Dvory.
Vznikla v druhej polovici 80. rokoch 20. storočia pri výstavbe panelákového sídliska. Do 1. apríla 1991 mala názov Dénešova ulica. V súčasnosti je pomenovaná podľa Pečnianskeho lesa. 
Je pokračovaním Zadunajskej cesty, kolmo ústí do Lenardovej ulice.
Bohrova ulica

Bohrova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Dvory. Je pomenovaná podľa dánskeho fyzika Nielsa Bohra (1885 – 1962), nositeľa Nobelovej ceny za fyziku. 
Vznikla 1. apríla 1991, dovtedy tvorila spolu s Kapicovou a Planckovou Černého ulicu.
Tvorí ju zástavba panelových domov postavených v 80. rokoch 20. storočia. Na Bohrovej 22 sídli obvodné oddelenie polície pre Petržalku-Sever.
Zadunajská cesta

Zadunajská cesta je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Dvory.
Pred výstavbou panelákového sídliska patrila k najdlhším uliciam v tejto mestskej časti. Od októbra 1938 až do apríla 1945 bola Petržalka súčasťou Ríše. V tomto období bola bývalá Masarykova (1918–1938) premenovaná na Adolf-Hitler-Straße. Neskôr (1945–1948) niesla názov Benešova a v rokoch 1948 až 1989 Stalinova. 
Po likvidácii Starej Petržalky (po roku 1973) ostal len fragment ulice. Zachovaná bola budova na Zadunajskej 27, v ktorej dnes sídli súkromná škola Mercury, v rámci nej materská škola, základná škola a gymnázium.
Krasovského ulica

Krasovského ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa pri Sade Janka Kráľa. Do roku 2008 sa na nej nachádzal lesík, ktorý tvoril jej prirodzené pokračovanie.
Je pomenovaná podľa Feodosija Nikolajeviča Krasovského (1878 – 1948), sovietskeho astronóma a geodeta.
Na ulici sa nachádza polyfunkčný komplex Vienna Park .
Ulica Medveďovej

 
Ulica Medveďovej je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Ovsište. 
Vznikla v druhej polovici 70. rokov 20. storočia pri výstavbe panelového sídliska. Do 1. apríla 1991 mala názov Ulica Marie Majerovej, podľa českej spisovateľky a komunistickej političky Marie Majerovej (1882 – 1967). V súčasnosti má názov podľa Zuzky Medveďovej (1897 – 1985), slovenskej maliarky z Vojvodiny.
Jankolova ulica

Jankolova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Ovsište. 
Do 1. apríla 1991 mala názov Jabůrkovej ulica, podľa českej komunistickej spisovateľky a novinárky Jožky Jabůrkovej (1896 – 1942), umučenej v koncentračnom tábore. V súčasnosti je pomenovaná po Matúšovi Jankolovi (1872 – 1916), slovenskom katolíckom kňazovi pôsobiacom v USA.
Ulicu tvorí zástavba panelových domov postavených v druhej polovici 70. rokoch 20. storočia. Na Jankolovej 6 sídli hlavný kontrolór Bratislavského samosprávneho kraja. V roku 2009 vyšlo najavo, že župa zaplatila za výmenu okien v jeho sídle 415 572 eur, čo bolo o 459 percent viac, než bola cena stanovená súdnym znalcom.
Ulica Alžbety Gwerkovej

Ulica Alžbety Gwerkovej je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Ovsište.
Vznikla v roku 1976 pri výstavbe panelákového sídliska. Je pomenovaná podľa Alžbety Göllnerovej-Gwerkovej (1905 – 1944), slovenskej literárnej historičky a prekladateľky, popravenej nacistami po potlačení SNP.
Ulica Marie Curie Sklodowskej je na ňu kolmá, v blízkosti sa nachádzajú aj Jankolova ulica a Ovsištské námestie.
V decembri 2006 sa pracovníci stavebnej firmy pokúsili neodborne presadiť 27 stromov, čomu zabránili obyvatelia okolitých domov.
Ulica Marie Curie Sklodowskej

Ulica Marie Curie Sklodowskej je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Ovsište. 
Je pomenovaná podľa M. Curieovej-Skłodowskej (1867 – 1934), poľskej vedkyne. Križuje Mamateyovu, je kolmá na Ulicu Alžbety Gwerkovej, v blízkosti je Ovsištské námestie.
Na Sklodowskej 1 má sídlo základná škola, v ktorej sídli Súkromná základná škola pre intelektovo nadaných žiakov a Francúzska základná škola s MŠ. V priestoroch tejto základnej školy sa od roku 2001 vyučovalo waldorfskou pedagogikou.
Antolská ulica (Bratislava)

Antolská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Lúky. 
Je pomenovaná podľa kaštieľa Antol (dnes Svätý Anton). Do 1. apríla 1991 mala názov Ulica Zoje Kosmodemjanskej, podľa ruskej účastníčky protinacistického odboja Zoje Kosmodemianskej (1923 – 1941).
Na Antolskej 11 sa nachádza Nemocnica svätého Cyrila a Metoda. Neďaleko je jazero Veľký Draždiak a Chorvátske rameno.
Betliarska ulica

Betliarska ulica je ulica:
Bzovícka ulica

Bzovícka ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa na juhu Petržalky, v miestnej časti Lúky. 
Vznikla v roku 1981 pri výstavbe panelákového sídliska ako Cichovského ulica. Mala názov podľa poľského vojvodcu a národného buditeľa Adolfa Cichowského (1794 – 1854]. Od 1. apríla 1991 je pomenovaná podľa hradu Bzovík v okrese Krupina.
Daliborovo námestie

Daliborovo námestie je námestie v Bratislave, v mestskej časti Petržalka, v miestnej časti Dvory. 
Nachádza sa tu rímskokatolícky kostol Povýšenia svätého Kríža, základná umelecká škola a pohostinstvo Lipa.
Nobelovo námestie

Nobelovo námestie je námestie v Bratislave, v mestskej časti Petržalka, v miestnej časti Dvory
Vzniklo v druhej polovici 80. rokov 20. storočia pod názvom Námestie Karla Marxa. Bolo pomenovaná podľa Karla Marxa (1818 – 1883), zakladateľa marxizmu. Súčasný názov má od 1. apríla 1991. Je pomenované podľa Alfreda Nobela (1833 – 1896), švédskeho vynálezcu, ktorý objavil dynamit a závetom založil Nobelovu cenu.
Nachádza sa na severe Petržalky priamo oproti výstavisku Incheba, ktoré sa nachádza na druhej strane Einsteinovej ulice a s námestím je prepojené nadzemnou lávkou.
V miestach dnešného námestia sa nachádzal pôvodný petržalský cintorín, existujúci prakticky od vzniku Petržalky. Zrušený bol v 60. rokoch 20 storočia, v dôsledku čoho sa jediným petržalským cintorínom stal cintorín na Nábrežnej ulici.
Na rozdiel od iných oblastí v Petržalke s názvom "námestie", Nobelovo námestie skutočne pripomína námestie. Jeho dominantou je základná škola (Nobelovo námestie 6), postavená podľa typického socialistického vzoru. Druhou dominantou je prevádzka potravín vybudovaná tiež počas ČSSR. V minulosti mal obchod názvy ako "Tobi", "Kika market", "Delvita", či iné, aktuálne tu sídli supermarket Billa. Oproti nemu sa nachádza ďalší zo socialistických architektonických prvkov, poschodový polyfunkčný objekt so sieťou obchodov, v ktorom sa však prevádzky striedajú pomerne rýchlo. Jediná z prevádzok s dlhším trvaním je lekáreň.
V roku 2004 námestie prešlo rekonštrukciou a stalo sa súčasťou budovaného Petržalského korza. Na námestí sa nachádza aj ihrisko pre deti.
Šrobárovo námestie

Šrobárovo námestie je námestie v Bratislave, v mestskej časti Petržalka, v miestnej časti Dvory. 
Vzniklo v rokoch 1986 – 1987. Je pomenované podľa Vavra Šrobára (1867 – 1950), slovenského politika. V blízkosti sa nachádzajú Macharova ulica, Černyševského ulica, Pifflova ulica, Farského ulica a Mánesovo námestie.
Plánuje sa tu výstavba polyfunkčného komplexu Vista Tower.
Mánesovo námestie

Mánesovo námestie je námestie v Bratislave, mestskej časti Petržalka, v miestnej časti Dvory. Je pomenované podľa Josefa Mánesa (1802 – 1871), českého maliara.
Muchovo námestie

Muchovo námestie je námestie v Bratislave, v mestskej časti Petržalka, v miestnej časti Dvory.
Je pomenované podľa Alfonsa Muchu (1860 – 1939), českého maliara. Do 1. apríla 1991 malo názov Martího námestie, podľa Josého Martího (1853 – 1895), kubánskeho revolucionára. 
Nachádza sa v blízkosti Černyševského ulice a Farského ulice.
Námestie hraničiarov

Námestie hraničiarov je námestie v Bratislave, v mestskej časti Petržalka. Nachádza sa v miestnej časti Háje.
Základné informácie.
Vzniklo v roku 1977 v rámci výstavby panelákového sídliska. Je pomenované podľa pohraničnej stráže. 
V budove na Námestí hraničiarov 1/b má sídlo Okresné riaditeľstvo policajného zboru Bratislava V., Odbor kriminálnej polície Okresného riaditeľstva Policajného zboru Bratislava V a Obvodné oddelenie Policajného zboru pre Petržalku-stred.
V roku 2007 bol na námestí postavený obytný komplex Dominant, jeden z najväčších novodobých bytových projektov v Petržalke, ktorého developerom bola Investičná a obchodná spoločnosť. Tvoria ho 20-poschodový vežiak a tri menšie budovy so 7, 6 a 5 poschodiami. Obyvatelia námestia podpísali petíciu proti výstavbe, ktorá bola zamietnutá. Jedným z argumentov petície bolo možné znehodnotenie parku, čo sa podľa realizátora stavby nestalo. V rámci tohto komplexu sa na Námestí hraničiarov 30 nachádza predajňa potravín "Tesco expres", na Námestí hraničiarov 33 má pobočku Československá obchodná banka, na Námestí hraničiarov 37 sa nachádza predajňa drogérie z reťazca dm-drogerie markt, na Námestí hraničiarov 39 má sídlo spoločnosť VNET Telecommunication solutions. 
21. decembra 2016 na námestí otvoril pobočku potravinový reťazec Billa, za účasti strieborného olympijského medailistu Mateja Beňuša.
V parku na námestí sa nachádza pamätná tabuľa pripomínajúca začiatok výstavby mestského sektora Petržalka.
Názov.
Iveta Plšeková, mestská poslankyňa, v roku 2016 navrhla zmeniť názov námestia, keďže je spojený s oddielmi, ktoré zatýkali utekajúcich za slobodou. Starosta Petržalky Vladimír Bajan na zmenu odpovedal: "„Nebolo by to určite jednoduché. Myslím si, že momentálne má Petržalka úplne iné priority a potreby, ktoré si vyžadujú naši obyvatelia.“" Približne desať rokov predtým zmena tiež neprešla.
V júli 2019 kritizoval názov námestia aj František Mikloško. Okrem iného uviedol: "„Ľudia si už dnes nechcú pripomínať, že od roku 1948 až do pádu komunizmu boli u nás pohraničné bezpečnostné zložky, ktoré na západnej hranici zabíjali ľudí, budovali ostnaté drôty nabité elektrinou, a že medzi nami chodili udavači a provokatéri, ktorí mali zabrániť útekom.“"
Humenské námestie

Humenské námestie je námestie v Bratislave, mestskej časti Petržalka, v miestnej časti Lúky. 
Je pomenované podľa mesta Humenné. Do 1. apríla 1991 malo názov Námestie F. E. Dzeržinského, bolo pomenované podľa Felixa Edmundoviča Dzeržinského (1877 – 1926), ruského komunistického politika, zakladateľa Čeky.
Nachádza sa medzi Turnianskou, Ľubovnianskou, Žehrianskou a Jasovskou ulicou.
Ovsištské námestie

Ovsištské námestie je námestie v Bratislave, v mestskej časti Petržalka,v miestnej časti Ovsište. 
Do 22. apríla 1992 malo názov Námestie N. K. Krupskej, podľa Nadeždy Konstantinovny Krupskej, manželky Lenina. Nachádza sa tu Dom kultúry Ovsište. Je tu situovaný aj supermarket a iné prevádzky v nákupnom centre Bratislavský-nákupné stredisko.
Vlastenecké námestie

Vlastenecké námestie je námestie v Bratislave, v mestskej časti Petržalka, Nachádza sa v miestnej časti Dvory. 
Na Vlasteneckom námestí 1 má sídlo základná škola pre žiakov s narušenou komunikačnou schopnosťou.
Na Vlasteneckom námestí 4 sa nachádza pošta.
Na Vlasteneckom námestí 1 sa nachádza Súkromná škola animovanej tvorby
Veľký Draždiak

Veľký Draždiak je jazero a prírodné kúpalisko v Petržalke, Bratislave. Ako letné prírodné kúpalisko vzniklo okolo roku 1982 po ťažbe štrku a prehĺbení pôvodnej vodnej plochy, ktorú zvykli pôvodní obyvatelia Petržalky nazývať "Šutrovka". Nachádza sa v okrese Bratislava V medzi Chorvátskym ramenom a areálom Nemocnice sv. Cyrila a Metoda na Antolskej ulici. Jeho vodná plocha má rozlohu 13 hektárov a okrem plavcov sa tu zdržiavajú aj početné kŕdle labutí, kačiek a iných vodných vtákov.
V lete sa tu ľudia kúpu, jazdia na vodných bicykloch a kajakoch, opaľujú sa, často okolo jazera uvidíte bežcov, ktorí majú od roku 2013 pri jazerách novú bežeckú dráhu. Tiež cyklisti sa tu radi vozia a zastavia na ceste na hrádzu, ktorá je vďaka spojeniu popri Chorvátskom ramene veľmi ľahko dostupná z celej Petržalky. Pri vodnej ploche sa nachádza zopár bufetov s občerstvením a taktiež sa dajú prenajať vodné bicykle, beach-volleyball ihriská. Pri jazere vedľa reštaurácie Oáza sa nachádza sauna a v zimných mesiacoch môžete mať šťastie aj na Petržalské ľadové medvede (vyznávači kúpania v studenej vode). 
Jeden z dôvodov prečo jazero nie je oficiálne spravované ako kúpalisko a nie sú k dispozícii ani plavčíci je kvôli elektrickému vedeniu veľmi vysokého napätia (110 kV), ktoré prechádza priamo nad jazerom. Kúpanie je možné len na vlastné nebezpečenstvo, čo však v letných mesiacoch prevažnej väčšine obyvateľstva neprekáža. Ľudia tam často napriek zákazu kúpu psov, v jazere sú stavebné odpadky a betónové kvádre, na ktorých hrozí riziko zranenia. Avšak vďaka ochotným občanom Petržalky pravidelne prebieha čistenie, takže s odpadkami sa situácia zlepšuje.
V roku 2006 bolo pri Veľkom Draždiaku vybudované detské ihrisko, do dnešných dní prebieha aj ďalšia investičná výstavba. Pri jazere je z juhu i štvorhviezdičkový hotel Bonbón, zo západu reštaurácia Oáza, nemocnica s poliklinikou Medissimo, Ústav lekárskej kozmetiky, Tenisová škola s ihriskami, na východ od jazera je v blízkosti nemocnica Antolská a sídlisková bytová zástavba s občianskym vybavením. Zo severu jazero ohraničuje areál bývalej základnej školy (dnes súkromnej vysokej školy) a Lesopark Zrkadlový háj.
Kuchajda

Kuchajda je jazero a prírodné kúpalisko v Bratislave. Jeho meno pochádza z nemeckého "Kuhheide" (kravský pasienok), čo poukazuje na pôvodné využitie tejto lokality.
Areál Kuchajdy sa nachádza sa v III. mestskom okrese v blízkosti železničnej stanice Bratislava-Nové Mesto a obchodného centra Vivo!. Kúpalisko malo v minulosti problémy so zvýšeným obsahom siníc. V roku 2012 však bolo Úradom verejného zdravotníctva označené za vhodné na kúpanie, pričom okrem Kuchajdy boli takto v Bratislave označené len Zlaté piesky, ostatné prírodné kúpaliská nesplnili kritériá na čistotu vody.
Okruh okolo Kuchajdy po chodníku (dlažba) meria 1454 metrov. V areáli Kuchajdy sa nachádzajú aj rôzne športoviská (futbal, preliezky, plážový volejbal, pingpong a i.), smart skrinka "LOX" z ktorej si vedia návštevníci požičať na 90 minút zadarmo športové pomôcky ako lopty, ping-pongové rakety alebo závažia na cvičenie, bufety, reštaurácie, amfiteáter a voľnočasové aktivity.
Zlaté piesky (Bratislava)

Zlaté piesky sú oblasť pri jazere, v Bratislave na katastrálnom území Trnávka v mestskej časti Ružinov.
V Areáli zdravia Zlaté Piesky, ktorý prevádzkuje Správa telovýchovných a rekreačných zariadení hlavného mesta Slovenskej republiky Bratislavy (STARZ) sú možnosti na rekreáciu – požičovňa vodných bicyklov, člnkov, paddleboardov, tobogány, plážový volejbal, stolný tenis, bufety, reštaurácia. Konajú sa v ňom kultúrne podujatia. V severnej časti je v prevádzke vlek na vodné lyžovanie.
Vody južnej a východnej časti, ktoré STARZ neprevádzkuje a sú verejne prístupné, sú vhodné na lov rýb.
Prístup je možný verejnou dopravou električkou a autobusom, nakoľko je neďaleko zastávka, Zlaté Piesky. Auto sa dá zaparkovať na nespevnených a asfaltových parkoviskách.
Jazero vzniklo po vyťažení štrku, ktoré sa udialo v 50. rokoch 20. storočia. Vodná plocha má nepravidelný tvar s dĺžkou 1 kilometer, šírkou 340 až 900 metrov a voda má maximálnu hĺbku 11 metrov. V strede jazera je ostrov.
V roku 1976 sa po chybe pristávania do jazera zrútilo lietadlo na linke Praha – Bratislava.
Začiatkom 21. storočia bolo v blízkosti jazera postavené veľké nákupné centrum Shopping Palace.
6. január

Je dňom pracovného pokoja.
San Marino

San Marino môže byť:
Azbuka

Azbuka (z mnemotechnických názvov prvých dvoch písmen hlaholskej abecedy, ("az") a ("buki")) môže byť:
Prepis z cyriliky do latinky

Toto je článok o prepise (transkripcii alebo transliterácii) z cyriliky do latinky.
Slovenské systémy.
Systém podľa PSP 1991/1998/2000 (používaný aj v slovenskej Wikipédii).
Je opísaný v PSP (z roku 1991 resp. 1998 resp. 2000) v Kap. VII podkapitole 1.1 a podkapitole:
Pozri 
Systém podľa STN 01 0185 (starší názov ČSN 01 0185).
Bola to česko-slovenská norma (v slovenčine) pre ruštinu, ukrajinčinu, bieloruštinu, "srbskú verziu srbochorvátskeho jazyka", macedónčinu a bulharčinu. Vydaná v roku 1975, platná od roku 1977, zrušená v Česku 2002, na Slovensku v 2003, ale na Slovensku stále používaná, lebo nebola nahradená inou. Komentár pozri napr. str. 32, náhľad tu 
Systém podľa starších PSP.
V PSP platných pred rokom 1991 (teda z rokov 1953 - 1971) a podľa knihy Príručka slovenského pravopisu pre školy (autori: Ján Oravec, Vincent Laca) platil systém zhodný so systémom uvedeným v PSP z roku 1991 a nasl. s tým rozdielom, že: 
Systém podľa "Pravidla jmenného katalogu" (1959/1969).
Išlo o česko-slovenské katalogizačné inštrukcie. Prvé vydanie bolo z roku 1959, druhé z roku 1969. Systém bol založený na medzinárodnom vedeckom prepise.
České systémy.
Systém podľa PČP.
Je opísaný v Pravidlách českého pravopisu (z roku 1993 resp. 2002). Kópia textu je dostupná tu (s.13 a ďalej).
Tento systém nie je zhodný so slovenským systémom podľa PSP. Hlavné rozdiely sú:
Systém podľa "Pravidla jmenného katologu".
Pozri vyššie
Medzinárodné systémy.
Systémy ISO.
Z vyššie uvedných posledných troch (teda starších) noriem sa ešte dnes pomerne často používa norma ISO/R 9:1968: pozri napr. (K textu zobrazenému na uvedenom linku treba dodať, že ISO/R 9:1968 povoľuje ako alternatívu aj tzv. "2. podštandard" - písať zh (namiesto ž), sh (namiesto š), ĭ (namiesto j), kh (namiesto h), ts (namiesto c), ch (namiesto č), shch (namiesto šč), yu (namiesto ju) a ya (namiesto ja). Išlo o ústupok anglosaskej tradícii prepisu cyriliky. )
Systém RVHP.
V RVHP platil oficiálne systém RVHP 1362 (po rusky: (ST) SEV 1362) z roku 1978, ktorý bol zhodný s GOST 16876-71 (pozri nižšie).
Systém Slavic Review.
Myslí sa starší systém podobný ISO 9:1968, dnes časopis používa systém ALA-LC.
Sovietske/ruské systémy.
Prehľad podľa anglickej wikipédie:
Zátvorky označujú prípustné varianty
Jazyky s oficiálnou latinkou.
Pre tieto (a niektoré ďalšie malé jazyky) existuje/existovalo (aj) úradne používané latinské písmo, ktoré prirodzene slúži(lo) ako hlavná forma „prepisu“:
Austrália (svetadiel)

Austrália (z , neznáma južná zem) je najmenší svetadiel, ktorý sa nachádza medzi Tichým oceánom a Indickým oceánom. Za jeho súčasť je typicky považovaná i okolitá pevnina, obvykle Tasmánia a prípadne aj Nová Guinea (spravidla považovaná za časť Oceánie). Niekedy zahŕňa aj Oceániu (vrátane Nového Zélandu), potom sa správne označuje ako Austrália a Oceánia.
K osídleniu austrálskej pevniny černošským obyvateľstvom (Aborigénmi) došlo asi pred 10 000 rokmi. V podstate až do 20. storočia žili jednotlivé kmene pôvodného obyvateľstva na úrovni prvobytnej spoločnosti. K styku s Európanmi došlo v druhej polovici 18. storočia. Austrália sa stala kolóniou Britského impéria, kam boli deportovaní prevažne trestanci z materskej krajiny. Kolonizáciou boli domorodci zatlačovaní do púštnych oblastí vnútrozemia, najmä po roku 1851, keď bolo v Austrálii objavené zlato.
Oceánia

Oceánia môže byť:
Herculaneum

Herculaneum alebo Herkulaneum je antické mesto ležiace pod Vezuvom.
Pri erupcii v roku 79, keď sa Vezuv po dlhej dobe prebudil, bolo toto mesto zaliate bahnom, ktoré pochovalo takúto katastrofu neočakávajúce obyvateľstvo mesta. Nešťastie mesto postihlo pravdepodobne o deň neskôr ako Pompeje (25.8.) a bolo iného druhu ako tomu bolo v Pompejach: Herculaneum zasiahol lahár (bahnotok).
Ľudia z Herculanea sa tiež snažili pred bahnotokom utiecť. Nemálo ich kostier sa našlo na pobreží (môžeme sa domnievať, že sa nestihli dostať na lode, lebo lodí tu bolo primálo).
Herculaneum zostáva tak trochu v „tieni Pompejí“, možno práve preto, že odkrytá bola omnoho menšia časť mesta, nakoľko v lokalite je zástavba súčasného mesta a diaľnica.
Toto mesto je charakteristické trochu inou architektúrou, ako bola v Pompejach. Domy sú vyššie, poschodové, zdobené krásnou mozaikovou výzdobou.
Lahár

Lahár (termín pochádza z Indonézie), občas nazývaný krátko lahar, a niekedy trochu nesprávne aj bahnotok (tento termín je trochu širší) je sprievodný jav pri niektorých sopečných erupciách. Lahár je vytvorený zo zmesi sopečného popola a vody.
Príčiny vzniku lahárov sú nasledovné:
Laháry sú veľmi nebezpečný fenomén (možno nebezpečnejší ako tečúca láva) pre ich veľkú mobilitu (niekoľko desiatok metrov/s). Jedna z najstarších katastrof sa odohrala v roku 79 pri erupcii sopky Vezuv, keď bolo lahárom zasiahnuté mesto Herculaneum. Posledná veľká katastrofa sa odohrala v 1985 v Kolumbii, keď bolo mesto Armero pochované pod 8 m hrubou vrstvou laháru, ktorý prešiel vzdialenosť vyše 40 km od eruptujúcej sopky Nevado del Ruiz.
Niektoré sídla, nachádzajúce sa v blízkosti sopiek s pravdepodobným výskytom lahárov (napr. Rainier v USA alebo Ruapehu na Novom Zélande) majú vypracovaný systém včasnej výstrahy pred blížiacim sa lahárom.
Káhira

Káhira (, ) je hlavné a najväčšie mesto Egypta a tiež hlavné mesto guvernorátu Káhira. Egypťania volajú Káhiru aj Egypt () čo ilustruje jej významné postavenie v krajine. Leží na ploche na brehoch a ostrovoch rieky Níl, na severnom konci jej púštneho údolia, v mieste kde sa začína rozvetvovať do svojej delty. 
Mesto má asi 6,7 milióna obyvateľov a ďalších asi 10 miliónov obýva širšiu metropolitnú oblasť, takže Káhira je jedenásta najľudnatejšia metropolitná oblasť sveta a súčasne najľudnatejšie mesto Afriky.
Je významným kultúrnym a duchovným centrom arabského a islamského sveta, ktorým sa stala už v stredoveku. Kozmopolitný charakter dodáva mestu aj prítomnosť početnej koptskej kresťanskej menšiny, keďže Káhira je aj centrom koptskej ortodoxnej cirkvi v Egypte.
História.
Na území mesta vznikali sídla už v období staroveku. V období Starej ríše sa tu nachádzalo jej centrum Mennofer, v období Novej ríše zase jej významné centrum Iunu. V časoch rímskej vlády tu postavili pevnosť Babylon, ktorej pozostatky sú najstaršou stavbou mesta.
Po moslimskom zábere helénskeho Egypta v roku 641 vzniklo severne od pevnosti Babylon mesto "Fustát", ktoré bolo prvým arabským a moslimským mestom na území Egypta.
Základ dnešnej Káhiry vznikol až v roku 969 za vlády dynastie Fátimovcov, ktorí tu založili mesto pod názvom "Misr al-Káhira" („Víťazné mesto“). V tomto čase vznikla aj mešita a univerzita al-Azhar. Po páde Fustátu v roku 1136 sa Káhira stáva centrom Egypta. Veľký rozmach zaznamenáva počas vlády dynastie Mamelúkov (1250–1517). V tomto čase vzniká aj veľká časť pamiatok islamskej architektúry. Mesto sa veľmi rozrastá najmä o okrajové vidiecke štvrte, v ktorých žijú najmä chudobnejšie časti egyptského obyvateľstva.
Fidži

Fidži, dlhý tvar Fidžijská republika (staršie "Republika Fidžijských ostrovov)", je ostrovný štát v Tichom oceáne. Tento štát tvoria dva ostrovy - Viti Levu a Vanua Levu a viacero malých ostrovov. Hlavné a zároveň najväčšie mesto je Suva.
Demografia.
Obyvateľstvo: 884 887 / 46,4 obyv. na km² / (2017)
Náboženské zloženie.
z toho
a iní
Gramotnosť: 92 %
Suva

Suva (85 691 obyvateľov, vrátane prímestských oblastí 172 399) je hlavné mesto štátu Fidži.
31. marec

• Veľkonočná nedeľa (Pánovho zmŕtvychvstanie) (latinská cirkev)
• Veľká nedeľa Paschy (gréckokatolícka cirkev)
Kamčatka

Kamčatka je dlhý polostrov na ruskom Ďalekom východe, s rozlohou . Najsevernejší bod dosahuje 65° severnej šírky, najjužnejší je mys Lopatka (50°59'). Pobrežná čiara má približne . Nachádza sa medzi Tichým oceánom a Ochotským morom. Pacifickú pobrežnú líniu lemuje Kurilská priekopa. Kamčatka patrí do kamčatskej oblasti, vrátane Komandorských ostrovov, Karaginského ostrova a časti kontinentálneho Ruska.
Geografia.
Polostrov má pretiahnutý tvar (dĺžka približne , šírka ). Najvyšší bod je Kľučevskaja (), stredom polostrova sa od severu k juhu tiahne po celej dĺžke horský chrbát. Tento sa v spodnej časti rozdeľuje na dva chrbáty – Východný chrbát a Stredný chrbát. Medzi nimi sa nachádza veľké údolie, ktorým preteká rieka s rovnakým názvom Kamčatka. Prakticky všetky vrcholy Stredného chrbta sú sopky, niektoré aktívne, no oveľa viac ich je už vyhasnutých. Pre tak veľký výskyt vulkanizmu na relatívne malej ploche sú kamčatské vulkány zaradené do svetového dedičstva UNESCO. Kamčatka je taktiež jediná lokalita v Eurázii (ak nerátame Island), kde sa vyskytujú gejzíry – Dolina gejzerov.
Rieky.
Riečna sieť polostrova je veľmi hustá. Zo západnej časti polostrova stekajú mnohé pomerne krátke rieky patriace úmoriu Ochotského mora. Na východnej strane Kamčatky pramenia rieky, ktoré majú úmorie v Beringovom mori alebo bezprostredne vtekajú do Tichého oceánu.
Do Tichého oceánu sa vlieva aj najdlhšia rieka polostrova Kamčatka.
Rieky polostrova sa delia do troch skupín:
Pre všetky rieky polostrova je charakteristický ich pomalý proces samočistenia.
Podnebie.
Kamčatka, vďaka svojej rozľahlosti, je miestom viacerých klimatických pásiem. Od miernej klímy európskeho vnútrozemia na juhu po subarktické podnebie na severe. Z východu je podnebie silno ovplyvňované oceánom. Letné mesiace sú pomerne teplé, zima je dlhá s veľkými snehovými nádielkami. Priemerná hodnota ročných zrážok je na m², čo je jedna z najvyšších hodnôt v Rusku. Centrálna časť Kamčatky má klasické vnútrozemské podnebie s malými zrážkami a omnoho väčšími výkyvmi teplôt.
Fauna a flóra.
Kamčatka je domovom viacerých druhov zvierat. Vďaka riedkemu osídleniu sa tu dobre darí medveďom (približne 4 kusy na sto štvorcových kilometrov).
Obyvateľstvo.
Celkovo na polostrove žije viac ako 400 000 ľudí, väčšina Rusov. Významná menšina sú Koriaci (približne 13 000), ktorí žijú v severnej časti polostrova v Koriackom autonómnom okruhu. Najväčším a zároveň aj správnym mestom oblasti je Petropavlovsk-Kamčatskij.
Čukotka (autonómny okruh)

Čukotka, dlhý tvar Čukotský autonómny okruh, na ruskom Ďalekom východe je najvzdialenejší severovýchodný región Ruska. Nachádza sa prevažne na Čukotskom polostrove. Hlavné mesto autonómneho okruhu je Anadyr. V roku 2015 mal okruh 50 759 obyvateľov.
Geografia.
Ide o najvzdialenejší severovýchodný región Ruska a od doby predaje Aljašky Ruskom Spojeným štátom americkým (v roku 1867) je jediným regiónom Ruska ležiacim čiastočne na západnej pologuli. Pobrežie Čukotského autonómneho okruhu je obmývané Beringovým morom, ktoré je súčasťou Tichého oceánu, Čukotským morom a Východosibírskym morom ktoré sú súčasťami Severného ľadového oceánu. K okruhu patrí tiež Wrangelov ostrov. Na severe Čukotskej vrchoviny sa nachádza unikátne jazero Elgygytgyn.
Rozloha okruhu je 737 700 km² a hlavným mestom a administratívnym centrom je Anadyr. Okruh sa delí na 8 rajónov, z ktorých najväčší, Anadyrský, má väčšiu rozlohu než Veľká Británia.
História.
Čukotský národný okruh vznikol 10. decembra 1930 a bol súčasťou Kamčatskej oblasti. 28. mája 1951 bol včlenený do Chabarovského kraja a v roku 1953 sa Čukotka stala súčasťou Magadanskej oblasti. V roku 1980 bol zmenený status na autonómny okruh. 17. júna 1992 vyhlásila Čukotka oddelenie od Magadanskej oblasti, ktoré bolo v roku 1993 schválené ústavným súdom Ruskej federácie.
Hospodárstvo.
Čukotka má veľké zásoby surovín. Nachádza sa tu ropa, zemný plyn, uhlie, zlato a volfrám, ktorých ťažba sa rozvíja. Vidiecke obyvateľstvo sa živí predovšetkým pastierstvom sobov, lovom a rybolovom. Obyvateľstvo v mestách je naproti tomu zamestnané v ťažobnom a stavebnom priemysle, administratíve, kultúre, školstve a lekárstve.
Obyvateľstvo.
Počet obyvateľov je podľa sčítania ľudu zroku z 2010 50 526.
Národnostné zloženie obyvateľov je ovplyvnené migráciou prisťahovalcov. Pôvodné obyvateľstvo tvorí zhruba jednu tretinu celkovej populácie. Pri poslednom sčítaní v roku 2010 nedeklarovalo svoju národnosť 2 770 osôb. Okrem národností uvedených v tabuľke nižšie tu žijú Bielorusi (0,96 % populácie), Jukagirovia (0,4 %), Koriaci (0,2 %), Tatári, Čuvaši, Moldavčania, Burjati, Nemci, Baškirovia, Azerbajdžanci a niekoľko ďalších skupín.
Pohyb obyvateľstva (2005)
Pohyb obyvateľstva (2007) 
Prírastok sťahovaním: -8,2 na 1 000 obyvateľov
Miera prirodzeného prírastku: +0,37 % za rok
Miera celkového prírastku: -0,44 % za rok (Z dôvodu migrácie počet obyvateľov klesá aj napriek tomu, že počet narodených pomerne výrazne prevyšuje počet úmrtí).
Beringovo more

Beringovo more je s rozlohou a priemernou hĺbkou 1 598 m najrozsiahlejším morom obmývajúcim pobrežia Ruska. Nachádza sa medzi Sibírou a Aljaškou nad Aleutskými ostrovmi. Beringovo more je jedno z najbohatších krmovísk veľrýb a mrožov.
Ochotské more

Ochotské more je okrajové more Tichého oceánu pri východnom pobreží Ázie. 
Hranice tvorí Ázia, Kamčatka, Kurilské ostrovy, Hokkaidó a Sachalin. Oblasť lovu rýb, krabov, tuleňov a veľrýb.
Juhočínske more

Juhočínske more je okrajové more a je súčasťou Tichého oceánu. Má rozlohu 1 249 000 km2. V Číne sa mu hovorí "Východné more". V Kórejskej republike sa mu niekedy hovorí "Južné more".
Arabské more

Arabské more (arabs. بحر العرب "Bahr al-Arab", perzs. دریای عرب "Darjá-je Arab", urds. بحیرہ عرب Bahíra Arab, angl. "Arabian Sea", hinds. अरब सागर "Araba ságara", gudžaráts. અરબ સાગર "Araba ságar") je more v severnej časti Indického oceánu. Zaberá plochu 3,832 mil. km² a dosahuje max. hĺbku . Teplota vrchných vrstiev vody je 22 – 28 °C, priemerná slanosť 35 – 36 ‰. 
Zaberá severozápadnú časť Indického oceánu, rozprestiera sa medzi polostrovmi Predná India na východe, Arabský a Somálsky polostrov na západe. Obmýva pobrežie Indie, Pakistanu, Iránu, Spojených arabských emirátov, Ománu, Jemenu, Džibutska, Eritrei a Somálska.
S Červeným morom ho spája prieliv Báb el-Mandáb, s Perzským zálivom. Na východe obmýva Malabarské pobrežie. Najväčším ostrovom je Sokotra.
Ostrovy a polostrovy.
Najviac ostrovov leží v juhovýchodnej časti mora. Sú to pomerne rozsiahle súostrovia Lakadivy patriace Indii a Maldivám. Na západe leží Jemenský ostrov Sokotra, ktorý je zároveň aj najväčší ostrov v Arabskom mori, a niekoľko malých Ománskych ostrovov z ktorých najväčší je ostrov Masirah. More ohraničujú tri veľké polostrovy – Arabský a Somálsky polostrov na západe a polostrov Predná India na východe. 
Zálivy.
Do Arabského mora ústia dve veľké rieky: rieka Indus – najdlhšia rieka južnej Ázie pritekajúca z Pakistanu a rieka Narmada z Indie. Ďalše rieky ktoré ústia do Arabského mora sú: Šat al-Arab a Tapti. Z Arabského mora vybiehajú dva veľké zálivy: Ománsky záliv ktorý spája Arabské more cez Hormuzský prieliv s Perzským zálivom a Adenský záliv spája Červené more s Arabským morom. Na Indickom pobreží Arabského mora sa nachádza zopár malých zálivov ako Kambajský a Kačský záliv.
Fauna.
Arabské more je domovom veľkého množstva zvierat. Je veľmi rozsiahle a žije tu mnoho druhov rýb. Medzi živočíchy Arabského mora patria aj delfíny, úhory, žraloky, morské korytnačky, korčule, kraby,medúzy,delfíny skákavé a mnohé ďalšie živočíchy. 
Klíma.
More má monzúnovú klímu. V zime prevládajú severovýchodné vetry prinášajúce jasné a chladné počasie. Juhozápadné vetry sú typické pre letá a prinášajú so sebou oblačnosť a vlhké počasie. Na jar, v lete a na jeseň bývajú časté tajfúny. Pod vplyvom Červeného mora a Perzského zálivu nie je nikdy teplota vody nižšia ako 5 °C.
Morské dno.
Povrch morského dna je pomerne rovný a na niektorých miestach sa môžu nachádzať koralové útesy. Dno má všeobecný sklon – zo severu na juh. Je prevažne bahnité. Len pri pobrežiach a na koralových útesoch, dno pokrýva koralový piesok. 
Význam.
Arabské more má veľmi veľký význam pre námornú dopravu. Hlavná obchodná cesta vedie z Perzského zálivu, odkiaľ sa cez Arabské more vyváža ropa. Ďalšie dôležité spojenie vedie cez Arabské more z Červeného mora do Indie. Prístavov je v Arabskom mori veľmi veľa. Medzi tie najznámejšie patria veľký prístav Bombaj v Indii, Karáčí v Pakistane, Aden v Jemene a Maskat v Ománe. Ďalšie prístavné mestá: Bandar-e-Abbás, Surat, Mangalore, Kalikat, Kočin, Trivandrum a iné.
Červené more

Červené more (arabs. البحر الأحمر, "al-Bahr al-Ahmar", alebo الخليج العربي, "al-Chalídž al-arabí", dosl. "Arabský záliv"; hebr. ים סוף, "Jam suf", dosl. "Trstinové more"; tigr. ቀይሕ ባሕሪ, "Qäjih bahiri") je vnútorné more v Indickom oceáne medzi Afrikou a Áziou.
Základné údaje: 
Geologicky vypĺňa riftovú zónu, zárodok nového oceánu, medzi Africkou a Arabskou platňou. Na juhu Červené more nadväzuje na Východoafrický zlomový systém a na severe na zlom Mŕtveho mora. 
V 19. storočí bol vybudovaný Suezský prieplav, ktorý prepojil Červené a Stredozemné more a výrazne tak skrátil lodnú cestu medzi Európou a Áziou.
Doprava.
Červené more je vďaka Suezskému prieplavu dôležitou námornou cestou spájajúcou Stredozemné more a Indický oceán. 
Existujú plány na premostenie Báb el-Mandeb či Tiranskej úžiny. 
Turistika.
Na pobreží Červeného mora v druhej polovici 20. storočia vyrástli turistické strediská. 
Potápanie.
Červené more je jedným z najsevernejších koralových morí na Zemi a vzhľadom na pomerne malú vzdialenosť od Európy patrí medzi najnavštevovanejšie potápačské lokality na svete. Hlavným lákadlom je najmä množstvo koralových útesov a podmorského života v ich okolí. Väčšina najpopulárnejších potápačských lokalít je pri egyptskom pobreží. Nemenej zaujímavé lokality sú však aj pri pobreží Sudánu, Eritrey alebo Saudskej Arábie.
Barentsovo more

Barentsovo more je okrajové more Severného ľadového oceánu medzi severným pobrežím Európy a Medvedím ostrovom, Špicbergami, Zemou Františka Jozefa a Novou zemou. 
Lovia sa tu vo veľkom množstve tresky, slede, kambaly a iné morské živočíchy. Významný je prístav Murmansk, ktorý nikdy nezamŕza.
Severné more

Severné more je šelfové more Atlantického oceánu. Nachádza sa na severozápade Európy.
Na juhozápade nadväzuje na kanál La Manche, na severe priamo na Atlantik, na východe za prielivom Skagerrak pokračuje Baltské more.
Európska pevnina k Severnému moru prilieha z juhu pobrežím Nemecka, Holandska, Belgicka a Francúzska, zo západu Spojeného kráľovstva a z východu Nórska a Dánska.
Asi najdôležitejšími riekami, ktoré do Severného mora privádzajú svoje vody, sú Labe / Elbe v Nemecku, Rýn / Rhein / Rijn v Holandsku a Temža / Thames v Anglicku.
V mori sa ťaží ropa a zemný plyn a lovia ryby.
Baltské more

Baltské more(staršie [resp. podľa niektorých názorov nesprávne ]: "Baltické more", hovorovo Baltik ; po rusky "Балтийское море" - Baltijskoje more, po nemecky "Ostsee", po dánsky "Østersøen", po švédsky "Östersjön", po poľsky "Morze Bałtyckie", po fínsky "Itämeri", po estónsky "Läänemeri", po litovsky "Baltijos jūra", po lotyšsky "Baltijas jūra") je šelfové vnútrozemské more Atlantického oceánu, s ktorým ho spájajú prielivy Kattegat, Skagerrak a Severné more. Nachádza sa v severnej Európe. Je obklopené Škandinávskym polostrovom, pevninou východnej a strednej Európy a Jutským polostrovom s dánskymi ostrovmi. 
Zaberá plochu dosahuje priemernú hĺbku , maximálnu . Priemerná teplota na hladine v zime je na otvorenej časti mora 1 – 3 °C, v lete 18 – 20 °C, v centrálnych častiach je slanosť vrchných vrstiev 7 – 7,5 ‰. V zime zvykne zamŕzať Botnický záliv, Fínsky záliv a Rižský záliv.
Zálivy a ostrovy.
Súčasťou mora sú zálivy:
Medzi najväčšie ostrovy patria:
Morský ľad.
Morský ľad sa v "Baltskom mori" zvyčajne začína tvoriť v polovici novembra v najsevernejších zátokách Botnického zálivu. Maximum zvykne dosahovať vo februári alebo marci, keď je okrem Botnického zálivu zamrznutý aj Fínsky záliv, Rižský záliv a more v oblasti súostrovia Ålandy. Počas najchladnejších zím môže nastať situácia, že zamrzne celé Baltské more. Naposledy sa tak stalo v zime 1986/1987. Topenie ľadu začína zvyčajne v apríli, pričom v máji ľad prežíva len v severnej časti Botnického zálivu, kde sa môžu zvyšky udržať až do začiatku júna.
Prítoky a úmorie.
Najvýznamnejšie rieky ústiace do mora sú: 
Do úmoria Baltského mora patrí okrem krajín na jeho pobreží aj:
Obyvateľstvo.
Na pobreží mora leží 9 štátov: Dánsko, Estónsko, Fínsko, Litva, Lotyšsko, Nemecko, Poľsko, Rusko, Švédsko. 
K najdôležitejším prístavným mestám sa radia: 
Na západe je more spojené so Severným morom (Kattegat) cez prielivy Malý Belt, Veľký Belt a Öresund.
História.
V praveku a rímskej dobe bol kraj okolo Baltského mora (Pobaltie) spojený s Jadranským morom jantárovou cestou. V priebehu storočí o vplyv v oblasti Baltského mora bojoval Rád nemeckých rytierov, Rusko, Švédsko, Poľsko, Prusko a i. Významná bola severná vojna, vďaka ktorej Rusko znížilo vplyv Švédska. 
Keď skončila 1. svetová vojna, získalo obnovené Poľsko prístav Gdansk ("Danzig"), čo pobúrilo Nemecko, ktoré počas 2. svetovej vojny obsadilo južne a východné pobrežie "Baltu". Po vojne dostalo južné pobrežie Poľsko, východné Sovietsky zväz, ktorý zabral pobaltské republiky a vytvoril Kaliningradskú oblasť. Po rozpade ZSSR sa stav nezmenil.
Tichý oceán

Tichý oceán (hovorovo Pacifik) je najväčší oceán Zeme. Zaberá tretinu zemského povrchu. Názov vychádza z latinského názvu "Mare Pacificum", ktorý mu dal portugalský moreplavec Fernão de Magalhães pri prvej plavbe okolo sveta po tom, čo nezaznamenal ani jednu búrku. 
V oceáne sa nachádza okolo 25 000 ostrovov, čo je viac, ako súčet všetkých ostrovov v ostatných oceánoch. Najväčší z nich je ostrov Nová Guinea.
Karibské more

Karibské more (špan. "Mar Caribe;" fran. "Mer des Caraïbes;" hol. "Caraïbische Zee") alebo zastarano Antilské more je americké stredozemné more Atlantického oceánu v trópoch západnej pologule. Je ohraničené Mexikom a Strednou Amerikou na západe a juhozápade, na severe Veľkými Antilami, počnúc Kubou, na východe Malými Antilami a na juhu severným pobrežím Južnej Ameriky. 
S pojmom Karibské more súvisí aj termín Karibik - pozri Karibik.
Geografia.
Karibské more je jedným z najväčších morí; má rozlohu asi 2 754 000 km2. Najhlbším bodom mora je Kajmanská priekopa medzi Kajmanskými ostrovmi a Jamajkou, v hĺbke 7 686 m pod morom. Karibské pobrežie má veľa zálivov: Gonâvský záliv, Venezuelský záliv, Dariénsky záliv, Mosquitov záliv, Parský záliv a Honduraský záliv.
Karibik je domovom viac ako 9 % koralových útesov sveta (celková plocha približne 50 000 km²). Väčšina koralov sa nachádza v okolí ostrovov a pri pobreží Strednej Ameriky. V Karibskom mori sa nachádza aj druhý najväčší bariérový útes na svete, Mezoamerický koralový útes. Rozprestiera sa na 1 000 km pozdĺž pobrežia Mexika, Belize, Guatemaly a Hondurasu.
Geológia.
Karibské more sa nachádza na karibskej platni, jeho vek sa odhaduje na 20 000 až niekoľko miliónov rokov. Dno je tvorené niekoľkými panvami, ktoré sú oddelené podmorskými chrbátmi. Okrem spomínanej Kajmanej priekopy sa v Karibiku nachádzajú aj Portorická a Hispaniolská priekopa – miesta častých zemetrasení. Malé Antily sú tiež miestom aktívneho vulkanizmu.
Podnebie.
Teplota vrchných vrstiev vody Karibského mora je v letných mesiacoch 24-28 °C, v zime 25 °C, slanosť 36 ‰. Karibské more je jedno z najteplejších morí na svete a taktiež more s častým výskytom tropických búrok a hurikánov.
Ekonomika a turizmus.
Oblasť Karibského mora (vrátane Mexického zálivu) je významná ťažbou ropy a zemného plynu. Venezuela, Kolumbia, Mexiko, Trinidad a Tobago a USA ročne vyťažia viac ako 170 mil. ton ropy. Ďalšia dôležitá ekonomická aktivita je rybolov (500 000 ton rýb a iných plodov mora ročne).
Turizmus je nemenej dôležitý ekonomický faktor. Podľa "Caribbean Tourism Organisation" oblasť ročne navštívi viac ako 12 miliónov turistov, ďalších 8 miliónov sú zákazníci výletných lodí.
Japonské more

Japonské more (日本海 / にほんかい / nihonkai) je polouzavreté more Tichého oceána ohraničené na západe a severozápade pevninou Ázie (obe Kórey a Rusko), na juhovýchode ostrovmi Hokkaidó a Honšú a na severovýchode ostrovom Sachalin.
Kórejská republika ho nazýva Východné more (동해 / 東海 / Tonghä) a Kórejská ľudovodemokratická republika Kórejské (čosonské) východné more (조선동해 / 朝鮮東海 / Čoson tonghä). Názov Východné more možno nájsť už v čínskych, ale aj kórejských mapách používaných v stredoveku. Názov "Japonské more" sa začal používať až koncom 19. storočia pod vplyvom Japonska. Dnes sa hlavne Kórejská republika snaží presadiť používanie názvu Východné more, ale zatiaľ neúspešne.
Na juhu ho Kórejský prieliv oddeľuje od Žltého mora, na severe La Pérousov prieliv a Tatársky prieliv od Ochotského mora. Prielivy Tsugaru a Bungo sú spojnicami s otvoreným Tichým oceánom.
Význam.
Oblasť rybolovu, lovu krabov a chalúh s intenzívnou dopravou.
Filipínske more

Filipínske more je okrajové more na západe Tichého oceánu ohraničené Filipínami, Rjúkju a Taiwanom na západe, Japonskom na severe, Mariánskymi ostrovmi na východe a Palau na juhu. Rozlohou ide o najväčšie more na Zemi.
Filipínska tektonická doska, ktorá utvára dno mora sa podsúva pod Eurázijskú tektonickú dosku. Na rozhraní dosiek tak vznikli Filipíny a taktiež Filipínska priekopa.
Fernão de Magalhães bol prvý Európan, ktorý sa tu plavil. V roku 1944 sa Filipínske more stalo dejiskom námornej bitky medzi Japonskom a Spojenými štátmi.
Bandské more

Bandské more je medziostrovné more Tichého oceánu v Indonézii.
Rozprestiera sa medzi ostrovmi Buru a Seram na severe, súostrovím Kai na východe, reťazcom ostrovov medzi Tanimbarom a Timorom na juhu, ostrovom Buton na západe a Celebesom na severozápade. Dosahuje maximálnu hĺbku 7 440 m. Na juhozápade, medzi súostrovím Tukangbesi a ostrovom Alor, prechádza do Floreského mora.
More je súčasťou indonézskych provincií Maluku (najväčšia, centrálna a východná časť), Tengah (na severozápade) a Tenggara (na západe).
Arafurské more

Arafurské more je okrajové more Indického oceánu a Tichého oceánu. Zaberá plochu ², dosahuje maximálnu hĺbku . Je súčasťou subekvatoriálneho pásma.
Nachádza sa v najvýchodnejšej časti Indického oceánu, medzi Austráliou na juhu a juhovýchode, Novou Guineou na severe a severovýchode, ostrovom Timor na západe a súostroviami Tanimbar a Aru na severozápade. Súčasťou mora je veľký Karpentársky záliv na juhovýchode, na západe prechádza v priestore medzi ostrovmi Timor a Melvillov ostrov do Timorského mora a na východe je Torresovym prielivom spojené s Koralovým morom.
Do mora vybiehajú polostrovy Arnhemská zem (s menšími polostrovmi Cobourg Peninsula a Napier Peninsula) a Yorský polostrov, najväčšími ostrovmi sú Pulau Dolak pri pobreží Novej Guiney, Groote Eylandt, Wellesley Island v Karpentárskom zálive a Wessel Island a Crocker Island pri pobreží Austrálie. Do mora ústia viaceré rieky: Digul, Pulau na Novej Guiney, Wenlock, Mitchell, Flinders, Leichhardt v Austrálii.
Žlté more

Žlté more (čínsky 黄海, pinyin "Huáng Hǎi," slovenský prepis "Chuang-chaj," kórejsky 황해, transliterované "Hwang Hae)," v Kóreii niekedy nazývané Západné more (korejsky 서해, hanja 西海, transliterované "Seo Hae)", leží na severnom okraji Východočínskeho mora, ktoré je okrajovým morom Tichého oceánu. More je vklínené medzi pevninskú Čínu a Korejský polostrov. Svoje meno získalo Žlté more podľa piesku, ktorý charakteristicky zafarbuje jeho vody a ktorý má svoj pôvod v mohutnom toku Žltej rieky.
Geologicky je dno Žltého mora pokleslou časťou Severočínskej nížiny a patrí k severočínskej doske.
Andamanské more

Andamanské more je okrajové more v severovýchodnej časti Indického oceánu. Rozprestiera sa medzi polostrovom Zadná India na severovýchode a severe, Malajským polostrovom na východe, súostroviami Andamany a Nikobary na západe a severným pobrežím Sumatry na juhu.
Najväčším zálivom je Martabanský záliv, z viacerých ostrovov pri pobreží sú významné Pinang, Langkawi, Bilugyun, súostrovia Mergui a Moscos. Andamanské more obmýva pobrežie Mjanmarska, Thajska, Malajzie, Indonézie a spomenutých súostroví, ktoré prináležia Indii. Najvýznamnejšie rieky ústiace do mora sú Iravadi, Salween a Sittang Myit. Na pobreží ležia prístavné mestá Rangún, Moulmein, Tavoy, Mergui a známe letovisko Phúket.
S Juhočínskym morom ho spája Melacký prieliv, s Bengálskym zálivom prielivy Preparis North Channel a Preparis South Channel.
Cyklón Nargis.
V sobotu 2. mája 2008 sa prehnal oblasťou v severnej časti mora cyklón Nargis, ktorý najviac zasiahol husto obývané a nízko položené pobrežie Mjanmarska v oblasti delty rieky Iravadi, pričom si vyžiadal približne 100 000 obetí a 1,5 milióna ľudí zostalo bez strechy nad hlavou.
Severný ľadový oceán

Severný ľadový oceán (zastarano "Severné ľadové more/Severné Ľadové more"), ktorého väčšina sa nachádza za severným polárnym kruhom, je najmenším aj najplytším z piatich oceánov Zeme.
Severný ľadový oceán má rozlohou približne (o niečo menšou ako 1,5 násobok veľkosti USA). Dĺžka pobrežia je . Oceán je skoro úplne obklopený pevninou – pobrežím Eurázie, Severnej Ameriky, Grónska a početnými ostrovmi.
Severný ľadový oceán zahŕňa aj Baffinovo more, Barentsovo more, Beaufortovo more,
Čukotské more, Východosibírske more, Grónske more, Hudsonov záliv, Hudsonov prieliv, Karské more, More Laptevovcov, Biele more a ďalšie priľahlé vodné plochy.
Je prepojený s Tichým oceánom, Beringovou úžinou a s Atlantickým oceánom cez Grónske more a Barentsovo more a Baffinov záliv.
Lomonosovov stredooceánsky chrbát rozdeľuje oceán na dve panvy: Eurázijskú (alebo Nensenovu) s hĺbkou medzi 4 000 až a Severoamerickú, ktorá má hĺbku okolo . Priemerná hĺbka oceánu je , čiastočne pre veľkú rozlohu pevninového šelfu na eurázijskej strane (siaha približne do 1/3 oceánu).
Najväčší prílev vody pochádza z Atlantického oceánu cestou Nórskeho prúdu, ktorý prúdi okolo eurázijského kontinentu. Voda taktiež prúdi z Tichého oceánu Beringovou úžinou. Východogrónskym prúdom naopak najviac vody z oceánu odteká.
Teplota a soľnatosť vody sa mení podľa sezóny spolu s topením ľadu alebo mrznutím vody.
Ľad pokrýva väčšinu plochy oceánu po celý rok (v zime až 90 % plochy).
Maximum zaľadnenia býva dosahované v mesiacoch február a marec, minimum v septembri.
Arktída je hlavný zdroj studeného vzduchu, ktorý sa nevyhnutne pohybuje smerom k rovníku. V stredných zemepisných šírkach sa stretáva s teplým vzduchom, pričom spôsobuje dažde a sneženie.
Prírodné bohatstvo.
Náleziská ropy a plynu, ryby, cicavce (tulene, veľryby, sezónne polárne medvede).
Ligúrske more

Ligúrske more (taliansky "Mar Ligure") je okrajové more Stredozemného mora. 
Nachádza sa medzi ligúrskym pobrežím Talianska na severe, toskánskym pobrežím na východe, Elbou na juhovýchode, Korzikou na juhu a východnou časťou Azúrového pobrežia Francúzska na západe.
Zaberá rozlohu asi 120 000 km², dosahuje maximálnu hĺbku 2 569 m (na sever od Korziky). Najvýznamnejšie rieky ústiace do mora sú Arno a Var. Najväčším ostrovom lokalizovaným vnútri mora je talianska Capraia. Na pobreží ležia tri štáty, okrem spomenutého Talianska a Francúzska aj Monako. Hlavné prístavy sú Janov, Nice, Livorno, La Spezia a prímorské letoviská Cannes, Saint-Tropez, San Remo a Monte Carlo.