Jana Plauchová

Mgr. Jana Plauchová (* 8. september 1987, Banská Bystrica) je slovenská spisovateľka, autorka sci-fi a populárno-náučnej literatúry. Vyšlo jej päť vedecko-fantastických románov a jedna populárno-náučná kniha. Bola označená za jedinú výrazne sci-fi prezentujúcu slovenskú autorku súčasnosti. Podľa spisovateľky Alexandry Pavelkovej jej v súčasnosti patrí na Slovensku prvenstvo v žánri hard sci-fi.
Životopis.
Narodila sa v Banskej Bystrici, kde navštevovala gymnázium v odbore umelecká výchova. Má ukončený aj cyklus základnej umeleckej školy. O vesmír sa zaujímala už od najútlejšieho veku. Zaujímala ju aj príroda a príbehy, najprv videné a počúvané, neskôr čítané. V pätnástich rokoch (rok 2003) sa po havárii raketoplánu Columbia pridal aj záujem o kozmonautiku. V tomto veku výrazne stúpol aj jej záujem o astronómiu. Začala získavať ocenenia vo vedomostnej súťaži Čo vieš o hviezdach? a v roku 2004 rozpísala náučnú knihu o súhvezdiach. Do dvadsiateho roku života bola veľmi nadšená pre program Space Shuttle.
Už na vysokoškolské štúdium nastupovala s vedomím, že chce písať knihy. Biológia má podľa jej slov vo sci-fi veľké uplatnenie. V rokoch 2007 až 2010 študovala na Fakulte prírodných vied Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici odbory systematická biológia a ekológia. Na to nadviazala magisterským štúdiom na Univerzite Komenského v Bratislave v odbore molekulárna biológia. Krátko po skončení vysokej školy sa jej podarilo vydať prvý román "Nula kelvínov". Absolvovala aj Pomaturitné štúdium astronómie v Hurbanove.
Momentálne pracuje ako odborná pracovníčka v Krajskej hvezdárni a planetáriu Maximilána Hella v Žiari nad Hronom. Na toto miesto ju odporučili astronómovia v jej rodisku. Ná­pl­ňou jej práce je najmä po­pu­la­ri­zá­cia vedy a vý­učba zá­kla­dov astro­nó­mie, ob­sluha di­gi­tál­neho pla­ne­tá­ria, vy­tvá­ra­nie prog­ra­mov do planetária, pí­sa­nie člán­kov, ob­čas po­zo­ro­va­nie, vý­jazdy s pred­náš­kami či tvorba mo­de­lov ves­mír­nych te­lies. Viedla aj astronomický krúžok. Zároveň od roku 2014 prednáša predmet Raketová technika a kozmonautika na pomaturitnom štúdiu astronómie v Hurbanove. Po siedmich rokoch života v Žiari nad Hronom sa presťahovala do domu v Kremnici. Jej záujmami sú astronómia, kozmonautika, čítanie, akvaristika, turistika, záhradníčenie, výroba dekoračných predmetov, najmä zo šišiek, písanie blogu, a stavanie sôch.
Jana Plauchová je slobodná.
Literárna tvorba.
Záujem o sci-fi v nej prebudili detské sci-fi knižky "Tajomstvo Dračej steny" od Jozefa Žarnaya a "Prázdniny na planéte Coleida" od autora píšuceho pod pseudonymom Kir Bulyčov. K týmto knihám ju priviedla matka, tiež fanúšička sci-fi. Plauchová bola tiež fanúšičkou seriálu Star Trek. Písať začala už na základnej škole. Jej prvými prácami boli rozprávky. Neskôr skúšala písať dobrodružné príbehy pre mládež, príbehy o zvieratách, sci-fi a pokusy o encyklopédie. Od šestnástich rokov do dvadsiatich štyroch rokov sa jej beletristická tvorba týkala výlučne sci-fi žánru. Považovala sci-fi za rovnako pestrú, obohacujúcu a silnú ako iné žánre, za prostriedok rozšírenia čitateľovho chápania, predstavivosti, empatie a za možnosť nastaviť zrkadlo ľudstvu bez toho, aby plytko moralizovala. Písanie prvopisu označila za najťažšiu časť tvorby. Ako získavala čoraz viac teoretických vedomostí, táto tvorba bola pre ňu čoraz jednoduchšia. Začala písať až vtedy, keď mala knihu premyslenú v hlave do poslednej vety. Ak ju začala písať skôr, stratila inšpiráciu a text nedokončila.
Okrem sci-fi ju zaujíma téma písania samotného, o ktorom tiež tvorí poviedky či rady a návody.
Romány.
Jadrom tvorby Plauchovej sú vedecko-fantastické romány s vyváženými prvkami hard a soft sci-fi. Hlboké ponory do myšlienok a emócií postáv sú pre ňu rovnako dôležité ako faktická správnosť, veda a technológia. Zaoberá sa aj témami, ktorým sa iní autori vyhýbajú, propaguje menšinové myšlienky. Mimozemšťanov, v ktorých neverí, považuje len za súčasť umeleckej fikcie. Zručne využíva odborné termíny, decentne čitateľa poúča, nebráni sa experimentovaniu. Používa tiež rozličné, výrazné typy postáv oproti iným autorom vedeckej fantastiky, ktorých postavy sú väčšinou zovšeobecnené.
"Nula kelvinov".
V 17-tich rokoch dokončila svoj prvý rukopis, ten však nebol nikdy vydaný. Knižne vydaný bol až jej piaty rukopis v poradí, ktorý dopísala v roku 2010. Má titul a podtitul "Nula kelvinov: Ja neexistujem, ty neexistuješ". Je to príbeh o (ne)cestovaní v čase, génových manipuláciách, odlišnosti od davu, láske, frustrácii, genialite a dospievaní. Prináša príbeh chlapca Davida, ktorý rastie a starne dvakrát pomalšie. Literárny kritik Miloš Ferko označil Plauchovej debut za kvalitný, čitateľný slovenský vedecko-fantastický román, ktorý je určený nielen deťom a mládeži. Kritička Veronika Rácová sa o románe vyjadrila, že má precíznu kompozíciu a premyslenú kauzalitu, a že autorka vcelku dobre napriek veľkému rozsahu knihy zvládla dávkovanie určitých tém či motívov. Plauchová neskôr označila túto knihu za mierne štylisticky a gramaticky nevyladenú. S vydavateľstvom Q111 už nechcela spolupracovať.
V roku 2022 vyšla kniha Nula kelvinov znova v reedícii vydavateľstva Artis Omnis. V tej dobe sa pripravovalo aj jej pokračovanie, ktoré je jedným z dôvodov jej druhého vydania. Toto pokračovanie s názvom "Tristodesať kelvinov" vyšlo v roku 2024. Román dopĺňa, prehlbuje a zdôrazňuje myšlienky Nula kelvinov. Myšlienka napísať toto pokračovanie autorke prvýkrát napadla pred koncom písania Nula kelvinov. Začala ho písať 21. decembra 2010. Písanie neprebiehalo v chronologickom poradí, ale v poradí, v akom jej scény prichádzali na um, takže koniec bol napísaný oveľa skôr ako začiatok. Rukopis písala celkovo päť a pol roka.
"Večnosť omylov".
O rok a pol neskôr po prvom vydaní Nula kelvinov vychádza cez vydavateľstvo Artis Omnis druhý Plauchovej román "Večnosť omylov". V skutočnosti ho napísala ako štvrtý rukopis v poradí, pred Nula kelvinov. Ústrednou témou Večnosti omylov je neobjasnená fiktívna, tragická havária raketoplánu Discovery a reťaz dôsledkov, ktorú vyvolá. Obsahuje aj motív teleportu medzi Zemou a vzdialenou planétou, ktorý je postavený na ťažko vysvetliteľných javoch vo vrchnej vrstve zemskej atmosféry. Proces tvorby knihy od prvotného nápadu až po vydanú knižku trval desať a pol roka. Prvých šesť rokov autorka len vyhľadávala informácie a premýšľala dej. Prvú verziu knihy dokončila v roku 2009 a v nasledujúcich štyroch rokoch ju ešte trikrát prepísala. Podľa Pavelkovej ide o nesporný posun vpred.
"Úvod do teórie chaosu".
V roku 2016 vyšiel cez Artis Omnis tretí Plauchovej román "Úvod do teórie chaosu", ktorý dopísala v roku 2012. Písanie trvalo štrnásť mesiacov a finálnu verziu potom ešte prepisovala a upravovala. Kniha sa odohráva v prostredí oceánskych hlbín. Je to sci-fi triler s prvkami hororu charakterizovaný ako príbeh o sile ľudského strachu, sebaklamoch a fóbiách, ale tiež o nevyčerpateľných možnostiach, zahrávaní sa s vesmírom, výskume, utajení, náhodách a kvantovej teórii. Podľa spisovateľky Kataríny Soyky má text pridanú hodnotu pre fobikov, keďže hlavný hrdina trpí fóbiou z hĺbok.
Úvod do teórie chaosu bol preložený aj do češtiny a v máji 2023 vyšiel vo vydavateľstve Euromedia.
"Druhá planéta".
V apríli 2019 vychádza opäť cez Artis Omnis štvrtý Plauchovej sci-fi román s názvom "Druhá planéta". Napísala ho ešte na strednej škole, pred všetkými jej doposiaľ vydanými dielami. Písanie trvalo rok. Na vydanie čakala ďalších 12 rokov, počas ktorých rukopis upravovala a prerábala, ale na jeho deji sa nič nezmenilo. Ide o jej vôbec najstaršiu prácu, aká bola kedy publikovaná. Autorka ju označila za technickú, starosvetskú hard sci-fi v štýle Arthura C. Clarka, len jej rozuzlenie je fantazijnejšie. V rozuzlení sa rozlúštia niektoré zo záhad planéty Venuše. Román rieši okrem iného otázky znečisťovania životného prostredia. Motív Venuše sa v ňom vyskytuje preto, lebo ju autorka považuje za nedostatočne skúmanú v porovnaní s Marsom. Navyše je Venuša veľmi podobná Zemi.
Poviedky.
Jana Plauchová sa venuje aj poviedkovej tvorbe. Jej prvá publikovaná poviedka má názov "Dievčatko" a dobrá víla alebo In vitro kurz tvorivého písania a vyšla v roku 2012 v časopise "Dotyky." V roku 2014 jej v spoločnej zbierke slovenských sci-fi autorov s názvom "Dotyky budúcnosti" vyšla poviedka "Granátový vesmír". Neskôr v tom istom roku bola publikovaná aj jej poviedka "Cintorín živých" v zborníku poviedok súťaže Mladá slovenská poviedka. Na tému šialenstva astronautov napísala poviedku "Pravidlá hry", ktorá vyšla v zborníku v roku 2019. V roku 2017 jej vyšla poviedka "Po oblakoch nikto nechodí obutý" – stala sa súčasťou zbierky poviedok českých a slovenských ženských autoriek s názvom "Žena s labutí". Ide o jedno z mála diel, v ktorom sa autorka inšpirovala vlastnou skúsenosťou.
Ocenenia.
Svoje prvé ocenenie získala v roku 2002 v súťaži Kukučínova literárna Revúca 2002, kde dosiahla druhé miesto. Nasledovalo prvé miesto v Tak píšem ja 2013, 3. miesto v Mladá slovenská poviedka 2014, 2. miesto v Poviedka Istroconu 2015, Encouragement Award od ESFS 2015.
Mimo fantastiky získala spolu s kolegami ocenenie Cena diváka na Astrofilme 2016 za scenár populárno-náučného filmu "Jeho jasnosť Slnko".
V roku 2021 získala v literárnej súťaži science fiction a fantasy Cena Karla Čapka víťazstvo v kategórii poviedka a tiež hlavnú cenu súťaže – Mlok, za science fiction poviedku "Marťanská odysea", príbeh o roveroch na Marse.
Popularizácia vedy.
Plauchová sa venuje aj písaniu populárno-náučnej literatúry. Publikovala v časopise "Pontes", kde jej vyšiel napríklad článok „30 rokov od štartu Miru“, a tiež v časopise Kozmos.
Súhvezdia od Andromedy po Žirafu.
V roku 2023, po rokoch odkladov, vydala svoju prvú populárno-náučnú knihu "Súhvezdia od Andromedy po Žirafu". Zámerom knihy bolo priniesť čo najkomplexnejšie informácie výhradne o súhvezdiach s výnimkou niektorých úzko súvisiacich tém, aké boli kedy v slovenčine vydané. Názov znamená, že publikácia obsahuje o súhvezdiach všetko od A po Z. Súhvezdia v knihe nie sú zoradené abecedne, ale podľa toho, ako sú viditeľné z územia Slovenska. Na knihe pracovala s prestávkami devätnásť rokov, najdlhšia z týchto prestávok bola 2,5-ročná. Počas prvých troch rokov práce autorka neplánovala knihu vydať. Kniha vyšla sedem rokov po dokončení prvej verzie rukopisu. Rukopis knihy obsahoval aj 92 autorkou kreslených máp, ktoré sa do vydanej verzie nedostali. Okrem toho autorka priznala množstvo zbytočnej a opakujúcej sa práce na knihe, ako aj nutnosť priebežného aktualizovania, čo proces písania knihy značne predĺžilo.
Prednášková činnosť.
Jana Plauchová prednáša pre laikov aj odbornú verejnosť. Jednou z tém jej prednášok je havária raketoplánu Columbia, ďalšou zase otázka existencie mimozemského života. V marci 2017 vo Vrbovom napríklad prednášala o priebehu kozmického letu doplnenom animáciou. V septembri 2017, pred 60. výročím vypustenia prvej umelej družice Zeme, prednášala Plauchová v slovenskom prírodovednom múzeu v Bratislave na tému „60 rokov kozmonautiky“. Na BB cone 2018 zase vystúpila s prednáškou „Challenger – tragicky krátky let”, vytvorenej pri príležitosti 30. výročia tragédie raketoplánu Challenger.
Wikipédia.
V roku 2006, ako osemnásťročná, Plauchová spoznala projekt slovenskej Wikipédie. Stalo sa tak vďaka hľadaniu informácií do knihy Súhvezdia od Andromedy po Žirafu. Po niekoľkých anonymných editáciách sa na ňom zaregistrovala pod pseudonymom . Spočiatku sa venovala písaniu a rozširovaniu článkov z oblasti astronómie a kozmonautiky, počas vysokoškolského štúdia biológie sa zväčšil aj jej podiel biologických článkov. Najintenzívnejšie prispievala v prvých štyroch rokoch od registrácie. Od roku 2010 počet jej editácií dlhodobo poklesol, ale redaktorka je doteraz aktívna.
V roku 2017 sa zúčastnila Wikikonferencie v Žiline, kde prednášala na tému vývoj počtu a kvality článkov slovenskej Wikipédie v oblastiach astronómia, kozmonautika a biológia. Vo svojej prednáške porovnávala spôsoby tvorby článkov, opísala, aké typy článkov v daných odboroch najčastejšie vznikajú, kde sa prejavuje tematická nerovnováha a kde prevažuje kvantita nad kvalitou.