burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
FK Mordovija

Futboľnyj klub Mordovija () je ruský futbalový klub pochádzajúci z 300-tisícového mesta Saransk, hlavného mesta Mordvianskej republiky. Bol oficiálne založený v roku 1961, avšak súčasnú podobu získal až v roku 2005 po spojení klubov FC Biokhimik-Mordovia Saransk a Lisma-Mordovia. Momentálne (február 2013) je účastníkom najvyššej Ruskej Premier League, do ktorej sa prebojoval po prvýkrát v histórii.
Domáce zápasy hráva na štadióne s názvom Stadion „Start“, ktorý má kapacitu 11 565 miest. Otvorený bol v roku 2004.
Hlavnými farbami klubu sú modrá a červená a súčasným trénerom klubu je bývalý rumunský reprezentant Dorinel Munteanu.
Majstrovstvá sveta v biatlone 2013 – Štafeta mužov na 4 × 7,5 km

Majstrovstvá sveta v biatlone 2013 – Štafeta mužov na 4 × 7,5 km boli preteky štafiet mužov na MS v biatlone 2013 16. februára 2013. Na okruhu 4 x 7,5 km súťažilo 29 štátov.
Výsledky.
Preteky začali o 15:15.
Majstrovstvá sveta v biatlone 2013 – Šprint mužov na 10 km

Šprint mužov na 10 km v rámci MS v biatlone 2013, sa uskutočnil 9. februára 2013. Na okruhu dlhom 10 km súťažilo 136 pretekárov.
Výsledky.
Preteky začali o 13:00.
Hadík

Hadík môže byť:
FK Krasnodar

Futboľnyj klub Krasnodar je ruský futbalový klub pochádzajúci z mesta Krasnodar, ktorý leží na juhu európskej časti krajiny. Klub je pomerne mladý, nakoľko bol založený v roku 2008. Súťažiť začal v 3. najvyššej domácej súťaži, z ktorej sa dokázal ihneď prebojovať do 2. ligy, kde strávil 2 sezóny a dostal sa až do najvyššej Ruskej Premier League. Známejším tímom je miestny konkurent FC Kubaň Krasnodar, ktorý bol založený o 80 rokov skôr.
Domáce zápasy hráva na štadióne menom Kuban Stadium, ktorý bol vybudovaný pre klub FC Kubaň Krasnodar. Postavili ho v roku 1961 a rekonštrukciou prešiel v roku 2008.
Tradičnými farbami klubu je čierna a zelená, sú preto známi ako „Čiernozelení“.
Dobryňa Nikitič

Dobryňa Nikitič (rusky: Добрыня Никитич) je ruský bohatier patriaci do slovanskej mytológie. Patrí do trojice s dvoma ďalšími bohatiermi: Aljošom Popovičom a Iľjom Muromcom. V ruských bylinách je zobrazovaný ako hrdina, ktorý porazil draka Gorynyča svojou odvahou. Predstavuje vznešeného bojovníka, ale tiež muzikanta, šachového hráča, strelca z luku a zápasníka. Je známy svojim slušným správaním a znalosťami.
Historici veria, že táto postava sa vyvinula zo skutočného slovanského bojovníka Dobryňu, ktorý velil armáde Sviatoslava I. Igoreviča a vychovával syna Sviatoslava I. Vladimíra I.
Ilia Muromec

Bohatier Ilia Muromec (prepis do roku 1991: "Iľja Muromec") je jedna z hlavných postáv starých ruských povestí a slovanskej mytológie. Podľa povesti sa narodil v Karačerove pri meste Murom. Do svojich 30 rokov nevedel chodiť, ale nakoniec zázračne vyzdravel. Tým získal aj nadprirodzené schopnosti. Oslobodil mesto Kyjev a knieža Vladimíra. Stal sa jeho veliteľom bohatierov a ochraňoval Kyjevskú Rus pred nájazdmi Tatárov. Je jediný bájny hrdina, kanonizovaný pravoslávnou cirkvou.
Harpalyké

Harpalyké alebo Harpalyke alebo Harpalyka (, ) môže byť v gréckej mytológii:
Harpalyke môže byť aj:
Portorická priekopa

Portorická priekopa je hlbokomorská priekopa na dne Atlantického oceánu, nachádzajúca sa severne od ostrovov Haiti (Hispaniola) a Portoriko. Tvorí hranicu medzi Karbiským morom a Atlantickým oceánom. Geologicky tvorí hranicu medzi subdukujúcou severoamerickou platňou a nadložnou karibskou platňou. Predstavuje najhlbšiu časť Atlantiku, v oblasti priehlbiny Milwaukee dosahuje hĺbku viac 8,65 km. Hlbokomorská priekopa má komplikovanú stavbu, tvorenú subdukčnou zónou v predpolí ostrovného oblúka Malých Antíl a výrazným transformným zlomom tiahnúcim sa medzi Kubou a Hispaniolou, Kajmanskou priekopu až k pobrežiu Strednej Ameriky.
Vedie východo-západným smerom a jeho:
EuroNight

EuroNight (EN) je druh vlakového spoja v rámci európskej železničnej siete. Spoje "EN" jazdia výlučne v noci a spájajú dôležité európske metropoly. 
Počas pred-schengenskej éry bola pasová kontrola cestujúcich podobne ako v spojoch kategórie "EC" vykonávaná vo vlaku počas jazdy, na rozdiel od všetkých ostatných spojov, ktorých kontrola bola vykonávaná počas zastavenia vlaku na stanici.
Schwyz (mesto)

Schwyz (, , ) je hlavné mesto kantónu Schwyz v strednom Švajčiarsku a zároveň sídlo okresu Schwyz. K 31. decembru 2011 žilo v meste 14 331 obyvateľov.
Z dôvodu, že Schwyz je hlavným mestom kantónu, veľa administratívnych budov v meste slúžilo na riadenie mesta i celého kantónu zároveň a takisto aj história mesta je úzko spätá s dejinami kantónu.
Geografia.
Obec Schwyz leží v nadmorskej výške na južnom svahu úpätia masívu Mythen medzi Lauerzersee a Vierwaldstättským jazerom.
Obec Schwyz pozostáva z miestnych častí: "Schwyz, Rickenbach, Ibach" a "Seewen"; väčších rozptýlených osád "Aufiberg, Oberschönenbuch, Ried" a menších "Ängiberg, Haggen" a "Perfiden". Všetky miestne časti okrem samotného Schwyzu majú vlastné kostoly, erby.
Dejiny.
Z predalamanského obdobia boli v oblasti Schwyzu nájdené len rozptýlené nálezy a niekoľko rímskych mincí. Tieto doklady sú nedostatočné pre formulovanie jednoznačných záverov. Nálezy z pohrebiska v priestore farského kostola a z výstavby prvého kostola v prvej polovici 8. storočia ukazujú, že trvalé osídlenie Alamanmi sa udialo okolo 700.
Druhý kostol bol postavený okolo roku 1000, ale pravdepodobne ho zničilo zemetrasenie v roku 1117. V roku 1121 bol vysvätený tretí kostol, ktorý bol postavený v románskom slohu. Omnoho väčší štvrtý kostol bol postavený v 15. storočí, ale spolu s väčšinou dediny podľahol požiaru (1642). Piaty kostol v ranobarokovom slohu bol pre zlú statiku nahradený kostolom neskorobarokovým.
Podľa kronikára Johanna Stumpfa (1548), pozostávalo staré mesto z námestia, kostola a priľahlého cintorína, radnice, hostinca, archívnej veže a veľkého počtu drevených domcov. Okolo roku 1500 sa pre rozlíšenie mesta od kantónu často vravelo mestu Schwyz "Kilchgassen". Požiar v roku 1642, ktorý zničil 47 budov v centre, umožnil úplnú prestavbu mesta.
Schwyz často ohrozovali prírodné katastrofy, ktorých riziko bolo minimalizované odvodnením a zalesnením svahov nad mestom v 20. storočí a vybudovaním priehrad na rieke Muota.
Štefan VIII.

Štefan VIII. (IX.) (lat. "Stephanus Octavus (Nonus)") (* ?, Rím – † október 942, Rím) bol 127. rímskym pápežom od 14. júla 939 do svojej smrti v októbri 942.
Narodil sa v Ríme, hoci neskoršie zdroje uvádzajú, že mal nemecký pôvod a že ho na pápežský stolec dosadil nemecký kráľ Otto I. Pred zvolením dňa 14. júla v roku 939 bol rektorom Baziliky svätých Silvestra a Martina. Podobne ako jeho predchodca, aj on vďačil za zvolenie Alberichovi II., vládcovi Ríma, ktorý v rokoch 932 – 954 sám menoval pápežov.
Pontifikát.
Podľa historických prameňov bol pápež Štefan vzdelaný, bezúhonný v súkromnom živote a svoju verejnú činnosť zasvätil zmiereniu medzi jednotlivými znepriatelenými skupinami. V Ríme a pápežskom štáte, ktoré úplne podliehalo Alberichovi, nemal priestor na nejakú nezávislú činnosť a obmedzil sa na bežnú administratívnu činnosť, aj keď podporoval hnutie šíriace sa z Cluny v Burgundsku za reformovanie kláštorov v Ríme a strednej Itálii, napĺňal tak len jeden z Alberichových najhlbších záujmov. V politickej sfére však zasiahol začiatkom roka 942 v prospech Ľudovíta IV., ktorý bol korunovaný v roku 936 za kráľa Francúzska, no musel čeliť hrozivej vzbure. Štefan vyslal do Francúzska biskupa Damaza ako pápežského legáta, ktorý naliehal na šľachtu a ľud Francúzska a Burgundska, aby pod trestom exkomunikácie uznali Ľudovíta za kráľa a vzdali sa svojho nepriateľského postoja voči nemu. Neskôr v tom istom roku poslal pálium arcibiskupovi Hugovi z Reims a po niekoľkých rokoch zosadenia ho dosadil do úradu. Toto zmierlivé gesto pomohlo utíšiť odpor voči Ľudovítovi.
V posledných mesiacoch života sa dostal do konfliktu s Alberichom. Podľa všetkého jeho prívrženci pápeža uväznili a surovo zohavili, takže sa už viac neodvážil objaviť na verejnosti.. Je pochovaný vo vatikánskych hrobkách.
Veľký región

Veľký región alebo veľkoregión môže byť:
Alastor (syn Nélea)

Alastor alebo Alastór (, ) je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nélea a jeho manželky Chlóridy.
Alastor mal dvanásť súrodencov, sestru Péro a jedenásť bratov, Taura, Asteria, Pylaóna, Déimacha, Eurybia, Epilaa, Frasia, Eurymena, Euagora, Periklymena a Nestora.
Alastor sa oženil s krásnou Harpalykou, ktorú predtým zneužíval vlastný otec Klymenos. Jej otec mu ju potom uniesol. Nešťastná Harpalyka sa za to otcovi kruto pomstila. Zabila svojho mladšieho brata (v inej verzii spoločného syna), pripravila z neho pokrm a pohostila ním otca. Bohovia tento hrozný skutok nenechali bez trestu. Harpalyku premenili na dravého vtáka a Klymenos spáchal samovraždu. 
Alastor a desať jeho bratov sa neskôr vypravilo proti Héraklovi, aby pomohli élidskému kráľovi Augieovi a všetci v boji zahynuli. 
Zachránil sa len jeho malý brat Nestor, ktorý sa vojenskej výpravy nezúčastnil. Nestor sa potom stal pylským kráľom a po dlhých rokoch sa ako najstarší z achájskych vodcov preslávil v trójskej vojne.
Horymír

Horymír je historická postava v slovanskej mytológii. Podľa starých povestí českých bol vladyka, ktorý bol kniežaťom Křesomyslom odsúdený na smrť za zničenie baní a zariadení dolujúcich drahé kovy v Čechách. Pred smrťou ho zachránil jeho verný kôň Šemík hrdinským skokom zo skaly na Vyšehrade, kde sídlil knieža. Udivené knieža udelilo Horymírovi milosť. Kôň Šemík však skok neprežil a údajne je pochovaný v Neuměteloch, sídle vladyku Horymíra, kde dodnes stojí jeho hrobka. 
Povesť sa po prvýkrát objavila v Hájkovej Kronike českej.
Ivan Cárovič

Ivan Cárovič ( alebo Иван-царевич) je fiktívna postava ruského folklóru, ktorý sa objavuje v ľudovej tvorbe od konca 18. a začiatku 19. storočia. Vystupuje ako pozitívny aj negatívny hrdina (súper iných Cárovičov). Spomína sa v spojitosti s Kostejom Nesmrteľným. Najčastejšie sa zobrazuje ako najmladší syn z troch detí. Jeho bratia sa volajú Piotr, Dimitrij, Fiodor alebo Vasil. Niekedy má aj sestry, napr. Mária, Oľga, Anna. V poviedke "Tri kráľovstvá" je synom Nataše. Niekedy ho opisujú čarovnými schopnosťami a s mečom.
Syrinx (mytológia)

Syrinx alebo Sýrinx (, ) je v gréckej mytológii nymfa, dcéra riečneho boha Ladóna.
Do najkrajšej nymfy arkádskych hôr Syringy sa zaľúbil odpudivý boh Pan. Keď ju raz prekvapil, jeho polozvierací výzor v nej vyvolal panický strach a dala sa pred ním na útek. V ceste jej ale náhle stála rieka jej otca, preto do nej skočila a prosila ho, aby jej pomohol. Ladón urobil čo bolo v jeho silách, život jej nezachránil, ale premenil ju na tŕstie a Pan, ktorý ju dohonil, objal už iba chvejúce sa steblá. 
Nešťastný Pan si potom sadol na breh rieky a ako sedel, zavial vánok a z tŕstia začul akúsi clivú pieseň. Pomyslel si, že keď tŕstie vydáva také krásne zvuky, mohol by z neho vyrobiť hudobný nástroj a tak vytrhol z tŕstia pár stebiel, ktoré prerezal v kolienkach, nerovné časti pospájal a prilepil ich voskom. Keď potom do stebiel zafúkal, ozval sa krásny zvuk mnohohlasnej píšťaly. Novému hudobnému nástroju dal potom meno po svojej láske syrinx.
Majstrovstvá sveta v biatlone 2013 – Stíhacie preteky žien na 10 km

Stíhacie preteky žien na 10 km na MS v biatlone 2013 sa uskutočnili 10. februára 2013. Najrýchlejších 60 pretekárok súťažilo na okruhu dlhom 10 km. Každá z nich absolvovala celkovo 4 streľby, z toho 2 v ľahu a 2 v stoji. 
Výsledky.
Preteky začali o 16:15.
Darlingtonov tranzistor

Darlingtonov tranzistor je dvojica tranzistorov v jednom puzdre. Ide spravidla o dva tranzistory rovnakej polarity (PNP alebo NPN), no existujú aj takzvané komplementárne zapojenia tranzistorov, ktoré sa vyznačujú vysokým stupňom zosilnenia.
Napríklad tranzistor BC517 je bežný darlingtonov tranzistor a BC516 je komplementárny typ.
Teuta Durrës

Klubi Sportiv Teuta Durrës je albánsky futbalový klub sídliaci v 2. najväčšom meste krajiny Drač (Durrës), ktoré leží na pobreží Jadranského mora. Bol založený v roku 1920 pod názvom "KS Urani". Niekoľkokrát v histórii menil názov, KS Teuta je od roku 1991. V súčasnej dobe (február 2013) je klub účastníkom najvyššej domácej súťaže Albánskej superligy.
Domáce zápasy hráva na štadióne s názvom Stadiumi Niko Dovana, ktorý má kapacitu 13 000 miest.
Hlavnými farbami klubu sú modrá a biela.
Najväčším úspechom je zisk majstrovského titulu v sezóne 1993/94 a 3-násobné víťazstvo v domácom Albánskom pohári.
Ladón

Ladón (, ) môže byť:
Majstrovstvá sveta v biatlone 2013 – Preteky s hromadným štartom mužov na 15 km

Preteky s hromadným štartom mužov na 15 km na MS v biatlone 2013 sa uskutočnili 17. februára 2013. 30 pretekárov súťažilo na okruhu dlhom 15 km.
Výsledky.
Preteky začali o 15:00.
Grécke národné vodnopólové družstvo mužov

Grécke národné vodnopólové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Grécko v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Kolymbitiki Omospondia Ellados" (KOE). Patrí medzi širšiu špičku vodnopólových celkov Európy i sveta a zúčastňuje sa pravidelne všetkých medzinárodných podujatí organizovaných Medzinárodnou plaveckou federáciou. Jeho najväčšie úspechy sú 2 bronzové medaily z majstrovstiev sveta, striebro zo Svetového pohára 1997 a 2 bronzové medaily zo svetovej ligy. 
Vrcholné podujatia.
Na olympijské hry sa grécke družstvo kvalifikovalo 15-krát, ale nikdy sa mu nepodarilo získať medailu. Najbližšie k nej bolo na Letných olympijských hrách 2004 v domácich Aténach, kde skončilo na 4. mieste. V boji o bronz prehralo s družstvom tesne . Na olympiáde v Londýne 2012 sa nedostalo ani do štvrťfinále turnaja a skončilo na celkovom 9. mieste.
Na majstrovstvách sveta dosiahlo družstvo 2 medaily, najprv v roku 2005, keď si v kanadskom Montreale v súboji o bronz poradilo s po predĺžení. 2 roky predtým, v Barcelone, rovnako v boji o 3. miesto nestačilo na výber Srbska a Čiernej Hory. Po 6-ročnej prestávke, keď sa na MS neprebojovalo, sa prestavilo na MS 2013 pri svojom 12. štarte a obsadilo 6. miesto. Druhú medailu, rovnako bronzovú, vybobovalo v roku 2014, v ruskej Kazani. V súboji o medailu zvíťazilo nad .
Na majstrovstvách Európy sa prvýkrát predstavilo grécke družstvo až v roku 1970, ale doteraz na nich nedosiahlo medailový úspech. Umiestnenie do 6. miesta dosiahlo až v roku 1991, keď šampionát organizovali grécke Atény. O 8 rokov neskôr v talianskej Florencii sa prvýkrát dokázalo prebojovať do semifinále turnaja. Ale ani v ňom ani v súboji o bronz už nestačilo na svojich súperov a skončilo celkovo na 4. mieste. Účasť v semifinále zopakovalo aj v roku 2016, na šampionáte v srbskom Belehrade.
Družstvo sa 14-krát zúčastnilo svetovej ligy a 2-krát skončilo na bronzovej priečke. Z 8-ich účastí na svetovom pohári vybojovalo v roku 1997 historické striebro, keď v domácich Aténach nestačilo až vo finále, družstvu USA vtedy podľahlo . Grécke družstvo sa tiež zúčastnilo 13-krát turnaja Stredozemných hier, na ktorých vybojovalo 4 medaily, všetky bronzové.
Lech (knieža)

Knieža Lech je legendárna postava poľských a českých dejín. Podľa povesti priviedol Poliakov do Poľska a založil Hnezdno (Gniezno). Kým v českých povestiach vystupuje ako brat slávnejšieho praotca Čecha, v Poľsku je to naopak - tu ho prirodzene pokladajú za staršieho z obidvoch bratov. Trojicu v niektorých prameňoch dopĺňa aj brat Rus, ktorý bol praotcom ruských národov (Rusov, Ukrajincov a Bielorusov).
Divadlo Ticho a spol.

Ticho a spol. je nezávislé komorné divadlo, ktoré sídli v priestoroch Staromestského klubu 10x10 na Školskej 14 v Bratislave. Vo svojich hrách divadlo reflektuje životy a myšlienky významných ale nedocenených osobností slovenskej kultúry (Hana Ponická, Leopold Lahola, Juraj Špitzer). 
Druhú líniu tvoria až magické inscenácie stavajúce na poézii a rozprávkovo fantastických prvkoch (Izrafel alebo Cúvanie do pamäti, Déjà vu). V spolupráci s klientmi Domova sociálnych služieb Prima vzniklo divadelné zoskupenie Stopy snov, ktoré každoročne na jeseň alebo v predvianočnom období uvádza svoju novú hru.
Okrem divadelných predstavení tvorí program divadla aj pesničkárska scéna, v rámci ktorej vystupujú slovenskí aj českí folkoví interpreti (Dagmar Voňková - Andrtová, Květy, Jednofázové kvasenie, Marián Geišberg, Martin Geišberg a UMK, Peter Janků, Zuzana Homolová, Soňa Horňáková, Sklo).
Divadlo Ticho a spol. založila v roku 2010 dramaturgička Viki Janoušková spolu s režisérom Robom Horňákom po tom, ako sa Divadlo a.ha. premiestnilo z priestorov Centra divadla, literatúry a vzdelávania na Školskej 14 do bývalých priestorov Malej scény SND. Viki Janoušková sa tak vrátila do priestoru, ktorý dôverne poznala, keďže spolu so Štefanom Korenčim a Monikou Korenčiovou stála aj pri zrode tohto divadla a roky tu pôsobila ako dramaturgička.
Začiatkom roka 2012 sa v divadle uskutočnilo scénické čítanie hry "Nepriznaná budúcnosť" Ľuby Lesnej o Holokauste.
FK Volga (Nižný Novgorod)

FK Volga (Nižný Novgorod) () je ruský futbalový klub pochádzajúci z mesta Nižnij Novgorod. Predchodca dnešného klubu bol založený v roku 1963 spojením 2 miestnych klubov „Torpedo“ a „Raketa“. Tím hral v minulosti najvyššiu sovietsku futbalovú ligu, v ktorej dosiahol najväčší úspech v podobe 14. miesta. 
Domáce zápasy hrávajú na štadióne s názvom Centraľnyj stadion „Lokomotiv“, ktorý má kapacitu 17.800 miest. Otvorený bol v roku 1932, jeho posledná rekonštrukcia prebehla v roku 1997. Od 19. januára 2013 je hlavným trénerom klubu je bývalý ukrajinský futbalový reprezentant Jurij Nikolajevič Kalitvincev.
História.
Predchodca dnešného klubu - Futbalový klub Volga vznikol v roku 1963 spojením dvoch amatérskych miestnych mužstiev „Torpédo“ a „Raketa“. Od počiatku išlo o profesionálny klub, ktorý však pôsobil ako jedna časť športového klubu „Krasnoje Sormovo“. Tento športový klub bol organizovaný priamo ako súčasť lodiarskeho podniku v Sormove (priemyselná časť mesta Gorkij, dnes Nižného Novgorodu).
Futbalový klub „"Volga"“ Gorkij bol vlastne závodným klubom, na nižších úrovniach v ňom hrali amatérske mužstvá, na najvyššej úrovni bolo profesionálne klubové mužstvo, do ktorého nastupovali v klube vychovaní hráči z nižších amatérskych úrovní.
Počas prvej sezóny v roku 1963 si klub vydobil účasť v najvyššej sovietskej lige, ale toto svoje postavenie v nasledujúcom roku nedokázal obhájiť a v rokoch 1965 - 1984 hral iba v prvej a druhej sovietskej lige. V roku 1984 bol klub rozpustený a v hraní futbalu pokračoval iba amatérsky tím nesúci meno závodného klubu „"Krasnoje Sormovo"“. 
V roku 1993 ako následok rozpadu strojárskeho priemyslu prešiel závodný klub pod samosprávu Sormovskej oblasti a súťažil (stále ako amatérsky klub) pod názvom „"Sormovič"“. V roku 1998 získal klub sponzorskú podporu od obchodného reťazca „Elektronika“ a prevzal aj jeho názov - „"Elektronika"“. 
Dovtedy stále ešte klub amatérov v roku 2000 získal štatút profesionálneho futbalového klubu s názvom "FK Elektronika Nižnij Novgorod" (). Od roku 2001 do roku 2004 hral klub v ruskej druhej lige. 
V roku 2004 sa klub vrátil k historickému názvu - FK Volga Nižnij Novgorod a prihlásil sa tak k nasledovníctvu pôvodného klubu z roku 1963.
V roku 2008 klub prešiel do ruskej prvej ligy (; pervyj divizion) a v roku 2010 z druhého miesta postúpil do ruskej Premier League.
Káder mužstva.
Súčasná zostava:
Jaar ha-kdošim

Jaar ha-kdošim (, dosl. "Les mučeníkov") je izraelský les na predmestí Jeruzalema. Nachádza sa na západnom okraji eštaolského lesa blízko mošavu Bejt Meir. Bol založený ako pamätník obetiam holokaustu. Má sa tu vysadiť šesť miliónov stromov, ktoré majú symbolizovať šesť miliónov Židov vyhladených nacistami počas druhej svetovej vojny.
Poulydamas

Poulydamas alebo Púlydamas (, ) môže byť: 
Poulydamas môže byť aj planétka, pozri 4348 Poulydamas
Anjel (rozlišovacia stránka)

Anjel môže byť:
Anjeli (film)

Anjeli je druhý celovečerný film režiséra Róberta Švedu. Film mal premiéru 3. mája 2012. Je volným pokračovaním Švedovho debutu "Démoni". 
Zachytáva príbeh divadelníka Michala (Peter Babjak), ktorý sa so svojím partnerom Rafaelom (Jozef Zetyák) odsťahuje na chatu. Má zámer písať spomienky kým nepodľahne nevyliečiteľnej chorobe. Na chate sa však objaví charizmatický cudzinec, ktorý sa o Michala zaujíma.
Produkcia.
Robert Šveda mal s Dianou Kacarovou rozpracovaný scenár filmu "Čubírková – Former People", na ktorý sa však nepodarilo získať dostatočné finančné prostriedky. Keďže mal pripravený štáb, Šveda začal premýšľať o novom projekte, niečom čo by bolo „možno trochu punkové, hlavne low budget“. Vrátil sa k staršiemu námetu z ktorého vznikol film Anjeli. Točenie trvalo dvanásť dní (približne tretinu bežnej dĺžky). Natáčalo sa v chatách, kde prebiehala výroba a štáb aj býval. Okrem Andreja Dúbravského boli do filmu obsadení profesionálni herci. Trailer filmu bol zverejnený v marci 2012.
Prezentácie a reakcie.
Podľa Filmového festivalu inakosti dielo „"patrí k prvým (česko)slovenským celovečerným filmom, ktoré homosexualitu zobrazujú bez zbytočného pátosu, je súčasťou príbehu bez toho, aby bola jeho primárnou témou"“. Film bol zaradený do programu festivalu aj do premietania v Košiciach. Bol tiež uvedený na Medzinárodnom filmovom festivale Bratislava v roku 2012.
Beta Arae

Beta Arae (β Ara / β Arae / Beta Ara) je najjasnejšia hviezda v súhvezdí Oltár. Je to oranžový nadobor s priemerom až 0,43 AU, teplotou 4582 K a svietivosťou 4600 sĺnk. Jej vek sa odhaduje na menej ako 50 miliónov rokov.
Sarnen

Sarnen je hlavné mesto kantónu Obwalden v strednom Švajčiarsku. K 31. decembru 2011 žilo v meste 9 967 obyvateľov.
V období Helvétskej republiky (1798 – 1803) bol Sarnen sídlom "Okresu Sarnen", ktorý bol súčasťou Kantónu Waldstätte. Aktom mediácie (1803) bola obnovená suverenita polkantónu Obwalden a odvtedy je Sarnen jeho hlavným mestom.
Geografia.
Obec Sarnen leží na severnom brehu Sarnersee v nadmorskej výške Najnižším bodom je hladina Wichelsee (), najvyšším vrch Fürstein (). K obci Sarnen patria aj samoty "Wilen, Stalden, Ramersberg" a "Kägiswil".
Sarnersee a Wichelsee ležia na území obce len čiastočne. Rozloha činí , z toho tvorí neproduktívna pôda (10,8%).
Kláštor Neuberg

Kláštor Neuberg je dodnes zachovaný gotický kláštor v štajerskej časti Rakúska v meste Neuberg an der Mürz.
Dejiny.
Kláštor založil ako cisterciánsku fundáciu v roku 1327 rakúsky vojvoda Oto Habsburský. Materským kláštorom sa stal kláštor Heiligenkreuz, stará babenberská fundácia.
Kláštor Viktring

Kláštor Viktring je rakúsky kláštor v Korutánsku.
Kláštor bol založený v roku 1142 ako cisterciánska fundácia. Fundátorom bol Bernard z Trixenu z dynastie sponheimskej a jeho manželka Kunhuta. 
Prví mnísi prišli do Viktringu z francúzskeho kláštora Villers-Bettnach z morimondského filiačného radu. Dcérskym kláštorom je slovinský kláštor Kostanjevica založený v roku 1234 v Slovinsku.
Kláštor Kostanjevica

Kláštor Kostanjevica "(Fons Sanctae Mariae, Mariabrunn)" je bývalý cisterciánsky kláštor v slovinskom meste Kostanjevica na Krku.
Opátstvo založil v roku 1234 korutánsky vojvoda Bernard II. Sponheimský. Materským kláštorom bol kláštor Viktring z morimondského filiačného radu, odkiaľ prišiel prvotný konvent. Pri príležitosti založenia tu podľa kronikára Jána z Viktringu bola pochovaná vojvodova manželka Judita Přemyslovna spoločne so synom Bernardom. 
Kláštor bol zrušený za vlády Jozefa II.
Spevácky zbor mesta Brezna

Spevácky zbor mesta Brezna vznikol v roku 1978 ako „Komorný ženský zbor pri Mestskom osvetovom stredisku v Brezne“. Na „Spevácky zbor mesta Brezna“ bol premenovaný pri príležitosti 10. výročia vzniku (12. decembra 1987) a v septembri 1990 vznikol zmiešaný zbor.
Zakladateľom zboru bol učiteľ hudby v Ľudovej škole umenia Ján Soušek. So zborom spolupracovali mnohé osobnosti. Po umeleckej stránke napríklad Ernest Kandera, Juraj Boško, JUDr. Vojtech Wick, Darina Kleinová-Šurinová, Renáta Harantová-Andrejová, Eva Brucháčková, Gabriela Poszgaiová-Pravotiaková, Ján Zemko, Ján Petrus, Mikuláš Doboš, Alexander Melicher, Milan Hric, Alfréd Zemanovský, Zdenko Mikula, Milan Novák, Sylvia Janíčková, Milan Pazúrik, Zuzana Giertlová, Juraj Zelník, Miroslava Farkašová a ďalší.
Spevácky zbor mesta Brezna bol iniciátorom festivalu speváckych zborov s medzinárodnou účasťou Horehronské slávnosti zborového spevu.
Without Shame Festival

Without Shame Festival bol košický hudobný festival zameraný na rockovú a metalovú hudbu. Prvý „ročník“ sa konal 18. marca 2000, pričom cieľ organizátorov bol oživenie metalovo-rockovej kultúry v meste a pomoc domácim kapelám. Festivalu sa zúčastňujú okrem skupín zo Slovenska i hudobné formácie z Česka, Poľska, Maďarska i vzdialenejšieho zahraničia. Hlavným organizátorom tohto festivalu bol Ján Košč, vtedy člen skupiny CARESS a hudobný publicista, dnes bloger, komentátor SME, Pole, DenníkN, socio-ekonomický analytik a odborársky aktivista.
Zaujímavosti.
Medzi najväčšie a najznámejšie skupiny, ktoré počas šesťročného fungovania festivalu na ňom účinkovali, patrili Sadist (Taliansko), Ancient (Nórsko), Decapitated (Poľsko), Sceptic (Poľsko), Dimension Seven (Holandsko), NEGLECTED FIELDS (Lotyšsko), SKYFORGER (Lotyšsko), VUVR (Česko), ROOT (Česko), INSANIA (Česko), DARK GAMBALLE (Česko) a ďalší.
Without Shame Festival sa postupne počas rokov konal na štyroch miestach v Košiciach (kultúrny dom Myslava, Butterfly club v Jumbocentre (Dom odborov), dvor reštaurácie Nebo-Peklo a Butterfly club v Starej sladovni).
Od roku 2000 do roku 2006 sa konalo 26 pokračovaní festivalu. Okrem klasických radových sa konali aj dve neradové: v roku 2002 to bol Without Shame Festival 7 a pol a v lete roku 2004 Without Shame open Air festival 2004.
Stans

Sarnen je hlavné mesto kantónu Nidwalden v strednom Švajčiarsku. K 31. decembru 2011 žilo v meste 8 064 obyvateľov.
Geografia.
Stans leží medzi vrchmi Stanserhorn a Buochserhorn ako aj západným výbežkom vrchu Bürgenstock. Susedí s obcami Ennetmoos a Stansstad na západe, Oberdorf, Ennetbürgen a Buochs na východe a Dallenwil na juhu. Obce Stansstad, Ennetbürgen a Buochs ležia na blízkom Vierwaldstättskom jazere.
Z celkového územia obce sa na poľnohospodárske účely využíva 43,7 %. Ďalších 36,5 % je pokrýva lesný porast. Popri 2,6 % neproduktívnej pôdy zaberá zastavané územie 17,2 %.
Dejiny.
Galo-románske žiarové hroby z 2. storočia pred Kr. sú najstarším dokladom ľudského osídlenia v Nidwaldene. Názov "Stans", ktorý pochádza z latinského slova "stagnum" (rybník, stojaca voda), je ďalšou indíciou pre doloženie prítomnosti ľudí už na prelome letopočtov. Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1172. V roku 1798 na Stans zaútočili francúzske vojská, pretože Nidwalden sa obrátil proti novej ústave vypracovanej Napoleonom. Počas týchto udalostí prijal učiteľ Johann Heinrich Pestalozzi osirelé deti do svojej prvej školy.
Goľam Perelik

Goľam Perelik () je s výškou najvyšší vrch v pohorí Rodopy. 
Nachádza sa v južnom Bulharsku v Smoľanskej oblasti, asi 19 km západne od mesta Smoľan a 5 km severne od hraníc s Gréckom. Na vrcholovej plošine sa nachádzajú vojenské objekty, ku ktorým vedie asfaltová cesta. Vrch je ľahko prístupný od chaty "Perelik".
Holandské národné vodnopólové družstvo mužov

Holandské národné vodnopólové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Holandsko v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Koninklijke Nederlandse Zwembond" (KNZB). Za jeho najväčšie úspechy možno považovať 2 bronzové medaily z Olympijských hier a titul európskeho šampióna z roku 1950. 
Vrcholné podujatia.
Na olympijských hrách získalo holandské družstvo 2 medaily, obidve bronzové. Prvú v Londýne 1948 a druhú v Montreale 1976, keď v oboch prípadoch skončilo tretie vo finálových skupinách. Na posledné 3 olympiády sa mu ale nepodarilo kvalifikovať.
Na Majstrovstvá sveta sa družstvo kvalifikovalo 7-krát. Jeho najlepším umiestnením je 4. miesto, ktoré dosiahlo v MS 1982 v Ekvádore. Vo finálovej skupine najlepších 4 družstiev skončilo posledné. Naposledy sa na MS predstavilo v japonskej Fukuoke v roku 2001.
Na Majstrovstvách Európy vybojovalo družstvo 2 medaily, z toho v roku 1950 tú najcennejšiu. Šampionát sa konal v Rakúsku a holandské družstvo na ňom vyhralo všetkých 6 zápasov. Posledný šampionát, na ktorý sa družstvo kvalifikovalo, sa konal v Belehrade v roku 2006 a Holandsko na ňom skončilo až na 10. mieste, rovnako ako v roku 2012, na ktorý sa družstvo dostalo ako hostiteľ.
Družstvo sa 2-krát zúčastnilo Svetovej ligy, ani raz však nebolo úspešné. Na Svetový pohár sa dokázalo kvalifikovať 3-krát; najlepšie skončilo na 6. priečke.
Anatómia vraždy (kniha)

Anatómia vraždy (orig.: "Anatomy of a Murder") je kriminálny román amerického právnika a autora Roberta Travera.
Dej.
Román sa odohráva v päťdesiatych rokoch, vo vidieckej oblasti amerického federálneho štátu Michigan. Právnik "Paul Biegler" bol mnohé roky malý nenápadný prokurátor malého okresného mestečka pri Hornom jazere. Potom prišiel mladší, lepšie vyzerajúci konkurent "Mitchell Lodwick", ktorý vyhral voľby. Nielen, že Bieglerova pýcha utrpela ujmu a trápila ho sebaľútosť, k tomu jeho kancelária nezarábala a výška jeho úspor na účte klesla na nulu. Potom sa mu ponúkne obhajoba v procese vraždy. Prípad sa zdá byť jasný: Nadporučík americkej federálnej armády pred viacerými svedkami zastrelil barmana a následne sa udal pomocnému šerifovi. Páchateľ menom "Frederic Manion" je správny a úsečný. Napriek tomu, že dôstojník nemá peniaze a Biegler ho považuje za absolútne nesympatického, z pohnútky tento prípad prijme. Naplno ho pritom podporuje jeho priateľ "Parnell McCarthy" starý zanedbaný pijan a rozhádaný právnik, ale dômyselný jurista. Obidvaja dôjdu k záveru, že jediná možnosť ako nadporučíkovi pomôcť je obhajoba na základe krátkodobej nepríčetnosti počas činu. Priebeh činu bol nasledovný: Nadporučík Manion bol dočasne prevelený do malého turistického mestečka na Hornom jazere. Tam žil v obytnom voze blízko jazera aj so svojou výnimočne krásnou ženou. So zámienkou uniknúť fádnemu životu v obytnom voze sa Laura Manionová jedného dňa vyberie do baru neďalekého hotela. Tamojší barman je všeobecne známy záletník, výborný strelec a skúsený bitkár. Navyše vie zniesť obrovské množstvá alkoholu. Keď Laura Manionová chce z baru odísť, podarí sa mu ju prehovoriť, že ju domov odvezie. Po ceste ju zbije a znásilní. Podarí sa jej oslobodiť a vtacká sa do náruče vlastného muža, ktorý počul jej krik. Potom ako Lauru upokojil a opatril, zoberie svoju pištoľ a ide do baru. Zdá sa, že barman ide siahnuť po zbrani a Manion ho zastrelí. A tak stretne Biegler pred súdom svojho konkurenta, nového prokurátora Mittchella Lodwicka. Toho podporuje skúsený krajský prokurátor Claude Dancer. Prokuratúra sa zo všetkých síl snaží znásilnenie zamlčať a Lauru Manionovú vykresliť ako ľahkú ženu, ktorá podviedla manžela a zviedla slušného barmana, takže pomste jej údajne notoricky žiarlivého manžela sa nedalo zabrániť - prokurátor Lodwick potrebuje pre svoj životopis a kariéru vyhraný súdny spor. Právnik Biegler môže teraz zužitkovať svoje dlhoročné skúsenosti prokurátora. Pozná všetky úskoky svojich protivníkov v procese a tým sa mu podarí barmana vyobraziť akoby bol on vlastne obvineným. Porotu sa podarilo presvedčiť, že nadporučík Manion bol z dôvodu vlastnej bolesti krátkodobo nepríčetný a oslobodí ho. Keď Biegler vyhľadá miesto na ktorom stál Manionov obytný voz, aby so svojím mandantom dohodol splátky za honorár obhajoby, zistí že Manionovci odcestovali na neznáme miesto. Biegler je teraz ale nadregionálne známy právnik a jeho priateľ sa stane jeho partnerom v právnickej kancelárii.
Jiří Růžička

Jiří Růžička (* 8. január 1956, Praha – † 20. február 1999, Sušice) bol český herec a scenárista. Bol synom Heleny Růžičkovej a Jiřího Růžičku st..
Harpalyké (dcéra Klymena)

Harpalyké alebo Harpalyke alebo Harpalyka (, ) je v gréckej mytológii dcéra arkádskeho kráľa Klymena a jeho manželky Epikasty.
Klymenos, syn Telea z Argu sa oženil Epikastou a mal s ňou dvoch synov, Ida a Theragra a dcéru Harpalyku, ktorá bola neobyčajne krásna. Klymena nanešťastie tiež uchvátila krása vlastnej dcéry, neovládol svoju vášeň a začal ju zneužívať.
Keď už prišiel čas a bola zrelá na manželstvo, vydala sa za Alastora, syna pylského kráľa Nélea. Otec so svadbou súhlasil a nechal manželský pár odísť.
Neskôr ale Klymenos znova zatúžil po dcére a uniesol ju. Nešťastná Harpalyka sa za to otcovi kruto pomstila. Zabila svojho mladšieho brata (v inej verzii spoločného syna), pripravila z neho pokrm a pohostila ním otca. Tento hrozný skutok však bohovia nenechali bez trestu. Harpalyku premenili na dravého vtáka a Klymenos, ktorý si už uvedomil čo urobil, spáchal samovraždu.
David Noble

David 'Dave' Noble (* 1965) je austrálsky bádateľ a príslušník stráže národného parku, anglického pôvodu.
10. septembra 1994 objavil v Austrálii, v odľahlej časti pohoria Modré vrchy v Národnom parku Wollemi, vzácny druh ihličnanu - Wolémiu, ktorá bola dovtedy známa len vo forme fosílií. Na jeho počesť bola objavená rastlina pomenovaná "Wollemia nobilis".
Nočné videnie

Nočné videnie je schopnosť vidieť a orientovať sa v priestore s nízkou úrovňou okolitého svetla. V technickom ponímaní je nočné videnie technológia, alebo zariadenie, ktoré umožňuje vidieť, pohybovať sa, alebo vykonávať inú činnosť v prostredí s nízkou hladinou zostatkového svetla, alebo v absolútnej tme (prostredí z nulovou hodnotou zostatkového svetla).
Nočné videnie ako technológiu zobrazenia možno rozdeliť do troch hlavných kategórii: 
Zintenzívnenie obrazu.
Zväčšuje množstvo prijatých fotónov z rôznych prírodných zdrojov, ako je svetlo hviezd alebo mesiaca. Príkladom takýchto technológií sú nočné okuliare a kamery so slabým osvetlením. Vo vojenskom kontexte sa zosilňovače obrazu často nazývajú "Low Light TV", pretože videosignál sa často prenáša na displej v riadiacom centre. Zvyčajne sú integrované do snímača, ktorý obsahuje detektory viditeľného aj infračerveného svetla, a prúdy sa používajú nezávisle alebo v režime fúzie v závislosti od požiadaviek danej misie.
Zosilňovač obrazu je zariadenie založené na vákuovej trubici (fotonásobič), ktoré dokáže generovať obraz z veľmi malého počtu fotónov (ako je svetlo z hviezd na oblohe), takže slabo osvetlenú scénu možno v reálnom čase zobraziť voľným okom prostredníctvom vizuálneho výstupu alebo uložiť ako údaje na neskoršiu analýzu. Hoci sa mnohí domnievajú, že svetlo je "zosilnené", nie je to tak. Keď svetlo dopadá na nabitú fotokatódovú dosku, elektróny sa emitujú cez vákuovú trubicu a dopadajú na mikrokanálovú dosku. To spôsobí, že obrazová obrazovka sa rozsvieti obrazom s rovnakým vzorom ako svetlo, ktoré dopadá na fotokatódu, a na vlnovej dĺžke, ktorú vidí ľudské oko. Je to podobné ako pri CRT televízoroch, ale namiesto farebných pištolí vyžaruje svetlo fotokatóda.
Hovorí sa, že obraz sa "zosilní", pretože výstupné viditeľné svetlo je jasnejšie ako prichádzajúce svetlo, a tento efekt priamo súvisí s rozdielom v pasívnych a aktívnych okuliaroch na nočné videnie. V súčasnosti je najobľúbenejším zosilňovačom obrazu zásuvný modul ANVIS, hoci na trhu je k dispozícii mnoho ďalších modelov a veľkostí. Nedávno americké námorníctvo oznámilo zámer obstarať dvojfarebný variant modulu ANVIS na použitie v kokpite leteckých platforiem.
Glarus (mesto)

Glarus (, , ) je hlavné mesto kantónu Glarus vo východnom Švajčiarsku. Dnešná politická obec Glarus (vo forme zjednotenej obce) vznikla 1. januára 2011 spojením s obcami Ennenda, Netstal a Riedern. K 1. januáru 2012 žilo v meste 12 345 obyvateľov, kým v roku 2000 mal Glarus 5 556 obyvateľov. 
Geografia.
Glarus leží v geografickom strede rovnomenného kantónu na rieke Linth, na úpätí vyše 2 300 metrov vysokého vrchu Vorderglärnisch. Najvyšším bodom obce je 2 914 m vysoký Bächistock, ktorý patrí do masívu Glärnischu. Susednými obcami sú: Glarus Nord, Glarus Süd, ako aj Muotathal a Innerthal (obe v kantóne Schwyz).
Dejiny.
Prvá písomná zmienka pochádza z 8. storočia zo životopisu svätých Felixa a Reguly, ktorá spomína osadu "Clarona". Do konca 14. storočia patrila väčšina glarnskej pôdy k majetkom kláštora v Säckingene. V rokoch 1506–1516 bol neskorší reformátor Ulrich Zwingli farárom Glarusu.
V období Helvétskej republiky (1798–1803) bol Glarus sídlom kantónu Linth. V roku 1861 poškodil požiar veľkú časť mesta. Z obdobia pred požiarom sa zachovalo v meste len málo budov. Plán znovuvystavania mesta sa realizoval podľa stavebného plánu, ktorý kopíroval šachovnicu. Takýto typ mestského plánovania, známy najmä z USA, bol zvolený, aby sa zabránilo opakovaniu podobnej katastrofy.
Rodinné záležitosti

Rodinné záležitosti je slovenský reality seriál, založený na skutočných udalostiach. Seriál mal premiéru v utorok 26. februára 2013 na JOJ.
Postavy.
V každej časti hrajú odlišné postavy, ktorých hrajú najmä neherci, resp. amatérski herci.
Produkcia.
Rodinné záležitosti vyrába ten istí tím autorov a režisérov ako Súdnu sieň alebo Farmár hľadá ženu.
Mária Magyarová Plšeková

Mgr. Mag.art. Mária Magyarová Plšeková, PhD. (* 26. júl 1978, Nitra) je slovenská organistka, organizátorka organového festivalu Ars Organi v Nitre.
Životopis.
Organovej hre sa začala venovať ako trinásťročná. Je absolventkou Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre aprobácie hudobná výchova - anglický jazyk. Hru na organe študovala najprv na Súkromnom konzervatóriu Dezidera Kardoša v Topoľčanoch a neskôr na Viedenskej hudobnej univerzite v koncertnej triede prof. Martina Haselböcka. V roku 2008 ukončila doktorandské štúdium na Katedre hudby Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre.
Účinkovala na mnohých organových koncertoch a medzinárodných festivaloch na Slovensku i v zahraničí (Nemecko, Holandsko, Anglicko, Rakúsko, Fínsko, Poľsko, Nórsko, Maďarsko, Česko). Venuje sa i komornej hre a pravidelne spolupracuje s viacerými umelcami. V období rokov 20012004 pôsobila v Anglicku, kde vyučovala hru na klavír a hudobnú teóriu na Oakham School a popri tom bola vyhľadávaná organistka a korepetítorka. V roku 2014 nahrala pre Slovenský rozhlas organovú tvorbu Petra Kolmana, slovenského skladateľa žijúceho v Rakúsku. V roku 2018 jej bola udelená cena Sebastian za mimoriadny prínos k odkazu Johanna Sebastiana Bacha pre súčasníkov. Popri koncertovaniu sa venuje i pedagogickej činnosti a komponuje. Na jeseň 2021 nahrala CD nahrávku v spolupráci s harfistkou Adrianou Antalovou „Impressions for Organ and Harp“. V súčasnosti pedagogicky pôsobí na Súkromnom konzervatóriu v Nitre, koncertuje a zároveň pôsobí ako organistka v chráme Navštívenia Panny Márie v Nitre. Je zakladateľkou a dramaturgičkou medzinárodného organového festivalu Ars Organi Nitra a Orgelherbst Bruck an der Leitha - Hainburg an der Donau v Rakúsku.
Ars Organi Nitra

Ars Organi Nitra je medzinárodný organový festival, ktorý sa koná v Nitre. Zakladateľkou a dramaturgičkou festivalu je popredná slovenská organistka Mária Magyarová Plšeková. Festival vznikol v roku 2008. Festivalové koncerty sa odohrávajú v dvoch chrámoch: evanjelický kostol Svätého Ducha a kostol svätého Ladislava.
Rodička

Rodička môže byť:
Mati

Mati môže byť:
Francúzske národné vodnopólové družstvo mužov

Francúzske národné vodnopólové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Francúzsko v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Fédération Française de Natation" (FFN). Za jeho najväčšie úspechy možno považovať zlato z Olympijských hier 1924 a titul európskeho vicemajstra z roku 1927. 
Vrcholné podujatia.
Na olympijských hrách získalo francúzske družstvo 3 medaily, z toho jednu zlatú. Prvú medailu získalo v Paríži 1900, kde skončilo bronzové. Turnaja sa vtedy zúčastnili klubové celky krajín a na bronzovom mieste skončili hneď 2 francúzske kluby. Druhú medailu získalo tiež ako organizátor LOH v Paríži 1924, keď prešlo všetkými vyraďovacími zápasmi a vo finále zdolalo celok . Tretiu medailu získalo hneď o 4 roky neskôr, v holandskom Amsterdame skončilo bronzové. Potom sa francúzske družstvo zúčastňovalo OH iba sporadicky, naposledy v Barcelone 1992, kde skončilo predposledné, rovnako ako v Rio de Janeiro 2016.
Na majstrovstvá sveta sa družstvo kvalifikovalo iba 3-krát. Jeho najlepším umiestnením je 8. miesto, ktoré dosiahlo na MS 1986 v Španielsku. Naposledy sa na svetovom šampionáte predstavilo v austrálskom Perthe v roku 1991.
Na majstrovstvách Európy vybojovalo družstvo 1 medailu, a to hneď pri svojom prvom štarte v roku 1927. Prehralo až vo finále, s tímom . Potom ustúpilo s pozícií a od roku 1993, odkedy sa začala hrať kvalifikácia na ME, sa dokázalo na ne dostať iba v roku 2001. Turnaj sa konal v Maďarsku a francúzske družstvo na ňom skončilo posledné. V roku 2014 sa mu znova podarilo kvalifikovať sa na európsky šampionát, na ktorom skončilo na 10. priečke.
Družstvo sa 5-krát zúčastnilo svetovej ligy, raz sa dokázalo prebojovať do finálovej skupiny, kde skončilo šieste. Okrem toho sa 8-krát zúčastnilo turnaja Stredozemných hier a vybojovalo na ňom 3 medaily.
Životy

Životy môže byť:
Život Konštantínov

Život Konštantínov (iné názvy: Život Konštantína, Život svätého Konštantína, Život Konštantína-Cyrila, Život (svätého) Cyrila, Legenda o Konštantínovi, Žitije Konstantina, lat. "Vita Cyrilli", "Vita Constantini-Cyrilli", "Vita Constantini") je náboženská biografia o sv. Cyrilovi napísaná v 9. stor. v staroslovienčine a zachovaná v neskorších cirkevnoslovanských odpisoch. Autorom je pravdepodobne Kliment Ochridský a/alebo viacerí Cyrilovi žiaci pod vedením svätého Metoda. Ide o jeden zo základných prameňov pre históriu strednej Európy 2. polovice 9. storočia. Patrí medzi tzv. moravsko-panónske legendy.
Text obsahuje údaje o Cyrilovej činnosti a osobnosti. Konkrétne sa spomína najmä Cyrilove detstvo, jeho cesty k Chazarom, do Ríma a Benátok, jeho pôsobenie na Veľkej Morave a jeho smrť. zachytené sú aj viaceré dôležité teologické dišputy. V porovnaní so Životom Metoda text používa zložitejšie štylistické prostriedky, obraznejší jazyk a obsahuje aj legendistické prvky.
Pravdepodobne najprv vznikla kratšia podoba textu pri príležitosti pochovania sv. Cyrila v Ríme 21. februára 869. Na základe tejto krátkej verzie vznikla asi v rokoch 873-879 na tzv. veľkomoravskom učilišti dlhšia verzia. Text bol pravdepodobne rozšírený o výťahy z Cyrilových náboženských dišpút s patriarchom Jánom o uctievaní ikon a so stúpencami islamu a židovstva o trojjedinom Bohu.
Text sa zachoval v asi 60 kompletných rukopisoch z 15.-17. storočia v cirkevnej slovančine, v ďalších desiatkach rukopisov sa zachovali niektoré vybrané časti textu.
Život Metodov

Život Metodov (iné názvy: Život Metoda, Život svätého Metoda, Legenda o Metodovi, Žitije Mefodija, lat. "Vita Methodii") je náboženská biografia o sv. Metodovi napísaná v 9. stor. v staroslovienčine a zachovaná v neskorších cirkevnoslovanských odpisoch. Autorom je niektorý Metodov žiak (podľa jazykovej a štylistickej analýzy asi Gorazd, občas sa ako autor predpokladá Kliment Ochridský). Ide o jeden zo základných prameňov pre históriu strednej Európy 2. polovice 9. storočia. Patrí medzi tzv. moravsko-panónske legendy.
Text akoby nadväzuje na Život Konštantína-Cyrila a opisuje najmä Metodovu misiu na Veľkej Morave a v súvislosti s tým sa dotýka aj dobových spoločenských a politických otázok. Podáva dôležité informácie o spoločenských pomeroch na Veľkej Morave. V texte sa poukazuje na úlohu slovanskej veľkomoravskej cirkvi v politickom živote a vývoji Veľkej Moravy, na pomer k rímskej kúrii, zápas o uznanie staroslovienčiny ako bohoslužobného jazyka, spor o Filioque a spomínajú sa aj priateľské vzťahy s byzantským cisárom. Text má 14 hláv (kapitol). Oproti Životu Konštantína-Cyrila je Život Metodov stručnejší, písaný jednoduchším, vecným štýlom.
Život Metodov vznikol prevažne alebo výlučne na Veľkej Morave hneď po smrti svätého Metoda (6. 4. 885) resp. koncom roka 885 (prípadne začiatkom roka 886), ale nie je vylúčené, že časť textu vznikla už skôr. 
Text sa zachoval v 18 rukopisoch z 12.-17. storočia v cirkevnej slovančine tzv. ruskej redakcie.
Klymenos

Klymenos (, ) môže byť v gréckej mytológii:
Podnebie

Podnebie môže byť:
Stred (Martin)

Stred je mestská časť mesta Martin. 
Zaberá historické centrum turčianskej metropoly.
Zug (mesto)

Zug (, , , ) je hlavné mesto kantónu Zug v strednom Švajčiarsku. K 31. decembru 2011 žilo v meste 26 901 obyvateľov.
Geografia.
Zug leží v nadmorskej výške na Zugskom jazere. Z rozlohy 33,8 km² pripadá vyše 12 km² na jazero. Z plochy súše je 23,8 % zastavanej, 35,5 % sa využíva na poľnohospodárske účely, 38,1 % je zalesnených a 2,6 % tvorí neproduktívna pôda.
Obyvateľstvo.
S takmer 27-tisícmi obyvateľmi je Zug najväčším mestom kantónu Zug. Počet obyvateľov mesta sa najmarkantnejšie zvyšoval okolo roku 1900 a medzi rokmi 1950 a 1970. Nové rodinné domy pre jednu ale aj viac rodín postavené v posledných rokoch znamenali opätovné zvyšovanie počtu obyvateľov. 
Podiel cudzincov v meste je 23,9 %, čo je mierny nadpriemer oproti kantonálnemu priemeru, ktorý je okolo 20 percent. Pri sčítaní obyvateľov v roku 2000 zvolilo nemčinu ako svoj hlavný jazyk 81,8 % obyvateľov, nasleduje taliančina (3,8 %) a srbochorvátčina (3,2 %).
Obyvateľstvo Zugu je prevažne katolícke. V roku 2011 bolo 48,37 % obyvateľov katolíkov, 15,09 % protestantov, 14,18 % príslušníkov iných vierovyznaní a 22,36 % bolo bez vyznania.
Slovenská stokoruna

Slovenská stokoruna (iné názvy: stokorunová slovenská bankovka, hovorovo slovenská stokorunáčka, zriedkavo slovenská stokorunovka) môže byť:
Administrátor

Administrátor môže byť:
Kykula (vrch v Bielych Karpatoch)

Kykula () je vrch v Bielych Karpatoch, neďaleko slovensko-českej hranice. Je to vyhliadkový vrch, nachádzajúci sa v Lopeníckej hornatine, geomorfologickom podcelku Bielych Karpát. Vrch je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Biele Karpaty a jeho vrcholom prechádza Cesta hrdinov SNP.
Admiralita

Admiralita môže byť:
100 korún slovenských (bankovka)

100 korún slovenských (iné názvy: sto korún slovenských, stokorunová slovenská bankovka, slovenská stokoruna, hovorovo slovenská stokorunáčka, zriedkavo slovenská stokorunovka) je bankovka, ktorá platila v prvej Slovenskej republike a potom krátko v Česko-Slovensku od roku 1941 do 31. októbra roku 1945. Existovala I. a II. emisia bankovky. 
Lícna strana.
Na lícnej strane bankovky je zobrazený knieža Pribina a pod ním je vyobrazený Kostol svätého Michala archanjela v Dražovciach.
Rubová strana.
Na rubovej strane bankovky je sediaca žena so slovenským znakom.
Vodotlač.
Vodotlač je figurálneho typu a predstavuje hlavu ženy z profilu.
Augeias

Augeias (, ) môže byť:
Augeias môže byť aj:
Augeias (mytológia)

Augeias alebo Augiáš (, ) je v gréckej mytológii syn boha Hélia a Hyrminy, dcéry kráľa Nélea.(podľa inej verzie syn Forba, alebo boha Poseidóna)
Élidský kráľ Augeias vlastnil obrovské stádo dobytka, ktorého počet dosahoval až tri tisíc kusov. Do mýtov sa však Augeias nedostal pre svoje bohatstvo, na ktorom si zakladal, ale pre hroznú špinu v jeho chlieve o ktorý sa nestaral. 
Keďže vyčistiť tento chliev pokladali za nadľudský čin, touto úlohou bol mykénskym kráľom Eurystheom poverený hrdina Hérakles, ktorý mu musel slúžiť na príkaz najvyššieho boha Dia. Bola to jedna z dvanástich úloh, ktoré Hérakles mal splniť, aby mohol dosiahnuť slobodu.
Hérakles si však za prácu chcel aj niečo zarobiť, preto za vyčistenie chlieva od kráľa Augeia požiadal odmenu desať percent z ustajneného dobytka. Augeias, ktorý predpokladal, že túto úlohu nedokáže splniť, ochotne súhlasil. Hérakles sa nato dal do práce. Celé stádo vyhnal na lúku, od chlieva vykopal priekopy k neďalekým riekam Péneu a Alfeiu a pustil z nich do chlieva vodu, ktorá všetku špinu odniesla. Večer potom nahnal celé stádo späť.
Lenže Augeias aký bol bohatý, taký bol aj lakomý a namiesto odmeny Hérakla vyhnal. To sa mu však neskôr stalo osudným. Keď Hérakles splnil všetky úlohy a dosiahol slobodu, prišiel do Élidy s veľkým vojskom a Augeia zabil.
Klymenos (otec Harpalyky)

Klymenos (, ) je v gréckej mytológii syn argejského kráľa Talaa alebo arkádskeho kráľa Schoinea.
Klymenos sa oženil Epikastou a mal s ňou dvoch synov, Ida a Theragra a dcéru Harpalyku, ktorá bola neobyčajne krásna. Nanešťastie Klymena krása vlastnej dcéry tak uchvátila, že neovládol svoju vášeň a začal ju zneužívať.
Keď nastal jej čas a bola už zrelá na manželstvo, vydala sa so súhlasom otca za Alastora, syna pylského kráľa Nélea.
Onedlho však Klymenos znova zatúžil po dcére a uniesol ju. Nešťastná Harpalyka sa za to otcovi kruto pomstila. Zabila svojho mladšieho brata (v inej verzii spoločného syna), pripravila z neho pokrm a pohostila ním otca. Bohovia nenechali tento príšerný skutok bez trestu. Harpalyku premenili na dravého vtáka a Klymenos, ktorý si už konečne uvedomil čo urobil, spáchal samovraždu.