burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Halide Edib Adıvarová

Halide Edib Adıvarová (* 11. jún 1884, Istanbul – † 9. január 1964, Istanbul) bola turecká spisovateľka, píšuca turecky a anglicky. Jej tvorba bola ovplyvnená anglickou a americkou literatúrou.
Životopis.
Pôvodne bola blízkou spolupracovníčkou Mustafu Kemala Atatürka, zakladateľa moderného Turecka, no pre názorové nezhody nakoniec i s manželom v roku 1923 emigrovala. Po jeho smrti sa vrátila domov a pôsobila ako profesorka anglickej literatúry na Istanbulskej univerzite.
Dielo.
Je autorkou 23 románov, 3 poviedkových zbierok, divadelnej hry a 5-dielnej autobiografie. Jej najvýznamnejším dielom je román "Clown and his Daughter" (Klaun a jeho dcéra, 1935; slovensky doteraz nevyšlo) z prostredia jednej zo štvrtí Istanbulu pred koncom Osmanskej ríše.
Alessandro Momo

Alessandro Momo (* 26. november 1956, Rím, Taliansko – † 19. november 1974, Rím) bol taliansky herec. 
Spolu s Valeriom Fioravantim, ďalšou detskou hviezdou, hral vo filmoch pre deti a mládež. Známym aj mimo Talianska sa stal najmä vďaka filmu "Malizia" režiséra Salvatora Samperiho, kde hral spolu s Laurou Antonelli.
Jeho herecká kariéra netrvala dlho. Dňa 19. novembra 1974, krátko po dokončení svojho posledného filmu "Vôňa ženy" režiséra Dina Risiho, a týždeň pred svojimi 18. narodeninami, zahynul pri nehode na motorke. Premiéra posledného filmu, v ktorom hral, sa konala v Ríme 20. decembra 1974.
Kirsten Dunstová

Kirsten Caroline Dunstová (* 30. apríl 1982, Point Pleasant, New Jersey, USA) je americká herečka. Debutovala v krátkom filme Woodyho Allena, "Oedipus Wrecks", ktorý bol súčasťou filmovej antológie "Poviedky z New Yorku" (1989). Medzinárodnú popularitu si vyslúžila najmä rolou Mary Jane Watsonovej vo filmoch o Spider-Manovi. 
V roku 2011 získala k americkému občianstvu aj nemecké a v súčasnosti tak má dvojité občianstvo.
Laodamas (syn Eteokla)

Laodamas alebo aj Láodamás (, ) je v gréckej mytológii syn tébskeho kráľa Eteokla, nástupca tébskeho kráľa Kreóna.
Jeho otec Eteokles vládol spolu s Kreónom potom ako vyhnal svojho brata Polyneika z Téb po sporoch o následníctvo. Polyneikes si však našiel spojencov v Argu a následne prišiel s veľkým vojskom pred Téby bojovať o následníctvo v tzv. vojne „siedmich proti Tébam“. Eteokles útočníkov odrazil, ale potom zahynul spolu s bratom Polyneikom pred hradbami mesta pri vzájomnom súboji. Vzhľadom na to, že Laodamas bol v tej dobe ešte len dieťa, nemohol ešte prevziať kráľovské žezlo a preto vládol v Tébach zatiaľ Kreón.
Keď sa Laodamas po smrti Kreóna stal kráľom, epigoni, potomkovia vodcov nevydarenej výpravy "siedmich proti Tébam" vystrojili proti Tébam ďalšiu vojenskú výpravu, aby pomstili smrť svojich otcov. Laodamas potom pri obrane svojho mesta zabil Aigialea, syna Adrasta, ale následne padol v súboji s argejským hrdinom Alkmaiónom. Útočníci tentoraz už Téby dobyli a zničené mesto mnohí obyvatelia opustili. Na trón v Tébach potom zasadol Polyneikov syn Thersandros.
Podľa inej legendy, Laodamas po prehratej bitke utiekol k Encheleom do Ilýrie. Encheleovia boli ilýrskym kmeňom, ktorí svoj pôvod odvodzovali od Kadma, ktorý vraj z Téb odišiel do Ilýrie, kde potom kraľoval až do svojej smrti.
Bernhardtova línia

Bernhardtova línia () bola pomocnou obrannou líniou Zimnej línie v južnom Taliansku. Bernhardtova a Hitlerova línia tvorili dve vetvy hlavnej obrannej línie – Gustavovej línie, ktorá mala za cieľ zadržať postup Spojencov. 
"Bernhardtova línia" mala za cieľ spomaliť postup Spojencov ku Gustavovej línii. Viedla od blízkosti vrchu Monte Cassino cez vrch Monte Camino k Tyrrhenskému moru.
Juhoázijské hry

Juhoázijské hry sú medzinárodné multišportové podujatie, usporadúvané každé 2 roky v Južnej Ázii, pod dohľadom Juhoázijského športového výboru (SASC) založeného v roku 1983. Účastnia sa ho športovci zo všetkých 8 krajín Južnej Ázie, ktoré sú členmi SASC. Zakaždým na nich zvíťazil ako najlepšia medailová krajina najväčší juhoázijský štátIndia.
Dejiny.
Prvé hry boli usporiadané v Káthmandu v roku 1984, vtedy pod názvom "Hry juhoázijskej federácie". Zúčastnilo sa ich 7 štátov: Bangladéš, Bhután, India, Maldivy, Nepál, Pakistan a Srí Lanka, ktoré súťažili v piatich športoch: atletika, box, futbal, plávanie a vzpieranie. V roku 2004 na hrách debutoval aj posledný člen SASCAfganistan. V roku 2008 sa mali uskutočniť v Dháke 11. hry, ale presunuli sa až na rok 2010.
Okrem klasických hier vytvoril SASC v roku 2011 ďalšie 2 regionálne hry: Juhoázijské zimné hry a Juhoázijské plážové hry.
Športy.
V celej histórii Hier Juhovýchodnej Ázie sa predstavilo 54 športov.
Nisos

Nisos alebo aj Nísos (, ) môže byť:
Hitlerova línia

Hitlerova línia alebo Sengerova línia bola pomocná obranná línia Zimnej línie v južnom Taliansku. Hitlerova línia a Bernhardtova línia tvorili dve vetvy hlavnej obrannej línie - Gustavovej línie, ktorá mala za cieľ zadržať postup Spojencov. V máji 1944 ju Nemci premenovali na Sengerovu líniu podľa generála Fridolina von Senger und Etterlin, veliteľa vojsk Osi v oblasti. Na samotnom premenovaní nástojil Adolf Hitler, ktorý tak chcel minimalizovať možnosť využitia názvu v nepriateľskej propagande. 
"Hitlerova línia" sa od materskej Gustavovej odpájala pri Monte Cairo a mala byť záložnou líniou v prípade jej prelomenia. 24. mája 1944 ju prelomili kanadské a poľské jednotky. Nasledujúcou obrannou líniou bola Caesar C línia.
Bitka pri Kokosových ostrovoch

Bitka pri Kokosových ostrovoch bola námorná bitka prvej svetovej vojny. Bitka sa uskutočnila 9. novembra 1914 pri Kokosových ostrovoch a krížnik Emden pri ktorej sa stretol s krížnikom Sydney.
Na začiatku vojny Nemecká východoázijská eskadra opustila prístav Čching-tao v Číne a vypravila sa na strastiplnú cestu do nemeckých prístavov, kam žiadna z ich lodí nedoplávala. Počas cesty zvíťazila v bitke pri Coroneli a bola porazená v bitke pri Falklandských ostrovoch. Na začiatku plavby sa od eskadry oddelil krížnik "Emden", ktorému velil kapitán Karl von Müller. Úlohou "Emdenu" bolo prepadávať britské obchodné lode. 28. októbra zviedol bitku pri Penangu a koncom októbra ho hľadalo okolo 60 vojnových plavidiel.
Na jednom z Kokosových ostrovov Direction Island bola umiestnená rádiová a telegrafná stanica. Tá bola dôležitá pre spojeneckú komunikáciu cez Indický oceán. A práve ju si vybral Müller ako svoj ďalší cieľ. 9. novembra o 6. hodine ráno priplával "Emden" k ostrovu. Personál Eastern Telegraph Company odoslal správu o svojom napadnutí a po nemeckých varovných výstreloch sa odmlčal. Nemci vylodili na ostrove útočnú skupinu, ktorej velil Hellmuth von Mücke. Táto skupina sa na ostrove nestretla s odporom a tak bez problémov stanicu zničila.
Vysielanie o pomoc zachytili lode konvoja prevážajúce vojakov z Austrálie do Egypta, keď boli asi 80 km od ostrova. Ochranu konvoja tvorili austrálske krížniky "Melbourne" a "Sydney", britský "Minotaur" a japonský "Ibuki". Veliteľ konvoja odoslal ľahký krížnik "Sydney" rádiovej stanici na pomoc.
Okolo pol desiatej "Emden" zbadal "Sydney". Okamžite začala príprava k boju. Na vyzdvihnutie Mückeho skupiny z ostrova nebol čas. Pri prestrelke sa prejavila prevaha lepšie vyzbrojeného krížnika "Sydney" a o 11:15 sa Müller rozhodol vyjsť s loďou na breh pri North Keeling Island aby sa vyhol potopeniu. Potom bol krížnik zničený a posádka sa vzdala. Zahynulo 131 mužov a ostatní, vrátane 65 zranených, boli zajatí.
Muži, ktorí zostali na Direction Island, sa zmocnili škuneru "Ayesha" s ktorým doplávali 13. decembra do neutrálneho Padangu na Sumatre. Odtiaľ odplávali nemeckou obchodnou loďou "(Choising)" a priplávali 9. januára 1915 do Turecka (respektíve do Jemenu, ktorý vtedy ešte Turecku patril).
Následne sa muži vydali na dlhú a zložitú cestu domov. Cestovali striedavo po mori pozdĺž pobrežia, a striedavo púšťou, cez Džiddu, potom do Al-Uly na severozápade dnešnej Saudskej Arábie, a následne vlakom do Istanbulu odtiaľ sa potom dostali do Nemecka.
Nisos (syn Pandióna)

Nisos alebo aj Nísos (, ) je v gréckej mytológii syn aténskeho kráľa Pandióna II. a jeho manželky Pylie.
Podľa antického autora Apollodora z Atén po smrti aténskeho kráľa Kekropa II. ovládol Atény jeho brat Métión so svojimi synmi. a zákonný dedič trónu Pandión utiekol do Megary, kde sa oženil s Pyliou, dcérou kráľa Pyla a neskôr sa stal kráľom Megary.
Pandión bol následne otcom synov, Nisa, Aigea, Palla a Lyka. Jeho najstarší syn Aigeus potom Métióna z Atén vyhnal a zasadol na kráľovský trón.
Iní antickí autori, ktorí zostavili zoznam kráľov Atén sa o kráľovi Métiónovi ako aj o Nisovi nezmieňujú a v zhode tvrdia, že sa Pandión II. stal aténskym kráľom a jeho následníkom bol jeho syn Aigieus.
Bábkový štát

Bábkový štát alebo bábková vláda označuje formálne suverénny štát, ktorý je v skutočnosti pod kontrolou zo zahraničia. Bábkový štát má črty nezávislého štátu, ako sú názov, vlajka, hymna, ústava, právny systém a motto, ale v skutočnosti je len orgánom iného štátu, ktorý umožnil jeho vznik alebo ho priamo založil. 
Pojem je metaforou, ktorá pripodobňuje štát s bábkou, ktorú ovláda bábkar. Tento termín sa často používa na vyjadrenie kritky vlády, ktorá je považovaná za závislú na cudzej moci.
David Zaslav

David M. Zaslav (* 15. január 1960) je bývalý prezident a generálny riaditeľ spoločnosti Discovery (od januára 2007 do apríla 2022). A súčasný generálny riaditeľ spoločnosti Warner Bros. Discovery
Kariéra.
Po získaní bakalárskeho titulu z Binghamton University, ktorú absolvoval s vyznamenaním, v roku 1985 navštevoval Boston University School of Law. Spočiatku pracoval ako advokát v právnickej firme Leboeuf, Lamb, Liebe a MacRae v New Yorku. V roku 1989 sa pripojil k NBC Universal a pokračoval v zakladaní CNBC a neskôr v roku 1996 MSNBC. Od októbra 1999 do novembra 2006 bol prezidentom spoločností Cable and Domestic TV a New Media Distribution.
Patril medzi kľúčových ľudí, ktorí v roku 2011 zakladali .
Hersé

Hersé alebo Hersa (, ) môže byť v gréckej mytológii:
Východoázijské hry

Východoázijské hry sú medzinárodné multišportové podujatie, usporadúvané každé 2 roky vo Východnej Ázii, pod dohľadom Asociácie Východoázijských hier (EAGA) založenej v roku 1993. Účastnia sa ho športovci zo všetkých 8 krajín Východnej Ázie a Guamu, ktoré sú členmi EAGA. Čína na nich zakaždým zvíťazila ako najlepšia medailová krajina.
Dejiny.
Prvé hry boli usporiadané v Šanghaji v roku 1993. Zúčastnilo sa ich všetkých 8 východoázijských štátov: Čína, Hongkong, Japonsko, KĽDR, Kórejská republika, Macao, Mongolsko a Taiwan, ktoré súťažili v dvanástich športoch: atletika, basketbal, bedminton, bowling, box, džudo, futbal, gymnastika, plávanie, veslovanie, vzpieranie a wu-šu. V roku 1997 na hrách debutoval aj posledný člen EAGAGuam. V rokoch 1997 a 2001 sa na hrách predstavil aj Kazachstan, ktorý bol dočasným členom EAGA. 
Športy.
Na Východoázijských hrách sa predstavilo dokopy 28 športov.
Ján Karel

Ing. arch. Ján Karel (* 28. október 1924, Udavské – † 11. november 2005, Prešov) bol slovenský futbalista, česko-slovenský reprezentant a futbalový tréner.
Životopis.
Narodil sa 28. októbra 1924 v Udavskom. Navštevoval SPŠ Stavebnú v Prešove. Po maturite odišiel študovať architektúru do Bratislavy. Neskôr pokračoval v štúdiu na Vysokej škole architektúry a pozemného staviteľstva Karlovej univerzity v Prahe. Vyše štyridsať rokov bol učiteľom na Strednej priemyselnej škole stavebnej v Prešove. Po skončení hráčskej kariéry sa stal trénerom mládeže. Zomrel 11. novembra 2005.
Reprezentačná kariéra.
V roku 1953 odohral tri reprezentačné zápasy. Nastúpil proti Rumunsku (2:0), Bulharsku (2:1) a Švajčiarsku (5:0).
Klubová kariéra.
S organizovaným futbalom začal v prešovskom klube Slávia, kde sa stal v roku 1940 dorasteneckým majstrom Slovenska. Hrával na pozícii útočníka. Neskôr pôsobil v klube ŠK Bratislava kde nastupoval iba za "B" tým. Následne prestúpil do pražskej Sparty, potom do Českých Budějovice a naspäť do Sparty, kde ešte celú jar 1949 odohral v útoku. Potom už dostával šancu ako stredný obranca. 
&lt;br&gt;Od roku 1950 do roku 1956 bol pilierom zadných radov Prešova, v ktorom vynechal iba jedno ligové stretnutie pre zranenie kolena. Podľa štatistických údajov ich bolo 146. Ján Karel sa tak po útočníkovi Ladislavovi Pavlovičovi a obrancovi Františkovi Semešim stal tretím reprezentantom Česko-Slovenska priamo z prešovského dresu (Tatran). Na jar 1957 prestúpil za bratom Jozefom do Košic, kde skončil ako 35-ročný. Nakoniec ešte pôsobil ako hrajúci tréner v Michalovciach.
Západoázijské hry

Západoázijské hry alebo Hry Juhozápadnej Ázie sú medzinárodné multišportové podujatie, usporadúvané každé 4 roky v Juhozápadnej Ázii, pod dohľadom Federácie Západoázijských hier (WAGF) založenej v roku 1997. Účastnia sa ho športovci zo všetkých 13 krajín Juhozápadnej Ázie, ktoré sú členmi WAGF. 
Dejiny.
Prvé hry boli usporiadané v Teheráne v roku 1997. Zúčastnilo sa ich 7 západoázijských a 3 stredoázijské krajiny: Irán, Jemen, Jordánsko, Katar, Kuvajt, Libanon, Sýria, Kirgizsko, Tadžikistan a Turkménsko, ktoré súťažili v pätnástich športoch: atletika, basketbal, bedminton, box, džudo, futbal, karate, plávanie, stolný tenis, šerm, športová streľba, taekwondo, tenis, vzpieranie a zápasenie. Od roku 2002 už stredoázijské štáty na hrách neštartovali, ale pribudli: Bahrajn, Omán, Palestína, Saudská Arábia a Spojené arabské emiráty. No a v roku 2005 pribudol posledný člen WAGFIrak. 
V roku 2009 sa hry neuskutočnili a 4. podujatie hier bolo presunuté až do roku 2013.
Športy.
Na Západoázijských hrách sa v histórii predstavilo dokopy 20 športov.
Židia v Kanade

Židia v Kanade tvoria štvrtú najväčšiu židovskú komunitu na svete. Podľa kanadského sčítania ľudu z roku 2001 žije v Kanade 351 000 Židov.
Židia, aj keď sú v Kanade minoritou, boli dôležití pri formovaní kanadskej identity a kultúry a ich prítomnosť tu začína príchodom prvých imigrantov potom čo Britské impérium zabralo takmer všetky francúzske kolonizované územia, zvané Nové Francúzsko, po Dohode z Paríža z roku 1763, ktorá ukončila Sedemročnú vojnu.
Na rozdiel napríklad od amerických Židov, ktorí sa považujú predovšetkým za Američanov, považujú kanadskí Židia sami seba predovšetkým za Židov. Aj sionizmus bol v Kanade omnoho silnejší ako v USA, naproti tomu antisionizmus sa tu takmer vôbec neprejavil.
Kanadskí Židia sa skôr podobajú britským Židom ako americkým, pretože drvivá väčšina synagóg je ortodoxných a len malá menšina je konzervatívnych a reformných.
Židovské obce tu zastupuje Kanadský židovský kongres (), založený roku 1919. Rôzne sionistické organizácie sú zoskupené v Kanadskom sionistickom kongrese (). 
Veľký dôraz je kladený na židovské vzdelanie. Združenie hebrejských škol (), ktoré vzniklo na začiatku 20. storočia, bolo so svojimi 3000 žiakmi v roku 1982 jednou z najväčších židovských škôl na svete.
Populácia.
Najväčšie židovské komunity v Kanade sú:
"Zdroj dát: 2001 Census Analysis The Jewish Community of Canada"
Hersé (dcéra Kekropa)

Hersé alebo Hersa (, ) dcéra aténskeho kráľa Kekropa I. a jeho manželky Aglaury.
Hersé a jej sestry Aglauros a Pandrosos sa stali kňažkami bohyne Atény. Do Hersy sa potom zahľadel boh Hermes a ona mu porodila syna Kefala, ktorý keď vyrástol bol krásny ako boh.
Keď sa bohyňa Aténa ujala malého Erichthonia, syna boha Héfaista, odniesla ho v uzavretom koši do svojej svätyne na aténsku Akropolu, kde ho potom strážili dva hady.Kôš svojim kňažkám prísne zakázala otvoriť.
Hersa a jej sestry však nevedeli potlačiť ženskú zvedavosť a striehli na vhodnú príležitosť, aby mohli do koša nazrieť. Táto príležitosť sa im naskytla, keď bohyňa Aténa odišla na Pallénu, aby odtiaľ prieniesla vrch, ktorý mal slúžiť na lepšiu ochranu Akropoly.Nanešťastie ich ale pri otváraní koša spozorovala vrana, ktorá to ihneď Aténe oznámila. Nahnevaná Aténa, aby sa čo najrýchlejšie vrátila, pustila vrch a ponáhľala sa do svojej svätyne. Keď ju sestry uvideli, zo strachu pred jej pomstou skočili z Akropoly do priepasti.
Aglauros

Aglauros alebo Agraulos () môže byť v gréckej mytológii:
1. hokejová liga SR 2012/2013

1. hokejová liga SR 2012/2013 bola 20. sezónou 1. hokejovej ligy. Liga mala 12 účastníkov + mládežnícky tím slovenskej reprezentácie do 18 rokov pripravujúci sa na vrchol sezóny pod hlavičkou HK Orange 20. Tímy na 1. – 8. mieste po základnej časti postúpili do play-off. Kluby na 9. – 12. mieste hrali play-out. Víťazom 1. hokejovej ligy sa stal tím HC 46 Bardejov.
Hrací systém.
V základnej časti každé družstvo odohralo 44 stretnutí, pričom sa družstvá stretli 2x doma a 2x vonku. Plus každé družstvo odohralo 1 zápas s HK Orange 20 na domácom klzisku. Tímy na prvých ôsmich miestach postúpili do štvrťfinále, hranom na 3 víťazné stretnutia. Postupujúci zo štvrťfinále odohrali semifinále na 3 víťazné stretnutia. Finalisti hrali na 4 víťazné stretnutia. Víťazný tím play-off 1. hokejovej ligy postúpil do baráže o extraligu s posledným tímom Tipsport extraligy. Tímy nepostupujúce do play-off na 9. – 12. mieste hrali play-out systémom každý s každým raz doma a raz vonku. Do tejto skupiny si družstvá preniesli vzájomné výsledky zo základnej časti. Najhorší tím zo skupiny play-out putoval do baráže o 1. hokejovú ligu s najlepším tímom 2. hokejovej ligy. Baráž sa hrala na 4 víťazné duely. Počas sezóny bol maximálny počet zahraničných hráčov v klube ustanovený na 5.
Zoznam austrálskych panovníkov

1. januára 1901 (po desiatich rokoch plánovania, porad a hlasovaní) vzniká "nezávislá" federácia Austrálske spoločenstvo ako britské domínium. Išlo o autonómny polonezávislý štát, pod vládou britského kráľa, ktorý je od tej doby zároveň kráľ (ovná) Austrálie ("King of Australia / Queen of Australia "). V roku 1931 prijal britský parlament Westminsterský štatút, podľa ktorého sa Austrália stala úplne nezávislým kráľovstvom so spoločným panovníkom s Veľkou Britániou. Austrália prijala Westminsterský štatút až v roku 1942 (a to retrospektívne k 3. septembra 1939, keď začala druhá svetová vojna). Tzv. Australia Act z roku 1986 definitívne odstránil ostatné ústavné väzby na Veľkú Britániu okrem spoločného panovníka (personálna únia).
Austrálsky panovník je v Austrálii zastupovaný austrálskym generálnym guvernérom.
Lykos (syn Pandióna)

Lykos (, ) je v gréckej mytológii syn aténskeho kráľa Pandióna II. a jeho manželky Pylie.
Antický autor Apollodora z Atén uvádza, že po smrti aténskeho kráľa Kekropa II. ovládol Atény jeho brat Métión so svojimi synmi. Zákonný dedič trónu Pandión utiekol do Megary, kde sa oženil s Pyliou, dcérou kráľa Pyla a neskôr v Megare prevzal kráľovské žezlo.
Pandión a Pylia sa stali rodičmi štyroch synov, Lyka, Palla, Nisa a Aigea, ktorý neskôr Métióna z Atén vyhnal a zasadol na kráľovský trón. Lykos potom kvôli nezhodám s bratom Atény opustil a odišiel ku kráľovi Sarpédónovi do krajiny "Solymer", ktorú neskôr premenovali po ňom na Lýkiu.
Hieronym a aj iní antickí autori, ktorí zostavili zoznam kráľov Atén, kráľa Metióna neuvádzajú, ale v zhode tvrdia, že Pandión II. bol následníkom aténskeho kráľa Kekropa II. a po ňom sa stal v Aténach kráľom jeho syn Aigieus.
Sarpédón

Sarpédón (, ) môže byť v gréckej mytológii:
Spätný odkaz

Spätný odkaz, ang. "backlink" resp. "inbound link" je link, ktorý smeruje na konkrétnu webovú lokalitu alebo internetovú stránku. Môže mať podobu priamej URL adresy, prelinkovaného kľúčového slova, sponzorovaného odkazu či reklamného banneru.
Slúži na to, aby nasmeroval užívateľa na určitú stránku či lokalitu. 
Internetové vyhľadávače.
Spätné odkazy sú dôležité z hľadiska optimalizácie pre vyhľadávače (SEO). Sú jedným z najdôležitejších faktorov ovplyvňujúcich poradie stránky vo vyhľadávačoch (SERP). Existujú rôzne metódy zamerané na získavanie spätných odkazov (tzv. linkbuilding), napr. umiestenie spätných odkazov v katalógoch, PR článkoch, na rôznych fórach, sociálnych sieťach a pod.
Kajúcnica Mária Magdaléna (Tizian)

Kajúcnica Mária Magdaléna (tal. "Maddalena penitente") je názov obrazu talianskeho renesančného umelca Tiziana.
Biblický príbeh Márie Magdalény je veľmi známy a sama Mária Magdaléna patrí do galérie najpopulárnejších svätíc biblického panteónu. Jej osobnosť a účinkovanie sú neodmysliteľne spojené s Ježišom Kristom. Bola jednou z najvernejších postáv sprevádzajúcich Krista až na Golgotu. Ostala pri kríži po Ježišovej smrti, zúčastnila sa pohrebu a keď išla k hrobu po Ježišovom vzkriesení, bola prvá z novozákonných postáv, ktorá našla hrob prázdny.
Jej životné osudy oddávna inšpirovali mnohých umelcov, maliarov nevynímajúc. Príbeh mladej ženy, ktorá v túžbe zbaviť sa hriechov odišla do pustatiny a modlila sa k Bohu, sa stal námetom troch obrazov velikána benátskej renesancie Tiziana. Všetky predstavujú veľmi dojímavú scénu modliacej sa ženy uprostred krajiny. Obraz "Kajúcnica Mária Magdaléna" vznikol v čase vrcholiacej Tizianovej tvorby a je odrazom jeho výtvarného majstrovstva. Obraz majster na skale vľavo signoval.
Na tomto obraze Tizian zachytil Máriu ako mladú pôvabnú Benátčanku. Rozpustené dlhé, na ramená padajúce vlasy, slzami zaliate oči plné pokory a očakávania, opuchnuté pery, ruka pritisnutá k hrudi - to všetko svedčí o hlbokom prežitku a pocitoch vyvierajúcich z hĺbky ľudskej duše, zmietajúcej sa v návale zbožnej ľútosti.
Za Máriinou postavou vidno tmavú skalu a potemnelú oblohu. V pravom dolnom rohu pred Máriou Magdalénou leží na lebke otvorená kniha - symboly viery a pominuteľnosti ľudského života. V postave mladej ženy sa asketická stránka snúbi s umelcovou predstavou o ideálnej kráse človeka obdobia renesancie. Súčasne Tizian vizuálnym prežitkom núti diváka uveriť o reálnosti Máriinho životného príbehu.
Na rozdiel od florentských majstrov štetca, ktorých hlavným zámerom bolo zachytenie tvarov, Tizian okrem zachytenia dokonalých ľudských proporcií kladie veľký zreteľ na farbu a spôsob jej nanesenia na plátno. Jemné farebné tóny, hra svetla a tieňov, ktoré vytvárajú pôsobivý umelecký a duchovný zážitok, svedčia o majstrovskej zručnosti a mimoriadnej genialite umelca. Dielo je krásnym príkladom tvorby vyzretého maliara s vlastným umeleckým prejavom.
Obraz ostal až do Tizianovej smrti v roku 1576 v jeho majetku. V roku 1581 ho jeho mladší syn Pomponio, spolu s ďalšími Tizianovými obrazmi ("Danae", "Portrét mladej ženy", "Útek do Egypta" a "Svätý Šebestián"), predal otcovmu priateľovi Cristoforovi Barbarigovi. V roku 1850 sa Barbarigova umelecká zbierka dostala do Petrohradu a stala sa súčasťou maliarskej kolekcie Ermitáže.
Okrem tohto diela Tizian Máriu Magdalénu predstavil ešte v dvoch verziách - "Svätá Mária Magdaléna" z roku 1532 (umiestnenej vo florentskom paláci Pitti) a "Svätá Mária Magdaléna" z roku 1567 (dnes v Museo Nazionale di Capodimonte v Neapole). Odborníkmi i laikmi je za najlepšiu považovaná práve petrohradská verzia.
Stredoázijské hry

Stredoázijské hry sú menšie medzinárodné multišportové podujatie, usporadúvané každé 2 roky v Strednej Ázii, pod dohľadom Ázijského olympijského výboru (OCA). Účastnia sa ho športovci zo všetkých 5 krajín Strednej Ázie. 
Dejiny.
Prvé hry boli usporiadané v Taškente v roku 1995. Zúčastnilo sa ich všetkých 5 stredoázijských krajín: Kazachstan, Kirgizsko, Tadžikistan, Turkménsko a Uzbekistan, ktoré súťažili v dvanástich športoch. V roku 1999 sa hier zúčastnila aj jedna východoázijská krajinaTaiwan. V rokoch 2001, 2007 a 2009 sa hry neuskutočnili. Najbližšie hry by sa mali uskutočniť v roku 2015 v zatiaľ nešpecifikovanom meste.
Conrad Bain

Conrad Stafford Bain (* 4. február 1923, Lethridge, Alberta, Kanada – † 14. január 2013, Livermore, Kalifornia, USA) bol kanadsko-americký herec.
Michael Gough

Michael Gough (* 23. november 1916, Kuala Lumpur – † 17. marec 2011, Londýn) bol britský herec. Vystupoval vo viac ako 150 filmových a televíznych vystúpeniach.
Christopher Lee

Sir Christopher Frank Carandini Lee (* 27. máj 1922, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 7. jún 2015, tamže) bol anglický herec a spevák.
Svetová sionistická organizácia

Svetová sionistická organizácia (: ההסתדרות הציונית העולמית) bola založená ako Sionistická organizácia (: ההסתדרות הציונית) v roku 1897 na Prvom sionistickom kongrese, ktorý sa konal 29. – 31. augusta v Bazileji, vo Švajčiarsku. Sionistická organizácia slúžila ako zastrešujúca organizácia pre sionistické hnutia, ktoré mali za cieľ vytvoriť židovský štát v oblastiach známych ako Palestína. Theodor Herzl, ktorý s Maxom Nordanuom zorganizoval prvý kongres, neskôr poznamenal do svojho denníka: 
Keď bola o 51 rokov neskôr, 14. mája 1948 vyhlásená nezávislosť Izraelského štátu, veľa z jeho nových administratívnych inštitúcií už existovalo, keďže vznikli počas pravidelných sionistických kongresov v uplynulých dekádach. Niektoré z týchto inštitúcií pretrvali dodnes.
V januári 1960 sa názov organizácie zmenil na Svetovú sionistickú organizáciu. Sídlo má v Jeruzaleme.
Členstvo a delegácie.
Členstvo v Svetovej sionistickej organizácii bolo otvorené pre všetkých Židov a právo hlasovať pre delegátov na kongrese bolo zabezpečené nákupom šekelu. Jednotlivé delegácie z celého sveta a s rôznou politickou príslušnosťou a náboženskými tradíciami sa na kongrese zoskupovali skôr podľa ideológie než podľa krajiny pôvodu.
Sesterské organizácie.
Financie Svetovej sionistickej organizácie spravovala Židovská koloniálna banka ("Jewish Colonial Trust"), ktorá bola založená v Bazileji roku 1899 so sídlom v Londýne. Nákup pozemkov zaisťoval Židovský národný fond, založený roku 1901. Keren ha-jesod („Zakladací fond“), založený roku 1920 v Londýne bola nadácia, ktorá slúžila pred založením Izraelu, na podporu aktivít sionistov a jišuvu, prostredníctvom spoločností ako boli "Palestine Electric Company", "Palestine Potash Company" a Anglo-palestínska banka.
Svetový sionistický kongres.
Svetový sionistický kongres (: הקונגרס הציוני העולמי), známy aj ako „Parlament židovského ľudu“ je najvýznamnejšie demokratické zhromaždenie Židov na svete. Volí svojich zástupcov a rozhoduje o plánoch Svetovej sionistickej organizácie a Židovskej agentúry. Každý Žid, ktorý má viac ako osemnásť rokov a je členom sionistickej asociácie má právo hlasovať.
Od roku 1897 do roku 1901 sa konal sionistický kongres každoročne. V rokoch 1903-1913 a 1921-1939 každý druhý rok a od roku 1946 sa kongres konal každé dva roky v rôznych európskych mestách. Cieľom delegátov bolo vybudovať infraštruktúru pre židovstvo (jišuv) v Palestíne. Od druhej svetovej vojny, po založení Izraela sa kongresy konajú každých štyri alebo päť rokov v Jeruzaleme. V súčasnosti je najväčšou frakciou na kongrese koalícia zložená z Kadimy, Strany práce-Merec, Merkaz (reprezentuje konzervatívny judaizmus) a ARZA (reprezentuje reformný judaizmus).
Pallas (syn Pandióna)

Pallas alebo Pallás (starogr. "Πάλλας" – "Pallas"/iný prepis "Pallás", ) je v gréckej mytológii syn aténskeho kráľa Pandióna II. a jeho manželky Pylie.
Antický autor Apollodora z Atén zaznamenal, že po smrti aténskeho kráľa Kekropa II. ovládol Atény jeho brat Métión so svojimi synmi. Zákonný dedič trónu Pandión utiekol do Megary, kde sa oženil s Pyliou, dcérou kráľa Pyla a neskôr v Megare prevzal kráľovské žezlo.
Pandión a Pylia sa stali rodičmi štyroch synov, Palla, Lyka, Nisa a Aigea, ktorý neskôr Métióna z Atén vyhnal a zasadol na kráľovský trón. Pallas mal potom päťdesiat synov, ktorých vychoval v nepriateľstve k svojmu bratovi Aigeovi. Jeho synovia, "Pallantovci" sa následne pokúsili pripraviť Aigea o trón, ale zabránil im v tom neskorší aténsky kráľ, Aigeov nevlastný syn Théseus, ktorý Palla a jeho synov pozabíjal. 
Hieronym, ale aj iní antickí autori, ktorí zostavili zoznam kráľov Atén, kráľa Métióna neuvádzajú, ale tvrdia, že Pandión II. bol následníkom aténskeho kráľa Kekropa II. a po ňom sa stal v Aténach kráľom jeho syn Aigieus.
Pandrosos

Pandrosos (, ) je v gréckej mytológii dcéra aténskeho kráľa Kekropa I. a jeho manželky Aglaury.
Pandrosos a jej sestry Aglauros a Hersé sa stali kňažkami aténskeho chrámu zasväteného bohyni Aténe.
Keď sa potom bohyňa Aténa ujala malého Erichthonia, syna boha Héfaista, odniesla ho v uzavretom koši do svojej svätyne na aténsku Akropolu, kde ho potom strážili dva hady.Pandroside aj jej sestrám nariadila, aby kôš v žiadnom prípade neotvárali.
Sestry ale nevedeli potlačiť ženskú zvedavosť a striehli na vhodnú príležitosť, aby mohli do koša nazrieť. Táto príležitosť sa im naskytla, keď bohyňa Aténa odišla na Pallénu, aby odtiaľ prieniesla vrch, ktorý mal slúžiť na lepšiu ochranu Akropoly.Nanešťastie ich ale pri otváraní koša spozorovala vrana, ktorá to ihneď Aténe oznámila. Aténa sa veľmi nahnevala a aby sa čo najrýchlejšie vrátila, pustila vrch a ponáhľala sa do svojej svätyne. Keď ju sestry uvideli, zo strachu pred jej pomstou skočili z Akropoly do priepasti.
Aglauros (dcéra Aktaia)

Aglauros alebo Agraulos () je v gréckej mytológii dcéra aténskeho kráľa Aktaia.
Aglauros sa vydala za aténskeho kráľa Kekropa I. a porodila mu štyri deti, syna Erysichthóna, ktorý zomrel bezdetný a dcéry Aglauru, Hersu a Pandrosidu. 
Antickí autori nám o Aglaure okrem týchto informácii nič bližšieho nezaznamenali.
Erysichthón

Erysichthón () môže byť v gréckej mytológii:
Alkippé

Alkippé alebo Alkippa (, ) môže byť v gréckej mytológii:
Rio Ave F.C.

Rio Ave Futebol Clube, tiež známy ako Rio Ave, je portugalský futbalový klub sídliaci v 30-tisícovom meste Vila do Conde, na severe krajiny. Bol založený v roku 1939 a čoskoro získal prezývku "Rio Grande". Klub momentálne (február 2013) hrá najvyššiu portugalskú súťaž Primeira Liga.
Domáce zápasy hráva na štadióne Estádio do Rio Ave, ktorý má kapacitu 12 815 miest.
Hlavnými farbami klubu sú červená, zelená a čierna.
Najväčším úspechom je účasť vo finále Portugalského pohára, do ktorého sa prebojoval v sezóne 1983-84, avšak prehral v ňom s klubom FC Porto. Najväčším ligovým úspechom je 5. miesto zo sezóny 1981-82.
Treska v majonéze

Treska v majonéze je tradičné slovenské jedlo. Pripravuje sa z tresky, zo zeleniny, z octu a majonézy. 
História tresky v majonéze sa začala písať v 40. rokoch v Bratislave v Zimnom prístave, keď dvojica obchodníkov Dr. Alexander Virsík, Dr. Dvořáček a dvaja nemenovaní štátni zamestnanci - títo iba ako finanční podielnici (pretože nemohli oficiálne podnikať), založili spoločnosť Ryba, ktorá dovážala ryby, bola zároveň octárňou a špecializovala sa aj na spracovanie zeleniny. V roku 1946 firma otvorila závod v Košiciach, v rokoch 19461947 dva závody tvorili 70 % celkovej produkcie na Slovensku. V roku 1949 bol k Rybe pričlenený aj znárodnený závod v Žiline, ktorý tu už fungoval od roku 1924.
Vznik tresky v majonéze súvisí so zníženým odbytom rýb na Slovensku v 50. rokoch, čo bolo spôsobené vysokou cenou dovážanej suroviny a životnou úrovňou Slovákov. Firma Ryba sa preto pokúšala vytvoriť chutný šalát s využitím tresky a majonézy. Pôvodnú receptúru šalátu vymyslel bratislavský kuchár a cukrár Július Boško (19182002)
, pôvodom z Nového Mesta nad Váhom, na objednávku od národného podniku Ryba. Prvé zmienky o výrobe tresky v majonéze pochádzajú z roku 1954, pričom sa začala vyrábať vo všetkých závodoch národného podniku Ryba, teda v Žiline, v Bratislave a v Košiciach. V tomto období sa treska v majonéze nazýva treska v remuláde. Treska sa za komunistického režimu predávala viacmenej výhradne na Slovensku, v Česku len v Ostrave, kde si ju vyžiadali miestni Slováci, ktorí pracovali v ostravských baniach.
Mýtus o tom, že Július Boško bol Košičan, pochádza z reklamnej kampane Veľký Tresko. V skutočnosti Július Boško nemal s Košicami nič spoločné.
V 90. rokoch dochádza k poklesu obsahu rybieho mäsa v treske v majonéze. Tento negatívny jav zmenila ako prvá Ryba Žilina. V roku 2001 sa začala vyrábať v Ryba Žilina Treska v majonéze Exklusiv opäť s vyšším obsahom mäsa (45 % podiel vareného mäsa).
Vzhľadom, chuťou aj konzistenciou sa treske v majonéze podobá rybacia nátierka Rillettes (de poisson). Do tej sa však nepoužíva majonéza, ale ingrediencie, ktorých základom je zvyčajne jogurt alebo fromage blanc, zriedkavo sa používa remuláda (s horčicou, nie vaječným žĺtkom, ktorý je v majonéze). Servíruje sa odlišne, pretože sa nepovažuje za šalát ale práve za nátierku. 
Treska v majonéze na Slovensku.
Firmu Ryba štát v roku 1948 znárodnil a pričlenil pod podnik Ryběna Praha. V rokoch 19711972, po tom, ako vznikol Slovenský mraziarenský a rybný priemysel, pridelili pod jeho strechu i bývalú Rybu. Tá mala v tom čase pobočné závody v Košiciach a už aj v Žiline. Každá pobočka pokračovala vo výrobe tresky v majonéze podľa rovnakej receptúry, až na maličké rozdiely. V roku 1992 bol pôvodný podnik sprivatizovaný a podniky Ryba Bratislava, Ryba Košice a Ryba Žilina začali fungovať samostatne. V súčasnosti pôsobia na trhu už iba RYBA Košice a RYBA Žilina ako nezávislé, ekonomicky samostatné subjekty. Ide výlučne o slovenské podniky.
Drogheda United FC

Drogheda United FC je írsky futbalový klub pochádzajúci z mesta Drogheda, ktoré sa nachádza na východnom pobreží krajiny a má približne 30 000 obyvateľov.
Pôvodný klub Drogheda United bol založený v roku 1919 avšak v roku 1963 bol založený ďalší miestny klub Drogheda FC. V roku 1975 sa spojili a bol založený Drogheda United FC. Klub momentálne (február 2013) hrá najvyššiu domácu ligu Írsku Premier Divison.
Domáce zápasy hráva na štadióne Hunky Dorys Park, ktorý má kapacitu 2 000 miest na sedenie, avšak v blízkej budúcnosti sa má dobudovať ďalších 8 000 miest.
Hlavnou farbou klubu je modrá.
Najväčším úspechom je víťazstvo Premier Divison z roku 2007.
Isabelle Adjaniová

Isabelle Adjaniová (; * 27. jún 1955, Paríž) je francúzska herečka.
Filmografia (výber).
Za filmy označené × získala ocenenie francúzskej Filmovej umeleckej akadémie César. Je držiteľkou čestného Césara ako najlepšia francúzska herečka 80. rokov 20. storočia. 2-krát bola nominovaná i na Oscara.
Horúca krv

Horúca krv je slovenský televízny seriál, ktorý vysielala TV Markíza od 21. augusta 2012 v utorok až štvrtok o 21:40 hod. Druhá séria sa vysielala od roku 2013 v utorok a štvrtok o 21:30 hod. Seriál sa kvôli nízkej sledovanosti skončil 2. sériou.
Dej.
Tomáš Lipanský bol nespravodlivo odsúdený za vraždu, ktorú nespáchal. Jeho manželka sa od neho odvrátila. Jeho rodina mu nepomohla. Ukrýva totiž tajomstvo – skutočného vraha.
Tomáš sa po návrate z väzenia musí vyrovnať s tým, že prišiel o všetko, na čom mu záležalo. O ženu, dieťa, česť a dobré vzťahy s vlastnou rodinou. V dedine je outsiderom s nálepkou „vrah“.
Musí očistiť svoje meno, objaviť pravdu o vražde a hlavne znovu získať milovanú manželku a syna.
Dve silné rodiny – Lipanskí a Matúšovi majú na začiatku seriálu veľmi dobrý a korektný vzťah, ktorý je navyše spečatený manželstvom ich detí, Tomáša a Hany. Nezmieriteľne ich však rozdelí vražda Juraja Matúša, brata Hany. Priateľstvo a láska sa menia na nenávisť a odsúdenie. Tomášova snaha získať späť Hanu a syna je zároveň i cestou k zmiereniu oboch rodín, ktoré sú prepojené viac, ako tušia. Horúca krv je príbehom, na konci ktorého je odpustenie. Ale kým ho postavy budú schopné dosiahnuť, budú vo vleku emócií, vášní, intríg a pocitu viny.
Dej seriálu je zasadený na vidiek, pretože pripútanosť postáv k pôde, určitá drsnosť a zemitosť dávajú i vášni a nenávisti inú podobu. Život je k týmto ľuďom tvrdý, preto sú tvrdí i oni. A o čo sú tvrdší, o to viac potrebujú a hľadajú lásku.
Sekerovci

Sekerovci je pôvodný slovenský sitkom, ktorý vysielala TV Markíza od 8. januára 2013 v utorok o 20:20 hod. Sitkom prináša množstvo komických situácii vo váženej rodine mäsiara v prostredí malého mestečka. 
Dej.
Konzervatívni Sekerovci sú konfrontovaní s nekonvenčnými a modernými názormi ich nevesty, ktorej snaha zmeniť konzervatívny a staromódny svet malého mestečka je hlavným zdrojom zábavy.
Časti.
Manželia Vincent a Jarmila Sekerovci žijú v Timravanoch, malom mestečku v nešpecifikovanom kúte Slovenska, dostatočne ďaleko od Bratislavy (miestni si na označenie „mesto“ potrpia, v skutočnosti však Timravany vykazujú všetky znaky dediny), už celú večnosť. Vincent je najväčší škrob v meste a jeho najčastejšia veta znie „Určite je to drahé“, Jarmila naopak pokojná a dobrá duša, rada háčkuje a šéfuje miestnemu spevokolu. Nuž a obaja spolu vedú rodinný biznis – malé mäsiarstvo! Sekerovci majú tri deti. Dcéra Betka je v tínedžerskom veku, pohŕda rodinou a čo najskôr sa chce dostať z malého mestečka preč. Syn Pavol alias Pipo je futbalista, rebel a trošku „vyšinutý". Pomáha otcovi v mäsiarstve. Najstarší syn Jano sa po rokoch strávených v Bratislave rozhodol vrátiť do rodného mestečka, kde si spolu s manželkou Júliou plánuje postaviť dom. Zatiaľ však naň ešte stále šetria, takže v rámci náhradného riešenia bývajú u jeho rodičov.
Modré z neba (televízna relácia)

Modré z neba je slovenská rodinná relácia, ktorú vysielala TV Markíza, v stredu o 20:30 hod v rokoch 2008 – 2013. Moderátorom bol Viliam Rozboril. 
Relácia bola prerušená po príchode nového riaditeľa TV Markíza.
Od septembra 2014 začala TV JOJ vysielať podobnú reláciu s Viliamom Rozborilom pod názvom V siedmom nebi.
TV toranj na Iriškom vencu

TV toranj na Iriškom vencu ("Televízna veža na vrchu Iriški Venac") je televízna veža na vrchu Iriški Venac nad mestom Nový Sad. 170 metrov vysoká konštrukcia pozostáva z betónovej podpery (120 m), rozhlasovej antény (30 m) a televíznej antény (20 m). Bola postavená v roku 1975 a výrazne poškodená pri Operácii Allied Force (bombardovanie Juhoslávie NATO-m) v roku 1999. Oprava by stála 11,5 milióna dolárov.
Chemicko-tepelné spracovanie kovov a zliatin

Chemicko-tepelné spracovanie kovov a zliatin je proces, pri ktorom sa mení chemické zloženie materiálu. Do spracovávaného materiálu sa pri vhodnej teplote dodáva vhodný prvok. Zmena prebieha v pevnom skupenstve materiálu.
Chemicko-tepelné spracovanie ocele.
Podstatou chemicko-tepelného spracovania ocele je zmena chemického zloženia jej povrchu. Zmenou sa dosiahne zlepšenie vlastností povrchu súčiastky: zvýšenie tvrdosti, zvýšenie odolnosti proti opotrebovaniu, otlačeniu, únave, korózii či vysokým teplotám. Zmena prebieha difúziou vhodného prvku do povrchu ocele, kde sa v oceli rozpustia, alebo vytvoria zlúčeniny.
Základné postupy chemicko-tepelného spracovania ocele sú:
Hliníkovanie

Hliníkovanie (pohliníkovanie) alebo aluminizácia môže byť:
Difúzne hliníkovanie

Difúzne hliníkovanie (iné názvy pohliníkovanie, hliníkovanie, hliníkovanie difúziou, aluminizácia, alitovanie (v širšom zmysle), kalorizovanie, kalorizácia) je spôsob chemicko-tepelného spracovania ocele a materiálov odolných voči veľmi vysokým teplotám, pri ktorom sa povrch materiálu nasycuje hliníkom. Dosahuje sa ním odolnosť povrchu proti oxidácii pri vysokých teplotách.
Rozlišujú sa dva spôsoby hliníkovania:
Aglauros (dcéra Kekropa)

Aglauros alebo Agraulos (, ) je v gréckej mytológii dcéra aténskeho kráľa Kekropa I. a jeho manželky Aglaury.
Aglauros a jej sestry Pandrosos a Hersé sa stali kňažkami aténskeho chrámu zasväteného bohyni Aténe.
Keď sa potom bohyňa Aténa ujala malého Erichthonia, syna boha Héfaista, odniesla ho v uzavretom koši do svojej svätyne na aténsku Akropolu, kde ho potom dala strážiť dvom hadoma Aglaure aj jej sestrám prikázala, aby kôš v žiadnom prípade neotvárali.
Sestry však boli veľmi zvedavé a len striehli na vhodnú príležitosť, aby mohli do koša nazrieť. Táto príležitosť sa im naskytla, keď bohyňa Aténa odišla na Pallénu, aby odtiaľ prieniesla vrch, ktorý mal slúžiť na lepšiu ochranu Akropoly.Nanešťastie ich ale pri otváraní koša spozorovala vrana, ktorá to ihneď Aténe oznámila. Aténa sa veľmi nahnevala a aby sa čo najrýchlejšie vrátila, pustila vrch a ponáhľala sa do svojej svätyne. Keď ju sestry uvideli, zo strachu pred jej pomstou skočili z Akropoly do priepasti.
Podľa antického autora Apollodora z Atén, Aglauros a boh Ares boli rodičmi dcéry Alkippy. Keď chcel potom Aglauru znásilniť Halirrhothios, syn boha Poseidóna, Ares ju ochránil a Halirrhothia na mieste zabil.Za túto vraždu ho bohovia predvolali pred súd Areopagos, kde ho po súdnom procese omilostili. 
V starovekých Aténach bohovi Areovi zasvätili pahorok Areopagos, kde mal potom sídlo najvyšší súd Areopág.
Avala

Avala () () je vrch nad hlavným mestom Srbska Belehradom. 
Nachádza sa v centrálnom Srbsku, približne 16 km južne od metropoly a je dominantou okolia. Na vrchu stojí televízny a rozhlasový vysielač, vďaka ktorému je vrch z diaľky ľahko identifikovateľný. V najvyššej časti vrchu stojí vojenský pamätník. Severne od masívu Avaly priberá Dunaj svoj najväčší prítok Sáva.
Prokris

Prokris (, ) môže byť v gréckej mytológii:
Panamerické hry

Panamerické hry sú medzinárodné multišportové podujatie, usporadúvané každé 4 roky v Amerike, pod dohľadom Panamerickej športovej organizácie (PASO). Účastnia sa ho športovci zo 42 amerických krajín, ktoré sú členmi PASO. 6 krajín sa zúčastnilo všetkých hier a iba 2-krát sa Spojené štáty nestali víťaznou medailovou krajinou (v roku 1951 a 1991).
Dejiny.
Počas konania kongresu na LOH 1924 v Paríži členovia Medzinárodného olympijského výboru z Guatemaly, Kuby a Mexika navrhli vytvorenie regionálnych hier v Strednej Amerike. Už o 2 roky sa prvé podujatie týchto hier aj zorganizovalo a dnes nesie názov Stredomaerické a karibské hry. Počas konania LOH 1932 v Los Angeles niektorí zo zástupcov latinskoamerických delegácií navrhli podujatie v celoamerickom meradle. Tento návrh bol prijatý až na kongrese PASO v Buenos Aires v roku 1940. O 2 roky neskôr bolo schválené aj dejisko prvých hier a stalo sa ním práve argentínske Buenos Aires. Začiatok 2. svetovej vojny však oddialil organizáciu hier, ktorá bola obnovená až v roku 1948 počas konania LOH 1948.
Prvé hry sa konali v Buenos Aires v roku 1951. Zúčastnilo sa ich 22 krajín, ktoré súťažili v 140 disciplínach v 17 športoch. 4-ročný cyklus hier nebol nikdy porušený.
V roku 1990 v argentínskom Las Leñas sa uskutočnili prvé a zároveň posledné "Zimné panamerické hry". Zúčastnilo sa ich 8 krajín, ktoré bojovali v 3 disciplínach v jednom športealpskom lyžovaní. Medaily vybojovali iba 2 krajiny, Spojené štáty a Kanada. V roku 1993 sa mali konať v čilskom Santiagu druhé hry, ktoré však boli zrušené a o žiadne ďalšie sa PASO už nepokúsila.
Športy.
V celej histórii Panamerických hier sa predstavilo 41 športov.
UN Käerjéng 97

UN Käerjéng 97 je luxemburský futbalový klub sídliaci v 7-tisícovom meste Bascharage, ktoré leží na juhozápade krajiny. Klub je pomerne mladý, oficiálne vznikol v roku 1997. Jeho predchodcom je Jeunesse Hautcherage, ktorý bol založený v roku 1919. Momentálne (február 2013) je účastníkom najvyššej domácej súťaže s názvom Luxembourg National Division.
Domáce zápasy hráva na štadióne Stade um Bëchel, ktorý má kapacitu 1 000 miest a nachádza sa v meste Hautcharage.
Farbami klubu sú červená a modrá.
Najväčším úspechom klubu je víťazstvo Luxemburského pohára, ktoré dosiahol ešte za éry Jeunesse Hautcherage.
Adjudikácia

Adjudikácia je v medzinárodnom práve termín pre nadobudnutie územia rozhodnutím kompetentného orgánu (súdu, konferencie), väčšinou na základe medzinárodnej zmluvy. Môže mať:
Prokris (dcéra Erechthea)

Prokris (, ) je v gréckej mytológii dcéra aténskeho kráľa Erechthea a jeho manželky Praxithey.
Prokris sa vydala za Kefala, syna boha Herma, ktorý bol krásny ako boh. Prokris a Kefalos sa vzájomne veľmi milovali a žili spolu šťastne, až do vtedy, keď sa do Kefala zamilovala bohyňa ranných zôr Éós, ktorá ho potom uniesla až na samý kraj sveta. Bohyňa ho následne zvádzala, ale Kefalos odolal všetkým jej pokušeniam a svojej žene ostal verný. Keď ju už dlho prosil, aby ho pustila domov, vyhovela mu, ale poradila mu, aby sa presvedčil, či mu je aj Prokris verná. Kefalos súhlasil a bohyňa zmenila jeho podobu a on potom svoju Prokris dlho prehováral, ale ona všetky jeho návrhy odmietla s odôvodnením, že je vydatá. Keď však pred ňu vyložil nádherné šperky zaváhala a bola by sa mu oddala, ale v tej chvíli Éós vrátila Kefalovi vlastnú podobu a Prokris od hanby utiekla do hôr. 
V horách sa pripojila k družine bohyne lovu Artemis. Bohyňa ju potom obdarovala čarovnou kopijou, ktorá nikdy neminie cieľ a ešte jej k tomu darovala aj poľovného psa, ktorému neunikne žiadna zver. Keď Prokride Kefalos po čase odpustil a po hľadaní ju nakoniec našiel, ona mu tieto dary venovala. Osud už však manželom nedoprial, aby v šťastí spoločne zostarli.
Prokris sa jedného dňa dozvedela od pastiera, že jej manžel často volá v lese na nejakú Nefelu a preto sa nasledujúce ráno odišla v lese schovať do kríka, kde jej manžel zvykol odpočívať, aby sa presvedčila či je jej verný. Keď začula, že volá na Nefelu, bohyňu oblakov, aby zahnala chládkom jeho únavu, ihneď všetko pochopila a zavzlykala. Kefalos v domnení, že je v kríku zver, hodil tam svoju kopiju. Čarovná kopija svoj cieľ neminula a zásah bol smrteľný. Prokris potom zomrela v manželovom náručí s úsmevom na perách, vedomá si toho, že jej manžel bol vždy verný.
Aristomačky

Aristomačky alebo Mačky aristokratky () je americký animovaný film z roku 1970, produkovaný spoločnosťou Walt Disney Productions. Ide o v poradí 20. celovečerný animovaný film, zaraďovaný do takzvanej „animovanej klasiky Walta Disneyho“.
Hrachová (zaniknutá osada)

Hrachová je zaniknutá osada alebo usadlosť medzi obcami Dobrá a Opatová.
História.
Po prvýkrát spomína v listine z roku 1324 ako "Hrahó". V roku 1338 sa pri ohraničovaní majetku Dobrašov (dnes súčasť Motešíc) spomína ako majetok Kláštora Skalka pod názvom Skala Hrachovina ("via de Harohauia"). V období Matúša Čáka bolo opátstvo na Skalke obsadené jeho prívržencami. Miestny opát Štefan bol v službách Matúša Čáka, ktorý povolil majetok opátstva rozšíriť aj na ľavom brehu Váhu. Matúš Čák všetkých šľachticov, ktorý sa mu nepodrobili tvrdo sankcionoval a zabavoval ich majetky, tie následne prideľoval svojim obľúbencom. Takto prívrženci Matúša Čáka zabrali aj majetky Mikuláša, syna Pavla Šimonyho, ktorým patrila aj Hrachová ("possesssio Arahna"). V tomto období sa stala súčasťou opátstva Skalka.
Po smrti Matúša Čáka došlo k revízii šľachtických a cirkevných majetkov, ktorú zaviedol nový uhorský kráľ Karol Róbert. Dňa 1. októbra 1358 na palatínskom súdnom zhromaždení v Topoľčanoch požiadal Mikuláš, syn Pavla Šimonyho o prinavrátenie zabratého majetku. 20. novembra 1358 sa uskutočnilo opätovné vytýčenie hraníc majetku Hrachová ("Hrahua") v prítomnosti zemana Juraja, syna Petra z Motešíc, ktorý zastupoval palatína, a tiež v prítomnosti kanonika Jána, ktorý zastupoval Nitriansku kapitulu. Proti uvedeniu Mikuláša do majetku protestoval opát Ján zo Skaly. Spor pokračoval aj na ďalšom stretnutí pred palatínom v januári 1359. Hrachová pravdepodobne zanikla okolo roku 1430, kedy blízku Dobrú pustošili husitské vojská.
Zmienky o kostole.
Podľa kanonickej vizitácie z roku 1829 je známe, že v Opatovskej doline sa v lokalite Hrachová nachádzali pozostatky kostola. Jeho dĺžka bola 11 siah (cca 20,9 m) a 3,5 siahy. Kostol bol postavený na vyvýšenom mieste. Vizitácia tiež zaznamenáva, že neďaleko sa nachádzalo miesto nazývané "Mníšek", ďalej sa spomína prevoz zvonov z kostola v Hrachovej do kostola v Opatovej.
Externé odkazy.
Časť článku sa zaoberá Hrachovou
C/2013 A1

C/2013 A1 (Siding Spring) je kométa pôvodom z Oortovho oblaku objavená 3. januára 2013 Robertom H. McNaughtom v Siding Spring Observatory za pomoci použitia 0,5 metrového Schmidtovho teleskopu. Kométa bola predobjavená 8. decembra 2012. V dobe objavu bola kométa vzdialená 7,2 AU od Slnka.
Riziko kolízie s Marsom.
Je malá šanca, že táto kométa sa 19. októbra 2014 zrazí s Marsom. Kométa preletí 0,005 AU (750 000 km) od jadra Marsu. Vzhľadom na neistotu oblasti je možné, že minie Mars o vzdialenosti 0,02 AU (3 000 000 km).
Novšie merania a výpočty Leonida Elenina z 27. februára 2013 však naznačujú, že priblíženie by mohlo byť oveľa tesnejšie, až na 41 300 km (0,000276 AU) od stredu Marsu - asi 37 000 km od povrchu, pričom zrážka nie je vylúčená. Relatívna rýchlosť kométy voči Marsu bola predbežne určená na 56 km/s.