burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ján Lieb

Ján Lieb, tiež Liub, Ľub, Ivan (* prvá polovica 19. storočia, Šurany) je slovenský poľnohospodársky odborník, osvetový pracovník.
Pseudonym: Braniborský, Havolan, Ján Milý, Kraskovan, Ľudomil.
Jeho matka rod. Jakobiová.
Životopis.
Študoval na reálnej škole v Brandenburgu, asi 1843-1848 v Revúcej. Hospodársky úradník v Brezne, Banskej Štiavnici, od roku 1881 správca družstva v Kraskove resp. v Lukovištiach. Odborník v praktickom poľnohospodárstve, pričom hospodárske povznesenie ľudu spájal s jeho kultúrnym rozvojom. Podporovateľ a dôverník Matice slovenskej, organizátor peňažných zbierok.
Ondrej Lubi

Ondrej Lubi (* 16. december 1922, Tiszafüred – † 9. november 1985, Bratislava) bol slovenský ekonóm.
Životopis.
V roku 1928-1934 navštevoval ľudovú školu v Banskej Bystrici-Radvani, 1938-1942 sa vyučil za strojného zámočníka v Banskej Bystrici, 1961-1967 študoval na VŠE v Bratislave. V roku 1944 pracovník armádneho skladu pohonných hmôt v Banskej Bystrici, od novembra 1944 žil v ilegalite, od marca 1945 príslušník 1. česko-slovenského armádneho zboru. Vodič ČSAD v Banskej Bystrici, neskôr generálny riaditeľ Československej plavby dunajskej, vedúci jej služobne v Belehrade.
Augustín Lubrich

Augustín Lubrich (* 28. december 1825, Banská Bystrica – † 14. júl 1900, Rákospalota) bol slovenský pedagóg. Pseudonym: Garamszeghi.
Životopis.
V roku 18371842 študoval na gymnáziu v Rožňave, 18431945 teológiu v biskupskom seminári v Rožňave a v ústrednom seminári v Pešti. Roku 1848 získal učiteľský diplom, roku 1870 univ.prof. V roku 18611862 profesor gymnázia v Banskej Bystrici.
Autor obsiahlych pedagogických, filozofických a sociologických prác, stúpenec novoscholastiky. Člen korešpondent Uhorskej akadémie vied od roku 1871.
Izaiáš Lucius

Izaiáš Lucius (* Slovensko) bol slovenský evanjelický kňaz.
Životopis.
Prvý slovenský kazateľ slovenskej evanjelickej obce v Banskej Bystrici (1608?-1620).
Miroslava Ludvíková

Miroslava Ludvíková (* 4. október 1923, Telgárt, Slovensko – † 27. február 2005, Brno, Česko) bola moravská etnografka narodená na Slovensku. 
Životopis.
Miroslava sa narodila na Slovensku, kde jej otec pôsobil ako štátny zamestnanec. V rokoch 1956-1985 odborná pracovníčka etnografického oddelenia Moravského múzea v Brne. Zaoberala sa prevažne štúdiom ľudového textilu, zvlášť výšivky (Moravská ľudová výšivka, roku 1986), odevu (Kroj brnianskeho vidieka, roku 1979) a tradičnej stravy (Ľudová strava na Kloboucku a Ždanicku, roku 1967). Organizovala výstavy ľudového umenia.
Eugen Lukáč

Eugen Lukáč (* 15. máj 1900, Ľubietová – † 29. november 1975, Komárno) bol slovenský evanjelický kňaz.
Životopis.
V roku 1918 maturoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Ako evanjelický kňaz pôsobil na Slovensku, v USA a na Ukrajine. Jeden zo zakladateľov Modlitebného bratstva evanjelických farárov. Podporoval ekumenickú spoluprácu. Venoval sa maliarstvu.
Štefan Lukáč

Štefan Lukáč (* 8. január 1837, Závadka nad Hronom?) bol slovenský krajčír a štrajkový aktivista.
Narodil sa v rodine Andreja Lukáča a Anny, rod. Kršákovej. Vyučil sa za krajčíra. Ako krajčírsky tovariš pôsobil vo Fiľakove (1863) a Pešti (1864). Bol zakladajúcim členom Všeobecného robotníckeho spolku v Pešti, od roku 1869 členom jeho výboru a knihovníkom. Ako predseda štrajkového výboru sa zapojil do štrajku krajčírskych tovarišov v roku 1871, za čo bol uväznený a v roku 1872 odsúdený.
Ján Luprich

Ján Luprich (* 10. december 1892, Nitrianske Pravno – † 4. november 1968, Nitrianske Pravno) bol slovenský funkcionár KSČ a stavebný robotník.
Životopis.
Vyučil sa za murára v Budapešti. Ako stavebný robotník pracoval od roku 1919 na rôznych miestach Slovenska, okrem iných i v Banskej Bystrici. Zakladajúci člen KSČ a odborov. Člen a spoluzakladateľ ilegálnych komunistických a protifašistických organizácií. Účastník zjednocovacieho zjazdu KSS a sociálnej demokracie roku 1944 v Banskej Bystrici. Pôsobil vo vrcholných straníckych orgánoch, člen KV KSS v Banskej Bystrici (19621968).
Jozef Ľupták

Jozef Ľupták (* 16. október 1916, Mýto pod Ďumbierom – † 27. október 1944, Banská Bystrica) bol pedagóg, účastník SNP.
Životopis.
Učil na ľudových školách a na meštianskej škole v Pukanci. Účastník protifašistického hnutia a SNP. Padol v boji ako vojak povstaleckej armády.
Koloman Lux

Koloman Lux (* 14. február 1880, Brezno-Bujakovo † 21. december 1961, Budapešť) bol architekt a reštaurátor.
Životopis.
V roku 1901 absolvoval štúdium na Vysokej škole technickej v Budapešti. Od roku 1919 bol hlavným architektom Štátneho výboru na ochranu pamiatok a samostatným staviteľom. Od roku 1935 hlavný radca pre ochranu pamiatok, súčasne prednášal na Vysokej škole technickej v Budapešti. Od roku 1904 viedol obnovu interiéru gotického kostola v Štítniku a Starý zámok v Banskej Štiavnici. Roku 19401942 bola obnovená pre muzeálne účely Miklušova väznica v Košiciach a spolu so synom viedli opravu Urbanovej veže. Publikoval odborné práce z oblasti ochrany a reštaurovania pamiatok.
Krištof Lyci

Krištof Lyci (* 19. jún 1744, Pusté Úľany † 18. september 1814, Banská Bystrica) bol cirkevný hodnostár a evanjelický kňaz.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Modre a v Bratislave a na univerzite vo Wittenbergu. Od roku 1775 pôsobil ako evanjelický kňaz v Banskej Bystrici, v roku 1787 ako zvolenský senior, 1807 superintendent banského okolia.
Podporoval založenie katedier reči a literatúry čs. na evanjelických lýceách v Bratislave a v Banskej Štiavnici, spoluzakladateľ Učenej spoločnosti banského okolia. Tlačou vydal kázeň.
Rudolf Macášek

Rudolf Macášek (* 7. apríl 1901, Kysucké Nové Mesto – † 7. september 1974, Bratislava) bol slovenský dopravný odborník a odbojár.
Životopis.
Do roku 1947 študoval na gymnáziu v Žiline, neskôr na VŠE v Bratislave. Účastník protifašistického odboja, zapojil sa do príprav SNP, príslušník 1. československej partizánskej brigády M. R. Štefánika, zúčastnil sa bojov pri Hričove, Žiline, Strečne, v okolí Martina, Čremošného a Banskej Bystrice. Po oslobodení organizoval rekonštrukciu železničnej dopravy. 
Vedeckovýskumný pracovník, riaditeľ Výskumného ústavu dopravného v Bratislave. V roku 19531961 sa venoval výskumu bezpečnosti dopravy a kultúre cestovania. Článkami prispieval do Technických novín.
Marta Mácelová

Marta Mácelová (* 11. máj 1952, Kežmarok) je slovenská archeologička.
Životopis.
V roku 1970-1975 absolvovala štúdium archeológie na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, 1981 PhDr. Od roku 1975 pracovala v Stredoslovenskom múzeu v Banskej Bystrici ako archeologička a od roku 1991 aj ako vedúca historického oddelenia. V roku 1975-2001 robila prieskumy a záchranné práce v okresoch Banská Bystrica a Zvolen (prieskumy slovanských sídlisk 7.-9. storočia na Sliači, 1979-1980, 1985-1986; jaskyne Netopierska v Nemciach pri Banskej Bystrici, 1987; areálu Mestského hradu v Banskej Bystrici, 1996-1997 a i.). 
Je členkou "Slovenskej archeologickej spoločnosti pri SAV" v Nitre, je členkou správnej rady "Nadácie Antona Točíka". Publikovala štúdie a odborné články v domácich a zahraničných časopisoch a zborníkoch. 
Bola autorkou a spoluautorkou scenárov výstav v "Stredoslovenskom múzeu", "Lesníckom a drevárskom múzeu" vo Zvolene, editovala špeciálne dvojčíslo odborného periodika "Mineralia Slovaca". 
Do roku 2016 pôsobila na Katedre histórie Filozofickej fakulty Univerzity Mateja Bela, na ktorej prednášala dejiny praveku, dejiny Blízkeho Východu, dejiny hmotnej kultúry a muzeológiu.
Tomáš Machan

Tomáš Machan (* 11. október 1919, Ratkovská Suchá – † 17. október 1992, Banská Bystrica) bol slovenský osvetový pracovník, pedagóg a publicista.
Životopis.
Učiteľský ústav v Banskej Bystrici absolvoval v roku 1939. V rokoch 19391950 bol riaditeľ ľudových škôl v Brádne a Slizkom. V roku 19501954 pôsobil ako okresný osvetový inšpektor v Rimavskej Sobote. V roku 19541969 bol inšpektor kultúry KNV a pracovník Krajského domu osvety v Banskej Bystrici.
Angažoval sa za vznik Literárno-hudobného múzea a bol jeho prvým riaditeľom (19691973). Od roku 1973 prvý riaditeľ Okresnej knižnice v Banskej Bystrici (19731979). Podporoval rozvoj folklórnych tradícií, spolupracoval so Slovenskou národopisnou spoločnosťou SAV, Národopisným ústavom SAV a Gemerskou vlastivednou spoločnosťou. Autor vlastivednej monografie o Ratkovskej Suchej, poézie a prózy. Prispieval do detských časopisov, Osvetovej práce a Obzoru Gemera.
Filip Machold (1780)

Filip Machold (* 29. apríl 1780, Kremnica – † 26. november 1850, Kremnica) bol slovenský kníhtlačiar a vydavateľ.
Životopis.
Od Jána Jozefa Veterla kúpil v Banskej Bystrici tlačiareň, ktorú viedol, rozšíril a zmodernizoval (18321837), potom ju odstúpil synovi. V dielni sa tlačil almanach Hronka (18361838), prvé slovenské aj nemecké diela Karola Kuzmányho, slovenské púťové a jarmočné tlače a i.
Objektivizmus (literatúra)

Objektivizmus je smer, podľa ktorého má literárne umenie verne zobrazovať skutočnosť, bez pokusu o jej vlastné hodnotenie.
Je súčasťou naturalizmu a pozitivizmu. Hlavnou témou je skutočné zobrazenie života.
Alojzia Macholdová

Alojzia Macholdová (* 18. jún 1817, Banská Bystrica – † 1. apríl 1887, Banská Bystrica) bola podnikateľka, vydavateľka.
Životopis.
V roku 1865 – 1874 viedla rod. podnik pod názvom Vdova F.Macholda, od roku 1870 spolu so synom Filipom. Roku 1868 tlačiareň zmodernizovala postavením prvého rýchlolisu, čím produkcia tlačiarne vzrástla. Počas jej vedenia vychádzali knihy → A.E. Timka, Nový a starý vlastenecký kalendár (1865-1874), časopis Svornosť a i., desiatky púťových tlačí.
Mária Machová

Ing. Mária Machová, CSc. (* 19. február 1953, Prievaly) je slovenská ekonómka, generálna riaditeľka.
Životopis.
V roku 1968-1972 študovala na Strednej ekonomickej škole v Skalici, 1972-1977 na Fakulte národného hospodárstva VŠE v Bratislave, 1978-1983 ext. ašpirantúra, 1986-1988 postgraduálne štúdium „Manažment riadenia“, štud. pobyty: 1985 Moskovská univerzita, 1991 Bath, Anglicko, 1993 Jagellovska Univerzita Krakov. V roku 1977-1994 pôsobila na Fakulte ekonomiky služieb a cestovného ruchu VŠE v Banskej Bystrici, do 1986 asistentka, odborná asistentka, 1986-1990 vedúca odd. katedry, 1990-1994 vedúca Katedry verejná ekonomika, 1994-1998 riaditeľka Harward Capital &amp; Consulting, 1998-2002 ministerka privatizácie, od 2002 generálna riaditeľka Daňového riaditeľstva SR v Banskej Bystrici, od 2010 generálna riaditeľka Colného riaditeľstva SR. Odborné príspevky publikovala v domácej a zahraničnej tlači.
Rudolf Machovič

Rudolf Machovič (* 16. apríl 1940, Banská Bystrica – † 10. máj 1994, Banská Bystrica) bol slovenský redaktor, básnik a publicista.
Životopis.
Základnú a strednú školu navštevoval v Banskej Bystrici. Ako redaktor literárno dramatického oddelenia Československého rozhlasu štúdio Banská Bystrica (2. pol. 60 rokov-1972), spoluzakladateľ relácie Rádiovíkend a Sobotník. Venoval sa aj výtvarnému umeniu a ochotníckemu divadlu. Člen a predseda porôt prehliadok ochotníckych divadiel, speváckych súťaží v Banskej Bystrici Sládkovičova Radvaň, Bystrické zvony, festivaly džezovej hudby a i. Podieľal sa na org. Slovenských gagov v Kremnici.
Člen literárno-umeleckej skupiny Bója a Zväzu slovenských výtvarných umelcov. Autor poézie, krátkych próz, scenárov,literárno-umeleckých pásiem, krátkych humoristických a satirických žánrov, textov piesní. Prispieval do almanachov, zborníkov, odbornej tlače a denníkov. Fragmenty jeho tvorby vydala Bója pod názvom "Báseň a slza", kompletná zbierka básní "Letokruhy" vyšla posmrtne. 
Počas normalizácie stratil pôvodné zamestnanie (od roku 1972).
Šimon Mackodera

Šimon Mackodera bol knihár a kníhkupec v Banskej Bystrici .
Životopis.
Knihár a kníhkupec v Banskej Bystrici (2. polovica 16. storočia)
M. Maczigel

M. Maczigel (* Banská Bystrica† september 1526, Slovensko) bol jedným z vodcov baníckeho povstania v rokoch 15251526.
Životopis.
Jeden z vodcov baníckeho povstania v Banskej Bystrici v roku 15251526. Pri pokuse o dobytie hradného areálu bol chytený, odsúdený a popravený (r. 1526).
Ján Madáč

Ján Madáč (* Dolná Strehová - † 17. máj 1768, Slovensko) bol slovenský právnik, statkár a veršovník.
Životopis.
Absolvoval právnické štúdiá. Advokátsku prax vykonával v Banskej Bystrici, kde sa zapojil do protestantského hnutia, pomáhal evanjelickej cirkvi finančne a obhajoval ju na cisárskom dvore vo Viedni, odkiaľ bol ako burič roku 1775 vykázaný. Neskôr hospodáril na rodinnom statku v Dolnej Strehovej.
Autor pohrebnej piesne, ktorá vyšla 1743 v Tranovského kancionáli. Písal latinsky aj slovensky príležitostnú, gratulačnú poéziu, ktorú venoval svojej matke.
Dávid Samuel Mádai

Dávid Samuel Mádai (* 4. január 1709, Banská Štiavnica - † 2. júl 1780, Benkendorf) bol lekár, lekárnik.
Životopis.
Absolvoval strednú školu v Banskej Štiavnici, potom navštevoval lekársku akadémiu Karola Ottu Mollera v Banskej Bystrici, od roku 1729 štud. medicínu na univerzite v Halle, roku 1732 MUDr. Pôsobil ako lekár a lekárnik sirotinca, tiež osobný lekár vojvodu z Anhaltu, dvorný radca. V laboratóriu lekárne pokračoval vo výrobe liečivých prípravkov, jeho obchod s liečivami siahal až na Slovensko. Od roku 1745 člen Academia Leopoldina.
Július Madarás

ThDr. Július Madarás (* 24. september 1919, Banská Bystrica - † 26. január 1994, Rožňava) bol slovenský evanjelický kňaz a pedagóg.
Životopis.
Maturoval v Banskej Bystrici (1938), teológiu študoval v Bratislave. Kaplán v Banskej Bystrici, Prešove, Sučanoch a v Martine. Farár v Spišskej Novej Vsi (1946-1962). Prenasledovaný a väznený. Okrem pastoračnej práce sa venoval i vedeckej práci. Účastník obrodného procesu v cirkvi (1968-1969). Prednášal na Evanjelickej bohosloveckej fakulte UK v Bratislave. Predseda vnútromisijného výboru cirkvi. Autor viacerých štúdií. Jedinečný znalec Lutherových spisov. Publikoval v Cirkevných listoch a ďalších cirkevných časopisoch.
Ján Madlen

Ján Madlen (* 28. júl 1918, Lišov – † 17. apríl 1981, Zvolen) bol lesnícky muzeológ, pedagóg.
Životopis.
V roku 1936-1940 študoval na Štátnej vyššej lesníckej škole v Banskej Štiavnici, 1940-1945 na SVŠT v Bratislave. Od roku 1964 prednášal biológiu na Pedagogickej fakulte UK v Banskej Bystrici, vedúci Katedry biológie a agrológie. Externe pôsobil na Pedagogickej fakulte UK v Trnave. Riaditeľ Lesníckeho a drevárskeho múzea vo Zvolene. Zameriaval sa na obnovu a pestovanie lesov, najmä lesné semenárstvo, neskôr na zoológiu a chov kožušinových zvierat. V roku 1961 založil a do roku 1964 zostavil Sborník prác Lesníckeho a drevárskeho múzea. Autor knižných publikácií, vysokoškolských učebníc, významne sa podieľal na rozvoji lesníckej historiografie. Redigoval Lesnícke a drevárske písomnosti.
Banksy

Banksy je anglický grafity umelec pochádzajúci z Bristolu. Špekuluje sa tiež, že švajčiarsky umelec Maître de Casson môže byť práve Banksy. Maître de Casson to na svojej webovej stránke popiera.
Banksyho diela sú často satirické a nesú politické, kultúrne alebo etické posolstvo. Jeho pouličné umenie (), ktoré kombinuje grafity s využitím šablónovej techniky, sa objavilo v Londýne i v iných svetových mestách. Zatiaľ žije anonymne a nikto presne nevie, kto sa nachádza za prezývkou „Banksy“. Sú o ňom tiež natočené filmy „Banksy – Exit Through the Gift Shop“ z roku 2010 a „The Antics Roadshow“ z roku 2011.
Pre 22. sériu kresleného seriálu "Simpsonovci" vymyslel pre epizódu 3 tzv. gaučový skeč, ktorý sa objavuje v každej časti Simpsonovcov. Pri tvorbe mal úplnú autorskú slobodu. O maliarovi Banksy sa nevie veľa. Nevie sa koľko má rokov, kedy sa narodil a iné informácie. Grafituje veľmi pekne. Najpopulárnejší grafit od Banksyho je Dievča s balónom.
Pavol Magda

Pavol Magda (* 29. jún 1770, Rožňava - † 23. júl 1841, Sárospatak) bol slovenský pedagóg, geograf a štatistik.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Rožňave, evanjelickom lýceu v Kežmarku a Bratislave, v roku 1792-1794 na univerzite v Jene. Roku 1843 sa stal korešpondentom UAV. Od roku 1797 učil na súkromných školách, vo výchovných ústavoch a na gymnáziách na Slovensku a v Maďarsku. V rokoch 1810 -1914 bol profesorom na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici, učiteľ Jána Kollára. Prednášal jazyky, cirkevné dejiny, filozofiu, dejiny prírody, rímsku a nemeckú literatúru, národné hospodárstvo. Je autorom geograficko-demografických prác, venoval sa aj poľnohospodárskej osvete. Viaceré jeho práce ostali v rukopisoch.
Viktor Magic

Viktor Magic (* 22. január 1911, Sušany – † 27. september 1970, Banská Bystrica) bol slovenský politik.
Životopis.
Učiteľ – riaditeľ obecnej školy v Sušanoch pri Rimavskej Sobote. &lt;br&gt;
Poslanec snemu Slovenského štátu (19391945), funkcionár HSĽS.
Anna Majerčáková

 
Doc. Ing. Anna Majerčáková, CSc. (rod. Gálová) (* 12. marec 1942, Beňuš - † 14. október 1994, Košice) bola slovenská hutnícka odborníčka, vysokoškolská pedagogička.
Životopis.
Do roku 1959 študovala na JSŠ, v roku 19591964 na Hutníckej fakulte Vysokej škole technickej v Košiciach, 1964 Ing., 1973 CSc., 1983 doc. Odborná asistentka na Katedre železiarstva Hutníckej fakulte Vysokej školy technickej v Košiciach.
Okrem pedagogickej a vedeckovýskumnej činnosti sa venovala tvorbe vysokoškolských učebníc a študijných pomôcok. Venovala sa problematike redukovateľnosti vsádkových materiálov vo Východoslovenských železiarňach a ich vplyvu na spotrebu koksu, rafinácii ocele, metodike štúdií teplotných polí, vplyvu obsahu paliva na ukazovatele spekania, využitiu odpadového tepla spekacieho procesu a i. Zúčastňovala sa na riešení výskumných úloh a podieľala sa na organizovaní medzinárodných vedeckých konferencií.
Ladislav Majerský

Ladislav Róbert Ján Majerský (* 11. marec 1900, Hliník nad Hronom – † 22. marec 1965, Bratislava) bol slovenský sochár, medailér a pedagóg.
Životopis.
V roku 19111915 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 19151918 na učiteľskom ústave v Turčianskych Tepliciach, 1920 absolvoval kurz pre učiteľov kreslenia v Bratislave, v roku 19221926 študoval na umeleckopriemyselnej škole a na AVU v Prahe. V roku 1926 sa oženil v Banskej Bystrici a po štúdiu sa usadil v Bratislave. Roku 19301937 absolvoval študijné cesty do Rakúska, Poľska, Juhoslávie a Talianska. 
Patrí ku generácii umelcov, ktorí budovali základy súčasného slovenského sochárstva. Výtvarne sa realizoval predovšetkým v portréte. Spolu s Fraňom Štefunkom bol jedným z prvých, ktorí sa cielene venovali medaile a plakete. Zhotovoval pomníky a reliéfy pre architektúru (reliéf Tlačiari na budove Slovenskej grafie, reliéf Práca I na budove Okresnej sociálnej poisťovne a robotníckej poisťovne. Majerského diela ovplyvnil český sociálny civilizmus, voľné hnutie inšpirované prácami sochára Otta Gutfreunda.. Viaceré jeho diela sa nachádzajú v múzeách na Slovensku, najmä v Slovenskej národnej galérii v Bratislave.
Pavol Majling

Pavol Majling (* 13. jún 1911, Rudlová † 15. február 1984, Bratislava) bol slovenský verejný činiteľ a bankár.
Životopis.
Študoval na Obchodnej akadémii v Banskej Bystrici, v roku 1930-1948 pracoval v Mestskej sporiteľni v Banskej Bystrici, roku1948 bol riaditeľ Okresnej sporiteľne a pokladnice v Banskej Bystrici.
Účastník protifašistického odboja, počas SNP pobočník veliteľa partizánskych jednotiek v Banskej Bystrici (1944).
Po oslobodení spolutvorca a realizátor povojnovej industrializácie Slovenska. Minister - predseda Ústrednej ľudovej kontroly a štatistiky, veľvyslanec v Bulharsku a v Grécku, poslanec NZ a člen predsedníctva SNR.
Vojtech Majling

Vojtech Majling (* 24. marec 1938, Harmanec – † 3. október 2021, Banská Bystrica) bol slovenský fotograf, zberateľ ľudovej slovesnosti a priekopník atletickej chôdze na Slovensku.
Životopis.
V roku 19441949 navštevoval ľudovú školu v Harmanci a v Banskej Bystrici-Radvani, 19491952 študoval na Nižšej strednej škole, 19521956 na Vyššej strednej škole v Banskej Bystrici. Pracoval ako manipulant na Poštovom úrade v Banskej Bystrici (19561957), manažér v podniku Zdroj Banská Bystrica (19591964), v obchodnom dome Hron Banská Bystrica (19651969), ako propagačný pracovník v Smrečine Banská Bystrica (19691983) a v obchodnom dome Prior Banská Bystrica (19831989).
Od roku 1966 sa venoval výskumu ľudových zvykov a ľudových remesiel na území celého Slovenska. Navštívil 95 slovenských obcí, zmapoval 650 ľudových výrobcov. Zozbieral viac ako 10 tisíc čiernobielych a farebných fotografických záberov ľudových remeselníkov, viac ako 100 magnetofónových pásov autentických nahrávok ich spomienok. Podieľal sa na propagácii ľudových remesiel v Banskej Bystrici. V roku 19822001 vystavoval fotografie v Banskej Bystrici a v zahraničí, prispieval do časopisov a novín, je autorom scenára O ľudových remeselníkoch (STV, Košice).
V roku 1956 položil základy chodeckého športu na Slovensku, bol prvým slovenským reprezentantom v tomto športe, je štvornásobným rekordérom v športovej chôdzi, pracoval aj ako mládežnícky hokejový tréner v TJ Iskra Smrečina Banská Bystrica.
Ján Major

Ján Major (* Jelšava † 1722, Kameňany) bol slovenský evanjelický kňaz, veršovník a pedagóg.
Životopis.
V roku 1675-1677 študoval filozofiu a teológiu na univerzite vo Wittenbergu. Po štúdiách pôsobil ako evanjelický kňaz a rektor v Lovinobani a v Kremnici. V roku 1714-1715 riaditeľ reformačnej mestskej partikulárnej latinskej školy v Banskej Bystrici. Neskôr kňaz v Lovinobani a napokon v Kameňanoch.
Autor latinskej a nemeckej príležitostnej poézie vydávanej samostatne i v spisoch iných autorov.
Pavol Major

Pavol Major (Maior, Maiorus, Maier, Pavol) (* Prievidza † 28. september 1714, Banská Bystrica) bol slovenský evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ a cirkevný hodnostár.
Životopis.
Študoval na univerzite vo Wittenbergu. Pôsobil ako evanjelický kňaz na viacerých miestach Slovenska, trenčiansky konsenior. Nábožensky prenasledovaný, žil prevažne v exile. Od roku 1713 žil u syna Jána v Banskej Bystrici. Autor teologických dišpút (o farskom úrade a jeho poslaní, o božej prozreteľnosti, princípoch teológie) a náboženského spevníka, ktorý zostal v rukopise a zachoval sa v prepise J. Chrastinu z roku 1749.
Štefan Major

Štefan Major (* 13. december 1887, Vráble – † 19. september 1963, Bratislava) bol slovenský pedagóg a funkcionár KSČ.
Životopis.
Po ukončení štúdií učiteľ na niekoľkých miestach Slovenska, potom redaktor časopisu Népszava, Ľud. denníka, majiteľ a vydavateľ novín Pravda. Spoluorganizátor štrajkov a sociálnych bojov. 
Aj v Košútoch bíreši štrajkovali za vyššie platy a ich štrajk bol úspešný, vybojovali si práve také platy, aké požadovali, takže dôvod na vzburu tu už ani nebol. Ale komunistický poslanec Štefan Major, ktorý agitoval v tejto oblasti, sem doviedol 25. mája 1931 nespokojných robotníkov zo susedných majerov a z dioseckého cukrovaru. Na verejnom zhromaždení sa mali poradiť čo ďalej, aby hnev v miestnych ľuďoch neutíchal, ale šíril sa ďalej. Okresný úrad v Galante však zhromaždenie nepovolil. Štefan Major ho odmietol zrušiť, začali padať kamene a četníci spustili streľbu. Na zemi ostali ležať traja mŕtvi,  piati ľudia boli vážne zranených.
V roku 19381945 žil v emigrácii v ZSSR. Funkcionár KSS a KSČ, člen ústredných straníckych orgánov, poslanec Národného zhromaždenia, nositeľ vysokých vyznamenaní. Predsedal celoslovenskej konferencii KSČ v Banskej Bystrici.
Pavol Majovszký

Pavol Majovszký (* 22. jún 1856, Banská Bystrica – † 13. december 1935, Budapešť) bol slovenský historik umenia.
Životopis.
Venoval sa histórii umenia a zberateľstvu obrazov.
Sergej Makara

Sergej Makara, doc. PhDr., CSc. (pseudonym: Maxim Kyčara; * 6. máj 1937, Michalovce† 9. august 2022, Liptovský Mikuláš) bol vysokoškolský pedagóg, básnik.
Životopis.
V roku 19541958 študoval na Vysokej škole pedagogickej v Prešove. Po štúdiách pôsobil ako profesor v Sabinove, 19611965 odborný asistent na Pedagogickom inštitúte v Martine, 19651972 na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici. V období normalizácie pracoval ako pomocný robotník v Štátnych lesoch a Stredoslovenských stavbách v Banskej Bystrici, 19851990 bol redaktorom, potom vedúcim redaktorom v Slovenskej literárnej agentúre, 1990 rehabilitovaný, od 1992 pôsobil ako vedúci Katedry slovanských jazykov a literatúry na Filologickej fakulte UMB v Banskej Bystrici.
Popredný predstaviteľ ukrajinskej literatúry na Slovensku. Jeho poézia sa vyznačuje hlbokým lyrickým cítením, pričom vo svojej lyrike reflektoval nielen stavy citového rozpoloženia človeka, ale aj závažné životné momenty i spoločenské metamorfózy, ktoré vplývajú na ľudské vedomie a citovú sféru človeka. Z literárnovednej oblasti vydal monografiu Borba romantičeskich i realističeskich tendencij v pervoj polovine 19. veka (1993). Prekladal z ukrajinčiny a ruštiny do slovenčiny a zo slovenčiny do češtiny a ukrajinčiny.
Anton Makay

Anton Martin Makay (šľachtický prídomok "de Makó et Gelej"; * 24. február 1756, Rožňava † 8. január 1825, Sümeg) bol rímskokatolícky biskup, v rokoch 18191823 diecézny biskup banskobystrický a od roku 1823 vesprémsky.
Životopis.
Narodil sa 24. februára 1756 v Rožňave ako syn sudcu Františka Xavera Makaya a Márie rod. Nagyovej. Študoval na gymnáziu v Rožňave a teológiu v Jágri (Eger). Po vysvätení pôsobil ako profesor latinčiny, pracoval v biskupskej kancelárii a následne sa stal jej riaditeľom. 1792 sa stal kanonikom a 1809 prepoštom v Jágri. V roku 1816 bol menovaný za titulárneho biskupa makarského a člena sedmopanskej tabule.
7. augusta 1818 bol menovaný panovníkom za banskobystrického biskupa. 21. decembra 1818 bolo menovanie potvrdené pápežom. Za biskupa ho vysvätil jágerský arcibiskup Štefan Fischer 25. marca 1819 v univerzitnom kostole v Pešti. Do úradu bol inaugurovaný 18. apríla 1819. Vykonal vizitáciu väčšiny farností diecézy. 
V roku 1823 ho vymenovali za diecézneho biskupa vo Vespréme a za kancelára kráľovnej. Tlačou vyšli jeho príležitostné prejavy.
Zomrel 8. januára 1825 v Sümegu.
Koloman Makovíny

Koloman Makovíny (* 9. november 1904, Banská Bystrica – † 5. február 1963, Bratislava) bol slovenský sochár.
Životopis.
V roku 19201924 študoval na Umeleckopriemyselnej škole (u prof. E. Luxa a A. Orbána), 19251929 na AVU v Budapešti, absolvoval študijné cesty do Ríma, Rakúska a Nemecka. Od roku 1920 sochár v Budapešti, od roku 1947 v Bratislave. Nadviazal na neoklasicizmus 20. a 30. rokov. Po vojne pracoval na reštaurovaní umeleckých pamiatok v Bratislave (Modrý kostolík sv. Alžbety, kostol sv. Trojice, 1949; plastiky Primaciálneho paláca, 19551957. Jeho tvorba je v zbierkach Galérie mesta Bratislavy, Szépművészeti múzea a Mestskej galérie v Budapešti. Člen Umeleckej besedy slovenskej, Bratislavského umeleckého spolku a neskôr Zväzu výtvarných umelcov.
Ján Makovník

Ján Makovník (* 13. november 1920, Banská Bystrica-Jakub – † 15. február 1980, Predajná) bol spisovateľ. Pseudonym: Ján Makovník-Tónin
Jeho matka Antónia Makovníková 
Životopis.
V roku 1931 – 1936 absolvoval gymnázium v Banskej Bystrici, 1936 – 1937 praktikant na obvodnom notárstve v Banskej Bystrici. Neskôr pracoval na rôznych miestach v podnikoch v Banskej Bystrici. Zakladajúci člen RNV (Revolučný národný výbor) v Banskej Bystrici-Jakube (1944).
Autor cestopisných a spoločenských románov, 1942 debutoval románom Maharadža podsvetia. Po roku 1948 nepublikoval. V rkp. ostal jeho nedokončený prvý román Ty si môj otec.
Dielo.
Trilógia Z tajomného Orientu:
Samuel Máľach-Petrovský

Samuel Máľach-Petrovský (* 15. február 1916, Bački Petrovac – † 3. október 1944, Podbrezová) bol básnik účastník SNP.
Životopis.
Do roku 1936 študoval na gymnáziu v Petrovci, 19381940 na vojenskej akad. v Belehrade. Po okupácii Vojvodiny Maďarskom ilegálne prešiel na Slovensko. V roku 1944 sa zúčastnil SNP, kpt. povstaleckej armády, org. na Slovensku žijúcicich Juhoslovanov, bojoval pri Červenej skale a Telgárte, kde bol zranený a po operácii zomrel. Ako Petrovský gymnazista písal lyricko-senzitívnu, neskôr vlasteneckú poéziu. Pochovaný je Banskej Bystrici.
Ondrej Malachovský

Ondrej Malachovský (* 5. apríl 1929, Badín – † 3. apríl 2011, Bratislava) bol slovenský operný spevák (bas).
S manželkou Martou sa im narodili tri deti. Syn Svätopluk je operný spevák (barytón) a herec, syn Martin je operný spevák (bas), dcéra PhDr. Oľga Lorinczová je klinická psychologička.
Životopis.
Roku 1959 absolvoval štúdium spevu na Konzervatóriu v Bratislave (T. Tessler). Od 1959 sólista opery SND v Bratislave, 1962 – 1965 stály hosť opery Štátneho divadla v Brne, 1966 – 1969 angažovaný v opere v Kolíne nad Rýnom, v sezóne 1979 – 1980 v opere v Ľubľane. Na opernej scéne SND vytvoril širokú paletu postáv basového operného repertoáru, viaceré v rôznych inscenáciách. Hneď v prvej sezóne v SND stelesnil postavu Svätopluka (Svätopluk, 1960, 1970, 1972, 1985), ktorá sa stala jednou z jeho najvýznamnejších životných umeleckých kreácií. Výrazný, mohutný a nosný hlasový materiál sa hneď od začiatku jeho pôsobenia uplatňoval v najrôznejšom repertoári. Roku 1965 spieval Štelinu (Krútňava 1965, 1978), popri Svätoplukovi jeho druhú najvýznamnejšiu opernú postavu; v nasledujúcich rokoch sa stal jej jediným predstaviteľom. Schopnosť mnohostranného umeleckého záberu charakterizujú aj ďalšie jeho postavy, významné sú aj jeho postavy vo filmovom, resp. televíznom spracovaní, účinkoval aj v televíznych filmoch. Spolupracoval s Československým rozhlasom v Bratislave, účinkoval aj v prierezoch opier. Významné árie zo svojho repertoáru naspieval na gramofónové platne. So Slovenskou filharmóniou účinkoval v oratoriálnych skladbách L. van Beethovena, G. F. Händla, G. Verdiho a i. Hosťoval aj v zahraničí (Maďarsko, Poľsko, Rakúsko, ZSSR, Taliansko, Nemecko, Grécko).
Mária Malátková

Mária Malátková (* 17. september 1944, Viedeň - † 26. jún 1983, Košice) bola operná speváčka.
Životopis.
Študovala spev na Konzervatóriu v Košiciach, na Hudobnej fak. Vysokej školy múzických umení v Bratislave. Po ukončení členka opernej skupinu Vojenského umeleckého súboru v Bratislave, sólistka spevohry Divadla J. Záborského v Prešove, opery Divadla J.G. Tajovského v Banskej Bystrici (1970-1973), odborná pracovníčka Osvetovej besedy, Obvodného kultúrneho a spoločenského strediska v Košiciach. Svoj spevácky talent rozvíjala v hudobne založenej rodine. Už počas pôsobenia v banskobystrickom divadle pod vedením režiséra K Jermeka z Prahy inklinovala k talianskemu opernému štýlu, jej dramatický soprán umožňoval prechod cez výrazne dramatické stredy až do mezzosopránu. Vytvorila tu pestrý rad umelecky náročných postáv.
Marína Maliaková

Marína Maliaková (* 4. november 1861, Nižná Slaná – † 13. január 1946, Zvolen) bola osvetová pracovníčka, krajčírka a publicistka. Pseudonym: Celý mešťan, Horniačka, Zdychavská
Životopis.
V roku 1876 sa učila za krajčírku v Banskej Bystrici, 1885 v Revúcej, 18861887 absolvovala krajčírske kurzy vo Viedni a v Prahe. Krajčírske dielne a kurzy viedla na niekoľkých miestach Slovenska, od roku 1939 u Brockov a B. Hanesovej v Banskej Bystrici. Krajčírske kurzy dopĺňala vlasteneckou výchovou, 18781885 ochotnícka herečka v Tisovci, 18871888 činná v Slov. spevokole v Martine, zberateľka ľud. krojov, aktivistka slov.nár. a ženského hnutia. Autorka autobiografických čŕt. Cestopisné črty, články a beletristické útvary romanticko-sentimentálne až dokumentárno-realistické uverejňovala v Slov.pohľadoch, Dennici, Živene, Slov.žene, Národ.novinách a Nár.jednote. Prekladala z chorvátčiny.
Pavol Marcely

Pavol Marcely (* 26. jún 1914, Zvolen - † 17. október 1980, Piešťany) bol slovenský generál, pedagóg a protifašistický bojovník.
Životopis.
Do roku 1933 študoval na učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, do roku 1965 na FF UK v Bratislave. Pôvodne učiteľ, neskôr príslušník Slovenskej armády a ČSĽA. Účastník profifašistického odboja v slovenskej armáde, počas SNP štábny kapitán, príslušník československého vojska v ZSSR, bojoval v karpatsko-duklianskej operácii, 15. októbra 1944 aj s brigádou vysadený na letisku Tri duby, dnes Letisko Sliač, po prechode SNP do hôr bojoval na najohrozenejších úsekoch frontu, 5. decembra 1944 ťažko ranený. Ako 36 ročný sa stal najmladším dôstojníkom slovenskej národnosti, ktorý bol vymenovaný do prvej generálskej hodnosti. Brigádnym generálom sa totiž stal 1.10.1950. Na konci septembra 1953 bol preložený do zálohy. Reaktivovaný do Československej ľudovej armády bol začiatkom augusta 1968 a to vo vojenskej hodnosti generálmajora. Následne bol zaradený vo Vojenskom historickom ústave na oddelenie vojenských dejín Slovenska v Bratislave. V rokoch 1969 až 1971 pôsobil ako vojenský a letecký pridelenec v Belehrade. Odtiaľ nastúpil na MNO v Prahe kde vykonával štábne funkcie. Do opätovného odchodu do zálohy odišiel koncom júla 1973. .
Venoval sa problémom štatistiky, predseda Slovenského štatistického ústavu. Vysokoškolský pedagóg, prednášal na PF UK v Trnave, prispel k rozvoju slovenského školstva. Od roku 1974 pracoval ako vedúci útvaru obrany na Ministerstve práce a sociálnych veci SSR v Bratislave. Prispieval memoárovými a odbornými článkami do novín a časopisov i do odbornej tlače.
Udelené vyznamenania.
Nositeľ mnohých vysokých vojenských vyznamenaní ako napríklad: 
Jeho meno nesie Základná škola Pavla Marcelyho, Drieňová 16 v Bratislave.
Viliam Marčok

Viliam Marčok (* 28. máj 1935, Dubová – † 7. máj 2013, Bratislava) bol slovenský literárny vedec, literárny kritik, básnik, vysokoškolský pedagóg, editor.
Životopis.
V roku 19461953 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 19541958 na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave. Pôsobil ako učiteľ v Považskej Bystrici, od 1961 vysokoškolský pedagóg na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici, po 1968 musel pre svoje postoje pracovisko opustiť, od 1975 pracovníkom Slovenského literárneho fondu, 19891995 pedagógom na Katedre slovenského jazyka a literatúry Filozofickej fakulty UK, pôsobil ako profesor na Katedre slovenskej literatúry Pedagogickej fakulty UK v Bratislave. Po básnických začiatkoch upriamil svoju pozornosť na literárnovedný výskum a folkloristiku, najmä rozvíjanie folklórnej tradície v tvorbe pre deti a mládež. Napísal viacero odborných štúdií z oblasti literárnej histórie, komparatistiky, historickej poetiky a súčasnej literatúry, ktoré publikoval v zborníkoch a literárnych periodikách (Slovenská literatúra, Literárny týždenník, Slovenské pohľady, Romboid a i.)
Zomrel 7. mája 2013 v Bratislave.
Mikuláš Marek

Mikuláš Marek (* 24. december 1901, Sedanka, Cárske Rusko† 27. marec 1971, Bratislava, Slovensko) bol slovenský stavebný inžinier, projektant.
Životopis.
Absolvoval České vysoké učení technické (ČVUT) v Prahe, stavebný inžinier pôsobil na viacerých miestach v Česku i na Slovensku. V rokoch 19481951 riaditeľ Doprastavu, v rokoch 19511971 prednášal dopravné stavby na Stavebnej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej (SVŠT) v Bratislave, kde vybudoval vedeckovýskumné laboratórium. Účastník SNP, pracovník Povereníctva verejných prác v Banskej Bystrici, stavbyvedúci povstaleckého poľného letiska Rohožná. Po prechode SNP do hôr, zatknutý gestapom a väznený. Autor vysokoškolských učebníc, učebných textov a odborných článkov.
Milan Marenčák

Milan Marenčák (* 10. júl 1932, Levice) je pedagóg, architekt, ochranca prírody, horolezec.
Životopis.
Od roku 1960 pracovník Krajského strediska štátnej pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody, neskôr na odd. ochrany prírody Krajského strediska Slov. ústavu pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody v Banskej Bystrici (1968-1972). Externý pracovník TU vo Zvolene. Venoval sa rozvoju cestovného ruchu. Dlhoročný člen správy TANAP-u, Horskej služby Západné Tatry-juh. Autor štúdií, článkov a úvah z oblasti architektúry a ochranárstva.
Ladislav Marinovský

Ladislav Marinovský (* 6. jún 1894, Slovensko) je maliar.
Životopis.
Pôsobil v Banskej Bystrici. Účastník SNP a protifašistického odboja. Po potlačení SNP pre podozrenie z kreslenia a rozširovania letákov bol nemeckými bezpečnostnými orgánmi zaistený v Banskej Bystrici (8. novembra 1944), neskôr prepustený na slobodu 
(6. decembra 1944).
Markin

J. Markin (* Slovensko) bol zlatník.
Životopis.
Pôsobil v Banskej Bystrici (1724), kde zhotovil pre farský kostol navikulu a turibulum - loďku na tymián a kadideľnicu.
Matej Marko

Matej Marko (* 24. február 1910, Chynorany - † 22. október 1974, Topoľčany) bol slovenský náboženský spisovateľ, prekladateľ, pedagóg a jezuita.
Životopis.
V Banskej Bystrici pôsobil ako rektor a profesor cirkevných dejín a liturgie na jezuitskom náboženskom inštitúte (1941- 1946). Autor divadelných hier a biografií svätých. Nábožensky prenasledovaný.
Viera Marková

Viera Marková (rod. Kleinová) (* 26. október 1952, Martin) je vysokoškolská pedagogička.
Životopis.
V roku 1972-1977 štúdium na Fakulte ekonomiky služieb a cestovného ruchu VŠE v Banskej Bystrici, 1988 PhD., 1998 doc. Od roku 1977 pôsobí na Ekonomickej fakulte UMB v Banskej Bystrici (predtým FESCR VŠE), 1983 hospodárska stáž, 1989-1991 ved. Katedry drobného a stredného podnikania, zástupkyňa ved. Katedry manažmentu a marketingu, 1994-1996 prodekanka pre štúdium EF UMB Banská Bystrica, 1997-1999 zástupkyňa ved. Katedry podnikového hosp. EF UMB, od 1999 je vedúcou Katedry podnikového hospodárstva EF UMB v Banskej Bystrici. Je autorkou odbornej publikácie, autorkou a spoluautorkou skrípt a učebných textov, publikovala vedecké štúdie v domácich a zahraničných vedeckých zborníkoch, kapitoly vo vysokoškolských učebniciach, referáty, ktoré odzneli na vedeckých konferenciách, výskumné štúdie a priebežné správy. Od 1990 je členkou redakčnej rady časopisov Ekonomických rozhľadov a od 2000 Ekonomika a spoločnosť. Absolvovala zahraničné študúdijnú pobyty, zúčastnila sa 2-mesačného prednáškového pobytu na University of South Carolina, HRTA Offise, Columbia (USA, 1994).
Karol Markovič (ekonóm)

Karol Markovič (* 4. február 1897, Banská Bystrica-Radvaň - † 2. február 1980, Kremnica) ekonóm, finančník, protifašistický bojovník.
Životopis.
Navštevoval ľudovú školu v Banskej Bystrici-Radvani (1903-1908), meštiansku školu (1908-1911), obchodnú akadémiu v Banskej Bystrici (1911-1915). Bankový úradník v Banskej Bystrici, 1938-1944 riaditeľ filiálky SNB v Banskej Bystrici, riaditeľ Oblastného ústavu Št.banky čs. v Bratislave (1945-1953). Účastník ilegálneho protifašistického hnutia, neskôr príprav SNP, podieľal sa na jeho finančnom zabezpečení. Roku 1944 člen Okr. RNV v Banskej Bystrici, počas SNP zástupca povereníka SNR pre financovanie. Zúčastnil sa na záchrane zlatého pokladu ulož. v trezoroch banky. V novembri 1944 zatknutý, do oslobodenia väznený v Banskej Bystrici, Bratislave a v koncentračnom tábore Mauthausen. Po oslobodení sa zúčastnil na príprave nového bank. systému v ČSR. Nespravodlivo obvinený a väznený (1953-1956), neskôr rehabilitovaný. Bol pochovaný v Kremničke.
Matej Markovič

Matej Markovič (* 27. február 1707, Dobrá Niva – † 14. apríl 1762, Sarvaš) bol slovenský evanjelický kňaz, filozof, básnik, jeden z priekopníkov nášho osvietenstva.
Životopis.
Študoval v Banskej Štiavnici, vo Dvorníkoch, v Banskej Bystrici (17221725) a teológiu v Jene (17311733). Od roku 1734 pôsobil v Sarvaši ako evanjelický kňaz, od roku 1754 ako senior.
Tvorba.
Je autorom náboženských aj náučných spisov písaných vo veršoch i v próze. Veršovanými učebnicami zemepisu a dejepisu Uhorska a knižkou modlitieb sa usiloval šíriť slovenskú národnosť a vychovávať k národnému povedomiu. Jeho umelecky nenáročné literárne práce tvoria predstupeň slovenského osvietenského klasicizmu. Časť jeho diela ostala v rukopise, ako napr. veršovaná latinská kronika Sarvaša.
Pavol Markovič

Pavol Markovič (* 20. december 1829, Banská Bystrica-Radvaň, Slovensko – † 29. október 1902, Hrachovo, Slovensko) bol slovenský spisovateľ, národnokultúrny dejateľ a evanjelický kňaz.
Životopis.
Narodil sa v rodine Michala Markoviča a jeho manželky Zuzany, rodenej Tvrdoňovej. Študoval na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici, od roku 1846 v Levoči, potom na evanjelickom kolégiu v Prešove. Počas štúdia sa zúčastňoval na národnokultúrnej práci štúrovskej mládeže v Levoči, pôsobil v slovenských kultúrnych spolkoch a usiloval sa o upevnenie slovenského národného povedomia proti rastúcej maďarizácii. Prispel do Dobšinského povestí a do Korouhve na Sionu.
Mária Markovičová

Mária Markovičová (* 29. august 1908, Radvaň – † 10. november 1984, Stupava) bola slovenská herečka.
Životopis.
Študovala na gymnáziu v Banskej Bystrici, do roku 1949 úradníčka v Tatra-závodoch v Banskej Bystrici, potom študovala dva roky na Inštitúte prof. Busersa vo Švajčiarsku. Roku 1949-1981 členka činohry Divadla J. G. Tajovského vo Zvolene. Zúčastnila sa SNP ako vedúca ženskej jednotky Červeného kríža, hlásateľka Slobodného slovenského vysielača v Banskej Bystrici. Ochotníckemu divadlu sa venovala už počas gymn. štúdií ako herečka Divadelného odboru Ev. spolku a v Mestskom divadelnom združení v Banskej Bystrici (1939-1949). Jej prechod k profesionálnemu divadlu bol plynulý, uplatnila sa ako charakterová herečka v hrách klasických i súčasných, vytvorila desiatky postáv najmä dedinských žien a matiek. Hrala v slov. filme i v televíznych inscenáciách. Debutovala v roku 1955 menšou úlohou vo filme Drevená dedina. Venovala sa aj športu, bola trojnásobnou majsterkou Slovenska v tenise, zúčastnila sa automobil. pretekov Tatra 57, kde obsadila druhé miesto.
Je pochovaná v Kremničke.
Viera Markovičová

Viera Markovičová (* 23. jún 1876, Skalica – † 21. január 1946, Nové Mesto nad Váhom) bola slovenská kultúrna pracovníčka.
Životopis.
Aktívne pracovala v ženských a kultúrnych spolkoch. Po roku 1934 usporiadala pozostalosť svojho otca S. H. Vajanského. Spolu s manželom sa zapojila do kultúrneho a spoločenského života v Banskej Bystrici. Literárne nepracovala, ale jej korešpondencia má dokumentárnu aj literárnu hodnotu.
Viera Markovičová-Záturecká

Viera Markovičová-Záturecká - "Zathureczky de Zaturcsa" (* 26. február 1910, Trnava - † 1. august 1953, Bratislava, pochov.: Banská Bystrica-Kremnička) bola spisovateľka.
Životopis.
V roku 1920-1925 študovala na gymnáziu v Trnave, v Bratislave absolvovala Filozof. fak. UK. Po vydaji sa venovala rodine, žila v Banskej Bystrici. Spolu s manželom sa zapojila do príprav a priebehu SNP. Literárnou tvorbou sa zaoberala od detstva, debutovala už v roku 1926 poviedkou Trik v časopise Živena. Jej rozsahom neveľké, ale žánrovo bohaté dielo obsahuje poéziu, prózu, divadelné a rozhlasové hry, pokus o operné libreto (Hajnikova žena roku1941), preklady, literárnovedné 
štúdie, fejtóny, reportáže, úvahy a rozprávkovú tvorbu pre deti. Ochotnícke divadlo v Banskej Bystrici uviedlo v roku 1941 jej hru Poklady noci svätojánskej, v roku 1942 hru Ničomník. Vo verejnom živote sa aktivizovala v ženskom a mierovom hnutí. Podpredsedníčka Čs. výboru na ochranu detí.
Jozef Markus

Jozef Markus (Markusz, Markuš) (* 31. október 1835, Brezno - † 23. jún 1902, Ľubietová) bol rímskokatolícky kňaz, pedagóg, archivár.
Životopis.
V roku 1853-1856 študoval teológiu v seminári v Banskej Bystrici, 1856-1857 na Pázmáneu vo Viedni, 1858 vysvätený za kňaza. V roku 1857-1859 aktuár biskupskej diecézy, 1859-1860 ceremoniár Štefana Moysesa, 1861-1865 profesor teológie a prefekt v seminári, od roku 1862 aj biskupský archivár v Banskej Bystrici a 1864-1865 kustód zbierky Matice slovenskej, od roku 1865 rokuk. kňaz v Ľubietovej, od roku 1900 dekan. Podporovateľ ochotníckeho divadla, v roku 1863 spoluzakladateľ Matice slovenskej. Náboženskými článkami prispieval do časopisov Cirill a Method (1856) a Svornosť.
Július Markus

Július Markus (* 8. september 1825, Banská Bystrica † 30. máj 1893, Budapešť) bol slovenský rímskokatolícky kňaz a cirkevný hodnostár.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Bratislave, filozofiu v Trnave, teológiu v Pešti, roku 1849 vysvätený za kňaza. Hodnostár rímskokatolíckej cirkvi, predseda Krajinského podporného spolku katolíckych učiteľov, podpredseda spoločnosti sv. Ladislava. V Banskej Bystrici založil a podporoval sirotinec. Prispieval článkami do maďarskej tlače.
Alexander Márkus

Alexander Márkus (* 7. apríl 1831, Balassagyarmat † 14. február 1867, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg a botanik.
Životopis.
Študoval na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici, evanjelickom kolégiu v Prešove a na univerzite v Halle. Od roku 1861 profesor, 1863 riaditeľ na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici.
Študoval rastlinstvo banskobystrického okolia, najmä Harmaneckého vrchu, Majerovej skaly a Krížnej. Zaoberal sa štúdiom cievnatých rastlín, ale najmä rias. Jeho zbery (1860-1867) ako súčasť historického herbára Augusta Junkera sú v zbierkach Stredoslovenského múzea v Banskej Bystrici. Jeho poznámky posmrtne vydal Fridrich Haszlinsky.
Anna Markusová

Anna Markusová (rod. Koreňová) (* 1895, Banská Bystrica ? – † 9. september 1963, Banská Bystrica? ) bola robotníčka a funkcionárka KSČ.
Životopis.
Robotníčka Zápalkárne v Banskej Bystrici. Členka a funkcionárka KSČ, funkcionárka Sekcie komunistických žien v Banskej Bystrici. Od roku 1921 spolupracovníčka Klementa Gottwalda počas jeho pôsobenia v Banskej Bystrici. Kolportérka Hlasu ľudu, Pravdy chudoby a Proletárky v Banskej Bystrici a v stredoslovenskom regióne.
Jolana Márkušová

Jolana Márkušová alebo Jolana Markusová (* 1862, Banská Bystrica?) bola slovenská pedagogička.
Životopis.
Učiteľka v Banskej Bystrici od roku 1882 dlhé roky pôsobila na banskobystrických evanjelických školách.
Juraj Maro

Juraj Maro (* 21. apríl 1853, Kláštor pod Znievom – † 26. marec 1918, Kláštor pod Znievom) bol slovenský prekladateľ, národno-kultúrny pracovník a obchodník.
Životopis.
V roku 18651867 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, po otcovej smrti odišiel na tri roky pracovať do mesta Tulcea, kde sa oboznámil s rumunčinou, bulharčinou, gréčtinou, turečtinou a orientálnymi jazykmi. Po návrate domov pokračoval v otcovom povolaní, obchodoval v Rusku. Po návrate žil v roku 18931918 v Kláštore pod Znievom. Podporoval kultúrno-osvetovú činnosť a národné podujatia. Od konca 19. stor. jeden z najaktívnejších prekladateľov z ruskej literatúry na Slovensku. Stal sa kmeňovým prekladateľom Nár. novín a Slovenských pohľadov. Prostredníctvom ruštiny preložil aj diela neruských autorov. Majiteľ bohatej rusko-slovenskej knižnice, ktorú v záveti daroval knižnici Slovenskému národnému múzeu, člen Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS).
Ľudovít Maróthy

Ľudovít Maróthy (* 5. júl 1863, Ľuboreč † 5. august 1899, Lalić) bol evanjelický kňaz a spisovateľ. Pseudonym: Ľudovít Ľuborečský
Životopis.
Študoval na gymnáziách v Martine, v Banskej Bystrici a v Bratislave, teológiu v Bratislave, vo Viedni a v Lipsku, medzitým študoval aj medicínu. Pôsobil ako evanjelický kňaz v Juhoslávii. Počas štúdia predseda slovenského spolku Tatran vo Viedni. 
Literárne a organizačne činný už v študentských rokoch. Publikoval humoristické obrázky a črty zo študentského a dedinského prostredia. Svoj štýl oživoval ľudovými jazykovými prvkami najmä z novohradského nárečia.
Jozef Viliam Marschan

Jozef Viliam Marschan (* 26. august 1803, Moštenica† 1872, Budapešť) bol banský inžinier.
Jeho otec bol Ján Marschan a matka Juliana Marschanová.
Životopis.
V roku 18211824 študoval baníctvo a hutníctvo na Baníckej akadémii v Banskej Štiavnici. V roku 18371847 učiteľ kreslenia a banského meračstva na Baníckej a lesníckej akadémii, súčasne 18431847 suplujúci profesor a vedúci katedry deskriptívnej geometrie a staviteľstva, 18471848 hlavný strojmajster v Štiavnických baniach. Viedol pokusy s úpravou hutníckych trosiek, práce na stavbe parnej stupy s Wattovým rozvodom. Vykonával meračské práce, robil geologické mapovanie, neskôr robil pokusy so zavedením amalgamácie v Kremnici. Autor priekopníckej práce o výstavbe železníc, štúdií o ryžovaní riečneho zlata, knižných prác o vedeckých a technických objavoch. Roku 1848 člen zakladajúceho výboru Uhorskej geologickej spoločnosti.
Jeho potomkovia boli povýšení do šľachtického stavu v roku 1896.
Jozef Martinček

Jozef Martinček (* 15. august 1855, Varín – † 13. február 1937, Syracuse) bol slovenský rímskokatolícky kňaz a kultúrny pracovník.
Životopis.
V Banskej Bystrici študoval teológiu, roku 1879 vysvätený za kňaza. Ako rímskokatolícky kňaz pôsobil na rôznych miestach Slovenska o. i. aj v Banskej Bystrici. V roku 1904 emigroval do USA. Organizátor kultúrneho, cirkevného a spoločenského života amerických Slovákov. Počas 1. svetovej vojny účastník československého zahraničného odboja, signatár Slovenskej ligy v Amerike o práve na sebaurčenie slovenského národa.
Jozef Martinec

Jozef Martinec (* 21. november 1901, Banská Bystrica – † 20. november 1976, Banská Bystrica) bol slovenský lekár – rádiológ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Pracovať začal ako úradník na Riaditeľstve štátnych lesov v Banskej Bystrici. Neskôr praktický lekár, od roku 1931 röntgenológ nemocnice v Banskej Bystrici. Prvý primár rádiodiagnostického oddelenia NsP KÚNZ Banská 
Bystrica (19541974), zaslúžil sa o vybudovanie rádiodiagnostického oddelenia. Člen výboru Slovenskej rádiologickej spoločnosti a Spolku lekárov v Banskej Bystrici. Je pochovaný na mestskom cintoríne na námestí Štefana Moyzesa v Banskej Bystrici.