Spoločenstvo nezávislých štátov

Spoločenstvo nezávislých štátov alebo skrátene SNŠ ( – Sodružestvo nezavisimych gosudarstv; skratka „CIS“) je medzinárodná organizácia združujúca väčšinu z bývalých zväzových republík Sovietskeho zväzu. V súčasnosti (r. 2024) ho tvorí 10 nezávislých štátov.
Organizácia nemá príliš veľa nadštátnych právomocí, jej význam je tak skôr symbolický v zmysle nadväznosti na ZSSR. Pôsobnosť SNŠ sa obmedzuje viac-menej na koordináciu spoločných obchodných, finančných, legislatívnych a bezpečnostných otázok. Najvýznamnejšou dohodou uskutočnenou v rámci SNŠ bolo vytvorenie spoločnej zóny voľného obchodu členských krajín. Zóna má oficiálne začať existovať v priebehu roka 2005. Od marca 1994 bol Valným zhromaždením OSN priznaný Spoločenstvu nezávislých štátov štatút oficiálneho pozorovateľa. 
Sídlom Spoločenstva nezávislých štátov je bieloruský Minsk.
Dejiny.
Založenie organizácie.
SNŠ bolo založené rozhodnutím vrcholných predstaviteľov Bieloruskej SSR, Ruskej SFSR a Ukrajinskej SSR, ktorí podpísali 8. decembra 1991, krátko pred rozpadom ZSSR v rezidencii Viskuli v Bielovežskom pralese (Bielorusko) „"Zmluvu o založení Spoločenstva nezávislých štátov"“, známu pod názvom Bielovežská zmluva. V tomto dokumente sa konštatuje, že Sovietsky zväz ukončil svoju existenciu ako subjekt medzinárodného práva. Zároveň „"opierajúc sa o historickú jednotu národov, vzťahy medzi nimi, zohľadňujúc dvojstranné zmluvy, snahu o demokratický právny štát, úmysel rozvíjať vzájomné vzťahy na základe vzájomného uznania a ctenia si štátnej suverenity, sa zmluvné strany dohodli na založení Spoločenstva nezávislých štátov"“.
13. decembra 1991 na schôdzke prezidentov piatich stredoázijských republík, ktoré boli súčasťou ZSSR (Kazachstan, Kirgizsko, Tadžikistan, Turkménsko a Uzbekistan) v meste Ašchabad bolo prijaté vyhlásenie, že tieto krajiny majú záujem vstúpiť do novovzniknutej organizácie. Podmienkou bolo, že všetci členovia budú mať rovnocenné postavenie a budú uznaní za zakladajúcich členov SNŠ. 
Na pozvanie kazašského prezidenta Nursultana Nazarbajeva sa v kazašskom hlavnom meste Alma-Ate konala schôdzka hláv 11 štátov bývalého ZSSR – Azerbajdžanu, Arménska, Bieloruska, Kazachstanu, Кirgizska, Моldavska, Ruska, Tadžikistanu, Turkménska, Uzbekistanu a Ukrajiny (z bývalých zväzových republík sa nezúčastnili Lotyšsko, Litva, Estónsko a Gruzínsko). Výsledkom schôdzky bolo 21. decembra 1991 podpísanie tzv. „"Almaatskej deklarácie"“, ktorou sa signatári prehlásili za rovnoprávnych zakladajúcich členov Spoločenstva nezávislých štátov. Almaatské stretnutie sa stalo dôležitým medzníkom v budovaní štátnosti v postsovietskom priestore, pretože zavŕšilo proces premeny bývalých republík Sovietskeho zväzu na suverénne štáty.
Prvá, zakladajúca etapa existencie SNŠ bola zavŕšená 22. januára 1993, kedy bola v Minsku prijatá na summite SNŠ "Ústava Spoločenstva nezávislých štátov". Ústavu však nepodpísali Ukrajina a Turkménsko, ktoré sa v dôsledku tohoto kroku „de iure“ nepovažujú za plnohodnotných členov SNŠ, ale označujú sa len ako „zakladajúci členovia“ a „účastníci Spoločenstva“.
Ďalší vývoj.
Dodatočne, v roku 1993 sa plnoprávnym členom SNŠ stalo aj Gruzínsko. Mimo SNŠ tak zostali iba tri pobaltské štáty – Litva, Lotyšsko a Estónsko, ktoré sa odmietli stať jeho súčasťou z historických dôvodov. Svoje predchádzajúce členstvo v ZSSR oficiálne vyhlásili za nedobrovoľné, násilné a ilegálne. 
Členstvo Gruzínska v SNŠ netrvalo dlho. Po vojenskom konflikte s Ruskom v Južnom Osetsku v roku 2008 vyjadrilo ústami prezidenta Saakašviliho snahu vystúpiť zo SNŠ. a 14. augusta 2008 gruzínsky parlament jednohlasne schválil vystúpenie z tejto organizácie. 18. augusta 2008 diplomatickou nótou svoj úmysel Gruzínsko oficiálne oznámilo Spoločenstvu, a v zmysle Ústavy SNŠ Gruzínsko vystúpilo zo SNŠ o 12 mesiacov, 18. augusta 2009.
Druhou krajinou, ktorá zmenila svoje postavenie v SNŠ je Turkménsko. Na summite SNŠ v Kazani (26. august 2005) oficiálne oznámilo, že sa bude zúčastňovať na práci v SNŠ ako „asociovaný člen“.
Členské krajiny a účastníci SNŠ.
V zmysle platnej "Ústavy Spoločenstva nezávislých štátov" rozlišujeme niekoľko typov „účasti“ štátov v orgánoch a v samotnej činnosti SNŠ. Ide o „zakladateľov“, „členov“, „pridružených členov“ a „pozorovateľov“. Okrem týchto v ústave definovaných pojmov samotná organizácia používa aj označenie „účastník Spoločenstva“. Toto označenie nie je oficiálnym, ale možno ho opísať, ako označenie pre členský štát v širšom zmysle slova, má širšiu charakteristiku ako označenie „člen“ (pojem „účastník Spoločenstva“ zahŕňa aj Ukrajinu, ktorá nespĺňa definíciu „člen“).
Platná Ústava SNŠ upravuje okrem iného aj postup vstupu nového člena a postup vystúpenia členského štátu zo Spoločenstva nezávislých štátov. Vstúpiť môže štát len po predchádzajúcom jednohlasnom súhlase všetkých členov SNŠ. V prípade, že má členský štát záujem vystúpiť zo Spoločenstva, je povinný 12 mesiacov pred zamýšľaným vystúpením z organizácie písomne o tom Spoločenstvo informovať. Počas tohoto obdobia je štát naďalej povinný plniť svoje záväzky plynúce mu z jeho členstva v SNŠ v plnom rozsahu.
„Zakladateľskými štátmi SNŠ“ () sú tie štáty, ktoré k dátumu prijatia Ústavy SNŠ (22. decembra 1993) podpísali a ratifikovali "Zmluvu o založení SNŠ" z 8. decembra 1991 a Protokol k tejto Zmluve (Almaatská dohoda) z 21. decembra 1991. 
„Členskými štátmi SNŠ“ () sú tie štáty, ktoré prijali Ústavu SNŠ a záväzky plynúce z Ústavy počas 1 roka od jej prijatia (do 22. decembra 1994). Z tohoto pohľadu sa za plnohodnotných členov SNŠ nepovažujú Turkménsko a Ukrajina, ktorí Ústavu nepodpísali a neratifikovali.
Ústava SNŠ definuje aj pojem „asociovaný (pridružený) člen“ (). Je to štát, zúčastňujúci sa v niektorých čiastkových oblastiach činnosti organizácie v zmysle pravidiel určených zmluvou o asociovanom členstve. „Pozorovateľa“ () definuje Ústava SNŠ ako štát, ktorého predstavitelia sa môžu zúčastnovať na zasadnutiach orgánov SNŠ na základe rozhodnutia Rady hláv štátov.
Účastník Spoločenstva () je termín, ktorý používa vo svojich dokumentoch samotná organizácia. Toto označenie nie je definované v Ústave, ale možno ho opísať ako označenie pre členský štát v širšom význame slova. Pojem „účastník Spoločenstva“ totiž zahŕňa aj Ukrajinu, ktorá nespĺňa definíciu „člena“ (nepodpísala a neratifikovala Ústavu SNŠ), ale na práci v organizácii sa podieľa plnohodnotne. Na oficiálnej stránke SNŠ sa doslova uvádza:„"22. januára 1993 v Minsku na summite SNŠ bola prijatá Ústava Spoločenstva. Nepodpísali ju Ukrajina a Turkménsko, ktoré z tohoto dôvodu de iure nie sú členskými štátmi SNŠ, ale môžu byť zaradené len medzi zakladateľov a účastníkom Spoločenstva."“ 
Pozorovatelia.
Do skupiny oficiálnych „pozorovateľov“ môžeme zaradiť Mongolsko a Afganistan.
Gruzínske členstvo.
Členstvo Gruzínska v SNŠ netrvalo dlho. Po vojenskom konflikte s Ruskom v Južnom Osetsku vyjadrilo ústami prezidenta snahu vystúpiť zo SNŠ a 14. augusta 2008 gruzínsky parlament jednohlasne schválil vystúpenie zo SNŠ. 18. augusta 2008 diplomatickou nótou svoj úmysel Gruzínsko oficiálne oznámilo Spoločenstvu, a v zmysle Ústavy SNŠ Gruzínsko vystúpilo zo SNŠ o 12 mesiacov, 18. augusta 2009.
Orgány SNŠ.
Činnosť a vzájomná medzištátna spolupráca v rámci Spoločenstva nezávislých štátov prebieha prostredníctvom orgánov SNŠ.
V ich čele vždy stoja predstavitelia predsedajúcej krajiny Spoločenstva. Štruktúra orgánov, ako aj ich kompetencie a zloženie prešlo vývojom a ich súčasnú podobu upravuje Uznesenie Rady hláv štátov SNŠ z 2. apríla 1999. Celkovo v štruktúre Spoločenstva nezávislých štátov funguje 82 orgánov, z nich je 66 orgánov odvetvovej spolupráce.
Ústava Spoločenstva nezávislých štátov definuje 8 ústavných orgánov Spoločenstva:
1. Rada hláv štátov SNŠ
2. Rada hláv vlád SNŠ
3. Rada ministrov zahraničných vecí SNŠ
4. Rada ministrov obrany SNŠ
5. Rada ministrov vnútra SNŠ
6. Rada veliteľov pohraničných vojsk
7. Medziparlamentné zhromaždenie SNŠ
8. Ekonomický súd SNŠ 
Najvyšším orgánom Spoločenstva je Rada hláv štátov.
Predsedníctvo v SNŠ.
Predsedníctvo v orgánoch Spoločenstva sa riadi Rozhodnutím Rady hláv štátov SNŠ z 2. apríla 1999. V zmysle neho každá krajina (účastník Spoločenstva) predsedá SNŠ a v jeho orgánoch vždy jeden kalendárny rok. Potom predsedníctvo prevezme ďalšia krajina. Poradie krajín určuje ich názov podľa ruskej abecedy. 
Od 1. januára 2014 predsedá Spoločenstvu nezávislých štátov Ukrajina, pričom na čele vrcholných orgánov SNŠ stoja jej predstavitelia. Prebrala tak predsedníctvo od Bieloruska, ktoré predsedalo SNŠ od 1. januára 2013. Od 1. januára 2012 predsedalo Spoločenstvu nezávislých štátov Turkménsko.
Rada hláv štátov.
Rada hláv štátov () je v zmysle Ústavy SNŠ najvyšším orgánom Spoločenstva, ktorý tvoria najvyšší predstavitelia (prezidenti, hlavy štátov) všetkých účastníkov SNŠ. Rada rieši principiálne otázky fungovania SNŠ a rôznorodé otázky spadajúce do spoločných záujmov účastníkov SNŠ. Medzi základné kompetencie Rady hláv štátov SNŠ patrí:
Rada hláv štátov sa schádza raz ročne. Okrem riadneho zasadnutia sa obvykle koná každý rok aj jedno neformálne zasadnutie.
Rozhodnutia Rady sa prijímajú po vzájomnej dohode, konsenzom. Každý účastník má právo vyhlásiť svoju nezainteresovanosť na tej-ktorej prejednávanej otázke, čo následne netvorí prekážku ďalšieho rokovania Spoločenstva a prijatia rozhodnutia. Základnými právnymi aktami Spoločenstva sú mnohostranné a dvojstranné medzištátne dohody v rôznych oblastiach vzájomných vzťahov.
Na čele Rady hláv štátov SNŠ stojí predseda Rady. Predsedovia Rady hláv štátov SNŠ v ostatných rokoch:
Rada hláv vlád.
Rada hláv vlád SNŠ () združuje najvyšších predstaviteľov výkonnej moci (vlád) jednotlivých účastníckych krajín SNŠ. Tento kolektívny orgán koordinuje spoluprácu národných vlád v jednotlivých oblastiach spoločných záujmov. Na zasadnutiach Rady sa riešia predovšetkým dôležité otázky ekonomickej, humanitárnej, sociálnej a vojenskej spolupráce štátov. 
Medzi základné úlohy Rady hláv vlád SNŠ patrí:
Prejednávajú sa tu najdôležitejšie dokumenty, ktoré sa následne predkladajú Rade hláv štátov. Zasadnutiu Rady predsedajú jednotliví členovia postupne za sebou podľa poradia určeného názvom štátu v ruskej abecede, predsedníctvo rotuje v ročných cykloch.
Rada hláv vlád SNŠ zasadá dvakrát ročne, každý štát-účastník Spoločenstva má však právo zvolať aj mimoriadne zasadnutie .
Rada ministrov zahraničných vecí.
Rada ministrov zahraničných vecí SNŠ () je základným výkonným orgánom SNŠ, ktorý zabezpečuje zahraničnopolitickú spoluprácu štátov SNŠ v oblastiach, kde majú krajiny SNŠ spoločné záujmy.
Tento orgán bol založený 4. septembra 1993 za účelom koordinovania spoločných krokov účastníkov Spoločenstva v zahraničnopolitických otázkach. Význam Rady ministrov zahraničných vecí postupne vzrástol a dnes je chápaný ako základný výkonný orgán Spoločenstva nezávislých štátov. Jeho základnými úlohami sú:
V ostatných rokoch sa medzi popredné oblasti záujmu Rady ministrov zahraničných vecí dostáva problematika zachovania mieru, predchádzania a riešenia konfliktov na území Spoločenstva nezávislých štátov.
Rada ministrov zahraničných vecí SNŠ vykonáva nasledovné funkcie:
Ekonomická rada.
Ekonomická rada () patrí medzi základné výkonné orgány SNŠ. Vznikla 25. januára 2000. Hlavnou úlohou je praktická realizácia dohôd prijatých Radou hláv štátov a Radou hláv vlád v súvislosti s vytvorením a fungovaním zóny voľného obchodu v rámci SNŠ, ako aj ďalších oblastiach sociálno-ekonomickej spolupráce. Ekonomická rada SNŠ sa schádza minimálne raz za kalendárny štvrťrok.
Výkonný výbor SNŠ.
Výkonný výbor SNŠ () je jediný stály, nepretržite fungujúci orgán SNŠ. Jeho náplňou je výkonná, administratívna a koordinačná činnosť. Sídlom stáleho Výkonného výboru SNŠ je bieloruský Minsk. Pobočka Výkonného výboru SNŠ funguje v Moskve. Vysokí predstavitelia Výkonného výboru SNŠ sa zúčastňujú na rokovaniach najdôležitejších orgánov a fór medzinárodných organizácií ako napr. OSN, EÚ, OBSE, ASEAN, UNESCO, či FAO. 
Najvyšším predstaviteľom Výkonného výboru SNŠ je predseda – výkonný sekretár SNŠ. Funkcia najvyššieho sekretára bola zavedená v roku 1993. Od októbra 2007 je predsedom Výkonného výboru Sergej Nikolajevič Lebedev.
Prehľad výkonných sekretárov SNŠ:
Symboly SNŠ.
Oficiálnymi symbolmi SNŠ sú vlajka a znak. 
13. mája 1995 prijalo Medziparlamentné zhromaždenie štátov SNŠ uznesenie o podobe vlajky a znaku Spoločenstva nezávislých štátov. Táto podoba bola definitívne potvrdená uzneseniami najvyššieho orgánu SNŠ – Rady hláv štátov SNŠ zo dňa 19. januára 1996. 
Znak.
 Znak SNŠ upravuje Uznesenie Rady hláv štátov SNŠ z 19. januára 1996. V zmysle tohoto Uznesenia tvorí znak kruhový rám sivej farby, vnútri ktorého sa nachádza v modrom poli štylizovaný biely obrazec. Figúra je zložená z vertikálnych pásov, ktoré prechádzajú vo vrchnej časti symetricky vpravo aj vľavo do sústredných prstencových článkov. Vrchná dvojica článkov sa smerom nahor rozširuje a zahýba. Ich dĺžka a šírka sa zmenšuje od stredu symetrického obrazca k okraju. Vo vrchnej časti kompozície je vyobrazený zlatý kruh, ktorý chránia zahnuté články obrazca.
Kompozícia symbolizuje snahu o rovnoprávne partnerstvo, jednotu, mier a stabilitu. Znak je možné zobrazovať vo farebnom alebo jednofarebnom (čierno-sivom) variante, a taktiež sa pripúšťa plastické vyhotovenie. 
Vlajka.
Podoba vlajky SNŠ je rovnako definovaná v Uznesení Rady hláv štátov SNŠ z 19. januára 1996. Vlajku SNŠ tvorí obdĺžnikové pole modrej farby v pomere strán 2 : 1. Uprostred poľa je umiestnený biely obrazec rovnakých parametrov, ako v znaku Spoločenstva.
Zaujímavosti.
Na olympijských hrách v roku 1992 v Albertville a Barcelone vystúpili športovci členských krajín SNŠ prvý a posledný raz v spoločných farbách, v rámci jedného tzv. „zjednoteného tímu“ (, ).