Sumachovec fermežový

Sumachovec fermežový alebo sumach fermežový (lat. "Toxicodendron vernicifluum", synonymá: "Toxicondendron verniciferum", "Toxicodendron verniciflua", "Rhus verniciflua", "Rhus vernicifera") je strom z rodu sumachovec ("Toxicodendron"), alternatívne zaraďovaný do rodu sumach v širšom zmysle ("Rhus" s. l.). Pochádza z Číny a indického subkontinentu. V súčasnosti sa pestuje v regiónoch Číny, Kórey a Japonska. Zo stromov sa získava živica (urušiol), ktorá sa následne používa ako vysoko odolný lak (uruši).
Opis.
Sumachovec fermežový je vždyzelený strom, rastie do výšky 3 až 10 m. Konárová stopka je dlhá 7 až 14 cm, obsahuje 7 až 19 listov. Listy sú dlhé 6 až 13 cm spolu s listovými stopkami, sú čepeľového tvaru, poskladané sú do tvaru prísediacich listov. Semenník je zrastený z 3 lístkov a iba jeden z nich je fertilný (plodný). Horná časť piestika (čnelka), cez ktorú prerastá peľové vrecúško k vajíčku, má vnútri kanálik a je vystlaný žľaznatou pokožkou. Tyčiniek je päť a majú podobu zahrotených nitiek. Plodom je červená alebo hnedá jednosemenná kôstkovica guľôčkového tvaru. Plody bývajú pokryté jednoduchými a žľaznatými chĺpkami. Základnou zložkou jeho miazgy je organická zlúčenina - polymérovaná živica urušiol, ktorá je tvrdá a veľmi krehká.
Využitie.
Živica a lak.
Lak sa zbiera v zárezoch v kôre. V týchto zárezoch sa miazga skoncentruje a zberač ("kaiko"/"urušikaki"), ju špachtľou naberie do bambusovej nádoby. Existujú dva postupy zberu laku: prvý ("jódžógaki") šetrný - udržiavací zber a druhý ("korošigaki"), ktorý nepočíta s prežitím stromu a preto má o mnoho väčšiu výťažnosť. Dnes sa prevažne používa druhý postup teda "korošigaki". Zárezy vytvárajú lievik 22 až 25 vodorovných rezov pod sebou na kmeni 10 ročného stromu a následne koncentrujú svetložltú miazgu. Pred aplikáciou na základný materiál, ktorý sa má lakovať sa miazga (urušiol) prefiltruje, tepelne upraví, poprípade zafarbí. Tvrdnutie nanesenej miazgy vyžaduje jej „sušenie“ v teplej, vlhkej komore alebo skrini ("furo"/"urušiburo") počas 12 až 24 hodín, kde urušiol polymerizuje. Čerstvý lak je následne veľmi silne alergický. Pre citlivé osoby je nebezpečný aj dym z horiacich vetví či výpary za teplých dní.
Výrobky natreté týmto lakom sú rozpoznateľné extrémne odolným a lesklým povrchom. Lak uruši má mnoho použití. Niektoré bežné aplikácie zahŕňajú riad, hudobné nástroje, plniace perá a šperky. Existuje niekoľko typov lakov. Nepigmentovaný lak je tmavohnedý, ale najbežnejšie farby urušiolu sú čierna a červená, z práškových pigmentov oxidu železa, oxidu železnato-železitého (magnetit) a oxidu železitého (hematit). Vysoko cenený je najmä červený lak.
Nanášanie a dekorácia laku je dlhý proces, ktorý vyžaduje veľa hodín, alebo dní starostlivých a opakujúcich sa vrstiev a časov uschnutia. Vytvorenie jedného lakového predmetu uruši, napríklad misky alebo plniaceho pera, môže trvať celé týždne až mesiace. Lak sa používa aj ako veľmi silné lepidlo.
Listy, semená a živica zo sumachovca fermežového sa niekedy používajú v čínskej medicíne na ošetrenie vnútorných parazitov, alebo na zastavenie krvácania.
Vosk.
Tuk získaný z plodov sumachovca fermežového sa predtým používal ako náhrada za včelí vosk pri výrobe sviečok, príprave politúry a leštidiel. Plody zo stromov sa zbierajú, sušia, naparujú a lisujú, aby sa z nich extrahoval vosk, ktorý po ochladení stvrdne. V Európe je tento materiál známy ako "japonský vosk" (木蠟, 木蜡, 木蝋). Využíval sa pri príprave tlačiarenských farieb.
Poznámka.
V tomto článku je pre prepis japonských názvov použitá česká transkripcia prevzatá z knihy Anny Čumlivskej: "Manuál japonského laku". Názvy zdrojov sú uvádzané aj v originále latinkou s anglickou transkripciou sú ponechané v pôvodnom znení. Čítanie jednotlivých odborných výrazov aj japonský zápis v registri vychádza zo "Šikkóši gakkai" (2012), v registri sú potom v zátvorke uvedené prípadne staršie spôsoby výslovnosti podľa "Šinsó gappon šicugei džiten" (2004). Výslovnosť slov odpovedá zápisu v českej a slovenskej transkripcii, len pri niektorých slovách s akcentom na ďalších slabikách sa napríklad v slabikách "ši" a "cu" pred hláskami "k" a "t" v mnohých oblastiach Japonska vypúšťajú samohlásky. "Šika" sa teda môže čítať „"ška"“, "šitanuricuke" sa číta ako „"štanuricke"“ atď.