Hávamál

Hávamál (z nórskeho „Slová Najvyššieho“) je jedna zo zbierky starých nórskych básní vikingského veku Codex Regius. Táto báseň samo o sebe sa skladajúca s viacerých iných básní je z väčšej časti gnómická a podáva rady do života, zásady správneho konania a súhrn múdrostí. Verše sú pripisované Odinovi.
Väčšina básne je napísaná vo veršovom systéme "Ljóðaháttr", teda veršovým systémom spájanom s múdrosťou praktického aj filozofického významu. Po gnómickej časti Hávamálu ďalej nasleduje príbeh ako Odin vybojoval runy s názvom "Rúnatal a Ljóðatal", ktorý je zoznamom galdrar, čarovných zaklínadiel a kúzel.
História textu.
Jediným dochovaným zdrojom básne "Hávamál" je Codex Regius z 13. stor. Časť venovaná etike zvaná "Gestaþáttr" bola výskumami z 19. a 20. stor. identifikovaná ako najstaršia časť básne. Literárny vedec Bellows v roku 1936 označil túto časť, ktorá je vlastne zbierkou prísloví a múdrych rád, za jadro básne. Bolo datované do veľmi dávnych dôb, ale kvôli svojej ústne podávanej povahe nikdy nemalo pevnú formu a ani rozsah. Von Seeovi sa zas v roku 1981 podarilo identifikovať priamy vplyv zbierky "Disticha Catonis" na "Gestaþáttr", čo by mohlo naznačovať, že táto časť je v skutočnosti zo stredoveku a tým vyvolal pochybnosti o skutočne germánskom pôvode tejto básne.
Ku gnómickému jadru básne sa časom pridávali ďalšie porekadlá a fragmenty básní súvisiacich s múdrosťou. Diskutovať o pôvode jednotlivých pridaných častí by bolo ale zbytočné, keďže pre tým ako bola celá báseň v 13. storočí zapísaná, mohol byť takmer každý z veršov a slôh ľubovolne pridaný, odobratý či pozmenený. Jednotlivé verše a slohy ale siahajú až do ranného 10. či dokonca 9. storočia. Jednými z veršov datovaných na začiatok 10. stor. sú aj 76 a 77 verš "Gestaþáttru" v znení: "deyr fé, deyja frændr" (dobytok zomrie, príbuzní zomrú), ktorý sa tiež vyskytuje v "Hákonarmále" od Eyvindra skáldaspillira.
Štruktúra.
Belowsov preklad z roku 1936 má 165 slôh, ale iné neskoršie preklady kvôli skráteniu posledných dvoch veršov 11. slohy zlúčili slohy 11 a 12 a tak majú len 164 slôh. V niektorých úpravách sú dokonca zlúčené slohy 163 a 164. V nasledujúcom rozdelení sa ale držíme Bellowsovej verzie.
"Hávamál" sa tradične skladá z najmenej piatich na sebe nezvislých častí:
Slohy 6 a 27 sú oproti ostatným štvorveršovým slohám rozšírené o dva verše slúžiace ako komentár. V Bellowsovom preklade sú zamenené slohy 39 a 40. Slohy 65, 73 – 74, 79, 111, 133 – 134, 163 sú chybné.
Slohy 81 – 84 sú v "málaháttre" a 85 – 88 vo "fornyrðislagu". Celá časť slôh 81 – 102 sa preto javí byť len neskôr pridanou vsuvkou, interpoláciou. Sloha 145 je tiež interpoláciou v "málaháttre".
Obsah.
"Gestaþáttr".
Prvá časť, Gestáþáttr (doslova „Hosťovská časť“), obsahuje súbor zásad ako konať v prípade, že ste hosť alebo cestujúci, zameriavajúcich sa hlavne na zvyklosti a správanie vo vzťahu medzi hosťom a hostiteľom a posvätné tradície pohostinnosti a vzájomnosti pohanskej kultúry starých Nórov.
Príklady praktických rád ohľadom správania sa sú ponúknuté už v prvej slohe:&lt;poem style="margin-left:2em"&gt;
Všetky vchody, pred tým než vstúpiš,
pozri si,
prever,
pretože nemôžeš si istý byť, kde nepriatelia sedia,
priamo v sieni
&lt;/poem&gt;
76. sloha je snáď najznámejšou z celého "Gestaþáttru":&lt;poem style="margin-left:2em"&gt;
&lt;/poem&gt;&lt;poem style="margin-left:2em"&gt;
Dobytok umrie,
príbuzní pomrú,
ty sám umrieš;
Je však vec jedna
čo nikdy nezomiera
zosnulého muža skutkov sláva.
&lt;/poem&gt;
Rozprava o ženách.
Slohy 83 až 110 rozprávajú na tému lásky a charakteru žien.
Slohy 84 až 95 sa presnejšie zaoberajú problematikou nevernosti žien a dávajú rady pri ich zvádzaní. Nasledované sú dvoma mytologickými príbehmi o Odinovi a ženách známymi aj ako „Odinve príklady“ alebo aj „Odinove ľúbostné úlohy“. Prvý z príbehov je o Odinovej zmarenej snahe o získanie Billingrovej dcéry (slohy 96 – 102) a za ním nasleduje príbeh o Medovine poézie ktorú Odin získal zvedením jeho strážkyne panny Gunnlöð (slohy 103 – 110).
"Loddfáfnismál".
Loddfáfnismál (slohy 111 – 138) je opäť gnómický pojednávajúci o morálke, etike, správnom konaní a kódexe slušnosti. Táto časť je adresovaná istému Loddfáfnirovi (doslova „slamenému spevákovi“).
"Rúnatal".
Rúnatal (Odinova „Runová pieseň“) sa nazýva 139. až 146. sloha Hávamálu, v ktorej Odin odhaľuje pôvod rún. V slohách 139 a 140 opisuje Odin jeho obetovanie seba sebe samému:&lt;poem style="margin-left:2em"&gt;
&lt;/poem&gt;&lt;poem style="margin-left:2em"&gt;
Viem, visel som na strome veternom
nocí deväť predlhých,
oštepom prebodnutý, Odinovi odovzdaný
sám sebe,
na tom strome, čo nevedno z kadiaľ sú jeho korene.
Chlieb som nejedol ani nápoj z rohu nepil,
dolu som klopil svoj zrak;
vzal som si runy,
kričiac som si ich zobral,
potom som z tadiaľ padol naspäť.
&lt;/poem&gt;
Stromom veterným sa podľa väčšiny odborníkov myslí strom sveta Yggdrasil. Celá scéna obety samotného boha zavesením na strom a prebodnutím kopijou sa často porovnáva s ukrižovaním Krista opísaným v evanjeliu. Podobné paralely medzi Odinom a Kristom možno nájsť aj v iných dielach z tohoto obdobia kedy kresťanstvo a pohanstvo na danom území spoločne koexistovali. Do akej miery je táto podobnosť spôsobená ovplyvnením pohanskej mytológie kresťanstvom a naopak kresťanstva pohanskou mytológiou je veľmi komplikovaná otázka, na ktorej sa rozchádzajú názory viacerých odborníkov.
"Ljóðatal".
Úvodom do tejto poslednej časti pozostávajúcej z osemnástich piesní zvaných "ljóð", ktoré sú niekedy nazývané aj ako zaklínadlá, je 147.
sloha: &lt;poem style="margin-left:2em"&gt;
&lt;/poem&gt;&lt;poem style="margin-left:2em"&gt;
Piesne, ktoré viem,
že ženy kráľov nepoznajú
ani tí, čo sú synmi ľudí.
&lt;/poem&gt;
Samotné znenie zaklínadiel sa však neuvádza, opísané je len ich použitie a účinok. V rukopise sú dôkladne označené od prvého po osemnáste rímskymi číslicami.
Jediná zmienka o runách a kúzlach s nimi spojenými, ktorá sa v "Ljóðatale" nachádza je v 158 slohe dvanásta pieseň zobrazujúca motív Odina visiaceho na strome a jeho prepojenie s runami:&lt;poem style="margin-left:2em"&gt;
&lt;/poem&gt;&lt;poem style="margin-left:2em"&gt;
Tak píšem 
a maľujem runy
&lt;/poem&gt;
Napriek tomu mnohí literárni vedci "Ljóðatal" kvôli predchádzajúcemu "Rúnatalu" niekedy interpretujú ak odkaz na runy 16-písmenového Mladšieho Futharku.
Okrem toho sú podľa Müllenhoffa posledné tri zaklínadlá (16 – 18) neskoršími prídavkami s nejasným pôvodom a preto za originálny "Ljóðatal" považuje len časti končiace sa 161. slohou.
Hávamál a germánske novopohanstvo.
Rozdiel medzi šestnástimi runami Mladšieho Futharku a osemnástimi zaklínadlami "Ljóðatalu" viedol zástancom germánskeho mysticizmu k rozšíreniu Ml. Futharku o dve dodatočné runy. Najznámejšou verziou takéhoto rozšírenia sú The best-known attempt to this effect are the Armanenove runy vytvorené Guidom von Listom (1902).
Rôzni zástancovia germánskeho novopohanstva kladú na Hávamál dôraz ako na zdroj pohanského etického kódexu. Napríklad Deväť vznešených cností zostavených zakladateľom Odinic Rite, Johnom „Stubba“ Yeowellom v sedemdesiatych rokoch je založených na znení Hávamálu. Nadácia Northvegr Foundation uvádza Hávamál ako jeden zo zdrojov starého nórskeho a starého anglického jazyka, ktoré ilustrujú ideály severského duchovna Heithni.
Sveinbjörn Beinteinsson, vodca islandského "Ásatrúarfélagið", vydal jeho prerozprávanie poetickej eddy, vrátane Hávamálu, napísané v rímurskom štýle.
Tyr Neilsen v spolupráci s Benteom Wemundstadom ilustrovali Hávamál fotografiami súčasných vikingov a obrázkami originálneho rukopisu. Ich kniha s názvom "Viking Wisdom - HÁVAMÁL - the Sayings of Odin" (Vikingská múdrosť - HÁVAMÁL - Odinove príslovia) zahŕňa pôvodnú staronórsku verziu spolu s anglickým prekladom ako aj prehľad niektorých tajomstiev a záhad, ktoré originálny rukopis obklopujú.