burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Alexej Jevgenievič Čičibabin

Alexej Jevgenievič Čičibabin (; * 17. marec 1871, Kuzemin, Ukrajina – † 15. august 1945, Paríž, Francúzsko) bol sovietsky/ruský organický chemik. Čičibabin vynikal v práci s pyridínom a takisto sa venoval štruktúre a syntéze alkaloidov. Je po ňom pomenovaná Čičibabinova reakcia.
Život.
Čičibabin sa narodil v dedine Kuzemin na Ukrajine 17. marca 1871. Študoval na Moskovskej univerzite v rokoch 1888 až 1892 a doktorát získal na Petrohradskej štátnej univerzite. V roku 1896 sa Čičibabin oženil s Verou Vladimirovnou. V roku 1909 sa stal profesorom na Cárskej technickej vysokej škole v Moskve, kde pôsobil až do roku 1929. Po tom, čo jeho dcéra Nataša, chemička, zahynula pri priemyselnej nehode s oleom (pri explózii), ktorej sa podľa neho dalo vyhnúť, sa presťahoval do Paríža, kde ostal napriek výhražkám, že príde o sovietske občianstvo a jeho pozíciu na Akadémii vied, ako sa nakoniec i stalo. V roku 1931 začal pracovať na Collège de France, kde ostal až do jeho smrti v roku 1945, ale v častiach tohto obdobia pôsobil ako riaditeľ výskumu francúzskeho výrobcu farbív a chemikálií Établissement Kuhlmann a ako poradca u Schering and Roosevelt Co. of New York.
Čičibabin a jeho manželka, Vera Vladimirovna Čičibabinova, mali jedno dieťa, dcéru Natašu, ktorá sa stala chemičkou. Čičibabin umrel v roku 1945 a je pochovaný na ruskom cintoríne Sainte-Geneviève-des-Bois pri Paríži.
Výskum.
Čičibabin je spájaný s vývojom niekoľkých dôležitých organických chemických reakcií. Jednou z nich je nová syntéza terpyridínu, známa ako Čičibabinova sytéza pyridínov. Medzi ďalšie reakcie patria Čičibabinova reakcia a Bodrouxova-Čičibabinova syntéza aldehydov.
Čičibabin je autorom knihy "Osnovnye načala organičeskoj chimii" ("Základy organickej chémie"), ktorú napísal v roku 1924, ktorá sa stala hlavnými skriptami na výuku chémie na univerzite v Sovietskom zväze, prešla siedmimi edíciami v ruštine a a bola preložená do češtiny, slovenčiny, maďarčiny, francúzštiny, španielčiny, angličtiny a čínštiny. Edícia tejto knihy bola venovaná Čičibabinovej dcére, Nataši, ktorá zahynula pri výbuchu v továrni v roku 1930.
Čičibabin v roku 1926 získal Leninovu cenu.
Pom Klementieffová

Pom Klementieff (; * 3. máj 1986, Quebec City, Quebec, Kanada), je francúzska herečka a modelka. Známa je vďaka filmovej úlohe Mantis vo filmoch Marvel Cinematic Universe ako "Strážcovia Galaxie 2" (2017), ' (2018), ' (2019), "" (2022) a "Strážcovia Galaxie 3" (2023).
Detstvo a mladosť.
Klementieffová sa narodil v meste Quebec, v provincii Quebec, v štáte Kanada. Jej matka, je kórejského pôvodu a jej otec ruského a francúzskeho pôvodu. Je oficiálnou francúzskou občiankou, a nemá kanadské občianstvo. Jej starým otcom bol ruský maliar Eugene Klementieff (19011985). Jej rodičia si vybrali meno „Pom“, pretože je vo výslovnosti podobné kórejským slovám pre „jar“ (봄) a „tiger“ (범). Klementieffová žila v Kanade jeden rok. Jej rodina sa kvôli diplomatickej práci jej otca musela veľa krát sťahovať. Predtým, ako sa usadili vo Francúzsku, žili v Japonsku a na Pobreží Slonoviny.
Klementieffovej otec zomrel na rakovinu keď mala päť rokov a jej matka mala schizofréniu. Preto Klementieffová vyrastala u strýka a tety z otcovej strany.
S herectvom začala v 19 rokoch na dramatickej škole Cours Florent v Paríži. Niekoľko mesiacov po svojom vzdelávaní vyhrala divadelnú súťaž, ktorá jej udelila bezplatné hodiny na dva roky s najlepšími učiteľmi školy.
Kariéra.
Klementieffovej prvou hereckou rolou vo filme, bol francúzsky nezávislý film "Après lui" z roku 2007, kde si zahrala po boku Catherine Deneuve.
Mala jednu z hlavných úloh vo francúzskom filme "Vlk" z roku 2009.
V roku 2013 si zahrala v hollywoodskej produkcii filmu "Oldboy", po boku Elizabeth Olsen, Josha Brolina a Samuela L. Jacksona. V roku 2017 bola obsadená do role Mantis v druhej časti filmu "Strážcovia Galaxie" a tým sa stalo stabilnou súčasťou filmov Marvel Cinematic Universe. Objavila sa tiež v rovnakej úlohe vo filmoch ' (2018) a ' (2019).
V roku 2019 hosťovala v jednej epizóde televízneho seriálu "Black Mirror". V rovnakom roku, si vyskúšala aj dabing, v animovanom filme "Rodina Addamsovcov". O rok neskôr stvárnila rolu Martel v televíznom seriáli "Westworld".
Súkromný život.
Od roku 2013 žije v Los Angeles. Venuje sa taekwondu a od leta 2014 má fialový pás.
Vysoká (vrch v Pieninách)

Vysoká (; ) je vrch v Pieninách, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Stráňany, približne severozápadne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Pienin, v blízkosti štátnej hranice s Poľskom. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a na katastrálnom území obce Kamienka, severné úbočie zasahuje na územie obce Jaworki v Gmine Szczawnica v Malopoľskom vojvodstve. Najbližšími sídlami sú západne ležiace Stráňany a Veľký Lipník, južným smerom sa nachádza Kamienka, východným Litmanová a severným poľská obec Jaworki.
Opis.
Vysoká leží v hlavnom hrebeni pohoria medzi Vysokými skalkami () a Vrchriečkami (). Severne sa nachádza Repowa () a Watrisko (), východne Vrchriečky, Eliášovka () a Fakľovka (), južným smerom Havrilová () a Horbáľová () a západným Kvasník (), Kýčera () a Vysoké skalky (). Severné svahy odvodňuje Skalski potok do riečky Grajcarek v povodí Dunajca, južné Kamienka a východné jej prítok Riečka, v povodí rieky Poprad. Samotný vrchol je situovaný južne od štátnej hranice a v Poľsku ho nazývajú Smerekowa. Modro značený hrebeňový turistický chodník kopíruje hranicu a najvyšší bod tak traverzuje severným smerom. Masív je súčasťou Pieninského národného parku. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít bez vyššej vegetácie a horských lúk je možné pozorovať okolité vrcholy Pienin, susednú Ľubovniansku vrchovinu a Spišskú Maguru, Čergov, Levočské vrchy a Belianske a Vysoké Tatry a prihraničné vrchy južného Poľska.
Lin Pchej-wen

Lin Pchej-wen (, ; * 25. november 1999) je taiwanská plavkyňa. Zúčastnila sa Letných olympijských hier v Rio de Janeiro.
Športová činnosť.
Vo veku 13 rokov sa zúčastnila Svetového pohára v plávaní FINA 2013.
Na Letných olympijských hrách v Rio de Janeiro získala 50. miesto v 50 metrov voľným štýlom. Zlaté a strieborné výsledky získala v národnom plaveckom pohári v rokoch 2020 a 2021, zúčastnila sa tiež Majstrovstiev sveta v plávaní 2019 a 2021, ale bez pódiového umiestnenia.
Volejbalová extraliga mužov 2004/05

Volejbalová extraliga mužov v sezóne 2004/05 bol 13. ročník extraligy volejbalistov, najvyššej volejbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská volejbalová federácia (SVF). V súťaži účinkovalo 10 družstiev. Premiérový titul získalo družstvo VK PU Prešov, ktoré vo finálovej sérii vyhralo nad obhajcom prvenstva VKP Bratislava. 
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti predošlej sezóne čiastočne zmenil. Súťaž sa skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. Základná časť sa hrala už iba dvojkolovým systémom každý s každým raz doma a raz vonku v tzv. dvojkolách. Všetky družstvá postúpili do nadstavbovej časti, pričom 6 najlepších postúpilo do skupiny o 1. až 6. miesto, zvyšné družstvá do skupiny o 7. až 10. miesto. Najlepších 8 družstiev po nadstavbovej časti postúpilo do play-off. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o medailové umiestnenie. Štvrťfinále a semifinále sa hrali na 3 víťazné zápasy, duel o bronz na 2 víťazné zápasy a finálový duel na 4 víťazné zápasy. Posledné 2 družstvá zo skupiny o 7. až 10. miesto odohrali baráž o zotrvanie v extralige hranú na 3 víťazné zápasy.
Bodovanie:
Účastníci.
Poznámka: Klub VŠC STU Bratislava prepustil extraligovú licenciu Malackám.
Francesco Calzona

Francesco Calzona (* 24. október 1968, Vibo Valentia, Taliansko) je taliansky futbalový tréner a bývalý futbalista, od leta 2022 tréner Slovenského národného futbalového mužstva.
Trénerská kariéra.
Slovenské národné futbalové mužstvo.
30. augusta 2022 bol Calzona angažovaný ako nový hlavný tréner slovenskej reprezentácie. Calzona sa po Pavlovi Hapalovi stal druhým trénerom mužstva, ktorý nebol Slovák. Pred letom 2022 vykonával iba funkciu asistenta v niekoľkých talianskych kluboch.
16. novembra 2023, po víťazstve proti Islandu, sa Slovensko kvalifikovalo na Majstrovstvá Európy vo futbale 2024.
Trénerské štatistiky.
"Aktuálne ku dňu 12. jún 2024"
Metylfialová

Metylfialová je skupina organických zlúčenín, ktoré sa používajú hlavne ako farbivá. V závislosti od počtu pripojených metylových skupín môže byť farba farbiva zmenená. Ich hlavné použitie je ako fialové farbivá na textílie a na získanie sýtofialových farieb vo farbách a atramentoch. Používajú sa aj ako indikátor hydratácie pre silikagél. Genciánová violeť je známa aj ako krištáľová violeť (a mnoho iných názvov) má medicínske využitie.
Štruktúra.
Termín metylováfialová zahŕňa tri zlúčeniny, ktoré sa líšia počtom metylových skupín pripojených k amínovej funkčnej skupine. Všetky sú rozpustné vo vode, etanole, dietylénglykole a dipropylénglykole.
Metylfialová 2B.
Metylfialová 2B je zelená práškovitá látka, ktorý je rozpustná vo vode a etanole ale nie v xyléne. V roztoku s nízkym pH (~0,15) sa javí ako žltá a mení sa na fialovú so zvyšujúcim sa pH smerom k 3,2. 
Metylfialová 10B.
Metylfialová 10B má šesť metylových skupín. V medicíne je známa ako genciánová violeť (alebo kryštálová violeť) a je aktívnou zložkou v Gramovom farbení, používanom na klasifikáciu baktérií. Používa sa ako indikátor pH s rozsahom medzi 0 a 1,6. Protónovaná forma (nájdená v kyslom prostredí) je žltá a pri pH nad 1,6 sa mení na modrofialovú.
Metylfialová 10B inhibuje rast mnohých grampozitívnych baktérií, okrem streptokokov. Keď sa používa v spojení s kyselinou nalidixovou (ktorá ničí gramnegatívne baktérie), môže sa použiť na izoláciu streptokokových baktérií na diagnostiku infekcie. 
Degradácia.
Metylfialová je mutagénny a mitotický jed, preto existujú obavy týkajúce sa ekologického dopadu uvoľňovania metylfialovej do životného prostredia. Metylfialová sa vo veľkom množstve používa na farbenie textilu a papiera a 15 % takýchto farbív vyrobených na celom svete sa uvoľňuje do životného prostredia v odpadových vodách. Na ošetrenie znečistenia metylfialovou bolo vyvinutých množstvo metód. Tri najvýznamnejšie sú chemické bielenie, biodegradácia a fotodegradácia.
Chemické bielenie.
Chemické bielenie sa dosahuje oxidáciou alebo redukciou. Oxidácia môže farbivo úplne zničiť, napr. použitím chlórnanu sodného (NaClO, bežné bielidlo) alebo peroxidu vodíka. Redukcia metylfialovej sa vyskytuje v mikroorganizmoch, ale možno ju dosiahnuť chemicky použitím ditioničitanu sodného.
Biodegradácia.
Biodegradácia bola dobre preskúmaná, pretože je relevantná pre čističky odpadových vôd so špecializovanými mikroorganizmami. Dva mikroorganizmy, ktoré boli do hĺbky študované, sú "huba bielej hniloby" a baktéria "Nocardia Corallina".
Fotodegradácia.
Samotné svetlo metylfialovú rýchlo nerozloží, ale proces sa urýchli pridaním polovodičov s veľkou medzerou v pásme, TiO2 alebo ZnO.
Iné metódy.
Na ošetrenie kontaminácie farbív v roztoku bolo vyvinutých mnoho ďalších metód, vrátane elektrochemickej degradácie, iónovej výmeny, laserovej degradácie a absorpcie na rôzne pevné látky, ako je aktívne uhlie.
Damatrios (sochár)

Damatrios () bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr.
Z tvorby gréckeho sochára Damatria sa zachoval fragment reliéfneho vlysu náhrobnej stély Hierónyma z lýkijského mesta Tlós s nápisom, nájdený v roku 1900 v archeologickej lokalite mesta Ialysos na ostrove Rodos. Podľa paleografických čŕt písma, nápis (so signatúrou autora) datujú do druhého stor. pred Kr.
Signatúra Damatria neuvádza meno jeho otca a ani domovskú krajinu. Keďže Damatrios je dórska verzia mena Démétrios, zrejme bol miestnym sochárom (na ostrove Rodos sa hovorilo dórskym dialektom ). Signatúra je pod vlysom vytesaná menšími písmenami, pričom meno zosnulého Hierónyma z Tlósu je napísané väčšími písmenami vyššie. Hierónymos je stotožňovaný s peripatetickým filozofom z prelomu 3. a 2. stor. pred Kr.
Hierónymov mramorový náhrobný "naiskos" (starogr. ναΐσκος – akési zmenšené priečelie chrámu s výklenkom, s rámom pre reliéf) s reliéfnymi vlysmi, (Berlín, antikenmuseum ev. č. 1888) zobrazuje tri scény. Dve vpravo, ktoré oddeľuje stĺpik, sú spojené s podsvetím (zľava Hermes stojí pred Persefonou, za ktorou tróni Hádes, ďalšie postavy zrejme zobrazujú duše zosnulých, okrídlená žena a ženská postava vystupujúca zo zeme, sú možno personifikácie, ktoré dotvárajú scénu úplne vpravo.) zatiaľ čo ľavá scéna zobrazuje štyri svetské postavy (možno ich pôvodne bolo päť). Jedna predstavuje sediaceho bradatého muža (podľa archeológov F. Hillera a C. Roberta) držiaceho v rukách roztvorený zvitok (knihu), z ktorého zrejme robí výklad, pretože jeho pohľad je upretý na dvoch poslucháčov, ktorí sa naňho pozorne pozerajú. Jeden stojí a opiera ruku o sedadlo, druhý sediaci sa predkláňa. Tretia postava vzadu si položila ruku na rameno stojaceho poslucháča. Nie je to škola, pretože postavy zobrazujú mužov, nie chlapcov. Keďže Hierónymos je uvedený v zozname rodských filozofov, takmer s istotou môžeme dospieť k záveru, že je to miesto jeho filozofickej prednášky. Hiller umiestňuje dátum jeho smrti do roku okolo 150 pred Kr.
Július Letňan

Július Letňan, rodné meno Július Sommer, ( 14. december 1914, Krokava – 3. február 1973, Svätý Jur ) bol slovenský hudobný skladateľ a organista.
Životopis.
Základné hudobné vzdelanie získal od svojho otca, ktorý bol riaditeľom školy a organistom. Študoval na gymnáziu v Revúci a v Rimavskej Sobote. Už počas štúdia na strednej škole hral v amatérskom orchestrálnom združení. Po maturite pokračoval v štúdiu na Vysokej škole obchodnej v Prahe a súčasne na Pražskom konzervatóriu študoval hru na organ, dirigovanie a skladbu. Jeho profesormi boli Pavel Dedeček a Otakar Šín. 
Stal sa úradníkom Národnej banky v Bratislave, ale pokračoval aj v štúdiu hudby na Štátnom konzervatóriu v Bratislave, kde absolvoval v roku 1943. V rokoch 1945 – 1949 bol poslucháčom hudobnej vedy na bratislavskej univerzite. Od roku 1954 pracoval ako vedúci kancelárie Slovenského hudobného fondu a tajomník Zväzu slovenských skladateľov. Okrem toho vystupoval ako koncertný organista v mnohých slovenských mestách.
Friedrich Hiller von Gaertringen

Friedrich Hiller von Gaertringen môže byť:
Volejbalová extraliga mužov 2005/06

Volejbalová extraliga mužov v sezóne 2005/06 bol 14. ročník extraligy volejbalistov, najvyššej volejbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská volejbalová federácia (SVF). V súťaži účinkovalo 9 družstiev, čo je o 1 družstvo menej ako v predošlej sezóne. Titul získalo družstvo VKP Bratislava, ktoré vo finálovej sérii vyhralo nad VK Chemes Humenné. 
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti predošlej sezóne takmer nezmenil. Súťaž sa skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. Základná časť sa hrala dvojkolovým systémom každý s každým raz doma a raz vonku v tzv. dvojkolách. Všetky družstvá postúpili do nadstavbovej časti, pričom 6 najlepších postúpilo do skupiny o 1. až 6. miesto, zvyšné družstvá do skupiny o 7. až 9. miesto. Družstvám sa v nadstavbovej časti započítavali aj výsledky zo základnej časti. Najlepších 8 družstiev po nadstavbovej časti postúpilo do play-off. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o medailové umiestnenie. Štvrťfinále a semifinále sa hrali na 3 víťazné zápasy, duel o bronz na 2 víťazné zápasy a finálový duel na 4 víťazné zápasy. Zo súťaže kvôli neúplnému počtu družstiev nikto nezostúpil. 
Pred sezónou Súťažná komisia SVF schválila nové pravidlá FIVB a CEV týkajúce sa nového bodovania, pri ktorom sa určenie poradia posudzuje podľa podielu bodov a nie podľa podielu setov, ako to bolo dovtedy.
Bodovanie.
Pre určenie víťaza a poradia družstiev sa posudzujú nasledovné kritériá:
Účastníci.
Poznámka: Pôvodne sa mal v extralige predstaviť aj víťaz 1. ligyVK Lovinit Lovinobaňa, ten napokon možnosť postupu nevyužil a prihlásil sa opäť iba do 1. ligy. Jeho náhradníkVKM Stará Ľubovňaa, ktorý skončil v predošlej sezóne extraligy posledný, rovnako nevyužil možnosť účinkovať v extralige, keď rozpustil seniorské družstvo.
Vrchriečky

Vrchriečky (; ) je názov vrchu v Pieninách, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Litmanová, približne severozápadne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Pienin, priamo na štátnej hranici s Poľskom. Leží taktiež na hranici Prešovského kraja a Malopoľského vojvodstva, okresov Stará Ľubovňa a Nový Targ a zasahuje na katastrálne územie obce Kamienka, Litmanová a Jaworki (Gmina Szczawnica. Najbližším sídlom je juhovýchodne situovaná Litmanová, južne leží Kamienka a západne Stráňany a Veľký Lipník, severozápadným smerom sa nachádza poľská obec Jaworki.
Opis.
Vrchriečky ležia v hlavnom hrebeni pohoria medzi Watriskom () a sedlom Rozdiel. Východným smerom susedí Grúnik (), Eliášovka () a Medvedelica (), južným Fakľovka (), Veľká hora () a Havrilová (), západným Vysoká (), Vysoké skalky (), Watrisko () a Repowa () a severným Bereśnik (), Jasielnik () a mohutná Radziejowa (). Severné svahy odvodňuje Biala woda do riečky Grajcarek v povodí Dunajca, západné a južné potok Riečka a východné potok Rozdiel, oba patriace do povodia rieky Poprad. Vrchol je situovaný v hraničnom hrebeni a v Poľsku sa nazýva Wierchliczka. Modro značený hrebeňový turistický chodník vrchol traverzuje severným smerom. Juhozápadná časť masívu je súčasťou Pieninského národného parku. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje len obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Pienin, susednú Ľubovniansku vrchovinu, Busov, Čergov, Levočské vrchy, Spišskú Maguru, vrcholy Tatier a mnohé prihraničné vrchy južného Poľska.
Acetylcysteín

Acetylcysteín, presnejšie "N"-acetylcysteín (NAC), je liečivo, ktoré sa používa na liečenie predávkovania paracetamolom a na uvoľnenie hustého hlienu u ľudí s chronickými poruchami dýchacieho ústrojenstva, ako sú pneumónia a bronchitída. Takisto už bol použitý na liečbu bezoáru u dojčiat. Je možné ho podať vnútrožilne, perorálne alebo vdýchnutím. Niektorí ľudia ho užívajú ako doplnok stravy. Po chemickej stránke je to amid cysteínu, ktorý vzniká naviazaním acetylovej skupiny na amínovú skupinu cysteínu.
Medzi bežné vedľašie účinky pri perorálnom užití patria závrate a zvracanie. Pri použití iných spôsobov podania môže pokožka sčervenať a začať svrbieť. Takisto môže nastať neimunitná anafylaxia. Podľa všetkého je jeho použitie v tehotenstve bezpečné. Pri predávkovaní paracetamolom napomáha zvýšiť hladinu antioxidantu glutatiónu, ktorý je schopný neutralizovať toxické produkty rozkladu paracetamolu. Pri vdýchnutí funguje ako mukolytikum, pretože znižuje hustotu hlienu.
Acetylcysteín bol prvýkrát patentovaný v roku 1960 a v lekárstve sa začal používať v roku 1968. je zaradený na zoznam esenciálnych liekov WHO. Je dostupný ako generikum.
Aminokyseliny obsahujúce síru, cysteín a metionín, sa oxidujú ľahšie než ostatné aminokyseliny.
Prosné

Prosné je miestna časť obce Udiča v okrese Považská Bystrica na Slovensku. Pred 1. januárom 1979 bola samostatná a od tohto dňa je spojená s obcou Udiča.
Vývoj mena obce.
Prvá písomná zmienka o obci Prosné pochádza z roku 1321 pod názvom Prozna. Neskôr, presne v roku 1405, sa spomína ako Prozne, v roku 1466 ako Prosna. Rok 1598 prináša názov Proszne. V maďarčine je to Proszne alebo Kölesfalu.
História.
Prosné sa prvýkrát spomína v roku 1321 spolu s materskou obcou Udiča. Obec patrila rodine Hatňanov, neskôr statku Považská Bystrica. V roku 1471, pripadla obec k považskobystrickému panstvu. V roku 1598 mala obec trinásť domov, v roku 1784 už 75 domov a žilo v nej 82 rodín, čo je 402 obyvateľov. V roku 1828 tu žilo 469 obyvateľov. Obyvatelia sa v minulosti zaoberali najmä poľnohospodárstvom, potom pracovali v okolitých priemyselných podnikoch.
Erb.
Obec Prosné mala jednu známu pečať z roku 1748. Táto pečať bola použitá aj v roku 1884. Pečať slúžila ako vzor pre súčasný erb Prosného.
ČT3 (1993)

ČT3 bola televízna stanica Českej televízie, ktorá vysielala v roku 1993. Nahradila predchádzajúcu stanicu OK3 a na rozdiel od ostatných dvoch vtedajších kanálov Českej televízie, ČT1 a ČT2, vysielala ČT3 svoj program z veľkej časti cudzojazyčne a nepretržite 24 hodín denne.
História.
História stanice ČT3 sa odvíja od tretieho vysielacieho okruhu Československej televízie, ktorý bol pôvodne využívaný na vysielanie sovietskej televízie v Československu. Na začiatku 90. rokov 20. storočia došlo v rámci federalizácie k rozdeleniu tohto okruhu na dve nové stanice. Dňa 14. mája 1990 začala vysielať stanica OK3 pre Česko a 6. júna 1991 potom stanica TA3 pre Slovensko. Od 1. januára 1992 prevádzkovala stanicu OK3 novozriadená Česká televízia. Po rozpade Československa došlo 1. januára 1993 k premenovaniu kanálu OK3 na ČT3. Vysielanie ČT3 bolo ukončené 31. decembra 1993.
Od 1. januára 1994 vysielala Česká televízia na frekvenčnej sieti ČT3 programovú ponuku kanála ČT2. Súbežné vysielanie ČT2 skončilo 3. februára 1994, kedy tento kanál opustil pôvodné kmitočty a zostal iba na frekvenciách niekdajšieho kanála ČT3. Uvoľnené miesto začala od 4. februára 1994 využívať prvá česká celoplošná komerčná stanica TV Nova.
Programová skladba ČT3 obsahovala prevažne spravodajské relácie niekoľkých zahraničných televízií, napríklad CNN (00.00-10.00, potom krátko v poludňajších hodinách – anglicky), RTL (spravodajstvo "RTL Aktuell" – nemecky), RAI ( Telegiornale Uno – taliansky), TV5 (francúzsky) či spravodajské relácie "Novosti" (rusky) a "Aktuality STV" (slovensky). Vedľa spravodajských blokov vysielala stanica aj niektoré seriály, napríklad "Riviéra". Na ČT3 sa tiež objavovali reprízy relácií z oboch zostávajúcich kanálov Českej televízie.
Ďalšie využitie označenia ČT3.
Po roku 2010 začala Česká televízia plánovať nový detský kanál, ktorý bol pracovne označovaný ako ČT3. Ten nakoniec zahájil vysielanie 31. augusta 2013 pod názvom .
V čase pandémie covidu-19 začala Česká televízia od 23. marca 2020 vysielanie kanála ČT3. Ako tzv. "televízia tretieho veku" bola určená seniorom, ktorým bolo vládou v súvislosti s pandémiou odporúčané zostávať doma.
Horúčka sobotňajšej noci

Horúčka sobotňajšej noci () je americká dráma z roku 1977, ktorú režíroval John Badham a produkoval Robert Stigwood. V hlavnej úlohe sa predstavil John Travolta, ktorého postava Tony Manero je mladý Američan s talianskymi koreňmi z newyorskej časti Brooklyn. Manero trávi víkendy tancovaním a pitím na miestnej diskotéke, zároveň sa musí vyrovnávať so sociálnym napätím a dezilúziami, bez životnej perspektívy s pocitom uviaznutia v prostredí talianskej robotníckej štvrte. Príbeh vychádza z článku "Kmeňové obrady novej sobotňajšej noci" hudobného spisovateľa Nika Cohna, ktorý bol prvýkrát publikovaný v júni 1976 v časopise "New York". Vo filme dominuje hudba skupiny Bee Gees a mnohých ďalších významných umelcov z éry diskotéky.
Film "Horúčka sobotňajšej noci" dosiahol obrovský úspech z komerčného hľadiska aj u kritikov, a mal výrazný vplyv na populárnu kultúru konca 70. rokov. Pomohol spopularizovať disco hudbu po celom svete a inicioval rôzne spolupráce medzi filmovými štúdiami a nahrávacími spoločnosťami. Travolta, už predtým známy z úlohy v televíznom sitkome "Vitajte späť, Kotter", sa vďaka filmu stal hviezdou a za svoj výkon bol nominovaný na Oscara za najlepšieho herca, čím sa stal piatym najmladším nominovaným hercom na toto ocenenie v danej kategórii. Film je syntetickým zobrazením aspektov hudby, tanca a subkultúry éry diskoték, vrátane orchestrálnych melódií, haute couture štýlov oblečenia, sexuálnej promiskuity pred objavením sa AIDS, ako aj pôvabných choreografií. Soundtrack "Horúčka sobotňajšej noci", ktorému kraľujú diskotékové skladby od Bee Gees, je jedným z najpredávanejších soundtrackov v histórii. John Travolta si rolu Tonyho Manera zopakoval vo filme "Staying Alive" z roku 1983, ktorý, hoci dosiahol značný divácky úspech, filmový kritici zdrvujúco odmietli. 
V roku 2010 vyhlásila americká Kongresová knižnica "Horúčku sobotňajšej noci" za „kultúrne, historicky alebo esteticky významné dielo“ a vybrala ho na uloženie v Národnom filmovom registri Spojených štátov amerických.
Námet.
Scenárista Norman Wexler pre film adaptoval motívy z článku britského spisovateľa Nika Cohna v časopise New York z roku 1976 "Kmeňové obrady novej sobotňajšej noci". Hoci Cohn vtedy uvádzal, že jeho text opisuje skutočné udalosti, v polovici 90. rokov priznal, že väčšinu toho, čo bolo v článku, si vymyslel. Cohn v čase písania článku bol v USA len krátko, navyše životný štýl disco bol preňho neznámy a subkultúru, o ktorej mal písať, nedokázal pochopiť. Postavu, z ktorej sa v scenári vyvinul Tony Manero, založil Cohn na svojom známom z anglickej subkultúry mod.
Iasón (sochár)

Iasón () bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr.
Iasón, sochár z Atén, pôsobil v 2. stor. pred Kr. Jeho autorský podpis je vyrytý na fragmente ženskej sochy z pentelského mramoru, a to na záhybe šiat vo výške kolien, nájdeného v roku 1869 na aténskej Agore.
Jej trup, odetý v brnení, zosobňuje Odyseu. Stopy po meči pri pravici vedľajšej sochy sa hodia pre Iliadu, ktorá svojou veľkosťou naznačuje, že je jej staršia sestra. Identifikáciu tejto sochy potvrdil nápis (epigram) na jej podstavci: 
Okrem podstavca sa našla aj ľavá noha Iliady (nevystavená). Na základe tohto epigramu môže byť táto dvojica sôch i so sochou Homéra zreštaurovaná (ako súsošie), Homéra, možno sediaceho, pri ktorom stoja po jeho pravom a ľavom boku personifikácie jeho dvoch veľkých diel, ako otca so svojimi dcérami. Toto súsošie (ako vhodný námet) sa kedysi zrejme nachádzalo v knižnici Pantainos.
Volejbalová extraliga mužov 2006/07

Volejbalová extraliga mužov v sezóne 2006/07 bol 15. ročník extraligy volejbalistov, najvyššej volejbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská volejbalová federácia (SVF). V súťaži účinkovalo 10 družstiev, čo je o 1 družstvo viac ako v predošlej sezóne. Titul získalo družstvo VK Cityfarma Nové Mesto nad Váhom, ktoré vo finálovej sérii vyhralo nad obhajcom prvenstva z VKP Bratislava. 
Obaja minuloroční finalisti, VKP Bratislava a VK Chemes Humenné, účinkovali okrem extraligy (do nej vstúpili až v play-off ako najvyššie nasadené tímy) aj v Stredoeurópskej lige.
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti predošlej sezóne zmenil. Súťaž sa skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. Základná časť s ôsmymi družstvami sa hrala dvojkolovým systémom každý s každým raz doma a raz vonku. Všetky družstvá postúpili do nadstavbovej časti, pričom štvorica najlepších postúpila do skupiny o 1. až 4. miesto, zvyšné družstvá do skupiny o 5. až 8. miesto. Družstvám sa v nadstavbovej časti započítavali aj výsledky zo základnej časti. Najlepších 6 družstiev postúpilo do play-off, ku ktorým sa ako nasadené družstvá pripojili aj dve družstvá účinkujúce v Stredoeurópskej lige (SEL). Vyššie umiestnené družstvo v SEL bolo nasadené v play-off ako číslo 1, druhé ako číslo 2. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o umiestnenie. Po novom sa hrali už aj duely o nemedailové umiestnenia. Štvrťfinále a semifinále sa hralo na 3 víťazné zápasy, duel o bronz a finále na 4 víťazné zápasy, zápasy o umiestnenie na 2 víťazné zápasy. Zo súťaže zostúpilo posledné družstvo po nadstavbovej časti a predposledné odohralo prelínaciu súťaž s účastníkom 1. ligy. 
Bodovanie.
Pre určenie víťaza a poradia družstiev sa posudzujú nasledovné kritériá:
Účastníci.
Poznámka: Lovinobaňa odohrala svoje zápasy v Lučenci.
Prelínacia súťaž.
Družstvá:
Postúpili víťazi oboch kôl.
Fakľovka

Fakľovka () je vrch v Pieninách, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Litmanová, približne severozápadne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Pienin, v Prešovskom kraji, okrese Stará Ľubovňa a zasahuje na katastrálne územie obce Kamienka a Litmanová. Najbližším sídlom je na východnom úpätí situovaná Litmanová, južne leží Kamienka a západne Stráňany.
Opis.
Fakľovka leží v rázsoche, vybiehajúcej juhovýchodným smerom z Vrchriečok () v hlavnom hrebeni pohoria medzi Watriskom () a sedlom Rozdiel. Východným smerom sa nachádza Eliášovka () a Medvedelica (), južným Veľká hora () a Havrilová (), západným Horbáľová (), Vysoká () a Vysoké skalky () a severným Watrisko (), Vrchriečky a Grúnik (). Oblasť patrí do povodia rieky Poprad, kde vodu zo západných svahov odvádza potok Riečka a východne sa zvažujúce odvodňuje potok Rozdiel a Veľký Lipník. Vrcholom vedie východná hranica Pieninského národného parku, do ktorého patrí západná časť masívu. Na východných svahoch sa nachádza lyžiarsky areál a neznačený prístup je najľahší práve z tohto smeru. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý tak umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Pienin, susednú Ľubovniansku vrchovinu, Busov, Čergov, Levočské vrchy, Spišskú Maguru, Kráľovu hoľu, Tatry a mnohé prihraničné vrchy južného Poľska.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi z okolia. Najľahší prístup je z Litmanovej cez lyžiarske stredisko.
Eazy-Duz-It

Eazy-Duz-It je debutový štúdiový album amerického repera Eazy-E. Bol vydaný 23. novembra 1988 cez Ruthless Records a Priority Records. Na albume sa objavujú ostatní členovia skupiny N.W.A (Dr. Dre, Ice Cube, MC Ren a DJ Yella). Album sa umiestnil v dvoch rôznych hitparádach a získal 2× platinovú platňu v Spojených štátoch napriek veľmi malej propagácii v rádiách a televíziách. Z albumu vyšli tri single, z ktorých každý je v rebríčku v USA. Remasterovaná verzia z roku 2002 obsahuje skladby z extended play nahrávky (1992). Druhá remasterovaná verzia z roku 2013 obsahuje dve bonusové skladby, ktorými sú 12-palcové remixy skladieb „We Want Eazy“ a „Still Talkin“. Predalo sa ho viac ako 2 milióny kópií. 
Eazy-Duz-It je jediný sólový album vydaný za jeho života; zostávajúcich sedem rokov svojho života pokračoval v nahrávaní s N.W.A až do ich rozpadu v roku 1991, neskôr vydal dve sólové EP a pokračoval vo vedení svojho vydavateľstva Ruthless. Jeho druhý a posledný sólový album, Str8 off tha Streetz of Muthaphukkin Compton (1996), vyšiel až zhruba rok po jeho smrti.
Peter Mayhew

Peter Mayhew (* 19. máj 1944, Barnes, Spojené kráľovstvo – † 30. apríl 2019, Boyd, Texas, Spojené štáty) bol britsko-americký filmový a televízny herec, ktorý sa preslávil hlavne vďaka úlohe Chewbaccu v filmovej ságe Star Wars.
Život.
Peter Mayhew sa narodil 19. mája 1944 a dorástol do značnej výšky 218 centimetrov. Jeho otec pracoval ako policajt a matka bola ženou v domácnosti a společne s Peterom se starala ešte o jeho staršieho brata. Vďaka jeho výške sa mu podarilo získať svoju prvú úlohu. V roku 1976 stvárnil Minotaura vo filme Sindibád a Tigrie oči. Neskôr si ho vybral režisér George Lucas do úlohy Chewbaccu do série Star Wars. Lucas ho pri obsadzovaní do filmu objavil v jednej z londýnskych nemocníc, kde neskorší predstaviteľ Wookieho Chewbaccu pracoval ako ošetrovateľ na oddelení rádiológie. Svojou výškou Mayhew presne zodpovedal Lucasovým predstavám o postave Chewbaccu, urasteného humanoida z planéty Kashyyyk.Chewbaccu si Mayhew zahral aj v ďalších dvoch pokračovaniach pôvodnej trilógie (1980) a (1983). V roku 2005 nasledovala a v roku 2015 . V epizóde 8 si Chewbaccu zahral jeho nástupca, fínsky herec a basketbalista Joonas Suatoamo, ktorému počas natáčania robil konzultanta a mentora. Okrem hviezdnych vojen sa Mayhew objavil aj v horore britského režiséra Normana Warrena Terror (1978) a je autorom dvoch kníh pre deti a mládež (Growing Up Giant a My Favorite Giant).
Peter Mayhew získal roku 2005 aj americké občianstvo. Zomrel 30. apríla 2019 vo veku 74 rokov na infarkt myokardu vo svojom dome v americkom Texase.
Ocenenia.
V roku 1997 mu za účinkovanie v pôvodnej trilógii Star Wars udelili filmovú cenu MTV Movie Awards za celoživotné dielo.
Osobný život.
Počas natáčania Star Wars sa zoznámil s Angie Luker, s ktorou sa v roku 1999 oženil. Mali spolu 3 deti.
Comac C919

Comac C919 je séria dvojmotorových prúdových úzkotrupých dopravných lietadiel na krátke a stredné trate, ktorú vyrába čínska spoločnosť Comac. So základnou kapacitou 168 cestujúcich má konkurovať predovšetkým typom Boeing 737 MAX, Airbus A320neo. V máji 2017 mal výrobca na tento typ 570 objednávok od 23 predovšetkým ázijských záujemcov.
Vývoj typu spoločnosť Comac oznámila v roku 2008, prvý prototyp bol skonštruovaný v roku 2015 a prvý let prototypu sa konal 5. mája 2017. Pri 79 minút dlhom lete z letiska Šanghaj-Pchu-tung bolo na palube 5 členov posádky. Lietadlo malo byť pôvodne zaradené do prevádzky v roku 2020 spoločnosťou China Eastern, program však nabral voči pôvodným plánom sklz. Typovú certifikáciu od čínskeho regulátora (CAAC) C919 získal 29. septembra 2022 a prvý exemplár bol China Eastern dodaný 9. decembra 2022.
V prvých verziách je časť komponentov dovozových, vrátane motorov LEAP spoločnosti CFM International. Perspektívne je plánované použitie domácich čínskych dvojprúdových motorov ACAE CJ-1000A, ktoré sú však zatiaľ (2022) stále vo fáze vývoja.
Rozdiel (sedlo)

Rozdiel (; ) je horské sedlo na rozhraní Pienin a Ľubovnianskej vrchoviny. Leží nad Litmanovou, približne severozápadne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa na hranici s Poľskom a oddeľuje západne situované Pieniny a východne nadväzujúcu Ľubovniansku vrchovinu. Juhozápadnú časť sedla tvorí masív Vrchriečok (), severovýchodne sa nachádza vrch Grúnik (). Voda zo severozápadne sa zvažujúcich svahov odteká potokom Biala voda do Dunajca, juhovýchodnú časť odvodňuje potok Rozdiel, smerujúci do Veľkého Lipníka v povodí rieky Poprad.
Sedlo leží na hranici Slovenska a Poľska; juhovýchodná časť patrí do Prešovského kraja, okresu Stará Ľubovňa a katastra obce Litmanová, severozápadná zasahuje na územie Malopoľského vojvodstva, powiatu Nový Targ, gminy Szczawnica a obce Jaworki. V sedle a jeho okolí sa nachádzajú lúky, pasienky a plochy nesúvislého lesa a najbližšími sídlami je juhovýchodne situovaná Litmanová a severozápadne ležiaca obec Jaworki.
Zákernicovité

Zákernicovité (Reduviidae) sú čeľaď bzdôch (Heteroptera), na Slovensku zastúpená 17 druhmi. Celosvetovo je známych približne 6500 druhov v 930 rodoch a 22 podčeľadiach.
Plošticovité

Plošticovité (Cimicidae) sú čeľaď bzdôch (Heteroptera), na Slovensku zastúpená 4 druhmi, z ktorých je našim najznámejším zástupcom ploštica posteľná ("Cimex lectularius"). Celosvetovo je známych asi 75 druhov v 6 podčeľadiach.
Alena Prokopová

Alena Prokopová (* 1. máj 1963, Praha) je česká filmová kritička, publicistka a blogerka. Primárne sa zaoberá písaním o mainstreamovom filme, neustále sa snaží o udržanie pozície „inteligentného barbara“, ktorú si sama pre seba vymyslela.
Štúdium a pracovný život.
Študovala na FAMU, na Katedre dramaturgie a scenáristiky. Svoju diplomovú prácu napísala o Stevenovi Spielbergovi. Po ukončení štúdia pracovala v oblasti filmovej kritiky, ktorej sa venuje dodnes. Pre zverejnenie svojich textov využíva rôzne platformy. Za svoje materské periodiká považuje "Film a dobu", "Filmový přehled" a "Cinemu". V roku 2009 si vytvorila vlastný blog s názvom Alenčin blog, navštívený viac ako 1,3 miliónkrát.
Vyštudovala kraniosakrálnu osteopatiu, je členkou Českej karniosakrálnej asociácie. Zaoberá sa „prácou s energiou krajiny“ – geomantiou, tarotom a šamanizmom. Vyrába bylinné kvapky z prameňov, ktorých vodu si nazbierala v Česku, v Anglicku, Oregone či na Kréte. Čiastočne sa venovala/venuje aj výrobe šperkov s filmovou tematikou.
Pedagogicky spolupracovala alebo spolupracuje s FAMU, Katedrou filmových studií na Filozofickej fakulte Karlovej Univerzity, Metropolitnou univerzitou a Filmovou akadémiou Miroslava Ondříčka v Písku. Od roku 1995 vyberá filmy pre MFF Karlovy Vary. Ako obsahová expertka spolupracuje so Státním fondem kinematografie, je členkou poroty ceny FITESu Trilobit a grantovej komisie magistrátu mesta Prahy.
Ako dramaturgička dlhodobo spolupracuje so spoločnosťami Infinity Prague a 8Heads Productions. Je zamestnaná v TPS Aleny Müllerové v Českej televízii. Bola dramaturgom celovečerného umeleckého dokumentu "Setkání s Libuší" (2018), režírovaný Táňou Markovou.
Dielo.
V roku 1988 vydala svoju prvú knihu s názvom "Za zrcadlem a s čím jsem se tam setkala;" súbor poviedok, inšpirovaný rozprávkou Lewisa Carolla, "Za zrkadlom a čo tam Alica našla". Zaoberá sa témou krehkého sveta detstva, dospievaním, láskou, osamelosťou a hľadaním seba.
V jej ďalšej knihe, "Léčba energií" (2001) sa zaoberá „energetickým liečením“, uvádza alternatívne možnosti pojatia chorôb a uzdravenia sa. Zaoberá sa typmi energie v ľudskom tele a popisuje „energetické pulzné vlny“.
O životopise hereckých hviezd ako Brad Pitt, Johnny Depp a mnohých iných píše vo svojej knihe "Charisma: nejpřítažlivější filmové hvězdy současnosti" (2009). Rozoberá v nej život a kariéru jedenástich mužských hercov a ich spoločnú vlastnosť, ktorá im pomohla k úspechu: charizmu. O tri roky neskôr napísala knihu "Hollywoodské top stars" (2012) s podobnou tematikou, o jedenástich známych herečkách, ako Julia Roberts, Renée Zellweger alebo Uma Thurman.
Je hlavnou autorkou knihy "Příběh filmu Kuky se vrací" (2011), ktorá sa zaoberá jednotlivými zložkami bábkového filmu scenáristu a režiséra Jana Svěráka, "Kuky sa vracia" (2010).
O významnej českej filmovej novinárke a prekladateľke Eve Zaorálovej napísala knihu s názvom "Eva Zaoralová: život s filmem" (2012).
Sóstratos (syn Eufranóra)

Sóstratos () bol grécky sochár v 4. stor. pred Kr.
Sóstratos, syn slávneho sochára a maliara Eufranora z Korintu, pôsobil v Aténach v 4. stor. pred Kr. Je možné, že je totožný s rovnomenným sochárom, ktorého Plínius uvádza medzi sochármi pracujúcich najmä s bronzom v období 113. olympiády (328 – 325 pred Kr.) Svedectvom tvorby tohto sochára je jeho autorský podpis vyrytý na podstavci zo sochy, objavený v Dionýzovom divadle na úpätí aténskej Akropoly.
Skutočnosť, že je v signatúre údaj o jeho domovskej krajine vynechaný, naznačuje, že bol zrejme aténskym občanom.
Veľká hora (vrch v Pieninách)

Veľká hora () je vrch v Pieninách, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Kamienka, približne severozápadne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa na juhovýchodnom okraji Pienin, v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a na katastrálnom území obce Kamienka. Najbližšími sídlami sú na južnom úpätí situovaná Kamienka, severne ležiaca Litmanová a východne obec Jarabina.
Opis.
Veľká hora leží v rázsoche, vybiehajúcej juhovýchodným smerom z Vrchriečok () v hlavnom hrebeni pohoria medzi Watriskom () a sedlom Rozdiel. Západne ležia Vysoké skalky (), Kýčera (), Horbáľová () a Grúň (), južne Kotník () a Patria (), východne Nemecký vrch (), Široký vrch () a Okrúhla () a severne Medvedelica (), Eliášovka (), Grúnik (), Fakľovka () a Vrchriečky (). Celý hrebeň patrí do povodia rieky Poprad, kde vodu z východnej časti odvádza Veľký Lipník a zo západných svahov potok Riečka. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s riedkou a nízkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Pienin, susednú Ľubovniansku vrchovinu, Čergov, Levočské vrchy, časť Nízkych a Vysokých Tatier a Spišskú Maguru.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi z okolitých obcí.
Albánske kráľovstvo (1943 – 1944)

Albánske kráľovstvo (albánsky "Mbretëria Shqiptare", nemecky "Königreich Albanien") bol štátny útvar v Albánsku, ktorý bol v rokoch 1943–1944 vojensky okupovaný nacistickým Nemeckom a de facto sa stal bábkovým štátom Nemecka.
História.
Albánsko prechádzalo v rokoch 1943–1944 turbulentnými zmenami. Krajina po kapitulácii Talianska obsadil nemecký Wehrmacht. Táto okupácia prebehla veľmi pokojne, pretože Taliani, značne znepokojení situáciou a túžiaci sa vrátiť domov, nerobili vôbec žiadny odpor, pretože Nemci mnoho Talianov zajali. Na politickom poli mali Nemci záujem na sformovanie novej vlády, ktorá by okupáciu podporovala a ostro odsudzovala akékoľvek snahy komunistov o nastolenie moci.
Podobne ako na celom Balkáne, aj v Albánsku moc fašistov ohrozovali partizáni, tu pod vedením Envera Hodžu. Podobne ako aj juhoslovanskí partizáni, aj albánski komunisti sa pripravovali na prevzatí moci a začali budovať paralelné štátne štruktúry – parlament a vládu. Tieto orgány boli zriadené počas tzv. permetskej konferencie. Kráľovi Zoguovi bolo zabránené, aby sa vrátil späť do vlasti. Dňa 17. novembra 1944 obsadili partizáni Tiranu.
Štátne symboly.
Po oficiálnom zrušení únie s Talianskom v októbri 1943 sa krajina vrátila k vyhláškam zo septembra 1928, počas tohto obdobia sa vrátila k pred-talianskej vlajke a znaku.
Kamenec (prítok Holumnického potoka)

Kamenec je potok v regióne Spiš, na území obcí Holumnica v okrese Kežmarok a Podolínec v okrese Stará Ľubovňa v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Levočské vrchy. Ústi do vodného toku Holumnický potok. Má dĺžku . Rád toku V. 
Prameň.
Pramení v v severovýchodnej časti lesa a pasienka "Kamenný vrch", na hranici medzi poľnohospodárskym extravilánom a lesným extravilánom, na obecnej hranici medzi obcou Holumnica v okrese Kežmarok a mestom Podolínec v okrese Stará Ľubovňa v Prešovskom kraji.
Opis toku.
"Kamenec" tečie od prameňa severozápadným smerom, ľavým brehom obmýva trvalý trávny porast "Nad hradom", pravým brehom obmýva pole "Esternovo pole", jemne sa stáča na západ, pravým brehom obmýva trvalý trávny porast "Dlhé pole", mení smer na severozápad a v poľnohospodárskom extraviláne v ústi do Holumnického potoka ako jeho pravostranný prítok. Holumnický potok je ďalej prítokom Popradu. Celým svojim tokom tvorí obecnú hranicu medzi obcou Holumnica v okrese Kežmarok a mestom Podolínec v okrese Stará Ľubovňa.
"Kamenec" patrí do okresov Kežmarok a Stará Ľubovňa v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Levočské vrchy v geomorfologickom podcelku Levočská vrchovina. Nemá prítoky.
Pôvod názvu.
Názov potoka "Kamenec" má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré bolo a je budované v skalnatom podloží. Z podstatného mena "kameň" po rozšírení o príponu miesta "-ec" bolo utvorené jednoslovné hydronymum "Kamenec" s významom "potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, aj hydronymii.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 2007.
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Kamenec (prítok Holumnického potoka)" nie je jedinečným hydronymom (december 2022). V okrese Bardejov je Kamenec (prítok Tople) a v okrese Levice je Kamenec (prítok Ipľa).
Referencie.
City pop

City pop () je širší pojem opisujúci druh japonskej popovej hudby, ktorý vznikol v 70. rokoch 20. storočia v Japonsku. Zvykne byť opisovaný ako „mestská popová hudba pre ľudí s mestským štýlom života“ a charakteristické sú preň prvky džezu, soft rocku, diska, yacht rocku, new wave a funku.
Svoj pôvod ma v takzvanej „novej hudbe“, čo bol japonský hudobný žáner zo 70. rokov, pre ktorý bol charakteristický spev v japončine a personálnejšia téma textov piesní, čo znamenalo posun od predchádzajúcej éry, v ktorej bolo populárne robiť cover verzie amerických folk rockových skladieb, kde sa namiesto osobných tém riešili skôr sociálne problémy a spievalo sa v anglitčine. Významnými umelcami pre žáner na počiatku boli najmä kapely Happy End a Hačimicu Pie. Pre americkú okupáciu Japonska po druhej svetovej vojne títo skladatelia často prichádzali do kontaktu s americkou kultúrou, v mnoho prípadoch i hudbou, z ktorej si neskôr zobrali inšpiráciu. Takto začalo prichádzať k prelievaniu rôznych západných žánrov obohatených aj o nové atribúty. Texty piesní týchto kapiel boli vo viacerých prípadoch o živote v meste a niesli v sebe nostalgický podtón. Najväčší rozmach žáner zažil v 80. rokoch, keď Japonsko zažilo ekonomický boom, do krajiny sa začali vo veľkom dovážať zahraničné luxusné produkty, alkohol, oblečenie, v mestách sa rozmohli diskotéky, začali sa otvárať bary a reštaurácie. Vznikol takto nový, „mestský“ štýl života a medzi touto mestskou časťou obyvateľstva sa stal populárny určitý typ hudby, ktorý bol po nej nazvaný „city pop“. Skladby sa od seba navzájom aj líšili, pretože pre každého skladateľa bolo charakteristické ovplyvnenie iným „západným“ žánrom, preto pre niektoré piesne sú viac príznačné prvky džezu, pre iné new wave a pre iné napr. soft rocku. Tematicky boli piesne plné opimizmu, vykresľovali obrazy leta, kúpania sa vo vode, vnútornej pohody a zábavy. Popularite žánru napomohli aj nové technologie ako volkmen a audio prehrávače v autách.
City pop sa stal spätým s moderným optimistickým konzumným spôsobom života, preto keď aj v 90. rokoch Japonsko postihla ekonomická kríza a stagnácia, žáner začal rýchlo strácať na popularite. Vďaka strímingu a sociálnym sieťam v druhej dekáde 21. storočia a v 20. rokoch 21. storočia city pop zažil do určitej miery nárast na popularite medzi internacionálnou komunitou.
Volejbalová extraliga mužov 2007/08

Volejbalová extraliga mužov v sezóne 2007/08 bol 16. ročník extraligy volejbalistov, najvyššej volejbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská volejbalová federácia (SVF). V súťaži účinkovalo 9 družstiev, čo je o 1 družstvo menej ako v predošlej sezóne. Premérový titul získalo družstvo VK Chemes Humenné, ktoré vo finálovej sérii vyhralo nad obhajcom prvenstva z VK Nové Mesto nad Váhom. 
Obaja minuloroční finalisti, VK Nové Mesto nad Váhom a VKP Bratislava, účinkovali okrem extraligy (do nej vstúpili až v nadstavbovej časti) aj v Stredoeurópskej lige.
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti predošlej sezóne zmenil. Súťaž sa skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. Základná časť so siedmymi družstvami sa hrala dvojkolovým systémom každý s každým raz doma a raz vonku. Všetky družstvá postúpili do nadstavbovej časti, pričom štvorica najlepších postúpila do skupiny o 1. až 4. miesto, ktorú po novom doplnili aj dve družstvá účinkujúce Stredoeurópskej lige; zvyšné družstvá vytvorili skupinu o 7. až 9. miesto. Družstvám sa v nadstavbovej časti započítavali výsledky zo základnej časti iba v skupine o 7. až 9. miesto. Najlepších 8 družstiev postúpilo do play-off. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o umiestnenie. Štvrťfinále, semifinále a duel o bronz sa hrali na 3 víťazné zápasy, finále na 4 víťazné zápasy, zápasy o umiestnenie na 2 odvetné zápasy. Zo súťaže nemalo zostúpiť žiadne družstvo. O účasť v extralige sa rozhodovalo v prelínacej súťaži s dvoma účastníkmi 1. ligy.
Bodovanie.
Pre určenie víťaza a poradia družstiev sa posudzujú nasledovné kritériá:
Účastníci.
Poznámka: Do extraligy síce postúpilo B družstvo VKP Bratislava, súťažný poriadok však nepovoľuje hrať v jednej súťaže A i B družstvu jedného klubu. VKP Bratislava mal ale právo predať extraligovú licenciu, žiadny klub však o ňu neprejavil záujem.
Prelínacia súťaž.
Družstvá:
Vysoký vrch (vrch v Pieninách)

Vysoký vrch () je vrch v Pieninách, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Veľký Lipník, približne severozápadne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Pienin, v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a na katastrálnom území obce Veľký Lipník. Najbližšími sídlami sú juhozápadne situovaný Veľký Lipník a juhovýchodne ležiace Stráňany, severným smerom sa nachádza poľská obec Jaworki a Szlachtowa.
Opis.
Vysoký vrch leží v rázsoche, vybiehajúcej juhozápadným smerom z masívu Durbaszka () v hlavnom hrebeni pohoria, medzi vrchmi Šľachovky () a Vysoké skalky (). Západne sa nachádza Rabštín (), Šľachtovský vrch (), Aksamitka () a Pašková (), južne Čierťaž (), Kvasník (), Veterný vrch () a Horbáľová (), východne Kýčera (), Vysoké skalky () a Borsučiny () a severne Durbaszka () a Šľachovky (). Oblasť patrí do povodia rieky Dunajec, kde vodu odvádzajú prítoky riečky Lipník. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Odlesnený vrchol pokrývajú horské lúky, umožňujúce kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať okolité vrcholy Pienin, susednú Spišskú Maguru, Tatry a prihraničné vrchy v Poľsku.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný cestami a neznačenými chodníkmi z okolia.