burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Liberálno-demokratická strana (Japonsko)

Liberálno-demokratická strana (, skratka LDP) je japonská politická strana, založená v roku 1955. Ide o tradične dominantnú stranu na japonskej politickej scéne, ktorej členovia s výnimkou období v rokoch 1993–1996 a 2009–2012 vždy zastávali úrad premiéra krajiny.
Vo voľbách v roku 2012 opätovne strana získala kontrolu nad vládou. V súčasnosti má 283 kresiel v dolnej komore parlamentu a 125 v hornej komore, čo jej spolu s koaličnou stranu Komeito zaručuje absolútnu väčšinu v oboch komorách. Bývalý premiér Šinzó Abe a mnohí súčasní a bývalí ministri za LDP sú tiež známi členovia Nippon Kaigi, monarchistického a popieračského hnutia. Súčasným premiérom Japonska je od septembra predsedsa LDP, Jošihide Suga.
Vývoj a charakteristika.
LDP vznikla v roku 1955 zlúčením Japonskej demokratickej strany a Liberálnej strany. Preto je si ju možné mýliť aj s už v súčasnosti nefunkčnou Liberálnou stranou z roku 1998 , ktorá sa zlúčila s aby vytvorili , hlavnú opozičnú stranu do roku 2017.
Politika strany je konzervatívna (s liberálnymi aj národno-sociálnymi prúdmi), ekonomicky a proamericky orientovaná, čo sa v minulosti prejavilo predovšetkým podporou bezpečnostnej politiky bývalej Bushovej administratívy. V súčasnosti je japonská vláda považovaná s premiérom Abem za najväčšieho podporovateľa politiky amerického prezidenta Donalda Trumpa.
Z dôvodu takpovediac neprerušeného vládnutia strany od samotného založenia v roku 1955 došlo k veľmi úzkemu prepojeniu tamojšej byrokracie a hospodárstva, tj. ku tzv. klientelizmu, čo na jednej strane prispelo k pravidelným korupčným škandálom, na druhej strane k povojnovému japonskému hospodárskemu rastu. 
Strana, obzvlášť odkedy ju vedie ako líder Abe, dlhodobo podporuje pozvoľné upúšťanie od pacifistického článku 9 japonskej povojnovej ústavy, ktorý pôsobenie japonskej armády (JSDF) obmedzuje na sebaobranu. Jej členov tiež obviňujú z kontroverzií pri návšteve tokijskej svätyne Jasukuni, v ktorej sú uctievané duše padlých japonských vojakov vrátane usvedčených vojnových zločincov z druhej svetovej vojny.
Frakcie.
Pre stranu, ostatne ako pre všetky japonské politické strany, je typické frakcionárstvo vo vnútri strany. Navonok síce LDP vystupuje jednotne, v skutočnosti však jednotliví členovia sú členmi frakcií ("habatsu"), menších častí organizácie. Pre japonské frakcionárstvo je charakteristická stabilita a inštitucionalizácia. Frakcie v LDP existujú od jej založenia, a hoci sa ich názvy a zloženie zmenilo, sú terajšie frakcie dohľadateľné až k tým pôvodným. 
Frakcie poskytujú pre svojich členov služby, bez ktorých by v politike nemohli byť úspešní, vrátane finančnej podpory kancelárií poslancov a volebných kampaní, keďže náklady na fungovanie od štátu sú nepostačujúce. 
V roku 2018 fungovalo sedem hlavných frakcií vrátane "Seiwa", "Heisei", "Kōchikai", "Shisuikai". Dve najväčšie s Tarom Asom a Fumijom Kišidom otvorene podporujú premiéra Abeho.
John Barry

John Barry Prendergast (* 3. november 1933, York, Spojené kráľovstvo† 30. január 2011, Oyster Bay, New York, USA) bol anglický hudobný skladateľ a dirigent. 
Zložil hudbu k jedenástim filmom s Jamesom Bondom, vrátane známeho úvodného motívu. Získal päť Oscarov - za pieseň a hudbu vo filme "Volanie divočiny" (1966) a za hudbu k filmom "Lev v zime" (1968), "Spomienky na Afriku" (1985) a "Tanec s vlkmi" (1990). Získal tiež Zlatý glóbus za najlepšiu hudbu k filmu "Spomienky na Afriku a" štyri ceny Grammy, okrem iného za hudbu k filmom "Polnočný kovboj" a "The Cotton Club".
V roku 1998 bol uvedený do Songwriters Hall of Fame"."
Zomrel na infarkt 30. januára roku 2011.
Simulation Theory (album)

Simulation Theory je ôsmy štúdiový album anglickej rockovej skupiny Muse. Hudobné vydavateľstvá Warner Bros. Records a Helium 3 ho oficiálne publikovali na hudobnom trhu dňa 9. novembra 2018. Spolu so skupinou Muse sa produkčne na jeho nahrávaní podieľali: Rich Costey, Mike Elizondo, Shellback a Timbaland. Oproti temným témam predošlého projektu, je "Simulation Theory" zameraná skôr na inšpiráciu z science fiction a hudobných štýlov 80. rokov 20. storočia. V súlade s týmto zameraním je na ňom v hojnejšmom zastúpení použitá syntetizátorová hudba. V textoch sú narážky na súčasnú politickú situáciu, ktorá vznikla aj po voľbách v Spojených štátoch.
Skupina skladby nenahrávala naraz ako kompletný album, al v tomto prípade sa rozhodla skladby produkovať jednotlivo. Prvé nahrávanie bolo začiatkom roku 2017 v londýnskych AIR Studios. Produkoval ho Elizondo a konalo sa tesne pred odchodom na turné po severnej Amerike. Koncom roku 2017 mala produkcia svoj reštart v Los Angeles. Spolupracoval s nimi Costey, ktorý v minulosti so skupinou Muse nahrával albumy "Absolution" (2003) a "Black Holes and Revelations" (2006).
Obal albumu navrhol výtvarník, Kyle Lambert, ktorý robil vizualizácie pre seriál "Stranger Things". Inšpirovala ho pop kultúra zábavného priemyslu 80. rokov 20. storočia, vo vyobrazení ako mala séria "Návratov do budúcnosti", komédia "Teen Wolf", či Jacksonov "Thriller". Album "Simulation Theory" sprevádzali single „Dig Down“, „Thought Contagion“, „Something Human“, „The Dark Side“ a „Pressure“. Edícia albumu vyšla okrem štandardného setlistu v dvoch ďalších o alternatívne bonusy rozšírených edíciách DeLuxe a Super-DeLuxe. Album získal celkovo pozitívne recenzie hudobnej kritiky.
Zoznam skladieb.
Autorom všetkých nahrávok je Matthew Bellamy.
Eubios

Eubios ("Eubios") môže byť:
Rozdeľovač

Rozdeľovač môže byť:
Chivilcoy

Chivilcoy je mesto nachádzajúce sa v provincii Buenos Aires v Argentíne. Leží v severnej časti provincie Buenos Aires, východnej časti krajiny a východne od federálneho hlavného mesta Buenos Aires. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 58 152 obyvateľov. Už v roku 1845 bolo Chivilcoy odčlenené zo správy mesta Luján, čo veľmi pomohlo ukončeniu jeho izolácie, ktorá existovala z dôvodu pomerne veľkej vzdialenosti od Buenos Aires a súčasne podriadenosti od mesta Luján. K oficiálnemu založeniu mesta došlo až 22. októbra 1854. Mesto je známe predovšetkým pre divadelnú tvorbu, hovorí sa mu dokonca ″provinčné hlavné mesto divadla″. Každoročne sa tu vo februári koná karneval, ktorý trvá tri dni od piatka do nedele.
Strnádka malá

Strnádka malá (iné názvy: strnádka maličká, strnádka hrdzavosluchá; lat. "Emberiza pusilla") je druh spevavca z čeľade strnádkovité. Obýva tundru a tajgu Palearktídy a zimuje v južnej Ázii. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov strnádka malá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stabilná.
Na Slovensku bola prvýkrát dokumentovaná 24. septembra 2016. Jeden mladý jedinec bol odchytený, premeraný a okrúžkovaný na močiari pri osade Béter v Lučenci. Výskyt bol potvrdený Faunistickou komisiou Slovenskej ornitologickej spoločnosti/BirdLife Slovensko..
Olympias (maliarka)

Olympias ("Olympias") bola starogrécka maliarka. 
Rodisko gréckej maliarky Olympiady a ani doba jej tvorby nie je známa. Správu o nej nám poskytuje iba staroveké encyklopedické dielo "Naturalis Historia" od rímskeho spisovateľa Plínia, kde sa stroho uvádza, že bola učiteľkou gréckeho maliara Autobula.
Hedviga Dánska

Hedviga Dánska (* 5. august 1581, Frederiksborg, Hillerød, Dánsko† 26. november 1641, Prettin) bola rodom dánska princezná a sobášom saská kurfirstka.
Mladosť a manželstvo.
Narodila sa v paláci Frederiksborg ako siedme dieťa a štvrtá dcéra dánskeho kráľa Frederika II. a Žofie Meklenburskej. Jedna z jej troch sestier, Anna, sa neskôr stala anglickou kráľovnou a jej brat, Kristián IV., dánskym kráľom. Rovnako ako jej súrodenci strávila detstvo mimo Dánsko, u príbuznými jej matky v Meklenbursku.
V septembri 1602 sa v Drážďanoch vydala za svojho bratanca Kristiána II., saského kurfirsta. Deväťročné manželstvo bolo bezdetné. Kristián zomrel v septembri roku 1611.
Vdovstvo.
Keď jej manžel v roku 1611 zomrel, Hedviga sa stala ovdovenou vládnúcou kurfirstkou. Zdieľala vládu spoločne s novým kurfirstom, avšak poddaní ju vnímali ako svoju panovníčku. Správala sa veľmi nezávisle, udeľovala písomne voľné prechody a všetko čo bolo výsadami kurfirsta. Stavala kostoly a pomáhala chudobným, chorým a invalidom. 
Ako sestra dánskeho kráľa Kristiána IV. a švagriná anglického kráľa Jakuba I. Stuarta bola vďaka týmto väzbám pre svojho švagra veľmi dôležitá. Zorganizovala sobáše pre päť z jeho siedmich detí. Kvôli jej pozícii a moci bolo jej územie veľmi ťažko zasiahnuté tridsaťročnou vojnou.
Ako vdova žila v Lichtenburgu; v roku 1631 prišla do Dánska na pohreb svojej matky a v roku 1634 na svadbu svojho synovca Kristiána. 
Zomrela v novembri 1641 na zámku Lichtenburg.
Charakteristická energia C3

Charakteristická energia C3 v astro-dynamike je mierou nadmernej špecifickej energie, ktorá je potrebná na to, aby sonda unikla od centrálneho telesa.
Jednotkou je meter2 / sekunda2, teda rýchlosť na druhú alebo dvojnásobok energie na jednotku hmotnosti J / kg. 
Inak povedané charakteristická energia C3 je hodnota dvojnásobku kinetickej energie na jednotku hmotnosti, ktorú má sonda po opustený sféry vplyvu telesa, vztiahnuté k tomuto telesu.
Niekde je nazývaná aj ako energia štartu C3 a je definovaná ako štvorec hyperbolickej rýchlosti sondy v nekonečne (v∞) vzhľadom na teleso, z ktorého sa štartuje, C3=v∞2.
V systéme dvoch telies, kde hmotnosť M centrálneho telesa je ďaleko väčšia ako hmotnosť m obiehajúceho telesa, má každý objekt konštantnú špecifickú energiu ε rovnajúcu sa súčtu jeho kinetickej a potenciálnej energie na jednotku hmotnosti:
ε=1/2*v2−μ/r=konštante=1/2*C3
C3=v2−vesc2.
Obežná dráha.
Sonda s nedostatočnou energiou na únik zostane na eliptickej obežnej dráhe, 
C3=-μ/a&lt;0
a - hlavná polos obežnej elipsy
Parabolická dráha.
Sonda, ktorá opúšťa centrálne teleso po parabolickej trajektórii, má presne potrebnú energiu na únik,
C3=0
Hyperbolická dráha.
Sonda, ktorá opúšťa centrálne teleso po hyperbolickej trajektórii, má viac ako dostatok energie na únik,
C3=μ/abs(a)&gt;0
a - hlavná polos odletovej hyperboly
C3=v∞2
v∞ - asymptotická rýchlosť v nekonečnej vzdialenosti. Rýchlosť sondy sa približuje v∞ , pretože je ďaleko od gravitácie centrálneho telesa.
Príklady.
MAVEN, sonda k Marsu, bola vypustená na trajektóriu s charakteristickou energiou 12,2 km2/s2 s ohľadom na Zem. Pri zjednodušení na problém s dvoma telesami by to znamenalo, že MAVEN unikol Zemi na hyperbolickej trajektórii a gravitácia Zeme pomaly znižovala jej rýchlosť smerom k sqrt (12,2 km2/s2)= 3,5 km/s. Gravitačné pole Slnka je oveľa silnejšie ako Zem, tak riešenie s dvoma telesami je nedostatočné. Charakteristická energia vo vzťahu k Slnku je negatívna a MAVEN - namiesto toho, aby smerovala do nekonečna - vstúpila na eliptickú obežnú dráhu okolo Slnka. Maximálna rýchlosť na novej obežnej dráhe je približne 33,5 km/s tým, že k rýchlosti 3,5 km/s sa pripočíta obežná rýchlosť Zeme 30 km/s.
Misia InSight k Marsu začala s maximálnou hodnotou C3 14,3 km2/s2. Sonda Parker Solar Probe má C3 152 km2/s2.
Potrebná charakteristická energia C3 v km2/s2 zo Zeme, aby sa sonda dostala k rôznym planétam: Mars 12, Jupiter 80, Saturn alebo Urán 147, Pluto (s orbitálnym sklonom) potrebuje približne 160-164 km2/s2.
Antonio Giovinazzi

Antonio Giovinazzi (* 14. december 1993, Martina Franca, Taliansko) je taliansky automobilový pretekár tímu Alfa Romeo Racing, pilot F1. 
V roku 2015 skončil na druhom mieste v šampionáte európskej F3 a o rok neskôr takisto na druhom mieste v šampionáte GP2. V F1 debutoval na Veľkej cene Austrálie v roku 2017, kedy nahradil Pascala Wehrleina, ktorý sa zo zdravotných dôvodov nemohol zúčastniť pretekov. Odjazdil aj nasledujúcu Veľkú cenu v Číne.
V sezóne 2019 jazdí pre tím Alfa Romeo Racing.
Ciudad Evita

Ciudad Evita je mesto nachádzajúce sa v provincii Buenos Aires v Argentíne. Leží v severnej časti provincie Buenos Aires a východnej časti krajiny. Je predmestím hlavného mesta Argentíny Buenos Aires a tvorí tak súčasť tzv. Metropolitnej oblasti Buenos Aires (Gran Buenos Aires). Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 68 368 obyvateľov. Mesto bolo založené v roku 1947 ako výsledok činnosti Nadácie Evy Perónovej, ktorá postavila prvotné osídlenie. Ciudad Evita založil zákonom vtedajší prezident Juan Perón a bolo pomenované podľa jeho manželky a prvej dámy Evy Perónovej, ktorú volali Evita. Po vojenskom prevrate v septembri 1955, kedy bol prezident Perón zvrhnutý armádou bolo mesto premenované na "Ciudad General Belgrano". V roku 1973, kedy sa k moci vrátil Juan Perón a jeho stúpenci sa mesto vrátilo k svojmu pôvodnému názvu. Po ďalšom vojenskom prevrate z roku 1976 bolo mesto opätovne premenované, tento raz na "Ciudad General Martín Miguel de Güemes". K pôvodnému názvu sa vrátilo po páde vojenskej diktatúry v roku 1983 a v roku 1997 bolo Ciudad Evita vyhlásené za národnú historickú pamiatku.
Joritomo Minamoto

Minamoto no Joritomo (, * 9. máj 1147 – † 9. február 1199) bol zakladateľ a prvý šógun Kamakurského šógunátu. Vládol v rokoch 1192 – 1199. Jeho budhistické meno bolo Ógošo Acuši Dai Zenmon (武皇嘯厚大禅門).
Joritomo pochádzal z rodu Minamoto, ktorý bojoval dlhý konflikt s rivalským rodom Taira. Po porážke jeho otca Jošitoma bol Joritomo zajatý a vyrastal na dvore Taira. Postupne si však získaval vplyv u vazalov rodu Taira a po ďalšej vojne, Gempei, si vybudoval armádu rytierov, tzv. samurajov a nastolil hegemóniu rodu Minamoto. Neskôr sa však nepohodol s nevlastným bratom Jošituneom pre jeho nadštandardné vzťahy s cisárom a sám na cisára zanevrel. Jošituneho nakoniec dohnal ku samovražde a zlé vzťahy mal so všetkými rodinnými príslušníkmi.
Po svojom definitívnom víťazstve Joritomo začal požadovať, aby ho oslovovali "Sei I tai šógun", "čiže najvyšší generál, ktorý porazil barbarov". Za šóguna bol vyhlásený 21. augusta 1192. Za svoje hlavné mesto si zvolil Kamakuru (čo dalo názov celému obdobiu japonských dejín) ako kontrast ku Heian-kjó, dnešnému Kjótu, kde sídlil cisár. Joritomo nastolil nový systém vlády, "bakufu", teda "vláda z vojenského stanu". Bakufu fungovala ako druhá vláda štátu, ovládajúca skutočnú moc vrátane armády a polície. Cisár síce ostal oficiálnou božskou hlavou Japonska, skutočnú moc mal v rukách šógun. Tento titul sa stal populárny a preto ho používali aj následníci Joritoma, šógunát ako systém pretrval až do reforiem Meidži z 19.storočia.
Zapaľovacia cievka

Zapaľovacia cievka je súčasť systému zapaľovania zážihových motorov. Jej úlohou je naakumulovať zapaľovaciu energiu a odovzdať ju vo forme vysokonapäťového impulzu zapaľovacej sviečke. Zapaľovacia cievka môže byť:
Konštrukcia zapaľovacej cievky (klasickej).
Na železnom jadre je navinuté sekundárne vinutie. Na sekundárnom vinutí je primárne vinutie. Pomer počtu závitov môže byť v rozsahu 1:50 – 1:100 (väčší počet má vinutie sekundárne). Táto časť je zaliata v izolačnej hmote resp. uložená na izolačnej podložke v kovovom puzdre cievky. Vnútri puzdra cievky sa ešte nachádza plášť z plechov. Vrch cievky je tiež zakončený izolačným vekom z ktorého vystupujú tri svorky: 
Cievka je pripevnená relatívne širokou kovovou objímkou (vidieť ju na obrázku) o karosériu vozidla. Táto slúži okrem uchytenia cievky aj ako prostriedok pre odvádzanie tepla vznikajúceho v cievke.
Samostatné cievky.
Modernejšie riešenie so samostatnou cievkou, ktorá sa montuje bližšie resp. na zapaľovaciu sviečku () má cievku zapustenú v puzdre s transformátorovým olejom. Jednotlivé cievky sa zvyknú spájať do zapaľovacej lišty (), spoločnej pre celý rad valcov. V prípade poruchy niektorej cievky v lište je potrebné vymeniť celú lištu.
Viaciskrové cievky.
Pre viacvalcové motory s párnym počtom valcov je výhodné použiť dvojiskrové, alebo štvoriskrové cievky. Jedna dvojiskrová cievka vygeneruje naraz dve iskry do dvoch sviečok a obslúži dva valce, ktoré pracujú s fázovým posunutím jednej otáčky kľukového hriadeľa. Iskra vo valci, ktorý je v hornej úvrati na konci kompresného zdvihu zapáli zmes je teda funkčná. Iskra vo valci, ktorý je na konci expanzného zdvihu vyjde naprázdno, pretože vo valci sú už len spaliny. Preto sa tento systém v angličtine nazýva aj "wasted-spark". Tieto typy cievok bývajú v plastových puzdrách s vytiahnutými železnými jadrami, ktoré zabezpečujú chladenie.
Sabína Šimonovičová

Sabína Šimonovičová, rod. Oroszová (* 5. jún 1993, Bratislava) je slovenská profesionálna basketbalistka, hrajúca na pozícii power forward. V súčasnosti hrá za tím Slávia Banská Bystrica v slovenskej extralige a za slovenskú reprezentáciu.
Kariéra.
Oroszová začala sa basketbalom v Šamoríne, kde hrávala za miestny ŠBK Šamorín. Následne študovala v USA, kde absolvovala v roku 2015 Eastern Illinois University. Za Eastern Illinois hrávala aktívne 4 sezóny v severoamerickej univerzitnej súťaži, od sezóny 2012/13 nastupovala v základnej päťke. V roku 2013 získala titul šampiónov OVC Regular Season West Division. 
Od sezóny 2015/2016 sa vrátila do Európy a pôsobí v profesionálnom basketbale. Najprv medzi rokmi 20152017 strávila dve sezóny v slovenskej extralige v tíme Piešťanské Čajky, kde sa vypracovala na stabilnú oporu tímu. V sezóne 2015/2016 bola vyhlásená na najlepšiu striedajúcu hráčku ligy a taktiež bola zvolená do druhého All-stars tímu ligy.
Následne v sezóne 2017/2018 hrávala v talianskej sérii A1 za klub San Martino Di Lupa, kde v 24 odohraných zápasoch mala priemer 11,1 bodu na zápas. V sezóne 2018/2019 pôsobila najprv v poľskej Wisle Krakow v Basket Lige Kobiet. Pre malú zápasovú vyťaženosť včas v decembri 2018 počas sezóny prestúpila do českej extraligy do tímu KP Brno. Za KP Brno dohrala sezónu, mala v priemere 8,6 bodu a 6,8 doskoku na zápas.
V júni 2019 sa Oroszová vrátila do talianskej Serie A1, keď prestúpila do klubu Allianz GEAS Basket v Sesto San Giovanni.
Za San Giovanni odohrala dve sezóny, 2019/20 aj 2020/21.
V roku 2021 Oroszová prestúpila do maďarského klubu SERCO UNI Győr, kde odohrala dve sezóny. V sezóne 2021/22 obsadila s Győrom piate miesto a tiež účinkovala v Eurocupe. Nastupovala ako hráčka základnej zostavy, v lige odohrala 28 stretnutí a dosiahla priemer 8,5 bodu, 5,2 doskoku a 1,4 asistencie na zápas. V sezóne 2022/23 mala v základnej časti priemer 4,7 bodu a 3,6 doskoku na zápas a v play-off 7,7 bodu, 5,8 doskoku a 3,3 asistencie na zápas.
Medzinárodné súťaže a reprezentácia.
Za Piešťanské Čajky nastupovala Oroszová aj v európskych súťažiach. V sezóne 2015/2016 nastúpila v Eurocupe na 6 zápasov s bilanciou 4,5 bodu na zápas, o rok neskôr na 2 zápasy s priemerom 9,0 bodu na zápas. V sezóne 2016/2017 na Čajky tiež hrala v CEWL, kedy v 6 zápasoch mala priemer 8,0 bodu na zápas. V Eurocupe účinkovala aj s Győrom v sezónach 2021/22 a 2022/23.
Oroszová je stabilnou súčasťou slovenskej reprezentácie. Reprezentovala Slovensko tiež na troch ME v basketbale žien. Na Majstrovstvách Európy 2017 zaznamenala v siedmich zápasoch 31 bodov s priemerom 4,4 bodu na zápas. Na ME 2021 v troch zápasoch zaznamenala priemer 5 bodov, 6 doskokov a 1,7 asistencií na zápas. Na ďalšom šampionáte v Slovinsku v roku 2023 zaznamenala v štyroch zápasoch priemer 5 bodov, 5,5 doskoku a 2 asistencie na zápas.
Osobný život.
Šimonovičová žije v Šamoríne. V júli 2023 sa vydala za Jána Šimonoviča, odvtedy používa aj ako hráčka priezvisko Šimonovičová.
Klubová štatistika.
Aktualizované ku koncu sezóny 2017/2018.
Eubios z Téb

Eubios ("Eubios") bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr. 
Eubios, sochár z boiótskych Téb, pôsobil zrejme v prvej polovici 4. storočia pred Kr. Podľa Pausania, gréckeho cestovateľa z druhého storočia, bol spolu so svojim rodákom Xenokritom autorom kultovej sochy Hérakla pri Tébach. Pausanias o tom do svojej sprievodcovskej príručky zaznamenal: „"Tu sú tiež reliéfne obrazy žien, dnes už chatrne viditeľné; Tébania ich nazývajú „Nesúce jedovaté šťavy“ (Farmakides). Poslala ich vraj Héra, aby bránili Alkméne pri pôrodných bolestiach. Skutočne jej bránili, takže nemohla porodiť. Ale Teiresiova dcéra Historis si na ne vymyslela lesť: Vykríkla tak, aby ju počuli, že Alkméné porodila; tak sa dali oklamať a odišli. Alkméné potom naozaj pôrod dokončila. Na tom mieste stojí Héraklova svätyňa. Jedna socha z bieleho mramoru má meno Predný bojovník (Promachos), je to dielo Tébanov Xenokrita a Eubia. "“ Promachos bol prívlastok čiže epiteton mýtického hrdinu Hérakla v Tébach.
Demokratická strana Japonska

Demokratická strana Japonska (民主党, Minshutō) bola politická strana v Japonsku založená v roku 1998 zlúčením viacerých opozičných strán. Ideologicky bola DPJ strana liberálna a stredová a po voľbách v roku 2009 bola v rokoch 2009-2012 vládnucou stranou. V roku 2016, bola zlúčená s Japonskou stranou inovácie (JIP) a spoločne vytvorili Demokratickú strana Japonska (2016) (Minshintō).
Predseda DPJ, Jukio Hatojama, bol od roku 2009 predseda vlády Japonska, ale v júni 2010 odstúpil potom, čo verejná mienka kritizovala jeho súhlas s dohodou so Spojenými štátmi americkými ohľadom základne Futenma na Okinawe. Vo funkcii predsedu strany aj vlády ho nahradil Naoto Kan. Kan avšak taktiež vo funkcii vydržal len 1 rok, keď odstúpil v septembri 2011 po kritike za prístup k následkom zemetrasenia a následnej vlny cunami v Tóhoku 2011. Nahradil ho posledný premiér DPJ, Jošihiko Noda. V roku 2012 DPJ prehrala voľby a dostala sa opäť do opozície.
Vo februári 2016 došlo ku zlúčeniu so stranou JIP. Lídri oboch strán - Kacuja Okada z DPJ a Jorihisa Macuno z JIP sa na spolupráci dohodli pre strach, že bez kooperácie by ich hlasy vo voľbách do hornej komory parlamentu prepadli.
Šinano (rieka)

Šinano (), na svojom hornom toku známa aj ako Čikuma (), je najdlhšia a najširšia japonská rieka. Rozlohou svojho povodia je tretia najväčšia (po riekach Tone a Išikari). Nachádza sa v severovýchodnej časti najväčšieho japonského ostrova Honšú. Šinano pramení v Japonských Alpách a odtiaľ tečie všeobecne na severovýchod cez prefektúry Nagano a Niigata, aby následne ústila do Japonského mora.
Xenokritos

Xenokritos ("Xenokritos") môže byť:
Autoboulos

Autoboulos alebo Autobulos () môže byť:
Bell AH-1Z Viper

AH-1Z Viper je americký dvojmotorový útočný vrtuľník, ktorý bol vyvinutý na báze AH-1W SuperCobra. Bol primárne skonštruovaný pre potreby United States Marine Corps, ale neskôr si našiel zákazníkov aj na zahraničnom trhu.
Konštrukcia.
Hlavný rotor vrtuľníka je štvorlistý a vyrobený z kompozitných materiálov. Poháňa ho dvojica turbohriadeľových motorov T700-GE-401C, z ktorých každý má výkon 1 800 koní. Vrtuľník dosahuje maximálnu rýchlosť /h a s externými palivovými nádržami preletí až . Maximálny dostup stroja je viac ako a rýchlosť stúpania dosahuje /s. 
Kabína posádky má tandemové usporiadanie, pričom vrtuľník môže byť pilotovaný zo sedadla v prednej aj zadnej časti. Všetky relevantné parametre misie sú zobrazené prostredníctvom farebných displejov. Digitálna 3D mapa umožňuje posádke lepšiu navigáciu. Jedným z kľúčových vylepšení, ktorým sa Viper odlišuje od predchodcov z rodiny vrtuľníkov Cobra, je prilbový zameriavač Top Owl od spoločnosti THALES. Tieto helmy zobrazujú pilotom informácie o misii, letové údaje a sú prepojené s palubnými zbraňovými systémami, ktorým dodávajú súradnice cieľa.
Základnú výzbroj vrtuľníka tvorí trojhlavňový rotačný kanón M197 kalibru s palebným priemerom 750 nábojov. Na konce krídel AH-1Z je možné umiestniť dvojicu rakiet vzduch-vzduch AIM-9 Sidewinder. Na štyroch závesných bodoch pod krídlami môžu byť nesené bloky neriadených rakiet vzduch-zem Hydra70 kalibru , riadené rakety vzduch-zem AGM-114 Hellfire alebo zápalné bomby Mk 77.
Jedným z najdôležitejších prvkov avioniky AH-1Z je Target Sight System (TSS), ktorý obsahuje infračervený systém (FLIR) tretej generácie. Zo všetkých vrtuľníkových avionických systémov sveta TSS údajne poskytuje najdlhší dosah, najmenšie chvenie a najvyššiu presnosť zbraní. Vrtuľník však môže byť vybavený aj ďalším senzorom, ktorým je rádiolokátor AN/APG-78. Tento radar umožňuje posádke vyhľadávať, klasifikovať a prioritizovať pozemné ciele (napr. tanky, prvky protivzdušnej obrany, nákladné autá) na ploche 55 km². Dokáže detegovať, lokalizovať a klasifikovať súčasne až 256 mobilných alebo stacionárnych cieľov. Z nich potom systém prioritizuje 16 najdôležitejších cieľov, na ktoré je možné navádzať rakety.
AH-1Z Viper zdieľa až 84% svojich súčiastok (vrátane avioniky) s užitkovým vrtuľníkom UH-1Y Venom, ktorý je tiež v službe USMC, čo významne znižuje náklady na údržbu.
Používatelia.
 Pakistan 
 USA
Budúci používatelia.
 Bahrajn – v novembri objednal 12 vrtuľníkov v hodnote 912 miliónov dolárov. Dodávky by mali začať v roku 2022 a Bahrajn plánuje k vrtuľníkom objednať aj výzbroj v podobe riadených striel AGM-114 Hellfire.
 Česko – objednalo štyri bojové vrtuľníky AH-1Z Viper, ktorými chce nahradiť zastarané stroje Mi-24/Mi-35.
 Slovensko – USA ponúklo 12 vrtuľníkov ako náhradu za 13 strojov MiG-29 poslaných na Ukrajinu.
Horacio Tomás Liendo

Horacio Tomás Liendo (* 17. december 1924, Córdoba – † 24. august 2007, Buenos Aires) bol argentínsky politik a vojak. 21. novembra 1981 sa stal dočasným (de facto) prezidentom Argentínskej republiky potom, čo vládnuca vojenská chunta oznámila, že prezident Roberto Eduardo Viola nie je zo zdravotných dôvodov schopný vykonávať svoju funkciu. Viola síce zostal formálne prezidentom až do 11. decembra 1981, no do tohto dňa vykonával jeho právomoci práve generál Horacio Tomás Liendo, čím sa stal dočasným prezidentom. Nezložil ale prezidentskú prísahu a neradí sa tak do oficiálneho zoznamu prezidentov krajiny. Pred tým pôsobil tiež ako minister práce a minister vnútra. Pôsobil v argentínskej armáde, dosiahol hodnosť divízneho generála.
Životopis.
Narodil sa v meste Córdoba v rovnomennej provincii. V roku 1947 úspešne absolvoval štúdium na Národnej vojenskej akadémii a získal hodnosť druhého poručíka. Postupne bol povyšovaný, až sa v roku 1954 stal kapitánom a následne začal študovať na Vysokej vojenskej škole. O šesť rokov neskôr bol povýšený na majora a vyslaný do USA na absolvovanie špeciálneho kurzu. Už v roku 1965 bol povýšený na podplukovníka a postupne sa prepracoval do širšieho velenia pozemných síl. V roku 1970 bol povýšený na plukovníka a stal sa riaditeľom Školy komunikácie. O päť rokov neskôr bol povýšený do generálskej hodnoti, keď sa stal brigádnym generálom.
V roku 1976 armáda zosadila prezidentku Maríu Estelu Martínezovú Perónovú a nový vojenský prezident Jorge Rafael Videla vymenoval Liendu za nového ministra práce. V roku 1979 bol povýšený na divízneho generála, no súčasne skončil vo funkcii ministra a stal sa súčasťou generálneho štábu ozbrojených sil. Ďalší vojenský prezident Roberto Eduardo Viola ho vymenoval v marci 1981 za ministra vnútra, Liendo sa postupne prepracoval medzi najvplyvnejších predstaviteľov vojenskej chunty. 21. novembra 1981 vojenská chunta náhle vyhlásila, že prezident Viola nie je schopný zo zdravotných dôvodov vykonávať funkciu prezidenta. Právomoci prezidenta od tohto dátumu prevzal práve minister vnútra Horacio Tomás Liendo, ktorý sa stal dočasným prezidentom a to napriek tomu, že Viola bol stále oficiálne prezidentom. Prevahu v ozbrojených silách postupne získavali zástancovia tvrdej línie, chunta následne 11. decembra 1981 aj oficiálne ukončila vládu prezidenta Violu, čím súčasne skončilo aj pôsobenie Lienda vo funkcii dočasného prezidenta. O niekoľko dní neskôr odišiel Liendo do dôchodku a stiahol sa aj z politického života. Zomrel v ústraní v auguste 2007 v Buenos Aires, kde je aj pochovaný.
Naftali Bon

Naftali Bon (* 9. október 1945 †2. november 2018) bol kenský bežec, ktorý súťažil hlavne v disciplíne 400 metrov. Narodil sa v Kapsabet, provincii Rift Valley.
Na Letnej paralympiáde 1968 konanej v Mexiku získal bronzovú medailu v štafete 4x400m. Jeho spolubežcami boli Daniel Rudisha, Munyoro Nyamau a Charles Asati. Dostal sa na cover septembrového vydania magazínu "Track and Field News" (spolu s ním tiež Kip Keino). Zomrel 2. novembra 2018 v Kapsabet County Hospital.
Carlos Lacoste

Carlos Alberto Lacoste (* 2. február 1929, Buenos Aires – † 25. jún 2004, Buenos Aires) bol argentínsky politik a námorník. 11. decembra 1981 sa stal (de facto) prezidentom Argentínskej republiky. Vládol iba jedenásť dní, nezložil ale prezidentskú prísahu a neradí sa tak do oficiálneho zoznamu prezidentov krajiny. Pred tým pôsobil tiež nako minister sociálnych vecí. Pôsobil v argentínskom vojenskom námorníctve, dosiahol hodnosť viceadmirála.
Životopis.
Narodil sa v Buenos Aires do rodiny francúzskeho pôvodu, v roku 1945 začal študovať na Námornej vojenskej škole, ktorú o tri roky neskôr úspešne ukončil. Bol bratrancom manželky bývalého prezidenta Jorgeho Rafaela Videlu a Lacosteho manželka zas bola sesternicou manželky neskoršieho prezidenta Leopolda Galtieriho. Od roku 1961 žil šesť rokov v USA, kde počas tejto doby študoval riadenie a výzbroj. Už v roku 1974 sa stal námorným kapitánom a o tri roky neskôr bol povýšený do hodnosti kontraadmirála. V októbri 1974 sa stal členom komisie na prípravu Argentíny na organizovanie Majstrovstiev sveta vo futbale 1978. O dva roky neskôr sa stal riaditeľom tejto komisie, pričom v tejto funkcii si vyslúžil kritiku ešte aj od členov vlastnej vlády kvôli veľmi vysokým výdavkom na majstrovstvá.
V novembri 1981 sa pomaly končila vláda generála Roberta Eduarda Violu, ktorého v tomto období poslala vojenská chunta na povinnú zdravotnú dovolenku. Jeho právomoci na zhruba dva týždne prevzal generál Horacio Tomás Liendo. 11. decembra 1981 bola vláda Violu oficiálne ukončená a za nového prezidenta bol prechodne vymenovaný práve viceadmirál Lacoste, ktorý bol súčasne minister sociálnych vecí. Lacoste vládol jedenásť dní až do vymenovania nového prezidenta, ktorým sa 22. decembra stal generál Leopoldo Galtieri, zástanca tvrdej línie v ozbrojených silách odmietajúcej zmierovanie s politickými stranami. Lacoste však pokračoval aj vo vláde prezidenta Galtieriho v pôvodnej funkcii ministra sociálnych vecí. V roku 1982 sa znova začali objavovať obvinenia Lacosteho z neštandardného financovania majstrovstiev sveta z roku 1978, ktoré malo počas prípravy majstrovstiev narásť až o 443%. Po páde vojenskej chunty sa jeho meno objavilo medzi podozrivými, ktorí mali mať podiel na vraždení disidentov ich vyhadzovaním z lietadiel do oceánu. Zomrel v júni 2004 v Buenos Aires, kde je aj pochovaný.
Púšťanie lodičky do prúdu Dunaja

Púšťanie lodičky do prúdu Dunaja bol fotograficky zdokumentovaný happening Vladimíra Popoviča uskutočnený v roku 1965 v Bratislave, ktorý spočíval vo vypustení papierových lodičiek na Dunaj. Išlo o jeden z prvých happeningov na Slovensku, pričom, rovnako ako iné formy slovenského akčného umenia danej doby, mal neverejný charakter a počet zúčastnených sa obmedzoval na okruh najbližších priateľov a známych. Popovič happening uskutočnil ešte ako študent Vysokej školy výtvarných umení v Bratislave a v jeho vtedajšom ponímaní lodičky symbolizovali pocit slobody, voľnosti a hry, no ich papierová forma je zároveň "„symbolom krehkosti, zraniteľnosti civilizácie a pominuteľnosti“". Motív papierových lodičiek sa objavil aj v neskoršej Popovičovej tvorbe.
Autoboulos (maliar)

Autoboulos alebo Autobulos () bol starogrécky maliar. 
Jedinú zmienku o maliarovi Autobulovi nám poskytuje staroveké encyklopedické dielo "Naturalis Historia" od rímskeho spisovateľa Plínia, kde sa uvádza, že bol žiakom gréckej maliarky Olympiady. Rodisko tohto umelca a ani doba jeho tvorby nie je známa.
Transylvania

Transylvania môže byť:
Špecifická obežná energia

V gravitačnom systéme dvoch telies je špecifická obežná (orbitálna) energia dvoch obiehajúcich telies konštantná, suma ich vzájomnej potenciálnej energie εp a ich celkovej kinetickej energie εk delená redukovanou hmotnosťou je konštantná.
Keď hmotnosť M centrálneho telesa je ďaleko väčšia ako hmotnosť m menšieho telesa platí:
kde 
Špecifická obežná energia je vyjadrená v jednotkách J/kg = m2s−2 alebo MJ/kg = km2s−2.
Zo vzťahu ε=-μ/(2*a) vyplýva, že pre danú veľkú polos, špecifická obežná energia je nezávislá od excentricity.
Hillova sféra

Hillova sféra je oblasť okolo telesa, v ktorom je jeho gravitačná sila silnejšia ako gravitačná sila masívnejšieho telesa, ktoré obieha. V prípade planét slnečnej sústavy je to oblasť približne sférického (guľového) tvaru, v ktorej je pohyb častíc ovládaný viac gravitáciou planéty ako gravitáciou Slnka. Pre Zem má Hillova sféra polomer približne 1,5 mil. km.
Približne sférickú oblasť definoval americký astronóm George William Hill na základe práce francúzskeho astronóma Édouarda Rochea, preto sa niekde Hillova sféra nazýva Rocheova sféra. Libračné body L1 a L2 sú dva hraničné body tejto oblasti.
Výpočet polomeru Hillovej sféry.
Ak sa tvar obežnej dráhy menšieho telesa (planéty) blíži tvaru kružnice, je hodnota excentricity veľmi malá a môžeme ju zanedbať. Potom možno polomer Hillovej sféry určiť zo vzťahu:
Vzťah je približný, stabilné obežné dráhy existujú skôr do vzdialenosti 1/3 až 1/2 polomeru Hillovej sféry.
Oblasť vplyvu.
Oblasť vplyvu alebo sféra vplyvu, (anglicky – SOI), sa považuje za hranicu, ktorým gravitačným polom je trajektória ovplyvnená, v ktorej sa prepína napr. z elipsy na hyperbolu.
Havelka

Havelka (Havelková), ale Hawełka, Hawelka:
Kolibiarik ruský

Kolibiarik ruský () je malý druh spevavca z čeľade penicovité ("Sylviidae"). Obýva tajgu od východnej Európy až po rieku Kolyma. Niektorí autori ho stále uvádzajú ako poddruh kolibiarika čipčavého. 
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kolibiarik ruský patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend nie je známy, pretože celková populácia nebola hodnotená.
Výskyt a stav na Slovensku.
Kolibiarik ruský bol viackrát zistený na Slovensku. Dobre zdokumentovaný je výskyt 15.októbra 2012 na sedimentačnej nádrži Baňa Cígeľ a odchyt 12. októbra 2014 na Drienoveckej mokradi. 
Externé odkazy.
Hlas kolibiarika ruského na xeno-canto
Alfredo Oscar Saint Jean

Alfredo Oscar Saint Jean, uvádzaný tiež ako Alfredo Oscar Saint-Jean (* 11. november 1926, Chascomús – † 2. september 1987, Buenos Aires) bol argentínsky politik a vojak. 18. júna 1982 sa stal (de facto) prezidentom Argentínskej republiky. Vládol iba dva týždne, nezložil ale prezidentskú prísahu a neradí sa tak do oficiálneho zoznamu prezidentov krajiny. Pôsobil v argentínskej armáde, dosiahol hodnosť divízneho generála. Vykonával tiež funkciu ministra vnútra.
Životopis.
Narodil sa v meste Chascomús v provincii Buenos Aires do vojenskej rodiny francúzskych prisťahovalcov. V roku 1944 vstúpil do ozbrojených síl, úspešne absolvoval štúdium na Národnej vojenskej akadémii. Na konci decembra 1981 bol vymenovaný za ministra vnútra po tom, čo ozbrojené sily rozhodli o ukončení vlády prezidenta Roberta Eduarda Violu. S nástupom do funkcie ministra súčasne ukončil svoje pôsobenie v generálnom štábe pozemných síl. 30. marca 1982 viedol ako minister vnútra veľmi tvrdý zásah proti demonštrantom na Májovom námestí v Buenos Aires, ktorí protestovali proti zlej ekonomickej situácii a porušovaniu ľudských práv v krajine. Po skončení neúspešnej Falklandskej vojny oznámil svoj zámer skončiť vo funkcii ministra vnútra. 18. júna 1982 vo funkcii skončil aj prezident Leopoldo Galtieri, taktiež kvôli porážke vo vojne s Veľkou Britániou.
V ozbrojených silách získali prevahu odporcovia Galtieriho a tak bol aj Saint Jean nútený odísť do dôchodku. Napriek tomu ho zástancovia tvrdej línie dokázali prekvapivo ešte presadiť na post prezidenta až do chvíle, kedy nebude oficiálne menovaný nový riadny prezident. Funkcie sa ujal 18. júna a zotrval v nej do 1. júla, kedy zložil prísahu generál Reynaldo Bignone. Medzi tým úplnú kontrolu nad celými ozbrojenými silami získali pozemné sily, ktoré prostredníctvom Bignoneho presadili postupný návrat k civilnej demokratickej vláde. Vojenská chunta sa tak rozpadla, keďže námorníctvo a letectvo s týmto rozhodnutím nesúhlasili. Pozemné sily ale presadili zmeny vo zvyšných zložkách ozbrojených síl a vytvorili novú chuntu. Saint Jean tak definitívne odišiel do dôchodku. Po návrate demokratickej vlády v roku 1983 bol aj Saint Jean súdený za svoj podiel na zločinoch vojenskej vlády. Konkrétne bol obvinený z 33. zločinov, ktorých sa mal dopustiť pri výkone svojich funkcii v rámci provincie Buenos Aires. Pre neskoršie rozhodnutia vlády o nemožnosti pokračovania v trestných konaniach vo veciach zločinov chunty, ale konanie voči nemu bolo zastavené. Zomrel v ústraní 2. septembra 1987 v Buenos Aires, kde je aj pochovaný.
Druhá maďarská republika

Druhá maďarská republika () bola štátnym útvarom vytvoreným z Maďarského kráľovstva po skončení druhej svetovej vojny a existujúcim až do vyhlásenia Maďarskej ľudovej republiky.
Dejiny.
Dňa 1. februára 1946 bolo Maďarské kráľovstvo vyhlásené za republiku. Štátna suverenita bola následne obnovená mierovou zmluvou z 10. februára 1947 a územný rozsah štátu sa vrátil do podoby podľa Trianonskej mierovej zmluvy z roku 1920. Novovytvárané orgány štátnej správy mali od začiatku ľudovodemokratický charakter. Za prvého prezidenta bol zvolený maloroľník Zoltán Tildy, prívrženec Sovietskeho zväzu, naopak premiérom sa stal takisto maloroľník Ferenc Nagy, stúpenec západných demokracií.
V januári 1946 začalo vysídľovanie nemeckého obyvateľstva z Maďarska. Pôvodne mala byť presídlená celá menšina, čo predstavovalo približne 500 000 osôb, ale nakoniec sa vysídlenie dotklo asi 220 000 obyvateľov.
V rokoch 1945 až 1948 bolo na základe zákona o pozemkovej reforme pridelených 1 800 000 hektárov veľkostatkárskej a cirkevnej pôdy bezzemkom a malým poľnohospodárom. Súčasne došlo v období rokov 1945 až 1949 postupne k znárodneniu hlavných hospodárskych odvetví – priemyslu, dopravy, obchodu a finančníctva. Týmito zmenami sa upevňovalo ľudovodemokratické zriadenie v krajine. Novou maďarskou menou bol od mája 1946 ustanovený forint. Len zo štátnej správy bolo pôsobením komunistu László Rajka odstránených viac ako 60 000 "„pravicových živlov“". Komunistická kampaň proti Bélovi Kovácsovi (tajomník maloroľníckej strany) skončila jeho zatknutím vo februári 1947 a následnou deportáciou do Sovietskeho zväzu. Maďarský premiér Ferenc Nagy bol nútený, pod vyhrážkou obvinenia zo sprisahania, odstúpiť z funkcie a následne emigrovať.
Augustové voľby v roku 1947 boli najúspešnejšie pre koalíciu na čele s komunistami, ktorí získali 22% hlasov a stali sa tak najsilnejšou stranou v parlamente. Potom sa dve vedúce politické strany Maďarská komunistická strana (MKP) a Sociálnodemokratická strana Maďarska (MSZDP) 12. júna 1948 zlúčili do jednotnej Maďarskej strany pracujúcich (MDP). Následne došlo k druhej vlne masívneho znárodňovania a násilnej kolektivizácie. Májové voľby v roku 1949 sa už niesli v duchu jednotnej kandidátky ľudového frontu, ktorý získal 95% všetkých hlasov.
Dňa 15. augusta 1949 bola vyhlásená Maďarská ľudová republika a 20. augusta Národné zhromaždenie prijalo zákon o novej socialistickej ústave.
John Stephen Pazak

John Stephen Pazak CSsR (* 13. august 1946, Gary, Indiana, USA) je emeritný biskup katolíckej cirkvi a člen Kongregácie Najsvätejšieho Vykupiteľa. V súčasnosti je emeritným eparchom rusínskej gréckokatolíckej Eparchie Ochrany Presvätej Bohorodičky so sídlom vo Phoenixe. 
Životopis.
Narodil sa rodičom Stephenovi Pazakovi, pôvodom zo Slovenska a Johanne Hennessiovej, ktorá pochádzala z Írska. Do noviciátu redemptoristov vstúpil v roku 1965 a študoval v ich seminári v Connecticute. Tam dokončil štúdium teológie a bol vysvätený za kňaza 27. augusta 1972.
V roku 2000 ho pápež Ján Pavol II ustanovil za druhého sídelného biskupa torontského. Biskupskú vysviacku prijal z rúk Michaela Bzdela eparchu winnipegského a jeho spolusvätiteľmi boli vladyka Milan Chautur, jeho rehoľný spolubrat, v tom čase exarcha košický a Basil Schott eparchiálny biskup parmský. V roku 2016 ho pápež František vymenoval za eparchu parmského a zároveň apoštolského administrátora sede vacante toronskej eparchie. Post apoštolského administrátora mu zanikol v roku 2018, keď bol vladyka Marián Andrej Pacák vymenovaný za biskupa danej eparchie.
V auguste roku 2018 bol rímskokatolícky Phoenixský biskup Thomas James Olmsted menovaný ako apoštolský administrátor "sede plena" pre phoenixskú eparchiu. Pazak zostal eparchiálnym biskupom až do 23. augusta 2021, kedy pápež František prijal jeho rezignáciu a na jeho miesto menoval Olmsteda ako apoštolského administrátora "sede vacante".
Kompresný priestor

Kompresný priestor je priestor, ktorý zostáva v piestovom stroji alebo piestovom motore nad piestom, pri polohe piesta v hornej úvrati. Je ohraničený dnom piesta, hlavou valca, vrchnou časťou obvodovej steny valca, alebo vložky valca a taniermi ventilov. Objem kompresného priestoru vo vzťahu so zdvihovým objemom valca definuje kompresný pomer.
V súvislosti s piestovými kompresormi sa kompresný priestor nazýva aj "škodlivý priestor". V súvislosti so spaľovacími motormi s vnútorným spaľovaním sa nazýva spaľovací priestor.
Označuje sa Vk alebo Vš.
Skaliarik plešanka

Skaliarik plešanka alebo skaliarik belohlavý (lat. "Oenanthe pleschanka") je malý vták z čeľade muchárovité. Obýva skalnaté polopúšte a skalnaté svahy Ázie a juhovýchodnej Európy (severovýchodné Bulharsko, východné Rumunsko a južné Moldavsko). Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov skaliarik plešanka patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková i európska populácia sú stabilné.
Výskyt a stav na Slovensku.
Prvé pozorovanie na Slovensku pochádza z 13. decembra 2014, na poľnom hnojisku pri Žabokrekoch nad Nitrou bol pozorovaný a fotograficky zdokumentovaný jeden jedinec.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 500 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Oenanthe pleschanka

a
Akrón

Akrón () môže byť:
Hrdlička stepná

Hrdlička stepná (iné názvy: hrdlička východná, hrdlička orientálna; lat. "Streptopelia orientalis") je holub z čeľade holubovitých. Obýva južnú časť Palearktídy od Uralu na východ a na juh. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov hrdlička stepná patrí medzi najmenej ohrozené druhy, stavy celkovej populácie sú stabilné.
Výskyt a stav na Slovensku.
Hrdlička stepná bola prvýkrát dokumentovaná na Slovensku vo februári 2014 v Sabinove. Bol to poddruh hrdlička hrdzavá ("S. o. meena").
Akrón (sochár)

Akrón () bol grécky sochár na prelome 5. a 4. storočia pred Kr. 
Sochár Akrón, syn "Pratóna", pochádzal zrejme zo sicílskeho Selinusu. Svoje diela tvoril na konci 5. storočia pred Kr. Z jeho tvorby sa už nič nezachovalo, ale v Delfách sa našiel jeho menom signovaný sivý vápencový podstavec zo sochy (alebo súsošia), ktorého fragmentárny nápis, datovaný do roku 360 pred Kr., hlása:
Podstavec má na svojej hornej strane otvory, v ktorých bola pravdepodobne osadená bronzová socha a bronzové sedadlo. Toto dielo bolo podľa nápisu na prednej strane podstavca zasvätené neznámym mužom (nápis je na tomto mieste poškodený) zo Selinusu bohu Asklépiovi. V minulosti sa predpokladalo, že tu išlo o súsošie pozostávajúce zo sediaceho Asklépia a stojacej Hygieie alebo vyšetrujúceho lekára a pacienta. Medzi znalcami spočiatku nebola zhoda ani na pôvode Akróna, najskôr bol zaradený medzi sochárov z Lindosu (tal. archeológ Luciano Laurenzi) a neskôr nemeckým archeológom Georgom Lippoldom (v encyklopédii Pauly-Wissowa) medzi sochárov z Rodosu. Dnes prevláda názor, že pochádzal zo Selinusu. Takisto sa diskutovalo aj o dobe jeho činnosti. Francúzsky historik Jean Marcadé odmietol pôvodne navrhované datovanie do roku 360 pred Kr. ako za príliš neskoré a datoval ho na koniec piateho storočia pred Kr. (430 až 400 pred Kr.).
Selinous

Selinous alebo Selinus ("Selinous") môže byť:
Xenokritos z Téb

Xenokritos ("Xenokritos") bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr. 
Sochár Xenokritos pochádzal z boiótskych Téb. Svoje diela tvoril zrejme v 2. polovici 4. storočia pred Kr. Pausanias, grécky cestovateľ z druhého storočia, vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku uvádza, že so svojim rodákom Eubiom zhotovil kultovú sochu Hérakla, ktorá sa nachádzala vo svätyni pri Tébach: „"Tu sú tiež reliéfne obrazy žien, dnes už chatrne viditeľné; Tébania ich nazývajú „Nesúce jedovaté šťavy“ (Farmakides). Poslala ich vraj Héra, aby bránili Alkméne pri pôrodných bolestiach. Skutočne jej bránili, takže nemohla porodiť. Ale Teiresiova dcéra Historis si na ne vymyslela lesť: Vykríkla tak, aby ju počuli, že Alkméné porodila; tak sa dali oklamať a odišli. Alkméné potom naozaj pôrod dokončila. Na tom mieste stojí Héraklova svätyňa. Jedna socha z bieleho mramoru má meno Predný bojovník (Promachos), je to dielo Tébanov Xenokrita a Eubia. "“ Promachos bol prívlastok čiže epiteton mýtického hrdinu Hérakla v Tébach.
Nepatrím medzi…

Nepatrím medzi… je debutový album slovenského rappera Moma. Vydalo ho štúdio Hip-Hop.sk v roku 2008.
Výroba albumu.
Momo (Roman Grigely) - rap, texty
Peter Bulík - Gitara
Juraj Široký - basgitara
Mŕtvy Aleš - Bubny
Janko, Mako, Mŕtvy Aleš - produkcia
Rákoš (hrad)

Rákoš (iné názvy: Kövi, Kovi-Kameňany; historické názvy: Rákos, Rakoswar, Kövi (Kuy, Kwi, Kewy)) je zrúcanina hradu, ktorá sa nachádza severne od obce Rákoš (lokalita Zámčok/Zámček) v okrese Revúca (býv. Gemerská župa). Dispozíciou ide o gotický hrad.
Dejiny.
Hrad pochádza z poslednej tretiny 13. storočia. Výstavbu hradu realizoval Detrik z rodu Ákošovcov, ktorý nadväzoval na politiku Bela IV., ktorý po mongolskom vpáde do Uhorska podporoval výstavbu hradov. Hrad sa v písomných prameňoch objavuje po prvý raz v roku 1318. V listine z roku 1367 sa však spomína len miesto hradu, pravdepodobne bol dlhšie nevyužívaný. V poslednej tretine 14. storočia došlo k jeho obnoveniu, majiteľmi boli Bubekovci. V roku 1470 bol daný ako záloha Zápoľskovcom, v druhej tretine 16. storočia ho získali Bubekovci späť. V dokumentoch z rokov 1558 a 1567 sa hrad spomína ako opustený, viac obnovený nebol.
Zachované mená kastelánov: 1461 Tomáš zo Skerešova, 1523 Ján z Tornale.
K hradnému panstvu patrili obce: Sirk, Rákoš, Turčok, Nandraž, Kameňany, Držkovce, Licince, Leváre.
Opis hradu.
Hrad dômyselne využíval prírodnú dispozíciu, keď skalné lavice tvorili obranný prvok alebo priamo steny objektov hradu. Lichobežníkový palác tvoril najvyššie miesto hradu. Na jeho severnej strane bola priekopa. Na južnú stranu paláca nadväzovalo nádvorie. Vstup do hradu bol z východnej strany. Hrad nemal studňu (kvôli skalnému podložiu), ako zdroj vody slúžila do sklady vytesaná cisterna.
Kövi

Kövi môže byť:
Nathaniel Philip Rothschild

Nathaniel Philip Victor James (Nat) Rothschild (* 12. júl 1971, Londýn, Spojené kráľovstvo) je medzinárodný finančník a najmladšie dieťa lorda Jacoba Rothschilda, 4. baróna Rothschildovcov a Sereny Mary Dunnovej. Vyštudoval na Colet Court, Eton College a Wadham College, Oxfordskej univerzite, kde študoval históriu.
Má veľké spektrum medzinárodných obchodných záujmov. Je predsedom JNR Limited, investičnej a poradenskej spoločnosti zaoberajúcej sa primárne rozvíjajúcimi trhmi v sektore s kovmi, ťažbou a zdrojmi. Bol spolupredsedom Bumi plc, skupiny zaoberajúcej sa prírodnými zdrojmi, ktorú pomohol vytvoriť a je na zozname London Stock Exchange. Bol tiež spolupredsedom hedgového fondu Atticus Capital od roku 1996 do roku 2009. Je bývalý predseda Vivarte, Paneurópskeho maloobchodu a Kookai odevnej značky.
V marci 2000 sa stal zástupcom riaditeľa (po anglicky alternate director) RIT Capital Partners a v roku 2004 nevýkonným riaditeľom (po anglicky non-executive director) do roku 2010 kedy sa začal sústrediť na iné aktivity.
Nathaniel Rothschild je členom medzinárodnej rady Belferovho centra na Harvardovej škole vlády Johna F. Kennedyho (Harvard´s John. F Kennedy School of Government) a Medzinárodnej poradnej rady Inštitúcie Brookings (Brookings Institution). Je tiež členom medzinárodnej poradnej rady spoločnosti Barrick Gold Corporation.