Gemini (kozmická loď)

Gemini bola kozmická loď používaná v americkom programe pilotovaných letov Gemini. Slúžila na na prepravu dvojčlennej posádky na obežnú dráhu okolo Zeme a na skúšky manévrovania a spájania telies vo vesmíre. Umožňovala až 14-denný pobyt na obežnej dráhe. Lode programu Gemini štartovali s nosnou raketou Titan II z mysu Canaveral.
Opis lode.
Kozmická loď Gemini mala podobne ako loď Mercury tvar zrezaného kužeľa, bola však celkovo väčšia, pretože musela poskytnúť dostatok priestoru pre dvoch astronautov a umiestnenia dodatočného vybavenia pre uskutočnenie dlhodobého orbitálneho letu. 
Dĺžka lode bola 5,67 metra, maximálny priemer 3 metre a hmotnosť . Pri Gemini 6A a Gemini 7 dosiahla hmotnosť a . Loď bola rozdelená na 2 základné časti: na návratovú kabínu s dĺžkou a maximálnym priemerom a adaptér s maximálnym priemerom a dĺžkou . Návratová kabína bola vyrobená rovnakou technológiou a z rovnakých materiálov ako kabína lodí Mercury. Mala dvojité steny, medzi ktorými bola umiestnená väčšina prístrojového vybavenia ako sú navigačné a komunikačné zariadenia, počítač, zariadenie pre zaistenie životných podmienok apod. Vďaka tomu mohol byť vlastný interiér kabíny veľmi prehľadne zariadený. Nachádzali sa v ňom len kontrolné prístroje letu a brzdenia, mikrofóny, potrava a zariadenie pre regeneráciu atmosféry. Napriek tomu však v kabíne bolo len voľného priestoru, teda priestoru porovnateľného s prednou časťou osobného automobilu. Atmosféra sa skladala z čistého kyslíka s tlakom /cm2. Teplota v kabíne bola 18°C.
Adaptér sa delil na dva hlavné bloky. Jednak blok so 4 návratovými raketami na tuhé palivo (dĺžka ), zabezpečujúcimi zníženie obežnej rýchlosti pre zahájenie návratu na Zem, a ďalej na blok nesúci zásoby pohonných látok a raketové dýzy pre orbitálne manévre (dĺžka ). V adaptéri bol tiež umiestnený hlavný energetický zdroj lode. Pre krátkodobé lety išlo o zinkovo-strieborné články. Pre dlhodobé lety slúžila dvojica kyslíko-vodíkových palivových článkov. Priemerná elektrická spotreba činila 2,16 kW pri celkovej kapacite energetického systému 151 kWh.
Na špici návratovej kabíny bol ďalej umiestnený rádiolokátor a aktívny spojovací uzol využívaný pre pripájanie lode k pasívnemu spojovaciemu telesu Agena. Na základni kabíny je pripevnený ďalší diel s priemerom nesúci brzdiace rakety, zásoby kyslíka, pohonných hmôt a ostatné zariadenia nutné
pre dlhší kozmický let.
Pri štarte, pristátí a väčšine orbitálnych činností mali astronauti oblečené skafandre. V tých bola, podobne ako v návratovej kabíne, čistá kyslíková atmosféra s tlakom 0,35 atmosféry. V skafandroch bolo možné vystúpiť z kabíny priamo do kozmického priestoru. Loď nemala osobitnú prechodovú komoru, pred výstupom nastala dekompresia celej kabíny. Na výstup bola kabína vybavená dvojicou širokých vstupných dverí. Tie boli hlavným a jediným vstupom do kabíny a v prípade havárie nosnej rakety by slúžili ako otvor pre katapultáž astronautov s využitím katapultovacích kresiel. U lodí Gemini totiž nebola využitá záchranná veža, aká bola u lodí Mercury a Apollo. Katapultovacie rakety boli schopné v prípade nebezpečia vyniesť kreslá v uhle 15° do výšky a do vzdialenosti od lode. Tento systém bolo možné využiť až do výšky nad zemským povrchom.
Na Zem sa vracala iba kabína s astronautmi. Tá bola na svojom tupom dne chránená tepelným štítom z fenolovej živice a v priebehu zostupu atmosférou využívala aerodynamický vztlak. Bolo tak možné v určitých medziach ovplyvňovať miesto pristátia. Počítalo sa iba s mäkkým pristátím na vodu. To zabezpečoval pristávací padákový systém zložený zo stabilizačného padáku s priemerom a z hlavného padáku s priemerom . Maximálna rýchlosť pristátia mohla byť až /s. V priebehu letu sa preverili varianty ručne riadeného pristátia i pristátia riadeného palubným počítačom.