Korytnačka uhoľná

Korytnačka uhoľná ("Chelonoidis carbonaria") je suchozemská korytnačka z čeľade korytnačkovité, obýva vlhké savany Južnej Ameriky. Nie sú známe žiadne jej oficiálne poddruhy, vyvinuli sa však niektoré drobné rozlišovacie znaky (napr. sfarbenie plastrónu) v závislosti na miestach výskytu. V zimnom období nehibernuje, len znižuje aktivitu.
Opis.
Má čierny karapax so žltými škvrnami alebo škvrnami s nádychom oranžovej alebo červenej farby na každom štítku, dlhý asi . Plastrón je žltohnedý. Hlava a končatiny sú sfarbené do béžova s jasnými žltými alebo oranžovými škvrnami. Vďaka svojmu príjemnému sfarbeniu je častým druhom chovaným umelo v zoologických záhradách. Objavuje sa u nich nepatrný pohlavný dimorfizmus. Samce mávajú dlhší pancier a bývajú ťažšie, majú vyklenutý plastrón. U starších samcov sa častejšie objavuje tiež malé zaškrtenie panciera do tvaru presýpacích hodín a majú dlhší a širší chvost ako samice.
Výskyt.
Nie sú známe žiadne poddruhy. Obýva predovšetkým vlhké savany, menej okolie močiarov tropických dažďových lesov. Prirodzene sa vyskytuje najčastejšie v Paname, Paraguaji, Kolumbii, Peru, Brazílii, Bolívii, Venezuele a Argentíne. Bola umelo vysadená na mnohých ostrovoch v Karibskom mori, napr. na Barbadose, Trinidade alebo na Svätej Lucii. Pohybuje sa väčšinou v tieni, kde je dostatočné teplo a vlhko.
Potrava.
Mláďatá korytnačky uhoľnej sa živia predovšetkým mäsožravo, hľadajú v pôde červov a hmyz. Dospelé jedince sú z väčšiny bylinožravé, živia sa trávou a rôznymi plodmi a listami, nepohrdnú však ani drobnou živočíšnou potravou alebo zvyškami živočíchov. Často sa zdržujú v okolí stromov, na ktorých rastie ich obľúbené ovocie.
Rozmnožovanie.
Pária sa, keď dorastú veľkosti asi . Samice znášajú 2 – 15 vajec v letnom období. Väčšinou ich zahrabáva do hliny, ale boli vypozorované aj príklady, kedy ich nakládla do hniezd so zmesou lístia. Mláďatá sa liahnu za 4 – 6 mesiacov a sú veľké 4-. V zajatí bývajú samice schopné znášať vajcia kedykoľvek v priebehu roka.
V tomto období sú dôležité zápasy medzi samcami, ktoré začínajú charakteristickým postranným trhaním hlavou. Tieto pohyby hlavy sú u rôznych druhov korytnačiek rôzne, a preto sú považované za jeden zo spôsobov rozoznávania jednotlivých druhov. Potom pokračuje súboj, kedy sa samce snažia otočiť toho druhého na pancier – obvykle býva najúspešnejší ten najväčší.
Chov.
Korytnačka uhoľná potrebuje priestorné terárium s dostatočne vysokou teplotou (minimálne 22 °C) a vlhkosťou, ktorej možno dosiahnuť umiestnením rastlín do terária. Ako substrát je najlepšie použiť jemný piesok alebo triesky niektorých listnatých stromov, ktoré udržujú vlhkosť pri stále suchom povrchu, čo zabraňuje tvorbe plesní. Korytnačka musí mať stále k dispozícii veľkú misku s vodou a tienisté miesta na odpočinok. V teráriu by mal byť tiež zdroj svetla, tepla a UV žiarenia, ktorého by sa jej v prírode dostávalo. Korytnačky uhoľné by mali byť kŕmené rastlinami bohatými na vápnik (púpavy, vinné lístky), ovocím (najlepšie jahody, broskyňa, ananás, mango alebo kivi), zeleninou, kvetinami a malým množstvom živočíšnych bielkovín.
Ohrozenie.
Najväčšou hrozbou pre túto korytnačku je nadmerný lov pre konzumáciu v miestach prírodného výskytu, ku ktorému prispieva fakt, že vydrží dlhý čas bez príjmu potravy. Korytnačky uhoľné sú zbierané vo veľkom množstve a posielané do miest Južnej Ameriky, kde sú považované za veľkú lahôdku.
Táto korytnačka je ohrozená tiež úbytkom životného prostredia, ktoré je často upravované pre poľnohospodárske účely, a neposkytuje tak vhodné podmienky pre jej výskyt.
Ďalšou hrozbou, aj keď nie tak podstatnou ako lov a úbytok prirodzeného prostredia, je odchyt korytnačiek pre domáci chov.
Je chránená prílohou II Washingtonskej dohody.