burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Australopithecus sediba

Australopithecus sediba (sediba znamená v sothojčine „prameň“) je druh australopiteka. 
Opísali ho v roku 2010 Lee Berger et al. 2010, holotypom je nález (kostra) MH1. Okrem holotypu druh spočiatku zahŕňal už len kostru MH2, ktorá slúži ako paratyp, ale v roku 2011 sa našli nálezy dvoch ďalších jedincov . Objaviteľské tímy viedli Lee Berger z Witwatersrandskej univerzity v Johannesburgu (JAR) a Paul Dirks z Univerzity Jamesa Cooka v Townsville (Austrália). Chronologicky prvým bol nález MH1, nájdený bol v roku 2008, našiel ho Matthew Berger, 9-ročný syn Leea Bergera. Všetky nálezy pochádzajú z jaskyne Malapa v Južnej Afrike, ktorá sa nachádza v Kolíske ľudstva (Cradle of Humankind), súčasti Svetového dedičstva UNESCO, asi 40 kilometrov severne od Johannesburgu. 
Autori prvého opisu tvrdia, že má druh lebkovú morfológiu (napr. globulárnejšiu mozgovú časť lebky, gracilnú tvár), sánkovú morfológiu (napr. vertikálnejší symfyzálny profil, slabé mentum osseum), zubnú morfológiu a panvovú morfológiu, ktorú zdieľa len s ranými a neskorými druhmi z rodu Homo a nezdieľa ich s inými archaickými druhmi mimo rodu Homo. 
D. Johanson a iní navrhujú zaradiť tento druh pre veľkú podobnosť s rodom Homo priamo pod rod Homo (a nie pod rod australopitek). 
V roku 2011 boli nálezy datované na 1,977 mil. rokov BP. . V tom istom roku bolo navrhnuté, že sa z druhu Australopithecus sediba vyvinul druh Homo ergaster .
Australopithecus sicilianus

Australopithecus sicilianus je sporný druh australopiteka, jediný australopitek z Európy. 
Thurzo 1998 o ňom píše: "K mimoafrickým australopitom by mohla patriť (ak by sa preukázala hodnovernosť nálezu) horná čeľusť, spánková kosť a štyri zuby zo sicílskeho Agrigenta. Tento nález ohlásil roku 1985 prof. G. Bianchini a nazval ho Australopithecus sicilianus na základe údajného datovania na 3,5 – 5,0 mil. rokov BP. Ďalšie hodnoverné správy, resp. zmienky či diskusie o tomto náleze sa nikde neobjavili, takže údaj o prvom európskom hominidovi treba pokladať za pochybný. Teoreticky by mohli australopity imigrovať do Európy v priebehu vysychania mora Tethys – predchodcu dnešného Stredozemného mora pred cca. 6 mil. rokov."
Tukan veľkozobý

Tukan veľkozobý (iné názvy: tukan obrovský, tukan toko, tukan veľký; lat. "Ramphastos toco")je 
najznámejší druh z čeľade tukanovitých. Tento tukan žije vo východnej a strednej časti Južnej Ameriky. Je to najväčší druh z čeľade tukanovitých. Dožíva sa až 20-25 rokov
Opis.
Tukan toko má výrazné perie, prevažne čierne, biely krk a červené perie pod krídlami. Oči majú modré obklopené oranžovou kožou okolo oka. Najvýraznejší je však jeho zobák, ktorý je celý oranžový, okrem konca a začiatku, ktoré sú čierne a je dutý. Jazyk má takmer taký dlhý ako jeho zobák. Zobák meria a váži 500 – 860 g. Zvuk tohto vtáka je hlasné kvákanie alebo aj klopkanie zobákom. Žije v dvoch poddruhoch Bolívii, Peru, Argentíne, Paraguaji, Brazílii (pobrežné oblasti Rio de Janeiro a Ceará a popri rieke Amazonky). Jeho domovom sú lesy a savany. Tukan toko sa živí ovocím, kôrou stromov, hmyzom, žabami a mláďatami plazov. Samice majú hniezdo vysoko v stromoch, kde nakladú obvykle dve , výnimočne až štyri vajíčka
Chov v zoo.
Pre európsku verejnosť a vedu bol odborne popísaný ako úplne prvý zástupca tukanov už v roku 1555. Pre svoju atraktivitu ide o najčastejšie chovaného tukana vo svetových zoo.
Na Slovensku ho chová ako jediná Zoologická záhrada Košice. V roku 2020 tu zaznamenali ich historicky druhé rozmnoženie v podmienkach 20-ich zoologických záhrad združených v Únii českých a slovenských zoo (UCSZOO). Celkovo je to ale tretie úspešné zaznamenané rozmnoženie druhu v bývalom Česko-Slovensku a druhé na Slovensku (v roku 2017 došlo k úspešnému vyhniezdeniu a odchovu jedného mláďaťa v privátnom chove). Jedná sa o chovateľsky jeden z najvýznamnejších úspechov v histórii košickej zoo.
V Česku ich v minulosti chovali zoologické záhrady v Liberci, Prahe, Ústí nad Labem a Hodoníne - tam aj zaznamenali v roku 2006 československý chovateľský primát, keď odchovali takisto 1 mláďa.
Bell County

Bell County môže byť:
Dusičnan amónny

Dusičnan amónny, triviálnym názvom liadok amónny či amóniumnitrát, je chemická zlúčenina (dusičnan amoniaku) s chemickým vzorcom NH4NO3. Pri izbovej teplote a štandardnom tlaku je to biela kryštalická látka. Je bežne používaný v poľnohospodárstve ako hnojivo s vysokým obsahom dusíka, a takisto sa používa aj ako oxidačné činidlo vo výbušninách, vrátane fugasu. Je hlavnou súčasťou veľmi známej výbušniny ANFO.
Kombinácia silnej redukčnej skupiny NH4+ (dusík v oxidačnom stave -III) a silnej oxidačnej skupiny NO3- (dusík v oxidačnom stave +V) v molekule dusičnanu amónneho spôsobuje jeho nestálosť. Pri zahrievaní sa rozkladá podľa rovnice:
Tento rozklad pravdepodobne nastáva len v tavenine (nad 169,6 °C - bezvodá soľ). Reakcia je exotermická s entalpiou -36 kJ/mol. Zároveň priebeha aj druhá reakcia:
Entalpia tejto endotermickej reakcie je 176 kJ/mol. Z toho vyplýva, že tavenina spotrebuje viac tepla, než ho dokáže vytvoriť. Pritom sa vzniknutá kyselina dusičná rozkladá na oxidy dusíka, čo spôsobuje červenohnedé výpary.
Chloridové ióny katalyzujú tento rozklad:
Podobné katalytické účinky má i dichróman amónny, čo sa využíva v pyrotechnických zložiach.
Detonácia dusičnanu amónneho je exotermická reakcia (na rozdiel od endotermického rozkladu na oxid dusný a vodu):
Použitie.
Zahrievanie alebo akékoľvek zdroje vzplanutia môžu spôsobiť prudké horenie alebo explóziu. Dusičnan amónny reaguje s horľavými materiálmi, pričom oxiduje materiál (a sám sa redukuje), pretože je silný oxidant. Je používaný predovšetkým ako hnojivo a vo výbušninách. Dusičnany amoniaku sú tiež používané na úpravu rýchlosti detonácie iných výbušnín.
Výroba.
Dusičnan amónny sa pripravuje reakciou kyseliny dusičnej a čpavku.
Dusičnan amónny sa amatérsky vyrába reakciou:
Tato reakcia je silne exotermická. Pripraviť sa dá tiež reakciou AgNO3(aq) s NH4Cl(aq), pričom vzniká ako nerozpustná soľ AgCl, ktorá sa dá odfiltrovať, takže výťažok je potom pomerne vysoký.
Kryštalizačné fázy.
Transformácia kryštalického stavu vzhľadom k meniacim sa podmienkam (teplota, tlak) má vplyv na fyzikálne vlastnosti dusičnanu amónneho. Boli identifikované nasledujúce kryštalické stavy:
Brian Krause

Brian Jeffrey Krause (* 1. februára 1969, El Toro, Kalifornia, USA) je americký herec, známy najmä z ako postava Lea Wyatta v seriáli "Čarodejnice".
Životopis.
Narodil sa a vyrastal v južnej Kalifornii. Má brata Patricka a so svojou bývalou ženou Beth Bruceovou syna Jamesa, ktorý sa narodil v roku 1996. Rád hrá golf, tenis, basketbal a scrabble. Dva roky tiež chodil so svojou spoluherečkou z Čarodejníc Alyssou Milano. Najprv chcel byť športovým lekárom a futbalistom, ale kvôli zraneniu začal chodiť na hodiny herectva, u ktorého zostal. Než ale prerazil, vystriedal niekoľko zamestnaní. Získal hlavnú rolu vo filme "Návrat do Modrej lagúny", známym sa stal až vďaka seriálu "Čarodejnice", objavil sa tiež v seriáli "".
Medzinárodná nohejbalová federácia

Medzinárodná nohejbalová federácia (skr. FIFTA – "Federation International Footballtennis Association") je medzinárodná športová organizácia združujúca 15 národných nohejbalových zväzov na celom svete, sídliaca v Berne, vo Švajčiarsku. Na jej čele v súčasnosti stojí Chorvát Dubravko Lipnjak. FIFTA nie je členom SportAccord (býv. GAISF) ani MOV.
História.
FIFTA vznikla v roku 1987 vo švajčiarskom Bieli ešte pod názvom "International Footballtennis Association (IFTA)". Medzi jej zakladajúcich členov patria Anglicko, Nemecko, Švajčiarsko a Taliansko. V roku 1991 sa k nim pridali aj Grécko a Česko-Slovensko. Na kongrese IFTA v 1991 boli schválené medzinárodné pravidlá nohejbalu. V tom istom roku sa prvým vrcholným podujatím stali Majstrovstvá Európy (mužov). O tri roky neskôr organizovala FIFTA prvé Majstrovstvá sveta (mužov).
Členské federácie.
Kandidáti na členstvo
Bývalí členovia
Podujatia.
Národné tímy
Kluby
I Need a Dollar

„I Need a Dollar“ je skladba amerického speváka Aloe Blacca, ktorý ju napísal spolu s Leonom Michelsom, Nickom Movshonom a Jeffom Dynamitem.
Milankovičov cyklus

Milankovičova teória alebo Milankovičove (klimatické) cykly sú periodicky sa opakujúce systematické zmeny v príjme slnečného žiarenia, spôsobené výkyvmi v obehu Zemského telesa okolo Slnka. Tieto zmeny môžu na Zemi ovplyvňovať viacero environmentálnych parametrov, ako napríklad zmeny podnebia (zaľadnenie, globálne otepľovanie) ale ovplyvňujú aj viaceré geologické činitele ako je napr. cyklická sedimentácia.
Pomenovaná je podľa srbského fyzika a matematika M. Milankoviča (1879 – 1958), ktorý ako prvý počas prvej svetovej vojny podal dôkazy o existencii spomínaných cyklov. Milanković podal matematické odôvodnenie toho ako môžu súvisieť klimatické cykly s cyklickými orbitálnymi pohybmi Zeme ako je excentricita, precesia a oblikvita.
Zemská os uskutoční jeden cyklus precesie za približne 26 000 rokov. Súčasne dochádza k zmene náklonu osi medzi 22,1 a 24,5° v 41 000 ročných cykloch. Excentricita zemskej dráhy vyjadruje zmeny obežnej dráhy Zeme z eliptickej na takmer kruhovú. Cykly spôsobené týmto dejom sa opakujú každých približne 96 až 127 000 rokov.
Opakujúce sa cykly sú pomerne dobre zaznamenané vo fosílnom stave. Výskum ukázal, že systematicky sa opakujúce obdobia teplej a chladnej klímy pomerne výstižne zodpovedajú milankovičovym cyklom a s časom si získali podporu u veľkého množstva vedcov. Naďalej však existujú rôzne ťažkosti pri preukazovaní niektorých častí teórie. Napr. to, že cyklus ekcentricity opakujúci sa každých približne 100 000 rokov má omnoho menší dopad ako cyklus precesie a oblikvity.
Pokračovaním výskumov vrtov v ľadovcoch v Grónsku a na Antarktíde došli vedci k záveru, že na severnej aj južnej pologuli došlo za posledné 2 milióny rokov k 20 cyklom nárastu a poklesu ľadovcovej pokrývky.
Existujú aj ďalšie astronomické cykly, ktoré objavil Joseph Adhemar, James Croll a ďalší, ale ich potvrdenie bolo dlhú dobu komplikované, kvôli absencii presvedčivo datovateľných dôkazov poukazujúcich. ktoré z cyklov boli významnejšie. Až do začiatku výskumu vrtných jadier projektu Deep Sea Drilling Project, sumarizovanom v článku Haysa, Imbrieho a Shackletona v časopise "Science" v roku (1976) nebol astronomickým cyklom prikladaný veľký význam.
C-4

C-4 alebo aj C4 je bežný druh plastickej trhaviny známy ako Composition C. Je to vylepšená britská výbušnina PE2, ktorá bola vyvinutá počas 2. svetovej vojny a mala podobné zloženie (kryštalický hexogén, plastifikovaný nízko polárnym alifatickým plastifikátorom).
Zloženie a výroba.
91 % C-4 tvorí hexogén (RDX), 5,3 % dioktyl sebakát, 2,1 % polyizobutylén, 1,6 % viskózny motorový olej. Ako zmäkčovadlo sa môže použiť aj dietylhexyl adipát (DOA). Konečný materiál je takmer biela pevná látka s podobnou štruktúrou ako modelovacia hlina.
Charakteristika a použitie.
C-4 má detonačnú rýchlosť /s.
Veľkou výhodou C-4 je možnosť formovania do akéhokoľvek požadovaného tvaru. C-4 sa môže vkladať do rôznych štrbín, otvorov v budovách, mostov, zariadení a strojov. Takisto sa môže použiť do kumulatívnych náloží, ktoré používajú vojaci. C-4 je charakteristická svojou odolnosťou a spoľahlivosťou. Neexploduje pri náraze, streľbe a ani pri hodení do ohňa. Jedinou účinnou metódou je použitie rozbušky, prípadne prenos detonácie priloženou náložou alebo do masy trhaviny ponorenou bleskovicou náplne aspoň 12 g/m.
Detonačná rýchlosť

Detonačná rýchlosť je rýchlosť šírenia detonačnej vlny výbušninou. Je väčšia ako rýchlosť zvuku a pohybuje sa v rozmedzí od 340 po /s, podľa druhu výbušniny a podmienok výbuchu. Čím je detonačná rýchlosť vyššia, tým je vyššia aj brizancia.
Quai d’Orsay

Quai d'Orsay je nábrežie v Paríži, Nachádza sa v 7. obvode.
Poloha.
Nábrežie vedie po ľavom brehu rieky Seiny, okolo neho vedie rovnomenná ulica. Na východe, za Palais Bourbon a Pont de la Concorde prechádza v Quai Anatole-France, na západe za Pont de l’Alma v Quai Branly.
Dejiny.
Nábrežie bolo vybudované v roku 1705 a svoje meno získalo podľa Charlesa Bouchera d’Orsay, radcu Parížskeho parlamentu, ktorý počas výstavby zastával funkciu prévôt des marchands.
V roku 1941 bola západná časť nábrežia vyčlenená ako samostatné nábrežie Quai Branly.
Quai Branly

Quai Branly ("Branlyho nábrežie") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 7. a 15. obvode.
Poloha.
Nábrežie leží na ľavom brehu rieky Seiny medzi mostami Alma a Bir-Hakeim. Medzi nimi na nábrežie vedú ešte most Iéna a lávka Debilly. "Quai Branly" začína na námestí "Place de la Résistance", kde naň proti prúdu nadväzuje Quai d’Orsay, a končí na námestí "Place des Martyrs-Juifs-du-Vélodrome-d'Hiver", odkiaľ pokračuje Quai de Grenelle. Pozdĺž Seiny sa nachádzajú prístavy Port de Bourdonnais (medzi mostami Alma a Iéna) a Port de Souffren (medzi mostami Iéna a Bir-Hakeim).
Dejiny.
Oblasť pozdĺž rieky medzi Invalidovňou a Champ-de-Mars bola pôvodne ostrovom Maquerelle, ktorý bol postupne na konci 18. a začiatku 19. storočia spojený s ľavým brehom.
Nábrežie bolo najskôr súčasťou "Quai d’Orsay". V roku 1941 bola časť nábrežia premenovaná na "Quai Branly" na počesť francúzskeho fyzika Édouarda Branlyho (18441940). Toto rozhodnutie bolo rešpektované aj po oslobodení Francúzska.
Quai François-Mitterrand

Quai François-Mitterrand ("nábrežie Françoisa Mitterranda") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 1. obvode. Je pomenované podľa francúzskeho prezidenta Françoise Mitterranda. Nábrežie je súčasťou rýchlostnej komunikácie Voie Georges-Pompidou.
Poloha.
Nábrežie leží na pravom brehu rieky Seiny medzi mostami Pont des Arts a Pont Royal. Začína na križovatke s ulicou Rue de l’Amiral-de-Coligny, kde nadväzuje na Quai du Louvre, a končí na križovatke s "Avenue du Général-Lemonnier", odkiaľ pokračuje po prúde Quai des Tuileries. Na nábrežie vedie tiež most Pont du Carrousel. Súčasťou nábrežia sú prístavy Port du Louvre a Port des Tuileries.
Dejiny.
Samostatné nábrežie "Quai François-Mitterrand" vzniklo 8. júla 2003 vyčlenením z "Quai du Louvre" (úsek medzi "Rue de l'Amiral-de-Coligny" a Pont du Carrousel) a "Quai des Tuileries" (úsek medzi Pont du Carrousel a "Avenue du Général-Lemonnier").
Quai du Louvre

Quai du Louvre ("Nábrežie Louvru") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 1. obvode. Je pomenované podľa neďalekého kráľovského paláca Louvre. Nábrežie je súčasťou rýchlostnej komunikácie Voie Georges-Pompidou.
Poloha.
Nábrežie leží na pravom brehu rieky Seiny oproti západnému cípu ostrova Cité. Začína na križovatke s ulicou Rue de la Monnaie pri moste Pont Neuf, kde nadväzuje na Quai de la Mégisserie, a končí na križovatke s ulicou Rue de l’Amiral-de-Coligny, odkiaľ pokračuje po prúde Quai François-Mitterrand.
Dejiny.
Väčšia časť nábrežia medzi "Rue de l'Amiral-de-Coligny" a Quai des Tuileries bola v roku 2003 premenovaná na "Quai François-Mitterrand", takže "Quai du Louvre" je dnes so svojimi 80 metrami najkratším nábrežím v Paríži.
Európska nohejbalová asociácia

Európska nohejbalová asociácia (skr. EFTA – "European Futnet Association") je európska športová konfederácia, ktorá združuje nohejbalové zväzy európskych štátov. Vznikla v roku 24. apríla 2010 na kongrese v Marseille a sídli v Barcelone, v Španielsku. V roku 2013 združovala 11 národných nohejbalových zväzov a na jej čele stál Čech Kamil Kleník. EFTA je členom Medzinárodnej nohejbalovej únie (UNIF).
Quai de la Mégisserie

Quai de la Mégisserie ("Bielokožušnícke nábrežie") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 1. obvode. Je pomenované podľa bielokožušníkov, spracovateľov koží, ktorí mali na brehu rieky svoje dielne. Nábrežie je súčasťou rýchlostnej komunikácie Voie Georges-Pompidou.
Poloha.
Nábrežie leží na pravom brehu rieky Seiny oproti ostrova Cité medzi mostami Pont au Change a Pont Neuf. Začína na námestí Place du Châtelet, kde nadväzuje na Quai de Gesvres, a končí na križovatke s ulicou "Rue du Pont-Neuf", odkiaľ pokračuje po prúde Quai du Louvre.
Dejiny.
Nábrežie je zmieňované už v roku 1369 pod názvom "Quai de la Saunerie" (Soľné nábrežie) z dôvodu blízkosti prístavu a skladu so soľou. V roku 1769 bolo prestavané a získalo názov "Quai de la Ferraille" (Železiarske nábrežie). Od roku 1883 nesie svoj súčasný názov.
Quai des Tuileries

Quai des Tuileries ("Tuilerijské nábrežie") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 1. obvode. Je pomenované podľa bývalého Tuilerijského paláca a Tuilerijských záhrad, pozdĺž ktorých sa rozkladá. Nábrežie je súčasťou rýchlostnej komunikácie Voie Georges-Pompidou.
Poloha.
Nábrežie leží na pravom brehu rieky Seiny medzi mostami Carrousel a Concorde. Začína na križovatke s "Avenue du Général-Lemonnier", kde nadväzuje na Quai François-Mitterrand, a končí na námestí Place de la Concorde, odkiaľ pokračuje po prúde ulica Cours la Reine. Uprostred nábrežia sa nachádza mostík pre chodcov Passerelle Léopold-Sédar-Senghor. Súčasťou nábrežia je prístav Port des Tuileries.
Dejiny.
V roku 1731 tu bola vybudovaná cesta, ktorá bola v roku 1806 za Napoleona I. premenená na nábrežie.
Dňa 8. júla 2003 bol vyčlenený úsek medzi Pont du Carrousel a "Avenue du Général-Lemonnier", z ktorého vzniklo samostatné nábrežie Quai François-Mitterrand.
Quai Saint-Michel

Quai Saint-Michel ("Nábrežie svätého Michala") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 5. obvode.
Poloha.
Nábrežie leží na ľavom brehu rieky Seiny oproti ostrova Cité medzi mostami Petit-Pont a Pont Saint-Michel. Začína na námestí s "Place Petit-Pont", kde nadväzuje na Quai de Montebello a končí na námestí "Place Saint-Michel", odkiaľ pokračuje Quai des Grands-Augustins.
Dejiny.
Nábrežie je pomenované podľa mostu, pri ktorom končí. Tento most má meno podľa neďalekej kaplnky sv. Michala, ktorá sa nachádzala vo vtedajšom kráľovskom paláci na ostrove Cité (teraz Justičný palác).
V roku 1769 bolo nábrežie pomenované "Quai Bignon", od roku 1811 sa nazývalo "Quai de Montebello" ako súčasť susedného nábrežia, neskôr "Quai Saint-Michel". V roku 1928 bolo premenované na Quai René-Viviani, ale vyhláškou z 31. januára 1929 získalo opäť svoj predchádzajúci názov.
Medzinárodná nohejbalová únia

Medzinárodná nohejbalová únia (skr. UNIF – "Union Internationale de FutNet") je medzinárodná športová konfederácia, združujúca 18 nohejbalových zväzov na celom svete. Vznikla v roku 16. októbra 2010 na kongrese vo francúzskom Ferney-Voltaire a sídli v Marseille, vo Francúzsku. Na jej čele stojí Čech Kamil Kleník. Založením UNIF vznikla druhá svetová nohejbalová organizácia, po FIFTA.
Quai des Grands-Augustins

Quai des Grands-Augustins ("Nábrežie Veľkých augustiniánov") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 6. obvode.
Poloha.
Nábreží leží na ľavom brehu rieky Seiny oproti západnému koncu ostrova Cité medzi mostami Pont Saint-Michel a Pont Neuf. Začína na námestí "Place Saint-Michel", kde nadväzuje na Quai Saint-Michel a končí pri "Rue Dauphine", odkiaľ pokračuje Quai de Conti.
Dejiny.
Ide o najstaršie parížske nábrežie, ktoré dal postaviť už Filip IV. v roku 1313.
Nábrežie získalo názov podľa kláštora žobravého rádu augustiniánov, ktorí sa v Paríži usídlili v roku 1259 v dnešnej ulici "Rue Dauphine". V roku 1629 založil Ľudovít XIII. kláštor reformovanej vetvy augustiniánov. Pre odlíšenia bol rád v staršom kláštore nazývaný veľkí augustiniáni (Grands-Augustins) a v mladšom kláštore malí augustiniáni (Petits-Augustins).
Quai de Conti

Quai de Conti je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 6. obvode.
Poloha.
Nábrežie leží na ľavom brehu rieky Seiny čiastočne oproti západnému cípu ostrova Cité a východnému koncu Louvru medzi mostami Pont Neuf a Pont des Arts. Začína na križovatke ulice "Rue Dauphine", kde nadväzuje na Quai des Grands-Augustins, a končí na námestí "Place de l'Institut", odkiaľ pokračuje Quai Malaquais.
Dejiny.
Nábrežie bolo založené v roku 1313 spoločne s "Quai des Grands-Augustins" ako najstaršie nábrežie v Paríži. Zastavané bolo v rokoch 1655 – 1662, v rokoch 1851 – 1853 bolo renovované. Pôvodný názov bol "Quai de Nesle" podľa paláca Hôtel de Nesle, ktorý tu stál, neskôr sa jeho názvy menili na "Quai Guénégaud" a "Quai Conti" (podľa paláca Hôtel de Conti, ktorého hlavný vstup viedol na nábrežie). V roku 1781 bolo nábrežie premenované "Quai de la Monnaie" podľa Parížskej mincovne a v roku 1792 na "Quai de l'Unité". Časť západne od Francúzskeho inštitútu sa tiež nazývala "Quai des Quatre-Nations" (nábrežie Štyroch národov). "Quai de Conti" získalo opäť svoj názov v roku 1814.
Eiffel 65

Eiffel 65 je talianska trojčlenná eurodance skupina založená v roku 1998, ktorá bola priekopníkom v pitch correction a auto-tune úpravách zvuku. Je najviac známa svojím hitom „Blue (Da Ba Dee)“. Medzi ich ďalšie hitové single patria „Move Your Body“, „Too Much of Heaven“, pričom všetky pochádzajú z ich debutového albumu "Europop", ktorý bol vydaný v roku 1999.
Skupina dosiahla veľký úspech v Taliansku, USA a Kanade. Album "Europop" sa dostal do prvej päťky v rebríčku Billboard 200 a predalo sa viac ako 2 milióny kópií. Singel „Blue (Da Ba Dee)“ dosiahol 6. miesto v rebríčku Billboard Hot 100. Odvtedy žiadny iný taliansky popový alebo dance interpret alebo skupina nedosiahla takú predajnosť v USA.
Quai Malaquais

Quai Malaquais je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 6. obvode.
Poloha.
Nábrežie leží na ľavom brehu rieky Seiny oproti Louvru medzi mostami Pont des Arts a Pont du Carrousel. Začína pri križovatke s ulicou "Rue de Seine", kde oproti prúdu nadväzuje na Quai de Conti, a končí na úrovni ulice "Rue des Saints-Pères", odkiaľ pokračuje Quai Voltaire. Na nábreží sa nachádza prístav Port des Saints-Pères.
Dejiny.
V roku 1581 sa tu nachádzal prístav Port Malaquest, v roku 1641 sa nazýval Port de la Reine Marguerite a od roku 1622 Port Malaquais.
Quai de la Seine

Quai de la Seine ("nábrežie Seiny") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 19. obvode. Nábrežie je pomenované podľa francúzskej rieky Seiny.
Poloha.
Nábrežie vedie pozdĺž celého pravého, severného brehu kanálu Villette. Začína pri námestí "Place de la Bataille-de-Stalingrad" na križovatke s "Avenue de Flandre" a končí pri križovatke s ulicou "Rue de Crimée", kde naň nadväzuje Quai de l’Oise vedúce pozdĺž kanálu Ourcq.
Významné objekty.
Na začiatku tohto i nábrežia oproti Quai de la Loire sa nachádzajú budovy spoločnosti MK2, ktorá podniká v oblasti kinematografie.
Na nábreží pred domom č. 18 sa od roku 1997 nachádza moderná bronzová plastika "Horizons suspendus" (Visuté obzory), ktorej autorom je francúzsky umelec Dominique Labauvie. Dielo predstavuje kovové oblúky s veslami ako poctu klubu veslárov, ktorí na kanále pravidelne trénujú.
Nábrežie je vysadené niekoľkými radami stromov. Smerom ku kanálu sú vysadené lipy, smerom do ulice rastú dve rady lapin.
Quai de la Loire

Quai de la Loire ("Nábrežie Loiry") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 19. obvode. Nábrežie je pomenované podľa francúzskej rieky Loiry.
Poloha.
Nábrežie vedie pozdĺž celého ľavého, južného brehu kanálu Villette. Začína pri námestí "Place de la Bataille-de-Stalingrad" na križovatke s "Avenue Jean-Jaurès" a končí pri križovatke s ulicou "Rue de Crimée", kde naň nadväzuje Quai de la Marne vedúce pozdĺž kanálu Ourcq.
Významné objekty.
Na začiatku tohto i nábrežia oproti Quai de la Seine sa nachádzajú budovy spoločnosti MK2, ktorá podniká v oblasti kinematografie.
Quai d’Orléans

Quai d'Orléans ("Orléanske nábrežie") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 4. obvode na ostrove svätého Ľudovíta.
Poloha.
Nábrežie vedie po južnom okraji ostrova pozdĺž Seiny od mostu Tournelle na križovatke s "Rue des Deux-Ponts", kde oproti prúdu nadväzuje Quai de Béthune a končí pri Pont Saint-Louis na križovatke s "Rue Jean-du-Bellay", odkiaľ pokračuje nábrežie Quai de Bourbon.
Dejiny.
Nábrežie bolo vybudované v rokoch 1614 – 1646 a svoje meno získalo po Gastonovi Orleánskom, bratovi Ľudovíta XIII. Počas Francúzskej revolúcie sa v rokoch 1792 – 1806 nazývalo "Quai de l'Égalité" (nábrežie Rovnosti).
Významné stavby.
Nábrežie je zastavané honosnými domami z 18. storočia. V prvom dieli románového cyklu "Hľadanie strateného času" Marcela Prousta bývala hlavná postava Charles Swann na Quai d'Orléans.
V dome č. 6 od roku 1854 sídli Poľská knižnica v Paríži.
Azid olovnatý

Azid olovnatý je anorganická zlúčenina olova a dusíka, je to soľ kyseliny azidovodíkovej. Jeho vzorec je Pb(N3)2. V komerčne používanej forme je to biely až žltohnedý prášok. Používa sa ako traskavina do priemyselných, ale tiež vojenských rozbušiek. Jeho hlavným civilným využitím je v automobilovom priemysle ako výbušná náplň do airbagov.
Príprava a spracovanie.
Azid olovnatý sa pripravuje metatézou medzi azidom sodným a dusičnanom olovnatým. V pevnom stave nie je príliš hygroskopický a voda neredukuje jeho úderovú senzitivitu. Keď je chránený pred vlhkosťou, je pri skladovaní úplne stabilný. Alternatívna syntéza spočíva v rozpustení octanu olovnatého v roztoku azidu sodného.
Výbušné charakteristiky.
Azid olovnatý je veľmi citlivý a väčšinou sa s ním pracuje pod vodou v izolovaných gumených nádobách. Môže explodovať po páde z výšky alebo pri statickom výboji so silou 7 mJ. Jeho detonačná rýchlosť je okolo /s.
Na zničenie malého množstva azidu olovnatého sa používa octan amónny alebo dichróman sodný.
Azid olovnatý reaguje s meďou, zinkom, kadmiom, alebo so zliatinami obsahujúcimi tieto kovy. Napríklad azid meďnatý je ešte viac citlivý na výbuch a preto sa nemôže komerčne používať.
Fonzerelli

Fonzerelli (vlastným menom Aaron McClelland, *21. júl 1982, Severné Írsko) je severoírsky house DJ a hudobný producent. Jeho singel „Moonlight Party“ z roku 2005 sa dostal do rebríčkov v Holandsku, Fínsku a Austrálii. Fonzerelli tiež remixuje skladby pre rôznych interpretov, z ktorých je najpozoruhodnejšími remixy singlov „Now You’re Gone“ a „All I Ever Wanted“ pochádzajúce z Basshunterovho albumu "Now You're Gone – The Album".
Fonzerelli momentálne pracuje na svojom debutovom albume "San Franz Disco".
Quai d’Issy-les-Moulineaux

Quai d'Issy-les-Moulineaux (niekedy tiež skrátene Quai d'Issy) je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 15. obvode. Je pomenované podľa susedného francúzskeho mesta Issy-les-Moulineaux.
Poloha.
Nábrežie vedie po ľavom brehu rieky Seiny medzi mostami Garigliano a Aval. Začína na križovatke s Boulevard du Général-Martial-Valin, kde oproti prúdu nadväzuje Quai André-Citroën a končí pri moste Aval mestského okruhu na hraniciach Paríža, odkiaľ "Quai du Président-Roosevelt" na území mesta Issy-les-Moulineaux.
Kamenné vráta (Ostrôžky)

Kamenné vráta je súbor čadičových vyvrelín v Slovenskom stredohorí v celku Ostrôžky, neďaleko obce Budiná.
Quai André-Citroën

Quai André-Citroën ("nábrežie André Citroëna") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 15. obvode.
Poloha.
Nábrežie leží na ľavom brehu rieky Seiny medzi mostami Grenelle a Garigliano. Uprostred nábrežia vedie ešte most Mirabeau. Začína na križovatke s ulicou "Rue Linois", kde naň proti prúdu nadväzuje Quai de Grenelle a končí na križovatke s Boulevard du Général-Martial-Valin, odkiaľ pokračuje Quai d’Issy-les-Moulineaux. Pozdĺž Seiny sa nachádza prístav Port de Javel.
Dejiny.
Nábrežie sa pôvodne nazývalo "Quai de Javel", podľa dediny, ktorá sa tu rozkladala. V roku 1958 bolo premenované na počesť francúzskeho automobilového konštruktéra André Citroëna (1878 – 1935), ktorého továreň Citroën sa nachádzala v rokoch 1915 – 1974 v priestore dnešného parku André Citroëna.
Quai de Grenelle

Quai de Grenelle ("Grenellské nábrežie") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 15. obvode.
Poloha.
Nábrežie leží na ľavom brehu rieky Seiny medzi mostami Bir-Hakeim a Grenelle. Uprostred nábrežia vedie ešte železničný most Rouelle. "Quai de Grenelle" začína na námestí "Place des Martyrs-Juifs-du-Vélodrome-d'Hiver", kde naň oproti prúdu nadväzuje Quai Branly a končí na križovatke s ulicou "Rue Linois", odkiaľ pokračuje Quai André-Citroën. Pozdĺž Seiny sa nachádza prístav Port de Grenelle.
Quai d’Anjou

Quai d'Anjou ("nábrežie Anjuovcov") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 4. obvode na ostrove svätého Ľudovíta.
Poloha.
Nábrežie vedie po severnom okraji ostrova pozdĺž Seiny medzi mostami Sully a Marie. Začína na severovýchodnom okraji ostrova pri križovatke s ulicou Rue Saint-Louis-en-l'Île a končí na križovatke s Rue des Deux-Ponts, odkiaľ pokračuje Quai de Bourbon.
Dejiny.
Výstavba nábrežia začala v roku 1614 pod vedením architekta Christopha Marie v priestoru bývalého ostrova Vaches (dnes pripojeného k ostrovu sv. Ľudovíta) a dokončená bola v roku 1647.
Východná časť nábrežia bola pomenovaná Anjou na počesť kráľovskej rodiny, najmä Gastona Orleánskeho, vojvodu z Anjou, brata Ľudovíta XIII., a západná časť Alençon podľa francúzskeho mesta. V roku 1780 boli obe časti pomenované "Quai d'Anjou". V roku 1792 bolo nábrežie premenované na "Quai de l'Union", ale v roku 1803 získalo naspäť svoj pôvodný názov.
Budinská skala

Budinská skala je súbor andezitových lávových zvyškov v Ostrôžkach, geomorfoloickom celku Slovenského stredohoria. Leží v katastri Budinej, približne západne od samotnej obce.
Charakteristika.
Skalné bralo vzniklo postupným zvetrávaním mohutného lávového prúdu a v jeho okolí sa nachádza viacero zaujímavých skalných blokov a kamenných morí. V tesnom susedstve sa nachádza vysoký Fekiačov vrch, zaujímavosťou je tiež menšia jaskyňa Jánošíkova skrýša (niektoré zdroje uvádzajú názov "Jánošíkova izba") a divoké lúky okolitých lazov. Z vrcholu je výhľad na Ostrôžku, najvyšší vrch rovnomenného pohoria. V okolí sa nachádzajú viaceré turistické a cykloturistické trasy, uľahčujúce pohyb v náročnom prostredí zväčša neudržiavaných porastov a lúk.
Prístup.
Budinská skala je najjednoduchšie prístupná z obce Budiná, konkrétne z lokality "Budinské lazy". Priamo pri ceste z Budinej alebo Ábelovej je križovatka turistických chodníkov, ktoré však vrch len traverzujú.
Quai de Bourbon

Quai de Bourbon ("Bourbonské nábrežie") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 4. obvode na ostrove svätého Ľudovíta.
Poloha.
Nábrežie vedie po severnom okraji ostrova pozdĺž Seiny medzi mostami Marie a Saint-Louis. Uprostred nábrežia sa nachádza ešte most Louisa-Philippa. Nábrežie začína pri križovatke s ulicou Rue des Deux-Ponts, kde nadväzuje na Quai d’Anjou, a končí na západnom okraji ostrova na križovatke s Rue Jean-du-Bellay.
Dejiny.
Nábrežie bolo postavené v rokoch 1614 – 1646 a bolo pomenované podľa francúzskej vládnucej dynastie Bourbonovcov. Len v rokoch 1792 – 1814 bolo premenované na "Quai de la République".
Homo kanamensis

Homo kanamensis je druh človeka s holotypom a jediným nálezom Kanam 1, čo je nález sánky z lokality Kanam.
Kanam sa nachádza na brehu Viktóriinho jazera ma úpätí sopky menom Homa. Juma Gitau, člen východoafrickej expedície L. S. B. Leakeyho, tu v roku 1932 našiel (o. i.) fragmentárnu sánku. V rovnakých vrstvách boli (o. i.) aj kamenné nástroje (typu olduvai). Nález bol oficiálne opísaný Leakym v roku 1935. Leakey nález výslovne označil ako veľmi podobný človeku dnešného typu (Homo sapiens v užšom zmysle), ale klasifikoval ho predsa len ako zvláštny druh Homo kanamensis. Podľa Leakeyho bol nález z neskorého pliocénu alebo raného pleistocénu , prípadne presnejšie z obdobia medzi 2,5 a 3 mil. rokov BP . 
Leakyho tím v rámci rovnakej expedície našiel aj lebku v lokalite Kanjera (tú nezaradil pod Homo kanamensis) a tieto nálezy z Kanamu aj Kanjery používal ako doklad (údajnej) veľmi dávnej existencie človeka dnešného typu; taxóny ako australopitek či človek vzpriamený boli podľa neho len vedľajšie vetvy vývoja človeka.
Vzhľadom na to, že nález bol na jednej strane údajne veľmi starý a na druhej strane vyzeral veľmi moderne, stal sa rýchlo predmetom sporov. V prospech Leakyho interpretácie hovorí skutočnosť, že 28-členná komisia odborníkov pod vedením A. S. Woodwarda v roku 1933 dospela k záveru, že Leakey nález (a nález z Kanjery) ohodnotil správne. Skonštatovala, že nález pochádza zo starého pleistocénu, a že je prakticky neodlíšiteľný od druhu Homo sapiens (čím sa vtedy myslel čisto človek dnešného typu). Negatívna pre Leakyho interpretáciu bola skutočnosť, že odborník, geológ profesor Percy Boswell, pozvaný Leakym v roku 1935 na miesto na "inšpekciu" náleziska zistil, že Leaky nevie znova presne identifikovať presné miesto nálezu, pretože miestni obyvatelia odcudzili kovové značky označujúce nálezisko. Aj fotky náleziska sa ukázali ako zničené alebo ukazujúce inú lokalitu. Leakyho reputácia týmto značne utrpela, ale Leakey do konca svojho života trval na správnosti svojho hodnotenia nálezu (Cole 1975 údajne píše, že neskôr Leakey zmenil pomenovanie nálezu z Homo kanamensis na Homo sapiens, ale podľa citátu v Lewin 1997 str. 156 ešte 3/4 roky pred svojou smrťou Leakey trval na Homo kanamensis.) 
Z neskoršieho hodnotenia nálezu vyplýva, že bol každopádne patologický. Z toho možno vyvodiť napríklad záver, že nález bol starý, ale náhodou vyzeral podobne človeku dnešného typu, pretože bol patologický. 
Datovanie aj systematické zaradenie nálezu je naďalej sporné. Okrem autorov hodnotiacich nález prosto ako incertae sedis, autori posledných desaťročí nález obyčajne zaraďujú obyčajne takto:
Argument, že nález pochádza z mladého pleistocénu je založený na presvedčení, že bol nález naplavený do starších vrstiev (ktoré sú potom staré zhruba tak, ako uvádzal Leakey).
Zoznam kráľov Ríma

O najstarších dejinách Ríma máme od rímskych historikov pomerne dosť správ, ale žiaľ nie sú celkom spoľahlivé. Rímski historici ich zaznamenali až po dlhom časovom odstupe a preto s veľkou pravdepodobnosťou čerpali poväčšine už len z legiend a mýtov. Legendy a mýty však môžu obsahovať aj historické jadro.
Ako nám to zanechala rímska tradícia, prvým rímskym kráľom bol od roku 753 pred Kr. Romulus. Po Romulovi vládlo v Ríme ešte ďalších šesť kráľov. Posledný kráľ Tarquinius Superbus nastolil v Ríme tyranskú vládu, ktorú ukončilo ľudové povstanie v roku 510 pred Kr. vyhnaním kráľa. Po vyhnaní posledného kráľa vznikla v Ríme republika. (asi 510 pred Kr.)
Rímskeho kráľa, vlastne kmeňového náčelníka volil rodový snem. Kráľ mal najvyššiu vojenskú, správnu, súdnu a kňazskú moc. Opieral sa o poradný zbor (senát), ktorý sa skladal z asi stovky starších vodcov rímskych šľachtických rodov.
"Nasledujúci zoznam odpovedá súčasnému stavu historického bádania. Historici spochybňujú existenciu prvých štyroch rímskych kráľov. Koniec kráľovstva tiež niektorí historici kladú do mladšej doby, než sa tradične prisudzuje, teda až do roku 470 pred Kr."
Australopithecus praegens

Australopithecus praegens môže byť:
Praeanthropus

Praeanthropus môže byť:
Megantrop

Megantrop (lat. "Meganthropus") môže byť:
Korytnačka písmenková

Korytnačka písmenková ("Trachemys scripta") je druh korytnačky z čeľade vodnice ("Emydidae").
Pokrov presvätej Bohorodičky

Pokrov presvätej Bohorodičky alebo Ochrana presvätej Bohorodičky alebo Sviatok presvätej Bohorodičky Ochrankyne je jedným z veľkých sviatkov liturgického roka v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi. Bol zavedený na základe zjavenia presvätej Bohorodičky v polovici 10. storočia v Konštantínopole v blachernskom chráme. Svätý Andrej, blázon pre Krista (Jurodivý), videl Bohorodičku, ako sa modlí za ľud a následne rozprestiera svoju šatku nad ľuďmi prítomnými v chráme na znak svojej ochrany.
Na Slovensku je Pokrov jedným z najobľúbenejších mariánskych sviatkov, je mu zasvätených veľa gréckokatolíckych chrámov. Slávi sa 1. októbra.
Rock pod Sninským kameňom

Rock pod Sninským kameňom je letný hudobný festival, konajúci sa v meste Snina. Je zameraný na rockovú, punkovú a metalovú hudbu. Festival trvá dva dni (piatok, sobota) a koná sa v rekreačnej oblasti "Sninské Rybníky". Každoročne na ňom vystupujú slovenské i zahraničné, amatérske aj známe rockové kapely.
Rock pod Sninským kameňom 2011 (9.ročník).
12.-13.augusta 2011 vystúpili v Snine slovenské kapely Horská Chata, Zoči Voči, HT, Borra, Karpina a ako hlavná hviezda programu skupina Iné Kafe.
Z českých hudobných skupín sa zúčastnili Interitus a Divokej Bill. Predstavil sa svetoznámy bubeník Mikke Terrana, a po prvýkrát na Slovensku aj kapela Die Happy a Marta Jandová. Zo zahraničia boli hlavnými hviezdami fínska speed metalová kapela Sonata Arctica, nemecký Edguy a rocková kapela Guano Apes.
Hexanitrohexaazaisowurtzitan

2,4,6,8,10,12-hexanitro-2,4,6,8,10,12-hexaazaisowurtzitan, tiež zvaný HNIW alebo CL-20 je nitroamínová výbušnina s chemickým vzorcom C6H6N12O12, ktorú vyvinul vojenský komplex Naval Air Weapons Station China Lake, predovšetkým na použitie v pohonných hmotách. Má lepší pomer oxidačno-redukčnej reakcie s palivom ako bežne používaný HMX alebo RDX. Vyprodukuje o 20 % viac energie než pohonné hmoty na báze HMX a je oveľa lepší ako konvenčné vysoko energické pohonné hmoty a výbušniny. Jeho detonačná rýchlosť je /s.
Kým väčšina vývoja CL-20 sa uskutočnila v spoločnosti Alliant Techsystems, United States Navy (prostredníctvom ONR) má tiež záujem o využitie CL-20 ako raketovej pohonnej hmoty, pretože má vlastnosti, ktoré znižujú riziko spozorovania rakety (napr. menej viditeľný dym).
Výroba.
CL-20 sa vyrába kombináciou dimetylformamidu, anhydridu kyseliny octovej, HBIW a kyseliny dusičnej.
Skalka (1 308,4 m n. m.)

Skalka () je lúčnatý vrch v Lúčanskej Malej Fatre. Leží približne južne od Žiliny. 
Poloha.
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Žilina a zasahuje na katastrálne územia obcí Turie a Stránske. Skalka sa nachádza v rázsoche, vybiehajúcej západným smerom z Krížavy (), ktorá sa na Skalke rozvetvuje na dve ramená, oddelené Medzihorskou dolinou. Severné rameno zakončuje Kozol (), južné vrch Žiar (). Západne susedí Mylný grúň (), severne Jastrabná (), východne Zázrivá a Krížava () a južne vrch Veterné (). 
Opis.
Vrch je súčasťou bočného hrebeňa, ktorý vedie západným smerom z Krížavy a zo Skalky pokračuje v podobe dvojice ramien, rozdelených Medzihorskou dolinou. Svahy pokrýva zmiešaný les, vrcholová časť je hôľnatá. Severné svahy odvodňujú prítoky Turianskeho potoka, západné Medzihorský potok a južnú časť prítoky Stránskeho potoka. 
Výhľady.
Vďaka nadmorskej výške a polohe je z odlesneného vrcholu kruhový výhľad. Východný smer obmedzuje hlavný hrebeň Lúčanskej Fatry, inak sú dobre pozorovateľné mnohé malofatranské vrcholy i Žilinská kotlina. Pri vhodných podmienkach sú pozorovateľné všetky okolité pohoria a nezriedka je možné vidieť časť Bielych Karpát, Javorníky, Moravsko-sliezske Beskydy a západnú časť Kysuckých Beskýd.
Lelex

Lelex môže byť:
Zhuchengtyrannus

Zhuchengtyrannus je vyhynutý rod veľkého dravého dinosaura z čeľade Tyrannosauridae, žijúceho v období vrchnej kriedy (asi pred 70 Ma) na území dnešnej Číny (provincia Šan-tung). Jeho jediným druhom je Zhuchengtyrannus magnus.
Fosílie pozostávajú iba z fragmentov hornej i dolnej čeľuste a zubov. Dosahoval v priemere dĺžku 11 metrov a hmotnosť asi 6 ton. Bol zrejme vrcholovým predátorom svojich ekosystémov, teda záplavových nížin v oblastiach dnešnej východnej Číny.
Sinotyrannus

Sinotyrannus (v preklade "čínsky tyran") je vyhynutý rod veľkého, až 10 metrov dlhého dravého dinosaura z nadčeľade Tyrannosauroidea, žijúceho v období spodnej kriedy (asi pred 120 Ma) na území dnešnej severovýchodnej Číny (provincia Liao-ning). Typový a jediný druh Sinotyrannus kazuoensis opísal čínsky paleontológ Ťi (Ji) a jeho kolegovia v roku 2009 z formácie Ťiou-fo-tchang (Jiufotang) a v súčasnosti je najväčším známym teropodóm že-cheského (džeholského) ekosystému.
V súčasnosti býva tento rod radený do čeľade Proceratosauridae, teda medzi vývojovo primitívne (bazálne) Tyrannosauroidea. Medzi nimi však výrazne vynikal svojou veľkosťou, obvykle dosahovali tieto teropódy dĺžky len okolo 3 metrov.
Cameron County

Cameron County môže byť:
DJ BoBo

DJ BoBo, vlastným menom Peter René Baumann (* 5. január, 1968, Kölliken, Aargau, Švajčiarsko) je švajčiarsky spevák, textár, tanečník a hudobný producent. Celosvetovo predal 14 miliónov nahrávok a vydal 10 štúdiových albumov rovnako ako niekoľko kompilácií, ktoré obsahujú jeho hity v prerobených podobách. DJ BoBo vydal dodnes 34 singlov, z ktorých niektoré sa dostali na popredné pozície v rebríčkoch, a to nielen v nemecky hovoriacich krajinách, ale tiež v ostatných európskych krajinách.
Ako producent dance hudby, bol jeho prvým veľkým úspechom singel „Somebody Dance With Me“, ktorý má melódiu skladby „Somebody’s Watching Me“ od Rockwella. Po ňom sa na dobrých pozíciách umiestnili single „Keep on Dancing“, „Take Control“, „Everybody“, „Let the Dream Come True“, „Love is All Around“, „Freedom“, „Pray“ a „What a Feeling“, rovnako ako „Chihuahua“, z ktorých takmer všetky sú rýchleho eurodance charakteru so ženskými chytľavými refrénmi a rapovaním, ktorý vykonáva DJ BoBo. Medzi rokmi 1992 až 2007 mal DJ BoBo 27 hitových singlov vo Švajčiarsku a Nemecku a získal 10 cien World Music Award za najpredávanejšieho interpreta vo Švajčiarsku. DJ BoBo získal množstvo zlatých a platinových platní za jeho single a albumy a mal úspech v Európe (predovšetkým vo Švajčiarsku a Nemecku), Ázii a Južnej Amerike.
Salisbury (rozlišovacia stránka)

Salisbury môže byť:
Criminal

„Criminal“ "(Kriminálnik)" je singel americkej popovej speváčky Britney Spears, ktorá bola vydaná ako štvrtý singel a zároveň posledný z jej siedmeho štúdiového albumu "Femme Fatale," ktorý celú túto éru uzavrel. Skladbu napísali a produkovali Max Martin a Shellback s ďalším písaním textov od Tiffany Amber. „Criminal“ bol vybraný ako singel v hlasovaní na facebookovej stránke Britney Spears a vydanie bolo určené po odovzdávaní cien MTV Video Music Awards "2011" odkiaľ si Britney odniesla 2 sošky. Skladba sa umiestnila na 55. mieste prestížneho amerického rebríčka Billboard Hot 100. K piesni bol natočený aj videoklip kde Britney sa zamiluje do kriminálnika a pomáha mu vykrádať banky ako novodobí Bonnie a Clyde. Video sa ešte pred uverejnením zaradilo medzi kontroverzné kvôli úseku kde Brintey drží zbraň, avšak od kritikov má pozitívne hodnotenia. Voči tejto časti sa ohradili niektorí poslanci londýnskeho zastupiteľstva. Speváčka vo videoklipe propaguje parfum z jej kolekcie "Fantasy." Celé video sa natáčalo v Londýne, konkrétne v časti Stoke Newington. Natáčalo sa 17. septembra 2011 a video režíroval Chris Marrs Piliero, ktorý režíroval aj klip k I Wanna Go. Video na speváčkinom VEVO kanáli prekonalo 38 000 000 videní.
Skladba považovaná za jedinú baladu albumu, je gitarovo vedená skladba so stredným tempom, ktorá obsahuje flautové melódie v štýle folku. Je ovplyvnená hudbou Madonny a skupiny ABBA.
V slovenskom hudobnom rebríčku sa umiestnila skladba na 8. mieste.
Napriek tomu, že fanúšikovia si skladbu obľúbili, Britney ju nezaradila na track list počas Femme Fatale Tour "(2011)."
Freaky Like Me

„Freaky Like Me“ je skladba nórskej urban skupiny Madcon a belgickej speváčky Ameerah, ktorá spolupracovala na vokáloch. Je to druhý singel z ich štvrtého albumu "Contraband". Skladbu napísali Ameerah, TJ Oosterhuis, Arjang "Sha" Shishegar, Tshawe Baqwa a Yosef Wolde-Mariam. Ako singel bola vydaná dňa 20. septembra 2010. Skladba dosiahla 1. miesto v nórskom rebríčku VG-lista, čím sa stala ich treťou skladbou na 1. mieste v tejto krajine.
Abbey Dawn

Abbey Dawn je odevná značka navrhnutá speváčkou Avril Lavigne, predávaná výhradne v obchodnom reťazci Kohl's v USA.
V júli 2008 navrhla Avril vlastnú kolekciu oblečenia , ktorú pomenovala Abbey Dawn, podľa prezývky, ktorú mala v detstve. Oblečenie je určené pre mladých obdivovateľov Avrilinho štýlu – častým motívom sú lebky, zebrie pruhy a motívy hviezd v kombinácii s tmavo fialovou, sýto ružovou a čiernou. Oblečenie sa cenovo pohybuje od 20 do 50 dolárov. Predávajú sa tričká, nohavice, mikiny, šaty, sukne, džínsy, pyžamá, náramky, slnečné okuliare, tašky a iné. Avril Lavigne, ktorá si niektoré kusy ešte pred oficiálnym uvedením na trh sama oblieka, zdôraznila, že značke neprepožičala len svoje meno: "Ja som ten, kto oblečenie navrhuje. Pre mňa je najdôležitejšie, aby bolo spracovanie kvalitné a aby všetko dobre sadlo, takže si každý kus osobne vyskúšam a až potom ho schválim."
Ostrôžky

Ostrôžky sú horský krajinný celok v oblasti Slovenského stredohoria. Ostrôžky budujú vulkanické horniny a ich pyroklastiká, na severovýchodnej strane granodiority jadrového pásma. Podobne ako ostatné celky Slovenského stredohoria aj Ostrôžky vznikli v priebehu neogénu v dôsledku rozsiahlej sopečnej činnosti. Majú stratovulkanickú stavbu - stavbu zvrstvených sopiek.
Vymedzenie.
Pohorie susedí na severe so Zvolenskou kotlinou, na severozápade nadväzuje Javorie a Krupinská planina. Južným smerom sa rozprestiera Juhoslovenská kotlina a východným smerom nadväzuje Revúcka vrchovina a Veporské vrchy.
Vrchovinový reliéf sopečného pohoria Ostrôžky má charakter náhornej planiny naklonenej mierne na juh, ktorú hlboko zarezané doliny konsekvetných tokov rozčlenili na menšie celky. Medzi Tisovníkom a Madačkou prebieha rázsocha Pálenísk (), medzi Madačkou a Tuhárskym potokom je rázsocha Braliec (), medzi Tuhárskym a Budinským potokom je rázsocha Jasenia () a medzi Budinským a Krivánskym potokom je rázsocha Uhliarska (). Ostrôžky okrem najsevernejšej časti zasahujú celé do Novohradu. Hranica medzi Novohradom a Zvolenskou stolicou prebiehala po hlavnom hrebeni Ostrôžok (Pľutov vrch (), Šrobka (), atď.). Najvyšší vrch Ostrôžok je Ostrôžka (). Najvyšším bodom Ostrôžok na území Novohradu je Javor ().
Analýza riečnej siete poukazuje na niekdajšie intenzívne zlomové pohyby. Pohorie Ostrôžky je bohaté na pozostatky sopečnej činnosti (Budinská skala, Kamenné vráta). V Tuhári sa nachádza jediný mramorový lom na Slovensku.
Ostrôžky patria zväčša k oblasti mierne teplej horskej klímy. Hydrograficky zväčša patria k povodiu Ipľa. Pohorie pre svoj zväčša plošinný ráz poskytuje relatívne vhodné podmienky na poľnohospodársku činnosť.
Etylénglykoldinitrát

Etylénglykoldinitrát, nazývaný tiež nitroglykol alebo len EGDN je nažltlá, olejovitá kvapalná výbušnina, ktorá sa získava nitráciou, etylénglykolu. Je podobná nitroglycerínu v postupe výroby a vlastnosťami, hoci je viac nestabilná a menej viskózna. Jej chemický vzorec je C2H4N2O6.
Vlastnosti.
EGDN bola používaná pri výrobe výbušnín, kvôli nižšiemu bodu tuhnutia nitroglycerínu pri výrobe dynamitu pre použitie v chladnejšom počasí. Vďaka svojej nestálosti slúži ako detekčný indikátor v niektorých plastických trhavinách ako napr. Semtex, kvôli spoľahlivejšej detekcii výbušniny už od roku 1995 kedy nahradil dimetyldinitrobután. Je oveľa stabilnejší ako nitroglycerín. Rovnako ako ostatné organické nitráty EGDN je vazodilatátor.
Quai d’Austerlitz

Quai d'Austerlitz ("Slavkovské nábrežie") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 13. obvode.
Poloha.
Nábrežie vedie po ľavom brehu rieky Seiny medzi mostami Bercy a Austerlitz. Začína na križovatke s Boulevard Vincent-Auriol, kde oproti prúdu nadväzuje Quai de la Gare, a končí na námestí "Place Valhubert", odkiaľ pokračuje Quai Saint-Bernard. Súčasť nábrežia je prístav Port d'Austerlitz. Na nábrežie vedie aj most Charlesa de Gaulla a Viaduc d'Austerlitz, ktorý slúži linkee 5 parížskeho metra.
Dejiny.
Od svojho vzniku na začiatku 18. storočia sa nazývalo "Quai de l'Hôpital" (Nemocničné nábrežie) podľa neďalekej nemocnie Hôpital de la Salpêtrière. V roku 1832 získalo svoj súčasný názov podľa mostu pont d’Austerlitz.
Nová výstavba.
Nábreží je súčasťou komplexnej prestavby miestnej štvrte s názvom Paris Rive Gauche. V jej rámci vznikajú na mieste bývalých tovární a skladov moderné stavby ako je napr. Cité de la mode et du design.
Quai de Béthune

Quai de Béthune ("Béthunove nábrežie") je nábrežie v Paríži. Nachádza sa v 4. obvode na ostrove svätého Ľudovíta.
Poloha.
Nábrežie vedie po južnom okraji ostrova pozdĺž Seiny medzi mostami Sully a Tournelle. Začína na juhovýchodnom okraji ostrova pri križovatke s "boulevard Henri-IV" a končí na križovatke s "Rue des Deux-Ponts", odkiaľ pokračuje Quai d’Orléans.
Dejiny.
Nábrežie bolo postavené v rokoch 1614 – 1646 pod názvom "Quai du Dauphin" (Dauphinovo nábrežie), neskôr "Quai des Balcons" (podlľa balkónov, ktoré architekt Louis Le Vau zriadil na všetkých domoch na nábreží), za Francúzskej revolúcie sa nazývalo "Quai de la Liberté" (nábrežie Slobody) a nakoniec získalo meno po ministrovi kráľa Henricha IV. Maximilieovi de Béthune, barónovi de Rosny, vojvodovi de Sully (1559 – 1641).