Karel Durman

Karel Durman (* 13. júl 1932, Praha, Česko-Slovensko14. apríl 2023, Uppsala, Švédsko) bol český historik, od roku 1980 pôsobiaci vo Švédsku.
Životopis.
Narodil sa 13. júla 1932 v Prahe v robotníckej rodine. Študoval na gymnáziu v moravskom Holešove. Po ňom nastúpil v roku 1952 na štúdium histórie na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Po úspešnom ukončení začal pracovavať na vtedajšej katedre všeobecných dejín a praveku (dnes Ústav světových dějin FF UK). V roku 1961 dostal pozvánku a povolenie na ročné štipendium na postgraduálne štúdium na London School of Economics and Political Science, pričom sa mal zameriavať na dejiny Blízkeho východu.
Po návrate prednášal na FF UK napr. predmet Dějiny lidových demokracií. V roku 1969 sa stal docentom.
Po udalostiach v roku 1968 bol medzi prvými ôsmimi zamestnancami FF UK, ktorých vtedajší dekan Galla navrhol na vylúčenie (27. februára 1970). Po vynútenom odchode z univerzitného prostredia pracoval ako nočný strážnik (pracovný týždeň bol 69 hodín). Od roku 1972 pracoval (plat 1300 Kčs) v oddelení rešerší Státnej technickej knihovne (dnes Národní technická knihovna). Počas tohto obdobia mu samizdatovo (anonymne a pod pseudonymom Karel Kinský) vyšli texty, ktoré boli prvé varianty neskorších kníh (texty o dejinách Bulharska, Ruska a ZSSR). Ide o napr. o tieto texty:
Vo februári 1980, po nátlaku vtedajšieho režimu, emigroval spolu s rodinou do Švédska. Vo Švédsku pôsobil na Uppsala universitet v Uppsale, kde sa zameriaval na východoeurópske dejiny. Bol dvakrát ženatý, s druhou manželkou Jarmilou mal deti.
Odborné pôsobenie.
Jeho prvé práce sa sústredili na Blízky východ. Monografia "Blízký východ ve světové politice 19181959" z roku 1966 patrí do jeho tvorivého obdobia o ktorom Josef Hanzal napísal „jeho práce majú spočiatku výrazne marxistický charakter a potom sa v nich prejavuje stále silnejšie kritický a objektívny duch.“ Aj dobová recenzia k nej bola pozitívne naladená „Je to úctyhodne obsiahle dielo a až prekvapivo vecné: na 477 stranách textu možno ťažko nájsť odstavec, ktorý by sa nevzťahoval k podstate témy alebo aspoň neobohacoval našu znalosť o nejakú zaujímavú podrobnosť. Jeho úsporná stručnosť, veľký časový i problematický rozsah spracovanej látky a ucelený komplexný pohľad na štyridsať rokov histórie jednej z najvýznamnejších oblastí veľmocenských záujmov a národne oslobodeneckého hnutia už samé naznačujú, že autori i vydavateľstvo dali čitateľom do rúk dobrú knihu.“ A svoju recenziu zakončuje konštatovaním: „Ale v každom prípade sa Durmanovi podarilos omnoho menšími možnosťami a prostriedkamivytvoriť dielo o nič horšie než sú tie, ktoré vychádzajú z pier jeho kolegov v krajinách, kde sa otázkam Blízkeho a Stredného východu prikladá prvoradý význam.“
V roku 1969, spolu s Miroslavom Svobodom, publikoval "Slovník moderních světových dějin" o ktorom Petr Zídek (v roku 2005) napísal „… [slovník] sa výrazne vymyká z dobovej historiografickej produkcie: aj po tridsiatich piatich rokoch je možné značnú časť jeho hesiel použiť na základnú orientáciu v moderných dejinách“.
Vo Švédsku publikoval v 80. rokoch 20. storočia dve monografie. "Lost Illusions" sa zaoberá bulharsko-ruskými vzťahmi v rokoch 18771888 (po rusko-tureckej vojne). "The Time of the Thunderer" sa zameriava na ruský nacionalizmus v 19. storočí a osobu Michaila Nikiforoviča Katkova, pričom tento zámer prekračuje a vykresľuje širší obraz udalostí. O niekoľko rokov neskôr publikovaná "The Reckoning" sa zaoberá na érou glasnosti v Sovietskom zväze. Monografie „získali v odpovedajúcich kruhoch značný ohlas, ako dokazujú mimo iné početné recenzie.“
Po roku 1989 znovu publikoval v češtine, išlo o jeho kľúčové diela "Útěk od praporů" a najmä dvojdielnu monografiu "Popely ještě žhavé". "Útěk od praporů" je syntéza dejín vnútorného vývoja a zahraničných vzťahov ZSSR a sovietskeho bloku od roku 1964 (pád Chruščova) po 1991 (rozpad ZSSR). Kniha dostala Cenu rektora Univerzity Karlovy v Praze za rok 1998. "Popely ještě žhavé" (vznikla z iniciatívy vtedajšieho riaditeľa vydavateľstva Karolinum) vykresľuje obraz svetových politických dejín od roku 1938 (politické procesy v ZSSR a kríza demokracií na konci 30. rokov 20. storočia) po odvolanie Chruščova v roku 1964 (I. diel) a od nástupu Lyndona Johnsona po rozpad ZSSR v roku 1991 a potom stručnejšie až do roku 2008 (II. diel). Stretli sa s veľmi pozitívnym prijatím odbornej verejnosti.
V roku 2024 vyšla kniha "Konec mýtu o věčném přátelství" (upravená verzia štúdie K charakteristice ruské politiky v Bulharsku v letech 18761887 pôvodne publikovanej v samizdate v roku 1979).
Karel Durman "„reprezentoval typ tradičného pozitivistického historika“", v jeho diele je zreteľný "„prerod pôvodne presvedčeného a následne reformného komunistu na kritického, diskusii otvoreného, avšak zreteľne konzervatívne orientovaného autora.“"