Let Malaysia Airlines 370

Let Malaysia Airlines 370 bol let spoločnosti Malaysia Airlines, ktorý letel 8. marca 2014 z Medzinárodného letiska v Kuala Lumpur v Malajzii na letisko v Pekingu, Čína. Lietadlo bolo typu Boeing 777-200ER a malo registračné označenie 9M-MRO. Na palube bolo 227 pasažierov a 12 členov posádky. Let vzlietol o 00:41 miestneho času (16:41 UTC). Pristátie v Pekingu bolo naplánované na 06:30 (22:30 UTC). O 01:22 (17:22 UTC) riadiace stredisko letov stratilo s lietadlom kontakt. Lietadlo nevyslalo žiadny núdzový signál ani nič, čo by naznačovalo problémy, poruchu alebo zmenu naplánovaného letu. Počasie v tej oblasti taktiež nevykazovalo známky abnormality, prípadne vlastnosti, ktoré by mohli let akokoľvek ohroziť.
Lietadlo.
Lietadlo Boeing 777-200ER malo v minulosti poškodený koniec krídla pri pojazde na letiskovej dráhe, ale táto porucha bola odstránená podľa servisných pravidiel spoločnosti Boeing. Posledná podrobná servisná kontrola lietadla bola vykonaná vo februári 2014 a aj v prípade recidívy počas letu by podľa odborníkov nemohla spôsobiť okamžitú dezintegráciu (rozpadnutie) stroja či haváriu.
Vyšetrovanie udalosti.
Časová tabuľka záznamov komunikácie a dátových prenosov s lietadlom.
Riadiace stredisko letov stratilo kontakt s lietadlom o 01:22 (17:22 UTC). Okamžite sa začalo pátranie po stopách alebo troskách lietadla v oblasti posledného známeho kontaktu a zapojili sa do neho desiatky lodí a lietadiel z 11 krajín sveta.
Po začatí vyšetrovania sa čoskoro prišlo na fakt, že dvaja pasažieri cestovali na ukradnuté pasy. Podľa správ z rána 11. marca išlo o dvoch Iráncov, 18-ročného Pouriho Nourmohammadiho, smerujúceho do Nemecka kvôli azylu a 29-ročného Delavara Seyeda Mohammada Reza. Spojitosť týchto pasažierov s teroristickými organizáciami nebola vylúčená, ale ani potvrdená alebo pravdepodobná.
11. marca večer bolo oznámené, že záznamy vojenského radaru naznačujú veľmi neobvyklý odklon letu od plánovanej trasy. Lietadlo zmenilo kurz na Kota Bharu a zostúpilo na nižšiu letovú hladinu. Let smeroval ďalej do Melackého prielivu, kde bola radarom poslednýkrát zaznamenaná jeho pozícia. Dochádzalo k rôznym interpretáciám záznamov a informačnému šumu, na čo Indonézia reagovala pozastavením záchranných operácií, až kým sa situácia ohľadom polohy lietadla nevyjasní. 12. marca "The Wall Street Journal" uviedol, že podľa tvrdení amerických vyšetrovateľov lietadlo po strate kontaktu letelo ešte niekoľko hodín.
Tvrdenie sa opieralo o údaje zasielané cez satelit z motorov Rolls-Royce. 13. marca Malajský minister dopravy tieto informácie spochybnil.
Existuje svedectvo robotníka ropnej plošiny v Juhočínskom mori, ktorý údajne videl "„horiace lietadlo vo veľkej výške“" približne 70 km smerom k pozícii , teda v miestach, kde sa uvádza strata kontaktu a zmiznutie.
14. marca vyšetrovatelia a ďalšie úrady disponujúce dôležitými informáciami o incidente, publikovali teóriu o úmyselnom vypnutí komunikácie z lietadla a potvrdili s väčšou istotou zmenu kurzu smerom na západ a juh ponad vody Indického oceánu.
20. marca predseda austrálskej vlády Tony Abbott ohlásil v parlamente, že satelity zaznamenali dva veľké objekty (jeden o dĺžke až 24m) v Indickom oceáne. 22. marca tento nález potvrdili aj čínske satelity. Poloha objektov je približne , čo je asi 3,170 km juhozápadne od austrálskeho Perthu. Napokon sa ukázalo, že ide o plávajúce smeti, nesúvisiace so strateným letom.
24. marca Malaysia Airlines oznámila, že niet rozumných pochýb o tom, že lietadlo dopadlo do mora a haváriu nikto na palube neprežil
28. marca sa na základe upresňovania analýz dát z radarov a satelitov a revidovaných dát odhadu rýchlosti lietadla presunulo hľadanie asi severovýchodným smerom na plochu o rozlohe približne . Do pátrania sa zapojilo aj plavidlo austrálskych námorných obranných síl "ADV Ocean Shield", vybavené lokalizačným prijímačom TPL-25, ktorý už začiatkom apríla začal prehľadávať cieľovú oblasť a pomocou lokalizátora sa snažil zachytiť signál núdzového vysielača čiernych skriniek, ktorých batéria vydrží približne len do 7. apríla.
To napokon hľadaný signál 5. apríla približne na pozícii zachytilo a predbežne vyhodnotilo ako konzistentný so signálom z oboch ultrazvukových majákov, ktoré sú súčasťou letových zapisovačov (tzv. čiernych skriniek)". Nateraz však nie je potvrdené, že signál skutočne pochádza zo zapisovačov na palube MH370.
8. apríla pátracia loď "Ocean Shields" zachytila ďalšie dva signály z hĺbky , veľmi blízke tým z 5. apríla.
14. apríla Ocean Shield našla olejovú škvrnu a pokračovala v pátraní špeciálnym hĺbkovým sonarom Bluefin-21. Ten sa však kvôli dosiahnutej maximálnej hĺbke z bezpečnostných dôvodov vypol. Misia pokračovala na druhý deň. 18. apríla bola vzorka olejových škvŕn analyzovaná ako negatívna (nie je pôvodom zo strateného lietadla).
24. apríla boli objavené trosky nitovaného kovového plátu na pobreží Západnej Austrálie. Neskôr bolo potvrdené, že ani tento kus nepatrí k hľadanému lietadlu.
Austrálsky premiér Tony Abbot a Angus Houston z JACC (Joint Agency Coordination Centre) 28. apríla oznámili, že pátranie po troskách sa zameria na morské dno a letecké pátranie sa zastavuje, pretože v priebehu času by sa už všetky trosky ponorili.
Americké námorníctvo (US Navy) 5. mája predĺžilo zmluvu pre pátranie prístrojom Bluefin-21.
22. mája bolo pátranie obnovené po nevyhnutných opravách zariadenia Bluefin-21.
Problematika analýz.
Aj napriek tomu, že úradujúci minister dopravy Malajzie Hishammuddin Hussein poprel existenciu problémov medzi krajinami, ktoré mohli disponovať informáciami o trase zmiznutého lietadla po vypnutí transpondéra, podľa viacerých akademických zdrojov je tam množstvo regionálnych konfliktov, ktoré zabraňujú efektívnej spolupráci a výmene informácií pri hľadaní. Experti na medzinárodné vzťahy zároveň poukazujú na pretrvávajúce súperenie o suverenitu a národné záujmy v inkriminovanej oblasti, citlivé otázky bezpečnosti a špionáže, ktoré veľmi sťažujú multilaterálnu spoluprácu.
Malajzia spočiatku odmietla zverejniť zdrojové dáta zo svojho vojenského radaru, pretože informácie by mohli byť "príliš citlivé", ale neskôr na zverejnenie pristúpili. Armádni experti na príkladoch vysvetľujú, ako môže byť prístup k radarovým informáciám citlivý na vojenskej úrovni: "rýchlosť, s akou dokážu monitorovať sledované územie môže odhaliť, na akej úrovni pokročilosti je radarový systém".
Práve preto niektoré krajiny, aj keď zrejme disponujú radarovými dátami o lietadle po vypnutí transpondéra, nie sú ochotné poskytnúť akékoľvek informácie, pretože by mohli odhaliť ich obranné schopnosti a ohroziť ich vlastnú bezpečnosť. Podobne aj ponorky, hliadkujúce v Juhočínskom mori, mohli mať informácie z mimoriadnej udalosti vo vode (dopad predmetov na hladinu, náraz vraku na dno atď.), ale poskytnutie týchto informácií by mohlo prezradiť umiestnenie ponorky a fakt, že sa tam nejaká nachádzala.