burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Imelo biele

Imelo biele () je poloparazitická rastlina z čeľade santalovité (v minulosti z čeľade imelovité) cudzopasiaca na stromoch. Hostiteľské stromy však nepoškodzuje.
Opis.
Imelo je stromovitý ker vysoký 3050 cm. Má rozkonárené stonky žltozelenej farby. Listy sú kožovité, majú podlhovasto vajcovitý tvar, sú celistvookrajové a neopadavé. Imelo má drobné kvety žltkastej farby umiestnené v rázsochách a tiež na koncoch konárikov. Kvitne skoro, v marci – apríli. Plody sú biele lepkavé bobule. 
Obsahové látky.
Obsahuje lektín, živice (napr. viskotoxín, ktorý je však vo väčšom množstve toxický), alkaloidy, flavonoidy, cholín, acetylcholín, histamín, rôzne organické kyseliny, triterpény a iné.
Výskyt.
Táto rastlina sa vyskytuje v Európe, Ázii a parazituje najmä na listnatých drevinách a z ihličnatých najmä na jedliach. Je to cudzopasná rastlina, ktorá sa prichytáva na kôre stromov. Zo stromov, ktoré sú jej hostiteľom, odoberá rozpustené minerálne živiny. Špecifický výskyt týchto rastlín je v korunách stromov vo výškach. Pre dobré upevnenie sa na svojom hostiteľovi musia zotrvať dlhú dobu a postupne zapúšťať korene - haustória pod kôru hostiteľského stromu.
Výskyt v kultúre.
História tejto rastliny spadá až do obdobia Keltov. Tí považovali imelo biele ako mocnú a čarovnú rastlinu. Pravdepodobne ju využívali pri rituáloch na odháňanie démonov. Vyobrazenia imela možno vidieť na rôznych predmetoch tohto národa v podobe lístkov a vetvičiek. V priebehu času sa vo Veľkej Británii zaužívalo imelo ako symbol šťastia a ľudia si ho vešali počas vianočných sviatkov nad hlavu, alebo ho ako tento symbol často zobrazovali maliari vo svojich obrazoch.
Heidi Tofflerová

Heidi Tofflerová (* 1. august 1929, New York, New York, USA† 6. február 2019) bola americká futurologička a publicistka.
Kariéra.
Jej manželom bol od roku 1950 až do svojej smrti Alvin Toffler, spolu napísali viacero kníh. Spolu s manželom založila a viedla strategickú poradenskú firmu Toffler Associates. Zaoberá sa strategickým plánovaním. Radí vládam a korporáciam. Je mimoriadnou profesorkou na National Defense University vo Washington, D.C., USA. Je čestnou spolupredsedkyňou výboru pre UNIFEM - organizácie OSN pre podporu rozvoja ženského hnutia.
Bukureštské metro

Bukureštské metro (rum. "Metroul bucureştean") je sieť štyroch liniek podzemnej dráhy v Bukurešti. Ide o jediný systém podzemnej dráhy v Rumunsku.
Charakter podzemnej dráhy.
Bukureštské metro je väčšinou konštruované ako podzemné, s razenými, niekde s hĺbenými tunelmi. Stanice sú založené v malej hĺbke, sú teda budované v otvorenej jame z povrchu. Nástupištia majú dĺžku 126 metrov, čo umožňuje prevádzku až šesťvozňových vlakov. Celková dĺžka siete je a má 45 staníc.
Dejiny.
Hoci metro jazdí od roku 1979, prvé projekty sa objavili v 30. rokoch 20. storočia. Boli súčasťou rozsiahleho plánu na modernú prestavbu mesta. V roku 1938 bola založená spoločnosť "S.A. Metropolitanul", ktorá mala metro budovať od marca 1941. Realizácia však bola odložená kvôli druhej svetovej vojne. Po skončení bojov sa do vlády dostala komunistická strana, ktorá mala svoje vlastné zámery a staré projekty upadli do zabudnutia.
K metru sa vrátilo až neskôr. V 70. rokoch povrchová sieť, ktorá bola štvrtá najväčšia v Európe, prestala zvládať dopravný nápor, a preto sa rozhodlo o vybudovaní podzemnej dráhy. Na rozdiel od ostatných krajín východnej Európy, kde boli podobné prevádzky budované podľa moskovského vzoru, v Bukurešti sa metro podobá skôr prevádzkam v západnej Európe.
Boli použité aj iné vozidlá, namiesto tradičných súprav 81-71 sovietskeho pôvodu boli nasadené domáce dvojvozňové jednotky spojené po troch do súpravy vyrábané v závode Astra Arad až do roku 1993.
Prvý úsek linky M1 bol otvorený v roku 1979. Mal dĺžku a 6 staníc. Po otvorení sa približne v trojročných intervaloch pridávali ďalšie úseky. Veľký rozvoj nastal koncom 80. rokov, kedy pribudla najväčšia časť súčasnej podoby metra. Vzhľadom na úsporné opatrenia v energetike však nové stanice neboli dobre osvetlené, preto museli byť neskôr rekonštruované.
Útlm nastal po roku 1990, pádom socializmu sa zmenili priority krajiny. S výstavbou nových kratších tratí sa začalo na prelome storočí, sprevádzkovala sa nová linka M4. Podľa plánu má vo finálnej fáze premávať 6 liniek.
Linkové vedenie.
Sieť sa skladá zo štyroch liniek. Zvláštnosťou je, že M1 a M3 sú vedené čiastočne v jednej trase a linka M1 v stanici Dristor križuje sama seba.
Vozidlový park.
Vozový park tvoria dva typy súprav, staršie rumunskej výroby a modernejšie od firmy Bombardier, dodávané od roku 2002 a vybavené klimatizáciou.
John Petersen

John L. Petersen (* 1943) je americký futurológ. 
Kariéra.
Je zakladateľom a prezidentom Arlingtonského inštitútu (The Arlington Institute) think tanku zameraného na štúdium významných globálnych trendov pre rozvíjanie budúcich obrazov pozitívnej budúcnosti. Jeho správy o budúcnosti sú využívané na najvyšších úrovniach americkej vlády ako základ pre strategické rozhodovanie.
Scenáre divokých kariet.
John Petersen rozpracoval metódu scenárov divokých kariet. Publikoval knihu "Out of Blue. How to Anticipate Big Future Surprises" (2000), v ktorej sa špeciálne zaoberá touto metódou.
Dielo.
John L. Petersen je autorom kníh a publikácií. "The Road to 2015. Profiles of the Future" (1994), "Out of Blue. Wild Card and Other Big Future Surprises" (1997), "The „Wild Cards“ in Our Future: Preparing for the Improbable" (1997), "The Year 2000: Social Chaos or Social Transformation ?" (1999), "Out of Blue. How to Anticipate Big Future Surprises" (2000), "Envisioning The Future of Technology" (2004), "Four Paths to Four Futures" (2005)
The Arlington Institute

Arlingtonský inštitút (The Arlington Institute) je americký think tank špecializujúci sa na štúdium významných globálnych trendov pre rozvoj možných podôb pozitívnej budúcnosti. 
The Arlington Institute bol založený v roku 1989. Zakladateľom a prezidentom Arlington Institute je americký futurológ John Petersen. Sídli v Arlingtone, Virginia, USA.
Sofijské metro

Sofijské metro (po bulharsky "Метрополитен София" alebo "Софийско метро") je systém podzemnej dráhy v Sofii, ktorý bol uvedený do prevádzky v roku 1998.
Základné údaje.
V súčasnosti (2016) je pri dĺžke tratí 40 km v prevádzke 35 staníc. Nástupištia sú dlhé 104 metrov, trať má normálny rozchod 1435 mm. Súpravy sovietskej výroby napája jednosmerný prúd s napätím 825 V.
Dejiny.
Od konca 60. rokov zvažovala bulharská vláda v Sofii výstavbu metra. Projekt počítal s troma pretínajúcimi sa trasami, podobne ako v Prahe, so 47 stanicami a dĺžkou 52 km. Stavebné práce sa začali v roku 1978 a výstavba metra sa pretiahla na 20 rokov.
Oneskorenie stavby bolo spôsobené aj tým, že projekt predbehol potreby doby, pretože situácia v povrchovej doprave sa začala stávať kritickou až začiatkom 90. rokov, ako aj množstvom hodnotných archeologických nálezísk, ktoré trasa metra pretínala, kvôli čomu musela byť čiastočne preložená. Zvyšky tráckych a rímskych stavieb sú k dispozícii na nahliadnutie napríklad v stanici "Serdika". 
Prvý úsek 1. trasy bol otvorený 28. januára 1998 v rozsahu 5 staníc – "Slivnica" až "Konstantin Veličkov". V roku 1999 bola sprevádzkovaná stanica "Opălčenska" a v roku 2000 stanica "Serdika", roku 2003 pribudol na druhom konci zatiaľ úsek medzi stanicami Slivnica a Obeľa. Najnovším je úsek "James Bourchier" (Джеймс Баучер) – "Vitoša" (Витоша) na 2. trase, otvorený v lete 2016.
Budúcnosť.
Po predĺžení na medzinárodné letisko Sofia je plánované predĺženie južnej časti 1. trasy po stanicu "Malinova dolina" (Малинова долина). 
Trasa č. 2, pretínajúca mesto od severu na juh, bude predĺžená po stanicu "Dragalevci" (Драгалевци).
Trasa č. 3 "Kňaževo" (Княжево) – "Vasil Levski" (Васил Левски) s 15 stanicami bude prechádzať od juhozápadu na severovýchod v dĺžke 16 km. Začiatok prác na 3. trase sa predpokladá najskôr na rok 2019.
Eric Drexler

Eric K. Drexler (* 25. apríl 1955, Oakland, Kalifornia, USA) je americký vedec a predstaviteľ transhumanizmu.
Životopis.
Narodil sa v Oaklande v Kalifornii. Študoval na MIT. V roku 1974 vystúpil na First Princeton Conference of Space Colonization. Je spoluzakladateľom a vedúcim The Foresight Institute v Palo Alto v Kalifornii. 
Tvorca konceptu nanotechnológie.
Eric Drexler je tvorcom konceptu nanotechnológie. Vytvoril koncept molekulárnych strojov, ktoré by mohli replikovať sami seba a z atómov rovnakej suroviny dotvoriť alebo opraviť každú štruktúru materiálneho sveta, či by už šlo o predmety alebo o živé bytosti.
Stroje tvorenia.
Drexler v knihe Engines of Creation. The Coming Era of Nanotechnology – Stroje tvorenia – Nastupujúca éra nanotechnológie, ktorú vydal v roku 1986 navrhol koncept nanotechnológie a nanostrojov. 
Drexler ako príklad strojov pracujúcich v molekulárnom meradle uvádza bunky živých organizmov. Drexler uvažuje o tvorbe univerzálnych assembelrov – replikátorov, ktoré budú schopné vytvárať a opravovať zložité molekulárne štruktúry.
Tieto nanostroje budú podľa Drexlera programovateľné podobným spôsobom akým DNA programuje činnosť živých buniek, a budú schopné sa namnožiť a vytvoriť tak armádu komunikujúcich robotov pripravených vykonať užitočnú prácu – zostaviť z atómov kovov zliatiny presne definovaných, doteraz nevídaných vlastností, liečiť choroby, stavať domy, budovať kozmické stanice atď.
Drexler upozorňuje, že kritici umelej inteligencie často tvrdia, že zrejme nemôžeme vytvoriť stroje rozumnejšie než sme my sami. Zabúdajú na to, že naši vzdialení nemí predkovia sa dokázali vyvinúť v jedincov vysokej inteligencie a vôbec pritom nemysleli. My o umelej inteligencii premýšľame a memy našich technológií sa vytvárajú omnoho rýchlejšie ako biologické gény.
Spoločenské súvislosti nanotechnológie.
Drexler tiež uvažuje o budúcich sociálnych prevratoch spôsobených nanotechnológiami. Kladie následovné otázky: Čo sa stane s globálnym poriadkom, keď assemblery a automatizované inžinierstvo obmedzia potrebu medzinárodného obchodu ? Ako ďaleko sa zmení spoločnosť, v ktorej budú ľudia žiť neobmedzenú dobu ? Čo budeme robiť, ak replikujúce sa assemblery budú môcť robiť takmer čokoľvek bez ľudskej prítomnosti? Čo urobíme, keď systémy umelej inteligencie budú myslieť rýchlejšie ako ľudia?
Literatúra.
Eric K. Drexler: Engines of Creation. The Coming Era of Nanotechnology. Anchor Books, New York 1986
Teplý potok (prítok Hrona)

Teplý potok je krátky potok na Strednom Pohroní, na území okresu Zvolen. Je to ľavostranný prítok Hrona, meria 2,2 km a je tokom III. rádu. 
Preteká severozápadným výbežkom Javoria, pramení na severovýchodnom svahu Pokorenej (562,3 m n. m.), v nadmorskej výške okolo 430 m n. m. Najprv tečie na sever, sprava priberá prítok spod sedla Veľký vrch (511 m n. m.) a pokračuje severozápadným smerom popod ruiny Pustého hradu na pravom brehu. Pri chatovej osade pri Červenom medokýši, juhozápadne od mesta Zvolen, ústi v nadmorskej výške 276,7 m n. m. do Hrona.
Jerome C. Glenn

Jerome Clayton Glenn (* 1945) je americký futurológ a prognostik. 
Kariéra.
Pôsobí ako výkonný riaditeľ American Council for United Nations University (AC/UNU). Je riaditeľom najväčšieho futurologického projektu na svete projektu The Millennium Project of AC/UNU, Washington, D.C., USA. Je spoluautor každoročne vydávanej správy State of the Future a editorom dvoch verzií Future Research Methodology. Zaoberá sa metodológiou prognózovania. Vytvoril koncept postinformačného veku a vedomej technológie.
Dielo.
Jerome C. Glenn je autorom nasledovných kníh a publikácií 
Postinformačný vek a vedomá technológia.
Koncept postinformačného veku a vedomej technológie vytvoril Jerome C. Glenn vo svojej knihe Future Mind: Artificial Intelligence. Merging the Mystical and Technological in the 21st Century (1989). Jerome C. Glenn uvádza, že futurológovia inklinujú k deleniu ľudskej histórie na agrárny, industriálny a informačný vek. Každý vek a každú kultúru definujú cez ich primárne aktivity. Tieto veky a kultúry tiež majú tendenciu mať svoje konkurenčné zdroje sociálnej moci, bohatstva, miesta práce a vnímania času.
Dnes podľa Glenna vyspelé národy završujú prechod od industriálneho k informačnému veku. Prvé znaky postinformačného veku sú sotva viditeľné, ale predznačujú objavenie sa nového veku a civilizácie, ktorá môže byť anticipovaná. Technologické trendy v mikrominiaturizácii, komunikáciach, hlasovom rozpoznávaní a syntéze, umelej inteligencii, ľudskej interaktivite so softwarom, biotechnológii, genetickom inžinierstve, bionike a vyrobených predmetoch so zabudovanou inteligenciou by mali pokračovať a stať sa vo vzrastajúcej miere vzájomne sa posilujúcimi.
Sociálne trendy vo verejnej participácii, globalizácii, demokracii, celoživotnom vzdelávaní a stupni vedeckého bádania a zvedavosti by tiež mali pokračovať a stať sa vo vzrastajúcej miere vzájomne sa posilujúce. Interakcia týchto sociálnych a technologických trendov v ďalšom storočí vytvorí postinformačný vek tvrdí Jerome Glenn.
Podľa Glenna budeme v postinformačnom veku tak integrovaní s technológiou, tak ako bude technológia integrovaná s nami. Vzdialenosti medzi ľuďmi a strojmi budú miznúť. Ľudstvo a inteligentná technológia sa stanú vzájomne previazaným celkom. Vytvorené prostredie bude vyzerať ako živé s umelou inteligenciou, komunikáciami, hlasovým rozpoznávaním a syntézou. Naše telá budú rozšírené prostredníctvom technológie a vzájomne prepojené s globálnou civilizáciou. Postinformačný vek sa stane vedomou technológiou a spojitosťou ľudského vedomia a technológie.
Vápenný potok (prítok Čiernej vody)

Vápenný potok je potok na Strednom Pohroní, na území okresu Žiar nad Hronom. 
Je to pravostranný prítok Čiernej vody, meria a je tokom V. rádu. Pramení v Kremnických vrchoch, v podcelku Flochovský chrbát, na južnom svahu Velestúra (), v nadmorskej výške okolo Na hornom toku tečie severojužným smerom, postupne sa stáča viac na juhojuhozápad a preteká Vápennou dolinou. Na dolnom toku priberá krátky pravostranný prítok spod kóty a juhovýchodne od obce Ihráč sa v nadmorskej výške cca vlieva do Čiernej vody. Ide o vodný tok s veľmi slabo rozvinutým povodím, bez významných zdrojníc.
Laskomer

Laskomer môže byť:
James Charles Bennett

James Charles Bennett (* 1948) je americký vedec, podnikateľ a vizionár.
Kariéra.
Je zakladateľom a spoluzakladateľom viacerých podnikov zameraných na súkromné dobývanie vesmíru. Pôsobil v Commercial Space Transportation Advisory Committee of the U.S. Department. Bol členom White House Task Force on Space Commercialization. Od roku 1986 pôsobil ako zakladajúci riaditeľ Foresight Institute, ktorý sa zaoberá vzdelávaním a výskumom v odbore nanotechnológií.Pracuje tiež pre The Hudson Institute. Vytvoril koncepty anglosféry a sieťového spoločenstva (network commonwealth). Je zakladateľom The Anglosphere Institute. Žije v Alexandrii, Virgínia, USA.
Anglosféra.
V knihe "Výzva Anglosféry. Prečo anglicky hovoriace národy budú určovať cestu v 21. storočí" - "The Anglosphere Challenge. Why the English Speaking Nations Will Lead the Way in the Twenty-First Century" vytvoril Bennett koncept Anglosféry. Anglosféra je vytvárajúca sa sieťová civilizácia založená na anglickom jazyku a informačných technológiach, predstavuje formu sieťového spoločenstva (network commonwealth. Skúmaním rozvoja anglosféry sa zaoberá The Anglosphere Institute
Dielo.
James Bennett napísal knihu "The Anglosphere Challenge. Why the English Speaking Nations Will Lead the Way in the Twenty-First Century" (2004)
Laskomer (potok)

Laskomer je potok na Hornom Pohroní, na území okresu Banská Bystrica. Je to pravostranný prítok Bystrice, meria 4,1 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v Starohorských vrchoch, na juhovýchodnom svahu Ostrého vrchu (895,8 m n. m.), v nadmorskej výške okolo 570 m n. m. Najpr tečie juhojuhovýchodným smerom cez Hámorskú dolinu, stáča sa na juh a sprava priberá prítok (432,2 m n. m.) spod Lackovho grúňa (686,6 m n. m.). Potom pokračuje juhovýchodným smerom, oblúkom sa postupne stáča viac na východojuhovýchod a vteká do Zvolenskej kotliny. Tu preteká okrajom mesta Banská Bystrica a severne od centra sa v nadmorskej výške okolo 348 m n. m. vlieva do Bystrice.
Gerard Kitchen O’Neill

Gerard Kitchen O’Neill (* 6. február 1927, Brooklyn, New York, USA – † 27. apríl 1992, Redwood City, Kalifornia, USA) bol americký fyzik a filozof, vizionár a futurológ.
Kariéra.
Zaoberal sa možnosťami osídľovania vesmíru, problematikou medziplanetárneho priestoru. Absolvoval Swarthmore College. Doktorát filozofie získal na Cornell University v roku 1957. V roku 1965 sa stal profesorom Princeton University v USA. 
Projekty osídľovania vesmíru.
Vytvoril projekty na výstavbu priemyselných zariadení a osídlení na obežnej dráhe okolo Zeme. Potrebné suroviny mali byť získavané z Mesiaca. Bol zástancom migrácie do medziplanetárneho priestoru a ďalšej evolúcie uskutočňujúcej sa už mimo povrch planéty Zem. V roku 1977 založil Space Studies Institute.
Dielo.
Gerard O’Neill publikoval knihy Space Colonies: The High Frontier (1976), Space-Based Manufacturing from Nonterrestrial Materials (editor) (1977), The High Frontier. Human Colonies in Space (1977) (2000), Wasn’t the Future Wonderful ? A View of Trends and Technology from the 1930’s (1979), 2081. A Hopeful View of the Human Future (1980), The Technology Edge. Opportunities for America in World Competition (1983).
Extropy Institute

Extropy Institute bol výskumný a vzdelávací inštitút zaoberajúci sa skúmaním a rozvojom extropiánskych princípov. Bol založený v roku 1988 filozofom Maxom Morom a právnikom Tomom W. Bellom (T.O.Morrow). V roku 1990 bol zaregistrovaný ako nezisková vzdelávacia organizácia. 
Aktivity.
Pravidelne usporiadaval konferencie pod názvom Extro. V rokoch 1994 až 2001 zorganizoval päť Extro konferencií s názvami Extro 1, Extro 2, Extro 3, Extro 4 a Extro 5, ktoré sa konali v Kalifornii v USA. Vydával časopis Extropy: Journal of Transhumanist Solutions. Prvé číslo vyšlo pod názvom Extropy: Vaccine for the Future Shock. Toto číslo vyšlo s datovaním august / september 1988. Dohromady bolo publikovaných 17 čísiel. Extropy Insitute sídlil v Kalifornii v USA. Prezidentom a šéfom inštitútu bol Max More. Od roku 2006 vykonávala funkciu prezidenta inštitútu Natasha Vita-More. V roku 2007 ukončil svoju činnosť. V roku 2006 pred ukončením činnosti bol na stránkach Extropy institute publikovaný strategický plán činnosti do roku 2009.
Milka

Milka je najlepšie sa predávajúca značka firmy Kraft Foods. Predáva sa ako čokoládové tabuľky, tyčinky ale aj iné formy. Bola založená v roku 1901 v Neuchâtel vo Švajčiarsku výrobcom čokolády Philippom Suchardom ako jeho prvá variácia mliečnej čokolády.
Značka je známa svojím symbolom Kravou Milkou, fialovou Simmentalskou kravou so zvoncom okolo krku. Zvyčajne je vyobrazená v alpskom prostredí, pretože sa na výrobu čokolády používa alpské kravské mlieko. Fialová Krava Milka vznikla v roku 1973, kedy sa prvýkrát objavila v reklamnom televíznom spote. Meno Milka kombinuje dve nemecké slová "Milch" a "Kakao" (nemecké výrazy pre mlieko a kakao, čo sú hlavné ingrediencie). Čokolády sú výhradne balené v obaloch fialovej farby.
Čokoláda sa teraz vyrába na mnohých miestach ako: Bludenz (Rakúsko),Bratislava (Slovensko), Brašov (Rumunsko), Jankowice (Poľsko). Na celom svete denne vyrobia vyše 3 miliónov čokoládových tabuliek.
Brašov (mesto)

Brašov (, , ) je mesto v Rumunsku a hlavné mesto rovnomennej župy v Sedmohradsku (resp. v časti zvanej Burzenland) obklopené Karpatami. Nachádza sa 166 km severne od Bukurešti a má 283-tisíc obyvateľov. Na cintoríne vedľa Kostola sv. Mikuláša je pochovaný rumunský národovec a politik Aurel Popovici.
Dejiny.
Mesto založil rád nemeckých rytierov ako "Kronstadt" okolo roku 1211, keď sem rád prišiel na pozvanie uhorského kráľa Ondreja II.. V 13. storočí ho kolonizovali nemeckí osadníci, ktorí až do roku 1876 požívali v rámci Uhorska autonómiu v rámci tzv. Kráľovej zeme (nem. "Königsboden", lat. "Fundus Regius", maď. "Királyföld"). 
Od roku 1918 je súčasťou Rumunska. Medzi rokmi 19511961 sa mesto volalo "Oraşul Stalin", po Stalinovi. V roku 1971 tu bola založená univerzita.
Charakter mesta.
V meste sú závody automobilového priemyslu, ako aj iných odvetví priemyslu, napríklad chemického a drevospracujúceho. Jazdia sem aj turisti, zachovalo sa historické jadro a gotický kostol zo 14.15. storočia. Konajú sa tu hudobné festivaly.
Flóra (kvetena)

Flóra alebo kvetena (zastarané kvetenstvo) je súhrn všetkých rastlinných druhov (najmä vyšších, kvitnúcich rastlín) na vymedzenom území (často biotope) alebo v určitom období. Podobný pojem je vegetácia (rastlinstvo).
Rastlinstvo

Rastlinstvo môže byť:
Posledný samuraj

Posledný samuraj (v origináli "The Last Samurai") je americký film z roku 2003.
Dej.
Hlavnou postavou je vojak Nathan Algreen, ktorého hrá Tom Cruise.
Externé odkazy.
Oficiálna stránka filmu
Podhradie (Bratislava)

Podhradie (lat. "Suburbium", nem. "Schlossgrund" a/alebo "Zuckermantel/Zuckermandel", maď. "Pozsony-Várallya") bolo od roku 1848 štvrť Bratislavy, predtým samostatné sídlo, ktoré sa okolo roku 1800 rozkladalo východne od hradu (medzi hradom a mestom), južne od hradu (medzi hradom a Dunajom) a sčasti aj západne od hradu (po Mlynskú dolinu).
Do 13. storočia sa ako Podhradie - Schlossgrund (doslova hradné pozemky) označoval jednoducho celý široký hradný kopec, pretože vtedy celý patril hradu. Až v 13. storočí sa územie hradu zredukovalo na oblasti tesne priľahlé k hradu.
Pôvodne v stredoveku sa od 13. storočia za vlastné Podhradie - Suburbium považovala Osada svätého Mikuláša; táto osada po roku 1291, kedy mesto na východ od nej získalo mestské práva, zostala vlastníctvom hradu. Okrem toho sa však latinský výraz "suburbium" vo vzťahu k Bratislave v stredoveku používal aj vo významoch: 
V roku 1423 kráľ Žigmund Luxemburský obnovil Podhradiu jeho staré privilégiá.
V novoveku sa napokon Schlossgrund (či Schlossgrund-Zuckermantel) skladal z osád:
Zuckermandel bol v 19. storočí (až do druhej svetovej vojny) známy aj prostitúciou. Celé Podhradie bolo v roku 1848/1851 pripojené k mestu Bratislava. 
V 50. a 60. rokoch 20. storočia bol takmer celý Zuckermandel (spolu s celou Vydricou) zničený kvôli rozširovaniu cesty na dunajskom nábreží a výstavbe Mosta SNP.
Výskum a dokumentácia Podhradia.
Architekt Alfréd Piffl, vtedajší profesor Fakulty architektúry SVŠT, začal roku 1949 spolu so svojimi študentmi spracúvať dokumentáciu pohradských domov, ktoré boli neskôr zbúrané. K tejto práci sa na zvyšku Podhradia vrátil ako vedúci výskumu Archeologického ústavu SAV v rokoch 1967 – 1970, v čase prípravy stavby Mosta SNP.
Dňa 10. októbra 1970 si Alfréd Piffl zaznamenal do svojho denníka: „...Správa o nábreží je hotová. Opiera sa o dvadsaťjeden rokov práce – v roku 1949 som zadával študentom domy na zakreslenie a zameranie, oveľa skôr, ako sem prišli búracie mechanizmy. Nik mi to neprikázal. Dnes je materiál hotový, použije sa, keď príde čas na rekonštrukciu Zuckermandlu. Toho sa asi nedožijem. Súčasné priority sú inde. Funkcionalizmus víťazí nad pamiatkami aj tam, kde by bolo možné nájsť prijateľný kompromis.“ 
Obnova Podhradia.
V súčasnosti sa tu nachádza nová zástavba tvorená multifunkčnými budovami. Na zástavbu prevládali vo verejnosti dva prúdy, jeden (väčšinový, tvorený širokou verejnosťou) presadzoval zástavbu v historizujúcom štýle a čo najvernejšie repliky pôvodných budov, druhý prúd (menšinový, tvorený predovšetkým odborníkmi) presadzoval súčasnú modernú architektúru, pričom argumentoval chýbajúcou podrobnou dokumentáciou, nemožnosťou presne postaviť pôvodné stavby, predovšetkým kvôli skutočnosti, že vznikali v rôznych obdobiach, ďalším argumentom bola otázka, že nebolo jasné, v akom štýle, resp. štýlom ktorého storočia obnoviť pôvodné stavby.
Heureka

Heureka môže byť:
Aerodynamická sila

Aerodynamická sila je sila, ktorá pôsobí pri vzájomnom pohybe pevného telesa a plynného prostredia. Je jedno či sa pohybuje teleso v stojacom prostredí, prostredie obteká okolo stojaceho telesa, alebo sa pohybuje teleso i prostredie; rozhodujúci je ich relatívny pohyb.
Veľkosť aerodynamickej sily závisí najmä od rýchlosti pohybu, vlastností prostredia a tvaru telesa. Smer sily môže byť rôzny vzhľadom na vektor rýchlosti vzájomného pohybu. Prakticky sa často celková aerodynmaická sila rozkladá na tri navzájom kolmé zložky:
Vzájomné vzťahy týchto zložiek ovplyvňujú stabilitu a charakter pohybu telesa v plynnom prostredí.
Aerolit

Aerolit (iné názvy: kamenný meteorit, meteorický kameň) je meteorit, zložený so zásaditých kremičitanov, niekedy s prímesou železa (V staršom ponínamí bol aerolit akýkoľvek meteorit - pozri aerolit (rozlišovacia stránka)). Aerolity sa rozdeľujú podľa prítomnosti chondier na chondrity a achondrity. Ich nerastné zloženie je blízke pozemským horninám, najmä peridotitu a gabru.
Aeros

Aeros môže byť:
Eureka

Eureka môže byť:
Aeros (družica)

Aeros bol názov dvoch družíc určených na výskum atmosféry. Išlo o spoločný projekt USA a NSR. Aeros 1 s hmotnosťou bol na obežnú dráhu vypustený 16. decembra 1972 (výška 223 – , sklon 96,94°, obežná doba 95,57 min). Za ním 16. júla 1974 nasledoval Aeros 2 (výška 224 – , sklon 97,45° obežná doba 95,60 min). Obidve družice registrovali tok rozličných častíc v atmosfére, ultrafialové žiarenie Slnka a ďalšie parametre atmosféry.
Astronomische Gesellschaft

Astronomische Gesellschaft je nemecká astronomická spoločnosť, založená v roku 1863. Má medzinárodný charakter. Združuje astronómov najmä z krajín, kde je dorozumievacím jazykom nemčina.
AG

AG môže byť:
Ag môže byť:
ag môže byť:
.ag je:
Povetroň

Povetroň môže byť:
Aerolit (rozlišovacia stránka)

Aerolit alebo meteorický kameň môže byť:
Aerolit môže byť zastarano aj:
Antonský potok

Antonský potok je potok v hornom Turci, v južnej časti okresu Turčianske Teplice. Je to pravostranný prítok Turca, meria 6,4 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Preteká Kremnickými vrchmi, pramení v podcelku Flochovský chrbát, na juhojuhovýchodnom svahu Krpca (1 030,9 m n. m.), v nadmorskej výške približne 945 m n. m.
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv juhojuhozápadným smerom, zľava priberá krátky prítok z lokality Uhliská, následne sa výrazne esovito stáča a opäť zľava priberá potok zvaný Medvedia studňa (1,1 km). Ďalej sa stáča západným smerom, preteká Antonskou dolinou, sprava priberá Uhliská (1,2 km), vytvára ohyb prehnutý na juh a z ľavej strany priberá krátky prítok z východného svahu vrchu Jelenie (832,1 m n. m.). Z pravej strany následne priberá Močaristú, stáča sa a k ústiu už tečie juhozápadným smerom. Do Turca sa vlieva severozápadne od obce Turček v nadmorskej výške cca 606 m n. m.
Briešťanka

Briešťanka je potok v hornom Turci, v západnej časti okresu Turčianske Teplice. Je to ľavostranný prítok Jasenice, má dĺžku 6,3 km a je tokom V. rádu. 
Pramení v pohorí Žiar, v podcelku Sokol, na juhovýchodnom svahu Závozov (911,7 m n. m.) v nadmorskej výške približne 715 m n. m. Od prameňa tečie na krátkom úseku najprv na juh, potom na juhovýchod a následne severojužným smerom preteká intravilánom obce Brieštie. V obci priberá pravostrannú Hraničnú vodu (0,7 km), na dolnom konci obce sa stáča a pokračuje juhovýchodným smerom. Ďalej vstupuje do Turčianskej kotliny, kde preteká intravilánom obce Slovenské Pravno, pričom sa stáča východným smerom a zľava priberá potok zvaný Z trávnikov (1 km). Za obcou sa esovito stáča, priberá ďalší ľavostranný prítok, Pravnianku (1,5 km), od sútoku potom tečie severojužným smerom a napokon sa oblúkom stáča k svojmu ústiu na východ. Severne od obce Kaľamenová ústi v nadmorskej výške cca 460 m n. m. do Jasenice.
Zoznam kostolov v Londýne

Toto je zoznam sakrálnych stavieb na území britského mesta Londýna a jeho mestských častí.
Čepčínsky potok

Čepčínsky potok je potok v hornom Turci, v centrálnej časti okresu Turčianske Teplice. Je to pravostranný prítok Turca, meria 7 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Preteká južnou časťou Turčianskej kotliny, pramení na území mesta Turčianske Teplice, juhozápadne od železničnej zastávky a na východnom okraji Diviackeho hája, v nadmorskej výške približne 517 m n. m.
Opis toku.
Najprv tečie smerom na sever, z východu obteká Diviacky háj, potom sa oblúkom stáča na západ a Diviacky háj obteká i zo severu. Ďalej sa mierne esovito stáča, podteká cestu III. triedy vedúcu z Turčianskych Teplíc do Dubového, pokračuje severoseverozápadným smerom, podteká aj cestu do Veľkého Čepčína a preteká okrajom intravilánu tejto obce, kde zľava priberá Žabín. Pod obcou sa napokon stáča, na krátkom úseku tečie na západ a zľava priberá vedľajšie rameno Turca, zvané Pri Čepčínci (0,7 km). Severozápadne od spomenutej obce potom ústi v nadmorskej výške cca 453,5 m n. m. do Turca.
Červená voda (prítok Turca)

Červená voda je potok v hornom Turci, preteká okresmi Žiar nad Hronom a Turčianske Teplice. Je to ľavostranný prítok Turca, meria 5,3 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Tečie v Kremnických vrchoch, kde pramení v podcelku Kunešovská hornatina, na západoseverozápadnom svahu Mazuchovho vrchu (876 m n. m.), západne od obce Kremnické Bane, v nadmorskej výške približne 835 m n. m.
Opis toku.
Najprv tečie severoseverovýchodným smerom, zľava priberá krátky prítok prameniaci severovýchodne od kóty 869,7 m, podteká cestu III. triedy vedúcu z Kremnických Baní do Kunešova a opäť z ľavej strany priberá prítok z juhovýchodného svahu Pieskovca (907,7 m n. m.). Ďalej tečie na krátkom úseku na severozápad, podteká štátnu cestu č. 65 a tečie s ňou súbežne na sever, pričom vytvára oblúk prehnutý na východ. Zľava ešte priberá krátky prítok z lokality Vlára, znovu podteká cestu č. 65 a ďalej už tečie severovýchodným smerom. Napokon preteká intravilánom Dolného Turčeka, kde sa v nadmorskej výške približne 654 m n. m. vlieva do Turca.
St Paul's (Covent Garden)

St Paul's alebo slovensky Farský kostol sv. Pavla, prezývaný aj Actors' Church (slov.: "Kostol hercov") je jedným z londýnskych kostolov nachádzajúci sa v Covent Garden, v mestskom obvode City of Westminster.
V roku 1631 si William Russell, prvý vojvoda z Bedfordu objednal u architekta Iniga Jonesa návrh kostola. Stavebné práce na kostole začali ešte v tom istom roku a kostol bol dokočený v roku 1633. Kostol vysvetili v roku 1638. V roku 1645 sa Covent Garden stala samostatnou farnosťou a kostol bol zasvätený sv. Pavlovi.
9. mája 1662, Samuel Pepys odohral pred priečelím kostola prvé zaznamenané bábkové predstavenie "„Punch and Judy“". Udalosť pripomínaná omšou „MayFayre“ každý rok v máji. V roku 1663 sa začal vzťah medzi kostolom a svetom divadla. V tom istom roku založili totiž v neďalekej Drury Lane Theatre Royal. Tento vzťah iba posilnilo otvorenie Covent Garden Theatre, dnešný Royal Opera House, v roku 1723.
12. apríla 1665 pochovali v kostole prvú známu obeť čiernej smrti v Anglicku.
V roku 1788 Thomas Hardwick začal rekonštrukciu kostola. Bohužial, v roku 1795 kostol zachvátil požiar a veľká časť z neho bola zničená. Kostol sa však podarilo obnoviť.
Dopravné spojenie.
Najbližšie stanica londýnskeho metra sú:
American Broadcasting Company

American Broadcasting Company (skrátene ABC) je televízna a rozhlasová spoločnosť v Spojených štátoch. Vznikla v roku 1943 ako NBC Blue radio network. Momentálne ju vlastní Walt Disney Company. Sídlo firmy je v New Yorku.
Bruselské metro

Bruselské metro je podzemná rýchlodráha v Bruseli, ktorá sa skladá zo šiestich liniek (1, 2, 3, 4, 5, 6). Sieť má 60 staníc a dĺžku . Okrem toho v Bruseli existujú dve trasy určené na podpovrchovú prevádzku električiek (fr. "prémetro"), ktoré boli skonštruované tak, aby ich bolo možné v budúcnosti upraviť na prevádzku klasického metra. Prevádzkovateľom metra je spoločnosť "STIB/MIVB". Táto spoločnosť zabezpečuje aj električkovú a autobusovú dopravu v meste.
Dejiny.
Prvý návrh na výstavbu metra v Bruseli pochádza z roku 1892. Na začiatku 20. storočia vzniklo veľa ďalších projektov, napríklad v roku 1925 prišla francúzska spoločnosť "Dyle et Bacalan" s návrhom na vybudovanie troch liniek metra. Žiadny z týchto plánov sa nezrealizoval.
Prvý tunel bruselskej podzemnej rýchlodráhy bol vybudovaný v roku 1957. Išlo o podzemnú električkovú zastávku "Gare du Midi / Zuidstation".
Linka 1.
17. decembra 1969 bola spustená prevádzka podzemnej električky v tuneli medzi stanicami "Schuman" a "De Brouckère". V roku 1976 bola na tejto trase zavedená prevádzka klasického metra a došlo k ďalšiemu rozšíreniu tunela ku staniciam "Beaulieu" (linka 1A) a "Tomberg" (linka 1B). Trasa bola postupne rozširovaná, jednotlivé úseky boli otvárané v rokoch 1977, 1981, 1982, 1985, 1988, 1992, 1998 a 2003. Najnovšia časť linky 1 je úsek medzi stanicami "Bizet" a "Erasme / Erasmus", otvorený roku 2003.
Linka 2.
Prvý úsek tejto linky medzi stanicami "Porte de Namur / Naamsepoort" a "Madou" bol dokončený v roku 1970. Spočiatku slúžil iba na električkovú dopravy a prevádzka klasického metra na ňom bola zavedená v roku 1988. V tom čase už existovala trasa medzi stanicami "Simonis" a "Gare du Midi / Zuidstation". V roku 1993 bola otvorená stanica "Clemenceau" a od septembra 2006 je v prevádzke stanica "Delacroix". Úsek medzi stanicami "Clemenceau" a "Delacroix" je zatiaľ najnovšia časť bruselského metra.
Prehľad liniek.
Od 4. apríla 2009 začalo platiť nové číslovanie a smerovanie liniek metra (M), vrátane prípravných električkových tratí (T).
Diviacky potok (prítok Turca)

Diviacky potok je potok v hornom Turci, v centrálnej časti okresu Turčianske Teplice. Je to pravostranný prítok Turca, meria 4,5 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Preteká južnou časťou Turčianskej kotliny, pramení v podcelku Diviacka pahorkatina, západne od Dolnej Štubne, pri ceste z Dolnej Štubne do Skleného, v nadmorskej výške približne 540 m n. m.
Opis toku.
Najprv tečie severozápadným smerom, potom pokračuje cez Diviacky háj najprv západoseverozápadným, potom západným smerom. Po opustení Diviackeho hája pokračuje najprv severozápadným smerom a tesne pred ústím sa stáča na západ. Východne od obce Dubové sa v nadmorskej výške cca 481 m n. m. vlieva do Turca.
Dlhý potok (prítok Vríce)

Dlhý potok je potok v dolnom Turci, v juhozápadnej časti okresu Martin. Je to pravostranný prítok Vríce, meria 5 km a je tokom V. rádu. 
Prameň.
Pramení v Malej Fatre, v podcelku Lúčanská Fatra, v časti Kľak, na východnom svahu Reváňa (1 204,6 m n. m.) v nadmorskej výške približne 960 m n. m. 
Opis toku.
Od prameňa tečie sprvu na krátkom úseku na severovýchod, poto sa stáča východným smerom a preteká Dlhou dolinou. Postupne priberá viaceré prítoky: najprv Pitšelovu studňu zľava, potom Dolný lúčny jarok (0,8 km) a Vysoký potok (0,8 km) sprava, opäť zľava potoky Pri studni (688,4 m n. m., 1 km) a Studničky (0,5 km), ďalej z pravej strany Vrátny potok (0,7 km), Štíbelov jarok (0,7 km) a Palušov potok (0,9 km). Po pribratí posledného prítoku sa stáča severovýchodným smerom a na západnom okraji intravilánu obce Vrícko ústi v nadmorskej výške cca 604 m n. m. do Vríce.
Tbiliské metro

Tbiliské metro (gruz. თბილისის მეტროპოლიტენი, "Tbilisis Metropoliteni", rus. Тбилисское Метро) je podzemná rýchlodráha v Tbilisi, ktorá tvorí dôležitú súčasť mestskej hromadnej dopravy. Ide o malú sieť sovietskeho typu tvorenú dvoma linkami a jednu z dvoch prevádzok tohto typu v Gruzínsku.
Charakter siete.
Sieť má dve linky (Gldani-Varketili a Saburtalo) s celkovou dĺžkou , na ktorých sa nachádza 22 staníc. 20 z nich je podzemných, z toho 16 založených hlboko, konkrétne 6 pilierových, 5 stĺpových a 5 jednoloďových petrohradského typu a 4 plytké.
Podľa štatistík z roku 2005 je odhad ročného využitia metra 105,6 milióna cestujúcich. Prevádzku zabezpečujú troj a štvorvozové vlaky, dokopy disponuje celá sieť 186 vozňami metra. Ide väčšinou o súpravy typu E, niektoré zmodernizované pripomínajúce typ 81-71 z Prahy. Ide o modernizované súpravy typu 81-71, ktorých modernizáciu vykonal závod ZREPS z Moskvy, čelo riadiacich vozňov dodala firma Škoda Transportation z Plzne. Ako technické zázemie slúžia dve depá, jedno pre každú linku.
Dejiny.
Tbilisi malo pozíciu štvrtého najväčšieho mesta ZSSR, miliónovej metropoly gruzínskej SSR. Ako centrum celej oblasti zaznamenalo zhoršujúcu sa dopravnú situáciu, ktorú sa snažilo vyriešiť podzemnou rýchlodráhou.
Výstavba sa začala v roku 1952 a trvala 14 rokov. 11. januára 1966 bolo metro otvorené, išlo o úsek so šiestimi stanicami. Tbilisi sa po Moskve, Petrohrade a Kyjeve zaradilo medzi sovietske mestá disponujúce podzemnou rýchlodráhou. Druhá linka bola otvorená v roku 1979, tretia sa buduje v súčasnosti.
Rýchly rozvoj skončil rozpadom ZSSR v roku 1991, keď nezávislé Gruzínsko vstúpilo do nových spoločensko-ekonomických podmienok. Ideologické názvy staníc boli zmenené a výstavba nových úsekov bola zastavená, znížilo sa financovanie a údržba existujúcich tratí. Došlo k niekoľkým incidentom, 9. októbra 1997 sa v stanici Didube odpálil samovražedný atentátnik, 14. februára 2000 hodili do metra domácky vyrobený granát a marci 2004 bol zaznamenaný pokus o útok jedovatým plynom. Medzi rokmi 2004 a 2005 boli ako odpoveď na tieto udalosti sprísnené bezpečnostné opatrenia.
V súčasnosti prechádza metro v Tbilisi rozsiahlymi renovačnými prácami. Stanice a vlaky sú rekonštruované. Finančné sumy, ktoré boli na podzemnú dráhu vynaložené, sa výrazne zvýšili a plánuje sa, že v roku 2007 dosiahne tbiliské metro európskych štandardov.
Flochovec

Flochovec je potok v hornom Turci, v juhovýchodnej časti okresu Turčianske Teplice. Je to pravostranný prítok Turca, meria 4,1 km a je tokom IV. rádu. Nárečovo sa označuje ako Štrich. 
Prameň.
Tečie v Kremnických vrchoch, kde pramení v podcelku Flochovský chrbát, na juhojuhozápadnom svahu Flochovej (1 316,9 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 230 m n. m.
Opis toku.
Od prameňa tečie sprvu na východ, zľava priberá krátky prítok z južného svahu Flochovej a druhý prítok spod Sedla Flochovej (1 297 m n. m.) a ďalej sa stáča juhojuhovýchodným smerom. Následne priberá ľavostranný Medvedí potok, stáča sa juhozápadným smerom a preteká Širokou dolinou. Tu postupne priberá najprv zľava potoky Do Štrichu (1,1 km) a Pri škôlke (1,1 km) a sprava potok Nad vysokým mostom (0,7 km). Potom tečie juhojuhozápadným smerom, tesne pred ústím smerom na juh a do Turca sa vlieva v lokalite Studený žľab (Kaltrin) v nadmorskej výške cca 809 m n. m., nad ústím Turca do vodnej nádrže Turček.
Ivančinský potok

Ivančinský potok je potok v hornom Turci, preteká centrálnou časťou okresu Turčianske Teplice. Je to pravostranný prítok Turca, meria 5,8 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Tečie v Turčianskej kotline, pramení v podcelku Diviacka pahorkatina, západojuhozápadne od Diviakov, severne od Diviackeho hája, v nadmorskej výške približne 497 m n. m.
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv na krátkom úseku na sever, potom sa stáča na východ a oblúkom smerujúcim na východ preteká osadou Hájiky, pričom sprava priberá krátky prítok. Ďalej pokračuje smerom na sever, východne od obce Veľký Čepčín sa esovito stáča a sprava priberá ďalší krátky prítok prameniaci západne od Diviackych kruhov. Západne od obce Malý Čepčín sa opäť esovito stáča, následne mení smer toku na západ a tečie popri jednom z Ivančinských močiarov na pravom brehu. Napokon preteká intravilánom obce Ivančiná a na jej západnom okraji ústi v nadmorskej výške cca 451 m n. m. do Turca.
Lúčna

Lúčna môže byť:
Encyclopaedia of Islam

Encyclopaedia of Islam je uznávaná encyklopédia islamistiky.
Jednotlivé články napísali významní bádatelia v oblasti islamu z rozličných krajín. Encyclopaedia of Islam je rozsiahle štandardné dielo ku všetkým otázkam islamského náboženstva a kultúry, rovnako ako arabskej literatúry a islamského sveta. Je určená v prvom rade pre odborníkov a preto sa s ňou laikovi nepracuje ľahko.
Prvé vydanie označované ako EI1 vyšlo v štyroch zväzkoch v rokoch 1913–1938 trojjazyčne (po anglicky, po nemecky a po francúzsky).
Druhé vydanie (EI2) vyšlo v rokoch 1960–2002 v jedenástich zväzkoch len po anglicky a po francúzsky. Tretie vydanie – iba v angličtine – sa pripravuje.
Leaves’ Eyes

Leaves' Eyes je hudobná skupina hrajúca gotický metal s výraznými prvkami folk metalu.
Je známa kombinovaním melodických, metalových a klasických hudobných prvkov vo svojej tvorbe. Skupina sa spolieha zväčša na hlas svojej speváčky a autorky všetkých textov Liv Kristine, ktorá býva dopĺňaná death metalovými vokálmi Alexandra Krulla. Ako miesto založenia a pôsobenia skupiny bývajú udávané dve krajiny, a to Nórsko a Nemecko.
Názov skupiny "Leaves' Eyes" (angl. "oči listov") znie rovnako ako slovné spojenie „Liv's eyes“ (angl. "oči Liv"). Prišla naň speváčka Liv Kristine a kapela si tento názov zvolila za svoj nielen pre slovnú hračku, ktorú predstavoval, ale najmä preto, že slovo „"leaves"“ súvisí s prírodou a práve tá je najväčšou inšpiráciou ich textov.
Biografia.
Skupina bola založená v roku 2003, krátko pred vyhodením speváčky Liv Kristine z jej pôvodnej skupiny Theatre of Tragedy. Leaves' Eyes bola kapela pôvodne založená speváčkiným manželom Alexandrom Krullom a členmi jeho skupiny známej ako Atrocity.
Debutový album "Lovelorn" vyšiel v roku 2004 a v máji 2005 bol nasledovaný druhou nahrávkou nazvanou "Vinland Saga", ktorá bola poňatá ako prerozprávanie príbehu nájdenia územia Vinland v Severnej Amerike, o ktoré sa pôvodne zaslúžil Leif Eriksson. Ďalším a dosiaľ zároveň posledným albumom kapely je EP "Legend Land" vydané začiatkom júna 2006.
V tomto čase by skupina mala pracovať na svojom prvom DVD, ktoré plánuje vydať v roku 2007.
Ramez Naam

Ramez Naam je americký vedec, technológ a publicista. Je predstaviteľom transhumanizmu.
Kariéra.
Ramez Naam sa podieľal na vývoji jedných z najrozšírenejších softwarových produktov Microsoft Internet Explorer a Microsoft Outlook. Robí poradcu viacerým technologickým asociáciám a prednáša na konferenciách o technológii a budúcnosti. Žije v Seattli v štáte Washington v USA. Je členom World Transhumanist Association.
Dielo.
Je autorom knihy "Viac ako človek. Rozšírenie prísľubu biologického zdokonaľovania." - "More Than Human. Embracing the Promise of Biological Enhancement", ktorú vydal v roku 2005. Zaoberá sa v nej filozofiou a perspektívami transhumanizmu.
Ocenenie.
V roku 2005 mu bola udelená cena H. G. Wells za príspevok k transhumanizmu - H. G. Wells Award for Contributions to Transhumanism. Túto cenu udeľuje World Transhumanist Association.
Ed Regis

Ed (Edward) Regis je americký spisovateľ a publicista. 
Kariéra.
Ed Regis sa zameriava na popularizáciu vedy a najmä najnovších vedných odborov a technológií. Jeho knihy sú populárne a vychádzajú vo viacerých vydaniach. Prispieva do časopisu Omni. Žije v Marylande vo Virgínii v USA.
Popularizácia vedy.
Napísal viacero kníh, v ktorých sa zaoberal transhumanizmom, nanotechnológiami alebo inovačnou oblasťou Santa Fe v Novom Mexiku v USA. 
Dielo.
Medzi jeho najznámejšie knihy patria:
Istropolis Cinema Center

Istropolis Cinema Center je osemsálové multikino v nákupnom stredisku Polus v Bratislave. 
História.
Kino je v prevádzke od decembra 2000. 
Technické údaje.
Kino je vybavené premietacími strojmi" Cinemeccanica" talianskej výroby a kinosálach sú reproduktory KCS španielskej produkcie, pričom zvuk v sálach je reprodukovaný systémom "Dolby Digital 5.1" a "Dolby Surround 5.1". Kino je zaujímavé veľkými projekčnými plátnami a kvalitným ozvučením.
Newt Gingrich

Newt Gingrich (* 17. jún 1943, Harrisburg, Pensylvánia, USA) je americký politik, historik, spisovateľ a futurológ.
Kariéra.
Newt Gingrich je od roku 1979 členom Kongresu Spojených štátov. Titul PhD získal z histórie. Vyučoval na Reinhardt College vo Waleske v Georgii v USA. Spolupracuje s manželmi Tofflerovcami. Publikoval viacero kníh, v ktorých predstavil svoju víziu budúcej podoby USA. Žije vo Washingtone, D.C. v USA.
Virtual XI

Virtual XI je v poradí jedenásty štúdiový album anglickej heavy metalovej skupiny Iron Maiden.
Single.
vydané: 9. marec 1998
vydané: 28. september 1998
RAND Corporation

RAND Corporation je americký neziskový globálny politický think tank. Názov RAND je skratkou "research and development", čo znamená veda a výskum. RAND patrí medzi najuznávanejšie inštitúcie svojho druhu – podľa Pensylvánskej univerzity patrí medzi 10 najlepších think-tankov a najprestížnejšie výskumné inštitúcie v oblasti národnej bezpečnosti na svete.
RAND Corporation bola založená v roku 1946 ako výskumná skupina spoločného projektu United States Air Force a Douglas Aircraft Company. Názov RAND vznikol ako akronymum Research and Development. Do roku 1961 tu pôsobil významný americký futurológ Herman Kahn. Zaoberá sa tvorbou prognóz a dlhodobých scenárov hlavne pre potreby armády USA - US Army. Ale výskumná činnosť sa neorientuje len na oblasť vojenstva. V súčasnosti má okolo 1850 zamestnancov. Hlavné centrum sídli v Santa Monica v Kalifornii v USA. Ďalšie pobočky sa nachádzajú v Arlingtone vo Virgínii; Pittsburghu v Pannsylvánii a Bostone v štáte Massachusetts a New Orleans v štáte Louisiana. Európske pobočky sa nachádzajú v Cambridge v Spojenom kráľovstve, Belgickom Bruseli a v Canberre v Austrálii.
Vernor Vinge

Vernor Steffen Vinge (* 10. február 1944, Waukesha, Wisconsin, USA† 20. marec 2024, La Jolla, Kalifornia) bol americký vedec a spisovateľ science-fiction. 
Profil.
Narodil sa vo Waukeshi vo Wisconsine. Preslávil sa prednáškou "Singularity" (1993) v ktorej sa zaoberal perspektívami singularity a jej dopadmi na ľudskú civilizáciu. V poviedke "True Names" (1981) popísal základné rysy kyberpriestoru a virtuálnej reality.
Dielo.
Vernor Vinge je autorom následovných kníh a poviedok" Apartness" (1965)," True Names" (1981), "Marooned in Realtime" (1987), "A Fire Upon the Deep" (1993), "Deepenes in the Sky" (2000), "Fast Times at Fairmont High" (2002).
Singularita.
Vernor Vinge v prednáške Singularita - Singularity (1993), ktorá bola prednesená na sympóziu VISION-21 sponzorovanom NASA Lewis Research Center a Ohio Aerospace Institute konanom 30.31.3.1993, tvrdí, že medzi rokmi 2005 a 2030 sa objaví nadľudská inteligencia. Ľudstvo bude mať technické prostriedky, aby vytvorilo nadľudskú inteligenciu. Zakrátko potom skončí ľudská éra.
Vinge tvrdí, že ústredným rysom 20. storočia bolo zrýchľovanie technologického rozvoja. Uvažuje preto, že ľudstvo sa nachádza na pokraji zmeny porovnateľnej s objavením sa človeka na Zemi. Vlastnou príčinou tejto zmeny je, že v krátkej dobe vytvoríme entity s inteligenciou vyššou ako je ľudská. 
Vinge uvádza, že nadľudská inteligencia môže byť vyvinutá nasledovnými spôsobmi :
Predpoveď.
Keďže prvé tri možnosti závisia na zdokonalení hardvéru Vinge predpokladá, že k vytvoreniu inteligencie vyššej než je ľudská dôjde v priebehu nasledujúcich tridsiatich rokov. Vinge tvrdí, že bude prekvapený, ak sa to stane pred rokom 2005 alebo po roku 2030.
Podpredseda vlády

Podpredseda vlády je člen vlády, ktorý môže v niektorých situáciách prevziať pozíciu predsedu vlády. Vo veľa krajinách podpredsedovia vlády zastávajú súčasne aj ministerský post.
Lúčna (potok)

Lúčna je potok v hornom Turci, v juhozápadnej časti okresu Turčianske Teplice. Je to ľavostranný prítok Turca, má dĺžku 6,6 km a je tokom IV. rádu. Niekedy sa označuje aj ako Lubná.
Prameň.
Pramení v pohorí Žiar, v podcelku Horeňovo, na severozápadnom svahu Nemcova (831,7 m n. m.), v nadmorskej výške približne 795 m n. m.
Opis toku.
Od prameňa tečie na krátkom úseku najprv na sever, potom sa stáča na severovýchod, esovito sa stáča a vytvára malý oblúk prehnutý na sever. Ďalej pokračuje na východ, pričom sa koryto opätovne esovito stáča a sprava priberá tri krátke prítoky; bezmenný, Za Vývratmi (0,5 km), Tesná dolinka (0,5 km). Následne priberá ľavostrannú Podhoreň, pravostranný Veľký potok (527,8 m n. m.) a z pravej strany tiež krátky prítok zo severozápadného svahu Požežskej hlavy (673,2 m n. m.), koryto Lúčnej sa na dvoch krátkych úsekoch rozvetvuje na dve ramená a z ľavej strany priberá Zverín. Potom vstupuje do Turčianskej kotliny, do podcelku Diviacka pahorkatina, tečie cez Rovnú horu a popri chate Zverín na pravom brehu. Následne sa stáča smerom na sever, sprava ešte priberá prítok prameniaci východne od chaty Zverín, zľava prítok prameniaci na severnom okraji Rovnej hory a stáča sa na severoseverovýchod. Napokon podteká cestu vedúcu do osady Požehy, na krátkom úseku tečie k ústiu severným smerom a východne od obce Dubové ústi v nadmorskej výške cca 482,5 m n. m. do Turca.