Spotreba (ekonómia)

Spotreba (iné názvy: konzum, konzumácia, konzumpcia, konzumovanie) je uspokojovanie bežných potrieb.
Makroekonómia.
Definícia.
V makroekonómii je spotreba alebo konečná spotreba hodnota statkov a služieb použitých na priame uspokojenie potrieb (a) v užšom zmysle súkromných domácností, (b) v širšom (a správnejšom) zmysle tak priamo súkromných domácností, ako aj všetkých obyvateľov štátu nepriamo prostredníctvom statkov a služieb poskytovaných verejnou správou (teda štátom).
(Konečná) spotreba podnikov je v ekonómii vždy 0.
Spotreba domácností a spotreba štátu.
Vyššie spomínané uspokojenie potrieb súkromných domácností sa označuje (o rozdieli medzi skutočnou spotrebou a výdavkami na spotrebu domácností pozri nižšie):
Vyššie spomínané uspokojenie potrieb prostredníctvom verejnej správy sa označuje (o rozdieli medzi skutočnou spotrebou a výdavkami na spotrebu verejnej správy pozri nižšie):
Spotreba štátu tvorí obyčajne najväčšiu časť tzv. štátnych výdavkov a počíta sa nasledovne: spotreba štátu = "medzispotreba produktov podnikov" plus "faktorové príjmy domácností od štátu (t.j. najmä mzdy pre zamestnancov štátu)" plus "odpisy štátnych investícií (t.j. hrubé investície štátu mínus čisté investície štátu)" mínus "hodnota štátnych služieb poskytnutých za priamu odplatu". Ako vidno zo vzorca, do spotreby štátu nezahŕňame výkony štátu, za ktoré občania klasickým spôsobom platia.
Výdavky na spotrebu a skutočná spotreba.
V národnom účtovníctve sa rozlišujú výdavky na konečnú spotrebu a skutočná konečná spotreba. Pre ekonomiku ako celok sú tieto dve hodnoty identické, ale pre jednotlivé sektory je medzi nimi rozdiel, a to takýto:
Pozri aj tabuľku nižšie
Individuálna spotreba a kolektívna spotreba.
Alternatívne voči deleniu na spotrebu domácností a spotrebu štátu sa spotreba v súčasnom národnom účtovníctve môže deliť na individuálnu (konečnú) spotrebu a kolektívnu (konečnú) spotrebu.
Na úrovni celej ekonomiky je jedno, či používame prístup založený na výdavkoch na spotrebu alebo prístup založený na skutočnej spotrebe, pretože individuálna spotreba celej ekonomiky je rovnaká pri oboch prístupoch a kolektívna spotreba celej ekonomiky je takisto rovnaká pri oboch prístupoch. Individuálna spotreba celej ekonomiky je konkrétne spotreba domácností plus individualizovateľná časť spotreby verejnej správy a kolektívna spotreba je zvyšná, teda neindividualizovateľná časť spotreby verejnej správy. Individualizovateľnosť tu znamená, že statok/služba musí byť priraditeľný jednotlivej domácnosti či osobe a táto musela s jeho dostaním súhlasiť. Individualizovateľné sú výdavky verejnej správy na školstvo, zdravotníctvo, sociálne záležitosti, bývanie a kultúru a relax občanov, a zodpovedá im položka v národnom účtovníctve nazvaná "naturálne sociálne transfery".
Na úrovni sektorov už nie je medzi prístupom založenom na výdavkoch na spotrebu a prístupom založenom na skutočnej spotrebe zhoda. Konkrétne platí (bez zohľadnenia neziskových inštitúcií slúžiacich domácnostiam):
Nasledujúca tabuľka ukazuje (podľa ESNÚ 95):
Vysvetlivky: 
Poznámky:
Spotreba dlhodobých a krátkodobých statkov a spotreba služieb.
Spotrebu možno z časového hľadiska rozdeliť na:
Úloha spotreby pri výpočte HDP.
Hrubý domáci produkt sa počíta nasledovne: &lt;br&gt;
spotreba + hrubé investície (I) + saldo zahraničného obchodu (NX) =&lt;br&gt;
spotreba súkromných domácností (C) + spotreba štátu (G) + hrubé investície (I) + saldo zahraničného obchodu (NX) =&lt;br&gt;
individuálna spotreba + kolektívna spotreba + hrubé investície (I) + saldo zahraničného obchodu (NX)
Vo vzorci v treťom riadku je (ako vidno) zahrnutá "spotreba štátu", teda nie všetky výdavky štátu.
Determinanty spotreby súkromných domácností (spotrebná funkcia).
Determinanty spotreby súkromných domácností (C) sú napr.: 
Najčastejšie sa z hore uvedených faktorov uvádza vzťah C = f(Y-T), pričom ide o kladnú funkciu.