burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Consensus omnium

Consensus omnium (lat.: súhlas všetkých) alebo consensus gentium (lat: súhlas národov) je súhlas všetkých (národov), ktorý ako dôkaz používali stoici, Cicero, predstavitelia škótskej školy: metóda tohto dôkazu spočíva v tom, že to, s čím súhlasia všetci, čo všetci uznávajú, je pravda.
Consensus omnium je tiež Sieť spolupracujúcich knižníc na Urale.
Consequens

Consequens (lat.) je nasledujúce, následok, dôsledok.
Consol

Consol () môže byť
Benjamin Constant

Benjamin Constant, vlastným menom "Henri-Benjamin Constant de Rebecque" (* 25. október 1767, Lausanne, Švajčiarsko – † 8. december 1830, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky spisovateľ, publicista a politik. 
Pochádzal z rodiny francúzskych protestantských emigrantov, študoval v Oxforde, Erlangene, Edinburghu, potom bol bez stáleho zamestnania, cestoval po Európe. 
Veľký vplyv na jeho dielo malo zoznámenie s madame de Staël v roku 1794. Z jej podnetu sa zúčastnil politického života, stál v opozícii proti Napoleonovi, potom bol prívržencom konštitučnej monarchie, Napoleonovým ministrom za vlády sto dní roku 1815. Za reštaurácie vplyvný liberálny novinár, 1819 poslanec a vodca opozície. Udržiaval niekoľkoročný vzťah s madame Récamier potom, ako sa rozišiel s madame de Staël. Politicky sa priradil k liberálom. Bol pochovaný na cintoríne Père-Lachaise, pretože návrh uložiť ho v Panteóne v Paríži nebol odhlasovaný.
Contemplatio intima

Contemplatio intima (lat.) je vnútorná kontemplácia.
Contradictio

Contradictio (lat.) je rozpor, napr. contradictio in adiecto. Poslovenčene: "kontradikcia."
Contradictio in adiecto

Contradictio in adiecto (lat.) je protiklad, rozpor medzi prídavným menom a podstatným menom, napr. čierny sneh, malý obor.
Avšak ak je protiklad použitý zámerne, najmä v rétorike a poézii, ide o oxymoron.
David Cooper

David Cooper (* 1931, Kapské Mesto, Južná Afrika – † 29. júl 1986, Paríž, Francúzsko) bol juhoafrický psychiater, iniciátor a predstaviteľ antipsychiatrie; kritizoval štruktúry spôsobujúce odcudzenie rodiny. 
Bol zakladajúcim členom "Philadelphia Association" v Londýne, a riaditeľom ústavu fenomenologických štúdií.
V roku 1971 vyšlo jeho dielo "Smrť rodiny".
Córdoba (mesto v Španielsku)

Córdoba je mesto v južnom Španielsku v Andalúzii na rieke Guadalquivir a hlavné mesto rovnomennej provincie. Má približne 328 000 obyvateľov (2010).
Dejiny.
Córdobu založili v 2. storočí pred Kr. Feničania. V roku 152 pred Kr. bolo pripojené k Rímskej ríši (názov Corduba). Počas sťahovania národov tu boli dočasne Vandali, potom mesto dobyla Byzantská ríša (544 - 571), potom Vizigóti (572). V tom čase mesto upadalo. 
V roku 711 ho dobyli Arabi, v roku 716 sa stala hlavným mestom islamského emirátu v Al-Andalus (od roku 756 Córdobského emirátu, od roku 929 Córdobského kalifátu). Počas celej arabskej nadvlády to bolo jedno z najbohatších miest, duchovné a kultúrne centrum islamu. Okolo roku 1000 bola Córdoba najväčšie alebo jedno z najväčších miest na svete (asi 500 000 obyvateľov). Žili tu vedľa seba kresťania, moslimovia a židia. V tomto čase vznikla aj známa Mezquita (dnes katedrála). Po zániku Córdobského kalifátu (1031) pripadla Cordóba Džahvanidovcom, roku 1069 Abbadidovcom zo Sevilly, roku 1091 Almorávidovcovm a od 12. storočia Almohádovcom. 
V roku 1236 Córdobu v rámci reconquisty dobyla Kastília.
Kultúrne pamiatky.
Historické centrum mesta je známe svojimi palácmi a mešitami. Pre ich dobrý stav sa Córdoba stala majetkom Svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Córdobský kalifát

Córdobský kalifát alebo (na odlíšenie od Abbásovského kalifátu v Bagdade) Západný kalifát bol kalifát na asi (južných) 80%-tách Pyrenejského polostrova a v časti severnej Afriky (Ceuta a Tanger) od roku 929 do 1031, v ktorom vládli Umajjovci. Vznikol transformáciou córdobského emirátu, ktorý vznikol roku 756. Na severe súperil s kresťanskými panovníkmi Aragónska, Astúrie, Katalánska a Navarry. 
Roku 1031 sa rozpadol na rad menších kráľovstiev (tzv. taifas), čo umožnilo razantnejší nástup reconquisty.
Bol to vyspelý štátny útvar, ktorý kultúrou a vzdelanosťou prevyšoval väčšinu súdobých európskych štátov. Jeho mestá sa vyznačovali rozvinutou remeselnou výrobou a obchodom, pokročilou architektúrou a mestskou zástavbou. Známe sú napríklad historické jadrá miest ako Córdoba, Granada a Sevilla. Mauri stavali krásne a zaujímavé budovy ako mešitu La Mesquita v Cordobe, ktorá sa dnes používa ako katedrála. V rámci kalifátu viac-menej v pokoji koexistovali židia, kresťania aj moslimovia.
Lucius Annaeus Cornutus

Lucius Annaeus Cornutus (* 1. storočie) bol rímsky filozof, ktorý písal po grécky i po latinsky, predstaviteľ mladšieho stoicizmu. 
Je autor diela "Epidromé tón kata tén Hellénikén theologián paradedomenón (Prehľad gréckej teológie)".
Credit

Credit je počítačový program pre tvorbu, používanie a spravovanie hypertextových aplikácií v systéme DOS. Pomocou neho boli vytvorené prvé verzie slovenskej internetovej filozofickej encyklopédie Filit.
Credo, quia absurdum

Credo, quia absurdum je latinský výraz, ktorý znamená: „Verím, pretože je to nezmyselné.“ Výrok je pripisovaný Tertullianovi. Znamená výzvu k slepej viere, primát viery nad rozumom.
Crescendo

Crescendo [krešendo] (tal.) je hudobný výraz, ktorý znamená: čoraz silnejšie, so stupňujúcou sa silou (opak: decrescendo); časť skladby hraná s postupným zosilňovaním; zariadenie na organe, ktorým sa dá regulovať sila tónov.
Christian August Crusius

Christian August Crusius (* 10. január 1715 – † 18. október 1775) bol nemecký filozof, žiak A. Rüdigera, filozof skúsenosti, odporca filozofie Ch. Wolffa.
Cserhát

Cserhát alebo Cserhát-hegység je názov maďarskej časti sopečného pohoria Cerová vrchovina vo Vnútorných Západných Karpatoch.
Cu

CU môže byť:
Cu môže byť:
cu môže byť:
Cudnosť

Cudnosť je cnosť spočivajúca v prísnej mravnosti, zdržanlivosti, najmä vo vzťahu k pohlavnému životu.
Cudzinec

Cudzinec môže byť:
Cudzota

Cudzota alebo cudzosť je 
Protiklad domova a cudzoty je jednou z čŕt ľudského sveta.
Jonathan Culler

Jonathan D. Culler, D. Phil. (* 1. október 1944) je americký literárny teoretik, profesor angličtiny a literárnej komparatistiky na Cornell University.
Cum principia negante non est disputandum

Cum principia negante non est disputandum je latinská veta, ktorá znamená: "S tým, kto popiera princípy, nemožno debatovať", t. j. bez vzájomnej zhody v
základných predpokladoch nie je možná logická debata.
Cvičenie

Cvičenie môže byť:
Telesné cvičenie

Telesné cvičenie je cvik - prvok pohybovej činnosti vykonávaný s cieľom upevniť zdravie, telesne sa zdokonaliť a vychovať. Cvičenie je fáza fyzických aktivít , ktoré majú za cieľ zvýšit východiskovú telesnú zdatnosť. Pod pojmom cvičenie sa rozumie naberať svalovú hmotu po dobu cvičenia minimálme 20 minút denne. Cvičenia rozdeľujeme na silové, vytrvalostné, rýchlostné a koordinačné.
Cvičiteľ

Cvičiteľ je telovýchovný pedagóg, ktorý je orientovaný na vedenie telovýchovného procesu v rekreačných telovýchovných a športových aktivitách zameraných na zvýšenie fyzickej a psychickej kondície, na zlepšenie zdravotného stavu a na regeneráciu pohybom, na poskytnutie aktívneho odpočinku a zábavy a naplnenie očakávaní pozitívnych zážitkov a sociálnych kontaktov pri rekreačnom športovaní kolektívu, alebo jednotlivcov.
Cvičiteľ riadi telovýchovný proces, pripravuje obsah, vyberá vhodné prostriedky, metódy a formy z hľadiska veku, pohlavia, zdravotného stavu, urovne telesnej zdatnosti a pohybových zručností, ale aj podľa záujmu cvičenca. Vychováva cvičencov k zdravému spôsobu života a rozširuje ich vedomosti o účinkoch rekreačného športovania a potrebe pravidelného pohybu, dopĺňa si odborné znalosti, overuje účinok telovýychovného procesu.
Na základe systému vzdelávania telovýchovných kádrov Zväzu rekreačnej telesnej výchovy a športu podla dosiahnutej kvalifikácie sú cvičitelia nsa Slovensku zaraďovaní do 3 kvalifikačných stupňov III., II., I. Podmienkou získania kvalifikácie je minimálny vek 18 rokov, absolvovanie predpísaného vzdelania a prax v telovýchovnom procese.
Cyklometria

Cyklometria je náuka o meraní obvodu a obsahu kruhových plôch (oblúkov).
Islandská cyklóna

Islandská cyklóna alebo severoatlantická cyklóna je relatívne trvalý útvar tlakovej níže nad Atlantickým oceánom medzi Grónskom a Európou, s centrom pri Islande. Je to cyklonálne ohnisko mierneho pásma severnej pologule, jeden z určujúcich tlakových útvarov pre európske počasie.
Cyklus

Cyklus môže byť:
Geologický cyklus

Geologický cyklus je dlhé obdobie vo vývoji Zeme, ktoré sa v priebehu geologického obdobia niekoľkokrát opakuje a prebieha v určitom zákonitom slede. Najstaršie geologické cykly trvali asi 500 mil. rokov, najmladšie 200 mil. rokov. Na začiatku vznikajú nové geosynklinály – rozsiahle sedimentačné panvy a prebieha bázický, prevažne podmorský vulkanizmus. Koniec geologických cyklov charakterizuje intenzívne vrásnenie, vznik pásmových pohorí a sopečné výlevy.
Tento cyklus sa dá pomocou súčasných teórií (teória platňovej tektoniky) opísať nasledovne: Začiatok je otvorenie nového riftového systému, jeho následné rozširovanie a vyplnenie vodou (vznik mora) – napr. Červené more. Časom sa pôvodné okraje riftu od seba vzdialia dostatočne ďaľeko, čím sa z mora stane oceán a ich dná vytvoria oceánske panvy – Atlantický oceán. Časom rozchádzajúce sa platne prídu do kontaktu s inými platňami, čím nastane ich pokles v (subdukčnej zóne) a nakoniec sa celý oceán opäť uzavrie a kontinentálne platne na jeho okrajoch vytvoria pásmové pohorie. Poklesnutý a roztavený materiál sa môže opäť dostať na povrch – čo sa deje cez oslabené miesta v kôre, príp. cez existujúce riftové zóny, čím sa cyklus uzatvára.
Geologické cykly vo fanerozoiku sa nazývajú podľa vrásnení:
Hospodársky cyklus

Hospodársky cyklus (iné názvy podnikateľský cyklus, ekonomický cyklus, konjunktúrny cyklus, konjunkturálny cyklus, priemyselný cyklus) je označenie pre výkyvy hospodárskej činnosti, ktoré sa vracajú v približne pravidelnej amplitúde a po približne rovnakom čase. Bez ďalšieho upresnenia sa pojmom hospodársky cyklus myslí Juglarov cyklus (pozri dole).
Najznámejšie cykly sú:
Pojem kríza sa v literatúre používa vo vyššie uvedených troch významoch (I-III).
Cynizmus

Cynizmus môže byť:
Cytofyziológia

Cytofyziológia je odvetvie cytológie študujúce životné pochody buniek a zaoberajúce sa významom rôznych bunkových štruktúr.
Piotr Jakovlevič Čaadajev

Piotr Jakovlevič Čaadajev (; * 7. jún 1794, Moskva, Rusko - † 26. apríl 1856, Moskva) bol jedným zo zakladateľov modernej ruskej filozofie. 
V roku 1838 vydal tzv. "Prvý filozofický list", v ktorom kládol provokatívne otázky po zmysle dejín a celkovej existencie Ruska. Problém videl v izolovanosti ruských dejín od dejín ostatných európskych krajín. Jeho pohľad sa s nádejou upieral na Západ, predovšetkým na Paríž, ktorý vnímal ako zhmotnenie zmyslu dejín.
Svojimi otázkami vyprovokoval búrlivé diskusie v kruhoch zemskej šľachty - na základe odpovedí na ne sa v ruskom myslení vytvorili dva prúdy:
Zelený čaj

Zelený čaj je nápoj pripravovaný z neoxidovaných čajovníkových listov.
Zelený čaj je najobľúbenejším čajom v Číne a Japonsku, kde jeho spotreba výrazne presahuje spotrebu čierneho čaju.
Čínsky zelený čaj má lahodnú chuť a vôňu a veľmi silné fyziologické účinky. V dôsledku značného obsahu trieslovín a aromatických látok má silnejšie účinky ako čierny čaj. Od čierneho čaju sa odlišuje okrem zmyslových vlastností, čiže vzhľadu a akosti nápoja, aj celým výrobným postupom.
Zelený čaj sa vyrába z čajových listov, ktoré v priebehu spracovania neprešli procesom vädnutia a oxidácie. V listoch obsiahnutý chlorofyl a triesloviny sa nezmenili a hotový produkt si tak ponechal prirodzenú farbu čajového listu.
Nápoj má silný osviežujúci účinok na organizmus, aj pri vystavení vysokému pracovnému výkonu alebo pri dlhodobej psychickej záťaži. Odporúča sa pre prácu v noci. Jeho sťahujúci účinok je výrazný najmä v letných horúčavách, keď sa odporúča piť vlažný. Zabraňuje poteniu a potláča pocit smädu.
Čajovina

Čajovina alebo čajová zmes alebo species alebo spécia je suchá zmes na prípravu čaju.
Čajovník

Čajovník (lat. Thea) je slovenské a zastarané latinské rodové meno niektorých druhov z latinského rodu Camellia (čeľaď čajovníkovité). Je to ker, ktorého upravené lístie sa používa na varenie čaju. Pestuje sa v trópoch. Listy obsahujú kofeín.
Patrí sem napríklad čajovník čínsky.
Čajovník čínsky

Čajovník čínsky ("Camellia sinensis"; staršie "Thea bohea", "Thea sinensis", "Thea viridis") je vždyzelený ker z rodu čajovník a čeľade čajovníkovité. Jeho listy a púčiky poskytujú čaj, ktorý obsahuje 2,5 % kofeínu. Pochádza z juhovýchodnej Ázie a dnes sa pestuje v trópoch, subtrópoch a v teplých krajinách mierneho pásma celého sveta.
Biely čaj, žltý čaj, zelený čaj, oolong, pu-erh a čierny čaj sa vyrábajú z tohto druhu, ale sú spracovávané rôzne, aby sa dosiahla rôzna úroveň oxidácie.
Existujú dva hlavné poddruhy používané pre čaj: čínsky čaj, "Camellia sinensis" var. "sinensis", a indický (ásamský) čaj, "Camellia sinensis" var. "assamica".
Opis.
"Camellia sinensis" pochádza z Východnej, Južnej a Juhovýchodnej Ázie, ale dnes sa pestuje po celom svete v tropickom a subtropickom pásme. Je to stálozelený krík alebo malý strom. Často je kvôli lepšiemu zberu listov strihaný na výšku do 2 m. Má silný koreň. Kvety sú žltobiele 2,5 až 4 cm v priemere so 7 až 8 okvetnými lístkami.
Semená "Camellia sinensis" a "Camellia oleifera" sa lisujú na výrobu oleja. Je to sladkasté dochucovadlo a varný olej. Oleje pre medicínske a kozmetické účely sa vyrábajú aj z listov a ostatných častí rastliny.
Listy sú 4 až 15 cm dlhé a 2 až 5 cm široké. Čerstvé listy obsahujú približne 4 % kofeínu. 
Mladé, svetlozelené listy sa využívajú najmä na zber pre produkciu čaju. Naspodku majú krátke biele vlásky. Staršie listy sú tmavozelené. Vek listov má vplyv na rôznu kvalitu čaju, pretože majú iné chemické zloženie. Vrchol a dva alebo tri listy sa ručne zbierajú na spracovávanie. Tento ručný zber sa opakuje raz za jeden až dva týždne.
Čajovníkovité

Čajovníkovité ("Theaceae") je čeľaď dvojklíčnolistových rastlín. Stromy a kry so striedavými jednoduchými vždyzelenými listami. Jednotlivé, často nápadné kvety sú päťpočetné, pravidelné a obojpohlavné. Plodom je tobolka, zriedkavejšie bobuľa alebo nažka. Rastú v trópoch a subtrópoch (150 rodov, 1600 druhov).
Čakra

Čakra (-hlavný zaužívaný slovenský tvar, zároveň sanskritský kmeň) alebo čakram (-sanskritský nominatív) môže byť:
Čang Caj

Čang Caj (, ; * 1020† 1077) bol čínsky filozof, jeden zo zakladateľov novokonfuciovstva.
Podľa neho všetko, čo jestvuje na svete, vzniká z prahmoty - čchi, ktorej vlastnosťami sú pohyb a pokoj. Prvotným stavom čchi je veľké prázdno a proces jej koncentrácie sa podobá premene vody na ľad. Zhusťovanie a rozptyľovanie čchi podmieňuje vznik a zánik všetkých javov a vecí. Proces premien čchi sa nazýva tao. Pohyb a zmeny prahmoty sú dôsledkom vzájomného pôsobenia jang jin. Ich jednotou je tao, ktoré Čang Caj chápal ako veľkú harmóniu. Pohyb v prírode je určovaný zákonom li, ktorý je imanentný samej prahmote čchi.
Zdrojom poznania sú pocity, ktorých prostredníctvom sa človek spája s vonkajším svetom, no poznanie tao sa na nich nezakladá.
Marina Čarnogurská

Mgr. Marina Čarnogurská-Ferancová, CSc. (* 11. jún 1940, Bratislava) je slovenská sinologička, filozofka a prekladateľka, odborníčka na čínsku filozofiu.
Vzdelanie a špecializácia.
Marina Čarnogurská absolvovala odbor sinológia na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe v rokoch 1963 až 1969 a odbor filozofia v rokoch 19641970. Vo svojej diplomovej práci sa venovala konfucianizmu ("Úvod ku štúdiu starovekej konfuciánskej etiky"). Titul Mgr. jej bol udelený v roku 1970 a CSc. v roku 1991.
Počas rokov normalizácie nemohla publikovať, a preto väčšina jej publikácií vyšla po roku 1990. V roku 1991 nastúpila do Slovenskej akadémie vied ako sinologička so špecializáciou klasická čínska filozofia, náboženstvo a literatúra, komparatívna filozofia.
Rodina.
Je dcérou Pavla Čarnogurského, sestrou Jána Čarnogurského, Ivana Čarnogurského, Pavla Čarnogurského ml. a prekladateľky Oľgy Slivkovej.
Čárvaka

Čárvaka (ok. 5. storočie pred Kr. - 3. storočie pred Kr.) bol podľa tradície zakladateľ staroindického materializmu nazývaného lókájata, čárváka alebo bárhaspatia.
Miestny čas

Miestny čas je čas určovaný vzhľadom na miestny poludník. Každý poludník má svoj iný
miestny čas s poludním (12.00 h) v okamihu, keď Slnko vrcholí nad ním. V bežnej praxi sa miestny čas nepoužíva.
Minulý čas

Minulý čas alebo préteritum je čas vyjadrujúci, že pomenúvaný dej prebiehal pred momentom prehovoru, napr. "písal som".
Reakčný čas

Reakčný čas (lingvisticky nevhodne reakčná doba) alebo v niektorých kontextoch odpoveďový čas je rýchlosť reakcie alebo čas, ktorý je potrebný od exponovania podnetu po reakciu. Na meranie slúži najmä chronoskop.
Konkrétne ide o pojem z najrôznejších oblastí:
Voľný čas

Voľný čas je časť mimopracovného času, ktorá ostáva po vykonaní nevyhnutných činností (spánku, jedenia, cestovania do zamestnania, práce v domácnosti a pod.) a ktorú človek využíva na regeneráciu svojich síl, na svoj duševný a telesný rozvoj. Vo voľnom čase sa realizuje učenie a sebavzdelávanie, uspokojujú sa kultúrne potreby (čítanie, návštevy divadiel, múzeí, kín a pod.), uskutočňuje sa verejno-politická aktivita, starostlivosť o deti, stretnutia s priateľmi a pasívny odpočinok.
Filozofický časopis

Filozofický časopis je špecifická forma vedeckej literatúry objavujúca sa koncom 17. storočia. V 18. storočia vznikajú filozofické časopisy ako také, a to najprv v Nemecku.
Časovosť

Časovosť je vlastnosť všetkého časového, ktorá stojí v protiklade k večnosti. Časovosť je neoddeliteľná od minulosti a rozvrhujúcej sa budúcnosti.
Podľa fenomenológie je časovosť vedomie času a súvisí s týmto vedomím. Podľa Heideggera je časovosť charakteristická črta pobytu ľudskej existencie, bytie k smrti, vlastný znak našej konečnosti. Ani jeden okamih sa nezhoduje so sebou samým, súčasťou vedomia času je akási dialektická hra alebo vzájomné napätie medzi minulosťou, prítomnosťou a budúcnosťou, kde
nijakú časovú dimenziu nemožno brať oddelene, ale "ako niečo iného než je sama v neustálej permutácii", ktorá sa prejavuje nevyhnutným postupom k smrti.
Časť

Časť môže byť:
Častica látky

Častica látky alebo látková častica je fyzikálny objekt malých rozmerov tvoriaci látku. Napríklad molekula, atóm, ión, atómové jadro, protón, neutrón a elementárna častica látky (kvark, leptón). 
Častice látky sú charakterizované napríklad (nenulovou pokojovou) hmotnosťou, elektrickým nábojom, rozmerom, tvarom, zložením, vzájomným pôsobením (interakciou) a pri kvantovom opise aj kvantovými číslami.
Čchi (všeobecný pojem)

Čchi (čín.) je vzduch, para, dych, prahmota, základná prírodná látka, životná sila. Pojem čchi je základným pojmom čínskej filozofie prírody.
Čechoslovakizmus

Čechoslovakizmus je ideologická a politická koncepcia vychádzajúca z predstavy jednotného
„československého národa“ (a väčšinou aj jazyka). Popiera svojbytnosť (teda existenciu samostatného) slovenského národa, vyjadruje nedôveru v schopnosť Slovákov vládnuť a spravovať svoje záležitosti samostatne.
Myšlienky čechoslovakizmu sa formovali v 18. a 19. storočí v prostredí českých a časti slovenských (najmä evanjelických) obrodencov; zdôvodňovaný bol (údajnou) väčšou kultúrnou a hospodárskou vyspelosťou českého prostredia a tým, že evanjelici na Slovensku už tradične používali bibličtinu ako liturgický jazyk. Okolo roku 1900 sa uplatňoval v prostredí hlasistov. Čechoslovakizmus sa využíval ako jeden z argumentov pre vznik Česko-Slovenska počas prvej svetovej vojny a bol typický najmä pre obdobie prvej česko-slovenskej republiky (bol aj zakotvený v ústave z roku 1920). Napríklad v sčítaní z roku 1921 sa oficiálne uvádzala len československá národnosť a na slovenských školách sa oficiálne vyučoval namiesto „slovenského jazyka“ „jazyk československý v slovenskom znení“. V medzivojnovom období proti čechoslovakizmu otvorene vystupovala HSĽS, SNS a KSČ. Po druhej svetovej vojne (Košický vládny program) sa od tejto ideológie oficiálne upustilo, ale v rôznych rezíduách pokračoval: Prejavoval sa napríklad v boji proti slovenským „buržoáznym nacionalistom“, v postoji k existencii slovenských orgánov, v (dočasnom) zrušení Matice slovenskej (1953) a podobne. V praxi prestal existovať až vznikom česko-slovenskej federácie (1969). V sčítaní obyvateľstva v roku 1991 sa k „československej národnosti“ (ktorá bola jednou z možností popri českej, slovenskej a inej národnosti) prihlásilo len 3 464 osôb, z toho na Slovensku 59 osôb. 
Rozdelenie Česko-Slovenska bol na Slovensku prezentovaný ako súboj (národne uvedomelých) nacionalistov a federalistov ("čechoslovakistov"). Zánik Česko-Slovenska bol proces zániku federatívneho štátu Česko-Slovensko zavŕšený 31. decembra 1992 vznikom dvoch nezávislých nástupníckych štátov Slovenska a Česka 1. januára 1993. Prví oslavujú 1. január - vznik SR a druhí 28. október - vznik ČSR.) 
Pri sčítaní v roku 2021 na Slovensku už československá národnosť nebola medzi možnosťami. Z tých, čo si deklarovali dve národnosti 71,27% deklarovalo ako svoju prvú národnosť slovenskú a 2,19% ako českú. Okolo 5 000 ľudí z nich (približne 2%) deklarovalo ako svoju prvú národnosť českú a druhú slovenskú, čo tiež približne zodpovedá počtu a podielu ľudí, ktorí majú slovenský materinský jazyk a českú národnosť. Ešte viac 2,9% ľudí má materinský jazyk český a národnosť slovenskú ale až 5,3% popri slovenskej národnosti deklaruje ako druhú národnosť českú. 5,86% neuviedlo svoj materinský jazyk. Napriek uvedenému bol aj v roku 2021 počet takto definovaných "Čechoslovákov" menší ako ľudí, ktorí uviedli ako svoj materinský jazyk slovenský, maďarský, rómsky ale aj rusínsky (18 265). 
Hlásateľmi čechoslovakizmu boli T. G. Masaryk, E. Beneš, M. R. Štefánik, V. Šrobár, I. Dérer, P. Blaho a.i.
Čelo

Čelo môže byť:
Georgij Ivanovič Čelpanov

Georgij Ivanovič Čelpanov (* 1862 - † 1936) bol ukrajinskej a sovietsky filozof, logik, zakladateľ prvej psychológie laboratória v Kijeve (1897) a Moskovského psychologického inštitútu (1912). Profesor filozofie a psychológie na Univerzite v Kyjeve (1892 - 1907), následne, profesor na Univerza v Moskvi (1907-1923) a Prikláňal sa k novokantovstvu a pozitivizmu
Ľudovít Černák

Ľudovít Černák (* 12. október 1951, Hliník nad Hronom) je slovenský politik, elektrotechnik, hutník, dvojnásobný minister hospodárstva, podnikateľ.
Štúdium a zamestnanie.
Po štúdiu na Elektrotechnickej fakulte SVŠT v Bratislave bol od roku 1979 ašpirantom na Hutníckej fakulte Technickej univerzity v Košiciach.
V rokoch 19751992 bol zamestnaný v Závode SNP v Žiari nad Hronom v rôznych funkciách. V septembri 1989 bol ako jeden z prvých v republike zvolený do funkcie generálneho riaditeľa podniku.
Po absolvovaní trojmesačného manažérskeho štúdia vo Veľkej Británii na Sandwell College v roku 1990 sa stal zakladajúcim členom Zväzu priemyslu SR a pôsobil ako jeho predseda.
Podnikanie.
Černák bol prítomný pri delení federálneho majetku začiatkom 90 rokov a sám sa chválil, že jeho zásluhou Československá obchodná banka ostala československá.
Meno Černák sa spomínalo aj pri privatizácie Nafty Gbely (1996), keď ju označil práve on ako „"podvod storočia"“ a tiež pri presune Priemyselnej banky zo štátnych do súkromných rúk. Po týchto kauzách podal demisiu a zostal len pri podnikaní. V kauze Nafta Gbely, bol obviňovaný, že nadržiaval jednej zo spoločností, ktorá chcela do spoločnosti vstúpiť. Išlo o kanadskú spoločnosť, ktorú zastupovala Slavia Capital. Pri takzvanej skrytej privatizácii Priemyselnej banky sa opäť angažovala Slavia Capital, ktorej mal podľa oponentov nadržiavať. V rozhovore pre TREND tieto obvinenia odmieta, priznáva však blízke vzťahy so ("Petra Gabalca a Martina Kvietika zo Slavie som spoznal už skôr cez môjho kolegu z parlamentu Štefana Kvietika - Martinovho otca.")
V apríli 2000 založil spoločnosť Sitno Holding, a.s., kde je predsedom predstavenstva.
Koncom roku 2004 získal 100% podiel v ŠK Slovan Bratislava a pôsobil ako predseda futbalového klubu. Jeho rodina riadila tím až do roku 2009, keď sa vrátil do európskych súťaží a potom 90% predali Ivanovi Kmotríkovi.
V kauze platinových sitiek z roku 2011 Černákov príbuzný Michal Hudoba lacno kúpil platinové sitká od Správy štátnych hmotných rezerv, ktorú v tej dobe ovládala SDKÚ. Platinu skladoval v Černákovej firme, kým ju vyviezol do Anglicka. V roku 2020 sa kauza vrátila na začiatok, keď podozrivým je len znalec, ktorý vypracoval posudok.
V roku 2012 finančníci z Istrokapitalu (Energotrans z portfólia Istrokapitalu Maria Hoffmanna) a Slavie Capital spolu s Černákom ohlásili vznik strojárskeho zoskupenia Sitno s ambicióznymi plánmi. Nie všetky však vyšli, a tak je v súčasnosti častejšie spomínané dcéra založená 2005 SITNO HOLDING Real Estate, a.s.
Česť

Česť je morálny vzťah indivídua k sebe samému opierajúci sa o diferencované hodnotenie ľudí v závislosti od spoločenského postavenia.
Rad čestnej légie

Rad Čestnej légie () je francúzske vyznamenanie zriadené v roku 1802 Napoleonom Bonapartem ako rad za vojenskú a civilnú službu, od 1804 ako štátne vyznamenanie. V súčasnosti je udeľované nielen za vojenský ale aj kultúrny, vedecký a spoločenský prínos pre Francúzsko.
Dejiny.
Rad Čestnej légie vznikol roku 1802 ako prejav procesu demokratizácie. Pôvodne nemal žiadnu insígniu. Od začiatku sa členil do 4 tried: na veľkých dôstojníkov, komandérov, dôstojníkov a na legionárov. Od roku 1814 sa pomenovania zmenili na veľkostuhu, veľkodôstojníka, komandéra, dôstojníka a legionára. Ďalšia úprava v roku 1815 zmenila triedu legionára na rytiera. Pomenovanie najvyššej triedy „veľkostuha“ sa v roku "1816" premenovalo na veľkokríž.
Ocenení Slováci.
K 10.marcu 2017 bolo Radom Čestnej légie ocenených 24 Slovákov z nich sú 11 vojaci.
Čiara

Čiara je nepretržitý, súvislý rad (sled) bodov. Geometria charakterizuje čiaru ako jednorozmerný útvar, ktorý vzniká pohybom bodu alebo ako priesečník dvoch rovín, alebo ako priesečník roviny a obrysu priestorového objektu. Čiara má len jeden rozmer – dĺžku. Názov "čiara" je spoločný pre priamky a krivky.
Technické kreslenie.
Čiara v technickom kreslení je nakreslená linka slúžiaca na zobrazenie technickej súčiastky, alebo komponentu na technickom výkrese.
Čiastka

Čiastka môže byť:
Boris Nikolajevič Čičerin

Boris Nikolajevič Čičerin (* 26. máj 1828, Tambov, Rusko – † 3. február 1904) bol ruský právnik, vysokoškolský pedagóg a filozof, predstaviteľ hegelovstva.
Čierny les

Čierny les môže byť:
Trestný čin

Trestný čin je protiprávny čin, ktorého znaky sú uvedené v Trestnom zákone, ak tento zákon neustanovuje inak. Trestný čin sa dá deliť podľa závažnosti na prečin a zločin. Osoba, ktorá spáchala trestný čin, sa nazýva páchateľ. Pohnútka, ktorá viedla páchateľa k spáchaniu trestného činu, sa nazýva motív trestného činu. Trestný čin môže spáchať iba právnická osoba alebo fyzická osoba
Znaky trestného činu sú definované v konkrétnych skutkových podstatách, uvedených v osobitnej časti Trestného zákona.
Druhy trestných činov.
Prečin.
Prečin je trestný čin spáchaný z nedbanlivosti alebo úmyselný trestný čin, za ktorý Trestný zákon v osobitnej časti ustanovuje trest odňatia slobody s hornou hranicou trestnej sadzby neprevyšujúcou päť rokov. Nejde o prečin, ak vzhľadom na spôsob vykonania činu a jeho následky, okolnosti, za ktorých bol spáchaný, mieru zavinenia a pohnútku páchateľa je závažnosť nepatrná. Prečin sa od správnych deliktov líši materiálnym korektívom, ktorý vymedzuje hranicu medzi týmito právnymi deliktmi. Ak je na základe okolnosti spáchaného činu zistená závažnosť nepatrná, ide o správny delikt (priestupok). 
Zločin.
Predstavuje závažnejšiu formu trestného činu. Je to úmyselná forma trestnej činnosti, ktorá je vymedzená od prečinu alebo obzvlášť závažného zločinu trestuhodnosťou.
Chanovia

Chanovia (; iné názvy: Chani, Chan, Číňania) sú najväčšia skupina Ázijčanov a najpočetnejší národ sveta, ktorý patrí k najstarším civilizáciám sveta. Dnes predstavuje okolo 95 % obyvateľov Číny. Číňania patria k pôvodnému mongoloidnému obyvateľstvu. Po jazykovej stránke patria k čínsko-thajskej vetve sinotibetskej jazykovej rodiny. Už v staroveku vytvorili rozsiahle štátne celky, dynastie a kultúry Jang-šao, Lung-šan, An-jang, Sia, Šang, Čou, Čchin a najmä centralistickú a mocnú Ríšu stredu.
Objektívny činiteľ dejín

Objektívny činiteľ dejín alebo objektívny faktor dejín je v historickom materializme taká podmienka, ktorá je nezávislá od ľudí a určuje smer, rámec ich činnosti, napr. prírodné podmienky, dosiahnutá úroveň výroby ap.
Substanciálny činiteľ

Substanciálny činiteľ je podľa N. O. Losského skutočná alebo potenciálna osobnosť – z takýchto osobností sa skladá svet. Substanciálne činitele sú nadčasové a nadpriestorové danosti (ako napr. elektrón, atóm, ľudské Ja), ktorých život sa skladá z udalostí – až nimi sa prejavujú v časovej alebo priestorovej forme.
Činnosť

Činnosť alebo aktivita môže byť:
Cieľavedomá činnosť

Cieľavedomá činnosť je činnosť vykonávaná človekom pri pretváraní východísk (vstupných daností) na výstupné danosti (ciele). Iba v súvislosti s týmto druhom činnosti má zmysel hovoriť o metóde.
Činnosť človeka

Činnosť človeka je cieľavedomá postupnosť krokov, ktorú vykonáva človek, napríklad
vedecká činnosť, podnikateľská činnosť atď.
Duchovná činnosť

Duchovná činnosť je cieľavedomá činnosť, v ktorej subjekt narába s ideálnym objektom a v ktorej vstupuje do ideových vzťahov k iným subjektom.
Duševná činnosť

Duševná činnosť alebo duševná práca je práca, pri ktorej prevláda v rozličných formách prevažne jej duchovná zložka, vynakladanie duševnej energie (na rozdiel od fyzickej práce). Vykonávateľom duševnej práce v spoločnosti je najmä spoločenská vrstva inteligencie.
Ekonomická činnosť

Ekonomická alebo hospodárska činnosť je ľudská činnosť, prostredníctvom ktorej vznikajú a pohybujú sa materiálne úžitkové hodnoty v spoločnosti a zabezpečuje sa materiálne bytie všetkých jej členov; zahrnuje výrobu, rozdeľovanie, výmenu a spotrebu. V užšom zmysle je ekonomická činnosť činnosť pozostávajúca z práce, ktorá vo výrobe pôsobí bezprostredne na výrobné prostriedky, ako aj z práce spojenej najmä s prepravovaním, skladovaním a predávaním materiálnych úžitkových hodnôt; do určitého stupňa spoločenského vývoja pozostáva prevažne z fyzickej práce.
Filozofická činnosť

Filozofická činnosť je činnostná stránka filozofie, generovanie filozofických významových útvarov a manipulovanie s nimi v procese filozofovania.
Podľa Rišku filozofické činnosti a ich výsledky majú čisto myšlienkový charakter.
Operáciami v týchto činnostiach sú prechody od "myšlienok" k iným "myšlienkam", reprezentované príslušným jazykovým vyjadrením. Filozofické činnosti, ako každé myšlienkové činnosti, majú relatívne východiská a ciele, ktoré sa dosiahnu v tej či onej miere. Povedzme filozof, prívrženec fenomenologického smeru, začína myšlienkové operácie od istých východísk (doterajšia filozofova erudícia, oblasť fenoménov, filozofova pracovná hypotéza) a postupne prechádza k výsledkom, ktoré môžu byť v danom prípade fenomenologickým "uzretím podstaty", zakladajúcim sa na fenomenologickej redukcii.
Hľadacia činnosť

Hľadacia činnosť je prezeranie istého zoznamu položiek s cieľom lokalizovať alebo nájsť terčovú položku (alebo položky).
Kultúrotvorná činnosť

Kultúrotvorná činnosť je činnostný aspekt kultúry.
Materiálna činnosť

Materiálna činnosť je cieľavedomá aktivita, v ktorej subjekt narába s predmetným objektom a
vstupuje do materiálnych vzťahov s inými subjektmi. Základnou formou materiálnej činnosti je materiálna výroba.
Morálna činnosť

Morálna činnosť je súhrn činov, ktoré sú vedome podriadené morálnym cieľom úmyslom, motívom a ideálom.
Myšlienková činnosť

Myšlienková činnosť je postupnosť myšlienkových operácií, činnostný aspekt myslenia.
Nervová činnosť

Nervová činnosť je činnosť nervového systému spočívajúca v tom, že spracováva prijaté informácie a integruje ich tak, aby sa vypracovala jednotná a účelná odpoveď,
ktorá zabezpečuje adaptáciu daným životným podmienkam. Ďalšou činnosťou nervového systému je učenie. Činnosť nervovej sústavy možno opísať v termínoch nervových procesov, je to činnosť fyziologická i činnosť psychická a zároveň je to činnosť reflexná.
Vyššia nervová činnosť

Vyššia nervová činnosť (VNČ) je činnosť mozgovej kôry, súbor nervových procesov, reflexných odpovedí zaisťujúcich najzložitejšie prejavy správania sa vyšších živočíchov a človeka na neustále sa meniace podmienky vonkajšieho prostredia. Základným funkčným prvkom VNČ je podmienený reflex. VNČ spočíva v analýze, syntéze, diferenciácii a generalizácii pôsobiacich podnetov – fyziologickým pozadím týchto procesov sú elementárne nervové procesy, vzruch a útlm.
Obchodná činnosť

Obchodná činnosť (iné názvy: obchod, komercia) je výmenná činnosť na trhu, ktorá spočíva v kúpe a predaji tovaru, teda činnosť, pri ktorej sa stretáva záujem predávajúceho (predajcu) a kupujúceho (kupca). Vyvíjanie obchodnej činnosti, zaoberanie sa obchodom sa nazýva obchodovanie a osoba, ktorá sa tomu venuje je obchodník.
Táto výmenná činnosť na trhu sa v trhových ekonomikách nerealizuje ako naturálna výmena, ale ako výmena sprostredkovaná peniazmi. Výsledkom zhody záujmu kupujúceho a predávajúceho je cena tovaru, za ktorú sa akt kúpy a predaja realizuje (tovar sa vymení za peniaze).
Táto činnosť sa delí na veľkoobchodnú činnosť, maloobchodnú činnosť, materiálno-technologické zásobovanie a nákup poľnohospodárskych výrobkov ako aj zásobovanie poľnohospodárskej výroby. Pod obchodné činnosti patria aj zahraničný obchod a verejné stravovanie.
Pedagogická činnosť

Pedagogická činnosť je čínnosť ako podproces výchovy alebo vzdelávania.
Pohybová činnosť

Pohybová činnosť sú zámerné praktické pohyby uvedomele realizované s cieľom vyriešiť nejakú pohybovú úlohu. Pohybová činnosť pozostáva z telesných cvičení.
Poznávacia činnosť

Poznávacia činnosť je činnosť získavania poznatkov.
Spoločná činnosť

Spoločná činnosť je v sociálnej psychológii organizovaný systém aktivity interagujúcich jedincov, zameraný na účelnú produkciu (reprodukciu) objektov kultúry.
Umelecká činnosť

Umelecká činnosť je čínnosť, v procese ktorej sa vytvára a vníma umelecké dielo.
Vedecká činnosť

Vedecká činnosť vedecká je činnostný aspekt vedeckého osvojovania si sveta človekom
Arabská číslica

Arabská číslica je jeden zo znakov 0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8. 9. Do Európy sa dostali zásluhou Fibonacciho.
Číslicovosť (opak analógovosti)

Číslicovosť alebo digitálnosť (z lat. digitus = prst) je schopnosť nadobúdať iba diskrétne, t. j. nespojité hodnoty. Ako číslicový alebo digitálny sa spravidla všeobecne označujú prostriedky pracujúce s číslicovými signálmi, ktorých hodnota môže nadobúdať iba obmedzený počet diskrétnych hodnôt (často len dvoch).
Dáta (údaje) sa v číslicových počítačoch reprezentujú diskrétnymi stavmi
logických súčiastok a prepájajú počítaním.
Výraz "číslicový" sa používa ako protiklad výrazu "analógový". Číslicový znak patrí do konečného súboru znakov s dobre rozlíšiteľnými prvkami. Prechod od jedného číslicového znaku k druhému sa uskutočňuje "skokovite". Na rozdiel od tohto, analógové signály môžu prechádzať jeden do druhého plynule (spojite).
Abbeho číslo

Abbeho číslo alebo koeficient disperzie (značka v) je pomer indexu lomu strednej vlnovej dĺžky určitej oblasti žiarenia zmenšeného o jednotku k rozdielu indexov lomu okrajov tejto oblasti.
kde "n"D, "n"F a "n"C je index lomu príslušného materiálu na vlnových dĺžkach zodpovedajúcich Frauenhoferovým čiaram D, F a C (teda 589,2 nm, 486,1 nm a 656,3 nm).
Charakterizuje vlastnosti optického skla. Čím je jeho hodnota menšia, tým je lom svetla väčší. Pre konštrukciu šošoviek je ideálna čo najvyššia hodnota, pretože takýto materiál má nízku disperziu. Bežné hodnoty Abbeho čísla sa pohybujú medzi 20 až 70. Je pomenované po nemeckom fyzikovi menom Ernst Karl Abbe.
Opačné číslo

Opačné číslo je číslo, ktoré sa odlišuje od daného čísla znamienkom (k 3 je opačným číslom -3).
Určité číslo

Určité číslo je číslo zapísané číslicou. Opakom je všeobecné číslo.
Číslo zapísané písmenom

Číslo zapísané písmenom alebo v minulosti všeobecné číslo je číslo zapísané pomocou písmena vo význame čísla.
Záporné číslo

Záporné číslo je číslo menšie než nula.
V zápornom čísle sa exaktne manifestuje v našom vedomí taká kvantita ako dlhy.
Párne číslo

Párne číslo je každé celé číslo, ktoré je celočíselným násobkom čísla 2. Celé čísla, ktoré nie sú párne, sú nepárne.
Čistota

Čistota je stav, pri ktorom je niečo čisté, neušpinené, očistené, umyté, bez škvŕn, bez prachu, bez nenáležitých alebo nepravých prvkov, stránok ap., napr. bez špiny 
V indickej filozofii je čistota prejavom sattvu.
Čítanie (rozlišovacia stránka)

Čítanie môže byť:
Čitateľ

Čitateľ môže byť:
Čitta

Čitta (sans.) je duch, myšlienková látka, prvý produkt prakrti, základ troch gún.
Článok

Článok môže byť:
Člen

Člen môže byť:
Členenie

Členenie je rozdeľovanie na časti, diely, odseky, úseky atď.
Človek a príroda

Človek a príroda je vzťah medzi človekom a prírodou. V staroveku a v stredoveku bol tento vzťah určovaný prevažne náboženstvom. Novovek pozdvihuje človeka ako tvorcu kultúry na kritérium, mieru všetkých vecí. Pomocou prírodovedného poznania sa človeku podarilo kolonizovať prírodu, využiť jej sily a bohatstvá do takej miery, že dnes sa už kvôli samej prírode javí obrat a prehodnotenie tohto myslenia ako nevyhnutne potrebné.
Každodenný človek

Každodenný človek ("obyčajný človek") obyčajný je prvok každodenného sveta, subjekt každodenného osvojovania si sveta.
Kultúrny človek

Kultúrny človek je človek, ktorý pretvára zlo na dobro alebo ošklivé na krásne.
Črta

Črta môže byť:
Čuang-c’

Čuang-c’ (, , vlastným menom Čuang Čou, , ; asi * 369 pred Kr.† 286 pred Kr.) bol čínsky filozof.
Bol najvýznamnejším zástancom a propagátorom taoizmu, ktorý v oblasti ontológie vychádzal z rovnakých názorov ako Lao-c’. Čuang-c' však na rozdiel od Lao-c'a neuznáva možnosť prirodzeného usporiadania spoločnosti na základe neustáleho poznávania taa myslením. Čuang-c' individualizuje poznanie taa až do tej miery, že mu ide o subjektívne oddanie sa okolitému dianiu, avšak pri nezaujatosti a bez emócií: ide mu o proces zabúdania (wang), ktorý postupuje od zabúdania rozdielov správneho a nesprávneho až k absolútnemu zabudnutiu celého tohto procesu. Vyvrcholením je vedenie, ktoré prestáva byť vedením.
Majster Čuang sa považuje za najpoetickejšieho zo všetkých čínskych filozofov. Stal sa filozofom maliarov a básnikov.
Čuch

Čuch je telesný zmysel, pomocou ktorého niektoré živočíchy rozoznávajú kvalitu a čistotu plynov alebo vo vode rozpustených látok. 
Čuch človeka.
Signálom pre čuch sú prchavé látky zo vzduchu. Čuchové bunky sa nachádzajú v čuchovej oblasti sliznice nosovej dutiny (na strope) a vnemy sú vedené vláknami čuchového nervu do čuchového centra mozgu. Človek rozlišuje pachy - kvetinový, ovocný, živočíšny, hnilobný, korenistý a spáleninový.
Čuchovým receptorom sú čuchové bunky. Sú to bipolárne bunky, ktoré sú medzi bunkami nosovej sliznice v čuchovej oblasti (regio olfactoria). Rozprestiera sa v hornej časti nosovej dutiny, na najhornejšej nosovej mušli (concha nasalis suprema) a časti nosovej priehradky. Čuchová oblasť zaberá v každej polovici nosovej dutiny asi 1,5 cm2. Periférne výbežky čuchových buniek sa rozpadajú na množstvo vlákienok - chumáčikov, ktoré vystupujú nad povrch sliznice. Centrálne výbežky sa pod sliznicou spájajú do tenkých čuchových nervov (nervi olfactorii), prestupujú dierkami v strope čuchovej kosti (riečicovitá platňa - lamina cribrosa ossis ethmoidalis) a vstupujú do čuchového bulbu (bulbus olfactorius), kde vytvárajú zápoje s jeho bunkami. Pokračujú čuchovou dráhou, ktorej kôrové centrum je na spodnej strane koncového mozgu. 
Čuchový receptor dráždia plynné látky, ktoré sa nachádzajú vo vdychovanom vzduchu. Plyny a výpary sa rozpúštajú v sekréte sliznice a dráždia čuchové bunky vo forme roztokov. Čuch nás informuje o kvalite a čistote vzduchu a akosti potravy. Hoci človek má slabo vyvinutý čuch, dokáže čuchom zistiť aj stopy aromatických alebo páchnucich látok, ktoré sa nedajú chemicky zistiť. Trvalá vôňa alebo zápach spôsobuje ochabnutie čuchových schopností. 
Živočíchy.
Živočíchy vnímajú plynné látky v ovzduší a vode čuchom. slúži na orientáciu, vyhľadávanie potravy, partnera na rozmnožovanie a zistenie nebezpečenstva. 
Bezstavovce.
Majú čuchové receptory v prednej časti tela. Hmyz ich má najčastejšie na tykadlách a využiva ho ho aj na medzidruhovú komunikáciu.
"Kyselina mravčia vyvolává medzi mravcami poplachovú reakciu. Samce motýľov vnímajú pachové výlučky samíc (feromóny) aj na vzdialenosť desiatok kilometrov." 
Stavovce.
Vnímajú pachy čuchovou sliznicou na začiatku dýchacej sústavy. Veľmi dobrý čuch majú psy, kone a svine.
Uriel da Costa

Uriel da Costa alebo Uriel Acosta (* asi 1585, Porto – † apríl 1640, Amsterdam) bol portugalský filozof židovského pôvodu, predstaviteľ racionalizmu.
Jeho myšlienky ovplyvnili Spinozu. Podľa da Costu existuje prirodný zákon, ktorý spája ľudí vzájomnou láskou a je základom pre rozlíšenia dobra a zla.
Michal Dado

Michal Dado (* 31. júl 1910,Debrecín† 22. september 1985, Bratislava) bol slovenský ekonóm.
Daimonión

Daimonión alebo daimonion (deminutívum od ) je v Sokratovej filozofii vnútorný hlas božského pôvodu pomáhajúci človeku pri hľadaní dobra. Daimonión neradí, čo má človek vykonať, ale čomu sa má vyhnúť, teda varuje ho pred mravne nesprávnym, nečestným konaním. Prejavuje sa v ňom božské určenie duše.
Dákovia

Dákovia alebo Dáci boli vetva indoeurópskych Trákov obývajúca zhruba územie dnešného Rumunska (Dácia) pravdepodobne od bronzovej doby. V roku 106 podľahli rímskemu cisárovi Trajánovi po dáckych vojnách. Z romanizovaných Dákov a ďalšich etnických zložiek (Gótov v 3. storočí a Slovanov v 6. storočí) vznikol základ rumunského národa. 
Dáci na Slovensku.
Zhruba od začiatku mladej laténskej doby začali Potisím prenikať na Slovensko. Z prvej polovice prvého storočia pred Kr. možno na južnom Slovensku doložiť keltsko-dácke osady (napr. Šurany-Nitriansky Hrádok). Okolo roku 44 pred Kr. Dákovia, v rámci výbojov ich kráľa Burebistu (asi 70 – 44 pred Kr.), porazili kmeňový zväz Bojov a Tauriskov, vedený Kritasirom (porážka bola taká drvivá, že antickí autori odvtedy nazývali sídla Bojov „bójska púšť“) a rozšírili sem svoju ríšu. Dáckeho kráľa Burebistu krátko nato (44 pred Kr.) zavraždili a jeho veľká ríša sa neudržala. Na južnom Slovensku pozorujeme v druhej polovici 1. storočia (už priamu) dácku okupáciu, ktorá vytlačila časť Keltov do horských oblastí. Na západnom Slovensku bola dáckym centrom Nitra (rozsiahle osídlenie) a na východe Slovenska výrobné a správne stredisko v Zemplíne. Dáci sú spomínaní ako susedia germánskeho Vanniovho kráľovstva ešte v prvej polovici 1. storočia po Kr. Zo západného Slovenska vymizli začiatkom 1. stor. po Kr., z východného Slovenska okolo roku 100 po Kr. Neskôr ich zvyšky zachytávajú archeologické nálezy v hornatých častiach Slovenska v pestrom etnickom konglomeráte púchovskej kultúry.
Dalajláma

Dalajláma (-slovenský kodifikovaný tvar) alebo Dalajlama (-tibetský tvar; mongolské dalaj - “oceán” + tibetské lama - “najvyšší”, t. j. láma, ktorého učenosť a cnosť sú bezbrehé ako oceán) je mongolsko-tibetský titul pre najvyššieho prevtelenca tibetskej budhistickej školy Gelugpa, v rokoch 1642 - 1951 bol Dalajláma zároveň najvyšším svetským vládcom v Tibete. 
Sídlom Dalajlámu je palác Potala v Lhase (do roku 1959). Inštitút Dajalámu vychádza z budhistickej viery v prevteľovanie, Tibeťania ho uctievajú ako prevtelenie bódhisattvu Avalókitéšvaru. Titul ,Dalajláma" prvý raz udelil roku 1578 mongolský vodca Altan chan (1507 - 1583) Sönamovi Gjamcchovi (1543 - 1588), v súčasnosti označovanému za 3. dalajlámu. 5. Dalajlámovi Ngawang Lozang Gjamcchovi (1617 - 1682) sa za pomoci mongolského vládcu Gušri chana roku 1642 podarilo zjednotiť Centrálny Tibet. 6. dalajláma Cchangjang Gjamccho (1683 - 1706) sa preslávil svojou ľúbostnou poéziou (preložená bola aj do slovenčiny – Hlasy Lhasy, Petrus 2003). 13. Dalajláma Thubtän Gjamccho (1876 - 1933) strávil niekoľko rokov v čínskom exile, potom utiekol pred čínskym cisárskym vojskom do Britskej Indie, po návrate sa neúspešne pokúsil zmodernizovať a zreformovať tibetskú spoločnosť. Súčasný 14. Dalajláma Tändzin Gjamccho (1935 - ), ktorý od roku 1959 žije v exile v severoindickej Dharamsale, bol za svoju angažovanosť za pokojné riešenie tibetského problému a humanizmus ocenený Nobelovou cenou mieru za rok 1989. V októbri 2000, v septembri 2009 a v októbri 2016 navštívil Slovensko, Univerzita Komenského mu udelila čestný doktorát.
Zoznam dalajlámov.
x Titul „dalajláma“ bol udelený prvému a druhému dalajlámovi posmrtne
Dalajláma XIV.

14. dalajláma (*6. júl 1935, Taktser, Tibet ) vlastným menom Tändzin Gjamccho, je tibetský filozof, najvyšší súčasný predstaviteľ lamaizmu, svetská a duchovná hlava Tibetu, intronizovaný v roku 1950. 
Koncom päťdesiatych rokov vyvrcholila čínska agresia v Tibete a roku 1959 bol spolu so stotisíc krajanmi nútený ujsť pred čínskymi vojskami z Tibetu cez Himaláje do Indie, kde im všetkým bol udelený politický azyl. Jeho exilovým sídlom sa stala Dharmšála.
Cestou nenásilia sa usiluje o zachovanie tibetskej kultúry a o samostatnosť Tibetu z ktorého by rád vytvoril zónu mieru a nenásilia. Vo svetovej politike presadzuje princípy lásky, nenásilia, tolerancie a súcitu. V roku 1989 mu bola udelená Nobelova cena mieru.
Henry Hallett Dale

Sir Henry Hallett Dale (* 9. jún 1875, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 23. júl 1968, New York, New York, USA) bol britský farmakológ, neurofyziológ a biochemik, objavil viacero farmakologických zlúčenín.
V roku 1936 mu bola udelená Nobelova cena za medicínu (s Ottom Loewim) za objavy v oblasti chemického prenosu nervových impulzov.
Životopis.
Študoval fyziológiu a zoológiu na univerzite v Cambridge, v roku 1903 bol na štyri mesiace u Paula Ehrlicha vo Frankfurte nad Mohanom a potom pracoval ako farmakológ na University College v Londýne, kde sa stretol s Ottom Loewim. Od roku 1904 bol vedúcim fyziologického výskumného laboratória v Londýne.
V roku 1909 urobil doktorát. V roku 1914 získal vedúce miesto na National Institute for Medical Research. Pracoval na farmakologických účinkoch námeľových alkaloidov (tyramín a histamín). V roku 1906 objavil v hypofýze hormón oxytocín. S kolegami po mnohoročnej práci izolovali acetylcholín z húb a objavili jeho možnú úlohu ako neurotransmiteru (cca 1914), čo bolo následne potvrdené Loewim.
V období 19281942 bol riaditeľom "National Institute for Medical Research".
V roku 1914 bol zvolený členom Royal Society a 1924 získal Royal Medal, 1937 Copleyovu medailu. V roku 1932 bol povýšený do rytierskeho stavu.
Dalmácia

Dalmácia alebo Dalmátsko je pobrežné územie Jadranu na sever od Albánska k Zadaru, v širšom zmysle až k Rijeke. V mori je lemované početnými ostrovmi. 
Dejiny.
Od začiatku nášho letopočtu prevažne súčasť Rímskej ríše. V 6. stor. - 9. stor. súčasťou Byzantskej ríše. Od 10. storočia súčasť samostatného chorvátskeho kniežatstva (neskôr kráľovstva). Od 1102 súčasť Uhorska. 14. stor. - 1797 prevažne pod kontrolou Benátok. 1797-1918 súčasťou Rakúska (s výnimkou 1805-1814, keď bola Napoleonom pripojená k Francúzsku). Od roku 1918 súčasť štátu južných Slovanov, neskoršej Juhoslávie. Dnes súčasť Chorvátska, kúsok je v Bosne a Hercegovine a Čiernej Hore.
Po osamostatnení Chorvátska v roku 1991 sa na západnom Balkáne rozpútali národnostné konflikty, ktoré prepukli do občianskej vojny. Srbi odmietli akceptovať stratu rozvinutého Chorvátska, ako aj takmer celého pobrežia Jadranu, čo rozpútalo obsadenie časti Chorvátska a následné etnické čistky. Chorváti stratené územie získali späť a postupne obnovili spustošenú krajinu. 
Cestovný ruch dnes patrí k ťahúňom ekonomiky; bolo vybudované kvalitné diaľničné spojenie (v súčasnosti po Vrgorac pri bosnianskej hranici), obsluhujúce pobrežie Dalmácie i predtým horšie prístupné mestá. Výstavba nových a rekonštrukcia starších ubytovacích kapacít vytvára výborné podmienky pre letnú dovolenku na pobreží i blízkych ostrovoch.
Daltonizmus

Daltonizmus môže byť: