burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Červená studňa

Červená studňa je tajch v Štiavnických vrchoch.
História.
V konzultačných protokoloch sa prvý raz spomína v roku 1759. Bol vybudovaný na rozhraní dvoch povodí, Hrona a Ipľa na začiatku druhej polovice 18. storočia v nadmorskej výške 787 m n. m. Stavbu tajchu navrhol J. K. Hell. Chcel využiť jeho strategickú polohu na vybudovanie náhonného jarku, ktorý by privádzal vodu k šachte Amália na pohon vodostĺpcového čerpacieho stroja. 
Technické využitie.
Stroj bol v činnosti len vtedy, keď bolo dostatok vody z tajchu, najmä v jeseni a na jar, keď bol výdatne zásobovaný tromi zbernými jarkami – severným, južným a západným – o celkovej dĺžke viac ako 2 km. Vtedy bolo najviac vody aj v baniach a keďže šachta Amália bola prepojená s ďalšími šachtami na Štiavnických Baniach, voda z tajchu zohrala významnú úlohu nielen pre spomínanú šachtu, ale aj pre ostatné.
V r. 1759 tajch Červená studňa dodával vodu aj do tajchu Klinger, zabezpečoval tiež vodu potrebnú pre pohon vodostĺpcového čerpacieho stroja pri šachte Žigmund. Tento stroj, skonštruovaný tiež J. K. Hellom, bol ako jediný v banskoštiavnickom rudnom revíre zabudovaný na povrchu.
Významná je plocha tajchu aj z hľadiska geografického; bol vybudovaný v bezprostrednej blízkosti križovatky, z ktorej sa rozchádzajú cesty do troch kedysi významných banských centier – Banskej Štiavnice, Hodruše a Vyhní.
Kelut

Kelut alebo Kelud je aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na indonézskom ostrove Jáva. Sopka je známa katastrofickými explozívnymi erupciami, často aj s obeťami na životoch. Príčinou explozivity je menšie jazierko, ktoré sa nachádza v kráteri sopky. Magma pri kontakte s vodou jazierka rýchlo tuhne a para vzniknutá vyparením vody spôsobuje pretlak, čo má za následok vyvrhovanie veľkých objemov pyroklastík, pyroklastických prúdov a lahárov, ktoré zasahujú široké okolie sopky.
Po erupcii v roku 1919, ktorá si vyžiadala vyše 5 000 obetí, vznikol projekt tunela, ktorý odvádza vodu z jazera. V roku 1951 sa však počas ďalšej erupcie znížilo dno krátera o 70 m a odvodňovací tunel bol značne poškodený. Po katastrofe z roku 1966 boli tunel opravený a prehĺbený. Jazero má v súčasnosti objem len niečo cez milión m3 (oproti 50 miliónom v roku 1951).
Kawi-Butak

Kawi-Butak je neaktívny stratovulkanický komplex, nachádzajúci sa v centrálnej časti ostrova Jáva, asi 20 km východne od stratovulkánu Kelud. Komplex je tvorený dvoma stratovulkánmi "Butak" (2 868 m) a "Kawi" (2 551 m). O erupciách komplexu nie sú žiadne záznamy, jeho vek sa odhaduje na holocén.
Pseudopilot

Pseudopilot je človek, ktorý simuluje skutočného pilota lietadla pri výcviku riadiaceho letovej prevádzky.
Výcvik letových dispečerov (riadiacich) sa uskutočňuje na radarovom počítačovom systéme, ktorého výstup je však nahradený simulovanou letovou prevádzkou. Tzn. ciele, ktoré riadiaci vidí na obrazovke, nie sú skutočné ale iba virtuálne lietadlá. Tieto virtuálne lietadlá sú ovládané pseudopilotmi. Medzi riadiacim a pseudopilotmi prebieha počas výcviku simulované rádiové spojenie (použitím headsetu - slúchatiek a mikrofónu).
Úlohou pseudopilota je ovládať pridelené lietadlá podľa pokynov riadiaceho tak, ako by sa to dialo v skutočnosti. Pseudopilot ovláda najmä pohyb lietadiel v horizontálnej a vertikálnej rovine, tzn. mení kurz, výšku či rýchlosť lietadla a pod. Úlohou riadiaceho je riadiť simulovanú letovú prevádzku podľa bežných postupov a komunikovať v leteckej frazeológii.
Jedno cvičenie zvyčajne zahŕňa niekoľko lietadiel nachádzajúcich sa vo virtuálnom vzdušnom priestore, ktoré je pod kontrolou virtuálneho stanovišťa riadenia a teda riadiaceho (žiaka). Každý pseudopilot ovláda niekoľko lietadiel naraz.
Cieľom výcviku je čo najviac napodobniť reálnu prevádzku, s ktorou riadiaci v praxi pracuje. Účelom je rozvíjať schopnosti a návyky riadiaceho letovej prevádzky, vrátane riešenia nezvyčajných a núdzových situácií. Medzi takéto núdzové situácie, ktoré sa počas výcvikov simulujú, patria napr. porucha motora, požiar na palube, strata pretlaku, problémy s hydraulikou, infarkt na palube, únos, bomba na palube a pod.
Okrem žiakov (budúcich riadiacich) sa v pravidelných intervaloch zúčastňuje výcviku každý riadiaci v aktívnej službe (tzv. udržiavací výcvik).
Počas výcviku sú bežne nasadzované záťažové scenáre, s ktorými sa v každodennej praxi riadiaci nestretáva a slúžia ako tréning pripravenosti a na udržanie kvalifikácie. Takéto scenáre zahŕňajú napr. výrazne zvýšenú hustotu letovej prevádzky, ktoré má riadiaci na starosti a/alebo spomínané tiesňové situácie lietadiel.
Ľaliové sedlo

Ľaliové sedlo (, , , ) je široké trávnaté sedlo v hlavnom hrebeni Tatier. Oddeľuje Západné a Východné Tatry. Nachádza sa medzi Tichou a Gąsienicowou dolinou, medzi Kasprovým vrchom () a Svinicou ().
Názov.
Sedlo pomenovali pravdepodobne pastieri, ktorí nachádzali v sedle ľaliu zlatohlavú ("Lilium martagon" L.), ľaľujku neskorú ("Lloydia serotina" RChB.), prvosienku najmenšiu ("Primula minima") i upolín sedmohradský ("Trollius Transsilvanicus" Schur.). Nevedno, ktorá tvorila základ pomenovania sedla.
Prístup.
Priamo do sedla vedie turistický chodník, len zo severnej strany, zo Zakopaného. Modro značkovaný vedie k chate Murowaniec v Doline Gąsienicowej. Potom pokračuje zeleno značkovaný chodník do Ľaliového sedla a potom po červenej vedie medzi Kasprovým vrchom a Svinicou. Z juhu do Ľaliového sedla vedie chodník z Podbanského cez Tichú dolinu na Kasprov vrch a potom do sedla. Orientačný čas Podbanské – Kasprov vrch – Ľaliove sedlo je 6:40.
Arjuno-Welirang

Arjuno-Welirang je v súčasnosti neaktívny stratovulkanický komplex v centrálnej časti Jávy, pozostávajúci z dvojice stratovulkánov "Arjuno" () a "Welirang" (). Komplex prekrýva dva staršie vulkány ("Ringgit" na východnej a "Linting" na západnej strane).
Jediná historicky zaznamenaná erupcia sa odohrala v auguste 1952 – išlo o menšiu freatickú erupciu. V súčasnosti sú jedinými prejavmi aktivity fumaroly, vyskytujúce sa na viacerých lokalitách na svahoch komlpexu.
BENESTRA

BENESTRA bol celoplošný slovenský telekomunikačný operátor, poskytujúci hlasové, dátové, internetové, hostingové a cloudové služby pre firmy. Spoločnosť poskytovala telekomunikačné služby od roku 1999 (vtedajší názov GTS Slovakia). Od roku 2006, po zlúčení piatich alternatívnych telekomunikačných operátorov,  pôsobila pod hlavičkou GTS Nextra, neskôr GTS Slovakia. V roku 2010 bola do spoločnosti začlenená slovenská divízia operátora Dial Telecom.
Do 31. mája 2014 bola spoločnosť súčasťou zoskupenia GTS Central Europe, ktoré združovalo telekomunikačných operátorov v Poľsku, Maďarsku, Rumunsku, Česku a na Slovensku.
Od 1. decembra 2014 spoločnosť pôsobila pod názvom BENESTRA. Disponuje rozsiahlou sieťovou infraštruktúrou a ponúka národnú a medzinárodnú internetovú a dátovú konektivitu s vysokou prenosovou kapacitou a spoľahlivosťou. 
V roku 2015 BENESTRA ako prvý operátor na Slovensku spustila prevádzku bezdrôtovej siete v pásme 3,7 GHz. Novovybudovaná bezdrôtová sieť v tomto pásme má celoslovenské pokrytie a umožňuje poskytovať služby s vysokou spoľahlivosťou. 
BENESTRA poskytuje hostingové a cloudové služby prostredníctvom vlastného dátového centra v Bratislave.  
BENESTRA je držiteľom certifikátu systému manažérstva informačnej bezpečnosti ISO/IEC 27001, systému manažérstva kvality ISO 9001 a systému environmentálneho manažérstva ISO 14001. 
Spoločnosť SWAN a BENESTRA od januára 2019 vystupujú pod spoločnou značkou SWAN. Po tejto fúzii sa stal SWAN, a.s. najväčším slovenským alternatívnym operátorom s  komplexným portfóliom telekomunikačných služieb. S  obratom takmer 100 mil. EUR má ambíciu byť protiváhou veľkej trojke nadnárodných hráčov.
Marek Ujlaky

Marek Ujlaky (* 26. marec 1974, Zeleneč) je bývalý slovenský futbalový reprezentant.
V apríli 2006 sa zranil v zápase proti FC Nitra po zákroku od Petra Dobiáša. Toto zranenie ho vyradilo do konca sezóny 2005/06 a pár ďalších zápasov v nasledujúcej sezóny.
Po ukončení kariéry v lete 2009 sa stal spolu s Igorom Bališom a Jozefom Adamcom vyhľadávačom talentov pre klub Spartak Trnava.
Hádzaná na Letných olympijských hrách 2008

Hádzaná na Letných olympijských hrách 2008 prebiehala od 9. do 24. augusta 2008 v pekinských halách Olympic Sports Center Gymnasium a Beijing National Indoor Stadium.
Štyri najlepšie družstvá z každej skupiny (v ženskej i mužskej kategórii) postúpili do štvrťfinále, ostatné boli klasifikované na 9.12. priečke celkového hodnotenia turnaja. Družstvá, ktoré prehrali vo štvrťfinále súťažili o umiestnenie na 5.8. mieste. Víťazi postupovali do semifinále.
Ženský turnaj.
Skupina A: 
Skupina B:
Mužský turnaj.
Skupina A: 
Skupina B:
Jaroslav Prekop

Jaroslav Prekop (* 8. august 1979, Piešťany) je slovenský futbalový stredopoliar, ktorý momentálne hráva v rumunskom klube Gaz Metan Medias. Váži 82 kg.
V zápase 2. kola Corgoň ligy 2009/10 sa v zápase proti FK Senica (2:3) nešťastne zrazil so spoluhráčom Davidom Čepom, čím si na pravej nohe natrhol väzy v kolene a praskol meniskus. Liečba by mala trvať okolo 67 mesiacov.
Elf (skupina)

Elf bola blues-rocková skupina, ktorú v roku 1967 založili spevák a basgitarista Ronnie James Dio, klávesák Doug Thaler, bubeník Gary Driscoll, gitaristi Nick Pantas a David Feinstein. Skupina sa pôvodne nazývala The Electric Elves, neskôr sa názov skrátil na The Elves a nakoniec na Elf. Po vydaní troch albumov sa kapela v roku 1975 rozpadla.
Radoslav Školník

Radoslav Školník (* 14. november 1979) je slovenský futbalista v súčasnosti bez klubu. V sezóne 2008/09 bol kapitánom v MFK Košice.
Penanggungan

Penanggungan je menší neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa vu východnej časti ostrova Jáva, severne od komplexu Arjuno-Welirang a asi 20 km južne od mesta Surabaja. Na severnom a západnom svahu vulkánu sa nachádzajú početné sakrálne stavby, pochádzajúce z prvej polovice 2. tisícročia nášho letopočtu. Vek vulkánu je približne rovnaký ako vek stratovulkánu Semeru, neaktívny je viac ako 1 000 rokov.
Tomáš Zápotoka

Tomáš Zápotoka (* 4. február 1987, Bardejov) je slovenský futbalový útočník, ktorý momentálne hráva v MFK Dubnica (Corgoň liga). Jeho dvaja bratia sú futbalisti, Ján Zápotoka hráva v Lech Poznaň a Lukáš Zápotoka bol na hosťovaní v DAC 1904 Dunajská Streda a teraz hrajú spolu za MFK Dubnica.V minulých sezónach hrával na poste pravého záložníka a v súčasnosti hráva na poste útočníka. V súčasnosti je preradený do B-tímu za zlé výkony.
Malang

Malang môže byť:
Malang (sopka)

Malang je vulkanický komplex pozostávajúci z deväťčlennej skupiny maarov a troskových kužeľov, nachádzajúci sa vo východnej časti ostrova Jáva neďaleko mesta Malang a asi západne od stratovulkánu Semeru. Komplex sa nachádza nad oslabenou tektonickou zónou a niektoré jeho súčasti vznikli parazitickým odvodom magmy z kaldery Tengger.
Dopravná značka

Dopravné značky sú jednoduché piktogramy určené na riadenie a reguláciu cestnej premávky na pozemných komunikáciách. Značky upozorňujú účastníkov cestnej premávky na nebezpečenstvo, ukladajú im zákazy, príkazy alebo obmedzenia, poskytujú informácie alebo spresňujú, doplňujú alebo obmedzujú význam inej značky. Významy značiek stanovuje Vyhláška 30/2020 Z. z. o dopravnom značení. 
História.
Medzinárodné konvencie a návrhy na zjednotenie dopravného značenia:
Pozri aj.
Zoznam dopravných značiek na Slovensku
Rožok (druh pečiva)

Rožok je druh pečiva, ktorý sa na Slovensku, ale aj v Česku teší širokej obľube ako doplnok stravy konzumovaný s množstvom iných potravín. Jeho priemerná hmotnosť je okolo 40 gramov.
Elizabeth Jane Weston

Elizabeth Jane Weston (česky Alžběta Johana Vestonie) (* 2. november 1581, Chipping Norton, Anglicko – † 23. november 1612, Praha, Česko), bola latinsky píšuca poetka anglického pôvodu, žijúca v Čechách, predstaviteľka tzv. "neolatinskej poézie". Je považovaná za prvú autorku pôsobiacu na území Česka. 
Život a tvorba.
Narodila sa v mestečku Chipping Norton v anglickom grófstve Oxfordshire ako druhé dieťa Johna Westona a Joane Cowperovej. Otec jej zomrel, keď nemala ani rok. Matka sa čoskoro na to vydala za alchymistu írskeho pôvodu Edwarda Kelleyho a novomanželia sa presťahovali do Čiech, kde Kelley pôsobil na dvore Rudolfa II.. Elizabeth a jej starší brat John Francis sa zanedlho presťahovali za matkou do Čiech. Nevlastný otec zaistil obom deťom vynikajúce vzdelanie. Elizabeth údajne hovorila plynulo česky, anglicky, nemecky, taliansky a latinsky. Keď Kelley upadol u cisára v nemilosť a krátko na to v roku 1597 zomrel, finančná situácia rodiny sa zhoršila. Brat, ktorý študoval v Ingolstadte, sa netešil dobrému zdraviu a zomrel v roku 1600. 
Elizabeth rozosielala prosebné listy vplyvným ľuďom v snahe získať pre seba a matku finančnú podporu. Jej tvorbu si všimol sliezsky básnik Georg Martinius von Baldhoven a v roku 1602 jej vydal prvú zbierku latinských básní "Poemata" v dvoch zväzkoch. O šesť rokov neskôr jej vyšla druhá zbierka "Parthenica". Obsahuje okrem iného i verše venované dobrodincovi, právnikovi menom Johannes Leo. V roku 1603 sa za neho Elizabeth vydala a postupne mu porodila tri dcéry a štyroch synov, tí však zomreli v útlom detstve. Elizabeth sama zomrela, zrejme na následky častých pôrodov, ako 31-ročná, v roku 1612, a bola pochovaná v kostole sv. Tomáša na Malej Strane v Prahe.
Nokia 5510

Nokia 5510 je mobilný telefón spoločnosti Nokia generácie 2G. Okrem toho, že dokáže prehrávať hudbu, mnoho parametrov má podobných alebo rovnakých ako jeho predchodca, Nokia 3310. Navyše má 128 MB pamäte na uloženie hudby vo formáte .lse. Obsahuje plnú klávesnicu typu QWERTY a monochromatický displej s rozlíšením 84 x 48 bodov. Je to nasledovník modelu Nokia 3300.
Má veľa vlastností ako predchádzajúci model Nokia 3310, napríklad vstavanú kalkulačku, stopky a pripomienkovač. Má aj rovnaké hry, a to Snake II, Space Impact, Bumper, Bantumi a Pairs II. Okrem toho má možnosť prehrávať digitálnu hudbu, ktorú je možné nahrať cez USB port vo formátoch MP3 alebo AAC a tiež disponuje FM rádiom.
Maurice Béjart

Maurice Béjart (pôvodným menom Maurice-Jean Berger, * 1. január 1927, Marseille, Francúzsko – † 21. november 2007, Lausanne, Švajčiarsko) bol francúzsky choreograf.
Tancoval v Marseille, v Medzinárodnom balete v Londýne a vo "Švédskom kráľovskom balete". Po choreografickom pôsobení vo Francúzsku a v Belgicku (kde založil slávny súbor "Ballet XXe Siécle") sa presťahoval do Lausanne, kde od roku 1987 až do svojej smrti viedol Béjart Ballet Lausanne. Založil aj niekoľko baletných škôl.
Medzi jeho najvýznamnejšie diela patrí napríklad prelomové "Svätenie jari" z roku 1959, "Bolero" (1961), "Vták Ohnivák", nová verzia baletu "Luskáčik", "A la recherche de Don Juan" alebo" Nijinsky, Clown de Dieu".
Bol nositeľom rady ocenení, vrátane "Ceny Nadácie mieru" od pápeža Jána Pavla II. (1995) a štátnych vyznamenaní v Belgicku, Japonsku, Spojenom kráľovstve a ďalších.
Klapy (prírodná rezervácia)

Klapy sú prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Strážovské vrchy.
Nachádza sa okolo rovnomenného vrchu v katastrálnom území obce Udiča v okrese Považská Bystrica v Trenčianskom kraji. Za prírodnú rezerváciu ju vyhlásili v roku 1993 na ploche , bez ochranného pásma. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany je: "Výrazná krajinná dominanta s členitým bralnatým hrebeňom, kde sú primárnymi anorganické hodnoty, a vegetačným krytom s teplomilnými druhmi. Výskyt vzácnych a chránených druhov fauny, pôvodný výskyt borovice lesnej v skalných biotopoch."
Je to bralnatý hrebeň nad vodnou nádržou Nosice, budovaný vápencami a vápnitými pieskovcami s pestrou mozaikou rastlinných a živočíšnych druhov, ktorý je rozdelený na Malé a Veľké Klapy. Je súčasťou bradlového pásma. Klapské bradlo je najväčším povrchovým výskytom klapskej jednotky, bradlového pásma. Podľa niektorých názorov je celé bradlo veľký olistoli alebo olistoplaka krinoidových vápencov, ktorá sa zosunula do panvy uhrovského súvrstvia.
Klapy patria medzi najbohatšie náleziská ponikleca slovenského v okolí, najmä na južnej strane. Historici usudzujú, že názov Klapy je aspoň dvetisícročný (pôvod v germánskom označení skala "klippen"). Domácimi obyvateľmi je často prezývaný Klape alebo Klapé.
Václav Kliment Klicpera

 
Václav Kliment Klicpera (* 23. november 1792, Chlumec nad Cidlinou, Česko – † 15. september 1859, Praha, Česko) bol český spisovateľ a dramatik; brat českého spisovateľa Františka Klicperu a otec českého spisovateľa Ivana Klicperu.
Životopis.
Od roku 1808 študoval na gymnáziu v Prahe, v roku 1813 začal študovať filozofiu, a tam sa stal aj členom "Združenia pražských vlastencov". Cieľom tohto spolku bolo pozdvihnúť českú literatúru a hrať české hry v Prahe. V Stavovskom divadle hrali popoludňajšie hry. V roku 1819 sa stal humanitným profesorom v Hradci Králové, v tom istom roku sa tiež oženil s Annou Švamberkovou, ktorú spoznal v miestnom ochotníckom divadle, kde krátko na to začal pôsobiť ako riaditeľ. Za zásluhy o mesto bol menovaný za čestného občana Hradca Králové. V roku 1838 sa druhý raz oženil s A. Trnkovou. V roku 1846 odišiel do Prahy na akademické gymnázium. V roku 1848 bol vymenovaný za člena národného výboru a zvolený tribúnom akademickej légie, krátko po tom sa stal členom "Českej královskej spoločnosti náuk". V roku 1850 sa stal školským radným a v roku 1852 sa stal riaditeľom akademického gymnázia, ktoré predtým bolo prehlásené za české. Čoskoro bol nútený na túto funkciu rezignovať, pretože gymnázium bolo opäť prehlásené za nemecké. Pochovaný je na Olšanských hřbitovech. 
Tvorba.
Bol prvým skutočným dramatikom českého národného obrodenia a autorom niekoľkých desiatok hier. Tieto drámy sú v najrôznejších štýloch, od historických drám vysokého štýlu a rytierskych hier cez frašky a komédie, až k hrám zo súčasnosti. Napísal celkom 57 divadelných hier. Jeho dielo malo na českú tvorbu pomerne veľký vplyv, ktorý je viditeľný napr. v dielach Josefa Kajetána Tyla.
Formálnosť

Formálnosť môže byť:
Zoznam hudobných článkov/Á

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 2 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ál.
Álvaro Soler
ár.
Ária
Place Stanislas

Place Stanislas, hovorovo place Stan', je obrovské pešie námestie v lotrinskom meste Nancy vo Francúzsku. Od roku 1983 je architektonický celok zahŕňajúci Place Stanislas a rozšírenie jeho osi, "Place de la Carrière" a "Place d'Alliance", na zozname svetového dedičstva UNESCO.
História.
Námestie bolo hlavným projektom mestského plánu vytvoreného Stanisławom Leszczyńskim, lotrinským vojvodom a bývalým poľským kráľom, ako spojka medzi stredovekým starým mestom Nancy a novopostaveným mestom za vlády Karola III. v 17. storočí. Námestie môže byť tiež aj "place royale" (kráľovské námestie) na počesť jeho zaťa, Ľudovíta XV. Plán spájal dve pekné budovy, ktoré ešte existujú: "Hôtel de Ville", teraz umiestnený na jeho vlastnom veľkom námestí, a "Hôtel du Gouvernement". Miesto mestskej vlády a miesto vojvodskej vlády sú k sebe čelne otočené ako doplnky cez série racionálnych, symetrických, už rozdielnych mestských priestranstiev, vtedy v Európe neprekonaných.
Námestie a okolité budovy navrhol kráľovský architekt Emmanuel Héré de Corny (17051763). Výstavba začala v marci 1752 a skončila v novembri 1755. Barthélémy Guibal a Paul-Louis Cyfflé vytvorili bronzovú sochu Ľudovíta XV., ktorá stála v strede námestia až kým nebola počas Revolúcie odstránená a nahradená jednoduchou okrídlenou figúrou. Námestie bolo premenované na "Place du Peuple" (Námestie ľudu) a neskôr na "Place Napoléon". V roku 1831 bola do stredu umiestnená bronzová socha Stanisława (Stanislasa po francúzsky); odvtedy je námestie známe ako "Place Stanislas".
Námestie bolo vždy používané pre verejné zhromaždenia a slávnosti, ale podstúpilo niekoľko prestavieb v jeho histórii, dokonca slúžilo dlho ako parkovisko v rokoch 1958 a 1983. V roku 2004 a 2005 námestie prešlo masívnou rekonštrukciou inšpirovanou originálnymi plánmi z 18. storočia. Desaťmesačný projekt stál približne 9 miliónov €. Predstavenie nového Place Stanislas v máji 2005 splývalo s oslavami 250. výročia námestia.
Rieky ostrova Sachalin

Riečna sieť ostrova Sachalin patrí úmoriam Ochotského a Japonského mora.
Celkovo územím ostrova preteká 10 riek, najhlavnejšie z nich sú Tym (330 km) a Poronaj (350 km). Rieka Tym je splavná ľahkými loďami 80 km od ústia. Ostatné rieky sú krátke, ale zato veľmi vodnaté.
Režim sachalinských riek je kolísavý. Množstvo vody v riekach tečúcich polostrovom závisí od topiaceho sa snehu v období jari a leta. V polovici júla bývajú v tejto oblasti veľké záplavy, ktoré sú príčinou vplyvu monzúnu.
Nokia 3210

Nokia 3210 bol veľmi populárny mobilný telefón od spoločnosti Nokia uvedený v roku 1999. Kombinácia nových funkcií, ako vstavaná anténa či T9 ho predurčili na veľký komerčný úspech hlavne v Západnej Európe a Severnej Amerike. Svojmu rozšíreniu vďačí aj reklamnej kampani, ktorá bola určená hlavne pre mladých ľudí, čo bolo prvýkrát v histórii mobilných telefónov. Telefón obsahoval 3 hry, výmenné kryty a nastaviteľné zvonenia. Veľký úspech mal medzi používateľmi od 15 do 25 rokov.
Hjúga (provincia)

Provincia Hjúga () bola stará japonská provincia na východnom pobreží Kjúšú, na území ktorej sa dnes rozkladá prefektúra Mijazaki. Provincia Hjúga susedila s provinciami Bungo, Higo, Hida, Ósumi a Sacuma. 
Starodávne hlavné mesto sa nachádzalo v blízkosti Saito.
Dejiny.
V 3. mesiaci 6. roku "éry Wadó" (713), bola oblasť Hjúga administratívne oddelená od provincie Ósumi (大隈国). V tom istom roku, "Daijō-kan" Cisárovnej Gemmei pokračoval v organizovaní aj ďalších katastrálnych zmien v provinčných mapách z obdobia Nara.
V ére "Wadō" 6, bola provincia Mimasaka (美作国) odtrhnutá od provincie Bizen (備前国); a provincia Tanba (丹波国) bola oddelené od provincie Tango (丹後国). V ére "Wadō" 5 (712), provincia Mucu (陸奥国) bola odtrhnutá od provincie Dewa (出羽国).
V období Sengoku bola oblasť často delená do severného panstva okolo hradu Agata (okolie súčasného mesta Nobeoka) alebo južného panstva okolo hradu Obi, nachádzajúceho sa neďaleko súčasného mesta Ničinan. Južné panstvo bolo v držbe klanu Šimazu z neďalekej provincie Sacuma počas veľkej časti obdobia.
Tokači (provincia)

Provincia Tokači () bola stará japonská provincia na ostrove Hokkaidó, ktorá existovala iba krátko. Jej územiu zodpovedá súčasnej podprefektúre Tokači.
Provincia Tokači bola vytvorená 15. augusta 1869 so 7 okresmi. V roku 1872 pri sčítaní ľudu mala provincia 1 464 obyvateľov. V roku 1882 boli provincie na Hokkaidó
zrušené.
Oleg Palumbíny

Doc. RNDr. Oleg Palumbíny, PhD. je slovenský matematik a pedagóg. Zameriava sa na obyčajné diferenciálne rovnice a teóriu vyučovania matematiky.
Evanjelický kostol vo Východnej

Evanjelický kostol vo Východnej bol projektovaný a realizovaný v prvej polovici 20. storočia, konkrétne v rokoch 19261927. Jeho autorom je Milan Michal Harminc, popredný predstaviteľ slovenskej architektúry 20. storočia, pravdepodobne najproduktívnejši slovenský architekt.
História.
Korene kostola siahajú ku koncu 16. storočia, kedy vznikol zbor a v časoch protireformácie zanikol, ale evanjelici chodili do artikulárneho kostola v Hybiach. Po Tolerančnom patente sa zbor obnovil ako fília Hýb a osamostatnil sa v roku 1799.
Architektúra.
V architektúre sakrálnych stavieb dvadsiatych rokov sa stabilizovali formy, ktoré len málo modifikovali historicky ustálené riešenia. Harminc s obľubou používal tieto stabilizované schémy a vytvoril množstvo úspešne prijímaných a štandardne kvalitných sakrálnych stavieb.
Architekt M. M. Harminc vyhovel žiadosti zboru a vytvoril návrh, ktorý novogotickému romanticky chápanému interiéru priradil exteriér so štítmi náznakovej priečnej lode, ktorá patrila k obvyklému priestorovému riešeniu. Romantické vyznenie dosiahol prvkami moderny – tvarmi kružieb lomených okien a jednoduchou ihlancovo ukončenou formou veže. Nízko umiestnené okná dobre presvetľovali vnútorný priestor, ktorý tak dostal prívetivejšiu podobu. Stĺpy nesú obiehajúcu murovanú emporu a vysoké rebrové klenby.
Kostol je pozoruhodnou symbiózou romantizmu a moderny.
Oltár.
Je novogotického obrysu s krídlami bez výzdoby má vsadený obraz ukrižovaného Ježiša od Karola Prúnyiho.
Henrik Böhm

 Henrik Böhm (* 10. apríl 1867, Várpalota – † 23. október 1936, Budapešť) budapeštiansky architekt, predstaviteľ monumentálneho historizmu ovplyvnený maďarskou a wagnerovskou secesiou.
Štúdium.
Strednú školu navštevoval v Stoličnom Belehrade a dokončil ju v Budapešti. V roku 1890 získal diplom stavebného inžiniera na Technickej univerzite v Budapešti. Ďalšie roky študoval na školách v Rakúsku, Holandsku, Švédsku, Dánsku a Nemecku. 
Prax.
V roku 1896 otvorili spolu s Hegedűs Ármin-om ateliér. Jeho najkrajšou navrhnutou budovou bolo Csáktornyai kasíno, ktoré bolo postavené v roku 1904. S Hegedűsom obaja prijímali zákazky aj samostatne. No vo väčšine prípadov navrhovali spolu.
Tvorba na území Maďarska.
Mestský úrad v Pestszenterzsébet.
Pri vystavení projektu Mestského úradu verejnosti sa našlo veľa kritikov. Hoci budova ešte ani nestála, mnoho ľudí sa obávalo, že budova bude o pár rokov nevhodná, príp. úzka. Iní sa zase obávali, že navrhovatelia budovy chcú prízemie prenajať podnikateľom na obchody a pod. Dokonca sa kritici obávali, že na fasáde je mnoho estetických výstrelkov, ktoré sa vplyvom počasia rýchlo zničia. A tým pádom budú nutné časté rekonštrukcie. Kritici sa však takmer vo všetkom mýlili. Budova je dostatočne široká, a čo sa týka počasia a jeho vplyvu na budovu, aj po viac ako 100 rokoch budova prijíma návštevníkov a za túto dobu nebola nutná žiadna vážnejšia rekonštrukcia. Azda jediná vec, v ktorej sa kritici nemýlili je, že prízemie je naozaj prenajaté pre rozmanité účely. 
Stavba budovy sa začala 13.5.1899. A v stavbe sa pokračovalo tak extrémnou rýchlosťou, že 28.mája toho roku sa už v denníkoch objavili prvé fotky pohľadníc s motívom tejto budovy. 
Do budovy sa mohli nasťahovať jej užívatelia už 1.8.1900.
Dnešným požiadavkám už budova nevyhovuje a preto sa po viac ako 100 rokoch postavil nový mestský úrad v Ujpesti oproti starému mestskému úradu. 
Tvorba na území Slovenska.
V Piešťanoch realizovali s architektom Árminom Hegedüsom niekoľko významných kúpeľných budov:
Cena Miesa van der Rohe

Cena Miesa van der Rohe je cena Európskej únie za súčasnú architektúru. Cenu udeľujú od roku 1987 raz za dva roky Európska komisia, Európsky parlament a Nadácia Miesa van der Rohe v Barcelone ako uznanie a ocenenie kvality architektonickej tvorby v Európe.
Pôvod nadácie.
Nadácia, založená v roku 1983, je pomenovaná po pôvodom nemeckom architektovi Ludwigovi Mies van der Rohe a sídli v jednej z jeho najslávnejších stavieb, v Nemeckom pavilóne. Pavilón bol zrealizovaný v roku 1927 pri príležitosti Svetovej výstavy v Barcelone v roku 1929. Jeho znovupostavenie prebiehalo v šesťdesiatych a sedemdesiatych rokoch minulého storočia a verejnosti je sprístupnený od roku 1986.
Cieľ.
Cena má za úlohu poukázať na hlavný príspevok európskych profesionálov pri vývoji nových myšlienok a technológií. Zároveň jednotlivcom aj širokej verejnosti ponúka možnosť pochopiť kultúrnu úlohu architektúry v budovaní našich miest. Okrem toho cena podporuje architektúru v dvoch významných smeroch: stimuláciou veľkého pohybu profesionálnych architektov po celej Európskej únii, ktorí tvoria nadnárodnú komisiu a podporou mladých architektov, ktorý si práve budujú svoju kariéru.
Široká skupina nezávislých odborníkov vyberá kandidátov z celej Európy, ako aj z architektonických združení Európskej rady architektov a iných Európskych národných architektonických združení. Každé dva roky vyberá porota dva projekty: jeden, ktorému je udelená European Union Prize for Contemporary Architecture, kde porotcovia hodnotia najmä koncepciu, tektonickú jednoznačnosť stavby, inovatívnosť a kvalitu konštrukcie a inteligentnú ralizáciu zadania. Druhý, ktorý získa zvláštne ocenenie Emerging Architect Special Mention, ktoré je udeľované mladým, ešte stále málo známym autorom. Porota napokon vyberá súbor finálových prác, ktoré sú prezentované na výstave. Nadácia publikuje katalóg, ktorý predstavuje víťazné aj ostatné finálové projekty, pri každom udelení cien.
Hlavná cena pozostáva z finančnej odmeny 50 000 € a skulptúry evokujúcej Nemecký pavilón od Mies van der Rohe. Cena Special Mention zahŕňa finančnú odmenu 10 000€ a skulptúru pavilónu, pravý symbol tejto ceny. Pavilón, považovaný za jedno z najlepších diel 20. storočia, stelesňuje hlavné ciele, ktoré vedú k udeleniu ceny: excelentnosť a inovatívnosť koncepčných a konštrukčných termínov.
V roku 2007 sa laureátom Mies van der Rohe Award for European Architecture stalo MUSAC – Múzeum súčasného umenia Kastílie a Leónu od architektonického ateliéru Mansilla + Tunón. Víťaz bol slávnostne vyhlásený európskym komisárom pre vzdelanie a kultúru Jánom Figeľom a Jordim Hereuom, starostom Barcelony a prezidentom nadácie Mies van der Rohe, v apríli tohto roka.
Zvláštne ocenenie Emerging Architect Special Mention získal slovinský tím Bek - Perović arhitekti za svoju realizáciu Fakulty matematiky v Ľubľane.
Jaroslav Žák

Jaroslav Žák (* 28. november 1906 – † 29. august 1960) bol český profesor, spisovateľ, novinár a scenárista. 
Životopis.
V roku 1929 absolvoval Filozofickú fakultu Karlovej univerzity, kde vyštudoval latinčinu a francúzštinu. Pôsobil ako stredoškolský profesor v Prahe, v roku 1932 v Dvore Králové, potom odišiel do Liptovského Mikuláša a v rokoch 1936 - 1946 pôsobil v Jaroměři. Od roku 1945 pracoval ako lektor Československého filmu a ako novinár a od roku 1952 pracoval v zdravotníckej dokumentácii.
Tvorba.
Literárna tvorba.
Vo svojej literárnej tvorbe sa zameriaval na humoristické prózy zo študentského a trampského prostredia. V denníku Svobodné slovo publikoval na pokračovanie román "Ve stínu kaktusu" reflektujúci súdobú situáciu v Česko-Slovensku. Satira sa pochopiteľne nestretla s porozumením u vtedajšieho režimu a kritici označili Žáka za „tvorcu bez zodpovednosti, ktorý kazí mladú inteligenciu recesiou“. Čoskoro bol vylúčený zo syndikátu spisovateľov, prepustený z Barrandova a bola mu znemožnená ďalšia publikačná činnosť. Diela "Konec starých časů" a "Na úsvitě nové doby", zosmiešňujúce prevrat vo februári 1948, napísal bez nádeje na ich publikovanie. Pred rokom 1958 publikoval pod cudzími menami.
Filmová tvorba.
Meno Jaroslava Žáka sa dnes spája predovšetkým s „filmami pre pamätníkov“. Podľa jeho populárnych kníh "Študáci a kantoři" (sfilmované pod názvom "Škola základ života") a "Cesta do hlubin študákovy duše" Žák napísal (spolu s režisérom filmov Martinom Fričom) filmové scenáre. Tieto filmy (často reprízované televíznymi stanicami) si obľúbili generácie divákov.
Moskovská Rus

Moskovská Rus (rus.: Московская Русь – "Moskovskaja Rus", Московия – "Moskovija") alebo Moskovský štát je názov ruského štátu s centrom v Moskve vzťahujúci sa na obdobie od konca 15. do 17. storočia. Používal sa v listinách a v historickej literatúre 16. – 20. storočia. Do roku 1547 Moskovskej Rusi zodpovedá aj názov Moskovské veľkokniežatstvo (14. storočie - 1547) a od roku 1547 názov cárske Rusko, Rusko či Ruské cárstvo.
Bizen (provincia)

Provincia Bizen () bola stará japonská provincia na ostrove Honšú, na území ktorej sa dnes rozkladá juhovýchodná časť prefektúry Okajama. Provincia Bizen hraničila s provinciami Mimasaka, Harima a Biččú. 
Pôvodným centrom provincie Bizen bolo v súčasnom meste Okajama. Od dávnych čias bola provincia Bizen jedným z hlavných centier Japonska na výrobu mečov Katana. 
Dejiny.
V 3. mesiaci 6. roku "éry Wadó" (713), bola oblasť Bizen administratívne oddelená od provincie Mimasaka (美作国). V tom istom roku, "Daijō-kan" Cisárovnej Gemmei pokračoval v organizovaní aj ďalších katastrálnych zmien v provinčných mapách z obdobia Nara.
V ére "Wadō" 6, bola provincia Tanba (丹波国) oddelená od provincie Tango (丹後国) a provincia Hjúga (日向国) odtrhnutá od provincie Ósumi (大隈国). V ére "Wadō" 5 (712), provincia Mucu (陸奥国) bola odtrhnutá od provincie Dewa (出羽国).
V období Muromači vládol provincii Bizen klan Akamacu z Mimasaka, ale v období Sengoku sa stal dominantným klan Urakami, ktorý sa usadil v meste Okajama. Ten bol neskoršie nahradený klanom Ukita, a Hideie Ukita bol jedným z regentov vymenových Hidejošim Tojotomim pre svojho syna. Za pomoc v bitke pri Sekigahare proti Ukitaovi a ďalším regentom, boli územia patriace Ukitaovi v provinciách Bizen a Mimasaka, pridelené Iejasuom Tokugawom do držby Hideakimu Kobajakawa.
Provincia Bizen prešla počas obdobia Edo viacerými rukami, kým sa včlenila do súčasného systému prefektúr.
Eliška Krásnohorská

Eliška Krásnohorská (vl. menom Alžběta Pechová) (* 18. november 1847, Praha – † 26. november 1926, Praha) bola česká poetka, libretistka, spisovateľka a prekladateľka.
Životopis.
Zaoberala sa emancipačným hnutím, bola členkou "Ženského výrobního spolku českého", ktorý založila Karolína Světlá, a bola redaktorkou "Ženských listů".
Tvorba.
Prispievala do časopisu "Osvěta", kde sa zaoberala literárnou kritikou. Jej poézia nepatrí k príliš kvalitnej - dá sa o nej povedať, že je veľmi zviazaná s dobou vzniku.
Ósumi (provincia)

Provincia Ósumi () bola stará japonská provincia, na území ktorej sa dnes rozkladá východná časť prefektúry Kagošima. Provincia Ósumi hraničila s provinciami Hjúga a Sacuma. 
Starobylé hlavné mestom provincie Ósumi bolo neďaleko súčasného mesta Kokubu. V období Sengoku a Edo bola provincia riadená klanom Šimazu zo susednej provincie Sacuma a tak sa v nej nevytvorilo väčšie administratívne centrum.
V oblasti Ósumi sa vyvinul vlastný miestny dialekt. Hoci Ósumi je dnes súčasťou prefektúry Kagošima, tento dialekt sa líši od jazyka, ktorým sa hovorí vo veľkomeste Kagošima. Pozoruhodná je hrdosť na tradičnú poéziu písanú v dialektoch Ósumi a Kagošima.
Japonský prvý satelit, "Osumi", bol pomenovaný po provincii.
Dejiny.
V 3. mesiaci 6. roku "éry Wadó" (713), bola oblasť Ósumi administratívne oddelená od provincie Hjúga (日向国). V tom istom roku, "Daijō-kan" Cisárovnej Gemmei pokračoval v organizovaní aj ďalších katastrálnych zmien v provinčných mapách z obdobia Nara.
V ére "Wadō" 6, bola provincia Tanba (丹波国) oddelené od provincie Tango (丹後国) a provincia Mimasaka (美作国) odtrhnutá od provincie Bizen (備前国). V ére "Wadō" 5 (712), provincia Mucu (陸奥国) bola odtrhnutá od provincie Dewa (出羽国).
Jiří Žáček

Jiří Žáček (* 6. november 1945, Chomutov) je český spisovateľ, prekladateľ, zberateľ a tvorca aforizmov. 
Životopis.
Detstvo a školské roky prežil v Strakoniciach. Vyštudoval priemyselnú školu stavebnú (19591963) a stavebnú fakultu ČVUT v Prahe (19631970). Po trojročnej praxi na vodohospodárskej správe v Benešove u Prahy dezertoval od inžinierstva k literatúre. Do roku 1991 pracoval ako redaktor nakladateľstva Československý spisovatel, necelý polrok v nakladateľstve Carmen, v rokoch 19921994 v časopise Vlasta. Odvtedy je spisovateľom na voľnej nohe. V roku 2011 dostal v Bratislave za svoje básnické dielo Cenu Jána Smreka. Žije v Prahe, je ženatý a má dve deti.
Tvorba.
Jeho básne niekedy majú veľmi blízko k aforizmom, vyznačujú sa ľahkosťou a zmyslom pre humor a paródiu.
Tango (provincia)

Provincia Tango () bola stará japonská provincia, na území ktorej sa dnes rozkladá severná časť prefektúry Kjóto ležiaca pri Japonskom mori. Provincia Tango hraničila s provinciami Tadžima, Tanba a Wakasa. 
V rôznych časoch boli hlavnými mestami provincie Maizuru a Mijazu.
Dejiny.
V 3. mesiaci 6. roku "éry Wadó" (713), bola oblasť Tango administratívne oddelená od provincie Tanba (丹波国). V tom istom roku, "Daijō-kan" Cisárovnej Gemmei pokračoval v organizovaní aj ďalších katastrálnych zmien v provinčných mapách z obdobia Nara.
V ére "Wadō" 6, bola provincia Mimasaka (美作国) oddelená od provincie Bizen (備前国) a provincia Hjúga (日向国) odtrhnutá od provincie Ósumi (大隈国). V ére "Wadō" 5 (712), provincia Mucu (陸奥国) bola odtrhnutá od provincie Dewa (出羽国).
Tadžima (provincia)

Provincia Tadžima () je bývalá japonská provincia, na ktorej území sa dnes rozkladá severná časť prefektúry Hjógo. Provincia Tadžima hraničila s provinciami Harima, Inaba, Tanba a Tango.
Starobylé hlavné provinčné mesto sa nachádzalo neďaleko súčasného Hidaka, hoci dôležité hradné mesto bolo postavené v Izuši. Po väčšinu obdobia Sengoku táto oblasť bola pod vládou klanu Jaman, ktorý sa podrobil Nobunagaovi Oda.
Hoči Tadžima už nie je v súčasnosti politický útvar, veľa japoncov žijúcich v tejto oblasti je stále silne identifikovaných s jej názvom a históriou.
Najväčšia pozoruhodnosť Tadžimy je hovädzie Kóbe, miestne známe aj ako hovädzie Tadžima, z hovädzieho dobytku Tadžima. Provincia je tiež známa svojim množstvom onsen (horúcimi japonskými prameňmi), plážami a niekoľkými lyžiarskymi oblasťami. Jej hlavné priemyselné odvetvia sú lesníctvo, rybárstvo, poľnohospodárstvo a turizmus.
Wakasa (provincia)

Provincia Wakasa () bola stará japonská provincia, na území ktorej sa dnes južná časť prefektúry Fukui. Je tiež známa ako ako Reinan (嶺南). 
Starobylé hlavné mesto provincie bolo v meste Obama, ktoré sa následne stalo aj hlavným hradným mestom v období Edo.
Provincia Wakasa hraničila s provinciami Ečizen, Ómi, Tanba, Tango a Jamaširo. 
Dejiny.
Pred "obdobím ricurjó" (7.-8. storočie), bola provincia Wakasa súčasťou štátu Jamato. Veľa svätýň a kláštorov bolo založených počas tohto obdobia. 
Veľa kláštorov v oblasti Wakasa, ako Wakasahime (Obama) a Kehi (Curuga), bolo dôležitých v období Jamato. Kvôli prevahe kláštorov je Obama niekedy nazývaná aj "Nara pri mori".
Provincia Wakasa tiež poskytovala ryby a ďalšie plody mora pre štát Jamato a preto bola nazývaná aj "krajina potravy".
Od "obdobia ricurjó" až do obdobia Edo, boli ryby z Wakasa, najmä makrely, dopravované do miest Nara, alebo Kjóto. V období Edo bolo mesto Curuga základňou lodí "Kitamaebune]', ktoré spájali Osaku s Hokurikuom a Ezom na severe.
Elektrárne.
V súčasnosti je v oblasti Wakasa päť atómových elektrární a je nazývaná aj "downtown atómových elektrární".
Sado (provincia)

Sado () bola stará japonská provincia až do konca 19. storočia, keď sa súčasťou prefektúry Niigata. Provincia sa nachádzala na rovnomennom ostrove Sado, pri pobreží prefektúry Niigata (resp. provincie Ečigo).
Sado je jedným z najodľahlejších území Japonska a tak sa stalo často miestom exilu šľachty a aristokracie, keď sa dostala do nemilosti. Ľudia boli tu tiež posielaní do baní na striebro a zlato. V období Kamakura bola provincia priradená klanu Honma z Honšú a jeho nadvláda nad Sado pokračovala aj do roku 1589, keď ostrov prevzal Kagekacu Uesugi z provincie Ečigo. Tokugawaský šóguni si neskoršie vytvorili zo Sado vlastné léno (po Sekigahare) a prevzali priamu vládu nad jeho baňami. 
V súčasnosti je celý ostrov mestom Sado.
MiniSD

miniSD karta je výmenné a prenosné pamäťové zariadenie na použitie s mobilným telefónom, digitálnym fotoaparátom, MP3 prehrávačom alebo s iným druhom prenosných prístrojov.
Prvýkrát ju uviedla spoločnosť SanDisk na výstave CeBIT 2003, čím sa stala ďalšou malou pamäťovou kartou, podobne ako Memory Stick Duo a xD-Picture Card.
Karta miniSD bola uvedená ako menšie rozšírenie štandardnej SD karty. Nové karty boli navrhnuté hlavne na použitie v mobilnom telefóne, obyčajne obsahujú v dodávke aj miniSD adaptér, ktorý zabezpečuje kompatibilitu so štandardným slotom typu SD.
Kartu vyrábajú rôzne spoločnosti pod rôznymi značkami, pričom sú navzájom kompatibilné.
Tieto karty sa často nesprávne zamieňajú za microSD, čo je iná ešte menšia obmena. Karty microSD je možné použiť v zariadeniach miniSD pomocou adaptéra, nie však naopak.
Suó (provincia)

Provincia Suó () bola bývalá japonská provincia, na ktorej území sa dnes nachádza východná časť prefektúry Jamaguči. Suó hraničila s provinciami Aki, Iwami a Nagato.
Starobylé provinčné hlavné mesto bolo v Hófu. Provincii Suó vládol po väčšinu obdobia Muromači klan Óuči, ktorý postavil hrad v Jamaguči, ale v období Sengoku bola dobytá klanom Móri, ktorý ju ovládal na diaľku skoro počas celého obdobia Edo.
Širibeši (provincia)

Provincia Širibeši () bola bývalá japonská provincia na ostrove Hokkaidó, ktorá existovala iba krátko. Jej rozloha zodpovedala súčasnej podprefektúre Širibeši bez okresu Abuta, no so severnou časťou podprefektúry Hijama. 
Provincia vznikla 15. augusta 1869 zo 17 okresov. V roku 1872 pri sčítaní ľudu bola populácia provincie 19 098. V roku 1882 boli provincie na Hokkaidó zrušené.
Tešio (provincia)

Provincia Tešio () bola bývalá japonská provincia na ostrove Hokkaidó, ktorá existovala iba krátko. Jej rozloha zodpovedala súčasnej podprefektúre Rumoi a severnej polovici podprefektúry Kamikawa.
Provincia vznikla 15. augusta 1869 zo 6 okresov. V roku 1872 pri sčítaní ľudu bola populácia provincie 1 576. V roku 1882 boli provincie na Hokkaidó zrušené.
Sanuki (provincia)

Provincia Sanuki () bola stará japonská provincia na ostrove Šikoku, na ktorej území sa dnes rozkladá prefektúra Kagawa. Provincia hraničila s provinciami Awa a Ijo. Cez úžinu Naruto hraničila tiež s provinciou Awadži. Administratívne bola začlenená do Nankaidó. Osídlená bola 7. storočí a pôvodne pozostávala zo severovýchodnej časti Šikoku a ostrovov Awaku vo Vnútornom mori.
Predpokladá sa, že starobylé hlavné mesto provincie sa nachádzalo neďaleko súčasného moderného mesta Sakaide, ale ešte nebolo objavené. Takamacu sa vyvinulo ako hlavné sídlo provincie v stredoveku. 
V období Sengoku, provincii Sanuki vládol klan Mijoši. Klan Mijoši bol napadnutý klanom Čósokabe z provincie Tosa a stratil provinciu Sanuki. Nakoniec Čósokabe prehral v bitke proti Hidejošimu Tojotomimu a Sanuki pripadla jeho mužom. 
V období Edo bola provincia Sanuki rozdelená na päť častí; tri han v Takamacu, Marugame, Tadocu, časť v priamej držbe šógunov a časť Cujama, ktorej hlavná časť bola na Honšú. Ostrovy Naošima a Šódošima boli oddelené od provincie Bizen a pripojené k provincii Sanuki.
Hiát

Hiát môže byť:
David Chase

David Chase (vlastným menom "David DeCesare", * 22. august 1945, Mount Vernon, New York, USA) je americký scenárista, režisér a producent. Jeho najznámejším dielom je vysoko oceňovaný seriál z produkcie HBO, Sopranovci, za ktorý získla niekoľko cien Emmy.
Externé odkazy.
Gustave Flaubert

Gustave Flaubert [güstav flobér] (* 12. december 1821, Rouen, Francúzsko – † 8. máj 1880, tamže) bol francúzsky spisovateľ, predstaviteľ naturalizmu.
Študoval právo v Paríži, ale pre epileptické záchvaty školu nedokončil. Keďže bol finančne zabezpečený, mohol si dovoliť pracovať na vidieku a každé dielo niekoľkokrát prepracovávať.
Odmietal manželstvo ako prejav meštiactva, rovnako ako každodenné problémy. Žil samotárskym životom. Mal celoživotnú platonickú lásku (jeho poradkyňa), bola staršia o 11 rokov. 
Svoju literárnu kariéru začal už na škole, na jeho prvú publikovanú práca sa v časopise "Le Colibri" objavila malá recenzia (1837). V dielach rozvíja realistickú tvorbu. Bol schopný vo filozofickej a psychologickej analýze – vynikal v nich.
Veľa cestoval – navštívil Taliansko, Tunisko a Blízky východ. Bol odsúdený za pohoršenie verejnej mravnosti. Zomrel vo svojom dome na mŕtvicu.
Dielo.
pozn.: súčasne vzniká pojem "bovarizmus" = útek z reálneho sveta k iluzórnemu (literárny typ je pani Bovaryová).
Türkiye Cumhuriyeti Devlet Demiryolları

Türkiye Cumhuriyeti Devlet Demiryolları (skr. "TCDD", doslova "Železnice Tureckej republiky") je štátna spoločnosť prevádzkujúca železnice v Turecku.
Založená bola v roku 1927.
TCDD v súčasnosti prevádzkujú trate rozsahu vyše 10 991 kilometrov (2008).
Vysokorýchlostné trate a vlaky.
V Turecku je budovaná vysokorýchlostná trať pre prevádzku rýchlosťou 250 km/h. Pre ich obsluhu zakúpili TCDD 12 súprav radu HT650 (založených na súpravách radu 120 RENFE) zakúpených od španielskeho výrobcu CAF. Každá súprava má 6 vozňov; v prípade potreby je možné spojením 2 súprav vytvoriť 12-vozňový vlak.
Výstavba trate Ankara - Konya (300 km) začala v r. 2006. Cestovný čas 70 minút je projektovaný pre túto trať, ktorá bude napojená na trať Ankara - Eskişehir v Polatlı. 
Trať zo Sincan, pri Ankare do Inonu, západne od Eskişehir dlhá 206 km bola sprevádzkovaná 13. marca 2009, je časťou 533 km dlhej trate Ankara - Istanbul s plánovaným sprevádzkovaním v r. 2012.
Výstavba trate Ankara - Yozgat - Sivas (466 km) začala v r. 2008.
Ďalšie projektované vysokorýchlostné trate:
Wisława Szymborská

Wisława Szymborská (; * 2. júl 1923, Prowent, Poľsko – † 1. február 2012, Krakov) bola poľská poetka, esejistka, literárna kritička a prekladateľka francúzskej literatúry, laureátka Nobelovej ceny za literatúru za rok 1996. Je spoluzakladateľkou Spolku poľských spisovateľov (1989), členka Poľskej akadémie vied a umení (1995) a nositeľka Rádu bielej orlice.
Od roku 1929 žila Wisława Szymborska v Krakove, kde v roku 1945 debutovala v denníku "Dziennik Polski" básňou "Szukam słowa". V roku 1952 vydala vo vydavateľstve "Czytelnik" svoju prvú básnickú zbierku "Preto žijeme" a v tom istom roku sa stala členkou Zväzu poľských spisovateľov. V rokoch 1953 - 1966 viedla básnickú rubriku týždenníka "Życie Literackie" a v rokoch 1967 - 1981 vydávala rubriky "Lektury nadobowiązkowe", ktoré písala až do roku 2002. V roku 1983 začala spolupracovať s "Tygodnikom Powszechnym". Od roku 1988 bola členkou "PEN Clubu" a od roku 2001 čestnou členkou Americkej akadémie umenia a literatúry.
Ocenenie.
V roku 2011 obdržala na Waweli z rúk poľského prezidenta Bronisława Komorowského najvyššie poľské štátne vyznamenanie Rad bielej orlice ('Order Orła Białego').
Georgij Stepanovič Šonin

Georgij Stepanovič Šonin (; * 3. august 1935, Roveňky – † 7. apríl 1997, Hviezdne mestečko) bol sovietsky kozmonaut. 
Zúčastnil sa na misii Sojuz 6. Vo vesmíre celkovo strávil skoro 5 dní.
Prírodný materiál

Prírodný materiál je materiál získaný z prírody bez úprav, ktoré by zásadne menili jeho vlastnosti.
Príklady:
Skrútenie

Skrútenie (skrúcanie) alebo stočenie (stáčanie) alebo zakrútenie (zakrúcanie) alebo zatočenie (zatáčanie) alebo otočenie (otáčanie) alebo skrútnutie alebo zvrtnutie (zvŕtanie) môže byť:
Skrútenie (skrúcanie) alebo stočenie (stáčanie) alebo zakrútenie (zakrúcanie) alebo zatočenie (zatáčanie) môže byť:
Tvárnenie

Tvárnenie (starší názov lisovanie) je technologický proces spracovania materiálu, pri ktorom dochádza k zmene jeho tvaru pôsobením sily, bez odberu triesok. Výrobný pochod, ktorý využíva tvárnenie sa nazýva technológia tvárnenia (starší názov lisovacia technika). Výsledkom tvárnenia je výtvarok. 
Práca, ktorá sa pri tvárnení spotrebuje, sa nazýva deformačná práca. Jej veľkosť všeobecne závisí od veľkosti tvárnenej súčiastky, pevnosti a húževnatosti materiálu a stupňa tvárnenia. Pri tvárnení kovov sa musí prekročiť medza pružnosti, ale nesmie sa prekročiť medza pevnosti. Na tvárnenie sú vhodné tvárne materiály, teda také, ktoré majú relatívne nízku medzu pružnosti voči medzi pevnosti. 
Teplota tvárnenia.
Dôležitú úlohu zohráva teplota tvárnenia. Zvyšujúca sa teplota tvárnenia má vplyv na nasledovné vlastnosti:
Naopak, pri tvárnení za studena dochádza vplyvom vytvorených deformácií v štruktúre kovu k jeho deformačnému spevneniu.
Rozdelenie tvárnenia podľa teploty.
Podľa teploty tvárnenia sa tvárnenie rozdeľuje na:
Niektorí autori rozlišujú aj tvárnenie za poloohrevu .
V literatúre sa uvádzajú aj empirické hodnoty:
Ďalšie rozdelenie tvárnenia.
Základné rozdelenie podľa prevládajúceho spôsobu deformácie je:
Podľa charakteru tvárniacich síl:
Tvárnenie kovov.
Pri tvárnení kovov norma STN 22 6001 rozoznáva nasledovné základné práce:
Špeciálne spôsoby tvárnenia.
Pri špeciálnych spôsoboch tvárnenia sa používajú namiesto kovových nástrojov iné druhy nástrojov a prostredí:
Tvárniace stroje a nástroje.
Valcovanie sa vykonáva pomocou valcov, ktoré sú uložené v tzv. valcovacej stolici. Valcovacie stolice sa zvyčajne usporiadajú vo väčšom počte do valcovacích tratí.
Strojové kovanie sa vykonáva na bucharoch, lisoch alebo špeciálnych kovacích lisoch. Pri zápustkovom kovaní sa používa špeciálny nástroj - zápustka.
Tvárniacich nástrojov pre ostatné operácie existuje mnoho druhov. Väčšinou sa nazývajú podľa názvu operácie: strihadlá, ohýbadlá, tlačidlá, razidlá a pod. Základné rozdelene tých nástrojov, ktoré pracujú na zdvihy je podľa počtu úkonov na jeden pracovný zdvih:
Materiály tvárniacich nástrojov.
Tvárniace nástroje sa vyrábajú z nástrojových ocelí, v rámci ktorých existujú samostatné triedy: 
Výber materiálu určuje najmä či ide o tvárnenie za studena alebo za tepla, ďalej hrúbka a pevnosť tvárneného materiálu a typ tvárniacej práce.
Valce valcovacích stolíc sa vyrábajú z tvrdenej liatiny.:
Hrúbka

Hrúbka je rozmer predmetu v smere kolmom na jeho výšku alebo dĺžku. Je to najmenší rozmer plošného predmetu, za predpokladu, že tento rozmer je výrazne menší ako ostatné rozmery. 
"Hovorovo výraz hrúbka závisí od druhu meraného predmetu:"