burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Eliášov oheň

Eliášov oheň alebo tiež Oheň svätého Eliáša je akustický a optický jav vyvolaný vybitím statickej elektriny pri silných búrkach (tzv. hrotový výboj). Dochádza k nemu na vyvýšených miestach, hrotoch, vrcholkov stromov a pod. Prejavuje sa modrým svetielkovaním objektov kde dochádza k vybitiu statickej elektriny.
Výskyt.
Je to prírodný úkaz, ktorý vzniká na mori a na vysokých horách. V dôsledku ionizácie ovzdušia sa napr. okolo hlavy človeka, stojaceho na vysokom vrchole vytvára svetielkovanie. 
Najčastejšie sa objavuje počas búrok, víchríc a fujavíc. Je znakom vysokej intenzity elektrického poľa pred búrkou a varovný signál vysokého nebezpečenstva úderu blesku, preto je nutné ihneď opustiť tieto miesta. Ľuďom sa ježia chlpy, vlasy alebo mravenčia prsty.
Vznik.
Vzniká vtedy keď búrkový mrak vysáva zo zeme elektricky nabité častice. Tie potom často stúpajú nahor cez vysoké predmety, napríklad stromy alebo stožiare lodí. Ak sa tento elektrický tok stretne s časticami prúdiacimi dole z oblakov, do zeme okamžite udrie blesk.
Zaujímavosti.
Eliášov oheň je možné často pozorovať na voľnom mori, pretože plávajúca loď predstavuje na vodnej ploche vyvýšeninu. V minulosti námorníci verili, že je to dobré znamenie, ktoré ich ochraňuje. 
V meteorológií je Eliášov oheň označovaný za elektrometeor.
Elektrometeor

Elektrometeor je viditeľný alebo počuteľný prejav atmosférickej elektriny. Elektrometeorom je búrka, Eliášov oheň a polárna žiara.
Hydrometeor

Hydrometeor je meteor, v meteorologickom zmysle, ktorý je tvorený vodnými časticami v kvapalnom alebo tuhom stave, a ktorý sa vznáša v atmosfére alebo je na zemskom povrchu. Hydrometeorom sú jednak vertikálne zrážky (dážď, sneh, krúpy, atď.), jednak horizontálne zrážky (rosa, zmrznutá rosa, atď.) a hmla, pričom oblaky k hydrometeorom nepatria.
Michael Roesch

Michael Roesch (* 24. apríl 1974) je filmový režisér, producent a scenárista. Na tvorbe svojích filmov spolupracuje s kolegom, filmárom Peter Scheerer.
Film ho okúzlil už v detstve. Ako 12-ročný začal Michael Roesch s natáčaním krátkych 8 mm filmov. Počas stúdia na univerzite pracoval Roesch ako filmový spravodaj pre pre rôzne noviny a časopisy. Neskôr začal spolu so svojím kolegom Petrom Scheererom úspešnu kariéru ako scenárista. Pracovali v rozličnými odvetviami filmovej produkcie. Medzi ich scenáristické diela patria napríklad Alone in the Dark, House of the Dead 2 a pripravovaný Far Cry.
V roku 2006 režírovali Roesch a Scheerer ich prvé spoločné dielo, triler o upíroch s názvom Brotherhood of Blood, v ktorom, okrem iných hrali i Victoria Pratt, Sid Haig a Ken Foree. Film mal svetovú premiéru na prestížnom filmovom festivale v Španielskom Sitges, v oktόbri 2007 (Sitges Film Festival)
V roku 2007 Roesch a Scheerer režírovali Alone in the Dark II, v ktorom hrali Rick Yune, Lance Henriksen a Danny Trejo. Tento film je pokračovaním filmu z roku 2005 Alone in the Dark.
Litometeor

Litometeor je meteor, v meteorologickom zmysle, ktorý pozorujeme v atmosfére. Litometeory sú pevné častice (nie ľadu), ktoré sa dostali do atmosféry. Medzi litometeory patrí dym, prach a piesok, ďalej tiež prachové búrky, pieskové búrky a prachové a pieskové víry.
Vysoká hora

Vysoká hora môže byť:
Suchý vrch

Suchý vrch môže byť:
Suchá hora

Suchá hora môže byť:
Grúň

Grúň (z rumunského "grunium") môže byť:
Vysoký grúň

Vysoký grúň môže byť:
Hájny grúň

Hájny grúň môže byť:
Céčka

Céčka boli populárna hračka detí a mládeže v Česko-Slovensku v 80. rokoch a začiatkom 90. rokov 20. storočia. Pôvodne sa vyrábali ako súčasti závesov do okien a dverí, no neskôr sa stali cenným zberateľským artiklom. Okolo céčiek sa spontánne rozpútalo doslova šialenstvo. Tieto plastové výlisky v tvare písmena C s veľkosťou okolo 1,5 cm bolo možné spojením zreťaziť a slúžili na hranie, ako módny doplnok alebo aj ako platidlo pre výmenný obchod. S céčkami deti hrávali tzv. čiaru, čo bola hazardná hra, pri ktorej ten, kto hodil najbližšie k čiare, vyhrával všetky vsadené céčka ostatných hráčov.
Ostrá skala

Ostrá skala môže byť:
Veľká Ostrá

Veľká Ostrá môže byť:
Einsteinov prstenec

Einsteinov prstenec v astronómii predstavuje kruhovú deformáciu svetla zo zdroja (galaxia alebo hviezda) vďaka gravitačnej šošovke, ktorú tvorí objekt s veľmi veľkou hmotnosťou (iná galaxia alebo čierna diera). Tento jav nastáva keď sa gravitačná šošovka nachádza na spojnici medzi zdrojom svetla a pozorovateľom. Prvý úplný Einsteinov prstenec, označený ako B1938+666, bol objavený vďaka spolupráci astronómov z Michiganskej univerzity a tímom NASA Hubble Space Telescope v roku 1998.
Úvod.
Gravitačnú šošovku predpovedala Einsteinova všeobecná teória relativity. Svetlo zo zdroja sa nešíri priamočiaro (v troch rozmeroch), ale po trajektórii časopriestoru zakriveného prítomnosťou veľmi hmotného objektu. Einsteinov prstenec predstavuje špciálny prípad gravitačnej šošovky, spôsobovaný presným zarovnaním zdroja, šošovky a pozorovateľa, čo spôsobí symetriu v okolí šošovky a vytvorí prstencovú štruktúru.
Veľkosť Einsteinovho prstenca je daná Einsteinovým polomerom. V radiánoch daná vzťahom
kde
Poznámka: Pri kozmologických vzdialenostiach vo všeobecnosti platí formula_8.
História.
Zakrivenie svetla gravitačným objektom predpokladal Einstein v roku 1912, krátko pred publikovaním Všeobecnej teórie relativity v roku 1916. Prstencový efekt v akademickej literatúre prvýkrát spomenul v roku 1924 Orest Chwolson. Albert Einstein sa k tomuto efektu vyjadril v roku 1936 po výzve českého inžiniera R. W. Mandla a uviedol: „Samozrejme neexistuje takmer žiadna šanca pozorovať tento jav priamo. Po prvé, sotva sa niekedy dostatočne priblížime takejto centrálnej línii. Po druhé, uhol β je mimo rozlišovacích schopností našich nástrojov.“
V tomto vyjadrení β predstavuj Einsteinov polomer v súčasnosti označovaný ako formula_9 (pozri vyššie). 
Einstein zvažoval šancu pozorovať Einsteinove prstence tvorené iba hviezdami a tá je nízka. Šanca pozorovať prstence tvorené väčšími šošovkami ako galaxie a čierne diery je vyššia, pretože uhlová veľkosť prstencov sa zväčšuje s hmotnosťou šošovky.
Známe Einsteinove prstence.
V súčasnosti sú známe stovky gravitačných šošoviek. Zhruba pol tucta z nich sú čiastočné Einsteinove prstence s priemerom do jednej arcsekundy, pretože buď rozloženie hmotnosti šošovky nie je dokonale osovo symetrické, alebo zdroj, šošovka a pozorovateľ nie sú v dokonalej rovine. Zatiaľ sme nepozorovali dokonalý Einsteinov prstenec. Väčšinu prstencov pozorovali v rádiovom spektre.
Somálčania

Somálčania alebo Somálci (po somálsky "Soomaaliyeed", po arabsky: الصوماليون) sú etnická skupina žijúca prevažne v oblasti Afrického rohu a Somálskeho polostrova. Väčšina z nich hovorí somálčinou, ktorá patrí medzi kušitské jazyky z afroázijskej jazykovej rodiny. Počet etnických Somálčanov vo svete je asi 15-17 miliónov a väčšina z nich je sústredená v Somálsku (vyše 9 miliónov), Etópii (asi 4,6 milióna), Jemene (do 1 milióna), severovýchodnej Keni (asi pol milióna), Džibutsku (350 000), veľké komunity žijú aj na Blízkom východe v Severnej Amerike a Európe.
Sú pravdepodobne potomkami kmeňov pochádzajúcich z južných pahorkatín Etiópie. Od 7. storočia boli pod silným arabským vplyvom, keď sa pobrežie Somálska stalo súčasťou arabských obchodných ciest v Indickom oceáne. Väčšina z nich ním ostala ovplyvnená dodnes a arabčina je naďalej jedným z národných jazykov Somálska. Somálčania sú rozdelení do kmeňov a problémom medzi nimi je rivalita, ktorá je hlavnou príčinou všetkých vojen v somálskych dejinách.
Najdôležitejším povolaním je kočovné pastierstvo.
Žalúzia

Žalúzia je sústava horizontálnych alebo vertikálnych lamiel zakrývajúca nejaký otvor. Pohyblivé žalúzie sú obyčajne spojené pákovým mechanizmom, ktorý umožňuje ich súčasné natáčanie. Žalúzie sa vyrábajú z mnohých materiálov, napríklad z látky, z kovu, z dreva, z bambusu, z plastu, z kože a pod.
Zariadenie sa skladá z doštičiek (lamiel), ktoré sú spojené povrazom, páskou alebo lankom. Toto spojenie umožňuje navíjanie a spúšťanie systému doštičiek. Vďaka ďalšiemu prvku, ktorý umožňuje otáčanie, je možné lamely otáčať a tým uzatvárať vzniknuté medzery medzi nimi a zamedzovať priechodu svetla, resp. vzduchu.
Najčastejšie sa používajú na prekrytie okien, prieduchov klimatizácie alebo chladičov a na reguláciu priechodu svetla alebo vzduchu.
Ostrá skala (813,5 m n. m.)

Ostrá skala () je vrch v Oravskej vrchovine, krajinnom celku Stredných Beskýd. Leží nad obcou Vyšný Kubín, približne juhovýchodne od Dolného Kubína. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Oravskej vrchoviny. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Dolný Kubín a na katastrálnom území obce Vyšný Kubín. Najbližšími sídlami sú na východnom úpätí situované Leštiny, na juhozápadne sa nachádza Vyšný Kubín a severozápadne Medzihradné, patriace mestu Dolný Kubín. Vrch je súčasťou chráneného areálu Ostrá skala a Tupá skala.
Opis.
Ostrá skala leží na južnom okraji centrálnej časti vrchoviny. Západne sa nachádza Kuzminovo (), Tupá skala () a Vrchy (), južne Soliská (), Veľký Choč () a Bukov (), východne Holica (), Ostré (), Súšava () a Mladá hora () a severne Šoltýsky vrch (), Turíkov Žiar (), Predný Krnáč (), Brezovec () a Trniny (). Masív patrí do povodia Oravy, kde vodu odvádza Jasenovský potok, do ktorého prúdi voda z južných svahov Leštinským potokom a zo severných potokom Medzihradník. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Na vrchole sa našli pozostatky keltského hradiska z halštatskej, laténskej a rímskej doby.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Oravskej vrchoviny a susedné Chočské vrchy, no tiež Veľkú a Malú Fatru, Oravskú Maguru, Skorušinské vrchy a Západné Tatry. 
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolitých obcí.
Pastierstvo

Pastierstvo je odvetvie poľnohospodárstva zaoberajúce sa chovom hospodárskych zvierat pasením na voľnom priestranstve.
Kočovné pastierstvo.
Kočovné pastierstvo je základom poľnohospodárstva mnohých krajín Blízkeho východu a prakticky celej Afriky. Charakteristické je cestovanie (kočovanie) iba podľa potrieb dobytka a človek mu prispôsobuje celý svoj život. Pastieri v mnohých prípadoch dodnes žijú ako ich predkovia spred tisícok rokov no na rozdiel od nich im to spôsobuje množstvá problémov spôsobených s rozdelením hraníc. Mnohé kočovné kultúry sú utlačované nie len inými kmeňmi, ale aj rukami štátu. Čoskoro bude z kočovného pastierstva podľa štatistík veľká rarita.
Štáty, pre ktoré je kočovné pastierstvo najcharakteristickejšie sú Mongolsko, Egypt, Alžírsko, Somálsko, Jordánsko a Mauritánia.
Najutlačovanejšou kočovnou kultúrou je zrejme vymierajúca kultúra Khoi San.
Wadí’ Sa’áda

Wadí’ Sa’áda - Wadih Amine STEPHAN - (), v anglickom prepise aj Wadih Sa’adeh alebo Wadih Saadeh (* 1948, Šibtín, Libanon) je libanonsko-austrálsky básnik a novinár.
Pracoval ako novinár v Bejrúte, Londýne, Paríži a v Nikózii, predtým ako sa presťahoval do Austrálie v roku 1988. Potom začal pracovať ako šéfredaktor v libanonských novinách "Annahar" vychádzajúcich v Sydney.
Uverejnil 12 kníh poézie v arabčine, niektoré boli preložené do angličtiny, nemčiny, francúzštiny, španielčiny a iných jazykov. Ďalej sa podieľal na mnohých festivaloch kde sa prednášala poézia, v Austrálii a medzinárodne (Kolín nad Rýnom, Berlín, Lodève ...).
Slnko records

Slnko records je slovenské hudobné vydavateľstvo, založené v Bratislave v roku 2001, ktoré sa orientuje na slovenskú alternatívnu scénu. Vydavateľstvo od vzniku vlastní a vedie speváčka skupiny Longital – Šina.
Medzi skupiny a interpretov, ktoré Slnko records vydáva či vydal, patria:
Záchranný tím SAR

Záchranný tím SAR je nemecký akčný seriál z prostredia leteckej záchrannej služby SAR ("Search and Rescue") nemeckej armády. Dej seriálu sa odohráva v meste Hamburg. 
Na Slovensku sa vysielal na TV JOJ.
Vincennes

Vincennes je mesto v údolí rieky Marna v aglomerácii Paríža, (6, 7 kilometra od jeho centra), s ktorým je historicky úzko spojený. Vincennes patrí do departementu Val-de-Marne v regióne Île-de-France. V meste stojí zámok Vincennes.
Dejiny.
Vznik a celé dejiny mesta sú spojené s miestnym zámkom. 
V 12. storočí Ľudovít VII. les okolo Vincennes vyhlásil za kráľovský poľovnícky revír a dal postaviť hrad, ktorý bol neskôr veľakrát prebudovaný a dostavovaný. Stredoveké budovy sú jediné stavby kráľovskej rezidencie v stredovekom Francúzsku. 
V rokoch 1270 až 1350 bol hrad obľúbeným miestom pobytu francúzskych kráľov. 
V roku 1661 bola vo Vincennes podpísaná mierová zmluva medzi Francúzskom a Lotrinskom. Ľudovít XIV. sem preložil z Mont-Saint-Michel sídlo rádu de Saint-Michel a po jeho smrti v roku 1715 prestal byť zámok kráľovskou rezidenciou. Väzenie v donjone bolo zatvorené v roku 1784.
V 18. storočí mali na zámku prevádzky rôzne priemyselné odvetvia – (manufaktúra porcelánu, maliari fajansu a zbrojári). 
Až v roku 1787 sa Vincennes stalo mestom a s postavením pevnosti Fort Neuf v roku (1841) mestom posádkovým. Medzi rokmi 1817 až 1856 malo okolo 4.000 obyvateľov, v roku 1861 už takmer 5.800.
V roku 1900 sa na štadióne Vélodrome de Vincennes uskutočnili hlavné súťaže II. novovekých olympijských hier.
Súčasnosť.
V súčasnosti patrí Vincennes medzi mestá s najväčšou hustotou zaľudnenia v Európe – na ploche žije 47 488 (2006) ľudí.
Hoľa

Hoľa môže byť:
Fabova hoľa

Fabova hoľa môže byť:
Río Gallegos

Río Gallegos je hlavné a najväčšie mesto provincie Santa Cruz v južnej Argentíne. Súčasne je sídlom departmentu Güer Aike. Leží niekoľko kilometrov od najjužnejšieho bodu juhoamerickej pevniny Cabo Vírgenes, neďaleko pobrežia Atlantického oceánu. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 95 796 obyvateľov. V súčasnosti sa počet obyvateľov mesta aj s predmestiami odhaduje na 111 400 ľudí.
Geografia.
Rio Gallegos leží pri ústí rovnomennej rieky Gallegos do Atlantického oceánu. Rieka tu tvorí desať kilometrov široký bazén, nazývaný Ría Gallegos. Nachádza sa na južnom výčnelku Patagónie, s mierne chladným, suchým a veterným podnebím.
Dejiny.
Konkrétny dátum založenia mesta nie je známy, ale osídľovacie aktivity v kraji začali najskôr po konečnej anexii tohoto teritória Argentínou v roku 1885. Osídľovanie súviselo s komerčným chovom oviec v regióne. Po roku 1912 prišlo k rýchlemu rastu obyvateľstva. Pre strategicky význam miesta štát podporoval tento región. Najmä posledných 30 rokov 20. storočia rástlo mesto pre dobré rámcové podmienky veľmi rýchlo.
Ekonomika.
Ekonomika mesta bola dlhú dobu závislá od ovčiarstva a s tým spojeného spracovateľského priemyslu a lodnej dopravy, najmä uhlia ťaženého v Río Turbio v Južných Andách. V súčasnosti hrá v ekonomike významnú úlohu turistika, predovšetkým pre relatívnu blízkosť k národného parku Los Glaciares. Dôležitý je tiež obchod s ropu vyťaženou na juhu provincie. Diverzifikácia ekonomiky v predchádzajúcich rokoch viedla k vysokému dopytu po pracovnej sile, čo viedlo k vlne prisťahovalcov predovšetkým zo severu Argentíny.
Doprava.
Río Gallegos je dôležitý dopravný uzol na ceste na Tierra del Fuego aj z územia Čile, ktorá sa dá dosiahnuť iba z územia Argentíny. Mesto je okrem toho jediné miesto Argentíny, z ktorého vedie letecká linka na Falklandské ostrovy. Návšteva ostrovov je ale ako následok vojny o Falklandské ostrovy pre Argentíncov naďalej pre ostré reštrikcie takmer nemožná.
Lety napríklad z Buenos Aires na Nový Zéland neletia priamou cestou, ale južným smerom pozdĺž pevniny, a potom pred preletom mora v Río Gallegos natankujú.
Karl Landsteiner

Karl Landsteiner (* 14. jún 1868, Viedeň, Rakúsko – † 26. jún 1943, New York, New York, USA) bol americký biológ a lekár rakúskeho pôvodu. 
V roku 1930 mu bola udelená Nobelova cena za fyziológiu a medicínu za objav hlavných krvných skupín, ktorý publikoval v roku 1901 a za zavedenie AB0 systému označovania krvných skupín. Na základe jeho vyskumu vykonal v roku 1907 Reuben Ottenberg v nemocnici Mount Sinai v New Yorku prvú úspešnú transfúziu krvi. Počas svojho života sa stal americkým občanom.
Je po ňom pomenovaný kráter "Landsteiner" na privrátenej strane Mesiaca.
Štefan Tóbik

Štefan Tóbik (* 7. február 1909, Hnúšťa† 2. september 1969, Hnúšťa) bol slovenský jazykovedec a dialektológ.
Život.
V rokoch 19281932 študoval na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave slovakistiku a germanistiku. PhDr. 1950, doc. 1955, CSc. 1967, univerzitný profesor 1968. V rokoch 19331952 pôsobil ako stredoškolský profesor na Štátnej obchodnej akadémii v Košiciach (v rokoch 19381945 počas evakuácie školy v Prešove). Od roku 1950 sa stal externým spolupracovníkom filologického ústavu na pobočke Pedagogickej fakulty Slovenskej univerzity v Košiciach. V roku 1952 po zriadení Filologickej fakulty Vysokej školy pedagogickej v Prešove začal budovať katedru slovenského jazyka a literatúry. V rokoch 19531955 prodekan, v rokoch 19551957 dekan fakulty. V rokoch 19591961 prodekan Filozofickej fakulty v Prešove UPJŠ v Košiciach. V rokoch 19591969 vedúci katedry slovenského jazyka a literatúry Filozofickej fakulty Univerzity P. J. Šafárika v Prešove.
Zaoberal sa výskumom slovenských nárečí (Gemer, Šariš) a dejinami slovenského jazyka. Autor monografie "Šafárikov a Kollárov jazyk" (SPN Bratislava 1966). Autor rozsiahleho päťdielneho dialektologického spisu s názvom "Gemerské nárečia", ktorý však počas jeho života zostal len v rukopise. Rukopis z autorovej pozostalosti opravila, doplnila a na vydanie pripravila profesorka Júlia Dudášová z Prešovskej univerzity v Prešove. 5-zväzkové dielo vyšlo tlačou v rokoch 20182021 vo Vydavateľstve Prešovskej univerzity v Prešove.
Osmanlıspor

Ankara SAŞ je turecký futbalový klub hlavného mesta Ankara.Hrá v tureckej najvyššej súťaži. Klub pôsobí vo viacerých športoch ako bedminton, basketbal, box, hádzaná, hokej, džudo, wrestling, stolný tenis, hlavný je však futbal.
História klubu.
Počas svojej histórie sa názov klubu viackrát menil. Prvý názov od založenia v roku 1978 bol "Ankara BS". V roku 1994 sa klub premenoval na "Ankara BB". V roku 1998 sa názov prehodil a vznikol "BB Ankaraspor". Od roku 2005 po súčasnosť je názov Ankara Spor A.Ş.
Modrá a biela farba klubu predstavujú silu a dôstojnosť. Ako symbol klubu bol vybratý anatolijský leopard.
Obrat (DPH)

Obrat sú - podľa §4(9) slovenského zákona č. 222/2004 Z. z. o DPH (stav leto 2009) - výnosy (príjmy) bez DPH z dodávaných tovarov a služieb v tuzemsku okrem:
Usmernenie.
Usmernenie Ministerstva financií č. 6/2004 k § 4 ods. 9 zákona č. 222/2004 Z. z. o dani z pridanej hodnoty ďalej upresňuje nasledovné:
Colníčka

Colníčka môže byť:
Jeseter

Jeseter (v dávnej slovenčine: "keser", "stora"; lat. "Acipenser" L., 1758) je rod chrupkokostnatých rýb z čeľade jeseterovité ("Acipenseridae").
Vyza.
Historicky sa do rodu jeseter zaraďoval aj dnešný rod vyza (Huso). Rovnaké zaradenie rodu vyza vyplýva aj zo štúdií z posledných rokov – druhy Huso dauricus (vyza amurská/malá) a Huso huso (vyza veľká) by teda bolo vhodné znova nazývať Acipenser dauricus a Acinpenser huso.
Mestské časti Sečoviec

Mestské časti Sečoviec nie sú samosprávnymi jednotkami s vlastnými miestnymi úradmi a starostami, ale sú spravované spoločne mestským úradom na čele s primátorom mesta. Sečovce má dve mestské častiKochanovce (od roku 1948) a Albinov (od roku 1951).
Kochanovce.
Kochanovce boli pôvodne samostatnou obcou s vlastným richtárom a obecnou radou, avšak existenčne veľmi naviazanou na Sečovce. Snahy o jej zlúčenie so Sečovcami spadajú ešte do obdobia prvej ČSR. K pripojeniu ale došlo až po druhej svetovej vojne, na základe uznesenia Miestneho národného výboru (MNV) v Sečovciach č. 20/47 z 9. mája 1947, ktorému predchádzalo uznesenie MNV v Kochanovciach č. 8 a 19/47. Samotnému zlúčenie sa vykonalo 1. apríla 1948, pričom bolo oslávené slávnostným sprievodom mestom. V čase zlúčenia rozloha katastrálneho územia Kochanoviec činila 859 ha a počet domov bol 194.
Ústrednou ulicou mestskej časti je Kochanovská ulica, ktorá je cestou I/19, resp. E50. Ďalšie ulice sú: Dukelská, Gorkého, Ulica Jána Horňáka, Mostová, Sládkovičova, Železničná.
Albinov.
V 20. storočí sa spomína ako „osada Albinov“, ktorá oplývala samostatným administratívnym postavením, čomu nasvedčuje aj úradný list sovietskeho majora Lebedeva adresovaný starostovi osady (resp. obce) Albinov () 9. apríla 1945 (pozri obrázok vpravo). Taktiež je známe, že Ján Danko bol istý čas starostom Albinova.
V roku 1951, počas funkčného obdobia predsedu MNV v Sečovciach J. Rončinského (19501952), bol Albinov administratívne zaradený ako mestská časť pod správu Sečoviec.
Literatúra.
Monografie
Príspevky v monografiách
Články v periodikách
Internetové zdroje
Rodozmena

Rodozmena alebo metagenéza je taký spôsob rozmnožovania rastlín, pri ktorom dochádza k striedaniu pohlavnej (gametofyt) a nepohlavnej generácie (sporofyt).
Gametofyt (pohlavná fáza alebo taktiež pohlavná generácia, či pohlavný stupeň) vytvára mnohobunkové pohlavné orgány nazývané gametangiá. V gametangiách, ktoré sú rozlíšené na samčie pohlavné orgány plemenníček (antherídium) a samičie pohlavné orgány zárodočník (archegónium), vznikajú pohlavné bunky (gaméty). Samčie gaméty sú buď obrvené a pohyblivé spermatozoidy (vývojovo primitívnejšie), alebo nepohyblivé spermatické bunky (vývojovo mladšie). Samičie gamety sa nazývajú vajcové bunky alebo oosféry (v archegóniu je jedna oosféra). Gaméty sú haploidné – ich splynutím vzniká diploidná zygota, z ktorej vyrastá sporofyt.
Sporofyt (nepohlavná fáza alebo taktiež nepohlavná generácia, či nepohlavný stupeň) vytvára častice, ktorými sa rastlina rozmnožuje a rozširuje buď výtrusy (spóry) (výtrusné rastliny), alebo semená (semenné rastliny). Sporofyt je síce diploidný, ale vo výtrusniciach vznikajú redukčným delením haploidné výtrusy. Zo spóry následne za vhodných podmienok vzniká gametofyt. U izosporických rastlín je väčšinou gametofyt obojpohlavný, u heterosporických rastlín jednopohlavný (mikrospóra vyklíči do mikrogametofytu a na ňom sa zakladajú antheridiá; makrospóra do makrogametofytu a na ňom archegoniá). Podobne sú rozlišované u heterosporických rastlín aj prvorasty (prothalia).
Z hľadiska morfológie môže metagenéza byť:
Vo vývoji vyšších rastlín došlo k postupnej redukcii gametofytu a k prevahe sporofytu.
Rodozmena machorastov.
Machorasty sa rozmnožujú spórami, ktoré sú haploidné (majú iba jednu chromozómovú sadu). Z haploidnej spóry vyrastie protonema – prvoklík. Z neho vznikne haploidný zelený gametofyt schopný fotosyntézy. Na gametofyte sa vytvoria pohlavné orgány – gametangiá: samičie archegóniá a samčie anterídiá. V archegóniách sa tvoria vajcové bunky a v anterídiách spermatozoidy, ktoré cez vodné prostredie preplávajú k vajcovej bunke. Spermatozoid oplodní vajcovú bunku, čím vznikne diploidná zygota (s dvoma chromozómovými sadami). Zo zygoty vyrastie diploidný sporofyt, ktorý nemusí byť zelený. Sporofyt obsahuje výtrusnicu, v ktorej je výtrusorodé pletivo a niekedy aj elatéry, čo sú útvary na rozširovanie výtrusov. Vo výtrusnici prebehne redukčné delenie (meióza) a vzniknú haploidné spóry.
Atila (kráľ)

Atila alebo Attila (* asi 406 – † 453), prezývaný "Bič Boží" (lat. "Flagellum Dei"), bol od roku 434 až do svojej smrti kráľom Hunskej ríše, ktorá vznikla v súvislosti so sťahovaním národov a ktorá sa rozprestierala od Nemecka po rieku Ural a od Dunaja po Baltské more.
Napadol Rímsku ríšu, známou sa stala bitka na Katalaunských poliach.
Modelárstvo

Modelárstvo je technická oblasť ale i forma trávenia voľného času, ktorá sa zaoberá zhotovovaním trojrozmerných modelov existujúcich alebo projektovaných objektov. Môže ísť o stavby, stroje, dopravné prostriedky a podobne.
Vo svojej podstate sa dá tejto oblasti priznať rozdelenie na funkčné a statické modelárstvo. Modelárstvo môže byť náplňou koníčka, ale aj profesie, napríklad v oblasti výroby modelov slúžiacich na formy pre výrobu laminovacích a odlievacích technológií výroby. Často pri návrhu výrobných liniek, architektonických riešení, výskumných projektov v automobilovom, lodnom, alebo leteckom priemysle. V týchto oblastiach je modelárstvo súčasťou dizajnérstva.
Modelárstvo ako koníček je predsa len najznámejšie a delí sa na niekoľko základných odborností:
Tieto odbornosti sa potom ďalej delia na pododbornosti. Na Slovensku je väčšina modelárskych odborností zastrešená organizáciou.
Ranger

Ranger môže byť:
Komárov (Bratislava)

Komárov (, ) bola pôvodne samostatná obec na pravom brehu Malého Dunaja, ktorá bola v polovici 20. storočia pripojená k Podunajským Biskupiciam, ktoré sú od roku 1972 súčasťou Bratislavy.
Názvy.
Doložené slovenské názvy:
Doložené maďarské názvy (od súčasného HU slova: szúnyog (-ot,-ja) → komár): 
Doložené nemecké názvy (od súčasného DE slova: die Mücke → komár):
Dejiny.
Podľa Vlastivedného slovníka sa sídlo spomína prvýkrát v roku 1341 "v ohraničení chotára Podunajských Biskupíc". Horváth 1990 uvádza prvú zmienku až k roku 1378.
V roku 1378 sa sídlo spomína ako poddanská dedina ostrihomského arcibiskupstva, do ktorého patrila až do konca feudalizmu.
V roku 1441 sa objavuje meno richtára Mikuláša ("Nicolao villico de Zwnyg").
Počas Betlenovho povstania sa v roku 1620 sídlo takmer vyľudnilo a následne sa tu v polovici 17. storočia usadili noví kolonisti.
Pri požiari v roku 1847 celé sídlo vyhorelo.
V polovici 20. storočia (zdroje uvádzajú konkrétne rok 1950, rok 1943 či rok 1944) bol Komárov pripojený k obci Podunajské Biskupice, čím prestal byť samostatnou obcou.
Obyvateľstvo v 19. a 20. storočí.
V roku 1828 tu bolo 47 domov a žilo tu 341 obyvateľov, v roku 1855 383 obyvateľov a v roku 1884 481 obyvateľov.
V roku 1921 mala obec 615 obyvateľov (93 % Maďarov). Obyvateľstvo tvorili prevažne katolíci.
Pamiatky.
Kostol svätého Jozefa bol postavený v neskororenesančnom slohu v roku 1681. Dal ho postaviť ostrihomský arcibiskup Juraj Slepčiansky-Pohronec údajne na mieste staršieho kostolíka.
Jozef Iľko

RNDr. Jozef Iľko, CSc. (* 28. február 1939, Lastovce) je slovenský meteorológ, známy dlhodobým prezentovaním a komentovaním predpovedí počasia v rozhlase a televízii.
Životopis.
Narodil sa v šesťčlennej rodine v obci Lastovce na východnom Slovensku. V roku 1961 úspešne ukončil štúdium meteorológie na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a bol mu udelený titul promovaný fyzik. Titul doktora prírodných vied (RNDr.) získal na Masarykovej univerzite v Brne a vedeckú hodnosť kandidáta vied fyzikálno-matematických vied získal na Karlovej univerzite v Prahe. Po dvoch rokoch základnej vojenskej služby, kedy slúžil ako meteorológ na vojenskom letisku, začal pracovať v Hydrometeorologickom ústave (od roku 1982 názov Slovenský hydrometeorologický ústav), kde pôsobil ako vedúci Meteorologickej služobne letisko Sliač. V rokoch 19821987 zastupoval Česko-Slovensko v pracovnej skupine Svetovej meteorologickej organizácie v Ženeve.
Je autorom nepublikovaného "Atlasu svetového počasia", viacerých vedeckých článkov a popularizačných diel, napr. "Minilexikónu meteorológie" (1990). Od januára 1982 do jesene 1997 účinkoval v televízii ako meteorológ, prezentujúc predpovede počasia v reláciách "Aktuality" a "Haló, tu redakcia TN" Československej televízie resp. od roku 1991 v Slovenskej televízii a neskôr, od septembra 1999 v relácii "Teleráno" Televízie Markíza, v ktorej vystupuje dodnes. Účinkoval tiež v Slovenskom rozhlase (rozhlasové stanica Rádio Slovensko, Rock FM Rádiu a Rádiu EXPRES. Bol známy reláciami, v rámci ktorých mohli diváci resp. poslucháči telefonovať do štúdia a spýtať sa ho na predpoveď počasia kdekoľvek vo svete, na čo využíval svoj "Atlas svetového počasia".
Od roku 1994 je vdovcom. Má dve dcéry, staršia pracuje v počítačovej spoločnosti, mladšia Katarína Rašlová je lekárkou.
Pri príležitosti 84. narodenín TV Markíza pomenovala po Jozefovi Iľkovi most na jazierku pred budovou televízie v Záhorskej Bystrici.
Stanislav Jankovič

Gen. JUDr. Stanislav Jankovič (* 19. február 1963, Skalica) je bývalým viceprezidentom Policajného zboru.
Životopis.
Členom Zboru národnej bezpečnosti sa stal v roku 1984. V roku 1988 ukončil dôstojnícku školu v Bratislave. V rokoch 1996 až 2001 študoval na Akadémii Policajného zboru v Bratislave, v odbore bezpečnostných služieb. V období rokov 2003 až 2006 pracoval ako zástupca riaditeľa Krajského riaditeľstva Policajného zboru v Bratislave. 7. augusta 2006 bol vymenovaný za viceprezidenta PZ SR.
Externé odkazy.
Stanislav Jankovič v online rozhovore o novom cestnom zákone
Michal Kopčik

plk. Mgr. Michal Kopčik (* 9. december 1969, Prešov) je býval prvý viceprezident Policajného zboru. 
Životopis.
Členom Policajného zboru sa stal v roku 1991, kedy pôsobil v pohotovostnom útvare v Košiciach. V roku 1994 ukončil dôstojnícku školu v Bratislave. V rokoch 1994 až 1999 študoval na Prešovskej univerzite, v odbore personálneho manažmentu. V období rokov 1998 až 2004 pracoval na protidrogovom oddelení Národnej protidrogovej jednotky Policajného zboru v Prešove, neskôr v oblasti boja proti organizovanej kriminalite a boja proti nelegálnej migrácii taktiež v Prešove. 7. augusta 2006 bol vymenovaný za prvého viceprezidenta PZ SR. Od 1.6.2011 bude pôsobiť ako policajný pridelenec SR v Chorvátsku.
Alexander Nejedlý

Gen. JUDr. Alexander Nejedlý (* 9. apríl 1965, Michalovce) bol do roku 2020 prezidentom Hasičského a záchranného zboru.
Životopis.
V roku 1984 ukončil Strednú priemyselnú školu v Žiline, v odbore požiarnej ochrany a v rokoch 1994 až 1999 absolvoval štúdium na Akadémii Policajného zboru v Bratislave, kde získal titul doktora práv. 
Spočiatku pracoval ako hasič v podniku Chemko Strážske, neskôr na Okresnej správe Zboru Požiarnej ochrany v Michalovciach. V roku 1996 sa stal veliteľom zmeny jednotky Zboru Požiarnej ochrany v Michalovciach. V roku 2006 sa stal riaditeľom Okresného riaditeľstva Hasičského a záchranného zbor (HaZZ) u v Michalovciach.
14. júla 2008 bol vymenovaný za prezidenta Hasičského a záchranného zboru. Vo funkcii pôsobil až do 1. augusta 2011, keď bol prevelený na veliteľstvo Hasičského a záchranného útvaru hlavného mesta Bratislavy. Na prezídium HaZZ sa vrátil 1. mája 2012.
V máji 2014 povýšíl prezident Ivan Gašparovič do hodnosti generála Alexandra Nejedlého ako vôbec prvého príslušníka Hasičského a záchranného zboru Minister vnútra Robert Kaliňák navhrnutie na povýšenie odôvodnil výraznou zásluhou Alexandra Nejedlého na reformách v zbore. Má ísť o poctu nielen Nejedlému, ale celému zboru.
Zoznam europoslancov SR (2004 – 2009)

V Európskom parlamente pôsobili v rokoch 2004 až 2009 títo slovenskí zástupcovia, europoslanci.
Róbert Károlyi

JUDr., Mgr. Róbert Károlyi (* 12. október 1970, Šaľa) je bývalý viceprezident Hasičského a záchranného zboru. 
Životopis.
V roku 1985 ukončil Vojenské gymnázium SNP v Banskej Bystrici a následne v roku 1993 ukončil štúdium na Vysokej vojenskej pedagogickej škole v Bratislave. Po jej ukončení nastúpil do Vojenského útvaru Vajnory. Koncom roka 1995 sa stal príslušníkom Okresnej správy Zboru PO v Galante. Popri zamestnaní vyštudoval v rokoch 1996 až 2001 Akadémiu Policajného zboru v Bratislave. V roku 2002 sa stal vedúcim oddelenia požiarnej prevencie na Okresnom riaditeľstve HaZZ v Galante. V roku 2004 sa stal riaditeľom Okresného riaditeľstva Hasičského a záchranného zboru v Galante a následne v roku 2005 riaditeľom Krajského riaditeľstva Hasičského a záchranného zboru v Trnave. 
17. novembra 2008 bol vymenovaný do funkcie viceprezidenta HaZZ SR, z ktorej bol odvolaný v roku 2009. Po odchode z HaZZ naďalej pôsobí v oblasti požiarnej ochrany ako špecialista PO. V roku 2019 bol navrhnutý a zvolený za prezidenta Asociácie pasívnej požiarnej ochrany SR.
Muğla

Mugla (tur. Muğla, gr. Μούγλα (Múgla)) je mesto na juhozápadnom pobreží Turecka, v rovnomennej provincií.
História.
V staroveku bolo toto územie obývané Kármi, pričom sa dostávalo pod vplyv Grékov, ktorí tu sídlili na neďalekom pobreží a na ostrove Rodos. Územie neskôr pripadlo Peržanom, Macedóncom, Rodosčanom, ktorí sa tu pravdepodobne aj usadili a neskôr Rimanom. Skutočné mesto tu však vzniklo až neskôr, v 10. storočí, kedy sa tu usadili mnohí Gréci z neďalekého Dodekanézu, Peloponézu a tiež ďalších egejských ostrovov. Počas turkokratie tu Gréci stále tvorili väčšinu a držali mestskú ekonomiku, nakoľko sa starali o obchodovanie. Grécka komunita sa v meste dištancovala od miestnych Turkov a tak sa mesto rozdelilo na dva samostatné celky. Významná grécka komunita Mugly a celej západnej Anatólie opustila tieto územia počas grécko-tureckej výmeny obyvateľstva v roku 1923.
Dnes.
Dnes patrí Mugla k malým tureckým mestám na západnom pobreží. Má približne 20 000 obyvateľov a jej obchodný význam sa po odchode Grékov zmenšil. Sídli tu však univerzita a mesto je zaujímavé svojou starou architektúrou, ktorá láka veľa turistov. V meste môžeme navštíviť aj tradičný osmanský bazár, veľkú mešitu Kurşunlu Cami z 15. stor., kúpele (Chammam) z 13. stor. staré grécke a turecké štvrte, vežu z hodinami, ktorú postavil miestny grécky podnikateľ v 19. stor., či miestne múzeum. Z Mugli pochádza známa francúzska herečka, gréckeho pôvodu Anna Mouglalis.
QR kód

QR kód alebo QR code je dvojrozmerný čiarový kód, ktorý vyvinula japonská spoločnosť Denso-Wave v roku 1994. Skratka „QR“ pochádza z anglického označenia "Quick Response" ("Rýchla reakcia"), keďže kód je navrhnutý s ohľadom na rýchle dekódovanie.
Princíp použitia spočíva v tom, že QR kód vytlačený na papier alebo predmet sa zosníma kamerou alebo fotoaparátom, a softvér dekóduje textovú informáciu obsiahnutú v kóde. V Japonsku sa QR kód stal de facto štandardom a väčšina mobilných telefónov so vstavaným fotoaparátom vie tieto kódy dekódovať.
Obsah.
QR kód sa skladá z bielych a čiernych štvorcových modulov zložených do štvorcovej matice. Veľkosť matice je od 21×21 do 177×177 bodov s nárastom o 4 moduly v každom rozmere.
Kapacita.
QR kód môže obsahovať písmená, čísla alebo japonské znaky kandži a je schopný pojať rôzne množstvo informácií podľa obsahu:
Použitie.
Kód bol pôvodne navrhnutý na sledovanie jednotlivých súčiastok pri výrobe automobilov. Neskôr sa začal používať na kódovanie rôznych kontaktných informácií. QR kód tak môže obsahovať
Licencia.
QR kód je otvorený štandard, keďže spoločnosť Denso-Wave zverejnila špecifikáciu a neuplatňuje patentovú ochranu.
Gordon Bunshaft

Gordon Bunshaft (* 9. máj 1909, Buffalo, New York, USA – † 6. august 1990, New York) bol americký architekt, ktorý získal v roku 1988 Pritzkerovu cenu.
Študoval na MIT. Bol modernistom, ktorého ovplyvnili architekti Mies van der Rohe a Le Corbusier. Jeho najznámejším dielo je budova "Lever House", ktorá je sídlom spoločnosti Lever Brothers. Pracoval s architektom D. E. Stoneom a priemyselným dizajnérom Raymondom Loewym. Bol zamestnancom a neskôr aj partnerom v Newyorskej architektonickej firme Skidmore, Owings a Merrill.
Slovenská komora architektov

Slovenská komora architektov (SKA) je samosprávna stavovská právnická osoba nepodnikateľskej povahy so sídlom v Bratislave s preneseným výkonom štátnej správy, ktorá reguluje výkon povolania architekt/-ka a krajinný architekt/-ka a podieľa sa na ochrane verejných záujmov v oblasti architektúry a urbanizmu.
Bola zriadená 1. júna 1992 zákonom Slovenskej národnej rady č. 138/1992 Zb. o autorizovaných architektoch a autorizovaných stavebných inžinieroch. Svoju činnosť financuje z vlastných príjmov bez štátnych dotácií.
Od roku 2003 je členkou Architektonickej rady Európy (ACE) a súčasťou siete príslušných orgánov v architektúre (ENACA).
Slovenská komora architektov okrem iných zákonom stanovených úloh overuje súťažné podmienky súťaží návrhov v oblasti architektúry a poskytuje vyhlasovateľom odbornú pomoc pri organizovaní a vyhodnocovaní verejných súťaží, stará sa o stavebnú kultúru a harmonické utváranie územia. Od roku 2002 je vyhlasovateľkou Ceny Slovenskej komory architektov CE ZA AR.
Gregory Smith

Gregory Smith, celým menom Gregory Edward Smith (* 6. júl 1983, Toronto, Ontário, Kanada) je kanadsko-americký herec. Gregoryho mladší brat Douglas Smith je taktiež herec.
Životopis.
Gregory má dvojité štátne občianstvo, je občanom USA a aj Kanady. Je najstarším zo štyroch detí filmového producenta Maurice Smitha a Terrei Smithovej. Už ako štrnásťmesačný stál pred kamerou v rôznych reklamných spotoch a prvú hosťovskú filmovú rolu obsadil v roku 1991 v televíznom seriáli "Street Justice". V pätnástich účinkoval vo filme Joa Danteho Small Soldiers a jeho televíznou partnerkou bola Kirsten Dunst. Dva roky neskôr stál vo filme "The Patriot" od Rolanda Emmericha po boku Mela Gibsona, Heatha Ledgera, Jasona Isaaca a Joely Richardson. V roku 2002 získal hlavnú filmovú rolu v televíznom seriáli Everwood a vďaka ktorej sa v USA stal idolom teenegerov.
Externé odkazy.
Gregory Smith v internetovej filmovej databáze
Čierny diel

Čierny diel môže byť:
Kľačianska Magura

Kľačianska Magura () je vrch v južnej časti Krivánskej Malej Fatry. Leží približne severne od Vrútok. Vrchol nie je turistický prístupný, pretože je súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Kľačianska Magura.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v južnej časti geomorfologického podcelku Krivánska Fatra a jej časti Krivánske Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, na území okresu Martin a v katastrálnom území obcí Turčianske Kľačany a Sučany. Najbližším výrazným vrcholom je severne situovaný vrch Suchý ().
Opis.
Vrch leží v hrebeni, vybiehajúcom južným smerom z vrchu Suchý a pokračujúcom juhozápadným smerom na Panošinú (). Kľačianska Magura je pokrytá hustým lesom a nakoľko je súčasťou rovnomennej NPR, prístup na vrchol je zakázaný. Prístupná je Chata pod Kľačianskou Magurou, stojaca pri lyžiarskych vlekoch na južnom svahu masívu. Vedú k nej značené chodníky z Lipovca a Turčianskych Kľačian, pričom je možné pokračovať na vrch Suchý v hlavnom hrebeni. Východným susedom je vrch Čierťaž (), južne leží Kozinec (), juhozápadne "Kýčera" () a severne už spomínaný vrch Suchý (). Vrch odvodňuje na východe Biely potok, na juhu a západe potom viaceré menšie prítoky Váhu.
Výhľady.
Vzhľadom na zamedzený prístup na vrchol je možné využiť lokalitu v okolí Chaty pod Kľačianskou Magurou, odkiaľ je ďaleký výhľad. Severný horizont zatieňuje hlavný hrebeň Krivánskej Fatry, juhozápadnému dominujú vrcholy Martinských holí a dobre viditeľná je aj Turčianska kotlina. Pri vhodných podmienkach je pozorovateľná časť Západných Tatier, Veľký Choč, časť Nízkych Tatier, Veľkej Fatry, Žiaru i Vtáčnika.
Národná prírodná rezervácia Kľačianska Magura.
NPR bola vyhlásená v roku 1976 s celkovou výmerou chráneného územia . Nachádza sa v katastrálnom území obcí Turčianske Kľačany, Sučany a Lipovec. Predmetom ochrany sú smrečinové porasty pralesovitého charakteru v hrebeňových polohách Krivánskej Malej Fatry.
Prístup.
Vrchol nie je prístupný, no značené chodníky umožňujú prístup ku chate a ďalej na Suchý.
Maxipes Fík

Maxipes Fík je česko-slovenský animovaný seriál, ktorý zobrazuje príhody obrovského inteligentného bernardína Fíka a jeho kamarátky Aje. V roku 1978 bol vyrobený jeden silvestrovský špeciálny diel s názvom "Maxipes Fík filmuje".
Río Turbio (Santa Cruz)

Yacimientos Río Turbio alebo Río Turbio je mestečko na úpätí Ánd v južnej Argentíne. Leží v juhozápadnom cípe provincie Santa Cruz a departmentu Güer Aike, asi od hranice s Čile a asi od hlavného mesta provincie Río Gallegos. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 8 814 obyvateľov. Mesto bolo založené v roku 1942.
Podnebie.
Klíma je studená s priemernou ročnou teplotou medzi 5 a 6 °C. V lete môže mimoriadne dosiahnuť teplota aj 28 °C a v zime klesnúť až na -25 °C.
Kľačiansky potok

Kľačiansky potok môže byť:
Veľký Žiar

Veľký Žiar môže byť:
TV Doma

Doma je druhý televízny okruh skupiny Markíza programovo zameraný na cieľovú skupinu mladých aktívnych ľudí vo veku 12 – 54 rokov. Doma vysiela 24 hodín denne. V súčasnosti ju môže prostredníctvom satelitu a IPTV sietí sledovať viac ako 50% z 5,4 miliónového obyvateľstva krajiny. V DVB-T vysielaní bola Doma súčasťou 2. (komerčného) multiplexu, po niekoľkomesačnej odmlke sa 19. júna 2017 jej vysielanie objavilo vo 4. multiplexe. V roku 2014 bola Doma 4. - 5. najsledovanejšou televíziou na Slovensku so sledovanosťou 4 - 6 %.
Selendorf

Selendorf alebo Sellendorf bola historická stredoveká osada v dnešnej Hornej Mlynskej doline, ktorá zanikla asi v polovici 16. storočia. V roku 1280 bola pripojená k Lamaču a tým sa de facto stala súčasťou Bratislavy.
Obyvateľstvo sa venovalo vinohradníctvu, lesnému hospodárstvu, ťažbe dreva, poľnohospodárstvu, páleniu vápna a uhlia.
Spomína sa zničený kostol svätej Margity ako "pustý kostolíček". Na čele osady stál vlastný richtár. nachádzal sa tu kameňolom, pieskovisko, vápenka, mlyn a studňa pri kostole.
Krásna Ves (Bratislava)

Krásna Ves (, ) bola stredoveká osada s dnes neistou polohou na území dnešnej Bratislavy.
Poloha.
Horváth 1990 Krásnu Ves vymedzuje ako rozsiahlu obec so zhruba nasledujúcou polohou: dnešná východná polovica katastrálneho územia Vinohrady, dnešné katastrálne územie Nové Mesto a zhruba dnešné lokality Železničná stanica Bratislava východ, Žabí majer a Krasňany. To znamená, že (ak vezmeme za základ stav hraníc obcí v roku 1278) Krásna Ves hraničila na západe s obcami Záhorská Bystrica, Lamač a Selendorf, na východe s obcami Rača, Vajnory a Prievoz a na juhu s mestom Bratislava. Takto vymedzené územie zasahovalo na severe do lesov a vinohradov a na juhu a juhovýchode do polí a vinohradov.
Iní autori (z mnohých napr. T. Ortvay) však Krásnu Ves umiestňujú do oblasti dnešnej Obchodnej ulice (t.j. severne od Michalskej brány), prípadne niekde do dnešnej Trnávky a podobne. Aj keby sa Krásna Ves nenachádzala tam, kde tvrdí Horváth 1990, tak platí, že územie, ktoré obci priradil Horváth 1990, sa koncom 13. storočia (bez ohľadu na jeho meno) už uvádza ako majetok mesta a mešťanov.
Podľa zaniknutej osady Krásna Ves (nech už sa nachádzala kdekoľvek) bola v 14. stor. pomenovaná dnešná Obchodná ulica (najstaršie doložené názvy: 1367 platea Hungaricalis, 1379 platea Schöndorf, 1402 Schöndorffergasse, potom mnohé ďalšie varianty a napokon v prvej polovici 20. storočia prvýkrát po slovensky Uhorská ulica alebo Schöndorfská ulica). Názov Krásna Ves (Šendorf, Schöndorf, Széplak) sa následne často vzťahoval na Obchodnú ulicu. O Obchodnej ulici pozri článok Obchodná ulica.
Historické názvy.
Príklady dokladov názvu sú:
Slovenský názov Krásna Ves je doslovný preklad nemeckého názvu "Schöndorf". Nemecký názov je zrejme preklad maďarského názvu "Széplak".
Charakteristika.
Prvý písomný doklad o osade (nech už sa nachádzala kdekoľvek) je z roku 1279 (villa Zeplok) . Ako rok pripojenia k Bratislave sídla či územia pod menom Krásna Ves sa uvádza (v závislosti od zdroja) rok 1288 (resp. 1289) alebo 1297. V roku 1297 už dovtedajšie osada ako taká (teda fyzické sídlo) zrejme neexistovala; uhorský kráľ každopádne v tom roku obyvateľom Krásnej Vsi povolil, aby sa sťahovali do mesta, riadili sa mestskými výsadami a nariadil, aby všetky stavby obce boli použité na stavbu mestských múrov. 
Podľa Horváth 1990 sa obyvateľstvo Krásnej Vsi venovalo vinohradníctvu, ťažbe dreva a poľnohospodárstvu. Podľa toho istého autora darovanie Krásnej Vsi bratislavským mešťanom uhorským kráľom (podľa listiny z roku 1288) je dôkazom toho, že Bratislava bola mestom už pred známym udelením mestských práv Bratislave v roku 1291, keďže poddanskej osade alebo obci by panovník nedaroval také rozsiahle územie.
V listine z roku 1288 sa spomína okrem iného to, že v Krásnej Vsi bývajú hospites (teda hostia), čiže nepôvodné, prisťahované obyvateľstvo. Ján Stanislav k tomu uvádza, že (za predpokladu, že Krásna Ves je zhodná - ako tvrdí napr. T. Ortvay - s Obchodnou ulicou) zo zachovaných názvov Krásnej Vsi a Obchodnej ulice jednoznačne vyplýva, že pôvodné obyvateľstvo Krásnej Vsi boli Slováci, potom prišli maďarskí hospites a po nich nemeckí hospites.
Schöndorf

Schöndorf (doslova: krásna ves) môže byť:
Grevenbroich

Grevenbroich je nemecké mesto v spolkovej krajine Severné Porýnie-Vestfálsko patriace do krajinského okresu Rhein-Kreis-Neuss.
Poloha.
Mesto je položené pozdĺž toku rieky Erft, približne 15 kilometrov juhozápadne od mesta Neuss a 15 km juhovýchodne od mesta Mönchengladbach. Najvyššiu nadmorskú výšku v katastrálnom území mesta má kopec Vollrather Höhe (). Najnižšia výška je na pobreží rieky Erft ().
Diaľnica A46 (Nemecko)

Diaľnica A46 () je nemecká diaľnica v spolkovej krajine Severné Porýnie-Vestfálsko. Po svojom dokončení povedie od holandskej štátnej hranice neďaleko mesta Heinsberg, cez Wuppertal a Düsseldorf až po mesto Bestwig v regióne Sauerland, kde sa napojí na diaľnice A33 a A44.
Úseky.
Diaľnica je zatiaľ vybudovaná v troch úsekoch:
Zvyšné úseky sú v štádiu plánovania, pričom kompletné dokončenie diaľnice sa plánuje na rok 2023.
História.
Diaľnica A46 vznikla prestavaním a rozšírením spolkovej cesty 326, ktorá vedie z Düsseldorfu do Wuppertalu. Na niektorých úsekoch však bola vystavaná úplne nová cesta - pôvodné plány počítali s jej označením "A201". Pôvodne sa na označenie tejto diaľnice používal termín "Wupperschnellweg", no ten postupne upadol do zabudnutia.
Konštruktívny okraj

Konštruktívny okraj (iné názvy: divergentný okraj platne, extenzný okraj platne) je v platňovej tektonike hranica medzi tektonickými platňami, ktoré sa pohybujú smerom od seba. Na mieste kde sa platne rozchádzajú z astenosféry preniká magma, ktorá na preniká cez riftové údolia v strede stredooceánskych chrbtoch a spôsobuje bazaltový podmorský vulkanizmus. V dôsledku gravitácie sa bazalty vzďaľujú od stredu do strán, do vzniknutých prasklín vniká nová magma, ktorá spôsobuje ďalšie zaťaženie a oddialenie hornín. Proces sa neustále opakuje spôsobuje rozchádzanie oceánskeho dna.
Vznik.
Takéto okraje sa vyvíjajú na miestach kontinentálnych riftov, ktoré prejdú do štádia rozchádzania oceánskeho dna. Divergentné okraje sú preto najmä medzi oceánskymi platňami. Rifty vznikajú v miestach vyklenutia astenosféry s vysokým tepelným tokom dodávaným z plášťa.
Vyklenutá astenosféra v novo vznikajúcej riftovej oblasti najprv nataví kontinentálnu kôru a neskôr zmení jej felzický charakter na bázický. Po zlomoch a prasklinách v kôre potom na povrch preniká bazaltová magma. Oblasti riftov sú neskôr väčšinou zaplavené morom. Podmorský vulkanizmus pokračuje okolo zlomov, ktoré na povrch privádzajú novú magmu, vzniká stredooceánsky chrbát. Vyvrhovanie magmy, ktorá preniká na povrch vďaka vyklenutiu astenosféry spôsobuje, že boky vyvýšeného stredooceánskeho chrbta sa rozchádzajú v dôsledku gravitácie a novo vzniknuté extenzné trhliny ešte viac podporujú prienik magmy. Dôsledkom týchto procesov je fakt, že najmladšie horniny sú blízko stredooceánskeho chrbta a najstaršie blízko pri kontinente. Možno pri tom po oboch stranách stredooceánskeho chrbta pozorovať symetrické pásy rovnako starých hornín.
Priemerný prírastok novej oceánskej kôry na konštruktívnom okraji je okolo 2 cm za rok. Takáto rýchlosť je porovnateľná s rastom ľudských nechtov. Avšak v priebehu desiatok miliónov rokov sa tak platne mohli posunúť o tisíce kilometrov. Typickým prejavom vulkanizmu na okrajoch platní sú pokojné výlevy málo viskóznej magmy, za vzniku typických poduškových láv. V oblastiach divergencie platní vznikajú iba plytké zemetrasenia. Predpokladá sa, že rifty a divergentné okraje vznikajú nad stúpajúcimi konvekčnými prúdmi astenosféry.
Peter Sklár

Peter Sklár (* 25. január 1968, Modra, Slovensko) je slovenský filmový, seriálový, divadelný a dabingový herec. 
Životopis.
Narodil sa v Modre, ale vyrastal v Bratislave. kde už ako dieťa účinkoval v rozhlase. Po skončení bratislavského gymnázia, odišiel do Prahy, kde vyštudoval DAMU (19881992), kde si zmenil aj meno. Rôzne postavy stvárnil za 17 rokov v divadle GUnaGU. Účinkoval aj v divadlách Ludus, G-dur, Štúdio L+S, Divadlo a.ha. 
Do povedomia divákov sa dostal v humoristickej skeč-šou "S.O.S." v rokoch 20042008, ktorá sa stala jedným z najsledovanejších programov verejnoprávnej televízie za uplynulých niekoľko rokov spolu s Petrou Polnišovou, Danielom Danglom a Romanom Pomajbom. A v roku 2005 ako zábavný program získal ocenenie v ankete OTO. 
V rokoch 20062011 účinkoval v slovenskom sitkome "Mafstory", kde stvárňoval mafiánskeho bossa Alberta „Ali“ Krasňanského. Námetom na vznik seriálu bolo divadelné predstavenie divadla GUnaGU "English is Easy, Csaba is Dead". 
Bol novou postavou v seriáli "Panelák", kde stvárňoval gynekológa Filipa Malého. Mihol sa aj v seriáli "Kutyil s.r.o." či "Profesionáli". Od roku 2015 (8 rokov) stvárňoval postavu starostu Karola Frlajza v najsledovanejšom TV programe "Horná Dolná". 
V súčasnosti ho môžeme vidieť v postave Emila Berku v seriály "Hranica" a ako lekára v novom autentickom, vtipnom, no i kontroverznom seriály "Iveta", ktorý režíroval Jan Hřebejk. 
Jeho hlas môžeme často počuť prostredníctvom dabingu.