Širacuju (trieda lodí)

Trieda "Širacuju" () pozostávala z desiatich „torpédoborcov prvej triedy“ (一等駆逐艦 "ittó kučikukan") imperiálneho loďstva, postavených v rokoch 1933 až 1937. Jednotky triedy "Širacuju" svojim dizajnom nadviazali na predchádzajúcu triedu "Hacuharu", konkrétne na jej podtriedu "Ariake".
Všetkých desať postavených jednotiek bolo potopených počas bojov v Pacifiku. Päť z nich padlo za obeť ponorkám, tri boli potopené pri stretoch s hladinovými jednotkami protivníka, jeden potopili bombardéry USAAF a jeden sa potopil po kolízii.
Pozadie vzniku.
Podľa „doplňovacieho programu pomocných plavidiel z roku 1931“ (známejšieho ako „1. doplňovací program“ ~ 第一次補充計画 ~ "Dai–iči–dži hodžú keikaku", či neoficiálne „program prvého kruhu“ ~ マル1計画 ~ "Maru iči keikaku") malo byť postavených dvanásť torpédoborcov triedy "Hacuharu" (projekt F-45). Triedu "Hacuharu" ale sprevádzali problémy so stabilitou, ktoré si vyžiadali prepracovanie plánov rozostavaných a prestavby už existujúcich jednotiek. Dňa 15. decembra 1933 preto bolo rozhodnuté, že z triedy "Hacuharu" bude vyčlenená trieda "Ariake". V rámci plánu rozvoja loďstva na fiškálny rok 1933 potom malo byť postavených päť torpédoborcov novej a modifikovanej triedy "Ariake": "Ariake", "Júgure", "Širacuju", "Šigure" a "Murasame". Dňa 19. novembra 1934 bolo rozhodnuté o začlenení prvých dvoch jednotiek triedy "Ariake" späť do triedy "Hacuharu", zatiaľ čo zostávajúcich šesť rozostavaných ("Širacuju", "Šigure", "Murasame" a "Júdači") či len plánovaných ("Samidare" a "Harusame") jednotiek bolo preklasifikovaných na triedu "Širacuju". Tie boli stavané podľa projektu F-45D.
Podľa „programu druhého kruhu“ (マル2計画 ~ "Maru ni keikaku") z roku 1934 mala k prvej sérii šiestich jednotiek pribudnúť ešte druhá, mierne modifikovaná, série štyroch torpédoborcov ("Jamakaze", "Kawakaze", "Umikaze" a "Suzukaze"), na ktorú potom nadviazala desaťkusová trieda "Asašio".
Konštrukcia.
Jednotky triedy "Širacuju" vychádzali z podtriedy "Ariake" predchádzajúcej triedy "Hacuharu". Vizuálne sa odlišovali tvarom mostíku a inštaláciou štvorhlavňových torpédometov.
Pohon.
Pohonná sústava bola prevzatá z predchádzajúcej triedy "Hacuharu". Pozostávala z dvoch zostáv parných turbín "Kanpon" o výkonu po 21 000 kW (15 445,5 kW) a troch vodotrubných kotlov "Ro-gó Kanpon šiki" s predhrievačmi vzduchu a prehrievačmi pary.
Výzbroj.
"Širacuju" niesli dva zakrytované otočné štvorhlavňové torpédomety typu 92 model 2, ktoré boli montované namiesto trojhlavňových typu 90 model 2 z triedy "Hacuharu". Predný torpédomet (ktorý bol umiestnený medzi oboma komínmi) a zadný komín boli umiestnené v osi plavidiel. To bolo dosiahnuté rozdelením zásobníku rezervných torpéd pre predný torpédomet na dva menšie po dvoch torpédach umiestnených po oboch stranách zadného komínu.
127mm kanóny modelu 1914 boli lafetované v dvojhlavňových vežiach modelu C, po jednej na prove a korme. Veže umožňovali eleváciu až 55°. Jednohlavňová veža modelu B s piatym 127mm kanónom sa nachádzala vzadu pred dvojhlavňovou vežou.
Neskoršie modifikácie.
Počas vojny bola posilňovaná protilietadlová výzbroj a došlo aj k montáži radarov na prežívajúcich jednotkách. Rovnako došlo k redukcii nesených náhradných torpéd. V rokoch 1942 až 1943 bola odstránená jednohlavňová 127mm veža v zadnej časti lode a nahradená za trojhlavňový komplet 25mm kanónov typu 96. Boli montováné ďalšie 25mm kanóny v jedno–, dvoj– a trojhlavňovom usporiadaní, ktoré dopĺňali 13,2mm guľomety typu 93.
V neskoršej fáze vojny (približne od roku 1943 alebo 1944) lode niesli metrový prehľadový radar 13 Gó na sledovanie vzdušných cieľov a centimetrový prehľadový radar 22 Gó proti vzdušným a hladinovým cieľom.