burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
IPhone XS

 iPhone XS a iPhone XS Max (štylizované ako iPhone Xs a iPhone Xs Max, kde X predstavuje rímske číslo "desať", vyslovuj iPhone "desať S") sú smartphony, ktoré boli navrhnuté, vyvinuté a predávané spoločnosťou Apple. V súčasnosti to sú vlajkové modely dvanástej generácie telefónov iPhone. Ide o nástupcu iPhone X. Oba modely boli oznámené spolu s lacnejším modelom iPhone XR 12. septembra 2018 v Divadle Steva Jobsa v Apple Parku výkonným riaditeľom spoločnosti Apple, Timom Cookom. Predobjednávky sa začali 14. septembra 2018 a oficiálny dátum začiatku predaja bol stanovený na 21. septembra 2018.
XS Max je prvý plus-sized iPhone v novej bezel-less, teda bezrámečkovej forme (iPhone X z roku 2017 nemal tzv. plus-sized variantu). Spolu s vydaním XS a XS Max bol predaj iPhone X ukončený, ten sa tak udržal na pultoch obchodov len krátkych 10 mesiacov, čo bolo najmenej v histórii všetkých vlajkových modelov iPhone. Štartové ceny modelov XS a XS Max boli $ 999 / $ 1099 v USA, £ 999 / £ 1099 vo Veľkej Británii a € 1149 / € 1249 v Európe.
Dizajn.
iPhone XS má takmer rovnaký dizajn, ako iPhone X, obsahuje však lepší hardvér, vrátane Apple A12 Bionic SoC čipu s technológiou 7 nanometrov. Na telefóne sa nachádzajú 5,8 palcový (149 mm) OLED displej aj duálna 12 megapixelová zadná kamera a 7 megapixelová predná.
XS Max obsahuje identický hardvér aj kamery, ale má väčší 6,5 palcový (164 mm) OLED displej a batériu (3,179 mAh). Médiá si všimli, že model XS má slabšiu batériu (2,659 mAh) ako mal iPhone X (2,716 mAh). Podľa tvrdenia spoločnosti Apple majú oba modely rýchlejšiu Face ID technológiu.
Modely XS a XS Max sú ohodnotené kódom IP68 z hľadiska odolnosti voči prachu a vode podľa normy IEC 60529, pričom samotný Apple špecifikuje maximálnu hĺbku 2 metre a dĺžku ponoru maximálne 30 minút. Modely iPhone XR, iPhone X, iPhone 8 a iPhone 7 boli hodnotené iba kódom IP67. Apple vykonával testy s rôznymi kvapalinami vrátane chlórovanej vody, vody s vysokou koncentráciou solí, čaju, vína, piva a džúsov.
Na rozdiel od iPhone XR majú XS aj XS Max optický zoom.
Hajdúdorožská archieparchia

Hajdúdorožská archieparchia je metropolitná archieparchia maďarskej gréckokatolíckej cirkvi "sui iuris" so sídlom v Debrecíne. Na jej čele stojí od roku 2015 metropolita arcibiskup Péter Fülöp Kocsis. Arcibiskupská katedrála sa nachádza v Hajdúdorogu, hoci na základe zakladajúcej buly je sídlo eparchie v Debrecíne.
História.
Eparchia bola založená 6. mája 1912 uhorským kráľom Františkom Jozefom a pápež Pius XI. ju potvrdil 8. júna 1912 bulou "Christifideles Graeci". Eparchia bola vytvorená pre uhorských veriacich byzantského obradu hovoriacich maďarským jazykom. Eparchia mala pri svojom vzniku 162 farností, ktoré predtým patrili Mukačevkej, Prešovskej, Fagarašskej, Oradejskej a Gherlskej eparchie ako aj Budapeštianska farnosť Ostrihomskej arcidiecézy.
Eparchia vznikla ako reakcia na snahy maďarských veriacich na využívanie maďarčiny ako liturgického jazyka. Túto snahu síce Svätá stolica zamietla, no povolila maďarčinu pri neliturgických aktivitách. Maďarský klérus však v krátkej dobe vytvoril druhé vydanie všetkých liturgických kníh z gréčtiny. 
Eparchia, ako prvá z gréckokatolíckych cirkví v Uhorsku, prijala gregoriánsky kalendár v roku 1916. V roku 1920 stratila eparchia v rámci Trianonskej dohody 79 svojich farností.
V roku 2011 stratila eparchia časť svojho územia aby vznikol Miškovecký exarchát (neskôr Miškovecká eparchia) a v roku 2015 bola povýšená na metropolitné arcibiskupstvo a vznikla Maďarská gréckokatolícká cirkev "sui iuris".
Shake That Bush Again

„Shake That Bush Again“ je piata skladba z albumu "Alive &amp; Amplified" americkej garage rockovej skupiny The Mooney Suzuki. V roku 2004 bola vydaná ako singel.
Skladba „Shake That Bush Again“ sa objavila aj v soundtracku videohry "" z roku 2004.
Armbian

Armbian je operačný systém založený na Debiane a Ubuntu pre vývojové platformy ARM.
Raspberry Pi OS

Raspbian (anglická výslovnosť ) je operačný systém odvodený z Debianu pre Raspberry Pi i osobné počítače. Je oficiálne poskytovaný nadáciou Raspberry Pi Foundation ako primárny operačný systém pre jednodoskové počítače z rodiny Raspberry Pi. Raspbian bol vytvorený Mikom Thompsonom a Petrom Greenom ako nezávislý projekt. Prvé zostavenie (tzv. build) bol dokončený v júni 2012. Je aj naďalej v aktívnym vývoji, Raspbian je vysoko optimalizovaný pre ARM procesory využívané v Raspberry Pi.
Raspbian používa ako hlavné desktopové prostredie PIXEL (výslovnosť ; skratka z anglického Pi Improved Xwindows Environment, Lightweight. PIXEL sa skladá z modifikovaného prostredia LXDE a správcu okien Openbox.
Žarnovické podolie

Žarnovické podolie je geomorfologickou časťou Žiarskej kotliny. Leží v jej južnej časti, v údolí Hrona a okolí mesta Žarnovica v žarnovickom a žiarskom okrese.
Polohopis.
Územie sa nachádza v južnom cípe Žiarskej kotliny, v úzkom koridore rieky Hron. Severný okraj sa nachádza v blízkosti obce Bzenica na južnom okraji žiarskeho okresu, južná hranica vedie južne od Voznice, v okrese Žarnovica. Severným smerom pokračuje Žiarska kotlina, juhovýchodne leží Hodrušská hornatina, podcelok Štiavnických vrchov. Západný okraj vymedzuje pohorie Vtáčnik s podcelkami Raj, Župkovská brázda (časť Župkovská vrchovina) a Nízky Vtáčnik. 
Osou územia je rieka Hron, smerujúca zo severu juhozápadným smerom k Slovenskej bráne. V tejto časti priberá najmä menšie vodné toky, významnejšími sú Kľak, Hodrušský potok a Richnava. V severnej časti sa nachádza chránený areál Revištský rybník.
Doprava.
Údolím Hrona vedú Žarnovickým podolím dôležité komunikácie nadregionálneho významu, rýchlostná cesta R1 (súčasť E 58), cesta I/65 a železničná trať Nové Zámky – Zvolen. Z hlavných ciest v Žarnovici odbočuje cesta II/512 (Žarnovica – Oslany).
Turizmus.
Táto časť Žiarskej kotliny slúži ako východisko do okolitých pohorí a historicky cenných baníckych lokalít. Široké okolie patrilo od stredoveku k významným baníckym oblastiam v rámci celej Európy a bohaté mestá prekvitali, čo sa prejavilo na dodnes zachovanej architektúre. Návštevníci regiónu tak vyhľadávajú neďalekú Novú Baňu, Hodrušu-Hámre či Banskú Štiavnicu. Raritou a dôkazom niekdajšej vulkanickej činnosti je okrem trosiek vulkánov aj Kamenné more pri Vyhniach.
Milovníci prírody využívajú dostupnosť zaujímavých lokalít západne ležiaceho pohoria Vtáčnik, ako aj východne sa nachádzajúcich Štiavnických vrchov, chránených v rámci rovnomennej CHKO. Priamo v severnej časti podolia leží osobitne chránené územie Revištský rybník.
Fialé

Fialé ("fialé") je typ starovekej rituálnej nádoby.
Fialé (mn. č. "fialai"), plochá obvykle kovová niekedy keramická (zrejme určená ako náhrada nádobky vyrobenej často z drahého kovu) miska bez úch s vyvýšeným stredom v tvare pupku (omfalos, vyvýšený stred, bol v tvare nádobky fialé charakteristický najmä v gréckom svete), slúžila hlavne ako rituálna nádobka na úlitby. Najstaršie objavené fialy (s omfalom) v Grécku, datované do 8. storočia pred Kr., pochádzali zrejme z dovozu, ich miestnu výrobu začali až v 7. storočí pred Kr.
V starovekom Grécku sa pri náboženských obradoch používali rôzne nádoby, najcharakteristickejšou z nich však bola fialé, do ktorej sa vykonávala úlitba (obetovanie tekutín) k pocte bohov, héróov alebo zosnulých. Najbežnejšou tekutinou pre úlitby bolo víno, často miešané s vodou (ako ho Gréci pili). Pri náboženských obradoch sa používala aj voda, olej, mlieko alebo med (naliali ju do nádobky uloženej na posvätnom mieste, alebo ňou pokropili oltár, skalu či zem) a olejmi, voňavkami (parfumovaným olejom) a masťami sa mazali posvätné predmety. Nádobka fialé sa často sama stávala obetným darom vo svätyniach, alebo hroboch.
Insidious (film)

Insidious je hororový film natočený v roku 2010 režisérom Jamesom Wanom a prvá časť rovnomennej trilógie (pokračujúce filmy ', ' a "").
Dej.
Prvý diel tejto trilógie rozhoduje o príbehu rodiny učiteľa Josha Lamberta, jeho ženy Renai a ich detí. Príbeh začína v rodinnom doměle, kde sa začnú diať divné veci. Od strašidelných zjavov v detských izbách, až po neznámy hlas vo vysielačke, ktorý naznačoval, že tu nie sú rodinní príslušníci ani trochu vítaní. Jedného dňa sa jeden zo synov, Dalton Lambert, neprebudí. Doktor síce konštatoval, že je v kóme, ale médium Elise Reinerová na to má iný názor. Podľa nej sa telesná schránka malého Daltona síce nachádza v tomto svete, to sa však nedá povedať o jeho duši. Z dôvodu zvláštnych udalostí sa rodina presťahuje do iného domu, ani to však nepomôže. Médium Elise sa v noci prechádza po potemných chodbách domu Lambertovcov a hovorí s démonmi, ktorí Daltonovu dušu väznia. Počas návštevy Elise u Lambertovcov zmizne Daltonove telo, na plachte je nájdených len niekoľko krvavých odtlačkov, ktoré člověku rozhodne nepatrili. Médium sa spoločne s Lambertovcami odhodlá k vymietaniu. Počas tejto seanci sa Elise podarí spojiť s Daltonom a jeho telo sa nakoniec podarí získať späť. Otec Josh sa společně s Elise rozhodnú k činu, ktorý sa nazývá astrálne cestovanie. Počas tohto činu rodina zistí, že Daltonove telo je skrytou bránou do inej dimenzie.
Hruštínske podolie

Hruštínske podolie je geomorfologickou časťou Oravskej kotliny. Zaberá jej západnú časť, juhozápadne od Námestova v námestovskom okrese.
Polohopis.
Územie sa nachádza v juhozápadnom cípe Oravskej kotliny, v údolí rieky Hruštínka a sčasti na dolnom toku Bielej Oravy. Na severovýchodnom okraji končí pri brehu Oravskej priehrady v blízkosti Námestova. V tejto časti na Hruštínske podolie nadväzuje zvyšná časť Oravskej kotliny, severne leží Podbeskydská vrchovina a zvyšok územia obklopuje Oravská Magura. Na západe je to podcelok Paráč, na juhu Kubínska hoľa a juhovýchodný okraj vymedzuje podcelok Budín. 
Osou územia je riečka Hruštínka, smerujúca z juhozápadu na severovýchod, ktorá pri Lokci ústi do Bielej Oravy. Tá pokračuje severnou časťou podolia, pri obci Oravská Jasenica priberá rieku Veselianka a východným smerom ústí do Oravskej priehrady.
Doprava.
Údolím Hruštínky vedie Hruštínskym podolím dôležitá komunikácia, cesta I/78, vedúca z Dolného Kubína do Námestova. Pri Lokci sa na hlavný ťah pripája cesta II/520 z Oravskej Lesnej, ktorá pokračuje v peáži a pri Oravskej Jasenici odbočuje do Vavrečky a Tvrdošína. V Lokci v minulosti začínala úzkorozchodná Oravská lesná železnica.
Turizmus.
Táto časť Oravskej kotliny slúži ako východisko výstupov do okolitých pohorí. Návštevníci regiónu vyhľadávajú najmä horské polohy a tiež okolie Oravskej priehrady, v zimnom období lyžiarske strediská. Územie Hruštínskeho podolia vyhľadávajú horskí cyklisti, pre ktorých je Orava atraktívnou oblasťou s viac i menej náročnými cestami. 
Severozápadný okraj lemuje Chránená krajinná oblasť Horná Orava, na územie Hruštínskeho podolia zasahuje v severnej časti v okolí ústia Bielej Oravy do Oravskej priehrady.
V zajatí démonov

V zajatí démonov (angl. "The Conjuring") je americký hororový film režiséra Jamesa Wana z roku 2013. Film natočený podľa skutočných udalostí, ktorý rozpráva príbeh hrôzy svetovo preslávených vyšetrovateľov paranormálnych javov Eda a Lorraine Warrenových, ktorí boli pozvaní na odľahlú farmu, aby pomohli rodine terorizovanej temnými silami. V najhrôzostrašnejšom prípade svojho života sú Warrenoví nutení sa stretnúť s mocnou démonickou bytosťou. Prípad sa týka rodiny, ktorá sa prisťahovala na farmu v Harrisville. Čoskoro však zistia, že v ich dome sa deje niečo zvláštne.
Film získal veľmi pozitívne recenzie od kritikov a bol chválený publikom.
Príjem.
Film zarobil 137,4 miliónov dolárov v Severnej Amerike a 180,6 miliónov dolárov v ostatných oblastiach, celkovo tak zarobil 318 miliónov dolárov po celom svete. Rozpočet filmu činil 20 miliónov dolárov. V Severnej Amerike bol oficiálne uvedený 19. júla 2013, spoločne s filmami "Red 2", "Turbo" a "R.I.P.D.". Za prvý víkend získal najvyššiu návštevnosť, keď zarobil 41,9 miliónov dolárov.
Film získal pozitívnu kritiku. Na recenznej stránke Rotten Tomatoes získal z 202 zarátaných recenzíí 86 percent s priemerným hodnotením 7,2 bodov z desiatich. Na serveri Metacritic získal film z 35 recenzií 68 bodov zo sto. V Česko-Slovenskej filmovej databáze získal film 81% a aktuálne si drží 206. miesto v rebríčku najobľúbenejších filmov.
Budín (vrch v Oravskej Magure)

Budín () je vrch v Oravskej Magure. Leží nad obcou Lokca, približne západne od mesta Tvrdošín a je najvyšším vrchom rovnomenného geomorfologického podcelku. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3. 
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti pohoria, v centrálnej oblasti rovnomenného geomorfologického podcelku. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Tvrdošín a zasahuje na katastrálne územie obce Nižná. Najbližšími sídlami sú severozápadne ležiaca Lokca a Ťapešovo, západne situovaný Vasiľov a Babín, juhovýchodne ležiaci Podbiel a východne Nižná a Tvrdošín.
Opis.
Budín je súčasťou mohutného horského chrbta, ktorý vedie od sedla Príslop severovýchodným smerom po brehy Oravskej priehrady. Západným smerom susedí nevýrazný Javor (), juhozápadným leží Budín II a Šubovka (), východným Kýčera () a Javorový vrch () a severovýchodným Magurka (). Severozápadné svahy odvodňuje Lokciansky a Budínsky potok do Bielej Oravy, voda z východných odteká potokom Ráztoka a z južných jej prítokom Hldočín do rieky Oravy. Na vrchol i hrebeňom vedie značený chodník.
Výhľady.
Súvislý lesný porast pokrýva vrchol i hrebeň, čím umožňuje len veľmi obmedzený rozhľad. Horské lúky sú na juhovýchodnom úbočí, odkiaľ je znamenitý výhľad východným smerom. Z vhodných miest s riedkou vegetáciou a čistín sú pozorovateľné okolité vrchy Oravskej Magury, Oravské, Kysucké a Sliezske Beskydy, Veľká Fatra, Chočské vrchy, Nízke a Vysoké Tatry.
Andrew May

Andrew May (vlastným menom Andrej Mutňanský;* 10. október 1987, Ilava) je slovenský spevák a hudobný producent.
Kariéra.
Andrej sa spočiatku venoval tvorbe elektronickej muziky, ktorá bola inšpirovaná nemeckou tanečnou produkciou.
Prelomovým bol pre neho rok 2007, keď sa stal spevákom a textárom slovenskej pop-rockovej kapely "Picture Of The Day". Kapela bola aktívna 6 rokov a počas svojho pôsobenia boli vydané 2 albumy a natočené 2 videoklipy. V rokoch 2011 až 2012 dávala kapela dokopy materiál na svoj tretí album, no ten nakoniec nikdy nebol vydaný.
Po rozpade kapely roku 2012 sa Andrej vydal na sólovú dráhu a začal tvoriť svoje vlastné piesne. O pár mesiacov neskôr vychádza jeho prvý singel „No Matter Who You Are“. Jeho hudba je inšpirovaná britskou tanečnou a popovou scénou. Skladby produkuje a nahráva výlučne vo svojom vlastnom štúdiu v Dubnici nad Váhom.
Debutový album vyšiel roku 2017 a dostal názov "Freedom". Rekapituluje jeho 5 ročnú tvorbu a vyšlo z neho niekoľko úspešných singlov („Because Of You“, „The Way You Love“, „Pretty Lies“). Osobitnou skladbou na albume je „Rescue The World“, na ktorú Andrej prizval 7 mladých interpretov z českej a slovenskej hudobnej scény.
V novembri 2019 vychádza jeho druhý album "Heartbeat", z ktorého odprezentoval niekoľko singlov(„Magic“, „Dancin“ , „Just Imagine“ , "On My Knees"). Na singli „Deamons“ spolupracoval so slovenským producentom Markom Vossom. Skladba sa po týždni od nasadenia do rebríčku prestížneho vydavateľstva Spinnin' Records umiestnila na prvom mieste..
Síran draselný

Síran draselný (K2SO4) je draselná soľ kyseliny sírovej. Jedná sa o nehorľavou bielu kryštalickú látku rozpustnú v vode. Často sa používa ako umelé hnojivo, pretože obsahuje ako draslík, tak síru.
História.
Síran draselný je známy od začiatku 14. storočia, študovali ho Johann Rudolf Glauber, Robert Boyle a Tachenius. V 17. storočí bol nazývaný "arcanuni" alebo "sal duplicatum", pretože je kombináciou kyslej a zásaditej soli.
Prírodné zdroje.
Nerastná forma síranu draselného, ​​menovite arkanit, je pomerne vzácna. Hojne sa síran draselný vyskytuje vo Stassfurtovej soli. Ide o kokrystalizáciu síranu draselného a síranov horčíka, vápnika a sodíka. Sú to:
Z niektorých z týchto minerálov, napríklad kainit, možno síran draselný oddeliť, pretože zvyšná soľ je menej rozpustná vo vode.
Vlastnosti.
Kryštály anhydridu sírana draselného tvoria dvojité šesťuholníkové pyramídy, v skutočnosti sú ale klasifikované ako kosoštvorcové. Sú priehľadné, veľmi tvrdé a majú horko-slanú chuť. Soľ je rozpustná vo vode, ale nerozpustná v roztokoch hydroxidu draselného (špecifická hmotnosť 1,35) alebo v čistom etanole. Síran draselný sa topí pri teplote 1 069 °C.
Použitie.
Hlavné použitie síranu draselného je ako hnojivo. Surová soľ sa tiež niekedy používa pri výrobe skla.
Hydrogensíran draselný.
Hydrogensíran draselný KHSO4 možno ľahko vyrobiť zmiešaním síranu draselného s ekvivalentným molárnym množstvom kyseliny sírovej. Tvorí kosoštvorcové pyramídy, ktoré tajú pri 197 °C. Pri 0 °C sa rozpúšťa v troch dieloch vody. Roztok sa chová viac ako keby jeho dvaja spolutvorcovia, síran draselný a kyselina sírová, boli pohromade každý samostatne; nadbytok etanolu vyzráža síran draselný (s trochou hydrogensíranu) a zostane čistá kyselina sírová.
Správanie roztavenej suchej soli, keď sa zahreje na teplotu niekoľkých stoviek stupňov, je podobné. Chová sa podobne ako kremičitany, titaničitany a pod., Rovnako ako keď sa kyselina sírová zahreje nad svoj bod varu. Preto sa soľ využíva v analytickej chémii ako dezintegračné činidlo.
Výročie svadby

Výročie svadby je čas uplynulý od civilného či cirkevného sobáša, teda od uzavretia manželského zväzku. Počíta sa v ročnom intervale, často však sa oslavuje najmä takzvané okrúhle výročia (každých desať rokov) či štvrťstoročné výročia ("strieborná" a "zlatá" svadba). 
Prívlastky.
Výročia svadby sa niekedy označujú špeciálnymi prívlastkami. Najznámejšie sú pravdepodobne strieborné, zlaté a diamantové svadby. Niektoré zdroje uvádzajú tieto označenia:
Síran draselno-hlinitý

Síran draselno-hlinitý (iné názvy: síran hlinito-draselný, síran hlinitodraselný) je podvojná soľ kyseliny sírovej s chemickým vzorcom AlK(SO4)2. 
Bežne sa vyskytuje ako dodekahydrát AlK(SO4)2· 12 (H2O), čiže síran draselno-hlinitý dodekahydrát, nazývaný aj kamenec draselno-hlinitý, kamenec hlinito-draselný, kamenec hlinitodraselný, kamenec hlinitý, kamenec či podvojný síran hlinitý . 
Používa sa na čistenie vody, činenie koží a črievok, v ohňovzdornom textile, v kypriacich práškoch a ako antiperspirant a adstringencium po holení.
Vlastnosti.
Síran draselno-hlinitý kryštalizuje v oktaéderi so sploštenými vrcholmi. Je veľmi dobre rozpustný vo vode. Roztok spôsobuje sčervenanie lakmusového papierika (je mierne kyslý) a má adstringenčné účinky. Pri zahrievaní do takmer červeného žiaru tvorí pórovitú, drobivú hmotu známu ako pálený kamenec. Pri 92 °C sa topí (respektíve sa rozpúšťa) vo vlastnej kryštálovej vode. Neutrálny kamenec vznikne pridaním takého množstva uhličitanu sodného do roztoku, až sa začne vylučovať oxid hlinitý. Síran draselno-hlinitý nachádza uplatnenie ako moridlo, pri príprave kúpeľa pre ručne vyrábaný papier a na čírenie zakalených kvapalín.
Minerálne formy a výskyt.
Síran draselno-hlinitý sa vyskytuje v prírode, kde typicky tvorí enkrustácie na skalách v miestach zvetrávania a pri oxidácii sulfidových a draselných minerálov. Predtým sa získaval z alunitu, nerastu ťaženého zo sírnych sopečných sedimentov. alunit sa často pridružuje k zdrojom draslíka a hliníka. Bol hlásený na Vezuve (Taliansko), na východe Springsure (Queensland), v Alum Cave (Tennessee), Alum Gulch (Arizona) v USA a na ostrove Cebu (Filipíny), kde je známy ako Tawas. Príbuznými minerálmi sú kalunit (kamenná forma) a Kalinit, vláknitý minerál so vzorcom KAl(SO4)2· 11 (H2O).
Použitie.
Síran draselno-hlinitý má adstringenčné a antiseptické účinky. Preto ho možno používať ako prírodný dezodorant, ktorý inhibuje rast baktérií zodpovedných za telesný pach. Takéto použitie nezabraňuje poteniu. Adstrigenčné vlastnosti sa často využívajú po holení a proti krvácaniu z malých rán a odrenín, pri krvácaní z nosa a z hemoroidov. Často sa používa zvonka aj vnútorne v tradičnom lekárstve, napríklad ajurvédskom, kde sa nazýva "phitkarí" alebo "sauraštrí", a v čínskom, kde sa mu hovorí 明礬 "míngfán". Používa sa aj na vytvrdzovanie fotografických emulzií (na filmoch a papieroch), obyčajne ako súčasť ustaľovača; moderné materiály sú však už z výroby dostatočne vytvrdené, a preto tento postup už nie je bežný.
Bezpečnosť.
Síran draselno-hlinitý je slabo dráždivý.
Bunardžik

Bunardžik (), často vyslovované ako Bunardžika (), prípadne Chălm na osvoboditelite () (oficiálny, ale takmer nepoužívaný názov) je jeden zo šiestich súčasných pahorkov v meste Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Časť pahorku bola vyhlásená ako prírodná pamiatka.
Názvy.
Najčastejšie používaným názvom pre pamätník je názov "Bunardžik" (), často vyslovované ako "Bunardžika" (). Meno pochádza z tureckého výrazu "bunar", teda v doslovnom preklade do slovenčiny "studňa", aj keď v tomto prípade preberá skôr význam slova "prameň" a pahorok tak bol pomenovaný, pretože na jeho území vyviera niekoľko prameňov a rozvádzala sa odtiaľ voda do mesta.
Najstarším používaným názvom pre pahorok bol pravdepodobne trácky výraz "Purd" () a neskôr sa používal grécky výraz "Krinis" (). Podobne ako v prípade výrazu Bunardžik, aj tieto dve slová znamenajú v preklade do slovenčiny "prameň".
V období antiky bol pahorok známy ako "Chălma na Cherkules" (), teda v preklade do slovenčiny "Herkulesov pahorok" a to z dôvodu, že na jeho vrchole stávala socha tohto antického hrdinu.
Po druhej svetovej vojne pahorok na krátky čas niesol aj oficiálne meno "Stalin" ().
Oficiálny názov pahorku, ktorý znie "Chălm na osvoboditelite" (), teda v preklade z bulharčiny "Pahorok osloboditeľov" sa v podstate nepoužíva.
Bežne a často používaným názvom pre tento pahorok je "Aľoša" (). Tento názov je odvodený, od sochy, ktorá reprezentuje Pamätník sovietskej armády a pre ktorú sa tento výraz bežne používa.
Charakteristika.
Pahorok Bunardžik leží v centrálnej časti Plovdivu západne od jeho najstaršej historickej časti. So svojou nadmorskou výškou 234 m.n.m. je druhý najvyšší z plovdivských pahorkov. Jeho vrchol leží približne 108 metrov nad úrovňou mesta.
V roku 1881 bol na vrchole postavený takzvaný Ruský pamätník (). Tento pamätník bol venovaný padlým v Rusko-tureckej osloboditeľskej vojne, ktorá prebehla v roku 1878.
V roku 1901 bola na pahorku otvorená nekrytá reštaurácia, ktorá bola medzi obyvateľmi známa tým, že podávala ako svoju špecialitu žabie stehienka.
Po druhej svetovej vojne bol na vrchole pahorku postavený Pamätník Sovietskej armády (), ktorý je známy predovšetkým pod jeho miestnym názvom Aľoša (). Tento pamätník bol postavený v roku 1957.
V období socializmu bolo na území pahorku otvorené letné kino.
Pahorok je obľúbeným miestom pre oddych a je hojne navštevovaný. Z vrcholu pahorku sa rozprestierajú krasne výhľady na všetky svetové strany. Je možné vidiet celé mesto Plovdiv, pohoria Rodopy a Stará planina ako aj pomerne veľkú časť hornotráckej nížiny.
Veľká časť pahorku je od roku 1995 chránená ako prírodná pamiatka s výmerou 22 hektárov. Predmetom ochrany je zachovanie samotného pahorku z dôvodu jeho geomorfologickej jedinečnosti (skaly tvorí intermediárna vyvretá hornina syenit) a vysokej prírodno-náučnej ako aj estetickej hodnoty.
Pamiatky.
Na pahorku sa nenachádzajú významné historické stavby. V novších obdobiach tam však bolo postavených niekoľko pamätníkov. Sú to:
Miškovecká eparchia

Miškovecká eparchia je eparchia maďarskej gréckokatolíckej cirkvi "sui iuris" so sídlom v Miškolci. Na jej čele stojí od roku 2015 eparcha Atanáz Orosz (od roku 2011 ako exarcha). Biskupská katedrála aj sídlo eparchie je v Miškolci. Eparchia je sufragánnou k Hajdúdorožskej archieparchii.
História.
Miškovecký exarchát vznikol po prvej svetovej vojne, ako reakcia na to, že na území Maďarska zostalo 21 farností Prešovskej eparchie a jedna farnosť Mukačevskej eparchie. Tieto farnosti boli zoskúpené do Miškoveckého exarchátu a jeho prvý exarcha sa stal Antal Papp, bývalý mukačevský eparcha. Potvrdený bol pápežom Piom XI. v roku 1924. Situácia sa zmenila až v roku 2015, kedy pri reorganizácii Maďarskej gréckokatolíckej cirkvi pápež František povýšil apoštolský exarchát na eparchiu a pričlenil ju do cirkvi "sui juris" (svojho práva).
Súčasnosť.
V súčasnosti sa eparchia nachádza na území žúp Borsod-Abaúj-Zemplén, Heves, Nógrád a časti župy Hajdú-Bihar.
Magura (1 376,5 m n. m.)

Magura () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Iľanovom, približne južne od Liptovského Mikuláša. 
Poloha.
Nachádza sa na severe strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Demänovské vrchy. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obce Iľanovo (Liptovský Mikuláš) a Demänovská Dolina. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Demänovská Dolina a severným smerom ležiace obce Pavčina Lehota a mestské časti Demänová a Iľanovo. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Magura je súčasťou rázsochy, vybiehajúcej severozápadným smerom z Krakovej hole (), situovanej v bočnom hrebeni. Ten vybieha z Krúpovej hole () v hlavnom hrebeni severným smerom. Západným smerom sa nachádza vrch Pálenica (), Na jame () a Siná (), južným Ostredok (), Pusté () a Krakova hoľa, východným Kopa (), Kúpeľ () a Poludnica () a severným Končitý vrch (), Kurence () a Demänovská hora (). Masív patrí do povodia Váhu; z južných a západných svahov vodu odvádzajú prítoky Demänovky, z východných a severných potok Iľanovianka. Vrcholom prechádza hranica Národnej prírodnej rezervácie Demänovská dolina. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý umožňuje len obmedzený rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou a z východných, odlesnených svahov je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Západné Tatry, Chočské vrchy, Oravskú Maguru a Malú Fatru.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník a vzhľadom na stupeň ochrany je tak prístup naň nežiadúci. Žltá značka však vrchol travrzuje západným a juhozápadným úbočím.
Vrbovský kanál (prítok Lándorského kanála)

Vrbovský kanál je kanál v regióne Podunajsko na území obce Vrbová nad Váhom a mesta Komárno v okrese Komárno v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská rovina. Ústi do Lándorského kanála. Má dĺžku . 
Začiatok.
Začína sa sútokom dvoch zdrojníc v severnej časti poľnohospodárskeho extravilánu obce Vrbová nad Váhom, v severozápadnom úseku poľa "Banský kút" v "Vrbovský kanál" patrí do okresu Komárno v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská rovina.
Opis toku.
Od začiatku tečie juhozápadným, južným až juhovýchodným smerom cez poľnohospodársky extravilán obce Vrbová nad Váhom, v vteká do intravilánu obce Vrbová nad Váhom, v vyteká z intravilánu obce Vrbová nad Váhom pokračuje cez jej extravilán a zároveň sa odpája od neho Ostrovský kanál ako spojka do Lándorského kanála, v pretína hranicu medzi obcou Vrbová nad Váhom a mestom Komárno a vteká na územie mesta v jeho mestskej časti "Kava", priberá bezmenný pravostranný prítok, v priberá pravostranný prítok Rybný kanál, ústi v do Lándorského kanála v poľnohospodárskom extraviláne mesta Komárno v jeho mestskej časti "Kava" ako jeho pravostranný prítok. "Vrbovský kanál" má dva významnejšie prítoky: Ostrovský kanál a Rybný kanál. 
Začína sa a preteká na území obce Vrbová nad Váhom a preteká a ústi na území mesta Komárno v mestskej časti "Kava".
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Vrbovský kanál" má pôvod v štandardizovanom názve obce Vrbová nad Váhom, na území ktorej sa začína a cez územie ktorej preteká. Z tohto slovného základu kombináciou s formantom "-ský" a kombináciou so všeobecným podstatným menom kanál s významom "umelý vodný tok, spravidla so spevnenými bokmi" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Vrbovský kanál" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného kanála bol štandardizovaný v roku 1978 . V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Vrbovský kanál" nie je jedinečným hydronymom (júl 2022), v okrese Michalovce existuje umelý vodný tok "Vrbovský kanál (prítok Čečehovského kanála)" s homonymným názvom. 
Referencie.
Za lyžicu medu

Za lyžicu medu je názov EP slovenskej skupiny Le Payaco. Tento album bol vydaný v roku 2002 hudobným vydavateľstvom Kuku Productions.
Zoznam skladieb.
Autormi hudby a textov sú Juraj Vitéz, Martin Stempel a Tomáš Sloboda.
Kostol Premenenia Pána (Varnsdorf)

Kostol Premenenia Pána vo Varnsdorfe je kostol Starokatolíckej cirkvi. Stavba kostola v novorománskom slohu započala v roku 1873 a už v októbri 1874 bolo možné osadiť vežný špic. Na vežu boli osadené štyri zvony. 27. decembra 1874 bol kostol slávnostne otvorený.
História.
Koncom augusta 1880 začala stavba fary. K 1. januáru 1897 došlo k preloženia biskupského sídla z Viedne do Varnsdorfu a k povýšeniu kostola na katedrálu. Najkrásnejšou ozdobou kostola je alabastrová socha Krista na oltári, kam bola umiestnená v júli 1882.
Kostol a mesto Varnsdorf zohrali dôležitú úlohu v cirkevných dejinách. Zvolanie Prvého vatikánskeho koncilu 8. decembra 1869 bolo podnetom k náboženskému rozkolu. Ten vyvolal v Nemecku veľké hnutie, ktoré sa prenieslo aj do Rakúska. Duchovným pôvodcom tohto hnutia sa stal Anton Nittel. Vyvrcholením tohto hnutia bol vznik Starokatolíckej cirkvi. Štát uznal Starokatolícku cirkev v roku 1877 a v Rakúsko-Uhorsku vznikli tri farnosti: Viedeň, Varnsdorf a Ried. 
Nacisti jej počas Druhej svetovej vojny príliš nepriali. Po odsune sudetských Nemcov sa Starokatolícka cirkev stala ľahkou obeťou komunistickej diktatúry a kostol slúžil mnohým účelom, napr. bol mestkým kolumbáriom. 
V roku 1995 sa rozhodlo o presune biskupstva z Varnsdorfu do Prahy. Kostol sa stal chrámom konkatedrálnym a po dokončení opráv bol premenovaný na kostol Premenenia Pána. V roku 2000 započala oprava vitrážových okien. 
Starokatolícka farnosť Varnsdorf.
Kostol je súčasťou Starokatolíckej farnosti Varnsdorf, ktorej farárom je Mgr. Roland Solloch.
Niečo je zlodej

Niečo je zlodej je názov tretieho štúdiového albumu slovenskej skupiny Le Payaco. Album bol vydaný v roku 2003 hudobným vydavateľstvom Millenium Records.
Okná vesmíru dokorán

Okná vesmíru dokorán môže byť:
Dondukova gradina

Dondukova gradina (, doslova "Dondukovova záhrada"), známa aj pod názvom Gradska gradina (, doslova "Mestská záhrada") je mestský park ležiaci v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Poloha.
Park sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv v miestnej časti Maraša () (presnejšie v bývalej štvrti Chadži Jumer ()) medzi ulicami „Christo G. Danov“ (, doslova "ulica Christa G. Danova"), „Šesti septemvri“ (, doslova "bulvár Šiesteho septembra") а „Betchoven“ (, doslova "Beethovenova ulica").
Charakteristika a dejiny.
Jedná sa o prvý verejný park na území nielen Plovdivu, ale aj celého Bulharska. Bol založený na jar roku 1878. Pomenovaný je po generálovi A. Dondukovovi (v tom čase generálnom guvernérovi počas dočasnej ruskej správy Bulharska), ktorý bol zároveň aj autorom myšlienky založenia parku, ako aj organizátorom tejto iniciatívy. Park bol vytvorený slávnym krajinným architektom Lucienom Chevallazom podľa projektu Georgiho Michajloviča, hlavného inžiniera Plovdivského departmentu. Park bol ohradený a bol prístupný verejnosti v čase od 6:00 do 19:30 a konali so v ňom mestské zábavy s hudbou. Na plošine medzi skalami oproti parku sa tiež konali počas sviatočných dní koncerty vojenskej hudby. V roku 1905 sa návštevné hodiny predĺžili a park bol otvorený až do polnoci, pričom 15 minút pred uzavretím parku sa zvonilo na zvonec, aby návštevníci boli upozornení na jeho uzatvorenie. 
V parku sa nachádza budova súčasného Prírodovedno-náučného múzea (postavená v roku 1880 ako budova plovdivskej radnice), ako aj obradný dom a pamätníky Ivana Vazova a Zachariho Stojanova. 19. mája 1992 bol park oficiálne vyhlásený v štátnom vestníku č. 41 za pamiatku parkového umenia. Z dôvodu svojho významu ako prvý verejný mestský park je tiež vyhlásený za pamiatku bulharskej záhradno-parkovej kultúry a rozkazom Národného inštitútu pre kultúrne pamiatky () z 12. novembra 1993 je aj v tzv. režime na ochranu historických zelených plôch v centrálnej mestskej časti.
V roku 2018 bola v rámci parku vytvorená malá etnozáhrada pozostávajúca zo siedmich stromov, ktorá symbolizuje mierové súžitie etník a kultúr. Stromy zasadili detskí zástupcovia arménskeho, bulharského, židovského, talianského, ruského a tureckého národa, pričom siedmy strom symbolizuje všetky ostatné národy, ktorých život, kultúra a história sú spojené s Plovdivom.
Doidalses (sochár)

Doidalses alebo Doidalsas () bol grécky sochár v druhej polovici 3. stor. pred Kr.
Doidalses pochádzal zrejme z Bitýnie. Sochárskymi dielami, ktoré sa mu pripisujú, je socha tzv. Skrčenej 
Afrodity a kultová socha Dia Stratia, zhotovená pre chrám v Nikomédeii, známa len z vyobrazení na bitýnskych minciach.
Príbeh sochára Doidalsea sa začal písať v 19. storočí, keď učenci skúmali zachované latinské písomnosti rímskeho spisovateľa Plínia Staršieho, z ktorých mnohé boli neúplné a nachádzali sa v nich často nečitateľné pasáže, chyby a zmeny, ktoré urobili prepisovači v priebehu storočí. Na konci krátkej pasáže v knihe
"Naturalis Historia" 36, kapitole 35, v ktorej Plínius písal o mramorových sochách v stĺporadí "Porticus Octaviae" v Ríme, bola nejasne formulovaná (nezmyselná) veta. Vo väčšine spisoch sa totiž v latinčine objavovala ako: „Venerum lavantem sesededalsa stantem Polycharmus“ - "Venuša (Afrodita) sa kúpe a stojí vedľa Polycharma", čo nedávalo zmysel. Avšak v Bamberskom kódexe sa slovo „sesededalsa“ zaznamenalo ako „sesedaedalsas“. Znalci tento výraz rozdelili do dvoch slov, a zmenilo sa to na: "... Venerem lavantem sese Daedalsas, stantem Polycharmus." - "Daedalsas" Venušu kúpajúcu sa, stojacu Polycharmos (zhotovili). Meno Daidalsas znelo podobne ako meno Doidalses, patriace bitýnskej dynastii z konca 5. stor. pred Kr., a ktoré sa vyskytuje aj na nápisoch z Bitýnie a susednej Mysie.
Datovanie (do roku okolo 250 pred Kr.) zhotovenia Doidalseovej sochy Afrodity spočíva výlučne na pasáži od Plínia (NH 36.21), kde sa uvádza, že bitýnsky kráľ Nikomédes I. sa márne snažil získať Praxitelovu Afroditu Knidskú (Nikomédes v roku 264 pred Kr. založil Nikomédeiu, hlavné mesto Bitýnie a zomrel v roku 247 pred Kr.); a je možné, že sochu Afrodity mu dali zhotoviť preto, aby ho utešili (Eustathios, biskup zo Solúna, koncom 12. storočia zaznamenal, že sochu Skrčenej Afrodity zhotovil "Daidalos"). Preto sa predpokladá, že tzv. kúpajúca sa Afrodita od Doidalsea, bola originálom typu Skrčenej Afrodity. V Antike (v helenistickom a 
cisárskom období) si tento typ sochy veľmi vysoko cenili. Bola to naozaj éra Venuší, ako o tom svedčí mnoho kópií tejto sochy (podľa mnohých učencov táto socha predstavuje archetyp krčiacej sa a úplne nahej bohyne lásky stvorenej v helenizme).
Eustathios zo Solúna vo svojom komentári k stratenému geografickému dielu Dionysia Periegeta citoval bitýnskeho historika Arriana z Nikomédeie, že Daidalos vyrobil bronzovú sochu Dia Stratia pre Nikomédeiu. Keďže toto mesto bolo založené okolo roku 264 pred Kr., musel ju zhotoviť neskôr, teda možno už v 2. polovici 3. stor. pred Kr. Daidalos a Doidalsas určite nie sú ekvivalentné mená, ale Eustathios sa podľa mnohých znalcov mohol pomýliť pri prepisovaní.
Hríb sosnový

Hríb sosnový (staršie: hríb bôrový, hríb borový, bôrovka, hríb smrekový; ľudovo: borák; lat. "Boletus pinophilus" alebo "Boletus pinicola") je druh huby z rodu hríb ("Boletus") z čeľade hríbovité. Staršie sa niekedy zaraďoval ako súčasť druhu hríb obyčajný ("Boletus edulis" v širšom zmysle), a to niekedy pod slovenským názvom hríb obyčajný borový (resp. bôrový).
Je to jedlá huba rastúca naprieč Európou a západnou Áziou. Vyskytuje sa predovšetkým v ihličnatých lesoch a na piesčitých pôdach, pričom rastie v mykoríznej symbióze s ihličnatými stromami akými sú rôzne druhy borovíc, jedľa biela, smrek obyčajný či niektoré druhy listnatých stromov ako gaštan, dub, buk. 
Opis.
Klobúk má 60-300 mm v priemere, najprv je polguľovitý, potom klenutý a napokon hrubo vankúšovitý, robustný, mäsitý, na povrchu hrboľatý a často aj vráskavý. Hlúbik je 70-160 mm dlhý a 30-100 mm hrubý, v mladosti takmer guľovitý alebo vajcovitý, potom kyjakovito valcovitý, relatívne krátky a hrubý, tvrdo mäsitý. Výtrusný prach je olivovohnedý až olivový.
Smrekovica (vrch v Nízkych Tatrách)

Smrekovica () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Liptovským Jánom, približne juhozápadne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa na severe strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Demänovské vrchy. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Liptovský Ján a Uhorská Ves. Najbližšími sídlami sú severným smerom ležiaca Závažná Poruba, Liptovský Ján a Liptovský Hrádok, juhovýchodne sa nachádza Malužiná a juhozápadne Demänovská Dolina. Vrcholom prechádza severná hranica Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Smrekovica je súčasťou dlhej rázsochy, vybiehajúcej juhovýchodným smerom z Ďumbiera () v hlavnom hrebeni. Tá sa stáča v oblúku na sever a pokračuje cez Rovnú hoľu () a Slemä (). Severným smerom leží vrch Vislavice () a Kaštieľske lazy (), západným Javorovica (), Biela Marušová () a Kopa (), južným Škopovo (), Slemä a Brtkovica () a východným Bukovica (), Selnice () a Zapač (). Masív patrí do povodia Váhu, kde vodu odvádza riečka Štiavnica. Vrcholovou časťou vedie značený chodník z Liptovského Jána do Stanišovského sedla.
Výhľady.
Hrebeň i vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Tatry, Chočské vrchy a Oravskú Maguru.
Všetko sa dá zjesť

Všetko sa dá zjesť je názov štvrtého štúdiového albumu slovenskej skupiny Le Payaco. Album bol vydaný v roku 2005 hudobným vydavateľstvom Wagon Records.
Vrbina-Holiare

Vrbina-Holiare je kanál v regióne Podunajsko na území obce Čiližská Radvaň a mesta Veľký Meder v okrese Dunajská Streda v Trnavskom kraji a v malom rozsahu na území obce Číčov v okrese Komárno v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská rovina. Ústi do kanála Číčov-Holiare. Má dĺžku . 
Začiatok.
Začína sa v južnej oblasti územia obce Čiližská Radvaň juhozápadne od jej časti obce "Vrbina" v okrese Dunajská Streda, pri kanáli Milinovice-Vrbina v poľnohospodárskom extraviláne v v juhozápadnom kúte poľa "Lesný chrbát".
Opis toku.
Od začiatku tečie východným smerom cez poľnohospodársky extravilán obce Čiližská Radvaň v časti obce "Vrbina", v podteká cestu z Čiližskej Radvane do obce Kľúčovec a zároveň v priberá ľavostranný prítok Červený kanál, priberá bezmenný ľavostranný prítok, pretína hranicu medzi obcami Čiližská Radvaň a Veľký Meder, v podteká cestu medzi obcami Veľký Meder a Číčov, priberá ľavostranný prítok Ižopský kanál, v pretína obecnú, okresnú aj krajskú hranicu medzi Veľkým Mederom a Číčovom, po krátkom úseku územím obce Číčov ústi v v ostrom uhle do kanála Číčov-Holiare v poľnohospodárskom extraviláne obce Číčov ako jeho pravostranný prítok. Kanál "Vrbina-Holiare" patrí do okresu Dunajská Streda v Trnavskom kraji a v nepatrnom rozsahu aj do okresu Komárno v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská rovina.
Kanál "Vrbina-Holiare" má dva významnejšie prítoky: Červený kanál a Ižopský kanál. 
Začína sa a preteká na území obce Čiližská Radvaň, preteká územím obce Veľký Meder a veľmi krátkym úsekom preteká a ústi na území obce Číčov.
Pôvod názvu.
Motiváciou pomenovania bolo vymedzenie smeru kanála. Názov vodného toku "Vrbina-Holiare" má pôvod v štandardizovaných toponymách: v názve časti obce, na území ktorej sa začína a preteká, čiže v názve Vrbina v obci Čiližská Radvaň, a v názve obce Holiare, na území ktorej sa začína kanál Číčov-Holiare, do ktorého ústi kanál Vrbina-Holiare. Obidva elementy názvu kanála sú spojené spojovníkom. Tento spôsob pomenovania súčasných vodných kanálov je bežný. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Holiare-Kosihy" je jedinečným hydronymom (júl 2022). Názov vodného kanála bol štandardizovaný v roku 1978 V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Vrbina-Holiare" je jedinečným hydronymom (júl 2022).
Referencie.
Highway to Hell

Highway to Hell môže byť:
Jukebox (Le Payaco)

Jukebox je názov kompilácie slovenskej skupiny Le Payaco. Tento album bol vydaný v roku 2013 hudobným vydavateľstvom Pavian Records. V špeciálnej limitovanej edícii album vyšiel na dvoch nosičoch: aj ako vinylové LP a aj ako CD.
Slemä

Slemä () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Liptovským Jánom, približne juhozápadne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa na severe strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Demänovské vrchy. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Liptovský Ján a Liptovská Porúbka. Najbližšími sídlami sú severným smerom ležiaci Liptovský Ján, Liptovský Hrádok a Liptovská Porúbka, východne sa nachádza Malužiná. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Slemä je súčasťou dlhej rázsochy, vybiehajúcej juhovýchodným smerom z Ďumbiera () v hlavnom hrebeni. Tá sa stáča v oblúku na sever a pokračuje cez Rovnú hoľu () na Smrekovicu (). Východným smerom ležia Selnice () a Hradište (), južným Ohnište (), západným Krakova hoľa (), Škopovo () a Kopa () a severným Smrekovica, Brtkovica () a Bukovica (). Masív patrí do povodia Váhu, kde vodu zo západných svahov odvádza riečka Štiavnica a z východných Michalovský potok. Na vrchol vedie značený chodník a masív je súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Jánska dolina a Ohnište.
Výhľady.
Hrebeň i vrchol pokrýva súvislý, miestami však riedky lesný porast, ktorý tak umožňuje obmedzený rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Vysoké a Západné Tatry, Chočské vrchy, Oravskú Maguru i Beskydy a Malú Fatru.
Výčapský kanál

Výčapský kanál je kanál v Nitrianskom regióne na území obce Výčapy-Opatovce v okrese Nitra v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská pahorkatina. Ústi do vodného toku Dobrotka. Má dĺžku . Rád toku V.
Začiatok.
Začína sa v v juhovýchodnej oblasti územia obce Výčapy-Opatovce na južnej strane poľnej cesty v poli "Za riekou" v poľnohospodárskom extraviláne.
Opis toku.
Od začiatku tečie južným smerom v priamke cez poľnohospodársky extravilán obce Výčapy-Opatovce v katastrálnom území "Výčapy-Opatovce", v mení smer na juhovýchodojuh a v priamke pokračuje až do svojho ústia v v poľnohospodárskom extraviláne obce Výčapy-Opatovce do vodného toku Dobrotka ako jeho pravostranný prítok na ľavom brehu Nitry. "Výčapský kanál" patrí do okresu Nitra v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská pahorkatina v geomorfologickom podcelku Nitrianska pahorkatina. "Výčapský kanál" nemá prítoky. Začína sa, preteká a ústi na území obce Výčapy-Opatovce.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Výčapský kanál" má pôvod v štandardizovanom toponyme: v názve obce, na území ktorej sa začína, preteká a ústi, čiže v názve Výčapy-Opatovce. 
Najstarší dochovaný písomný záznam názvu osady (obce) 1. komponenta názvu dnešnej obce v období pomenovacieho procesu sa viaže k roku 1247 v podobe "Wychap".
Motiváciou pomenovania osady, obce "Výčapy" v období pomenovacieho procesu mohla byť charakteristická vlastnosť vodného toku v lokalite spojená s nežiaducim nadpriemerným vylievaním sa zo svojich brehov, porovnaj aj "vyčapnúť" vo význame "vyliať, vystreknúť niečo". Z toponyma "Výčapy" rozšírením o formant "-ský" a kombináciou so všeobecným podstatným menom kanál s významom "umelý prívod vody na zavlažovanie alebo na odvodňovanie spravidla so spevnenými aspoň bokmi" bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložené z prídavného mena a z podstatného mena) v podobe "Výčapský kanál" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného kanála bol štandardizovaný v roku 2009. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Výčapský kanál" je jedinečným hydronymom (júl 2022).
Referencie.
Tlmočenie (rozlišovacia stránka)

Tlmočenie (príslušná osoba je tlmočník) môže byť:
Tlmočník môže byť v slovenskom práve aj: úradný tlmočník, synonymum: súdny tlmočník, pozri pod úradné tlmočenie
Dnes je ten deň

Dnes je ten deň je piaty štúdiový album slovenskej skupiny Le Payaco. Album v roku 2015 vydalo hudobné vydavateľstvo Pavian Records. O rok neskôr (apríl, 2016) vyšla albumu reedícia na vinylovom LP.
Priamy preklad

Priamy preklad môže byť:
Ohnište (vrch v Nízkych Tatrách)

Ohnište () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Malužinou, približne južne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa na severe strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Demänovské vrchy. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Liptovský Ján a Liptovská Porúbka. Najbližšími sídlami sú východne situovaná Malužiná a juhovýchodne ležiaca Nižná a Vyšná Boca, severným smerom leží Liptovský Ján, Liptovský Hrádok a Liptovská Porúbka. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Mohutný vápencový masív Ohnišťa je súčasťou dlhej rázsochy, vybiehajúcej juhovýchodným smerom z Ďumbiera () v hlavnom hrebeni. Tá sa stáča v oblúku na sever a pokračuje cez Rovnú hoľu () na Smrekovicu (). Východným smerom leží Hradište () a Červená (), južným Rovná hoľa, západným Ludárova hoľa (), Tanečnica (), Krakova hoľa () a Škopovo () a severným Slemä (). Masív patrí do povodia Váhu, kde vodu zo západných svahov odvádza riečka Štiavnica a z východných odteká prítokmi Boce. Na vrchol vedie značený chodník a masív je súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Ohnište.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva súvislý, miestami však riedky lesný porast, ktorý tak umožňuje obmedzený rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Vysoké a Západné Tatry, Chočské vrchy a Oravské Beskydy.
Bršlen

Bršlen (staršie: "brslen", "breslen"; nárečovo: "bršľam, bršľan, bršľem") môže byť:
Pohybliví v nehybnom

Pohybliví v nehybnom je šiesty štúdiový album slovenskej skupiny Le Payaco. Album v roku 2020 vydalo na CD aj na LP hudobné vydavateľstvo BRUUDER records.
Album je charakterizovaný filmovou atmosférou. Je viacej konceptuálny, než len čisto pesničkový. Pôsobí pre Le Payaco charakteristickým, hravým dojmom, je ale vyzretejší, využívaný je v jeho nahrávkach dvojhlasný spev. Členovia kapely nie sú výrazne inštrumentálne zameraní, pri nástrojoch sa striedajú a experimentujú. Pri jeho nahrávaní strávili, niekoľko tvorivých sústredení, ktoré sa priebežne konali na chalupe počas celého roku 2019.