Náboženstvo v starovekom Grécku

Náboženské praktiky v starovekom Grécku zahŕňali zbierku viery, rituálov a mytológie vo forme ľudového verejného náboženstva a kultových praktík. Aplikácia moderného konceptu „náboženstva“ na staroveké kultúry bola spochybnená ako anachronická. Starovekí Gréci nemali slovo pre „náboženstvo“ v modernom zmysle. Podobne žiaden nám známy grécky spisovateľ neklasifikuje bohov ani kultové praktiky do samostatných „náboženstiev“. Namiesto toho napríklad Hérodotos hovorí o Helénoch, že majú „spoločné svätyne bohov a obetí a rovnaké zvyky“.
Väčšina starovekých Grékov uznávala dvanásť hlavných olympských bohov a bohýň – Zeus, Héra, Poseidón, Démétér, Aténa, Ares, Afrodita, Apolón, Artemis, Hefaistos, Hermes a buď Hestia alebo Dionýzos – hoci filozofie ako stoicizmus a niektoré formy platonizmu používali jazyk, ktorý, ako sa zdá, predpokladá jediné transcendentné božstvo. Uctievanie týchto božstiev a niekoľkých ďalších sa vyskytovalo v celom gréckom svete, hoci často majú rôzne epitetá, ktoré odlišovali aspekty božstva, a často odrážajú začlenenie iných miestnych božstiev do panhelénskej schémy.
Náboženské praktiky Grékov sa rozšírili aj za pevninské Grécko, na ostrovy a pobrežia Iónie v Malej Ázii, do Magna Graecia (Sicília a južné Taliansko) a do rozptýlených gréckych kolónií v západnom Stredomorí, ako je Massalia (Marseille). Rané talianske náboženstvá, ako napríklad etruské náboženstvo, boli ovplyvnené gréckym náboženstvom a následne ovplyvnili veľkú časť starovekého rímskeho náboženstva.
Presvedčenia.
„Neprebiehala centralizácia autority nad gréckymi náboženskými praktikami a vierovyznaním, zmena bola regulovaná len na občianskej úrovni. Fenomén, ktorý študujeme, teda v skutočnosti nie je organizovaným „náboženstvom“. Namiesto toho by sme mohli myslieť na vieru a praktiky Grékov vo vzťahu k bohom ako na skupinu blízko príbuzných „náboženských dialektov“, ktoré sa navzájom podobali oveľa viac ako dialekty negrékov.“
Teológia.
Staroveká grécka teológia bola polyteistická, vychádzala z predpokladu, že existuje veľa bohov a bohýň, ako aj rad nižších nadprirodzených bytostí rôznych typov. Existovala hierarchia božstiev, pričom Zeus, kráľ bohov, mal úroveň kontroly nad všetkými ostatnými, hoci nebol všemohúci. Niektoré božstvá mali nadvládu nad určitými aspektmi prírody. Napríklad Zeus bol bohom neba, posielal hromy a blesky, Poseidón vládol nad morom a zemetraseniami, Hádes premietal svoju pozoruhodnú silu do ríš smrti a podsvetia a Hélios ovládal slnko. Iné božstvá vládli abstraktným pojmom; napríklad Afrodita ovládala lásku. Všetky významné božstvá boli vo forme vizualizované ako „ľudské“, hoci sa často dokázali premeniť na zvieratá alebo prírodné javy.
Hoci boli bohovia nesmrteľní, určite neboli všedobí a dokonca ani všemocní. Museli poslúchnuť osud, v gréckej mytológii známy ako Moiry, ktorý prekonal akúkoľvek ich božskú moc alebo vôľu. Napríklad v mytológii bolo Odyseovým osudom vrátiť sa po trójskej vojne domov na Ithaku a bohovia mu mohli cestu len predĺžiť a sťažiť, nie zastaviť.
Bohovia sa správali ako ľudia a mali ľudské neresti. Stýkali sa s ľuďmi, niekedy s nimi dokonca plodili deti. Niekedy sa niektorí bohovia stavali proti iným a snažili sa jeden druhého prekonať. V "Iliade" Afrodita, Ares a Apolón podporujú trójsku stranu v trójskej vojne, zatiaľ čo Héra, Aténa a Poseidón podporujú Grékov.
Niektorí bohovia boli špecificky spojení s určitým mestom. Aténa bola spojená s Aténami, Apolón s Delfami a Dilom, Zeus s Olympiou a Afrodita s Korintom. Ale v týchto mestách boli uctievaní aj iní bohovia. Iné božstvá boli spojené s národmi mimo Grécka; Poseidón bol spájaný s Etiópiou a Trójou a Ares s Tráciou.
Identita mien nebola zárukou podobného kultu; samotní Gréci si boli dobre vedomí toho, že Artemis uctievaná v Sparte, panna lovkyňa, bola veľmi odlišným božstvom od Artemis, ktorá bola bohyňou plodnosti v Efeze s mnohými prsiami. Hoci sa uctievanie veľkých božstiev šírilo z jedného miesta na druhé a hoci väčšina väčších miest mala chrámy niekoľkých veľkých bohov, identifikácia rôznych bohov s rôznymi miestami zostala silná až do konca.
Staroveké pramene gréckeho náboženstva hovoria veľa o kulte, ale veľmi málo o viere, v nemalej miere, pretože Gréci vo všeobecnosti považovali to, čomu ľudia verili, za oveľa menej dôležité ako to, čo robili.
Posmrtný život.
Gréci verili v podsvetie obývané duchmi mŕtvych. Jednu z najrozšírenejších oblastí tohto podsvetia ovládal Hádes, brat Dia. Ďalšími známymi ríšami sú Tartaros, miesto múk pre zatratených, a Elysium, miesto rozkoší pre cnostných. V ranom mykénskom náboženstve všetci mŕtvi išli k Hádesovi, ale vzostup tajomných kultov v archaickom veku viedol k rozvoju miest ako Tartarus a Elysium.