burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jozef Kopa

Jozef Kopa (* 1. apríl 1876, Banská Bystrica-Radvaň - † 14. január 1961, Modra) bol slovenský osvetový pracovník, pedagóg.
Jeho otec bol Daniel Kopa, matka Júlia rod. Koróniová a manželka Katarína rod. Štetková.
Životopis.
Študoval na Učiteľskom ústave v Soprone a v Banskej Štiavnici. Od 1896 učiteľ v Modre, viedol spevokol a organizoval divadelné predstavenia. Ujímal sa slovenských chovancov modranského učiteľského ústavu, súkromne ich učil hrať na organe. Knihovník Meštianskeho kasína, neskôr Slovenskej besedy v Modre, kde mal prednášky s kultúrnohistorickou a vinohradníckou tematikou. Spolupracoval s Fedorom Houdkom pri zostavovaní miestopisu Slovenska. Predseda Vinohradníckeho spolku, podpredseda Sokola, predseda Spolku cirkevných učiteľov penzistov.
Milan Kopačka

Milan Kopačka (* 26. september 1932, Plevník-Drienové – † 20. marec 2021) bol slovenský operný spevák (tenor).
Životopis.
Spev študoval súkromne u A. Hrušovskej a F. Hvastiju. V rokoch 1960–1963 člen zboru spevohry NS, 1963–64 opery SND v Bratislave. V rokoch 1964-72 bol v angažmán ako sólista opery DJGT v Banskej Bystrici, z toho 1966-70 sólista operných divadiel v Eisenachu a Wittenbergu, od 1972 sólista opery Slovenského národného divadla v Bratislave. Počas pôsobenia v Banskej Bystrici spieval operné i operetné úlohy. K najvýznamnejším patril Ondrej (Krútňava), Florestan (Fidelio) a Beg Bajazid (Beg Bajazid). Úlohu Ondreja stvárnil aj vo filmovej verzii opery Krútňava (1972).
Diskografia, kompilácie.
Strana A
Strana B
Symfonický orchester diriguje: Zdeněk Macháček (1,2,3,8,9) a dr. Bohuš Slezák (4,5,6,7)
František Korbay

František Korbay (* 2. november 1895, Halič † 2. október 1968, Banská Štiavnica) bol notár, úradník, vlastivedný pracovník a osvetový pracovník. Pseudonym: F. Menší
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Lučenci, notársky náukobeh absolvoval v Banskej Bystrici. Notár na viacerých miestach, 1923-1945 vedúci notár, potom úradník v Banskej Štiavnici. Kultúrny a osvetový pracovník v banskoštiavnickom okolí, autor turistických sprievodcov a štúdií o Banskej Štiavnici, publikoval o problémoch cestovného ruchu a i.
Alexander Korda (generál)

Alexander Korda (známy tiež pod krycím menom Hron) (* 18. apríl 1907, Vrútky – † 13. september 1958, Brno) bol dôstojník, 
Životopis.
Narodil sa v rodine Eugena a Zuzany Kordovej rod. Sekerkovej vo Vrútkach 18. apríla 1907. Absolvoval Vojenskú akadémiu v Hraniciach na Morave a v hodnosti poručíka bol zaradený k delostreleckému pluku v Prahe - Ruzyni. V rokoch 1932 - 1939 slúžil u jednotiek v Olomouci, Bíline, Pardubiciach, Místku, Josefove, Dunajskej Strede, Hlohovci, Trnave a v Bratislave. Po vzniku Prvej Slovenskej republiky od roku 1940 pôsobil ako učiteľ na vojenskej akadémii v Bratislave a v Banskej Bystrici. Od roku 1942 bol príslušníkom ilegálnej vojenskej odbojovej organizácie Victorie. Aktívne sa účastnil protifašistického odboja v armáde, od 10.9.1944 velil vojenskému výcvikovému táboru Oremov Laz. Pomáhal vyzbrojovať partizánske jednotky. Počas SNP veliteľ 25. pešieho práporu Tretej taktickej skupiny 1. čs. armády na Slovensku. Po ukončení organizovaného odporu ustúpil s jednotkou do priestoru Starých Hôr, kde 19. 11. 1944 padol po vážnom zranení do zajatia. Bol odvlečený do Bratislavy a nemeckého zajateckého tábora Stammlager XVII/A Kaisersteinbruch – Altenburg. Po vojne krátko pôsobil ako zástupca veliteľa vojenskej akadémie v Hraniciach na Morave a v Mladej Boleslavi. Po februári 1948 bol politicky prenasledovaný. Roku 1949 bol za velezradu a vyzvedačstvo odsúdený na doživotie, zomrel vo výkone trestu. V októbri 1991 bol rehabilitovaný a povýšený in memoriam do hodnosti generálmajora.
Ján Kordoš

Ján Kordoš (* 27. október 1845, Ľubietová – † 20. máj 1919, Revúca) bol slovenský národnokultúrny pracovník a pedagóg. Pseudonym: Revúcky.
Životopis.
V rokoch 18601864 študoval teológiu vo Viedni. Roku 1864 profesor gymnázia v Levoči, učiteľ elementárnej školy, 1867-68 externý profesor spevu a hudby na gymnáziu a na učiteľskom ústave v Revúcej. Vo Viedni viedol študentský spevokol Tatran, v Revúcej študentský spevácky zbor a meštiansky spevokol. Ochotník, 18811882 prispel do Slovenských spevov národnými piesňami. Od 1860 prispieval do časopisov Sokol, Dom a škola a i., 1890 spomienkami do Pamätnice Tatrana.
Jozef Korec

Jozef Korec (* 11. december 1910, Bošany – † 30. október 1987, Bratislava) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, pedagóg a verejný činiteľ.
Životopis.
Po ukončení štúdia teológie bol vysvätený za kňaza v Banskej Bystrici (1936). Pôsobil ako stredoškolský profesor náboženstva na obchodnej akadémii a priemyselnej škole v Banskej Bystrici (19411945). Vysokoškolský profesor morálky a cirkevných dejín, docent a profesor na Cyrilometodejskej teologickej fakulte UK, rektor Kňažského seminára v Bratislave. Tajomník Diecézneho výboru Mierového hnutia katolíckych duchovných. Autor náboženských článkov.
Ján Korim

Ján Korim (* 7. február 1920, Cinobaňa – † 7. september 1944, Martin-Priekopa) bol slovenský pedagóg, účastník SNP.
Životopis.
V roku 19351939 študoval na Učiteľskom ústave v Lučenci a Banskej Bystrici. Učiteľ v Dolnom Kubíne, v Priehohu a Opave. Za SNP padol v boji s nem. okupantmi v boji o Priekopu.
Viktor Koromzay

Viktor Koromzay (* 16. marec 1839, Kežmarok – † 3. január 1917, Kežmarok) bol slovenský podnikateľ a obchodník.
Životopis.
Vyučil sa za obchodníka v Kežmarku. Obchodný pomocník firmy Baitrock v Brezne, neskôr u T. Stadlera v Banskej Bystrici. Majiteľ obchodu v Kežmarku (18671889). Roku 1874 založil továreň v Spišskej Belej na spracovanie poľnohospodárskych plodín, najmä zemiakov, na škrob. V roku 1884 rozšíril tkáčovňu v Kežmarku. Zakladateľ Kežmarskej banky. Kurátor cirkevného zboru, člen školskej rady evanjelického lýcea.
Pavol Korpeľ

Pavol Korpeľ (* 7. február 1904, Brezno † 11. január 1966, Zvolen) bol lesný hospodár a historik.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, lesníctvo na VŠZ v Brne (1922-1928), inžinierom sa stal v roku 1934. V roku 1935-1939 úradník Riaditeľstva štátnych lesov a majetkov v Banskej Bystrici, lesný správca na Starých Horách (1933-1935), od roku 1939 pracovník Ústredného riaditeľstva štátnych lesov v Bratislave, Zvolene (1944-1948), hospodársky pracovník lesných závodov vo Vigľaši (1948-1856), Kriváni a v Banskej Bystrici, pracovník Lesoprojektu vo Zvolene (1956-1964), od 1964 na dôchodku.
Zaoberal sa lesnícko-historickým výskumom Banskej Štiavnice, Krupiny, Kriváňa, Banskej Bystrice, Predajnej, Hrabušíc a Smolníckej Huty. Autor obsiahlych historických štúdií v zborníkoch a článkov o lesohospodárstve.
Samuel Košáni

Samuel Košáni (* 20. január 1755, Banská Bystrica-Radvaň – † 1818, Pukanec) bol slovenský montanista.
Životopis.
Narodil sa v roku 1755 v Radvani. Pôsobil ako banský odborník, montanista, člen Učenej spoločnosti banského okolia. Zomrel v roku 1818 v Pukanci.
Beata Kosová

Beata Kosová (rod. Rafková) (* 19. október 1957, Banská Bystrica) je vysokoškolská pedagogička, bývalá rektorka Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici.
Život.
Študovala na gymnáziu v Banskej Bystrici, dnes Gymnázium Andreja Sládkoviča (1973-1977) a na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave do roku 1981. 
Po ukončení školy sa vrátila do Banskej Bystrice ako odborná asistentka na tamojšiu Pedagogickú fakultu na obdobie 1981-1983. V rokoch 1983-1989 pôsobila v Bratislave ako vedúca pionierskeho oddielu SÚV SZM, od roku 1989 pôsobila opäť na pedagogickej fakulte, od roku 1992 už pod novovznikutou Univerzitou Mateja Bela. Titul kandidáta vied obhájila v roku 1995, o dva roky neskôr sa habilitovala na docentku, v roku 2001 bola vymenovaná za profesorku. 
Na PF UMB zastávala postupne funkcie vedúcej Katedry elementárnej predškolskej výchovy v období 1996-1999, prodekanky pre pedagogickú činnosť v období 1999-2002, až na koniec dekanky v obdoví 2002-2006. 
V roku 2006 bola menovaná do funkcie rektorky UMB, vo funkcii zostala až do roku 2014. 
Je autorkou odborných publikácií, autorkou a spoluautorkou učebných textov. Publikovala v domácich a zahraničných časopisoch a zborníkoch. Podieľala sa na redakčných a zostavovateľských prácach, na expertíznej a posudzovateľskej činnnosti, recenzovala vedecké práce, prednášala na domácich a na zahraničných konferenciách pre odbornú pedagogickú verejnosť. Je členkou vedeckej rady Univerzity Matej Bela v Banskej Bystrici a prezidentkou Únie učiteľských fakúlt Slovenska.
Elemír Kossaczký

Elemír Kossaczký (* 13. jún 1924, Ľubietová – † 5. máj 2014 Bratislava) bol chemický inžinier.
Životopis.
Zakladateľ moderného chemického inžinierstva na Slovensku. V roku 19491958 pôsobil na SVŠT, 19581965 vo Výskumnom ústave pre ropu a uhľovodíkové plyny, od 1965 znovu na SVŠT (od 1991 STU), od 1983 prof. na VŠE v Bratislave. Pôsobil na Ústave chemického a environmentálneho inžinierstva, kde sa zaoberal výskumom a využitím difúznych procesov a membránových operácií. Autor či spoluautor desiatok publikácií, vrátane prvej slovenskej učebnice z odboru chemického inžinierstva.
Peter Kothaj

Prof. MUDr. Peter Kothaj, PhD (* 5. október 1951, Bratislava† 25. apríl 2017, Banská Bystrica) bol slovenský lekár-chirurg.
Životopis.
V roku 19701976 absolvoval štúdium na Lekárskej fakulte UK v Bratislave, 1992 CSc., 1996 docent. Od roku 2003 bol profesorom chirurgie.
Po skončení štúdia pôsobil na chirurgickom oddelení NsP v Brezne ako sekundárny lekár (19761979). Od roku 1979 bol chirurgom vo FNsP F.D. Roosevelta v Banskej Bystrici. Od roku 1991 prednostom chirurgickej kliniky, od 1993 vedúcim Vysunutého výučbového strediska SZU v Banskej Bystrici. Od roku 1997 bol prezidentom Slovenskej chirurgickej spoločnosti. Od roku 2004 bol vedúcim Katedry gastroenterologickej chirurgie Lekárskej fakulty Slovenskej zdravotníckej univerzity.
Na Chirurgickej klinike SZU v Banskej Bystrici v roku 1991 zaviedol kompletné spektrum laparoskopických a torakoskopických výkonov. 
Jeho vedecká činnosť bola nasmerovaná predovšetkým na klinický výskum, ktorý zameriava na význam radikálnej lymfadenektómie a na problematiku karcionómu pankreasu a pečene, pod jeho vedením v Banskej Bystrici ako prvé chirurgické pracovisko na Slovensku zaviedlo laparoskopickú adrenalektómiu, laparoskopickú kardiomyotómiu a laparoskopickú resekciu žalúdka.
Venoval sa aj dejinám slovenskej chirurgie, bol šéfredaktorom časopisu "Slovenská chirurgia", členom viacerých profesných domácich i zahraničných spoločností. Bol autorom a spoluautorom odborných publikácií, vedeckých prác publikovaných v domácich i zahraničných časopisoch. Najznámejšie monografie: "Chirurgická liečba rakoviny pankreasu" (1996), "Momenty z dejín slovenskej chirurgie" (1999), "Operácie na pečeni" (2007). Bol členom Slovenskej chirurgickej spoločnosti.
Ján Kotoč

Ján Kotoč (* 23. február 1913, Pohorelá – † 10. február 1981, Bratislava) bol slovenský vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Zaoberal sa dejinami pedagogiky, didaktikou, teóriou výchovy, riadenia a organizácie školstva. Publikoval v časopisoch Jednotná škola, Pedagogika. Člen výboru Pedagogickej rady Ministerstva školstva SSR, predseda a podpredseda Slovenskej pedagogickej spoločnosti pri SAV, podpredseda Československej pedagogickej spoločnosti.
Ctibor Kovač

Ctibor Kovač (* 31. máj 1919, Banská Bystrica – † 30. august 1992, Bratislava) bol slovenský režisér, scenárista a dramaturg.
Životopis.
Študoval na SVŠT v Bratislave. Roku 1940 zatknutý a väznený v Bratislave, Zvolene a Banskej Bystrici. Po začiatku SNP redaktor a hlásateľ Slobodného slovenského vysielača v Banskej Bystrici. V rokoch 1945-1955 režisér Čs. rozhl. v Bratislave, od 1955 dramaturg a režisér 
Štúdia krátkych filmov v Bratislave, v 80. rokoch jeho riaditeľ. V dokumentárnej tvorbe sa venoval prevažne aktuálnej publicistike. Autor niekoľkých audiovizuálnych programov pre múzeum pamätníka SNP v Banskej Bystrici a pre Bratislavský hrad, režisér hraného stredometrážneho Šahina (1967) a dlhometrážneho filmu "Nie" (1978) podľa scenára P. Bielika.
Daniel Kováč

Daniel Kováč (* 17. október 1903, Púchov – † 29. august 1974, Banská Bystrica) bol evanjelický kňaz.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Martine, teológiu v Bratislave. Kaplán v Kochanovciach, farár v Slatine nad Bebravou, vojenský duchovný (1935). V rokoch vojny zachraňoval rasovo prenasledovaných, po vypuknutí SNP prednosta Ev. a. v. duchovnej správy v Banskej Bystrici. Superintendant duchovnej služby na Min. obrany ČSR v Prahe. Politicky prenasledovaný, väznený (od 1949). Po prepustení robotník, neskôr úradník a organista v Banskej Bystrici-Radvani (1952). Autor viacerých článkov, kt. uverejňoval v cirk. čsp. Zhromažďoval dokumenty o činnosti evanjelický kňazov počas 2. svet. vojny. Nositeľ viacerých vyznamenaní za účasť v SNP a in memoriam Medailu D. Krmana.
Ján Kováč

Ján Kováč môže byť:
Matej Kováč (kňaz)

Matej Kováč (Kováts, Kovácsik) (* 15. február 1790, Banská Štiavnica - † 7. september 1848, Banská Bystrica) bol rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ, cirkevný hodnostár.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici, filozofiu v Pešti, teológiu v Pešti a v Banskej Bystrici, ThDr. Študijný dozorca a pedagóg na seminári, 1820 biskupský tajomník, 1824 farár, 1832 riaditeľ gymnázia, 1840 kanonik a riaditeľ seminára v Banskej Bystrici. Roku 1847 zastupoval kapitulu na uhorskom stavovskom sneme v Bratislave. Z rukopisných pozostalosti vydali jeho kázne ("Poklady kazateľské" 1849-1851, 1852-1853), v rukopise zanechal poznámky k histórii banskobystrickej fary.
Vincent Kováč

Vincent Kováč (* 25. január 1915, Hronský Beňadik – † 25. október 1968, Brno) bol slovenský politik.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Leviciach. Roku 19371938 úradník v Banskej Bystrici a na viacerých miestach Slovenska. Príslušník regionalistického smeru Republikánskej strany poľnohosp. a maloroľníckeho ľudu, člen DS (19451948). Prispieval do agrárnej a sociálno-demokratickej tlače, do časpoisu Rašelinár. Roku 19461948 bol poslanec SNR.
Vojtech Kováč (zootechnik)

Vojtech Kováč, pôvodne "Kohn" (* 1. február 1905, Trenčianska Turná – † 24. november 1963, Nitra) bol vysokoškolský pedagóg, profesor, poľnohospodársky odborník - zootechnik.
Jeho otec bol Bernard Kohn a matka Johanna rod. Schlesingerová.
Životopis.
Študoval na Vysokej škole zemědelskej v Brne. Absolvoval Štátny pedagogický seminár pre učiteľov poľnohospodárskych škôl v Prahe. Hospodársky pracovník, neskôr učiteľ na odborných hospodárskych školách. Počas SNP pracovník Povereníctva SNR pre veci hospodárske a zásobovacie v Banskej Bystrici. Vysokoškolský profesor, vedúci Ústavu a Katedry špeciálnej zootechniky Vysokej školy poľnohospodárskej v Nitre. Prednášal špeciálnu zootechniku a biotechnológiu, zaoberal sa šľachtením ošípaných a oviec. Autor monografií, vedeckých prác, štúdií a odborných článkov.
Ľudovít Kováčik

Ľudovít Kováčik (* 22. máj 1913, Čierny Balog – † 23. jún 1985, Praha) bol slovenský ekonóm.
Pseudonymy: Juraj Kuniak, Peter Oravský, Ľudo Čudo, Ľukov
Životopis.
V roku 19191924 navštevoval ľudovú školu v Čiernom Balogu, 19241927 meštiansku školu v Brezne, 19271932 študoval na Obchodnej akadémii v Banskej Bystrici. V roku 1962 získal titul docent. Pracoval v bankovníctve na viacerých miestach na Slovensku a v Česku. Pôsobil ako riaditeľ devízového dohľadu Štátnej banky československa v Prahe. Zakladateľ ČSOB, jej generálny riaditeľ (19651975)
Externe prednášal na Fakulte politickej ekonómie a Fakulte financií a úveru VŠE v Prahe. Člen Československej ekonomickej spoločnosti ČSAV, medzinárodných rád a spoločností. Autor kníh z histórie bankovníctva, odborných štúdií a článkov. Účastník protinacistického odboja, počas SNP poverený odvozom drahých kovov z Banskej Bystrice do Moskvy. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Marián Kováčik

Marián Kováčik (* 20. máj 1940, Bystrá (okres Brezno) † 16. marec 2004, Lehnice) bol slovenský básnik, spisovateľ pre deti, dramatik, prekladateľ a textár.
Životopis.
V roku 1954 – 1958 študoval na Priemyselnej škole elektrotechnickej a spojovej v Banskej Bystrici. V rokoch 1958 – 1963 pokračoval na Elektrotechnickej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave, odbor fyzika pevných látok. 
Spočiatku pracoval ako asistent na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach, 1964 – 1975 v Bratislave, neskôr redaktor a 1976 – 1995 šéfredaktor časopisu Romboid, súčasne 1979 – 1984 riaditeľ Bratislavskej lýry, 1995 – 1998 pracovník Ministerstva kultúry, od 1998 vo vydavateľstve Slovenskej akadémie vied Veda v Bratislave.
Prvé básne publikoval v Smene a v Mladej tvorbe. Ťažiskom jeho poetického diela je intímna ľúbostná lyrika, v oblasti detskej literatúry sa predstavil zbierkami humorne ladených básničiek, deťom tiež adresoval televízne rozhlasové hry. Ako dramatik popri spolupráci s televíziou a rozhlasom upravoval divadelné hry, bol autor textov tanečných piesní pre hudobnú komédiu Igora Bázlika "Veselica" (1978). Prekladal poéziu a drámu z poľštiny, ruštiny, gruzínčiny a chorvátčiny.
Ján Kováčik (protifašistický bojovník)

Ján Kováčik (* 7. február 1907, Budapešť – † 3. september 1977, Nitra) bol pedagóg, protifašistický bojovník.
Jeho manželkou bola Mária, rod. Halačová. 
Životopis.
V roku 1925 absolvoval Učiteľský ústav v Banskej Bystrici. Učiteľ na viacerých miestach Slovenska, venoval sa aj osvetovej práci. Od roku 1940 spolupracoval s odbojom na Hornej Nitre. Počas Slovenského národného povstania pôsobil ako veliteľ Handlovskej roty, ktorá budovala opevnenia. Po prechode SNP do hôr 3. novembra 1944 zajatý. Zo zajatia však unikol. Po úteku žil do oslobodenia v ilegalite. S manželkou Máriou mal sedem dcér. Zomrel v Nitre v roku 1977.
Igor Kovačovič

Igor Kovačovič (* 24. apríl 1938, Kokava nad Rimavicou) je slovenský choreograf a kultúrno-osvetový pracovník. Je ženatý a má 3 dcéry.
Životopis.
V roku 1956-1958 absolvoval štúdium na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave, v rokoch 1965-1967 štúdium tanečnej pedagogiky na VŠMU v Bratislave a 1979-1981 štúdium národopisu na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. 
&lt;br&gt;Profesionálne tancoval v ČSSPT Praha (1958-1963). Pôsobil ako metodik tanca, vedúci odd. ZUČ a riaditeľ Krajského osvetového strediska v Banskej Bystrici (1963-1991), vedúci sekcie tanca v Národnom osvetovom centre v Bratislave (1991-1993).
&lt;br&gt;Od roku 1993 je riaditeľom Domu Matice slovenskej v Banskej Bystrici. Vykonáva funkciu riaditeľa Členského ústredia Matice slovenskej (od 1995), podpredsedu Matice slovenskej (od 1996), predsedu programovej komisie folklórnych festivalov, bol členom rady STV (1996-1998).
Od roku 1963 vytvoril 94 choreografií pre folklórne súbory v Banskej Bystrici, na Slovensku i v zahraničí. Scenáristicky, choreograficky a režijne pripravil 15 televíznych filmov, 18 scenárov a réžií Slovenského rozhlasu. Autorsky sa podieľal na 26 publikáciách a štúdiách z oblasti tradičnej kultúry. Je zostavovateľom a spoluzostavovateľom viacerých gramoplatní a gramoalbumov s ľudovou hudbou.
Jozef Kovalčík

Jozef Kovalčík (* 8. november 1904, Čierny Balog - † 25. december 1974, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg, speleológ a esperantista.
Životopis.
Pôsobil v Banskej Bystrici. Bol autor vlastivedných a historických článkov, prispieval do krajského denníka Smer v Banskej Bystrici. Zaoberal sa esperantom.
Ján Kovalik-Ústiansky

PhDr. Ján Kovalik-Ústiansky, vlastným menom Ján Kovalik (* 27. november 1861, Ústie nad Oravou – † 8. marec 1950, Žilina) bol básnik. Pseudonym: Bohuznámy, Ján K.Oravský, Peter Skala, Ústiansky.
Životopis.
Jeho otec bol Ján Kovalik a matka Mária rod. Habernalová. V roku 18721880 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 18801885 filozofiu na univerzitách vo Viedni a v Budapešti. V roku 18851890 pôsobil ako profesor gymnázia v Trstenej, 18901935 v Žiline. Politický exponent HSĽS. V januári 1920 po abdikácii Vladimíra Makovického bol povolaný za poslanca Revolučného národného zhromaždenia za slovenský klub. V revolučnom parlamente zasadal v sociálnom výbore. V parlamentných voľbách v roku 1920 bol zvolený za senátora za Česko - slovenskú stranu ľudovú. V roku 1921 jej slovenskí poslanci a senátori (vrátane J. Kovalika) zo spoločného klubu vystúpili a vytvorili si vlastný. Za senátora bol zvolený aj v parlamentných voľbách v roku 1925 i 1929. V rokoch 19301936 bol aj členom predsedníctva HSĽS. V krajinských voľbách v roku 1935 bol zvolený za člena Krajinského zastupiteľstva Slovenskej krajiny za HSĽS. V roku 1938 sa stal na ustanovujúcej schôdzi v Žiline prvým predsedom "Zväzu slovenských drevopreimyselníkov, drevoobchodníkov a lesomajiteľov". 
V období Slovenského štátu v rokoch 19421943 bol členom Štátnej rady Slovenskej republiky.
V roku 1947 sa za svoje členstvo v Štátnej rade musel zodpovedať pred Národným súdom. Jeho prípad sa skončil oslobodzujúcim rozsudkom. 
Z hľadiska jeho literárnej tvorby je považovaný za predstaviteľ aromantizmu. Ako epigón štúrovskej balady vstúpil roku 1879 do slovenskej literatúry občiansky a vlastenecky motivovanými veršami v časopise Orol, neskôr ho ovplyvnila aj poézia P.O. Hviezdoslava. Zväčša išlo o veršované epické skladby plné patetizmu, rétoriky a verbalizmu, ktoré ideovo kotvili vo vlasteneckej poézii neskorého štúrovstva a do slovenského literárneho vývinu nezasiahli. Je autorom filozofického spisu Adaptio és emancipatio (1885). Venoval sa aj publicistike, zaoberal sa najmä pedagogickou problematikou.
Jozef Kovalík (novinár)

Jozef Kovalík (* 5. marec 1926, Štefanov nad Oravou - Horný Štefanov † 8. január 1986, Bratislava) bol slovenský novinár.
Životopis.
V roku 1941-1944 študoval na Učiteľskej akadémii v Spišskej Novej Vsi, 1945-1946 v Banskej Bystrici. Redaktor, vedúci telovýchovného odd. Pravdy, redaktor Ľudu. Predseda Klubu slovenských športových novinárov.
Vojtech Kovarík

Vojtech Kovarík (* 30. október 1901, Martin-Jahodníky – † 12. máj 1971, Skalica) bol slovenský herec.
Životopis.
Pôvodne úradník, neskôr člen divadiel v Martine, vo Zvolene, v Košiciach a v Trnave. Pôsobil ako herec a režisér v Mestskom divadelnom združení v Banskej Bystrici (od 1938).
Juraj Koza-Matejov

Juraj Koza-Matejov (* 4. január 1884, Lovčica-Trubín – † 17. december 1973, Pezinok) bol rímskokatolícky kňaz, publicista, novinár. Pseudonym: Argus, Cyril Veľkomoravský, dr. Cyrillus, Čierny havran, Matej, Mošovský, Metod Devinský, Nemo, Zmok
Životopis.
V roku 18961908 študoval teológiu v Banskej Bystrici, kde ho roku 1908 vysvätili za kňaza. Rokuk. farár v Novej Bani a i. obciach, od 1922 redaktor Slováka, zakladateľ a hlavný redaktor Slov. národa a jeho týždenníka Chlieb v Bratislave, od 1927 prof. biskupského seminára v Banskej Bystrici, 19281945 farár v Mošovciach, 1945 turčiansky archidiakon, od 1948 banskobystrický kanonik a rektor seminára. V roku 19181925 člen HSĽS, ideovo stál na pozíciách autonomizmu v rámci jednotného 
čs. štátu. Tieto postoje odrážali aj jeho politické úvodníky aj iné jeho politické spisky, kt. vyšli roku 1927, potom sa venoval výlučne cirk. literatúre. Po oslobodení sa politicky výraznejšie neangažoval, prispieval do novín a časopisov.
Anna Kozáková

Anna Kozáková (rod. Krpčiarová; * 2. január 1943, Ábelová – † 24. december 2000, Dolný Kubín) bola slovenská dramaturgička, režisérka (ochotníčka), pedagogička.
Životopis.
V roku 1958 študovala na strednej škole vo Zvolene, 19641945 externe na Vysokej škole pedagogickej v Trnave a 19651969 v Banskej Bystrici, kde 19731975 absolvovala postgraduálne štúdium, neskôr ukončila aj štvorročný režisérsky kurz pre deti a dospelých v Osvetovom ústave v Bratislave. Učiteľka na ZŠ v Cerove, riaditeľka v Zliechove, od roku 1971 dramaturgička a režisérka ochotníckeho súboru Lúč v Martine, ktorý založila. So súborom absolvovala krajské a celoslovenské prehliadky, na ktorých získala viacero ocenení. Za plnenie programu aktivity záujmovej činnosti bola ocenená viacerými cenami.
Ján Kožehuba

Ján Kožehuba (* 24. marec 1847, Banská Bystrica – Kremnička – † 20. apríl 1918, Blatnica) bol slovenský pedagóg a publicista.
Životopis.
V roku 18541858 navštevoval ľudovú školu v Banskej Bystrici-Radvani a 18581863 študoval na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici. V tomto období na formovanie jeho osobnosti vplýval Andrej Sládkovič. V roku 1868 zložil učiteľskú skúšku v Dolnom Kubíne. Pracoval ako výpomocný učiteľ v Bátovciach a v Badíne, učiteľ v Jasenovej a v Blatnici.
Autor na svoju dobu moderných slovenských učebníc pre evanjelické národné školy, ktoré rozvíjali okrem rozumovej a pamäťovej aj citovú zložku žiakov. V učebniciach dejepisu kládol dôraz na slovenské a slovanské povedomie, v učebnicovej tvorbe sa zaoberal prírodopisom, počtami a slovenským jazykom. V publicistike venoval pozornosť problematike ľudových škôl a metodike vyučovania. Bol recenzent učebnicovej literatúry, prispieval do časopisov a kalendárov. Je aj autorom troch rozsiahlych oslavných básní na Andreja Sládkoviča, vyvíjal kultúrno-výchovnú a národnouvedomovaciu činnosť, organizoval ochotnícke divadlo: v Blatnici 19031913 jeho zásluhou pracovalo tzv. ochotnícke družstvo. V Jasenovej sa ako učiteľ Martina Kukučína pričinil o jeho ďalšie štúdiá. Člen výboru Spolku oravsko-turčianskych učiteľov.
Daniel Kozlík

Daniel Kozlík (* 22. november 1907, Riečka † 3. november 1963, Bratislava) bol slovenský spisovateľ a redaktor. Pseudonym: D. Kutina
Životopis.
Meštiansku školu a Učiteľský ústav (1924 – 1927) absolvoval v Banskej Bystrici. V roku 1948 štátnou skúškou získal absolutórium na Prírodovedeckej fakulte UK. Sprvu pôsobil ako učiteľ, od 1949 pracoval v rôznych nakladateľstvách a vydavateľstvách.
Autor článkov a rozprávok v detských časopisoch, leporiel s prírodnou a folklórnou tematikou, spoluautor beletrizovanej knihy pre deti s didaktickou funkciou.
Vladimír Kozlík

Vladimír Kozlík (* 24. február 1917, Riečka – † 23. marec 1969, Mýto pod Ďumbierom) bol slovenský hydrológ.
Životopis.
V roku 19291937 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 19371939 na VUT v Brne, 19391943 na SVŠT v Bratislave, 1943 Ing., 1958 CSc. Pracovník Vážskej kaskády, Oravskej priehrady, riaditeľ Výskumného ústavu vodohospodárskeho, vedecký pracovník Ústavu hydrológie a hydrauliky SAV v Bratislave. Zaoberal sa najmä výskumom závlah, prieskumom erózie, hydromelioráciami. Od roku 1962 sa venoval hydrológii snehu. Autor monografií a literatúry faktu pre deti a mládež, článkov a štúdií v odborných časopisoch, ekonomickej publicistiky. Člen osobitnej komisie pre vybudovanie SAV, 19531957 externe prednášal na SVŠT.
Samuel Krajčík

Samuel Krajčík (Krajtsik) (* 26. november 1849, Krupina – † ??) bol maďarský pedagóg slovenského pôvodu.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Krupine, v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici, na učiteľskom ústave v Ostrihome. V roku 1871 získal učiteľský diplom, v roku 1881 aj pre nápravné ústavy. Od roku 1871 učiteľ, od roku 1891 riaditeľ krajinskej polepšovne v Cluji a v Stoličnom Belehrade. Autor kníh, štúdií a článkov, najmä o delikvencii mladistvých a o nápravných ústavoch.
Juraj Krajčovič

Juraj Krajčovič (* 24. marec 1898, Bošáca – † 19. február 1945, Melk) bol slovenský banský inžinier, pedagóg.
jeho otec bol Ján Krajčovič a matka Berta rod. Timková.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Trenčíne, 1923 absolvoval Vysokú školu banskú v Příbrami. Od 1923 učiteľ na Vyššej priemyselnej škole strojníckej v Košiciach, od 1939 riaditeľ Štátnej priemyselnej školy v Banskej Bystrici. Odporca klérofašistického režimu, počas SNP dal budovu školy k dispozícii Povereníctvu školstva a národnej osvety, po prechode SNP do hôr sa usiloval zachrániť zbierky školy. Nacistickými bezpečnostnými orgánmi zatknutý, väznený v Banskej Bystrici, od decembra 1944 v Bratislave, zahynul pri nálete amerických lietadiel na transport väzňov do koncentračného tábora v Mauthausene.
Jozef Krakowitzer

Jozef Krakowitzer (* 1731, Česko † 11. apríl 1811, Hlohovec) bol rímskokatolícky kňaz, jezuita, pedagóg a technik.
Životopis.
V roku 1758 vstúpil do jezuitskej rehole v Trenčíne. Filozofiu študoval v Linzi, teológiu v Košiciach (1764-1767) a v Banskej Bystrici (1768). V roku 1761-1762 pôsobil ako profesor na gymnáziu v Banskej Bystrici (1763) a v Banskej Štiavnici, neskôr ako kazateľ v Levoči (1769) a v Španej Doline (1770-1773). Po rozpustení rehole bol kňazom ostrihomskej diecézy, kaplánom v Liptovskom Jáne (1778-1792), od roku 1803 v Hlohovci.
Zaoberal sa hydraulikou a vodohospodárstvom.
Bohuš Králik

Bohuš Králik, celým menom Jakub Bohumil Králik (* 25. júl 1919, Staré Hory – † 3. december 1973, Košice, pochovaný v Starých Horách) bol slovenský herec.
Životopis.
Pôvodne technický úradník, 1951-1962 člen Divadla SNP v Martine, 1962-1973 činohry Štátneho divadla v Košiciach. Od roku 1936 sa aktívne venoval ochotníckej činnosti v združení Detva a v divadelnom krúžku v podniku Bučina vo Zvolene. Roku 1951 ho angažovali do profesionálneho divadla. Rozsiahli škálu hereckých výrazových prostriedkov uplatňoval s rovnakou pôsobivosťou vo vážnom i komediálnom repertoári. Rázovité ľudové postavy stvárňoval zriedkavo, jeho doménou boli záporné 
meštiacke typy. Vytvoril bohatú galériu výrazných, prevažne veľkých postáv.
Ivan Králik

Ivan Králik (* 28. november 1937, Banská Bystrica† 14. august 2009) bol slovenský publicista, scenárista a prekladateľ.
Životopis.
Roku 1960 absolvoval štúdium ruskej a svetovej literatúry a jazykov na Lomonosovej univerzite v Moskve, roku 1970 PhDr. Roku 19601964 redaktor vydavateľstva Slovenský spisovateľ, 19641966 časopisu Revue svetovej literatúry, od 1966 Hlavný redaktor redakcie publicistiky a dokumentaristiky, od 1974 hlavný šéfredaktor redakcie literárne-dramatického vysielania Československej televízie v Bratislave. Člen medzinárodných porôt televíznych festivalov - Praha, Monte Carlo, Miláno, Bologna a i.
Autor teoretických prác o televíznej dramatickej tvorbe v časopise Televízní tvorba. Významne sa podieľal na rozvoji pôvodnej slovenskej televíznej dramatickej tvorby. vytvoril scenáre k televíznym filmom a inscenáciám na motívy divadelných hier Štefana Králika, scenár k televíznemu literárne-dokumentárnemu pásmu Z jasnopodpolianskych zápiskov (1983), na motívy prozaických diel scenár k televíznej inscenácii Svadba po imeretinsky (1978), Narodeniny (1981).
Tibor Králik (športovec)

Tibor Králik (* 1914, Banská Bystrica † 3. jún 1998, Banská Bystrica) bol slovenský športovec a obchodník.
Životopis.
Majiteľ firmy na výrobu a predaj lyžiarskych voskov v Banskej Bystrici (30. roky 20. stor.). Lyžiar a tenista, reprezentant Slovenska v zjazde a behu na lyžiach (1928), spoluzakladateľ Tatranského pohára vo Vysokých Tatrách, priekopník akrobatického lyžovania na Slovensku. Pretekár SKI-klubu, neskôr Klubu slovenských turistov a lyžiarov v Banskej Bystrici (1934), člen širšieho kádra čs. reprezentantov, zaradených do príprav na Zimné olympijské hry v Garmisch-
Partenkirchene (1936). Účastník Bielej stopy SNP, organizátor a funkcionár tenisových a lyžiarskych klubov v Banskej Bystrici (od 40. rokov).
Rudolf Králik

Rudolf Králik (* 18. apríl 1893, Hronec – † 14. november 1944, Lomnistá dolina-Jasenské hole) bol slovenský robotník, protifašistický bojovník a funkcionár KSČ.
Životopis.
Pomocný, potom odborný robotník v št. železiarňach v Podbrezovej. Člen Česko-slovenskej sociálne demokratickej strany robotníkov a jej odborov, 1920 spoluzakladateľ organizácie Robotníckej telovýchovnej jednoty v Podbrezovej, zakladajúci člen organizácie KSČ v Podbrezovej, člen jej OV v Brezne. Organizátor triednych bojov pracujúcich, 19321933 org. zjazdy horehronského ľudu, protiexekučné vzbury v Bacúchu a v Polomke. Účastník ilegálneho protifašistického hnutia, 1944 člen RNV, účastník podbrezovskej konferencie závodných výborov a dôverníckych zborov v októbri 1944. Zahynul pri ústupe SNP do hôr.
Michal Králka (komunistický funkcionár)

Michal Králka (* 28. november 1888, Podbrezová-Lopej - † 25. júl 1939, Podbrezová-Lopej) bol verejný činiteľ, funkcionár KSČ, robotník.
Životopis.
Vyučil sa za valciara v železiarňach v Podbrezovej, kde aj pracoval ako robotník. Ako vojak rakúsko-uhorskej armády padol do ruského zajatia. Skúsenosti zo sovietskeho Ruska uplatňoval po návrate na Slovensko v revolučnom hnutí, spoluzakladateľ straníckej organizácie v Lopeji, popredný predstaviteľ revolučného hnutia v podbrezovských železiarňach. Organizátor mzdových bojov , štrajkov, demonštrácií. Funkcionár miestnej a okresnej straníckej organizácie, člen obecného zastupiteľstva i podstarosta Lopeja. Za revolučnú činnosť perzekvovaný. V roku 1935-1938 senátor NZ na KSČ.
Oľga Králová-Mistríková

Oľga Králová-Mistríková (rod. Králová) (* 24. jún 1939, Banská Bystrica - † 25. január 1992, tamže) bola slovenská lekárka-anestéziologička. President of the country organization.
Životopis.
Študovala na Jedenásťročnej strednej škole (dnes Gymnázium Andreja Sládkoviča) v Banskej Bystrici, do roku 1962 na Lekárskej fak. UK v Bratislave, 1975 absolvovala kurz z anestéziológie a resuscitácie, 1986 kurz org. a riad. zdravotníctva. Roku 1989 bola na študijnom pobyte v Pittsburghu. Prezidentka a viceprezidentka federálneho výboru Česko-Slovenskéhi Červeného Kríža redcross (1990-1992), členka Horskej služby. Zakladateľka integrovaného záchranného systémy v Banskej Bystrici. Vedúca lekárka Stanice rýchlej zdravotníckej pomoci, prvá primárka prijímacieho oddelenia NsP FDR v Banskej Bystrici (1983-1992), podieľala sa na organizovaní prednemocničnej pomoci aj ako členka Horskej služby a Vodnej záchrannej služby. Iniciátorka založenia Leteckej záchrannej služby v Československu s prvými záchranárskymi heliportami v Prahe a Banskej Bystrici 
(1988). V roku 2015 bola nominovaná do Siene slávy a získala (in mempriam) ocenenie Zlaté krídla za celoživotné dielo.
Alexander Kraudy

Alexander Kraudy (Krauti) (* Banská Bystrica - † 1679, Slovensko) bol zlatník.
Jeho syn Pavol Kraudy 
Životopis.
Zlatník v Banskej Bystrici (spomínaný 1651-1679). Za mešťana Banskej Bystrice prijatý (4. novembra 1651).
Milan Kraus

Milan Kraus (* 20. august 1924, Tisovec – † 8. august 2006, Považská Bystrica) bol slovenský básnik, esejista a prekladateľ.
Pseudonym: Milan Rudolf (Rudo) Kraus
Životopis.
V roku 19351943 študoval na gymnáziách v Banskej Bystrici, Rimavskej Sobote a Tisovci, v rokoch 19431947 na Evanjelickej bohosloveckej fakulte v Bratislave. Pôsobil ako kaplán, administrátor, v rokoch 19501952 asistent na Evanjelickej bohosloveckej fakulte, v 19521974 redaktor a v 19741985 zástupca šéfredaktora vydavateľstva Slovenský spisovateľ v Bratislave.
Prvé verše pod dojmom vojnových udalostí publikoval od roku 1939 v novinách a časopisecky, jeho knižný básnický debut mal protivojnové zameranie. Svoju ďalšiu básnickú tvorbu rozšíril o intímnejšiu oblasť ľúbostnej, občianskej a prírodnej lyriky. Problematikou postavenia poézie a básnika v spoločnosti sa zaoberal v knihe esejí "Zábery" (1980). Ako vydavateľský redaktor a editor zostavil výbery, antológie a edície pôvodnej i prekladovej poézie. Ako prekladateľ pripravil výbery z diela chorvátskeho básnika D. Tadijanovića, švédskej poetky E. Södergranovej a rumunského básnika M. Soresca, zo srbochorvátčiny preložil viacero rozhlasových hier.
Milan Kraus je i názov dokumentárneho filmu, ktorý v roku 1995 vyrobila STV Bratislava v rámci cyklu Portréty (scenár Jana Kassovicová, réžia Fedor Bartko).
Teodor Karas

Teodor Kraus (od 1945 Karas) (* Banská Bystrica) je architekt.
Životopis.
Pracoval ako mestský architekt na Technickom oddelení mesta Banská Bystrica (40. roky). Vypracoval a zverejnil regulačný plán Banskej Bystrice (1944). Emigroval do Austrálie (1949), odtiaľ poslal mestu materiál "Zatajená pravda o výstavbe môjho rodného mesta Banskej Bystrice od roku l935 do 1949".
Ivan Krčméry

Ivan Krčméry (* 28. november 1921, Martin – † 18. júl 1997, Bratislava) bol publicista a prekladateľ.
Životopis.
V roku 19341941 študoval na reálnom gymnáziu, 19411945 na Lekárskej fak. Slov. univerzity v Bratislave (nedokončil). V roku19481960 pracoval ako redaktor a prekladateľ Čs. tlačovej kancelárie v Bratislave a v Banskej Bystrici, 19611975 redaktor a reportér bratislavských periodík Svet socializmu, Technické noviny a Nové slovo, tlačový tajomník SAV, 19781982 zástupca šéfredaktora týždenníka Sloboda. V novinárskej a redakčnej práci uverejnil početné články a reportáže z domova i zo zahraničia, pričom zvlášť sa sústredil na popularizáciu vedy a techniky. Ako prekladateľ z ruštiny, nemčiny a angličtiny, pretlmočil najmä beletristické, ale aj zábavné, náučné i publicistické diela svetových autorov.
Atanázius Silvester Krčméry

Atanázius Silvester Krčméry (* 31. december 1850, Ružomberok – † 7. október 1877, Ružomberok) bol pedagóg.
Životopis.
R. 18561860 navštevoval ľud. školu, 18601865 študoval na gymnáziu v Ružomberku, 18631868 v Banskej Bystrici, 18681869, teológiu v Banskej Bystrici, 18691872 na univerzite v Budapešti. Roku 18721873 prof. gymnázia v Lučenci, 18731875 v Sátoraljaújhelyi, 18751876 na reálke v Nagykálló, 18761877 v Kremnici. Prívrženec Novej školy slov., uhorskými úradmi perzekvovaný za panslavizmus. Autor učebnice svetových dejín. Prispieval do Bobulových Slovenských novín a do ročeniek gymnázií.
August Horislav Krčméry

August Horislav Krčméry (* 1. november 1822, Horná Mičiná† 9. marec 1891, Badín) bol slovenský evanjelický kňaz, náboženský publicista, kultúrno-osvetový pracovník. Publikoval aj pod pseudonymom A. Pohronský.
Životopis.
Narodil sa v rodine hornomičenského farára Jozefa Krčméry a jeho manželky Márie rod. Obrcianovej. Učil sa doma, od roku 1831 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Gemeri, 18361838 na lýceu v Banskej Štiavnici, od 1838 v Bratislave. V roku 1844 skončil teológiu vo Wittenbergu. Spočiatku pôsobil ako vychovávateľ, 18441847 ako evanjelický kaplán v Tisovci, od 1848 vo Vrbici u M. M. Hodžu. Neskôr sa stal farárom v Liptovskom Mikuláši, 18551874 farárom v Hronseku a od roku 1874 v Badíne.
V časopisoch Slovenské pohľady (1881), Sokol, Pešťbudínske vedomosti a i. uverejňoval výchovné a cirkevné články, národopisné príspevky, správy o kultúrnom živote. S Jánom Kadavým vydal kalendár Živena, redigoval "Hlahol", hudobnú prílohu Sokola.
Bol znalcom slovenskej ľudovej piesne, vyzýval hudobníkov k zbieraniu a upravovaniu ľudových piesní. Ako skladateľ zhudobnil texty viacerých slovenských obrodeneckých básnikov. Z týchto najlepšou je "Hojže Bože", ktorá vznikla na text básne Andreja Sládkoviča "Pieseň". Túto hymnickú pieseň neskôr Ján Levoslav Bella upravil pre mužský zbor.
S bratom Eugenom Krčmérym zostavil a vydal "Slovenský spoločenský spevník" (1871), do Kadavého zbierky "Slovenské spevy" (18801881) prispel 53 a do Chrástekovho "Sborníka slovenských národných piesní" (1870) 17 ľudovými piesňami. Jeho piesne zohrali významnú úlohu v národnouvedomovacom procese najmä v období zvýšeného národnostného útlaku. Zložil aj niekoľko menších klavírnych skladieb spoločenského charakteru.
Eugen Krčméry

Eugen Krčméry (* 23. február 1830, Horná Mičiná – † 11. september 1891, Martin) bol kníhkupec a vydavateľ.
Životopis.
Kníhkupectvu sa vyučil v Levoči a v Prahe. Roku 18561880 kníhkupec v Banskej Bystrici, 1863 kníhkupec a vydavateľ Matice slovenskej, potom úradník Sporiteľni v Martine. V Banskej Bystrici založil prvé slovenské kníhkupectvo, ktoré objednávalo a rozširovalo slovenské, slovanské a i. spisy po celom Slovensku i v zahraničí. Vydával knižné vydania a Letopis Matice slovenskej, 1871 s bratom A.H. Krčmérym zostavil "Slovenský spoločenský spevník", 1861 vydal Sládkovičove "Spisy Básnické", 1862 Chrástekov "Veniec národných piesní slovenských" a i. Podporovateľ slovenských kultúrnych podujatí, škôl, divadiel a pod.
Jozef Borivoj Krčméry

Jozef Borivoj Krčméry (* 8. december 1865, Badín – † 25. december 1925, Pittsburgh) bol slovenský publicista, notár, bankár a krajinský pracovník. Pseudonym: Plameň
Životopis.
Navštevoval ľudovú školu v Badíne, 18781886 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. V roku 18901893 notár v Liptove, 18931900 úradník rak.-uh. konzulátu v Pittsburghu, 19001925 redaktor na rozličných miestach USA, 1925 správca odd. Bosákovej banky v Scrantove. 
Po príchode do USA člen, neskôr funkcionár Národného slovenského spolku, podporovateľ 1. čs. zahraničného odboja. Autor článkov o hospodárskych pomeroch na Slovensku. Spolupracovník literárneho mesačníka Maják v Pittsburghu, novín Sloboda v Chicagu a i.
Július Krčméry

Július Krčméry (* 4. február 1889, Zvolen – † 9. február 1968, Lovinobaňa) pochov.: Zvolen bol evanjelický kňaz a cirkevný hodnostár.
Životopis.
Jeho otec bol Karol Krčméry a matka Elena rod. Antolíková.
Navštevoval ľudovú školu vo Zvolene, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1899-1907), teológiu v Bratislave 1907- 1911), 1911 vysvätený za kňaza. Ev. kňaz v Roštári, v Kukovej, v Novom Klenovci, v Očovej a i., 1953-1958 v Košiciach, zemplínsky konsenior, zvolenský konsenior a senior, 1953-1958 biskup vých. dištriktu. Autor článkov v Ev. posle spod Tatier. Funkcionár mierového hnutia evanjelický duchovenstva.
Miloslav Krčméry

Miloslav Krčméry (* 14. máj 1860, Hronsek – † 4. november 1902, Jasenová) bol slovenský evanjelický kňaz, redaktor a hudobný skladateľ. Pseudonym: Benjamin.
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval v Hronseku, 18711873 študoval na gymnáziu v Revúcej, 18731879 v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici, 18791882 teológiu na evanjelickej teologickej akadémii v Bratislave a na univerzite v Lipsku, 1882 ordinovaný za kňaza. V rokoch 18821883 bol evanjelický kaplán v Badíne, v Aradáči a v Petrovci, v Hybiach, od roku 1887 kaplán a učiteľ, od 1889 farár v Mošovciach, od 1896 v Jasenovej. Priekopník poľnohospodárskej osvety na Orave. Funkcionár evanjelický cirkvi a náboženský spisovateľ, od 1894 spoluredaktor Stráže na Sione, tajomník Tranoscia. Skladateľ zborov a piesní na slová slovenských básnikov. Prispieval do časopisov ako aj do kalendárov.
Ján Krčméry

Ján Krčméry (* Slovensko) je evanjelický kňaz.
Životopis.
Farár pre všetky národnosti evanjelický obce (1816-1849). Senior Zvolenského seniorátu v Banskej Bystrici (1837-1849).
Karol Krčméry

PhDr. Karol Krčméry (Karol Ondrej) (* 29. november 1859, Ružomberok† 2. február 1949, Bratislava) bol jazykovedec, pedagóg, verejný činiteľ. Pseudonym: Karol Tŕňowskí.
Životopis.
Už v mladosti prejavoval záujem o literatúru. Písal básne a zaujímal sa o kultúrne a politické udalosti. Začal študovať teológiu v Pazmáneu vo Viedni, avšak pre slabú telesnú sústavu bol nútený seminár opustiť. Následne sa začal venovať filozofii a štúdiu klasických rečí, z ktorých veľmi rýchlo zložil doktorát a dosiahol profesorský diplom. Karol Krčméry začal svoju pedagogickú dráhu v Erzsébetvárosi a pokračoval ako riaditeľ vo Veľkej Kikinde, kde zotrval až do roku 1918. Okrem maďarského jazyka vyučoval aj po srbsky, čo bolo v tej dobe veľkou vzácnosťou a aj vďaka tomu sa už vo svojich 28 rokoch stal riaditeľom na gymnáziu v jazykovo zmiešanom území. V tomto pôsobisku zotrval 31 rokov. Napriek účinkovaniu v maďarských krajoch udržiaval kontakty so slovenskými vlasteneckými kruhmi.Po vzniku Československa sa vrátil na územie Slovenska. Vzdal sa penzie a všetkých výhod, ktorých by sa mu dostalo, keby zostal v Maďarsku. Stal sa stúpencom politiky Andreja Hlinku a Slovenskej ľudovej strany. Začal prispievať do novín Slovák. V rokoch 1925 - 1939 reprezentoval HSĽS hornej komore Národného zhromaždenia republiky Československej. Dokonca v rokoch 1926 - 1929 pôsobil ako podpredseda senátu. Bol členom predsedníctva strany a počas pobytu Andreja Hlinku v USA bol v päťčlennom direktóriu, ktoré riadilo stranu počas neprítomnosti predsedu. Na zasadnutiach senátu, ako aj vo výboroch sa venoval najmä otázkam školstva a cirkevných záležitostí. Bol odporcom pražského centralizmu a bojoval proti tendenciám počeštiť slovenský pravopis. Dostával sa preto do konfliktu s českými a slovenskými politikmi z centralistických strán, dokonca boli aj pokusy a snahy o jeho odvolanie z postu podpredsedu senátu. Zapojil sa aj do komunálnej politiky. V obecných voľbách v roku 1931 viedol ľudácku kandidátku do trnavského obecného zastupiteľstva. 
Prispieval do viacerých periodík, kde sa venoval najmä dejinám spisovnej slovenčiny, slovenskému pravopisu, gramatike, fonetike a lingvistike. Vo svojej práci dával do súvisu jazykový vývoj s vývojom politickým. Pôsobil v Matici slovenskej. Veľmi aktívny bol aj v Spolku svätého Vojtecha, kde pôsobil ako predseda jeho literárneho odboru, ktorý sa podarilo vytvoriť vďaka jeho snahe v roku 1930. 
Aj v pokročilom veku sa aktívne zúčastňoval na politickom a kultúrnom živote na Slovensku. Po vyhlásení autonómie Slovenska sa postupne stiahol z politiky a vo voľbách do Snemu Slovenskej krajiny už nebol kandidovaný. Po vzniku Slovenského štátu v marci 1939 prispel sumou 10.000 vtedajších korún na pôžičku obrody Slovenska. Aktívnym zostal aj v rokoch 1939 - 1945. Bol členom Slovenského jazykovedného spolku, Slovenskej katolíckej akadémie a zasadal v správnych radách viacerých ružomberských podnikov.
Ladislav Krčméry

Ladislav Krčméry (* 1894, Dumbraveni - † 1970, Bratislava) bol hospodársky pracovník, elektrotechnik.
Životopis.
Riaditeľ zlúčených elektrárenských podnikov na Slovensku, Technický riaditeľ elektrárne v Banskej Bystrici (od 1926). Vládny komisár pre Obchodnú a priemyselnú komoru v Banskej Bystrici. Člen elektrotechnického zväzu ČSR, neskôr Slov. 
Člen správnych rád viacerých podnikov na Slovensku.
Oľga Krčméryová

Oľga Krčméryová (rod. Petényová) (* 17. august 1868, Budiná – † 24. december 1950, Bratislava) bola kultúrna pracovníčka.
Rodina.
Bola vydatá za Miloslava Krčméryho, syna Augusta Horislava Krčméryho.
Ich deti:
Vnúčatá:
Pravnúčatá:
Životopis.
Absolvovala školu K. Orfanidesa v Banskej Bystrici. Žila na viacerých miestach Slovenska v období 19071936 a 19481950 v Bratislave. Po príchode do Bratislavy sa venovala kultúrnej a spoločenskej práci, jej domácnosť sa stala pred rokom 1918 jedným z mála centier slovenského kultúrneho života v Bratislave.
Organizátorka ženského hnutia, už pred rokom 1918 členka výboru Živeny, spoluzakladateľka a podpredsedníčka ženského dobročinného spolku v Bratislave. Venovala sa prednáškovej činnosti, organizovala a nacvičovala ochotnícke divadlo. Článkami o poslaní a vzdelaní žien, výchove detí, biografiami významných osobností prispievala do časopisov Živena, Cirkevné listy a i.
Ako blízka priateľka Timravy uverejnila o nej spomienkové príspevky v Slovenských pohľadoch (1932) a v zborníku "Timrava v kritike a spomienkach" (1958).
Anna Krčulová

Anna Krčulová (* 4. február 1920, Banská Bystrica† 2. apríl 1969, Banská Bystrica) bola slovenská osvetová pracovníčka, dramaturgička, pedagóg.
Životopis.
Pôvodným povolaním učiteľka, v rokoch 19541963 vedúca Krajskej poradne ľudovej umeleckej tvorivosti, 19631969 dramaturgička Krajského bábkového divadla v Banskej Bystrici. Ako organizátorka ľudovej umeleckej tvorivosti v Stredoslovenskom kraji pripravila prehliadky, festivaly a školenia, pracovala v porotách a komisiách ochotníckych súborov na Slovensku. Podieľala sa na zakladaní ochotníckych scén, v rokoch 19501960 spolupracovala s bábkarským súborom Domu osvety v Banskej Bystrici, 19491961 členka Mestského divadelného združenia Banská Bystrica, resp. Divadelného súboru A. Sládkoviča v Banskej Bystrici, s ktorým naštudovala 4 divadelné hry a viacero krátkych scénok. Prekladala z češtiny.
Július Krébes

Július Krébes (* 3. apríl 1903, Hiadeľ† 9. november 1958, Banská Bystrica) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, spovedník, učiteľ náboženstva a prekladateľ. V období vlády Komunistickej strany bol politicky prenasledovaný. Napísal duchovný denník, ktorý poskytuje cenné dobové svedectvá.
Do slovenčiny preložil spolu s Eugenom Citterbergom knihu "Asketika a mystika: Sv. I. Asketika" od maďarského jezuitu Lajosa (Ľudovíta) Müllera.
Životopis.
Narodil sa v roku 1903 v obci Hiadeľ. Navštevoval gymnázium v Banskej Bystrici. Napriek slabnúcemu zraku absolvoval štúdium teológie na Kňazskom seminári svätého Karola Doromejského v Banskej Bystrici. V roku 1929 bol v Kostole svätého Kríža v Banskej Bystrici vysvätený za kňaza a následne po získaní pápežského dišpenzu od pápeža Pia XI. pôsobil ako kaplán v Banskej Bystrici v Kostole Nanebovzatie Panny Márie a v Kostole svätého Kríža. Kázaval v slovenskom či maďarskom jazyku a katechizoval. Vynikal ako spovedník a učiteľ náboženstva v kňazskom seminári v Banskej Bystrici. Počas druhej svetovej vojny pripravil na krst viacerých židov. Od roku 1949 bol assesorom (prísediacim, poradcom biskupa) a blízkym spolupracovníkom biskupa Andreja Škrábika. Po smrti biskupa Škrábika (1950) disponoval špeciálnymi právomocami, potrebnými pre chod osirelej diecézy, ktorými ho poveril nitriansky biskup Eduard Nécsey. Po nástupe komunistického režimu bol politicky prenasledovaný. Pre tlak komunistov nakoniec požiadal o predčasné penzionovanie. Zomrel v roku 1958. Je pochovaný v Banskej Bystrici na katolíckom cintoríne v hrobe svojich rodičov.