burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Tkanivo

Tkanivo je skupina buniek (a medzibunkového materiálu, ktoré ich obklopuje), ktorá obyčajne pochádza zo spoločnej kmeňovej bunky a pracuje spoločne na vykonávaní určitej funkcie. Pojmom tkanivo sa väčšinou označuje súbor živočíšnych buniek, pričom skupina buniek rastlín a húb sa väčšinou nazýva pletivo.
Tkanivá sú stavebným materiálom, z ktorého sú zložené orgány. V každom orgáne je niekoľko typov tkanív, pričom jedno je hlavné a určuje jeho funkciu. Medzi tkanivami v orgánoch sú obyčajne tesné vzťahy. Zmena v jednom z nich sa odrazí zmenami v ostatných tkanivách.
Druhy tkanív.
Existujú tieto druhy tkanív:
Vývoj a obnova tkanív.
Bunková špecializácia tkanív obmedzuje ich proliferačnú (deliacu) aktivitu. Bunky v tkanivách sa väčšinou delia len v rámci svojej priebežnej obnovy a nedovoľujú (až na vzácne výnimky) rozsiahlejšiu obnovu. Delenie a následná diferenciácia buniek tkanív je riadená:
Narušenie týchto regulačných faktorov môže viesť k apoptóze alebo k nádorovému rastu.
Podľa schopnosti obnovy možno tkanivá v organizme rozdeliť na niekoľko skupín:
Orgán (anatómia)

Orgán alebo ústroj je časť tela viacbunkových organizmov zabezpečujúca vykonávanie určitej funkcie alebo funkcií. Spravidla pozostáva z viacerých tkanív alebo pletív.
Súbor orgánov vytvára tzv. orgánovú sústavu. Orgány s podobnou funkciou alebo tie, ktorých výkony sa navzájom dopĺňajú, vytvárajú ústrojenstvo.
Človek.
U človeka je to súbor dvoch alebo viacerých typov tkanív, ktorý má špecifickú funkciu a zväčša rozpoznateľné okraje či hranice. Orgánom je napr. srdce, pečeň, štítna žľaza, koža a podobne.
Orgány sa delia podľa funkcií a stavby. Základné skupiny orgánov sú:
Človek je super bytosť a jeho orgány majú veľa funkcií
Trojrozmerný priestor

Trojrozmerný priestor (skr. pre „trojrozmerný“ je 3D) je priestor, ktorý má tri rozmery a/alebo priestor, ktorý je definovaný tromi rozmermi. 
Pozícia objektov v tomto priestore je určená pomocou nejakej sústavy súradníc. Najznámejšie sú karteziánska a polárna sústava súradníc (príp. sférická sústava súradníc).
Orgánová sústava

Orgánová sústava alebo orgánový systém je súbor orgánov, ktoré v organizme zabezpečujú určitú komplexnú funkciu.
Orgán

Orgán môže byť:
Anabolizmus

Anabolizmus ("ana" = nahor) je metabolizmus spojený so syntézou nových organických látok a tvorbou štruktúr. V užšom zmysle je to označenie pre takúto syntézu.
Anabolizmus využíva energiu získanú fotosyntézou, chemosyntézou, alebo katabolizmom na tvorbu (syntézu) zložitejších biomolekúl, ktoré zabezpečujú štrukturálnu podstatu a funkcie živých organizmov. Tento termín sa používa najmä vo fyziológií a medicíne, chemici skôr hovoria o anabolických reakciách.
Príkladom anabolizmu je tvorba bielkovín, z ktorých sú zložené napríklad svaly, alebo fosfolipidov, ktoré tvoria základnú zložku bunkovej membrány alebo proteosyntéza, syntéza DNA a fotosyntetická asimilácia.
Katabolizmus (metabolizmus)

Katabolizmus alebo katabióza ("cata" – nadol) je metabolická fáza, pri ktorej sa zložité biomolekuly (cukry, tuky, bielkoviny) väčšinou v kaskáde biochemických reakcií štiepia na menšie a jednoduchšie molekuly. Pri tomto procese sa uvoľňuje energia, ktorá je vo forme ATP použitá pri opačných, anabolických procesoch. 
Pri niektorých katabolických procesoch sa tvoria koncové produkty, ktoré sú pre organizmus už neužitočné alebo dokonca škodlivé, a sú z neho preto vylúčené – najčastejšie vylučovacou, tráviacou sústavou a dýchacou sústavou. 
Príkladom katabolizmu je napríklad štiepenie bielkovín na aminokyseliny, alebo proces bunkového dýchania, kedy sa pri postupnej oxidácii atómov uhlíka a vodíka v molekule glukózy na CO2 a H2O získava energia.
Z bunkových organel katabolické procesy prebiehajú napríklad v peroxizómoch.
Michal Gazdík

Michal Gazdík (* 27. august 1951, Jabloň) je slovenský herec.
Od roku 1973, keď ukončil štúdium herectva na VŠMU v Bratislave, od roku 1973 je členom Slovenského komorného divadla v Martine.
Katabolizmus

Katabolizmus môže byť:
Vladimír Petruška

Vladimír Petruška (* 5. júl 1923, Gelnica – † 4. máj 1986, Košice) bol slovenský herec a divadelný režisér.
Vladimír Kostovič

Vladimír Kostovič (* 14. apríl 1926, Liptovský Peter – † 2. júl 1997, Bratislava) bol slovenský herec.
V rokoch 1947 - 1949 člen Slovenského divadla v Prešove, 1949 - 1951 Armádneho umeleckého súboru V. Nejedlého v Prahe, od roku 1951 činohry Novej scény v Bratislave. Vytvoril menšie postavy vo vyše 70 hraných aj televíznych filmoch ("Miesto v dome" - 1973, "Kronika" - 1974," Na baňu klopajú" - 1981, "Anička Jurkovičová" - 1983)
Krycí epitel

Krycí epitel je epitel tvoriaci bariéru medzi vonkajším a vnútorným prostredím organizmu. 
Povrch tela pokrýva epidermis, ktorá je u bezstavovcov jednovrstvová, u článkonožcov pokrytá kutikulou a u stavovcov spolu s coriom (zamšou) vytvára kožu – integument. Okrem toho tieto epitely vystielajú telové dutiny, kde sú súčasťou seróznych blán (mezotel), vystielajú cievnu sústavu (endotel) a vnútro dutých orgánov (epitel čreva, maternice, močového mechúra, vývodov žliaz atď.).
Jednotlivé krycie epitely sa od seba morfologicky líšia. Podľa toho, z koľkých vrstiev buniek sa epitel skladá, rozlišujeme epitely jednovrstvové a viacvrstvové. Podľa tvaru buniek rozlišujeme epitel kubický, dlaždicový a cylindrický. 
Voľný povrch krycích epitelov býva špecializovaný na určitú funkciu a vytvára špecifické útvary. Takýmito útvarmi môžu byť mikroklky, ktoré zväčšujú voľný povrch bunky (pozri resorpčný epitel), a riasinky (pozri riasinkový epitel).
U suchozemských stavovcov je častým javom rohovatenie krycieho epitelu. Vyskytuje sa na miestach, kde je povrch epitelu vystavený mechanickým vplyvom. Povrchové bunky takéhoto epitelu strácajú jadrá a niektoré organely. Cytoplazma týchto buniek sa postupne napĺňa zrnami keratínu (rohoviny) a celé bunky sa po čase odlupujú od povrchu.
Riasinkový epitel

Riasinkový epitel (iné názvy: obrvený epitel, vírivý epitel) je epitel, ktorý má na povrchu riasinky, ktoré sa kmitavo pohybujú. Je viac rozšírený u bezstavovcov. Nachádza sa v rozličných orgánoch od kože cez pohlavné orgány, tráviaci systém až po nervovú sústavu a zmyslové orgány. 
Riasinky sú špecializáciou povrchu krycieho epitelu. Ich charakteristickou vlastnosťou je kmitavý pohyb. Týmto spôsobom sa pohybuje hlien a v ňom zachytené nečistoty von z dýchacích ciest. Primárnym larvám a evolučne primitívnym živočíchom slúži takýto obrvený epitel na pohyb.
Resorpčný epitel

Resorpčný epitel je epitel, ktorý sa skladá z buniek prispôsobených vstrebávaniu látok. Plniť túto úlohu mu pomáhajú mikroklky na povrchu buniek, ktoré zväčšujú resorbčnú plochu. Mikroklky nachádzame v epiteli tenkého čreva u stavovcov i bezstavovcov. Stavovce majú ešte navyše povrch tenkého čreva zväčšený aj klkmi, ktoré bezstavovcom chýbajú.
Žľazový epitel

Žľazový epitel je epitel pozostávajúci z buniek, ktoré majú schopnosť produkovať a vylučovať špecifické látky. Žľazový epitel tvorí rôzne zložité anatomické útvary, ktoré sa nazývajú žľazy.
Žľaza

Žľaza () je orgán živočíšneho alebo ľudského tela tvorený žľazovým epitelom.
Delenie.
Jednobunkové žľazy.
Najjednoduchší typ, tvorený jedinou bunkou. Sú väčšinou roztrúsené v epiteli, napr. v epiderme (máloštetinavce, ryby, larvy obojživelníkov) alebo v sliznici tráviaceho či dýchacieho systému (pohárikovité bunky). 
Mnohobunkové žľazy.
Mnohobunkové žľazy sú tvorené súborom žľazových buniek a často i ďalších prídavných, zväčša oporných štruktúr. 
Najjednoduchší typ je "plochá vrstva žľazových buniek" – napríklad krycí mucinózny epitel steny žalúdka. Ak sa súbor žľazových buniek vliači pod povrch epitelu vzniká "intraepitelová (endoepitelová) žľaza". Ak vnorenie zasahuje až do hlbších, pod epitelom sa nachádzajúcich tkanív, vzniká "exoepitelová žľaza".
Exoepitelové žľazy sa podľa tvaru sekrečných dutín a stupňa členitosti ich vnútorného priestoru delia na: 
Ďalej možno žľazy rozdeliť podľa charakteru produkovaných výlučkov na:
Sekréty alebo exkréty zo žliaz môžu byť odvádzané pomocou vývodu na povrch epitelu - takéto žľazy sa označujú ako "exokrinné" alebo žľazy s vonkajším vylučovaním. Niektoré žľazy nemajú vývod a ich produkty sú priamo vylučované do medzibunkového priestoru (a odtiaľ distribuované lymfatickým alebo krvným riečiskom) - takéto sa označujú ako "endokrinné" alebo žľazy s vnútorným vylučovaním. Ich produkt sa niekedy označuje ako "inkrét" (a žľazy ako "inkrečné") alebo častejšie "hormón".
Podľa toho, akým spôsobom vystupuje sekrét z tela žľazovej bunky, rozlišujeme nasledujúce druhy sekrécie:
U bezstavovcov veľmi významnú úlohu plnia žľazy produkujúce feromóny, ktoré slúžia hmyzu na vzájomnú komunikáciu. Často sa vyskytujú tzv. repelentné žľazy produkujúce fenoly a chinóny (Heteroptera, Diplopoda a i.). Niektoré ulitníky (rod Dolium) produkujú až 4 % kyselinu sírovú.
Respiračný epitel

Respiračný epitel je epitel, ktorý umožňuje výmenu plynov medzi krvou a vzduchom v pľúcnych alveolách. Tvoria ho veľmi tenké, ploché bunky (0,2 mikrometra i menej). Podobný epitel pokrýva aj žiabrové lístky rýb.
Zmyslový epitel

Zmyslový epitel je epitel, ktorý má schopnosť zachytávať špecifické impulzy z vonkajšieho prostredia a vzniknuté impulzy odovzdávať pomocou nervových výbežkov do príslušného nervového centra (čuchový epitel, chuťový epitel,…). Spravidla sú to vysoké, štíhle bunky, na povrchu často s cíliami.
Zárodočný epitel

Zárodočný epitel je epitel, ktorý predstavuje miesto delenia a dozrievania pohlavných buniek. Tvorí výstelku gonád, kde prebieha spermiogenéza a oogenéza.
Nervová sústava

Nervová sústava je orgánová sústava pozostávajúca z nervových buniek alebo buniek nervových orgánov a z istých podporných buniek, ktorá určitými senzorickými organelami a orgánmi a voľnými nervovými zakončeniami prijíma vzruchy z vnútra tela a vonkajšieho sveta a odovzdáva ich ďalej výkonným orgánom, napríklad svalom a žľazám, čím sa vyvolá istá želaná telesná reakcia.
Základnou stavebnou jednotkou je neurón. 
U jednobunkovcov na prijímanie vzruchov slúži často celý povrch tela, môžu však mať aj senzorické organely, napr. bičíky a podobne.
U viacbunkovcov sú nervové sústavy veľmi rozličné.
Funkcia.
Regulácia interakcií ľudského tela s vonkajším i vnútorným prostredím prostredníctvom nervových impulzov na základe informácií zo senzorov vnútorného i vonkajšieho prostredia, spracovanie a interpretácia týchto informácií; následná reakcia vo forme riadených svalových kontrakcií a regulácií endokrinného systému.
Spojivové tkanivo

Spojivové tkanivo alebo spojovacie tkanivo (podľa niektorých autorov "podporné tkanivo", , skrátene "spojivo") je tkanivo, ktoré telu dodáva pevnosť, tvar a oporu a spája jeho časti medzi sebou. Vyvinulo sa z mezodermy a neurálnej lišty. V tele vyplňuje priestory medzi orgánmi, tvorí oporné a spevňovacie systémy. Pre svoj pôvod sa do tejto skupiny zaraďujú aj telové tekutiny (krv a pod.).
Analógiou týchto tkanív je u vývojovo nižších živočíchov mezoglea
(Porifera – hubky, Coelenterata – mechúrniky) a mezenchým (Plathelminthes – ploskavce, Nemertini – pásnice, ale aj Hirudinea – pijavice). V týchto prípadoch sa takisto spravidla používa termín spojivové/spojovacie tkanivo.
Zloženie.
Spojivové tkanivá sa skladajú z buniek a medzibunkovej hmoty. Medzibunkovú hmotu tvoria dve základné zložky:
Medzibunkovú hmotu tvoria bunky spojiva, ktorá však svoju konečnú formu nadobúda až po polymerizácii mimo bunky.
Pôvod.
Spojivá sú prevažne pôvodom z mezodermy, avšak väčšina mezenchýmu v oblasti hlavy je pôvodom z neurálnej lišty. Počas špecializácie prechádzajú štádiom embryonálneho väziva (mezenchým), ktoré neobsahuje vlákna a z ktorého sa potom vyvíjajú ďalšie typy spojív.
Rozdelenie.
Vzájomný pomer buniek, medzibunkovej hmoty a jej charakter následne určuje vlastnosti jednotlivých typov tkanív. Predovšetkým podľa mechanických vlastností sa rozdeľujú na:
Šľacha

Šľacha je anatomická štruktúra, zložená z tuhého usporiadaného väziva, ktorá u stavovcov tvorí spojenie medzi svalmi kostry a kostrou. 
Šľachy sa skladajú zo zväzkov rovnobežne prebiehajúcich kolagénových vlákien vytvárajúcich povrazce. Pomedzi vlákna sa nachádzajú fibrocyty, ktorých výbežky zasahujú hlboko medzi vlákna. Primárne zväzky sú na povrchu obalené riedkym väzivom. Tento obal sa nazýva "endotendineum". Niekoľko primárnych zväzkov vytvára sekundárny zväzok obalený väzivovým obalom – "peritendineum". Celú šľachu obaľuje puzdro, ktoré sa označuje ako "epitendineum".
Chrupka (tkanivo)

Chrupka alebo hovorovo (a po česky) chrupavka (lat. "cartilago", gr. "chondros") je druh spojivového tkaniva. U bezstavovcov sa vyskytuje len zriedka (napr. u slimákov), u stavovcov spolu s kosťami tvorí kostru.
Vývoj chrupky.
Chrupka je pôvodom z mezenchýmu. Z jeho buniek vzniká tzv. "prochondrálne tkanivo", pričom sa bunky začínajú obklopovať medzibunkovou hmotou a vzájomne sa tak od seba vzďaľovať. Na povrchu pribúda hmota chrupky apozíciou (pripojovaním vrstvičiek nového materiálu) z perichondria.
Zloženie chrupky.
Chrupka je pevná a pružná, nie tvrdá. Na jej stavbe sa podieľajú nasledovné zložky: 
Väčšie chrupky majú pravidelnú vnútornú štruktúru, ktorá sa skladá so základných stavebných jednotiek - "chondrónov". Chondrón je tvorený skupinkou chondrocytov, obklopených medzibunkovou hmotou a obkrúžených zväzkami fibríl - vzniká tak drobný „vankúšik“ ktorý zvyšuje pružnosť a pevnosť chrupky.
Druhy chrupky.
Podľa štruktúry základnej hmoty rozlišujeme štyri druhy chrupky: 
Bunková chrupka.
Bunková alebo "parenchýmová" chrupka je základným embryonálnym typom, z ktorého sa vytvárajú všetky ostatné. Tvoria ju najmä bunky mechúrikovitého tvaru s minimálnym množstvom medzibunkovej hmoty. Trvalo sa nachádza len v telách malých hlodavcov, aj to len v malom množstve.
Hyalínna chrupka.
Je najrozšírenejším typom, pre svoju čiastočnú priehľadnosť sa niekedy označuje aj ako "sklovitá" („hyalos“ znamená grécky „sklo“). Vyskytuje sa už u mnohoštetinavcov (Polychaeta), tvorí subradulu ulitníkov (Gastropoda), kostru žralokov (Selachiformes) (u veľkých druhov inkrustovaná CaCO3). Vytvára zárodočný skelet vyšších stavovcov (postupne osifikuje), a v dospelosti tvorí iba hrtan, konce rebier, spevňuje nos a vytvára kĺbové chrupky.
Tento typ chrupky je ohybný a elastický, belasej až modrastej farby. Oválne chondrocyty sklovitej chrupky sú uložené v „komôrkach“ medzibunkovej hmoty buď jednotlivo, alebo v skupinách (tzv. izogenetické skupiny). U staršej chrupky prevláda medzibunková hmota (viac ako 95%), u mladšej sú bunky hustejšie vedľa seba. Základná hmota je buď amorfná, tvorená z mukopolysacharidov a vody (až 80 %), alebo vláknitá, tvorená z jemnej siete kolagénových fibríl, ktorá je zaliata do amorfnej hmoty. Na povrchu je chrupka obalená väzivovým obalom z tuhého kolagénu s prímesou elastických vlákien – perichondriom. 
Elastická chrupka.
V základnej hmote má tento typ chrupky okrem kolagénových aj veľa elastických vlákien. Chondrocyty sú rovnomerne rozložené, netvoria skupiny. Farba chrupky je žltkastá, málo priesvitná. Je veľmi pružná. Vyskytuje sa v ušnici, sluchovej a Eustachovej trubici, v epiglottis.
Väzivová chrupka.
Vyskytuje sa pomerne vzácne. Je matná, biela, nepriehľadná. V jej medzibunkovej hmote výrazne prevažujú hrubé zväzky kolagénových vláken, amorfnej hmoty a buniek je málo. Tento typ chrupky dobre odoláva tlaku i ťahu a u stavovcov sa vyskytuje v podobe medzistavcových platničiek, meniskov a v spone lonovej kosti.
Kostra

Kostra alebo skelet môže byť:
Kostra môže byť:
Trofické tkanivo

Trofické tkanivá alebo vyživovacie tkanivá alebo telové tekutiny sú tekutiny v živočíšnych telách, ktoré predovšetkým preberajú z vonkajšieho prostredia živiny, rozvádzajú ich po organizme a odvádzajú z neho produkty metabolických dejov. Považujú sa za tkanivá, hoci najjednoduchšie z nich sú tvorené prevažne vodou a obsahujú iba málo buniek.
Pre svoj pôvod najnovšie zaraďujeme trofické tkanivá pod podporné tkanivá.
Funkcia.
Okrem vyššie uvedenej funkcie zohrávajú úlohu pri imunitných reakciách organizmu, hormonálnom riadení a u endotermných stavovcov plnia aj termoregulačnú funkciu. Podieľajú sa aj na rozvode dýchacích plynov (okrem vzdušnicovcov – Tracheata). Počas fylogenézy sa vyvinulo niekoľko typov telových tekutín. Čím je živočích fylogeneticky dokonalejší, tým dokonalejšie sú aj jeho telové tekutiny. 
Druhy.
Jednotlivé telové tekutiny:
Metalurgia

Metalurgia je náuka o získavaní kovov z rúd, výrobe kovov a zliatin a spracovaní kovov a zliatin na polotovary a hutnícke výrobky.
Získavanie kovov z rúd.
Základným spôsobom získavania kovov z upravenej a predpripravenej rudy je:
Hydrolymfa

Hydrolymfa je telová tekutina ostnokožcov.
Koluje vo zvláštnom systéme ciev s pentaradiálnou súmernos ťou – tzv. ambulakrálna sústava. Je to takmer číra tekutina, ktorá má zloženie podobné fyziologickému roztoku. Obsahuje iba niektoré soli a málo volne plávajúcich buniek amébovitého tvaru. Neobsahuje bielkoviny uspôsobené na transportnú funkciu. Iba niekedy sa v nej vyskytujú bielkoviny, ktoré slúžia ako primitívne prenášače kyslíka. V staršej literatúre sa uvádza, že sa hydrolymfa vyskytuje aj u primitívnych skupín ako mechúrniky (Coelenterata) a ploskavce (Plathelminthes). V súčasnosti sa však preferuje názor, že tekutina, ktorá vypĺňa medzibunkové priestory v tkanivách týchto primitívnych živočíchov bez obehovej sústavy, je
tkanivový mok.
Hemolymfa

Hemolymfa alebo krvomiazga je telová tekutina u bezstavovcov (okrem ostnatokožcov, mechúrnikov, ploskavcov), najmä u hmyzu, ktorá prúdi v cievnom riečisku a vyznačuje sa spoločnými vlastnosťami pre krv i lymfu – miazgu. 
Obieha buď v uzavretej, alebo v otvorenej obehovej sústave (napr. u mäkkýšov – , článkonožcov – ). 
Krv sa u článkonožcov mieša s miazgou – lymfou v dôsledku toho, že u týchto skupín živočíchov je cievna sústava otvorená.
Obsahuje viac organických a anorganických látok ako hydrolymfa, a aj dýchacie pigmenty (väčšinou hemocyanín, ktorý má modrú farbu). Dýchacie pigmenty nie sú okrem výnimočných prípadov sústredené v erytrocytoch, ale voľne rozpustené v tekutine.
Michal Habaj

Mgr. Michal Habaj PhD. (* 3. december 1974, Bratislava) je slovenský básnik, prozaik a literárny vedec, syn spisovateľa Ivana Habaja.
Životopis.
V rokoch 1993 – 1998 študoval na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského odbor slovenský jazyk a literatúra, od roku 1998 sa venoval doktorandskému štúdiu v Ústave slovenskej literatúry SAV v Bratislave. V súčasnosti pracuje ako vedecký pracovník Ústavu slovenskej literatúry SAV, kde sa špecializuje na modernu a avantgardu.
Tvorba.
Svoje prvé literárne diela publikoval v časopisoch Dotyky, Rak, Romboid, "Vlna" a iných, knižne debutoval v roku 1997 zbierkou básní "80-967760-4-5". Píše poéziu, prózu (sci-fi, poviedky), recenzie, kritiky a v oblasti literárnohistorického výskumu sa zaoberá slovenskou poéziou a prózou medzivojnového obdobia. Na motívy jeho básnickej zbierky "Gymnazistky. Prázdniny trinásťročnej" vzniklo v roku 1999 predstavenie "Gymnazistky" v Divadle M.U.T. Je tiež spoluautorom poézie multimediálneho tanečného predstavenia "Love in Bilingual Motion" z roku 2004, keď toto predstavenie otváralo festival Ars Poetica.
Miazga

Miazga môže byť:
Lymfa

Miazga alebo lymfa je mliečne biela telová tekutina fylogeneticky vyšších skupín živočíchov (vrátane človeka) nachádzajúca sa v miazgových (lymfatických) cievach.
Obeh lymfy.
Lymfa vzniká v medzibunkových priestoroch z tkanivového moku a zbiera sa do miazgových vlásočníc (lymfatických kapilár). Potom pokračuje ďalej širšími cievami, kde sa v rôznych úrovniach nachádzajú lymfatické uzliny, ako akési „filtračné stanice“. Lymfatické cievy sa postupne spájajú do tzv. "ductus thoracicus", ktorý lymfu odvádza do žilového systému. Lymfa teda necirkuluje v uzavretom obehu, ako je to napríklad u krvi.
Zloženie lymfy.
Zloženie lymfy je variabilné – závisí od toho, v ktorom orgáne vzniká. Je do istej miery podobné zloženiu krvnej plazmy, má však oveľa menej bielkovín. Najviac ich je v lymfe prichádzajúcej z pečene. Lymfa, ktorá prichádza z tráviacej sústavy, má naopak vysoký obsah tukov. Lymfa v kapilárach neobsahuje bunky; tie sa do nej dostávajú až po prechode lymfatickou uzlinou. V ductus thoracicus má lymfa ružovkastú farbu, je kalná a obsahuje veľa rôznych buniek. Má i schopnosť zrážať sa, podobne ako krv. 99% jej buniek tvoria lymfocyty, z toho 95% sú malé lymfocyty. Ostatné bunky sú v lymfe ojedinelé.
Diö

Diö je dedina s 931 obyvateľmi v Smålande v severnom Švédsku. Administratívne patrí pod obec Älmhult. Dedina sa nachádza od mesta Älmhult.
Najväčší zamestnávateľ v meste je "Rea Stolen Invacare". Táto oblasť je taktiež domovom pre nábytkársku spoločnosť Gemla Möbel AB.
"Diö Hockey" hráva v tretej Švédskej divízii.
Sveg

Sveg je mesto vo Švédsku a sídlo obce Härjedalen v Jämtlande. Mesto má okolo 2 500 obyvateľov.
Österbymo

Österbymo je obec vo Švédsku, sídlo obce Ydre v Östergötlande. Obec mala v roku 2005 873 obyvateľov.
John Donne

John Donne (* 22. január 1572, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 31. marec 1631, Londýn) bol anglický básnik, prvý lyrik anglického baroka, zakladateľ metafyzickej školy. Jeho dielo zahŕňa sonety, ľúbostné básne, náboženské poémy, latinské preklady, epigramy, elégie, piesne a kázne.
Jeho básne väčšinou vyšli až po smrti. Boli tlačené z opisov, v ktorých sa jeho poézia predtým šírila. Donne je niekedy ešte radený k manierizmu, keďže manieristické protiklady sa v jeho diele dajú nájsť.
Rodina.
Vyrastal v rímskokatolíckej rodine. Jeho otec bol obchodníkom so železom. Zomrel v roku 1576, zanechal po sebe tri deti a manželku Elizabeth, ktorá bola príbuznou Thomasa Mora. Jeho brat zomrel vo väzení za to, že ukrýval kňaza a jeho strýko, jezuita bol popravený obesením, vypitvaním a rozštvrtením, čo bol trest za vlastizradu.
Život a dielo.
Po vyštudovaní teológie sa stal členom anglikánskej cirkvi. V rokoch 1596-97 sa zúčastnil na vojenskej výprave v Essexe, po ktorej sa stal tajomníkom sira Thomasa Egertona a významným členom kráľovského dvora. Zaľúbil sa však do Egertonovej netere Anny More a tajne sa s ňou zosobášil. Keď to jej otec zistil, využil svoj vplyv a dal Donneho a dvoch priateľov, ktorí mu pomáhali, nakrátko uväzniť.
V tomto čase napísal diela "An Anatomy of the World" (1611) a "Of the Progress of the Soul" (1612), ktoré odhaľujú jeho vieru v stredoveký poriadok vecí, narušený narastajúcimi politickými, vedeckými a filozofickými pochybnosťami tých čias. 
Po prepustení z väzenia sa opäť stetol so svojou nevestou a usadili sa na majetku patriacom Anninej rodine. Dvojica zápasila s finančnými problémami až kým sa Donne nezmieril so svokrom a následne prijal od neho veno. 
V rokoch 1611 a 1612 napísal dve protikatolícke polemiky. Jedna z nich, "Ignatius hi Conclave", bola pravdepodobne prvou prácou v Anglicku, ktorá sa vyjadrovala ku Galileiho myšlienkám. Kráľovi Jakubovi I. sa jeho práce páčili ale ponúkol mu iba povýšenie v cirkevnej hierarchii. Donne spočiatku odmietol, ale po dlhom čase finančnej neistoty, súhlasil s kráľovým prianím a nechal sa vysvätiť v roku 1615. Pod vplyvom smrti svojej manželky v roku 1617 sa úroveň jeho poézie prehlbovala. V roku 1621 sa stal dekanom v katedrále sv. Pavla v Londýne a tento úrad zastával až do smrti.
Kinna

Kinna je mesto vo Švédsku vo Västra Götalande. Nachádza sa južne od mesta Borås a v roku 2017 malo mesto 15 019 obyvateľov.
Årjäng

Årjäng je malé mesto ("tätort") v provincii Värmland na juhu Švédska. 
V roku 2010 tu žilo 3 228 obyvateľov.
Walter Raleigh

Sir Walter Raleigh (* 1554 – † 29. október 1618, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol anglický spisovateľ, básnik, cestovateľ a objaviteľ. 
Najprv sa ako obľúbenec kráľovnej Alžbety pokúsil založiť prvú osadu v Severnej Amerike, ale nebol to úspešný pokus. Potom spolu s Francisom Drakeom v roku 1588 velil britskému námorníctvu pri veľkom víťazstve nad Španielskom. V roku 1617 vstúpil do Španielmi okupovanej Guajany, aby tam našiel El Dorado. O rok na to ho dal kráľ Jakub I. popraviť na žiadosť Španielska. Bol sťatý v roku 1618.
3-chlórbut-1-én

3-chlórbut-1-én je organická zlúčenina. Jej sumárny vzorec je C4H7Cl.
Pomocou výpočtov vlastností ("R")-3-chlórbut-1-énu boli ukázané nedostatky metód teórie funkcionálu hustoty pri odhadovaní optickej aktivity látok.
Krvinky

Krvinky môžu byť:
Krvná plazma

Krvná plazma alebo intravaskulárna tekutina je tekutá zložka krvi. Tvorí 4 až 5 % celkovej hmotnosti tela a 25 % objemu extracelulárnej tekutiny (zvyšných 75 % tvorí intersticiálna tekutina). Je to žltobledá tekutina, ktorá má mierne zásaditý charakter (pH = 7,3 - 7,5). V jednom litri krvi je približne 55 % krvnej plazmy .
Červená krvinka

Červené krvinky alebo erytrocyty predstavujú jednu z najšpecializovanejších a zároveň najjednoduchších buniek.
Morfológia a základné údaje.
Všeobecne majú okrúhly až elipsovitý diskovitý tvar, u cicavcov bikonkávny (sú v strede preliačené), čo zväčšuje ich povrch a teda aj kontaktnú plochu na výmenu plynov - kyslíka a oxidu uhličitého. Na rozdiel od červených krviniek rýb, obojživelníkov, plazov a vtákov erytrocyty cicavcov neobsahujú jadro ani väčšinu ostatných bunkových organel.
Obsahujú 60% vody, 40 % sušiny. Asi 90-95 % ich sušiny tvorí červené krvné farbivo hemoglobín.
Veľkosť červených krviniek je druhovo rozdielna a do istej miery kolíše aj u toho istého jedinca. Z cicavcov má najväčšie erytrocyty ťava (10,5 µm) a mrož (10 µm). Najmenšie erytrocyty má kabar pižmový (Moschus moschiferus) 2,5 µm. Červené krvinky človeka majú veľkosť 7,2 µm. 
Počet erytrocytov je u jednotlivých živočíšnych druhov rozdielny a približne závisí od veľkosti krviniek (čím sú väčšie, tým ich je menej). U človeka: U mužov 5 x 1012 v litri, u žien 4 x 1012 v litri.
Červené krvinky vznikajú v červenej kostnej dreni z proerytroblastov. Pre ich správnu tvorbu je potrebné železo, ktoré sa získava "recykláciou", zo starých rozpadnutých erytrocytov. Nedostatok železa spôsobuje chudokrvnosť. Takisto dôležité sú rôzne vitamíny, napríklad B12, kyselina listová či vitamín C.
Životnosť červených krviniek u človeka je okolo 120 dní (štyri mesiace). Vznikajú v kostnej dreni. Zanikajú v pečeni a slezine. Ich počet určuje vonkajšie prostredie, nadmorská výška, stres.
Funkcia.
Hlavnou úlohou červených krviniek je prenos dýchacích plynov - kyslíka z pľúc do tkanív a oxidu uhličitého z tkanív do pľúc. Kyslík sa v pľúcach viaže na hemoglobín (150g/l u mužov, 140g/l u žien), pričom vzniká oxyhemoglobín. V tkanivách sa kyslík uvoľňuje, pretože ho vytláča oxid uhličitý, ktorý sa s hemoglobínom viaže o trochu silnejšou väzbou ako kyslík. Vzniká karbaminohemoglobín. Táto väzba sa uvoľňuje v pľúcach, kde je vyšší tlak kyslíka. Opäť vzniká oxyhemoglobín.
Na hemoglobín sa môžu viazať aj iné plyny, čo je nebezpečné. Napríklad väzba hemoglobínu s oxidom uhoľnatým (CO) je asi 300x silnejšia ako jeho väzba s kyslíkom. Takýto hemoglobín sa nazýva karboxyhemoglobín alebo karbonylhemoglobín. Ak nie je poskytnutá rýchla pomoc alebo sa človek nadýcha príliš veľa tohto plynu, môže to viesť k smrti.
Granulocyt

Granulocyty sú biele krvinky obsahujúce granuly (zrnká) v cytoplazme.
Delenie.
Rozdeľujeme ich podľa schopnosti granúl farbiť sa rôznymi farbivami na "neutrofilné", "eozinofilné" a "bazofilné":
Agranulocyt

Agranulocyt je biela krvinka (leukocyt) neobsahujúca granuly (zrnká) v cytoplazme. Bunkové jadro býva guľovité alebo mierne oválne.
Agranulocyty sa delia sa na lymfocyty T a B a monocyty.
Lymfocyt

Lymfocyty sú druh bielych krviniek, presnejšie agranulocytov. 
Sú po neutrofilných granulocytoch najrozšírenejším typom bielych krviniek. Vyskytujú sa hlavne v miazge (lymfe) a vo všetkých orgánoch miazgovej sústavy. Majú veľké jadro, ktoré vypĺňa takmer celú bunku. Majú dobre vyvinutú schopnosť pohybu a fagocytózy. Lymfocyty sú jediné bunky schopné špecificky rozpoznávať antigén! Preto sú základom špecifickej (získanej) imunity. 
Lymfocyty v krvi pochádzajú z kostnej drene (tzv. lymfocyty B) a z detskej žľazy - týmusu (tzv. lymfocyty T). B-lymfocyty vyvolávajú protilátkovú obranu. Vytvárajú protilátky bielkovinového charakteru imunoglobulíny. T-lymfocyty vykonávajú bunkovú obranu. Rozoznávajú cudzie bunky a produkciou cytotoxických látok ich ničia.
Monocyt

Monocyty sú druh bielych krviniek, presnejšie agranulocytov. 
Sú najväčšími spomedzi bielych krviniek, ale ich jadro je pomerne malé, oválne. V tkanivách môžu žiť niekoľko mesiacov (možno aj rokov). Ich konečnú diferenciáciu ovplyvňujú miestne faktory a tak existujú vo viacerých špecializovaných podobách a funkciách. Napriek tejto špecializácii prejavujú niektoré spoločné funkcie: fagocytóza, schopnosť produkovať biologicky aktívne látky a prezentovať antigén. Prezentácia antigénu spočíva v tom, že makrofág fagocytuje cudzorodú látku, čiastočne ju strávi a zložky antigénnej povahy exponuje na svojom povrchu, kde ich „ponúkne“ lymfocytom, ktoré si ho zapamätajú. Pre fagocytózu sú vybavené početnými receptormi, pomocou ktorých rozoznávajú častice určené na pohltenie a likvidáciu.
Krvná doštička

Krvné doštičky alebo trombocyty sú druh krvných teliesok. Sú to oválne alebo okrúhle útvary bez jadra, čiže nie sú to pravé bunky. Ich tvar je taktiež nestály. Vznikajú v kostnej dreni fragmentáciou cytoplazmy megakaryocytov. Žijú iba niekoľko (9-12) dní. U človeka je ich 150-450 × 109 v litri. Sú to najmenšie telieska v krvi.
Štruktúra doštičky.
Krvná doštička vo svojom kľudovom stave predstavuje plochý sférický útvar s objemom 4-8 fl. Pri aktivácii vytvára výbežky - pseudopódiá. Štruktúru doštičky môžeme rozdeliť do štyroch všeobecných oblastí: povrch doštičky, membránové štruktúry, cytoskelet a granula. Zrelé doštičky neobsahujú jadro, avšak môžu byť v nich prítomné zvyšky RNA. Obsahujú tiež mitochondrie a zvyšky Golgiho aparátu.
Funkcia doštičiek.
Hlavnou funkciou trombocytov je zrážanie krvi za účelom zastavenia krvácania a udržania integrity endotelu.
V súčasnosti už vieme, že doštičky sú tiež aktívnymi účastníkmi komplementu a imunitného systému. Napomáhajú v procese hojenia rán tvorbou rastových faktorov, cytokínov a chemokínov.
V hemostáze majú doštičky viaceré funkcie. Sú súčasťou primárnej hemostázy, kedy sa podieľajú na tvorbe bieleho (doštičkového) trombu. Ich povrch je miestom interakcie koagulačných faktorov a sú zdrojom viacerých látok zúčastňujúcich sa regulácie hemostázy. Sú schopné priamo aktivovať koagulačné faktory FIX a FXI. Pri poškodení cievnej steny sa zhlukujú, rozpadajú a uvoľňujú trombokinázu, ktorá premieňa fibrinogén z krvnej plazmy na vláknitý fibrín a vytvára krvnú zrazeninu – trombus (krvnú zátku). Tomuto deju predchádza zúženie cievy v poranenom mieste.
Podobnú funkciu u bezstavovcov plnia koagulocyty, ktoré na rozdiel od trombocytov majú jadro.
Krvné telieska

Krvné telieska alebo formované krvné elementy alebo krvinky alebo hemocyty sú voľné, formované elementy krvi, resp. hemolymfy, teda ich tuhá časť.
Stavovce.
Delenie u stavovcov (okrem plášťovcov a druhu Branchiostoma lanceolatum):
Bezstavovce.
Mechúrniky a ploskavce majú v tekutine vypĺňajúcej medzery medzi tkanivami predchodcov krvných teliesok, tzv. amébocyty. Ostatné bezstavovce, ako aj plášťovce a druh Branchiostoma lanceolatum, majú v krvenej resp. telovej tekutine pohyblivé, bezfarebné bunky – amébocyty a/alebo biele krvinky. Hmyz má v hemolymfe navyše énocyty, bunky ektodermálneho pôvodu.
Funkciu krvných doštičiek u bezstavovcov plnia koagulocyty, ktoré na rozdiel od krvných doštičiek majú jadro.
Kryštálová sústava

Kryštálová sústava je skupina kryštálových tvarov pevných telies charakterizovaná počtom rovín súmernosti a ich vzájomnou polohou.
Rozdelenie kryštálových sústav.
Sústavy nižšej kategórie (ich kryštály majú veľa jedinečných smerov):
Sústavy strednej kategórie (ich kryštály majú len jeden jedinečný smer)
Sústava vyššej kategórie (bez jedinečného smeru)
Kryštalografické oddelenia.
Každá kryštálová sústava sa delí na (neopakujúce sa) kryštálové oddelenia s rôznymi možnými kombináciami prvkov súmernosti, ktoré zahŕňajú kryštálové tvary odvodené na základe týchto kombinácií. Celkovo existuje 32 kryštalografických oddelení (kombinácií kryštálovej súmernosti).
Hostel (film)

Hostel (2006) je druhý film režiséra Elia Rotha. 
Film sa odohráva v Bratislave na Slovensku, kam prídu dvaja Američania ktorí si chcú užiť cestovanie po Európe. Keď ich jeden Islanďan, ktorého náhodne stretnú, osloví, či by s ním nechceli ísť do jednej ubytovne v malom štáte zvanom Slovensko, ktorá je rajom pre amerických turistov, tak nebudú váhať. Keď však prídu na spomínané miesto, všetko nie je tak ako si predstavovali. Zistia, že v Bratislave je istá elitná organizácia, ktorá ponúka zahraničných ľudí bohatým obchodníkom aby si ukojili svoje tajné túžby. 
Film bol natočený v Prahe, a iných lokáciach v Česku, kvôli lepšiemu technickému zabezpečeniu a lepšiemu štábu, ktorý ponúkal priestory v štúdiách Barrandov.
Na Slovensku vzbudil negatívne reakcie, kvôli obavám aby film neovplyvnil cestovný ruch a celkovú mienku o Slovensku. Minister zahraničných vecí dokonca zvažoval zákaz vstupu režisérovi Elimu Rothovi na Slovensko. 
Avšak, po celom svete okrem Slovenska a Česka vzbudil pozitívne reakcie a aj dobrý zisk.
Film stál 4,8 milióna amerických dolárov a zarobil až 80,5 milióna dolárov.
Keďže film zarobil viac peňazí ako tvorcovia očakávali, o dva roky vzniklo aj detailnejšie pokračovanie tohto filmu.
Ľuboš Kostelný

Mgr. art. Ľuboš Kostelný (* 5. júl 1981, Martin) je slovenský herec.
Absolvoval štúdium herectva na konzervatóriu a VŠMU v Bratislave. Od roku 2003 bol členom činohry SND. Z SND odišiel v roku 2010, ale v roku 2012 sa stal opäť jeho členom. Naštudoval množstvo divadelných, televíznych a filmových postáv, pôsobí v Slovenskom rozhlase a dabingu.
Od roku 2013 pôsobil ako pedagóg herectva na VŠMU v Bratislave.
24. januára 2011 utrpel spolu s herečkou Zuzanou Fialovou zranenia pri samovražednom teroristickom útoku na moskovskom letisku Domodedovo, v dôsledku ktorých obaja strávili istý čas v moskovskej nemocnici.
Marek Geišberg

Marek Geišberg (* 4. máj 1982, Bratislava) je slovenský herec. Syn herca Mariána Geišberga.
V roku 2005 absolvoval VŠMU v Bratislave. Od roku 2004 je členom Slovenského komorného divadla v Martine. Obsadený v hlavnej úlohe úspešného muzikálu František z Assisi na scéne Divadla Jonáša Záborského v Prešove. Hral v slovenských filmoch Muzika a Polčas rozpadu, Iba taká hra (1995).
Bol nominovaný v kategórii Najlepší mužský herecký výkon DOSKY 2008 za postavu Eda v Tangu SKD.
Hostel

Hostel je ubytovacie zariadenie, ktoré poskytuje posteľ a zdieľanú kuchyňu, sociálne zariadenie, kúpeľňu a spoločenskú miestnosť. Izby môžu byť oddelené alebo zmiešané, postupne pribúdajú aj súkromné izby. V prevažnej väčšine prípadov sú hostely lacnejšie pre prevádzkovateľa aj pre klienta, mnoho hostelov zamestnáva dlhodobo bývajúcich ako recepčných za bezplatné ubytovanie.
Táňa Pauhofová

Mgr. art. Tatiana „Táňa“ Pauhofová (* 13. august 1983, Bratislava) je slovenská herečka.
Životopis.
Po absolvovaní gymnázia v roku 2001 nastúpila na štúdium VŠMU v Bratislave, odbor divadelné herectvo. Prvú výraznejšiu rolu dostala vo filme Kruté radosti režiséra Juraja Nvotu v roku 2002. Spolupracovala tiež so známou poľskou režisérkou Agniezskou Holland na filmoch "Jánošík", kde hrala postavu Anny a "Hořící keř", kde zase stvárnila prokurátorku Dagmar Burešovú. Za stvárnenie postavy Lindy vo filme Všetko alebo nič, nakrúteného podľa knižnej predlohy spisovateľky Evity Urbaníkovej získala v roku 2017 divácku cenu OTO. Nakrútila tiež niekoľko televíznych filmov a seriálov: ("Škriatok" – 1995, "Vater wider willen" – 1995, "Čaro múdrosti a lásky" – 1997, "Len treba chcieť" – 1997, "Milenky" - 2018). Okrem filmu a televízie sa venuje aj dabingu a divadlu. Je stálou členkou činohry SND, kde stvárnila viaceré významné postavy.
Štúrovo námestie

Štúrovo námestie je námestie:
Krematórium

Krematórium (z lat. "cremare" = spáliť) je budova určená na kremáciu, pohreb žiarom, spopolnenie zosnulých.
Spaľovanie mŕtvych bolo od dávnej minulosti u mnohých národov rozšíreným spôsobom pohrebu. Novšie sa znovu začalo používať od roku 1878 (v Nemecku) a od tých čias sa v svetovom meradle najmä vo veľkých mestách postupne nahrádza pochovávanie mŕtvych na cintorínoch spopolňovaním.
Krematórium býva monumentálne riešenou samostatnou budovou. Jadrom stavby je obradná sieň s miestom na vystavenie rakvy počas smútočného obradu, s lavicami pre zhromaždených a s chórom pre organ, hudobníkov alebo spevákov. Veľmi dôležité je dispozičné riešenie aj ostatných miestností vzhľadom na dôstojnosť prípravy na rozlúčku so zosnulým, návštevnosť priestorov a iné úkony. Pri krematóriu býva kolumbárium na ukladanie urien s popolom, urnový háj a lúka na rozptýlenie popola.
Na Slovensku sa nachádzajú krematóriá v Bratislave (pozri Krematórium a Urnový háj v Bratislave), Žiline, Banskej Bystrici, Košiciach a Nových Zámkoch, Nitre a už aj v Leviciach.
Petr Vopěnka

Petr Vopěnka (* 16. máj 1935, Praha – † 20. marec 2015) bol český matematik a filozof, zakladateľ pražskej školy teórie množín, ktorá má významné miesto vo svetovej matematike. Vopěnkova alternatívna teória množín predstavuje nový prístup v matematickej teórii nekonečna. Jeho meno nesie niekoľko matematických viet a objektov.. Významná je tiež jeho práca v oblasti filozofie vedy a matematiky, ktorá je značne ovplyvnená Husserlovou fenomenológiou. V rokoch 1990 - 1992 bol ministrom školstva Českej republiky.
Meds

Meds je v poradí piaty štúdiový album britskej skupiny Placebo, ktorý bol vydaný 13. marca 2006. 
Zoznam skladieb.
Autorom textov je Brian Molko. Autorom hudby je Placebo.
Alternatívna teória množín

Alternatívna teória množín vo všeobecnosti je alternatívny matematický prístup ku konceptu množiny. Je to navrhovaná alternatíva k štandardnej teórii množín.
Niektoré z alternatívnych teórií množín:
Alternatívna teória množín (alebo ATM) je tiež špecificky názov konkrétnej teórie vyvinutej v 70.-80. rokoch 20. storočia Petrom Vopěnkom a jeho študentmi. Stavia na niektorých myšlienkach teórie polomnožín, ale zavádza aj radikálnejšie zmeny: napr. všetky množiny sú konečné (hoci niektoré sú „neštandardne konečné“ a externe v skutočnosti nekonečné, a v ATM existujú tiež triedy, ktoré môžu byť nekonečné aj interne.
Zoznam prenosných programov

Toto je zoznam niektorých prenosných programov v rôznych kategóriach
Ivan Mistrík

Ivan Mistrík (* 15. október 1935, Bratislava – † 8. jún 1982, Bratislava) bol slovenský herec. Brat herca Jána Mistríka. Prvá manželka Helena, rod. Kollátová (1932 – 1977), druhá Mária, rod. Klesniaková, speváčka. Z prvého manželstva mal dvoch synov.
Životopis.
V rokoch 1949 – 1951 študoval herectvo na Štátnom konzervatóriu. V roku 1951 kultúrno-propagačný referent v Slovnafte, 1951 – 1952 člen Dedinského divadla v Bratislave, 1952 – 1953 činohry Divadla Jozefa Gregora Tajovského vo Zvolene, 1953 – 1966 činohry Novej scény, 1966 – 1982 činohry Slovenského národného divadla v Bratislave. 
Od roku 1946 vystupoval v Rozhlasovej hereckej družine, kde vytvoril desiatky chlapčenských postáv. V divadle hral najmä senzibilných hrdinov, konfrontovaných s drsným svetom. Jeho herectvo sa rovnomerne uplatňovalo aj vo filme, kde od roku 1951 vytvoril množstvo úloh v slovenských a českých filmoch. 
V televízii účinkoval od roku 1959 a vytvoril asi 100 postáv v dielach "Balada o Vojtovej Maríne" (1964), "Mŕtvi nespievajú" (1965), "Canarisova krvavá hviezda" (1966), "Sedem svedkov" (1967), "Balada o siedmich obesených" (1968), "Portrét Doriana Graya" (1969), "Bašta" (1969), "Parížski mohykáni" (1971), "Vivat Beňovský" (1975), "Stroskotanie Danubia" (1976), "Útek zo Zlatej krajiny" (1977), "Stôl pre štrnástich" (1978) a i.
V roku 1977 získal titul zaslúžilý umelec.
Ján Mistrík

Ján Mistrík (* 3. august 1942, Bratislava) je slovenský herec. Mladší brat herca Ivana Mistríka.
Biografia.
V roku 1963 absolvoval štúdium herectva na VŠMU v Bratislave. Od roku 1963 hral v divadlách vo Zvolene a v Martine. Od roku 1973 člen Novej scény v Bratislave. Stvárnil divadelné roly Miška ("Ženský zákon", 1964), Biffa ("Smrť obchodného cestujúceho", 1967), Claudia ("Mnoho kriku pre nič", 1967), Michala ("Hájnikova žena", 1976) alebo Alaina ("Škola žien", 1981). Hral aj vo filmoch, v početných filmových inscenáciách, vystupoval aj v rozhlase (napr. v relácii "Čo nového, Bielikovci?"). 
Je otcom troch dcér: Jany Petrikovičovej, Zuzany Mistríkovej a Ľubice Orechovskej.
Sasko-cobursko-gothajská dynastia

Sasko-cobursko-gothajská dynastia alebo sasko-kobursko-goth (aj) ská dynastia alebo sasko-kobursko-gotská dynastia (po nemecky: "Sachsen-Coburg-Gotha", po anglicky "Saxe-Coburg-Gotha") bola v rokoch 1826 až 1917 vládnuci rod v nemeckom vojvodstve Sasko-Cobursko a Gotha. Jej členovia zároveň vládli vo viacerých európskych krajinách.
Králi sasko-cobursko-gothajskí.
Spojené kráľovstvo.
[1] Rod sa od roku 1917 v Spojenom kráľovstve volá Windsorská dynastia
Enckeho kométa

Enckeho kométa, označovaná aj ako 2P/Encke, je periodická kométa s najkratšou známou obežnou dobou, iba 3,3 roka.
Je to krátkoperiodická kométa, obieha v rovine Slnečnej sústavy.
Bola objavená Pierrem Méchainim roku 1786.
François Hotman

François Hotman (* 23. august 1524, Paríž – † 12. február 1590, Bazilej) bol francúzsky protestantský právnik a spisovateľ. Meno si zmenil podľa latinského jazyka na Hotomanus, podľa iných na Hotomannus alebo Hottomannus.
Zoznam chemických prvkov podľa mena

Toto je zoznam chemických prvkov zoradených podľa mena.
Medzinárodná únia pre čistú a aplikovanú chémiu

Medzinárodná únia pre čistú a aplikovanú chémiu alebo Medzinárodná únia čistej a aplikovanej chémie (International Union of Pure and Applied Chemistry, skratka IUPAC) je medzinárodná mimovládna organizácia, ktorá sa venuje rozvoju chémie. Bola založená v roku 1919 ako reakcia národných spolkov chemikov na potreby medzinárodnej štandardizácie údajov a názvoslovia.
Je známa hlavne ako rozhodujúca autorita pri príprave štandardov pre pomenovanie chemických prvkov a ich zlúčenín prostredníctvom Medzinárodného výboru pre nomenklatúru a symboly (Názvoslovie IUPAC). IUPAC je členom Medzinárodnej rady pre vedu (ICSU).
Okrem určovania názvoslovných smerníc IUPAC stanovuje štandardy pre medzinárodný pravopis názvov v prípadoch sporu. Napríklad nariadila, že "aluminium" (hliník) je vhodnejšie pomenovanie pred americkým "aluminum" a "sulfur" (síra) je vhodnejšie pomenovanie pred britským názvom "sulphur".
Usmernenia IUPAC pre jednotlivé oblasti chémie sú publikované vo zväzkoch odlíšených farbami ako tzv. IUPAC Color Books - každú oblasť ošetruje zväzok istej farby. Mnoho IUPAC publikácii je dostupných na internete, IUPAC Color Books sú zverejnené na stránke IUPAC. Napríklad Zelenú knihu ("Quantities, Units and Symbols in Physical Chemistry, 3rd edition, 2007") je možné stiahnuť na tejto stránke .
IUPAC na Slovensku.
Kompetentným národným orgánom IUPAC na Slovensku je SNK IUPAC - Slovenský národný komitét pre chémiu Medzinárodnej únie pre čistú a aplikovanú chémiu. V roku 2016, napríklad, vydal usmernenie o správnych slovenských tvaroch názvov štyroch nových chemických prvkov, ktorými sú nihónium, moskóvium, tenés a oganesón.
Faradayova spoločnosť

Faradayova spoločnosť (po angl. Faraday Society) bola britská spoločnosť pre štúdium fyzikálnej chémie, založená v roku 1903 a pomenovaná na pamiatku M. Faradaya. 
Publikovala "Faraday Transactions" od 1905 do 1971 roku, kedy publikovanie prevzala Kráľovská chemická spoločnosť.
Významné boli najmä konferencie pod názvom Faraday Discussions, ktoré boli aj vydávané tlačou pod rovnakým názvom.
Spoločnosť sa v roku 1980 zlúčila z ďalšími vedeckými spoločnosťami a vytvorili Kráľovskú chemickú spoločnosť.
Alan Jay Heeger

Alan Jay Heeger (* 22. január 1936, Sioux City, Iowa, USA) je americký chemik a fyzik, nositeľ Nobelovej ceny za chémiu.
V roku 2000 mu bola udelená Nobelova cena spolu s Alan Graham MacDiarmidom a Hideki Širakawaom za ich objav a vývoj vodivých polymérov. Momentálne je profesorom na University of California v Santa Barbare. Jeho syn David Heeger je neurochirurg.
Švajčiarsky systém (šach)

Švajčiarsky systém je spôsob organizovania šachových súťaží, v ktorých je oveľa viac účastníkov, než plánovaný počet kôl. Týmto systémom môžu byť hrané súťaže jednotlivcov i súťaže družstiev. Prvýkrát sa takto hralo v Zürichu v roku 1895
Súťaž jednotlivcov.
Pred začiatkom súťaže sú hráči utriedení podľa aktuálneho ELO ratingu. V prvom kole, ak je súťažiacich n a n je párne, hrajú proti sebe dvojice: 1 proti n/2+1, 2 proti n/2+2, ... n/2 proti n. Ak je nepárny počet párov, v prvom kole hrajú dvojice 1 proti (n+1)/2, 2 proti (n+1)/2+1. Hráč s najnižším Elom v prvom kole nemá súpera a automaticky získava 1 bod.
V každom ďalšom kole hrajú v skupinách hráči, ktorí majú rovnaký počet bodov. Počítačové programy sú nastavené tak, aby hráči hrali rovnako často bielymi a čiernymi figúrkami.
Konečné poradie je dané propozíciami súťaže, väčšinou v tomto poradí: 
Súťaž družstiev.
Súťaž družstiev sa hrá podľa tých istých kritérií, len pravidlo o striedaní farieb je menej dôležité.
Švajčiarskym systémom sa hráva napríklad Šachová olympiáda.
Pozri aj.
Švajčiarsky systém (bridž)
Oldies

Oldies je všeobecné označenie používané hlavne v Spojených štátoch na označenie hudobného formátu, ktorý bol populárny hlavne v 50. až 90. rokoch 20. storočia. Oldies zahŕňa hlavne žánre R&amp;B, pop a rock. Country, klasika, jazz a podobné formáty obyčajne nie sú považované za oldies.
Agremán (diplomacia)

Agremán alebo agrément je súhlas štátu s prijatím navrhovaného kandidáta druhého štátu ako diplomatického zástupcu vo svojej krajine. Žiadosť o agremán sa podáva spravidla tak, že titulár (vyslanec, veľvyslanec) ktorý má byť odvolaný, navštívi ministra alebo iného povereného pracovníka prijímajúceho štátu a prednesie mu úmysel svojej vlády vymenovať nového diplomatického zástupcu. Pritom ho zároveň informuje o najdôležitejších osobných dátach nového titulára. Prijímajúci štát spravidla v lehote jedného, dvoch týždňov oznámi svoje stanovisko k agremánu.
Odmietnutie udelenia súhlasu býva veľmi zriedkavé, a to vtedy, ak navrhovaná osoba nového diplomatického zástupcu je pre prijímajúci štát neprijateľná. Dôvody odmietnutia podľa medzinárodných zvyklostí netreba oznámiť.
Tento postup pred vymenovaním nepredpisujú nijaké medzinárodné zmluvy, vyplýva však z medzinárodnoprávnych zvyklostí a zásadne sa dodržiava. Agremán nie je potrebný pre diplomatický personál.
Po udelení agremánu nasleduje obvykle vymenovanie. Vyslanci a veľvyslanci začínajú však svoju činnosť nie vymenovaním, ale až odovzdaním poverovacích listín hlave prijímajúceho štátu. Podľa Ústavy Slovenskej republiky zastupuje prezident štát navonok, prijíma cudzích a poveruje našich vyslancov a veľvyslancov.
Progress (šach)

Progress v šachu je dodatkovým kritériom, keď sa turnaj hrá švajčiarskym systémom. Je to súčet súčtov bodov hráča po jednotlivých kolách. Ak nerozhodli kritériá s vyššou prioritou, lepšie sa umiestni hráč s väčším progresom.
Majme dvoch hráčov, ktorí hrali takto:
Prvý stĺpec výsledok v danom kole, druhý súčet bodov, tretí progress.
 1. 1| 1| 1|| 0| 0| 0
 2. 1| 2| 3|| 1| 1| 1
 3. 1| 3| 6|| 1| 2| 3
 4. 1| 4| 10|| 1| 3| 6
 5. 0| 4| 14|| 1| 4| 10
Súčet bodov majú rovnaký, ak majú aj rovnaký Bucholz, lepšie sa umiestni prvý hráč, pretože má výsledný progress 14, kým druhý hráč má progress 10.
Miazgová sústava

Miazgová sústava (iné názvy: miazgový systém, lymfatická sústava, lymfatytický systém) je neoddeliteľnou súčasťou imunitnej sústavy (systému), tieto pojmy sa do značnej miery prekrývaju. Zväčša sa pod imunitným systémom myslí viac funkcí, a pod lymfatickým viac anatómia a morfológia. Miazgové cievy začínajú v tkanivách ako miazgové vlásočnice, ktoré ústia do zberných miazgových žíl. Pred vstupom do miazgových žíl preteká miazga miazgovými uzlinami, ktoré sú rozptýlené v skupinách po celom tele. Počas infekčnej choroby sa v uzlinách zmnožia biele krvinky a uzliny sa viditeľne zväčšia.
Zloženie.
Miazga (lymfa), miazgové (lymfatické) cievy, štruktúry a orgány obsahujúce lymfatické tkanivo - slezina, týmus - detská žľaza, červovitý prívesok - appendix, lymfatické uzliny, mandle.
Funkcie.
Návrat bielkovín a plazmy do srdcovocievneho systému; transport tukov z tráviaceho do srdcovocievneho systému; miesto vývoja a množenia niektorých typov bielych krviniek; ochrana proti chorobám cez tvorbu protilátok a iných látok.
Buchholz

Buchholz je prvé dodatkové kritérium pre stanovenie poradia v šachovom turnaji, ak sa hrá švajčiarskym systémom. Je to súčet výsledných bodov hráčov, proti ktorým hráč hral. Keďže v švajčiarskom systéme každý hráč hrá proti iným hráčom, ako ostatní hráči, keď dvaja hráči získali rovnaký počet bodov, Buchholz meria relatívnu silu súperov, proti ktorým hráč hral.