burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Eugen Ehrlich

Eugen Ehrlich (* 14. september 1862, Černovice, Ukrajina – † 2. máj 1922, Viedeň, Rakúsko) bol rakúsky právnik (romanista a civilista), zakladateľ sociológie práva. Vo svojom najvýznamnejšom diele "Základy sociológie práva" (Grundlegung der Soziologie des Rechts, 1913) prvýkrát vytvára jasnú, vyhradenú koncepciu sociológie práva ako osobitnej disciplíny.
Podľa Ehrlicha spočíva ťažisko právneho vývoja v samotnej spoločnosti; právo je primárne spoločenským javom, v ktorom sa spoločnosť riadi sama (ako už u Comta).
Právo tvorené právnikmi a štátom je sekundárne, je len jednou zo závislých premenných v zložitom komplexe vzájomne pôsobiacich sociálnych faktorov. Právo podľa Ehrlicha je vnútorný spoločenský poriadok, vymedzené pravidlá správania sa ľudí vo vzájomných vzťahoch, ktorých časť tvoria aj tie, ktoré sú zabezpečené donútením štátu.
Právne normy predstavujú príkaz transformovaný do konania (bez ohľadu na to, či bol slovne formulovaný) v rámci vnútorného poriadku určitej ľudskej spoločnosti. Je to priblíženie sa k "právnej realite" - k pravidlám, podľa ktorých ľudia skutočne konajú vo svojom každodennom živote (živé právo - ČO JE), a ktoré sú často odlišné alebo i rozporné s pravidlami práva, zabezpečovanými štátnou mocou (platné právo - čo má byť), ktoré tvoria iba menšiu časť všetkých pravidiel ľudského správania sa. Takto sa u Ehrlicha ponímanie práva prelína s prvkami morálky, obyčají alebo psychiky.
Eidos

Eidos (gr.) je tvar, idea, forma, species. Podľa Husserla je eidos podstata (Wesen).
Rímsky eklekticizmus

Rímsky eklekticizmus je smer rímskej filozofie, pre ktorého predstaviteľov je príznačné zvládnutie značného množstva súčasných poznatkov (encyklopedizmus a polyhistorizmus) a do značnej miery zámerné, koncepčné spájanie filozofém rôznej proveniencie.
Najvýznamnejším predstaviteľom rímskeho eklekticizmu bol Cicero.
Sociálna ekológia

Sociálna ekológia je oblasť poznatkov, ktorá skúma rozličné aspekty vzájomného pôsobenia spoločnosti a prírody.
Porubský potok (prítok Rajčanky)

Porubský potok je potok na severe Slovenska, na území okresu Žilina. Je to pravostranný prítok Rajčanky, má dĺžku 15 km a je tokom IV. rádu. V Malej Fatre vytvára Porubskú dolinu.
Prameň.
Prameň v Malej Fatre, v podcelku Lúčanská Fatra, na juhozápadnom úpätí Hnilickej Kýčery (1 217,6 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 910 m n. m.
Smer toku.
Po Kamennú Porubu na severozápad, potom prevažne na sever.
Geomorfologické celky.
1.Malá Fatra, podcelok Lúčanská Fatra, 2.Žilinská kotlina, podcelok Rajecká kotlina.
Prítoky.
Sprava z dolín Zadná Oselná, Predná Oselná, Lehotná, spod Usypanej skaly (1 158,2 m n. m.), zľava spod Kýčery (1 165,6 m n. m.), Rybnícky potok a prítok spod Rybníkov (517,2 m n. m.).
Ústie.
Ústi do Rajčanky pri Rajeckých Tepliciach v nadmorskej výške 411 m n. m.
Obce.
Kamenná Poruba, Konská, okrajom mesta Rajecké Teplice.
Ekonometria

Ekonometria alebo ekonometrika (gr.) je aplikácia matematickych a štatistických metód na riešenie ekonomických problémov. 
Názov ekonometria pochádza z roku 1932 od nórskeho ekonóma Ragnara Frischa pôvodne znamenal akékoľvek matematické formulácie ekonomických zákonov. Prvé ekonometrické práce sa zaoberali konjunktúrnymi cyklami (harvardská škola), rozborom dopytu a konštrukciou makroekonomických modelov.
Ekonometria umožňuje analyzovať a predvídať správanie ekonomických veličín a hodnotiť ekonomické vzťahy.
Základné tématické okruhy ekonometrie:
Ekonómia myslenia

Ekonómia myslenia je dosahovanie maxima znalostí pomocou minima poznávacích prostriedkov. Jej princípom je téza, že kritérium pravdivosti poznania spočíva v dosiahnutí maxima znalostí pomocou minima poznávacích prostriedkov. Princíp ekonómie myslenia
zaviedol Ernst Mach.
Politická ekonómia

Politická ekonómia bolo pôvodne od 17. do konca 19. storočia označenie pre to, čo dnes voláme ekonómia (), od druhej polovice 20. storočia sa výraz používa najmä buď ako synonymum ekonómie či len normatívnej ekonómie alebo ako akýsi kombinovaný odbor spájajúci ekonomickú teóriu a politické rozhodovanie (a prípadne aj ďalšie sociálne odbory).
Výraz prvýkrát použil vo Francúzsku v roku 1611 L. de Mayerne-Turquet. O štyri roky neskôr výraz (économie politique) použil A. Montchrétien už priamo v titule svojej knihy. V Anglicku sa výraz objavil v roku 1691 u W. Pettyho. V tomto období výraz označoval väčšinou najmä skôr niečo ako rozumnú verejnú správu, neskôr aj niečo ako silu či fungovanie ekonomiky štátu ako celku. 
Významový posun smerom k chápaniu politickej ekonómie ako vedy o výrobe a rozdeľovaní bohatstva v kontexte riadenia zdrojov štátu nastal u v polovici 18. storočia (napr. u fyziokratov) a od 70. rokov 18. storočia (klasická ekonómia) tento význam prevládol. 
Príklady definícií:
Prvým profesorom predmetu, ktorý niesol označenie "politická ekonómia" na svete bol nemecký kameralista Joseph von Sonnenfels v roku 1763 vo Viedni. V Anglicku bol prvým takýmto profesorom Thomas Malthus v roku 1805.
Marxisti prevzali vyššie uvedené (t. j. klasické) definície, ale trocha pozmenili dôraz politickej ekonómie. Napr. podľa Marxa (1859) je to hľadanie "anatómie občianskej [buržoáznej] spoločnosti" a podľa Engelsa (1859) "teoretická analýza modernej buržoáznej spoločnosti". Marxisti klasickú definíciu politickej ekonómie používajú dodnes (najmä v podobe ako u Jamesa Milla). 
V nemeckej jazykovej oblasti sa od začiatku 19. storočia používal aj pojmu politická ekonómia podobný pojem národné hospodárstvo (Nationalökonomie, trochu neskôr Volkswirtschaftslehre). 
V roku 1875 MacLeod prvýkrát navrhol nahradiť výraz politická ekonómia výrazom ekonómia (angl. economics). Marshall v roku 1890 používa ešte výrazy politická ekonómia a ekonómia ako synonymá a definuje ich ako "štúdium ľudstva pri normálnom chode živote; skúma časť konania jednotlivca a spoločnosti, ktorá najužšie súvisí so získavaním a používaním materiálnych požiadaviek blahobytu (well-being)." Všeobecne sa výraz ekonómia presadil až v 20. rokoch 20. storočia.
Kým ostatní často stotožňovali ekonómiu a politickú ekonómiou, L. Robbins (1932, 1939) definoval ekonómiu veľmi široko ako "veda, ktorá skúma ľudské správanie ako pomer medzi cieľmi a vzácnymi prostriedkami s alternatívnym použitím" a výraz politická ekonómia odporučil používať len pre aplikované témy ako sú monopol, ochrana, plánovanie a fiškálna politika vlády a podobne. S tým súhlasil napr. Schumpeter (1954).
Dnes sa výraz politická ekonómia používa najmä v týchto významoch:
Ekonomická tabuľka

Ekonomická tabuľka (po francúzsky "Tableau économique") od F. Quesnayho bolo prvé zobrazenie hlavných vzťahov v celkovom ročnom procese kapitalistickej reprodukcie. Bolo vypracované v r. 1758 v podobe tabuľky poddávajúcej prehľad o pohybe ročného produktu národnej výroby tak, že umožňuje reprodukciu v predošlom meradle. Quesnayho Ekonomická tabuľka obsahuje prvé stopy národného účtovníctva.
Ekonomizmus

Ekonomizmus bol smer v ruskej sociálnej demokracii, podľa ktorého úloha robotníckej triedy spočíva v ekonomickom boji - v boji za zlepšenie pracovných podmienok, zvýšenie miezd atď. 
Predstaviteľmi boli: S. N. Prokopovič, J. D. Kuskovová a iní.
Ektoderma

Ektoderma alebo menej často [a po česky] ektoderm alebo epiblast môže byť:
Ekumenizmus

Ekumenizmus alebo ekumenické hnutie je hnutie za zjednotenie všetkých cirkví, v užšom zmysle len kresťanských cirkví sveta. Počiatky hnutia sú v 19. storočí, prvé organizované formy sa objavujú v 20. storočí.
Ekvifinalita

Ekvifinalita alebo ekvifinálnosť je dosiahnutie jedného a toho istého konečného stavu systému z rôznych východiskových podmienok. Podľa Bertalanffyho je to všeobecná vlastnosť otvorených systémov, ktoré smerujú k dynamickej rovnováhe. Vzťahuje sa to najmä na živé organizmy: napríklad ježovka morská môže vzniknúť z úplného, normálneho zárodku alebo z polovice experimentálne rozdeleného zárodku alebo z
dvoch zlúčených zárodkov.
Ekvivalencia

Ekvivalencia môže byť:
Ekvivalentnosť

Ekvivalentnosť (lat.) je vzťah typu rovnosti, vyznačujúci sa reflexívnosťou, symetrickosťou a tranzitívnosťou. Napr. podobnosť, vzťah rovnakej veľkosti, vzťah rovnakej mohutnosti množín, izomorfizmus systémov, rovnobežnosť priamok, rovnobežnosť rovín atď.
Ekvivalentnosť výrokov

Ekvivalentnosť výrokov je vzťah výrokov majúcich rovnaké pravdivostné hodnoty, t. j. keď sú obidva buď pravdivé alebo obidva nepravdivé.
Kuneradský potok

Kuneradský potok je potok na území okresu Žilina, je to pravostranný prítok Rajčanky a má dĺžku 15 km. Na hornom toku preteká Svitačovou dolinou. 
"Prameň:" v Malej Fatre, v podcelku Lúčanská Fatra, na južných svahoch Veľkej lúky (1 475,5 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 270 m n. m. V období topenia snehu sú zdrojnicami dva občasné vodné toky spod hrebeňa Martinských holí v nadmorskej výške cca 
"Smer toku:" po Kuneradský zámok na západ, potom na severozápad, na dolnom toku viac-menej na sever
"Geomorfologické celky:" 1.Malá Fatra, podcelok Lúčanská Fatra, 2.Žilinská kotlina, podcelok Rajecká kotlina
"Prítoky:" sprava vetva Stránskeho potoka, zľava prítok spod Kopy (1 232,2 m n. m.), Bystrička
"Ústie:" do Rajčanky na území mesta Rajecké Teplice v nadmorskej výške okolo 410 m n. m.
"Obce:" Kunerad a Rajecké Teplice
Élan vital

Élan vital (fr.) je životná aktivita, vzruch, životná energia. Pojem "élan vital" rozvíjal Henri Bergson.
Elasticita

Elasticita môže byť:
Elea

Elea alebo Velia alebo Elaia bola starogrécka prímorská kolónia na západnom pobreží Lukánie, založená v polovici 6. storočí pred Kr., po spojeneckej vojne municípium.
V Elea sa narodili Zenón z Eley a Parmenides a vznikla tu eleatská filozofická škola.
Od roku 1998 je oblasť súčasťou svetového dedičstva UNESCO.
Elektret

Elektret (gr.) je tyčka alebo platnička z dielektrika, ktorá má stály elektrický náboj.
Elektret je elektrickým ekvivalentom trvalého magnetu. Elektretové materiály sú napr. selén a síra.
Elektrety sa v technike využívajú ako elektretové mikrofóny a elektrostatické filtre.
Elektrodynamika

Elektrodynamika je časť náuky o elektromagnetizme zaoberajúca sa pohybom elektricky nabitých častíc, ich vzájomným pôsobením prostredníctvom elektromagnetického poľa a elektromagnetickým vlnením.
Niekedy sa do elektrodynamiky zahŕňa aj elektrostatika.
Valenčný elektrón

Valenčné elektróny sú elektróny v okrajovej, väčšinou neúplne obsadenej časti elektrónového obalu atómu. Valenčné elektróny rozhodujú o chemických vlastnostiach prvkov. Napríklad pri vzácnych plynoch je zaplnená valenčná vrstva príčinou ich nereaktivity.
Elektrotropizmus

Elektrotropizmus (gr.) je rastový ohyb orgánov v elektrickom poli.
Keď sú protiľahlé strany nejakého orgánu rastliny zapojené na jednosmerný prúd alebo sú vložené do elektrického poľa, rastliny vykazujú slabú ohybovú reakciu.
Element

Element (lat. elementum - pralátka, živel, prvok) môže byť:
Elementárny

Elementárny (lat.) je najjednoduchší, atomický; základný, prvotný. Z hľadiska logickej analýzy elementárny výrok okrem seba neobsahuje žiaden iný výrok.
Elenchos

Elenchos () je "preskúmanie (s cieľom vyvrátenia)" – metóda, ktorú Sokrates používal ako súčasť maieutiky pri skúmaní pováh a definícií (hlavne etických konceptov ako napr. cnosť, spravodlivosť) a pri praktickom rozhodovaní o tom, ako žiť.
Eleutér (pápež)

Svätý Eleutér (iné názvy: Eleutherus, Eleuterus, Eleuterius; "Eleutherus") bol približne v rokoch 174/175–189/193 13. pápežom katolíckej cirkvi. Eleutherus bol pôvodem Grék. Podľa kroniky pápežov "Liber Pontificalis", ktorá ale pochádza až zo 6. storočia, sa narodil v meste Nikopolis v kraji Epirus a jeho otec sa údajne volal Abundius.
Bol diakonom pápeža Aniceta. V r. 177/8 Eleuteria navštívil Ireneja z Lyonu, ktorý priniesol so sebou list od tamojšej cirkvi, potom trpel veľkou perzekúciou, vykladal mu svoje názory na montanizmus. Sviatok má 26. mája.
Mircea Eliade

 
Mircea Eliade (* 9. marec 1907, Bukurešť, Rumunsko – † 22. apríl 1986, Chicago, Illinois, USA) bol rumunský filozof, religionista (historik a filozof náboženstva), prozaik a esejista. Plynule hovoril ôsmimi jazykmi. Jeho najväčším odborným prínosom boli jeho religionistické analýzy posvätného a profánneho (pozri heslo sakralizácia), a to najmä jeho koncept hierofánie. 
Životopis.
Narodil sa v Bukurešti. V rokoch 1928 až 1931 pôsobil v Indii, čo možno považovať za jedno z najdôležitejších období jeho života. Po získaní štipendia v Kalkate sa začal venovať štúdiu sanskritu a jógy. V roku 1940 bol menovaný za kultúrneho atašé pri veľvyslanectve Rumunska v Londýne. V roku 1941 bol Eliade premiestnený do Portugalska a pracoval na veľvyslanectve v Lisabone. V 1942 prichádza naposledy do Rumunska, aby odovzdal posolstvo diktátorovi Antonescovi od portugalského ministerského predsedu Antonia Salazara.
Od 50. rokov do svojej smrti na následky mŕtvice po zistení, že horí knižnica v jeho pracovni na chicagskej Divinity School 22. apríla 1986, Eliade pôsobil práve v americkom Chicagu na uvedenej katedre, kde dostal v roku 1962 profesúru za svoje zásluhy o rozvoj religionistiky.
Turiansky potok

Turiansky potok je potok na Hornom Považí na území okresu Žilina. Je to pravostranný prítok Rajčanky s dĺžkou 9,9 km, je tokom IV. rádu. Preteká Turskou dolinou, nad sútokom s Rajčankou vystupuje Turská skala, obtočník Rajčanky.
Prameň.
Pramení v Malej Fatre, v podcelku Lúčanská Fatra, na severozápadnom úpätí Zázrivej () v nadmorskej výške približne ()
Opis toku.
V pramennej oblasti tečie na sever cez lokalitu Bitanová, sprava priberá postupne tri krátke prítoky: zo západného svahu Dlhej lúky (), z juhozápadného svahu Minčola () a z východného svahu Skalnatej (). Následne sa stáča na západ, vteká do Turianskej doliny, kde najprv priberá dlhší ľavostranný prítok z juhozápadného svahu Zázrivej, tok sa oblúkom postupne stáča na sever, pričom zľava priberá tri krátke prítoky spod Kobylia. Na strednom toku ďalej priberá dva pravostranné prítoky: z doliny Zdobina a spod Hornej Rovne a potok prechodne tečie severozápadným smerom. Na dolnom toku vteká do intravilánu obce Turie, zároveň vteká do Žilinskej kotliny, kde už tečie smerom na západ. V obci ešte priberá krátky pravostranný prítok tečúci od miestneho poľnohospodárskeho družstva a ľavostranný Polomec, podteká Turskú skalu na ľavom brehu, následne aj železničnú trať č. 126 a štátnu cestu I/64 a západne od obce sa vlieva do Rajčanky.
Ústie.
Do Rajčanky ústi západne od obce Turie v nadmorskej výške () pod Turskou skalou.
Obce.
Tečie iba katastrálnym územím obce Turie.
Elitárstvo

Elitárstvo je filozoficko-sociologická koncepcia o zvláštnom poslaní a výnimočnej
spoločensko-politickej a intelektuálnej aktivite elít.
Elitárstvo môže byť tiež vyvyšovanie sa elity voči zvyšku spoločnosti.
ELIZA

ELIZA je jednoduchý počítačový program, ktorý vedie s používateľom "konverzáciu" tak, že opakuje výroky a kladie jednoduché otázky založené na kľúčových slovách zachytených z predchádzajúcich komentárov. Jeho autor, Joseph Weizenbaum, napísal ELIZU ako vtip a zhrozil sa, keď zistil, že ľudia tento program berú vážne. ELIZA sa často používa na poli umelej inteligencie na dôkaz toho, že počítač, ktorý vedie rozhovor, nemusí byť vždy inteligentný.
Elizeus

Elizeus (hebr. אלישע בן שפט - "Eliša ben Šafat") bol starozákonný prorok, žiak a nástupca proroka Eliáša. Pôsobil v Izraelskom kráľovstve (Severnom) v 9. storočí pred Kr. za vlády kráľov Ochoziáša, Jorama, Jehua, Joachaza a Joasa. Jeho pôsobenie je popísané v Knihách kráľov v Biblii. Jeho činnosť sa spomína najmä v hlavách/kapitolách 2 až 14 Druhej knihy kráľov.
Jeho otcom bol Šafat. Elizeus sa najprv stal žiakom Eliáša, ktorý ho povolal keď práve oral. Keď bol Eliáš vzatý do neba Elizeus prevzal jeho poslanie. Za svoje dobrodenia nechcel nič prijímať.
Rovnako ako jeho učiteľ aj Elizeus ostro kritizoval kráľovskú dynastiu Amriovcov (Omriovcov) kvôli modloslužbe. V roku 845 pred Kr. pomazal za kráľa Jehua, ktorému sa podarilo zavraždiť izraelského kráľa Jorama, jeho matku Jezabel, aj júdskeho kráľa Ochoziáša v údolí Jezrael.
Zomrel za kráľa Joasa. Za cisára Juliána Odpadlíka (Apostatu) bola väčšina jeho pozostatkov spálená. Menšiu časť sa podarilo zachrániť a premiestniť do Alexandrie.
Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si ho pripomínajú 14. júna.
V islame je známy ako "al-Jasa".
Elster (glaciál)

Elster je glaciál v severoeurópskom systéme zaľadnenia, medzi holsteinom a kromerom (resp. voigstedtom resp. arternom). 
Časové vymedzenie:
Delenie:
Elster v najširšom zmysle:
V alpskom systému elsteru v širšom zmysle zodpovedá pravdepodobne mindel (elsteru v najširšom zmysle mindel + günz-mimdel + mladší günz), ale u niektorých autorov elsteru zodpovedá günz.
Éma

Éma je štruktúrna jednotka povedzme kultúry, ako filozoféma, matéma, mytéma, pragméma a pod.
Émou kultúry je napríklad filozofia, mýtus, teológia, pojem, číslo, skrutka, kladivo, predstava stromu a pod., pokiaľ plnia kultúrotvornú funkciu, čiže umožňujú premenu zla na dobro.
Emanácia

Emanácia je výron, vyžarovanie, vychádzanie nižšieho, menej dokonalého bytia z vyššieho, dokonalejšieho princípu, ktorý tým však sám zostáva nezmenený, nezmenšený, neprechádza do emanovaného (na rozdiel od evolúcie). Učenie o emanácii rozpracúval najmä novoplatonizmus a naň nadväzujúce učenia (napríklad v arabskej filozofii učenie al-Kindího, al-Fárábího a i.).
Podľa Plotina je emanácia vyžarovanie jedného stupňa súcna vo svete z druhého stupňa; je to proces, ktorý neprebieha v čase, ale je to vzťah odvekej odvodenosti alebo
závislosti.
Emancipácia

Emancipácia môže byť:
Embryológia

Embryológia je náuka o individuálnom vývoji organizmov od oplodnenia vajíčka až po životaschopného jedinca. Podľa skúmaných objektov je embryológia rastlín, živočíchov a človeka. Jedným zo zakladateľov embryológie je Karl Ernst von Baer.
Porovnávacia embryológia

Porovnávacia embryológia je komparatívna disciplína porovnávajúca vo svojom výskume individuálny vývoj rônych druhov organizmov od oplodnenia vajíčka až po životaschopného jedinca.
Beliansky potok (prítok Varínky)

Beliansky potok je ľavostranný prítok Varínky, meria 8,2 km a je tokom IV. rádu. Tečie vo východnej časti okresu Žilina. 
Prameň.
Pramení v Malej Fatre, v podcelku Krivánska Fatra, na severných stráňach Malého Kriváňa (1 670,9 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 420 m n. m. V nadmorskej výške cca 650 m, napája potok jeden s najvýdatnejších prameňov podzemnej vody v Malej Fatre s výdatnosťou niekoľko desiatok litrov za sekundu.
Opis toku.
Preteká severozápadným a severným smerom Belianskou dolinou v Malej Fatre a obcou Belá v Žilinskej kotline. Pramenná oblasť s vejárom prítokov je súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Prípor. Do Varínky ústi pri obci Belá v nadmorskej výške cca 435 m n. m.
Harrington Emerson

Harrington Emerson (* 2. august 1853, Trenton, New Jersey, USA – † 2. september 1931, New York, New York bol americký inžinier, priekopník priemyslu, staviteľstva, manažmentu a teórie organizácie. V praxi rozvíjal taylorizmus.
Emfyteuza

Emfyteuza bola dedičná držba pôdy, právo scudziť nehnuteľný majetok. Emfyteuza bola spojená s úplným alebo čiastočným reluovaním robotnej a naturálnej renty na peňažnú.
Emir

Emir (arab. "’amír") môže byť:
Emirát

Emirát () je správny celok na čele s dedičným monarchom s titulom emir (v minulosti knieža, dnes princ) alebo šejk (starešina). Samostatné emiráty vznikali v severnej Afrike, na Blízkom východe, ale aj v Španielsku. Ako "emirát" sa označujú aj administratívne správne celky na čele s členom kráľovskej rodiny, napríklad guvernoráty v Saudskej Arábii.
Medzi nezávislé emiráty patria:
Emisia

Emisia (lat.) môže byť:
Kto vykonáva/je pôvodcom emisie, nazýva sa emitent (v niektorých kontextoch aj vydavateľ).
Emisia častice

Emisia častice je proces vysielania častice látkou, jeden zo základných procesov, z ktorých
vzniká interakcia.
Emitent

Emitent môže byť:
Emitrón

Emitrón (lat.+ gr.) je televízna snímacia elektrónka.
Emmerám

Svätý Emmerám alebo Emmeramus (* ? - † 652) bol misijný biskup, ktorý začiatkom 8. stor. odišiel z južnej Galie do Bavorska, kde zomrel ako mučeník.
V 9. storočí patrón baziliky v Regensburgu, odkiaľ sa pravdepodobne za Vichinga (asi 880) Emmerámov kult dostal do Nitry (bazilika sv. Emmeráma). R. 915 - 935 bol kult Emmeráma známy aj na kniežacom dvore v Prahe.
Emócia

Emócie sú psychologické procesy, zahrňujúce subjektívne zážitky pohody a nepohody, previazané s fyziologickými zmenami (zmena srdečného rytmu, zmena rýchlosti dýchania), motorickými prejavmi (mimika, gestikulácia), zmenami pohotovosti a koncentrácie. Vyvolávajú a ovplyvňujú tak ďalšie psychologické procesy. 
Emócie sú evolučne staršie ako rozumové správanie, preto sú ich prejavy silnejšie a ťažšie ovplyvniteľné. Pomerne ľahko sa prenášajú na druhých ľudí (panika, plač na pohreboch, neutíšiteľný smiech a pod.). Silné emócie môžu poškodiť zdravie alebo spôsobiť smrť. Dlhodobé pôsobenie určitej emócie môže viesť k zmenám zdravotného stavu. 
Funkcie emócií.
Pôvodný zmysel emócií je príprava jedinca k adekvátnej reakcii na konkrétny zážitok. Okrem toho vedú emócie ku vštiepeniu si zážitku. Napríklad strach má pripraviť na nebezpečenstvo a vtlačiť danú situáciu do pamäti ako nebezpečnú. Emócie vedú k vymedzeniu a hierarchizácii hodnôt, vytvoreniu schopnosti sebaregulácie.
Rozdelenie emócií podľa charakteru.
Emócie možno podľa z evolučného veku rozdeliť na základné a vyššie. Základné emócie sa vyskytujú nielen u všetkých národností a kultúr, ale z veľkej časti aj u vyšších živočíchov. Následné jednanie a mimika sú z časti vrodené (smiech, plač). Presné vymedzenie základných emócií sa u rôznych autorov líši.
Citové vzťahy.
Kombináciou určitých emócií sa vytvárajú zložitejšie väzby na ostatných jedincov, ktoré nazývame citové vzťahy. Sem patrí predovšetkým láska, priateľstvo, nenávisť, nepriateľstvo, závisť, pohŕdanie a opovrhnutie, odpor a štítivosť.
Emocionalita

Emocionalita (lat.) je aktuálny citový sprievod a súčasť prežívania; relatívne trvalá súčasť
vzťahov človeka k okoliu i k sebe samému; prejavuje sa zmenami fyziologickými, mimikou a i.
Emocionalita je vlastnosť charakterizujúca obsah, kvalitu a dynamiku emócií a citov. Tie sa prejavujú v temperamentových zložkách, v správaní a prežívaní ako aj iných aktivitách, fyziologické zmeny a výrazové prejavy nevynímajúc. Obsah väčšiny emócií a citov súvisí s ich intencionalitou, a tak sa v rôznych kultúrach diferencujú aj štruktúry prežívania tých istých situácií a sú rôzne emočne akcentované a zafarbené, napr. to, čo spôsobuje nechuť či odpor u Európana, ponecháva príslušníka iného kultúrneho okruhu ľahostajným.
Emocionalizmus

Emocionalizmus (lat.) je názor, ktorý za základný duševný stav človeka považuje cit.
Empiréma

Empiréma je tvrdenie opierajúce sa o skúsenosť.
Empíria

Empíria (gr.) je skúsenosť ako prameň poznania alebo ako poznávacia metóda; vedecké
pozorovania a pokusy.
EMPIRIA taktiež môže byť obchodná sieť na území celej slovenskej republiky, účinkujúca v oblasti voda, kúrenie, plyn, sanita a kúpeľnové štúdiá.
Empiriomonizmus

Empiriomonizmus je filozofia A. A. Bogdanova, forma empiriokriticizmu.
Beliansky potok (prítok Belej)

Beliansky potok je krátky potok v západnej časti okresu Košice-okolie. Je to pravostranný prítok Belej s dĺžkou 3 km, je tokom VI. rádu. 
Prameň.
Pramení v pohorí Čierna hora na juhozápadnom svahu Vysokého vrchu (851,0 m n. m.), pod sedlom Repy, v nadmorskej výške približne 590 m n. m.
Opis toku.
Od prameňa tečie juhozápadným smerom cez geomorfologický podcelok Pokryvy a na strednom toku priberá pravostranný prítok prameniaci južne od kóty 887,8 m n. m. a tečúci lokalitou Hrb. Na dolnom toku vteká do intravilánu obce Košická Belá, kde sa priamo v strede obce vlieva do Belej v nadmorskej výške cca 380 m n. m.
Empiriosymbolizmus

Empiriosymbolizmus je filozofické učenie P. S. Juškeviča, forma empiriokriticizmu. Podľa empiriosymoblizmu je svet komplex empiriosymbolov systematizujúcich prvotné dáta kolektivneho ľudského poznania. Voľbu toho či onoho systému symboliky
diktuje vhodnosť interpretácie skúsenosti.
Novoveký empirizmus

Novoveký empirizmus je gnozeologický postoj k problému pôvodu nášho poznania v novovekej filozofii, ktorého vznik sa spája najmä s F. Baconom. Predchodcom novovekého empirizmu bol Roger Bacon.
Novoveký empirizmus bol zameraný najmä proti scholastickej metóde a teórii. Všetko vedenie pôvodne pochádza zo skúsenosti a jediným prostriedkom, ako dospieť od empírie
k teórii, od vedenia o jednotlivom k všeobecnému poznaniu, je indukcia.
Novoveký empirizmus úzko súvisí s emancipáciou moderných prírodných vied. Tie sa najprv chápali ako empirické špeciálne vedy (napr. astronómia, fyzika, chémia), orientované podľa paradigmy mechaniky (a potiaľ mechanisticky). V tejto metodickej abstrakcii dosiahli obrovské výsledky. Tento uspech podnietil snahu skúmať empiricko-mechanistickými metódami aj ľudskú prax. Konanie v tomto smere sa chápalo ako prírodný proces, ktorý sa - analogicky s
fyzikálnymi alebo biologickými procesmi - môže stať predmetom akoby prírodovedeckého poznania. Psychológia a sociológia vznikli ako empirické vedy zo snahy skúmať psychické javy a sociálne javy v tomto zmysle prírodovedeckými metódami. V priebehu tohto vývoja vznikli rôzne empirické teórie konania (napr. psychologické, sociologické, biologické)
Emporium

1. Emporium je latinský výraz označujúci tržnica (najmä rímska). Gréckym variantom slova je slovo emporion.
2. V Byzantskej ríši boli gréckym variantom emporion označované mestá s tržnicou. Zväčša tento titul niesli väčšie prístavné mestá ako Efez, či Korint, občas však býval pojem používaný aj pre menšie obchodné prístavy, či trhové miesta pri hraniciach a na obchodných cestách.
En

En môže byť:
EN môže byť:
En soi

En soi (fr.) je francúzsky výraz, ktorý doslova znamená v sebe alebo o sebe. Vyskytuje sa napríklad vo filozofii J. P. Sartra (dielo "Bytie a ničota" 1943), kde označuje konkrétnu, nemennú formu bytia, identitu, napríklad hmotného objektu. Opakom je výraz "pour soi" (pre seba), ktorý označuje spôsob bytia vedomia.
Encyklika

Encyklika (lat. "encyclicus" = okrúhly, cirkulujúci &lt; gr. ἐγκύκλιος - enkyklios = okrúhly, cirkulujúci &lt; gr. κύκλος - kyklos = kruh, koleso) je okružný list pápeža alebo patriarchu adresovaný pôvodne biskupom, dnes spravidla aj kňazom a veriacim na celom svete. 
V Katolíckej cirkvi.
Encyklika obsahuje poučenie pápeža o cirkevných zásadách v závažných otázkach viery a mravov. Každá má danú určitú tému, pápež obvykle počas svojho pôsobenia vydá encyklík niekoľko.
Hypertextová encyklopédia

Hypertextová encyklopédia je encyklopédia, ktorá umožňujúca nesekvenčné čítanie prostredníctvom hypertextu.
Encyklopedizmus

Encyklopedizmus je snaha o súhrn všetkých vedomostí v rámci jedného vedeckého diela alebo súboru diel; slovníková jednotka, slovníkové heslo, spracované podrobne, súhrnne, ako v náučnom slovníku.
Endermatickosť

Endermatickosť (gr.-&gt;lat.) je vlastnosť pôsobiť povrchovo na kožu.
Endokard

Endokard (gr.) je vnútorná srdcová blana, vnútrosrdie.
Endokarditída

Endokarditída (gr.) je zápal endokardu - vnútornej výstelky srdca, ktorý sa prejavuje najmä postihnutím srdcových chlopní s ich poškodením a vznikom chlopňovej chyby.
Infekčná endokarditída (tiež bakteriálna endokarditída, lat. endocarditis lenta) je spôsobená infekciou baktériami alebo kvasinkami, ktoré prenikli do krvného obehu a adherovali (usadili sa) na poškodenom mieste endokardu, najčastejšie chlopne, spravidla u pacienta s oslabenou imunitou.
Neinfekčná endokarditída môže byť následkom autoimunitného zápalu v rámci reumatickej horúčky (febris rheumatica), systémového lupus erythematodes ako Libman-Sachsova verukózna endokarditída, poškodenia pravých oddielov srdca pri karcinoide alebo prebiehať ako nebakteriálna trombotická endokarditída v rámci paraneoplastického syndrómu pri zhubných nádoroch. V súčasnosti je to pomerne zriedkavé ochorenie, častejšia je bakteriálna endokarditída, ktorá postihuje prevažne ľudí s oslabeným imunitným systémom (podvýživou, drogovo závislých, so zhubnými nádormi), alebo s cudzorodým materiálom v srdci (napr. chlopňové protézy).
Následkom endokarditídy môže byť najmä poškodenie srdcových chlopní, vedúce až k srdcovému zlyhaniu.
Pozri aj.
Infekčná endokarditída
Endokarp

Endokarp (gr.) je vnútorná vrstva oplodia. Opak exokarpu.
Eneolit

Eneolit (iné názvy: neskorá kamenná doba, konečný neolit, neskorý neolit, rané metalikum (neskorý neolit môže byť aj synonymum pre mladý neolit); čiastočné synonymá: chalkolit, medená doba, medenokamenná doba) je v dejinách praveku a archeológii časový úsek medzi neolitom a bronzovou dobou.
Názov medená doba (chalkolit, medenokamenná doba) sa používa buď ako synonymum (najmä pre určité oblasti, napríklad Predný východ), alebo ako mierne inak definované prechodné obdobie medzi neolitom a bronzovou dobou (k tomu pozri nižšie periodizáciu a článok medená doba).
Časové a miestne zaradenie.
Eneolit sa niekedy považuje za súčasť neolitu. Vo viacerých oblastiach sveta sa pojem eneolit či medená doba - ako historická/archeologická perióda - tradične nepoužíva (iba pojem neolit), hoci sú znaky splnené (Egypt, Japonsko); do iných oblastí (lovci-zberači, jednoduchí poľnohospodári v Ázii či Amerike) sa táto fáza vývoja vôbec nedostala.
V Mezopotámii chalkolit (eneolit) trval od 5000 do 3500 pred Kr. Do Európy sa eneolit šíril z Predného východu postupne cez Balkán od začiatku 4. tisícročia, do východnej časti Karpatskej kotliny sa rozšíril okolo 3500 pred Kr. V západnej a strednej Európe sa skončil okolo 2000 pred Kr., v najsevernejšej Európe okolo 1500 pred Kr.
Na Slovensku trval podľa rôznych delení 4 000 – 2 300 al. 3 900 – 1900 al. 3 300 – 2000 al. 3 200 – 1 900 al. 2 900 – 1 900 pred Kr.
Celkovo sa datovanie sa rôzni podľa oblasti/bádateľa/definície pojmu; bežné hranice sú zhruba:
Charakteristika.
Eneolit je obdobie, v ktorom sa vyskytujú dva druhy výrobného materiálu - tradičný kameň a niektoré kovy (odtiaľ názov „rané metalikum“), najmä meď (odtiaľ názov „medená doba“), zlato, striebro a pod. Meď sa používala na nástroje, šperky a zbrane.
Do eneolitu spadá:
V Európe pozorujeme rozsiahlu ťažbu a spracúvanie medi (spočiatku na východnom Balkáne), monumentálne hrob(k)y (megality, tolosy). Na Prednom Východe objav písma, vznik egyptskej ríše, urbanizmus miest okolo Arabského zálivu, v Iráne a pod. Z veľkých dedín vznikajú mestá. Rozvíja sa deľba práce, špecializácia, remeslá, obchodovanie, začiatky chrámového hospodárstva: z rodovej svätyne sa stal chrám a kňazi organizujú spoločnosť (výroba potravín, zabezpečovanie surovín, prerozdelovanie). V Palestíne a západnej Sýrii je významný vzrast významu obchodných faktórií. V egejskej oblasti sa vyskytli technické novinky v spracovaní medi, budovanie pevnostných múrov s polokruhovými bastiónmi a palácmi, na Kréte aj písmo (pozri Minojská kultúra).
O eneolite („chalkolite“) v Mezopotámii pozri Mezopotámia.
Periodizácia.
Slovensko.
"Pozri eneolit na Slovensku "
Severná a stredná Európa (s porovnaním pojmov neolit/eneolit/medená doba/bronzová doba).
(*) Pozn: Často sa medzi stredný a neskorý neolit vsúva „mladý neolit“ (napr. pre stredné a južné Nemecko), samozrejme s patričnými posunmi časového vymedzenia období. Inde naopak „konečný neolit“ odpadá, opäť s patričnými posunmi rokov.
Energetika

Energetika je vedný odbor, ktorý sa zaoberá hospodárnym využitím všetkých zdrojov a zásob energie a tiež priemyselné odvetvie dodávajúce energiu.
Energetizmus

Energetizmus je filozofická koncepcia, ktorú rozvinuli koncom 19. stor. Friedrich Wilhelm Ostwald, Ernst Mach a ďalší filozofi a prírodovedci a podľa ktorej sú všetky javy prírody premenami energie zbavenej materiálneho základu.
Aktivačná energia

Aktivačná energia (Ea - kJ.mol−1) je energia potrebná na to, aby sa pri vzájomnom stretnutí dvoch molekúl uskutočnila chemická reakcia. V jednoduchosti predstavuje aktivačná energia potenciálovú bariéru, ktorá oddeľuje dve minimá potenciálnej energie (energie reaktantov a produktov).
Na to, aby reakcia prebehla sú potrebné nasledovné tri podmienky:
Tieto faktory ovplyvňuje predovšetkým teplota, ktorá dodá molekulám kinetickú energiu, čím zvýši pravdepodobnosť zrážky. 
Matematický zápis aktivačnej energie predstavuje Arrheniova rovnica, ktorá objasňuje vzťah medzi aktivačnou energiou a reakčnými podmienkami. Jej zápis je nasledovný:
kde
Beliansky potok (prítok Popradu)

Beliansky potok je potok v okresoch Poprad a Kežmarok. Je to ľavostranný prítok Popradu s dĺžkou 17 km. 
Priebeh toku.
Pramení v Belianskych Tatrách v lokalite Zákľuky v nadmorskej výške okolo Tečie východojuhovýchodným smerom cez Tatranské podhorie a Kežmarskú pahorkatinu v Popradskej kotline, preteká mestom Spišská Belá a ústi do Popradu východne od mesta v nadmorskej výške cca 
V lokalite Rybníky preteká malým jazerom, vzápätí sa od hlavného koryta oddeľuje tok Hučavy, ktorý pokračuje na východ. Beliansky potok sa stáča na severovýchod, zľava priberá krátky prítok z oblasti Vysokej bazičky, pokračuje na juhovýchod a priberá koryto Hučavy sprava.
Jadrová energia

Jadrová energia alebo nepresne atómová energia je energia uvoľnená pri jadrovej reakcii, presnejšie pri premenách atómových jadier na systémy s absolútne vyššou väzbovou energiou štiepením jadier alebo termojadrovou reakciou. Prejavuje sa okrem iného ako tepelná energia.
Využitie.
Na mierové účely sa v súčasnosti priemyselne využíva štiepna reakcia uránu alebo plutónia, predmetom intenzívneho výskumu je praktické využitie termonukleárnej syntézy vodíka na hélium. 
Najvýznamnejším využitím jadrovej energie je výroba elektrickej energie v jadrových elektrárňach. Jadrové zdroje majú dnes približne 17% podiel na svetovej výrobe elektriny a približne 7% podiel na spotrebe energie celkovo.
Najväčší podiel elektrického prúdu z jadra dosahuje Litva (asi 80 %), Francúzsko (asi 78 %) a Belgicko (asi 60 %) (stav podľa EIA z roku 2003, v prípade Belgicka stav roku 2002).
Jadrové reaktory sa takisto používajú na pohon lodí a ponoriek, na výrobu izotopov na ďalšie využitie a na výskum, zároveň sa (väčšinou ako vedľajší produkt pri výrobe elektriny) využívajú na vykurovanie či ohrev vody.
Dejiny využitia jadrovej energie poznamenali tri veľké nehody – v roku 1986 v Černobyle, podstatne menšia v roku 1979 v Three Mile Islandu v USA a v roku 2011 v Japonsku v oblasti Fukušima.
Dejiny.
"Pozri aj: Jadrové zbrane"
Prvý úspešný pokus s jadrovým štiepením vykonali v roku 1938 v Berlíne Otto Hahn, Lise Meitnerová a Fritz Strassmann.
Počas 2. svetovej vojny sa rozbehol jadrový program v rade štátov. Prvá riadená reťazová štiepna reakcia sa uskutočnila 2. decembra 1942 v reaktore CP-1, ktorý pod vedením Enrica Fermiho postavili v podzemí štadiónu Chicagskej univerzity. Motivácia pokusov bola jednak vedecká, ale aj vojenská - reaktory založené na výsledkoch Fermiho výskumu potom slúžili na výrobu plutónia na použitie v jadrovej zbrani. Po zvrhnutí atómových bômb U.S.A. na Hirošimu a Nagasaki sa konštrukcia reaktorov na výrobu plutónia rozbehla aj v ďalších štátoch.
Na výrobu elektriny sa jadrový reaktor prvý raz využil 20. decembra 1951 vo výskumnej stanici EBR-I pri Arce. Zariadenie založené na rýchlom množivom reaktore dodávalo spočiatku výkon okolo 200 kW.
Prvá jadrová elektráreň bola postavená v ZSSR v meste Obninsk. K rozvodnej sieti bola oficiálne pripojená 27. júna 1954. V 5MW reaktore bol použitý grafit ako moderátor a voda ako chladiace médium.
Využitie jadrovej energie sa potom rýchlo rozvíjalo. V roku 1923 tvoril inštalovaný výkon menej ako 1 gigawatt (GW), na konci sedemdesiatych rokov už 100 GW, a 300 GW v osemdesiatych rokoch.
Od konca 80. rokov je nárast oveľa slabší a prevažne tvorený výstavbou jadrových elektrární v Číne. V roku 2005 bol inštalovaný výkon 366 GW. Proti využitiu jadrovej energie sa v niektorých krajinách zdvihla vlna odporu, založená jednak na obavách z nehody (ako napr. Černobyľská havária), jednak na strachu z radiácie. V Rakúsku (1978), Švédsku (1980) a Taliansku (1987) dokonca prebehli referendá, dôsledkom ktorých sa upustilo od využitia jadrovej energie.
Tlaková potenciálna energia

Tlaková potenciálna energia alebo tlaková energia je názov tlakového člena v Bernoulliho rovnici. Názov je však zmatočne zvolený, keďže táto energia nesúvisí s kinetickou energiou v žiadnom pripade ju nemožeme kombinovať dohormady.. Preto niektorá literatúra navrhuje názov tlaková práca.
Súvis s Bernoulliho rovnicou.
Predstavme si ideálnu tekutinu, ktorá je nestlačiteľná a nenastáva tepelná výmena medzi ňou a okolím (adiabatický dej). Ak táto tekutina v mieste 1 s priemerom S1 prúdi rýchlosťou v1 a tlak nech je p1 a v mieste 2 priemerom S2 prúdi rýchlosťou v2 a tlak nech je p2. Z nestlačiteľnosťi idelálnej kvapaliny vyplýva, že objem kvapaliny, ktorý pretečie miestom 1 je rovnaký ako objem kvapaliny, ktorý pretečie miestom 2. To vedie na rovnicu
Kvapalina v zúženom mieste musí nutne zvýšiť rýchlosť a má tam teda väčšiu kinetickú energiu. Bernoulliho rovnica, ktorá platí pre časovo stacionárne a nevírové prúdenie, dáva vzťah medzi tlakom a rýchlosťou prúdenia kvapaliny
kde formula_3 je hustota kinetickej energie a formula_4 je hustota tiažovej potenciálnej energie. Poznajúc zákon zachovania energie sa preto zdá intuitívne interpretovať aj formula_5 ako hustotu "nejakej" energie. Veličina formula_6 sa preto často navýza tlakovou potenciálnou energiou a formula_5 jej hustotou. Ak je tlak v kvapaline približne konštantný, možno vynechať integrál a dostávame
Kritika.
Hoci sa označenie tlakového člena v Bernoulliho rovnici ako istej formy energie zdá byť intuitívne, dopúšťame sa pri tom chyby. Zákon zachovania energie, na ktorý sa odvolávame, totiž platí pre kvapalinu ako celok (v pripade neadiabatického deja treba brať v úvahu aj výmenu tepla s okolím). Jednotlivé časti kvapaliny medzi sebou interagujú a energiu si vymieňajú. Energia malého kvapalného telesa s hmotnosťou formula_9 pohybujúceho sa v kvapaline sa preto nezachováva, teda
Veľké množstvo literatúry, predovšetkým stredoškolské učebnice fyziky a tiež niektoré vysokoškolské materiály, nesprávne zapisuje na pravej strane rovnice konštantu. Ak sa rovnica predelí objemom formula_11 kvapalného telesa a formula_5 sa označí ako hustota (tlakovej) potenciálnej energie, dostáva sa nesprávne odvodená Bernoulliho rovnica. Bernoulliho rovnica totiž nevyjadruje zákon zachovania energie.
Ak by sme predpokladali, že tlaková potenciálna energia je skutočnou energiou, prichádzame dokonca do sporu so zákonom zachovania energie. Jednoduchý príklad
Človek ľahko nadobudne pocit, že kvapalina pod tlakom je schopná konať prácu. Naozaj to tak aj je, ale táto práca sa vždy koná na úkor
Enigmatickosť

Enigmatickosť je tajomnostná stránka, transhorizontovosť.
Ens

Ens môže byť:
Entelechia

Entelechia je činná podstata veci; životný tvorivý princíp, životný činiteľ. Prvý filozof, ktorý systematicky tematizoval entelechiu, bol Aristoteles: entelechia je v látke sa uskutočňujúca forma, účelná, dovršujúca sa činnosť alebo sila, ktorá ako princíp podmieňuje a určuje každý vyvoj, najmä vývoj živočíchov.
Entelechia podľa Aristotela.
Podľa Aristotela je entelechia imanentný, vnútorný formujúci princíp, ktorý je vlastný každej látke, každému živočíchovi, a ktorý spôsobuje prejavovanie sa ich podstatného jadra.
Entelechia je skutočnosť, že niečo sa stáva účinným, pôsobiacim vzhľadom na prostú možnosť; entelechia je ďalej stav úplnosti, zavŕšenosti, resp. (imanentný) cieľ (telos), ku ktorému niečo smeruje.
Pojem entelechie pochádza z Aristotelovho učenia o "dynamis" a "energei" a má podobný význam ako "energeia".
Entelechia v novovekej filozofii.
Novoveká filozofia vytvára pojem entelechie vychádzajúc z organického chápania prírody: svoj pojem zameriava najmä proti čisto mechanickým, kauzálnym koncepciám prírody, ktoré vychádzajú z anorganickej látky.
Entita

Entita môže byť:
Matematická entita

Matematická entita je entita, ktorú skúma matematika a s ktorou sa uskutočňujú
matematické operácie.
Belá (prítok Hornádu)

Belá je pravostranný prítok Hornádu s dĺžkou . Preteká územím okresu Košice-okolie.
"Prameň:" vo Volovských vrchoch, v podcelku Kojšovská hoľa, na východných svahoch Predného holiska () v nadmorskej výške okolo 
"Smer toku:" tok má od prameňa k ústiu tvar písmena „J“ stočeného na severozápad
"Geomorfologické celky:" 1.Volovské vrchy, podcelok Kojšovská hoľa, 2.Čierna hora, podcelok Pokryvy
"Prítoky:" sprava Beliansky potok, Zlatý potok, zľava Kamenný potok
"Ústie:" do dlhej a úzkej zátoky vodnej nádrže Ružín severozápadne od obce Košická Belá v nadmorskej výške okolo Pred vybudovaním vodnej nádrže Belá merala cca a ústila do Hornádu pod vrchom Sivec () východne od obce Veľký Folkmar a zľava priberala Opátku.
"Obce:" Košická Belá
Metafyzická entita

Metafyzická entita je niečo nadzmyslové.
Entita (informatika)

Entita je položka, s ktorou možno manipulovať ako s celkom; často je členom určitej kategórie alebo druhu. Termín entita sa používa často v projektovaní pomocou počítača (CAD), objektovo orientovanom programovaní a databázových systémoch.
Entuziazmus

Entuziazmus je stav emocionálnej zameranosti, zaujatia pre určitú hodnotu. Pojem entuziazmu je významným pojmom teórie umenia už od čias antickej gréckej estetiky.
Entyméma

Entyméma (z gr. ἐνθύμημα) je v tradičnej logike deduktívny úsudok, v ktorom nie je v zjavnej forme vyjadrená niektorá časť, alebo jedna z premís, alebo záver. Jej opakom je epicheiréma.
Enzymológia

Enzymológia je diciplína biológie skúmajúca enzýmy, ich výskyt, vlastnosti a vplyv rôznych faktorov regulujúcich rýchlosť enzymatických reakcií.
Eocén

Eocén (z gr. éós – úsvit, zore, kainos – nový) je stredné oddelenie paleogénu,
ktoré r. 1833 definoval Ch. Lyell. 
Začalo sa pred 55,8 mil. rokmi a skončilo pred 33,9 mil. rokov. 
Delenie.
Dnes sa delí na (od najnovšieho po najstaršie):
Príklad staršieho delenia:
Príklad iného staršieho delenia:
Charakteristika.
Hlavné skameneliny sú numulity. Do eocénu možno zaradiť väčšinu paleogénnych sedimentov na území Slovenska.
Klíma.
Epocha eocénu obsahovala širokú škálu rôznych klimatických podmienok, ktoré zahŕňajú najteplejšie podnebie v ére kenozoika a pravdepodobne najteplejší časový interval od permsko-triasového masového vymierania a skorého triasu, a končí ľadovým podnebím. Vývoj eocénneho podnebia sa začal otepľovaním po skončení paleocénno-eocénneho tepelného maxima (PETM) v období 56 mil. rokov až po maximum počas eocénneho optima v období približne 49 mil. rokov. Počas tohto obdobia bolo na Zemi málo ľadu alebo žiadny ľad s menším rozdielom teplôt od rovníka k pólom. Z tohto dôvodu bola maximálna hladina morí o 150 metrov vyššia ako súčasná. Po tomto maxime nasledoval ústup do ľadovej klímy od eocénneho optima až po prechod eocénu do oligocénu v období pred 34 mil. rokov. Počas tohto poklesu sa na póloch začal opäť objavovať ľad a prechod eocén-oligocén je obdobím, keď sa antarktický ľadový príkrov začal rýchlo rozširovať.
Éós

Éós (iné názvy: Eós, Eos, Zora, Zornička; gr. Ἠώς – Éós alebo Ἕως – Eós; latiniz. "Eos", lat. "Aurora") je v gréckej mytológii dcéra Titana Hyperióna a jeho manželky Theie, je bohyňa ranných zôr. V rímskej mytológii jej zodpovedá Aurora.
Jej súrodenci sú Hélios, boh slnka a Seléné, bohyňa mesiaca.
Éós je tiež nazývaná bohyňou úsvitu a ranných zôr. Jej každodenná povinnosť začína na východe, kde nastúpi do slnečného voza ťahaného dvomi okrídlenými koňmi menom Lampos a Faethón. Prvá zastávka je na Olympe, tam oznámi príchod boha Hélia. Potom sa Éós stane Hémerou, bohyňou jasného dňa. V tejto podobe sprevádza Hélia až k západným brehom Ókeanu a mení sa na Hespera (syna Éós a Astraia), čiže Večernicu, prvú večernú hviezdu.
Éos bývala zobrazovaná v nádhernom šafranovom rúchu, obvykle s krídlami. Bola krásna a milovala všetko krásne, tiež krásnych mužov.
Jej prvým manželom bol Titan Astraios; mali spolu mnoho potomkov, medzi nimi takmer všetky hviezdy a vetry. Mala aj mnoho milencov medzi ktorých patril aj Kleitos, aténsky hrdina Kefalos a slávny lovec Órión; postupne ich vraj všetkých uniesla.
S druhým manželom Tithónom, synom trójskeho kráľa Laomedóna, žila až na samom konci sveta. Vyprosila pre neho od Dia nesmrteľnosť, ale zabudla vyžiadať pre neho aj večnú mladosť, takže jej pred očami zostarol a nakoniec sa scvrkol na cvrčka. (alebo ho na cvrčka sama premenila).
S Tithónom mala dvoch synov: Émathióna a Memnóna. Memnón počas trójskej vojny prišiel na pomoc svojmu strýkovi Priamovi, stal sa vrchným veliteľom trójskych vojsk, padol však v súboji s Achillom. Éós preniesla potom jeho mŕtve telo do Etiópie. Každé ráno sa objavuje na zemi rosa – slzy, ktoré vylieva Éós nad svojím mŕtvym synom.
Homér nazýval bohyňu Éós "ružovoprstou", "krásnovlasou", "ráno sa rodiacou", "zlatotrónnou".
Odraz v umení.
Jednou z najlepších jej sôch je Michelangelova Aurora na hrobe Lorenza de Medici vo Florencii (okolo r 1520)
Epagoga

Epagoga alebo epagogé () je aristotelovský filozofický pojem označujúci logický úsudok z jedinečného na všeobecné, dokazovanie pravdy jej vyjavovaniam v dôsledkoch. Preto sa tento pojem niekedy pokladá za synonymum indukcie. Opakom je apagoga (apagogé).
Eparcha

Eparcha môže byť:
Eparchia (biskupstvo)

Eparchia je územná správna jednotka (resp. biskupstvo) gréckokatolíckej cirkvi a ostatných východných cirkví. V rímskokatolíckej cirkvi je obdobnou štruktúrou diecéza. Na jej čele stojí eparcha (sídelný biskup). Významné eparchie sa označujú ako archieparchia (alebo arcieparchia) a na ich čele stoja archieparchovia (archieparchovia).
O eparchiách a eparchiálnych biskupoch pojednáva siedmy titul Kódexu kánonov východných cirkví (kánony 177 - 310).
Názov vychádza z pomenovania územnosprávnej jednotky v Byzantskej ríši.
Slovensko.
Na Slovensku sú v súčasnosti tieto eparchie:
Gréckokatolícka cirkev:
Pravoslávna cirkev:
Epicheiréma

Epicheiréma (gr.) je sylogistický úsudok, v ktorom sú všetky premisy výslovne zdôvodnené. Jej opakom je entyméma.
Epifánia

Epifánia môže byť:
Epifenomén

Epifenomén (gr.) je prídavok k fenoménu, vedľajší jav, ktorý sprevádza iné javy, no neovplyvňuje ich.
Epikard

Epikard (gr.) je serózna blana, ktorá pokrýva srdce a časť veľkých ciev v osrdcovníku.
Epikondylus

Epikondylus (gr.) je nadhlavica, výčnelok, kostený výstupok na kondyle kosti ramennej (humeru) a stehnovej (femuru). Na každom kondyle su dva epikondyly: jeden vnutorný (mediálny) a druhý vonkajší (laterálny). Na epikondyly sa upínajú šľachy svalov, ich preťažovanie môže viesť k zápalu epikondylu – epikondylitíde.
Epikríza

Epikríza je celkový záver lekára o ochorení.
Epilácia

Epilácia je trvalé odstránenie chlpov alebo vlasov pri liečení alebo kozmetickej úprave.
Epimenides

Epimenides z Knózosu (asi 2. pol. 7. stor. pred Kr.
Kréta - 6. stor. pred Kr. ?) bol grécky divotvorca a teológ,
jeden zo siedmich mudrcov. 596-593 vraj očistil Atény od moru, ktorý postihol mesto za zavraždenie Kylóna. V mladosti vraj zašiel do akejsi krétskej jaskyne a prebudil sa bez toho, aby zostarol, po 57 rokoch. Dožil sa údajne 157 rokov, podľa inych verzií ešte omnoho viac.
Episkopalizmus

Episkopalizmus (gr.) môže byť
Episkopát

Episkopát môže byť:
Epistáza

Epistáza alebo hypostáza (gr.) je forma génovej interakcie. Funkčná nadradenosť jedného génu nad iným génom. Nadradený gén potláča účinky podradeného génu. Nadradený gén sa nazýva epistatický a podradený hypostatitcký. Nadradený gén môže byť dominantný i recesívny.
Epistéma (Foucault)

Epistéma alebo epistémé vo Foucaultovej štrukturalistickej teórii dejín poznania je invariant poznania, princíp usporiadania, poriadok, ktorý vopred určuje, čím sa má naše poznanie zaoberať a ako sa tým má zaoberať. 
Epistéma vopred vymedzuje priestor a spôsob poznanávania, núti človeka myslieť práve týmto, a nie iným spôsobom. Naše zdanlivo slobodné a nezávislé myslenie sa drží danej osnovy a až ona mu umožňuje o veciach rozmýšľať a hovoriť. Všetko, čo prekračuje daný poriadok alebo sa mu vymyká, označuje naše myslenie ako odchýlku, chce to eliminovať tým, že to vydáva za prejav "nenormálneho" a usiluje sa to normalizovať a disciplinovať. Tu sa prejavuje úzka spätosť medzi poznaním a mocou.
Genetická epistemológia

Genetická epistemológia je všeobecná teória vývinu poznania, ktorú rozpracoval Jean Piaget a ktorá syntetizuje výsledky
Paralely medzi týmito dvoma úrovňami sa hľadali v zmenách vzťahov medzi subjektom a objektom rozumových operácií tak u indivídua, ako aj v celej evolúcii vedeckého myslenia. Na oboch úrovniach sa rozvoj prejavuje v prekonávaní egocentrizmu a fenomenalizmu, v prehlbovaní reflexie a vytváraní logicko-matematickych štruktúr.
Genetická epistemológia prispela k rozpracovaniu problému vzťahov medzi logikou a psychológiou myslenia a mala veľký vplyv na rozvoj psychologickej koncepcie J. Piageta.
Epistemologický

Epistemologický (gr.) je týkajúci sa teórie vedy; termín 'epistemologický' je bežný najmä v
anglickej a vo francúzskej literatúre.
Episylogizmus

Episylogizmus (gr.) je časť polysylogizmu.