burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kolibiarik horský

Kolibiarik horský (iné názvy: kolibkárik horský, kolibkárik vrchovský; lat. "Phylloscopus bonelli") je malý druh spevavca z čeľade penicovité ("Sylviidae"). Európsky druh, hniezdi v svetlých, suchých lesoch s dobrým podrastom. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kolibiarik horský patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stabilná, stavy v Európe v rokoch 19892013 boli taktiež stabilné. 
Výskyt a stav na Slovensku.
Kolibiarik horský sa len náhodne zatúla na Slovensko. Existujú 3 výskyty schválené faunistickou komisiou z 20. storočia a to v rokoch 1934, 1952 a 1954. V 21. storočí bolo akceptované pozorovanie z roku 2009. 
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 500 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Sopotnické vrchy

Sopotnické vrchy sú geomorfologický podcelok Čiernej hory. Najvyšší vrch podcelku je Somár, dosahujúci výšku 
Polohopis.
Podcelok leží na východe centrálnej časti Čiernej hory a v rámci pohoria susedí na západe s Bujanovskými vrchmi, na juhozápade s podcelkom Pokryvy a južným smerom nadväzuje Hornádske predhorie. Na východe susedí Košická kotlina s podcelkom Toryská pahorkatina a severne leží Šarišská vrchovina.
Ochrana prírody.
V Sopotníckych vrchoch leží maloplošné chránené územie, národná prírodná rezervácia Humenec.
Doprava.
Južným okrajom územia vedie údolím Hornádu železničná trať Žilina – Košice.
Turizmus.
Najvýznamnejšou z turistických trás v tejto časti pohoria je červeno značkovaná Cesta hrdinov SNP, na ktorú sa pripájajú viaceré miestne turistické trasy.
Kolibiarik králikovitý

Kolibiarik králikovitý (iné názvy kolibkárik králikovitý alebo kolibiarik Pallasov; lat. "Abrornis proregulus" synonymum "Phylloscopus proregulus") je malý druh spevavca z čeľade penicovité ("Sylviidae"). Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kolibiarik králikovitý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stabilná.
Výskyt a stav na Slovensku.
Kolibiarik králikovitý sa pravidelne zatúla na jeseň do severozápadnej Európy, do strednej Európy výnimočne. Na Slovensku bol zaznamenaný dvakrát, prvýkrát bol zistený 16. októbra v roku 2002. Druhé pozorovanie je z novembra 2009.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 500 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Kolibiarik sivozelený

Kolibiarik sivozelený (iné názvy kolibkárik zelený alebo kolibiarik zelený; lat. "Seicercus trochiloides" synonymum "Phylloscopus trochiloides") je malý druh spevavca z čeľade penicovité ("Sylviidae"). Hniezdi na Sibíri, v 20. storočí sa začal šíriť na západ do Európy a od 70-tych rokov aj do strednej Európy. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kolibiarik sivozelený patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je stúpajúci, stavy v Európe sú stabilné.
Výskyt a stav na Slovensku.
Kolibiarik sivozelený bol prvýkrát na Slovensku zaznamenaný v júni 1979, postupne pribúdali ďalšie pozorovania najmä z hornatej oblasti severného Slovenska a hniezdenie bolo doložená v roku 1994. Záznamy naďalej pribúdajú. V roku 2001, 2014,2015, 2017 aj 2018.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 10 - 100. Trendy neboli stanovené, nakoľko ide novohniezdiaci druh. Ekosozologický status v roku 1995 "I" - nezaradený. V roku 1998 "DD" - druh, o ktorom sú údaje nedostatočné. V roku 2001 "DD" - údajovo nedostatočný. V roku 2014 "EN B2a; D" - silne ohrozený. Európsky ochranársky status nezaradený "SPEC". Stupeň ohrozenia "S" - vyhovujúci ochranársky status.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 1000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Kolibiarik dlhochvostý

Kolibiarik dlhochvostý (iné názvy: kolibiarik Schwarzov, kolibiar dlhochvostý, kolibkárik dlhochvostý, kolibkárik Schwarzov; lat. "Phylloscopus schwarzi") je malý druh spevavca z čeľade penicovité ("Sylviidae").
Výskyt a stav na Slovensku.
Kolibiarik dlhochvostý bol prvýkrát zistený na Slovensku začiatkom októbra v roku 2016, pozorovanie bolo schválené faunistickou komisiou.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 500 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Alvinella pompejana

Alvinella pompejana je druh hlbokomorského mnohoštetinavca. Je to extrémofil žijúci v hydrotermálnych prieduchoch v Pacifiku. Bol objavený na začiatku 80. rokov 20. storočia francúzskymi morskými biológmi.
Je dlhý asi 13 cm. Žijú na ňom episymbiontické baktérie z triedy "Epsilonproteobacteria", ktoré vytvárajú na jeho povrchu ochranný biofilm v tvare bielych chĺpkov. Kolónie baktérií ho izolujú a kŕmia sa, v symbióze, z vylučovaného cukrového slizu. Vytvára husté kolónie na povrchu termálnych čiernych fajčiarov. Žije v trubkovitých útvaroch na ich svahoch. Teploty okolia sa pohybujú od 29 °C do 84 °C. "A. pompejana" tak patrí medzi najviac teplotne tolerantné a eurytermné organizmy na Zemi (za potravou opúšťa úkryt aj do 10 °C vody).
Karlova (Praha)

Karlova ulice (slovensky "Karolova ulica)" je ulica v Prahe v Starom Meste. Ulica sa kľukatí medzi Malým a Křižovnickým námestím. Je vedená východno-západným smerom. Z východu na ňu nadväzujú z ľavej strany ulice Jilská, Jalovcová, Husova, Liliiová a Smetanovo nábrežie, z pravej strany Husova, Seminářská a Křižovnicka ulica. Na Křižovnickom námestí pokračuje Karlovým mostom na Malú Stranu, kde na ňu nadväzuje ulica Mostecká. Karlova ulica je určená len pre peších. Je to jedna z najfrekventovanejších peších trás v meste, pretože spája Staromestské námestie s Karlovým mostom. Nesie meno po Karolovi IV. Je súčasťou tzv. "Kráľovskej cesty".
Halogénkarboxylová kyselina

Halogénkarboxylová kyselina je karboxylovou kyselinou, ktorá má v reťazci funkčnej skupiny nahradený atóm vodíka atómom halogénu. Patrí preto medzi substitučné deriváty.
Vlastnosti.
Väčšina z nich sú kryštalické látky, dobre rozpustné vo vode alebo v liehu. Majú leptavé účinky, sú toxické a veľmi reaktívne.
Sila halogénkarboxylových kyselín je vzhľadom k zápornému indukčnému efektu halogénu, je vyššia ako východiskovej kyseliny. Vplyv substituenta, s rastúcou vzdialenosťou od karboxylovej skupiny klesá. Sila rastie s rastúcim počtom naviazaných halogénov.
Extrémofil

Extrémofil (z ' znamenajúci „extrém“ a zo ' () znamenajúci „láska“) je organizmus, ktorý prežíva vo fyzických a geochemických extrémnych podmienkach škodlivých pre väčšinu života na Zemi. V kontraste, ozganizmy, ktoré žijú v priemerných podmienkach sa nazývajú mezofily alebo neutrofily.
Charakteristika.
V 80. a 90. rokoch 20. storočia zistili biológovia, že mikrobiálny život je veľmi flexibilný a má schopnosť prežiť aj v extrémnych podmienkach (nikách, ktoré sú kyslé, alebo výnimočné horúce), ktoré sú úplne neobývateľné pre komplexné organizmy. Niektorí vedci sa domnievajú, že život na Zemi začal pri geotermálnych prieduchoch hlboko pod povrchom oceánu.
Podľa astrofyzika Steinna Sigurdssona, existujú životaschopné endospóry staré 40 miliónov rokov, a je známe, že sú odolné voči žiareniu. Niektoré baktérie sa našli v chladnom a tmavom prostredí antarktického jazera 800 metrov pod ľadom a v Mariánskej priekope, najhlbšom mieste v oceáne. Niektorým mikroorganizmom sa darí vnútri hornín do hĺbky 580 metrov pod morským dnom a 2,6 km pod morom na severozápadnom pobreží USA. Podľa jedného z výskumníkom sa mikróby nachádzajú všade, sú extrémne prispôsobivé na podmienky a prežijú všade. Kľúčom k ich adaptácii je zloženie ich aminokyselín, ovplyvňujúce ich skladanie bielkovín v konkrétnych podmienkach.
Alexander Nógrádi

Alexander Nógrádi (, tiež Alexander Nogrády, * 14. máj 1894, Fiľakovo – † 1. január 1971, Budapešť, Maďarsko) bol maďarský politik z Maďarskej socialistickej robotníckej strány, MSZMP "(Magyar Szocialista Munkáspárt)", generál Maďarskej ľudovej armády "(Magyar Néphadsereg)" a, okrem iného, partizánsky veliteľ, účastník SNP.
Zúčastnil sa španielskej občianskej vojny, bojoval na strane ozbrojeného odporu proti generálovi Francovi. Po skončení občianskej vojny 1. apríla 1939 išiel najprv do Francúzska, odkiaľ po invázii nemeckého Wehrmachtu odcestoval do Moskvy, kde pracoval pre Komunistickú internacionálu a maďarskojazyčnú rozhlasovú stanicu "Kossuth Rádió". Od júna 1944 bol veliteľom maďarskej sekcie na Ukrajinskom štábe partizánskeho hnutia v Kyjeve. Od 29. augusta 1944 bol účastníkom Slovenského národného povstania.
Emil Gallo

Emil Gallo (* 1. máj 1924, Kraľovany – † 1971, Bratislava) bol vyučený inštalatér. Známym sa stal vďaka póze na fotografii Ladislava Bielika, na ktorej sa v roku 1968 postavil okupačnému tanku s odhalenou hruďou.
Biografia.
Z rodnej obce sa presťahoval do Bratislavy na Sokolskú ulicu. Žil životom obyčajného občana. Pracoval ako inštalatér a spolu s manželkou mali štyri deti. Po tragickej smrti manželky v roku 1963 sa o deti musel starať celkom sám. Tri roky po vpáde vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska, v roku 1971, spáchal samovraždu. Svetoznámym, aj keď bezmenným, sa stal pod názvom “"Muž s odhalenou hruďou pred okupačným tankom"“. Jeho totožnosť bola zistená až v roku 1991. Fotografia bola zaradená do výstavnej kolekcie World Press Photo − 1968. Neskôr snímku vybrali do najrenomovanejších súborov najlepších fotografií 20. storočia.
Pokryvy

Pokryvy sú geomorfologický podcelok Čiernej hory. Maximum podcelku dosahuje vrchol s rovnomenným názvom Pokryvy, ktorý má 
Polohopis.
Podcelok zaberá juhozápad centrálnej časti Čiernej hory a v rámci pohoria susedí na juhovýchode Hornádske predhorie, severovýchodným smerom sa rozkladajú Sopotnické vrchy a na severozápade nadväzujú Bujanovské vrchy. Západne ležia Volovské vrchy s podcelkom Kojšovská hoľa.
Ochrana prírody.
V tejto časti pohoria ležia maloplošné chránené územia:
Doprava.
Západným okrajom územia vedie cesta II/547 (Krompachy – Margecany – Košice). Severným a východným okrajom vedie železničná trať Žilina – Košice.
Turizmus.
Centrálnou časťou územia vedie červeno značkovaná Cesta hrdinov SNP, na ktorú sa pripája sieť lokálnych trás z okolitých obcí. Významnú úlohu pre rozvoj turizmu zohráva vodná nádrž Ružín a Kysacký hrad.
Hornádske predhorie

Hornádske predhorie je geomorfologický podcelok Čiernej hory. Zaberá širšie okolie údolia Hornádu medzi Kysakom a Košicami.
Polohopis.
Podcelok zaberá južnú časť Čiernej hory a v rámci pohoria susedí na severe so Sopotníckymi vrchmi a Pokryvmi. Západne ležia Volovské vrchy s podcelkom Kojšovská hoľa, na juhu a východe nadväzuje Košická kotlina s podcelkami Medzevská pahorkatina, Košická rovina a Toryská pahorkatina.
Ochrana prírody.
V tejto časti pohoria leží maloplošné chránené územie Kavečianska stráň.
Doprava.
Západným okrajom územia vedie cesta II/547 (Krompachy – Margecany – Košice). Centrálnou časťou údolím Hornádu vedie železničná trať Žilina – Košice, na ktorú sa v stanici Kysak pripája trať do Prešova.
Turizmus.
Centrálnou časťou územia vedie červeno značkovaná Cesta hrdinov SNP, no na území podcelku je niekoľko ďalších značených chodníkov. Turisticky atraktívna pre obyvateľov i návštevníkov Košíc je najmä Zoologická záhrada a vrch Hradová s vyhliadkovou vežou a pozostatkami Košického hradu.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2018

Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2018 bol v poradí 36. turnaj majstrovstiev Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizuje Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBASQUET). Konal sa v meste Tunja, v departmente Boyacá, v Kolumbii v dňoch od 30. augusta do 4. septembra 2018, za účasti 8 tímov. Kolumbia bola organizátorom juhoamerického šampionátu žien piatykrát, predtým hostila toto podujatie v rokoch 1967, 1984, 1991 a 2005. Zápasy sa odohrali v aréne Coliseo Cubierto San Antonio s kapacitou 2 500 divákov. Na turnaji zvíťazila , ktorá vo finálovom stretnutí vyhrala nad obhajcom prvenstva a predchádzajúcim 16-násobným víťazom tohoto turnaja v rade z . Argentína získala juhoamerický titul po 72 rokoch.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá Ameriky 2019. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá.
Účastníci a nasadenie do výkonnostných košov.
Družstvá boli pred žrebovaním skupín nasadené do nasledovných výkonnostných košov:
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA k augustu 2017.
2019 v hudbe

Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v hudbe v roku 2019.
Majstrovstvá sveta v basketbale žien 2018

Majstrovstvá sveta v basketbale žien 2018 bol v poradí 18. turnaj majstrovstiev sveta v basketbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Konal sa v mestách San Cristóbal de La Laguna a Santa Cruz de Tenerife, na Kanárskych ostrovoch, v Španielsku v dňoch od 22. do 30. septembra 2018, za účasti 16 tímov. Nováčikmi turnaja boli až 3 družstvá: Belgicko, Lotyšsko a Portoriko. Španielsko organizovalo svetový šampionát žien prvýkrát, ale predtým už hostilo mužský šampionát v rokoch 1986 a 2014. Titul tretíkrát v rade zísaklo družstvo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad .
Turnaj zároveň slúžil ako jedno z kvalifikačných podujatí na basketbalový turnaj Letných olympijských hier 2020. Kvalifikovalo sa naň iba víťazné družstvo.
Organizátor.
Do hlasovania, ktoré započalo v októbri 2014, o organizátora turnaja MS sa zapojili kandidatúry 2 krajínŠpanielska a Izraela. V decembri 2014 FIBA rozhodla hlasovaním o udelení práva dať organizovať MS 2018 Španielsku. Hlasovanie dopadlo pomerom hlasov pre Španielsko. Zápasy sa odohrali iba v dvoch arénach: Pabellón Insular Santiago Martín a Pabellón Municipal de Deportes Quico Cabrera.
Kvalifikácia.
Kvalifikačný kľúč:
Nasadenie do výkonnostných košov.
FIBA nasadila pred žrebovaním skupín, ktoré sa uskutočnilo 6. februára 2018, družstvá do nasledovných výkonnostných košov, v ktorom zohľadnila v 1. koši umiestnenie vo svetovom rebríčku a v ostatných košoch geografické zadelenie a výkonnostné kritéria:
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA v auguste 2017.
Ploská hora

Ploská hora je územie európskeho významu v správe štátnej ochrany prírody Správa CHKO Dunajské luhy. 
Nachádza sa v katastrálnych územiach obcí Bajtava a Leľa v okrese Nové Zámky v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené výnosom MŽP SR č.3/2004-5.1 v roku 2004 na rozlohe 26,52 ha, ktorým sa vydáva národný zoznam území európskeho významu.
Predmetom ochrany sú biotopy:
Fauna.
Z plazov tu žije jašterica krátkohlavá (Lacerta agilis) , z bezstavovcov je zaujímavý výskyt druhu európskeho významu priadkovec trnkový (Eriogaster catax) uvedený v Projekte ochrany územia z roku 2012.
Zádielska planina

Zádielska planina je geomorfologický podcelok Slovenského krasu. Nachádza sa v jeho východnej časti.
Polohopis.
Podcelok zaberá východnú časť Slovenského krasu a v rámci krajinného celku susedí na východe s Jasovskou planinou, oddelenou hlbokou dolinou Hájskeho potoka, západným smerom je Zádielskou tiesňavou oddelená planina Horný vrch a na juhu sa rozkladá Turnianska kotlina. Na juhovýchode leží Košická rovina, podcelok Košickej kotliny. Severným smerom nadväzujú Volovské vrchy s podcelkom Pipitka.
Chránené územia.
Územie patrí do Národného parku Slovenský kras a z maloplošných chránených území tu leží národná prírodná rezervácia Zádielska tiesňava a Turniansky hradný vrch.
Turizmus.
Turisticky atraktívne územie má vybudovanú sieť turistických chodníkov, ktoré vedú tak okrajovými roklinami, ako aj planinou. V Zádielskej doline je významné rázcestie, kde sa stretáva 6 značených chodníkov. Okrem prírodných zaujímavostí je turistickým lákadlom i zrúcanina Turnianskeho hradu.
Doprava.
Južným okrajom územia vedie európska cesta 58 v koridore cesty I/16 (Rožňava – Košice). Z nej sú ľahko dostupné obce Zádiel, Turňa nad Bodvou i Háj, tvoriace východiská pre návštevníkov tejto časti Slovenského krasu.
Skrol

Skrol je český avantgardný post-industriálny súbor, niekedy tiež označovaný ako "martial industriálny", aktívny od roku 1995. Pre jeho tvorbu je typické špecifické prepojení súdobej klasickej hudby s industriálnými a dark-ambientnými technikami.
Diskografia.
Albumy :
10´´ :
Minialbumy :
Kompilácie : 
Video / DVD :
Plešivská planina

Plešivská planina je geomorfologický podcelok Slovenského krasu. Nachádza sa v jeho severozápadnej časti, medzi údoliami riek Štítnik, Slaná a Honský potok.
Polohopis.
Podcelok leží v severnej polovici centrálnej časti Slovenského krasu, západne od mesta Rožňava. Na východe susedí s Rožňavskou kotlinou, severným smerom nadväzuje Revúcka vrchovina s podcelkami Turecká a Hrádok. Západným smerom pokračuje krajinný celok Koniarskou planinou a južným smerom Silickou planinou, medzi nimi sa na juhovýchode územia krajmo dotýka Rimavská kotlina, podcelok Juhoslovenskej kotliny.
Chránené územia.
Územie patrí do Národného parku Slovenský kras a z maloplošných chránených území tu leží prírodná rezervácia Gerlašské skaly a národná prírodná pamiatka Diviačia priepasť.
Turizmus.
Aj táto časť Slovenského krasu má vybudovanú sieť turistických chodníkov, ktoré vedú planinou. Najväčšia hustota trás je v severnej časti, v blízkosti PR Gerlašské skaly, kde sa stretávajú i chodníky, vedúce z južnej časti planiny.
Doprava.
Južným okrajom územia vedie európska cesta 58 v koridore cesty I/16 (Lučenec – Košice), ako aj železničná trať Zvolen – Košice. Na ne nadväzujú komunikácie, vedúce západným okrajom územia, a to cesta II/587 (Plešivec – Štítnik) a železničná trať Plešivec – Slavošovce. Severným okrajom vedie cesta II/526 (Štítnik – Rožňava).
Koniarska planina

Koniarska planina je geomorfologický podcelok Slovenského krasu. Nachádza sa v jeho západnej časti a najvyšší vrch Veterník dosahuje 
Polohopis.
Podcelok leží v západnej časti Slovenského krasu, medzi údoliami riek Štítnik a Muráň. Na severe leží Revúcka vrchovina s podcelkom Hrádok, na severozápade nadväzuje krajinný celok Jelšavským krasom. Západným smerom krajina klesá do Rimavskej kotliny, podcelku Juhoslovenskej kotliny a východným smerom pokračuje Slovenský kras podcelkami Silická a Plešivská planina.
Chránené územia.
Územie patrí do Národného parku Slovenský kras, príp. do jeho ochranného pásma a z maloplošných chránených území tu leží národná prírodná rezervácia Pod Strážnym hrebeňom.
Turizmus.
Táto časť Slovenského krasu je turisticky menej navštevovanou časťou pohoria a planinou vedie len jeden značený turistický chodník z Plešivca do sedla Hrádok. Nad Plešivcom sa nachádza i jediné maloplošné chránené územie, NPR Pod Strážnym hrebeňom.
Doprava.
V blízkosti južného okraja územia vedie európska cesta 58 v koridore cesty I/16 (Lučenec – Košice), ako aj železničná trať Zvolen – Košice. Na ne nadväzujú východným okrajom územia vedúca cesta II/587 (Plešivec – Štítnik) a železničná trať Plešivec – Slavošovce. Čiastočne západným okrajom vedie cesta II/532 i železničná trať Plešivec – Muráň, smerujúce do Revúcej.
Wacken Open Air

Wacken Open Air (skrátene W: O: A ) je letný open-air heavymetalový festival. Koná sa každoročne v obci Wacken v spolkovej krajine Šlezvicko-Holštajnsko v severnom Nemecku, 80 kilometrov severozápadne od Hamburgu.
Festival sa prvýkrát konal v roku 1990 ako malá akcia s približne 800 návštevníkmi a šiestimi miestnymi nemeckými kapelami. W:O:A sa zvyčajne koná začiatkom augusta a trvá štyri dni. V súčasnosti sa považuje za najväčší heavymetalový festival. V roku 2022 sa festivalu zúčastnilo 100 000 ľudí: 83 400 fanúšikov, plus 16 600 členov personálu a hudobníkov. Ročníky 2020 a 2021 sa nekonali z dôvodu pandémie ochorenia COVID-19.
Festival sa tradične končí v prvú augustovú nedeľu a o polnoci nasledujúci pondelok sa začínajú predávať vstupenky na nasledujúci rok. Nemožno nespomenúť fakt, že od roku 2007 býva pravidelne vypredaný. Ročník 2023 sa vypredal za rekordných 5 hodín.
Cena vstupenky za všetky štyri dni, vrátane stanovania na týždeň, bola v roku 2022 pevne stanovená na sumu 239 €; ročník 2023 stojí už 299 €. V roku 2022 na ôsmich pódiách vystúpilo 195 kapiel.
Medzinárodnú význačnosť festivalu dokazujú v posledných rokoch zahraniční účastníci, ktorí tvoria až 30% všetkých návštevníkov; až 10% je z neeurópskych krajín. Celkovo tu možno stretnúť návštevníkov z 30-40 rôznych krajín z celého sveta. Veľa metalistov precestuje polovicu sveta len preto, aby mohli stáť pred pódiami, ktoré každoročne vyrastajú uprostred ničoho na lúkach, kde sa obyčajne pasú kravy. V roku 2017 sa podľa oficiálnych odhadov akcie zúčastnili ľudia z viac ako 80 rôznych krajín. Množstvo metalistov, metalových a hardrockových kapiel neváha precestovať celý svet, len aby sa mohli aspoň raz za život zúčastniť tejto udalosti, ktorej sa tiež prezýva „Mekka heavymetalovej kultúry“, „The Holy Land“ („Svätá zem“), „Katedrála heavy metalu“ či „Heavymetalová konferencia“ , už len kvôli samotnému zážitku.
Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2018

Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2018 bol v poradí 18. turnaj majstrovstiev sveta vo volejbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB). Konal sa v dňoch od 29. septembra20. októbra v šiestich japonských mestách: Hamamacu, Jokohama, Kóbe, Nagoja, Osaka a Sapporo, za účasti 24 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Trinidadu a Tobagaprvá krajina z Malých Antíl, ktorá sa predstavila na turnaji MS. Japonsko organizovalo ženský svetový šampionát piatykrát, keď predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1967, 1998, 2006 a 2010. Titul získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad .
FIVB pridelila Japonsku právo hostiť MS 2018 v Tokiu 25. augusta 2014. Zápasy sa uskutočnia v šiestich organizátorských mestách so záverečnými zápasmi v Jokohame.
Kvalifikácia.
Kvalifikačný kľúč:
Nasadenie do výkonnostných košov.
FIVB nasadila pred žrebovaním do skupín, ktoré sa uskutočnilo 7. decembra 2017, družstvá do nasledujúcich výkonnostných košov, v ktorých zohľadnila organizátorské družstvo a umiestnenie vo svetovom rebríčku:
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIVB k 7. augustu 2017.
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Skupina C.
&lt;br&gt;
Skupina D.
&lt;br&gt;
2. fáza.
Skupina E.
&lt;br&gt;
Skupina F.
&lt;br&gt;
3. fáza.
Skupina G.
&lt;br&gt;
Skupina H.
&lt;br&gt;
Play-off.
&lt;br&gt;
Jelšavský kras

Jelšavský kras je geomorfologický podcelok Slovenského krasu. Nachádza sa v jeho severozápadnej časti a najvyšší vrch Slovenská skala dosahuje 
Polohopis.
Podcelok tvorí výbežok pohoria v severozápadnej časti Slovenského krasu, s ktorým je spojený ramenom Koniarskej planiny. Na severovýchode susedí Hrádok, severným smerom Železnícke predhorie, oba podcelky Revúckej vrchoviny, južným smerom krajina klesá do Rimavskej kotliny, podcelku Juhoslovenskej kotliny.
Chránené územia.
Juhovýchodná časť územia patrí do ochranného pásma Národného parku Slovenský kras.
Turizmus.
Táto časť Slovenského krasu je turisticky menej navštevovanou časťou pohoria a planinou vedie len niekoľko málo turistických chodníkov. Vo východnej časti je významná zeleno značená trasa z Plešivca do sedla Hrádok, na ktorý sa pripája žltá trasa z Jelšavskej Teplice. 
Doprava.
Centrálnou časťou vedie údolím riečky Muráň cesta II/532 i železničná trať Plešivec – Muráň, smerujúce do Revúcej. Jelšavou prechádza i cesta II/526 (Ratková – Štítnik).
Básnický vzdych

Básnický vzdych je literárny a rétorický prvok známy už v antike. Používa sa vo forme opytovacej vety, aj keď nevyjadruje otázku ale autorovu pochybnosť a neistotu ohladom "bledej budúcnosti". Napriek prívlastku 'básnický' môže byť okrem básnikov právoplatne využívaný aj bežnými smrteľníkmi, ako sú horári, študenti a i.
Dobšinské predhorie

Dobšinské predhorie je geomorfologický podcelok Revúckej vrchoviny. Nachádza sa v jej severovýchodnej časti a najvyšší vrch Veľký Radzim dosahuje 
Polohopis.
Vymedzenie.
Podcelok leží v severovýchodnej časti Revúckej vrchoviny, z východu ohraničený údolím Slanej a Dobšinského potoka. Východným a severným smerom ležia Volovské vrchy s podcelkami Zlatý stôl, Knola a Havranie vrchy. Severozápadným smerom ležia Stolické vrchy s podcelkom Stolica, juhozápadným a južným smerom pokračuje Revúcka vrchovina podcelkami Hrádok a Turecká.
Turizmus.
Touto časťou pohoria vedie zeleno značený Chodník Pavla Jozefa Šafárika, ktorý smeruje cez Brdárku a Kobeliarovo. Z Brdárky do Vlachova vedie žlto značená trasa. Turisticky atraktívne sú opustené banské diela, ktoré sa zachovali vo viacerých lokalitách Dobšinského predhoria.
Doprava.
Východným okrajom vedie údolím Slanej cesta I/67 (Rožňava – Poprad), ako aj železničná trať Rožňava – Dobšiná.
Olomoucko-brnianska pravoslávna eparchia

Olomoucko-brnianska pravoslávna eparchia je jednou z dvoch eparchií Pravoslávnej cirkvi v českých krajinách a na Slovensku na území Česka (druhou je Pražská eparchia). Na čele tejto eparchie stojí od 18. mája 2024 vladyka Izaiáš olomoucko-brniansky biskup. Jej katedrálou je Chrám sv. Gorazda v Olomouci.
História.
Olomoucko-brnianska eparchia vznikla 7. decembra 1949 vyčlenením z Pražskej eparchie. Jej prvým biskupom sa stal spolupracovník sv. Gorazda Čestmír Kráčmar. Do jedného roka mala eparchia 24 farností. V rokoch 1959 až 1982 bola eparchia spravovaná z Prahy, pretože komunistické úrady bránili menovaniu sídelného biskupa.
Turecká (geomorfologický podcelok)

Turecká je geomorfologický podcelok Revúckej vrchoviny. Nachádza sa v jej juhovýchodnej časti a najvyšší vrch Turecká dosahuje Vo východnej časti leží časť Slanské podolie.
Polohopis.
Vymedzenie.
Podcelok leží v juhovýchodnej časti Revúckej vrchoviny, na severozápadnom okraji Rožňavy. Východným smerom ležia Volovské vrchy s podcelkom Zlatý stôl, severným a západným smerom pokračuje krajinný celok podcelkami Dobšinské predhorie a Hrádok. Na juhozápade na krátkom úseku susedí Plešivská planina a južným smerom krajina klesá do Rožňavskej kotliny.
Turizmus.
Zo sedla Filipka vedie touto časťou pohoria zeleno značený Chodník Pavla Jozefa Šafárika, ktorý smeruje do Rožňavy. Z Rožňavy do Betliara vedie žlto značený turistický chodník. Turisticky atraktívne sú opustené banské diela, ktoré sa zachovali vo viacerých lokalitách v okolí Rožňavy, ako aj rozhľadňa na vrchu Turecká.
Doprava.
Východným okrajom vedie údolím Slanej cesta I/67 (Rožňava – Poprad), ako aj železničná trať Rožňava – Dobšiná.
Smrečiar krivonosí

Smrečiar krivonosí (iné názvy: hýľ krivonosí, smrečiar krivonosovitý, smrečiar krivonosý, hýľ krivonosovitý, hýľ krivozobý, smrečiar krivozobý; lat. "Pinicola enucleator") je druh spevavca z čeľade pinkovité ("Fringillidae"). Obýva tajgu holarktídy. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov smrečiar krivonosí patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, stavy v Severnej Amerike posledných 40 rokov dramaticky poklesli o 72.5%.
Výskyt a stav na Slovensku.
Smrečiar krivonosí je veľmi vzácny zimný hosť, v 19. storočí bol zistený dvakrát, v pohorí Spišská Magura a v Belianskych Tatrách. V 20. storočí bol pozorovaný v Novom Meste nad Váhom (1938), na Kráľovej holi (1957), vo Veľkej Fatre (1981) a Liptovských Revúcach (1985). Odvtedy existuje len jedno pozorovanie z roku 2009, ktoré nebolo uznané Faunistickou komisiou. Nie je žiaden záznam ani v zozname vzácnych a zriedkavých druhov vtákov databázového systému Birding Slovakia ani v zozname vzácnych ornitologických pozorovaní podliehajúcich hláseniu Faunistickej komisii.
Odhadovaný počet zimujúcich jedincov 0 - 15. Ekosozologický status v rokoch 1995, 1998, 2001 a 2014 žiadny. Európsky ochranársky status nezaradený "SPEC". Stupeň ohrozenia "S" - vyhovujúci ochranársky status.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 1000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Externé odkazy.
Hrádok (geomorfologický podcelok)

Hrádok je geomorfologický podcelok Revúckej vrchoviny. Nachádza sa v jej východnej časti a najvyšší vrch Magura dosahuje Vo východnej časti leží geomorfologická časť Štítnické podolie.
Polohopis.
Vymedzenie.
Podcelok leží vo východnej časti Revúckej vrchoviny, medzi údoliami riek Štítnik (vrátane) a Muráň. Východným smerom pokračuje krajinný celok podcelkami Turecká a Dobšinské predhorie, západným smerom nadväzuje Železnícke predhorie. Na severe susedia Stolické vrchy s najvyššou časťou Stolica, južným smerom leží Slovenský kras a jeho podcelky Jelšavský kras, Koniarska planina a Plešivská planina. V juhovýchodnej časti sa územia krátkym úsekom dotýka Rožňavská kotlina.
Turizmus.
V tejto časti pohoria je pomerne hustá sieť turistických chodníkov, mnohé z nich smerujú na rázcestie pri horárni Hrádok. Veľkým turistickým lákadlom je Ochtinská aragonitová jaskyňa a na severnom okraji ležiaci Slavošovský tunel.
Doprava.
Západným okrajom vedie údolím Muráňa cesta II/532 i železničná trať Plešivec – Muráň, smerujúce do Revúcej. Z Jelšavy do Štítnika prechádza južnou časťou územia cesta II/526 a údolím riečky Štítnik vedie cesta II/587 i železničná trať Plešivec – Slavošovce.
Snehuľka severská

Snehuľka severská (iné názvy: strnádka snehová, strnádka snežná; lat. "Plectrophenax nivalis") je druh spevavca z čeľade ostrohárkovité ("Calcariidae"). Obýva tundru holarktídy. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov snehuľka severská patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, za 40 rokoch bol v severnej Amerike zaznamenaný štatisticky významný pokles až o 63,6%. Trend v Európe nie je známy.
Výskyt a stav na Slovensku.
Snehuľka severská pravidelne zimuje a migruje cez Slovensko. Odhadovaný počet zimujúcich jedincov 100 - 3 000. Ekosozologický status v roku 1995 "Im" - nezaradený migrant, resp. nehniezdič. Ekosozologický status v rokoch 1998 ,2001 a 2014 žiadny. Európsky ochranársky status nezaradený "SPEC". Stupeň ohrozenia "S" - vyhovujúci ochranársky status.
Roman Galvánek

Roman Galvánek (* 20. december 1971, Bratislava) je slovenský historik, hudobný skladateľ, textár a spevák slovenskej rockovej kapely O.B.D. Venuje sa muzikologicko-muzeologickym témam. Momentálne pracuje ako pedagóg.
Ako konateľ spoločností O.B.D. service s.r.o, riadil a organizoval cez 500 kultúrnych podujatí.
Vzdelanie.
V roku 2020 absolvoval magisterské štúdium muzeológie a kultúrneho dedičstva na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Televízna tvorba.
Galvánek pracoval ako moderátor a scenárista v Slovenskej televízii, takisto je autorom námetu a scenára zábavnej relácie "Schôdzka na slepo". V televízii JOJ pracoval ako režisér relácie "Varí vám to" (2004).
Hudobná tvorba.
Galvánek spolupracoval ako hudobník a producent s desiatkami významných hudobníkov, je zakladajúcim členom hudobných skupín O.B.D. a Divná zostava. Podieľal sa ako autor hudby a textov piesní skupín O.B.D., Divná zostava, Hex, Lenky Dusilovej, Karola Csina a iných. Spolupracoval s hudobníkmi ako sú Ivan Král alebo Oskar Rozsa. Takisto spolupracoval s textárom Jánom Štrasserom ako autor hudby piesne "Náš svet je pestrý". S Martinom Valihorom spolupracuje dodnes.
Vydané CD
1995 - O.B.D. - O.B.D 
 (Polygram)
1996 - O.B.D. - Zdraví 
 (Universal)
1998 - O.B.D. - Chupacabras
 (EMI)
2000 - Divná Zostava - FUFU
 ( Universal)
2007 - O.B.D.- 7 1/2. 
 ( Hill record)
2013 - O.B.D. - Výber
 TC Lemons
2014 - O.B.D. - Stereo
 TC Lemons
Modré jazero (Chorvátsko)

Modré Jazero (po  alebo "Plavo jezero") je krasové jazero, ktoré sa nachádza v blízkosti mesta Imotski v južnom Chorvátsku. Podobne ako neďaleké Červené jazero, nachádza sa v hlbokej krasovej jame, pravdepodobne vytvorenej zrútením obrovskej jaskyne. Celková hĺbka od horného okraja je približne 220 metrov, pričom hĺbka vody závisí od ročného obdobia. Na jar, keď sa sneh v okolitých horách topí, môže dosiahnuť 90 m, a v roku 1914, dosiahla 114 m, preteká južným okrajom. Jazero je obľúbeným miestom pre turistiku a vyhliadku.
Maximálne rozmery jazera sú približne 800×500 m, ale výrazne sa menia vzhľadom na veľké zmeny stavu hladiny vody. Na konci leta môže jazero úplne zmiznúť.
V roku 1907 bola vybudovaná zostupná cesta k jazeru. Zemetrasenie v roku 1942 zapríčinilo rozsiahly zosun, ktorého následkom bolo zmenšenie hĺbky jazera.
Štandarda prezidenta Slovenskej republiky

Štandarda prezidenta Slovenskej republiky je symbolom funkcie prezidenta Slovenskej republiky. 
Popis.
Vyobrazenie a používanie štandardy prezidenta republiky upravuje zákon č. 51/1993 Z. z. o štandarde prezidenta Slovenskej republiky, v ktorom sa uvádza: 
Použitie.
Štandarda prezidenta Slovenskej republiky sa používa:
Podľa platného dizajn manuálu Kancelárie prezidenta Slovenskej republiky je štandarda súčasťou logotypu prezidenta aj prezidentskej kancelárie s charakteristickou farebnosťou a písmom. Typografická časť logotypu je modrá a je tvorená písmom Prezident Sans, ktoré je inšpirované tvorbou slovenského výtvarníka Martina Benku.
Železnícke predhorie

Železnícke predhorie je geomorfologický podcelok Revúckej vrchoviny. Nachádza sa v západnej polovici centrálnej časti pohoria a najvyšší vrch Železník dosahuje 
Polohopis.
Vymedzenie.
Podcelok leží v centrálnej časti Revúckej vrchoviny, medzi údoliami riek Rimava, Rimavica (vrátane) a Muráň (vrátane). Juhovýchodným smerom susedí so Slovenským krasom a jeho podcelkom Jelšavský kras, východným smerom pokračuje krajinný celok podcelkom Hrádok. Severným smerom ležia Stolické vrchy s podcelkami Tŕstie a Klenovské vrchy. Na západe sa nachádza okrajová časť Revúckej vrchoviny, podcelok Cinobanské predhorie a južným smerom krajina klesá do Rimavskej kotliny (podcelok Juhoslovenskej kotliny).
Chránené územia.
V Železníckom predhorí ležia tieto maloplošné chránené územia:
Turizmus.
V tejto časti pohoria je vybudovaná sieť turistických chodníkov, vedúcich zväčša z údolí do horských, málo osídlených oblastí. Jedinečný je Chodník Márie Széchy, vedúci z Muránskeho hradu na Fiľakovský hrad.
Doprava.
Západným okrajom vedie údolím Rimavy cesta I/72 (Rimavská Sobota – Brezno) i železničná trať Brezno – Jesenské. Východnou časťou údolím Muráňa prechádza cesta II/532 i železničná trať Plešivec – Muráň, smerujúce do Revúcej. Severnou časťou cez Jelšavu a Štítnik prechádza cesta II/526.
Ibisovec hnedý

Ibisovec hnedý alebo ibis hnedý () je druh brodivca z čeľade ibisovité ("Threskiornithidae"). Hniezdi v južnej časti Európy, v Afrike a v Austrálii. V Indii sa objavuje ako nehniezdiaci. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov ibisovec hnedý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, avšak niektoré populácie majú stúpajúci trend, napríklad Európska. V severnej Amerike bol zaznamenaný štatisticky významný nárast, za obdobie 40 rokov sa zvýšili stavy o 3800% (150% na dekádu). Prieskum bol vykonaný na časti populácie menšej ako 50% celkovej.
Výskyt a stav na Slovensku.
Ibisovec hnedý sa na Slovensku nepravidelne objavuje ako migrant. Najčastejšie na východnom Slovensku a do , no bol pozozorovaný aj v iných častiach Slovenska, aj v hornatejších oblastiach, napríklad na priehrade Liptovská Mara aj na západnej časti nášho územia. V júli 2023 bol zaznamenaný prvý prípad hniezdenia druhu na Slovensku. Pribudol na Východoslovenskej nížine, priamo vo Vtáčom raji na Senianskych rybníkoch.
Ekosozologický status v roku 1995 "Im" - nezaradený migrant, resp. nehniezdič. Ekosozologický status v rokoch 1998,2001 a v roku 2014 žiadny. Európsky ochranársky status "SPEC3" - druhy, ktorých globálne populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia "D" - ustupujúci druh.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 3220 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Druh je zaradený do Bonnského dohovoru (Príloha II) , Bernského dohovoru (Príloha II) a smernici o vtákoch (Príloha I).
Externé odkazy.
Cinobanské predhorie

Cinobanské predhorie je geomorfologický podcelok Revúckej vrchoviny. Nachádza sa na západnom okraji pohoria, medzi Tuhárskym potokom a údolím Rimavy a Rimavice.
Polohopis.
Vymedzenie.
Podcelok leží v západnej časti Revúckej vrchoviny, ktorá východným okrajom susedí so Železníckym predhorím. Severne ležia Stolické vrchy s podcelkami Klenovské a Málinské vrchy, okrajovo i Veporské vrchy s podcelkom Sihlianska planina. Na západe sa nachádza pohorie Ostrôžky a južným smerom Lučenská a Rimavská kotlina (podcelok Juhoslovenskej kotliny).
Chránené územia.
V Cinobanskom predhorí ležia tieto maloplošné chránené územia:
Turizmus.
V tejto časti Revúckej vrchoviny je pomerne málo turistických chodníkov, čo však neplatí o západnom okraji podcelku. V okolí Divína a Ružinskej vodnej nádrže je vybudovaná hustá sieť značených trás a spolu s tamojším hradom patria medzi najnavštevovanejšie ciele turistov.
Doprava.
Západnou časťou územia vedie európska cesta 58 v koridore cesty I/16 (Zvolen – Košice), ako aj železničná trať Zvolen – Košice. Vo východnej časti vedú medzi Poltárom a Kokavou nad Rimavicou cesta II/595 i železničná trať Lučenec – Utekáč.
Neurorehabilitácia

Neurorehabilitácia je komplexný lekársky proces, ktorého cieľom je pomôcť pacientovi pri zotavovaní sa z poškodenia nervového systému a minimalizovať a / alebo kompenzovať akékoľvek funkčné zmeny vyplývajúce z neho. 
) Termín neurorehabilitácia je zložené slovo skladajúce sa zo skratiek lekárskych výrazov slov: neurológia a rehabilitácia lat. "Neurorehabilitation"
Terapia.
Neurorehabilitácia si vyžaduje liečbu formou multidisciplinárneho prístupu, ktorý zahŕňa spoluprácu neurológa, rehabilitačného lekára, fyzioterapeuta, ortopéda, ortopedického protetika, psychológa, logopéda, foniatra, oftalmológa a i., s náväznosťou na sociálnu výpomoc a špeciálnu pedagogiku. 
Liečebná robotika.
V poslednom desaťročí vývoj medicínskej techniky značne zvýšil možnosti neurorehabilitácie. V súčasnosti vedci ponúkajú technológie pre neurorehabilitáciu na špičkovej úrovni. Tým pomáhajú lekárom pri terapií pacientov, ktorí majú problém s nervovým systémom. Ide najmä o používanie robotiky v neurorehabilitácii. Medzi ne patrí najmä, simulácia virtuálnej reality a videohry, ktoré poskytujú pacientom interaktívny spôsob ich liečby pod dohľadom lekárov a terapeutov. Tieto zariadenia ponúkajú pacientom, ktorí mali mozgové príhody, iné poranenia mozgu alebo miechy, možnosť výcviku a fyzickej liečby oveľa skôr, než by bolo možné inak. Čím sa vytvára predpoklad na skrátenie obdobia zotavovania a rehabilitácie. 
Liečebné zariadenia.
Na Slovensku k liečebným neurorehabilitačným zariadeniam patria:
Veľký Radzim

Veľký Radzim () je najvyšší vrch v Revúckej vrchovine na Slovensku. 
Polohopis.
Vrch leží v najsevernejšej časti vrchoviny, v geomorfologickom podcelku Dobšinské predhorie. Nachádza sa vo východnej časti výrazného masívu, ktorý vystupuje južne nad údolím Slanej, v severnej časti rožňavského okresu. Severná časť masívu patrí do katastra obce Vyšná Slaná, južné svahy zasahujú na územie obce Brdárka.
Opis.
Vrch je súčasťou horského masívu, ktorý sa vypína južne od údolia Slanej. Plošne neveľký, no výrazný masív má v západnej časti nepatrne nižší vrchol, nazvaný Malý Radzim (). Západným smerom hrebeň pokračuje cez Príslop () na mohutnú Stolicu (), juhovýchodne pokračuje na Bučinu (). Severne sa nachádza Buchvald (), Skálie (), Vincovka (), Čierna hora () a Dobšinský kopec (), východne Babiná (), Stromiš (), Biela skala (), Spúšťadlo () a Bučina (), južne Turecká (), Ždiar (), Hrádok (), Magura (), Hriadky () a Ostrý vrch () a západne Kohút (), Príslop (), Malý Radzim (), Kilhov (), Stolica () a Kyprov (). Masív patrí do povodia rieky Slaná, ktorá tečie severným úpätím, južné svahy odvodňuje Brdárka do Štítnika. Na vrchol vedie značený turistický chodník.Vrcholová časť je rovnako ako prevažná väčšina vrchu zalesnená.
Geológia.
Masív vrchu tvoria hlavne sivé gutensteinské, v menšej miere svetlé steinalmské vápence tektonickej jednotky silicika. Samotný vrch tvorí príkrovovú trosku. Z južnej strany vystupujú pri úpätí metabazalty meliatika.
Výhľady.
Vďaka nadmorskej výške a okolitému terénu ponúkajú odlesnené časti obmedzené, no ďaleké výhľady. Z vhodných lokalít je mimo okolitých vrchov dobre pozorovateľných viacero cezhraničných maďarských vrchov, dominujú však najmä okolité vrchy Stolických a Volovských vrchov. Pri vhodných podmienkach je pozorovateľná Kráľova hoľa i Vysoké Tatry.
Prístup.
Cez sedlo Hora vedie na "Vdovčíkovo kreslo" žlto značkovaná turistická trasa z Brdárky i Vlachova. Na vrchol nevedie žiadna značená trasa a výstup je tak možný neznačenými chodníkmi i z Vyšnej Slanej.
Krajská knižnica v Žiline

Krajská knižnica v Žiline je verejnou knižnicou v meste Žilina. V Žilinskom samosprávnom kraji pôsobí ako regionálna krajská knižnica s krajskou pôsobnosťou. 
História.
V októbri 1924 bola v Žiline založená "Mestská verejná knižnica", ktorú viedol stredoškolský profesor Rajmund Žižka. Prvým profesionálnym knihovníkom tejto knižnice bol básnik a publicista Andrej Hvizdák Podlučinský, v knižnici začal pracovať v roku 1931. V roku 1952 bola založená "Krajská knižnica", situovaná v priestoroch hotela Slovan. 
V roku 1956 už mala knižnica pobočky po celom meste aj v okrajových častiach Žiliny, vrátane čitárne otvorenej až do 22. hodiny. V roku 1960 Krajská knižnica kvôli reorganizácii zanikla a bola nahradená "Okresnou knižnicou v Žiline".
Knižnica sa v roku 1995 presťahovala na Bernolákovu ulicu č. 47, kde sídli dodnes. Od roku 2002 knižnica pôsobí pod Žilinským samosprávnym krajom a v roku 2008 zmenila svoj názov na "Krajská knižnica v Žiline".
Služby.
Krajská knižnica v Žiline poskytuje bežné knižnično-informačné služby, vypracovanie rešerší, zabezpečuje MVS a umožňuje aj rezervácie knižničných dokumentov. Knižnica je kontaktným miestom Úradu priemyselného vlastníctva SR. 
Knižnica poskytuje prezenčné aj absenčné výpožičky čítačiek elektronických kníh prostredníctvom spolupráce s platformou eReading.cz
Ako pracovisko regionálnej bibliografie Krajská knižnica v Žiline dokumentuje okresy Žilina a Bytča a takisto metodicky koordinuje regionálne knižnice v Žilinskom samosprávnom kraji. 
Krajská knižnica v Žiline realizuje bohatú klubovú činnosť, podujatia pre deti a mládež a tiež podujatia pre seniorov. 
Služby pre zdravotne znevýhodnených používateľov.
Knižnica spolupracuje s Úniou nevidiacich a slabozrakých Slovenska na organizácii seminárov a rôznych podujatí. Pre zrakovo znevýhodnených používateľov buduje špeciálny fond s audiodokumentami v podobe audiokníh na CD vo formáte MP3. Týmto používateľom tiež umožňuje výpožičky MP3 prehrávačov. 
Priestory knižnice sú bezbariérové.
Britské centrum.
V knižnici od roku 2007 pôsobí Britské centrum, založené v spolupráci s organizáciou British Council. Britské centrum je zamerané na zlepšovanie vzťahov medzi obyvateľmi Slovenska a Spojeného kráľovstva. Zároveň podporuje vzdelávanie v anglickom jazyku, organizuje prednášky a literárne besedy a poskytuje poradenstvo v otázkach vzdelávania sa.
Britské centrum disponuje vlastným knižničným fondom, ktorý obsahuje prevažne dokumenty v anglickom jazyku, napr. jazykovedné diela, klasickú i súčasnú anglickú beletriu, periodiká a ďalšie informačné materiály.
Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1953

Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1953 bol prvý turnaj majstrovstiev sveta v basketbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Turnaj žien sa uskutočnil 3 roky po organizovaní prvého turnaja MS mužov v Argentíne. Konal sa v Santiagu, v Čile v dňoch od 7. do 22. marca 1953, za účasti 10 tímov. Zápasy sa odohrali na futbalovom štadióne Estadio Nacional de Chile. Titul získalo , ktoré sa vo finálovej skupine umiestnilo pred domácim a .
Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1957

Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1957 bol v poradí 2. turnaj majstrovstiev sveta v basketbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Konal sa v Riu de Janeiro, v Brazílii v dňoch od 13. do 26. októbra 1957, za účasti 12 tímov. Nováčikmi podujatia boli 4 družstvá: Austrália, Česko-Slovensko, Maďarsko a Sovietsky zväz. Zápasy sa odohrali v aréne Ginásio Gilberto Cardoso (dnes známej ako "Maracanãzinho"). Titul obhájilo , ktoré sa vo finálovej skupine umiestnilo pred a .
Kvalifikácia.
Poznámka: Peru dostalo divokú kartu.
Kulík zlatý

Kulík zlatý () je druh bahniaka z čeľade kulíkovité ("Charadriidae"). Obýva tundru severozápadnej palearktídy. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kulík zlatý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej aj Európskej populácie je stúpajúci.
Výskyt a stav na Slovensku.
Kulík zlatý pravidelne a v nehojnom počte migruje cez Slovensko, najviac pozorovaní pochádza od polovice septembra do konca októbra.
Externé odkazy.
Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1959

Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1959 bol v poradí 3. turnaj majstrovstiev sveta v basketbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Konal sa v Moskve, v Sovietskom zväze v dňoch od 10. do 18. októbra 1959, za účasti 8 tímov. Nováčikom podujatia bolo až 5 družstiev: Bulharsko, Juhoslávia, KĽDR, Poľsko a Rumunsko. Turnaja sa tak zúčastnili iba družstvá štátov tzv. "Východného bloku". Zápasy sa odohrali v aréne Palác športu Lužniki. Titul získal domáci , ktoré sa v jedinej hranej osemčlennej skupine umiestnil pred a .
Kulík bledý

Kulík bledý () je druh bahniaka z čeľade kulíkovité ("Charadriidae"). Obýva tundru holarktídy.Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kulík bledý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, v Európe nie je známy.
Výskyt a stav na Slovensku.
Kulík bledý skoro pravidelne a v malom počte migruje cez Slovensko, najviac pozorovaní pochádza od polovice septembra do konca októbra, zriedkavo v novembri. Jarných záznamov je oveľa menej ako jesenných.
Externé odkazy.
Potápka ušatá

Potápka ušatá (lat. "Podiceps auritus") je potápka z čeľade potápkovitých. Obýva holarktídu. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov potápka ušatá patrí medzi zraniteľné druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, v Európe bola zistená rýchlosť poklesu 30% za obdobie 3 generácií (21,3 roka). V severnej Amerike nastala za obdobie 40 rokov štatisticky významná strata o 75,9%.
Výskyt a stav na Slovensku.
Potápka ušatá pravidelne ale v menšom počte migruje cez Slovensko, vzácne aj prezimuje. Odhadovaný počet zimujúcich jedincov 0 - 10. Ekosozologický status v rokoch 1995, 1998, 2001 a 2014 žiadny. Európsky ochranársky status nezaradený "SPEC". Stupeň ohrozenia "S" - vyhovujúci ochranársky status.
Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1964

Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1964 bol v poradí 4. turnaj majstrovstiev sveta v basketbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Konal sa v mestách Lima, Arequipa, Chiclayo, Iquitos a Tacna, v Peru v dňoch od 18. apríla do 4. mája 1964, za účasti dovtedy rekordných 13 tímov. Nováčikmi podujatia boli družstvá Japonska a Kórejskej republiky. Zápasy finálovej skupiny sa odohrali v aréne Coliseo Mariscal Cáceres v Lime s kapacitou 5 000 divákov. Titul obhájil , ktorý sa vo finálovej skupine umiestnil pred a . Strieborné Česko-Slovensko dosiahlo svoje najlepšie umiestnenie.
Potápka čiernokrká

Potápka čiernokrká alebo potápka černokrká (lat. "Podiceps nigricollis") je potápka z čeľade potápkovitých. Obýva holarktídu aj etiópsku oblasť. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov potápka čiernokrká patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend populácie je nejasný, v Európe neznámy.
Výskyt a stav na Slovensku.
Potápka čiernokrká v južnejších častiach Slovenska hniezdi, na celom území sa vyskytuje pravidelne v období migrácie a zriedkavo prezimuje. 
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 100 - 250, zimujúcich jedincov 1 - 10. Potápka čiernokrká bola "fluktuujúca", územie na ktorom sa vyskytovala bolo "stabilné", maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 "R" - vzácny. V roku 1998 "LR:nt" "LR" - menej ohrozený druh, "nt" - takmer ohrozený taxón.V roku 2001 "LR" - menej ohrozený. Európsky ochranársky status nezaradený "SPEC". Stupeň ohrozenia "S" - vyhovujúci ochranársky status.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 20082012 bol 50100 párov. Krátkodobý trend za posledných 12 rokov (20002012) aj dlhodobý trend od roku 1980 (19802012) boli "klesajúce". Veľkosť územia na ktorom hniezdila za posledných 12 rokov ako aj z pohľadu dlhodobého trendu bola "klesajúca". V roku 2014 "EN* A2acd; C2a(i,ii,)b; D" - silne ohrozený. 
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 20132018 bol 05 párov. Krátkodobý trend za posledných 12 rokov (20082018) aj dlhodobý trend od roku 1980 (19802018) boli "klesajúce". Veľkosť územia na ktorom hniezdila za posledných 12 rokov ako aj z pohľadu dlhodobého trendu bola "klesajúca".
Ochrana.
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 920 € (Vyhláška MŽP č. 579/2008 Z.z.).