Ekologická stopa

Ekologická stopa je odhadovaná celková plocha biologicky produktívnej pôdy a vody potrebná na udržiavanie určitého hospodárstva alebo určitej populácie (od jednotlivcov až po celé mesto či štát) na určitej životnej úrovni. Variant definície znie: odhadovaná celková plocha ekologicky produktívnej pôdy a vody využívaná výhradne na zabezpečenie zdrojov a asimiláciu odpadov produkovaných danou populáciou, pri používaní bežných technológií. V súčasnosti sa táto hodnota všeobecne považuje za ukazovateľ udržateľnosti rozvoja.
Koncept bol knižne po prvýkrát publikovaný v roku 1996 dvoma kanadskými vedcami Mathisom Wackernagelom a Williamom Reesom v knihe "Our Ecological Footprint: Reducing Human Impact on the Earth".
Dejiny.
V dejinách existujú prípady, keď kultúry vyčerpali svoje prírodné zdroje:
V súčasnosti má však prekročenie limitov prírodného prostredia už globálne dôsledky.
V roku 1972 v knihe Meadows et al.: The Limits to Growth autori na základe výpočtov a vtedy dostupných informácií dospeli k záveru, že ľudia čoskoro úplne vyčerpajú niektoré neobnoviteľné prírodné zdroje (ako napr. ropu, zemný plyn). Týmito zisteniami sa zaoberala o niekoľko rokov neskôr Svetová komisia životného prostredia a rozvoja (World Commission on Environment and Development – WCED) vedená vtedajšou nórskou premiérkou Brudtlandovou. V roku 1987 publikovala Brundtlandská komisia správu "Naša spoločná budúcnosť" (Our Common Future), v ktorej jasne upozornila na fakt, že z prírody nesmieme odoberať viac, ako sa stačí reprodukovať bez strát na ďalšej produktivite. Táto správa takisto prvýkrát zaviedla termín udržateľný rozvoj (sustainable development), ako rozvoj, ktorý zabezpečuje potreby súčasnej generácie bez toho, aby tým obmedzil možnosti budúcich generácii uspokojovať ich budúce potreby.
Na sledovanie smerovania spoločnosti v zmysle udržateľného rozvoja boli vyvinuté rôzne indikátory. Na ich vývoji sa podieľajú skupiny vedcov aj niektoré medzinárodné mimovládne organizácie. Indikátory sú viac či menej agregované a poskytujú pohľad na určité časti aktivít našej spoločnosti i na súhrnné hodnotenie pokroku k udržateľnému spôsobu života. Nevýhodou súčasných súborov indikátorov udržateľného rozvoja je podľa Hilleho ich pretrvávajúce zameranie na výstupy ľudskej ekonomiky (emisie znečisťujúcich látok, hluk, produkcia odpadov atď.) Preto sa od polovice 90. rokov používa ekologická stopa ako nový agregovaný indikátor, ktorý integruje stranu vstupov i výstupov ľudskej činnosti.
Ekologická stopa nám dáva možnosť jednak merať cestu spoločnosti smerom k udržateľnosti a takisto nám umožňuje pozrieť sa na naše aktivity z pohľadu ich udržateľnosti. Čo sa na prvý pohľad môže zdať ako ekonomicky výhodné, nemusí byť vždy výhodné z dlhodobého hľadiska a z pohľadu životného prostredia môže mať často negatívne dôsledky. Príkladom môže byť porovnanie pestovania paradajok voľne na poli a v skleníku za pomoci moderných tzv. hydroponických techník. Na prvý pohľad sa môže zdať pestovanie paradajok v skleníku efektívnejšie, keďže výnosy na jednotku plochy môžu byť 7 až 10 krát väčšie. Ak ale na plochu zeme prepočítame aj všetky potrebné materiálne zdroje a hlavne energiu nutnú pre pestovanie paradajok hydroponicky v skleníku, môže byť ekologická stopa jedného kilogramu paradajok zo skleníka až 20 krát vyššia ako pri paradajkach pestovaných na poli.
Stanovenie ekologickej stopy.
Každý, od konkrétneho človeka až po celé mesto či štát, má vplyv na Zem a jej prírodný potenciál, pretože spotrebúva prírodné zdroje a služby. Ekologický vplyv korešponduje s množstvom prírody, ktoré používame na uspokojenie svojich potrieb, čiže vytvára našu ekologickú stopu. 
Samozrejme, v skutočnosti táto časť prírody nie je súvislým pásom zeme. Vďaka medzinárodnému obchodu, suchozemské a vodné plochy využívané obyvateľmi zeme sú roztrúsené po celom svete.
Kalkulácia ekologickej stopy je založená na dvoch jednoduchých faktoch: 
Na priblíženie konceptu ekologickej stopy použil jeden z jej autorov túto metaforu: Predstavte si ekonomiku ako veľké zviera. Ako veľkú pastvinu potrebujeme, aby sme toto zviera uživili? Ekologická stopa je práve plocha tejto pastviny.
Existujú dva základné spôsoby výpočtu ekologickej stopy:
Výber spôsobu výpočtu záleží od úrovne, na ktorej sa ekologická stopa počíta. Pre potreby výpočtu ekologickej stopy jednotlivca je vhodnejší druhý zmienený spôsob, ale pre potreby národných štatistík by sme použili prvý popísaný spôsob, teda metódu zameranú na zdroje. 
Na analýzu ekologickej stopy 52 krajín autori Wackernagel a Rees rozdelili prírodnú plochu Zeme na šesť základných kategórií:
Ak zrátame ornej pôdy na osobu; pastvín; lesov a zastavanej plochy vyjde nám, že Zem poskytuje ekologicky produktívnej plochy na osobu. Keď k tomuto číslu prirátame morí, výsledok je na osobu.
Nie všetka táto plocha je ale k výhradnej dispozícii ľudí. Musíme brať do úvahy, že na tejto ploche žije 30 miliónov druhov rastlín a živočíchov, s ktorými zdieľame túto planétu. Podľa WCED minimálne 12% tejto plochy nesmie byť využívaných a má byť chránených z dôvodu zachovania biodiverzity. 
Ak odrátame z výsledných spomínaných 12%, vyjde nám, že ľudstvo má k dispozícii biologicky produktívnej zeme na obyvateľa. 
Analýzou ekologickej stopy odhalíme, koľko ekologicky produktívnej plochy potrebujeme na zabezpečenie nášho spôsobu života a môžeme si tento údaj porovnať s množstvom, ktoré je reálne na Zemi k dispozícii. Samozrejme, s rastom obyvateľom sa aj množstvo ekologicky produktívnej zeme pripadajúce na jedného obyvateľa zmenšuje. 
Štáty a ich ekologická stopa.
Vyspelé krajiny majú spravidla najväčšiu ekologickú stopu a najchudobnejšie najmenšiu. Najväčší ekologický deficit (porovnanie ekologickej stopy s dostupnou ekologicky produktívnou plochou) majú vysoko rozvinuté krajiny s obmedzenou vlastnou ekologickou kapacitou, či nepriaznivou geografickou polohou, napr. Island, Japonsko, Singapur. Ekologická stopa Zeme bola v roku 2007 2,7 globálneho hektára na osobu, pričom súčasná celková biokapacita je iba 1,8. Podľa ukazovateľa ekologickej stopy teda ľudstvo presahuje kapacitu planéty. Sme schopní udržať toto globálne prečerpávanie len dočasne tým, že siahame čoraz hlbšie do „kapitálových zásob“ lesov, úrodnej pôdy a vôd (rybolov), čo nie je dlhodobo udržateľný postup. Súčasné trendy smerujú ľudstvo smerom od dosiahnutia tohto minimálneho predpokladu udržateľnosti, nie smerom k nemu. Svetová ekologická stopa narástla zo 70% globálnej biologickej produktivity v roku 1961 na 150% jej biologickej produktivity v roku 2007. Navyše ďalšie predpoklady založené na pravdepodobných scenároch populačného rastu, ekonomického rastu a technologických zmien ukazujú, že ekologická stopa ľudstva bude rásť.
Toto je zoznam vybraných štátov s uvedením ich ekologickej stopy a biokapacity podľa údajov "Global Footprint Network" z roku 2007. Kladná hodnota ekologického zvyšku znamená, že štát je pod úrovňou svojej biokapacity. Záporná hodnota predstavuje ekologický deficit, teda že daný štát spotrebuje viac zdrojov, ako je schopná poskytnúť príroda na jeho území.