burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Strana národného porozumenia

Národné porozumenie, Strana národného porozumenia alebo Čierny (krvavý) blok (po 9. júni 1923 Strana demokratického porozumenia) () bola bulharská politická strana založená 14. októbra 1921 skupinou bezpartajných univerzitných profesorov - Alexandrom Grekovom, Alexandrom Cankovom, Petkom Stajnovom a Dimitarom Mišajkovom.
Jej cieľom bolo zastaviť rozširujúci sa vplyv a autoritatívnu vládu Bulharského národného poľnohospodárskeho zväzu. Spolu s Vojenským zväzom a VMRO mali hlavnú úlohu v štátnom prevrate v roku 1923.
Slaney

Slaney (angl. "River Slaney", ír. "Abhainn na Sláine" - doslovne: "Rieka zdravia") je rieka v juhovýchodnom Írsku. Meria , z toho dolný tok (po Enniscorthy) je splavný.
Prameň.
Pramení na severozápadných svahoch vrchu Lugnaquillia () v pohorí Wicklow Mountains, východne od obce Knockanarrigan v nadmorskej výške približne 
Priebeh toku.
Od prameňa tečie na západ, na hornom toku výrazne meandruje. Pod mestom Stratford-on-Slaney sa stáča a ďalej pokračuje na juh. Medzi mestami Tullow a Enniscorthy tečie juhovýchodným smerom, pod Enniscorthy výrazne rozširuje svoje koryto. Od obce Killurin sa postupne stáča k ústiu na východ. 
Ústie.
Do Írskeho mora ústi širokým estuárom (tzv. Wexford Harbour) pri meste Wexford, v priestore prielivu svätého Juraja.
Mestá.
Slaney tečie postupne cez nasledujúce mestá:
Preteká územím troch grófstiev: Wicklow, Carlow a Wexford.
Avoca

Avoca môže byť:
Avoca (rieka)

Avoca (angl. "River Avoca", ír. "Abhainn Abhóca", historický názov "Ovoca") je rieka vo východnom Írsku. Vzniká sútokom dvoch zdrojníc: Avonmore a Avonbeg. Najvýznamnejším prítokom je Aughrim sprava.
Avonmore a Avonbeg sa zlievajú na mieste zvanom "The Meeting of the Rivers" v údolí Avoca Valley v pohorí Wicklow Mountains. Na hornom toku tečie juhovýchodným smerom, na strednom toku preteká obcami Avoca a Woodenbridge, stáča sa severojužným smerom, následne na dolnom toku opäť na juhovýchod a tečie cez Arklow, kde sa estuárom vlieva do Írskeho mora. Preteká územím grófstva Wicklow.
Blackwater

Blackwater môže byť:
Heilbronn (mesto)

Heilbronn je mesto na severe spolkovej krajiny Bádensko-Württembersko v Nemecku. Mesto je úplne obklopené krajinským okresom Heilbronn a s približne 118 000 obyvateľmi, je šieste najväčšie v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko.
Poloha.
Mesto ležiace na rieke Neckar je bývalé Slobodné ríšske mesto a dnes je mestom bez okresu "(kreisfreie Stadt)" a zároveň správnym sídlom krajinského okresu Heilbronn. Mesto Heilbronn je tiež významným hospodárskym strediskom regiónu "Heilbronn Franken", ktorý zahŕňa takmer celý severovýchod Bádenska-Württemberska, a je taktiež známe ako centrum vinárstva.
Three Cheers for Sweet Revenge

Three Cheers For Sweet Revenge je druhý štúdiový album od My Chemical Romance. Vyšiel v roku 2004 a je to ich prvý album ktorý vyšiel v Reprise Records. Je považovaný za album s dejom ale frontman Gerard Way povedal, že keď album naštartoval dej v jeho hlave, nápad rýchlo zahodil. V Live On The Murder Scene DVD Gerard rozprával o "Three Cheers For Sweet Revenge" a povedal, že je hlavne "o strachu niekoho stratiť". V "Three Cheers For Sweet Revenge" pokračuje príbeh, ktorý začal v "I Brought You My Bullets, You Brought Me Your Love".
The Black Parade

The Black Parade je tretí štúdiový album od kapely My Chemical Romance, vydaný 24. októbra 2006. Je to rocková opera zameriavajúca sa na postavu "pacienta", ktorý zomrie v priebehu CD. Album prezentuje príbeh jeho odchodu zo života a následne jeho spomienky na svoj život.
Album produkoval Rob Cavallo, ktorý produkoval albumy tiež aj pre Green Day.
"The Black Parade" je taktiež prvý album, kde hral na bicie Bob Bryar. Hoci niektorí recenzenti album zamietli ako prejav predvádzania sa, "The Black Parade" v celku kriticky uspel.
Z albumu vyšli „Welcome To The Black Parade“, „Famous Last Words“, „I Don't Love You“ a „Teenagers“ ako prvé štyri single a kapela plánuje vydať track „Mama“, v ktorom vokály naspievala aj Liza Minnelli, ako piaty singel. Potom plánujú vydať ešte jeden, posledný singel z albumu, aj keď ešte neoznámili, ktorá skladba bola zvolená.
Priehrada (hrádza)

Priehrada je vodné dielo majúce podobu vzdúvacej stavby (s príslušenstvom), ktorá prehradzuje vodný tok a zadržuje vodu na vodohospodárske účely alebo zadržiavanie povodní. Vytvára priehradnú nádrž. Skladá sa z 2 častí:
Funkcia.
Priehrada slúži na zadržiavanie vody na zásobovanie pitnou alebo technickou vodou, na výrobu elektrickej energie, ochranu pred povodňami, vyrovnávanie prietokov, no i k rekreácii, vodným športom, rybolov a iné.
Konštrukcia hrádzí.
Rozlišujeme niekoľko typov priehrad:
Priehrady na Slovensku.
Na Slovensku je postavených viac ako 50 priehrad. Najväčšie vodné plochy vytvárajú priehrady:
Hrádza

Hrádza môže byť:
Priehradná nádrž

Priehradná nádrž alebo priehrada je umelo vytvorená vodná plocha vzniknutá prehradením vodného toku.
Priehrada

Priehrada môže byť:
Študentský domov

Študentský domov (iné názvy pozri nižšie) je zariadenie na kolektívne ubytovanie študentov dennej formy štúdia (prípadne aj interných ašpirantov) vysokej školy, ktoré často študentom poskytuje aj stravovanie a služby v oblasti výchovy, regenerácie, športu, kultúry a podobne.
Názvy.
V právnych predpisoch sa od 60. rokov 20. storočia sústavne používa názov študentský domov (v českých zneniach tých istých predpisov počas existencie Česko-Slovenska sa používal výraz kolej). Bežný je ale aj názov vysokoškolský internát. Do 50. rokov 20. stor. sa okrem názvu (vysokoškolský) internát pod vplyvom češtiny používal aj názov kolej (ktorý sa následne neudomácnil a dnes sa považuje za nesprávny) a (študentské) kolégium. Výraz kolégium sa v tomto význame občas používa dodnes. O slove kolej pozri aj kolej.
Súčasné slangové názvy sú intrák, inťák, staršie aj inťoš (ide však o ekvivalenty slova internát, t.j. nie len výrazu vysokoškolský internát) J. Košecká v roku 1982 uvádzala, že vysokoškoláci a personál na vysokej škole v Žiline používajú aj výraz koľaj, a to ako (chybný) ekvivalent českého slova kolej pod vplyvom českých študentov študujúcich na tej istej vysokej škole. Autorka tiež dodáva, že používali aj odvodený výraz koľajka (v češtine kolejka, t.j. spisovne kolejní legitimace; v slovenčine spisovne internátny preukaz). Výraz koľaj ani koľajka však nie je uvedený ani v jednom zo slovníkov slovenského slangu.
Dejiny.
O jednej forme predchodcu študentských domovov pozri v článku kolégium (stredoveký internát).
Expanzívnosť

Expanzívnosť alebo expanzivita môže byť:
Billboard 200

Billboard 200 je prehľad umiestnenia 200 najlepšie predávaných hudobných albumov a EP v USA, ktorý týždenne publikuje časopis Billboard. Je to často používaný spôsob prezentácie popularity hudobného umelca, alebo skupiny. Porovnáva sa ním úspešnosť vydanej nahrávky oproti ďalším súbežne vydávaným hudobným nosičom.
Tento rebríček je formálne založený na predaji albumov, v súčasnosti fyzicky vydávaných v maloobchode (CD, MC, LP...), či cez internetové formáty (mp3...) v USA.
Sledovanie predaja prebieha od pondelka do nedele. Nový publikovaný štvrtkový prehľad ohlasuje pozíciu albumu do nasledujúcej soboty.
Nový album na americký trh je za normálnej situácie vydávaný v utorok. Súbory na digitálne stiahnutie na internete sú k dispozícii vo chvíli, keď sú albumy prístupné v maloobchode. Albumy, ktoré nie sú licencované pre maloobchodný predaj v USA (nie sú registrované ako oficiálne importované) nie sú obsadzované do sledovaného rebríčka.
Ján Sabol

Dr. h. c. prof. PhDr. Ján Sabol, DrSc. (* 25. január 1939, Sokoľ) je slovenský jazykovedec a vysokoškolský pedagóg, prodekan pre vedeckovýskumnú činnosť a doktorandské štúdium na Filozofickej fakulte UPJŠ v Košiciach.
Entirely Good

Entirely Good je debutový štúdiový album slovenskej speváčky Zuzany Smatanovej, ktorý v roku 2003 vydalo hudobné vydavateľstvo Epic Records. 
Na albume sa nachádza trinásť skladieb spievaných v anglickom a v slovenskom jazyku. Za predaných vyše 25 000 nosičov tento album dostal na Slovensku multi-platinovú platňu.
Polopúšť

Polopúšť je suchá oblasť na okraji púští, kde pre nedostatok vlahy pokrýva rastlinstvo menej ako 1/4 (približne) celkovej plochy a netvorí súvislý porast.
Charakteristika.
V porovnaní s púšťou je polopúšť viac rozšírená a je aj oveľa biologicky produktívnejšia. 
Polopúšte sa nachádzajú na každom kontinente, aj v oblastiach ďaleko od trópov. Slabé a nespoľahlivé zrážky polopúští výrazne ovplyvňujú celkový ráz krajiny a typy živočíchov v nich žijúce.
Rastliny tam často tvoria spletité húštiny vegetácie s množstvom úkrytov. Drevité druhy uskladňujú väčšinu vody v koreňoch. Šťavnaté sukulenty ju hromadia nad povrchom, v stonkách alebo listoch. Veľa z týchto rastlín je dobre chránených pred požieračmi - napríklad kaktusy: majú ostré trne, zatiaľ čo mliečniky pri poškodení vylučujú jedovatú šťavu, no pre živočíchy schopné prekonať tieto zábrany sú dôležitým zdrojom výživy.
V polopúšťach sa vyskytujú rastlinné efeméry, ktoré s príchodom dažďa prudko rastú, kvitnú, produkujú semená a potom hynú. Tento krátky životný cyklus ponúka živočíchom sviežu potravu a obohacuje množstvo semien rozptýlených po povrchu púšte. 
Niektoré polopúšte sú teplé alebo horúce počas celého roka, iné bývajú prekvapivo chladné, najmä v zime. V púšťach strednej Ázie a v severných častiach americkej Great Basin s púštnymi regiónmi medzi Skalnatými vrchmi a pobrežnými horstvami ďalej na západe teploty klesajú aj na -30 stupňov celzia. 
Najvýraznejšie rozdiely medzi zimnými a letnými teplotami sa vyskytujú v polopúšťach a púšťach strednej Ázie, čo je spôsobené ich vnútrokontinentálnou polohou. V týchto oblastiach potrebujú živočíchy ochranu proti zimnému chladu rovnako ako proti letným horúčavám: malé živočíchy, ako hmyz, obyčajne v zime ustrnú a veľa hrabavých cicavcov hibernuje až do jari.
Blackwater (Munster)

Blackwater (angl. "River Blackwater" alebo "Munster Blackwater", ír. "An Abhainn Mhór" - doslovne Veľká rieka) je rieka v južnom Írsku. Meria približne .
Pramení na južných svahoch vrchu Knockanefune () v pohorí Mullaghareirk Mountains v County Kerry, východne od mesta Castleisland. Odtiaľ tečie najprv severojužným smerom (pričom vytvára hranicu medzi správnymi jednotkami Kerry a Cork, pri 
obci Duncannon Bridge sa stáča smerom na východ. Pokračuje územím County Cork, pričom preteká mestami Mallow a Fermoy. Následne vstupuje na územie County Waterford, preteká mestom Lismore a pri meste Cappoquin sa stáča na juh. Do Keltského mora ústi estuárom (tzv. Youghal Bay) pri meste Youghal. Rieka je známym rybárskym revírom, loví sa prevažne losos.
Najvýznamnejšími prítokmi sú Allow, Awbeg, Ahaphuca, Monavugga, Finisk a Licky zľava, Glen, Clyda a Bride sprava.
Blackwater (prítok Boyne, Navan)

Blackwater (angl. "River Blackwater", ír. "An Abhainn Dubh") je rieka vo východnom Írsku. Je to ľavostranný prítok rieky Boyne.
Pramení v grófstve Cavan, západne od mesta Kingscourt. Najprv tečie na juh, preteká mestom Virginia a južne od neho sa vlieva do jazera Lough Ramar. Z jazera vyteká na juhovýchod, vstupuje na územie grófstva Meath, kde preteká mestom Kells. Napokon sa v meste Navan vlieva do Boyne.
Lapidárium

Lapidárium (z neskorolat. "lapidarium", od ) je zbierka kamenných starožitností (plastík a ich zlomkov, architektonických fragmentov z výkopov či poškodených historických stavieb), alebo priestor na úschovu takejto zbierky. Lapidáriá vznikajú pri múzeách alebo pri významných pamiatkach s dlhým stavebným vývojom.
Bandon

Bandon môže byť:
Shannon

Shannon môže byť:
Nomenklatúra IUPAC pre organickú chémiu

Nomenklatúra IUPAC pre organickú chémiu je systematická metóda pomenovania organických zlúčenín, ktorá je odporúčaná Medzinárodným zväzom pre čistú a aplikovanú chémiu (IUPAC). Ideálne by každá zlúčenina mala dostať názov, z ktorého sa dá odvodiť jednoznačným spôsobom jej štruktúrny vzorec. Podobne existuje aj Nomenklatúra IUPAC pre anorganickú chémiu.
V bežnej komunikácii však nie sú kvôli šetreniu miesta vždy používané oficiálne odporúčania IUPAC, okrem prípadov, keď je potrebné udať stručnú definíciu zlúčeniny alebo ak je IUPAC názov jednoduchší (napr. etanol vs. etylalkohol). V ostatných prípadoch sa môže použiť triviálny názov, často odvodený od zdroja, z ktorého sa zlúčenina izolovala.
Základné princípy.
V nomenklatúre IUPAC sa na popis druhu a pozície funkčných skupín v rámci zlúčeniny používajú rôzne prefixy (predpony), sufixy (prípony) a infixy.
Pomenovanie pre mnoho zlúčenín začína určením názvu rodičovského uhľovodíka a identifikáciu prítomných funkčných skupín v molekule, ktoré ju odlišujú od rodičovského uhľovodíka. Používa sa číslovanie rodičovského alkánu, ktoré je v prípade potreby modifikované po aplikácii Cahnových-Ingoldových-Prelogových prioritných pravidiel ("CIP") v prípade, že by mohla vzniknú nejaká nejednoznačnosť kvôli štruktúre rodičovského uhľovodíka samotného. Názov rodičovského uhľovodíka sa upraví pridaním sufixu (prípony) funkčnej skupiny s najvyššou prioritou a zvyšné funkčné skupiny sa uvedú ako číslované prefixy (predpony) v abecednom poradí od prvého po posledný.
Vo väčšine prípadov mierna voľnosť pri uplatňovaní niektorých pravidiel nebude na prekážku jednoznačného a zrozumiteľného pomenovania — cieľom je, pravdaže, odstrániť každú nejednoznačnosť, z ktorej by mohlo vzniknúť nedorozumenie ohľadom zlúčeniny, o ktorej sa pojednáva.
Napríklad, striktná aplikácia pravidiel priority CIP pre pomenovanie zlúčeniny
by nám dala názov 2-aminoetanol (ktorý preferujeme). Avšak názov 2-hydroxyetanamín takisto jednoznačne označuje tú istú zlúčeninu.
Uvádzame, ako sme k názvu dospeli:
Karlsruhe (mesto)

Karlsruhe je mesto na brehu rieky Rýn na juhozápade Nemecka v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko blízko nemecko-francúzskych hraníc. Mesto má približne 313 000 obyvateľov. Karlsruhe je sídlom dvoch najvyšších súdov v Nemecku. Sídlia tu od roku 1951 Spolkový ústavný súd Nemecka () a od roku 1950 Spolkový súdny dvor Nemecka (), najvyšší odvolávací súd v záležitostiach občianskeho práva a trestného práva. Preto má mesto prezývku "Rezidencia práva" ().
Dejiny.
Mesto založil v roku 1775 markgróf Karol III., ktorý sa rozhodol presídliť zo svojej stredovekej, stiesnenej rezidencie "Durlach" (dnes najväčšej časti mesta Karlsruhe) do novo postaveného otvoreného moderného mesta, ktorého ulice sa budú vejárovite rozbiehať od jeho zámku. V pláne bolo 32 ulíc, väčšina z nich prežila dodnes.
Geografia.
Karlsruhe je po Stuttgarte (80 kilometrov východne) druhým najväčším mestom Bádenska-Württemberska. Mestom prechádza 49. rovnobežka. Je symbolicky vyznačená bielou čiarou a kamenným obeliskom v mestskom parku.
Ekonomika.
Na brehu Rýna sa nachádza najväčšia ropná rafinéria v Nemecku a dva prístavy. Mesto je tiež významným dopravným uzlom.
Šport.
V meste pôsobí futbalový klub Karlsruher SC – zakladajúci člen bundesligy. V sezóne 2007/08 klub hral v prvej nemeckej bundeslige (Fußball-Bundesliga) a má svoj domov na štadióne Wildparkstadion. Najväčšie úspechy klub dosiahol keď získal v roku 1909 titul nemeckého majstra, ešte pod názvom "Phonix Karlsruhe", ako aj keď získal dvakrát nemecký pohár v roku 1955/56.
Juraj Briškár

Juraj Briškár (* 1964, Košice) je slovenský literárny vedec a spisovateľ.
Zlomené krídla (Chalíl Džibrán)

Zlomené krídla je novela Chalíla Džibrána, ktorú vydal v roku 1912 v arabčine. Text však neustále vylepšoval, až napokon celý príbeh napísal odznova v angličtine.
Úryvok z knihy
"Ľudia si občas naivne myslia, že láska je plodom dlhého zväzku muža a ženy a dlhodobého dvorenia. Láska je však skôr dcérou duševného súladu. Ak sa dve blízke duše stretnú, vzniká láska v jednom okamihu. Ak láska nevznikne odrazu a nečakane, nevznikne ani po rokoch, ba ani po stáročiach."
Zoznam riek Írska

Zoznam riek Írska zahŕňa zoznam riek tečúcich na ostrove, teda na území Írskej republiky, ako aj v Severnom Írsku.
Podľa úmorí a povodí.
Severný prieliv
Írske more
Prieliv svätého Juraja
Keltské more
Atlantický oceán
Sicko

Sicko (alebo SiCKO) je film amerického režiséra Michaela Moora z roku 2007, ktorý sa zaoberá americkým zdravotníckym systémom, predovšetkým ziskovými poisťovacími spoločnosťami a medicínskym priemyslom. Porovnáva tento systém so všeobecným neziskovým zdravotníckym systémom v Kanade, Spojenom kráľovstve, Francúzsku a na Kube.
Figovník

Figovník alebo fikus (zastarano: "fík"; lat. "Ficus") je rod rastlín z čeľade morušovité (Moraceae).
Slovenským názvom fikus sa v užšom zmysle označujú len ozdobné (najmä ozdobné izbové) druhy z tohto rodu, a to najmä tie, ktoré majú tvrdé lesklé tmavozelené elipsovité listy.
Do rodu figovník patrí viac ako 800 druhov tropických i subtropických drevín. Figovníky vytvárajú druhotné kmene zo vzdušných koreňov. V našich podmienkach sa tropické druhy pestujú ako okrasné rastliny. Figovník obyčajný ("Ficus carica") je subtropický druh z okolia Stredozemného mora (pestovaný ale aj na Slovensku), ktorého plody (figy) sa k nám dovážajú.
Stredná dĺžka života

Stredná dĺžka života (vo veku x) alebo nádej dožitia (vo veku x) je priemerný počet rokov, ktorý pravdepodobne prežije osoba vo veku x za predpokladu, že sa úmrtnostné pomery nezmenia. Najčastejšie sa používa ukazovateľ stredná dĺžka života pri narodení (nádej dožitia pri narodení), teda stredná dĺžka života vo veku 0. 
Rozlišuje sa pritom pohlavie. Ženy sa dožívajú obyčajne o desatinu vyššieho veku. Hodnoty ovplyvňuje stav ekonomiky, zdravotníctva, úroveň kriminality, vojenský stav štátu, životné prostredie a veľa ďalších faktorov. 
Očakávaná dĺžka života pri narodení na Slovensku bola od roku 2014 pre ženy viac ako 80 rokov a pre mužov okolo 73 rokov, čo však znamenalo po prvýkrát nárast nad priemerné očakávanie 77,0 roku. Tento priemer (77 rokov) sa odvtedy u nás udržiaval až do roku 2020. Očakávaná dĺžka života pri narodení na Slovensku od roku 1960 do roku 2020 tak narástla o asi 10 rokov. Údaje Eurostatu z roku 2022 však naznačujú, že nárast strednej dĺžka života sa vo viacerých členských štátoch EÚ zastavil alebo dokonca klesal.
Pandémia COVID-19, ktorá začala v roku 2020, skrátila v priebehu roka 2021 strednú dĺžku života pri narodení takmer v polovici členských štátov EÚ. Najhoršie sú na tom z celej EÚ Slovensko a Bulharsko, kde sa predpokladaná dĺžka života skrátila o 2,2 roka v porovnaní s rokom 2020. Slovensko tak kleslo zo 77,0 v roku 2020 na 74,8 roka (71,3 muži a 78,3 ženy) v roku 2021.
Rebeka (román)

Rebeka je jeden z najvýznamnejších románov od britskej autorky Daphne du Maurier. Bol vydaný v roku 1938.
Je písaný v prvej osobe a odohráva sa sčasti v Monte Carle a sčasti v Británii v oblasti Cornwallu. Príbeh obsahuje veľa záhadných prvkov a drží v napätí čitateľa, ktorý spolu s hlavnou hrdinkou prežíva takmer detektívne pátranie po stopách mŕtvej prvej ženy svojho muža. Zároveň je to príbeh s romantickou zápletkou. 
Obsah.
Mladé anglické dievča pracuje ako spoločníčka staršej bohatej Američanky, pani Van Hopperovej. Svoju prácu nemá práve v láske, ale ako chudobnej sirote jej veľa možností neostáva. Sprevádza svoju zamestnávateľku na cestách. Pri návšteve Monte Carla sa nenápadné dvadsaťjedenročné dievča zoznámi s Angličanom Maximom de Winterom. Pani Van Hopperová, ktorá sa vyzná v klebetách, prezrádza, že Maxim prednedávnom prišiel o svoju manželku Rebeku. Rebeka, hoci bola skvelou jachtárkou, zahynula za búrky, keď sa vydala na more v noci so svojím člnom. Maxim pôsobí utrápene, ale napriek tomu je od prvej chvíle hlavnej hrdinke sympatický.
Hrdinka sa počas niekoľkých dní s Maximom zblíži a on ju požiada, aby sa za neho vydala. Keďže sa do neho dievčina zaľúbila, pristane a vezmú sa.
Mladá pani de Winterová sa ocitá na manželovom rodinnom sídle Manderley. Zoznamuje sa s Maximovou sestrou Beatrice, s jej manželom Gilesom, tajomníkom Frankom Crawleym. Títo ľudia stoja na jej strane. Ale v Manderley pôsobí aj tajomná pani Danversová, domáca, ktorá naďalej ostáva verná Rebeke a znepríjemňuje život novej panej. Odťažité správanie samotného Maxima a všadeprítomné porovnávanie s dokonalou Rebekou privádzajú mladú ženu k myšlienkam, prečo si ju Maxim vlastne vzal za ženu. Pochybuje o jeho láske a verí, že on ešte stále miluje svoju mŕtvu manželku. 
V ťaživej atmosfére more vyvrhne vrak lode a policajné vyšetrovanie ukáže, že Rebeka nezahynula náhodou, ale že jej smrť niekto spôsobil. A možným vrahom je jediný človek - Maxim de Winter. Následné vypočúvanie, súd a vyšetrovanie vyplaví na svetlo sveta prekvapivé rozuzlenie.
Až do poslednej strany sa čitateľ nedozvie meno hlavnej hrdinky. Je rozprávačkou príbehu a postavy k nej prehovárajú bez toho, aby ju oslovili. Sama svoje meno nikdy nespomína, preto nám jej meno ostáva záhadou.
Adaptácie.
Romám bol niekoľko ráz sfilmovaný, najúspešnejšia je verzia Alfreda Hitchcocka, film Rebecca s Laurencom Olivierom v úlohe Maxima de Wintera z roku 1944.
Levy a čipka

Levy a čipka (v origináli Lions and lace) je román úspešnej americkej autorky ľúbostných romancí Meagann McKinney. Vyšiel v roku 1988.
Dej sa odohráva v New Yorku v 70.rokoch 19. storočia. V centre pozornosti stojí jemná mladá dáma z najvyššej spoločnosti a írsky zbohatlík. Ich vzájomný vzťah prejde mnohými peripetiami, kým konečne dospejú k spoločnému šťastiu.
Tachyglossus

Tachyglossus, po slovensky ježura, je rod z čeľade ježurovité. Jeho jediným zástupcom je ježura krátkonosá (iné názvy: ježura austrálska, ježura krátkonohá, ježura pichľavá; lat. "Tachyglossus aculeatus", "Tachyglossus setosus", "Echidna aculeata", "Myrmecophaga aculeata").
Telo ježury krátkonosej je pokryté srsťou, cez ktorú prečnievajú pichliače. Ježura má charakteristicky pretiahnutý pysk a jazyk, ktorý je špecializovaný na lov termitov a mravcov. Tak ako ďalšie živočíchy z taxónu vtákozobcov ("Monotremata"), sú ježury krátkonosé cicavcami, ktoré kladú vajcia. 
Areálom rozšírenia tejto ježury je celý kontinent Austrálie, Tasmánia a Nová Guinea.
Husľový koncert č. 2 (Bartók)

Husľový koncert č. 2, Sz. 112 je dielo maďarského skladateľa Bélu Bartóka. 
Vznik.
Skladateľ začal s prácou na diele v auguste 1937. Dielo bolo komponované pre popredného huslistu Zoltána Székelyho, ktorý bol zároveň jeho osobným priateľom a propagátorom jeho hudby. Kompozícia bola dokončená v záverečný deň roku 1938. Verejnosť a ani sám Székely vtedy netušil, že Bartók už jeden husľový koncert skomponoval a to v roku 1907. Rukopis tohto jeho raného diela bol objavený až v 50. rokoch. Szekely však novšie dielo odpremiéroval ako jediný Bartókov husľový koncert v marci 1939 s Kráľovským orchestrom Concertgebouw pod vedením Willema Mengelberga. 
Bartók chcel svoj druhý husľový koncert napísať ako koncertné variácie na určitú tému, Székely sa však prihováral za tradičnú trojvetú stavbu koncertu. Bartók mu ustúpil, myšlienky na variačnú techniku sa však nevzdal a uplatnil ich hlavne v druhej, ale tiež tretej vete koncertu. Sólistovi vyhovel ešte v jednej požiadavke. Dielo povodne uzatvárala 26-taktová orchestrálna dohra bez účastí huslí, skladateľ však nakoniec vytvoril novú verziu záveru, pretože Székely si želal aby sa dielo "končilo ako koncert a nie ako symfónia". Napriek tomu že sám Bartók nebol huslista, vytvoril skvostné a v rámci žánru originálne dielo, ktoré zaujme aj rafinovanou orchestráciou. Veľký efekt husľového partu sa preniesol aj do jeho technickej a výrazovej náročnosti - dielo patrí medzi interpretačné vrcholy najlepších husľových virtuózov. 
Analýza diela.
Prvá veta má v základných rysoch sonátovú formu, ktorá je však dosť nezreteľná. Veta má skôr charakter rapsódie, čo sposobujú najmä časté zmeny tempa a improvizačný charakter husľového partu. Dielo začína krátkým a tichým úvodom - akési melodické torzo v pizzicate sláčikov s opakovanými arpeggiom akordu harfy v pozadí. Tento magický úvod napriek svojej nenápadnosti tvorí základ hlavného tematického materiálu vety. Husle ho rozvíjajú už pri svojom entuziastickom nástupe. Aj v ďalšom priebehu si veta udržuje viac-menej optimistický a vášnivý charakter s expanzívnymi figuráciami huslí. Po rozvedení sú témy zreprízované v značne pozmenenom tvare. Kódu na záver tvorí netradične umiestnená a mimoriadne náročná husľová kadencia s prerušovaným orchestrálným sprievodom. 
Druhá veta "Andante tranquillo" je skomponovaná vo variačnej forme. Téma exponovaná husľami je jemná a výrazne folklórne zafarbená. Nasleduje šesť variácií, z ktorých najmä štvrtá a piata sa svojou náladou výrazne líšia od povodného charakteru témy. 
Energická záverečná veta začína ostrými sláčikovými frázami. Sebaistý nástup huslí pripomína začiatok ich sóla v prvej vete a naznačuje tak, že celá veta je akousi variáciou tematického materiálu prvej vety. Tak ako je tomu zvykom u iných koncertov, tretia veta si aj tu udržuje tanečný charakter, nápadný napríklad v jemnej valčíkovej pasáži krátko pred záverom. Ten začína rezolutnými rytmickými frázami huslí a náročným sólom. To preruší orchester v plnej sile s fanfárovým zvolaním trúbiek, po ňom sa však k slovu dostanú znovu husle, ktoré podľa Szekelyho želania zaznievajú až do posledného taktu.
Arturo Pérez-Reverte

Arturo Pérez-Reverte (* 25. november 1951, Cartagena, Španielsko) je španielsky novinár, jeden z najvýznamnejších a najprekladanejších súčasných spisovateľov Španielska. V rokoch 1973 - 1994 sa ako vojnový reportér zúčastnil na mnohých vojnových konfliktoch.
Dielo.
Jeho prvý román "El húsar" vyšiel v roku 1986 a o dva roky (1988) nasledoval román "El maestro de esgrima". V roku 1999 nakrútil režisér Roman Polański podľa jeho románu Dumasov klub film s názvom "Deviata brána" ("The Ninth Gate").
Had (symbol)

Had bol v starovekej mytológii kultovná materializácia božstiev či démonických síl, posvätné zviera uctievane v rôznych súvislostiach, náboženský symbol s veľa významami a podobne.
V hadovi sa jedinečným spôsobom prelínajú protichodné symbolické významy života a smrti. Svoju úlohu tu hrá fakt, že had sa pohybuje bez nôh, liahne sa z vajíčok ako vták a je schopný usmrtiť jedovatým uhryznutím. Zrejme na základe svojho skrytého spôsobu života v podzemných dierach, ale aj pre svoje zdanlivé omladnutie po zvlečení kože bol had v mnohých archaických kultúrach symbolom podsvetia a ríše mŕtvych. Azda neexistuje kultúra, v ktorej by had nehral istú symbolickú úlohu.
Jorge Andrade

Jorge Manuel Almeida Gomes de Andrade známejší pod menom Jorge Andrade (* 9. apríl 1978, Lisabon, Portugalsko), je portugalský futbalista hrajúci za klub Juventus Turín a za Portugalské národné futbalové mužstvo.
Za Portugalsko debutoval v apríli 2001. Reprezentoval Portugalsko na Eure 2004 a na Majstrovstvách sveta 2002.
Bitka pri Pyramídach

Bitka pri Pyramídach alebo prvá bitka s Mamelukami sa odohrala 20. júla 1798. Napoleon mal k dispozícii približne 10 000 mužov. Väčšina pešiakov, ktorých sústredil do takticky vytvorených štvorcov (carré). Vytvoril päť carré o sile približne 2 000 mužov, pričom tri carré boli mobilné a dve statické.
Proti Francúzom stálo približne 40 000 mameluckých vojakov (prevažne jazdcov). Viedol ich mamelucký emir Murad Bej a jeho brat Ibrahim Bej.
Murad na odporúčanie svojho brata sústredil svojich jazdcov na priamy útok proti francúzskym carré. Budúci prvý konzul pred týmto ťažením dobre študoval spôsob boja mameluckých vojsk. Jeho statické a mobilné carré sa vzájomne doplňovalo pri streľbe a nabíjaní muškiet a pri podpore delostrelectva, ktoré Napoleon umiestnil na neďalekú vyvýšeninu, pôsobila francúzska streľba ako dážď. Mamelucký jazdci prichádzali do tesnej blízkosti carré, kde boli kosení po stovkách. Jazdecké oddiely sa vracali späť do tyla mameluckého vojsk, kde ich k novým útokom formoval a vysielal Ibrahim Bej. Ten ani nespozoroval, že z juhu sa k tylu nepriateľa blíži jazdecká divízia generála Desaixa.
Víťazstvo napoleonských vojsk bolo úplné. Dokonca, tak zdrvujúce, že Napoleon mohol slávnostne vstúpiť do Káhiry a Murad Bej už nikdy nebol schopný postaviť proti Napoleonovi, takú armádu, ktorá by mu mohla konkurovať. Uchýlil sa len k drobným vojenským akciám a napádaniu osamotených francúzskych jednotiek.
Napoleonove straty v tejto bitke boli asi 40 mŕtvych a 300 ranených. Mameluci Murada Beja počítali 20 000 mŕtvych a 10 000 ranených. 
Niekoľko dní po tomto víťazstve rozstrieľal francúzske republikánske loďstvo admirál Horatio Nelson pri Abukíre.
Zaujímavosť.
V tejto bitke vyslovil Napoleon nezabudnuteľnú vetu "Oslov a učencov do stredu" (štvorca vojakov). Síce veta znie neúctivo (voči vedcom), ale snaha o strohé vyjadrenie, nutné počas vedenia bitky viedlo k nezabudnuteľnému vetnému spojeniu, ktoré pretrvá ešte asi dlho. Aj navzdory neúctivosti však táto veta znamenala úctu, a vyjadrenie nenahraditeľnosti, ako oslov, tak aj vedcov. Oslov ako zvierat potrebných pre transport zásob a učencov ako zdroja poznania.
Humbert de Silva Candida

Humbert de Silva Candida (* medzi 1010 a 1015 - † 5. máj 1061, Rím) bol francúzsky kardinál.
Životopis.
Pochádzal z Burgundska. Už ako päťročného ho rodičia poslali do benediktínskeho kláštora v Moyenmoutier. V roku 1049 prišiel do Ríma, kde pôsobil ako poradca pápeža Leva IX. a spolu s ním bojoval proti simónii a laickej investitúre. Bol zástancom clunyjského reformného hnutia za upevnenie cirkvi a pápežskej moci, ktorého iniciátorom bol benediktínsky kláštor v Cluny. V roku 1050 sa stal arcibiskupom Sicílie a rok nato biskupom zo Silva Candida a zároveň kardinálom. Roku 1054 ho pápež vymenoval na čelo legátov a spolu s Fridrichom Lotrinským a arcibiskupom Petrom z Amalfi poslal do Konštantínopolu. Tam hrubým spôsobom exkomunikoval patriarchu Michala Kerullaria a jeho stúpencov, hoci v tom čase už bol Lev IX. mŕtvy a Humbert teda prestal byť právoplatným legátom rímskeho pápeža. Synoda v Konštantínopole mu exkomunikáciu opätovala, čím bola tzv. východná schizma spečatená. Keď sa Humbert a jeho spoločníci vrátili späť do Ríma, čakal ich už nový pápež Viktor II. Humbert potom vstúpil do služby nového pápeža. V roku 1057 mohol zabrániť zvrhnutiu abbého Petra z Monte Cassino. Po smrti Viktora II. v roku 1057 bol hneď navrhnutý kardinálom Fridrichom za jeho nástupcu. Fridrich však bol sám vymenovaný za pápeža a prijal meno Štefan IX. 
Humbert obsadil miesto knihovníka v Sanctae Romanae et Apostolicae Sedis. Zostal v Ríme aj potom, ako Henrich III. vymenoval Gregora VI. za pápeža. Ešte počas pôsobenia Štefana vznikli v roku 1058 jeho tri knihy proti Simonistom, v ktorých sa obracia priamo proti spisu "Liber gratissimus" od Petra Damianiho, ktorý z teologického hľadiska vyhlásil simonistické svätenie za platné. "3 adversus simoniacos " sú plne preniknuté duchom reformného hnutia a patria k teoretickým podkladom odlúčenia neskorších gregoriánskych strán počas boja o investitúru.
Zaujímavé je, že názory na Humberta z hľadiska Západu a Východu sa až tak nelíšia. Pravoslávni o ňom síce tvrdia, že to bol človek energický, rozhodný, pyšný, násilnícky a všetkého schopný, ale ani rímskokatolícki historici sa o ňom nevyjadrujú pochvalne a jeho prehnane sebavedomé a rázne vystupovanie v Carihrade odsudzujú.
Nástenkár

Nástenkár je osoba majúca na starosti aktualizáciu násteniek.
V organizáciách, dobrovoľných združeniach, školách či verejných budovách lepí, pripína, pripevňuje magnetkami informačné dokumenty, letáky, plagáty, dekoratívne a tematické ozdoby, na nemu zverené nástenky.
Výkon (mechanický)

Výkon je fyzikálna veličina, ktorá udáva množstvo vykonanej práce za určitý čas. Používa sa hlavne pri porovnávaní viacerých strojov alebo spôsobov. Označujeme ho "P" a základnou jednotkou výkonu podľa sústavy SI je 1 watt. Ďalšími jednotkami (zastaranými) sú napríklad 1 k (kôň; 1k = 735,5 W) a potom odvodené jednotky ako napríklad kW - kilowatt. 
Výkon je priamoúmerný práci, čiže čím väčšia práca, tým väčší výkon. Je nepriamo úmerný času, teda čím väčšia doba, tým menší výkon. Z toho vyplýva, že výkon od času a práce závisí.
Výkon sa dá vypočítať ako formula_1 , pričom formula_2 je práca v jouloch a formula_3 je čas v sekundách. Fyzikálne korektný výpočet okamžitého výkonu je formula_4, čiže ako zmena energie za čas, kde formula_2 nemusí byť len konaná práca, ale celková energia systému a formula_6 je prvá časová derivácia.
Pavol Rankov

Pavel Rankov (* 16. september 1964, Poprad) je slovenský spisovateľ. Študoval na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, kde aj pracuje na Katedre knižničnej a informačnej vedy.
Debutoval zbierkou poviedok "S odstupom času" (1995), ktorá sa vyznačuje nadväznosťou na tradície svetového i domáceho fantastického realizmu (Borges, Cortázar, Grendel, Mitana), časovou a priestorovou neukotvenosťou, resp. využitím exotických prostredí, redukovaným sujetom, dramatickým dejom, narábaním s prvkami tajomna, mystifikácie, iracionality a dôrazom na prekvapujúcu pointu.
V roku 1995 sa stal laureátom Ceny Ivana Kraska, a v roku 1997 mu talianske ministerstvo kultúry udelilo medzinárodnú literárnu cenu "Premio Letterario Internazionale „Jean Monnet“". V literárnej súťaži Poviedka 2001 získal Cenu denníka SME.
V lete 2001 vydal svoju druhú zbierku poviedok s názvom "My a oni" / "Oni a my".
Poviedky Pavla Rankova boli uverejnené v časopisoch (v abecednom poradí) Dotyky, Infoknihy, Kalligram (preklad do maďarčiny), Kankán, Knižná revue, Kultúrny život, Maternica, Nové slovo, Orol tatranský, Pulz, RAK – Revue aktuálnej kultúry, Romboid, Slovak Literary Review (preklad do angličtiny), Slovenské pohľady, SME, Studium (preklad do poľštiny) a Tvorba T.
Prózy uverejnil aj v zborníkoch "Den slovakiska novellen" (preklad do švédčiny), "Dúšok jedu", "Pontes" ’96 (preklad do angličtiny), "Poviedka 2001" a "Úpätím času".
Na jar roku 2003 mu v Bulharsku vyšiel knižný výber z poviedok v preklade Nikolaja Fenerského.
Venuje sa aj publikovaniu odborných textov a vydal v roku 2002 knihu s názvom "Masová komunikácia, masmédiá a informačná spoločnosť". Analytický a pritom čitateľsky pútavý pohľad na súvislosti medzi informáciami a vývojom spoločnosti poskytuje kniha vydaná v roku 2006 "Informačná spoločnosť - perspektívy, paradoxy, problémy". 
V roku 2014 sa stal laureátom udelené vo Vroclave Poľsko literárne ceny "Nagroda Literacka Europy Środkowej" „Angelus” (Literárna Cena Strednej Európy „Angelus”) za román "Stalo sa prvého septembra (alebo inokedy)" (v poľskom preklade "Zdarzyło się pierwszego września (albo kiedy indziej))".
Bebop

Bebop je jazzový smer, ktorý vznikol v 40tych rokoch 20. storočia. Po predchádzajúcej melodickej swingovej ére prináša bebop výrazný kontrast. Oproti veľkým tanečným swingovým orchestrom, aké viedli Benny Goodman alebo Glenn Miller, vracia sa bebop k menším kapelovým zoskupeniam. Bebop prichádza s rýchlymi, až veľmi rýchlymi tempami, asymetrickým frázovaním, zložitou harmóniou a spletitými melodickými linkami. Ťažisko je v improvizácii, ktorá niekedy citovala úryvky hlavnej témy, no zväčša sa odvíjala úplne slobodne. Pre uši poslucháča zvyknutého na swing vyznieval bebop nervózne až drásajúco, každopádne si rýchlo našiel širokú škálu priaznivcov. 
Forma bebopových kompozícií bola uvoľnenejšia v porovnaní s bigbandovými úpravami swingových orchestrov. V zásade však platilo, že sa na začiatku predstavila hlavná téma hraná v unisone, nasledovali improvizácie a skladbu ukončila opäť hlavná téma.
Po harmonickej stránke predstavuje bebop druh jazzovej revolúcie. Prináša alterované akordy a akordické substitúcie (užitie iného akordu pre zvýšenie napätia), rýchle sledy harmonických postupov, použitie bebopových, celotónových, alterovaných a zmenšených stupníc. Vďaka týmto prostriedkom vyznieva bebop harmonicky pestrejšie a bohatšie, takisto však prináša vysokú technickú náročnosť. 
Medzi hlavných predstaviteľov bebopu patrí saxofonista Charlie Parker, trubkár Dizzy Gillespie a klavirista Thelonius Monk.
Funkčná skupina

V organickej chémii je funkčná skupina špecifická skupina atómov v molekule zodpovedajúca za charakteristické chemické reakcie takýchto molekúl. Rovnaká funkčná skupina sa podrobuje rovnakým alebo podobným chemickým reakciám nezávisle od veľkosti molekuly, ktorej je súčasťou.
Kombináciou názvov funkčných skupín s názvami rodičovských alkánov tvorí silnú systematickú nomenklatúru na pomenovanie organických zlúčenín.
Nevodíkové atómy funkčných skupín sú vždy viazané spolu alebo so zvyškom molekuly kovalentnou väzbou. Keď je skupina atómov viazaná so zvyškom molekuly predovšetkým iónovými silami, správnejšie pomenovanie pre ňu je polyatomický ión alebo komplexný ión. Nezávisle od väzby však všetkým takýmto skupinám hovoríme radikály.
Prvý uhlíkový atóm po uhlíku, na ktorom je pripojená funkčná skupina, sa nazýva alfa uhlík.
Funkčné skupiny sú pripojené k uhlíkovej kostre organických molekúl. Určujú charakteristiku a chemickú reaktivitu molekúl. Funkčné skupiny sú ďaleko menej stabilné ako uhlíková kostra a je veľmi pravdepodobné, že sa zúčastnia v chemickej reakcii.
Prehľad častých funkčných skupín.
Nasledujúce tabuľky sú prehľadom často sa vyskytujúcich funkčných skupín. Vo vzorcoch symboly R a R' zvyčajne označujú vodíky alebo uhľovodíkové bočné reťazce ľubovoľnej dĺžky, i keď niekedy môžu označovať ľubovoľnú skupinu atómov.
Uhľovodíkové funkčné skupiny.
Funkčné skupiny, ktoré sa líšia počtom a rádom π väzieb poskytujú iné chemické vlastnosti. Každá funkčná skupina uvedená nižšie obsahuje väzby vodíka s uhlíkom, ale líši sa v reaktivite.
Skupiny obsahujúce halogény.
Halogénalkány predstavujú triedu molekúl definovanú uhlíkovo-halogénovou väzbou. Táto väzba môže byť relatívne slabá (v prípade jódoalkánov), ale i celkom stabilná (ako v prípade fluóroalkánov). Vo všeobecnosti s výnimkou fluorovaných zlúčenín sa halogénalkány ochotne podrobujú nukleofilným substitúciam alebo eliminačným reakciám. Substitúcia na uhlíku, kyslosť priľahlého protónu, rozpúšťacie podmienky a pod. môžu všetky ovplyvniť výsledok reakcie.
Kolenchým

Kolenchým je rastlinné pletivo zložené z pretiahnutých živých buniek so zašpicatenými alebo zrezanými koncami. Vďaka jeho pevnosti a pružnosti je jeho hlavná funkcia spevňovacia. Popri tom môže vykonávať aj asimilačnú funkciu, obsahuje chloroplasty. Jeho charakteristickým znakom sú nerovnomerne zhrubnuté bunkové steny.
Kolenchým vzniká v rastline veľmi skoro v mladých steblách a listoch. Jeho bunkové steny obsahujú veľa pektínov a hemicelulózy. Nikdy v nich neprebieha lignifikácia, čiže nedrevnatejú. Svoju mechanickú funkciu môžu bunky kolenchýmu vykonávať len vtedy, keď majú dostatočný turgor. 
Rozoznávame niekoľko druhov kolenchýmu, ktoré sa od seba líšia spôsobom hrubnutia bunkových stien, tvarom buniek a vzájomným spojením buniek:
Anorganická zlúčenina

Anorganická zlúčenina označuje zlučeninu minerálneho, nebiologického, pôvodu. Komplementárne, na väčšinu organických zlúčenín sa nazerá ako na zlúčeniny biologického pôvodu. Počas minulého storočia toto delenie na anorganické a organické zlúčeniny strácalo na význame, primárne z dôvodu, že medzi nimi nie je žiaden fundamentálny chemický ani fyzikálny rozdiel a tak či tak väčšina známych zlúčenín je syntetických a nie prírodnej povahy. Navyše väčšina zlúčenín skúmaných v rámci modernej anorganickej chémie obsahuje organické ligandy. Poddisciplíny ako organometalická chémia a bioanorganická chémia sa explicitne zameriavajú na priestor medzi biochémiou, organickou a anorganickou chémiou. 
Anorganické zlúčeniny sa formálne definujú ako zlúčeniny, ktoré nie sú organické. Organické zlúčeniny sú zlúčeniny uhlíka, aj keď niektoré jeho zlúčeniny sa tradične považujú za anorganické (pozri článok Organická zlúčenina). V súvislosti s anorganickou chémiou a živými systémami je hodné poznamenať, že väčšina druhov v prírode nie sú zlúčeniny ako také, ale ióny. Sodíkové, chloridové a fosforečné ióny sú esenciálne pre život, podobne ako aj niektoré anorganické molekuly ako napríklad kyselina uhličitá, dusík, oxid uhličitý, voda a kyslík. Okrem týchto jednoduchých iónov a molekúl takmer všetky druhy pokryté bioanorganickou chémiou obsahujú aj uhlík a dajú sa považovať za organické alebo organometalické.
Arén

Arén (alebo staršie aromatický uhľovodík) je uhľovodík, ktorého molekulárna štruktúra obsahuje jednu alebo viac planárnych skupín šiestich uhlíkových atómov spojených delokalizovanými elektrónmi.
Vlastnosti.
Prídavné meno "„aromatický“" im bolo dané pred tým, ako bol odhalený fyzikálny mechanizmus, ktorý ich odlišoval, a je odvodený zo skutočnosti, že väčšina z nich má silnú vôňu a bola prvýkrát extrahovaná zo silne aromatických prírodných zdrojov. Konfigurácia šiestich uhlíkových atómov v aromatických zlúčeninách sa označuje ako benzénové jadro, pomenované podľa najjednoduchšieho arénu, benzénu. Arény môžu byť "monocyklické" alebo "polycyklické".
Typy zlúčenín.
Niektoré zlúčeniny nezaložené na benzéne dodržiavace Hückelovo pravidlo, ktoré sa nazývajú heteroarény, sú tiež aromatické zlúčeniny. V týchto zlúčeninách je aspoň jeden uhlíkový atóm nahradený heteroatómami kyslíka, dusíka alebo síry. Príkladmi nebenzénových zlúčenín s aromatickými vlastnosťami sú furány, heterocyklické zlúčeniny s päťčlennými kruhmi obsahujúcimi kyslík, a pyridín, heterocyklická zlúčenina so šesťčlenným kruhom obsahujúcim jeden dusíkový atóm. Benzénové jadro sa podľa nových pravidiel kreslí ako dvojitá väzba na každú druhú stranu šesťuhoľníka.
Vznik a príprava.
Pripravujú sa väčšinou frakčnou destiláciou z uhoľného dechtu, ale aj reakciami iných uhľovodíkov.
Haley Bennettová

Haley Bennettová (* 7. január 1988, Naples, Florida, USA) je americká speváčka a herečka.
Narodila sa a vyrástla v meste Naples na Floride. Strednú školu začala na Stow-Munroe Falls High School v štáte Ohio, neskôr študovala hudbu a herectvo počas štúdia na Barron Collier High School. Neskôr sa s matkou presťahovala do Los Angeles v Kalifornii na pokračovanie jej kariéry v lete 
počas jej posledného roka na škole. 
Jej prvá filmová úloha bola vo filme Music and Lyrics z roku 2007 ako speváčka Cora Corman spolu s Hughom Grantom a Drew Barrymore. Naspievala niekoľko piesní v tomto filme. Jej pieseň "Invincible" bolo možné počuť iba pri záverečných titulkoch a trvá iba minútu a pol.
Podpísala zmluvu s Warner Brothers Pictures na natočenie 3 filmov a natočila druhý film "College". Bude hrať aj vo filme "She Lived" v úlohe dieťaťa, ktoré bude chcieť zavraždiť vlastná matka.
V roku 2007 podpísala zmluvu s 550 Music/NuSound Records (časť Epic Records) a začala pracovať na svojom prvom albume pod taktovkou speváka a textára menom Shaley Scott.
Rás al-Chajmá (emirát)

Rás al-Chajmá (slovenský normovaný názov) alebo Ra’s al-Chajma (- Ra’s al-Chajma, doslovne "hlava stanu") je jeden z emirátov štátu Spojené arabské emiráty.
Je to najsevernejší emirát, leží najbližšie k Hormuzskému prieplavu. Má bohatú námornú históriu.
Emirát zaberá 2,2 % z rozlohy SAE a má asi 263 tisíc obyvateľov. Na severe hraničí so Sultanátom Omán. Z časti je hornatý a zvyšok je svetlý piesok. Príjmy má predovšetkým z poľnohospodárstva a chovu hydiny, zásobuje aj ostatné emiráty. Na území sa nachádza aj cementáreň a je tu aj najväčšia výrobňa keramických obkladačiek. V horách sa ťaží mramor. V emiráte prší častejšie ako v iných oblastiach, sú tu významné pramene pitnej vody, ktorou zásobujú aj ostatné emiráty.
Armatúra

Armatúra môže byť:
Rás al-Chajmá

Rás al-Chajmá (slovenský normovaný názov) alebo Ra’s al-Chajma (, doslovne "hlava stanu"):
Rás al-Chajmá (mesto)

Rás al-Chajmá (slovenský normovaný názov) alebo Ra’s al-Chajma (, doslovne "hlava stanu") je hlavné mesto rovnomenného emirátu v Spojených arabských emirátoch.
Je veľmi roztiahnuté, miestni obyvatelia ho delia na starú a novú časť. Tak ako aj v iných mestách je tu múzeum, ktoré je umiestnené v malej pevnosti so záhradou. Okrem obvyklých expozícií sú tu zbierky mušlí, minerálov a hornín. Je možné tu vidieť aj nádherné strieborné šperky, ktoré nosili v minulosti beduínske ženy.
Ján Gavura

Ján Gavura (* 30. december 1975, Poprad) je slovenský básnik, prekladateľ a literárny kritik. 
Životopis.
Narodil sa v Poprade. V rokoch 1994 – 1999 študoval slovenčinu a angličtinu na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity v Prešove a v rokoch 1999 – 2004 katolícku teológiu na Teologickom inštitúte v Spišskej Kapitule. Od roku 1999 do roku 2001 bol interným doktorandom na Katedre slovenského jazyka a literatúry Filozofickej fakulty Prešovskej univerzity v Prešove, kde od roku 2001 pôsobí ako odborný asistent. Vyučuje predmety týkajúce sa slovenskej a svetovej literatúry dvadsiateho storočia, verzológiu a poetiku básnického textu.
Nástenka (doska)

Nástenka alebo (ak slúži na oznamy a vyhlášky a je veľká aj) výveska alebo (najmä ak obsahuje miestne správy, aktuality) nástenné noviny je nástenná doska, na ktorú ľudia vyvesujú (oficiálne aj neoficiálne) oznámenia, vyhlášky, aktuálne správy, inzeráty, prezentácie činnosti pracovných tímov, propagačné materiály a podobne.
Nástenky sa vyrábajú z materiálov na ktorých sa oznamy a prezentácie ľahko upevňujú (korok, magnetická kovová tabuľa...).
Nástenky sa vyskytujú na univerzitách, vo verejných vstupných miestnostiach, na chodbách, na pracoviskách závodov či v kanceláriách, alebo aj v športových kluboch. 
V niektorých prípadoch (hlavne na školách či v pracovných tímoch) sa o aktualizáciu obsahu násteniek stará poverená osoba, ktorú nazývame nástenkár.
Pforzheim

Pforzheim je mesto v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko na juhozápade Nemecka. 
Poloha.
Mesto s takmer 119 000 obyvateľmi je bránou k pohoriu Schwarzwald. Pforzheim má rozlohu 98 km² a je situované medzi mestami Stuttgart a Karlsruhe v sútoku troch riek (Enz, Nagold a Würm). Pforzheim je mesto bez okresu, ale zároveň je aj správnym centrom krajinského okresu Enz.
Dejiny.
Počas druhej svetovej vojny bol Pforzheim bombardovaný viackrát. Najväčší a jeden z najviac zničujúcich nájazdov delostreleckej paľby druhej svetovej vojny, bol uskutočnený Kráľovským letectvom (RAF) večer 23. februára 1945. Počas náletu vtedy prišla o život asi jedna štvrtina obyvateľstva, cez 17 000 ľudí, a asi 83 % mestských stavieb bolo zničených. Mesto bolo považované Spojencami, za dôležité pri produkovaní kontrolných prístrojov pre použitie v nemeckom vojnovom úsilí a bolo dopravným uzlom pre pohyb nemeckých vojenských jednotiek.
Po vojne bola suť zo zničeného mesta naložená na veľkú kopu na predmestí, ako bolo urobené aj v ďalších mestách ako Stuttgart a Mníchov. Na hore sutí nad mestom bol postavený pomník nazývaný "Wallberg", ktorý je dnes už dávno pokrytý zemou a rastlinstvom. Nasledujúcich dvadsať rokov po skončený vojny bol Pforzheim postupne prestavaný na moderné mesto.
Cínový mor

Cínový mor je názov autokatalytickej modifikačnej premeny cínu pri teplote pod 13,2 °C z tetragonálnej priestorovo centrovanej štruktúry na kubickú štruktúru, podobnú diamantu ("„sivý cín“"). Na premenu je však potrebné veľké prechladenie pod uvedenú teplotu.
Sivý cín sa vyskytuje len v podobe prášku, preto sa cínové predmety, dlhodobo uskladnené pri nízkych teplotách, postupne rozpadajú. Vzniknuté kryštály kubickej modifikácie pôsobia ako kryštalizačné zárodky a urýchľujú rozpad.
Ochrana.
Prísadou 0,1 % bizmutu sa dá táto nežiaduca premena úplne potlačiť.
Etemenanki

Etemenanki alebo E-temen-anki (po sumersky , É.TEMEN.AN.KI = "základný kameň nebies a zeme") bol hlavný zikkurat v meste Babylon. Možno je identický s biblickou Babylonskou vežou. Jeho existencia je písomne doložená od začiatku 7. storočia pred Kr. 
Na jeho vrchole sa nachádzal chrám zasvätený Mardukovi a jeho žene Sarpanitum a astronomická pozorovateľňa. Podstava mala štvorcový tvar so stranou približne 91 m (tvrdia to staroveké opisy a vykopávky to potvrdili). Skladal sa zo 7 poschodí rôznej výšky (horné boli najnižšie) a celková výška bola približne 91 m. Budovaný bola z pálených a nepálených tehál spájaných asfaltom. 
Archeologické vykopávky z roku 1913 odkryli v podstate len základy, ktoré potvrdili podrobné zachované staroveké opisy stavby. Preto sa pri opise stavby treba spoliehať na písomné pramene. O najstarších dejinách stavby nie je známe nič. Je možné (ale nedoložené), že stála už vyše 1000 rokov pred prvou písomnou zmienkou o nej. Patrí síce k najstaršiemu svätému okrsku mesta, stojí však trocha bokom od centrálnej Svätej brány, preto zrejme na druhej strane získala na dôležitosti až neskôr ako táto brána. 
Prvá písomná zmienka pochádza z roku 689 pred Kr., keď bol zikkurat cielene zničený. V rokoch 681 - 668 pred Kr. ho znova postavili. Neskôr bol zas poškodený a o jeho rekonštrukciu sa zaslúžili Nabopolasar a Nebukadnesar II.. Okolo roku 478 pred Kr. dal Xerxes I. odstrániť sochu Marduka a možno zničil aj chrám. Za Alexandra Veľkého už bol zikkurat každopádne úplnou zrúcaninou, ktorú dali odstrániť, aby mohli postaviť novú budovu. Práce nedokončili pre Alexandrovu smrť, ale zo zikkuratu už ostali len spodné časti. Skazu dokončili v stredoveku Arabi, ktorí poodnášali mnohé tehly. V 19. storočí boli základy stavby náhodou znova objavené. Začiatkom 20. storočia (1913) sa konali vykopávky. Základy možno vidieť dodnes .