burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Panamský prieplav

Panamský prieplav je veľký námorný 82 kilometrov dlhý prieplav prechádzajúci Panamskou šijou v Paname, spájajúci Tichý oceán a Atlantický oceán. Otvorenie prieplavu malo veľký význam pre vodnú dopravu, lebo lode už nemuseli ísť dlhou a nebezpečnou cestou okolo mysu Horn pri južnom cípe Južnej Ameriky. Cesta loďou z New Yorku do San Francisca sa skrátila z 22 500 km na 9 500 km.
Zisky z prieplavu tvoria podstatnú časť príjmov panamského rozpočtu. V roku 2005 sa cez prieplav prepravilo 278,8 milióna ton tovaru.
História.
Prvá zmienka o prieplave cez šiju v strednej Amerike je z roku 1534 od Karla V., ktorý povedal, že cesta cez prieplav by uľahčila cestu lodiam do Ekvádora a Peru.
V roku 1880 začali Francúzi stavať prieplav, ktorý by nepotreboval plavebné komory, ale v roku 1893 ho opustili kvôli náročnosti výstavby aj kvôli chorobám, ktoré sa na trase prieplavu šírili. Nakoniec v roku 1904 Američania po tom, čo pomohli Paname získať nezávislosť od Kolumbie výmenou za kontrolu prieplavovej zóny, odkúpili vybavenie od Francúzov a začali stavať prieplav s plavebnými komorami, ktorý bol otvorený 15. augusta 1914. Hlavné stavebné práce začali v roku 1906 a viedol ich americký inžinier George W. Goethals (1858 - 1928). V 30. rokoch 20. storočia začalo byť zásobovanie vodou problém pre prieplav, preto sa k existujúcemu jazeru Gatún začala budovať nádrž Alajuela, dokončená v roku 1935. 
Plavebné komory cez jazero Gatún budovali ako pár, aby sa umožnila súčasná obojsmerná premávka lodí kategórie Panamax - veľkých ako Titanic.
Po druhej svetovej vojne začala byť kontrola prieplavu a priľahlej zóny Spojenými štátmi diskutabilná a vzťahy medzi oboma krajinami začali byť napäté. Mnoho obyvateľov Panamy cítilo, že prieplav patrí Paname. Nakoniec sa v roku 1977 americký prezident Jimmy Carter a panamský vodca Omar Torrijos dohodli na začatí procesu odovzdávania prieplavu Panamskej republike a následne 31. decembra 1999 kontrola prieplavu prešla pod Panamu.
Budúcnosť.
S vyššími požiadavkami dnešnej zaoceánskej lodnej prepravy je kanál stále vo významnej pozícii pre svetovú vodnú dopravu. Aj keď sa urobili vylepšenia, aby zvládol objem prepravy až 330 miliónov ton za rok, táto kapacita sa čoskoro vyčerpá. Mnoho súčasných lodí svojou veľkosťou už teraz prieplav vzhľadom na maximálnu šírku súčasných plavebných komôr nemôže využívať. Preto bol vypracovaný plán na pridanie nových väčších komôr, ktoré by zvládli aj vyšší objem prepravy, aj širšie lode vyššej kategórie Postpanamax. V apríli 2006 bol projekt schválený panamskou vládou a na konci októbra 2006 v referende občania rozhodli v prospech rozšírenia. Tento projekt mal stáť 5,25 miliardy dolárov.
26. júna 2016 boli novo rozšírené časti Panamského prieplavu po deväťročnej rekonštrukcii otvorené pre komerčnú prevádzku.
Marcos Baghdatis

Marcos Baghdatis, (* 17. jún 1985, Limassol, Cyprus) je súčasný profesionálny tenisový hráč z Cypru. Počas svojej kariéry vyhral 4 turnaje ATP v dvojhre.
Tenisová kariéra.
Tenis začal hrať ako päťročný. Spočiatku hral v tenisovom klube vo Famaguste, ako sedemročný však prešiel do iného klubu, tentoraz v Limassole. Od trinástich rokov hral v tenisovej akadémii v Paríži.
Roku 2003 získal titul v juniorskej kategórii Australian Open a prebojoval sa do finále US Open, taktiež v juniorskej kategórii. Na konci roka získal titul svetový juniorsky šampión a prešiel na profesionálnu dráhu tenistu.
Prvýkrát sa na turnaj série Grand Slam v seniorskej kategórii kvalifikoval roku 2004, keď sa prebojoval do druhého kola na US Open, kde ho porazil vo štvorsetovom zápase budúci šampión turnaja Roger Federer (Baghdatis sa tak stal druhý hráč, ktorý na tomto turnaji zobral Federerovi v zápase set, druhým bol Andre Agassi). Do druhého kola sa prebojoval aj na olympiáde. Do konca roku ešte získal dva tituly turnajov série Challengers.
V roku 2005 sa stal prvým cyperským tenistom, ktorý sa dostal do prvej 100. v medzinárodnom rebríčku ATP. Na Australian Open sa prebojoval do 4. kola, porazil Federica Luzziho, Ivana Ljubičića a Tommyho Robreda až kým ho nevyradil Roger Federer. Po turnaji ho zasiahlo zranenie pravej ruky a musel sa podrobiť operácii. Do hry sa vrátil v apríli. Koncom roku sa kvalifikoval na turnaj v Bazileji, kde sa prebojoval až do finále, kde ho vyradil Čílan Fernando González.
Na začiatku roku 2006 sa prebojoval až do finále Australian Open, kde ho porazil Roger Federer. Účasťou vo finále Australian Open sa dostal do prvej 50. rebríčka ATP, umiestnením sa na 27. priečke. V marci sa prvýkrát prebojoval do štvrťfinále turnaja ATP Masters Series na turnaji v Indian Wells. Vo Wimbledone sa prebojoval do semifinále, kde ho porazil Rafael Nadal. Účasťou v semifinále Wimbledonu sa prvýkrát umiestnil v prvej 12. rebríčka ATP. Na US Open sa prebojoval do druhého kola, kde ho na svojom poslednom turnaji porazil v 5-setovom zápase Andre Agassi. Svoj prvý titul z turnaja série ATP získal koncom roka v Pekingu.
Nágovia

Nágovia (zo sanskritského "nága" = had) môže byť:
Čínsky jüan

Čínsky jüan (iné názvy: jüan, juan, žen-min-pi, po čínsky 元 – pchinjin: "yuan" alebo 人民币 –  pchinjin: "renminbi / ren min bi") je oficiálna mena v kontinentálnej Číne. Vydáva ju Čínska ľudová banka. Oficiálna ISO 4217 skratka je CNY, ale bežne sa používa aj RMB. Symbol v latinke je ¥. Jüan sa delí na ťiao (jiao) a fen v pomere 1 jüan = 10 ťiao = 100 fen.
Dejiny.
Žen-min-pi bolo prvýkrát vydané krátko pred nástupom komunistov k moci. Jedna z prvých úloh komunistickej moci bola zastaviť hyperinfláciu, ktorá postihovala Čínu na konci éry Kuomintangu. V roku 1955 sa uskutočnila menová reforma s pomerom 1 nový juan = 10 000 starých juanov. Počas obdobia príkazovej ekonomiky hodnota juanu bola nerealisticky zviazaná s americkým dolárom a boli nastolené tvrdé menové pravidlá. Po otvorení ekonomiky v roku 1978, jüan sa dal použiť iba v Číne a cudzinci boli nútení používať výmenné certifikáty. Nerealistické hodnoty jüanu k západným menám viedli k silnému čiernemu trhu. V 80. a 90. rokoch 20. storočia sa výmenné hodnoty vrátili k realistickým hodnotách a v súčasnosti je cieľ dosiahnuť plnú konvertibilitu jüanu. Ale tento cieľ sa oddialil po finančnej kríze v Ázii roku 1997. V súčasnosti je jüan zviazaný so skupinou silných mien ako je okrem dolára napr. euro, jen a podobne.
Bankovky a mince.
V súčasnosti je v obehu 5. séria, 2. edícia bankoviek z roku 2005 (1. edícia je z roku 1999).
Bankovky majú hodnoty:1¥, 5¥, 10¥, 20¥, 50¥, 100¥.
Mincí je šesť a majú hodnoty: 1 fen, 2 fen, 5 fen, 1 ťiao, 5 ťiao, 1 ¥
Skvapalňovanie

Skvapalňovanie alebo kondenzácia je termodynamický proces, pri ktorom látka prechádza z plynnej do kvapalnej fázy. 
Môže nastať pri ochladení plynu, ak sú častice plynu dostatočne blízko seba a ak sú prítomné kondenzačné jadrá.
Príkladom môže byť kondenzácia vody. Molekula vody je zložená z dvoch atómov vodíka a jedného atómu kyslíka. Vodné molekuly sa voľne pohybujú vo vzduchu a občas dochádza k ich zrážkam. Keď sa dve molekuly vody zrazia, opäť sa odrazia, ale ak začne klesať teplota, molekuly majú menej energie a začnú sa teda pohybovať pomalšie. Len čo klesne teplota na teplotu rosného bodu, pohybujú sa molekuly natoľko pomaly, že sa spolu naviažu. Väzba vzniká medzi atómami jedného vodíka a atómom kyslíka. Vodné molekuly sa spájajú do krátkych radov, čo nasleduje premenením vodnej pary na tekutinu. Pri spojení dochádza k vyžiareniu časti tepla v podobe latentného tepla, čo má za následok oteplenie okolitého prostredia. Ak sa naviaže dostatočné množstvo molekúl, vzniká dažďová kvapka, ktorá klesá na zemský povrch v podobe dažďa.
Skvapalnené plyny, najmä dusík a hélium, sa používajú ako chladiace médium napr. v lekárstve, na chladenie detektorov žiarenia, supravodivých cievok a pod. Na priemyselné skvapalňovánie plynov sa používajú tzv. skvapalňovače - kondenzátory.
Juan

Juan môže byť:
Kondenzácia

Kondenzácia môže byť:
Tanganika (jazero)

Tanganika (, ) je veľké hlboké sladkovodné jazero na východe Afriky. Nachádza sa na Východoafrickej priekopovej prepadline, rozdelené medzi štyri štáty - Konžská demokratická republika, Zambia, Tanzánia a Burundi. Voda z jazera vyteká do povodia rieky Kongo, teda do Atlantického oceánu.
Geografia.
Jazero má rozlohu . Je 50 km široké a v smere sever-juh dlhé. Jeho priemerná hĺbka je a maximálna , obsahuje približne vody. Po Bajkalskom jazere je to druhé najhlbšie a najobjemnejšie sladkovodné jazero.
Biológia.
Jazero je známe veľkým počtom (asi 250) cichlidovitých druhov rýb. Okrem nich žije v jazere asi ďalších 150 necichlidovitých druhov rýb. 98% cichlidovitých druhov v jazere je endemických (to znamená, že žijú iba tu a nikde inde).
Priemysel.
Ryby z jazera sú hlavným zdrojom bielkovín miestnych ľudí. Približne 45 000 ľudí pracuje v rybárstve a živia asi milión ľudí. Komerčný lov sa začal v 50. rokoch 20. storočia. V roku 1995 sa tu vylovilo 180 000 ton rýb.
Johan Kriek

Johan Kriek (* 5. apríl 1958) je bývalý juhoafricko-americký profesionálny tenista. Preslávil sa najmä dvojnásobným víťazstvom v dvojhre na grandslamovom turnaji Australian Open v rokoch 1981 a 1982. V roku 1982 prijal americké občianstvo.
Počas svojej kariéry vyhral 14 turnajov ATP v dvojhre a 8 vo štvorhre.
Fort Worth

Fort Worth je piate najľudnatejšie mesto Texasu a devätnáste v USA. Rozkladá sa na ploche 774,1 km² (z toho voda 16,4). Je aj sídlom správy Tarrant County. Leží 50 kilometrov od Dallasu, s ktorým tvorí metropolitú oblasť Dallas–Fort Worth–Arlington.
V roku 1849 ho založil major Arnold Ripley ako vojenskú pevnosť. Pomenované je na počesť generála Williama Jenkinsa Wortha.
Na mesto svojej veľkosti má vysokú koncentráciu múzeí pomerne vysokej úrovne. Z viacerých možno spomenúť Kimbell Art Museum, Amon Carter Museum of American Art, Modern Art Museum of Fort Worth, Fort Worth Museum of Science and History, National Cowgirl Museum and Hall of Fame.
Wanda Rutkiewiczová

Wanda Rutkiewiczová-Błaszkiewiczová (* 4. február 1943, Plungė, Litva – † 13. máj 1992, Káčaňdžunga, India) bola poľská horolezkyňa, alpinistka a himalájistka, jedna z najvýznamnejších horolezkýň 20. storočia. Ako tretia žena v histórii a prvá Európanka stála na vrchole Mount Everestu a ako prvá na vrchole K2.
Životopis.
Narodila sa v Litve. Po 2. svetovej vojne sa s rodinou presťahovala do Vroclavu v Poľsku, kde vyštudovala na technickej vysokej škole a získala titul Ing. S horolezectvom sa stretla pri Jelenej Góre. Neskôr spravila niekoľko ťažkých horolezeckých túr v Tatrách. Postupne sa v Alpách a Himalájach vypracovala na svetoznámu horolezkyňu, ktorá spolu s Reinholdom Messnerom a Jerzym Kukuczkom určovala smerovanie svetového horolezectva. Často používala čistý alpský štýl bez použitia podporného kyslíka a bez zbytočne veľkých expedícií. O svojich cestách napísala viaceré knihy a články. 
Zahynula v roku 1992 na Káčaňdžunge v Himalájach.
Niektoré výstupy.
Zo štrnástich osemtisícoviek dobyla Wanda Rutkiewiczová osem: Mount Everest, Nanga Parbat, K2, Šiša Pangma, Gasherbrum II, Gasherbrum I, Cho Oyu a Annapurnu.
Julius Streicher

Julius Streicher (* 12. február 1885, Fleinhausen, Nemecko – 16. október 1946, Norimberg) bol nemecký nacistický politik a vydavateľ časopisu Der Stürmer.
Životopis.
Julius Streicher sa narodil ako deviate dieťa svojch rodičov. Až do začiatku prvej svetovej vojny pracoval ako učiteľ na základnej škole. V roku 1913 s oženil s Kunigunde Rothovou, s ktorou mal neskôr dvoch synov. V roku 1914 vstúpil do nemeckej armády, aktívne sa zúčastnil na bojoch prvej svetovej vojny a bol vyznamenaný železným krížom prvej triedy.
V roku 1922 vstúpil do NSDAP a už v nasledujúcom roku sa zúčastnil takzvaného Pivného puču. V roku 1923 začal vydávať aj noviny Der Stürmer, ktorých obsah tvorili z veľkej časti antisemitské texty.
Po nástupe Hitlera k moci sa stal Streicher franckým gauleiterom. Už ku koncu tridsiatych rokov sa však Streicher dostal do sporu s niekoľkými vysoko postavenými predstaviteľmi NSDAP, zvlášť s Rudolfom Hessom a Hermannom Göringom. Göringa vraj Streicher označil za impotenta.
Počas druhej svetovej vojny nemal s výnimkou vydávania svojho časopisu v strane výraznejší vplyv a bol v domácom väzení v Norimbergu. Po vojne bol zatknutý a v rámci Norimberského procesu odsúdený na trest smrti. Súd ho uznal vinným v bode 4 obžaloby, teda zločinoch proti ľudskosti. Tých sa vraj dopúšťal vydávaním svojho antisemitského týždenníka.
Petr Korda

Petr Korda (* 23. január 1968) je bývalý český profesionálny tenista. Preslávil sa najmä svojim víťazstvom na Australian Open v roku 1998, keď vo finále deklasoval pravdepodobne za pomoci zakázaných látok Marcela Ríosa 6:2, 6:2, 6:2. Toto víťazstvo mu vynieslo aj jeho najlepšie umiestnenie v rebríčku ATP za celú kariéru - 2. miesto. Druhým úspechom bol postup do finále French Open v roku 1992.
Škvrnou na kariére tohto tenistu je jej zakončenie - krátko po víťazstve na Australian Open 1998 bol počas turnaja vo Wimbledone pozitívne testovaný na zakázanú látku nandrolon a po ročnom zákaze činnosti sa už do profesionálneho tenisu nevrátil.
Referencie.
Ref:
Nákří

Nákří je obec v okrese České Budějovice v Juhočeskom kraji v Česku. Má rozlohu , 221 obyvateľov (k 31. 12. 2007). 
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1357. Vznik obce sa však predpokladá do konca 6. storočia po Kr., kedy do južných Čiech prenikali starí Slovania a zakladali tu svoje osady.
Kadima

Kadima (hebr. קדימה; dosl. "Vpred") je izraelská politická strana. Po voľbách 28. marca 2006 je najsilnejšou politickou stranou v krajine, keď získala 29 zo 120 kresiel v Knesete. 
Stranu založil bývalý izraelský premiér Ariel Šaron 21. novembera 2005 po vystúpení z pravicového Likudu; Kadima samotná sa skôr považuje za stranu politického stredu. Po Arielovi Šaronovi sa predsedom strany stal Ehud Olmert. Ten po sérii korupčných škandálov 30. júla 2008 ohlásil, že sa nebude uchádzať o miesto predsedu strany v septembrových primárkach a po zvolení nového predsedu odstúpi aj z funkcie izraelského premiéra. Vo voľbách, ktoré sa uskutočnili 17. septembra 2008 zvíťazila ministerka zahraničných vecí Cipi Livniová. Medzi ďalší významných politikov strany patrí napr. Livniovej protikandidát na post predsedu strany Šaul Mofaz a prezident Šimon Peres.
Tepelné spracovanie kovov a zliatin

Tepelné spracovanie je úprava vlastností materiálov, hlavne ocele za pôsobenia teploty. Teplota musí mať presne predpísanú a regulovanú hodnotu a časový priebeh.
Zem tajných obojživelníkov (básne v p(r)óze)

Zem tajných obojživelníkov (básne v p(r)óze) je básnická zbierka Richarda Kittu z roku 2004.
Obsahuje 78 „básní v próze“. Predstavujú osobité reflexie mladého človeka, pozorujúceho okolitý svet a ľudí oscilujúcich medzi nebom a zemou. Práve túto obojživelnosť sa snaží autor zachytiť vo svojich voľných veršoch.
Praha 13

Praha 13 je mestská časť Prahy, zahŕňajúca väčšinu katastrálneho územia Stodůlky, časť katastrálneho územia Třebonice a malú časť katastrálneho územia Řeporyje. Leží v mestskom obvode Praha 5 a nachádza sa na juhozápade mesta, pri výjazde diaľnice D5 z mesta. Väčšinu mestskej časti tvorí sídlisko Jihozápadní Město. 
Dejiny.
Praha 13 je najmladšia mestská časť Prahy, jej územie má však bohaté dejiny. Prví ľudia sa na tomto mieste objavili pred 20-tisíc rokmi. Dodnes je tu možné nájsť vykopávky. Pri výstavbe panelových sídlisk v rokoch 1978 – 1987 tu bolo nájdených 65 hrobov, čo svedčí o tom, že osídlenie tu bolo veľmi husté. Toto pohrebisko bolo 4. najväčšie v Európe.
Súčasnosť.
Praha 13 sa začala rozvíjať s dobudovaním trasy metra B na Zličín v roku 1994 a rozvíja sa veľmi rýchlo. Vďaka svojej výhodnej polohe 15 minút od centra tu vznikajú stále nové obchodné centrá a hypermarkety. Stavajú sa tu aj nové administratívne budovy.
Prahu 13 tvoria sídliská Nové Butovice, Hůrka, Lužiny, Luka a Stodůlky.
Hraničí s mestskými časťami Praha-Zličín a Praha 17 na severe, Praha 5 na východe a Praha-Řeporyje a Praha-Slivenec na juhu.
Správny obvod Praha 13.
Úrad mestskej časti Praha 13 je poverený výkonom rozšírenej pôsobnosti štátnej správy aj pre územie mestskej časti Praha-Řeporyje.
Praha 14

Praha 14 je od roku 1994 mestská časť Prahy. Nachádza sa na severovýchode mesta na bývalom území Prahy 9. Zahŕňa asi dve tretiny katastrálneho územia Hloubětína, a celé katastrálne územia Kyje, Černý Most a Hostavice.
Thomas Johansson

Thomas Johansson (* 24. marec 1975, Linköping) je bývalý švédsky profesionálny tenista. Jeho najväčším úspechom je víťazstvo na grandslamovom turnaji Australian Open v roku 2002. V tom istom roku dosiahol tiež najlepšie umiestnenie v rebríčku ATP - a to 7. miesto. Počas svojej kariéry vyhral 9 turnajov ATP v dvojhre. Spoločne so Simonom Aspelinom získal striebornú medailu vo štvorhre na Letných olympijských hrách 2008 v Pekingu.
Praha 15

Praha 15 je od 18. novembra 1994 mestská časť Prahy na juhovýchode mesta s rozlohou 1024,94 ha, tvorená celými katastrálnymi územiami historických obcí Horní Měcholupy a Hostivař. Predtým tu od 24. novembra 1990 v identických hraniciach existovala mestská časť Praha-Horní Měcholupy.
Správny obvod.
Úrad mestskej časti Praha 15 je poverený výkonom rozšírenej pôsobnosti štátnej správy aj pre mestské časti Praha-Dolní Měcholupy, Praha-Dubeč, Praha-Petrovice a Praha-Štěrboholy. 
Vo vymedzených oblastiach využívajú štátnu správu služby MÚ Praha 15 aj občania niektorých častí Prahy, ktoré majú vlastnú samosprávu. Sú to Benice, Dolní Měcholupy, Dubeč, Kolovraty, Nedvězí, Petrovice, Štěrboholy a Uhříněves.
Školstvo.
Na území Prahy 15 sa nachádza 6 základných škôl, 1 základná umelecká škola, 1 súkromná vyššia odborná škola, 2 stredné odborné učilištia a 11 materských škôl.
Príroda.
V tejto mestskej časti sa nachádza chránené územie Meandry Botiče, ornitologická krúžkovacia stanica a ekologické centrum HLMP Toulcův dvůr.
Radotín

Radotín je historické mesto, mestská štvrť a katastrálne územie s rozlohou , ktoré ako jediné tvorí pražskú mestskú časť Praha 16. Mestská časť vznikla 24. novembra 1990 a do 31. decembra 2001 sa nazývala Praha-Radotín. 1. januára 2002 došlo k jej premenovaniu na dnešný názov Praha 16. Radotín sa rozkladá na ľavom brehu Berounky, na juhozápade mesta. V rokoch 1967-1974 bol Radotín mestom.Radotín leží na železničnej trati 171 Praha-Plzeň-Cheb, najrýchlejšie spojenie s centrom Prahy preto predstavuje vlaková linka S7 - Praha hl.n. - Beroun.
Radotín je známy predovšetkým vďaka prírodnému kúpalisku Biotop Radotín, ktoré je spojené s plaveckým bazénom v areáli miestnej základnej školy. Vďaka blízkosti rieky Berounky i Chránenej krajinnej oblasti Český kras a rozsiahlej sieti športovísk a športových klubov je Radotín vyhľadávaným miestom na bývanie, k čomu prispieva aj rýchle vlakové spojenie s centrom Prahy a miestna občianska vybavenosť.
Řepy

Řepy sú jediné katastrálne územie v pražskej mestskej časti Praha 17 v mestskom obvode Praha 6. Nachádzajú sa na západe mesta a žije v nich 25-tisíc ľudí . Do 31. decembra 2001 sa mestská časť Praha 17 nazývala Praha-Řepy. Vykonáva rozšírenú pôsobnosť štátnej správy aj pre ďalšiu mestská časť v mestskom správnom obvode Praha 17.
Správny obvod Praha 17.
Úrad mestskej časti Praha 17 je poverený výkonom rozšírenej pôsobnosti štátnej správy aj pre územie mestskej časti Praha-Zličín, ktorá zahŕňa katastrálne územia Zličín, Sobín a časť katastrálneho územia Třebonice, leží v mestskom obvode Praha 5. 
Územie rozšírenej pôsobnosti štátnej správy úradu mestskej časti Praha 17, tzv. správny obvod Praha 17 zasahuje do dvoch mestských obvodov podľa zákona o územnom členení štátu.
Dejiny.
Řepy boli ako obec pripomínané už v stredoveku. K Prahe bola následovne táto ves pripojená roku 1968, od 80. let 20. storočia sa tu začalo so stavbou sídliska; paneláky sa stavali aj po roku 1989, kedy chýbalo dobudovať severozápadnú časť. Električková trať vedie na Řepy od 28. októbra 1988.
Letňany

Letňany sú historická obec a jediné katastrálne územie v pražskej mestskej časti "Praha 18". Do 31. decembra 2001 sa mestská časť Praha 18 oficiálne nazývala "Praha-Letňany".
S účinnosťou od 1. novembra 2007 bola mestská časť Praha-Čakovice preradená zo správneho obvodu "Praha 19" do správneho obvodu "Praha 18". Dovtedy bola mestská časť "Praha 18" jedinou v rovnomennom správnom obvode.
Kbely

Kbely sú katastrálne územie Prahy a mestská štvrť Prahy, ktorá je totožná s mestskou časťou "Praha 19". Je tu evidovaných 78 ulíc a 1043 adries, žije tu 5185 obyvateľov a rozloha je .
Nachádza sa tu letisko Praha-Kbely.
Horní Počernice

Horní Počernice sú historické mesto, mestská štvrť a jediné katastrálne územie v pražskej mestskej časti a mestskom správnom obvode Praha 20, ktorý je s týmto katastrálnym územím územne totožný. Do 31. decembra 2001 sa mestská časť oficiálne nazývala "Praha-Horní Počernice".
Újezd nad Lesy

Praha 21 je mestská časť na východnej hranici Prahy s rozlohou . Je zhodná s katastrálnym územím Újezd nad Lesy. Mestská časť vznikla 24. novembra 1990 a až do 31. decembra 2001 mala oficiálny názov Praha-Újezd nad Lesy.
Praha 22

Praha 22 je mestská časť Prahy nachádzajúca sa na juhovýchodnom okraji Prahy smerom na Říčany a Kutnú Horu. Svojou rozlohou patrí medzi najväčšie pražské mestské časti. Tvoria ju katastrálne územia Uhříněves, Pitkovice a Hájek u Uhříněvsi. Správnym obvodom ako mestská časť Praha 22 je pre mestské časti Praha-Královice, Praha-Nedvězí, Praha-Kolovraty a Praha-Benice. Pôvodne sa mestská časť nazývala "Praha-Uhříněves".
Zemepisné súradnice

Zemepisné súradnice (iné názvy: geografické súradnice, zriedkavo: zemepisné/geografické koordináty) je súhrnné označenie pre zemepisnú šírku a zemepisnú dĺžku. Inak povedané ide o dve uhlové súradnice bodu vztiahnuté k Zemi alebo k jej náhradnému telesu, pomocou ktorých možno určiť ľubovoľnú polohu tohto bodu na Zemi. Sústava týchto súradníc sa nazýva systém zemepisných súradníc (iné názvy: systém geografických súradníc, zemepisný/geografický súradnicový systém, staršie: sústava zemepisných/geografických súradníc).
Zemepisná šírka a dĺžka.
Zemepisná šírka je uhol medzi zvislicou miesta na zemský povrch (presná definícia tejto zvislice závisí od podtypu zemepisných súradníc – pozri nižšie) a rovinou rovníka. Na mapách sa vyjadruje rovnobežkami.
Zemepisná dĺžka je uhol medzi rovinou základného poludníka a rovinou poludníka daného bodu. Na mapách sa vyjadruje poludníkmi.
Typy.
Vzhľadom na to, že Zem nemá tvar presnej gule, rozlišujeme:
Vynález dúhy

Vynález dúhy je literárne dielo Richarda Kittu z roku 2006.
Kniha obsahuje strofické básne, vertikály a miniatúry, písané voľným veršom. Sú to texty o zložitej láske a o nejasných pocitoch odcudzenia sa v dnešnom svete. Je to poézia výsostne subjektivizovaná, s malou dávkou štylizácie a s hravým civilným jazykom.
St John's Wood

St John's Wood je jednou z londýnskych štvrtí obvodu City of Westminster, nachádzajúca sa neďaleko Regent’s Parku. St John's Wood je vzdialený približne dva a pol míle na severozápad od Trafalgarského námestia. 
Dejiny.
Kedysi bol St John's Wood súčasťou Great Middlesex Forest, neskôr sa stal majetkom Rádu rytierov Svätého Jána z Jeruzalema (angl.: Knights of St John of Jerusalem).
Rozvoj oblasti začal až na začiatku 19. storočia. St John's Wood bol jedným z predmestí Londýna, kde sa výnimočne uprednostnila výstavba s nižšou hustotou obyvateľstva. V tom čase sa totiž v Londýne preferovala výstavba terasových domov s vyššou hustotou obyvateľstva. Napriek tomu, že časom bola časť víl zbúraná a prestavaná na obytné domy, St John's Wood patrí stále medzi žiadané obytné štvrte. 
Medzi známych obyvateľov St John's Wood okrem iného patrí britská supermodelka Kate Moss.
Miesta záujmu.
St John's Wood sa nachádza kriketové ihrisko Lord's, sídlo Marylebone Cricket Club a neoficiálna mekka britského kriketu. Okrem iného sa tu nachádza aj Abbey Road známa najmä vďaka najmä nahrávacím štúdiám, v ktorých nahrala skupina The Beatles všetky svoje albumy vrátane albumu "Abbey Road". Jeho obal zachytáva skupinu na prechode prechodcov, ktorý sa nachádza priamo pred štúdiom. 
Dopravné spojenie.
Najbližšie stanice londýnskeho metra:
Najbližšie železničné stanice:
Radola Gajda

Generál Radola Gajda, rodným menom Rudolf Geidl (* 14. február 1892 Kotor – † 15. apríl 1948 Praha) bol český dôstojník, jeden z hlavných veliteľov česko-slovenských légií v Rusku (koncom roka 1918 už velil celej prvej česko-slovenskej divízii a bojoval aj na strane ruských bielogvardejcov, 1918–1919 zastával významný post v armáde admirála Kolčaka). Generálom sa stal už ako 26-ročný.
Bol považovaný za jedného z najschopnejších českých veliteľov v Rusku. Po návrate z tejto krajiny (1920) úspešne vyštudoval francúzsku Vysokú vojnovú školu, medzi rokmi 1922-1924 velil divízii v Košiciach, 1. decembra 1924 sa stal členom hlavného štábu čs. armády, 20. marca 1926 sa stal jeho náčelníkom. Po intrige z kruhov Hradu bol z armády vyštvaný a stal sa vodcom Národní obce fašistickej, hnutia organizovaného podľa vzoru talianskeho fašizmu. 
V tridsiatych rokoch bol považovaný za neformálnu hlavu českého fašizmu. V roku 1933 bol odsúdený na pol roka ťažkého väzenia kvôli údajnému podieľaniu sa na pokuse fašistov o puč 21. a 22. januára 1933. V období Mníchovskej krízy sa angažoval v prospech obrany ČSR, v čase druhej republiky bol funkcionárom pravicovej Strany národnej jednoty. Počas nacistickej okupácie sa po dohode s Rudolfom Beranom z politiky stiahol.
Podporoval odboj financovaním českých dôstojníkov, ktorí v roku 1939 utekali do Poľska, či krytím odbojových aktivít svojho syna. V roku 1947 bol v procese (ktorý dnes vzbudzuje prinajmenšom pochybnosti) odsúdený na dva roky väzenia, čo bol skoro presne čas, ktorý už strávil vo väzbe. Vo väzobnej väznici bol kruto týraný, prakticky prišiel o zrak.
Manuel Orantes

Manuel Orantes (* 5. február 1949, Granada, Španielsko) je bývalý španielsky profesionálny tenista. 
V sedemdesiatych a na začiatku osemdesiatych rokov 20. storočia sa pravidelne umiestňoval v desiatke najlepších svetových tenistov podľa rebríčku ATP. Jeho najväčším úspechom je víťazstvo na grandslamovom turnaji US Open v roku 1975, okrom toho dokázal tiež postúpiť do finále na French Open v roku 1974.
Počas svojej kariéry vyhral 33 turnajov ATP v dvojhre:
Sergi Bruguera

Sergi Bruguera (* 16. január 1971, Barcelona, Španielsko) je bývalý španielsky profesionálny tenista. Jeho najlepšie umiestnenie v medzinárodnom rebríčku ATP bolo tretie miesto v auguste 1994. Ide o antukového špecialistu.
Počas svojej kariéry Bruguera vyhral 14 turnajov ATP v dvojhre, z toho 2 grandslamové turnaje (French Open v rokoch 1993 a 1994):
Druguviči

Druguviči boli južnoslovanský kmeň z okolia Solúna, spomínaný v období 7.–10. storočia. Podľa historických správ Druguvičom už v 2. pol. 7. storočia vládli vlastné kniežatá. V priebehu 9. storočia postupne podliehajú Byzancii. Ešte v 10. storočí mali Druguviči v rámci Byzancie vlastnú autonómiu a do 12. storočia vlastné biskupstvo podliehajúce Solúnu. Druguviči sa podieľali na etnogenéze moderného macedónskeho a z menšej časti i gréckeho národa.
Zasiahnutí neviditeľným

Zasiahnutí neviditeľným je zbierka myšlienok od pápeža Benedikta XVI. z roku 2006.
Kniha obsahuje príbehy, myšlienky, postrehy zo života či bežných ľudských starostí (dovolenka, nákup, futbal, utrpenie, chudoba, beznádej, ...), ktoré majú povzbudiť či poradiť. Kniha je spracovaná tak, že na každý deň ponúka jeden príbeh.
Charváti

Charváti alebo Chorváti bol slovanský kmeň obývajúci vo včasnom stredoveku dnešné východné a severovýchodné Česko a Poľsko v oblasti Kladskej Nisy. Koncom 10. storočia podľahli rozpínajúcemu sa přemyslovskému štátu (podieľali sa preto zrejme na etnogenéze neskoršieho českého národa). 
Nakoľko sú či nie sú identickí s Bielymi Chorvátmi je sporné.
Jazerci

Jazerci, (gr. "Εζερίτες-Ezerites", alebo "Νεζερίτες-Nezerites ") boli južnoslovanský kmeň usídlený na juhovýchode polostrova Peloponéz v dnešnom Grécku. Prvé zmienky o Jazercoch pochádzajú až z 10. storočia od Konstantina Porfyrogenéta, kedy sú od roku 941 vedení ako platcovia daní Byzantskej ríši. V priebehu 12.–13. storočia podľahli helenizácii. Jazerci boli súčasťou etnogenézy novodobého gréckeho národa.
História.
Slovania začali na Peloponéz prenikať po prelomení byzantskej hranice na Dunaji v 6. stor. Jazerci prišli na Peloponéz pravdepodobne v 8. stor. V 9. stor. Byzantská ríša opäť ovládla stratené Grécko a mnoho Slovanov presídlila do Malej Ázie. Na Peloponéze ostali iba dva slovanské kmene, Jazerci a Milingovia, ktorí sa utiahli do hôr. Časť Jazercov sa usadila v kraji Achája, kde vznikla oblasť "Nezerochoria", čo po grécky znamená "jazerské dediny". Tu sa však Jazerci zmiešali s pôvodným väčšinovým gréckym obyvateľstvom a po pár generáciach zanikli. Samotné toponymá v oblasti Nezerochoria sú hlavne gréckeho pôvodu. 
Inak tomu bolo v juhovýchodnej Lakónii, kde sa Jazerci separovane udržali až do 12. stor. Keď Peloponéz ovládli európske kniežatsvá a snažili sa zaviesť v Grécku neznámy feudalizmus, mnoho Grékov utieklo do hôr, kde prevýšili počet Jazercov a pomiešali sa s nimi. Naopak, feudáli odvážali Jazercov z hôr a usádzali ich v gréckych dedinách.
Meno.
Stále nie je presne jasné, či "Ezerites" skutočne znamená "Jazerci", teda či je názov kmeňa odvodený od jazera. Názov môže byť aj gréckyho pôvodu, keďže prvé zmienky o národe existujú až po byzantskom oslobodení Peloponézu.
Cagliari

Cagliari je hlavné mesto talianskeho ostrova Sardínia. Žije tu okolo 160-tisíc obyvateľov v samotnom meste a okolo 350-tisíc v metropolitnej oblasti vrátane sídiel Elmas, Selargius, Monserrato, Quartucciu, a Quartu Sant'Elena.
Externé odkazy.
Oficiálna stránka
Rupia

Rupia (angl. "rupee") je názov mien, ktoré sa používajú v Indii, Pakistane, Srí Lanke, Nepále, Mauríciuse, na Seychelských ostrovoch a v Indonézii. Na Maldivách sa mena nazýva "rufiyaa".
Názov pochádza od sanskritského "rūp" alebo "rūpā", čo znamená striebro v mnohých indoaríjskych jazykoch.
Kriviči

Kriviči boli východoslovanský kmeň usadený v povodí Dviny, Dnepra a Volgy na západe dnešného Ruska. Vzhľadom na to, že Kriviči obývali pomerne rozsiahle územie, rozdelili sa čoskoro na menšie skupiny podľa správnych oblastí (napr. okolo hradísk Smolensk a Polack, ktoré vznikli v 9. – 10. storočí). Susedili s baltskými kmeňmi Latgalov, Aukštaitov, Jotvínov a iných (predchodcovia dnešných Lotyšov a Litovcov) a vzájomne sa ovplyvňovali.
V priebehu 9. storočia sa Kriviči postupne dostali pod nadvládu Kyjevskej Rusi, iba Polack si vytvoril vlastné kniežatstvo, ktoré si udržalo dlhšiu dobu samostatnosť. Kriviči sa podieľali na etnogenéze neskoršieho ruského národa.
Rafael Nadal

Rafael Nadal Parera (* 3. jún 1986, Manacor, Španielsko) je bývalý profesionálny španielsky tenista. Patrí medzi najlepších tenistov všetkých čias. V dvojhre vyhral Nadal vyhral 22 grandslamových titulov, najmä jeho 14 titulov na French Open je rekordom na ktoromkoľvek turnaji. Nadalovu dominanciu na antuke zdôrazňuje aj 60 z jeho 86 titulov vo dvojhre. Jeho 81 po sebe idúcich víťazstiev na antuke je najdlhšou sériou víťazstiev na jednom povrchu v otvorenej ére.
Tenisová kariéra.
Tenis začal hrať ako štvorročný, trénoval ho jeho strýko, Toni Nadal. Momentálne ho trénuje bývalá svetová jednotka a jeho dlhoročný priateľ Carlos Moyà. 
Prvý zápas série ATP vyhral v roku 2002 ako pätnásťročný, kedy porazil Paraguajčana Ramona Delgada. Stal sa tak deviatym hráčom v otvorenej ére, ktorý zaznamenal svoje prvé víťazstvo v ATP pred svojimi šestnástymi narodeninami.
V roku 2003 sa stal iba druhým najmladším hráčom, ktorý sa prebojoval do prvej 100. rebríčka ATP. Kvalifikoval sa na svoje prvé podujatie série ATP Masters Series, kde vypadol v 3. kole. Pri svojom debute vo Wimbledone a vo svojich 17 rokoch sa stal druhým najmladším hráčom, ktorý sa dostal do tretieho kola po Borisovi Beckerovi.
Bol jedným z kľúčových hráčov daviscupovej reprezentácie Španielska v roku 2004. Najprv v prvom kole zvíťazil v piatej, rozhodujúcej hre proti reprezentácii Česka, keď porazil Radka Štěpánka. Neskôr v semifinále zvíťazil v štvrtej hre proti Francúzsku a zabezpečil tak Španielsku účasť vo finále, kde porazil Andyho Roddicka, čím sa stal najmladším hráčom histórie, ktorý zvíťazil v dvojhre vo finále za krajinu, ktorá získala Davisov pohár.
Najväčší úspech Nadal zožal v roku 2005. Na začiatku roka sa prebojoval do 4. kola na Australian Open. Neskôr v roku získal dva tituly série ATP Masters Series v Monte Carle a v Ríme, po čom získal svoj prvý Grand Slam titul na French Open. Dodatočne získal ešte dva tituly série ATP Masters Series, prvý v Montreale a druhý v Madride. Počas roka získal 11 z 12 titulov turnajov hraných na antuke. Stal sa druhým mužským tenistom po Borisovi Beckerovi, ktorý sa ako tínedžer dostal na 2. miesto rebríčka ATP a prvý Španiel, ktorý v koncoročnom hodnotení skončil tak vysoko.
V roku 2006 vyhral všetky zápasy, ktoré hral na antuke. Uštedril Rogerovi Federerovi prvú porážku v tomto roku v Dubaji. Federera opäť porazil vo finále na turnaji v Monte Carle a vo finále na turnaji v Ríme (oba turnaje sú zo série ATP Masters Series). 
Nadal prekonal rekord Guillerma Vilasa v počte víťazných zápasov na antuke, keď zvíťazil v prvom kole French Open. V tom istom turnaji opäť zvíťazil, tým, že vo finále porazil Rogera Federera. S Federerom sa vo finále streli ešte vo Wimbledone, kde zvíťazil Roger Federer.
Na US Open sa prebojoval do štvrťfinále, kde ho porazil Michail Južnyj. Vo štvrťfinále prehral aj na podujatí ATP Masters Series v Madride, kde ho porazil Tomáš Berdych. Na koncoročnom turnaji majstrov v Šanghaji postúpil druhý zo základnej skupiny, no v semifinále ho porazil Roger Federer, neskorší šampión.
V auguste 2008 získal zlato v dvojhre na LOH v Pekingu, keď vo finále porazil Čiľana Fernanda Gonzáleza v pomere , , .
Dulebovia

Dulebovia alebo Dudlebovia boli východoslovanský kmeň(ový zväz) usadený na západe dnešnej Ukrajiny a vo východnom Poľsku asi v 6. - 10. storočí. Podľa tradovaných správ boli silno utláčaní Avarmi. Samotný názov Du(d)lebovia sa používal do 9.–10. storočia. Predpokladá sa, že sa podieľali na etnogenéze moderného poľského národa.
Väčšinou sa uvádza, že títo Dulebovia sú priamymi predkami Volyňanov a Bučanov (podľa riek Volyň a Bug), ktorí sú doložení neskôr na území Dulebov.
Podľa niektorých názorov sú títo Dulebovia pôvodní Dudlebovia a z ich územia teda pochádzali českí a panónski Dudlebovia - pozri Dudlebovia (Panónia).
Egg Nebula

Egg Nebula (CRL 2688, doslova "Hmlovina Vajíčko") je planetárna hmlovina vzdialená približne 3 tisíc svetelných rokov od Zeme. Jej objav ohlásili v januári 1996 Raghvendra Sahai a John Trauger z JPL, NASA. Fotografovali ju v červenej a infračervenej oblasti kamerou WFPC2 pomocou Hubbleovho teleskopu. (Obrázok je v nepravých farbách.) Hmota hmloviny bola zistená až do vzdialenosti 0,6 svetelného roku a rozpína sa rýchlosťou 20km/s. Svetelné oblúky na snímkoch svedčia o zmenách pri odhadzovaní hmoty z centrálnej hviezdy v 100 až 500-ročných intervaloch. Cez oblúky možno zreteľne vidieť výtrysky hmoty v tvare X a hustý prachový kokón okolo hviezdy. Mechanizmus formovania výtryskov a prachovej obálky doposiaľ nie je známy, preto je objekt predmetom intenzívneho výskumu. Ide o pochopenie spôsobu, akým umierajúce hviezdy hlavnej postupnosti vylučujú do okolia uhlík a dusík - prvky nevyhnutné pre život.
Bratislavský mier (1805)

Bratislavský mier (Prešporský mier) bola zmluva, ktorá bola podpísaná po bitke pri Slavkove v Bratislave 26. decembra 1805 v Primaciálnom paláci medzi Francúzskym a Rakúskym cisárstvom. Mier ukončil tretiu koaličnú vojnu, ktorá bola súčasťou napoleonských vojen.
Rokovaní o mieri sa nezúčastnili samotní panovníci, ale iba diplomati. Rakúsko zastupoval knieža Johann-Joseph Lichtenstein, Francúzsko Charles-Maurice de Talleyrand-Périgord. O deň neskôr zmluvu ratifikoval Napoleon v Schönbrunne. Ako nátlak na Rakúšanov sa používala ešte nepodpísaná mierová zmluva s Pruskom.
Rakúsko sa vzdalo v prospech Francúzska alebo jeho spojencov svojich území:
Ďalej súhlasilo, že bavorské a württemberské kurfirstvo budú povýšené na kráľovstvá a bádenské markgrófstvo na veľkokniežatstvo. Okrem toho musel cisár František I. uznať Napoleona za cisára a vopred dať súhlas na vznik spolku, ktorý sa neskôr nazýval Rýnsky spolok.
Francúzsko sa vzdalo Soľnohradského arcibiskupstva (od roku 1803 kurfirstvo) a Berchtesgadenu.
Tento mier nepriamo spôsobil zánik Svätej rímskej ríše, lebo ním funkcia rímsko-nemeckého cisára fakticky stratila význam.
Väčšina územných presunov podľa Bratislavského mieru bola zrušená v rámci viedenského kongresu 1815, no Salzbursko zostalo dodnes súčasťou Rakúska.
Vďaka tomuto mieru existuje v Paríži pomerne významná Rue de Presbourg (Bratislavská ulica).
Dudlebovia (Panónia)

Dudlebovia boli slovanský kmeň vo včasnom stredoveku v Panónii - v dnešnom Korutánsku (východne od Grazu), východnom Slovinsku, chorvátskom Medzimurí a juhozápadnom Maďarsku (zhruba po Balaton). 
Ich pôvod nie je jasný (pozri aj Dudlebovia). Napr. podľa J. Steinhübela:
Skalnaté vrchy

Skalnaté vrchy (-toto je normovaný názov; staršie názvy: Skalisté vrchy, Skalnaté hory, Skalisté hory, zriedkavo "Skalné vrchy", zriedkavo "Skalné hory", Rocky Mountains; angl. "Rocky Mountains" alebo len "Rockies") sú rozľahlé pohorie v západnej časti Severnej Ameriky. Je dlhé a tiahne sa od Britskej Kolumbie v Kanade až po Nové Mexiko v USA. Najvyšší vrch je Mount Elbert v štáte Colorado, ktorý dosahuje 
Geografia.
Skalnaté vrchy sa väčšinou definujú od rieky Liard v Britskej Kolumbii po Rio Grande v Novom Mexiku. Zrážky odtekajú do Atlantického, Tichého a Severného ľadového oceánu. Významné rieky sú Missouri, Platte, Snake a Fraser.
Klimatické podmienky.
Skalnaté vrchy majú vysokohorské podnebie. Zimy sú väčšinou studené a vlhké, s priemernou teplotou −2 °C a so snehovými zrážkami približne . Počas jari je priemerná teplota 4 °C a spadne priemerne zrážok, letá sú teplé a suché, s priemernou teplotou 15 °C a priemerne zrážok. Počas jesene je priemerná teplota 7 °C a množstvo zrážok dosahuje približne .
Bratislavský mier

Bratislavský mier je názov 4 mierových zmlúv uzavretých v Bratislave (najčastejšie sa myslí mier z roku 1805):
Slovenská národná galéria

Slovenská národná galéria, skrátene SNG, je vrcholná slovenská štátna umeleckohistorická, zberateľská, vedeckovýskumná a kultúrno-výchovná inštitúcia, sídliaca v Bratislave. Slovenská národná galéria bola zapojená do digitalizácie kultúrneho dedičstva Slovenska, vzniknutý digitálny obsah je sprístupnený na portáli Slovakiana, resp. prostredníctvom vlastného on-line katalógu výtvarných diel SNG, Web umenia.
História.
Počas existencie Slovenského štátu bola v roku 1943 založená v Bratislave Slovenská galéria. Slovenská národná galéria však vznikla až po vojne a februárovom prevrate v roku 1948 zákonom Slovenskej národnej rady č. 24 z 29. júla 1948. Vznik presadzoval predovšetkým komunistický básnik, novinár a spisovateľ Laco Novomeský, v tom čase povereník pre školstvo, vedu a umenie. Vedením galérie bolo najprv poverené šesťčlenné kuratórium (Vladimír Wagner - riaditeľ kuratória, Miloš Jurkovič - riaditeľ Slovenského múzea, Ján Mudroch - od roku 1950 rektor Vysokej školy výtvarných umení v Bratislave, Jozef Kostka, Milan Škorupa, J. Dubnický - člen ex offo a Alžbeta Günterová-Mayerová). Prvé zasadnutie kuratória sa konalo 7. januára 1949. Prvou výstavou bola v roku 1949 "Výstava obrazov starých majstrov zo zbierok SNG", ktorej komisárkami boli Günterová-Mayerová a Ľudmila Kraskovská. Bola to putovná výstava reinštalovaná v Partizánskom, Martine a Košiciach. V nasledujúcom období až do roku 1970 galériu viedol Karol Vaculík.
Sídlo.
14. februára 1950 začala svoju činnosť kancelária SNG (úradovňa). Bol to ústav s dvoma administratívnymi zamestnancami v dvoch miestnostiach so základným inventárom asi 500 kníh (väčšinou dar Univerzitnej knižnice) a asi 500 umeleckých diel, ktoré boli prevzaté zo Slovenského múzea a z bývalého Povereníctva školstva, vied a umení.
Slovenskú národnú galériu v súčasnosti tvorí komplex budov pozostávajúci najmä z tzv. Vodných kasární a novej čelnej prístavby. Vodné kasárne boli postavené ako štvorcová štvorkrídlová baroková rezidencia bývalej mestskej polície na dunajskom nábreží v rokoch 1759 – 1763 podľa návrhu architektov G. B. Martinelliho a F. A. Hillebrandta. V roku 1940/1941 bolo pri úprave nábrežia zbúrané predné krídlo Vodných kasární. Vodné kasárne boli pôvodne adaptované pre Slovenskú národnú galériu v rokoch 1950 až 1955 (oficiálne sídlo SNG od roku 1950), neskôr zrekonštruované a doplnené o modernú prístavbu v rokoch 1969 – 1977 podľa čiastočne realizovaného návrhu architekta Vladimíra Dedečka.
Aktuálne dianie.
Rekonštrukcia 2016.
V polovici januára 2016 začne rekonštrukcia, modernizácia a dostavba budovy SNG. Cena projektu je stanovená na 45,6 mil. € a ukončený by mal byť v roku 2018. Podľa TASR má byť „"opravené premostenie SNG, knižnica, amfiteáter, administratívna budova, historická budova Vodných kasární, ktorá má štatút národnej kultúrnej pamiatky. Pribudne novostavba depozitárneho domu, obnoví sa nádvorie, hospodársky dvor, spojovacia ulička aj chodníky.“"
Reduta (Bratislava)

Reduta je neoslohová budova na rohoch ulíc Mostová, Palackého a Medená v Bratislave medzi Hviezdoslavovým námestím a Námestím Ľudovíta Štúra.
Budova bola postavená v rokoch 19131919 na mieste starej mestskej sýpky, ktorá sa koncom 19. storočia prestala používať. Projekt zhotovili budapeštianski architekti Dezider Jakab a Marcel Komor, ktorí predtým zvíťazili v súťaži vypísanej mestskou radou v roku 1906. Kvôli prvej svetovej vojne sa stavala pomerne dlho, niektoré dekoračné práce boli vykonané až v roku 1919. Svojho času bola miestom zábav, estrád, umeleckých vystúpení a rôznych zhromaždení obyvateľov Bratislavy. Sídlili tu aj rôzne spolky, napríklad spolok Schlarafia a veľa rokov tu bolo aj kino Reduta. Budova patrila mestu, po druhej svetovej vojne bola znárodnená a pridelená Slovenskej filharmónii, ktorá tam sídli aj v súčasnosti.
Budova svojou hmotou uzatvára stavebný blok. Dlhšou stranou je orientovaná do užšej Mostovej ulice a kratšou stranou, ktorá je výrazovo bohatšie stvárnená smerom k budove Slovenského národného divadla. Priečelie natočené smerom k Námestiu Ľudovíta Štúra svojou polohou taktiež dovolilo bohatšiemu architektonickému členeniu. Bratislavská reduta je monumentálna reprezentačná budova so slávnostnými sieňami, koncertnou a divadelnou sálou s hlavným vstupom z Mostovej ulice, ktorý vedie k monumentálnemu schodisku a priestranným reprezentačným vstupným priestorom.
Svojou bohatou ornamentikou bola budova prirovnávaná k drážďanskému Zwingru. Na tejto historizujúcej eklektickej budove môžeme nájsť inšpiráciu klasicizujúceho baroka, rokoka v ornamentálnej výzdobe a secesie napríklad v pôdorysnom tvare a v organických zvlnených šambránach na dvorovej fasáde, pripomínajúcich lechnerovskú architektúru.
Na fasáde aj v interiéri sú bohato dekorované štukové florálno-figurálne ornamenty. Fasáda je členená stĺpovým a pilastrovým rádom, odstupňovanými rizalitmi. Strecha je zdobená vežičkami a štítmi. Stavba je prekrytá zložitou manzardovou strechou.
Budova má štyri nadzemné podlažia a jedno podzemné podlažie, kde boli plánované reštaurácia, kaviareň a cukráreň. V dispozícii je budova dosť zložitá, nachádzajú sa tu veľká spoločenská sála, malá sála, obslužné priestory administratívy a zázemia. Boli tu plánované aj priestory pre hudobnú školu, spolkové organizácie a byty. Vnútorné a suterénne priestory boli viackrát rekonštruované. 
Na stavbe sa použili najmodernejšie konštrukčné technológie na exponované časti, a to železobetónový strop veľkej sály a konštrukcie balkónov, lóží a galérií od firmy Pittel &amp; Brausewetter.
Ušnica

Ušnica (lat. "auricula") je časť vonkajšieho ucha, ktorá prilieha k hlave zvonka. 
Ušnica sa upína na hlavu v 20 – 40° uhle; má typický tvar a veľa individuálnych variácií v modelácii svojich záhybov. Horný okraj ušnice je približne v rovine koreňa nosa, dolný okraj v rovine spina nasalis anterior. 
Základ ušnice tvorí elastická chrupka ušnice (cartilago auriculae), ktorá svojím tvarom približne zodpovedá tvaru ušnice; chrupkový základ nemá ušný lalôčik (lobulus auriculae). Auricula sa vyvinula až u cicavcov, ktorí sa orientujú predovšetkým sluchom. Postupne sa vytvorila veľká zahrotená ušnica. Svaly ušnice sa stávajú rudimentárne, skracuje sa pozdĺžna os a okraj ušnice sa stáča do závitu – helix. Na helixe, ako rudiment niekdajšieho hrotu sa u niektorých jednotlivcov 
vytvára Darwinov hrbček (tuberculum auriculae). Ušnica má u človeka značne individuálny charakteristický tvar. Vonkajší okraj sa nazýva helix a začína ako crus helicis (rameno závitu) v concha auriculae mušľa ušnice, ktorú rozdeľuje na hornú (cymba conchae) a dolnú (cavum conchae). V cavum conchae začína vonkajší zvukovod otvorom porus acusticus externus. Na vonkajšej ploche ušnice paralelne s helixom prebieha anthelix (protizávit). Medzi helix a anthelix je scapha (člnok). Anthelix začína hore pri helixe dvoma ramenami crura anthelicis, ktoré ohraničujú trojuhloníkovitú 
priehlbeninu fossa triangularis. Dole pri ušnom lalôčiku sa anthelix končí ako antiragus (protikozlík) a od kozlíka (tragus), ktorý prekýva spredu vchod do zvukovodu, ho oddeľuje zárez incisura intertragica. Pokračovaním ušnice je vonkajší zvukovod meatus acusticus externus. začína otvorom porus acusticus externus a končí bubienkom (membrana tympani). Vedie zvukové vlny k bubienku. Vonkajšia tretina má chrupkový podklad, vnútorné dve tretiny kostený (pars tympanica ossis temporalis). Vonkajší zvukovod má zakrivený priebeh. 
Koža ušnice je jasnočervená, tenká, pokrytá jemnými chĺpkami (tragi), ktoré majú starší jednotlivci dlhé a hrubé.
Ušnica smeruje akustické vlny do zvukovodu. Veľkosť a tvar ušnice ale nemá vplyv na sluch.
Nida

Nida môže byť:
Reduta

Reduta môže byť:
Temporálna logika

Temporálna logika je odvetvie logiky, ktoré skúma logickú štruktúru výrokov o čase s ktorými klasická výroková alebo predikátová logika nedokážu plnohodnotne narábať. Napríklad výrok
je z hľadiska klasickej výrokovej logiky atomárny. To znamená, že výroková logika ho chápe ako ďalej nedeliteľný celok a nezaujíma sa o jeho vnútornú štruktúru. Temporálna logika ide hlbšie a rozlišuje v tomto výroku dve komponenty: takzvaný temporálny operátor "Odteraz bude vždy platiť, že" a samotný výrok pod týmto operátorom "Prší".
V užšom význame pojem temporálna logika označuje konkrétny logický kalkul študovaný v rámci temporálnej logiky vo vyššie uvedenom zmysle. Tak napríklad kalkuly LTL a ITL sú temporálne logiky.
Gastón Gaudio

Gastón Gaudio (* 9. december 1978, Buenos Aires, Argentína) je bývalý argentínsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral jeden grandslamový turnaj - French Open v roku 2004 a sedem ďalších turnajov ATP v dvojhre a tri vo štvorhre. Vo svetovom rebríčku vo dvojhre bol najvyššie na 5. mieste.
Albert Costa

Albert Costa (* 25. jún 1975) je bývalý španielsky profesionálny tenista. Na prelome tisícročia sa pohyboval v absolútnej svetovej špičke, jeho najlepším umiestnením v rebríčku ATP je 6. miesto z leta 2002. Jeho najväčším úspechom je víťazstvo v dvojhre na grandslamovom turnaji French Open v tom istom roku. Okrem toho je to bronzový medailista vo štvorhre z olympijských hier v Sydney v roku 2000. Počas svojej kariéry Albert Costa vyhral 12 turnajov ATP v dvojhre, všetky na antuke, ktorá je jeho obľúbeným povrchom.