Stanislav Háber

Stanislav Háber (* 24. august 1966, Brezno) je slovenský prozaik, básnik a publicista. V roku 1980 – 1984 študoval na Vojenskom gymnáziu SNP v Banskej Bystrici, 1984 – 1985 na Vysokej vojenskej leteckej škole SNP v Košiciach odbor pilot – nadzvuk, ale po autohavárii z viny policajta, ktorý ju spôsobil služobným autom, bol vyradený z pilotného výcviku a strávil v nemocniciach od Prahy cez Jesenníky a Ružomberok až po Košice a Prešov, kde bol všade hospitalizovaný, celkovo rok a pol. V 1987 – 1993 študoval na Filozofickej fakulte UPJŠ v Prešove (VaVD) a žurnalistiku na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde 1993 promoval na katedre žurnalistiky.
V rokoch 1986 – 1987 bol vojak z povolania v Prešove, od roku 1987 pracoval ako redaktor podnikových novín v Košiciach, v Prešove v Prešovských novinách, v rokoch 1987 – 1991 redaktor Hlavnej redakcie Televíznych novín STV v Bratislave a aj Čs. televízie v Prahe (Kavčí Hory). Zapojil sa do zmien v roku 1989, keď pomohol ako jeden z piatich pracovníkov STV pripraviť štrajk televíznych pracovníkov a vďaka tomu sa odvysielalo prvé Štúdio dialóg už 24. novembra 1989 v STV teda o týždeň skôr ako v Prahe, kde sa tak stalo až 1. decembra 1989. Od roku 1991 bol redaktorom viacerých periodík (Zmena, denník Smena a Smena na nedeľu). Pracoval aj ako lietajúci reportér pre vtedy populárne Rádio Rock FM (1991-1992), bol redaktorom týždenníka Slobodný piatok (1992) a pracoval pre Český rozhlas v Prahe pre redakciu Rádiofórum (1992). Potom pracoval v TASR a v Hospodárskych novinách (1993).
V rokoch 1995 – 1996 bol hovorcom Ministerstva dopravy, pôšt a telekomunikácií SR, redaktorom Literárneho týždenníka, v roku 1997 pracoval ako zástupca šéfredaktora týždenníka Extra, od roku 1997 bol redaktorom denníka Slovenská republika a od roku 1999 Nový deň v Bratislave.
Potom bol asistentom poslanca NR SR, živnostníkom, autorom na voľnej nohe a poberal štipendium Literárneho fondu SR. Od roku 2006 pôsobil na Ministerstve pôdohospodárstva SR aj v pozícii hovorcu. V roku 2007 bol pri ustanovení Európskeho parlamentu Rómov, ktorý viedol na prvom rokovaní ako hovorca a moderátor. V časoch zamestnania v STV moderoval spravodajské relácie a priame prenosy, neskôr (v roku 1997) reláciu "Silná káva" a v roku 2007 duchovnú reláciu "Sféry dôverné". Pôsobil ako člen Rady Slovenského rozhlasu (2010). Od roku 2013 pracoval na publicite slovenských eurofondov (ROP, IROP), kde bol vyhodnotený v rámci EK v Bruseli ako najlepšia publicita zo všetkých operačných programov v celej EÚ za rok 2016. Od roku 2021 online redaktor RTVS. Vo Večerných reflexiách s moderátorkou Jankou Bleyovou zhrnul svoje životné poznatky na Rádiu Regina 14. júna 2022 a 1. mája 2022 Rádio Devín odvysielalo o jeho živote a tvorbe literárno-dramatické pásmo.
Tvorba.
Ako prozaik debutoval románom z vojenského prostredia "Sme samý lepší chlap", v ktorom sa zaoberal otázkami etiky a na pozadí totalitného režimu spochybnil zmysel existencie armády. Je tiež autorom noviel "Paľko Hrchov", ktorej ústredná novela bola publikovaná a preložená do francúzštiny, a románu s filozofickým až mystickým charakterom s ústrednou myšlienkou hľadania slobodnej vôle a konania jednotlivca "Najvyšší a najnižší". V roku 1992 pripravil protivojnový poetický film Tisíc malých princov ( https://www.youtube.com/watch?v=gCB8z36qZXE ) z vojny na Balkáne, keď sa rozpadala krvavo Juhoslávia ako príspevok k zániku Česko-Slovenska, aby sa nič podobné neopakovalo a tento film vysielali opakovane z Prahy do oboch krajín Slovenska aj Česka na zanikajúcom federálnom okruhu zanikajúcej Československej televízie (ČSTV) s názvom F1, aby sa vtedajší politici v Česku a na Slovensku snažili vzťahy v spoločnosti nevyostrovať. Film Tisíc malých princov bol premietaný aj na festivale filmov Fórum, ale v nesúťažnej časti, lebo autor nechcel, aby sa z tejto témy hyenisticky vytĺkal kapitál.
Venuje sa aj poézii, prvé básne publikoval časopisecky a v zborníkoch (Jarný súzvuk, Dotyky, Krajská knižnica Košice), knižne vydal viacero zbierok s občianskou, ale aj mystickou a kresťanskou lyrikou.
V oblasti publicistiky je okrem knižných súborov časť aktivít známa aj z autorových komentárov. Počas práce v Československej televízii dve jeho reportáže prevzala CNN (Animácia činnosti srdca 1989 a Požiarnické auto 1989) a súbor reportáži britská BBC.
V roku 1998 získal medailu ministra obrany III. stupňa na návrh slovenských vojenských letcov za zvláštne zásluhy o slovenské vojenské letectvo. V roku 2004 vyhral prvé miesto v celoslovenskej literárnej súťaži Braneckého Trenčín v kategórii próza dospelých za text "Kristus". V roku 2007 sa stal v Česku laureátom literárnej súťaže knižnice v Plzni. V roku 2008 dostal ocenenie Mestskej knižnice v Čelákoviciach pri Prahe za poéziu. V roku 2009 dostal cenu mimoriadnej prvej jarnej kvetiny v poetickej súťaži Cesta, literárny server www.pismak.cz a prvé miesto v poetickej súťaži Snenie, druhú cenu v poetickej súťaži Strom, prvú cenu v poetickej súťaži Krasohľad a Kolotoč, druhú cenu v poetickej súťaži Jaro a tretiu cenu v poetickej súťaži Hranice síl. Na 7. festivale Literárna Vysočina v českej Chotěboři v roku 2009 získal hlavnú cenu Quo vadis za rukopis nevydanej knihy próz Mäkké "F". Víťaz literárnej súťaže Adrenalín s fejtónom Záletník. V roku 2009 získal v českej poetickej súťaži Doznievanie leta 3. miesto a súčasne cenu poroty. Nakoniec rok 2009 uzavrel prvým miestom v poetickej súťaži Vianočná. V českej poetickej súťaži na shakespearovskú tému Byť či nebyť vyhral prvú cenu vo februári 2010. Začiatkom marca 2010 vyhral českú poetickú súťaž s básňou Veční vo svete viet.
V roku 2004 jeho zbierku poézie Záhady duševnej záhrady zaradili v Moskve do zbierkových fondov Múzea Konstantina Paustovského a o jeho diele informoval ruský literárny časopis Svet Paustovského (2005). V roku 2004 získal štipendium Literárneho fondu na román "Hrom". V rokoch 2004 – 2005 pripravil unikátny projekt rozhlasových poviedok na každý deň v roku, teda v počte 366 poviedok – "Príbehy mena" (súčasne aj na www.exil.sk), ktoré napísal, a boli vysielané v rádiu Lumen. V rovnakom rádiu Lumen mu v rokoch 2005 – 2007 vysielali ďalší jedinečný projekt "Svätí pre súčasnosť", ktorý spočíval v tom, že každý deň v priebehu celého roka pripravil jeden životopis svätého, ktorý mal práve sviatok.
Pripravil viacero dokumentárnych filmov, z ktorých k najznámejším patrí protivojnová poéma "Tisíc malých princov" (1992), nakrútená v čase vojny v krajinách bývalej Juhoslávie o deťoch vo vojnových konfliktoch. Tento film bol prezentovaný v nesúťažnej časti bratislavského festivalu Fórum v roku 1992 a opakovane vysielaný v ČSTV v Prahe na okruhu F1, potom v STV a VTV. K ďalším známym filmom patrí "Gróf strateného času" (1992) v hlavnej úlohe s Dušanom Jamrichom o záhade bojnického oltára, či "Astronaut kazateľ" (1990) o Jamesovi Irwinovi a jeho ceste na Mesiac v rámci projektu Apollo. Počas práce v STV jeho reportáže Animácia činnosti srdca o jedinečnom výskume prof. Ivana Hulína (1989) a reportáž o unikátnom hasičskom aute bratislavských hasičov (1989) vysielala CNN a rovnako BBC. Následne jeho sériu reportáži z výskumných slovenských ústavov (1989 – 1990) vysielala BBC. 
Pre Slovenský rozhlas pripravil scenáre dramatických literárnych pásiem, k najznámejším patrí "Londonov raj" (1998) o Jackovi Londonovi, či "Mág reality" (1997) o americkom spisovateľovi Philipovi K. Dickovi, súbor scenárov dramatizácii o slovenských autoroch a to: Peter Jaroš (2021), Bystrík Šikula, Ľuboš Jurík, Roman Brat, Tatiana Jaglová, Zuzana Cigánová, Milan Zelinka, Dušan Mikolaj (všetky 2022). Dušan Taragel, Zuzana Kuglerová, Denisa Fulmeková, Hana Košková, MIlan Zelinka, Miroslav Musil, Lucia Satinská, Ján Štrasser (všetky 2023).
Literatúra.
Ocenenia.
za poéziu