burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Veľký piesočný ostrov

Veľký piesočný ostrov (iné názvy: Fraser Island, Fraser, Great Sandy Island) je najväčší pieskový ostrov na Zemi s rozlohou . Od roku 1992 je zapísaný do zoznamu svetového dedičstva UNESCO. 
Fraser Island sa nachádza pri východnom pobreží Austrálie, približne 200 kilometrov na sever od Brisbane. Od pevniny ho delí úzky prieliv a na ostrov je možné sa preplaviť prievozom. Vozidlá bez náhonu všetkých štyroch kolies na ostrov nemajú prístup, keďže na ostrove takmer neexistujú spevnené komunikácie.
Niekoľko sladkovodných jazier na ostrove patrí k jazerám s najčistejšou vodou na svete. Najobľúbenejším jazerom je jazero McKenzie. Piesok pri jazere tvorí takmer čistý oxid kremičitý a je vhodný na čistenie vlasov, pleti, alebo klenotov.
Na ostrove sa nachádza približne 150-členná populácia divokého psa dinga. Táto populácia je jednou z posledných čistokrvných populácií dinga na svete a z toho dôvodu je psom vstup na ostrov zakázaný.
Jednou z atrakcií ostrova je aj silne skorodovaný vrak lode Maheno. Maheno ťahali v roku 1935 z Melbourne do Japonska, no cestou ju zastihol cyklón a bola vyvrhnutá na pláž na ostrove. Z bezpečnostných dôvodov nie je dovolené na ňu už dnes vstupovať.
Deinocheirus

Deinocheirus (lat. "Deinocheirus"; doslova „strašná ruka“) bol obrovský dinosaurus z taxónu Ornithomimosauria. Známy je len z pozostatkov predných končatín, ktoré dosahovali dĺžku takmer 2,5 metra. Celková dĺžka tela deinocheira sa mohla pohybovať okolo 10 až 12 metrov. Patril do skupiny pštrosom podobných dinosaurov (Ornithomimosauria), ktoré patrili medzi najrýchlejšie dinosaury. Ak sa nevymykal ich typickej stavbe tela, mohlo ísť o najrýchlejšie zviera aké kedy kráčalo po Zemi. Deinocheirus žil pred 70 miliónmi rokov, nájdený bol v Mongolsku. Rod dnes zahŕňa jediný druh, Deinocheirus mirificus.
Velociraptor

Velociraptor bol ľahko stavaný mäsožravec, dva metre dlhý vtákovitý dinosaurus z čeľade Dromaeosauridae. 
Opis.
Dva metre dlhý "Velociraptor" mal dlhú nízku lebku, v nej asi 30 ostrých zakrivených zubov, predné končatiny, dlhé zadné končatiny s veľkým otáčavým pazúrom a meravý chvost. V minulosti bol zamieňaný s rodom "Deinonychus", čo je dôvod, prečo kreatúry zobrazené vo filme Jurský park, hoci sú označované za "Velociraptory", v skutočnosti oveľa viac pripomínajú "Deinonycha". Žil pred 80 až 72 miliónmi rokov, nájdený bol v centrálnej Ázii, konkrétne v Mongolsku, Číne a Rusku.
Unikátny nález.
V roku 1971 objavila skupina poľsko-mongolských paleontológov dve do seba zakliesnené kostry dinosaurov - "Velociraptora" a bylinožravého "Protoceratopsa". Ide o unikátny nález dinosaurov, zachovaných a pochovaných v momente vzájomného súboja. Ide o doklad predátorského správania "Velociraptor" aj iných dromeosauridov. Podobný nález bol oznámený v roku 2010 a pozostáva z čiastkových pozostatkov "Protoceratopsa" s jasne viditeľnými stopami po zuboch Velociraptora. Dravec tu zrejme hodoval na zdochline "Protoceratopsa" a stratil dva svoje zuby, tiež dochované ako skameneliny.
V populárnej kultúre.
Tento dinosaurus je známy predovšetkým vďaka svojej „role“ dravého zabijaka vo veľkofilme Jurský park z roku 1993 (aj jeho dvoch pokračovaniach). V tomto filme bol "Velociraptor" vo svojich charakteristikách prezentovaný dosť prehnane (dvakrát väčší ako v skutočnosti, neuveriteľne inteligentný, s nekonečným apetítom). Dôvodom je prostá skutočnosť, že filmový "Velociraptor" bol vytvorený podľa svojho severoamerického príbuzného, mohutnejšieho rodu "Deinonychus" (v dobe natáčania filmu panovala medzi niektorými vedcami domnienka, že ide o rovnaký rod). Objavuje sa tiež napríklad v pseudo-dokumentárnom cykle "Dinosaur Planet" z roku 2003.
Leukopénia

Leukopénia alebo leukocytopénia je odborný medicínsky termín pre znížený počet bielych krviniek (leukocytov) v krvi pod hodnotu 4.109/l (pod 4000 leukocytov v 1 µl krvi). Môže sa objaviť pri širokom spektre ochorení, napr. brušný týfus.
Aneozinofília

Aneozinofília je lekársky termín, ktorý kritický úbytok alebo stratu eozinofilných leukocytov v krvi. Za patologickú sa považuje hodnota pod 10 eozinofilov v 1 ml krvi. Aneozinofília je jedným z príznakov pri brušnom týfe.
Albuminúria

Albuminúria je odborný lekársky termín, označujúci prítomnosť bielkoviny albumínu v moči, kde sa za normálnych okolností nenachádza. Môže byť prechodná, napríklad pri horúčke. Trvalá albuminúria je jedným z príznakov poškodenia filtračných schopností obličiek.
Saint-Dié-des-Vosges

Saint-Dié-des-Vosges je francúzske mesto v departemente Vosges v regióne Grand Est. 
Má asi 21 000 obyvateľov (2009).
Dejiny.
Mesto je prvý raz spomínané v súvislosti s legendárnym Deodatusom, biskupom z Nevers, ktorý tu v roku 679 zomrel.
V roku 1507 bola v meste zverejnená mapa miestneho obyvateľa Martina Waldseemüllera v ktorej prvý raz pomenoval novoobjavený kontinent Amerika po cestovateľovi a kartografovi Amerigovi Vespuccim.
Francúzsky vplyv v regióne patriacom do Rímskonemeckej ríše stúpal. V 17. storočí anektovalo Francúzsko Alsasko, Lotrinsko mu pripadlo v roku 1776. Z roku 1871 vytvoreného útvaru Alsasko-Lotrinsko sa viacero Alsasanov odsťahovalo 
Od roku 1777 je sídlom rovnomenného biskupstva.
Po takmer úplnom zničení ustupujúcimi nemeckými vojskami na konci druhej svetovej vojny bolo mesto obnovené v triezvom štýle päťdesiatych rokov 20. storočia.
Daspletosaurus

Daspletosaurus bol veľký dravý dinosaurus, blízky príbuzný rodu Tyrannosaurus, ktorému pravdepodobne vývojovo predchádzal. Žil pred 77 až 74 miliónmi rokov, jeho pozostatky boli nájdené v Alberte (Kanada) a Montane (USA). Jeho jediným druhom je Daspletosaurus torosus.
Opis.
Tento ťažko stavaný príslušník Tetanurae dosahoval dĺžku 8 až 9 metrov. Tyranosaura pripomínal stavbou tela - mal obrovskú hlavu a dýkovité zuby. Veľmi krátke predné končatiny vybavené len dvoma prstami mal len o trochu väčšie než rod tyranosaurus. Dlhé zadné končatiny niesli celú váhu tela, kým chvost vyvažoval prednú časť tela.
Chloramfenikol

Chloramfenikol (2,2-dichlór-N-[(aR,bR)-b-hydroxy-a-hydroxymetyl-4-nitrofenetyl]acetamid) je antibiotikum, ktoré bolo izolované z baktérie "Streptomyces venezuelae". V súčasnosti je vyrábané synteticky. Účinkuje bakteriostaticky v štádiu množenia mikroorganizmov, zasahuje do syntézy bielkovín. Chloramfenikol je účinný proti širokému spektru mikroorganizmov, no pre jeho vážne nežiaduce účinky (napr. poškodenie kostnej drene, vyvoláva nechutenstvo, zvracanie, alergie, u detí tzv. sivý syndróm-neschopnosť detoxikácie chloramfenikolu až s možným rizikom vzniku aplastickej anémie) u ľudí, je obyčajne rezervované na liečbu vážnych a život ohrozujúcich infekcii (napr. brušný týfus, bakteriálna meningitída, čierny kašeľ).
V praxi sa používa pri stanovení kvasiniek a vláknitých húb. V GKCh (glukóza + kvasničný autolyzát + chloramfenikol) kultivačnom médiu inhibuje rast baktérií.
Boľševik

Boľševik je pôvodne (od roku 1903) príslušník leninského smeru resp. frakcie Ruskej sociálnodemokratickej robotníckej strany. Neskôr sa ako "boľševik" označoval aj všeobecne prívrženec podobného myšlienkového prúdu v sociálnodemokratických, resp. komunistických stranách, príp. sa takto označoval stúpenec marxizmu-leninizmu. 
Slovo "boľševik" sa neskôr (počas studenej vojny) začalo používať ako spravidla pejoratívne označenie komunistu alebo socialistu.
Etymológia.
Z vývojového hľadiska ruské slovo boľševik (большевик) vzniklo z pôvodného tvaru boľševist (большевист), ktoré vzniklo zo slova boľšinstvo (большинство), ktoré znamená väčšina. Slovo boľševik teda doslova znamená "väčšinár", čiže predstaviteľ väčšiny. Pri mechanickom rozklade sa slovo boľševik skladá z časti boľše (больше; v preklade: väčší/ viac/ väčšinou) a všeobecnej prípony -evik (-евик).
Dejiny.
Výraz „boľševik“ sa používa od 2. zjazdu Sociálnodemokratickej robotníckej strany Ruska v roku 1903, na ktorom sa strana rozštiepila na frakciu radikálnych tzv. boľševikov (doslova „väčších“) a ostatných tzv. menševikov (doslova „menších“). Boľševizmus sa zakladal na Leninovom učení o diktatúre proletariátu, imperializme a socialistickej revolúcii, ktoré chceli dosiahnuť ozbrojeným povstaním bez spolupráce s liberálnymi stranami. Viedol ich sám Lenin.
Naopak menševici boli zástancami klasického marxizmu, a teda tvrdili, že komunizmus možno dosiahnuť iba v ekonomicky vyspelom štáte, s masovou podporou, a príslušnej postupnej „revolúcii“ musí najprv predchádzať „buržoázna revolúcia“ (ktorá sa v Rusku na rozdiel od západnej Európy - napr. Francúzskej revolúcie - nikdy neuskutočnila, lebo v marxistickom chápaní bolo Rusko ešte stále „feudálny štát“). 
Napriek názvu boli pôvodne menševici v strane vo väčšine a boľševici v menšine (okrem spomenutého 2. zjazdu). V roku 1917 však boľševici vo voľbách a podobne začínali získavať vplyv a tzv. VOSR v novembri 1917 sa násilnou revolúciou (teda presne podľa svojho učenia) dostali v Rusku k moci a získali absolútnu moc. V roku 1918 sa ich frakcia/strana premenovala na „Veľká Komunistická strana Ruska (boľševikov)“ od roku 1925 „Všezväzová komunistická strana (boľševikov)“, od roku 1952 Komunistická strana Sovietskeho zväzu. V roku 1921 boľševici zakázali v Rusku (neskoršom Sovietskom zväze) všetky ostatné politické strany okrem svojej, a zakázali aj menševikov. 
Boľševizácia.
Okolo roku 1930 prebehla v zahraničí tzv. boľševizácia, čiže zmena politickej orientácie komunistických strán pod vplyvom Komunistickej strany Sovietskeho zväzu (teda boľševikov). Spustil ju 5. kongres Komunistickej internacionály v roku 1924. V Česko-Slovensku boľševické krídlo vedené Klementom Gottwaldom zvíťazilo v roku 1929 na 5. zjazde KSČ.
Železničná trať Čop – Čierna nad Tisou

Širokorozchodná trať z Čopu do Čiernej nad Tisou bola budovaná na základe dohody o vzájomnom styku železníc medzi bývalým Česko-Slovenskom a Sovietskym zväzom prijatej roku 1946 v Moskve. Touto dohodou sa Česko-Slovensko zaviazalo vybudovať prekládkovú stanicu v Čiernej nad Tisou. Prekladisko pozostávalo z koľají, kde boli vedľa seba širokorozchodná a normálnerozchodná koľaj.
Labyrintky (prvoky)

Labyrintky (iné názvy: labyrintovky , vodné slizovky, sieťovité slizovky, hydromyxomycéty; po latinsky "Lybyrinthulomycetes" [v širšom zmysle], "Labyrinthomorpha", "Labyrinthulomycota", "Labyrinthulea", "Hydromyxomycetes") je taxón (hodnotený ako kmeň, oddelenie, trieda a pod.) patriaci pod stramenopily (Stramenopiles). 
Zaradenie v systéme.
V súčasnosti sa zaraďujú pod stramenopily (Stramenopiles). V starších systémoch sa zaraďovali:
Charakteristika.
Labyrintky sú malá skupina morských, príp. brakických prvokov. Vytvárajú ektoplazmatickú sieťovinu, tvorenú
vretenovitými alebo okrúhlymi bunkami. Amébovité bunky, pokiaľ sa vyskytujú, sa pohybujú v sieťovine kĺzaním. Sú to málo známe saprobionty alebo parazity na riasach.
Michael Smith (chemik)

Michael Smith (* 26. apríl 1932, Blackpool – † 4. október 2000, Vancouver) bol kanadský chemik. V roku 1993 získal Nobelovu cenu za chémiu za zásadné prispenie k metodike cielenej mutagenézy s použitím oligonukleotidov a k jej vývoju na štúdium proteínov.
Život.
Od roku 1956 až do svojej smrti v roku 2000 pracoval na University of British Columbia (UBC) v Kanade. V roku 1987 sa stal riaditeľom Biotechnologických laboratórií na Univerzite v Britskej Kolumbii.
V roku 2004 sa UBC Biochemické laboratóriá premenovali na jeho počesť.
Michael Smith

Michael Smith môže byť:
Liturgia

Liturgia (z cirkevnej lat. liturgia – "liturgia" &lt; z gr. λειτουργία – leitourgía – "ľudu slúžiaca služba, verejná služba") môže byť:
Omša (bohoslužba)

Omša alebo svätá omša alebo slávenie eucharistie je eucharistická bohoslužba (teda bohoslužba pripomínajúca Poslednú večeru s Ježišom Kristom) v rímskokatolíckej cirkvi. Pojmom "omša" označujú bohoslužbu i anglikánska cirkev, starokatolícka cirkev a niektoré luteránske cirkvi. 
Názov "omša" (lat.: "missa" – rozpustenie, rozchod) pochádza zo záverečnej formuly, ktorou kňaz prepúšťa zhromaždenie: „"Ite, missa est,"“ doslova „"Choďte, zhromaždenie sa rozpúšťa."“ V slovenskej liturgii sa to prekladá ako „Iďte v mene Božom“.
Katolícka omša.
Podľa katolíckeho chápania nie je slávenie eucharistie iba pripomienkou poslednej večere Ježiša Krista s jeho učeníkmi (ako to chápe napr. kalvínska reformačná tradícia), ale tiež reálnou prítomnosťou Ježiša Krista a tiež sprítomnením jeho obety na kríži. Je to tiež oslava Kristovho zmŕtvychvstania. Hovoríme tiež, že sv. omša je "nekrvavou Kristovou obetou". 
Sv. omša sa slúži každý deň, prípadne viackrát denne. Jediný deň v roku, kedy sa omša neslúži, je veľký piatok, pretože v ten deň "slúži omšu krvavým spôsobom na kríži samotný Kristus". 
Rímskokatolícka svätá omša sa delí na dve základné časti:
U gréckokatolíkov a pravoslávnych sa nepoužíva termín omša, ale božská liturgia alebo skrátene len liturgia a má trochu inú štruktúru.
Slnečný disk

Slnečný disk je priemet Slnka na oblohu. Pri strednej vzdialenosti Zeme od Slnka má slnečný disk priemer 31,59'. Oblasť v rozpätí 30° severne a 30° južne od slnečného rovníka sa nazýva centrálna zóna.
Artturi Ilmari Virtanen

Artturi Ilmari Virtanen (* 15. január 1895, Helsinki, Fínsko – † 11. november 1973, tamže) bol fínsky chemik. V roku 1945 získal Nobelovu cenu za chémiu za výskum a vynálezy v poľnohospodárskej a výživovej chémii, najmä za metódu konzervácie krmiva.
Život.
Virtanen sa narodil v Helsinkách vo Fínsku. Vzdelanie ukončil na Classical Lyceum v Viipuri vo Fínsku. Virtanen naraz študoval chémiu, biológiu a fyziku na Univerzite v Helsinkách a iné predmety vo Švajčiarsku a v Švédsku. V roku 1931 sa stal profesorom biochémie na Fínskom technologickom inštitúte v Helsinkách a v roku 1939 profesorom na Univerzite v Helsinkách.
Vo výskume sa zaoberal semisyntetickým krmivom pre dobytok, baktériami fixujúcimi dusík v koreňových uzlíkoch bôbovitých rastlín a vylepšenými metódami konzervácie masla.
Na jeho pamiatku je pomenovaná planétka 1449 Virtanen, ktorú objavil fínsky astronóm a fyzik Yrjö Väisälä.
Paul Josef Crutzen

Paul Josef Crutzen (* 3. december 1933, Amsterdam, Holandsko – † 28. január 2021, Mainz, Nemecko) bol holandský chemik. V roku 1995 získal spolu s Mariom Jose Molinom a Frankom Sherwoodom Rowlandom Nobelovu cenu za chémiu za prácu v oblasti chémie atmosféry, najmä tvorbe a rozklade ozónu.
Paul Crutzen je známy vďaka výskumu ozónovej diery. Spísal svoj hlavný výskum do práce "Stratospheric and tropospheric chemistry, and their role in the biogeochemical cycles and climate". Pracoval na oddelení atmosférickej chémie na Planckovom inštitúte v Mainzi v Nemecku.
Mnohobunkovce

Mnohobunkovce môžu byť:
NGC 2501

NGC 2501 je galaxia v súhvezdí Korma, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 14. februára 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 2502

NGC 2502 je galaxia v súhvezdí Kýl, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. januára 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
NGC 2503

NGC 2503 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 17. februára 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
NGC 2504

NGC 2504 je galaxia v súhvezdí Malý pes, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 25. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 2505

NGC 2505 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
NGC 2506

NGC 2506 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Jednorožec, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 23. februára 1791.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 7,6.
NGC 2507

NGC 2507 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. marca 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 2508

NGC 2508 je galaxia v súhvezdí Malý pes, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 23. januára 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
NGC 2509

NGC 2509 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 3. decembra 1783.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,3.
NGC 2510

NGC 2510 je galaxia v súhvezdí Malý pes, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 31. januára 1851.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 2511

NGC 2511 je galaxia v súhvezdí Malý pes, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 31. januára 1851.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 2512

NGC 2512 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. februára 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 2513

NGC 2513 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 3. marca 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
NGC 2514

NGC 2514 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 19. januára 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
NGC 2515

NGC 2515 je dvojhviezda v súhvezdí Rak, ktorú objavil americký astronóm George Phillips Bond 1. septembra 1852.
NGC 2516

NGC 2516 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Kýl, ktorú objavil Nicolas Louis de Lacaille v roku 1751.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 3,8.
NGC 2517

NGC 2517 je galaxia v súhvezdí Korma, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 16. marca 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
NGC 2518

NGC 2518 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil Gerhard Lohse v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 2519

NGC 2519 je hviezda v súhvezdí Rys, ktorú objavil Gerhard Lohse v roku 1886.
NGC 2520

NGC 2520 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. februára 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 6,5.
NGC 2521

NGC 2521 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 9. februára 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 2522

NGC 2522 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 26. januára 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 2523

NGC 2523 (tiež Arp 9) je špirálová galaxia s priečkou v súhvezdí Žirafa, ktorú objavil Edward D. Swift 7. septembra 1885. Halton Arp ju zaradil do svojho katalógu podivných galaxií medzi galaxie s rozdvojeným špirálovým ramenom.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
NGC 2524

NGC 2524 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 22. januára 1877.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 2525

NGC 2525 je galaxia v súhvezdí Korma, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 23. februára 1791.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
NGC 2526

NGC 2526 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 25. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
NGC 2527

NGC 2527 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 9. decembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 6,5.
NGC 2528

NGC 2528 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 22. januára 1877.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 2530

NGC 2530 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 22. februára 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 2532

NGC 2532 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 5. februára 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 2533

NGC 2533 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 22. januára 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 7,6.
NGC 2534

NGC 2534 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 2535

NGC 2535 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 22. januára 1877.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 2536

NGC 2536 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 22. januára 1877.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 2537

NGC 2537 je modrá kompaktná trpasličia galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 6. februára 1788. Tiež je známa ako Arp 6 a Mrk 86. Je to magellanická špirálová galaxia (s priečkou a jedným špirálovým ramenom). Dlho sa malo za to, že interaguje s galaxiou IC 2233, ale teraz sa to považuje za nepravdepodobné, pretože pozorovania spektrálnej čiary neutrálneho vodíka s rádioteleskopmi Very Large Array ukázali, že majú rôzne červené posuny (a teda sú od nás rôzne daleko). Je súčasťou skupiny NGC 2841. Další členvia sú NGC 2500, NGC 2541, NGC 2552 a NGC 2841. Galaxia PGC23057, ktorá sa na oblohe nachádza blízko nej, sa niekedy označuje ako NGC 2357A, ale má výrazne väčší červený posun.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
NGC 2538

NGC 2538 je galaxia v súhvezdí Malý pes, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 2. februára 1877.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 2539

NGC 2539 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 31. januára 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 6,5.
NGC 2540

NGC 2540 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 10. februára 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 2541

NGC 2541 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 9. marca 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
NGC 2542

NGC 2542 je hviezda v súhvezdí Korma, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 11. decembra 1836.
NGC 2543

NGC 2543 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 3. februára 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,9.
NGC 2544

NGC 2544 je galaxia v súhvezdí Žirafa, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 7. septembra 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 2545

NGC 2545 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. januára 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
NGC 2546

NGC 2546 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil Nicolas Louis de Lacaille v roku 1751.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 6,3.
NGC 2547

NGC 2547 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Plachty, ktorú objavil Nicolas Louis de Lacaille v roku 1751 za pomoci ďalekohľadu, ktorého priemer objektívu bol iba dva centimetre. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 4,7. Za dobrých pozorovacích podmienok sa preto dá uvidieť voľným okom.
NGC 2549

NGC 2549 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 9. februára 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,2.
NGC 2550

NGC 2550 je galaxia v súhvezdí Žirafa, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 7. septembra 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 2551

NGC 2551 je galaxia v súhvezdí Žirafa, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 9. augusta 1882.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
NGC 2552

NGC 2552 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 9. marca 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
NGC 2553

NGC 2553 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 17. februára 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 2554

NGC 2554 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 28. februára 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
NGC 2555

NGC 2555 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 20. decembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 2556

NGC 2556 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 17. februára 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 2557

NGC 2557 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 2. februára 1877.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 2558

NGC 2558 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. februára 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 2559

NGC 2559 je galaxia v súhvezdí Korma, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. februára 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,9.
NGC 2560

NGC 2560 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 17. marca 1862.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 2561

NGC 2561 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 23. marca 1887.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 2562

NGC 2562 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. februára 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 2563

NGC 2563 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. februára 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 2564

NGC 2564 je galaxia v súhvezdí Korma, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 28. januára 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 2565

NGC 2565 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil Gerhard Lohse v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 2566

NGC 2566 je galaxia v súhvezdí Korma, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 6. marca 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11.
NGC 2567

NGC 2567 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 4. marca 1793.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 7,4.
NGC 2568

NGC 2568 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil americký astronóm Edward Emerson Barnard v roku 1881.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,7.
NGC 2569

NGC 2569 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 19. februára 1862.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 2570

NGC 2570 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil anglický astronóm Ralph Copeland 20. februára 1873.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 2571

NGC 2571 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 3. marca 1793.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 7.
NGC 2572

NGC 2572 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 2. februára 1877.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 2573

NGC 2573 je galaxia v súhvezdí Oktant, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 29. marca 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 2574

NGC 2574 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
NGC 2575

NGC 2575 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 23. februára 1878.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
NGC 2576

NGC 2576 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 29. marca 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
NGC 2577

NGC 2577 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 16. novembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 2578

NGC 2578 je galaxia v súhvezdí Korma, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 8. marca 1793.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 2579

NGC 2579 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 1. februára 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 7,5.
NGC 2580

NGC 2580 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. februára 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,7.
NGC 2581

NGC 2581 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 7. marca 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 2582

NGC 2582 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 22. februára 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 2583

NGC 2583 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 2584

NGC 2584 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 2585

NGC 2585 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 2586

NGC 2586 je trojhviezda v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
NGC 2587

NGC 2587 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 22. januára 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,2.
NGC 2588

NGC 2588 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Korma, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 16. februára 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
NGC 2590

NGC 2590 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 26. februára 1878.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 2591

NGC 2591 je galaxia v súhvezdí Žirafa, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 12. augusta 1866.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
NGC 2592

NGC 2592 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. marca 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
NGC 2593

NGC 2593 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 26. januára 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
NGC 2594

NGC 2594 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 29. marca 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 2595

NGC 2595 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. januára 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 2596

NGC 2596 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 26. januára 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 2597

NGC 2597 je dvojhviezda v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 1. januára 1864.
NGC 2598

NGC 2598 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 1. januára 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
NGC 2599

NGC 2599 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 16. novembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
NGC 2600

NGC 2600 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil francúzsky astronóm Guillaume Bigourdan 7. marca 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
Hodinky (modlitba)

Hodinky alebo (najmä v latinskej cirkvi aj) liturgia hodín alebo v pravoslávnej a gréckokatolíckej cirkvi aj časy (staršie: hóry, lat. "liturgia horarum", gr. "orí", csl. часы) je pravidelná oficiálna modlitba dňa (bohoslužba, nie však slávenie eucharistie) konaná v určených hodinách dňa ustáleným spôsobom individuálne alebo spoločne.
Kniha obsahujúca príslušné modlitby sa volá v latinskej cirkvi Liturgia hodín, Hodinky alebo Kniha hodiniek, v pravoslávnej a gréckokatolíckej cirkvi Časoslov, v anglikánskej cirkvi Book of Common Prayer.
Liturgia hodín/Posvätné ofícium latinskej cirkvi.
Niekedy sa časti Liturgie hodín označujú ako hodinky, správnejšie však (posvätné) hodiny.
Hodinky v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi.
V gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi sa pod pojmom hodinky (časy) chápu iba niektoré modlitby z denného okruhu bohoslužieb, a to konkrétne:
Ostatné bohoslužby časoslova (večiereň, povečerie, polnočnica, utiereň, obednica) sa neoznačujú ako hodinky (časy).
Každá hodinka (čas) obsahuje tri žalmy, tropár, kondák a viaceré modlitby. Štruktúra hodiniek je trocha odlišná počas Veľkého pôstu.
Pred veľkými sviatkami, konkrétne pred Narodením Pána, pred Bohozjavením a na Veľký piatok, sa okrem zvyknú sláviť takzvané kráľovské hodinky (cárske časy), ktoré sú doplnené o stichiry a čítania zo Starého zákona, z Apoštolára a z evanjelia.
Celkom osobitnú štruktúru majú hodinky (časy) počas Svetlého týždňa, kedy pozostávajú prevažne z paschálnych (veľkonočných) tropárov.
Paul Bogart

Paul Bogart (* 21. november 1919, Harlem, New York, New York, USA† 15. apríl 2012, Chapel Hill, Severná Karolína) bol americký televízny a filmový režisér.
Peterborough (Anglicko)

Peterborough je katedrálové mesto v Anglicku v regióne East of England. Je súčasťou ceremoniálneho grófstva Cambridgeshire.
V roku 2011 malo mesto viac ako 184 000 obyvateľov. Leží na rieke Nene, 121 km severne od Londýna. Železničná stanica v Peterborough je dôležitou zastávkou na East Coast Main Line medzi Londýnom a Edinburghom.
Marsilio Ficino

Marsilio Ficino, známy aj pod svojim latinským menom Marsilius Ficinus (* 19. október 1433, Figline Valdarno – † 1. október 1499, Careggi) bol taliansky filozof, jeden z najvplyvnejších humanistických filozofov skorej talianskej renesancie. 
Usiloval sa vypracovať nový filozofický obraz sveta, ktorý by prekonal kresťanské náboženstvo a kultúru nanovo zakotvil v helenizme.
Bol astrológ a oživovateľ neoplatonizmu a vo svojej dobe bol v kontakte s každým významným akademickým mysliteľom.
Shadwell

Shadwell, plantáž vo Virgínii, bola rodisko Thomasa Jeffersona. Bola pomenovaná po farnosti Shadwell v Londýne, kde sa narodila jeho matka Jane Randolph. Shadwell bola zničená v požiari a rodina Petra Jeffersona sa presťahovala do nového domova Edge Hill.
Charlottesville

Charlottesville je mesto vo Virgínii v USA, nachádzajúce sa v Albemarle County. Je pomenované po princeznej Šarlote z rodu Mecklenburg-Strelitz, manželke kráľa Juraja III..
Podľa sčítania z 2003 malo mesto 39 162 obyvateľov. V roku 2004 bol Charlottesville označený ako najlepšie miesto na život v USA knihou "Cities Ranked and Rated" od Berta Sperlinga a Petra Sandera. Nachádza sa tu Univerzita vo Virgínii založená Thomasom Jeffersonom.
IBook

iBook bola skupina prenosných počítačov vyrábaných spoločnosťou Apple Computer od roku 1999 do roku 2006. Počítače iBook boli primárne určené pre domácich užívateľov a školstvo a boli vybavené slabšie, a zároveň i lacnejšie ako profesionálne notebooky zvané PowerBook (a od roku 2006 MacBook Pro). Posledné modely s 12- a 14-palcovým monitorom boli na trhu do mája 2006, keď boli nahradené notebookmi nazvanými MacBook založenými na platforme Intel Core.
Originálny iBook.
Steve Jobs predstavil prvé iBooky v roku 1999 ako prenosnú obdobu stolného počítača iMac. iBook bol vybavený procesorom PowerPC G3, USB, ethernetovou zásuvkou, modemom a optickou mechanikou. Nadôvažok, počítač mohol byť na objednávku vybavený aj bezdrôtovým pripojením ako jeden z prvých na trhu. Postupne sa na trhu objavili modely v rôznych pestrých farbách, nazvanými (v preklade) mandarínka, čučoriedka, grafit, indigo a limeta.
Napriek nedostatkom portov (iba jedno USB, vôbec žiadne SCSI, sériové, alebo paralelné porty) a takmer bez možností ďalšieho rozšírenia bol iBook obchodným úspechom a postupne bol vylepšovaný rozšírením pamäte a väčšími pevnými diskami. Od polovice roku 2000 obsahovali modely aj zásuvku FireWire a video výstup.
iBook s dvoma zásuvkami USB.
Druhá generácia iBookov bola uvedená v Cupertine 1. mája 2001. iBook bol pretvorený od základov, s úplne novým dizajnom a novými vlastnosťami. Farebné modely s rukoväťou boli nahradené jednoduchým bielym dizajnom. Nový iBook bol radikálne tenší a tiež ľahší (niečo cez 2 kg). Princípy dizajnu tohoto iBooku sú dodnes využívané v ďalších výrobkoch spoločnosti Apple, biely polykarbonát je základom spotrebiteľských produktov ako iPod, iMac, eMac a neskôr MacBook. iBook sa od roku 2001 po stránke dizajnu už výrazne nezmenil. V roku 2002 pribudol k pôvodnému 12-palcovému 14-palcový model. Tieto modely boli bez výraznejších dizajnových zmien na trhu do mája 2006. 
iBook G4.
23. októbra 2003 boli na trh uvedené modely s procesorom PowerPC G4. Zároveň boli iBooky vybavené štrbinovou optickou mechanikou a priehľadná klávesnica bola nahradená snehobielou. Tieto modely boli na trhu do mája 2006.
Parnasizmus

Parnasizmus (podľa hory Parnas v Grécku, kde podľa bájí bolo sídlo Apolóna a múz) bolo estetické hnutie a súčasne umelecká skupina vo francúzskej poézii v období pozitivizmu na konci 19. storočia.
Pomenovanie vzniklo podľa názvu antológií diel Paula Verlaina a Stéphana Mallarmého "Le Parnasse contemporain", ktoré vyšli v rokoch 1866, 1871 a 1876.
Parnasisti sa snažili o dokonalú krásu literárneho diela precíznou formou a rozmanitosťou žánrov bez spätosti básne so spoločenskou realitou. Pestovali tzv. "čisté umenie". Téma a obsah neboli dôležité. Najväčšiu pozornosť venovali jazyku, prozódii, forme básne. Inšpiráciu hľadali najmä v dávnej minulosti, v antike.
K predstaviteľom parnasizmu patrili napríklad Sully Prudhomme, Charles Leconte de Lisle, Stéphane Mallarmé, Paul Verlaine, José-María de Heredia, François Coppée či Theodore Faullain de Banville. Do češtiny prekladal parnasistov Jaroslav Vrchlický, u nás sa o parnasizmus zaujímal Pavol Országh Hviezdoslav.
Tepelný stroj

Tepelný stroj je zariadenie, ktoré pracuje na základe prvého termodynamického zákona, podľa ktorého je možné vzájomne premieňať teplo na vnútornú energiu alebo prácu. Tepelný stroj musí zároveň rešpektovať druhý termodynamický zákon, podľa ktorého nie je možné vykonávať premenu energií úplne. 
Rozdelenie tepelných strojov.
Tepelné stroje sa delia na
Príkladom pre prvý typ tepelných strojov sú všetky spaľovacie motory, príkladom pre druhý typ chladiace a mraziace zariadenia.
Pracovné cykly tepelných strojov.
Pracovný cyklus tepelného stroja (tepelný obeh) je séria postupných zmien stavu pracovnej látky ktoré začínajú a končia v rovnakom stave. Existuje viacero modelových pracovných cyklov tepelného stoja, špeciálne postavenie medzi nimi má Carnotov cyklus. Pre teoretické výpočty technických aplikácií sa používajú aj iné modely tepelných cyklov. V oblasti piestových spaľovacích motorov sa pracuje s:
V oblasti plynových turbín sa pracuje s:
Tepelný stroj v Carnotovom cykle.
Tepelný stroj pracujúci v Carnotovom cykle je takzvaný "ideálny stroj", nie je možné ho zostrojiť tak, aby jeho reálna účinnosť bola taká, aká je teoretická účinnosť. Carnotov cyklus (resp. jeho realizácia – tepelný stroj) slúži na dôkaz toho, že ani ideálny tepelný stroj nemôže dosiahnuť účinnosť 100 %, ale vždy len nižšiu. 
Nevyhnutnou podmienkou toho, aby bol prebiehajúci cyklus Carnotovým cyklom je, že všetky prebiehajúce deje sú reverzibilné, t. j. vratné. 
Opis stroja.
Najjednoduchší model tepelného stroja je uzavretý valec s piestom. Vo valci sa nachádza plyn. Stroj pracuje medzi dvomi ďalšími zásobníkmi tepla, ktoré je možné odobrať (izolovať) a znova pripojiť.
Úlohou ohrievača je dodávať valcu s piestom teplo na úseku 1-2 (pozri obrázok), takže dochádza k expanzii náplne – plynu. Úlohou chladiča je plyn opäť ochladiť na úseku 3-4 tak, aby mohol začať nový cyklus, prebieha kompresia. Medzi úsekmi 2-3 a 4-1 je valec izolovaný a plyn koná/prijíma prácu na úkor/zisk svojej vnútornej energie.
 
Energetická bilancia stroja.
Z energetického hľadiska môžeme cyklus rozdeliť na štyri deje a vypočítať ich energetický prínos:
Pre účinnosť (formula_7) stroja, t. j. pomer medzi teplom dodaným ohrievačom a vykonanou prácou platí:
a po zjednodušení:
Zo zjednodušeného vzorca vyplýva, že ak by mala byť účinnosť stroja rovná 1 (resp. 100 %), musel by mať chladič teplotu absolútnej nuly (T1 = 0 K). Absolútna nula je však nedosiahnuteľná (pozri tretí termodynamický zákon).
Výbor na obranu nespravodlivo stíhaných

Výbor na obranu nespravodlivo stíhaných, skratka VONS, bolo združenie občanov v komunistickom Česko-Slovensku, ktorého cieľom bolo sledovať a zverejňovať prípady ľudí, vystavených pre svoje politické alebo náboženské presvedčenie a činnosť trestnému stíhaniu alebo inej forme útlaku zo strany štátu.
Výbor na obranu nespravodlivo stíhaných bol založený 24. apríla 1978. Vo svojej činnosti bol úzko naviazaný na členov Charty 77. Členovia a aktivisti výboru boli za svoju činnosť tvrdo prenasledovaní komunistickým režimom.
Plynová chromatografia

Plynová chromatografia (angl. "gas chromatography" – GC) je chromatografická metóda, pri ktorej je mobilnou fázou plyn. Je vhodná na separáciu plynných a nízkovriacich kvapalných zmesí.
Plynový chromatograf.
Medzi hlavné časti moderného plynového chromatografu patrí:
Moderné plynové chromatografy sú pomerne drahé zariadenia, stoja 25–70 tisíc eur) 
Princíp plynovej chromatografie.
Podmienkou toho, aby sme mohli zmes rozdeliť pomocou plynovej chromatografie je, že zmes musí byť plynná resp. ľahko odpariteľná (kvapalina musí mať teplotu varu max. 200—250 °C). 
Vzorka sa privádza do injektora pomocou tvz. Hamiltonovej ihly (pri kvapalných vzorkách) alebo pomocou plynovej vzorkovnice (sklenej resp. kovovej — v závislosti od tlaku). 
V injektore, ktorý je temperovaný, prebieha zohriatie prípadne odparenie vzorky a tá je postupne unášaná prúdom nosného plynu do kolóny. 
V kolóne dochádza ku samotnej separácii zložiek zmesi podľa toho, akú afinitu vykazujú tieto zložky k povrchu resp. náplni kolóny. 
Prvá vychádza z kolóny zložka, ktorá má ku nej najnižšiu afinitu (zároveň má najvyššiu afinitu ku nosnému plynu). 
Ako posledná vychádza zložka, ktorá má k povrchu kolóny najvyššiu afinitu (má teda najnižšiu afinitu ku nosnému plynu). 
Výstup už rozdelených zložiek zmesi z kolóny zaznamenáva chromatografický detektor. Z detektora vychádza elektrický signál, ktorý do žiadanej podoby spracúva vyhodnocovacie zariadenie. Výstupom vyhodnocovacieho zariadenia je graf obsahujúci tzv. špičky (po angl. "peaks").
Detektory v plynovej chromatografii.
Detektor tvorí dôležitú súčasť každého plynového chromatografu. Jeho úlohou je detegovať už rozdelené zložky zmesi, ktoré opúšťajú kolónu. Vo všeobecnosti sa dá povedať, že detektor premieňa analytický signál (elúciu zložky) na elektrický signál (v podobe elektrického prúdu alebo elektrického napätia). Existuje viacero typov a voľba správneho detektoru záleží na povahe zložiek separovanej zmesi. Medzi najpoužívanejšie patria:
Vyhodnotenie.
Poloha špičky na časovej osi je mierou kvality zložky (identifikuje zložku) a plocha špičky je mierou kvantity zložky v separovanej zmesi.
Septický šok

Septický šok je veľmi vážny chorobný stav, vznikajúci ako odpoveď organizmu na ťažkú infekciu a sepsu. Je vyvolaný uvoľnením veľkého množstva bakteriálnych toxínov do krvného obehu, s následným rozšírením periférnych ciev a náhlym poklesom krvného tlaku. Výsledkom je mnohopočetné orgánové zlyhanie a v 50 % prípadov smrť. Najčastejšími obeťami sú deti, starí ľudia a ľudia s oslabeným imunitným systémom.
Septický šok je charakterizovaný poklesom krvného tlaku (stredný arteriálny tlak pod 65 mmHg) a vzostupom koncentrácie laktátu v krvi (nad 2 mmol/l).  Je najčastejšou príčinou syndrómu multiorgánovej dysfunkcie - MODS (Multiple Organ Dysfunction Syndrome), čo je porucha funkcie viacerých orgánov takého stupňa, že bez liečebných zásahov (predovšetkým infúzne podanie tekutín, liečba vazopresormi, korekcia množstva elektrolytov v telesných tekutinách) organizmus nedokáže udržať homeostázu (stálosť vnútorného prostredia - teplotu, chemické zloženie tekutín atď.).
Ampicilín

Ampicilín alebo kyselina 7-(2-amino-2-fenyl-acetyl)amino-3,3-dimetyl-6-oxo-2-tia-5-azabicyklo[3.2.0]heptán-4-karboxylová je beta-laktámové antibiotikum ktoré je využívané bežne na liečbu bakteriálnych infekcií od roku 1961. Je členom rodiny aminopenicilínov a je približne ekvivalentný amoxicilínu, čo sa týka spektra účinnosti a aktivity. Niekedy môže vyvolať nealergické reakcie v rozsahu od vyrážky (napr. u pacientov s mononukleózou) až po život ohrozujúce anafylaktické reakcie.
Mechanizmus účinku.
Ako predstaviteľ betalaktámových antibiotík penicilínovej skupiny je ampicilín schopný prenikať do gram-pozitívnych a niektorých gram-negatívnych baktérií. Od penicilínu sa líši prítomnosťou aminoskupiny. Táto aminoskupina mu uľahčuje prenikať cez vonkajšiu membránu gram-negatívnych baktérií. Ampicilín je kompetitívny inhibítor enzýmu transpeptidáza. Transpeptidáza je pre baktérie nenahraditeľná pri tvorbe bunkovej steny. Inhibuje tretie (finálne) štádium syntézy bakteriálne bunkovej steny, čím v konečnom dôsledku spôsobuje rozpad bunky.
Indikácie.
Ampicilín je blízko príbuzný inému predstaviteľovi penicilínových antibiotík, amoxicilínu a obidva sú používané na liečbu infekcií močových ciest, zápalov stredného ucha, zápalov pľúc bez komplikácií, Haemophilus influenzae, Listeria meningitis a salmonelóz. Je používaný spolu s flukloxacínom v kombinovanom antibiotiku co-fluampicil na liečbu cellulitis (infekcie hlbokého podkožného tkaniva), ďalej na pokrytie streptokokových infekcií skupiny A, kým flukloxacín pôsobí proti baktériám Streptococcus aureus. Znepokojujúce je množstvo baktérií, ktoré získali rezistenciu na ampicilín, čo si vyžiadalo kombinačnú terapiu alebo využitie iných antibiotík.
Všetky pseudomonády a väčšina kmeňov klebsiel a aerobakterov sú pokladané za rezistentné.
Využitie vo výskume.
Ampicilín je v molekulárej biológii často využívaný ako selektívny indikátor prijímania génov (napr. plazmidov) baktériami (napr. E.coli). Gén, ktorý má byť prijatý baktériou je napojený na gén ampicilínovej rezistencie (v prípade E.coli zvyčajne bla (TEM-1) gén, ktorý kóduje betalaktamázu).Baktérie, ktoré boli vystavené takémuto kombinovanému génu sú následne inkubované na pôde obsahujúcej ampicilín (50-100mg/L). Len baktérie, ktoré prijali kombinovaný gén získajú rezistenciu na ampicilín a teda obsahujú aj cieľový gén. Ampicilín predstavuje biely prášok s jemne žltým nádychom, rozpustný vo vode (50mg/ml).
Bujačí vrch (Belianske Tatry)

Bujačí vrch () je vrch Belianskych Tatier. Leží nad obcou Ždiar, približne severozápadne od Kežmarku. Nie je turisticky prístupný.
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území mesta Vysoké Tatry. Najbližším sídlom je severne situovaný Ždiar, severozápadne ležia Podspády a Tatranská Javorina, východne Lendak a južne Tatranská Lomnica. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku a v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry.
Opis.
Bujačí vrch leží v juhovýchodnej časti hlavného hrebeňa Belianskych Tatier, medzi Prednými Jatkami () a Skalnými vrátami (). Severným smerom sa nachádza Veľký Grúň (), Gáflovka (), Javorinka () a Tokáreň (), východným leží Skalka (), Pálenica (), Skalné vráta () a Faixová skala (), južným Stežky (), Malá () a Veľká Svišťovka () a Kežmarský štít () a západným Kozí štít (), Jahňací štít (), Belianska kopa (), Predné () a Prostredné Jatky (). Severné svahy odvodňuje Tokárenský a Babí potok do riečky Biela, voda z južných odteká prítokmi Kežmarskej Bielej vody v povodí rieky Poprad. Juhovýchodne sa nachádza Chata Plesnivec. Na juh od Bujačieho vrchu ležia tzv. Komíny, skalné útvary a Rakúsky chrbát, severne sa nachádzajú lesy nazvané Jahňacie. Vrchol je výborne viditeľný z Doliny Kežmarskej Bielej vody a Doliny Zeleného plesa a tiež z obce Ždiar.
Výhľady.
Turisticky neprístupný skalnatý vrchol je pokrytý len nízkou vegetáciou. Vďaka polohe a nadmorskej výške je z vrcholu viditeľná časť hlavného hrebeňa Belianskych Tatier a okolité vrcholy Vysokých Tatier, pri vhodných podmienkach aj východná časť Nízkych Tatier, Stolické, Volovské a Slanské vrchy, Čierna hora, Branisko, Bachureň, Čergov, Levočské vrchy, Pieniny, Spišská Magura, Oravské Beskydy a mnohé vrchy južného Poľska.
Prístup.
Vrchol je súčasťou národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, preto je od roku 1978 turisticky neprístupný. Juhovýchodne stojí Chata Plesnivec, od ktorej vedie zeleno značený turistický chodník južným úbočím vrchu k Veľkému Bielemu plesu.
Kotrimoxazol

Kotrimoxazol je bakteriostatická antibiotická zmes trimetoprimu a sulfametoxazolu v pomere 1:5, používaná pri liečbe množstva bakteriálnych infekcií. Na Slovensku je známy pod obchodným názvom "Biseptol".
Chinolón

Chinolóny sú skupina širokospektrálnych antibiotík. Sú odvodené od kyseliny nalidixovej. Sú vysoko účinné a ešte donedávna boli považované za veľmi bezpečné. Zistilo sa však, že majú potenciálne nepríjemné vedľajšie účinky - napríklad sú zaznamenané prípady poškodenia šliach až s ich pretrhnutím pri užívaní chinolónov v kombinácii so systémovými kortikosteroidmi.
Geobotanika

Geobotanika môže byť:
Michail Semionovič Cvet

Michail Semionovič Cvet (; * 14. máj 1872, Asti, Taliansko – † 26. jún 1919, Voronež, Rusko) bol ruský botanik, ktorý je známy najmä tým, že je zakladateľom chromatografie a zistil dve modifikácie chlorofylu: modrozelenú "a" a žltozelenú "b".
Životopis.
Vyrastal v Ženeve vo Švajčiarsku. Jeho matka bola Talianka a otec ruský úradník. 
Titul bakalára získal v roku 1893 na Ženevskej univerzite. Neskôr, v roku 1896, získal doktorát za svoju prácu o bunkovej fyziológii. Onedlho sa presťahoval do ruského mesta Petrohradu za svojím otcom. Tu začal pracovať v biologickom laboratóriu Ruskej akadémie vied. 
V roku 1897 sa stal učiteľom botaniky. O päť rokov prešiel na Inštitút fyziológie rastlín vo Varšave, kde zastával miesto asistenta profesora. Inštitút musel pre prvú svetovú vojnu opustiť. 
Michail Cvet zomrel vo veku 47 rokov na chronický zápal hrtanu.