burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Horatio Nelson

Horatio Nelson (* 29. september 1758 – † 21. október 1805) bol britský admirál. 
Od roku 1789 bol veliteľom britskej flotily v Stredozemnom mori. Víťazstvom v bitke pri Abú Kíre v roku 1798 získal pre Spojené kráľovstvo námornú prevahu v Stredozemnom mori. 
V roku 1805 potvrdil nadvládu Británie na mori víťazstvom v bitke pri Trafalgare, kde porazil spojené francúzsko-španielske loďstvo a nestratil ani jednu loď. V bitke padol.
Bol milencom lady E. Hamiltonovej.
Bitka v zátoke Abú Kír.
Nelson prenasledoval francúzske námorníctvo do Stredozemného mora. Francúzi totiž chceli podporiť Napoleonovu egyptskú výpravu. Francúzske lode najprv hľadal pri Cypre a Alexandrii. Narazil na ne 1. augusta 1798. 
Nelson zavrhol tradičnú lineárnu taktiku a útok podnikol z oboch strán, čím získal výraznú prevahu na jednom smere. Zaútočil so 14 radovými loďami a Francúzi s 10 fregatami a 3 radovými loďami. Francúzi s útokom nepočítali. Nelson napriek tomu, že sa blížil večer, okamžite vyplával k zálivu. Bitka známa aj ako Bitka o Níl sa začala okolo 17. hodiny. Jeho 5 lodí preniklo za protivníkovu zostavu a 6 lodí sa rozostavilo z vonkajšej strany francúzskej línie. Ďalšie 2 lode preťali líniu Francúzov a 1 loď zostala uviaznutá pri vstupe do zálivu na plytčine. Francúzi kvôli nepriaznivému vetru nemohli nasadiť všetky lode, tie ktoré sa zúčastnili boja museli bojovať proti protivníkom z oboch strán. Z celej francúzskej eskadry sa zachránili len dve radové lode a dve fregaty, ktorým sa pod velením admirála Pierra Villeneuva podarilo ujsť. Angličania stratili len jednu loď. Angličania okrem tejto jednej lode nemali žiadne výrazné straty.
Base64

Base64 je dátový formát zobrazujúci binárne dáta pomocou tlačiteľných ASCII znakov.
Karel Dusl

Karel Dusl (* 29. máj 1884, Beroun – † 30. november 1948, Praha) bol český matematik a pedagóg.
Životopis.
Narodil sa v Beroune. Maturoval v roku 1902 na štátnej reálke v Rakovníku. V rokoch 1902–1904 študoval strojnícke inžinierstvo na Českom vysokom učení technickom v Prahe a v rokoch 1904–1906 učiteľstvo matematiky a fyziky na filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. V roku 1907 získal doktorát technických vied na ČVUT v Prahe. Pôsobil ako profesor na štátnej reálke v Prahe III (1908), štátnom gymnáziu v Třeboni (1909), štátnom gymnáziu v Českých Budějoviciach (1909–1912), štátnej reálke v Sušici (1912/13) a štátnej reálke v Českých Budějoviciach (1913–1931). Od r. 1919 bolo zaradenie v Českých Budějoviciach len formálno-oficiálne, pretože v tom roku sa habilitoval pre odbor vyššej matematiky na ČVUT v Prahe, bol vymenovaný na tejto škole za súkromného docenta a popri vysokoškolskej výučbe pôsobil na gymnáziu v Prahe v Křemencovej ulici (1919–1920) a na Jiráskovom gymnáziu v Prahe II v Resslovej ulici (od r. 1920).
V roku 1931 bol vymenovaný za mimoriadneho a v roku 1936 za riadneho profesora matematiky na ČVUT. V rokoch 1935–1936 bol dekanom Vysokej školy špeciálnych náuk pri ČVUT v Prahe. Od roku 1920 prednášal rôzne matematické disciplíny na ČVUT, v rokoch 1920–1927 matematiku vo vysokoškolských kurzoch pre učiteľov, od roku 1941 bol členom skúšobnej komisie pre odborných učiteľov na meštianskych školách. 1. novembra 1945 bol na vlastnú žiadosť penzionovaný, od 1. marca 1947 reaktivovaný a ustanovený za zmluvného riadneho profesora matematiky na Prírodovedeckej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave, kde pôsobil až do smrti. Zomrel 30. novembra 1948 v Prahe.
Práca.
Prednášal algebru a teóriu theta funkcií, viedol cvičenia z algebry. Na ČVUT vydal 7 titulov učebných textov zo základov vyššej matematiky, vektorového počtu, vybraných statí z matematickej analýzy, funkcií komplexnej premennej, diferenciálnej geometrie, špeciálnych funkcií a ďalších oblastí matematiky. Hlavnou oblasťou jeho vedeckých publikácií boli špeciálne funkcie (theta funkcie, Hermitove, Prymove, Mathieuove), algebraické funkcie a aplikácie matematiky v diferenciálnej geometrii a geodézii. Aktívne sa zúčastnil na niekoľkých medzinárodných matematických kongresoch (Strassburg 1920, Bologna 1928, Zürich 1932, Oslo 1936), na kongresoch slovanských matematikov (Varšava 1929, Praha 1934) a na astronomickom kongrese v Štokholme 1938. V rokoch 1927 a 1938 bol na prednáškových pobytoch v Lille (Francúzsko). 
Ocenenia.
Bol mimoriadnym členom Kráľovskej českej spoločnosti, členom–znalcom Masarykovej akadémie práce, členom Umeleckej vedeckej rady. Bol nositeľom rytierskeho radu Čestnej légie Francúzska.
Ladislav Dutka

Ladislav Dutka (* 4. marec 1912, Ludrová – † 30. august 1996, Ružomberok) bol slovenský pedagóg a fyzik.
Život.
Ladislav Dutka sa narodil v Ludrovej. Maturoval na gymnáziu v Ružomberku. V Bratislave získal učiteľskú spôsobilosť pre vyučovanie na meštianskych školách (II. odbor matematika, fyzika, prírodopis, chémia). Po skončení vysokoškolských štúdií vyučoval na gymnáziu v Ružomberku. Na svojom pôsobisku mimo svojich pedagogických povinností v plnej miere venoval sa pomoci žiakom súťažiacim vo FO. Prispieval do programov na seminároch a podujatiach JSMF. Od vytvorenia pobočky JSMF v Žiline (v r. 1956) bol stálym prispievateľom pomoci výboru pobočky.
Ladislav Dutka bol veľmi dobrým metodikom, u svojich žiakov obľúbený, vážený a uctievaný, o čom svedčí vyjadrenie jedného z jeho mnohých bývalých žiakov S. Ondrejku, ktorý v spomienkach na svojho profesora napísal: 
Zomrel 30. augusta 1996 v Ružomberku.
Oxidačné číslo

Oxidačné číslo, mocenstvo alebo oxidačný stupeň, alebo oxidačný stav je veličina vyjadrujúca formálny náboj častice v jednotkách elementárneho náboja (napr. katión Rb+ má oxidačné číslo I), prípadne hypotetický náboj atómu viazaného v zlúčenine. Hypotetický náboj sa určí tak, že sa väzbové elektróny zdieľané dvojicou viazaných atómov priradia elektronegatívnejšiemu atómu z dvojice (napr. hliník v oxide hlinitom má oxidačné číslo III a kyslík -II - Al2IIIO3-II). Taktiež je možné priradiť oxidačné číslo aj skupine atómov (napr. fosforečnanový anión PO43- má oxidačné číslo -III).
Oxidačné číslo nie je skutočná fyzikálna veličina, slúži len ako pomôcka (hlavne) pri tvorbe názvoslovia anorganických zlúčenín. Jeho hodnota sa zapisuje rímskymi číslicami ako horný index napravo od atómu (resp. skupiny atómov) a pohybuje sa v intervale od -IV do VIII, v prípade skupiny atómov aj viac – napr. X pre skupinu (S4)X v tetrationanovom anióne S4O62-.
Pravidlá stanovenia oxidačného čísla.
Pre stanovenie oxidačných čísel v časticiach (látkach) je nutné vychádzať z hodnôt elektronegativít jednotlivých prvkov, zo vzorca a z definície, že súčet oxidačných čísel jednotlivých atómov častice (látky) sa rovná celkovému náboju častice (látky). Pre určenie hodnoty oxidačného čísla ďalej platia nasledovné pravidlá (uplatňované v tomto poradí):
Prípony oxidačných čísel.
Pre rôzne kladné oxidačné stavy sa používajú nasledovné prípony:
Pre štandardné zlúčeniny sa používajú oxidačné čísla -IV až VIII. Pre vyššie oxidačné stavy boli navrhnuté nové koncovky, uvedené v tabuľke nižšie, napríklad pre ión IrO4+, kde má irídium formálne oxidačné číslo IX.
Karen Horneyová

Karen Horneyová (* 16. september, 1885, Eilbek, Nemecko – † 4. december, 1952, New York, USA) bola nemecko-americká psychiatrička a psychoanalytička. 
Životopis.
Jej otec Berndt Henrik Wackels Danielsen, pôvodom Nór, bol uznávaný námornícky kapitán a o devätnásť rokov mladšia matka Sonni bola dcérou architekta z Amsterdamu. Karen mala o tri roky staršieho brata Berndta. V období dospievania stranila hlavne matke proti otcovi. Matka Karen je často popisovaná ako „zbožňovaná“. Už v trinástich rokoch bola pevne rozhodnutá, že sa stane lekárkou, i keď jej otec vzdelanie žien neschvaľoval. Nedalo sa teda očakávať, že by jej štúdium podporil. Otca však napriek tomu obdivovala a ako dieťa ho sprevádzala na niekoľkých dlhých cestách. Za veľkej podpory matky sa Karen podarilo nastúpiť na gymnázium v Hamburgu. 
Manželstvo Kareniných rodičov sa po pretrvávajúcich nezhodách definitívne rozpadlo v roku 1904. Po gymnáziu Karen nastúpila v roku 1907 vo Freiburgu na lekársku fakultu. Karen často utekala k večnému „zamilovávaniu sa“. Po niekoľkých nevydarených vzťahoch na strednej škole nadviazala nový vzťah so spolužiakom medicíny Louisom Grotom. Medzitým si Karen začala aj s Grotovým priateľom Oskarom Horneyom, ktorý študoval politickú ekonómiu. V roku 1909 sa zosobášili.
Karen zároveň študovala na berlínskej neuropsychiatrickej klinke. Tu sa zoznámila s Karlom Abrahamom, ktorý bol prvý uznávaný berlínsky psychonalytik a k nemu nastúpila kvôli pretrvávajúcim depresiám a sexuálnym problémom. V roku 1910 zomrel Karenin otec. I keď sa po smrti otca Karenine depresie ešte viac prehĺbili, psychoanalýzu u Abrahama ukončila. Karen sa nepovažovala za krásnu (i keď bola považovaná za veľmi peknú ženu) a snažila sa, ako hovorievala, „upútať svojou inteligenciou“. V roku 1911 zomrela jej matka Sonni a mesiac nato sa jej narodila prvá dcéra Brigitte. V roku 1913 sa jej narodila druhá dcéra Marianne a v roku 1916 dcéra Renate.
V roku 1920 vznikla v Berlíne 1. psychoanalytická klinika a v tom istom roku 1. psychoanalytický inštitút, kde sa Karen stala prvou členkou - ženou. Horneyová napísala 5 kníh. Medzi jej najvýznamnejšie prínosy do oblasti psychoanalýzy patrí polemika s Freudovým pojmom závisť penisu, prirodzená identifikácia dcéry s matkou, odmietanie biologicky determinovaného ženského masochizmu, autoanalýza, psychologické dôsledky nerovnoprávnosti pohlavia. Medzi ďalšie názory patrí i to, že muži ženám závidia materstvo. Vo svojich neskorších publikáciách stále viac zdôrazňuje veľký spoločenský tlak, ktorý je vyvíjaný na rodičov a ako negatívne ovplyvňuje individualitu detí. Na základe toho potom vypracovala tzv. model interpersonálnych štýlov a zaviedla pojem bazálna úzkosť. Ovplyvnila mnoho psychoanalytikov a psychiatrov i mnohé feministické hnutia.
Karen Horneyová zomrela 4. decembra 1952 v New Yorku na rakovinu.
Štefan Farbaky

Štefan Farbaky ("de Árvanagyfalva"; * 15. august 1837, Níreďháza, Maďarsko† 3. december 1928, Banská Štiavnica) bol slovenský matematik, fyzik a pedagóg.
Život.
Narodil sa v Níreďháze v šľachtickej rodine Farbaky de Árvanagyfalva. Tu začal navštevovať strednú školu, ktorú dokončil v Prešove. Vysokoškolské štúdium absolvoval na Banskej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici v rokoch 18541858.
Po praxi v Příbrame sa stal v roku 1859 asistentom na katedre matematiky štiavnickej Banskej a lesníckej akadémie, kde sa v roku 1867 stal riadnym profesorom matematiky a mechaniky. Od roku 1872 bol vedúcim katedry strojníctva a v rokoch 1876 – 1892 riaditeľom Banskej a lesníckej akadémie v Banskej Štiavnici. V roku 1872 sa stal vedúcim katedry strojníctva, kde bol uznávaným odborníkom najmä v oblasti ozubených kolies. V roku 1872 vypracoval nový moderný učebný plán, ktorý platil až do roku 1904. Bol iniciátorom výstavby reprezentačných a účelových budov školy. Na návrh Š. Farbakyho sa v Banskej Štiavnici začal stavať aj vysokoškolský internát a vysokoškolský športový areál.
Farbaky spolu s Štefanom Schenckom v sedemdesiatych rokoch skonštruovali originálnu plynovú lampu a v osemdesiatych rokoch podľa princípov Francúza Gastona Plantého zostrojili veľký elektrický akumulátor. Jeho prototyp použili ako zdroj elektriny na osvetľovanie novej budovy Banskej a lesníckej akadémie v Banskej Štiavnici a neskôr aj viedenskej opery, cisárskej rezidencie vo Viedni, zámockého divadla a ďalších budov vo veľkých mestách monarchie. Patentované akumulátory typu Farbaky–Schenck sa rozšírili nielen v celej Európe, ale aj v USA. Za štúdium konštrukčných problémov akumulátorov spolu so Schenckom získali cenu Marczibányiho. V rokoch 1881 – 1892 redigoval časopis "Banícke a hutnícke listy" a publikoval v ňom mnoho článkov. Má významný podiel na tvorbe modernej maďarskej terminológie. Bol jedným so spoluzakladateľov Lesníckych listov a v roku 1892 sa aktívne zúčastnil na založení Krajinského spolku baníkov a hutníkov. 
Zomrel 3. decembra 1928 v Banskej Štiavnici.
Michal Ferianc

Doc. RNDr. Michal Ferianc, CSc. (* 25. február 1931, Važec – † 16. november 1998, Bratislava) bol slovenský fyzik.
Životopis.
Narodil sa vo Važci. Špecializáciu vysokofrekvenčná fyzika vyštudoval na PFUK (1952–1957). 
Pracovať začal ako inžinier-asistent v Geologickom ústave D. Štúra (1957–1958). Po roku pôsobenia na Katedre fyziky VŠP v Bratislave (1958–1959) pracoval na Prírodovedeckej fakulte UK od r. 1959 až do odchodu do dôchodku (1993). Postupne bol členom Katedry experimentálnej fyziky, Katedry všeobecnej fyziky a napokon Katedry biofyziky a chemickej fyziky. V r. 1971 získal vedeckú hodnosť kandidáta vied a v r. 1979 bol menovaný docentom. 
Zomrel 16. novembra 1998 v Bratislave. 
Práca.
Zaoberal sa analýzou podmienok kryštalizácie, fázových prechodov a vplyvom prímesných iónov na fyzikálne vlastnosti elektrooptických monokryštálov, vyšetrovaním prímesných centier iónov v monokryštáloch binárnych zložiek metódou EPR. Experimentálne overoval model monokryštálu CdS na základe superhyperjemných interakcií. Doc. Ferianc vyvinul technológiu pestovanie monokryštálov sírnika kademnatého v peci s veľkým teplotným gradientom. Z jeho pedagogickej činnosti si zaslúži pozornosť špeciálna prednáška "Výroba kryštálov". Okrem toho po dlhé roky učil fyziku pre poslucháčov rôznych kombinácií s chémiou.
Ján Faludi

Ján Faludi, tiež Fuchs (* 10. marec 1836, Agóstyán† ?) bol slovenský pedagóg a autor učebníc.
Životopis.
Narodil sa v Agóstyáne, neďaleko Komárna. Absolvoval 4 triedy gymnázia. Po smrti otca matka ho nevládala vydržiavať na štúdiách, preto sa stal pomocným učiteľom. Keď zložil maturitnú skúšku na učiteľskom ústave, potom pod vedením vzorného učiteľa Jozefa Jannyho 5 rokov vyučoval v dievčenskej škole v Stoličnom Belehrade. R. 1861 sa stal peštianskym učiteľom a odvtedy tam stále pôsobil, s výnimkou dvojročného prerušenia, keď bol úradníkom na ministerstve školstva. Priaznivé podmienky peštianskeho pobytu ho podnecovali k tvorivej aktivite, pričom využíval aj svoje jazykové znalosti. Okrem maďarčiny perfektne ovládal nemecký a slovenský jazyk.
Práca.
Výsledky jeho tvorby sú obdivuhodné. Jeho meno nachádzame v 34 učebniciach. Z toho 13 vyšlo aj v nemeckom a 4 v slovenskom jazyku. Fuchsove učebnice sa dotýkajú takmer všetkých vedných odborov. Napísal aj učebnicu obchodnej korešpondencie a Učebnicu pre obchodné učňovské školy. Prekvapujúci je aj počet následných vydaní viacerých jeho učebníc. V r. 1879 Fuchs (Faludi) napísal "Naukosklad prostonárodnej školy", ktorý obsahuje 4 samostatné učebnice: 1. "Stručný prehľad krajín uhorskej koruny", 2. "Základy dejepisu Uhorska", 3. "Začiatky prírodopisu", 4. "Počiatky silozpytu" (fyziky). Samostatné počiatky silozpytu vyšli v 18 vydaniach. Učivo v nich je rozdelené do VI oddielov: I. Telesá, vlastnosti a zjavy, II. Zvuk, III. Teplo, IV. Svetlo, V. Električnosť (mluno), VI. Magnetičnosť.
V učebnici Počiatky silozpytu sa autor podpisuje bez prímenia Faludi. Szinnyeiho lexikón uvádza, že Ján Fuchs (FALUDI) si od r. 1882 píše svoje meno Ján Faludi.
Viliam Ficker

RNDr. Viliam Ficker, CSc. (* 19. január 1932, Spišská Nová Ves – † 14. marec 1978, Newcastle) bol slovenský matematik.
Život.
Viliam Ficker sa narodil v Spišskej Novej Vsi. Po maturite v rodnom meste v r. 1951 začal študovať na Strojníckej fakulte SVŠT, ale kvôli záľube v matematike prestúpil na Prírodovedeckú fakultu UK, kde študoval matematickú analýzu. V januári 1956 ukončil toto štúdium a nastúpil na katedru matematiky, kde pôsobil až do r. 1965. V r. 1965 obhájil kandidátsku dizertáciu. V r. 1965 odišiel do Sudánu, kde prednášal na univerzite v Chartúme. Po sovietskej invázii v r. 1968 sa nevrátil domov, ale presídlil do Austrálie, kde pôsobil na univerzite v Newcastle. Po prvej vedeckej práci venovanej diferenciálnym rovniciam sa neskôr vedecky zaoberal teóriou pravdepodobnosti a matematickou štatistikou. Zomrel náhle 14. marca 1978 v Newcastle v dôsledku zlyhania srdca.
Jozef Filip

Jozef Filip (* 2. august 1900, Rybná nad Zdobnicí – † 20. máj 1982, Bratislava) bol česko-slovenský pedagóg a matematik.
Život.
Jozef Filip sa narodil v Rybnej nad Zdobnicí, okres Žamberk. Vysokoškolské štúdium na Karlovej univerzite v Prahe ukončil 18. mája 1923, kde získal aprobáciu na vyučovanie matematiky a deskriptívnej geometrie. V rokoch 1923–1955 učil na gymnáziu v Martine. Potom nastúpil na Katedru matematiky a deskriptívnej geometrie SVŠT v Bratislave, kde pôsobil ako odborný asistent až do odchodu na dôchodok v r. 1974. K jeho žiakom patrí napr. M. Hejný. Je autorom 11 článkov uverejnených v časopise "Rozhledy", ako aj autorom viacerých veľmi dôkladne prepracovaných učebníc, príručiek či zbierok príkladov z geometrie. Počas pôsobenia v Martine viedol spevokol. Za svoju činnosť dostal v r. 1962 Čestné uznanie JSMF a v r. 1972 Pedagogické vyznamenanie I. stupňa. Zomrel 20. mája 1982 v Bratislave.
Stano Radič

Stanislav Radič (* 7. máj 1955 – † 8. apríl 2005, Bratislava) bol známy slovenský scenárista, moderátor, satirik, kabaretiér. Manžel Ivety Radičovej. Pôvodným povolaním sociológ sa predovšetkým v 90. rokoch presadil na slovenskej humoristickej scéne. Niekoľko rokov pracoval v Metodicko-výskumnom kabinete Slovenského rozhlasu. Od roku 1983 pôsobil ako redaktor a neskôr ako vedúci redakcie zábavy v Slovenskom rozhlase. Autorsky spolupracoval hlavne s Jarom Filipom. V roku 1990 bol zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady za VPN a od roku 1993 pôsobil v slobodnom povolaní prostredníctvom neziskovej organizácie NEO a agentúry Filipson, ktorých bol aj spoluzakladateľom.
Stano Radič zomrel na infarkt krátko pred svojimi 50. narodeninami. V tom čase sa spolu s dcérou viezol vo svojom aute po Plynárenskej ulici v Bratislave.
Superstar

Superstar je označenie, používané obvykle pre osobu z oblasti šoubiznisu (herec/herečka alebo spevák/speváčka), ktorý patrí ku špičke vo svojom odbore, čo je obvykle ocenené výškou honorárov a pozornosťou bulvárnych médií.
Označenie sa ale používa vo viacerých významoch:
Zoznam čínskych administratívnych jednotiek podľa rozlohy

Tento zoznam ukazuje správne jednotky najvyššej úrovne (provincie, autonómne oblasti, štatutárne mestá a zvláštne správne oblasti) Čínskej ľudovej republiky, zoradené podľa rozlohy. 
Provincia Taiwan, ktorá je celá pod správou Čínskej republiky, v tomto prehľade nie je zahrnutá.
Zoznam čínskych administratívnych jednotiek podľa počtu obyvateľov

Tento zoznam ukazuje správne jednotky najvyššej úrovne (provincie, autonómne oblasti, samosprávne mestá a osobitné administratívne oblasti) Čínskej ľudovej republiky, zoradené podľa počtu obyvateľov. 
Provincia Taiwan, ktorá je celá pod správou Čínskej republiky, v tomto prehľade nie je zahrnutá.
Počet obyvateľov.
okrem toho:
Zoznam čínskych administratívnych jednotiek podľa hustoty obyvateľstva

Tento zoznam ukazuje správne jednotky najvyššej úrovne (provincie, autonómne oblasti, štatutárne mestá a zvláštne správne oblasti) Čínskej ľudovej republiky, zoradené podľa hustoty obyvateľstva. Hodnoty v zozname sú vypočítané podľa hodnôt zo Zoznamu čínskych administratívnych jednotiek podľa rozlohy
a Zoznamu čínskych administratívnych jednotiek podľa počtu obyvateľov vo Wikipédii.
Čísla sa vzťahujú k roku 2002.
Provincia Taiwan, ktorá je celá pod správou Čínskej republiky, v tomto prehľade nie je zahrnutá.
Vláda národného porozumenia

Vláda národného porozumenia je označenie prvej federálnej vlády v Česko-Slovensku po Nežnej revolúcii, ktorá mala pripraviť slobodné voľby. Označenie sa používa na Slovensku a v Česku, v niektorých prípadoch však môže označovať aj všeobecne vládu, ktorej cieľom je pripraviť všeobecné voľby po zvrhnutí diktatúry.
Hlavné ciele vlády.
Vláda národného porozumenia v Česko-Slovensku bola ustanovená 10. decembra 1989. Predsedom bol Marián Čalfa. V prejave pred Federálnym zhromaždením oboznámil občanov s cieľmi tejto vlády. Okrem iného:
Vláda bola pri moci do 27. júna 1990, keď ju nahradila takzvaná Vláda národnej obete vedená rovnako Mariánom Čalfom.
Členovia vlády.
Vo vláde národného porozumenia bolo 10 členov Komunistickej strany Česko-Slovenska (KSČ), 2 členovia Československej strany socialistickej (ČSS), 2 členovia Československej strany lidovej (ČSL) a 7 členov bez straníckej príslušnosti.
Národné vlády národného porozumenia.
Okrem federálnej vlády národného porozumenia existovali aj dve národné, v Česku - vedená Petrom Pithartom a na Slovensku - vedená Milanom Čičom.
Pavol Habera

Pavol Habera (*12. apríl 1962, Brezno, Česko-Slovensko), rodený Pavel Habera a v súčasnosti viac známy ako Paľo Habera, je slovenský spevák, hudobník, hudobný skladateľ a muzikálový herec. Výraznú popularitu nadobudol v 80. rokoch ako líder skupiny Team, neskôr prostredníctvom sólovej dráhy, ale aj ako kritický porotca v televíznej hudobnej show, Slovensko hľadá Superstar.
Biografia.
Študoval ekonómiu na Vysokej školy ekonomickej (VŠE) v Bratislave, ale profesionálne sa venuje hudbe. Pred nástupom na základnú vojenskú službu pôsobil v kapele Tristo hrmených – 300 R (Andrej Šeban  – gitara, Pavol Habera – spev, Andrej Andrašovan – basgitara, M. Binder – klávesové nástroje, T. Krnáč – bicie) neskôr v skupine Burčiak (Pavol Daněk – basgitarista, Andrej Šeban – gitara, Martin Karvaš – klávesy, Ivan Jombík – bicie) . Po vojenskej službe pôsobil v skupine "Avion" (Fero Griglák – gitara, Peter Peteraj – gitara, Pavol Kozma – bicie, Martin Karvaš – basová gitara, Pavol Habera – spev). Od roku 1988 hrá s martinskou skupinou Team. Najčastejším Haberovým textárom je Daniel Hevier. Pavol Habera žil istý čas aj v USA, momentálne býva v Prahe. Hrá v muzikáli "Traja mušketieri" v pražskom divadle Broadway. Jeho životnou partnerkou je česká modelka Daniela Peštová, s ktorou má dcéru Elu a syna Paula. Pavol Habera bol členom poroty súťaže Slovensko hľadá SuperStar a v súčasnosti je porotcom v súťaži Česko Slovenská Superstar. Je známy predovšetkým ako spevák, uplatňuje sa však aj ako skladateľ. Zložil napríklad hudbu k hitu Karla Gotta „Když muž se ženou snídá“. Z jeho dielne sú aj pesničky „Kým vieš snívať“ a „Príbeh nekončí“, hymny súťaží Slovensko hľadá SuperStar a Česko Slovenská Superstar. V roku 1991 vyhral Zlatého slávika. V roku 1993 hral hlavnú postavu vo filme Fontána pre Zuzanu 2. 28. júna 2021 si zahral v seriáli Susedia.
Alanis Morissettová

Alanis Nadine Morissettová, známa ako Alanis Morissettová (; * 1. jún 1974, Ottawa, Ontário, Kanada), je kanadsko-americká speváčka-skladateľka, hudobníčka, producentka i autorka piesní. Je tiež multiinštrumentalistkou: ovláda hru na gitare, fúkacej harmonike, flaute či piane. Príležitostne účinkuje aj ako herečka.
Morissettová začala svoju kariéru v Kanade, kde vydala dva albumy, preslávila sa však až svojím americkým debutom "Jagged Little Pill", ktorý sa stal k roku 1995 najpredávanejším ženským albumom v Spojených štátoch a celosvetovo najpredávanejším albumom: predalo sa z neho 30 miliónov kópií. Úspech mal aj jej nasledujúci album "Supposed Former Infatuation Junkie", pričom na ďalších sa Morissettová zhostila aj úlohy producentky.
Morissettová získala v priebehu svojej kariéry dvanásť Juno Awards a sedem Grammy Awards. Celosvetovo predala viac ako 60 miliónov albumov.
Detstvo a mladosť.
Alanis Morissettová sa narodila v Ottawe, v kanadskej provincii Ontario do katolícky založenej rodiny. Jej matka Georgia Mary Ann (rodená Feuerstein) je učiteľkou s maďarskými koreňmi, otec, francúzsky Kanaďan Alan Richard Morissette, pracuje ako riaditeľ strednej školy. Morissette má brata Wadea, ktorý je jej dvojčaťom a staršieho brata Chada.
Už na základnej škole ju označovali za talentované dieťa, na základe čoho navštevovala študijný program St. Elizabeth's PGL, ktorý bol určený práve týmto deťom. Navštevovala tiež strednú školu Immaculata a Glebe Collegiate Institute v Ottawe, aj napriek tomu, že sa aj naďalej pokúšala o kariéru v umení. 
Hudobné začiatky.
Morissettová sa hudbe začala venovať vo veku šiestich rokov hrou na klavír. Roku 1984 napísala prvú skladbu „Fate Stay with Me“ (Osud ostaň so mnou), ktorú poslala lokálnej folkovej speváčke Lindsay Morgan. Tá si následne vzala Morissettovú pod ochranné krídla ako svoju chránenkyňu. Spolu našli aj nahrávacie vydavateľstvo, ktorý vydalo skladbu v malom náklade ako singel. Skladba však získala aj krátky vysielací čas. 
V roku 1986 sa začala pravidelne objavovať v show "You Can’t Do That on Television" televíznych sietí CTV/Nickelodeon. V roku 1987 sa zúčastnila úvodného ročníka amatérskej súťaže "Rising Star Talent Competition" (Súťaž vychádzajúcich talentov) v Toronte, ktorá bola súčasťou podujatia s názvom Canadian National Exhibition (Kanadská národná expozícia).
Zúčastnila sa tiež newyorského konkurzu, ktorý ju posunul do americkej televíznej show "Star Search" (Pátranie po hviezdach). V súťaži, ktorá sa odohrávala v Los Angeles, vystupovala pod umeleckým menom Alanis Nadine, pozostávajúcim z jej prvého a druhého krstného mena, ale vypadla po prvom kole. V roku 1988 však uzavrela obchod s talentovou agentúrou MCA Publishing, ktorá jej pomohla s financovaním nahrávania prostredníctvom jednej zo svojich pridružených pobočiek.
Džalál Tálabání

Džalál Tálabání (, ; * 12. november 1933, Kelkan, Irak – † 3. október 2017, Berlín, Nemecko ) bol popredný kurdský iracký politik, zakladateľ a generálny tajomník Vlasteneckého zväzu Kurdistanu (PUK), od 6. apríla 2005 prezident Iraku.
Tálabání sa narodil v obci Kelkan na severe Iraku. Už ako štrnásťročný vstúpil do Kurdskej demokratickej strany (KDP) a v osemnástich rokoch bol zvolený do jej ústredného výboru. V rokoch 1953 – 1956 vyštudoval právo. Na konci 60-tych rokov sa s konzervatívnou KDP rozišiel a v roku 1975 založil ľavicovejší Vlastenecký zväz Kurdistanu (PUK). V nasledujúcich desaťročiach Tálabáního PUK a KDP, vedená Masúdom Barzáním, spolu súperili o rozhodujúci vplyv v irackom Kurdistane. Vzájomné rozpory vyvrcholili dokonca v 90-tych rokoch otvorenou občianskou vojnou. Nakoniec sa Tálabání s Barzáním zmierili a po páde Saddáma Husajna išli obidve hlavné kurdské strany do volieb spoločne a získali 75 kresiel v irackom Národnom zhromaždení. Z hľadiska kurdskej národnostnej politiky patril Tálabání k umierneným zástancom federalizácie Iraku a dištancoval sa od hnutia za nezávislý Kurdistan.
Po zvrhnutí Saddáma Husajna v roku 2003 bol zvolený za prezidenta. Stal sa prvým nearabským prezidentom Iraku. Bol vnímaný ako štátnik, ktorý dokázal znižovať napätie medzi šiitmi, sunnitmi a Kurdmi. V roku 2012 utrpel mozgovú príhodu a ešte v tom istom roku ho prepravili na liečbu do Nemecka. Od svojej hospitalizácie v roku 2012 sa už na politickom živote nezúčastňoval.
Medvedí ostrov

Medvedí ostrov (po nórsky: "Bjørnøya") je súčasť Nórska a Svalbardu. Leží v Severnom ľadovom oceáne. Celý ostrov tvorí prírodnú rezerváciu okrem okolo meteorologickej stanice. Rezervácia siaha až 4 námorné míle (cca ) do mora.
Charakteristika.
Medvedí ostrov leží 120 námorných míľ južne od Svalbardu a má tvar trojuholníka, smerujúceho na juh. Rozloha ostrova je (dĺžka v severojužnom smere asi a šírka ). Ostrov leží medzi 74°20´74°31´ severnej šírky a 18°45´19°16´ západnej dĺžky. Južná časť je hornatá s množstvom plochých vrchov s výškou 360 Na východe ostrova je pohorie Miseryfjellet s vrchmi Urd () Vardan (462) a Skuld (454), ďalšími pohoriami sú Antarcticfjellet na juhovýchode, a Fuglefjellet, Hamburgfjellet, a Alfredfjellet na juhozápade. Severná časť je rovinatá. Na ostrove je aj niekoľko piesočnatých pláží či polostrovov, ktoré sú však nevhodné pre plávanie. Priemerná teplota na ostrove je v januári -7,9 °C. a v júli a auguste +4,4 a +4,5 °C. Priemerné ročné zrážky dosahujú . 
Polárna noc trvá od 8. novembra do 3. februára a polárny deň od 2. marca do 11. augusta.
Dejiny.
Ostrov objavila 10. júna 1596 expedícia Willema Barentsa, ktorá ostrov takto pomenovala, pretože tam jej členovia zabili polárneho medveďa.
V minulosti bol ostrov základňou veľrybárskych výprav Rusov a Nórov, ktorí tu v zime prezimovali. Trvalá usadlosť na ostrove nikdy nebola až do roku 1916, kedy sa tu krátko ťažilo uhlie. Ostrov bol zmapovaný švédskymi a nórskymi výskumníkmi.
Obyvateľstvo.
Jedinými obyvateľmi ostrova (okolo 10 ľudí) sú zamestnanci meteorologickej stanice a rádiostanice na severe ostrova v Herwighamne. 
Flóra a fauna.
Na ostrove žije malé množstvo polárnych líšok. Polárne medvede sa na ostrove vyskytujú, len keď ich sem prinesú ľadové kryhy. Obidva druhy sú prísne chránené. V mori žijú tulene a mrože. Na ostrove žije aj niekoľko druhov vtákov.
Na ostrove je asi 700 jazier pokrývajúcich 11 % plochy ostrova.
Na ostrove rastie mach a tráva, ale žiadne stromy.
Hlodavce

Hlodavce (iné názvy: myšotvaré, čiastočne prostozubce; lat. "Rodentia") sú rad z triedy cicavce. 
Asi 40 % všetkých druhov cicavcov patrí medzi hlodavce, ide teda o zďaleka najpočetnejší rad cicavcov. 
Hlodavce sú veľmi výrazný taxón, ostro ohraničený od ostatných radov cicavcov. Sú to cicavce vysokého fylogenetického veku s typickými anatomicko-morfologickými zvláštnosťami (chrup, tvar lebky a pod.)
Do radu hlodavcov patrí 33 čeľadí a 2277 uznaných druhov, z nich 30 druhov obýva Slovensko. 
Chov.
Pre chov v zajatí sú vhodné hlodavce z týchto čeľadí:
Ochrana.
Na Slovensku je 13 druhov zákonom chránených. Niektoré z nich sú významné aj z hľadiska chovu v zajatí, napríklad veverica obyčajná.
Letuchy

Letuchy (iné názvy: letuchotvaré, poletuchy, ľudovo kolugovia, ľudovo lietajúce lemury, zastarano "letúšky"; lat. "Dermoptera") sú rad cicavcov. V užšom zmysle je tento rad zhodný s čeľaďou letuchovité, v širšom zmysle zahŕňa aj niektoré vyhynuté taxóny (podrobnosti pozri nižšie).
Charakteristika.
Sú to stromové plachtiace cicavce z Juhovýchodnej Ázie. V angličtine (a novšie ľudovo aj v slovečine) sú známe pod názvom lietajúce lemury. Pozor: nie sú to lemury (ktoré sú primáty) a aj napriek tomu, že sú v plachtení najtalentovanejšie zo všetkých cicavcov, lietať nevedia.
Dnes existujú iba dva druhy z čeľade letuchovitých ("Cynocephalidae"). Najznámejším druhom je letucha väčšia ("Cynocephalus variegatus").
Ďalej pozri pod letuchovité.
Systematika.
Zaradenie v systéme.
Letuchy sa dnes zaraďujú do taxónu Euarchontoglires. Ich presné postavenie v rámci tohto taxónu je však veľmi sporné. Môžu v rámci neho patriť napríklad do taxónu:
Staršie sa letuchy zaraďovali do taxónu Archonta v širšom zmysle (= dnešné Euarchonta + netopiere) a v rámci neho často do taxónu Volitantia (=letuchy + netopiere). Ešte staršie sa letuchy zaraďovali pod Insectivora (čiže hmyzožravce v staršom, teda širšom ponímaní). Alternatívne sa niekedy v dávnejšej aj nedávnej minulosti letuchy zaraďovali priamo pod primáty.
Vnútorná systematika.
rad letuchy/letuchotvaré/poletuchy (Dermoptera) v širšom zmysle:
Staršie sa pod letuchy (v širšom zmysle) občas zaraďovali aj tieto taxóny (všetky naraz alebo len niektoré):
Sirény

Sirény (iné názvy: sirénotvaré, staršie (bohemizmus): ochechule, ľudovo alebo staršie: morské kravy, ľudovo alebo zastarano: morské panny; lat. "Sirenia") sú rad bylinožravých cicavcov.
Charakteristika.
Žijú v pobrežných vodách. Sú dobre prispôsobené pre život vo vode: ich horné končatiny sú modifikované do tvaru vesiel, nemajú nohy, majú silnú vrstvu podkožného tuku a redukovaný počet zubov. Mliečne bradavky sa nachádzajú v blízkosti horných končatín, takže si môžu mláďa pri dojčení pridržovať.
Lamantínovité sa líšia od dugongovitých v tvare lebky a chvosta.
Názov "sirény" pochádza z námorníckych povestí o morských pannách lákajúcich námorníkov na nebezpečné miesta, kde si rozbijú loď o skaliská. Keď boli objavené prvé druhy sirén, prírodovedci usúdili, že ich existencia dala podnet k vzniku povestí.
Ivan Mikloš

Ing. Ivan Mikloš (* 2. jún 1960, Svidník) je slovenský ekonóm a politik rusínskej národnosti. Od júla 2010 do apríla 2012 opätovne pôsobil vo funkcii podpredsedu vlády a ministra financií SR. V rokoch 20062010 bol poslancom Národnej rady SR. V predčasných parlamentných voľbách v marci 2012 bol zvolený za poslanca Národnej rady SR. V rokoch 20022006 pôsobil na pozícii ministra financií SR a podpredsedu vlády. V rokoch 19982002 bol podpredsedom vlády pre ekonomiku a v rokoch 19911992 ministrom privatizácie.
Počas jeho pôsobenia v slovenských vládach v rokoch 19982002 a 20022006 Slovensko zaznamenalo viacero medzinárodných úspechov, medzi ktoré sa radí najmä vstup do OECD (2000), NATO (2004) a Európskej únie (2004).
Známym sa stal ako jediný opozičný člen dozornej rady FNM v rokoch 19971998 a potom ako podpredseda vlády pre ekonomiku (19982002) a počas svojho prvého pôsobenia na poste ministra financií v rokoch 20022006. Pod jeho vedením sa uskutočnili mnohé reformné zmeny, najmä daňová reformu a reforma sociálnych dávok. Vďaka týmto zmenám a ich pozitívnemu dopadu na domácu ekonomiku v rokoch 2002 - 2007 si Slovensko vyslúžilo v zahraničí pomenovanie „Tatranský tiger“. Vďaka reformám sa zvýšil prílev priamych zahraničných investícii, znížila sa nezamestnanosť a Slovensko sa zaradilo medzi najrýchlejšie sa rozvíjajúce ekonomiky v Európskej únii. V roku 2009 sa aj vďaka pozitívnemu dopadu reforiem na domácu ekonomiku Slovensko stalo členom eurozóny.
Mikloš bol ako minister financií SR členom ECOFINu (Ekonomickej a finančnej rady Európskej únie) a pravidelne sa zúčastňoval na medzinárodných odborných fórach Svetovej banky, Medzinárodného menového fondu a iných organizácií medzinárodného významu. Od apríla 2010 je odborným garantom online projektu Univerzita pre moderné Slovensko, ktorého zámerom je prístupnou formou sprostredkovať základné ekonomické znalosti širokej verejnosti.
Od roku 2015 robil na Ukrajine poradcu ministra hospodárstva a ministerky financií. V roku 2016 nastúpil na post šéfa poradcov ukrajinského premiéra Volodymyra Hrojsmana. V Ukrajine pôsobil 5 rokov. V súčasnosti (2022) robí poradcu prezidentke Slovenska.
Život.
Ivan Mikloš je ženatý od roku 1986 s Jarmilou, rod. Gašparovičovou a majú spolu dve deti, Zuzanu (* 1988) a Mateja (* 1990). Medzi jeho hlavné záľuby patrí cyklistika, lyžovanie a skialpinizmus.
Politická činnosť.
Funkcie vo svetových a európskych inštitúciách.
V auguste 2012 sa v slovenskej tlači objavili dohady, že Ivan Mikloš by mohol kandidovať na viceprezidenta Európskej banky pre obnovu a rozvoj.
Robert Nemcsics

Robert Nemcsics (* 21. september 1961, Trenčianske Teplice) je slovenský politik.
Robert Nemcsics bol zvolený za poslanca NR SR vo volebnom období 2002 – 2006 za ANO. Svoj poslanecký mandát na začiatku volebného obdobia neuplatnil, pretože bol menovaný za ministra hospodárstva. V priebehu roku 2003 bol kvôli vnútrostraníckym sporom v rámci ANO z postu ministra odvolaný a od 10. september 2003 začal uplatňovať poslanecký mandát. Vystúpil z ANO a do konca volebného obdobia pôsobil v NR SR ako nezávislý poslanec. Bol členom Výboru NR SR pre hospodárstvo, privatizáciu a podnikanie. V roku 2007 bol zvolený za predsedu Aliancie nového občana.
Rudolf Zajac

MUDr. Rudolf Zajac (* 9. február 1951, Bratislava) je slovenský lekár, bývalý minister zdravotníctva Slovenskej republiky.
Život.
Rudolf Zajac v roku 1975 absolvoval Lekársku fakultu Univerzity Komenského v Bratislave a nastúpil na Urologické oddelenie Fakultnej nemocnice v Bratislave. V nemocnici pôsobil ako urológ a rádiodiagnostik až do roku 1990. V roku 1979 získal atestáciu 1. stupňa z odboru urológia a v 1984 atestáciu 2. stupňa. Od roku 1990 až do 2002 bol v komerčnej sfére riaditeľom Tatra–Alpine a.s.
Je ženatý a má dve deti.
Politická činnosť.
Od roku 2001 pôsobil ako expert Aliancie nového občana pre zdravotníctvo až do roku 2005. V parlamentných voľbách v roku 2002 bol zvolený za poslanca národnej rady za ANO. Svoj poslanecký mandát si neuplatnil, pretože sa stal členom vlády a od 16. októbra 2002 bol ministrom zdravotníctva. Počas funkčného obdobia zaviedol viacero reformných opatrení, napríklad spoplatnenie návštev u lekára a pobytu v nemocnici. Po skončení funkčného obdobia ho vo funkcii vystriedal Ivan Valentovič. Rudolf Zajac je od roku 2006 členom Občianskej konzervatívnej strany.
Ľudovít Kaník

Ing. Ľudovít Kaník (* 1. september 1965, Hnúšťa, okres Rimavská Sobota) je bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky a bývalý minister práce, sociálnych vecí a rodiny. 17. októbra 2005 podal ako minister demisiu do rúk prezidenta republiky. Za poslanca NR SR bol zvolený dvakrát, vo voľbách do NR SR konaných 12. júna 2010 a následne v predčasných voľbách konaných 10. marca 2012. V 6. volebnom období sa stal predsedom poslaneckého klubu SDKÚ-DS a členom Výboru NR SR pre sociálne veci. Vo funkcii predsedu poslaneckého klubu ho 27. novembra 2012 nahradila Lucia Žitňanská.
Život, priebeh zamestnaní.
Ľudovít Kaník je ženatý a má tri deti.
Politická činnosť.
Ľudovít Kaník je autorom reformy dôchodkového systému, ktorej súčasťou je II. pilier dôchodkového sporenia, v ktorom si v súčasnosti sporí takmer 1,5 milióna občanov na dôchodok. Ako minister tiež uskutočnil rozsiahlu novelu Zákonníka práce. Reformoval početnými novelami systém rodinnej politiky, zaviedol daňový bonus na každé dieťa pre pracujúcich rodičov, viacerými opatreniami sa zaslúžil o pokles zneužívania poberania dávok v hmotnej núdzi. Venuje sa tiež problematike daní a odvodov.
Demokratická strana pod vedením Ľudovíta Kaníka pôvodne kandidovala v parlamentných voľbách v roku 2002 v koalícii s Demokratickou úniou Jána Budaja. Prieskumy verejnej mienky ukazovali, že táto koalícia nemá šancu dostať sa do parlamentu. Tesne pred voľbami Demokratická strana stiahla svoju kandidátku a vyzvala svojich voličov, aby volili vo voľbách SDKÚ. Po voľbách pripadlo Ministerstvo práce, sociálnych vecí a rodiny SR na základe koaličných dohôd SDKÚ a SDKÚ na post ministra nominovala predsedu DS Ľudovíta Kaníka. 
Voľby do NR SR 2010.
Ľudovít Kaník kandidoval do NR SR na kandidátke Slovenskej demokratickej a kresťanskej únie - Demokratickej strany (SDKÚ-DS) z 30. miesta. Vo voľbách získal od občanov 22 230 prednostných hlasov a posunul sa tak až na 6. miesto kandidátky vo výslednom poradí.
Voľby do NR SR 2012 (predčasné).
Ľudovít Kaník kandidoval do NR SR na kandidátke Slovenskej demokratickej a kresťanskej únie - Demokratickej strany (SDKÚ-DS) z 18. miesta. Vo voľbách získal od občanov 13 509 prednostných hlasov a posunul sa tak až na 8. miesto kandidátky vo výslednom poradí.
Martin Fronc

Doc. Mgr. Martin Fronc, PhD. (* 28. november 1947, Košice) je bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky, bývalý podpredseda KDH a bývalý minister školstva Slovenskej republiky. Vo voľbách do NRSR v marci 2012 úspešne kandidoval na 9. mieste kandidátky KDH.
Život.
Martin Fronc je ženatý a má tri deti.
Politická činnosť.
Od roku 1990 je Martin Fronc členom Kresťanskodemokratického hnutia (KDH), od decembra 2000 členom predsedníctva. Vo parlamentných voľbách v jeseni 1998 bol zvolený za poslanca Národnej rady SR. V novembri bol vymenovaný do funkcie štátneho tajomníka Ministerstva školstva. Vo voľbách v roku 2002 bol opäť zvolený do Národnej rady. Mandát si však neuplatnil, 16. októbra 2002 bol vymenovaný za ministra školstva. Po odstupe materskej KDH z vládnej koalície a po vypísaní predčasných volieb bol znovuzvolený za poslanca v júni 2006. KDH sa však dostalo do opozície. Svoj štvrtý mandát dostal od voličov v roku 2010. Tento mandát si v súčasnosti uplatňuje v poslaneckom v klube KDH. Martin Fronc je podpredsedom Výboru NR SR pre európske záležitosti a členom Výboru NR SR pre obranu a bezpečnosť. KDH je časťou vládnej koalície s SDKÚ-DS, SaS, a Most-Híd.
Pavol Hrušovský

Pavol Hrušovský (* 9. jún 1952, Veľká Maňa) je slovenský politik, bývalý predseda Národnej rady Slovenskej republiky (20022006, 20112012) a bývalý predseda KDH (20002009). Vo voľbách do NR SR v marci 2012 kandidoval na 2. mieste kandidátky KDH.
Životopis.
V roku 1978 vyštudoval Právnickú fakultu UK v Bratislave. V rokoch 19891992 bol vedúci právneho oddelenia v spotrebnom družstve Jednota SD, Nitra, potom krátko prednosta okresného úradu v Nitre. 
Pôsobenie v politike.
V rokoch 19901992 bol poslanec Federálneho zhromaždenia v ústavnoprávnom, zahraničnom a mandátovom a imunitnom výbore, potom v rokoch 19921994 a 19941998 poslanec NR SR. 
Od roku 1998 do roku 2002 bol podpredseda NR SR. Pavol Hrušovský bol zvolený za poslanca NR SR aj vo volebnom období 20022006 (opäť za KDH). Od roku 2002 do februára 2006 bol predsedom NR SR. Bol členom Stálej delegácie NR SR do Zhromaždenia Západoeurópskej únie. V roku 2006 bol opätovne zvolený za poslanca NR SR. Do roku 2009 bol predsedom KDH. Od júla 2010 do októbra 2011 bol podpredsedom NR SR. Po odvolaní Richarda Sulíka z postu predsedu NR SR bol Pavol Hrušovský 13. októbra 2011 znovuzvolený za predsedu. 
Ľudová platforma oznámila 28. júna 2013 Hrušovského kandidatúru do prezidentských volieb 2014. V prvom kole voľby nakoniec získal 63 298 hlasov (3,33 % z odovzdaných hlasov) a zo 14 kandidátov skončil na 6. mieste. Po neúspechu v prezidentských voľbách Hrušovský odstúpil z funkcie predsedu poslaneckého klubu KDH v NR SR aj predsedníctva KDH.
Brusno

Brusno môže byť
Hmyzožravce

Hmyzožravce alebo hmyzožravcotvaré alebo piskorotvaré (po latinsky "Lipotyphla", staršie "Insectivora") sú jeden z hlavných taxónov (radov či grandradov) cicavcov.
Sú považované za najstarší a najpôvodnejší rad. Rad obsahuje 370 druhov žijúcich po celom svete. Väčšinou sú drobní s dĺžkou tela do . V Európe sa nachádza 30 druhov. Na Slovensku žijú tri čeľade (10 druhov): ježovité, krtovité a piskorovité.
Príkladom hmyzožravca je jež tmavý, ktorý sa živí červami.
Anatómia.
Väčšinou sú drobní s pretiahnutou lebkou a malým mozgovým priestorom a jednoducho stavaným mozgom. Jedným z primitívnych znakov je úplný chrup zložený z veľkého počtu (26 – 48) špicatých a tvarovo podobných zúbkov. Ďalší primitívny znak je spoločné vyústenie pohlavných, vylučovacích a tráviacich ciest (kloaka). Živia sa hlavne bezstavovcami a drobnými stavovcami. Orientujú sa najmä pomocou čuchu a hmatu, niektoré majú výborný sluch. Slabší zrak pravdepodobne súvisí s prevládajúcou nočnou aktivitou.
Úplná systematika.
Poznámky:
Chobotnáče

Chobotnáče (iné názvy: chobotnáčotvaré, chobotnatce, chobotnaté, slony, slonotvaré; lat. "Proboscidea") sú veľký taxón cicavcov.
Charakteristika.
V súčasnosti obsahuje len čeľaď slonovité, ktorá dnes zahŕňa 3 druhy: slona afrického, slona pralesného (donedávna považovaný za poddruh slona afrického) a slona ázijského. V dobe ľadovej existovalo viac druhov, medzi nimi napríklad slonovi podobný mamut, ďalej napríklad rody "Mammut", "Mastodont", "Platybelodon" či "Amebelodon".
Súčasné chobotnáče sú najväčšie žijúce suchozemské živočíchy. Sú bylinožravé. Charakterizované sú prítomnosťou dlhého chobota (vznikol predĺžením a spojením hornej pery a nosa; pozostáva z tisícov párových svalov), predĺženými zubami – klami, veľkými ušami a širokou hlavou. Výška po plece je 2 – , hmotnosť 2 – 7 ton.
Dnes žijú na púšti, savane, polopúšti a vo svetlom lese v južnej a juhovýchodnej Ázii a subsaharskej Afrike. Pralesný slon žije prevažne v dažďových lesoch.
Chobot je čuchový, hmatový, nasávací a úchytový orgán. Kly sú pri koreni duté a neprestajne rastú (u samca sú dlhšie, u samice kratšie). Nohy sú stĺpovité, konce prstov sú obalené malými nechtovitými kopytami. Na konci chvosta je strapec silných štetín. Telo je pokryté veľmi riedkou srsťou, koža je hrubá, jemne vrásčitá. Mozog je malý, ale výkonný, preto sú slony pomerne inteligentné. Veľké vejárovité uši popretkávané cievami sú v neustálom pohybe a pomáhajú pri ochladzovaní tela.
Slony obyčajne žijú v čriedach, ktoré sú dobre organizované. Samice tvoria zoskupenia tvorené vedúcou samicou, ďalšími samicami a ich mláďatami (pri obrane alebo ak je dosť potravy, spájajú sa tieto skupiny do väčších stád). Mladé samce tvoria tzv. pánske skupiny, staré samce žijú samotársky. V čase sexuálnej vnímavosti samíc sa samce dočasne pridružujú k samičím skupinám.
Slony denne zjedia až potravy, pričom značne ničia porasty. Vodu pijú, no používajú ju aj na chladenie tela a očistu.
Dožívajú sa 60 rokov, čiže po človeku sú druhými najdlhšie žijúcimi suchozemskými cicavcami.
Systém.
Chobotnáče v širšom zmysle
Sanremo

Sanremo (oficiálny tvar; alebo "San Remo" – ako je to pri mnohých geografických názvoch tohto typu, obidva sú správne) je mesto s 50 000 obyvateľmi na pobreží Stredozemného mora v západnej Ligúrii na severozápade Talianska.
V Sanreme sa každoročne koná hudobný festival a automobilové pretekárske Rally preteky. Je takisto cieľom cyklistických pretekov Miláno-Sanremo svetového cyklistického pohára.
V roku 1896 tu zomrel Alfred Nobel.
Vývoj počtu obyvateľov.
"Počet obyvateľov"
Ligúria

Ligúria je pobrežný región na severozápade Talianska, tretí najmenší z talianskych regiónov. Hraničí s Francúzskom na západe, Piemontom na severe a Emiliou-Romagnou a Toskánskom na východe. Leží na Ligúrskom mori, časti Tyrhénskeho mora (severné Stredozemné more).
Pás pobrežia tvorí taliansku riviéru, hlbšie vo vnútrozemí sú Ligúrske Alpy na západe a Ligúrske Apeniny na východe. Medzi významné mestá patria: hlavné mesto Janov (po taliansky: Genova), La Spezia, Imperia, Savona, San Remo, Ventimiglia (po francúzsky: Vintimille) (cieľová stanica mnohých vlakov z Francúzska), Portofino a Cinque Terre.
Ligúria je veľmi starý názov, ktorý sa datuje ešte do predrímskych čias.
Rudolf Chmel

Doc. PhDr. Rudolf Chmel, DrSc. (* 11. február 1939, Plzeň, Česko-Slovensko) je slovenský politik, bývalý podpredseda vlády SR pre menšiny. V minulosti pôsobil ako literárny vedec, česko-slovenský veľvyslanec v Maďarsku, minister kultúry a poslanec Národnej rady Slovenskej republiky. Vo voľbách do NR SR v marci 2012 kandidoval na kandidátke MOST-HÍD na 4. mieste.
Prezidentka Zuzana Čaputová v júni 2021 vyznamenala Rudolfa Chmela Radom Ľudovíta Štúra I. triedy za mimoriadne zásluhy o demokraciu a jej rozvoj, ľudské práva a slobody a ich ochranu.
Život.
Rudolf Chmel je ženatý a má štyri deti.
Nepárnokopytníky

Nepárnokopytníky alebo nepárnokopytníkotvaré (lat. "Perissodactyla" alebo "Mesaxonia") sú rad veľkých pasúcich sa cicavcov s relatívne jednoduchými žalúdkami a veľkým stredným prstom.
Systematika.
Vnútorná systematika je pomerne sporná, nasleduje systém podľa Hooker and Dashzeveg 2004 
Perissodactyla:
Deklarácia Slovenskej národnej rady o zvrchovanosti Slovenskej republiky

Deklarácia Slovenskej národnej rady o zvrchovanosti Slovenskej republiky je uznesenie Slovenskej národnej rady zo 17. júla 1992, v ktorom poslanci národnej rady aklamatívne požadovali samostatnosť Slovenska. Deklarácia bola súčasťou procesu rozdelenia Česko-Slovenska na dva samostatné štáty, ktorého vyvrcholením bol vznik Slovenskej republiky a Českej republiky 1. januára 1993.
Slovenská národná rada

Slovenská národná rada (skratka SNR) môže byť:
Lombardsko

Lombardsko alebo staršie Lombardia () je región na severe Talianska medzi Alpami a údolím rieky Pád. Lombardsko hraničí s regiónmi Piemont, Emilia-Romagna, Benátsko, Tridentsko-Horná Adiža a so Švajčiarskom. Hlavné mesto Lombardsko je Miláno. V Lombardsku žije jedna pätina talianskeho obyvateľstva a hlavné mesto tohto regiónu je štvrtou najväčšou konurbáciou v Európe s viac než 6,5 miliónmi obyvateľov. Súčasným guvernátorom Lombardska je Attilio Fontana.
Lombardsko je jedným z troch najbohatších regiónov v Európe, s hrubým domácim produktom na obyvateľa o 30 % vyšším než vo zvyšku Talianska. Mnoho zahraničných a národných spoločností má svoje sídlo v Miláne. Región je veľmi aktívny v športovej oblasti s veľkým počtom špičkových klubov vo futbale, rugby, ľadovom hokeji a basketbale.
História.
Región má meno podľa Lombardov (Longobardov), ktorí prišli po páde Západorímskej ríše. Po dlhé storočia existoval blízky vzťah medzi franskou, bavorskou a lombardskou nobilitou.
V 11. storočí došlo k hospodárskej expanzii v regióne, v dôsledku zlepšeného obchodu a poľnohospodárskych podmienok.
Motto Lombardie.
Motto tohto regiónu je ""Una regione per fare" ("Región k činu""). 
Provincie.
Región je rozdelený do nasledujúcich provincií, všetkých pomenovaných podľa ich hlavných miest:
Jej dvanásť provincií je rozdelených do celkového počtu 1 562 komún, zahŕňajúcich obyvateľov Milána (1 256 211) až po Morterone, pri jazere Como, s len 33 obyvateľmi (2001). Ďalšie dôležité mesto je Monza so svojím okruhom Formula 1.
Doprava.
Letiská.
V Lombardii sú štyri hlavné letiská:
Dve milánske letiská sú považované za najpreplnenejšie talianske prestupné body s viac než 30 miliónmi pasažierov ročne.