burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Charing Cross Road

 
Charing Cross Road je ulica v londýnskom obvode City of Westminster. Vedie na sever od Trafalgarského námestia až na námestie St Giles' Circus, kde začína Tottenham Court Road. Ulica je pomenovaná po pamätníku Charing Cross, ktorý nechal postaviť Eduard I. na pamiatku svojej manželky Eleonóry Kastílskej. 
Na svojom severnom konci tvorí Charing Cross Road hranicu medzi štvrťami Soho a St Giles.
História.
Charing Cross Road bola postavená z rozhodnutia Metropolitan Board of Works, vterdajšej londýnskej mestsksej autority, v spolu so Shaftesbury Avenue. Tieto dve ulice (a mnohé ďalšie) boli postavené počas viktoriánskej éry s úmyslom zlepšiť prechodnosť premávky v centrálnom Londýne. Ďalšie príklady týchto stavieb sú Thames Embankment, Northumberland Avenue, Kingsway a Aldwych. Charing Cross Road sa začala stavať v roku 1877 s celkovým rozpočtom 778 238 libier. Ulica vznikla spojením niekoľkých starších ulíc.
Opis ulice.
Charing Cross Road je známa najmä nespočetným množstvom špecializovaných kníhkupectiev a antikvariátov. V úseku od stanice metra Leicester Square po Cambridge Circus, kde sa ulica križuje so Shaftesbury Avenue sa nachádzajú známe kníhkupectvá ako Zwemmer's (predávajúce knihy o umení) alebo Murder One (detektívne knihy). Väčšina týchto obchodov sídli na prízemí obytných domov, ktoré vlastnia stavebné asociácie, ktoré sa v roku 2001 rozhodli zreteľne zvýšiť nájomné na úroveň trhových cien. Proti tomuto kroku majitelia obchodov ostro protestovali, nakoniec však niektoré obchody boli uzavrené a niektoré sa presťahovali na Cecil Court. 
Smerom na sever od Cambridge Circus sa nachádzajú veľké kníhkupectvá ako Borders, Foyles a Blackewell's. Na priľahlej ulici Denmark Street sa nachádzajú obchody s hudobninami. Taktiež sa tu nachádza populárny nočný klub London Astoria a významná londýnska umelecká škola Central Saint Martins College of Art and Design. 
Okrem iného sa tu nachádzajú aj ďalšie londýnske divadlá ako napríklad Phoenix, Arts, Wyndhams a Garrick.
Dopravné spojenie.
Najbližšie stanice londýnskeho metra:
Nick Holonyak

Nick Holonyak (* 3. november 1928, Zeigler, Illinois, USA – † 18. september 2022, Urbana, Illinois, USA) bol americký fyzik a elektrotechnik, vynálezca luminiscenčnej diódy (LED), emitujúcej červené svetlo namiesto infračerveného žiarenia. Venoval sa výskumu v oblasti polovodičov a bol prvým študentom Johna Bardeena a neskôr aj jeho priateľom.
Pracoval v Bell Labs (po odchode Bardeena) a práve v týchto laboratóriách získal svoje prvé skúsenosti s tranzistormi. Bol pevným zástancom názoru, že Johnovi Bardeenovi sa nedostalo toľko uznania, koľko by si zaslúžil za vývoj fyzikálnej teórie, ktorá umožnila vynález tranzistorov a že naproti tomu William Shockley získal až príliš veľa uznania.
Životopis.
Narodil sa v Zeiglere, Illinois v rusínskej rodine (emigrantom z Československa, Podkarpatskej Rusi). Univerzitné vzdelanie (elektrotechnický inžinier) získal na Univerzite v Illinois. V roku 1951 absolvoval prvé lekcie u Johna Bardeena (bol jeho prvým PhD. študentom) a v tej súvislosti aj prvý laický pohľad na tranzistory. V roku 1952 prešiel od výskumu vákuových trubíc do polovodičových laboratórií Bardeena, napriek tomu, že tento prestup bol zosmiešňovaný niektorými spolupracovníkmi. Holonyak urobil správny krok, polovodiče čoskoro spôsobili prevrat v elektronike.
Po ukončení vysokoškolského štúdia v roku 1954 bol požiadaný Bellom, aby pracoval na viacerých kremíkových zariadeniach, vrátane tranzistorov. Pokračoval v rozširovaní svojich vedeckých znalostí, pracoval pre US armádu (signalizačné oddelenie) a pre General Electric. V roku 1960 vytvoril prvý polovodičový laser a prvú LED v rolu 1962 (už ako konzultant v GE v Syracuse, New York). V roku 1963 sa vrátil na Univerzitu v Illinois ako profesor k Johnovi Bardeenovi a pracoval na kvantovej teórii vĺn a lasere. Je autorom publikácií Polovodičovo riadený usmerňovač (1964) a Fyzikálne vlastnosti polovodičov (1989). Ešte stále pracuje na výskume v Illinois na oddelení Elektrického a počítačového inžinierstva.
V roku 1989 získal Edisonovu medailu 'Za mimoriadnu kariéru v oblasti elektrotechniky a prínos k významnému zlepšeniu v oblasti polovodičov a prístrojov.' V roku 1995 bol ocenený Japonskou cenou za Významný prínos do výskumu praktickej aplikácii LED (light emitting diodes) a laserov.' V roku 2003 bol ocenený IEEE Medal of Honor.
Šarišské Lúky (Ľubotice)

Šarišské Lúky (v minulosti aj "Šebešské Lúky", "Kelemešské Lúky", maď. "Sebeskellemes" alebo "Sebeskellemesiretek") je miestna časť obce Ľubotice pri Prešove. Založili ju v polovici 18. storočia Židia prevažne pôvodom z Haliče ako jedno z východoslovenských židovských predmestí, ghett. Od polovice 19. storočia začal počet židovského obyvateľstva Šarišských Lúk klesať v dôsledku vysťahovalectva, hlavne do neďalekého Prešova. 
Urbánne Šarišské Lúky s Ľuboticami až do 40. rokov 20. storočia nesúviseli. Až do pričlenenia k Prešovu v roku 1971 boli samostatnou obcou. Miestnou časťou Ľubotíc sú od roku 1990.
Miestna židovská obec postavila synagógu, ktorá tam stojí dodnes a v súčasnosti je využívaná ako kostol grécko-katolíckej cirkvi. V období socializmu v nej bol umiestnený sklad textilu (klobúkov).
V roku 1944 boli židia z obce deportovaní do vyhladzovacieho tábora, z ktorého sa nikto nevrátil. Prežila jediná obyvateľka menom Grosová židovského pôvodu, ktorú pred deportáciou rodičia dali pokrstiť. 
Jedným z pozostatkov židovskej komunity, ktorá sa dochovala dodnes, sú pozostatky židovského cintorína. Časť cintorína dnes leží pod cestou (ulica Kapušianska). Doteraz je z neho zachovaný kamenný múr, ktorý dnes oddeľuje ulicu od súkromného pozemku. Ďalšou pamiatkou je vstupná brána na cintorín s nápisom ("spiaci v prachu zeme, vstávajú pre život večný"). Dnes je možné, na veľmi zanedbanom cintoríne, nájsť niekoľko zachovaných náhrobných kameňov.
Zoznam štátov, ktorých hlavné mestá nie sú najväčšie

Toto je zoznam štátov, ktorých hlavné mestá nie sú najväčšie. Väčšina údajov o počte obyvateľov je bez predmestí.
Štáty, v ktorých hlavné mesto nie je súčasne aj najväčšie mesto, sú na obrázku znázornené červenou farbou.
Karáči

Karáči alebo Karáčí (angl.: "Karachi", po urdsky: كراچى, po sindhsky: ڪراچي alebo कराची; po slovensky staršie "Karáčí", čo je aj názov viac zodpovedajúci lokálnej výslovnosti) je najväčšie a najľudnatejšie pakistanské mesto, významný námorný prístav, ekonomické centrum krajiny a správne sídlo provincie Sindh. Nachádza sa na pobreží Arabského mora, severozápadne od delty rieky Indus. 
V roku 2013 tu žilo 23,5 milióna obyvateľov
a hustota obyvateľstva je približne 6 662 ľudí na kilometer štvorcový. 
Karáčí je tretie najväčšie mesto na svete podľa počtu obyvateľov v rámci mesta, jedenásta najväčšia mestská aglomerácia a najväčšie mesto moslimského sveta. Je tiež centrum bankovníctva, priemyslu, hospodárskej aktivity, obchodu a je domovom najväčších pakistanských korporácií s predmetom činnosti v textílii, prepravy tovaru, automobilového priemyslu, zábavy, umenia, módy, reklamy, publikácií, vývoja softwaru a zdravotníckeho výskumu.
Mesto je tiež centrom vyššieho vzdelania v južnej Ázií a moslimského sveta.
Karáči je tiež zaraďované medzi svetové mestá
Bodová digitalizácia

Bodová digitalizácia alebo digitalizácia bodov objektov je spôsob digitalizácie objektov z grafickej predlohy po bodoch na číslicový záznam vo forme účelovo usporiadaných pravoúhlych súradníc.
Digitalizátor

Digitalizátor alebo digitizér môže byť:
Líniová digitalizácia

Líniová digitalizácia je prevod charakteristických bodov čiar (línií) z grafickej predlohy do číslicovej formy, s registráciou snímaných súradníc v časovej, alebo dĺžkovej základni.
Dollis Hill (stanica metra)

Dollis Hill je jedna zo staníc Londýnskeho metra na Jubilee Line, v obvodem ("London Borough") Brent, konkrétne v Dollis Hill. Leží cca 25 minút od centra Londýna v tarifnej zóne č.3 ("Travelcard Zone 3") medzi stanicami Neasden a Willesden Green. Otvorili ju 1. októbra ako jednu zo staníc na Metropolitan Line. V roku 1939 sa vetva Stanmore stala súčasťou Bakerloo Line a v roku 1979 ju prebrala Jubilee Line.
Dollis Hill je často spomínaná vo veselohre " Mornington Crescent ". Tradičné hranie Dollis Hill začalo ako "Dollis Hill Loop", myslené tak, že každý nasledujúci pohyb vytvorený hocijakým hercom musí byť k Dollis Hill. Rozmanité a dôvtipné spôsoby k prerušeniu slučky v minulosti vymysleli herci " Mornington Crescent ".
Petřínska rozhľadňa

Petřínska rozhľadňa je jednou z najznámejších dominánt Prahy. Je vysoká 60 metrov. Jej základňa sa nachádza v nadmorskej výške 324 m n. m.
Dejiny.
Rozhľadňa bola postavená pre Zemskú jubilejnú výstavu v roku 1891 na podnet Klubu českých turistov ako voľná kópia Eiffelovej veže v Paríži. Práce podľa plánov inžinierov Františka Prášila a Julia Součka sa začali 16. marca a ukončili 20. augusta toho istého roku. Boli položené 11 m hlboké základy a na nich bola postavená 60 metrov vysoká konštrukcia s váhou 175 ton. Jadrom konštrukcie je osmiboký tubus v ktorom je výťah. Okolo tubusu sa vinú dve točité schodištia s 299 schodmi - jedno slúži na výstup a druhé na zostup. Rozhľadňa má dve vyhliadkové plošiny, horná je vo výške 55 metrov.
V 60. rokoch 20. storočia boli na vrchole rozhľadne umiestnené vysielacie antény pre televízne vysielanie. V septembri 1979 bola rozhľadňa uzatvorená kvôli zlému technickému stavu konštrukcie. Po oprave bola znovu otvorená v máji 1991 pri príležitosti druhej Jubilejnej výstavy. Rekonštruovaný výťah teraz slúži pre osoby so zníženou pohyblivosťou. Rozhľadňa dnes patrí k hlavným turistickým cieľom mesta.
Rozhľad.
Okrem panorámy Prahy vrátane neďalekého Pražského hradu sa z rozhľadne za jasného počasia otvára výhľad ďaleko po Čechách. Na severe možno uzrieť Říp a České stredohorie, na severovýchode je vidieť masív Krkonoš. Na juhovýchode je rozhľad pomerne obmedzený, pretože ho uzatvárajú Brdy.
Anagram

Anagram (z gr. "anagrafein" – prepísať) alebo prešmyčka je slovo alebo fráza vytvorená preskupením písmen iného slova alebo frázy, zvyčajne s použitím všetkých originálnych písmen presne raz. Z pravidla pri tom dochádza k zaujímavej zmene významu. Anagram patrí medzi obľúbené slovné hry a hlavolamy.
Pôvodné slovo alebo fráza je známe ako predmet anagramu. Každé slovo alebo fráza, ktorá presne reprodukuje písmená v inom poradí, je anagram. Niekto, kto vytvára anagramy, môže byť nazývaný „anagramik“ a cieľom seriózneho alebo kvalifikovaného anagramika je vytvoriť anagramy, ktoré odrážajú alebo komentujú svoj predmet.
Príklady.
Anagramy môžu byť vytvorené ako komentár k téme. Môžu byť synonymom alebo antonymom ich subjektu, paródou, kritikou alebo satirou. Napríklad:
Anagram, čo znamená opak jeho subjektu, sa nazýva „antigram“. Napríklad:
Môžu sa niekedy zmeniť z vlastného mena alebo mena na vhodnú vetu:
„Anagram“ môže byť anagramatizovaný ako „Ars magna“ (lat., „veľké umenie“).
Dejiny.
Anagramy sa dajú vysledovať až do obdobia starovekých Grékov a boli potom známe ako „Themuru“ alebo zmena, ktorá mala nájsť skrytý a mystický význam v menách. Počas stredoveku boli populárne v celej Európe, napríklad s básnikom a skladateľom Guillaume de Machautom. Hovorí sa, že sa vrátili aspoň k gréckemu básnikovi Lycophronovi, v treťom storočí pred nl; ale toto sa spolieha na vysvetlenie Lycophron, ktoré dal John Tzetzes v 12. storočí.
Akýkoľvek historický materiál na anagramoch sa musí vždy interpretovať z hľadiska predpokladov a pravopisov, ktoré boli aktuálne pre daný jazyk. Najmä pravopis v angličtine bol pomaly fixovaný. Boli tu pokusy regulovať tvorbu anagramov, dôležitá v angličtine bola práca George Puttenhamovej "Anagram or Posy Transposed" v "The Art of English Poesie (1589)".
Benice

Benice môžu byť:
Willesden Green (stanica metra)

Willesden Green je jedna zo staníc Londýnskeho metra na Jubilee Line, v obvode ("London Borough") Brent, konkrétne vo Willesden Green. Leží na prelome tarifných zón č. 2 a 3 ("Travelcard Zone 2 and 3") medzi stanicami Dollis Hill a Kilburn. Otvorili ju 24. novembra 1879 na vtedajšej " Metropolitan Railway " (neskôr Metropolitan Line). Od roku 1939 je obsluhovaná aj Bakerloo Line (Metropolitan Line tu prestala zastavovať nasledujúci rok) a v roku 1979 Bakerloo Line nahradila Jubilee Line.
Vlaky na Metropolitan Line prechádzajú touto stanicou, ale len obchádzajú nástupištia Jubilee Line. Avšak v prípade, že sa na Jubilee Line stalo niečo mimoriadne a vlaky tu nejazdia, tak ju tu môže nahradiť Metropolitan Line.
Blieň

Blieň je potok na Strednom Pohroní, na území okresu Zvolen. Je to pravostranný prítok Hrona, má dĺžku 12,8 km a je tokom III. rádu. 
Pramení v Kremnických vrchoch, v podcelku Flochovský chrbát, na južnom svahu Veľkého Sona (852,5 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 730 m n. m. Najprv tečie na juhovýchod, pri Danielovej chate priberá krátky ľavostranný prítok a pokračuje severojužným smerom cez podcelok Turovské predhorie rovnomennou dolinou. Na dolnom toku sa stáča na juhovýchod, neďaleko obce Kováčová vstupuje do severného výbežku Pliešovskej kotliny a na krátkom úseku tečie opäť na juh. Od osady Stráž pokračuje juhozápadným smerom v blízkosti obce Budča, južne od nej ústi v nadmorskej výške okolo 271,5 m n. m. do Hrona. Blieň je vodným tokom s veľmi slabo rozvinutým povodím, nepriberá žiadny významný prítok.
Turová (potok)

Turová je potok na Strednom Pohroní, v západnej časti okresu Zvolen. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 10,3 km a je tokom III. rádu. 
Priebeh toku.
Pramení v Kremnických vrchoch, v podcelku Flochovský chrbát, na juhozápadnom svahu Poruby (698,0 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 675 m n. m., v lokalite Dolná Poruba. Sprvu tečie severojužným smerom, sprava priberá prítok z oblasti Farskej lúky a pokračuje dolinou Selce. Preteká podcelkom Turovské predhorie, postupne sa stáča na juhovýchod a preteká obcou Turová. Na jej území priberá pravostranný prítok z obce Tŕnie a stáča sa na juh. Pokračuje cez obec Budča, z pravej strany priberá Kremenský potok a napokon vteká do severného výbežku Pliešovskej kotliny. Do Hrona ústi južne od obce Budča v nadmorskej výške cca 271,5 m n. m., v blízkosti vtoku potoka Blieň.
Breznický potok (prítok Hrona)

Breznický potok je potok na Strednom Pohroní, v západnej časti okresu Zvolen, na dolnom toku tvorí hranicu s okresom Žiar nad Hronom. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 10,5 km a je tokom III. rádu. 
Preteká Kremnickými vrchmi, pramení v podcelku Flochovský chrbát na juhozápadnom svahu Veľkého Sona (852,5 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 800 m n. m. Tečie prevažne severojužným smerom, sprava priberá prítok spod Jablonky (866,0 m n. m.) a pokračuje v podcelku Turovské predhorie. Ďalej sa stáča, na krátkom úseku tečie juhozápadným smerom, preteká obcou Železná Breznica, tu z pravej strany priberá prítok (456,3 m n. m.) z oblasti Husárkinej pleše a následne prítok z doliny Šindliarska. Za obcou tečie opäť na juh, pričom vytvára oblúk vypnutý na západ, ním preteká cez osadu Huta. Ďalej vytvára výraznú zákrutu, stáča sa na juhozápad a neďaleko obce Hronská Dúbrava ústi v nadmorskej výške okolo 263 m n. m. do Hrona. Breznický potok má slabo rozvinuté povodie s výhradne pravostrannými prítokmi.
Skalka (prítok Kremnického potoka)

Skalka je potok na Strednom Pohroní, v severovýchodnej časti okresu Žiar nad Hronom. Je to ľavostranný prítok Kremnického potoka, meria 7,5 km a je tokom IV. rádu. 
Preteká Kremnickými vrchmi, pramení v podcelku Flochovský chrbát na južnej stráni vrchu Skalka (1 231,6 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 130 m n. m. Tečie viac-menej juhozápadným smerom, sprava priberá prítok z juhozápadného svahu Skalky, potom tečie na krátkom úseku na západ a sprava priberá dva prítoky z oblasti Zadných plání. Ďalej sa oblúkom stáča opäť na juhozápad, z pravej strany priberá krátky prítok a následne zľava významný prítok (cca 773 m n. m.) zo severozápadného svahu vrchu Zlatej studne (1 265,4 m n. m.). Ďalej sa stáča na juhozápad, priberá pravostranný prítok z oblasti Predných plání a zľava významný Smrečník. Oblúkom sa potom stáča na západ, vytvára hranicu medzi podcelkami Kunešovská hornatina na severe a Jastrabská vrchovina na juhu a preteká mestom Kremnica. Južne od centra mesta ústi v nadmorskej výške okolo 535 m n. m. do Kremnického potoka.
Smrečník (potok)

Smrečník je potok na Strednom Pohroní, v severovýchodnej časti okresu Žiar nad Hronom. Je to pravostranný prítok Skalky, meria 4,7 km a je tokom V. rádu. 
Preteká Kremnickými vrchmi, pramení v podcelku Flochovský chrbát na západnom svahu vrchu Zlatej studne () v nadmorskej výške okolo Tečie západným smerom, zľava priberá krátky prítok spod Velestúra () a utvára výrazný oblúk ohnutý na sever. Sprava priberá prítok zo západného úpätia Zlatej studne, zľava prítok () spod vrchu Smrečník (), koryto sa ďalej esovito stáča a východne od mesta Kremnica (neďaleko chaty Toliar) ústi v nadmorskej výške okolo do Skalky.
PlayStation

Sony PlayStation je herná konzola 32/64-bitovej éry od spoločnosti Sony uvedená na trh v polovici 90. rokov 20. storočia. Pôvodný PlayStation bol prvou hernou konzolou radu PlayStation, po ktorej nasledovali konzoly PSOne, PlayStation 2, PlayStation Portable, PSX, PlayStation 3 a PlayStation 4. Konzola bola revolučná svojou real-time 3D grafikou, procesor konzoly mal špeciálne vyvinutú FPU jednotku, ktorá uľahčovala operácie s maticami - transformáciu 3D priestoru.
Do marca 2006, kedy bola ukončená výroba, bolo predaných viac než 100 miliónov konzol PlayStation a PSOne, čím sa stala prvou konzolou, ktorej predaj prekročil 100 miliónov kusov.
Na PlayStation je potrebná karta s úložným priestorom pre uloženie vašej hry. Celá konzola sa ovláda ovládačom (DualShock), ovládač môže pri nejakej činnosti v hre vibrovať alebo nejak naznačiť, že v hre sa niečo deje. Na PlayStation sú určené hry na CD. Ovládač (DualShock) je na PlayStation 1 a 2 s káblom, na 3 a 4 je určená baterka, ktorá sa nabíja káblom, ktorý je vsunutý do celého PlayStation alebo špeciálnou nabíjačkou, ktorá je určená len na DualShock 4. 
Poslednými vydanými hrami boli:
Kopernica (potok)

Kopernica je potok na Strednom Pohroní, na území okresu Žiar nad Hronom. Je to ľavostranný prítok Lutilského potoka, meria 15,9 km a je tokom IV. rádu.
"Prameň:" v Kremnických vrchoch na južnom svahu Pieskovca (907,7 m n. m.), východne od obce Kunešov, v nadmorskej výške okolo 800 m n. m.
"Smer toku:" na hornom toku na juh, za obcou Kopernica sa stáča na juhozápad, od sútoku so Slaským potokom opäť na juh
"Geomorfologické celky:" 1.Kremnické vrchy, podcelky Kunešovská hornatina a Jastrabská vrchovina, 2.Žiarska kotlina
"Prítoky:" sprava z obce Kunešov, spod Mlynského vrchu (849,5 m n. m.), Slaský potok (323,3 m n. m.), zľava zo západného svahu Čertovho vrchu (747,5 m n. m.) a dva krátke prítoky z východných strání Dubníka (502,8 m n. m.)
"Ústie:" do Lutilského potoka južne od obce Lutila v nadmorskej výške cca 279 m n. m.
"Obce:" Kopernica, Lutila
Slaský potok

Slaský potok je potok na Strednom Pohroní, na území okresu Žiar nad Hronom. Je to pravostranný prítok Kopernice, má dĺžku 12,3 km a je tokom V. rádu.
"Prameň:" v Kremnických vrchoch na južnej stráni Guľatého vrchu (910,7 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 875 m n. m.
"Smer toku:" severojužný
"Geomorfologické celky:" 1.Kremnické vrchy, podcelky Kunešovská hornatina a Jastrabská vrchovina, 2.Žiarska kotlina
"Prítoky:" sprava z východného svahu Vysokej (934,6 m n. m.), dva prítoky z východných svahov Triesok (941,8 m n. m.), z doliny Suchá Slaská, z južného úpätia Brestového dielu (677,4 m n. m.), zľava z oblasti Zoblera
"Ústie:" do Kopernice severne od obce Lutila v nadmorskej výške 323,3 m n. m.
"Obce:" iba Slaská
Rybojaštery

Rybojaštery (iné názvy:vodné jaštery, ichtyosaury, ichthyosaury, [ako rad aj:] rybojašterotvaré v širšom zmysle; lat. "Ichthyopterygia", alebo [rad] "Ichthyosauria" v širšom zmysle) sú veľký taxón vyhnutých morských plazov z taxónu Neodiapsida. V súčasných systémoch často pozostáva z niekoľkých vyhynutých rodov a z radu rybojašterotvaré (Ichthyosauria) v užšom zmysle.
Zaradenie v systéme.
Taxón Ichthyopterygia sa od roku 2014 často radí do taxónu Ichthyosauriformes (=Ichthyopterygia + Nasorostra) a ten sa zas radí do taxónu Ichthyosauromorpha (=Ichthysauriformes + Hupehsuchia). Ichthyosauromorpha (resp. do roku 2014 priamo Ichthyoptergia) sa dnes zaraďuje:
Charakteristika.
Rybojaštery vznikli už pred existenciou dinosaurov v spodnom triase a pretrvali až do strednej kriedy, približne do obdobia pred 90 mil. rokov.
Prvé rybojaštery sa objavili na začiatku triasu a pravdepodobne sa vyvinuli zo suchozemských plazov, nevie sa však, z ktorej ich staršej skupiny. Rybojaštery boli pozoruhodne prispôsobené životu pod vodou. Už "Mixosaurus", jeden z prvých rodov rybojašterov, sa výborne prispôsobil životu vo vode: nohy sa mu zmenili na široké pádla a slúžili na kormidlovanie, veľkú plutvu mal aj na chrbte. Mixosaurus, čo v preklade znamená „zmiešaný jašter“, dostal pomenovanie podľa toho, že to bol medzistupeň na vývojovom rebríčku rybojašterov. Na rozdiel od svojich vyvinutejších súkmeňovcov mal tento plaz zmiešané črty primitívnych aj moderných rybojašterov: mal už na rozdiel od svojich predkov vyvinutú chrbtovú plutvu, ale ešte nemal vyvinutú chvostovú plutvu, mal podobnú plutvu ako dnešné úhory, takže bol pravdepodobne pomalší ako moderné rybojaštery.
Moderné rybojaštery mali chvostovú plutvu v polohe tej istej ako dnešné drsnokožce. Tieto morské plazy mali jedny z najväčších očí v živočíšnej ríši a ich stavce boli podobné hokejovému puku. Rybojaštery sa živili rybami, ktoré chytali do dlhých a úzkych čeľustí, obrúbených nespočetnými ostrými a hrotitými zubmi. Svojim hydrodynamyckým tvarom tela a zobcom pripomínali rybojaštery dnešné delfíny. Rybojaštery sa tak dokonale prispôsobili podmienkam v mori, že nepotrebovali raz za rok vyliezť na súš a naklásť tam vajcia, ako to robili (a dodnes aj robia) morské korytnačky. Problém vyriešili tak, že privádzali na svet živé mláďatá.
Lehotský potok (prítok Lutilského potoka)

Lehotský potok je potok na Strednom Pohroní, v západnej časti okresu Žiar nad Hronom. Je to ľavostranný prítok Lutilského potoka, meria 8,5 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v západnom výbežku Kremnických vrchov, v podcelku Jastrabská vrchovina, na západnom svahu Vysokej hory (909,2 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 690 m n. m. Najprv tečie severojužným smerom, sprava priberá krátky prítok spod Trasľavého vrchu (798 m n. m.), následne zľava spod Pekla (855,8 m n. m.), preteká hornou časťou obce Janova Lehota, stáča sa na juhojuhovýchod a vstupuje do Žiarskej kotliny. Preteká celou obcou, zľava priberá krátky prítok z oblasti Východného poľa, na krátkom úseku tečie južným smerom a zľava priberá prítok (358,5 m n. m.) z oblasti Západného poľa. Potom pokračuje juhovýchodným smerom a severovýchodne od obce Lovčica-Trubín ústi v nadmorskej výške 317,1 m n. m. do Lutilského potoka.
Barina (prítok Lutilského potoka)

Barina je potok na Strednom Pohroní, preteká územím okresov Prievidza a Žiar nad Hronom. Je to pravostranný prítok Lutilského potoka, meria 6,1 km a je tokom IV. rádu. 
Preteká pohorím Vtáčnik, kde pramení v podcelku Nízky Vtáčnik na východnom svahu Troch chotárov (1 144,0 m n. m.), v masíve Predného Kľaku, v nadmorskej výške cca 950 m n. m. Najprv tečie východným smerom, oblúkom sa stáča na severoseverovýchod, zľava priberá prítok spod Hrebienok (1 086,9 m n. m.) a pokračuje východným smerom cez Kľackú dolinu. Ďalej priberá ľavostranný Čierny potok, následne z tej istej strany aj druhý krátky prítok, z pravej strany potom priberá Kršľový potok a prítok z Prochotskej doliny. Na dolnom toku sa stáča na severovýchod, zľava ešte priberá Šechvalský potok (452,6 m n. m.) a severozápadne od osady Dérerov mlyn ústi v nadmorskej výške okolo 437 m n. m. do Lutilského potoka.
Zákruty

Zákruty je názov potoka na Strednom Pohroní, na území okresu Žiar nad Hronom. Je to pravostranný prítok Hrona, má dĺžku 11,2 km a je tokom III. rádu. 
Priebeh toku.
Pramení v pohorí Vtáčnik, v podcelku Nízky Vtáčnik, na severnom svahu Ivanišovho vrchu (767 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 680 m n. m. Od prameňa tečie juhovýchodným smerom, sprava priberá Pisársky potok a vteká do Žiarskej kotliny. Tečie východojuhovýchodným smerom, zľava priberá Dúbravu (298,2 m n. m.) a ďalej tiež zľava Trubínsky potok (274,6 m n. m.). Následne sa stáča a pokračuje severojužným smerom, koryto sa začína vlniť a napája vodnú nádrž Zákruty. Pod nádržou intenzívne meandruje, z pravej strany priberá Prestavlcký potok (východne od obce Dolná Trnávka) a prestáva meandrovať. Napokon pokračuje k ústiu juhojuhozápadným smerom a južne od obce Dolná Trnávka ústi v nadmorskej výške 231 m n. m. do Hrona.
Trubínsky potok

Trubínsky potok je potok na Strednom Pohroní, na území okresu Žiar nad Hronom. Je to ľavostranný prítok Zákrut, meria 5,5 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení na okraji pohoria Vtáčnik, v podcelku Nízky Vtáčnik, na východnom úpätí vrchu Sulina (873,4 m n. m.) v nadmorskej výške približne 540 m n. m. Od prameňa tečie najprv na východ, vstupuje do Žiarskej kotliny a stáča sa na juhovýchod. Preteká obcou Lovčica-Trubín (časťou Trubín), ďalej pokračuje severojužným smerom, napája malú vodnú nádrž Trubín, do ktorej sprava vteká prítok z juhovýchodného úpätia Kameňa (430,4 m n. m.). Južne od spomenutej obce ústi v nadmorskej výške 274,6 m n. m. do Zákrut.
Emotion Engine

Emotion Engine je názov centrálneho procesora hernej konzoly šiestej generácie, Sony PlayStation 2. Bol vyvinutý spoločne firmami Toshiba a Sony a jeho sériová výroba začala v roku 1999. Podľa MicroDesign Resources je dvakrát rýchlejší ako 733 MHz Pentium III a 15-krát rýchlejší ako 400 MHz Celeron v úlohách ako napríklad prehrávanie celoobrazovkového videa .
Podľa spoločnosti Sony jeho názov neznamená, že je zvláštne navrhnutý na to, aby bol schopný renderovať realistické emócie na tvárach herných postáv.
Dátová zbernica, vyrovnávacia pamäť, ako aj všetky registre sú implementované 128-bitovou technológiou, integrované na jednom čipe vyrábanom 0,18-mikrónovou technológiou. Procesor je založený na čipe MIPS R5900, je kombináciou CPU a DSP procesora, ktorého hlavnou funkciou je simulácia trojrozmerných svetov. Všetky podstatné jednotky sú integrované na čipe: jadro MIPS III, 2 vektorové jednotky, FPU, jednotka na spracovanie grafiky (MPEG2 dekodér s prídavnými vlastnosťami), 10-kanálový DMA kontrolér, grafická jednotka, RDRAM a vstupno-výstupné rozhrania, všetko vzájomne prepojené 128-bitovou internou zbernicou.
Lovčický potok

Lovčický potok je potok na Strednom Pohroní, na území okresu Žiar nad Hronom. Je to pravostranný prítok Hrona, má dĺžku 8,4 km a je tokom III. rádu. 
Pramení pod kótou 453,0 m v lokalite Medokýš v Žiarskej kotline, na podhorí Vtáčnika, v nadmorskej výške okolo 425 m n. m. Na hornom toku tečie juhovýchodným smerom cez obec Lovčica-Trubín (časť Lovčica), za obcou sa postupne stáča na juh a preteká územím s prejavmi činnosti zrážkovej vody v podobe výmoľov na oboch brehoch. Z pravej strany priberá krátky prítok a koryto sa nevýrazne vlní. Napája vodnú nádrž Lovča (miestne zvaná aj "Stará priehrada"), preteká obcou Lovča, kde je v dvoch úsekoch v dĺžke 400 a 100 metrov vedený pod povrchom pod betónovou klenbou. Na južnom okraji obce (Hviezdoslavova ulica) sa stáča na juhovýchod. Južne od spomenutej obce ústi v nadmorskej výške 236,7 m n. m. do Hrona.
Prochotský potok

Prochotský potok je potok na Strednom Pohroní, v západnej časti okresu Žiar nad Hronom. Je to pravostranný prítok Hrona, meria a je tokom III. rádu. Na dolnom toku sa na dvoch úsekoch rozvetvuje, najprv na území obce Horná Ždaňa (cca ) a potom pred obcou Dolná Ždaňa, obe ramená pretekajú obcou (cca ) a ústia do Hrona.
"Prameň:" v pohorí Vtáčnik na južnom svahu Troch chotárov () v masíve Predného Kľaku, v nadmorskej výške okolo 
"Smer toku:" po obec Prochot na juhovýchod, potom juhojuhovýchodným smerom až k obci Horná Ždaňa, kde sa stáča a tečie k ústiu na juh
"Geomorfologické celky:" 1.Vtáčnik, podcelok Nízky Vtáčnik, časť Prochotská kotlina, 2.Žiarska kotlina
"Prítoky:" sprava spod Magurky (), Majspiakovský potok, Jastrabský potok, prítok z oblasti Na Táľoch, z východného úpätia Žiaru (), z oblasti Lánov (na ňom malá vodná nádrž), zľava dva prítoky spod Malej Kršlej () a spod Holého vrchu ()
"Ústie:" do Hrona na okraji intravilánu obce Dolná Ždaňa v nadmorskej výške okolo 
"Obce:" osada Borovina, Prochot,osada Kopanica, Horná Ždaňa a Dolná Ždaňa
Biely potok (prítok Hrona)

Biely potok je krátky potok na Strednom Pohroní, v juhozápadnej časti okresu Žiar nad Hronom. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 3,6 km a je tokom III. rádu. 
Pramení v pohorí Vtáčnik, v podcelku Nízky Vtáčnik, na juhozápadnom svahu Rakytia (679,3 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 540 m n. m., v lokalite Všivavá. Najprv tečie severojužným smerom Zábradnou dolinou, na dolnom toku sa stáča a tečie na juhovýchod. Preteká osadou Bukovina už v Žiarskej kotline a v nadmorskej výške okolo 221,5 m n. m. ústi do Hrona.
Pokutský potok

Pokutský potok je potok na Strednom Pohroní, v severnej časti okresu Žarnovica. Je to ľavostranný prítok Kľaku, meria 10,6 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v pohorí Vtáčnik, v podcelku Nízky Vtáčnik, na severovýchodnom svahu vrchu Vtáčnik (1 345,8 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 160 m n. m. Od prameňa tečie severojužným smerom, sprava priberá krátky prítok z východného svahu Vtáčnika (na ňom najvyšší vodopád v CHKO Ponitrie, prepadáva cez doskovité andezity) a ďalší z juhovýchodného svahu Vtáčnika. Oblúkom sa stáča, na krátkom úseku tečie na východ a preteká Hlbokou dolinou. Opäť sa oblúkom stáča na juh, sprava priberá Čertov potok (pri horárni Pokuty), na dolnom toku preteká v blízkosti detského tábora Kollárová na ľavom brehu a pod svahmi vrchu Za žliabkom, následne preteká okrajom Ostrogrúnskej kotliny. Napokon sa stáča na juhozápad a severne od obce Hrabičov, pod južným hrebeňom vrchu Ostrý grúň pri osade Pilhovci, ústi v nadmorskej výške okolo 388 m n. m. do Kľaku.
Župkov

Župkov môže byť:
Píľanský potok (prítok Kľaku)

Pílanský potok je potok na Strednom Pohroní, v severozápadnej časti okresu Žarnovica. Je to pravostranný prítok Kľaku, meria 11,1 km a je tokom IV. rádu. Horný tok sa niekedy označuje ako "Tomov potok".
"Prameň:" v pohorí Vtáčnik na juhovýchodnom svahu Suchej hory (879,2 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 665 m n. m.
"Smer toku:" od prameňa najprv na juh, nad obcou Píla sa stáča na juhovýchod, na dolnom toku tečie na krátkom úseku k ústiu na východ
"Geomorfologické celky:" 1.Vtáčnik, podcelky a.Nízky Vtáčnik, časť Vígľaš (pramenná oblasť), b.Župkovská brázda (ústie), 2.Tribeč, podcelok Rázdiel, časť Veľkopoľská vrchovina
"Prítoky:" sprava potok z obce Veľké Pole, od Martinkovho štálu, zo severného svahu Vojšína (818,9 m n. m.), tri prítoky spod Búriovho štálu, od Kajlovky, zľava spod kóty 728,6 m, Čierny potok a prítok od osady Nemčekovci
"Ústie:" do Kľaku pri obci Horné Hámre v nadmorskej výške približne 277 m n. m.
"Obce:" osada Tomov štál, obec Píla, osady Gambatovci, Brod
Zoznam postáv gréckej mytológie

Toto je zoznam postáv gréckej mytológie.
Cegléd (potok)

Cegléd je potok v Podunajskej pahorkatine, na území okresu Nové Zámky. Je to ľavostranný prítok Paríža, meria 5 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v podcelku Hronská pahorkatina, v časti Bešianska pahorkatina, pri samote Dobrá voda v nadmorskej výške približne 190 m n. m., severozápadne od obce Svodín. Najprv tečie západoseverozápadným smerom a západne od samoty napája malú vodnú nádrž. Ďalej vteká do Veľkého rybníka (vodná nádrž Rúbaň II), do ktorého sprava ústi krátky prítok prameniaci pod Starým vrchom (216,5 m n. m.). Z rybníka vyteká juhozápadným smerom a pokračuje v blízkosti osady Cegléd na ľavom brehu. Napokon napája ešte Malý rybník (vodná nádrž Rúbaň II), odtiaľ tečie západným smerom a pri obci Rúbaň ústi v nadmorskej výške 128,9 m n. m. do Paríža.
John Lydon

John Joseph Lydon (* 31. január 1956, Londýn, Anglicko, Spojené kráľovstvo), známy aj ako Johnny Rotten, je britský hudobník, spevák a skladateľ, známy predovšetkým ako spevák legendárnej punkovej skupiny Sex Pistols. V súčasnosti pôsobí v post-punkovej skupine Public Image Ltd.
Branovský potok

Branovský potok alebo Klokočov je potok v Podunajskej pahorkatine, na území okresu Nové Zámky. Je to ľavostranný prítok Starej Žitavy, meria a je tokom V. rádu. 
Prameň.
Preteká Hronskou pahorkatinou, pramení v časti Bešianska pahorkatina, juhovýchodne od obce Veľké Lovce pod kótou v nadmorskej výške cca V obdobiach s dostatkom zrážok tečie od samoty Mariánska Čeľaď (cca ) tri km severnejšie. 
Opis toku.
Najprv tečie severojužným smerom, sprava priberá krátky prítok () z oblasti Godova, zľava občasný Hastrgáň a preteká obcou Čechy. Za obcou napája rovnomennú vodnú nádrž, stáča sa viac juhojuhozápadným smerom a tečie cez obec Semerovo. Oblúkom sa stáča na severozápad, za obcou napája rovnomennú vodnú nádrž a mení smer toku na západojuhozápad. Z pravej strany priberá významný Lovčiansky potok (), preteká obcou Branovo a koryto sa vlní. Severne od obce Dvory nad Žitavou ústi v nadmorskej výške do Starej Žitavy.
Lovčiansky potok

Lovčiansky potok je potok v Podunajskej pahorkatine, na území okresu Nové Zámky. Je to pravostranný prítok Branovského potoka, má dĺžku 6,6 km a je tokom VI. rádu. 
Vzniká v Hronskej pahorkatine, v časti Bešianska pahorkatina, na území obce Veľké Lovce v nadmorskej výške okolo 170 m n. m. Juhozápadným smerom preteká obcou Veľké Lovce, za ňou sa stáča na západ, zľava priberá Lagáň a pokračuje juhojuhovýchodným smerom. Ďalej napája vodnú nádrž Branovo, do ktorej zľava ústi Šarcov potok, preteká okolo obce Branovo a neďaleko nej ústi v nadmorskej výške 126,4 m n. m. do Branovského potoka.
Batov

Batov je potok v Podunajskej pahorkatine, na území okresu Nové Zámky. Je to pravostranný prítok Paríža, meria a je tokom IV. rádu. 
Preteká Hronskou pahorkatinou, časťou Strekovské terasy, pramení pri osade Lapušina v nadmorskej výške cca Najprv tečie severojužným smerom, koryto križuje vodný kanál a pri samote Petrov majer sa stáča na juhovýchod. Napája vodnú nádrž Dubník (Pri prameni), zľava do nej ústi občasný tok od osady Poľka. Potom tečie juhojuhovýchodným smerom a juhozápadne od obce Dubník ústi v nadmorskej výške približne do Paríža.
Selenec (prítok Nitry)

Selenec je potok v Podunajskej pahorkatine, na území okresu Nitra. Je to ľavostranný prítok Nitry, meria 7,3 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Pramení na južnom okraji Tribča, v geomorfologickom podcelku Zobor, na južnom svahu Breziny (410 m n. m.) v nadmorskej výške cca 340 m n. m. 
Opis toku.
Najprv tečie južným smerom cez vinice na podhorí Tribeča, následne vstupuje do Žitavskej pahorkatiny a preteká popri osadách Horná Malanta na pravom a Dolná Malanta na ľavom brehu. Sprava potom priberá Štitársky kanál (156,7 m n. m.), stáča sa na juhozápad a pri osade Selenec priberá sprava Hrnčiarovský kanál. Odtiaľ pokračuje západným smerom, preteká územím mesta Nitra a zľava sa oddeľuje Janíkovský kanál, tečúci na juhovýchod. Napokon sa opäť stáča na juhozápad, tečie v zregulovanom koryte a na okraji mesta ústi v nadmorskej výške 136,6 m n. m. do Nitry.
Cell (mikroprocesor)

Cell je architektúra mikroprocesora vyvinutá spoločnosťami Sony, Toshiba a IBM. Je použitý v hernej konzole Sony PlayStation 3 a superpočítači IBM Blue Gene.
Výskumy ukázali, že je schopný vykonávať akékoľvek presné vedecké výpočty 3 až 12-krát rýchlejšie ako akýkoľvek desktopový procesor s rovnakou hodinovou frekvenciou, vrátane procesorov Itanium 2 a Opteron 248.
Merašický potok

Merašický potok je potok v Podunajskej pahorkatine, na území okresu Hlohovec. Je to pravostranný prítok Radošinky, meria 10,9 km a je tokom V. rádu. Označuje sa aj ako Stoličný potok.
"Prameň:" na okraji Považského Inovca na východnom svahu Holého vrchu (432,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 240 m n. m.
"Smer toku:" po obec Dolné Otrokovce na juhovýchod, potom k obci Merašice na východ, za obcou sa stáča na sever a oblúkom postupne k ústiu na východ
"Geomorfologické celky:" 1.Považský Inovec, 2.Podunajská pahorkatina, podcelok Nitrianska pahorkatina, časť Bojnianska pahorkatina
"Prítoky:" sprava potok prameniaci južne od obce Horné Otrokovce a z oblasti Bagolád, zľava Tekoldiansky potok
"Ústie:" do Radošinky severne od obce Biskupová v nadmorskej výške 157,6 m n. m.
"Obce:" Horné Otrokovce, Dolné Otrokovce a Merašice
Čierny potok (prítok Bariny)

Čierny potok je krátky potok na Strednom Pohroní, v juhovýchodnej časti okresu Prievidza. Je to ľavostranný prítok Bariny, meria 2,2 km a je tokom V. rádu. 
Preteká pohorím Vtáčnik, pramení v podcelku Vysoký Vtáčnik, v masíve Predný Kľak, na východnom svahu Jarabej skaly (1 169,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 990 m n. m. V pramennej oblasti tečie na krátkom úseku na východ, sprava priberá krátky prítok z východoseverovýchodného svahu Jarabej skaly a ďalej tečie juhovýchodným smerom. Na dolnom toku sa stáča severojužným smerom, sprava priberá prítok (1,7 km) z lokality Veľký Báň na juhovýchodnom svahu Jarabej skaly a v nadmorskej výške cca 575 m n. m. ústi v Kľackej doline do Bariny.
Novobanský potok

Novobanský potok je potok na Strednom Pohroní, na území okresu Žarnovica. Je to pravostranný prítok Hrona, meria 10,2 km a je tokom III. rádu.
"Prameň:" v Pohronskom Inovci na juhovýchodnom svahu Vojšína (818,9 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 610 m n. m.
"Smer toku:" od prameňa najprv na východ, po pribratí prvého prítoku sa stáča a tečie severojužným smerom
"Geomorfologické celky:" 1.Pohronský Inovec, podcelok Vojšín, 2.Vtáčnik, podcelok Župkovská brázda, časť Novobanská kotlina
"Prítoky:" sprava Kyzový potok, Zajačí potok, prítok zo severozápadného svahu Viničného vrchu (665,0 m n. m.), Starohutský potok; zľava prítok spod kóty 633,4 m, Suchý potok a prítok spod Kohútova
"Ústie:" do Hrona južne od mesta Nová Baňa v nadmorskej výške cca 193 m n. m.
"Obce:" mesto Nová Baňa a jeho štálová oblasť (mestská časť Štále)
Expozícia (fotografia)

Expozícia alebo osvit je vo fotografii dej osvitu svetlocitlivej záznamovej vrstvy; označuje aj celkové množstvo svetla, ktoré je na expozíciu potrebné.
Správna expozícia je daná citlivosťou fotografického materiálu, meranou pomocou štandardu ISO a nastavením clony a expozičného času. Prekážka objektívneho posúdenia svetelnej situácie voľným okom je jeho schopnosť prispôsobiť sa na meniace sa svetelné podmienky. Na spoľahlivé určenie expozície sa preto používa expozimeter, luxmeter a pod.
Komiks

Komiks (-kodifikovaný tvar ; staršie: "comics" ; po anglicky: "comics") je označenie pre sekvenčne usporiadanú postupnosť obrázkov alebo podobných znakov (okrem animovaného filmu), ktorá sprostredkúva informácie (najčastejšie rozpráva príbeh alebo opisuje nejaký dej) a/alebo na čitateľa esteticky pôsobí. Niektorí autori medzi komiksy zaraďujú aj karikatúru (teda len jeden obrázok).
Obrázky sú väčšinou kreslené (ale môže ísť napríklad aj o fotky) a väčšinou doplnené textom. Text môže byť umiestnený v takzvaných bublinách uprostred obrázka, v okrajovej časti obrázka alebo pod obrazkom. Obrázky sú často doplnené rôznymi zvukomalebnými výrazmi.
Komiks sa dnes považuje za samostatné umenie či žáner. Ide o spojenie literatúry a výtvarného umenia. 
Druhy.
Komiksy najčastejšie vychádzajú ako literárne dielo, a to buď ako comic strip, jedna strana v inom časopise, zošit (časopis), (viazaná) kniha alebo ako webkomiks. Špeciálny typ komiksu je technický scenár (storyboard) a minikomiks (minicomic). 
Rozšírenie.
V závislosti od definície komiks začína už egyptskými hieroglyfmi alebo niekedy v 18. storočí. Typický komiks dnešného typu však vznikol až koncom 19. storočia a rozšíril sa začiatkom 20. storočia.
Azda najrozšírenejšie je čítanie a tvorba komiksov v USA, Japonsku a západnej Európe (najmä v Belgicku vo Francúzsku), z východnej Európy v Poľsku a krajinách bývalej Juhoslávie. V Japonsku komiksy čítajú všetky – aj „elitné“ – vrstvy spoločnosti a toto umenie je tam veľmi rozšírené, podobnú tendenciu možno pozorovať aj v iných krajinách ako v Belgicku a vo Francúzsku.
Na Slovensku a v menšej miere v Česku bol pred rokom 1989 (za komunizmu) komiks považovaný za „buržoázne“ a v podstate dekadentné umenie a na Slovensku žiaden dlhší komiks nevyšiel (s pár výnimkami v roku 1969). Išlo fakticky o zakázaný žáner. Komiks bol spravidla obmedzený na zábavný doplnok časopisov na pokračovanie (teda „kreslený seriál“ alebo to, čo dnes nazývame „strip“).
Názvy.
Pomenovanie pôvodne vzniklo z anglického „comic strip“ (doslova: komický pás), ale komiksy už dávno nezobrazujú len „komické“ obsahy. Dnes sa ako „strip“ označujú veľmi krátke komiksy (spravidla 2-5 obrázkov a spravidla v novinách). V posledných rokoch sa presadzuje aj nové označenie pre komiks: „sequential art“ (doslova sekvenčné umenie). V USA sa prevažne umelecké komiksy (na rozdiel od tradičných masových komiksov) označujú ako „graphic novel“ (doslova grafický román).
Vo Francúzsku, ktoré má veľkú tradícu v tvorbe komiksov (pozri napríklad Asterix), sa komiksy spravidla nazývajú „bande dessinée“ (doslova: kreslený pás; skratka BD). 
Typicky japonské komiksy sa označujú ako manga. 
Komiks na pokračovanie sa na Slovensku a v Česku spravidla tradične označuje ako „kreslený seriál“.
Boh Otec

Boh Otec je titul daný Bohu v rozličných náboženstvách, najviditeľnejšie v kresťanstve kde ide prvú z troch božských osôb Najsvätejšej Trojice. Nasleduje ho druhá božská osoba Boh Syn (Ježiš Kristus) a tretia božská osoba Boh Duch Svätý. 
Od druhého storočia kresťanské vyznania zahŕňajú vieru v „"Boha Otca všemohúceho"“ a hlavne Jeho rozmeru „"Otca a Stvoriteľa sveta"“. Avšak v kresťanstve je koncept Boha ako otca Ježiša Krista zachádza metafyzicky ďalej ako koncept Boha ako Stvoriteľa a Otca všetkého ľudu. Táto skutočnosť je naznačená v Nicejsko-carihradskom vyznaní viery, kde sa najprv vyznáva viera v „"jedného Boha, Otca všemohúceho, Stvoriteľa neba i zeme, sveta viditeľného i neviditeľného“" a potom nasleduje vyznanie „"Verím v jedného Pána Ježiša Krista, jednorodeného Syna Božieho, zrodeného z Otca pred všetkými vekmi“"
Doskozubcotvaré

Doskozubcotvaré alebo plakodonty (lat. "Placodontia") sú vyhynutá skupina morských plazov z taxónu Sauropterygia. Existovala veľmi krátko: iba počas obdobia triasu. 
Išlo o dosť robustné plazy s krátkymi, silnými nohami a dlhým chvostom, ktorý slúžil pri plávaní. Pri dvoch typoch plakodontov sa na hornej časti tela nachádzal hrubý kostenný pancier. Kvôli tomu že mali tento pancier a aj ťažké kosti, pravdepodobne ich to stálo mnoho námahy a energie aby sa dostali na hladinu kvôli nadýchnutiu. Plakodonty sa pravdepodobne živili mäkkýšmi, ktoré zbierali z dna vyčnievajúcimi kolíkovitými prednými zubmi. Okrúhle zadné zuby, pripomínajúce ploché kamene, využívali pri drvení tvrdých schránok mäkkýšov. Najtypickejšími plakodontmi bol rod "Placodus".
Józef Krupiński

Józef Krupiński (* 24. september 1930, Skarbanowo, Poľsko – † 1. september 1998, Orzesze) bol poľský básnik.
Biela Orava

Biela Orava môže byť:
Kullervo

Kullervo je tragický hrdina fínskeho národného eposu Kalevala.
Legenda o Kullervovi.
Kullervov príbeh opisujú spevy 31-36. Bratia Untamo a Kalervo sa pohádajú o loviská rýb a pôdu. Untamo a jeho muži porazia Kalerva v boji a vyvraždia celú jeho rodinu. Prežije iba jedna tehotná žena, ktorá následne porodí Kalervovho syna Kullerva. Po troch neúspešných pokusoch usmrtiť ho sa Untamo rozhodne ponechať si Kullerva vo svojej domácnosti ako otroka. Keď sa ukáže ako úplne neschopný, predá ho Untamo Illmarinenovi za pastiera dobytka. Illmarinenova manželka, ktorá chlapca s obľubou šikanuje, vpečie jedného dňa do jeho chleba kameň, o ktorý si Kullervo pri krájaní zlomí čepeľ svojho noža. V záchvate zlosti prisahá pomstu a, súc od malička nadaný magickou mocou, premení kravy, ktoré Illmarinenova žena dojí, na divoké medvede, ktoré ju roztrhajú. Utečie domov a zistí, že jeho obaja rodičia sú ešte nažive, ale jeho sestra zmizla.
Kullervo ide na otcov príkaz zaplatiť dane. Na spiatočnej ceste stretne žobráčku a zvedie ju, nevediac, že je to jeho sestra. Keď pravda vyjde na povrch, sestra sa od hanby utopí v riave horského potoka. Kullervo sa zmätený vracia domov a tiež chce spáchať samovraždu, ale jeho matka mu v tom zabráni. Kullervo sa rozhodne pomstiť Untamovi a zavraždí jeho aj všetkých členov jeho rodiny. Po svojom návrate však nájde na statku mŕtve telá svojich rodičov. Vyhľadá v lese miesto, kde zviedol svoju sestru, a naľahne tam na svoj meč.
Nové Vozokany

Nové Vozokany bola obec, ktorá vznikla v roku 1975 zlúčením obcí Veľké Vozokany, Malé Vozokany a Červený Hrádok. Na základe výsledku referenda občanov dotknutých obcí, Nové Vozokany zanikli 31. decembra 1990.
Stará nórčina

Stará nórčina je severogermánsky jazyk, ktorý patril do západnej vetvy staroseverčiny, predchodca nórčiny.
Nórčina sa však postupom časom viac odklonila od staronórčiny, na základe dlhodobého a zreteľného vplyvu dánčiny, a i nemčiny. Gramatika dnešnej nórčiny je iná, zjednodušená.
Za jazyk najviac podobný starej nórčine sa dá považovať islandčina, jazyk, ktorý za dobu svojej existencie prešiel len minimálnymi zmenami a i gramatika sa zachovala.
Stará islandčina

Stará islandčina (iné názvy: staroislandčina, archaická islandčina) patrí spolu so starou nórčinou k západnej vetve staroseverského jazyka. Západná a východná vetva sa oddelili zhruba v 8.–9. storočí po Kr. Keďže v tomto jazyku bolo napísané množstvo literatúry, je to najlepšie zdokumentovaný severogermánsky jazyk z tohto obdobia. Stará islandčina je predchodcom modernej islandčiny, ktorá sa hlavne vďaka izolácii krajiny za 1000 rokov vývoja jazyka veľmi od svojho predchodcu nevzdialila.
Dejiny.
Stará islandčina vznikla zo západonórskych dialektov, ktorými hovorili vysťahovalci na Island. Tieto dialekty sa v krátkom čase zjednotili do jedného jazyka, takže literatúra, ktorú nám starí Islanďania zanechali, je písaná vo veľkej miere jednotným jazykom. Časovo sa stará islandčina vymedzuje na obdobie medzi rokmi 900–-1350. Do roku 1000, kedy prišlo spolu s christianizáciou aj písmo, existuje len obmedzené množstvo písomných dokladov. Týmito môžu byť vlastné mená, ktoré je možné nájsť u cudzích autorov z tohto obdobia, ďalej slová prevzaté inými jazykmi zo staroseverského jazyka, zachovalo sa niekoľko nápisov v rúnach, ako aj niekoľko nórsko-islandských básní, ktoré boli zaznamenané v písomnej forme neskôr. Literárne obdobie trvalo od roku 1170 až do 1250 a zahŕňa písomnosti z právnickej, náboženskej i duchovnej oblasti. Nemožno vynechať ani eddické zbierky mýtických látok a skaldské básne. Okrem toho bolo napísaných množstvo ság, tieto môžu opisovať buď život prvých Islanďanov, alebo ešte časy pred osídlením Islandu, ďalej sú to rytierske ságy, či už preložené (z latinčiny) alebo pôvodné.
Písmo.
Okrem bežnej latinky sa v islandských textoch vyskytujú aj nasledovné písmená:
Gramatika.
Stará islandčina je jazyk, v ktorom sa skloňuje a časuje.
Bubon (hudba)

Bubon je súhrnný názov pre bicie hudobné nástroje, ktoré sa rozozvučujú rozvibrovaním blany (tzv. blanofóny). Bubny sa považujú za najstaršie hudobné nástroje, ich nálezy pochádzajú až z praveku. Najdôležitejšou časťou bubnu je blana alebo tiež membrána. Blana bubnu sa vyrábala z kože či už kozej alebo teľacej, ale v niektorých dokumentoch sa uvádzajú bubny zo zaživa stiahnutej kože nepriateľov. Tieto poetické materiály sú dnes nahradené rôznymi druhmi plastov a niekedy sa používa aj kov (karibské plechové bubny). Koženú či plastovú membránu môže nahradiť aj telo bubnu (napr. africké udu). Bubny sa rozozvučujú použitím paličiek, rúk alebo čohokoľvek čím sa dá udierať.
One

One môže byť:
Felinoterapia

Felinoterapia je súčasťou odboru animoterapia. Ide o využitie pozitívnych účinkov interakcie medzi zvieraťom (mačkou) a človekom k podpore liečby a zlepšeniu kvality života.
Jej metódy sa delia na:
Medzi pozitívne účinky felinoterapie patrí zlepšenie psychického stavu znížením úzkosti, strachu,  agresivity, či depresie, zlepšenie kognitívnych funkcií - pozornosti, komunikácie a reči, učenia sa, ako aj  rozvoj a udržanie motoriky a fyzická rehabilitácia. Pozitívne je aj využívanie v rámci trávenia voľného času u zdravých detí, a taktiez u seniorov.