burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Spišské goralské nárečia

Spišská goralská oblasť je najväčšou a najstaršou goralskou nárečovou oblasťou. Rozprestiera sa na veľkom území severného Spiša, kde leží 34 goralských obcí, ktoré patria do okresov Kežmarok, Poprad a Stará Ľubovňa a 14 poľských obcí, ktoré administratívne patria do powiatu Nový Targ. 
Delenie nárečia.
Spišské goralské nárečia sa delia na dve skupiny: na severnú časť, ktorá je na Zamagurí a južnú časť, ktorá je v poriečí Popradu.
Severnú hranicu goralských nárečí na Zamagurí tvorí rieka Dunajec a západnú rieka Biela voda. Na východe ju ohraničujú ukrajinské (rusínske) obce Veľký Lipník, Stráňany, Kamienka. Na juhu ju oddeľuje pohorie Spišská Magura. Okrem Zamaguria sa vyskytuje nárečie v osade Pilhov a Kače, ktorá je súčasťou obce Mníšek nad Popradom. 
Na rozdiel od Zamaguria, kde obce s goralskými nárečiami tvoria takmer súvislý celok, goralské nárečia v obciach okolo rieky Poprad, ktoré susedia s so slovenským, ukrajinskými, rusínskymi a nemeckými nárečiami, tvoria len malé enklávy. Ovplyvňovali ich kolonizačné prúdy v uplynulých storočiach. Preto neboli chránené pred inovačnými vplyvmi. Inak tomu bolo v Zamagurí, ktoré tvorilo, vďaka prírodným okolnostiam, uzavretú izolovanú oblasť, kde sa na ovplyvňovaní goralských nárečí nepodieľal alebo len veľmi málo slovenský, ukrajinský, nemecký, rusínsky a poľský živel. 
Poľský vplyv.
Goralské nárečia na Zamagurí ovplyvňoval poľský jazyk v období pred 15. storočím, kedy sa končil interný vývin poľských nárečí. Po 15. storočí sa začínajú formovať slovensko – poľské jazykové kontakty. Ich vplyvom prenikajú do goralských nárečí slovakizmy, čím sa začínajú odlišovať od poľských nárečí. Obyvatelia zamagurských obcí používali vo verejnom, ale aj v súkromnom styku, okrem goralských nárečí, aj slovenské nárečia a od uzákonenia slovenčiny v roku 1844 aj spisovný jazyk. Tam, kde boli podmienky pre kolektívny bilingvizmus, napríklad v obciach v okolí rieky Poprad alebo v tých goralských obciach, ktoré ležali v Liptove (Liptovská Teplička, Liptovská Lúžna, Malé Borové, Huty) alebo na Gemeri (Lom nad Rimavicou) alebo na Horehroní (Pohorelá) či na Kysuciach, je výskyt slovakizmov vyšší. 
U goralského obyvateľstva sa prejavuje slovenské národné povedomie v obciach, ktoré boli po úprave hraníc v roku 1920 pričlenené k Poľsku. Ide o obce na severnom Spiši a Orave, ktoré predstavujú jeden demografický celok. I keď goralské obyvateľstvo v týchto obciach má v dialekte viditeľný poľský základ.
Južné mesto (rozlišovacia stránka)

Južné mesto (resp. v niektorých prípadoch Južné Mesto) môže byť:
Kostol Kráľovnej pokoja (Košice)

Kostol Kráľovnej pokoja je kostol nachádzajúci sa v mestskej časti Juh v Košiciach na ulici Milosrdenstva. Je zasvätený Panne Márii kráľovnej pokoja a od roku 1963 je národnou kultúrnou pamiatkou SR.
Vzhľad.
Kostol bol postavený v krízových rokoch 1938 – 1939 v duchu funkcionalistickej moderny. Interiér aj exteriér kostola je zariadený pomerne jednoducho, je minimálne zdobený, zameraný na funkciu ktorú má plniť. Po druhom vatikánskom koncile, keď dochádzalo v kostoloch k zmenám liturgického priestoru, bol z tohto kostola odstránený pôvodný hlavný oltár a jeho funkciu začalo plniť predné vitrážové okno. Neskôr boli čiastočne prekryté aj dve postranné okná, aby hlavná vitráž vynikla. Jej autorom je významný maďarský sklársky výtvarník Palka József. Motívom tejto vitráže je Mária, kráľovná pokoja, ktorá je obklopená anjelmi, nad ňou je biela holubica ako symbol Ducha svätého.
Pod ňou sa nachádza nápis: 
Obsah tejto vitráže je vnímateľný len z interiéru kostola, pretože z exteriéru za ňou je osadené veľké okno so žlto-hnedým ornamentálnym sklom, ktoré skresľuje vnímanie reálnych farieb vitráže.
Pečeň (rozlišovacia stránka)

Pečeň alebo pečienka môže byť :
Pečeň môže byť aj starší názov Pečnianskeho lesa, pozri Pečniansky les (chránený areál)
Kazícka Kýčera

Kazícka Kýčera () je najvyšší vrch geomorfologickej časti Rakovská hornatina vo východnej časti pohoria Javorníky.
Polohopis.
Nachádza sa približne severovýchodne od Dlhého Poľa, na hranici katastrálneho územia tejto obce a obce Divina. Leží v južnej časti Rakovskej hornatiny, v juhovýchodnej časti podcelku Vysoké Javorníky. Vďaka značnej nadmorskej výške ponúka síce porastom obmedzené, no ďaleké výhľady na široké okolie.
Kazícka Kýčera leží v strede rozsiahleho masívu, ktorý je súčasťou horského hrebeňa, vedúceho od Dlhej nad Kysucou na severe, až po Svederník na juhu. Z vrcholov presahujúcich sú v susedstve severne ležiaca "Capová" (), južne ležiaca "Čierťaž" () a na juhovýchode aj "Ráztoka" (). Západne orientované svahy odvádzajú vodu horskými potokmi do Dlhopoľky a odtiaľ do Váhu, z východných svahov voda putuje Rudinským potokom do rieky Kysuca. 
Prístup.
Vrcholom Kazíckej Kýčery nevedie značkovaný chodník, no modro značená trasa vrchol traverzom obchádza východným smerom. Značený chodník vedie z Budatína cez "Sedlo pod Ráztokou" popod vrchol ďalej severným smerom do "Sedla pod Grapou", kde sa pripája na červeno značenú "Javornícku magistrálu". Najľahší prístup je po z osady "Mračkov" (Dlhá nad Kysucou), alebo z juhovýchodu po žltej a zo Sedla pod Ráztokou po modrej značke. Neznačenými chodníkmi je lesom možný prístup aj z osád Štefánkovci a Dobošovci.
Ortodoxná synagóga (Brašov)

Ortodoxná synagóga (, , ) v Brašove je budova synagógy postavená v maurskom slohu z 20. rokov 20. storočia, nachádzajúca sa na ulici strada Castelului v historickom centre mesta Brašov v Brašovskej župe v Sedmohradsku v Rumunsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika a dejiny.
Budova bola postavená pre ortodoxnú židovskú komunitu v Brašove v roku 1924.
V roku 1941 v priebehu druhej svetovej vojny bola budova synagógy poničená príslušníkmi takzvanej Železnej gardy. Tí okrem poničenia synagógy kompletne zničili rituálne kúpele a židovský cintorín, ktoré sa nachádzali za budovou.
Budova bola postavená v maurskom slohu. Jedinečná je hlavná, predná fasáda na ktorej sa nachádza mozaika s motívmi kvetov a dvoma levmi. Mozaika na prednej fasáde je unikátom, najmä z dôvodu vyobrazenia dvoch levov, keďže zvieracie motívy nie sú na synagógach bežné. Zastavaná plocha synagógy dosahuje 365 m².
Budova je v súčasnosti nefunčná a bola dlho využívaná ako sklad. Stav budovy si Vyžaduje reštauráciu a interiér nie je prístupný.
Șcheiská brána

Șcheiská brána (, , ) je mestská brána postavená v prvej polovici 19. storočia na západnej hranici historického centra mesta Brašov v Brašovskej župe v Sedmohradsku v Rumunsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Dejiny a charakteristika.
Brána bola postavená v rokoch 1827 - 1828 pri západnom okraji stredovekého opevneného Brašova v tesnej blízkosti Kataríninej brány ako jej náhrada, teda za účelom prepojenia historického centra Brašova s miestnou časťou Șchei. 
Po zemetrasení 4. marca 1977 bola brána vážne poškodená a mala byť zbúraná, nakoniec však bola zreštaurovaná. Posledná renovácia prebehla v roku 2004.
Brána je postavená z kameňov a tehál v tvare triumfálneho (víťazného) oblúka s tromi vchodmi a to jedným hlavným v strednej časti brány a dvoma menšími vchodmi pre peších po bokoch. Je postavaná v klasicistickom slohu, majstrom Josephom Janim.
Na bráne sa nachádza nápis v latinčine, ktorý vyznačuje roky v ktorých bola brána postavaná a oznamuje aj fakt, že brána bola postavaná desať rokov po návšteve rímskonemeckého cisára Františka II. v Brašove, ktorá sa uskutočnila v roku 1817.
František Kalesný (architekt)

Doc. Ing. arch. František Kalesný, PhD. (* 23. február 1951, Bratislava) je slovenský architekt a stály pedagóg na Fakulte architektúry Slovenskej technickej univerzity v Bratislave.
Životopis.
Narodil sa 23. februára 1951 v Bratislave. V rokoch 1969 - 1975 študoval na Stavebnej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej, odbor architektúra. Po úspešnom ukončení vysokoškolského štúdia najskôr pracoval v rokoch 1975 - 1987 v ŠPÚO Brno, neskôr, v rokoch 1987 - 1990 v ŠPTU Bratislava. V januári 1990 založil vlastný architektonický ateliér SUAD Studio. František Kalesný je autorizovaným architektom Slovenskej komory architekov. Od roku 2000 je stálym pedagógom Fakulty architektúry Slovenskej technickej univerzity v Bratislave v odbore architektúra. Na škole prednáša a aktívne vedie výučbu architektonických ateliérov. Od roku 2008 je docentom v odbore konštrukcie v architektúre.
Ako aktívny architekt spolupracoval na súťažiach s J. Chovancom, ale aj s J. M. Bahnom, M. Žitňanským či F. Milučkým. Je autorom niekoľkých významných realizácií, najmä obchodných domov. Je nositeľom ceny ZSA.
Kernos

Kernos () je typ starogréckej keramickej nádoby.
Kernos (mn. č. "kernoi"), malé misky alebo poháre ("kotyliskoi" s rôznym počtom, zvyčajne 8 a viac) pripojené k okraju jednej veľkej misy na podstavci, bola zložená váza rôznych tvarov (na Cypre sa našla aj figurálne zdobená), do ktorej sa dávali obetné dary bohom. Kernos sa v Grécku a tiež i v okolitých oblastiach (Itálie, Cypru, Blízkeho východu a inde) poprvýkrát objavuje v ranokykladskom období (3300 – 2000 pred Kr.) Najviac výnimočných nálezov a i najlepšie zachovaných pochádza z Kyklád. Boli už väčšinou vyrobené na hrnčiarskom kruhu a zdobili ich geometrické vzory, ktoré mali hrubú štruktúru. Do týchto nádob sa pravdepodobne vkladali rôzne druhy potravín a možno aj kvetov.
Starogrécky spisovateľ Athénaios cituje Polemónov opis a funkciu nádoby kernos: „"Po tom ako (pravdepodobne kňaz) vykoná obrad, vezme veci z komory a rozdá ich všetkým tým, ktorí prišli s kernami. Je to hlinená nádoba s mnohými malými pohárikmi, ktoré sú k nej pripojené. V nich sú biely mak, pšenica, jačmeň, hrach, strukoviny, okra, šošovica, bôb, ovos, drvený ovocný koláč, med, olej, víno, mlieko, nemytá ovčia vlna a iné. Ten, kto ho potom nesie a ochutnáva jeho obsah je liknoforos (člen sprievodného procesu, ktorý niesol túto nádobu)."„
V klasickom svete sa kernos používal hlavne pri slávnostných rituáloch súvisiacich s kultom bohýň Rheie, Démétry, Persefony a Kybely, počas ktorých ho prenášali veriaci v sprievode zvanom "kernoforia". Niektorými znalcami sú tiež spájané s rituálmi prevádzanými na slávnostiach eleusínskych mystérií, ktoré sa konali v mesiaci Boédromión.
Majstrovstvá Slovenska trojíc žien v petangu

Majstrovstvá Slovenskej republiky trojíc žien v petangu sú organizované od roku 2002. Víťazi MSR získavajú prednostné právo na reprezentáciu Slovenska na ME a MS v petangu v danom roku. MSR sa môže zúčastniť ktorákoľvek licencovaná hráčka Slovenskej federácie pétanque, ktorá spĺňa všetky dané podmienky. Na MSR sa súťaží v 34 (jedna náhradníčka) členných tímoch. Každá hráčka môže pri hre používať iba gule licencované FIPJP.
Základné pravidlá.
Medzi najdôležitejšie pravidlá, ktoré odlišujú MSR od bežných turnajov organizovaných pod záštitou SFP sú:
Kováčska bašta

Kováčska bašta (, , ) je obranná bašta v rámci systému opevnenia mesta z obdobia stredoveku nachádzajúca sa pri hranici historického centra mesta Brašov v Brašovskej župe v Sedmohradsku v Rumunsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Dejiny a charakteristika.
Na mieste dnešnej budovy stála už predtým obranná veža, ktorá je prvýkrát zdokumentovaná v roku 1521 a v roku 1526 bola zničená povodňou. Zmienka o dnešnej budove sa prvýkrát objavuje v historických dokumentoch v roku 1529. Táto bola 30. júla 1667 tiež značne poničená povodňou a v roku 1668 bola kompletne zrenovovaná a vtedy nabrala dnešnú podobu. V roku 1689 bola bašta poničená pri veľkom požiari Brašova a musela byť opäť zreštaurovaná. V roku 1820 bola pri bašte na mieste bývalej veže architektom Josephom janim pristavaná malá brána, tá však bola neskôr v roku 1874 z dôvodu veľkej premávky v okolí bašty zbúraná. Zatiaľ posledná renovácia budovy prebehla v roku 1938.
Budova bola postavená na obranu severozápadnej časti opevneného stredovekého Brašova. Po tom čo bašta stratila svoj obranný zmyseľ, využívala sa ako skladisko obilia. Neskôr sa jej účel opäť zmenil a od roku 1923 až do dnešných dní budova slúži ako pobočka štátneho archívu, kde sa nachádzajú dokumenty z ktorých najstaršie sú z 16. storočia. Medzi najvzácnejšie patrí list od istého Neacsua adresovaný obchodníkovi z Câmpulung z roku 1521, ktorý je považovaný za najstarší list napísaný v rumunskom jazyku.
Budova má päťuholníkový pôdorys, je trojposchodová a vybavená strieľňami.
Ortodoxná synagóga

Ortodoxná synagóga môže byť:
MOL Liga hádzanárok 2018/19

MOL Liga hádzanárok v sezóne 2018/19 bol 17. ročník spoločnej slovensko-českej hádzanárskej súťaže žien, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej a Českým zväzom hádzanej. Počet družstiev sa v porovnaní s minulou sezónou znížil o 1 tím. Titul majstra WHIL obhájilo družstvo IUVENTA Michalovce, ktoré následne obhájilo vo finále slovenského play-off proti ŠŠK Prešov aj titul majstra Slovenska.
Systém súťaže.
Systém súťaže bol rovnaký ako po minulé sezóny. Hrala sa iba základná časť, ktorá pozostávala z 26 kôl. Každý s každým sa stretol 2-krát, čo znamená, že každý tím odohral 22 zápasov. Po základnej časti nasledovalo národné play-off. Do slovenského postúpili 4 družstvá, v českej nasledovalo okrem play-off najlepších 4 tímov aj nadstavbová časť v skupine o 5.8. miesto, z ktorej vzišiel zostupujúci tím. Zo slovenskej strany nezostúpil nikto. Slovenské play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy, okrem duelu o bronz, ktorý sa hral na 2 víťazné zápasy.
Účastníci.
Poznámka:
Federico Colom

Federico Colom Artola, MBA je španielsky manažér, od mája 2019 je generálnym riaditeľom a predsedom predstavenstva telekomunikačnej spoločnosti Orange Slovensko. Na tejto pozícii nahradil po 20 rokoch Pavla Lančariča. 
Na univerzite vo Valencii vyštudoval ekonómiu, titul MBA získal na EOI - Manchester Business School. V rokoch 1999 až 2007 pôsobil v telekomunikačnej spoločnosti Vodafone na rôznych manažérskych pozíciách, primárne v oblasti financií, ale aj logistiky a zákazníckej podpory. V rokoch 2007 až 2016 zastával funkciu riaditeľa úseku financií v Orange Španielsko. Od roku 2016 pôsobil na pozícii výkonného viceprezidenta a riaditeľa pre finančný kontroling skupiny Orange. Od 1. mája 2019 sa stal generálnym riaditeľom a predsedom predstavenstva Orange Slovensko.
Wannabe

Wannabe môže byť:
Wanna Be môže byť:
Wannabes

Wannabes môže byť:
The Wannabes môže byť:
Prvosienka jarná

Prvosienka jarná ("Primula veris") je trváca rastlina z čeľade prvosienkovité.
Je rozšírená v Európe a Ázii. Podobá sa na prvosienku vyššiu ("P. elatior").
Má výšku 10 až 30 cm. Kvitne od apríla do júna. Na bezlistej stonke vytvára súkvetie s 5 až 20 žltými kvetmi. Listy sú v prízemnej ružici s dĺžkou do 12 cm. Rastie na chudobných pôdach a presvetlených stanoviskách pri okraji lesov a na lúkach.
Kvety obsahujú saponíny, flavonoidy, fenolové glykozidy a éterické oleje. Koreň obsahuje najmä saponíny, éterické oleje, kyselinu glukurónovú a i. Droga z rastliny má močopudný účinok, používa sa pri ochoreniach horných dýchacích ciest.
Ovadovité

Ovadovité ("Tabanidae") je čeľaď múch. 
Existuje viac ako 3 000 druhov. Sú to často veľké muchy s dĺžkou 10 až 25 mm ("Tabanus, Hybomitra") ale aj menšie s dĺžkou 8 mm ("Chrysops, Silvius").
Sú to veľkí a agilní letci. Samice väčšiny druhov sajú krv zvieratám a ľuďom aby mali príjem bielkovín na produkciu vajíčok. Kožu rozrežú ústrojmi na ústach a cicajú krv špongiovým sosákom. Samce sa živia nektárom. Preferujú lietanie počas slnečného počasia, cez noc nelietajú. Majú veľké hlavy s veľkými očami a krátke tykadlá. Vajíčka kladú hromadne na vegetáciu pri vode alebo vlhkej pôde. Larvy žijú vo vode alebo vlhkom bahne kde lovia hmyz a červy. Kompletný životný cyklus trvá rok, pri veľkých druhoch aj tri roky.
Rozšírené sú po celom svete okrem polárnych oblastí a niektorých ostrovov (Havajské ostrovy, Grónsko, Island). Na Slovensku sú bežné napr. tieto druhy: ovad hovädzí ("Tabanus bovinus"), ovad bzučivý ("Tabanus bromius"), ovadík obyčajný ("Chrysops caecutiens"), ovadík dotieravý (Chrysops relictus) a bzikavka dažďová (Haematopota pluvialis). 
Prenášajú "Bacillus anthracis" (pôvodca antraxu) a "Francisella tularensis" (pôvodca tularémie), vírus infekčnej anémie koní, "Trypanosoma theileri" a iné.
Topoľ

Topoľ ("Populus") je rod opadavých listnatých stromov z čeľade vŕbovité ("Salicaceae"). Ide asi o 60 druhov, ktoré sa medzi sebou často krížia. Sú to veľké a rýchlo rastúce stromy.
V septembrovom vydaní časopisu Science roku 2016, oznámil Joint Genome Institute, že "Populus trichocarpa" bol prvým stromom, ktorého kód DNA bol sekvenovaný.
Topole sú citlivé na hubové ochorenie listov, nekrózu. Peľ je mierne alergénny.
Opis.
Rod má veľkú genetickú diverzitu. Druhy rastú do výšky 15 až 50 m, s obvodom kmeňa 2,5 m.
Kôra mladých jedincov je hladká, biela až zelená alebo tmavosivá a často má nápadné lenticely; staré stromy niektorých druhov zostávajú hladké, ale iné sa stávajú drsnými a hlbokými trhlinami. Výhonky sú silné, s (na rozdiel od príbuzných vŕb) je terminálny púčik prítomný. Listy sú špirálovito usporiadané a líšia sa tvarom od trojuholníkového po kruhový alebo (zriedka) lalokový s dlhou stopkou; u druhov v "Populus" časť "Aigeiros", sú stopky laterálne sploštené, takže už ľahký vietor spôsobuje, že listy sa knísajú a dávajú celému stromu „blikajúci“ vzhľad. Veľkosť listov je veľmi variabilná aj na jednom strome, typicky sú malé listy na bočných výhonkoch a veľmi veľké listy na silno rastúcich hlavných výhonkoch. Listy sa často menia na svetlozlaté až žlté pred opadaním na jeseň.
Kvety sú väčšinou dvojdomé (zriedka jednodomé) a objavujú sa skoro na jar pred listami. Visia na dlhých jahňadoch vytvorených z pukov v pazuchách listov z predchádzajúceho roka.
Klasifikácia.
Rod "Populus" je tradične rozdelený do šiestich častí na základe listov a kvetných charakteristík táto klasifikácia je uvedená nižšie. Súčasné genetické štúdie túto klasifikáciu vo väčšine podporujú. Potvrdzujú aj predtým predpokladanú evolúciu „sieťovú“ evolúciu s pomocou kríženia a introgresie medzi skupinami. Niektoré druhy (uvedené nižšie) majú odlišné vzťahy určené ich jadrovou DNA (zdedenou po otcovi) a plastidovou DNA (zdedenou po matke), dôkaz o hybridnom pôvode. Kríženie pokračovalo a stalo sa v rode bežným s niekoľkými krížencami medzi druhmi v rôznych známych častiach.
Štrkovisko Dolná tehelňa

Štrkovisko Dolná tehelňa je vodná plocha štrkoviska v meste Pezinok v lokalite Glejovka s rozlohou 4 hektáre. Nachádza sa na mieste zaniknutej tehelne, nazývanej Dolná tehelňa (predtým "Pálfiho tehelňa", neskôr továreň na výrobu gleja), podľa ktorej je pomenovaná.
Je určená na lov kaprov a je revírom číslo 1-0880-1-1 patriacim Miestnej organizácii Slovenského rybárskeho zväzu v Pezinku.
V okolí vodnej plochy sa nachádzajú sklady a výrobne, dva rodinné domy a rómska osada.
Relácia (vysielanie)

Relácia je ucelená časť rozhlasového (rozhlasová relácia) alebo televízneho vysielania (televízna relácia), ktorá tvorí samostatnú položku rozhlasového, respektíve televízneho programu. Má svoj vlastný názov a zvyčajne má povahu samostatného diela. Medzi relácie nepatria napríklad reklamy, teleshopping, upútavky alebo predely medzi programami.
Horní náměstí (Olomouc)

Horní náměstí ("Horné námestie") je najvýznamnejšie námestie v štatutárnom meste Olomouci. Nachádza sa priamo v historickom jadre mesta, v miestnej časti Olomouc-město a je tak súčasťou olomouckej mestskej pamiatkovej rezervácie.
Nachádza sa tam 32,2 metra vysoký stĺp Najsvätejšej Trojice zapísaný medzi lokality svetového dedičtva UNESCO, radnica (magistrát) s orlojom, Edelmannov palác, Petrášov palác, Salmov palác, Moravské divadlo, Krajinská lekáreň, tri fontány a Dom U Čierneho psa a i.
História.
Horní náměstí je považované za pomyselný stred a centrum celého mesta. Námestie vzniklo vysušením pôvodného močiara na počiatku 13. storočia. Prvá písomná zmienka o námestí pochádza z roku 1261, keď kráľ Přemysl Otakar II. dal súhlas na vybudovanie trhoviska, na ktorého mieste bola neskôr postavená radnica. V časoch stredoveku si tu bohatí mešťania a šľachtici budovali domy, vďaka čomu význam námestia stúpal. V období baroka tu bol vybudovaný nie len majestátny stĺp Najvätejšej Trojice s kaplnkou od Václava Rendera, ktorý nemá obdoby nielen v českých krajinách, ale i vo svete, ale boli tu postavené aj tri cenné mestské fontány. Roku 1899 bola cez námestie postavená električková trať od hlavnej stanice na Novú Ulicu, ktorá bola mimo námestia presunutá v roku 1954.
V čase prvej Československej republiky a tesne po druhej svetovej vojne sa námestie nazývalo Masarykovo.
Zatiaľ posledná rekonštrukcia námestia prebehla medzi rokmi 1998 až 2001, keď bolo námestie predláždené, bol osadený nový mobiliár (t.j. lavičky, osvetlenie, koše), bola postavená nová Ariónova fotnána a pred orlojom bol umiestnený plastický model centra mesta Olomouca. Túto rekonštrukciu prijala časť obyvateľstva s rozpakmi, no odborníci sa k nej stavali väčšinou kladne.
Štadión Lokomotívy

Štadión Lokomotíva je viacúčelový štadión v Košiciach. V súčasnosti sa používa hlavne na futbalové zápasy. Štadión má kapacitu 10 787 osôb a bol postavený v roku 1959. Intenzita osvetlenia štadióna je 1200 luxov. Leží v nadmorskej výške 219 m.n.m.
História.
Štadión sa nachádza v košickej časti mesta zvanej Čermeľ. Od jeho založenia sa prevažne využíva na futbalové zápasy. Na štadióne sa nachádza 10 787 (8 787 sediacich) miest pre divákov a bol otvorený 15. augusta 1959. Na štadióne pôsobili kluby ako FC Lokomotíva Košice (1970 – 1997), 1. FC Košice (1997 – 2004), FC VSS Košice (2005 – 2017). Od roku 2017 na štadióne pôsobý nový futbalový klub Košíc, pôsobiaci v Tipos III. Lige Východ, s názvom FC Košice. Na štadióne si pár zápasov zahralo aj Slovenské národné futbalové mužstvo. Štadión nespĺňa kritériá UEFA pre medzinárodné podujatia. V súčasnosti však už priebeha výstavba nového Košického futbalového štadióna na mieste bývalého košického Blšáku.
Medzinárodné stretnutia.
Štadión Lokomotíva hostil len jeden priateľský a jeden súťažný zápas Slovenského národného futbalového mužstva.
Prvý bol proti Fínsku a uskutočnil sa 19. augusta 1998 skončil 0 – 0, rozhodcom bol Miroslav Liba a zápas videlo 3 220 divákov. V druhom si zmeralo slovenské mužstvo sily z Azerbajžanom a vyhralo 3 – 0. Zápas bol kvalifikáciou na UEFA Euro 2000, a uskutočnil sa 5. septembra 1998. Rozhodcom bol Ír Alan Snoddy a zápas si pozrelo 3 243 divákov.
Juraj Hilvert

Ing. Juraj Hilvert (* 23. apríla 1937 , Bátovce) je slovenský motoristický publicista, novinár a pedagóg.
Zo života.
Rodina žila v Bátovciach do roku 1947. V roku 1947 sa presťahovali do Levíc. V Leviciach sa učil v meštianke. Po absolvovaní štúdia na meštianke začal študovať na Strednej priemyselnej škole strojníckej a elektrotechnickej v Komárne . Po absolvovaní štúdia v Komárne išiel študovať na Strojnícku fakultu SVŠT (Slovenská vysoká škola technická v Bratislave). Vysokú školu absolvoval ako diplomovaný inžinier v odbore so špecializáciou stavba lodí. Po ukončení štúdií išiel pracovať do Československej plavby dunajskej (ČSPD).
Na konci šesťdesiatych a začiatkom sedemdesiatych rokov pôsobil na Strednej priemyselnej škole strojníckej v Bratislave. Vyučoval odbor strojárstvo . Na tejto škole pôsobil sedem rokov. Okrem vyučovania tu viedol aj motoristický krúžok. Vyučoval aj na Strednej priemyselnej škole dopravnej v Bratislave .
1. liga hádzanárov 2018/19

1. liga hádzanárov v sezóne 2018/19 bol 26. ročník 1. ligy hádzanárov, druhej najvyššej hádzanárskej súťaže mužov na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenský zväz hádzanej (SZH). V súťaží účinkovalo, rovnako ako v minulej sezóne, 10 družstviev. Prvenstvo v súťaži získalo družstvo Košice Crows.
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti minulej sezóne nezmenil. Opäť sa organizovali 2 regionálne skupiny základnej časti, po odohraní ktorej nasledovala nadstavbová časť. Tá bola rozdelená na 2 výkonnostné skupinyo 1. až 6. miesto a 7. až 10. miesto. Dva najlepšie umiestnené družstvá nadstavbovej skupiny o 1. až 6. miesto postúpili do baráže, kde sa stretli s dvoma účastníkmi najvyššej súťaže o postup do nasledujúceho ročníka extraligy.
Výsledky.
Nadstavbová časť.
Skupina o 1.5. miesto.
Pozn.: Družstvo Trebišova sa odhlásilo z nadstavbovej skupiny.
Faustína Kowalská

Svätá Faustína, vlastným menom Maria Faustyna Kowalska, rod. Helena Kowalska (* 25. august 1905, Glogowiec - † 5. október 1938, Krakov) bola poľská rehoľná sestra Kongregácie sestier Matky Božej Milosrdenstva, svätica katolíckej cirkvi.
Zo života.
Svätá Faustína sa narodila 25. augusta 1905 v malej dedine Glogowiec v Poľsku. Bola tretím dieťaťom z desiatich súrodencov. Keď mala sedem rokov, po prvý raz v srdci začula zvláštne volanie. Až po čase pochopila, že Pán Boh chcel, aby sa stala rehoľnou sestrou. Do školy začala chodiť až ako dvanásťročná. Pri krste ste jej dali meno Helena. Keď mala takmer dvadsať rokov, vstúpila 1. augusta 1925 do „Kongregácie sestier našej Panej Milosrdenstva“. Členky tejto kongregácie sa venovali starostlivosti a výchove mladých problémových žien. Rok po vstupe do kláštora prijala rehoľný habit a meno „sestra Mária Faustína“. 
V tridsiatych rokoch dvadsiateho storočia dostala sestra Faustína od Boha milosť a posolstvo, aby rozšírila vieru a úctu k Božiemu milosrdenstvu. Mala hlásať plán Božieho milosrdenstva a záchrany pre celý svet. Nebola to ľahká úloha. Jej celý život spočíval v napodobňovaní Kristovej obety – bol to život žitý pre iných. Podľa Božej požiadavky ochotne ponúkala samu seba utrpeniu v spoločenstve s Bohom, aby tak odčinila hriechy iných. V každodennom živote sa stávala ženou milosrdenstva, prinášajúcou radosť a pokoj iným. Písala o Božom milosrdenstve a povzbudzovala iných k viere v Neho, a tak pripravovala svet na jeho opätovný príchod. Osobitná zbožnosť k Nepoškvrnenej Márii a k sviatostiam Eucharistie a zmierenia jej dala silu zniesť všetky jej trápenia, ktoré ponúkla Bohu za Cirkev a tých, ktorí to potrebovali. Osobitne sa modlila za veľkých hriešnikov a umierajúcich. Písala a trpela v tajnosti, iba jej duchovná nadriadená a pár zasvätených osôb vedelo, že v jej živote má miesto niečo nezvyčajné a významné. Po jej smrti na tuberkulózu v roku 1938 boli dokonca aj jej najbližší spoločníci ohromení, keď zistili, aké mala táto pokorná a vždy veselá sestra obrovské utrpenie a zároveň hlboké mystické zážitky. Vzala si hlboko k srdcu Božie evanjelium, ktoré nariaďuje „byť milosrdným, ako je milosrdný náš Nebeský Otec“, rovnako ako pokyny svojho spovedníka, aby konala takým spôsobom, aby každý, kto s ňou príde do kontaktu, odchádzal plný radosti. Správa o milosrdenstve, ktorú prijala sestra Faustína, sa teraz šíri do celého sveta. Jej denník „Božie milosrdenstvo v mojej duši“ sa stal príručkou oddanosti Božiemu milosrdenstvu.
1. liga hádzanárok 2018/19

1. liga hádzanárok v sezóne 2018/19 bol 26. ročník 1. ligy hádzanárok, druhej najvyššej hádzanárskej súťaže žien na Slovensku, ktorú riadi Slovenský zväz hádzanej (SZH). V súťaži účinkovalo 12 tímov, rovnako ako v minulej sezóne. Jej víťazom sa stalo družstvo MŠK Dunajská Streda, ktoré malo právo postúpiť do MOL ligy.
Systém súťaže.
Systém súťaže pozostával iba z jednej časti, ktorá sa skladala z 22 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Víťaz súťaže mal právo postúpiť do najvyššej súťaže. Naopak, posledné družstvo zostúpilo do 2. ligy.
2. liga hádzanárok 2018/19

2. liga hádzanárok v sezóne 2018/19 bol 26. ročník 2. ligy hádzanárok, tretej najvyššej hádzanárskej súťaže žien na Slovensku, kontrolovanej Slovenským zväzom hádzanej. V súťaži účinkovalo, rovnako ako v minulej sezóne, 6 družstiev. Súťaž vyhralo družstvo nováčika z TJ Záhoran Senica, ktoré tak malo právo štartovať v nasledujúcej sezóne v 1. lige.
Systém súťaže.
Systém súťaže pozostával iba z jednej časti, ktorá sa skladala z 10 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Víťaz súťaže mal právo postúpiť do druhej najvyššej súťaže. Keďže 2. liga je najnižšou ženskou súťažou, žiadne družstvo z nej nezostúpilo.
Účastníci.
Poznámka: Družstvá SPORT CLUB Senec a HK 013 Revúca, ktoré skončili v minulej sezóne na 4., resp. 5. mieste, sa do tejto sezóny neprihlásili.
Galovianske háje

Galovianske háje sú geomorfologickou časťou Liptovskej kotliny. Zaberajú územie na juh od Liptovskej Mary, juhozápadne od Liptovského Mikuláša.
Polohopis.
Územie sa nachádza v západnej polovici Podtatranskej kotliny, rovnako tak v západnej časti podcelku Liptovská kotlina. Severný okraj kopíruje breh Liptovskej Mary a čiastočne aj vyrovnávacej nádrže Bešeňová a nachádzajú sa tu obce Galovany, Gôtovany, Malatíny a okrajovo i Vlachy. Severnú hranicu vymedzujú Liptovské nivy, západným, južným aj východným smerom nadväzuje Ľubeľská pahorkatina, obe geomorfologické časti Liptovskej kotliny. 
Z Nízkych Tatier tečú Galovianskymi hájmi do Liptovskej Mary resp. Váhu viaceré vodné toky, medzi nimi Malatínka, Kľačianka, Dúbravka a Palúdžanka. Južným okrajom vedie cesta I/18 (Ružomberok – Liptovský Mikuláš), severným prechádza v trase diaľnice D1 Európska cesta 50 (Žilina – Košice). V jej blízkosti je trasa železničnej trate Žilina – Košice, ktorá je významným spojením východu a západu krajiny. 
Ochrana územia.
Južnou časťou Galovianskych hájov vedie ochranné pásmo Národného parku Nízke Tatry, ktoré zaberá najmä východnú časť tohto územia. Maloplošné, osobitne chránené lokality sa v tejto časti Liptovskej kotliny nevyskytujú.
Turizmus.
Táto časť Liptovskej kotliny patrí medzi pokojnejšie a menej navštevované oblasti. Južné pobrežie Liptovskej Mary je využívané najmä milovníkmi rekreačného rybolovu a v lokalite "Dechtáre" je v blízkosti tradičnej reštaurácie malý prístav. Vzhľadom na odľahlosť územia od horských oblastí tu nie sú značené chodníky a jedinú výnimku tvorí červeno značený chodník, vedúci od železničnej zastávky Vlachy cez Archeopark Havránok na Liptovský hrad.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2024

 
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2024 boli 87. majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji organizované Medzinárodnou hokejovou federáciou (IIHF). Tieto MS sa podľa dohody IIHF na Malte konali v Česku, čo bolo oficiálne oznámené 24. mája 2019 v Bratislave. Turnaj sa konal v Prahe a Ostrave, hoci pôvodne sa očakávalo, že sa turnaj odohrá v Prahe a Brne, kde mala vyrásť nová hokejová hala.
Predchádzajúce MS v roku 2023 sa konali v Lotyšsku a Fínsku a v roku 2025 sa budú konať vo Švédsku a Dánsku. Posledné MS v Česku sa konali v roku 2015, taktiež v Prahe a Ostrave.
Rovnako ako na predchádzajúcich MS platil zákaz štartu pre reprezentácie Ruska a Bieloruska.
Medaily s hmotnosťou 250 gramov z brúseného skla vyrobilo štúdio Kolektiv Ateliers v Novom Bore. Maskotmi sa stali rovnako ako pri MS 2015 králiky Bob a Bobek.
Súpisky.
Na súpiske každého tímu bolo najmenej 15 korčuliarov (útočníci a obrancovia) a 2 brankári, najviac 22 korčuliarov a 3 brankári. Všetkých 16 zúčastnených krajín muselo prostredníctvom potvrdení svojich národných zväzov predložiť „dlhý zoznam“ najneskôr dva týždne pred turnajom a konečnú súpisku do zasadnutia pasovej kontroly pred zahájením turnaja.
Nasadenie.
Tímy boli do základných skupín rozdelené podľa Rebríčka IIHF za rok 2023, použijúc tzv. serpentínový systém. Organizátori mali právo jednej výmeny tímov medzi skupinami a to aj využili, pretože Kanada mala byť pôvodne v skupine B a USA v skupine A.
Základné skupiny.
"Všetky časy sú miestne (Stredoeurópsky letný čas – UTC+2)."
Play-off.
Prvé štyri tímy z každej základnej skupiny hrali play-off. Tímy, ktoré postúpili do semifinále, boli znovanasadené podľa umiestnenia v tabuľke skupinovej fázy.
Tabuľka skupinovej fázy.
Kritériá:
Poradie:
Pavúk.
"Všetky časy sú miestne (Stredoeurópsky letný čas – UTC+2)."
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2025

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2025 (IIHF) budú 88. majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji. Rozhodnutie o konaní MS 2025 vo Švédsku padlo v roku 2018 na polročnom kongrese IIHF na Malte. Oficiálne oznámenie a zaradenie Dánska ako spoluhostiteľa bolo uskutočnené 24. mája 2019 v Bratislave.
Rovnako ako pri predchádzajúcich podujatiach platí zákaz účasti pre reprezentácie Bieloruska a Ruska.
Predchádzajúce MS v roku 2024 sa konali v Česku a v roku 2026 sa budú konať vo Švajčiarsku. Posledné MS vo Švédsku sa konali v roku 2013 a v Dánsku v roku 2018.
Nasadenie.
Tímy boli do základných skupín rozdelené podľa Rebríčka IIHF za rok 2024, použijúc tzv. serpentínový systém. Organizátori mali právo jednej výmeny tímov medzi skupinami a to využili, pretože Fínsko malo byť pôvodne v skupine B a Švajčiarsko v skupine A.
"V zátvorke je poradie v aktuálnom rebríčku IIHF."
Park Moyzesova

Park Moyzesova je mestský park nachádzajúci sa v mestskej časti Staré Mesto a je súčasťou ochranného pásma Mestskej pamiatkovej rezervácie Košice. Svoju dispozíciu v podobe aleje od vzniku v 19. storočí má zachovanú do dnes. Tiahne sa pozdĺž celej ulice Moyzesova. Na južnom cípe park začína pri ulici Štúrova pri Dome Umenia, pokračuje popri Podnikovohospodárskej fakulte EUBA, Gymnáziu Šrobárovej, areáli UPJŠ, Hlavnej pošte, Malinovského kasárňach a končí na ulici Československej armády pri Angels Aréne a Radnici Starého Mesta.
Charakteristika.
Park na Moyzesovej meria na dĺžku takmer presne jeden kilometer. Takto bol park vymeraný podľa vzoru budapeštianskych bulvárov. Najprv mal pomenovanie "Promenáda" a od roku 1892 niesol názov "Rákócziho okružná". Spočiatku tu boli vysadené topole, neskôr bola uskutočnená ešte jedna úprava v roku 1910.
Súčasnú podobu dostal park v roku 2013, keď sa Košice stali európskym hlavným mestom kultúry. Park dostal nové a silnejšie osvetlenie, ktoré parku zvýšili bezpečnosť. Pribudol aj štvornásobný počet lavičiek na sedenie a odpadkové koše na recyklovanie. Je to prvý park s vodiacimi líniami na chodníku pre slepcov a je kompletne bezbariérový. Rekonštrukciou pribudol kilometer kvalitného cyklochodníka, ktorý slúži aj inline korčuliarom a vozičkárom.
Okrem cyklochodníka parkom spolu vedú aj dva chodníky, jeden má povrch pokrytý drobným štrkom a druhý zasa hladkým asfaltom. Po celej dĺžke parku je vysadený kilometrový pás kríkov, ktorý slúži na zamedzenie viditeľnosti áut z priľahlej ulice. Pri vstupe do areálu Univerzity Pavla Jozefa Šafárika je lavičiek najviac a pribudla tam aj decentná fontána. Park na Moyzesovej za socializmu slúžil aj na propagandistické nástenky, no od roku 2013 už slúži umeniu. Nájdeme tu aj "Kľúčovú sochu" od českého sochára Jiřího Davida, ktorá bola inštalovaná práve v roku, keď Košice mali titul Európske hlavné mesto kultúry. V parku ju osadená aj honosná socha Štefana Moyzesa, po ktorom je ulica aj park pomenovaný.
Habera

Habera môže byť:
Habern

Habern môže byť nemecký názov nasledujúcich sídiel:
Palác hornouhorského generálneho kapitanátu

Palác hornouhorského generálneho kapitanátu je historická budova na Hlavnej ulici v Košiciach. Ako z názvu vyplýva, v minulosti bola sídlom Hornouhorského hlavného kapitanátu. Dnes tu sídli Slovenské technické múzeum. Palác bol postavený v rokoch 1876 - 1899 v secesnom štýle.
Veľvyslanectvo Poľskej republiky v Bratislave

Veľvyslanectvo Poľskej republiky v Bratislave (poľ. "Ambasada Rzeczypospolitej Polskiej w Bratysławie") je zastupiteľský úrad Poľska so sídlom na ul. Paulínyho 7 v Bratislave na Slovensku.
História.
Prvým zastupiteľským úradom Poľska v Bratislave bol konzulát otvorený v 1925, od 1938 generálny konzulát. V roku 1939 bol v Bratislave akreditovaný chargé d’affaires.
Po februárovom prevrate, v 1947, generálny konzulát bol znovuotvorený. Už po vzniku samostatnej Slovenskej republiky došlo v 1993 k premene konzulátu na veľvyslanectvo. Veľvyslanectvo spadá pod poľské Ministerstvo zahraničných vecí.
Prvým sídlom úrad bolo ul. Gunduličova 12. Od 1938 ul. Palisady 27. Od 2012 ul. Hummelova 4, a od 2 novembera 2015 súčasná adresa.
Slido

Slido (štylizované ako sli.do) je slovenská technologická spoločnosť. Bola založená v roku 2012 so sídlom v Bratislave a ďalšími kanceláriami v Londýne, New York City, San Franciscu či Sydney, s celkovo viac než 130 zamestnancami. Jej produktom je interaktívna webová platforma, zameraná na publikum počas rôznych stretnutí či konferencií. Účastníci sa môžu zapojiť do ankiet, pýtať sa otázky či ponúkať nápady cez telefón, ktoré sa následne zobrazujú pre celé stretnutie. Ich platforma bola používaná aj technologickými gigantmi ako napríklad Netflix, Adobe či Airbnb. K prelomu rokov 2018 a 2019 bolo Slido použité na viac než 244 000 udalostiach vo vyše 100 krajinách. V decembri 2020 bolo Slido zakúpené spoločnosťou Cisco.
História.
Slido bolo založené v roku 2012 Petrom Komorníkom, Františkom Krivdom, Petrom Slivkom a Rastislavom Molnárom. Na trhu začali fungovať od roku 2013, potom ako vyhrali dve start-upové súťaže v Bratislave a vo Viedni. Čo pôvodne začalo ako jedna z vedľajších funkcií aplikácie (pýtanie sa otázok anonymne cez mobil), sa čoskoro stalo jej najdôležitejšou funkciou. V roku 2013 pridali integráciu s platformou na tvorbu prezentácií Prezi a v roku 2014 pridali Slido ako prvú aplikáciu pre moderátorov rôznych udalostí pre Google Glass.
Achondroplázia

Achondroplázia je najbežnejšia forma dedičnej disproporčnosti postavy. Vyskytuje sa u jedného z 15 000 novorodencov, rôzne pramene uvádzajú rôzne čísla, bežne však v rozpätí od 10 000 do 40 000 živých novorodeniatok.
Achondroplázia je charakteristická abnormálnym rastom kostí, ktorý sa prejavuje malou postavou s disproporčne malými rukami a nohami, veľkou hlavou a charakteristickými črtami tváre so zaobleným čelom a nevyvinutým koreňom nosa. V detstve je typický nízky krvný tlak, vývin motoriky je často oneskorený. Inteligencia a dĺžka života sú zvyčajne normálne, i keď stlačená miecha a/alebo upchávanie horných dýchacích ciest zvyšujú riziko úmrtia v detstve. Priemerná výška u dospelých mužov s achondropláziou je 131 ± 5,6 cm; u žien je to 124 ± 5,9 cm.
Diagnóza a testovanie.
Achondroplázia môže byť diagnostikovaná charakteristickými klinickými a rádiografickými nálezmi u väčšiny jedincov. U jedincov príliš mladých na diagnostiku s istotou, alebo u jedincov s atypickými nálezmi, môže byť použité molekulárne genetické testovanie na zistenie mutácie génu FGFR3. Takéto testy zisťujú mutácie u 99 percent ovplyvnených jedincov. Pri deťoch s achondropláziou sa odporúča monitorovať výšku, váhu a obvod hlavy; váhu kvôli zamedzeniu obezity; MRI alebo CT kvôli vyhodnoteniu príznakov stlačenia miechy; chirurgické odstránenie adenoidov alebo tonzilov, CPAP, a tracheostómia pre nápravu prekážajúcej spánkovej apnoe; subokcipitálna punkcia ako je uvádzané na hyperreflexiu dolných končatín alebo trhavých kŕčov a obmedzenie dýchania a hypopnoe a podpora pri socializácii a prispôsobovaní v škole.
Genetické poradenstvo.
Achondroplázia má autozomálne – dominantný charakter. Okolo 80% jedincov s achondropláziou má rodičov normálnej postavy, a majú achondropláziu ako výsledok „de novo“ mutácie (nie je prítomné u rodičov). Takíto rodičia majú veľmi malú šancu na to, aby mali ďalšie dieťa s achondropláziou. Jedinec s achondropláziou, ktorý má partnera normálnej postavy, má 50% riziko že jeho dieťa bude mať achondropláziu (počas každého jedného tehotenstva). Ak majú achondropláziu obaja rodičia, riziko že budú mať zdravé dieťa je 25%, 50% je šanca že budú mať dieťa s achondropláziou, a 25% je šanca, že dieťa bude mať dominantne homozygótnu formu (tzv. letálna alela) achondroplázie. Dominantne homozygótna forma zapríčiňuje smrť intrauterinne alebo krátko po narodení.
Matiašovské háje

Matiašovské háje sú geomorfologickou časťou Liptovskej kotliny. Zaberajú neveľké územie na sever od Liptovskej Mary, severozápadne od Liptovského Mikuláša.
Polohopis.
Územie sa nachádza v západnej polovici Podtatranskej kotliny, na severnom okraji podcelku Liptovská kotlina. Severný okraj vymedzuje Sivý vrch, geomorfologická časť Tatier, severozápadne susedí Chočské podhorie a južne a východne leží Smrečianska pahorkatina, obe geomorfologické časti Liptovskej kotliny. 
Zo Západných Tatier tečú Matiašovskými hájmi do Liptovskej Mary viaceré vodné toky, z nich najvýznamnejšie sú Suchý potok a Stará voda. Na západnom okraji leží obec Liptovské Matiašovce, na južnom Liptovské Beharovce a na východnom Bobrovček. Západným okrajom vedie Liptovskými Matiašovcami cesta II/584 (Liptovský Mikuláš – Zuberec). 
Ochrana územia.
Veľká časť Matiašovských hájov leží na území ochranného pásma Tatranského národného parku. Vyňaté sú okrajové časti, ktoré sa využívajú na intenzívne poľnohospodárstvo. Maloplošné, osobitne chránené lokality sa v tejto časti Liptovskej kotliny nevyskytujú, na severnom okraji však leží národná prírodná rezervácia Suchá dolina.
Turizmus.
Táto časť Liptovskej kotliny patrí medzi pokojnejšie a menej navštevované oblasti. Turisticky atraktívne je okolie Liptovskej Mary, no prírodne bohaté je najmä územie Tatier. Okrajovou časťou vedie prístupová cesta na Oravu, turistické značené chodníky sa v tejto časti nevyskytujú.
Eurowings

Eurowings GmbH je nemecká nízkonákladová letecká spoločnosť so sídlom v Düsseldorfe. Je vlastnená skupinou Lufthansa. Základne má v mestách ako – Berlín-Tegel, Kolín/Bonn, Düsseldorf, Hamburg, Viedeň, Hannover, Salzburg, Mníchov a Stuttgart. Obsluhuje najmä európske destinácie, no jej diaľkové linky vedú aj do Ázie a Severnej Ameriky. Spoločnosť bola založená 1. februára 1993 a jej prvý let sa konal presne o rok neskôr. "Germanwings" bola prvá európska nízkonákladová letecká spoločnosť v Európe, ktorá začala okrem priamych letov ponúkať aj prípoje (prestupy).
Spoločnosť bola do roku 2014 súčasťou skupiny "Lufthansa Regional". V tom čase začala spoločnosť pracovať pod menom "Germanwings". Na jar roku 2015 začala spoločnosť prevádzkovať diaľkové lety s Airbusom A330-200. V roku 2015 začalo aj postupné zlučovanie "Germanwings" so spoločnosťou Eurowings.
Pôsobenie na Slovensku.
Košice.
Spojenie s Düsseldorfom a Mníchovom bolo výsledkom internetového hlasovania súťaže spoločnosti Eurowings v rámci kampane "„Vote and Fly!“", ciže "„Hlasuj a leť!“". Do Düsseldorfu sa lietalo štyrikrát týždenne s odletom z Košíc v pondelok, stredu, piatok a nedeľu popoludní lietadlom typu Q400 s kapacitou 76 sedadiel.
Linka do Mníchova je prevádzkovaná dvakrát týždenne, a to v piatok a v nedeľu s odletom z Košíc vo večerných hodinách lietadlom typu Airbus A320 s kapacitou 150 sedadiel.
Z Košíc do Nemecka a späť sa nelieta od apríla do septembra 2019. Spoločnosť Eurowings nečakane zastavila prevádzku týchto liniek a vyradila ich z letného letového poriadku Letiska Košice. No po skončení leta si cestujúci už teraz vedia zakúpiť letenky v zimnom letovom poriadku 2019/2020.
Flotila.
Od mája 2019 flotila Eurowings pozostáva z týchto lietadiel.
Fortuna liga 2019/2020

Fortuna liga 2019/2020 bol 27. ročník najvyššej futbalovej súťaže na Slovensku. Titul obhajoval ŠK Slovan Bratislava. Nováčikom bol FK Pohronie.
Víťazom sa stal úspešný obhajca titulu ŠK Slovan Bratislava, ktorý si tak vybojoval aj miestenku v predkolách Ligy majstrov. Miestenku v predkolách Európskej ligy si vybojovali MŠK Žilina, FC DAC 1904 Dunajská Streda a MFK Ružomberok. Baráž o udržanie si zahral FC Nitra s druholigovým FK Dubnica nad Váhom. Po prvom zápase bez gólov sa Nitre podarilo zachrániť, keď doma zdolala Dubnicu 3–0.
Nadstavbová časť.
Dopad pandémie koronavírusu na nadstavbovú časť.
Z dôvodu pandémie koronavírusu bola nadstavbová časť Fortuna ligy skrátená z 10-kolového formátu na 5 kôl. Zápasy sa odohrali v termínoch od 13. júna do 11. júla. Jediná zmena v tabuľke bola, že tím na poslednom mieste nezostúpil do 2. ligy, ale odohral barážové stretnutie (2 zápasy, doma/vonku) s víťazom 2. ligy. Víťaz baráže hral v budúcej sezóne Fortuna ligu, porazený 2. ligu.
Sponzori a televízne práva.
Sponzori.
Hlavným oficiálnym sponzorom Fortuna ligy počas sezóny 2019/20 bola stávková kancelária FORTUNA. Oficiálnym dodávateľom lôpt na zápasy bola spoločnosť Adidas.
Televízne práva.
Fortuna ligu počas sezóny 2019/20 vysielala verejnoprávna televízia RTVS a televízia od spoločnosti Orange, Orange Šport. Každý jeden zápas bolo zároveň možné zadarmo sledovať aj prostredníctvom internetovej televízie Huste.tv, patriacej pod televíziu JOJ.
ŠŠK Prešov

 
ŠŠK Prešov (celý názov: "Školský športový klub Prešov") je slovenský ženský hádzanársky klub z Prešova. Vznikol v roku 2005 ako oddiel hádzanej, ktorý neskôr prešiel niekoľkými názvami. ŠŠK je účastníkom najvyššej domácej súťaže, do ktorej vstúpil v roku 2014 po tom, čo bolo jeho zaradenie do druhej najvyššej slovenskej súťaže odmietnuté ostatnými prvoligovývi klubmi. Svoje zápasy hrá v športovej hale H.A. s kapacitou 1 455 divákov. Najväčší úspech dosiahol v sezóne 2018/19, keď sa stal vicemajstrom krajiny. Klub má okrem seniorského tímu aj dorastenecké, žiacke a prípravkárské oddiely.
Who They Are

„Who They Are“ je tretia skladba z albumu "Beyond Hell / Above Heaven" dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat. Bola vydaná 10. septembra 2010.
Je to jedna z metalových skladieb skupiny s veľmi temnými textami, ktoré sa ťažko vysvetľujú.
Text.
Táto skladba je o duchoch, ktorí v rýchlosti svetla navštevujú Zem a dávajú ľuďom náznak toho, o čo by sa mali starať, skôr než zničia všetko pred sebou.
Vysílač Hády

Vysílač Hády alebo sa nachádza na 424 m vysokom vrchu rovnakého mena. Objekt zabezpečuje distribúciu rozhlasového a televízneho signálu pre mesto Brno a jeho blízke okolie a je využívaný ako dôležitý retranslačný uzol.
Polohopis.
Vrch sa nachádza na južnom výbežku Moravského krasu, nad mestskou časťou Brno-Líšeň, v katastrálnom území obce Kanice. Vrch s vysielačom je vzdialený cca severovýchodne od centra Brna a je viditeľný z veľkej časti juhomoravskej metropoly.
História.
Projekt železobetónovej veže pre účel šírenia televízneho signálu bol predstavený v roku 1961, samotná výstavba bola realizovaná národným podnikom „Pozemní stavby Brno“ v rokoch 1963-64. Veža s výškou 50 m je vybavená vnútorným schodišťom a bola dokončená a spustená do prevádzky 30. marca 1964, dlhé roky však išlo o vojenský objekt. Vo vrchnej časti je vybavená trojicou prstencových plošín, ktoré sú využívané na diaľkový prenos signálu retranslačnej siete, no i umiestnenie ďalších antén. Nosná konštrukcia antén je upevnená na veži, čím zvyšuje jej výšku na približne 80 metrov. K televíznemu pribudol časom i rozhlasový signál a o niečo neskôr začal vysielač šíriť aj signál digitálnej televízie.
Vysielanie.
V súčasnej dobe (2023) je možné z vysielača prijímať:
Digitálne rozhlasové vysielanie (DAB+).
Multiplex vysiela na frekvencii 12D s výkonom 5 kW, vďaka čomu pokrýva široké okolie s presahom na Slovensko.
Najbližšie vysielače.
Najbližšie okolité výkonné vysielače a vzdialenosť k nim:
Prístup.
K veži na vrch Hády vedie žltá turistická trasa z rázcestia na Veľkej Klajdovke na severnom okraji miestnej časti Brno-Líšeň. Prístup je možný aj po asfaltovej ceste, odbočujúcej z cesty Líšeň – Ochoz.
František Kalesný

František Kalesný môže byť:
Králiček

Králiček môže byť:
Helský polostrov

Helský polostrov (iné názvy: Polostrov Hel, Helská kosa, Hel; , ) je 35 kilometrov dlhý pieskový polostrov v severnom Poľsku oddeľujúci Puckú zátoku od otvoreného Baltiku. Nachádza sa v Puckom okrese v Pomoranskom vojvodstve.
Názov.
Meno polostrova pochádza pravdepodobne z starého poľského slova „hyl/hel“ znamenajúceho prázdne, vystavené miesto.
Geografia.
Šírka polostrova sa pohybuje od približne 300 m v blízkosti Juraty, cez 100 m v najužšej časti až po 3 km na špičke.
Dejiny.
Prvá zmienka o Helskom polostrove pochádza z dánskeho dokumentu okolo roku 1198.
Pokiaľ ide o mesto, dánske kroniky z roku 1219 rozprávajú o osade s mestskými výsadami podľa lübeckého práva za vlády pomoranského kniežaťa Świętopełka II. V roku 1308-1309 bol Hel obsadený rádom nemeckých rytierov. Nemeckí rytieri pravdepodobne zničili všetky dokumenty súvisiace s vlastníctvom Helu pomoranským vojvodom. V roku 1351 vzniklo Bratstvo sv. Kataríny. V 1378 veľmajster Rádu, Winrich von Kniprode, potvrdil mestu Hel mestské práva. V tom čase obyvatelia hlavne rybárčili a ostatné suroviny boli prinášané z neďalekých miest. V meste boli tiež krčmy, pretože rybári z rôznych miest navštevovali mesto. Oblasť bola výborným útočiskom pre rôzne druhy hrdlorezov. V roku 1417 bol v Novom Hele (nachádzajúci sa 1,5 kilometrov na východ od starého) postavený kostol sv. Petra, ochrancu rybárov.
J. Cole

Jermaine Lamarr Cole (* 28. január 1985, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko), známy pod umeleckým menom J. Cole, je americký reper, spevák, skladateľ a hudobný producent. Je zakladateľom hudobného vydavateľstva Dreamville Records.
Diskografia.
Štúdiové albumy
Turné.
Ako vedúci umelec
Ako spolu-umelec
Ako predskokan