burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ubertino z Casale

Ubertino z Casale (* 1259, Casale Monferrato – † okolo 1330) bol taliansky františkánsky mních, patriaci k tzv. spirituálom.
Životopis.
Do rehole vstúpil v roku 1273 v janovskej provincii, odkiaľ bol vyslaný na štúdiá do Paríža, kde pobudol deväť rokov. V roku 1285 navštívil Rím, odtiaľ pokračoval do Greccia, kde sa stretol s blahoslaveným Jánom z Parmy - zakladateľom spirituálov (alebo tzv. bratstva nasledovníkov slobodného ducha). V roku 1287 sa usadil vo Florencii v Toskánsku v spoločnosti Petra Olivi, kde sa stal lídrom spirituálov.
Spirituáli z Toskánska žiadali vo svojich kázňach návrat františkánov k absolútnej chudobe a boli aj odporcami voči vtedajšej moci, za čo si vyslúžili obvinenie z kacírstva. Pápež Benedikt XI. Ubertina preložil (lepšie povedané poslal do vyhnanstva) do Perugie, kde napísal svoje najznámejšie dielo "Arbor vitae crucifixae Jesu Christi" - "Strom života ukrižovaného Ježiša Krista". Táto práca je zbierkou alegorických, teologických a politických teórií, kde je tvrdo kritizovaná cirkev, pápežský úrad a aj františkánsky rád pre jeho nedodržiavanie ideálu chudoby.
V roku 1307 sa stal kaplánom kardinála Orsiniho. V roku 1312 bol pozvaný do Avignonu na dišputu o františkánskej chudobe. V roku 1317 bol pápežom Jánom XXII. donútený vstúpiť do benediktínskeho opátstva v Gembloux v Belgicku. Do Avignonu sa vrátil v roku 1322 na dišputu o Kristovej chudobe. V roku 1325 bol obvinený z kacírstva a keďže kardinál Orsini ho už prestal chrániť, musel z Avignonu odísť.
Pridal sa pravdepodobne k Ľudovítovi Bavorskému. Od roku 1328, kedy bol naposledy videný v jeho spoločnosti v Ríme, o Ubertinovi nie je žiadna zmienka aj keď neoficiálne správy tvrdia, že bol zavraždený ľuďmi pápeža Jána XXII. okolo roku 1330.
Fikcia.
Ubertino vystupuje ako postava v románe Meno ruže z roku 1980 od Umberta Eca.
Externé odkazy.
- životopis Ubertina z Casale
Bitka pri Jen-lingu

Bitka pri Jen-lingu bola bitka, ktorá sa odohrala v roku 575 pred Kr. medzi armádami štátov Čchu a Ťin, v Období Jari a jesene. Armáda Čchu bola v zlom stave, čo využil jej protivník. Ten zaútočil na krídla armády Čchu, pričom vedel, že jej najlepšie jednotky sú sústredené v centre. Táto taktika zabezpečila armáde Ťin víťazstvo.
Implantát

Implantát môže byť:
Unity

Unity môže byť:
Bitka pri Pterii

Bitka pri Pterii sa odohrala v roku 547 alebo 546 pred Kr., medzi lýdskym kráľom Krézom (Kroisos) a perzským kráľom Kýrom II. Veľkým. Perzská armáda bola vtiahnutá do vyčerpávajúcej bitky s inváznymi silami Lýdie a prinútila Kréza stiahnuť sa späť na západ za hranice vlastného kráľovstva.
National Security Agency

National Security Agency (skratka NSA, v preklade Národná bezpečnostná agentúra) je federálna spravodajská služba Spojených štátov, spadajúca pod ministerstvo obrany.
Jej oficiálny vznik sa datuje na 4. november 1952. Dlhé desaťročia sa však jej existenciu darilo tajiť. Je zodpovedná za zhromaždovanie a analýzu cudzích komunikačných prostriedkov a taktiež zodpovedá za bezpečnosť komunikácie vlády a prezidenta USA voči prípadným podobným pokusom iných štátov.
Kroisos

Kroisos alebo Krézus (starogr. "Κροῖσος" – "Kroisos", ; * okolo 595 pred Kr. – † cca 547 pred Kr.) bol od roku 560 pred Kr. posledný lýdsky kráľ. 
Po Alyattovej smrti sa posledným kráľom Lýdie stal jeho syn Kroisos. Bol to muž nesmierne ctižiadostivý. Po otcovi zdedil rozsiahlu prosperujúcu ríšu. Aj on podnikol celú sériu víťazných výprav proti gréckym mestám na západe Malej Ázie a s výnimkou Lýkie a Kilíkie si podrobil celú západnú Malú Áziu až po rieku Halys. 
V Lýdii sa ťažilo veľa zlata a aj preto krajina oplývala bohatstvom. Poklady, poplatky, dane a predaj občanov do otroctva na ovládanom území boli zdrojom jeho veľkého majetku. Nazhromaždil toľko pokladov, až sa jeho meno už v staroveku stalo synonymom označenia veľmi bohatého človeka. Vo svojom hlavnom meste v Sardách dal postaviť nádherné paláce, veľké prostriedky poskytol na prilákanie umelcov, básnikov a filozofov. Veľkoryso poskytoval peniaze a dary so zámerom zvýšiť svoju popularitu. Stĺpy postavené v Artemidinom chráme v Efeze, ktorý bol jedným zo siedmich divov sveta, boli z väčšej časti darom lýdskeho kráľa Kroisa. Zlaté mince z čias Kroisovej vlády s vyobrazením leva a býka sa stali najsilnejšou menou a rozšírili sa všade po vtedy známom svete.
Po štrnástich rokoch vládnutia nasledoval jeho pád. Na východe sa výbojmi perského kráľa Kýra po dobytí Médie okolo roku 553 pred Kr. Perzská ríša rozrástla až k hraniciam Lýdie a tá teraz stála Peržanom v ceste k podrobeniu si celej západnej časti Malej Ázie. Takmer všetko, čo vieme o Kroisovi, máme z Herodotových dejín. Podľa Herodota vojnu vyvolali Peržania, lebo sa usilovali na juhu Malej Ázie ovládnuť Milét a Efez. Kroisos váhal, či má s Kýrom rokovať, alebo bojovať. Nakoniec sa šiel radiť do veštiarne v Delfách, ale veštba Pýtie bola dvojzmyselná, pretože hovorila o porážke mocnej ríše. Ale ktorej? Kroisos si myslel, že tou ríšou je Perzská a zaútočil. Krátko po prvých bojoch Peržania (v roku 547 pred Kr.) obkľúčili Sardy a Kroisa zajali. Tak ako jeho život, aj koniec jeho vládnutia je opradený legendami. Podľa jednej bol odsúdený na trest smrti upálením a zomrel v Sardách. Tá optimistickejšia je, že sa stal Kýrovým radcom a priateľom a doprevádzal ho na jeho ťaženiach až do Kýrovej smrti.
Ludwig Andreas Feuerbach

Ludwig Andreas Feuerbach (* 28. júl 1804, Landshut – † 13. september 1872, Rechenberg pri Norimbergu) bol nemecký filozof, mladohegelovec, jeden z iniciátorov antropologizmu.
Externé odkazy.
Mezzosoprán

Mezzosoprán (z tal. "mezzosoprano"; "mezzo" – pol, "sopra" – hore) je hlasový rozsah nachádzajúci sa medzi sopránom a altom. Najčastejšie ho spievajú ženy a deti, v skorších časoch aj kastráti. Oproti sopránu má tmavšiu farbu tónu a nižšie položený tónový rozsah.
Rozšírené sú tzv. "nohavicové roly", v ktorých mezzosopranistky spievajú roly mladých mužov (napr. Cherubino v Mozartovej" Figarovej svadbe".
Snáď najznámejšou mezzosopránovou rolou je Carmen v rovnomennej Bizetovej opere.
Sacha Hatala

Sacha Hatala (* 22. júl 1974, Paríž) je francúzska operná speváčka (mezzosoprán) slovenského pôvodu.
Štúdium.
V detstve sa venovala hre na klavír, avšak napokon sa rozhodla pre operný spev. Štúdium absolvovala na bratislavskej VŠMU a v roku 1997 v ňom pokračovala na "Conservatoire national supérieur de musique" v Paríži, kde o štyri roky získala diplom. 
Pôsobenie.
Účinkovala na operných scénach Francúzska (Opéra National de Paris - Paríž, Lyon, Rennes), Slovenska (SND), Švajčiarska (Lausanne), Španielska (Vigo), Čile (Santiago), Alžírska (Alžír) a inde. Spieva mezzosopránové i altové roly.
Externé odkazy.
Vestfálsky mier

Vestfálsky mier (iné názvy: westfálsky mier, mier v Osnabrücku a Münsteri) je označenie pre 11 zmlúv podpísaných v roku 1648, ktorými sa skončila tridsaťročná vojna. Rokovania o týchto zmluvách sa viedli v rokoch 1644 – 1648 v Münsteri a Osnabrücku.
Rokovania predbiehali v dvoch mestách, aby v jednom malo prednosť Francúzsko a v druhom Švédsko a čas, ktorý zabralo vyriešenie ceremoniálnych otázok bol 15 mesiacov.
Delenie.
Hlavné zmluvy:
Ojedinele sa do vestfálskeho mieru zaraďuje aj tzv. pyrenejský mier z roku 1659, ktorý ukončil vojnu medzi Francúzskom a Španielskom a ustanovil hranice týchto štátov v Pyrenejách.
Alfréd Wetzler

Alfréd Wetzler (pseudonym Jozef Lánik) (* 10. máj 1918, Trnava – † 8. február 1988, Bratislava) bol slovenský spisovateľ, antifašista, jeden z dvoch väzňov, ktorým sa podarilo ujsť z koncentračného tábora Auschwitz-Birkenau (pri meste Osvienčim). Druhým väzňom bol Rudolf Vrba, s ktorým napísali Vrbovu a Wetzlerovu správu.
Životopis.
Narodil sa v židovskej robotníckej rodine. V rokoch 1936 – 1940 pracoval ako robotník v Trnave. Za sabotáž v tehelni bol v roku 1941 zatknutý a na štyri mesiace uväznený v Bratislave. Do koncentračného tábora Auschwitz-Birkenau (pri meste Osvienčim) ho previezli 13. apríla 1942 zo slovenského pracovného a koncentračného tábora (teraz múzeum holokaustu) v Seredi. V tábore pracoval ako nosič mŕtvol či ako pisár alebo člen pracovnej skupiny vykonávajúcej pozemné práce. Z tábora sa Wetzlerovi spolu s Vrbom podarilo utiecť 7. apríla 1944. Patril medzi 12 väzňov, ktorým sa za celú dobu existencie podaril úspešný útek z tábora. Ako prvý, spoločne s Rudolfom Vrbom, vyrozprával o hrôzach, ktorých tam bol svedkom v 32 stranovej Vrbovej a Wetzlerovej správe. Cieľom Wetzlera a Vrbu bolo informovať o podmienkach v Auschwitz-Birkenau a vytvoriť medzinárodný tlak na zastavenie deportácií. 
V rokoch 1945 – 1950 pracoval ako redaktor, v rokoch 1950 – 1955 bol robotníkom v Bratislave, v rokoch 1955 – 1970 pracoval v rezorte obchodu. Od roku 1970 bol na invalidnom dôchodku, no vypomáhal v knižnici v bratislavskom Ružinove. Zomrel 8. februára 1988 v Bratislave, kde je aj pochovaný.
Tvorba.
Už v roku 1945 vydal brožúru "Oswienčim, hrobka štyroch miliónov ľudí", ktorá bola ohromujúcim svedectvom človeka, ktorý toto peklo prežíval dva roky. Napísal ju dokumentárne a faktograficky, čo len zvýšilo jej presvedčivosť. V roku 1964 sa k tejto téme vrátil ešte raz, tentokrát v beletristickej forme, keď vydal pod pseudonymom Jozef Lánik román "Čo Dante nevidel". Literárny kritik Alexander Matuška o tejto knihe napísal, že je to náš najlepší román vo svojom žánri (druhé vydanie vyšlo v roku 1989, piate vydanie v roku 2009, konečne pod jeho skutočným menom a doplnené Správou Wetzlera a Vrbu, ktorú z autorizovaného nemeckého originálu preložil M. Richter). Vďaka Alfrédovi Wetzlerovi, ktorého v jednom zo svojich článkov historik Ivan Kamenec nazval „nechceným hrdinom“, sa svet po prvý raz už v roku 1944 dozvedel o tom, čo sa deje za bránami Osvienčimu.
O Wetzlerovi.
Wetzler je jednou z ústredných postáv filmu Petra Bebjaka "Správa", ktorý je natočený na základe románu "Čo Dante nevidel".
Ocenenia.
V roku 1997 mu prezident Michal Kováč prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra II. triedy in memoriam. 1. januára 2007 mu prezident Slovenskej republiky Ivan Gašparovič udelil štátne vyznamenanie Kríž Milana Rastislava Štefánika I. triedy in memoriam.
Plesiosaury

Plesiosaury (iné názvy: pleziosaury, veslojaštery; lat. "Plesiosauria") je vyhynutá skupina morských plazov z taxónu jašteroplutvé (Sauropterygia).
Žili od stredného triasu až po koniec kriedy. Patrili k rozšíreným morským skupinám. Delili sa na dva podrady: pliosaury ("Pliosauroidea") teda krátkokrké plesiosaury ako napr. kronosaurus, liopleurodon atď. a "Plesiosauroidea", čo boli dlhokrké plesiosaury s dlhým labutím krkom a malou hlavou (napr. elasmosaurus). Namiesto nôh mali tieto plazy dlhé, lancetovité plutvy, kým zavalité telo sa končilo krátkym hrotitým chvostom. Zuby mali ostré a špicaté a živili sa zrejme rybami. Kostnaté ryby kriedového obdobia sa už veľmi podobali dnešným , boli pohyblivé a plávali rýchlejšie ako dlhokrké, ale pomalšie plesiosaury. Tieto plazy používaly svoje končatiny ako veslá, ktorými (podobne ako vtáky) pohybovali nahor a nadol, ako keby odlietali. Malé a obratné kostnaté ryby lovili tak, že hlavu na dlhom krku vystreľovali do kŕdľa rýb plávajúcich pomimo. Našlo sa aj niekoľko skamenelín plesiosaurov s kosťami pterosaurov a rýb v žalúdku. To nám dovoľuje usudzovať, že plesiosaury poľovali aj na pterosaury plachtiace nízko nad hladinou, alebo zbierali exempláre, ktoré spadli do mora.
Existujú ešte plesiosaury?
Posledné plesiosaury zmizli zo zemského povrchu pred asi 65,5 mil. rokov spolu s ďalšími skupinami organizmov. Existujú však legendárne kryptozoologické príšery, ktorých opis tela sa podobá opisu tela plesiosaurov. Patrí medzi ne napríklad lochnesská príšera, cadborosaurus atď. Pokiaľ však nebudú k dispozícii rukolapné dôkazy namiesto pochybných svedectiev, plesiosaury oficiálne zostanú vyhynutá skupina.
Martin Burlas

Martin Burlas (* 23. október 1955, Bratislava) je slovenský hudobný skladateľ.
Životopis.
Pochádza z rodiny hudobného skladateľa a muzikológa Ladislava Burlasa (* 1927 – † 2024) a etnomuzikologičky Sone Burlasovej (rod. Slávikovej; * 1927 – † 2021). Jeho brat Ivan (* 1959) je rovnako hudobným skladateľom.
Popri štúdiu na gymnáziu navštevoval v rokoch 19711975 súkromné hodiny klavíra u Márie Masarikovej a kompozície u Juraja Hatríka. V rokoch 19751980 študoval kompozíciu na VŠMU u Jána Cikkera.
Po absolvovaní pracoval šesť rokov ako hudobný režisér vo vydavateľstve Opus a sedem rokov ako hudobný režisér Slovenského rozhlasu. V roku 1986 založil hudobný súbor Mathews, neskôr Maťkovia. Bol členom zoskupení Veni Ensemble, Sleepy Motion, Vitebsk Broken s Petrom Machajdíkom, Bezmocná hŕstka, spolu s Ľubomírom Burgrom, Zuzanou Piussi a Danielom Salontayom založil skupinu Dogma. V roku 2000 založil spolu s Ľubom Burgrom, Inge Hrubaničovou, Máriusom Kopcsayom a Monikou Čertezni Združenie Pre súčasnú operu.
Spolu s Danielom Matejom a Jánom Boleslavom Kladivom je členom tria pre súčasnú hudbu OVER4tea.
Diskografia (výber).
Zdroje a kompletný zoznam:
Randolph Henry Spencer Churchill

Lord Randolph Henry Spencer Churchill (* 13. február 1849, Blenheim Palace, Woodstock, Spojené kráľovstvo – † 24. január 1895, Londýn) bol britský politik, sekretár, tajomník pre Indiu a minister financií, otec sira Winstona Churchilla. Po tom čo v roku 1874 zasadol do parlamentu, viedol konzervatívnu skupinu známu ako štvrtá skupina.
Stanley Baldwin

Stanley Baldwin (* 3. august 1867, Spojené kráľovstvo – † 14. december 1947, Astley Hall) bol britský politik, trikrát britským konzervativnym premiérom (1923-24, 1924-29, 1935-37).
David Lloyd George

David Lloyd George (* 17. január 1863 – † 26. marec 1945) bol britský štátnik, predseda vlády (1916 - 1922). Zasadnutím do parlamentu v roku 1890 sa mu dostalo rýchlo prívlastku „rečník“. Waleský národovec. Bol členom rady piatich na Parížskej mierovej konferencii.
Henry Kissinger

Henry Kissinger (* 27. máj 1923, Fürth, Nemecko† 29. november 2023, Kent, Connecticut, Spojené štáty) bol americký diplomat. V rokoch (19681975) bol poradcom prezidenta Nixona pre otázky národnej bezpečnosti. V roku 1973 získal Nobelovu cenu za mier za podiel na dohode o ukončení bojov amerických vojsk vo Vietname.
Život.
Henry Kissinger sa narodil v Nemecku v židovskej rodine ako "Heinz Alfred Kissinger". V roku 1938 emigroval so svojou rodinou do Spojených štátov.
Tam už od pätnástich rokov pracoval v továrni a pri tom navštevoval večernú školu. Nakoniec sa stal doktorom filozofie a začal vyučovať na Harvardovej univerzite. V roku 1962 bol na tejto univerzite vymenovaný za profesora. Bol poradcom amerických prezidentov Dwight D. Eisenhowera, Johna F. Kennedyho a Lyndona B. Johnsona, ale do povedomia širšej verejnosti sa dostal až za Richarda Nixona, ktorý ho vymenoval za hlavného poradcu bezpečnosti USA.
V roku 1973 sa stal ministrom zahraničia USA a v tom istom roku mu bola udelená Nobelova cena za mier. Po zvolení Jimmyho Cartera opustil svoju vládnu funkciu.
Počas jeho pôsobenia bol spoluzodpovedný najmä za urovnanie vzťahov USA s Čínou, za americkú blízkovýchodnú politiku a kroky podniknuté pri vojne vo Vietname, ktoré viedli k ukončeniu americkej angažovanosti v Juhovýchodnej Ázii. Mierová zmluva podpísaná v Paríži s predstaviteľmi komunistického Severného Vietnamu bola hodnotená vo svete ako ukončenie vojny. Kissinger a jeho vietnamský oponent Lê Ðức Thọ boli za tieto mierové rokovania ocenení Nobelovou cenou za mier. (Lê Ðức Thọ cenu odmietol.) Zmluva však znamenala faktické ponechanie proamerického Južného Vietnamu napospas agresii komunistov, ktorá po odchode Američanov mala za následok porážku demokratických síl v krajine a nastolenie komunistickej vlády. Býva tiež často spájaný s antikomunistickým prevratom, ktorý uskutočnil Augusto Pinochet v Čile.
Aj po opustení najvyšších funkcií bol Kissinger vplyvnou postavou americkej politiky. Svojimi odporcami z ľavicovej strany politického spektra býval obviňovaný z vojnových zločinov a rozsiahleho porušovania ľudských práv. Obviňoval ho aj americký spisovateľ Joseph Heller v knihe "Gold nad zlato", kde kritizoval vládnu garnitúru, vrátane Kissingera.
SK Slavia Praha

SK Slavia Praha (celým názvom: Športový klub Slavia Praha) je český profesionálny futbalový klub, ktorý sídli v pražských Vršoviciach. Slavia je historicky druhý najúspešnejší český futbalový tím, získala 21 titulov z československej a českej ligy. Jedenásťkrát sa stala víťazom domáceho pohára a v roku 1938 vyhrala Stredoeurópsky pohár (Mitropa Cup), predchodcu súčasných európskych pohárov. Niekoľkokrát účinkovala v Lige majstrov UEFA a počas viac ako 130-ročnej histórie klubu v jeho drese pôsobilo mnoho reprezentantov. Svoje domáce zápasy hrá vo Fortuna Arene s kapacitou 19 370 divákov vo Vršoviciach. Klubové farby sú červená a biela.
Georges Pompidou

Georges Jean Raymond Pompidou (* 5. júl 1911, Montboudif, Francúzsko – † 2. apríl 1974, Paríž) bol francúzsky štátnik, politik a od roku 1969 do svojej smrti prezident Francúzska a spoluknieža Andorry.
Životopis.
Georges Jean Raymond Pompidou sa narodil 5. júla 1911 do rodiny učiteľov v dedine Montboudif v departemente Cantal rozprestierajúcom sa v centrálnej časti Francúzska. Po absolvovaní Filozofickej fakulty na prestížnej vysokej škole École normale supérieure v Paríži pokračoval v roku 1934 v šľapajach svojich rodičov a vydal sa na učiteľskú dráhu. Počas druhej svetovej vojny pedagogickú činnosť prerušil a až do kapitulácie Francúzska v roku 1940 slúžil v alpskom pešom pluku. Členom dočasnej vlády, v ktorej pôsobil ako referent pre otázky vzdelávania, sa stal po skončení druhej svetovej vojny. Práve v tomto období sa začala jeho úzka spolupráca s Charlesom de Gaulleom – od roku 1948 viedol päť rokov jeho kanceláriu. Keď v roku 1953 de Gaulle dočasne opustil politiku, Pompidou nastúpil do Rothschildovej banky a neskôr sa stal aj jej riaditeľom. Bola to pre neho príležitosť podieľať sa na hospodárskom živote krajiny a nadviazať širšiu škálu vzťahov.
V roku 1958 sa Charles de Gaulle opäť vrátil k moci a o štyri roky nato - v roku 1962 - sa po odstúpení Michela Debrésa Georges Pompidou postavil na čelo vlády. Tento post zastával šesť rokov - od 14. apríla 1962 do 10. júla 1968 a stal sa dovtedy najdlhšie vládnúcim premiérom. Vo Francúzsku sa totiž od konca druhej svetovej vojny do mája 1958 až 23-krát zmenil šéf vládneho kabinetu. Po abdikácii Charlesa de Gaullea, ktorý v apríli 1969 odstúpil potom, ako v referende neprešiel jeho návrh na reformu Senátu a na presun niektorých kompetencií na kraje, sa konali vo Francúzsku v júni 1969 prezidentské voľby. Georges Pompidou porazil v druhom kole Alaina Poher. Pompidou ziskal 58,2 % hlasov a najvyšši počet hlasov v dovtedajšej histórii. V Elyzejskom paláci, sídle francúzskeho prezidenta, pokračoval Georges Pompidou v kurze, ktorý nastolil jeho predchodca de Gaulle, ale politológovia sa zhodujú na tom, že si počínal pragmatickejšie. Na čele Francúzska bol od 15. júna 1969 až do svojej smrti 2. apríla 1974.
Georges Pompidou zdôrazňoval vážnosť umenia pri kultúrnom rozvoji krajiny. Preto prišiel prakticky hneď po svojom zvolení za prezidenta s myšlienkou vytvorenia múzea moderného umenia. Pozoruhodná budova v centre Paríža nesúca jeho meno - Centrum Pompidou - sa stala od roku 1977, keď bola otvorená, mimoriadne obľúbeným miestom a jednou z veľkých atrakcií mesta na Seine.
Referencie.
Anthony Eden

Sir Anthony Eden (* 12. jún 1897, Windlestone Hall, Spojené kráľovstvo† 14. január 1977, Alvediston) bol britský štátnik, člen Konzervatívnej strany. 
V rokoch 19551957 bol premiérom, v troch funkčných obdobiach ministrom zahraničných vecí Spojeného kráľovstva.
Bitka pri Tymbre

Bitka pri Tymbre bola rozhodujúcim vojenským stretom vojny medzi lýdskym kráľom Krézom a perzským kráľom Kýrom II. Veľkým. Odohrala sa v posledných týždňoch roku 547 pred Kr.. Kýros, ktorý prenasledoval Kréza do Lýdie po Bitke pri Pterii, sa stretol so zvyškami jeho armády v bitke na rovine severne od Sardisu a na hlavu ho porazil. To sa ukázalo ako rozhodujúci okamih celej vojny, Sardis bol obsadený a Lýdia dobytá Perziou.
Kýros údajne porazil lýdsku jazdu, pretože zápach jeho tiav vystrašil lýdske kone. Po boji bolo celé územie Lýdie pripojené k Perzskej ríši, vrátane gréckych miest v Malej Ázii, čo vyvolalo postupne eskalujúci konflikt medzi Gréckom a Perziou.
Podľa Herodota, sa Kýros po bitke choval k zajatému Krézovi s rešpektom a úctou, no je to v rozpore s Nabonidovou kronikou , jednou z babylonských kroník (hoci nie je jasné, či sa text vzťahuje na Lýdiu alebo nie).
Josef Bican

Josef Bican (* 25. september 1913, Viedeň – † 12. december 2001, Praha) bol Česko-Slovensko-rakúsky futbalista, útočník ktorý reprezentoval obidve krajiny. 
Účastník MS 1934 (hral za Rakúsko a dal jeden gól). 5x vyhral zlatú kopačku pre najlepšieho strelca Európy. V Slavii Praha odohral 240 zápasov a dal 417 gólov a tým pádom sa stal najlepším strelcom v profesionálnej kariére. Dodnes patrí medzi najlepších strelcov v histórii futbalu v počte strelených gólov v profesionálnej kariére. Po ukončení hráčskej kariéry pracoval ako tréner.
Bilót

Bilót alebo kráľovský sudca (lat. "bilotus regius", "bilochus regius", "iudex regis") bol menovaný kráľom, ktorému podliehal a ktorý ho poveroval svojím zastupovaním v komitáte. V každom komitáte boli dvaja. Postupne sa dostali pod právomoc hradských špánov.
Mali právo súdiť v mene kráľa nešľachticov, mali právo povolávať pred súd všetkých obyvateľov komitátu, okrem špána a vyšších predstaviteľov cirkvi. Boli tiež prísediacimi na palatínskych kongregáciách.
Táto inštitúcia bola zrušená Belom IV. v roku 1241.
Biela Masajka

Biela Masajka je nemecká kniha.
Corinne Hofmannová sa narodila v roku 1960 v nemecko-francúzskej rodine vo Frauenfelde v kantone Thurgau. V dospelosti žila v Biele, kde 5 rokov prevádzkovala second-handový butik špecializovaný na svadobné šaty. Mala snúbenca Marka, rodičov a priateľov. S Markom sa vybrali na turistickú cestu do Afriky, do Kene. Okrem bežných safari aktivít a mestského folklóru Corinne zaujali aj urastení masajskí bojovníci, predvádzajúcí v hoteli domorodé tance. S jedným z nich – Lketingou Lemparmorijo z oblasti Samburu – sa Corinne a Marco v Mombase zoznámili. Corinne sa do exotického cudzinca zamilovala, ale tentokrát ešte zvíťazila konvencia. Vrátila sa s Markom do Švajčiarska. Onedlho sa ale vypravila do Kene druhýkrát s perspektívou, že sa možno za krásneho Masaja vydá. Spolu s ňou cestovali ako turisti jej mladší brat Erik a jeho dievča Jelly. V júni 1987 sa Corinne Hofmannová ocitla v Mombase a v Afrike potom zotrvala až do roku 1990.
Impulzívne zruší spiatočný let a svojho priateľa Stefana pošle domov samého. V Keni sa vzápätí pustí do hľadania Lketinga. Po zničujúcej ceste africkou divočinou konečne v meste nájde svojho vysnívaného muža a nasleduje ho do jeho dediny Barsaloi.
Corinne sa rozhodne zabudnúť na svoj predchádzajúci život vo Švajčiarsku a s obrovskou energiou sa snaží prekonať všetky prekážky odlišnej civilizácie a začať v Afrike nový život.
O svojom novom živote v Afrike píše v prvej knihe Biela Masajka.
Po mnohých listoch od fanúšikov sa rozhodla Corrina napísať druhú knihu Späť z Afriky. Druhý diel opisuje útek Corrine s dcérkou v roku 1990 do Švajčiarska od jej žiarlivého masajského manžela.
V tretej knihe sa je možné dozvedieť, ako dopadol návrat po niekoľkých rokoch do Afriky. Tretí diel vyšiel pod názvom Stretnutie v Barsaloi.
Yahoo!

Yahoo! Inc., je americká internetová spoločnosť. Prevádzkuje rovnomenný portál, kde ponúka množstvo služieb. 
Jednou z najznámejších služieb spoločnosti je e-mailová služba Yahoo! Mail. Spoločnosť založili v januári roku 1994 David Filo a Jerry Yang. Yahoo! má svoje sídlo v Sunnyvale, štát Kalifornia. V roku 2012 bola výkonnou riaditeľkou menovaná Marissa Mayerová, bývalá pracovníčka Googlu. Akcie firmy od nástupu Mayerovej, ktorá prešla k Yahoo z Googlu s cieľom oživiť jednu z najznámejších internetových značiek, stúpli o takmer 70 percent.
Yahoo je celosvetovo známy svojím internetový portál, vyhľadávačom Yahoo Search a ďalšími službami ako Yahoo Mail, Yahoo správy, Yahoo financie, Yahoo skupiny, Yahoo odpovede a ďalšie. V roku 2007 bola zrušená služba Yahoo fotky, pretože došlo k spojeniu s webom Flickr, ktorý Yahoo získal už v roku 2005. V roku 2013 oznámil Yahoo oficiálne prevzatie blogovacích stránok Tumblr.
Slovo Yahoo je tvorené prvými písmenami slov Yet Another Hierarchical Officious Oracle (ďalší hierarchický všetečný Oracle).
1. februára 2008 ponúkla spoločnosť Microsoft 44,6 miliárd dolárov na odkúpenie spoločnosti Yahoo! Inc. Tá ale 11. februára ponuku odmietla ako značne podhodnotenú.
Osek

Osek môže byť:
Titan

Titan alebo zriedkavejšie Titán môže byť starogrécka mytologická bytosť, pozri Titan (mytológia)
Titan môže byť aj:
Titán je aj chemický prvok, pozri Titán (chemický prvok)
Purim

Purim (hebr. פורים - "žreby", z akkadského "pūru") je židovský sviatok a spomienka na víťazstvo Židov pod vedením Mordochaja a kráľovnej Ester nad archetypickým antisemitom Hamanom, ktoré je opísané v biblickej knihe Ester. 
Slávi sa 14. dňa židovského mesiaca adar. V mestách, ktoré mali v Jozueho dobe hradby sa slávi až 15. adaru a hovorí sa mu "Šušan purim". Purim je najradostnejším dňom v roku a najbujarejším spomedzi židovských sviatkov. Sprevádzajú ho verejné recitácie knihy Ester, rozdávanie almužien a darčekov, maškarády a konzumácia alkoholu.
Na purim sa hrávajú purimšpíl, komické divadelné predstavenia.
Purim v najbližších rokoch.
Sviatok sa začína prvý deň pri západe slnka. Končí sa posledný deň po zotmení.
Limes

Limes môže byť:
Aplikácia (informatika)

Aplikácia alebo používateľský aplikačný program vo výpočtovej technike a v informatike je počítačový program pomáhajúci používateľovi pri uskutočňovaní činnosti určitého konkrétneho typu, napríklad pri manipulácii s textami (textový procesor), číslami, grafikou a pod. Aplikácie môžu byť združené do aplikačných balíkov napr. kancelárskych ako sú Microsoft Office alebo LibreOffice. Iným druhom aplikácií sú internetové sieťové aplikácie.
Terminológia.
Rozdelenie softvéru na operačný a aplikačný sa udialo asi 80-tych rokoch minulého storočia, keď Microsoft v systéme Windows začal označovať používateľské programy ako "application". Rozdiel medzi operačnými a aplikačnými programami nie je presný a bol aj obsahom súdneho sporu USA proti Microsoftu.
Rijksmuseum

Rijksmuseum je holandské národné múzeum v Amsterdame na námestí "Museumplein". 
V múzeu sa nachádza rozsiahla a veľkolepá zbierka domácich a zahraničných umelcov a maliarov. Medzi najznámejšie maľby, ktoré tu sú vystavené patrí "Nočná hliadka" "(De nachtwacht)" od Rembrandta. Múzeum má v expozícii aj diela majstrov ako sú Jacob van Ruysdael, Frans Hals alebo Johannes Vermeer.
Celková zbierka pozostáva z 1 miliónov objektov (z rokov 1200 až 2000), vystavených je približne 8000 objektov.
Pedro da Fonseca

Pedro da Fonseca môže byť:
Pedro da Fonseca (kardinál)

Pedro de Fonseca (14/15. storočie) bol portugalský kardinál vo Valladolide. Narodil sa v Olivençii v Portugalsku, ktoré však bolo až do 19. storočia anektované Španielskom. Vysvätený bol v roku 1409 pápežom Benediktom XIII (protipápežom) v Avignone, s titulom "Santo Ângelo na Pescaria".
Po ediktoch vydaných koncilom v Pise a neskôr aj v Kostnici sa Fonseca podriadil pápežovy Martinovi V., ktorý ho opätovne uviedol do úradu s tým istým titulom v roku 1419.
Letisko Amsterdam-Schiphol

Letisko Amsterdam-Schiphol (), (IATA: AMS, ICAO: EHAM) je najväčšie holandské letisko a jedno z najväčších a najvýznamnejších letísk v Európe. Letisko Schiphol bolo v roku 2016 z hľadiska počtu odbavených cestujúcich dvanáste najrušnejšie letisko na svete a tretie v rámci Európy. Letisko sa nachádza v obci Haarlemmermeer, čo je 9,1 km juhozápadne od Amsterdamu. 
Schiphol slúži ako hlavné letisko holandskej leteckej spoločnosti KLM, Martinair, Transavia.com, Arkefly, Corendon Dutch Airlines, americkej Delta Air Lines a španielskej Vueling Airlines. Letisko sa nachádza 3 metre pod hladinou mora a má šesť vzletových a pristávacích dráh.
Budova terminálu bola postavená v niekoľkých fázach, posledná bola dokončená v roku 2006. Terminál je rozdelený do niekoľkých častí (A až H), kde časti A a B slúžia na prepravu cestujúcich v rámci schengenského priestoru, časť H slúži pre nízkonákladové letecké spoločnosti. Tranzitný priestor letiska je stavebne prepojený, časti A a B sú od zvyšku oddelené pasovou kontrolou. 
Na prepravu z/na letisko slúži stanica (umiestnená v podzemnej časti terminálu), ktorá spája Schiphol so všetkými väčšími mestami v Holandsku. Do Amsterdamu sa dá cestovať po dvoch tratiach: smer centrum (Amsterdam Centraal) a smer juh (Amsterdam Zuid, Amsterdam Rai). Na Amsterdam Centraal je celkový čas jazdy asi 15 minút a na Amsterdam Zuid asi 9 minút.
Bitka pri Alalii

Bitka pri Alalii bola námorná bitka, ktorá sa odohrala medzi 540 až 535 pred Kr. pri pobreží Korziky medzi Fókaiou, Kartágom a jeho spojencom Etruskami. Púnsko-etruská flotila 120 lodí porazila grécke loďstvo tvorené 60 loďami a blízka kolónia Alalia (dnešná Aléria) bola obsadená Kartágom. Korzika pripadla Etruskom a Kartágo si ponechalo Sardíniu.
Pozadie.
Založenie gréckych kolónii na Sicílii a v južnom Taliansku (Magna Graecia) vystupňovalo súperenie medzi Kartágom, mestami Etruskov v Taliansku a Grékmi v západnom Stredozemí o kontrolu nad vodnými obchodnými cestami.
Gréci z Fókaie v Malej Ázii (súčasné Turecko) založili okolo roku 600 pred Kr. kolóniu Massalia, ktorá sa rýchlo premenila na prosperujúce obchodné centrum a hlavného obchodného súpera Kartága v oblasti Pyrenejského polostrova a obchodu s cínom z Galie. Keď mesto Fókaia v roku 546 pred Kr. padlo do rúk Kýra II. Veľkého, vládcu Perzskej ríše, väčšina Fókaičanov sa presunula do Alalie na Korzike. Z obavy, že Gréci by mohli ohroziť ich kolónie v severnom Taliansku a Sardínii, sa proti nim Etruskovia a Kartáginci spojili.
Bitka.
Predpokladá sa, že Gréci mali k dispozícii 60 pentekontér (lodí so 48 veslami a dvomi kormidlami na manévrovanie), nie triéry, ktoré vstúpia do histórie v Bitke pri Salamise; navyše flotila protivníka bola dvakrát tak početná. Podrobnosti bitky sú kusé, ale je známe, že Gréci síce zahnali nepriateľskú flotilu, ale stratili pritom takmer dve tretiny svojich lodí. Uvedomiac si, že ďalší útok nedokážu odraziť, stiahli sa z Korziky. Straty Kartága a Etruskov nie sú známe.
Následky.
Korzika padla do rúk Etruskom, Kartágo si udržalo Sardíniu. Kartágo vybojovalo ďalšie dve veľké námorné bitky s Massaliou: obe prehralo, no napriek tomu bolo schopné blokovať Gibraltársky prieliv a ďalšiu Grécku expanziu na Pyrenejskom polostrove. Pokusy Etruskov obsadiť grécke územia v Taliansku narazili na grécke mesto Cumae (Kýmé, dnes Cuma). Syrakúzy sa postavili voči expanzii Kartága v Sicílii. Tak začali tzv. sicílske vojny medzi Gréckom a Kartágom.
Nový román

Nový román (fr. "Nouveau roman", niekedy nazývaný aj "antiromán") je druh experimentálnej literatúry a typ románu, ktorý vznikol v päťdesiatych rokoch dvadsiateho storočia vo Francúzsku.
Charakteristické preň je odmietnutie klasického podania románového deja a postáv. Uprednostnená je forma pred obsahom, príbeh sa neodvíja chronologicky a chýba logická nadväznosť. Postavám chýba vnútorný svet, nie sú tu vnútorné monológy a meno hrdinu čitateľ často ani nepozná. Prostredie nie je celistvé, miesto, kde sa dej odohráva je popísané len veľmi všeobecne (napríklad „ulica“, „mesto“). Udalosti sú opisované iba zvonka, u postáv sledujeme ich mimiku, gestá, ale nepoznáme ich vnútorné pocity. Na čítanie môže byť tento literárny žáner veľmi obťažný.
Jeden z predstaviteľov nového románu, Alain Robbe-Grillet, počas svojho života napísal viacero teoretických článkov týkajúcich sa románu, ktoré boli neskôr publikované v zbierke "Pour un Nouveau Roman", kde označil viacero konvenčných čŕt románu za „zastarané“.
Australopitek

Australopitek alebo zriedkavo australopitekus (po latinsky "Australopithecus"), neformálne gracilný australopit alebo gracilný australopitek, je rod australopitekorodých. Zriedkavo sa všetky nálezy z tohto rodu zaraďujú pod rod Homo (druhy Australopithecus garhi a Australopithecus sediba sa však pod rod Homo zaraďujú relatívne častejšie).
Najstarším nálezom rodu je australopitek jazerný (Australopithecus anamensis) - 4,2 miliónov rokov pred dneškom. Najmladšie nálezy majú 2 – 1,7 miliónov rokov – australopitek africký (Australopithecus africanus).
Terminológia.
Pozor na zámenu so slovom australopit, ktoré neformálne označuje všetky australopitekorodé. 
Rod australopitek sa niekedy neformálne označuje ako „gracilný australopit“ (keď sa do australopitekov zaraďujú parantropy, názov znie „gracilný australopitek“), na rozdiel parantropov, ktoré označujeme ako „robustné australopity“ (keď sa do australopitekov zaraďujú parantropy, názov znie „robustný australopitek“).
Systém.
rod: † australopitek (Australopithecus)
Niektorí autori pod rod Australopithecus zaraďujú aj: 
Pozri aj článok: Praeanthropus
Charakteristika.
"Podrobnejšie pozri články o jednotlivých druhoch"
Australopitek už chodil vzpriamene. Objem lebky bol 400 až 500 cm3 (zhruba ako šimpanz). Výška bola 1,3 až 1,6 m, pričom samci boli oveľa väčší ako samice (podobne ako dnešné gorily, preto sa predpokladá, že sociálne sa správali ako gorily). Boli všežravce. 
Nie je jasné, nakoľko (ne)používali nástroje viac ako dnes šimpanz. Našli sa síce nástroje olduvanskej kultúry, ale keďže z rovnakých vrstiev pochádzajú aj nálezy druhu Homo habilis, je priradenie neisté.
Z australopitekov sa možno neskôr vyvinul rod človek (Homo), ale prinajmenšom boli veľmi blízki príbuzní.
Ruženec

Ruženec môže byť:
Canaletto

Canaletto, vlastným menom Giovanni Antonio Canal (* 7. október 1697, Benátky, Taliansko – † 19. apríl 1768, Benátky) bol taliansky barokový maliar, hlavne krajinkár Benátok. Maľoval benátske prieplavy, kanály a paláce. 
Jeho romantické stvárnenie mesta si obľúbila hlavne anglická šľachta a tak v roku 1746 vďaka jej finančnej pomoci navštívil Anglicko, kde maľoval anglickú krajinu.
Canaletto bol strýkom a učiteľom maliara Bernarda Bellotta, ktorého s ním často porovnávali a tak Bellotto nakoniec odišiel tvoriť do vzdialeného Poľska.
Michal Strank

Sgt Michal Strank (, rusín. "Michal Strenk"; * 10. november 1919 Jarabina, ČSR† 1. marec 1945 Iwo-džima, Japonsko) bol americký vojak, poddôstojník Námornej pechoty Spojených štátov rusínskeho pôvodu. Stal sa známy počas bitky o Iwó-džimu počas druhej svetovej vojny, keď bol spolu so svojimi spolubojovníkmi odfotografovaný pri stavaní vlajky na vrchu Suribači. Zahynul v dôsledku paľby vlastného delostrelectva v neskoršej fáze bitky.
Život.
Narodil sa 10. novembra 1919 na Slovensku v spišskej dedine Jarabina rusínskym rodičom, odkiaľ ako šesťročné dieťa odišiel so svojimi rodičmi do USA. Vyštudoval strednú školu v Pensylvánii a v októbri 1939 sa prihlásil do námornej pechoty. Padol 1.marca 1945 po zásahu šrapnelom z americkej lode, keď do piesku kreslil náčrt novej akcie. Slávnym sa stal vďaka záberu reportéra Associated Press, Joea Rosenthala, ktorý zachytáva druhé vztyčovanie americkej vlajky na vrchu Suribači sopečného ostrova Iwo Jima (prvá vlajka vztýčená dve hodiny predtým a pred príchodom veliteľa bola príliš malá). Dobytia ostrova, na ktorom vztyčoval túto vlajku sa nedožil. Jeho brat Peter Strank slúžil počas vojny v južnom Pacifiku na lietadlovej lodi USS Franklin.
Vyznamenania.
Za života dostal tieto vyznamenania: Purple Heart, Presidential Unit Citation, America Defense Service Medal, American Area Campaign Medal, Asiatic-Pacific Area campaign with four stars, World War II. Victory Medal a ďalšie. Pochovaný je na Arlingtonskom národnom cintoríne, hrob č. 7179, Sekcia 12.
Občianstvo.
Roku 2008 zistil americký vojak, rotmajster Matt Blais, ktorý bol pridelený k bezpečnostnej službe Amerického veľvyslanectva na Slovensku, že Strank nebol rodeným Američanom, ale že nadobudol občianstvo USA roku 1935 prostredníctvom naturalizácie svojho otca, pričom nikdy nedostal o tom doklad. 
Matt Blais sa preto obrátil ešte raz obrátil na Imigračný a naturalizačný úrad (INS) so žiadosťou o vydanie dokladov o Strankovom občianstve, ktorej bolo vyhovené. 29. júla 2008 prevzala Strankova najmladšia sestra, Mary Pero, v rámci ceremónie pred Pamätníkom americkej námornej pechoty v Arlingtone listinu potvrdzujúcu jeho americké občianstvo.
16. februára 2015, 70. výročie udalostí v Užhorode, blízko škôl číslom 4, bola inštalovaná mini socha Michala Stranka (sochár Michaylo Kolodko)
SS-23 Spider

Rakety OTR-23 Oka (kódové označenie NATO SS-23 Spider - pavúk) nahradili v 80-tych rokoch strely typu Scud (dosah 300 km), známe z prvej vojny v zálive. Názov v rámci indexu GRAU je 9K714.
História.
Rakety SS-23 sú umiestnené na mobilnom odpaľovacom zariadení, ktoré sa môže presúvať rýchlosťou až 60 km/h. Pôvodne boli určené na ničenie väčších bojových uskupení v prípade vojny v strednej Európe.
Používatelia.
ZSSR.
Vyradené zmluvou o odzbrojovaní.
Východné Nemecko.
Vyradené v 90. rokoch.
Česko.
Vyradené v 90. rokoch.
Slovensko.
Armáda SR získala šesť rakiet s príslušenstvom, ako dedičstvo po čs. armáde. Rakety boli vo výzbroji 5. raketového pluku v Martine. Po počiatočnom zdržanlivom postoji vlády SR a diplomatickom tlaku USA sa podpísalo memorandum, podľa ktorého sa systém SS-23 mal zničiť na náklady USA. Išlo o sumu 16 miliónov korún. Rakety sa rozobrali v oprávarenských podnikoch v Trenčíne a v Novákoch. Slovenská armáda takto stratila svoju jedinú útočnú zbraň s dosahom na celú strednú Európu. Stroje boli demontované v roku 2000.
Rumunsko.
Vyradené v roku 2001.
Bulharsko.
Vyradené v roku 2002.
Hannibal

Hannibal môže byť:
Llano Estacado

Llano Estacado ( a ) alebo Staked Plains () je polopúštna rovina na juhozápade USA medzi Novým Mexikom a Texasom.Llano Estacado je ohraničené na severe, Caprock Escarpment na východe a Mescalero Escarpment na západe. Rozloha regiónu je približne 82,9 tisíc metrov štvorcových.
Amstel

Amstel je rieka v Holandsku tečúca mestom Amsterdam. Jej dĺžka je len .
Jej názov je odvodený od slovného spojenia „"Aam stelle“", staro-holandský výraz pre „územie oplývajúce vodou“.
De Wallen

De Wallen alebo Walletjes alebo Rosse Buurt (po anglicky aj "Red light district") je najväčšia a najznámejšia mestská časť Amsterdamu, nazývaná i „štvrť červených lampiónov“. Je známa množstvom sexshopov, peepshows, sex predstavení a malých kabín s veľkými oknami do ulíc, odkiaľ zákazníkov lákajú prostitútky.
Arminius

Arminius (zriedkavo "Armenius", v Nemecku aj "Hermann der Cherusker"), nazývaný aj knieža Cheruskov (* 16/17 pred Kr. – † okolo 21 po Kr.) bol náčelník kmeňa Cheruskov. Preslávil sa zdrvujúcou porážkou troch rímskych légií vedených Varom v bitke v Teutoburskom lese na jeseň v roku 9.
Životopis.
Narodil sa v roku 16 alebo 17 pred Kr. kniežaťu Cheruskov Segimerovi (po latinsky Segimerus). Ako dieťa ho spolu s bratom Flavom poslali do Ríma, aby získal rímsku výchovu a vojenské vzdelanie. Stal sa tam z neho rímsky občan, plynulo hovoriaci latinčinou a spoznal aj vojensko-strategicko-politické myslenie Rimanov.
Jeho brat Flavus sa pridal k Rimanom, zatiaľ čo Arminius zostal verný Germánom. Pohádal sa s náčelníkom Segestom, ktorý prešiel k Rimanom. Viedol úspešné boje s Rimanmi aj po Varovej porážke. Podarilo sa mu zahnať do tábora a skoro ich druhýkrát zničil, no tentokrát sa Rimania spamätali a Germánov zničili. Nasledoval jeho koniec. Generál Germanicus ho viackrát porazil a oslobodil Varove insígnie. Nakoniec bol Arminius definitívne porazený a jeho činnosť skončila. V nasledujúcej bitke sa zúfalo snažil vyhrať, ale jeho Germánia stratila slobodu. Germanicus definitívne vyhral a Arminia zavraždili samotní Germáni.
Digitalizácia (obraz)

Digitalizácia obrazu je vo všeobecnosti konverzia grafickej (analógovej) informácie do digitálneho tvaru (do zápisu pomocou čísel). Zosnímanému údaju sa priradí určitý počet bitov. Toto priradenie musí byť také, aby sa údaj z digitálnej podoby dal jednoznačne, alebo s určitým priblížením transformovať späť do analógového tvaru.
Typy digitalizácie obrazu.
Delenie podľa spôsobu snímania predlohy:
Delenie podľa priestorového vzťahu digitalizátora a predlohy:
Delenie podľa spôsobu získavania dát:
Zariadenie, ktoré slúži na digitalizáciu, sa nazýva digitalizátor, alebo digitizér, niekedy sa označuje nepresne ako skener.
Súbor metód pre získanie kartografických alebo geodetických súradníc, rozmerových súradníc stavieb, budov, miestností a jednotlivých objektov na základe analógovej, alebo digitálnej fotografie sa nazýva fotogrametria.
Raková (prítok Chvojnice)

Raková je potok na Záhorí, v Bielych Karpatoch. Je to pravostranný prítok Chvojnice s dĺžkou 5,7 km, preteká najvýchodnejšou časťou okresu Skalica a je tokom IV. rádu. 
Pramení pod hlavným hrebeňom pohoria, v podcelku Žalostínska vrchovina, na južnom svahu vrchu Machnáč (471,7 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 422 m n. m., neďaleko slovensko-českej štátnej hranice. Preteká popri samote Tlstá hora, zľava priberá občasný prítok (402,5 m n. m.) spod Zrubenca (555,7 m n. m.) a tečie juhojuhozápadným smerom. Z pravej strany ďalej priberá prítok z juhovýchodného svahu vrchu Čupy (574,3 m n. m.) a na cca 800 metrov dlhom úseku je ľavý breh potoka spolu s priľahlou lokalitou chráneným územím (PP Raková), chránia sa zachovalé lúčne spoločenstvá. Potom sa koryto výrazne vlní, stáča sa na juhojuhovýchod a pri osade Hanzlovka sa v nadmorskej výške okolo 290 m n. m. vlieva do Chvojnice.
Radimovský potok

Radimovský potok je potok na Záhorí, na Záhorskej nížine, preteká územím okresu Skalica. Je to pravostranný prítok Unínskeho potoka, meria 7,1 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v Chvojnickej pahorkatine, v podcelku Zámčisko, na severnom svahu vrchu Zámčisko (434,1 m n. m.), v lokalite Radimovský les, v nadmorskej výške cca 355 m n. m. Najprv tečie západným smerom cez podcelok Unínska pahorkatina, preteká obcou Radimov, zľava priberá prítok z oblasti V lieskach. Za obcou sa stáča na juh, z ľavej strany priberá ďalší krátky prítok (203,7 m n. m.) prameniaci severne od kóty 257,2 m a severne od obce Petrova Ves ústi v nadmorskej výške približne 194 m n. m. do Unínskeho potoka.
Búdkoviansky potok

Búdkoviansky potok je potok na Záhorí, preteká územím okresu Skalica. Je to ľavostranný prítok Chvojnice, má dĺžku a je tokom IV. rádu. 
Pramení v Chvojnickej pahorkatine, v podcelku Unínska pahorkatina, pod kótou severne od obce Radimov v nadmorskej výške okolo Najprv tečie severozápadným smerom popri osade Búdkovany na pravom brehu a vstupuje do močaristého územia chráneného areálu Búdkovianskych rybníkov s dvoma vodnými plochami a porastom tŕstia. Ochraňuje sa refúgium vodnej a močiarnej fauny, z juhu ústi občasný prítok z oblasti Holíčskych dielov. Z rybníkov vyteká pri osade Gombár a ďalej pokračuje na sever, popod vrch Hrebeň (), južne od mesta Holíč, kde sa stáča na východ. Preteká obcou Trnovec a na jej území sa v nadmorskej výške cca vlieva do Chvojnice.
Štefanovský potok

Štefanovský potok je názov niekoľkých vodných tokov na Slovensku:
Štefanovský potok (prítok Myjavy)

Štefanovský potok je potok na Záhorí, preteká územím okresov Skalica a Senica. Je to pravostranný prítok Myjavy, meria 7,6 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v Chvojnickej pahorkatine, v podcelku Unínska pahorkatina, na južnom úpätí Zámčiska (434,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 290 m n. m., juhovýchodne od obce Unín. Sprvu tečie juhozápadným smerom, na hornom toku je koryto sprevádzané porastom lužného lesa, esovito sa stáča, sprava priberá prítok z lokality Za humnami od Unína a stáča sa na juh. Z pravej strany priberá prítok z oblasti Sobotskej hory a preteká obcou Štefanov. Napokon sa na dolnom toku stáča viac na juhovýchod, preteká Myjavskou nivou a južne od spomenutej obce ústi v nadmorskej výške cca 179 m n. m. do Starej Myjavy.
Smolinský potok

Smolinský potok je potok na Záhorí, preteká územím okresov Skalica a Senica. Je to pravostranný prítok Myjavy, má dĺžku 9,5 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v Chvojnickej pahorkatine, v podcelku Unínska pahorkatina, južne od obce Petrova Ves v nadmorskej výške okolo 221 m n. m. Najprv tečie juhozápadným smerom, zľava priberá krátky prítok spod kóty 242,0 m a napája Smolínsky rybník. Potom sa stáča na juhojuhozápad, preteká obcou Smolinské, tu priberá sprava prítok z oblasti V jazerách a ďalej tečie viac juhozápadným smerom. Pokračuje v Borskej nížine, v časti Myjavská niva, okrajom obce Čáry, z ľavej strany priberá Čársku Kopánku a stáča sa na západ. Napokon sa stáča k svojmu ústiu na juh a severne od obce Kuklov ústi v nadmorskej výške cca 161 m n. m. do Myjavy.
Bitka v Teutoburskom lese

Bitka v Teutoburskom lese alebo Varova bitka, po latinsky Clades Variana bola bitka medzi rímskou armádou pod vedením Publia Quinctilia Vara a aliancie germánskych kmeňov s hlavným slovom Cheruskov pod vedením Arminia („Hermann“). Bitka sa konala 9. septembra roku 9. Rímska armáda bola v močaristom teréne počas pochodu prepadnutá Germánmi a boli takmer úplne zničené tri légie aj s pomocnými zbormi. Zahynul aj Varus, ktorý spáchal samovraždu. 
Päť storočí sa historici a laická verejnosť snažili nájsť v lesoch Teutoburg pri Bielefelde miesto bitky. Podarilo sa im to až v roku 1987. Ide o klin medzi vysýchajúcim močariskom a vrchom Kalkriese, ktorý sa nachádza pri venci pohoria Wiehengebirge neďaleko Osnabrücku a je vzdušnou čiarou asi 30 km vzdialený od Teutoburského lesa. 
Aj keď Rimania uskutočnili množstvo výprav do "Germanie Magny", táto bitka ukončila plány cisára Augusta ovládnuť a pripojiť k Rímskej ríši aj územia napravo od Rýna hlavne kvôli tomu, že v Teutoburskom lese stratil Rím viac ako desatinu celej armády.
Pozadie.
V roku 4, vstúpil do Germánie rímsky generál (a neskôr cisár) Tiberius a podmanil si Cananefates v provincií Germanského Inferiora, Chatti pri hornej rieke Weser a Bructeri južne od Teutoburského lesa. Po týchto bojoch viedol svoju armádu cez Weser.
Závesný klzák

Závesný klzák (hovorovo rogalo, často iba krídlo, kedysi deltaplán) je jednoduchá konštrukcia zložená najčastejšie z kovovej kostry (duralové rúrky), spojenej kovaniami a oceľovými lankami, na ktorú je navlečený poťah (plachta) z pevnej syntetickej tkaniny (Mylar, Dacron) alebo igelitu. Pilot je zavesený na túto konštrukciu prostredníctvom postroja, v ktorom sedí alebo leží. Závesný klzák sa ovláda len zmenou ťažiska, čo je vyvolané pohybmi tela pilota. Aby mohol ovládať smer pohybu klzáka, zmenu ťažiska vyvoláva rukami – odtláčaním sa od riadiacej hrazdy, ktorá je pevne spojená s konštrukciou. V prípade motorového závesného klzáku, pilot najčastejšie sedí na ľahkej trojkolke s motorom, ktorá je zavesená na konštrukcii krídla.
Čársky potok

Čársky potok je potok na Záhorí, preteká západnou časťou okresu Senica. Je to pravostranný prítok Myjavy, meria 6,4 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Pramení v Borskej nížine, v podcelku Gbelský bor, severne od obce Čáry v nadmorskej výške približne 177 m n. m. 
Opis toku.
Tečie západojuhozápadným smerom v blízkosti obce Čáry, zľava priberá občasný prítok a stáča sa na juhozápad. Z ľavej strany priberá bočné rameno Myjavy a značne rozširuje svoje koryto. Na dolnom toku ešte obteká menšiu vodnú plochu (štrkovisko) s rekreačným strediskom pri motoreste U Janíčkov a juhozápadne od obce Kúty ústi v nadmorskej výške cca 153 m n. m. do Myjavy.