burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Pomerium

Pomerium alebo pomoerium bolo náboženskou hranicou okolo mesta Rím a miest kontrolovaných Rímom. Z právneho hľadiska Rím existoval len v rámci svojho "pomeria"; všetko, čo sa nachádzalo mimo neho, bolo jednoducho územím, "ager"-om, patriacim Rímu.
Etymológia.
Výraz "pōmērium" je klasickou skratkou latinského výrazu "post moerium" (doslova „za/za múrom“). Rímsky historik Titus Livius vo svojom diele "Ab Urbe Condita" píše, že hoci etymológia naznačuje význam vzťahujúci sa na jednu stranu hradieb, "pomerium" bolo pôvodne územie na oboch stranách mestských hradieb. Uvádza, že podľa etruskej tradície sa táto plocha posväcovala augurmi a že bolo zakázané obývať alebo obhospodarovať plochu "pomeria", čo malo sčasti zabrániť tomu, aby sa v blízkosti hradieb stavali budovy (hoci píše, že v jeho dobe sa domy skutočne stavali pri hradbách na hranici). Iní autori naznačujú odvodenie od "prō moerium", „pri hradbách“
Poloha a rozšírenia.
Tradícia tvrdila, že "pomerium" bolo pôvodnou hranicou, ktorú rituálne vyoral Romulus okolo hradieb pôvodného mesta, a že ju rozšíril Servius Tullius. Legendárny dátum jej vytýčenia, 21. apríl, sa naďalej oslavoval ako výročie založenia mesta.
"Pomerium" nenadväzovalo na líniu Serviových hradieb a zostalo nezmenené, až kým ho diktátor Lucius Cornelius Sulla v roku 80 pred Kr. v rámci demonštrácie svojej absolútnej moci nerozšíril. Niekoľko bielych značkovacích kameňov (tzv. "cippi"), ktoré dal postaviť Claudius, sa našlo "in situ" a niekoľko sa ich našlo aj mimo pôvodného miesta. Tieto kamene označujú hranice a relatívne rozmery "pomeria", ktoré rozšíril Claudius. Toto rozšírenie je zaznamenané u Tacita a zdôraznené v diele autora Aulus Gellius. Posledný kameň "pomeria" z obdobia vlády Claudia bol objavený 17. júna 2021 v blízkosti Augustovho mauzólea.
"Pomerium" nebolo opevnené, "de facto" pôsobilo skôr ako právne a nábožensky vymedzené územie označené "cippi"-mi. Nezahŕňalo ani celú metropolitnú oblasť, dokonca ani všetkých sedem pahorkov (Palatínsky pahorok bol súčasťou "pomeria", ale Kapitol a Aventín nie). "Curia Hostilia" a studňa "Comitium" na Forum Romanum, dve mimoriadne dôležité miesta v správe mestského štátu a jeho impéria, sa nachádzali v rámci "pomeria", zatiaľ čo chrám Bellona bol mimo neho.
Súvisiace obmedzenia.
"Pomerium" predstavovalo posvätnú hranicu. Podľa Tita Livia sa jeho porušenie mohlo rovnať prílišnému naťahovaniu ľudského tela.
Maliar Konnakis

Maliar Konnakis je konvenčné meno gréckeho maliara váz z Apúlie, pôsobiaceho približne v polovici 4. storočia pred Kr.
Keramika typu Gnathia bola v najranejšom období úzko prepojená s červenofigúrovou keramikou, čo sa odrazilo vo výbere tvarov váz a hlavne motívov. Základy novej vázovej maliarskej techniky sa tradične spájajú s dvomi menami, a to s Maliarom Konnakisom a s Maliarom z Compiègne ( „Compiègne Painter“). Obaja tvorili podobným štýlom.
Maliar Konnakis je pomenovaný podľa vyrytého nápisu "ΚОΝΝΑΚΙΣ" (nápisy na vázach typu Gnathia sú vzácne) na fragmente krátera z Tarentu so zobrazením tancujúcej ženskej postavy (opitej hetéry), namaľovanej bielou farbou. Ďalšími dielami (identifikovaných podľa štýlu jeho tvorby) pripisovanými Maliarovi Konnakisovi sú fragmenty kratéra s maskou tragického herca, tiež z Tarentu a dnes vo Würzburgu a kalichový kratér s "Eumenidom" z Ruva, dnes v petrohradskom múzeu Ermitáž. Maliarovi Konnakisovi zrejme možno pripísať fragmenty kalichového kratéra so satyrom držiaceho pochodeň z Múzea Paula Gettyho v Malibu, fragment so satyrom z Metropolitného múzea v New Yorku (pravdepodobne sa našiel v Tarente) a kráter s hercom a ženskou postavou z Múzea výtvarných umení v Bostone.
Iné projekty.
Michel Brown

Michel Brown, vlastným menom "Misael Browarnik Beiguel" (* 10. jún 1976, Buenos Aires, Argentína) je argentínsky herec, spevák a moderátor.
Preslávil sa najmä svojou hereckou úlohou v telenovele "Skrytá vášeň" ako Franco Reyes.
Rozhledna na Klucanině

Rozhľadňa na Klucanine () alebo Rozhľadňa Tišnov () je rozhľadňa nachádzajúca sa na vrchu Klucanina v meste Tišnov v okrese Brno-venkov.
História.
Rozhľadňa stojí na mieste pôvodnej drevenej, ktorá stála v rokoch 19341947. O jej vznik sa zaslúžil Klub českých turistů. Stará rozhľadňa bola otvorená 15. októbra 1993. Zbúraná bola v 50. rokoch, zostalo po nej len kamenné torzo.
Nápad obnovenia rozhľadne vznikol v roku 2000. V roku 2001 občianske združenie Rozhled na Tišnov prezentovalo zámer starostovi. Súčasná rozhľadňa bola otvorená 11. októbra 2003, materiál na výstavbu boli betónové KB bloky. Jej celková výška je 29,4 m. Na vrchol rozhľadne vedie 133 schodov.
Od roku 2009 k rozhľadni vedie náučný chodník. Od roku tišnovskej nemocnici k nej vedie 1,5 km chodník po modrej značke. Je celoročne voľne prístupná.
Krúpovo sedlo

 
Krúpovo sedlo () je horské sedlo v hlavnom hrebeni Nízkych Tatier. Nachádza sa v strednej časti pohoria, nad Demänovskou Dolinou, južne od Liptovského Mikuláša.
Polohopis.
Leží v centre pohoria, na východe geomorfologického podcelku Ďumbierske Tatry a v ich časti Ďumbier. Sedlo sa nachádza v hlavnom nízkotatranskom hrebeni medzi Chopkom () a Ďumbierom () a oddeľuje blízku, severozápadne situovanú Krúpovu hoľu () a mohutný Ďumbier na východe. Nevýrazné sedlo zároveň prepája Litvorovú a Jánsku dolinu na severe a južne ležiacu rozsiahlu Bystrú dolinu. Voda zo severných svahov hrebeňa odteká potokom Bystrá do Štiavnice v povodí Váhu, z južných častí steká do Bystrianky a Hrona. Hrebeň je súčasťou Národného parku Nízke Tatry a jeho severná časť zasahuje do národnej prírodnej rezervácie Ďumbier. Sedlom vedie značená turistická magistrála Cesta hrdinov SNP a je tu dôležitá križovatka značených chodníkov. Zo sedla vedie odbočka na Ďumbier ().
Sedlo leží na hranici Žilinského a Banskobystrického kraja, a okresov Liptovský Mikuláš a Brezno. Zasahuje na katastrálne územie obcí Liptovský Ján a Horná Lehota.
IGTV

IGTV, skratka pre Instagram TV, bola video aplikácia od Instagramu pre smartfóny s operačnými systémami Android a iOS. Umožnil dlhšie videá v porovnaní s príspevkami na Instagrame. IGTV bol k dispozícii ako samostatná aplikácia, hoci základné funkcie boli dostupné aj v rámci aplikácie a webstránky Instagramu.
Službu spustil a predstavil bývalý generálny riaditeľ Instagramu Kevin Systrom na živom podujatí v San Franciscu 20. júna 2018, na ktorom sa taktiež zúčastnili tvorcovia ako Lele Pons.
Dňa 1. marca 2022 materská spoločnosť Instagramu, Meta, oznámila ukončenie IGTV z dôvodu zamerania sa na Filmové pásy (Reels). Aplikácia bola odstránená z obchodov s aplikáciami v polovici marca a všetky IGTV videá boli zlúčené do aplikácie Instagram.
Servis.
IGTV vyžadoval, aby sa používatelia prihlásili pomocou Instagram účtu . Mobilné zariadenia umožňovali nahrávanie v dĺžke až 15 minút s veľkosťou súboru až 650 MB, zatiaľ čo webové prehliadače pre stolné počítače umožňovali nahrávanie v dĺžke až 60 minút s veľkosťou súboru až 3,6 GB. Aplikácia automaticky prehrávala videá hneď po spustení, čo Kevin Systrom porovnal s platformami videí, kde musíte najskôr nájsť video.
Instagram účty s kanálom IGTV dostali na svojej profilovej stránke kartu IGTV. Okrem toho sa nahrávky na IGTV mohli zrkadliť na prepojenú stránku na Facebooku.
V máji 2019 získala IGTV možnosť nahrávať videá na šírku.
TBH

Skratka TBH alebo tbh môže byť:
Studios d'Arpajon

Studios d'Arpajon alebo aj Studios 91 je francúzske filmové štúdio nachádzajúca sa v Saint-Germain-lès-Arpajon.
Lokalita.
Hlavný vstup sa nachádza na ulici sa na Rue des Loges. Areál štúdia susedí zo železničnými traťmi.
História.
V bývalej poľnohospodárskej hale bolo v roku 1987 zriadených desať filmových hál. V roku 1995 ateliéry kúpila skupina Euro Media France, kedy bol prijatý ich názov „Studios d’Arpajon“. Posledné celovečerné filmy boli natočené v roku 2008. Posledné komerčné natáčania sa uskutočnili v roku 2012, kedy boli všetky štúdiá zatvorené. V roku 2018 sa ateliéry vrátili do prevádzky integráciou štúdií Diamond SP, ako ich prvé natáčanie v máji 2018, tanečným filmom Mehdiho Meddaciho, "Hitting the Water".
Studios Francœur

Studios Francœur boli francúzske filmové štúdiá nachádzajúce sa v 18. parížskom obvode.
Lokalita.
Vstup do areálu sa nachádzal na ulici 6 Rue Francœur.
História.
V roku 1926 Bernard Natan založil svoju spoločnosť Rapid-Films na 6 rue Francoeur v súkromnom kaštieli a priemyselných budovách z roku 1898. Nainštaloval na tejto adrese laboratórium na spracovanie filmov, potom dve štúdiá na natáčanie reklamných filmov a od roku 1927 filmové štúdiá. V štúdiách Francoeur bolo postupom času natočených niekoľko stoviek filmov. V povojnovej ére bolo štúdio súčasťou siete Franstudio, spolu s ateliérmi Joinville a Saint-Maurice. V 70. rokoch sa používal na natáčanie televíznych relácii. Štúdio bolo zatvorené v roku 1991 a od roku 1999 v danom objekte sídli La Fémis.
Canyon Bicycles

Canyon Bicycles GmbH je nemecký distribútor a čiastočne výrobca cestných bicyklov, horských bicyklov, hybridných bicyklov, triatlonových bicyklov a elektrických bicyklov sídliaci v nemeckom meste Koblenz.
História.
V roku 1985 Roman Arnold a jeho brat Franc Arnold, (ktorý už nie je zapojený v spoločnosti) založili Radsport Arnold GmbH ako dodávateľa cyklistických dielov. Až v roku 1996 sa objavili prvé bicykle zo značkou Canyon. Radsport Arnold prijal stratégiu predaja cez internet.
V roku 2001, spoločnosť urobila krok z dodávateľa na výrobcu bicyklov a taktiež zmenila názov na Canyon Bicycles GmbH. S Lutzom Schefferom si Canyon dokázal zabezpečiť služby rámového dizajnéra. V nasledujúcich rokoch sa firme podarilo najať Hansa Christiana Smolíka, spolu s ďalšími odborníkmi na stavbu bicyklov.
V roku 2006 Canyon predstavil svoj nový korporátny dizajn, ktorý v roku 2007 získal aj niekoľko ocenení.
V roku 2018 Canyon predstavil svoj prvý e-bike s názvom Spectral:ON.
Výroba a montáž.
Rámy a vidlice Canyon sú navrhnuté spoločnosťou Canyon a vyrábajú sa v Ázii. Hlavný dodávateľ je taiwanská spoločnosť "Quest Composite Technology", ktorá vyrába rámy aj pre bicykle Trek. Montáž, kontroly kvality a skúšky sa nachádzajú v Koblenzi.
Canyon v cyklistickom a triatlonovom športe.
V cestnej cyklistike sa Canyon prvýkrát objavil v roku 2007. Spoločnosť prvýkrát dodala svoje bicykle Unibet.com tímu, ktorý sa zúčastnil UCI ProTour. Značka taktiež v minulosti sponzorovala veľa profesionálnych cestných cyklistických tímov vrátane Kutushe. V súčasnosti podporuje mužský aj ženský tým Movistar, Alpecin-Fenix a Canyon-SRAM.
Už o dva roky neskôr prišiel obrovský, a asi aj najväčší doterajší úspech, keď sa v roku 2009 Cadel Evans na Canyon bicykli stal majstrom sveta.
Odvtedy počet úspechov rástol obrovským tempom a asi najúspešnejšiu sezónu v profesionálnej cyklistike Canyon dosiahol v roku 2011. Philippe Gilbert triumfoval na troch jarných klasikách Amstel Gold Race, La Fléche Wallonne a Liége-Bastogne-Liége a to v rozmedzí neuveriteľných ôsmich dní. To ale nebolo všetko. Canyon si užíval slávu Gilberta aj na Tour de France v roku 2011. Bez problémov vyhral prvú etapu a stal sa „chameleónom“ pretekov. V priebehu niekoľkých dní si totiž obliekol žltý, bodkovaný ale aj zelený dres.
Nairo Quintana vyhral Giro d’Italia 2014 pričom jazdil na Canyon Ultimate CF SLX pre cestné etapy a Canyon Speedmax CF pre časovky. Takisto v roku 2019 Canyon bol na vrchole pódia v talianskom Gire keď, Richard Carapaz dosiahol vrchol Arena di Verona po úspešnej poslednej časovke. Medzi ďalšie úspechy na Canyon bicykloch patria majstrovstvá sveta profesionálnych cestných pretekov Cadela Evansa v roku 2009, dve etapové víťazstvá Alexandra Kristoffa na Tour de France 2014, hodinový rekord Alexa Dowsetta a víťazstvá Jona Frodena na Ironman European Championship 2015 vo Frankfurte nad Mohanom a na Ironman World Championship na Havaji v roku 2015.
V decembri 2016 bolo oznámené že Canyon bude sponzorovať britský tím Bike Channel - Canyon.
V roku 2020 Mathieu van der Poel triumfoval na Tour of Flanders na Canyon Aeroad.
Od Kuka do Kuka

Od Kuka do Kuka je televízna relácia pre deti, ktorú vysielala od roku 1985 ČST v Bratislave a neskôr STV. Išlo o nedeľný detský magazín, v ktorom sa striedali scénky s bábkou – Kukom – a rozprávkami.
Relácia sa spočiatku volala "Poďte s nami" a samotný Kuko sa v nej objavoval ako tvor zvaný Dancul.
Jedným z prvých moderátorov bol Peter Kuba, neskôr František Výrostko a napokon Patrícia Jarjabková, ktorá sa stala neoddeliteľnou súčasťou relácie. Reláciu moderovala zhruba 16 rokov.
Bábku Kuka navrhla a ušila slovenská bábkarská výtvarníčka Anna Cigánová. Kuko fungoval na princípe čierneho divadla. Bolo za ním tmavé pozadie a jeho telo vodili bábkari (Gréta Nosáľová – ovládajúca ruky, Dušan Štauder – ovládajúci hlavu a trup a Anna Okapcová, ktorá Kukovi požičala svoj hlas). Dablérov bábky bolo vyrobených niekoľko. Jedna z nich je v súčasnosti súčasťou stálej expozície Múzea bábkarských kultúr a hračiek na hrade Modrý Kameň. Odstupom času pribudol Kukovi aj brat Puko, ktorému hlas prepožičal Ivan Martinka.
Súčasťou relácie bol aj Vašo Patejdl. V roku 1993 vyšiel album "Hudobná škola" na MC kazete s piesňami z relácie. V roku 2024 vyšiel album k 1. výročiu úmrtia Vaša Patejdla s novým digitálne remastrovaným zvukom i na CD. Všetky piesne zložil Vašo Patejdl a o texty sa postaral Daniel Hevier a Václav Šuplata. Okrem toho sa na albume podieľalo 10 speváckych zborov z celého Slovenska.
Hoci Kuko v relácii neprinášal žiadne ideologické posolstvá, aj on bol nástrojom štátnej moci na kontrolu obyvateľstva. Patrícia Jariabková uviedla, že televízne programy atraktívne pre detského diváka boli cielene vysielané v nedeľu ráno, aby deti nemali záujem ísť do kostola. Komunistická strana týmto spôsobom oslabovala vplyv náboženstva.
V roku 1998 vyšla kniha Patrície Jariabkovej a Danice Koršovej s názvom "Môj kamarát Kuko", ktorá mapuje zážitky z televíznej relácie nielen pred, ale aj za televíznymi kamerami.
V roku 2005 sa bábka Kuka objavila v kontroverznej reklame spoločnosti PlayStation Slovakia na propagáciu PlayStation 2. V reklame je bábka Kuka odhodená v kontajneri. Reklamná kampaň pobúrila nielen divákov, ale aj moderátorku relácie, ktorá podala podnet Rade pre reklamu. Reklama bola napadnutá morálne, ale z právneho hľadiska bola v poriadku. Rada pre reklamu záležitosť zhodnotila ako neopodstatnenú.
9. marca 2016 bola Patricia Jarjabková hosťom v Chart Show v časti Hity 90tich rokov, ktorá bola venovaná i spomienke na Kuka.
22. júla 2016 bola postavička Kuka spolu s tvorcami relácie súčasťou dokumentárneho cyklu "Fetiše televízie" (epizóda Televízne postavičky).
Ding dong

ding dong je názov druhého štúdiového albumu, ktorý nahrala skupina Slide&amp;Udu. Album v roku 2004 na CD vydalo hudobné vydavateľstvo Slnko Records.
Maliar z Compiègne

Maliar z Compiègne je konvenčné meno gréckeho maliara váz z Apúlie, činného približne v polovici 4. storočia pred Kr.
Maliar z Compiègne (pomenovaný po kratéri z Compiègne) je považovaný za jedného z priekopníkov vázovej maľby Gnathia Medzi jeho známejšie maliarske diela patria zobrazenia na dvoch kratéroch (jeden je stĺpikový druhý kalichový) umiestnených Britskom múzeu v Londýne (British Museum F548 a F543), datovaných do rokov 350 až 340 pred Kr., prvý je zdobený komickou maskou a druhý zobrazuje komického herca. Postava komického herca hrá mestského otroka, zobrazenie je typické starostlivým použitím celej škály farieb, izoláciou postavy od čiernej (pozadia) a s obmedzeným použitím ornamentov. Maliar vo svojom celkovom prístupe odmietol červenofigúrovú tradíciu vo viacerých zreteľoch, a to nie len v technike. Výsledok je prehľadný, priestrannejší a v mnohých ohľadoch jednoduchší na pohľad.
Maliar z Compiègne vo svojej tvorbe znázorňoval osamotené postavy zachytené väčšinou v pohybe, mal sklon hrubšie stvárňovať vlasy. Jeho obľúbenými nádobami boli najmä kalichové kratéry a aj zvoncový kratér. Keďže jeho kariéra spadá do trochu neskoršieho obdobia ako pôsobenie jeho spolupracovníka Maliara Konnakisa, zdobil i menšie nádoby (napr. oinochoé). Naprie tomu, že obaja majstri mali viacero ďalších spolupracovníkov (tzv. Konnakisova skupina), celkový objem produkcie nemali príliš vysoký (išlo o obdobie experimentovania). Svedčí o tom i situácia na nekropole v Tarente, kde sa nádoby typu Gnathia z rokov 375 – 325 pred Kr. našli pomerne ojedinele.
Polyoxyetylén sorbitanmonolaurát

Polyoxyetylén sorbitanmonolaurát alebo Polysorbát 20 (bežné komerčné známy ako Kolliphor PS 20, Scattics, Alkest TW 20, Tween 20 a Kotilen-20) je neiónová povrchovo aktívna látka polysorbátového typu vytvorená etoxyláciou sorbitan monolaurátu. Jeho stabilita a relatívna netoxicita umožňuje jeho použitie ako detergent a emulgátor v mnohých domácich, vedeckých a farmakologických aplikáciách. Ako už názov napovedá, proces etoxylácie zanecháva molekulu s 20 opakujúcimi sa jednotkami polyetylénglykolu; v praxi sú distribuované v 4 rôznych reťazcoch, čo vedie ku komerčnému produktu obsahujúcemu celý rad chemických látok.
Potravinové aplikácie.
Polyoxyetylén sorbitanmonolaurát sa používa ako tenzid v ochutených kvapkách do úst, ako sú napríklad ľadové kvapky, čím pomáha poskytnúť pocit roztierania pre ďalšie zložky, ako je denaturovaný alkohol a mätová príchuť.
Svetová zdravotnícka organizácia navrhla prijateľné limity denného príjmu 0–25 mg esterov polyoxyetylénsorbitanu na kg telesnej hmotnosti.
Biotechnické aplikácie.
V biologických technikách a vedách má polyoxyetylén sorbitanmonolaurát široké uplatnenie. Používa sa napríklad:
Farmaceutické aplikácie.
Polyoxyetylén sorbitanmonolaurát sa používa ako pomocná látka vo farmaceutických aplikáciách na stabilizáciu emulzií a suspenzií.
Priemyselné a domáce aplikácie.
Polyoxyetylén sorbitanmonolaurát sa používa v mnohých značkách detských obrúskov.
Ďalej ho používajú filatelisti na odstraňovanie známok z obálok a na odstraňovanie zvyškov lepidla bez poškodenia samotnej známky.
Používa sa tiež ako tenzid v lisoch na gumu v priemysle elastomérov.
Polyoxyetylén sorbitanmonolaurát bol použitý ako činidlo na usmerňovanie tvaru na syntézu sféroidných magnetitových nanozostáv.
Sorbitan monolaurát

Sorbitan monolaurát (bežné komerčne známy ako alkamuls s 20, glycomul lC a Span 20) je zmesou esterov vytvorených z mastnej kyseliny laurovej a polyolov odvodených od sorbitolu, vrátane sorbitanu a izosorbidu. Ako prídavná látka do potravín je označený E číslom E493.
Isménias

Isménias () môže byť:
Sedlo za Lenivou

 
Sedlo za Lenivou () je horské sedlo pod hlavným hrebeňom Nízkych Tatier. Nachádza sa v strednej časti pohoria, nad Jarabou, severovýchodne od Brezna.
Polohopis.
Leží v centre pohoria, na západe geomorfologického podcelku Kráľovohoľské Tatry a v ich časti Priehyba. Sedlo sa nachádza v blízkosti sedla Čertovica a oddeľuje hlavný nízkotatranský hrebeň a južne vybiehajúcu rázsochu Beňušky (). Severne sa nachádza Čertova svadba () a juhozápadne Lenivá () a zníženina prepája Širokú dolinu na západe a východne situovanú Bacúšsku dolinu. Voda z oblasti odteká týmito dolinami Bacúšskym potokom a Štiavničkou do rieky Hron. 
Hrebeň patrí do Národného parku Nízke Tatry a vedie ním značená turistická magistrála Cesta hrdinov SNP, na ktorú sa tu pripája chodník z Braväcova.
Sedlo leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a zasahuje na katastrálne územie obcí Jarabá a Bacúch.
Zoznam turistických značkovaných trás v Malých Karpatoch

Toto je zoznam turistických značkovaných trás v Malých Karpatoch na Slovensku.
Microcar M19

Microcar M19 je malý nákladný automobil, vyvinutý a vyrábaný na Slovensku v rokoch 1993 - 1999. Poháňaný vznetovým motorom, mal rôzne verzie praktických nadstavieb. Vynikal vysokým užitočným zaťažením. V roku 1994 bola k dispozícií aj jeho elektrická verzia s názvom Microeko.
Začiatkom 90. rokov stratil východonemecký automobil tejto kategórie, Multicar, výsadné postavenie. Vzniklo viacero výrobcov v snahe pokryť dopyt v tomto segmente. Jedným z nich bola aj spoločnosť VAB v Bánovciach nad Bebravou. Vyvinuli malý úžitkový automobil a následne ho zaviedli do výroby. Kombinácia ostrých hrán s oblúkovými líniami vytvárali sympatický dizajn dvojmiestnej kabíny.
Pod kabínou sa nachádzal vznetový, troj- alebo štvorvalcový, licenčný motor zo ZŤS Martin. Päťstupňová manuálna prevodovka a pohon zadnej nápravy. Väčšinu nadstavieb tvoril valník s bočnicami, k dispozícii bol aj trojstranný sklápač, izotermická a skriňová nadstavba. Vzhľadom na kompaktné rozmery, vynikal vysokým užitočným zaťažením, cez 1 tonu. 
Okrem domáceho trhu sa napriek silnej konkurencii ujal aj v Česku a v Nemecku.
Výroba bola v rámci holdingu Sipox a.s. presunutá z VAB do TAZ. Vyrobených bolo viac, ako 600 kusov. Následne výrobu ukočili finančné problémy holdingu.
Na Slovensku sa mu snažil konkurovať automobil Praktis Unikom, ten sa však nevyrábal v takom rozsahu.
Modely.
Technické parametre Microcar M19:
• Motor: LDW 903 FOCS, R3, vznetový, 0,92l , 15 kW
• Motor: LDW 1204 FOCS, R4. vznetový, 1,22l, 22 kW
• Prevodovka: TAZ, päťstupňová, manuálna
• Rozmery (d,š,v) : 3620 x 1470 x 1840 mm
• Celková hmotnosť: 1900 kg
• Užitočná hmotnosť: 1030 kg
• Brzdy (vpredu / vzadu): kotúčové / bubnové
• Max rýchlosť: 80km/h
V snahe o rozšírenie ponuky, bola v rokoch 1993 – 94 vyvinutá a zrealizovaná elektro verzia uvedeného automobilu, s názvom Microeko. Aj keď o ekologické vozidlo záujem bol, vyrobilo sa iba 14 kusov a výroba ďalej nepokračovala. Zákazník si okrem štandarného NiCd akumulátora, mohol vybrať aj lacnejšiu variantu s Pb akumulátorom. 
Technické parametre Microeko M20:
• Motor: trakčný, jednosmerný, 80 VDC, 16 kW, 48 Nm
• Prevodovka: TAZ, štvorstupňová, manuálna
• Kapacita akumulátora: 180 Ah
• Rozmery (d,š,v) : 3620 x 1470 x 1840 mm
• Celková hmotnosť: 2000 kg
• Užitočná hmotnosť: až 560 kg
• Brzdy (vpredu / vzadu): kotúčové / bubnové
• Max rýchlosť: 60 km/h
• Dojazd: 80 km
O príbehoch, snoch a zvukoch

O príbehoch, snoch a zvukoch je názov debutového štúdiového albumu, ktorý nahrala skupina Slide&amp;Udu. Album v roku 2002 na CD vydalo hudobné vydavateľstvo Slnko Records.
Ľahkým krokom

Ľahkým krokom je názov štvrtého štúdiového albumu, ktorý nahrala skupina Slide&amp;Udu. Album v roku 2008 na CD vydalo hudobné vydavateľstvo Slnko Records.
Démofilos

Démofilos () môže byť:
Pam Rabbit

Pam Rabbit (vlastným menom Pamela Narimanian, v minulosti tiež uvádzaná ako Pamela Koky) je česká speváčka a pesničkárka arménskeho pôvodu. V súčasnosti vystupuje spolu s bubeníkom Čeněk Chleboun, gitaristom Michal Havlíček, basgitaristom Adam Nohavica a klavíristom Jan Zlatuška.
Umelecká kariéra.
Začínala ako vokalistka Mikolasa Jozefa, ktorého sprevádzala na Eurovision Song Contest 2018 v Portugalsku. Skladá hudbu, píše texty, tancuje a vytvára choreografiu aj réžiu k vlastným videoklipom. Pri tvorbe sa inšpiruje ľuďmi, ktorí majú pocit, že nezapadajú.
Jej sólová hudobná kariéra začala v roku 2019, kedy na začiatku januára vydala debutový album "Mom, I'm lost". S piesňou "Easy to Believe" súťažila v národnom kole Eurovision Song Contest. V roku 2022 bola predskokankou skupiny Mirai v O2 aréne, spoločne so Sofian Medjmedj.
Pred sólovou dráhou spievala aj so zoskupením Prague Lounge Trio.
20. októbra 2023 vydala album s názvom "I Love the Internet", ktorého krst sa uskutočnil 11. januára 2024 v Lucerna Music Bare v Prahe. Pri krste albumu boli aj členovia zoskupenia, s ktorým momentálne Pam vystupuje – Čeněk Chleboun, Jan Zlatuška, Michal Havlíček, Adam Nohavica, aj jeho koproducenti – Rony Janeček a Filip Vlček z kapely John Wolfhooker. Na pódiu si s ňou zaspieval spevák Totally Nothin pieseň „Mít Rád“. Predskokanom tohto koncertu bol spevák RODAN. Dňa 28. júna 2024 vydala deluxe verziu albumu "I Love the Internet".
Okrem vlastnej tvorby sa objavila aj na skladbách v spolupráci s ďalšími umelcami:
V marci 2024 prevzala hudobné ocenenie Anděl Coca Cola – sólová interpretka roku 2023.
Naspievala pieseň „Společně sami“ k rovnomennému filmu Gaby Sittovej.
Súkromný život.
Narodila sa v Prahe, kde vyštudovala Konzervatórium Jaroslava Ježka. Je vegánka. Jej starý otec bol gruzínsky spevák.
Snehová jama

 
Snehová jama () je horské sedlo na východnom konci hlavného hrebeňa Nízkych Tatier. Nachádza sa vo východnej časti pohoria, nad Telgártom, východne od Brezna.
Polohopis.
Leží na východnom okraji pohoria, geomorfologického podcelku Kráľovohoľské Tatry a na juhovýchode ich časti Kráľova hoľa. Sedlo sa nachádza na juhovýchodnom úbočí Kráľovej hole () a oddeľuje Kráľovu skalu (), vystupujúcu na juhovýchode. Severovýchodne pramení potok Zubrovica, juhozápadne potok Havraník, ktoré odvádzajú vodu z oblasti do rieky Hron. 
Lokalita patrí do Národného parku Nízke Tatry a vedie ňou cesta k vysielaču na vrchole Kráľovej hole (). Sedlom prechádza značený chodník z Telgártu a neďaleko aj turistická magistrála Cesta hrdinov SNP.
Sedlo leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a zasahuje na katastrálne územie obcí Šumiac a Telgárt.
Erse

Erse môže byť:
Jej družina

Jej družina je názov debutového štúdiového albumu slovenskej speváčky Zuzany Mojžišovej, ktorý zrealizovali spolu so sprievodnou kapelou ktorá mala názov „Jej družina“. Album v roku 2001 vydalo hudobné vydavateľstvo Slovenského rozhlasu.
Tento debut je spojením folklóru s rockom. Zuzana Mojžišová spieva porovnateľným spôsobom ako speváčky v ľudovom súbore. Nápad vznikol v roku 1999. Základ kapely tvoril Atila Béreš, basgitarista skupiny Dorian Gray, ku ktorému sa pripojil jeho brat Michal zo skupiny Dr. Beer a za bicími bol vtedy člen bluesovej kapely VZNCH, Peter Gogola. Na ľudové nástroje hrali: huslista Juraj Chupáč (študent Akadémie umení v Banskej Bystrici) a violista Martin Šúr (člen folklórneho súboru Partizán). Okrem nich sa členom zoskupenia stal Zuzanin kolega zo SRo, redaktor ľudovej hudby a hráč na ľudové dychové nástroje, Rastislav Andris.
Zuzana Mojžišová a jej družina

Zuzana Mojžišová a jej družina je názov druhého štúdiového albumu slovenskej speváčky Zuzany Mojžišovej. Album v roku 2002 vydalo hudobné vydavateľstvo Slovenského rozhlasu.
Októbrové námestie

Októbrové námestie môže byť:
Madejovo

 
Madejovo () je horské sedlo Nízkych Tatier. Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, nad Vikartovcami, juhozápadne od Popradu.
Polohopis.
Leží na severovýchode pohoria, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a v ich časti Predná hoľa. Sedlo sa nachádza v severnej vetve rázsochy, ktorá vedie z Kráľovej hole () severovýchodným smerom na Prednú hoľu. Oddeľuje masív vrchu Úplaz () na juhovýchode a vrch Čertovica na severozápade. Prepája juhozápadne situovanú Čiernovážsku dolinu, ktorou voda odteká Čiernym Váhom a severne ležiacu Mokrú dolinu, ktorou vodu odvádza potok Bystrá do rieky Hornád. 
Hrebeňom vedie hranica Národného parku Nízke Tatry a sedlom prechádza značený turistický chodník.
Sedlo leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Vikartovce.
Aliancia Rádov sv. Jána z Jeruzalema

Aliancia Rádov svätého Jána z Jeruzalema je spoločenstvo štyroch uznaných nekatolíckych rádov sv. Jána, ktoré spolupracujú s katolíckym Zvrchovaným vojenským maltézskym rádom v rámci Výboru rádov sv. Jána - orgánu na ochranu ich spoločného dedičstva, názvov a symbolov. Aliancia bola vytvorená na spoločnom zhromaždení v kostole v Nieder-Weisel v roku 1961. Všetky tieto rády spája spoločný pôvod v stredovekom Ráde johanitov.
Aliancia Rádov svätého Jána z Jeruzalema má 4 členov:
Edita Babuljaková

Edita Babuljaková (rod. Juríková; * 2. december 1940, Pezinok) je slovenská knihovníčka a spoluautorka publikácie "Príručka neprofesionálneho knihovníka." Od roku 1959 pôsobila v Krajskej knižnici v Žiline, kde je považovaná za výraznú osobnosť kultúrneho života. Počas svojej kariéry ovplyvnila mnohých čitateľov a aktívne sa podieľala na budovaní a správe knižničného fondu.
Životopis.
Edita Babuljaková začala svoju kariéru v Krajskej knižnici v roku 1959 po ukončení štúdia na Osvetovej škole v Bratislave. Spočiatku pôsobila ako vedúca oddelenia pre dospelých čitateľov, kde sa zameriavala na rozvoj knižničných služieb pre širokú verejnosť. Po troch rokoch bola preložená na metodické oddelenie, kde prispela k zlepšeniu knihovníckych procesov. Jedným z jej najväčších prínosov bolo zavedenie centralizovaného nákupu kníh, ktorý Okresná knižnica realizovala pre všetky ľudové knižnice v regióne. Tento model, zavedený ako prvý na Slovensku, fungoval až do roku 1990 a mal zásadný vplyv na kvalitu a zloženie knižničných fondov. Počas svojej dlhoročnej praxe sa venovala aj riadeniu služieb Okresnej knižnice v Žiline. Zodpovedala za efektívne fungovanie knižnice, modernizáciu služieb a ich kvalitatívne zlepšovanie. Aktívne sa zapájala aj do legislatívnych procesov v oblasti akvizície a evidencie knižničných fondov. Svoje skúsenosti zhrnula do publikácie "Základy knihovníctva pre dobrovoľných knihovníkov", ktorú vytvorila spoločne s Máriou Balkóciovou a Veronikou Klapitovou. Príručka vyšla v roku 1983. Tento autorský tím neskôr vydal ďalšiu publikáciu pod názvom "Príručka neprofesionálneho knihovníka", ktorá bola publikovaná Maticou slovenskou v roku 1989.
Takmer ružový príbeh

Takmer ružový príbeh je televízny film Juraja Jakubiska z roku 1990. V hlavnej úlohe sa predstavila známa speváčka Darinka Rolincová.
Film je spojením žánrov muzikálu, rozprávky a romantického príbehu. Príbeh je námetovo inšpirovaný rozprávkou o Šípkovej Ruženke. Dielo vyniká po vizuálnej stránke a dobre zvládnutou choreografiou. Aj napriek prihliadnutiu, že ide o film určený tínedžerom, táto snímka nedosiahla úroveň iných Jakubiskových filmov.
Obsah filmu.
Darinka, trpiaca vážnou dedičnou chorobou, ktorá zabila aj jej mamu pri pôrode, strávila detstvo u babičky v Prahe. Každý večer zaspáva so svojou najobľúbenejšou rozprávkou o Šípkovej Ruženke. Darinin neúspešný a smiešny strýko Leonard v nej objaví veľký hudobný talent.
Soundtrack: "Téměř růžový příběh".
Soundtrack s názvom "Téměř růžový příběh" vydalo v roku 1990 vydavateľstvo Supraphon. Piesne k filmu naspievala vtedy mladá speváčka Darinka Rolincová. Spolupracovali na ňom taktiež Jiří Korn, Deana Horváthová, Richard Kybic, Bambini di Praga a zbor Pavla Kůhna. Nahrávka vyšla na gramofónovej platni.
Záturňa (sedlo)

 
Záturňa () je horské sedlo Nízkych Tatier. Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, nad Liptovskou Tepličkou, juhozápadne od Popradu.
Polohopis.
Leží na severovýchode pohoria, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a v ich časti Kráľova hoľa. Sedlo sa nachádza v rázsoche, ktorá vybieha severným smerom z Kráľovej hole () a oddeľuje vrch Záturňa (). Prepája západne situovanú dolinu Brunová a Čiernovážsku dolinu na východe, ktorými voda z oblasti odteká Čiernym Váhom a jeho prítokom Veľký Brunov. 
Hrebeň patrí do Národného parku Nízke Tatry a sedlom prechádza značený turistický chodník.
Sedlo leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Liptovská Teplička.
Anna Novotná

PhDr. Anna Novotná (* 4. jún 1944) je slovenská pedagogička a bývalá politička HZDS v 90. rokoch 20. storočia.
Životopis.
Absolvovala Filozofickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave. Od roku 1983 pôsobila na Strednej zdravotníckej škole v Banskej Bystrici. Po parlamentných voľbách v roku 1992 zasadla do Národnej rady Slovenskej republiky za HZDS v Stredoslovenskom volebnom kraji. Mandát nadobudla až dodatočne, 21. apríla 1993 po abdikácii Jána Findru, ktorý sa stal vedúcim Kancelárie prezidenta SR. V parlamente pôsobila v zdravotnícko-sociálnom výbore. V ďalších voľbách už nekandidovala. Počas II. vlády a III. vlády Vladimíra Mečiara pôsobila ako prednostka okresného úradu v Banskej Bystrici.
Czarna Przemsza

Czarna Przemsza je rieka v Poľsku v Sliezskom vojvodstve, 63,8 km dlhá, pravý, pramenný prítok Przemszy.
Pramene rieky sa nachádzajú v nadmorskej výške v okrese Zawiercie Bzów na Krakovsko-čenstochovskej vrchovine. Rozloha povodia Czarna Przemsza je 1046 km². Hlavnými pravými prítokmi sú Brynica a Bolina, zatiaľ čo ľavé prítoky sú Mitręga, Trzebyczka a potok Pogoria.
Na rieke Czarna Przemsza sa nachádzajú tieto mestá: Zawiercie, Poręba, Siewierz, Dąbrowa Górnicza, Będzin, Sosnowiec a Mysłowice. Na rieke v Przeczyciach sa nachádza priehrada a umelá vodná nádrž, ktorá slúži ako retenčná nádrž zásobujúca vodu obyvateľom Hornosliezskeho priemyselného okresu a predstavuje rezervu pre elektráreň Łagisza v Będzine. V roku 2005 bola medzi Wojkowicami Kościelnými a Dąbrową Górniczou otvorená vodná nádrž Kuźnica Warężyńska, známejšia ako Pogoria IV. Úlohou nádrže je chrániť dolné oblasti pred povodňami a zachytiť prípadnú povodňovú vlnu na rieke Czarna Przemsza. Okrem vysokých hladín rieka obchádza nádrž a tečie pozdĺž koryta na západ od jazera. V blízkosti križovatky administratívnych hraníc Sosnowiec a Mysłowice sa rieka spája s riekou Biała Przemsza a vytvára rieku Przemsza.
Zoznam riek v Nemecku

Najdlhšie rieky v Nemecku. Tabuľka obsahuje rieky, ktoré majú na území Nemecka dĺžku 200 km a viac.
52-hertzová veľryba

52-hertzová veľryba, tiež známa ako 52 Blue, je samec veľryby bližšie nešpecifikovaného druhu. Je známy tým, že vydáva volanie na frekvencií 52 hertzov, čo je ďaleko vyššia hodnota ako u všetkých známych druhov veľrýb. Z tohto dôvodu nie je schopný nadviazať kontakt s ostatnými jedincami svojho druhu, a pretože sa predpokladá, že je jedinou veľrybou spievajúcou na tejto frekvencií, tak je často nazývaný „"najosamelejšou bytosťou na svete"“.
Veľrybu nikto nikdy nepozoroval, podarilo sa nahrať iba jej spev, ktorý sa pravidelne ozýva z hlbín Tichého oceánu od konca 80. rokov až dodnes. Podľa migračnej trasy, ktorú pravidelne upláva, sa odhaduje, že by to mohol byť buď vráskavec obrovský alebo vráskavec myšok.
V popkultúre.
V populárnej kultúre je 52-hertzová veľryba vnímaná ako symbol osamelosti a všeobecného odlúčenia od ostatných, pričom sa stala námetom viacerých kníh a piesní, medzi ktoré patria napríklad:
Sedlo pod Doštiankou

 
Sedlo pod Doštiankou () je horské sedlo Nízkych Tatier. Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, nad Liptovskou Tepličkou, juhozápadne od Popradu.
Polohopis.
Leží na severovýchode Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a v ich časti Priehyba. Lúčnaté sedlo leží v rázsoche, ktorá vybieha severovýchodným smerom z hlavného nízkotatranského hrebeňa v oblasti sedla Priehybka a pokračuje cez Panskú hoľu () na Závrch (). Oddeľuje severne situovaný vrch Doštianka () a južne ležiace Smrečiny (). Prepája dolinu Benkovo na západe a Teplickú kotlinu s hornou časťou Čiernovážskej doliny na východe. Oblasť patrí do povodia Váhu, kde voda do Čierneho Váhu odteká z východu potokom Teplička a zo západu Benkovským potokom. 
Hrebeňom vedie hranica Národného parku Nízke Tatry a v sedle sa nachádza križovatka značených turistických chodníkov.
Sedlo leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Liptovská Teplička.
Vladimír Černý

Vladimír Černý môže byť:
The Cubes (skupina)

The Cubes je dievčenská hudobná skupina, ktorá vznikla v roku 2007 v Prešove. 
História.
Kapela vznikla v Prešove v roku 2007. Jej členkami sú: Jana Humeňanská (spev, gitara), Petra Humeňanská (spev) a Katarína Knechtová (bicie nástroje). Skupina verejne vystupovala po kluboch a hudobných festivaloch.V roku kapela vydala v 2012 jeden eponymný štúdiový album, ku ktorému bol zverejnený pilotný singel, „Tomorrow“ a k nemu natočený aj videoklip.
Kristína Funková

Kristína Funková (* 26. november 2001, Trnava) je slovenská parastrelkyňa. Reprezentovala Slovensko na Letných paralympijských hrách 2020 v Tokiu a na Letných paralympijských hrách 2024 v Paríži.
Šport.
Streľba ju zaujala v kempe „Hľadáme talenty“. V roku 2015 začala trénovať v športovo-streleckom klube Vištuk medzi zrakovo znevýhodnenými. Študovala na strednej pedagogickej škole v Trnave.
V decembri 2017 začala strieľať pod vedením trénera Milana Goleňu. Na prvých pretekoch v nemeckom Hannoveri sa ešte len zoznamovala s prostredím, na druhých však už vyhrala kvalifikáciu. Ako 16-ročná sa stala majsterkou sveta a vytvorila aj nový svetový rekord.
Športovkyňa je členkou športového klubu v ŠK Altius. V roku 2018 v Kórei sa stala majsterkou sveta a vytvorila svetový rekord v disciplíne R9. Paríž 2024 bol jej druhou paralympiádou.
Majstrovstvá sveta.
Na majstrovstvách sveta v Cheongju 2018 (Južná Kórea) sa stala majsterkou sveta a vytvorila nový svetový rekord v disciplíne R9.
Francúzske Antily

Francúzske Antily je súhrnné pomenovanie pre ostrovy v Karibiku, ktoré spadajú pod správu Francúzska. Jedná sa o 2 zámorské regióny a departementy Martinik a Guadeloupe a zámorské spoločenstvá Svätý Martin a Svätý Bartolomej.
Všetky ostrovy sú súčasťou súostrovia Malých Antíl. Guadeloupe je tvorený dvoma ostrovmi prepojenými úzkou pevninskou šijou - Basse-Terre a Grande-Terre. Okrem toho pod správu Guadeloupe patria aj okolité menšie ostrovy Îles des Saintes, Marie-Galante a La Désirade. Ostrov Svätý Martin je rozdelený na francúzsku a holandskú časť. Tieto dve oblasti sú známe pod názvami „Saint-Martin“ pre francúzsku časť a „Sint Maarten“ pre holandskú časť.
V minulosti počas koloniálneho obdobia boli francúzske pozície v Karibiku rozsiahlejšie. Francúzsko ovládalo ostrovy Dominika, Svätá Lucia, Svätý Kryštof, Svätý Vincent, Grenadíny, Grenada a Tobago. Pod francúzsku správu patrila aj západná časť ostrova Hispaniola (pod názvom Saint-Domingue), po krátku dobu dokonca celý ostrov.
Galsko-rímska kultúra

Galsko-rímska kultúra či tiež Galo-rímska kultúra bola kultúra, ktorá vznikla romanizáciou keltských národov, hlavne Galov, po ich integrácii do Rímskej ríše. Vyznačovala sa prijatím alebo adaptáciou rímskej kultúry, jazyka (latinčiny), morálky a spôsobu života a ich zasadením do jedinečného keltského kontextu. Dobre preštudovaná zmes kultúr v Galii poskytuje historikom vzor, s ktorým sa dajú porovnávať paralelné procesy romanizácie v iných, menej preskúmaných rímskych provincií. Kultúrny tok romanizácie nebol jednosmerný, napriek tomu prevažoval smer z rímskeho jadra na periférii - tak napríklad všetky galské božstvá boli porímčené (napr. boh kováč Gobannus), naopak z keltských božstiev iba patrónka koní Epona prenikla za hranice Galie. Barbarské (hlavne germánske) invázie začínajúce koncom tretieho storočia si vynútili v galsko-rímskej kultúre zásadné zmeny v politike, v ekonomickom zázemí, vo vojenskej organizácii. Gótske osídlenie galsko-rímskych oblastí (vznik Vizigótskeho kráľovstva v roku 418) prinieslo mnoho rozporov a hlavne utrpenie vysoko romanizovanej vládnucej triedy. Galsko-rímska kultúra napriek germánskej nadvláde pretrvávala až do 7. storočia, hlavne v oblastiach Gallia Narbonensis (dnešné južné Francúzsko), v Predalpskej Galii (sever dnešného Talianska), okolo mesta Orléans (stredné Francúzsko) a v menšej miere v Gallia Aquitania (juhozápadné Francúzsko). Sever Galie (dnešné severné Francúzsko a Nizozemsko), akonáhle ho obsadili Frankovia, sa naopak veľmi rýchlo kultúrne transformoval, v kultúru nazvanou obvykle merovejská. Rímsky vplyv avšak prežil aj zrútenie galsko-rímskej kultúry, hlavne v jazykovej oblasti, kde odolávanie germanizácie bolo najpozoruhodnejšie a najtrvalejšie, čoho bolo výsledkom hlavne francúzština, ktorá zostala románskym jazykom, aj keď etnika, ktoré ju prevzali, sú v podstate germánske (keltský etnický základ je podľa genetických výskumov zanedbateľný). Ďalším podobným pozostatkom je rétorománčina (prežívajúca vo Švajčiarsku a na severe Talianska), do istej miery okcitánčina, ešte v 19. storočí široko používaná na juhu Francúzska. Špecifickým rysom galsko-rímskej kultúry, hlavne v "úpadkovom" období 400 - 750, bola rola charizmatických kresťanských biskupov, ktorí sa často stávali ranými západoeurópskymi svätcami. Zohrávali nielen rolu pri christianizácii, ale boli aj ústrednými politickými postavami, lebo od 5. storočia prešla loajalita pohanov aj kresťanov od inštitúcií k jednotlivcom. To bol významný všeobecný rys neskorej starovekej a ranne stredovekej západoeurópskej kultúry. Typickým rysom v oblasti umenia bolo antropomorfné sochárstvo syntetizované s keltskými tradíciami vynikajúceho spracovania kovov, hlavne striebra. Najviac pozostatkov tejto kultúry je dnes sústredených v Lyone, ktorý bol pod menom Lugdunum hlavným mestom rímskej Galie. Nachádza sa tu napríklad Galsko-rímske múzeum (na Rue Céberg), spojené so zbytkami amfiteátru a odeónu.
Referendum v Moldavsku 2024

Referendum v Moldavsku bolo referendum, kde sa občania Moldavska rozhodovali medzi proeurópskym alebo proruským smerovaním.
Výsledky boli 50,46 ku 49,54 v prospech EÚ.
LTC

LTC môže byť skratka pre:
Sorbitan

Sorbitan (skratka pre anhydrid sorbitanu, tiež anhydrosorbitol) je zmesou niekoľkých izomérnych organických zlúčenín odvodených od sorbitolu a je medziproduktom pri premene sorbitolu na izosorbid. Sorbitan sa primárne používa pri výrobe povrchovo aktívnych látok, ako sú polysorbáty; ktoré sú dôležitými emulgačnými činidlami s celkovou ročnou potrebou viac ako 10 000 ton v roku 2012.
Sorbitan a estery sorbitolu patria medzi zriedkavé alergény.
Syntéza.
Sorbitan sa vyrába dehydratáciou sorbitolu a je medziproduktom pri premene sorbitolu na izosorbid. Dehydratačnou reakciou zvyčajne vzniká sorbitan ako zmes päť- a šesťčlenných cyklických éterov (1,4-anhydrosorbitol, 1,5-anhydrosorbitol a izosorbid) pričom dominantným produktom je päťčlenná 1,4-anhydrosorbitolová forma. Rýchlosť tvorby sorbitanu je typicky vyššia ako rýchlosť tvorby izosorbidu, čo umožňuje jeho selektívnu produkciu za predpokladu, že reakčné podmienky sú starostlivo kontrolované. Ukázalo sa, že dehydratačná reakcia funguje aj v prítomnosti prebytočnej vody.
Vo väčšine prípadov sa výsledná zmes sorbitanu neizoluje od ostatných bezvodých cukrov, ale ďalej sa priamo spracováva na izosorbid alebo estery sorbitanu.
Deriváty povrchovo aktívnych látok.
Estery.
Sorbitanové estery (tiež známé ako Spans) sú neiónové povrchovo aktívne látky, ktoré sa používajú ako emulgátory pri príprave emulzií, krémov a mastí na farmaceutické a kozmetické použitie. Keď sa používajú samotné, vytvárajú stabilné emulzie voda v oleji, ale často sa používajú s polysorbátom v rôznych pomeroch na výrobu emulzií alebo krémov typu voda v oleji alebo olej vo vode s rôznymi textúrami a konzistenciami. Sorbitanové estery sa tiež používajú ako emulgátory a stabilizátory v potravinách.
Sorbitanové estery (Spans)
Polysorbát.
Etoxylované sorbitanové estery sú známe ako polysorbáty (obchodný názov: Tweens). Sú dôležitou triedou emulgátorov používaných v rôznych prostrediach vrátane farmaceutík a potravín.
Sedlo pod Veľkým bokom

 
Sedlo pod Veľkým bokom () je horské sedlo v Nízkych Tatrách. Nachádza sa v strednej časti pohoria, nad Malužinou, juhovýchodne od Liptovského Hrádku.
Polohopis.
Leží vo východnej polovici Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a v ich časti Priehyba. Sedlo leží v rázsoche, ktorá vybieha zo Zadnej hole () v hlavnom nízkotatranskom hrebeni severným smerom na Veľký bok (). Oddeľuje južne situovaný masív Zadnej Širokej () a severne ležiaci mohutný Veľký bok. Prepája západne situovanú dolinu Hodruša a východne ležiacu Hoškovú, ktorými voda z lokality odteká do Váhu. Západné svahy odvodňuje potok Hodruša do Boce, vodu z východných častí odvádza Ipoltica do Čierneho Váhu. 
Oblasť patrí do Národného parku Nízke Tatry a v sedle sa nachádza križovatka značených turistických chodníkov.
Sedlo leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územia obcí Východná a Malužiná.
Turistická značkovaná trasa číslo 5147

 Turistická značkovaná trasa číslo 5147 je zelená okružná trasa v Chvojnickej pahorkatine, ktorá začína a končí v Senici. Dĺžka trasy je 12,3 km.
Flora of North America

Flora of North America je rad monografii vydávaných vydavateľstvom Oxford University Press v angličtine s cieľom popísať pôvodné a domestikované rastliny Severnej Ameriky a Mexika vrátane Spojených štátov amerických, Kanady Grónska a ostrovov St. Pierre a Miquelon. Zaoberajú sa ako machorastmi, tak cievnatými rastlinami. Každý taxón je popísaný vrátane druhového názvu, miesta výskytu a asi k 20 % sú doplnené vyobrazenia. Je plánované vydať 30 zväzkov. Malo by ísť o prvú prácu pokrývajúcu všetku známu flóru severného Mexika. V septembri 2022 bolo publikovaných online 28 zväzkov.
Jednotlivé zväzky tohto radu sú organizované pre jednotlivé rastlinné rady, rody a ďalej členené podľa druhov. V elektronickej verzii je možné vyhľadávať podľa rastlinných druhov a ďalších položiek.
Franstudio

Spoločnosť Franstudio bola založená v roku 1947 spoločnosťami Gaumont a Société Nouvelle Pathé Cinéma, nástupcom Pathé-Nathan, aby sa spojili do spoločnej dcérskej spoločnosti. Spoločnosť zoskupovala štyri francúzske filmové štúdiá.
História.
Pod skupinu spadali filmové štúdiá:
Zdroje nie vždy umožňujú rozlíšiť miesta natáčania označené ako „Franstudio“ od 40. do 70. rokov 20. storočia medzi štúdiami Joinville a Saint-Maurice.
David Hamilton

David Hamilton (* 15. apríl 1933, Londýn – † 25. november 2016, Paríž) bol britský fotograf, scenárista, producent a filmový režisér.
Životopis.
Po štúdiách architektúry v Londýne sa presťahoval do Paríža, kde pracoval v módnej oblasti ako dizajnér časopisu "Elle" a tiež bol umeleckým riaditeľom v luxusnom obchodnom dome Printemps. Od 70. rokov sa preslávil ako fotograf a z jeho kníh, sa predali milióny výtlačkov a jeho snímky sa roky objavovali v tisíckach časopisov. Hamilton fotografoval jemné erotické akty v prirodzenom svetle a s jemnými efektmi. Preslávil sa aj réžiou romantickej drámy "Bilitis" (1977), ktorú videlo skoro jeden a pol milióna divákov vo Francúzsku. Jeho fotografie si vyslúžili aj istú kritiku. Dňa 25. novembra 2016 bol nájdený mŕtvy v jeho parížskom byte, spáchal samovraždu vo veku 83 rokov.
Majstrovstvá Európy vo futbale 2032

Majstrovstvá Európy vo futbale 2032 bude 19. ročníkom Majstrovstiev Európy vo futbale. Je to reprezentačný mužský futbalový turnaj v Európe, ktorý organizuje UEFA. Organizátormi turnaj budú Taliansko a Turecko a hrať sa bude od 4. júna do 4. júla 2032. 
Ponukový proces.
28. apríla 2022 UEFA oznámila, že tri ponuky, Taliansko, Turecko a Rusko (ktoré sa neskôr považovalo za nevhodné), oznámili svoj zámer usporiadať turnaj. 
Dňa 4. októbra 2023 Turecko oficiálne odstúpilo od uchádzania sa o turnaj v roku 2028, aby sa mohlo sústrediť na spoločnú ponuku s Talianskom na Euro 2032. Dňa 10. októbra 2023 sa Taliansko a Turecko stalo hostiteľmi Majstrovstiev Európy vo futbale 2032.
Kvalifikované tímy.
Taliansko a Turecko sa na turnaj kvalifikovali automaticky ako hostitelia turnaja. Zvyšné mieste určí kvalifikácia.
Bukvica

Bukvica môže byť:
Turistická značkovaná trasa číslo 8126

 Turistická značkovaná trasa číslo 8126 je krátka žltá trasa v Malých Karpatoch, ktorá vedie zo Zbojníčky na Malinský vrch. Dĺžka trasy je 3 km.
Hanušovské sedlo

 
Hanušovské sedlo () je horské sedlo v hlavnom hrebeni Slanských vrchov. Nachádza sa v severnej časti pohoria, nad obcou Pavlovce, východne od Prešova.
Polohopis.
Leží v severnej polovici Slanských vrchov, v geomorfologickom podcelku Šimonka. Nachádza sa severnej, najvyššej časti pohoria, v hlavnom hrebeni medzi Čiernou horou () a Tromi chotármi (). Oddeľuje juhovýchodne situovanú Lysú () a (severo)západne ležiaci masív Troch chotárov (). Prepája Hanušovskú dolinu na severovýchode a Zlatobanskú kotlinu na juhozápade, ktorými voda z lokality odteká Hanušovským potokom do Tople a potokmi Malá Delňa a Delňa do Torysy. V sedle sa nachádza križovatka značených turistických chodníkov a okolie je porastené hustým lesom.
Sedlo leží v Prešovskom kraji, na hranici okresov Vranov nad Topľou a Prešov a zasahuje na katastrálne územia obcí Pavlovce a Zlatá Baňa.
Un jour, un destin

Un jour, un destin, predtým Un jour, une heure, je francúzsky televízny program vysielaný na France 2 od roku 2007 (na France 3 od roku 2019), režírovaný Sergeom Khalfonom a uvádzaný Laurentom Delahousse. Relácia popisuje život verejne známych osôb prostredníctvom dokumentárnych filmov.
Epizódy.
Od roku 2007 od 2024 vzniklo 17 sérií: