Chisaria (mesto)

Chisaria () je kúpeľné mesto ležiace v južnom Bulharsku v Plovdivskej oblasti. Je centrom rovnomenného okresu.
Iné názvy.
Do roku 1942 sa dnešná Chisaria nazývala Chisar () a v rokoch 19421964 Chisar-Momina baňa ().
Geografia.
Mesto leží na južnom úpätí Săštinskej Srednej gory (podcelok pohoria Sredna gora) v Chisarskej kotline v nadmorskej výške pohybujúcej sa okolo . 
Vzdialenosti.
Chisaria leží približne 42 kilometrov severne od oblastného mesta Plovdiv a 20 kilometrov od mesta Karlovo. Od hlavného mesta Sofia je Chisaria vzdialená 115 kilometrov a od prímorského letoviska Varna až 359 kilometrov.
Podnebie.
Podnebie je prechodne kontinentálne. Zima býva teplá a mierna. Snehová pokrývka sa udrží priemerne 27 dní v roku. Priemerná ročná teplota je 11,9 °C, pričom priemerná teplota v januári dosahuje 0,1 °C a v auguste 23 °C. Priemerný ročný úhrn zrážok je 618 mm.
Časti mesta.
Okrem samotnej centrálnej časti mesta, ktorá nesie názov "Chisar" () sa v meste nachádzajú tri ďalšie štvrte. Jedná sa o štvrte "Miromir" (), "Verigovo" () a "Momina baňa" (). 
Dejiny.
Prehistorické a trácke obdobie.
Najstaršie známky osídlenia územia okolo mesta predstavujú objavené pozostatky prehistorických sídiel, ktoré pochádzajú z obdobia až 5000 rokov pred n.l.. Približne 1000 rokov pred n.l. územie Chisarskej kotliny osídlili Tráci. Na území Chisarie sa ich sídlo nachádzalo na slnečnej terase, ktorá sa nachádza nad dnešným prameňom Momina sălza. Druhé významné trácke sídlo sa nachádzalo na území neďalekej dediny Krăstevič. V období medzi 6. a 4. storočím pred n.l. tieto trácke sídla udržiavali vzájomné obchodne styky s mestami starovekého Grécka. 
Rímska epocha.
V roku 46 oblasť ovládli Rimania a dnešná Chisaria a okolie sa stali súčasťou rímskej provincie Trácia. V rokoch 135136, počas panovania cisára Hadriána, boli miestne minerálne pramene a okolie vyhlásené za cisársku držbu a ešte koncom 2. storočia sa začalo s výstavbou komplexu termálnych kúpeľov. V roku 293 vyhlásil cisár Dioklecián pramene a okolie za mesto s názvom Diocletianopolis. Najväčšieho rozmachu dosiahol Diocletianopolis v priebehu 5. a 6. storočia, kedy bol tretím najväčším mestom provincie Trácia. Po 6. storočí začalo mesto upadať, v dôsledku celkového úpadku rannej Byzantskej ríše v tomto období.
V období prvej a druhej bulharskej ríše.
V roku 681, po sérii neúspešných bitiek, Byzantská ríša odstúpila veľké územia dnešného Bulharska novovzniknutej prvej bulharskej ríši a dnešná Chisaria sa stala jej súčasťou. Územie dnešného mesta bolo osídlené slovanským a protobulharským obyvateľstvom a na mieste vzniklo menšie sídlo. Názov sídla sa do dnešných čias nedochoval, je však známe, že existovalo v období prvej, ako aj druhej bulharskej ríše. 
Osmanská nadvláda.
V roku 1364 obsadila Plovdiv a okolie Osmanská ríša a aj územie dnešnej Chisarie sa stalo jej súčasťou. V tomto období mesto úplne upadlo a vysídlilo sa. Osídlené však ostali neďaleké dediny "Sindžirlij" (dnes "Verigovo") a "Chisar Kjusileri" (dnes "Momina baňa"), ktoré sú dnes štvrťami mesta Chisaria. 
V roku 1576 bol bývalý Diocletianopolis spomenutý ako sídlo v osmanských registroch pod názvom "Kioseler". Začiatkom 17. storočia osídlili územie bývalého Diocletianopolu presídlenci z Anatólie a na mieste založili tureckú osadu, ktorej dali názov "Chisar" (z tureckého výrazu pevnosť).
Bulharské národné obrodenie.
V období bulharského národného obrodenia bola v roku 1843 v meste otvorená prvá škola s prvým učiteľom K. Vidolovom. Obrodenia sa aktívne zúčastnili predovšetkým obyvatelia dedín "Sindžirlij" (dnes "Verigovo") a "Chisar Kjusileri" (dnes "Momina baňa"), ktoré boli osídlené bulharským obyvateľstvom. 
V roku 1868 Vasil Levski v dedine "Sindžirlij" (dnes "Verigovo") založil miestny revolučný výbor. Miestnym predsedom výboru sa stal Anton Bilkin. Výbor bol pod priamym vedením Vasila Levského. V priebehu februára 1876 miestnych obyvateľov navštívili predstavitelia 4. revolučného okruhu Georgi Benkovski, Panajot Volov a Georgi Ikonomov. Ich úlohou bolo aktivizovať miestne obyvateľstvo k prípravám povstania. Obyvatelia Verigova sa následne v roku 1876 aktívne zúčastnili Aprílového povstania a dedina bola následne vypálená osmanskými Turkami.
Po oslobodení Bulharska.
Dnešné mesto Chisaria s okolím ostalo v roku 1878 po oslobodení Bulharska, uskutočnení Berlínskeho kongresu a podpísaní Berlínskeho dohovoru na území Východnej Rumélie. Už v tejto dobe sa v ňom ale začala rozbiehať masová výstavba nových obytných domov. Tento rozmach výstavby mal však mal veľmi negatívny vplyv na zvyšky antického Diocletianopolu, keďže obyvatelia používali na výstavbu vo veľkom množstve kamene a tehly z dochovaných rímskych budov. Po zjednotení Bulharska v roku 1885 sa Chisar s okolím stali súčasťou Bulharského kniežatstva.
Ako súčasť novodobého Bulharska.
V roku 1933 bolo v meste založená archeologická spoločnosť pod vedením Todora Markova, ktorej úlohou bola predovšetkým ochrana miestneho jedinečného archeologického dedičstva. Todor Markov taktiež založil prvú archeologickú múzejnú zbierku, ktorá sa nachádzalo v jeho dome. V roku 1942 sa dedina Chisar zlúčila s neďalekou dedinou Momina baňa a vznikla tak dedina "Chisar-Momina baňa". V roku 1957 bola "Chisar-Momina baňa" vyhlásená za liečebný kúpeľný rezort národného významu. V roku 1964 bol dedine Chisar-Momina baňa pridelený štatút mesta a sídlo taktiež získalo nový oficiálny názov "Chisaria". V roku 1967 bolo v Chisarii otvorené archeologické múzeum. V priebehu roku 1971 boli k mestu pričlenené neďaleké dediny "Verigovo" a "Miromir", ktoré sa tak stali novými mestskými štvrťami. V roku 1976 bola časť mesta vyhlásená za archeologickú rezerváciu.
Obyvateľstvo.
Etnické zloženie obyvateľstva.
Prieskum, ktorý prebehol v roku 2011 v rámci sčítania obyvateľstva preukázal, že prevažnú väčšinu obyvateľov mesta tvoria osoby bulharskej národnosti. Významné národnostné menšiny, ktorých príslušníci v Chisarii žijú, predstavujú turecká a rómska menšina. 
Z celkového počtu 7128 obyvateľov mesta Chisaria bolo:
Odpovedať na otázky prieskumu odmietlo 21 osôb a ďalších 321 osôb sa nevyjadrilo k otázke, týkajúcej sa ich národnosti.
Hospodárstvo a ekonomika.
Rozšírené je poľnohospodárstvo, predovšetkým vinohradníctvo, ovocinárstvo, pestovanie obilnín, a chov hospodárskych zvierat, predovšetkým oviec a hovädzieho dobytka. Dôležitý je aj potravinársky priemysel, konkrétne výroba nealkoholických nápojov, ako aj stáčanie a balenie lokálnej minerálnej vody.
Kúpele.
Mesto je významný liečebný kúpeľný rezort. Je prvým miestom na území dnešného Bulharska, kde sa začalo s organizovanou kúpeľnou činnosťou. Prvé chemické analýzy chisarských prameňov pre liečebné kúpeľné využitie prebehli v roku 1882 na žiadosť vlády Východnej Rumélie. Minerálne vody sú termálne a dosahujú teploty 3751 °C. Sú slabo mineralizované, hydrogénuhličitanovo-sírovo-sodné a rádiokatívne. Využívajú sa na liečbu predovšetkým obličiek, pečene a žlčníku, ale aj gastroenerologických problémov.
Celkovo v kúpeloch vyviera 22 minerálnych prameňov. V meste sa nachádza niekoľko kúpeľných domov, hotelov, liečební ako aj minerálna pláž s bazénom. Minerálna voda sa stáča a balí do fľašiek na predaj.
Doprava.
V meste sa nachádza železničná stanica na línii Plovdiv-Chisarialokálny odklon od trate Plovdiv-Karlovo.
Mestská doprava.
V Chisarii je niekoľko autobusových liniek, ktoré obsluhujú samotnú centrálnu časť mesta ako aj oddelene ležiace mestské štvrte.
Pamätihodnosti.
Časť mesta je vyhlásená za archeologickú rezerváciu z dôvodu veľké množstvo antických pamiatok bývalého rímskeho mesta Diocletianopolis, vrátane rímskej rodinnej hrobky zo 4. storočia, ktorá sa nachádza mimo samotnú ohradenú časť antického mesta. 
Na území teritória mesta sa nachádzajú štyri významné kostoly, konkrétne pravoslávne chrámy Zosnutia Bohorodičky, svätého Demetera a svätého Pantaleóna a rímskokatolícky Kostol svätých Petra a Pavla. Okrem týchto funkčných chrámov sú v meste aj ruiny chrámu-hrobky z obdobia stredoveku.
V Chisarii je odhalených aj niekoľko pamätníkov, medzi inými napríklad pamätník Aprilci, venovaný účastníkom Aprílového povstania, alebo pamätník venovaný vojakom, ktorí padli vo vojnách v rokoch 19121918.
Turizmus.
Mesto je východiskovým bodom pre výlety do oblasti Săštinskej Srednej gory.