burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Cheder

Cheder (po hebrejsky: חדר, doslova „izba, miestnosť“) je tradičná židovská základná škola, na ktorej sa vyučujú základy judaizmu a hebrejčiny.
História.
Chedery boli v Európe vo veľkej miere rozšírené ku koncu 18. storočia. Výuka prebieha v dome učiteľa, ktorý sa volá melamed, ktorého platí buď židovská komunita alebo skupina rodičov. Za normálnych okolností navštevovali výuku iba chlapci - dievčatá vyučovali ich mamy doma. Keď mala židovská komunita nedostatok finančných prostriedkov a nemohla si dovoliť viac učiteľov, prebiehala výuka rôzne starých chlapcov v jednej skupine.
Hoci sa tradične židovskí chlapci začínajú učiť hebrejské písmo od tretieho roku, do chederu nastupovali od piateho roku. Keď sa naučia hebrejčinu, začnú okamžite študovať Tóru (začína sa knihou Levitikus a ďalšími knihami Mojžišovými). V asi siedmom roku života začnú študovať Mišnu a potom, keď ju zvládnu pokračujú Gemarou a ďalšími komentármi. Hlavnými technikami používanými pri štúdiu patrí čítanie nahlas a učenie sa naspamäť. Štúdium v chederi končí v trinástom alebo štrnástom roku, kedy chlapci dosiahnu vek pre bar micva.
Tí, ktorí sa po štúdiu v chederi chcú stať rabínmi alebo sófermi, musia pokračovať v štúdiu na ješive.
Súčasnosť.
Vo viac sekulárnych a asimilovaných židovských komunitách sú chedery často navštevované v dobe ktorá nie je súčasťou výučby na normálnych školách. Deti židovského pôvodu navštevujúce nežidovské školy môžu touto formou získať základné znalosti židovského náboženstva a tradícii.
V ortodoxnom judaizme je cheder pojmom používaným k popisu súkromného základného vzdelania, kde je dôraz kladený na náboženské štúdium a druhotný dôraz na sekulárne znalosti, ktoré sú tiež súčasťou vyučovania. Popularita chederov je značná v charedi komunitách v Európe a Spojených štátoch, kde sú základné osnovy povinné a i ortodoxné školy ponúkajú mnohé možnosti sekulárneho vzdelania.
Prírodný park Chřiby

Prírodný park Chřiby sa rozkladá na území rovnomennej vrchoviny a zasahuje do 3 okresov: Uherské Hradiště, Zlín a Kroměříž. Jeho rozloha je 26 025 hektárov (iný zdroj uvádza 26 763 ha).
Na území okresu Kroměříž bol vyhlásený ako oblasť pokoja dňa 3. apríla 1991. O 5 rokov neskôr, roku 1996, sa z neho stal prírodný park. V roku 2000 došlo k jeho rozšíreniu aj na územia okresov Uherské Hradiště a Zlín.
Chorvátske kráľovstvo

Chorvátske kráľovstvo môže byť:
Morejský despotát

Morejský despotát (gr. Δεσποτάτο του Μορέως) bol polo-autonómnou provinciou Byzantskej ríše za vlády poslednej Palaiologovskej dynastie a po zániku Byzantskej ríše (1453) jedným z jej nástupníckych štátov až do jeho anexie Osmanskou ríšou v roku 1460. Despotát sa rozkladal na väčšine Peloponézskeho polostrova (vtedy nazývanom aj Morea). Hlavným a kultúrnym mestom bola Mystra, opevnené mesto ležiace v blízkosti starovekej Sparty.
Dejiny.
Po 4. križiackej výprave bolo na území Byzantskej ríše vytvorených viacero križiackych štátov, medzi nimi i Achájske kniežatstvo. Byzantská ríša, ktorej vtedajším nástupcom sa stalo Nikajské cisárstvo sa pokúsila svoje územia dobyť späť. Už v roku 1259 porazil nikajský cisár Michal VIII. achájske knieža Viliama II. (Guillaum II. de Villehardouin) pri Pelagónii, čo viedlo k znovudobytiu východnej časti Morey východným cisárstvom. V roku 1261 Nikajské cisárstvo znovuzískalo Konštantínopol a Byzantská ríša bola obnovená.
Cisár Ján VI. Kantakuzenos na území v Peloponéze v roku 1348 vytvoril údelné panstvo pre svojho syna Manuela Kantakuzena. V roku 1383 sa moci v despotáte ujala dynastia Palaiologovcov. Novým vládcom sa podarilo moc v krajine stabilizovať a Morea sa stala ekonomickým a kultúrnym centrom neskorej Byzantskej ríše. V rokoch 14151416 bol v severnej časti despotátu, medzi Sarónskym a Korintským zálivom vystavaný obranný val - Hexamilion. S úpadkom nadvlády latinských rytierov (tzv. obdobie frankokracie) súvisel i ďalší územný rozmach despotátu, ktorý do roku 1430 získal pod nadvládu takmer celý polostrov.
V Morey v tomto období pôsobili najväčší vzdelanci neskoro-byzantského obdobia. Medzi nimi filozofi Bessarion a Pletón a ich žiaci, či biskupi Izidor Kyjevský a Gennadios Scholarios. Pôsobil tu aj grécky historik Laonikos Chalkokondyles. Morey sa darilo aj v ekonomickej oblasti, darilo sa poľnohospodárstvu (najmä vínnej réve a olivám) a prosperujúca bola aj výroba hodvábu a solí. Rozvoj podporovala aj albánska imigrácia, ktorá dodala nové pracovné sily pre krajiny spustošené bojmi a zabezpečila despotátu obrannú silu. Obrana pobrežia a obchod v krajine bol zase výrazne v rukách Benátskej republiky.
V roku 1446 osmanský sultán Murad II. porazil byzantské vojsko v bitke na Korintskej šiji a despotát sa však dostal do vazalstva Osmanskej ríše. Muradov syn Mehmed II. v roku 1453 dobyl Konštantínopol, čo znamenalo osamostatnenie Morejského despotátu. Sultán Mehmed II. však po Morejcoch čoskoro začal žiadať pravidelný tribút, ktorý krajina odmietla platiť a čo viedlo k jej dobytiu 29. mája 1460.
Zoznam vládcov despotátu.
Zoznam vládcov Morejského despotátu podľa Dějiny Byzance
Metylskopolamín

Metylskopolamín alebo metylskopolamínbromid, je metylovaný derivát skopolamínu, muskarínový antagonista štruktúrne podobný neurotransmiteru acetylcholínu. Jeho mechanizmus účinku spočíva v blokovaní muskarínových acetylcholínových receptorov.
Metylskopolamín alebo jeho bromidové alebo dusičnanové soli, sú perorálne lieky používané spolu s ďalšími liekmi na liečbu peptických vredov znížením sekrécie žalúdočnej kyseliny. Inhibítory protónovej pumpy a antihistamínové lieky spôsobili, že toto použitie je už zastarané. Môže sa tiež použiť na kŕče žalúdka alebo čriev, na zníženie slinenia a na liečbu kinetózy. Metylskopolamín sa tiež bežne používa ako sušiace činidlo, na vysušenie post-nazálnej kvapky, pri studenom syndróme dráždivého čreva a alergických liekoch.
Metylskopolamín bol patentovaný v roku 1902 a schválený na lekárske použitie v roku 1947. FDA ho schválila ako analóg butylskopolamínu.
Carbonne

Carbonne môže byť:
Cazères

Cazères môže byť:
Marin Ljubičić

Marin Ljubičić (* 15. jún 1988, Metković) je profesionálny chorvátsky futbalista hrajúci za slovenský klub FK Senica, kde je na hosťovaní z ŠK Slovan Bratislava.
Svoju kariéru začal v Hajduku Split, v ktorom čiastočne futbalovo vyrástol. Po pôsobení v Zadare sa vrátil naspäť do Splitu, odkiaľ v roku 2011 odišiel na Ukrajinu. Od roku 2015 hrával za Dunajskú Stredu, no v lete 2018 po konfliktoch s hlavným trénerom Petrom Hyballom odišiel. Jeho novým zamestnávateľom sa stal konkurenčný bratislavský Slovan. Počas roka 2020 Ljubičić nenastúpil za Slovan v súťažnom zápase ani raz. V marci 2021 odišiel na hosťovanie do Senice.
Cintegabelle

Cintegabelle môže byť:
Bitka na Bajkalskom jazere

Bitka na Bajkalskom jazere bola pravdepodobne jediná bitka zvedená vojnovými loďami československej flotily.
Pozadie.
V auguste roku 1918 československí legionári pod velením plukovníka Gajdu bojovali o veľmi dobre chránené horské tiesňavy okolo Bajkalského jazera. Gajdu znepokojovalo to, že Bajkal je úplne ovládaný loďami Červenej armády, čo ohrozovalo tyl československých jednotiek.
Československí legionári pri obsadzovaní bajkalských prístavov získali parníky "Sibirjak", "Burj" a "Fedosia". Tie vyzbrojili štyrmi húfnicami a použili k výsadku do nepriateľského tyla.
Bitka.
15. augusta československá flotila vyplávala z Listvjanky. Na poludnie 16. augusta dospelo loďstvo v hmle až asi 8 km pred prístav v Mysovej. Hmla v tú chvíľu opadla a legionári mohli Mysovú uvidieť. Červenoarmejci si mysleli, že ide o lode, ktoré im vezú proviant, čo umožnilo Čechoslovákom sa priblížiť na 4 km k prístavu. Vtedy červenoarmejci spoznali svoj omyl. Ľadoborec Bajkal umiestnený v prístave sa chystal zahájiť paľbu, ale Čechoslováci boli rýchlejší. Zahájili paľbu, tak na Bajkal, ako aj na prístav. Bajkal bol potopený presnou ranou z vlečnej lode parníku Sibirjak (strieľal legionár Kolín) a na stanici v Mysovej prepukol zmätok. Stanica aj prístav boli v plameňoch. Ďalšia cesta už prebiehala bez problému a legionári sa bezpečne vrátili do Listvjanky.
Po polhodine ostreľovania prišiel obrnený vlak, ktorý z diel začal na československé lode paľbu. Keďže legionári hlavnú úlohu splnili, odplávali. Cestou späť stretli druhú nepriateľskú loď, ľadoborec "Angara". Ten sa boju radšej vyhol. Aj napriek tomu bol po niekoľkých dňoch legionármi obsadený.
Mokrá para

Mokrá para (iný názov vlhká para) je sýta rovnovážna zmes kvapaliny a pary. V diagrame teplota-entropia (pozri obrázok) sa oblasť mokrej pary nachádza pod zvonovou krivkou, pričom jej ľavú časť tvorí krivka sýtej kvapaliny pravú časť krivka sýtych pár a vrchol kritická teplota. 
Suchosť pary.
Kvapalina a para môžu byť v rovnovážnom stave pri akomkoľvek pomere. Pre hodnotenie konkrétneho stavu a výpočty mokrej pary sa zaviedol pojem "pomerná suchosť pary", alebo len "suchosť pary". Označuje sa x a je definovaný ako: 
kde
Na krivke sýtej kvapaliny je x = 0 a na krivke sýtych pár x = 1.
Le Fousseret

Le Fousseret môže byť:
Montesquieu-Volvestre

Montesquieu-Volvestre môže byť:
Oblúk

Oblúk je základná architektonická konštrukcia určená na prenesenie zaťaženia cez otvor (okno alebo dvere). Vertikálne zaťaženie prenáša hlavne kompresiou cez oblúkový tvar priečne na susedné opory. Dokáže preklenúť väčší otvor ako preklad. Dôležitá je kompresia zo záťaže nad oblúkom, pretože sa stará o integritu konštrukcie. 
Môže ísť: 
Boli prvýkrát vytvorené v údolí rieky Indus 2500 pred Kr. Ako prví začali oblúk hromadne používať Rimania. Neskôr našiel uplatnenie v gotickej architektúre.
Typy oblúkov.
Počas dejín sa vytvorilo veľké množstvo oblúkov s rôznymi ozdobnými prvkami.
IC 1101

IC 1101 je supergigantická eliptická galaxia v strede kopy galaxií Abell 2029 a je jednou z najväčších známych galaxií. Jej halo siaha asi 600 kiloparsekov (2 milióny svetelných rokov) od jeho jadra a má hmotnosť asi 100 biliónov hviezd. Galaxia sa nachádza od Zeme 320 megaparsekov (1,04 miliardy svetelných rokov).
Galaxiu objavil 19. júna 1790 britský astronóm Frederick William Herschel. V roku 1895 ju katalogizoval John Louis Emil Dreyer ako 1011. objekt v katalógu. Pri svojom objavení bola neurčito identifikovaná ako „hmlistý prvok“. Po zistení Edwina Hubblea z roku 1932, že niektoré z „hmlistých prvkov“ sú v skutočnosti nezávislé galaxie, sa vykonala následná analýza objektov na oblohe, a zistilo sa, že IC 1101 je jednou z galaxií.
Opis.
Galaxia je klasifikovaná ako supergiantná eliptická (E) až šošovková (S0) a je najjasnejšou galaxiou v kope galaxií A2029 (teda jej ďalšie označenie A2029-BCG; BCG je skratka pre "brightest cluster galaxy", najjasnejšiu galaxiu kopy). O morfologickom type galaxie sa diskutuje, pretože môže mať tvar plochého disku, ale viditeľného iba zo Zeme v jeho najširších rozmeroch. Väčšina šošovkových galaxií má však veľkosť v rozmedzí od 15 do 37 kpc (50 až 120 tisíc ly).
IC 1101 patrí medzi najväčšie známe galaxie, ale v astronomickej literatúre sa diskutuje o tom, ako definovať veľkosť takejto galaxie. Fotografické platne modrého svetla z galaxie (vzorkové hviezdy okrem difúzneho hala) poskytujú efektívny rádius (polomer, v ktorom je emitovaná polovica svetla) 65 ± 12 kpc (212 ± 39 tisíc ly). Galaxia má veľmi veľké halo s „difúznym svetlom“ s oveľa menšou intenzitou a siaha až do polomeru 600 kpc (2 milióny ly). Autori štúdie, ktorá identifikuje halo, dospeli k záveru, že IC 1101 je „pravdepodobne jednou z najväčších a najviac žiarivých galaxií vo vesmíre“.
Podobne ako väčšina veľkých galaxií, aj IC 1101 je tvorená množstvom hviezd bohatých na kovy, z ktorých niektoré sú o sedem miliárd rokov staršie ako Slnko, takže svietia zlatožltou farbou. V strede má jasný rádiový zdroj, ktorým je pravdepodobne supermasívna čierna diera v rozsahu hmotností 40 – 100 miliárd M☉, je jednou z najväčších známych čiernych dier vo vesmíre.
Jakub Prachař

Jakub Prachař (* 30. august 1983, Praha) je český herec, hudobník a moderátor. Je synom umeleckého páru, herečky Dany Batulkovej a herca Davida Prachařa. Jeho starým otcom bol zaslúžilý umelec Ilja Prachař. Bol tiež členom a spoluzakladateľom populárnej hudobnej skupiny Nightwork.
Štúdium.
Po maturite na gymnáziu začal študovať katedru alternatívneho a bábkového divadla na DAMU, ktorú však z dôvodu pracovnej vyťaženosti po druhom ročníku a dvoch absolventských predstavení prerušil.
Hudobná kariéra.
Omnoho viac ako divadlo samotné ho oslovila hudba a postupom času sa jeho meno začalo spájať prevažne s hudobnou branžou. Po príchode do skupiny Nightwork, v ktorej pôsobí ako gitarista a doprovodný spevák, sa mimo iné začal venovať aj textárskej a skladateľskej činnosti.
Umelecká kariéra.
Už ako trinásťročný chlapec začal účinkovať v Divadle Komedie v inscenácii "Maska". Potom dostal ponuku od režiséra Jana Hřebejka zahrať si skauta v jednej z troch poviedok pre televízny cyklus "Bakaláři". Ďalšou filmovou skúsenosťou pre neho bola rola rozmaznaného továrnického syna Romana Gráfa vo filme "Milenci a vrazi" v réžii Viktora Polesného. Mediálne známejším sa stal až po účinkovaní v televíznych seriáloch "Ulice", "Bazén" a "Horákovi". Spolu s Janou Paulovou účinkoval spoločne v materiáli ŘSD propagujúcom výstavbu diaľnice D8 cez České stredohorie.
V súčasnosti pôsobí spoločne so svojim hereckým (aj hudobným) kolegom Vojtěchom Dykom v holešovickom divadle La Fabrika v improvizačnej hre "Kultovní představení", ktorá apeluje na publikum, vyzýva ho k spolupráci a umožňuje tak divákom zasahovať do deja. V muzikáli "Dáma s kaméliemi" hrá naživo na gitaru.
V roku 2010 sa stal jedným z hlavných moderátorov súťaže "Česko Slovensko má talent" a spoločne s Martinom „Pyco“ Rauschom túto talentovou show sprevádzal aj v nasledujúcich rokoch. Spolupráca na tomto projekte významne ovplyvňovala jeho pôsobenie v hudobnej skupine Nightwork, ktorej produktivita bola počas jeho účasti v projekte ČSMT striktne podriadená. Od 5. série je jedným z hlavných porotcov šou.
Divadelníctvo.
Divadlo ABC Rokoko
Roxy / NoD
Národní divadlo
La Fabrika
A studio Rubín
Rodinný život.
Jakub Prachař je synom českého herca a dabéra Davida Prachaře a českej herečky Dany Batulkovej.
Dňa 20. apríla 2013 sa v Mariánskych Lázňach oženil s modelkou Agátou Hanychovou, ktorá prijala priezvisko Prachařová. Dňa 13. septembra 2017 sa im narodila dcéra Mia.
Patril medzi podporovateľov hnutia ANO 2011, no jeho meno časom z webových stránok hnutia (konkrétne zo sekcie "Podporují nás") zmizlo. Keď sa ho na to novinári v júni 2019 pýtali, odpovedal: „"Zmizol som, ale to už je dlho, cez rok určite. Myslím, že dôvody sú zrejmé. Nechcem ich rozvádzať."“
Game Freak

Game Freak Inc. () je japonská spoločnosť venujúca sa vývoju videohier. Ich najznámejším produktom je séria RPG hier Pokémon. Bola založená 26. apríla 1989 Satošim Tadžirim a Kenom Sugimorim. Sídlo spoločnosti je v Tokiu.
Dejiny.
Game Freak začal ako magazín o videohrách v 80. rokoch 20. storočia. Satoši Tadžiri písal články a Ken Sugimori ich ilustroval.
26. apríla 1989 založili spoločnosť Game Freak s cieľom vyvíjať hry. Na založení štúdia sa už podieľal aj Džuniči Masuda, skladateľ hudby pre hry štúdia.
V roku 1996 štúdio vydalo hru Pokémon (Pocket Monsters) inšpirovanú Tadžiriovým detstvom a jeho záľubou v chytaní chrobákov. Hry Pokémon Blue boli jedny z prvých, ktoré využili funkciu prepojenia konzol Game Boy a podporili tak predaj samotnej konzoly.
Akvizície.
V októbri roku 2015 Game Freak odkúpil Koa Games, vývojára mobilných hier.
Vzťah s Nintendom.
Aj napriek tomu, že spoločnosť Game Freak väčšinu hier vydáva pre Nintendo, nie je nimi vlastnená – je to nezávislý vývojár hier pre Nintendo. Značka Pokémon je vlastnená spoločnosťou The Pokémon Company, v ktorej majú spoločnosti Game Freak, Nintendo a Creatures tretinový podiel.
Hry.
Najznámejšou sériou je Pokémon, na ktorú sa Game Freak primárne zameriava.
Pristávacia stránka

Pristávacia stránka (iné názvy: stránka prvého kontaktu, vstupná stránka; angl. "landing page") môže byť na internete:
Lujza Garajová Schrameková

Lujza Garajová-Schrameková (* 7. február 1983, Nitra) je slovenská herečka, stand-up komička a speváčka.
Život.
Pochádza z divadelníckej rodiny. Jej matka je herečka v Starom divadle v Nitre, starý otec bol hercom a tajomníkom Divadla Andreja Bagara v Nitre. Vyštudovala herecké konzervatórium.
Po skončení konzervatória bola osem rokov členkou Radošinského naivného divadla. Vystupovala v nezávislom potulnom divadle, ktoré vzniklo ako autorský projekt dvojice režisérov Jakuba Nvotu a Kamila Žišku. V Štúdiu L + S hrala spolu s Milanom Lasicom v predstavení "Listy Emilovi". Dlhšiu dobu vystupovala v stand-up show Jana Gorduliča "Silné reči", kam sa dostala vďaka kamarátke a kolegyni Kristíne Farkašovej.
Prvú televíznu skúsenosť získala menšími rolami v seriáloch "Ordinácia v ružovej záhrade" a "Panelák". V relácii "Haló" hrala vyfintenú zlatokopku, ktorá radila ženám, ako zbaliť bohatého chlapa. Do širšieho povedomia divákov sa dostala vďaka seriálu "Divoké kone", kde hrala šéfku stajní Mery, ktorá má problémy s mužmi.
V seriáli Naši hrala Lujzu Rodinovú. Od roku 2023 stvárňuje vrchnú sestru Andreu Mazákovú v seriáli Mama na prenájom. 
Garajová-Schrameková sa venuje aj spevu. Koncertuje spolu s kolegyňami z Radošinského naivného divadla, Marcelou Vilhanovou a Dankou Tomešovou. Od detstva mala problémy so zrakom. V súkromí nosila dioptrické okuliare. Počas vystúpenia v divadle a pri natáčaní seriálu "Divoké kone" používala kontaktné šošovky. V januári 2016 sa rozhodla podstúpiť laserovú operáciu očí.
V roku 2018 a 2019 bola spolu s Davidom Gránským moderátorkou relácie "Česko Slovensko má talent".
V roku 2021 bola porotkyňou v 6 sérii speváckej a tanečnej show "Tvoja tvár znie povedome".
Titulná stránka

Titulná stránka môže byť:
Ondřejovsko

Ondřejovsko je prírodná pamiatka ev. č. 1429 severozápadne od obce Vlčková v okrese Zlín. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Predmetom ochrany sú skalnaté svahy s porastom buka, javora a brestu.
Ióannes Zónaras

Ióannes Zónaras (iné mená pozri nižšie; * koniec 11. storočia† medzi 1162 až 1166/1180) bol vysoký byzantský úradník, kronikár, teológ, kánonista a mních. Spolu s Aristénom a Balsamónom patrí k trom najväčším byzantským kánonistom. 
Napísal kroniku "Epitomé historión" ("Historická príručka" alebo "Prehľad dejín"). Známou je aj jeho zbierka byzantského kánonického práva. Jeho diela sa vyznačujú vysokou erudíciou a odkazmi na početné pramene.
Život.
O Zónarovej mladosti sa mnoho nevie, informácie o jeho živote pochádzajú predovšetkým z jeho kroniky. Pochádzal z aristokratického rodu Zónarovcov. V literatúre sa vyskytuje rôzne datovanie jeho života. Dnes je isté, že žil aj po roku 1162, keďže v jednom zo svojich diel spomína druhé manželstvo Manuela I. Komnéna.
Za vlády cisára Alexia I. zastával dôležité úrady "droungaria" a prvého sekretára ("prótoasekrétis") na cisárskom dvore. Po smrti cisára Alexia I. v roku 1118 odišiel žiť do Kláštora svätej Glykérie. Podľa prameňov je sporné, či išlo o kláštor na ostrove İncir Adası alebo na hore Athos, hoci pravdepodobnejším sa zdá byť ostrov. Sám sa v kronike sťažuje, že v divočine je pre neho ťažké získať knihy potrebné na prácu na kronike a nazýva sa "„vyhnancom“". Podľa jednej z teórií vo vyhnanstve skončil preto, že bol nasledovníkom Anny Komnény.
Dielo.
Historiografia.
Dielo v 18 knihách opisuje dejiny sveta od jeho stvorenia do Zónarových čias (konca vlády Alexia I. Komnéna). V starších obdobiach vychádza z viacerých diel, z ktorých mnohé sa inak nezachovali. Okrem iných čerpá z Hérodota, Arriana, Plutarchu, či Starého zákona a raných kresťanských historikov. Ďalej napr. z diela Theofana Vyznávača, Geórgia Hamartóla. V novšom období najmä z diel Psella a Skylitza), ktorých poznatky systematizoval a pretriedil.
Na rozdiel od jeho súdobej historičky Anny Komnény, dcéry cisára Alexia I., sa na vládu cisára Alexia I. pozerá kritickejšie. Jeho dielo bolo už v stredoveku preložené do srbčiny/slovanského liturgického jazyka a v renesancii dokonca do latinčiny.
Z hľadiska chronológie na Zónara nadviazal Nikétas Choniates. Výrazne ovplyvnil Kónstantina Manassésa, Michaéla Glyka či Efraima.
Ďalšie diela.
Komentár "Synopsis canonum" k prameňom kánonického práva (nazývaný aj Zinar)
Komentár je jedným z najpozoruhodnejších diel byzantskej kánonistiky. Komentuje kánony všeobecných a lokálnych koncilov do 9. storočia, ku ktorým pripojil pravidlá cirkevných otcov. Dodnes je uznávanou autoritou v pravoslávnej kánonistike.
Niekoľko hagiografií (napr. o svätej Eupraxii), kánon o Bohorodičke a niekoľko homílií
Zónarovi boli pripočítavané i ďalšie diela, Zónarovo autorstvo však nebolo spoľahlivo dokázané (napr. grécky lexikón nesúci jeho meno).
Jan Kraus

Jan Vladimír Kraus (* 15. august 1953, Praha) je český herec, moderátor, publicista, dramatik a režisér. Moderoval populárnu reláciu "Uvolněte se, prosím" v ČT, ktorej obdobu pod názvom "Show Jana Krause" uvádza na Prime.
V novembri 2009 odstúpil z funkcie predsedu Českého filmového a televízneho zväzu (FITES). Dôvodom bola obava, že sa jeho osobné spory s ČT negatívne prenesú aj na filmový zväz.
Patrí k spoluzriaďovateľom Nadačného fondu proti korupcii.
Životopis.
Narodil sa v Prahe v česko-židovskej rodine, jeho otec Ota Kraus prežil holokaust. Jeho manželkou bola herečka Jana Krausová. Po rozchode s ňou v 90. rokoch žije s herečkou Ivanou Chýlkovou.
Je otcom štyroch detí – Marka Blažka (* 1976), speváka Davida Krausa (* 1980), Adama Krausa (* 1982) a Jáchyma Krausa (* 1998, s Ivanou Chýlkovou).
Je bratom spisovateľa a herca Ivana Krausa (* 1939) – žijúceho striedavo v Prahe a Paríži, ďalšími súrodencami sú PhDr. Eliška Krausová-Chavez (* 1946) – pôsobí na univerzite v Bogote, PhDr. Michael Kraus (* 1949) – profesor politológie na univerzite v Middlebury vo Vermonte, Kateřina Krausová (19561990) – pracovala v knižnici Princetonskej univerzity.
Film.
Od detstva hral v mnohých filmoch. Debutoval v roku 1966 v málo známom filme "Dva tygři". Od tej doby hral vo viac ako 60 filmoch, z ktorých najznámejšie sú "Lišáci, Myšáci a Šibeničák", "Spalovač mrtvol", "Dívka na koštěti", "Jak se budí princezny", "Černí baroni", "Gympl", "Drahé tety a já", "Copak je to za vojáka", atď.
Moderátor.
Jan Kraus moderoval populárnu reláciu ČT "Uvolněte se prosím", ktorá bol neskôr ukončená. Jeho obdobou je relácia "Show Jana Krause" ktorú taktiež moderuje, tentokrát na stanici TV Prima. Okrem toho tiež moderoval jeden ročník Českého slavíka, a to v roku 2013.
Rozhlas.
Pravidelne vystupoval v relácii "Kraus a blondýna" na stanici Frekvence 1. Satirické prehlásenia komentujúce moravské záležitosti bude riešiť súd.
Eric Davis

Eric Javier Davis Grajales známy ako Eric Davis (* 31. marec 1991, Colón) je profesionálny panamský futbalista hrajúci za slovenský klub FC DAC 1904 Dunajská Streda.
Klubová kariéra.
Árabe Unido.
V roku 2009 podpísal Davis zmluvu s panamským tímom Árabe Unido, kde odohral 44 zápasov.
Fénix.
V lete 2011 odišiel do uruguajského klubu Centro Atlético Fénix. Debutoval 12. mája 2012, keď odohral 10 minút proti Clubu Sportivo Cerrito.
Sporting San Miguelito.
V lete 2013 odišiel hosťovať do Sportingu San Miguelito a naspäť sa vrátil v lete 2015.
Dunajská Streda.
V septembri 2015 Davis podpísal kontrakt so slovenským tímom FC DAC 1904 Dunajská Streda.
Sýta kvapalina

Sýta kvapalina je kvapalina v takom termodynamickom stave, že ľubovoľne malé množstvo privedeného tepla má za následok vyparovanie časti tejto kvapaliny. 
Stav sýtej kvapaliny je určený teplotou sýtosti pri danom tlaku, alebo tlakom sýtosti pri danej teplote. Spojnica stavov sýtej kvapaliny, ktorá sa vyznačuje v rôznych diagramoch je čiara a nazýva sa "krivka sýtej kvapaliny". Krivka sýtej kvapaliny sa začína v trojitom bode (pri najnižšej teplote) a končí v kritickom bode (pri najvyššej teplote).
Niektoré hodnoty teploty sýtosti pre vodu:
Sýta para

Sýta para (iné názvy: nasýtená para, suchá para ) je para v takom termodynamickom stave, že ľubovoľne malé množstvo odobraného tepla má za následok kondenzáciu časti tejto kvapaliny. 
Spojnica stavov sýtej pary, ktorá sa vyznačuje v rôznych diagramoch je čiara a nazýva sa "krivka sýtej pary". Krivka sýtej pary sa v kritickom bode (pri najvyššej teplote) stretáva s krivkou sýtej kvapaliny.
Eric Ramírez

Eric Kleybel Ramírez Matheus známy ako Eric Ramírez (* 20. november 1998) je profesionálny venezuelský futbalista hrajúci za ukrajinský klub FK Dynamo Kyjev. Hráva na pozícii útočníka.
Klubová kariéra.
Karviná.
V roku 2017 Ramírez podpísal zmluvu s českou Karvinou. Prvý gól dal 24. septembra 2017 pri domácej výhre 2–1 so Zbrojovkou Brno.
Senica.
7. februára 2019 odišiel Ramírez na hosťovanie do Senice do konca sezóny. Debutoval 16. februára 2019 v zápase proti Trenčínu. Senica prehrala vonku 0–3. Za Senicu sa po prvýkrát presadil v slovenskom pohári. K postupu cez Nitru pomohol štyrmi gólmi pri domácej výhre 5–1. V lige prvýkrát skóroval 6. apríla 2019 pri výhre nad Trenčínom 3–2. Za Senicu dal v lige 5 gólov.
Dunajská Streda.
Sezóna 2019/20.
Za Dunajskú Stredu debutoval v slovenskej lige 21. júla 2019 v 1. kole, pri vonkajšej výhre 2–1 v Zlatých Moravciach gól nedal. Prvýkrát dal gól o týždeň neskôr, pri domácej výhre 5–1 nad Pohroním. 1. septembra 2019 dvakrát skóroval pri domácom víťazstve 5–2 so Slovanom Bratislava. Ďalšie dva góly si pripísal až 1. marca 2020, pri remíze 2–2 na ihrisku Žiliny. Šiesty ligový gól dal v 2. kole nadstavby, Dunajská Streda vyhrala v Trnave 2–0. Svoj siedmy zásah zaznamenal v poslednom ligovom kole a rozhodol o výhre 1–0 v Ružomberku.
Sezóna 2020/21.
Ramírez nastúpil v 1. kole na zápas proti Seredi a k vysokej výhre 6–0 prispel gólom a asistenciou.
Európsky úrad pre boj proti podvodom

Európsky úrad pre boj proti podvodom () je nezávislý subjekt pôsobiaci v rámci Európskej komisie a Európskej únie ktorý odhaľuje, vyšetruje a zastavuje podvody súvisiace s finančnými prostriedkami Európskej únie. Prostredníctvom nezávislého vyšetrovania podvodov a korupcie zabezpečuje presun peňazí daňovníkov EÚ k projektom vytvárajúcim pracovné miesta a rast v Európe. OLAF tiež vyšetruje pochybenia zamestnancov a členov inštitúcií EÚ a pripravuje politiku EÚ v oblasti boja proti podvodom.
História.
Začiatky úradu OLAF sú v pracovnej skupine „koordinačný útvar pre boj proti podvodom“ (UCLAF) ktorý fungoval v rámci generálneho sekretariátu Európskej komisie. UCLAF mal za úlohu spolupracovať s vnútroštátnymi útvarmi boja proti podvodom a poskytovať koordináciu a pomoc pri riešení nadnárodných organizovaných podvodov. V roku 1999 sa za účelom rozšírenia vyšetrovacích právomocí navrhol vznik nového subjektu OLAF a po prijatí návrhov bol zriadený Európsky úrad pre boj proti podvodom (OLAF) s nezávislým vyšetrovacím mandátom rozhodnutím 1999/352. Zaviedli sa tiež všeobecné pravidlá pre vyšetrovania úradu OLAF nariadením č. 1073/1999 a uzavrela sa dohoda o vnútornom vyšetrovaní v rámci inštitúcií EÚ. V roku 2004 Európske spoločenstvo vytvorilo program Hecules ktorý má za úlohu podporovať činnosti súvisiace s ochranou svojich finančných záujmov. Počet vyšetrovaní ktoré viedol priamo OLAF sa v roku 2006 prvý krát rovná počtu prípadov, v ktorých OLAF pomáhal subjektom členským štátov.
V roku 2010 je spustený systém oznamovania podvodov (Fraud Notification System - FNS) prostredníctvom ktorého majú občania možnosť na webe nahlásiť informácie o korupcii a podvodoch.
V nasledujúcich rokoch boli viac krát vylepšované stratégie i vyšetrovacie postupy a bola menená vnútorná organizácia.
Systém fungovania.
Úrad OLAF môže vyšetrovať záležitosti súvisiace s podvodom, korupciou a iným trestným činom ktorý poškodzuje záujmy EÚ pokiaľ ide o:
Fázy vyšetrovania.
OLAF disponuje rôznymi zdrojmi informácií o podvodoch a nezrovnalostiach. Tieto informácie vyplývajú väčšinou z kontrol ktoré vykonávajú subjekty majúce za zodpovednosť riadenie finančných prostriedkov EÚ v európskych inštitúciach alebo členských štátoch.
Všetky prijaté sťažnosti úrad OLAF posudzuje a určuje či patria do právomoci úradu a posudzuje tiež kritéria na začatie vyšetrovania.
Všetky začaté vyšetrovania sa delia do troch kategórií:
Výsledky práce.
Výsledkami práce úradu OLAF v rokoch 2010 - 2018 bolo uzavretie viac než 1900 vyšetrovaní, úrad odporúčil vrátiť vyše 6,9 miliárd EUR do rozpočtu EÚ a vydal vyše 2500 odporúčaní na prijatie súdnych, finančných, disciplinárnych a administratívnych opatrení príslušným subjektom členských štátov a EÚ.
OLAF na Slovensku.
Na Slovenskej stránke úradu OLAF je možnosť nahlásiť podvod a korupciu súvisiacu s financiami EÚ.
Vladimír Voštinár

Vladimír Voštinár (* 11. február 1964, Trnava) je slovenský moderátor.
Životopis.
Narodil sa 11. februára 1964 v Trnave. Ako päťročný začal pretekať v plávaní prvú Československú ligu, za klub Vysoké školy Trnava. Má poľnohospodárske vzdelanie. V roku 1993 úspešne prešiel konkurzom na moderátora v Rádiu T v Trnave, kde pracoval do roku 1995. Tam zo začiatku hlásil naživo iba čas. Zároveň pracoval ako zootechnik v JRD Mier Cífer. Dojil tam kravy najmenej štrnásť mesiacov. Za peniaze zarobené na stáži v Dánsku (prežil tam aj Vianoce) si otvoril v Trnave stánok a získal vo Fun Rádiu prezývku "Trnavský párek." Vo Fun Rádiu moderoval od 1995 do roku 2000 a v tej dobe začal moderovať v STV aj televízne súťažné relácie - "Tipos Bingo", "Labyrint" a "Všetko, alebo nič". Od roku 2000 pracoval v Rádiu Twist, terajšom Rádio Viva. Na obrazovkách TV JOJ moderoval reláciu "Inkognito", reality šou "Miliónový tanec" a veľký vedomostný test "IQ Test Národa 2003", s Katarínou Brychtovou moderoval Štúdio JOJ ale aj relácie "Bordelári", "Vojna slov" a "Riskni milión". Momentálne je tvárou relácií "Nové bývanie" a s Lenkou Čvirikovou-Hriadelovou moderoval netradičné preteky vo varení na TV JOJ "Varí Vám to". Stále moderuje reláciu "Inkognito." Zvíťazil v adrenalínovej súťaži nakrúcanej vo vojenskom výcvikovom priestore Lešť, "Nebezpečná misia 2009", za ktorú dostal pamätnú plaketu od ministra obrany SR. Objavil sa aj v scénke skrytej kamery "Čo dokáže ulica 1997" a bol nominovaný na cenu OTO 2008 v kategórii moderátor zábavných programov.
Okrem rádia či televízie je ho možné vidieť v úlohe moderátora na plesoch, firemných akciách, spoločenských a kultúrnych podujatiach.
Vlastní areál "Oliwa", v lesnom prostredí Strážovských vrchov, v ktorom organizuje detské letné tábory. 
Od roku 1988 je ženatý s manželkou Klaudiou, s ktorou majú spolu dve deti. Spolu s rodinou sa v roku 2007 definitívne presťahoval z Trnavy do Bratislavy. Vlado má tiež nemanželskú dcéru Romanu, s vtedajšou priateľkou Danielou. Medzi jeho veľké záľuby patrí lyžovanie a potápanie.
Antiochijský patriarchát

Antiochijský patriarchát alebo Antiošský patriarchát je úrad či hodnosť patriarchu tradične držaný antiochijským biskupom a územie právomoci daného patriarchu:
Môže ísť o
Alexandrijský patriarchát

Alexandrijský patriarchát je úrad či hodnosť patriarchu tradične držaný alexandrijským biskupom a územie právomoci daného patriarchu:
Môže ísť o
Jeruzalemský patriarchát

Jeruzalemský patriarchát je úrad či hodnosť patriarchu tradične držaný jeruzalemským biskupom a územie právomoci daného patriarchu:
Môže ísť o:
Konštantínopolský patriarchát

Konštantínopolský patriarchát je úrad či hodnosť patriarchu tradične držaný konštantínopolským biskupom a územie právomoci daného patriarchu:
Môže ísť o:
Beňovský potok

Beňovský potok môže byť:
Kalpis

Kalpis ("kalpis") je typ starogréckej ozdobnej hydrie.
Kalpis (mn. č. "kalpides") je variantom hydrie, ktorý sa takisto používal na prepravu vody, má rovnaké umiestnenie troch úch, dvoch vodorovných na prepravu a zdvíhanie nádoby a vertikálneho na nalievanie vody (iný typ kalpisu má len dve uchá). Termín kalpis sa v minulosti používal pre niekoľko tvarov váz, od hydrie po pyxis. Podľa súčasných znalcov sa kalpis od hydrie odlišuje najmä tým, že jeho kratší krk a guľatejšie telo sú spojené jednou súvislou krivkou a že má mierne prehnuté (valcovité) zdvíhacie uchá (vertikálne zadné ucho kalpisu je oveľa menšie ako na štandardnej hydrie ).
Vyrábať sa začal na konci 6. stor. pred Kr. a v priebehu 5. a 4. stor. pred Kr. sa stal štíhlejším a jeho uchá boli viac skrútené. Spočiatku ho zdobili čiernofigúrovou technikou, neskôr maliari pri jeho výzdobe preferovali červenofigúrovú techniku. 
Ich výška sa pohybuje od 30 cm do maximálne 60 cm, zvyčajne však v rozmedzí od 40 do 50 cm.
Angela Raffová

Angela Raffová (; * 26. január 1993, Messina, Taliansko) je talianska politička. Je najmladšou poslankyňou parlamentu v legislatíve XVIII.
Vyštudovala podnikovú ekonomiku na univerzite v Messine.
V parlamentných voľbách 4. marca 2018 bola pomernou mierou zvolená za sicílsku zástupkyňu na kandidátke Hnutia piatich hviezd; vekom 25 rokov a 37 dní bola v čase volieb najmladšou členkou XVIII. legislatívy.
Čertoryje (národná prírodná rezervácia)

Čertoryje sú národná prírodná rezervácia ev. č. 1031 západne od obce Hrubá Vrbka v okrese Hodonín. Oblasť spravuje AOPK SR Správa CHKO Biele Karpaty.
Predmetom ochrany je komplex typických bielokarpatských lúk a luhových stepí s teplomilnými spoločenstvami rastlín a živočíchov. Zvlášť cenené sú niektoré druhy vzácnych orchideí. Jeden z chránených druhov, črievičník papučkový ("Cypripedium calceolus"), vďaka cieleným zásahom neznámeho páchateľa z lokality k roku 2018 vymizol.
Geológia.
Podklad tvoria magurské flyše, nad ktorými sa tvorí černozem ťažšej zrnitosti.
Turistika.
Západný okraj NPR tvorí modrá turistická trasa Zlatnická dolina - Radějov - Lučina - Vrbovce - Kubíkův vrch.
Čertoryje pretína zelená turistická trasa Lučina - Kuželov - Velká nad Veličkou - Suchov
Albert Tót

Albert Tót alebo Vojtech Tót (*16. júna 1746, Pata† 4./5. február 1834, Svätý Jur) bol uhorský katolícky kňaz, mních rehole piaristov a básnik. Ako pedagóg pôsobil na gymnáziách vo viacerých uhorských mestách.
Život.
Narodil sa 16. júna 1746 v Pate, neďaleko Serede (dnes okres Galanta). Jeho otcom bol Adam Tót a matkou Anna Tótová, rodená Milčová. Podľa záznamu k 16. júnu 1746 z knihy krstov šopornianskej farnosti, pod ktorú Pata spadala, bol pokrstený menom Adam. 
Gymnázium vyštudoval v Prievidzi, kde následne 13. októbra 1768 vstúpil do rehole piaristov a prijal rehoľné meno Albert (v literatúre niekedy poslovenčené aj ako Vojtech) od Svätej Anny. 14. októbra 1770 prijal rehoľné sľuby a v 22. decembra 1777 prijal v Prievidzi kňazské svätenie. V rokoch 1771 až 1773 vyučoval na gymnáziu v Nitre. V rokoch 1774 až 1775 študoval v Nitre filozofiu, o tri roky neskôr teológiu. Vyučoval gramatiku v Ružomberku (1776), Trenčíne (1777) a Krupine (17791880). V rokoch 1781 až 1793 pôsobil ako vychovávateľ v rodine grófskeho rodu Horvát(h)ovcov a ako pedagóg na gymnáziu vo Svätom Jure. Následne pôsobil ako pedagóg na mnohých miestach od Vesprému (1794), Veľkej Kaniže (1797), Segedínu (17981799), Banskej Štiavnice (18001802) až po Debrecín (1803) a Nové Mesto pod Šiatrom (18041805). Nasledujúce dva roky pôsobil ako vicerektor a vyučoval filozofiu v Segedíne. V roku 1808 sa stal riaditeľom gymnázia v Debrecíne, no už o rok neskôr získal pozíciu rektora rehoľného domu a riaditeľa gymnázia vo Vespréme. V rokoch 18121813 bol promagistrom novicov v Kecskeméte. V rokoch 18141817 vicerektorom vo Svätom Jure. Dva roku (18181820) bol tiež rektorom domu a riaditeľom gymnázia v Krupine. V roku 1821 sa pôsobil ako špirituál v Nitre a od roku 1822 až do svojej smrti pôsobil ako vicerektor a špirituál vo Svätom Jure.
Dielo.
Albert Tóth písal najmä latinské básne. Diela:
Zaujímavosť.
V Lexikóne katolíckych kňazských osobností Slovenska sa osoba nachádza dvakrát, pričom heslá sa mierne líšia napríklad v dátumoch narodenia a úmrtia.
Štefan Kereškéni

Štefan Kereškéni (; * 19. január 1641, Pata† 2. máj 1709, Bratislava) bol uhorský jezuita, kňaz, rétor, spisovateľ a profesor.
Život.
Narodil sa v roku 1641 v obci Pata neďaleko Serede. 8. októbra 1659 vstúpil v Trnave do Spoločnosti Ježišovej. V Trenčíne absolvoval noviciát, následne študoval v Košiciach a na historickej Trnavskej univerzite (16671671). V roku 1671 bol vysvätený na kňaza. Na gymnáziách vyučoval najprv gramatiku (Trenčín), neskôr rétoriku (Győr). V Košiciach v rokoch 1676 až 1679 prednášal etiku a filozofiu na Košickej jezuitskej univerzite.
V roku 1676 predniesol smútočnú kázeň na pohrebe šarišského župana Františka Rákociho. Zúčastnil sa taktiež krajinských snemov. Pôsobil aj ako misionár v Andocsi. V rokoch 16801683 pôsobil ako kazateľ a superior rehoľného domu v Gyöngyösi, následne do roku 1685 ako katechéta a študijný prefekt. V rokoch 1686 pôsobil ako kazateľ v Győri, neskôr s prestávkami v Bratislave a Trnave. V roku 1708 vyučoval rétoriku v Šoproni. Zomrel v roku 1709 v Bratislave, kde opätovne pôsobil ako kňaz a kazateľ.
Ako spisovateľ je známy latinskými rétorickými dielami "Panegyris luctuosa" (slov. Smútočný príhovor, Košice, 1677) a "Corona Apostolico-Basilica..." (slov. Koruna Apoštolskej baziliky sv. Štefana I. uhorského kráľa, Košice, 1679). Rukopisy sa nachádzajú v Univerzitnej knižnici v Budapešti.
Ferenc Sidó

Ferenc (František) Sidó (* 18. apríl 1923, Pata† 6. február 1998, Budapešť) bol maďarský stolnotenisový reprezentant pochádzajúci zo Slovenska.
Kariéra.
Svoju kariéru začal Ferenc Sidó v Bratislave. V rokoch 1937 a 1938 vyhral dorastenecké majstrovstvá Slovenska v stolnom tenise, no už v roku 1938 sa presťahoval do Budapešti. V roku 1940 sa pripojil k maďarskému národnému tímu a vystriedal viacero športových tímov. Na medzinárodnom poli sa prvýkrát prejavil v roku 1947, keď porazil Američana Sola Schiffa. V rokoch 1948 a 1949 sa stal majstrom sveta v zápasoch zmiešaných dvojíc a v roku 1950 vyhral majstrovstvá sveta v štvorhre. V priebehu rokov 1947 až 1961 získal na svetových šampionátoch celkovo 26 medailí (z nich 9 zlatých) v rôznych disciplínach.
Po skončení aktívnej športovej kariéry sa stal trénerom maďarského stolnotenisového národného tímu. Jeho zverenci dokázali následne získať viacero medailí na svetových šampionátoch.
V jeho rodnej dedine Pate sa na jeho počesť každoročne koná stolnotenisový turnaj - Memoriál Ferenca Sidóa.
Dávid Holman

Dávid Holman (* 17. marec 1993, Budapešť, Maďarsko) je maďarský futbalista hrajúci za slovenský klub ŠK Slovan Bratislava. Hráva ako záložník a na drese nosí číslo 27.
Klubová kariéra.
Ferencváros.
5. mája 2012 Holman odohral svoj prvý zápas za Ferencváros proti Siófoku. Bol to zápas maďarskej najvyššej súťaže v sezóne 2011/12. 12. novembra 2012 podpísal svoj prvý profesionálny kontrakt s Ferencvárosom. 10. augusta 2013 dal prvý gól v maďarskej lige, keď v 58. minúte zápasu skóroval proti Győru. 9. decembra 2014 predĺžil zmluvu s Ferencvárosom.
Lech Poznań.
16. januára 2015 odišiel na hosťovanie na jeden rok do poľského tímu Lech Poznań.
Slovan Bratislava.
15. augusta 2017 prestúpil Holman z maďarského Debrecínu do Slovanu Bratislava. Slovan údajne za maďarského stredopoliara zaplatil 700 tisíc eur. 19. augusta 2017 Holman debutoval za Slovan v zápase proti Spartaku Trnava. Slovan v Trnave vyhral 2–1. Prvý gól za Slovan dal 16. septembra 2017 pri domácej výhre nad Ružomberkom 2–1. 28. septembra 2019 dal Holman svoj prvý hetrik, keď pri výhre 5–0 nad Nitrou vstrelil tri góly svojho tímu.
Robbie Rotten

Roberto „Robbie“ Rotten (is. "Glanni Glæpur", v preklade do slov. „hlúpy zločinec“) je fiktívna postava a hlavný antagonista islandského detského seriálu "LazyTown". Je nepriateľom hlavných protagonistov, Sportacusa a Stephanie Splitzovej, ktorí podporujú cvičenie, zdravú výživu a aktívny a zdravý životný štýl. Na rozdiel od Robbieho, ktorého obľúbené voľnočasové aktivity sú jedenie nezdravých jedál a pozeranie televízie.
Ako lenivý umelec, Robbie prirodzene nesúhlasí s ich pokusmi šíriť zdravý vplyv na obyvateľov LazyTownu a používa rôzne schémy na diskreditáciu zdravého nažívania a behu „Sportaflop“ mimo Lazytownu v každej epizóde, hoci sú jeho plány vždy na konci zmarené. Vychádza zo svojej inkarnácie z pôvodného muzikálu.
História.
V druhej islandskej scénickej hre sa postava volala "Glanni Glæpur", a keď prišiel do mesta, mal na sebe úplný čierny oblek, ale keď sa zamaskoval ako Rikki Ríki (slov. "veľmi bohatý muž"), nosil fialový kabát, nejaké fialové nohavice a topánky, ktoré sú podobné tým, ktoré nosí Robbie v televíznom seriáli, hoci v tom čase ešte nemal vlasy pokryté gélom. Ale v televíznom seriáli, fialový/tmavomodrý oblek a čiernobiele topánky.
Robbie Rotten sa stal slávnym na internete vďaka skladbe „We Are Number One“.
Dňa 21. augusta 2018, jeho herec Stefán Karl Stefánsson umrel vo veku 43 rokov.
Laločníkovité

Laločníkovité (Callaeidae alebo Callaeatidae) sú malá čeľaď vrabcotvarých, ktorá sa endemitne vyskytuje na Novom Zélande. Všetky rody z tejto čeľade sa po slovensky volajú laločník.
Systematika.
Laločníkovité (Callaeidae alebo Callaeatidae):
Laločník huia je považovaný za vyhynutého z dôvodu straty prirodzeného prostredia, nadmerného lovu a vplyvu nepôvodných predátorov, čiastočne možno aj z dôvodu nejakej choroby introdukovanej na ostrov spoločne so škorcom hnedým. Posledné potvrdené pozorovanie druhu pochádza z decembra roku 1907. Laločník kokako je hodnotený ako kriticky ohrozený, pravdepodobne vyhynutý, posledné potvrdené pozorovanie pripadá na rok 1967. Aj napriek veľkému množstvu neoverených správ neboli predložené žiadne priame dôkazy potvrdzujúce existenciu vtáka.
Charakteristika.
Najbližší žijúci príbuzný tejto čeľade je novozélandský vták hihi bútľavinový ("Notiomystis cincta"), vzťahy s ostatnými druhmi vtákov sú stále neznáme. Molekulárna analýza skúmajúca vzťahy medzi jednotlivými rodmi sa takisto ukázala byť nepresvedčivá, výsledky označili za bazálny rod "Callaeas" alebo "Heteralocha". Laločníkovité pravdepodobne predstavujú reliktnú čeľaď z čias včasnej kolonizácie Nového Zélandu vrabcotvarými.
Laločníkovité obývajú husté lesy, živia sa hmyzom, sú monogamné a držia sa jedného územia. Sú to pozemné vtáky s dĺžkou tela 2638 cm. Vyznačujú sa silnými končatinami a neoperenými lícnymi lalokmi za zobákom. Krídla sú slabé, následkom čoho sú ich nositelia zlými letcami. Najväčším druhom čeľade bol laločník huia s dĺžkou tela až 48 cm (u samíc). Tento druh vykazoval aj výrazný sexuálny dimorfizmus, keďže samica mala dlhý tenký zobák a samec mal zobák krátky a silný.
Vlha

Vlha môže byť:
Poznámka.
Pozor na zámenu s češtinou, pretože v češtine je vlha názov rodov Merops (po slovensky včelárik), Meropogon (po slovensky včelárik) a Nyctyornis (po slovensky bradáčnik alebo včelárik), čiže všetkých rodov z čeľade včelárikovité.
Vlha (Oriolus)

Vlha () je rod z čeľade vlhovité.
Systematika.
Podľa JØNSSON a BOWIE 2010 (slovenské mená podľa Kovalik: Slovenské mená vtákov):
rod "Oriolus" - vlha:
Zósimos (historik)

Zósimos (, ; * okolo 460† okolo 520), bol byzantský historik. Jeho najznámejším dielom je šesťdielna práca "Nea historia" opisujúca dejiny Rímskeho cisárstva.
Život.
O Zósimovom živote sa mnoho nevie. Podľa konštantínopolského patriarchu Fótia (ktorý žil v 9. storočí; "Bibl. cod". 98) bol komes () na cisárskom dvore. Bol jedným z posledných pohanských učencov a historikov.
Dielo.
Šesťdielne dielo písané vzniklo krátko po roku 500. Stručne opisuje dejiny cisárskeho Ríma od vlády cisára Augusta až po vládu Diokleciána. Následne sa podrobnejšie venuje histórii až po rok 410. Autor diel vychádza z ranejších diel, z ktorých viaceré sa nezachovali. Čerpal mimo iné z Dexippa (238270), Eunapia (270404) a Olympiodóra (po roku 404).
Narozdiel od iných vtedajších historikov z kresťanského prostredia Zósimova "Nea historia" je písaná v tradičnom starovekom (pohanskom) štýle a obsahuje protikresťanské prvky. Pád Ríma pripočíta hnevu antických bohov.
Pitohui

Pitohui (lat. "Pitohui") je rod vtákov z čeľade vlhovité, staršie zaraďovaný do čeľade hlaváčikovité.
Systematika.
rod pitohui ("Pitohui"):
Donedávna (najneskôr do roku 2013) tento rod ako celok patril do čeľade hlaváčikovité (Pachycephalidae) a do tohto rodu sa radili okrem vyššie uvedených druhov aj nasledujúce taxóny:
Z vyššie uvedených taxónov sa rod schovánok dnes zaraďuje do čeľade sviežovkárovité (Oreocidae), ostatné taxóny (Pseudorectes, Melanorectes a Pachycephala tenebrosa) tak ako v minulosti stále patria do čeľade hlaváčikovité (Pachycephalidae).
Figárka

Figárka alebo vlha (lat. "Sphecotheres") je rod vtákov z čeľade vlhovité.
Systematika.
rod figárka/vlha (Sphecotheres):
Jakub Nedoba

Mgr. Jakub Nedoba (* 16. jún 1988, Košice) je slovenský politik. Od júla 2019 bol poslancom Národnej rady SR, kam kandidoval za stranu Sloboda a Solidarita. V októbri 2019 vystúpil z jej poslaneckého klubu. Je členom Mensa Slovensko.
Životopis.
Absolvoval štúdium podnikového a znalostného manažmentu na bratislavskej pobočke Vysokej školy manažmentu v Trenčíne.
Politické pôsobenie.
V rokoch 2014 až 2018 bol mestským poslancom v Senici za klub KDH, SaS, SDKÚ-DS.
Parlamentné pôsobenie.
Vo voľbách do NR SR v marci 2016 kandidoval na 26. mieste kandidátky SaS, ziskom 2 745 preferenčných hlasov si toto miesto udržal a stal sa 5. náhradníkom.
Do Národnej rady sa dostal ako náhradník potom čo sa Eugen Jurzyca stal poslancom Európskeho parlamentu. V Národnej rade SR pôsobil ako člen a overovateľ Výboru NR SR pre verejnú správu a regionálny rozvoj. Na Sulíkovej kandidátke z 30. septembra 2019 sa dostal na 86. miesto. 15. októbra 2019 bol jeden z deviatich poslancov, ktorí opustili poslanecký klub SaS.
Zvierač

Zvierače (lat. "sphincteres") sú kruhové svaly, ktorých úlohou je zvierať rôzne telové kanály a otvory. V ľudskom tele sa nachádza viac než 60 druhov zvieračov, pričom niektoré z nich môžu byť mikroskopicky malé, ako napríklad prekapilárne zvierače, ktorých sú v ľudskom tele milióny. Môžu byť ovládané vôlou - tie sú inervované somatickými nervami alebo môžu pracovať samovoľne - inervované vegetatívnymi nervami.
Okrem ľudí sa zvierače vyskytujú aj v telách mnohých iných živočíchov.
Pri smrti sa zvierače uvoľňujú, čím môže častokrát z mŕtveho tela uniknúť moč alebo stolica.
André Lanata

Generál André Lanata (* 10. október 1961, Bastia, Francúzsko) je francúzsky vojak a generál. Bol veliteľom francúzskych vzdušných síl. Od septembra 2018 do septembra 2021 bol vrchný veliteľ spojeneckých síl pre transformáciu.
Životopis.
André Lanata je synom Vincenta Lanatu, generála leteckých síl a bývalého veliteľa francúzskych vzdušných síl v rokoch 1991 až 1994. Vyštudoval École de l’air. a Université d'Aix-Marseille. Bojovým pilotom sa stal v roku 1984.
Svoju leteckú kariéru začal v roku 1985 ako pilot Dassault Mirage F1.
Veliteľ francúzskych vzdušných síl.
3. júna 2015 bol kabinetom menovaný za veliteľa francúzskych vzdušných síl a povýšený do hodnosti generála leteckých síl ("général d’armée aérienne") k 21. septembru 2015. Vystriedal generála Denisa Merciera, vymenovaného za vrchného veliteľa spojeneckých síl pre transformáciu.
Vrchný veliteľ spojeneckých síl pre transformáciu.
30. augusta 2018 skončil vo svojej predošlej funkcii Náčelníka štábu francúzskych vzdušných síl. 13. septembra 2018 bol vymenovaný za vrchného veliteľa spojeneckých síl pre transformáciu s platnosťou na tri roky.
V septembri 2019 v tejto funkcii navštívil Slovensko. Po rokovaní s ministrom obrany Petrom Gajdošom predniesol prednášku o budúcnosti vojenstva v súčasných podmienkach spojenú s diskusiou. Navštívil tiež Centrum výnimočnosti pre oblasť odstaňovania nástražných výbušných prostriedkov v Trenčíne, patriace pod jeho pôsobnosť.
Počas odozvdávacej ceremónie konanej 23. septembra 2021 Lanata odovzdal funkciu. Nástupcom sa stal generál Philippe Lavigne z Francúzskych vzdušných a vesmírnych síl.
Ted Bundy (film)

Ted Bundy je americký kriminálny film režiséra Matthewa Brighta z roku 2002 založený na skutočných udalostiach životného príbehu sériového vraha Teda Bundyho. Film ukazuje motivácie a udalosti vrážd hlavného hrdinu. Titulné role stvárnili Michael Reilly Burke ako "Bundy" a Boti Blissová ako jeho priateľka "Lee".
Film úplne neodráža skutočnosť, ale objavuje sa v ňom niekoľko zmien, chronologických posunov a nepresností voči realite.