Artemis (bohyňa)

Artemis alebo Artemida (po grécky Ἄρτεμις - Artemis, po latinsky Diana) je starogrécka dcéra bohyne Léto (Latóny) a boha Dia a sestra (dvojička) boha Apolóna (Foiba). 
Artemis je bohyňa lovu, divočiny, divých zvierat, prírody, vegetácie, pôrodu, starostlivosti o deti a cudnosti. Bola silne stotožňovaná so Selénou, zosobnením Mesiaca, a Hekaté, ďalším lunárnym božstvom, a tak bola popri oboch spomínaných považovaná za jedno z najvýznamnejších lunárnych božstiev v mytológii. Často sa túlala po gréckych lesoch, pričom ju sprevádzal početný sprievod, ktorý väčšinou tvorili nymfy, niektorí smrteľníci a lovci. Jej rímskym ekvivalentom je bohyňa Diana. 
V gréckej tradícii je Artemis dcérou Dia a Léto, je dvojčaťom Apolóna. Vo väčšine opisov sú dvojčatá plodom mimomanželského vzťahu. Za to Diova manželka Héra zakázala Léto rodiť kdekoľvek na súši. Útočisko Léto poskytol iba ostrov Délos, kde mohla porodiť svoje deti. Zvyčajne sa ako prvé narodí dvojča Artemis, ktorá potom pokračuje v asistencii Léto pri pôrode druhého dieťaťa, Apolóna. Podobne ako jej brat bola "kourotrofickým" (dieťa vychovávajúcim) božstvom, teda patrónkou a ochrankyňou malých detí, najmä mladých dievčat, a žien, a verilo sa, že na ženy a deti privoláva choroby a zároveň ich od nich zbavuje. Artemis bola uctievaná ako jedna z hlavných bohyň pôrodu a pôrodníctva spolu s Eileithýou a Hérou. Podobne ako Aténa a Hestia, aj Artemis radšej zostávala panenskou bohyňou a bola zaprisahaná, že sa nikdy nevydá, a tak bola jednou z troch gréckych panenských bohyň, nad ktorými bohyňa lásky a žiadostivosti Afrodita nemala žiadnu moc.
V mýtoch a literatúre je Artemis predstavovaná ako lesná bohyňa lovu, obklopená svojimi stúpencami, ktorým sa nesmie skrížiť cesta. V mýte o Aktaeónovi, keď ju mladý lovec uvidí kúpať sa nahú, rozhnevaná bohyňa ho premení na jeleňa a potom ho zožerú jeho vlastné lovecké psy, ktoré nepoznajú vlastného pána. V príbehu o Kallisto je dievča vyhnané z Artemidinej spoločnosti po tom, čo porušilo sľub panenstva, keď si ľahlo s Diom a bolo ním oplodnené.
V epickej tradícii Artemis počas trójskej vojny zastavila vietor vanúci na grécke lode a uväznila grécku flotilu v Aulide po tom, čo kráľ Agamemnón, vodca výpravy, zastrelil a zabil jej posvätného jeleňa. Artemis požadovala obetovanie Ifigénie, Agamemnónovej mladej dcéry, ako náhradu za zabitého jeleňa. Vo väčšine verzií, keď Ifigéniu privedú k oltáru, aby ju obetovali, Artemis ju poľutuje, odvedie ju a na jej mieste nechá iného jeleňa. Vo vojne, ktorá nasledovala, Artemis spolu so svojím bratom-dvojčaťom a matkou podporovala Trójanov proti Grékom a vyzvala Héru na súboj.
Artemis bola jedným z najuctievanejších starogréckych božstiev, jej kult sa rozšíril po celom starovekom Grécku, jej početné chrámy, oltáre, svätyne a miestne uctievanie sa nachádzali všade v antickom svete. Artemidin chrám v Efeze bol jedným zo siedmich divov starovekého sveta, kým nebol vypálený do tla. K Artemidiným symbolom patril luk a šíp, tulec a lovecké nože a posvätnými boli pre ňu jeleň a cyprus. Diana, jej rímsky ekvivalent, bola uctievaná najmä na Aventínskom vrchu v Ríme, pri jazere Nemi v Albánskych vrchoch a v Kampánii. 
Opis.
Artemis je predstavovaná ako bohyňa, ktorá sa vyžíva v love a prísne trestá tých, ktorí jej skrížia cestu. Artemidin hnev je príslovečný a predstavuje nepriateľstvo divej prírody voči ľuďom. Homér nazýva Artemis πότνια θηρῶν, "vládkyňou zvierat", pričom tento titul sa spája s vyobrazeniami v umení, ktoré siahajú až do doby bronzovej a zobrazujú ženu medzi párom zvierat. 
Starovekí Gréci tento druh zobrazenia bohyne nazývali "potnia theron". Na gréckej váze z obdobia okolo roku 570 pred Kr. stojí okrídlená Artemis medzi škvrnitým panterom a jeleňom. Ďalší takmer šablónovitý epiteton, ktorým ju básnici označovali, je ἰοχέαιρα "iokheaira", "tá, ktorá strieľa šípy", často prekladané ako "tá, ktorá sa teší zo šípov" alebo "tá, ktorá sype šípy". Často ju nazývajú Artemis Chryselacatos, "Artemis zlatých šípov". Homérov "Hymnus 27" na Artemidu vykresľuje tento obraz bohyne:
Napriek jej postaveniu panny, ktorá sa vyhýbala potenciálnym milencom, existuje viacero zmienok o Artemidinej kráse a erotickom aspekte. V "Odysei" Odyseus prirovnáva Nausiku k Artemide, pokiaľ ide o vzhľad, keď sa snaží získať jej priazeň, Libanios pri chvále mesta Antiochia napísal, že Ptolemaios bol ohromený krásou (sochy) Artemidy; zatiaľ čo jej matka Léto sa často hrdila krásou svojej dcéry.
Spája sa s ňou niekoľko príbehov, v ktorých sa s ňou muži ako Actaeon, Orion a Alpheus pokúšali násilne zblížiť, len aby im to prekazili alebo ich zabili. Starovekí básnici si všímajú Artemidinu výšku a impozantnú postavu, keďže stojí vyššie a pôsobivejšie ako všetky nymfy, ktoré ju sprevádzajú. V Aténach a Tegei ju uctievali ako Artemis Kallisté, "najkrajšiu". Všeobecne ju zobrazovali ako zdravú, silnú a aktívnu, nesúcu tulec a luk a sprevádzanú psom.
Mytológia.
Narodenie.
V gréckej mytológii sa o narodení Artemidy a jej brata-dvojčaťa Apolóna uvádzajú rôzne protichodné príbehy. Pokiaľ však ide o pôvod, všetky správy sa zhodujú v tom, že bola dcérou Dia a Léto a že bola dvojčaťom Apolóna. V niektorých prameňoch sa rodí v rovnakom čase ako Apolón, v iných skôr alebo neskôr. Hoci sa tradične uvádza, že boli dvojčatá, autor "Homérovho Hymnu" 3 na Apolóna (najstaršieho zachovaného opisu Letoinho putovania a narodenia jej detí) sa zaoberá len narodením Apolóna a Artemidu odsúva na vedľajšiu koľaj. V Homérovom hymne sa vlastne vôbec neuvádza, že boli dvojčatá, a o jednom tehotenstve hovorí až o niečo neskorší básnik Pindaros. Dvaja najstarší básnici, Homér a Hésiodos, potvrdzujú, že Artemis a Apolón sú plnohodnotní súrodenci, ktorí sa narodili tej istej matke a otcovi, ale ani jeden z nich ich výslovne neuvádza ako dvojčatá.
Podľa Kallimacha Héra, nahnevaná na svojho manžela Dia za to, že splodil s Léto deti, jej zakázala rodiť buď na "terra firme" (pevnine), alebo na ostrove, ale ostrov Délos neposlúchol a dovolil Léte porodiť tam. Podľa niektorých to zakorenilo kedysi voľne plávajúci ostrov na jednom mieste. Podľa Homérovho "Hymnu na Artemidu" však ostrovom, kde sa narodila spolu so svojím dvojčaťom, bola Ortygia. V starovekej krétskej histórii bola Léto uctievaná na ostrove Faistos a v krétskej mytológii Léto porodila Apolóna a Artemidu na ostrovoch známych dnes ako Paximadia.
Serviova schola o Aeneide iii. 72 vysvetľuje archaický názov ostrova Ortygia tvrdením, že Zeus premenil Léto na prepelicu ("ortux"), aby sa Héra nedozvedela o jeho nevere, a Kenneth McLeish ďalej vyslovil domnienku, že v prepeličej podobe by Léto porodila s takými malými pôrodnými bolesťami, aké trpí matka prepelica, keď znáša vajce.
Mýty sa rozchádzajú aj v tom, či sa prvá narodila Artemis, alebo Apolón. Väčšina príbehov vykresľuje Artemidu ako prvorodenú, ktorá sa po narodení svojho brata Apolóna stala pôrodnou asistentkou svojej matky. Servius, gramatik z konca 4. a začiatku 5. storočia, napísal, že Artemis sa narodila prvá, pretože najprv bola noc, ktorej nástrojom je mesiac, ktorý predstavuje Artemis, a potom deň, ktorého nástrojom je slnko, ktoré predstavuje Apolón. Pindar však píše, že obe dvojčatá žiarili ako slnko, keď vyšli na jasné svetlo.
Detstvo.
Artemidino detstvo nie je úplne spojené so žiadnym zachovaným mýtom. Kallimachova báseň o bohyni, "ktorá sa na horách zabáva lukostreľbou", predstavuje niekoľko výjavov mladej Artemidy. Keď sedí na kolenách svojho otca, žiada ho, aby jej splnil desať želaní:
Artemis verila, že si ju osud (Moiry) vybral za pôrodnú asistentku, najmä preto, že pomáhala svojej matke pri pôrode jej dvojčaťa Apolóna. Všetky jej spoločníčky zostávali pannami a Artemis si prísne strážila vlastnú čistotu. Medzi jej symboly patrili zlatý luk a šíp, lovecký pes, jeleň a mesiac.
Kallimachos potom rozpráva, ako Artemis strávila svoje dievčenské roky hľadaním vecí, ktoré by potrebovala na to, aby sa stala lovkyňou, a ako získala luk a šípy na ostrove Lipari, kde pracoval Héfaistos a Kyklopovia. Zatiaľ čo Oceánove dcéry sa spočiatku báli, mladá Artemis odvážne pristúpila a požiadala o luk a šípy. Ďalej opisuje, ako navštívila Pana, boha lesa, ktorý jej dal sedem súk a šesť psov. Potom chytila šesť jeleňov so zlatými parohmi, aby ťahali jej voz. Artemis sa cvičila v lukostreľbe tak, že najprv strieľala na stromy a potom na divú zver.
Vzťahy s mužmi.
Riečny boh Alfeus bol zamilovaný do Artemidy, ale keď si uvedomil, že nemôže urobiť nič, aby si získal jej srdce, rozhodol sa ju zajať. Keď sa Artemis so svojimi spoločníkmi v Letrenoi vydá za Alfeom, začne podozrievať jeho pohnútky a pokryje si tvár blatom, aby ju nespoznal. V ďalšom príbehu sa Alfeus pokúsi znásilniť Artemidinu ošetrovateľku Arethusu. Artemis sa nad dievčaťom zľutuje, zachráni ju a premení ju na prameň v chráme Artemis Alphaea v Letrini, kde bohyňa a jej sprievodca pijú.
Bouphagos, syn titána Iapeta, uvidí Artemis a pomýšľa na jej znásilnenie. Keď si prečíta jeho hriešne myšlienky, Artemis ho zrazí k zemi na vrchu Foloe.
Dafnis bol mladý chlapec, Hermov syn, ktorého bohyňa Artemis prijala a stal sa jej stúpencom; Dafnis ju často sprevádzal pri love a zabával ju spevom pastierskych piesní a hrou na píšťaly.
Artemis naučila muža Scamandria, ako byť skvelým lukostrelcom, a ten pod jej vedením vynikal v používaní luku a šípov.
Broteas bol slávny lovec, ktorý odmietal uctievať Artemidu a chválil sa, že mu nič nemôže ublížiť, dokonca ani oheň. Artemis ho potom priviedla k šialenstvu a prinútila ho vstúpiť do ohňa, čím ukončila jeho život.
Podľa Antoninusa Liberalisa bol Siproites Kréťan, ktorého Artemida premenila na ženu, lebo počas lovu videl bohyňu, ako sa kúpe. Artemida premenila kalydónskeho muža menom Kalydón, syna Área a Astynómy, na kameň, keď videl bohyňu, ako sa kúpe nahá.
Boží trest.
Aktaión.
Zachovalo sa viacero verzií mýtu o Aktaiónovi, hoci mnohé nie sú celistvé. Detaily sa líšia, ale v jadre ide o veľkého lovca Aktaióna, ktorého Artemida za priestupok premení na jeleňa a ktorého potom zabijú lovecké psy. Príležitostne sa spomína, že sú to Artemidine psy. 
Rôzne rozprávania sa rozchádzajú, pokiaľ ide o lovcovo previnenie: niekedy len videl panenskú bohyňu nahú, inokedy sa chválil, že je lepší lovec ako ona, alebo dokonca len súperil s Diom o náklonnosť Semelé. Apollodór, ktorý zaznamenáva verziu so Semelé, poznamenáva, že častejšie sú tie s Artemídou. Podľa knihy Lamara Ronalda Laceyho "The Myth of Aktaion" Aktaión, ktorý ju uvidí nahú v jej posvätnom prameni, sa pokúša vynútiť si ju, keď ju uvidí nahú v jej posvätnom prameni, je najpravdepodobnejšia pôvodná verzia mýtu. Za túto pýchu sa premení na jeleňa a zožerú ho jeho vlastné psy. V niektorých zachovaných verziách je však Aktaión cudzinec, ktorý náhodne narazí na Artemidu. 
Jediný verš z dnes už stratenej Aischylovej hry "Toxotides" ("Ženské lukostrelkyne") patrí medzi skoršie doklady mýtu o Aktaiónovi, v ktorom sa uvádza, že "psy úplne zničili svojho pána", bez potvrdenia Aktaiónovej metamorfózy alebo boha, ktorého urazil (ale vzhľadom na názov sa silne naznačuje, že je to Artemis). Antické umelecké diela zobrazujúce mýtus o Aktaiónovi vznikli ešte pred Aischylom.
Euripides, ktorý prišiel o niečo neskôr, napísal v "Bakchách", že Aktaión bol roztrhaný na kusy a možno aj zožratý jeho "mäsožravými" loveckými psami, keď tvrdil, že je lepší lovec ako Artemis. Podobne ako Aischylos, ani on sa nezmieňuje o tom, že Aktaión má pri tom podobu jeleňa. Kallimachos píše, že Aktaión náhodou narazil na Artemidu, ktorá sa kúpala v lese, a ona spôsobila, že ho za túto svätokrádež zožrali jeho vlastné psy, a ani on sa nezmieňuje o premene na jeleňa.
Diodórus Sicílsky napísal, že Aktaión venoval Artemide svoje ceny v love, navrhol jej manželstvo, a dokonca sa pokúsil násilím uzavrieť spomínané "manželstvo" vo vnútri samotného posvätného chrámu bohyne; za to dostal podobu "jedného zo zvierat, ktoré mal vo zvyku loviť", a potom ho roztrhali jeho lovecké psy. Diodorus spomína aj alternatívu, keď Aktaión tvrdil, že je lepší lovec ako bohyňa lovu. Hyginus spomína aj Aktaióna, ktorý sa pokúsil znásilniť Artemidu, keď ju našiel, ako sa kúpe nahá, a ona ho premenila na odsúdeného jeleňa.
Apollodotos napísal, že keď Aktaión uvidel Artemidu, ako sa kúpe, na mieste ho premenila na jeleňa a zámerne rozzúrila jeho psy, aby ho zabili a zožrali. Potom Chiron postavil sochu Aktaióna, aby potešil jeho psy v ich smútku, pretože nemohli nájsť svojho pána, nech ho hľadali akokoľvek.
Podľa latinskej verzie príbehu, ktorú vyrozprával rímsky Ovidius, bol Actaión lovec, ktorý po návrate domov z dlhého dňa stráveného lovom v lese narazil na Artemidu a jej družinu nýmf kúpajúcich sa v jej posvätnej jaskyni. Nymfy sa v panike ponáhľali zakryť Artemidino nahé telo svojím vlastným, keď Artemida postriekala Actaeona trochou vody so slovami, že sa môže so všetkými podeliť o príbeh o tom, ako ju videl bez šiat, pokiaľ sa oň vôbec môže podeliť. Okamžite sa premenil na jeleňa a v panike utekal preč. Neušiel však ďaleko, pretože ho prenasledovalo a nakoniec chytilo a zožralo jeho vlastných päťdesiat loveckých psov, ktorí nedokázali rozpoznať vlastného pána.
Pausaniás hovorí, že Aktaión videl Artemidu nahú a že naňho hodila jeleniu kožu, aby ho jeho psy zabili, aby mu zabránila oženiť sa so Semelé.
Niobé.
Príbeh o Niobé, thébskej kráľovnej a Amfiónovej manželke, ktorá sa rúhavo chválila, že je lepšia ako Léto, je veľmi starý; vedel o ňom Homér, ktorý napísal, že Niobé porodila dvanásť detí, rovným dielom rozdelených na šesť synov a šesť dcér (Niobidy). Iné pramene hovoria o štrnástich deťoch, siedmich synoch a siedmich dcérach. Niobe o sebe tvrdila, že je lepšia matka ako Léto, lebo má viac detí ako Léto vlastné dve, "ale tie dve, hoci boli len dve, zničili všetky tie ostatné".
Léto sa toho nestačí chytiť a nahnevá sa na kráľovninu pýchu. Zvolala svoje deti a prikázala im, aby sa pomstili za ujmu voči nej. Apolón a Artemis sa zniesli na Téby. Kým jej synovia lovili v lese, Apolón sa k nim priplížil a všetkých sedem zabil svojím strieborným lukom. Mŕtve telá priniesli do paláca. Nióba ich oplakala, ale neustúpila a povedala, že aj teraz je lepšia ako Léto, lebo má ešte sedem detí, svojich dcér.
Na znamenie Artemis potom začala dcéry jednu po druhej strieľať. Práve keď Niobé prosila, aby jej najmladšiu ušetrili, Artemis zabila aj ju. Amfión sa pri pohľade na svojich mŕtvych synov zabil. Samotní bohovia ich pochovali. V niektorých verziách Apolón a Artemis ušetrili po jednom synovi a dcére, lebo sa modlili k Léto o pomoc; Niobé tak mala toľko detí ako Léto, ale nie viac.
Orión.
Orión bol Artemidiným loveckým spoločníkom. Po tom, čo sa vzdal hľadania Oenopióna, stretol sa s Artemidou a jej matkou Léto a pripojil sa k bohyni pri love. Sám bol skvelý lovec a chválil sa, že zabije každú zver na zemi. Gaiu, zem, to nepotešilo a poslala naňho obrovského škorpióna, aby ho bodol. Artemis ho potom preniesla do hviezd ako súhvezdie Orión. V jednej verzii Orión zomrel po tom, čo Léto odstrčil škorpiónovi z cesty.
V inej verzii sa Orión pokúša o Opisa, jedného z Artemidiných stúpencov z Hyperborey, a Artemis ho zabije. V Aratovej verzii Orión chytí Artemidino rúcho a ona ho v sebaobrane zabije, podľa iných autorov ho Artemis zabije za to, že sa pokúsil znásilniť ju alebo jedného z jej sprievodcov.
Istrus napísal verziu, v ktorej sa Artemis zamilovala do Orióna, zrejme jediného človeka, ktorého kedy milovala. Chcela sa zaňho vydať a žiadne reči jej brata Apolóna by jej rozhodnutie nezmenili. Apolón sa potom rozhodol Artemidu oklamať, a kým sa Orión kúpal v mori, ukázal naň (sotva bod na obzore) a stavil sa, že Artemida tú malú "bodku" nedokáže trafiť. Artemis, ktorá vždy túžila dokázať, že je lepšia lukostrelkyňa, strelila a Orióna zabila. Potom ho umiestnila medzi hviezdy.
V Homérovej "Iliade" bohyňa úsvitu Éós zvádza Orióna, čím rozhnevá bohov, ktorí neschvaľovali, aby si nesmrteľné bohyne brali za milencov smrteľných mužov, a tak ho Artemis zastrelila na ostrove Ortygia.
Kallisto.
Kallisto, dcéra arkadského kráľa Lykaóna, bola jednou z Artemidiných loveckých družiek a ako Artemidina spoločníčka zložila sľub čistoty.
Podľa Hésioda v jeho stratenej básni "Astronomia" sa Kallisto zjavil Zeus a zviedol ju, čo malo za následok, že otehotnela. Hoci sa jej na istý čas podarilo tehotenstvo utajiť, čoskoro sa to zistilo pri kúpaní. Rozzúrená Artemis premenila Kallistó na medveďa a v tejto podobe porodila syna Arka. Oboch potom chytili pastieri a dali ich Lykaónovi, a tak Kallisto prišla o svoje dieťa. O nejaký čas neskôr sa Kallisto "rozhodla, že sa jej hodí vstúpiť" do zakázanej Diovej svätyne, a tak ju prenasledovali Arkádijci, medzi nimi aj jej syna. Keď ju mali zabiť, Zeus ju zachránil tým, že ju umiestnil na nebi ako súhvezdie medveďa.
Hyginus vo svojom diele "De Astronomica" po prerozprávaní verzie od Hésioda uvádza niekoľko ďalších alternatívnych verzií. Prvá, ktorú pripisuje Amfisovi, hovorí, že Zeus zviedol Kallisto tak, že sa počas lovu prezliekol za Artemidu, a keď Artemida zistila, že Kallisto je tehotná, odpovedala, že je to vina bohyne, čo spôsobilo, že ju Artemida premenila na medveďa. Podľa tejto verzie sú Kallisto aj Arkas umiestnení na oblohe ako súhvezdia "Ursa Major" a "Ursa Minor".
Hyginus potom uvádza ďalšiu verziu, v ktorej po tom, čo Zeus ležal s Kallisto, to bola Héra, ktorá ju premenila na medveďa. Artemis neskôr počas lovu medveďa zabije a "neskôr, keď bol rozpoznaný, bola [Kallisto] umiestnená medzi hviezdy. Hyginus uvádza aj ďalšiu verziu, v ktorej sa Héra pokúša pristihnúť Dia a Kallisto pri čine, čo spôsobí, že ju Zeus premení na medveďa. Héra, keď nájde medveďa, ukáže ho Artemide, ktorá ho loví; Zeus v panike umiestni Kallisto na oblohu ako súhvezdie.
Ovidius uvádza trochu inú verziu: Zeus Kallisto opäť zviedol v prestrojení za Artemidu, ale ona si zrejme uvedomuje, že to nie je pravá Artemida, a preto Artemidu neobviňuje, keď ju počas kúpania odhalia. Kallisto je namiesto premeny jednoducho vytlačená zo spoločnosti lovkýň, a tak porodí Arkasa ako človeka. Až neskôr ju Héra premení na medveďa. Keď je Arkas už dospelý na love, takmer zabije svoju matku, ktorú zachráni až Zeus, keď ju umiestni na nebesia.
V "Bibliotheke" sa uvádza verzia, v ktorej Zeus znásilnil Kallisto, "keď na seba vzal podobu, ako niektorí hovoria, Artemidy, alebo, ako hovoria iní, Apolóna". Potom ju sám premenil na medveďa, aby túto udalosť skryl pred Hérou. Artemis potom medveďa zastrelila, buď na presvedčenie Héry, alebo zo zlosti na Kallisto za to, že porušila sľub panenstva. Keď bola Kallisto mŕtva, Zeus z nej urobil súhvezdie, vzal dieťa, pomenoval ho Arkas a dal ho Maie, ktorá ho vychovala.
Pausanias vo svojom "Opise Grécka" uvádza inú verziu, podľa ktorej ju po tom, čo Zeus zviedol Kallisto, Héra premenila na medveďa, ktorého Artemis zabila, aby sa Hére zapáčila. Hermesa potom Zeus poslal, aby vzal Arka a sám Zeus umiestnil Kallisto na nebesia.
Vedľajšie mýty.
Keď sa Diov obrovský syn Tityos pokúsil znásilniť Léto, zavolala na pomoc svoje deti a Artemis aj Apolón rýchlo zareagovali a zasypali Titya svojimi šípmi, čím ho zabili.
Chione bola princezná Pokis. Milovali ju dvaja bohovia, Hermes a Apolón, a chválila sa, že je krajšia ako Artemis, pretože sa do nej zamilovali dvaja bohovia naraz. Artemis sa rozzúrila a zabila Chione šípom alebo ju umlčala odstrelením jazyka.
Artemis zachránila nemluvňa Atalanté pred smrťou z odhalenia po tom, ako ju opustil jej otec. Poslala medvedicu, aby dojčila dieťa, ktoré potom vychovávali lovci. V niektorých príbehoch Artemis neskôr poslala medveďa, aby Atalantu zranil, pretože iní tvrdili, že Atalanta bola lepšia lovkyňa. Okrem iných dobrodružstiev sa Atalanta zúčastnila na love kalydónskych diviakov, ktorých Artemis poslala zničiť Kalydón, pretože kráľ Oineus na ňu zabudol pri obetovaní úrody.
Pri love Atalante patril prvý zásah a získala cenu v podobe kože diviaka. Zavesila ju do posvätného hája v Tegii ako dar Artemide. Meleagros bol hrdina Aetólie. Kráľ Oeneus mu nariadil, aby zhromaždil hrdinov z celého Grécka na lov kalydónskeho diviaka. Po Meleagerovej smrti Artemis premení jeho smútiace sestry, Meleagridky, na perličky, ktoré Artemis obľubovala.
V Nonnovej "Dionýziake" bola Artemidinou spoločníčkou Aura, dcéra Lelantosa a Periboie. Keď je jedného dňa s Artemidou na love, tvrdí, že zmyselné telo a prsia bohyne sú príliš ženské a zmyselné, a pochybuje o jej panenstve, pričom tvrdí, že jej vlastné štíhle telo a mužné prsia sú lepšie ako Artemidine a sú pravým symbolom jej vlastnej cudnosti. Artemis v hneve požiada Nemesis o pomoc, aby pomstila jej dôstojnosť. Nemesis súhlasí a povie Artemis, že Auriným trestom bude strata panenstva, keďže si dovolila spochybniť to Artemidino.
Nemesis potom zariadi, aby sa Eros postaral o to, aby sa do Aury zamiloval Dionýzus. Auru omámi a znásilní ju, keď leží v bezvedomí, po čom sa z nej stane šialená vrahyňa. Počas tehotenstva sa pokúsi zabiť alebo si rozrezať brucho, pretože Artemis sa jej kvôli tomu vysmieva. Keď porodila dvojčatá, jedného syna zjedla, zatiaľ čo druhého, Iakcha, Artemis zachránila. 
Dvojčatá Poseidóna a Ifimedie, Otos a Efialtes, v mladom veku nesmierne vyrástli. Boli to agresívni a zdatní lovci, ktorých nebolo možné zabiť inak ako navzájom. Rast Aloadov sa nikdy nezastavil a oni sa chválili, že len čo sa dostanú do neba, unesú Artemidu a Héru a vezmú si ich za manželky. Bohovia sa ich báli, okrem Artemidy, ktorá chytila pekného jeleňa, čo vyskočil medzi nich. V inej verzii príbehu sa premenila na laň a skočila medzi nich.
Aloadi hodili oštepy, a tak sa omylom navzájom zabili. V inej verzii Apolón poslal medzi Aloadov jeleňa, čím spôsobil ich vzájomné neúmyselné zabitie. V ďalšej verzii začali kopať hory, aby sa dostali na Olymp a chytili Héru a Artemidu, ale bohovia ich zbadali a zaútočili na nich. Keď dvojičky ustúpili, bohovia sa dozvedeli, že Áresa zajali. Aloadi, ktorí si neboli istí, čo s Áresom urobiť, ho zavreli do hrnca. Artemis sa potom premení na jeleňa a spôsobí, že sa navzájom zabijú.
V niektorých verziách príbehu o Adonisovi Artemis poslala diviaka, aby ho zabil, ako trest za to, že sa chválil, že je lepší lovec ako ona. V iných verziách Artemis zabila Adonisa z pomsty. V neskorších mýtoch je Adonis obľúbencom Afrodity, ktorá bola zodpovedná za smrť Hippolita, ktorý bol Artemidiným lovcom. Artemis preto zabila Adonisa, aby pomstila Hippolytovu smrť. Podľa inej verzie Adonisa nezabila Artemis, ale Áres ako trest za to, že bol s Afroditou.
Polyfónta bola mladá žena, ktorá utiekla z domu v snahe o slobodný, panenský život s Artemídou, na rozdiel od konvenčného života v manželstve a s deťmi, ktorý preferovala Afrodita. Za trest ju Afrodita prekliala a spôsobila, že mala deti s medveďom. Artemis, keď to videla, bola znechutená a poslala na ňu hordu divých zvierat, čo prinútilo Polyfontu utiecť do domu svojho otca. Jej potomkovia Agrius a Oreius boli divokí kanibali, ktorí si vyslúžili Diovu nenávisť. Nakoniec sa celá rodina premenila na vtáky, ktoré sa stali zlými znameniami pre ľudstvo.
Coronis bola princezná z Tesálie, ktorá sa stala Apolónovou milenkou a otehotnela. Kým bol Apolón preč, Coronis si začala románik so smrteľníkom menom Ischys. Keď sa to Apolón dozvedel, poslal Artemidu, aby tehotnú Coronis zabila, alebo Artemida mala mať iniciatívu zabiť Coronis z vlastnej vôle za urážku, ktorej sa dopustila na svojom bratovi. Nenarodené dieťa, Asklépia, neskôr vytiahla z lona jeho mŕtvej matky.
Keď sa dvaja z jej loveckých spoločníkov, ktorí prisahali, že zostanú cudní a budú jej oddaní, Rodopis a Euthynikus, do seba zamilovali a porušili svoj sľub v jaskyni, Artemis za trest premenila Rodopis na fontánu vnútri jaskyne. Tí dvaja sa do seba nezamilovali sami od seba, ale až po tom, čo ich Eros zasiahol svojimi šípmi lásky, čo prikázala jeho matka Afrodita, ktorú urazilo, že Rodopis a Euthynikus odmietli lásku a manželstvo v prospech cudného života.
Keď kráľovná Kosu Echémia prestala uctievať Artemidu, zastrelila ju šípom; Persefoné potom ešte živú Eutemiu uchmatla a odviedla do podsvetia.
Počas theomachie sa Artemis ocitla oproti Hére, o ktorej scholium k "Iliade" tvrdí, že predstavuje mesiac oproti vzduchu okolo zeme. Artemis vyčítala svojmu bratovi Apolónovi, že nebojuje s Poseidónom, a povedala mu, aby sa už nikdy nechválil; Apolón jej neodpovedal. Nahnevaná Héra vynadala Artemide za to, že sa odvážila s ňou bojovať:
Héra potom chytila Artemidine ruky za zápästia, držala ju na mieste a bila ju vlastným lukom. Artemida s plačom nechala luk a šípy ležať a utekala na Olymp, aby plakala pri kolenách svojho otca Dia, zatiaľ čo jej matka Léto vzala luk a šípy a nasledovala plačúcu dcéru.
Trójska vojna.
Artemis mohla byť zobrazovaná ako podporovateľka Tróje, pretože jej brat Apolón bol patrónom mesta a ona sama bola v západnej Anatólii v historických dobách veľmi uctievaná. Artemis zohráva v trójskej vojne významnú úlohu; podobne ako Léto a Apolón, aj Artemis stála na strane Trójanov. Na začiatku cesty Grékov do Tróje Artemis potrestala Agamemnóna po tom, čo v posvätnom háji zabil posvätného jeleňa a chválil sa, že je lepší lovec ako bohyňa.
Keď sa grécke loďstvo pripravovalo v Aulise na odchod do Tróje, aby začalo trójsku vojnu, Artemis privolala vietor. Veštec Kalchas mylne poradil Agamemnónovi, že jediný spôsob, ako Artemidu upokojiť, je obetovať svoju dcéru Ifigéniu. V niektorých verziách mýtu Artemis potom Ifigéniu strhla z oltára a nahradila ju jeleňom, v iných Artemis dovolila, aby bola Ifigénia obetovaná. Vo verziách, v ktorých Ifigénia prežila, sa rozpráva viacero rôznych mýtov o tom, čo sa stalo po tom, čo ju Artemis vzala; buď ju priviedli na Tauros, alebo sa stala Artemidinou nesmrteľnou spoločníčkou.
Aeneovi pomáhali aj Artemis, Léto a Apolón. Apolón ho našiel po tom, ako ho zranil Diomédes a vyzdvihol ho do neba. Tam ho tri božstvá vo veľkej komnate tajne uzdravili.
Uctievanie.
Artemis, bohyňa lesov a vrchov, bola uctievaná v celom starovekom Grécku. Jej najznámejšie kulty sa nachádzali na ostrove Dilos (jej rodisku), v Atike v Braurone a Mounikhii (pri Pireu) a v Sparte. Na maľbách a sochách bola často zobrazovaná v lesnom prostredí, s lukom a šípmi a v sprievode jeleňa.
Starovekí Sparťania jej zvykli obetovať ako jednej zo svojich bohyň patrónok pred začiatkom nového vojenského ťaženia.
Medzi aténske slávnosti na Artemidinu počesť patrili Elaphebolia, Mounikhia, Kharisteria a Brauronia. V Sparte sa slávil sviatok Artemis Orthia.
Predpubertálne a dospievajúce aténske dievčatá boli posielané do Artemidinej svätyne v Braurónii, aby tam jeden rok slúžili bohyni. Počas tohto obdobia boli dievčatá známe ako "arktoi" alebo malé medvieďatá. Mýtus vysvetľujúci túto službu hovorí, že medveď si zvykol pravidelne navštevovať mesto Brauron a tamojší obyvatelia ho kŕmili, takže medveď sa časom stal krotkým. Isté dievča ho dráždilo a podľa niektorých verzií mýtu ho zabilo, zatiaľ čo podľa iných verzií mu vyškriabalo oči. Tak či onak, bratia dievčaťa medveďa zabili a Artemis sa rozzúrila. Žiadala, aby mladé dievčatá "hrali medveďa" v jej svätyni ako odčinenie medvedej smrti.
Artemis bola uctievaná ako jedna z hlavných bohyň pôrodu a pôrodníctva spolu s Eileithyou. Zasvätenie šiat jej svätyniam po úspešnom pôrode bolo v klasickom období bežné. Artemis mohla byť božstvom, ktorého sa mali tehotné ženy báť, keďže jej boli pripisované úmrtia v tomto období. Keďže pôrod a tehotenstvo boli veľmi častou a dôležitou udalosťou, spájalo sa s nimi množstvo ďalších božstiev, z ktorých mnohé boli lokalizované do konkrétnej geografickej oblasti, okrem iného Afrodita, Héra a Hekaté.
Považovalo sa za dobré znamenie, keď sa Artemis zjavila v snoch lovcov a tehotných žien, ale nahá Artemis sa považovala za zlé znamenie. Podľa Pseudo-Apollodora pomáhala matke pri pôrode dvojičiek. Staršie pramene, napríklad Homérov "Hymnus na Délskeho Apollóna" (v riadku 115), majú príchod Eileithyie na Délos za udalosť, ktorá umožňuje Léto porodiť svoje deti. Rozporuplné je Hésiodovo podanie mýtu v "Teogónii", kde uvádza, že Léto porodila svoje deti pred svadbou Dia s Hérou, pričom žiadnu drámu spojenú s ich narodením nekomentuje.
Napriek tomu, že bola známa predovšetkým ako bohyňa lovu a divočiny, bola rovnako ako jej brat Apolón spojená aj s tancom, hudbou a spevom. Často ju vidíme spievať a tancovať so svojimi nymfami alebo viesť zbor múz a grácií v Delfách. V Sparte dievčatá v manželskom veku na jej počesť predvádzali "partheneiu" (zborové dievčenské piesne). Starogrécke príslovie, ktoré zapísal Ezop, znelo: "Veď kde Artemis netancovala?", čo znamenalo spojenie bohyne s tancom a oslavami.
Počas klasického obdobia v Aténach ju stotožňovali s Hekaté. Artemis si tiež prisvojila Karyatis (Karya).
V Kyziku existoval ženský kult uctievajúci Artemidu, ktorý sa nazýval Dolon (Δόλων).
Moderné použitie.
V taxonómii.
Taxonomický rod Artemia, ktorý celý zahŕňa čeľaď Artemiidae, je odvodený od Artemis. Artemia sú vodné kôrovce známe ako slaná krevetka, z ktorých najznámejší druh, Artemia salina alebo morské opice, prvýkrát opísal Carl Linné vo svojom diele "Systema Naturae" v roku 1758. Artémie žijú v slaných jazerách, a hoci sa takmer nikdy nenachádzajú v otvorenom mori, objavujú sa na pobreží Egejského mora v blízkosti Efezu, kde kedysi stál Artemidin chrám.
V moderných vesmírnych letoch.
Program Artemis je prebiehajúci program robotických letov a letov s posádkou, ktorý realizuje NASA, americké komerčné spoločnosti zaoberajúce sa letmi do vesmíru a medzinárodní partneri, ako napríklad ESA, Japonská agentúra pre výskum vesmíru a Kanadská vesmírna agentúra. Cieľom programu je pristátie "prvej ženy a ďalšieho muža" v oblasti južného pólu Mesiaca najskôr v roku 2025.