burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Grúniky (vrch v Oravských Beskydách)

Grúniky (; ) je vrch v Oravských Beskydách. Leží nad Novoťou, približne severozápadne od Námestova a prechádza ním štátna hranica s Poľskom.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Ošust. Vrch leží na slovensko-poľskej hranici, na pomedzí Žilinského kraja a Sliezskeho vojvodstva. Zasahuje na územie okresu Námestovo a Powiatu żywieckeho a katastrálne územie obce Novoť a Ujsoły. Najbližšími sídlami sú juhovýchodným smerom ležiaca Novoť, východne obec Mútne a západne situovaná Zlatna, Glinka a Ujsoły. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis.
Grúniky sú súčasťou hlavného hrebeňa medzi sedlom Hlinka () a Hrubou bučinou (). Západným smerom dominuje Muńcul (), južným je sedlom oddelená Pientkuľa () a Dážďany (), východne je vrch Komárne () a severným smerom je plytkým sedlom oddelená Hrubá Bučina. Hrebeňom vedie rozvodie Čierneho (na východe) a Baltského mora (na západe); zo západnej časti vodu odvádzajú prítoky riečky Ujsola do rieky Sola, východnú časť masívu odvodňuje Novotská a Mútňanská ráztoka do Klinianky v povodí Bielej Oravy. Vrcholom vedie značený hrebeňový chodník.
Výhľady.
Vrcholovú časť Grúnikov pokrýva riedky lesný porast, ktorý však obklopuje len nesúvislá, ťažbou výrazne poznačená vegetácia. Z vhodných odlesnených miest sú tak viditeľné okolité vrchy Oravských, Kysuckých, Sliezskych, Žywieckych a Moravsko-sliezskych Beskýd, Oravská Magura, časť Malej Fatry a Nízkych Tatier a jedinečný je pohľad na Tatry.
Hrubá bučina

Hrubá bučina (; ) je vrch v Oravských Beskydách. Leží nad Novoťou, približne severozápadne od Námestova a prechádza ním štátna hranica s Poľskom.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Ošust. Vrch leží na slovensko-poľskej hranici, na pomedzí Žilinského kraja a Sliezskeho vojvodstva. Zasahuje na územie okresu Námestovo a Powiatu żywieckeho a katastrálne územie obce Mútne a Ujsoły. Najbližšími sídlami sú východne situované Mútne, juhovýchodne ležiaca Novoť a západným smerom Zlatna, Glinka a Ujsoły. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis.
Hrubá bučina dominuje časti hlavného hrebeňa medzi sedlom Hlinka () a Mútňanským sedlom. Juhozápadným smerom dominuje Muńcul (), južným je plytkým sedlom oddelený vrch Grúniky () a Komárne (), východným vrch Okrúhle () a severným je nevýrazný Veľký Grúň (). Hrebeňom vedie rozvodie Čierneho (na východe) a Baltského mora (na západe); západné svahy odvodňujú prítoky Bystrej do rieky Sola, voda z juhovýchodnej časti masívu smeruje Mútňanskou ráztokou do Klinianky a zo severovýchodnej Zlatným potokom do Mútňanky v povodí Bielej Oravy. Vrcholom vedie značený hrebeňový chodník.
Výhľady.
Vrcholovú časť Hrubej bučiny pokrýva nesúvislý a riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít s nízkou vegetáciou je vidieť okolité vrchy Oravských, Kysuckých, Sliezskych, Žywieckych a Moravsko-sliezskych Beskýd, Oravskú Maguru, časť Malej Fatry a Nízkych Tatier a jedinečný je pohľad na Tatry.
Záporožská jadrová elektráreň

Záporožská jadrová elektráreň () je jadrová elektráreň na Ukrajine.
S celkovým inštalovaným výkonom 6 000 MW je najväčšou jadrovou elektrárňou Európy a s čistým výkonom 6 x 950 MW je piata najväčšia na svete. Vyrába viac než polovicu ukrajinskej elektriny z jadra a viac než 20% celkovej ukrajinskej elektriny. Jej prevádzkovateľom je štátna spoločnosť Enerhoatom.
Technické údaje.
Elektráreň má 6 reaktorov typu VVER-1000. Na chladenie využíva vodu z Kachovskej priehrady na rieke Dneper.
Elektráreň má vyššiu úroveň bezpečnosti ako Černobyľská ako aj iný typ reaktorov.
Mark Wenman z Imperial College London uviedol, že „elektráreň má relatívne moderný dizajn reaktora a základné komponenty reaktora sú umiestnené vo vnútri silnej oceľovo-železobetónovej budovy, ktorá dokáže odolať extrémnym vonkajším udalostiam či už prírodným alebo umelým ako náraz lietadla či výbuch.“
Dejiny.
Výstavba elektrárne začala 1. apríla 1981, prvý blok bol spustený v novembri 1984, posledný šiesty v roku 1995.
Ruská invázia na Ukrajinu.
Počas ruskej invázie na Ukrajinu bola elektráreň priamo zasiahnutá ruskými silami 4. marca 2022. Po ostreľovaní vznikol požiar. Dana Drábová, šéfka českého úradu pre jadrovú bezpečnosť ubezpečila, že po útoku sa nedeje nič závažného z pohľadu jadrovej bezpečnosti.
Ruské jednotky sa k mestu Enerhodar priblížili 2. marca, ale civilné obyvateľstvo ich k elektrárni nepustilo. Ruské jednotky elektráreň napadli okolo polnoci. Ukrajinské ministerstvo zahraničných vecí informovalo, že bol zasiahnutý jeden zo šiestich blokov elektrárne. Nebolo hneď zrejmé či boje spôsobili obete. Požiar objektu pre nácvik havarijných situácií sa po hodine podarilo uhasiť. Zasiahnutý blok je podľa hovorcu elektráne v renovácii a teda odstavený, obsahoval však jadrové palivo. V čase zásahu pracoval len jeden blok, na približne 60% nominálneho výkonu.
Dana Drábová, šéfka českého úradu pre jadrovú bezpečnosť po útoku vyhlásila, že ruské jednotky porušili Ženevské konvencie. Ukrajinský prezident Volodymyr Zelenskyj vyhlásil, že ak v elektrárni dôjde k výbuchu, „bude to koniec všetkých, koniec Európy, evakuácia Európy. Ruské vojská môže zastaviť iba okamžitá európska akcia. Žiadna krajina na svete nikdy neostreľovala jadrové bloky.“ Kvôli situácii v elektrárni telefonovali americký prezident Joe Biden, britský priemér Boris Johnson a kanadský priemiér Justin Trudeau s ukrajinským prezidentom Zelenskym. Johnson chcel kvôli útoku zvolať mimoriadne zasadnutie Bezpečnostnej rady OSN.
Cieľom Rusov malo pravdepodobne byť obsadenie elektrárne, nie jej zničenie. Počas invázie na Ukrajinu ruské jednotky tiež obsadili Černobyľskú elektráreň.
Dožď

Dožď () je ruská televízna stanica, ktorá vysielala 24 hodín denne spravodajstvo v HD kvalite. Stanica vysielala predovšetkým správy, analýzy, reportáže a diskusie. Vďaka svojej nezávislosti a kontroverzným reportážam proti režimu prezidenta Vladimíra Putina musela stanica čeliť častým represiám zo strany štátnych orgánov. V auguste 2021 bola vyhlásená za „zahraničného agenta“ a kvôli svojim reportážam o ruskej invázii na Ukrajinu, ktoré šli proti oficiálnemu naratívu bolo stanici Dožď a rádiu Echo Moskvy 1. marca 2022 pozastavené vysielanie. V činnosti pokračuje na sociálnych sieťach.
V septembri 2016 bola po zákaze jedinou povolenou ruskou stanicou na Ukrajine, ale v januári 2017 musela tiež skončiť.
Mútňanské sedlo

Mútňanské sedlo (; ) je horské sedlo v pohorí Oravské Beskydy, na štátnej hranici s Poľskom. Leží nad Mútnym, približne severozápadne od Námestova.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Oravských Beskýd, na hranici geomorfologických podcelkov Ošust a Pilsko. Severovýchodne leží Magurka () a Tri kopce (), južným smerom sa nachádza vrch Polom (). Západným smerom tečie popod sedlo riečka Bystrá, smerujúca do rieky Sola, východná, slovenská časť je pramennou oblasťou Zlatného potoka v povodí Bielej Oravy. Sedlom a hrebeňom vedie rozvodie Čierneho a Baltského mora.
Sedlo leží na slovensko-poľskej hranici, na rozhraní Žilinského kraja a Sliezskeho vojvodstva. Vedie ním taktiež hranica okresu Námestovo a Powiatu żywieckeho a zasahuje na územie obcí Mútne a Ujsoły. Najbližšími sídlami sú na poľskom území osada Zlatna Huta, patriaca k obci Zlatna a na slovenskom obec Mútne. Slovenská časť sedla zasahuje na územie Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Záhorský potok (prítok Osturnianskeho potoka)

Záhorský potok je potok v regióne Zamagurie na území obce Veľká Franková v okrese Kežmarok v Prešovskom kraji. Je ľavostranným prítokom Kacwinianky a na Slovensku má dĺžku . Je vodným tokom III. rádu. 
Prameň.
Pramení pri štátnej slovensko-poľskej hranici, v severovýchodnej časti územia obce Veľká Franková, v zmiešanom poľnohospodárskom a lesnom extraviláne na severovýchodných svahoch vrchu "Hora" (). Patrí do okresu Kežmarok v Prešovskom kraji a nachádza sa v geomorfologickom celku Spišská Magura v geomorfologickom podcelku Repisko.
Opis toku.
Od prameňa tečie severozápadným smerom lesným a poľnohospodárskym extravilánom územia obce Veľká Franková, sleduje priebeh slovensko-poľskej štátnej hranice. Následne mení smer na severozápad a pokračuje územím Poľska, kde ústi do Kacwinianky ako jej pravostranný prítok. Vodný tok nemá významnejší prítok.
Pôvod názvu.
"Záhorský potok" má pôvod názvu v toponyme lesa "Za Horou", v priestore ktorého preteká. Z toponyma "Za Horou" rozšírením o formant "-ský" a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložený z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Záhorský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Nemožno vylúčiť ani pôvod názvu podľa polohy potoka z pohľadu pomenúvateľa, čiže obyvateľa "Veľkej Frankovej", a to potok lokalizovaný za geografickým objektom - vrchom "Hora" s s rovnakou motiváciou tvorby hydronyma. Výskum ešte pokračuje.. 
Názov vodného toku "Záhorský potok" bol štandardizovaný v roku 1988. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum "Záhorský potok" nie je jedinečným hydronymom (február 2022); existujú štyri takéto homonymné názvy potokov. 
Referencie.
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 19 rokov 1970

Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 19 rokov 1970 boli tretie juniorské majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji. Majstrami Európy sa po druhýkrát stali hokejisti Sovietskeho zväzu.
Skupina A.
Turnaj Skupiny A sa hral od 27. decembra 1969 do 3. januára 1970 v Ženeve vo Švajčiarsku.
Konečné poradie.
Švajčiarsko zostúpilo do Skupiny „B“ ME 1971.
Skupina B.
Turnaj Skupiny B sa hral od 26. decembra 1969 do 2. januára 1970 v rakúskych mestách Kapfenberg, Leoben a Bruck an der Mur. Bulharsko sa odhlásilo z turnaja.
Konečné poradie.
Nórsko postúpilo do Skupiny „A“ ME 1971.
Slnko v sieti 2022

11. ročník odovzdávania cien Slnko v sieti prebehol 9. apríla 2022, tentokrát v bývalej budove Opery SND v Bratislave.
V dôsledku pretrvávajúcich následkov pandémie COVID-19, do konkurzu mohli byť prihlásené filmové diela i tvorivé výkony z obdobia predchádzajúcich dvoch rokov 2020 až 2021, kedy bola súťaž pozastavená.
O štatút sa spočiatku uchádzalo 29 filmov, z toho 7 hraných, 15 dokumentárnych a 7 kreslených. Do druhého kola postúpilo 11 kandidátov, presnejšie 4 celovečerné tituly, 4 dokumenty a 3 animované. Celkom 12 nominácií získali komédia Martina Šulíka "Muž so zajačími ušami" (2020) a čiernobiela dráma Ivana Ostrochovského s názvom "Služobníci" (2020), s 11 predbežnými súťažila koprodukčná snímka "Cenzorka" (2021) z dielne Petra Kerekesa. 
Aj keď pôvodné tlačové správy SFTA avizovali plány odmeniť i vizuálne filmové efekty či TV hrané počiny, nominácie v týchto kategóriách neboli vyhlásené. Výročný ceremoniál odvysielal v priamom prenose RTVS na svojom hlavnom kanále a jeho večerom opätovne sprevádzal Bruno Ciberej, tentokrát po boku Adely Vinczeovej. V rámci špeciálnych ocenení, sporadicky odovzdali i internetovú cenu, o ktorej v online ankete rozhodla divácka verejnosť. Hlasovanie v ostatnej kategórii trvalo do 3. apríla.
Grécko-turecká vojna (1919 – 1922)

Grécko-turecká vojna v rokoch 1919 – 1922 bola vedená medzi Gréckom a Tureckým národným hnutím počas rozdelenia Osmanskej ríše po prvej svetovej vojne, medzi májom 1919 a októbrom 1922. 
Grécka kampaň sa začala predovšetkým preto, že západní spojenci, najmä britský premiér David Lloyd George, sľúbili Grécku územné zisky na úkor Osmanskej ríše, ktorá bola nedávno porazená v prvej svetovej vojne, keďže Anatólia bola súčasťou starovekého Grécka a Byzantskej ríše predtým, ako oblasť obsadili Osmani. Ozbrojený konflikt sa začal, keď sa grécke vojská 15. mája 1919 vylodili v Smyrne (v súčasnosti İzmir). Postupovali do vnútrozemia a ovládli západnú a severozápadnú časť Anatólie vrátane miest Manisa, Balıkesir, Aydın, Kütahya, Bursa a Eskişehir. Ich postup bol kontrolovaný tureckými vojskami v bitke pri Sakaryi v roku 1921. Grécky front sa zrútil s tureckým protiútokom v auguste 1922 a vojna sa fakticky skončila opätovným dobytím Smyrny tureckými vojskami a veľkým požiarom Smyrny. 
V dôsledku toho grécka vláda akceptovala požiadavky Tureckého národného hnutia a vrátila sa k svojim predvojnovým hraniciam, čím prenechala Východnú Tráciu a Západnú Anatóliu Turecku. Spojenci opustili Sèvreskú zmluvu, aby v Lausanne vyjednali novú zmluvu s Tureckým národným hnutím. Lausannská zmluva uznala nezávislosť Tureckej republiky a jej suverenitu nad Anatóliou, Istanbulom a Východnou Tráciou. Grécka a turecká vláda súhlasili s výmenou obyvateľstva.
Marek Šafin

Marek Šafin (* 24. január 1968, Michalovce) je slovenský diplomat, bývalý veľvyslanec Slovenska na Ukrajine.
Životopis.
Pred vymenovaním do funkcie veľvyslanca bol riaditeľom odboru štátov východnej Európy, južného Kaukazu a strednej Ázie na Ministerstve zahraničných vecí a európskych záležitostí.
Veľvyslanec Slovenska na Ukrajine.
Prezident Andrej Kiska ho do funkcie vymenoval 10. júla 2018. Jeho predchodcom na Ukrajine bol v rokoch 2014 až 2018 Juraj Siváček.
Po vypuknutí ruskej invázie na Ukrajinu slovenské veľvyslanectvo fungovalo v Kyjeve. Niektorí zamestnanci boli evakuovaní ešte pred začiatkom invázie, 7 dní po začiatku bol evakuovaný aj veľvyslanec. Konvoj s veľvyslancom na Slovensko dorazil po 60 hodinách cesty cez Moldavsko, Rumunsko a Maďarsko.
V júni 2024 prezident Peter Pellegrini vymenoval Šafinovho nástupcu: Pavla Vízdala.
Dmytro Ivanovyč Kuleba

Dmytro Ivanovyč Kuleba (; * 19. apríl 1981, Sumy, Ukrajinská SSR, Sovietsky zväz) je ukrajinský diplomat, od roku 2020 minister zahraničných vecí Ukrajiny.
Životopis.
Kuleba v roku 2003 absolvoval Inštitút medzinárodných vzťahov, súčasť Národnej univerzity Tarasa Ševčenka, v roku 2005 získal doktorát z práva.
Od roku 2003 pracuje pre Ministerstvo zahraničných vzťahov Ukrajiny. Od roku 2014 bol veľvyslancom pre špeciálne činnosti. Pracoval na vytvorení strategickej komunikácie ministerstva. V apríli 2016 sa stal stálym reprezentantom Ukrajiny pri Rade Európy. V roku 2019 sa stal vicepremiérom pre európsku a euro-atlantickú integráciu. Na tomto poste pracoval od 29. augusta 2019 do 4. marca 2020.
4. marca 2020 bol vymenovaný za ministra zahraničných vecí.
Kyselina 3-ureidopropiónová

Kyselina 3-ureidopropiónová alebo "N"-karbamoyl-β-alanín je medziprodukt v metabolizme uracilu. Jej konjugovanou bázou je 3-ureidopropionát. Je to močovinový derivát β-alanínu.
Syntéza.
Kyselina 3-ureidopropiónová vzniká z dihydrouracilu štiepením pyrimidínového kruhu. Reakciu katalyzuje enzým dihydropyrimidináza:
3-Ureidopropionát sa následne deaminuje a dekarboxyluje pôsobením enzýmu β-ureidopropionázy, čím z neho vzniká β-alanín:
Dihydrotymín

Dihydrotymín je medziprodukt v katabolizme dusíkatej báze tymínu.
Syntéza.
Dihydrotymín vzniká podobným spôsobom ako dihydrouracil, a to dehydrogenáciou. Dihydrotymín má však metylovú skupinu naviac. Dehydrogenáciu tymínu katalyzuje dihydropyrimidíndehydrogenáza:
Dihydrotymín sa potom štiepi dihydropyrimidinázou, čím z neho vzniká 3-ureidoizobutyrát:
Kyselina 3-ureidoizobutyrová

Kyselina β-ureidoizobutyrová alebo 3-ureidoizobutyrová je medziprodukt v katabolizme tymínu. Jej konjugovanou bázou je β-ureidoizobutyrát alebo 3-ureidoizobutyrát.
Syntéza.
Kyselina β-ureidoizobutyrová vzniká z dihydrotymínu štiepením kruhu. Reakciu katalyzuje enzým dihydropyrimidináza:
β-Ureidoizobutyrát sa potom premieňa na 3-aminoizobutyrát pôsobením enzýmu β-ureidopropionázy. V procese dochádza k deaminácii a dekarboxylácii:
Chloritan

Chloritan je anión, ktorého vzorec je ClO2-. Obsahuje atómu chlóru v oxidačnom stave +3. Chloritany sú zlúčeniny, ktorá obsahujú chloritanový anión. Formálne sú to soli kyseliny chloritej.
Zlúčeniny.
Kyselina chloritá HClO2 je najmenej stabilná oxokyselina chlóru a bola pozorová len vo vodnom roztoku pri nízkych koncentráciách. Keďže nie je možné ju koncentrovať, nie je komerčne dostupná. Jej zlúčeniny s alkalickými kovmi a kovmi alkalických zemín sú bezfarebné alebo svetložlté. Chloritan sodný je jediný komerčne dôležitý chloritan. Chloritany s ťažkými kovmi (Ag+, Hg+, Tl+, Pb2+, ale aj Cu2+ a NH4+) sú nestabilné a explozívne sa rozkladajú v teple alebo pri náraze.
Chloritan sodný vzniká nepriamo z chlorečnanu sodného, NaClO3. Najprv vzniká explozívny nestabilný plynný oxid chloričitý, ClO2, ktorý sa tvorí redukciou chlorečnanu sodného vhodným redukčným činidlom, napríklad metanolom, peroxidom vodíka, kyselinou chlorovodíkovou alebo oxidom siričitým.
Štruktúra a vlastnosti.
Chloritanový anión má tvar lomenej molekuly kvôli prítomnosti voľných elektrónových párov v atóme chlóru. Väzba O–Cl–O má 111° a dĺžka väzby Cl–O je 156 pm. Chloritanový anión je silný oxidant chlórových oxyaniónov a má vysoké hodnoty poločlánkových potenciálov.
Použitie.
Najdôležitejším chloritanom je chloritan sodný, NaClO2, ktorý sa používa na bielenie textilu, dužiny a papiera. Keďže je to však silný oxidant, nepoužíva sa priamo, ale na tvorbu neutrálnej zlúčeniny ClO2, bežne pri reakcii s HCl:
Ostatné oxyanióny.
Existuje niekoľko oxyaniónov chlóru, ktoré majú oxidačné stavy +1, +3, +5 a +7, ktorým odpovedajú zlúčeniny ClO− (chlórnan), (chloritan), (chlorečnan) a (chloristan). Okrem toho existuje ešte chloridový anión, Cl-, ktorého oxidačné číslo je -1. Tieto zlúčeniny patria do väčšej skupiny oxidov chlóru.
Konstantin Šimčuk

Konstantin Šimčuk (* 26. február 1978, Kyjev) je bývalý ukrajinský profesionálny hokejový brankár, ktorý sa preslávil najmä v Ruskej hokejovej lige. Aktuálne je hlavným trénerom reprezentačného tímu Ukrajiny.
V roku 2005 bol vyhlásený za najlepšieho ukrajinského hokejistu sezóny. 
Na juniorskom šampionáte skupiny Majstrovstiev sveta skupiny B sa v roku 1994 stal najlepším brankárom a v roku 2012 bol súčasťou ukrajinského All Star Teamu.
Brankárska kariéra.
Šimčuk počas svojej dlhej kariéry patril medzi priekopníkov ukrajinského hokeja po rozpade Sovietskeho zväzu. Svojim aktívnym a slávnym angažmánom v Ruskej hokejovej lige a pravidelným reprezentovaním krajiny na medzinárodných súťažiach je niektorými považovaný za najlepšieho ukrajinského brankára vôbec.
Ukrajinu na medzinárodných turnajoch reprezentoval celkom 17 krát, pričom medzi jeho najväčšie úspechy v ukrajinskom drese patria napríklad: kvalifikácia na Olympijské hry v Salt Lake City v roku 2002, dve strieborné a jedna bronzová medaila z Majstrovstiev sveta skupiny B, prvej divízie.
Jeho klubová aj reprezentačná kariéra dosiahla vrchol na začiatku 21. storočia, keďže koniec 90tych bol v Šimčukovom prípade poznačený neúspešným pôsobením v zámorských ligách IHL, WCHL a UHL. V roku 2001 sa však vracia do Ruska, kde predtým krátko nastupoval začiatkom kariéry v drese domáceho tímu Sokol Kiev, a dve sezóny tu pôsobí ako jednotka. V roku 2003 zaznamená v drese Salavatu Yulaev Ufa až 93,2% úspešnosť zákrokov, ale už v ďalšom roku jeho výkonnosť znova prepadá a klesne až na 89,6%. 
Zvyšok kariéry v Ruskej lige následne strávil ako dvojka, pričom na tejto pozícii v roku 2006 získava Spanglerov pohár. Jedinou výnimkou jeho úlohy veterána v pozícii náhradníka dostáva Šimčuk v roku 2008, kde sa nakrátko stáva jednotkou prestížneho klubu Spartak Moskva. Túto úlohu si však neobháji a v roku 2009 definitívne opúšta Ruskú hokejovú ligu a vracia sa do domovského Sokol Kiev, ktorý v tom čase súťažil v Bieloruskej hokejovej lige. Tu Šimčuk strávil tri úspešné záverečné roky kariéry, ktoré zakončil prítomnosťou v ukrajinskom All Star Teame na úplnom konci profesionálnej kariéry.
Šimčuk je významný najmä svojim prínosom pre ukrajinský reprezentačný hokej, kedy ako reprezentant silnej svetovej ligy pravidelne chodil kvalitne reprezentovať ukrajinský tím, ktorý sa v tom čase nielen udržiaval v A skupine Majstrovstiev sveta, ale dokázal predstavovať solídneho súpera. S odchodom Šimčukovej generácie sa stratil aj lesk ukrajinského hokeja.
Jeho významným reprezentačným konkurentom bol počas jeho kariéry brankár Metallurgu Magnitogorsk Igor Karpenko.
Trénerská kariéra.
Šimčuk sa od ukončenia hráčskej kariéry venuje trénerstvu. V národnom tíme najskôr pôsobil ako tréner brankárov, neskôr ako asistent trénera juniorov a v súčasnosti ako hlavný tréner. Mimo iné je Šimčuk aj generálnym manažérom svojho domáceho tímu Sokol Kiev.
Tri kopce (vrch v Oravských Beskydách)

Tri kopce (; ) je vrch v Oravských Beskydách. Leží nad obcou Mútne, približne severozápadne od Námestova a prechádza ním štátna hranica s Poľskom.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pilsko. Vrch leží na slovensko-poľskej hranici, na pomedzí Žilinského kraja a Sliezskeho vojvodstva. Zasahuje na územie okresu Námestovo a Powiatu żywieckeho a katastrálne územie obce Mútne, Ujsoły a Jeleśnia. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situované Mútne a Oravské Veselé, severozápadne ležiaca Węgierska Górka a severovýchodne obec Korbielow. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis.
Vrch Tri kopce je súčasťou hlavného hrebeňa medzi Pilskom () a Mútňanským sedlom. Severným smerom susedí Kotarnica () a Romanka (), západným Rysianka () a Lipowska (), južným Magurka (), Veľký Grúň () a Okrúhle () a východným Mechy (), Pilsko () a Polanica (). Hrebeňom vedie rozvodie Čierneho (na juhovýchode) a Baltského mora (na severozápade); juhozápadné svahy odvodňuje Bystrá do rieky Sola, severné Sopotnia wielka do Koszarawy a voda z juhovýchodnej časti smeruje Mútňankou do Bielej Oravy. Vrcholom vedie značený hrebeňový chodník.
Výhľady.
Súvislý lesný porast vrcholovej časti umožňuje len obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít s nízkou vegetáciou sú pozorovateľné okolité vrchy Oravských, Kysuckých a Žywieckych Beskýd, časť Malej Fatry, Oravskej Magury, Nízkych a Západných Tatier.
Veľký Grúň (vrch v Oravských Beskydách)

Veľký Grúň (; ) je vrch v Oravských Beskydách. Leží nad obcou Mútne, približne severozápadne od Námestova a prechádza ním štátna hranica s Poľskom.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Ošust. Vrch leží na slovensko-poľskej hranici, na pomedzí Žilinského kraja a Sliezskeho vojvodstva. Zasahuje na územie okresu Námestovo a Powiatu żywieckeho a katastrálne územie obce Mútne a Ujsoły. Najbližšími sídlami sú východne situované Mútne, juhovýchodne ležiaca Novoť a západným smerom poľské osady Zlatna, Glinka a Ujsoły. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis.
Veľký Grúň je súčasťou hlavného hrebeňa medzi sedlom Hlinka () a Mútňanským sedlom. Severným smerom susedí Wilczy Groń () a Polom (), východným Okrúhle (), južným je plytkým sedlom oddelená Hrubá bučina () a Grúniky () a západným Okragla (). Hrebeňom vedie rozvodie Čierneho (na východe) a Baltského mora (na západe); západné svahy odvodňujú prítoky Bystrej do rieky Sola, voda z východnej časti masívu smeruje Zlatným potokom do Mútňanky v povodí Bielej Oravy. Vrcholom vedie značený hrebeňový chodník.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva na slovenskej časti súvislý, na západnej poľskej časti nesúvislý lesný porast, umožňujúci obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít s nízkou vegetáciou je tak možné vidieť okolité vrchy Oravských, Kysuckých, Sliezskych, Žywieckych a Moravsko-sliezskych Beskýd, časť Malej Fatry a Tatier.
Súšava

Súšava môže byť:
Cena Emila Belluša

Cenu Emila Belluša od roku 1990 udeľuje Spolok architektov Slovenska a Rada Fondu výtvarných umení za celoživotné dielo v oblasti architektúry. Cena je vytvorená ako vďaka za prínos a význam osobnosti akademika Emila Belluša, popredného slovenského architekta, akademika, pedagóga, vedca a zakladateľa Fakulty architektúry na Slovenskej vysokej škole technickej, s trvalou pripomienkou ďalším generáciám slovenských architektov. Udeľuje sa slovenským architektom za významné celoživotné dielo.
Cena sa udeľuje každoročne a tej istej osobe môže byť udelená iba raz. Predmetom ocenenia sú architektonická tvorba, alebo pedagogická, vedecká a výskumná činnosť.
Laureát Ceny obdrží medailu a oprávnenie užívať titul „Laureát ceny Emila Belluša" spolu s finančnou odmenou vo výške 2 000 Eur z prostriedkov fondu výtvarných umení.
Magurka (vrch v Oravských Beskydách; 1143 m n. m.)

Magurka () je vrch v Oravských Beskydách. Leží nad obcou Mútne, približne severozápadne od Námestova a prechádza ním štátna hranica s Poľskom.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pilsko. Vrch leží na slovensko-poľskej hranici, na pomedzí Žilinského kraja a Sliezskeho vojvodstva. Zasahuje na územie okresu Námestovo a Powiatu żywieckeho a katastrálne územie obce Mútne a Ujsoły. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situované Mútne a Oravské Veselé, severozápadne ležiaca Węgierska Górka a severovýchodne obec Korbielow. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis.
Nevýrazná Magurka tvorí predvrchol blízkych Troch kopcov v hlavnom hrebeni, medzi Pilskom () a Mútňanským sedlom. Západne sa nachádza Rysianka (), Lipowska () a Boracza (), južne Spálený vrch (), východne Minčol (), Mechy (), Pilsko () a Polanica () a severne Tri kopce (. Hrebeňom vedie rozvodie Čierneho (na juhovýchode) a Baltského mora (na severozápade); juhovýchodnú časť masívu odvodňuje Mútňanka do Bielej Oravy, voda zo západných svahov odvádza Bystrá do rieky Sola. Vrcholom vedie značený hrebeňový chodník.
Výhľady.
Nesúvislý lesný porast vrcholovej časti umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít s nízkou vegetáciou sú pozorovateľné okolité vrchy Oravských, Kysuckých a Žywieckych Beskýd, časť Malej Fatry, Oravskej Magury, Nízkych a Západných Tatier.
Dihydropyrimidináza

Dihydropyrimidináza (EC 3.5.2.2) je enzým, ktorý katalyzuje nasledujúcu chemickú reakciu:
Substrátmi tohto enzýmu sú teda 5,6-dihydrouracil a voda, zatiaľ čo jeho produktom je 3-ureidopropionát. Medzi substráty tohto enzýmu patrí aj 5,6-dihydrotymín (ktorý sa štiepi na 3-ureidoizobutyrát) a hydantoín (ktorý sa štiepi na kyselinu hydantoovú).
Tento enzým patrí medzi hydrolázy, ktoré štiepia nepeptidovú väzbu uhlík-dusík, konkrétne v cyklických amidoch. Systematický názov tohto enzýmu je 5,6-dihydropyrimidín amidohydroláza, ale bežne sa označuje i ako hydantoináza alebo hydropyrimidínhydratáza. 
Tento enzým sa účastní troch metabolických dráh: metablizmu pyrimidínov, metabolizmu β-alanínu a biosyntézy pantotenátu a CoA.
Štúdie štruktúry.
Na konci roku 2007 bolo známych 10 štruktúr pre tento druh enzýmov, s PDB kódmi , , , , , , , , a .
Β-Ureidopropionáza

β-Ureidopropionáza (EC 3.5.1.6) je enzým, ktorý katalyzuje nasledujúcu chemickú reakciu:
Substrátmi tohto enzýmu sú teda "N"-karbamoyl-β-alanín (3-ureidopropionát) a voda, zatiaľ čo jeho produktmi sú β-alanín, oxid uhličitý a amoniak. Tento enzým pôsobí aj na 3-ureidoizobutyrát, ktorý sa štiepi na 3-aminoizobutyrát.
Tento enzým patrí medzi hydrolázy, ktoré pôsobia na nepeptidové väzby uhlík-dusík, konkrétne v lineárnych amidoch. Tento enzým sa účastní troch metabolických dráh: metablizmu pyrimidínov, metabolizmu beta-alanínu a biosyntézy pantotenátu a CoA.
Štúdie štruktúry.
Na konci roku 2007 bolo známych 6 štruktúr pre tento druh enzýmov, s PDB kódmi , , , , a .
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2022

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2022 boli 23. MS v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov. Turnaj Top divízie sa hral od 23. apríla do 1. mája 2022 v nemeckých mestách Landshut a Kaufbeuren.
Základné skupiny.
Kvôli vylúčeniu Ruska a Bieloruska mali skupiny len po štyroch účastníkoch a všetci postúpili do play-off.
Nižšie divízie.
I. A divízia.
Turnaj I. A divízie MS 2022 sa hral v Piešťanoch na Slovensku od 11. do 17. apríla 2022.
I. B divízia.
Turnaj I. B divízie MS 2022 sa hral v Asiagu v Taliansku od 25. apríla do 1. mája 2022.
II. A divízia.
Turnaj II. A divízie MS 2022 sa hral v Tallinne v Estónsku od 3. do 9. apríla 2022.
II. B divízia.
Turnaj II. B divízie MS 2022 sa hral v Sofii v Bulharsku od 21. do 24. marca 2022.
III. A divízia.
Turnaj III. A divízie MS 2022 sa hral v Istanbule v Turecku od 11. do 17. apríla 2022.
III. B divízia.
Turnaj III. B divízie MS 2022 sa hral v Sarajeve v Bosne a Hercegovine od 17. do 22. apríla 2022.
Seuil-d’Argonne

Seuil-d’Argonne môže byť:
Henrik Svensmark

Henrik Svensmark (* 1958 ) je dánsky fyzik a profesor na DTU Space v Kodani, kde je riaditeľom centra pre výskum slnečnej klímy. Je známy predovšetkým pre svoju teóriu vplyvu kozmického žiarenia na tvorbu oblakov a tak nepriame pôsobenie na globálne otepľovanie.
Svensmarkova teória.
Teória sa týka vplyvu kolísania žiarenia prichádzajúceho zo Slnka (napríklad slnečný cyklus ) či iných zdrojov. Žiarenie má potom vplyv na formovanie oblačnosti a tá cez albedo a skleníkový efekt má vplyv na teplotu. Pre rôzne časové škály bola nájdená silná korelácia medzi kozmickým žiarením a teplotou. Hoci korelácia nie je kauzalita, vytvára silný argument pre Svensmarkovu teóriu vplyvu kozmického žiarenia na fluktuácie globálnych teplôt.
Coussey

Coussey môže byť:
Bytový podnik mesta Košice

Bytový podnik mesta Košice (skrátene BPMK) je mestská obchodná spoločnosť, ktorá patrí medzi najväčšie spoločnosti v oblasti správy nehnuteľností. Je najvýznamnejším poskytovateľov komplexných riešení a služieb v oblasti správy nehnuteľností. Spravuje významnú časť nehnuteľného majetku mesta Košice (viac ako 500 000 štvorcových metrov). BPMK realizuje náročné investičné projekty pre komerčnú sféru, ako aj pre štátnu správu a samosprávu.
História.
V bývalom Československu boli Košice najrýchlejšie rastúce mesto v štáte. Pre riešenie bytovej otázky pre neustále narastajúci počet obyvateľov, vznikol v roku 1949 "Jednotný národný výbor", ktorý v tom čase evidoval viac ako 3 000 žiadostí o byt. V roku 1951 sa s príchodom výstavby železiarní očakával ďalší nárast obyvateľstva. Riešenie problémov s bývaním si vyžiadalo vznik samostatného mestského podniku. Na základe zákona z roku 1948 bol tak zriadený "Bytový a domový kombinát mesta Košice" – komunálny podnik s účinnosťou od 1. januára 1951. Prvým riaditeľom podniku bol Ľudovít Rudík. Novovytvorený podnik začal hospodáriť s 23 bytovými domami vo vlastníctve mesta, 29 skonfiškovanými bytmi a 112 domovými národnými správami. V tom čase mal podnik iba 4 administratívnych pracovníkov a len niekoľko robotníkov. V prvom roku činnosti podniku sa postavilo až 380 bytových jednotiek, z toho 268 v jeho bytovej výstavbe a 112 v súkromnej výstavbe. 29. novembra 2008 založilo mesto obchodnú spoločnosť, ktorá pôsobí do dnes.
Zlúčenia a transformácie.
V roku 2011 sa podnik zlúčil so "Strediskom služieb" a poslednou zásadnou transformáciou prešiel podnik v roku 2012, kedy sa spojil so "Správou majetku mesta".
Aktuálna situácia.
Bytový podnik aktuálne spravuje 7 677 bytových jednotiek. Jedná sa o jednotky v súkromnom i obecnom vlastníctve, 44 nebytových objektov vrátane 13 hál, budovy Magistrátu mesta Košice, historické objekty, akými sú Historická radnica, Jakabov palác, Archeologický komplex Dolná brána či Hrnčiarska ulica. Zároveň spravuje aj 226 nebytových priestorov, 111 školských zariadení, ale aj transformačné stanice a stanice výmenníkov tepla.
R-4D

R-4D je malý hypergolický raketový motor určený pre kontrolu polohy a orientácie a niekedy i pohonu - RCS (reaction control system), pôvodne navrhnutý spoločnosťou Marquardt Corporation na použitie pre kozmickú loď, pre pristátie na Mesiaci v rámci programu Apollo. V súčasnosti Aerojet Rocketdyne Holdings vyrába a predáva moderné verzie motorov R-4D.
Motor je dimenzovaný až na jednu hodinu nepretržitého ťahu, celkovo 40 000 sekúnd a až 20 000 samostatných zápalov, s ťahom až 490N. Veľkosť trysky ovplyvňujúca výsledný špecifický impulz a ťah, je ponúkaná v niekoľkých veľkostiach, s expanzným pomerom 44:1, 164:1 a 300:1.&lt;BR&gt;
Palivom je N2O4/MMH.
Mirecourt

Mirecour môže byť:
Nordkapp

Nordkapp môže byť:
Vittel

Vittel môže byť:
Polanica

Polanica alebo Palenica (; ) je vrch v Oravských Beskydách. Leží nad obcou Mútne, približne severozápadne od Námestova a prechádza ním štátna hranica s Poľskom.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pilsko. Vrch leží na slovensko-poľskej hranici, na pomedzí Žilinského kraja a Sliezskeho vojvodstva. Zasahuje na územie okresu Námestovo a Powiatu żywieckeho a katastrálne územie obce Mútne a Jeleśnia. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne ležiace Sihelné a Oravské Veselé, južne situované Mútne, severozápadne ležiaca Węgierska Górka a severovýchodne obec Korbielow. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis.
Polanica alebo na iných mapách Palenica je súčasťou hlavného hrebeňa medzi Pilskom () a Troma kopcami (). Severným smerom susedí Kotarnica () a Romanka (), západným Tri kopce, Rysianka () a Lipowska (), južným Minčol () a východným Mechy () a Pilsko (). Hrebeňom vedie rozvodie Čierneho (na juhu) a Baltského mora (na severe); južné svahy sú pramennou oblasťou Mútňanky v povodí Bielej Oravy, voda zo severnej časti smeruje potokom Sopotnia Wielka do Koszarawy. Vrcholom vedie značený hrebeňový chodník.
Výhľady.
Súvislý, miestami riedky lesný porast vrcholovej časti umožňuje len veľmi obmedzený rozhľad. Neďaleké horské lúky a odlesnené časti umožňujú pozorovať okolité vrchy Oravských, Kysuckých, Sliezskych a Žywieckych Beskýd, Malú Fatru, Oravskú Maguru a Nízke Tatry.
Munczolik

Munczolik (; ) je vrch v Oravských Beskydách. Leží nad obcou Mútne, približne severozápadne od Námestova a prechádza ním štátna hranica s Poľskom.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pilsko. Vrch leží na slovensko-poľskej hranici, na pomedzí Žilinského kraja a Sliezskeho vojvodstva. Zasahuje na územie okresu Námestovo a Powiatu żywieckeho a katastrálne územie obce Mútne a Jeleśnia. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne ležiace Sihelné a Oravské Veselé, južne situované Mútne, severozápadne ležiaca Węgierska Górka a severovýchodne obec Korbielow. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis.
Munczolik je súčasťou hlavného hrebeňa medzi Pilskom () a Troma kopcami (). Severným smerom susedí Hańców (), západným Polanica () a Tri kopce, južným Minčol (), Mechy () a Súšava () a východným Pilsko (). Hrebeňom vedie rozvodie Čierneho (na juhu) a Baltského mora (na severe); južné svahy odvodňuje Mútňanka a jej prítok Bystrý potok do Bielej Oravy, voda zo severnej časti odteká potokom Sopotnia Wielka do Koszarawy. Vrcholom vedie značený hrebeňový chodník.
Výhľady.
Súvislý, miestami riedky lesný porast vrcholovej časti a hrebeňa umožňuje len veľmi obmedzený rozhľad. Z lokalít s riedkou alebo nízkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrchy Oravských, Kysuckých, Sliezskych a Žywieckych Beskýd, Malú Fatru, Oravskú Maguru a časť Nízkych Tatier.
Súšava (vrch v Oravských Beskydách)

Súšava () je vrch v Oravských Beskydách. Leží nad obcou Mútne, približne severozápadne od Námestova.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pilsko. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Námestovo a na katastrálnom území obce Mútne. Najbližšími sídlami sú na južnom úpätí situované Mútne a juhovýchodne ležiace Oravské Veselé. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis.
Súšava leží na južnom okraji rázsochy Mechov (), ktorá vybieha južným smerom z masívu Pilska (). Východným smerom susedí Magurka () a Dudová (), severne susedia Mechy, Pilsko a Munczolik () a západným smerom Okrúhle (), Spálený vrch () a Minčol (). Vrch patrí do povodia Bielej Oravy, kam z jeho svahov vodu odvádzajú prítoky potoka Mútnik. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Súšavu pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť mnohé vrchy Oravských Beskýd, no tiež Kysucké a Moravsko-sliezske Beskydy, Malú Fatru, Oravskú Maguru, Chočské vrchy, Nízke a Vysoké Tatry. 
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník a prístup je tak možný lesnými chodníkmi z obce Mútne.
Dvojhlavý sval ramena

Dvojhlavý sval ramena (, „dvojhlavý sval ruky") je kostrový sval ležiaci na prednej strane hornej končatiny medzi ramenom a lakťom, je ohýbačom lakťového a naťahovacieho ramenného kĺbu. Dvojhlavý sval ramena sa skladá z dvoch hláv, ktoré sú v jeho hornej časti upnuté na lopatke a spájajú sa do jedného "brušného svalu", ktorý sa v jeho spodnej časti upína k hornému predlaktiu.
Štruktúra.
Dvojhlavý sval ramena je objemný a dlhý sval, spolu je s ramenným svalom a hákovým svalom jedným z troch svalov v prednom časti ramena, s ktorými zdieľa spoločné nervové zásobenie. Bol pomenovaný podľa svojej proximálnej časti rozdelenej na dve hlavy. Hlava, ktorá sa nachádza na vnútornej strane ramien sa nazýva krátka hlava (), naopak hlava ktorá sa nachádza na vonkajšej strane ramien sa označuje ako dlhá hlava (). 
Krátka hlava vychádza pomocou hrubej šľachy zo zobákovitého výbežku () na lopatke, kde zrastá s hákovým svalom. Pred hákovým svalom je umiestené bruško, ktoré mediálne nadväzuje na šľachu dlhej hlavy bicepsu. 
Dlhá hlava vychádza pomocou dlhej šľachy z dutiny ramenného kĺbu. Šľacha ustupuje od drobných hrbolikov ramennej kosti (), kde sa neúplne zlučuje s väzivovým lemom okolo jamky (). Táto šľacha, uzavretá v špeciálnom kĺbovom puzdre membrány fibrosa, sa oblúkovite umiestňuje na hlavu ramennej kosti, kde prebieha do kostných hrbolikov ramennej kosti. (). 
Svalové zväzky na konci brázdy nadväzujú na šľachu, z ktorých sa utvorí vretenovité bruško. To smeruje nadol pozdĺž ramena, kde sa pripája na laterálnu stranu krátkej hlavy svalu. Obe hlavy svalu začínajú v polovici ramena splývať, čím vytvárajú jednotný sval. Sval zostupne nadväzuje na oblasť lakťa, kde pomocou hrubej úponovej šľachy sa upína na drsnatinu vretennej kosti (). 
Prívod nervov.
Dvojhlavý sval ramena má spoločné nervové zásobenie s ostatnými dvoma svalmi prednej časti hornej končatiny. Svaly sú zásobované muskulokutánnym nervom. 
Prívod krvi.
Biceps je prekrvovaný ramennou tepnou. Tepna sa nachádza mediálne od šľachy v lakťovej jamke, preto šľacha bicepsu môže byť užitočná na nahmatanie brachiálneho pulzu.
Funkcia.
Dvojhlavý sval ramena vyvoláva v lakťovom kĺbe supináciu a flexiu. Obidve hlavy majú v ramennom kĺbe odlišnú funkciu. Krátka hlava flektuje a addukuje podobne ako u hákového svalu, dlhá hlava abdukuje; okrem toho umiestenie odstupovej šľachy v kĺbovej dutine a jej vzťahu k hlave ramennej kosti prispieva k zabezpečeniu kontaktu kĺbových plôch ramenného kĺbu.
Kostol svätého Jána Krstiteľa (Ivanka pri Dunaji)

Kostol svätého Jána Krstiteľa je kostol v Ivanke pri Dunaji v okrese Senec na Moyzesovej ulici 590.
Je to poradovo tretí kostol na tomto mieste. Prvý kostol postavili učeníci sv. Cyrila a Metoda, bola to iba jednoduchá kaplnka z dreva. Druhý kostol (kedy bol postavený, sa nepodarilo zistiť), bol v roku 1730 ešte opravovaný. Postavený bol z kameňa, chór mal z dreva. Keď sa kopali základy pre stĺpy, ktoré dnes držia rozšírený chór, prišlo sa na základy tohto druhého kostola.
Stavba súčasného kostola začala v roku 1770. Stavba veže trvala 2 roky. Vežové hodiny boli zadovážené v roku 1880 z Viedne. Organ je z roku 1906. V roku 1991 bola strecha veže nanovo postavená.
Do gule pod krížom boli uschované dokumenty svedčiace o tejto dobe – ako určité posolstvo pre budúcich Ivančanov.
Záhradský potok

Záhradský potok je potok v regióne Kopanice na území obce Lubina v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji. Je pravostranným prítokom Kamečnice a má dĺžku . Je vodným tokom V. rádu. 
Prameň.
Pramení v v centrálnej časti územia obce Lubina, v zmiešanom poľnohospodárskom a lesnom extraviláne na južnom svahu lesa "Nad žľabom". Patrí do okresu Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji a nachádza sa v geomorfologickom celku Biele Karpaty v geomorfologickom podcelku Javorinská hornatina.
Opis toku.
Od prameňa tečie juhovýchodným smerom lesným a poľnohospodárskym extravilánom územia obce Lubina, v celom svojom toku sleduje tento smer, preteká lesom "Žľab", ľavým brehom obmýva les "Záhradská" i kopanicu "Záhradská" v Lubine, tesne pred zaústením vteká do intravilánu kopanice "Podkozince" v Lubine a ústi do Kamečnice ako jej pravostranný prítok. 
Vodný tok "Záhradský potok" nemá významnejší prítok.
Pôvod názvu.
Vodný tok "Záhradský potok" na území obce Lubina má pôvod v toponyme lesa "Záhradská", prípadne susediacej kopanice "Záhradská", v priestore ktorých preteká. Z toponyma "Záhradská" kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložený z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Záhradský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.. 
Názov vodného toku "Záhradský potok" bol štandardizovaný v roku 2009.
V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum "Záhradský potok" je jedinečným hydronymom (február 2022). 
Referencie.
Pavol Macháček

Msgr. Pavol Macháček (* 25. marec 1887, Holíč - † 2. január 1969, Holíč) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, politik HSĽS a neskôr ČSL v prvej polovici 20. storočia.
Študoval na gymnáziu v Skalici a neskôr v Trnave. Teológiu začal študovať v Ostrihome, no po obvineniach z panslavizmu musel doštudovať v Insbrucku. Po vysvätení za kňaza v roku 1911 pôsobil vo viacerých farnostiach (napr. Šoporňa, Kestúc, Holíč a podobne). V rokoch I. svetovej vojny pôsobil ako vojenský kaplán. Po jej skončení bol opäť kňazom v Holíči a neskôr v Devíne. Stal sa členom Slovenskej ľudovej strany a v pomerne mladom veku sa stal v roku 1922 generálnym tajomníkom strany a o rok neskôr aj šéfredaktorom novín Slovák. 
V parlamentných voľbách v roku 1925 bol v XV. volebnom kraji (Trnava) za HSĽS zvolený za poslanca Národného zhromaždenia. V parlamentne zasadal v rozpočtovom, zahraničnom a zásobovacom výbore. V nasledujúcich parlamentných voľbách v roku 1929 už viedol kandidátku strany v XVI. volebnom kraji (Nové Zámky) a opäť bol zvolený za poslanca. V tomto volebnom období zasadal v technicko-dopravnom, zahraničnom a živnostenskom výbore snemovne. Pre nezhody v strane sa 6. januára 1931 poslaneckého mandátu vzdal. Namiesto neho do parlamentu nastúpil železničiar Jozef Galovič. 
S politikou HSĽS sa rozišiel a vstúpil do Československej strany ľudovej. V tom istom roku sa stal kňazom v Šali. V obecných voľbách v roku 1938 viedol miestnu kandidátku ČSL v obci. Následne bol kňazom v obci Boleráz. 
Po vzniku Slovenského štátu bol nakrátko internovaný v Ilave. Po prepustení v závere roku 1939 emigroval do Londýna. V rokoch 1940 - 1945 pôsobil ako člen Československej štátnej rady, pričom do roku 1942 aj ako podpredseda. Medzitým bol na Slovensku odsúdený na doživotie. Neskôr bol trest zmiernený na 10 rokov. Po obnovení Československa sa v roku 1945 vrátil do vlasti a stal sa kňazom v Bratislave. Stal sa predsedom "Ústrednej správy pre cirkevné majetky" v Bratislave. Neskôr ako kňaz pôsobil v Svätom Juri a v Holíči. Po komunistickom prevrate v roku 1948 bol lojálnym k novému režimu.
Ľadový hokej na Zimných olympijských hrách 2018 – Mužský turnaj

Mužský turnaj v poradí XXIII. ZOH bol usporiadaný počas hier v Pchjongčchangu. Mužská časť sa hrala od 14. do 25. februára 2018.
Priamo na turnaj postúpilo 8 najvyššie postavených tímov podľa rebríčka Medzinárodnej hokejovej federácie (IIHF): , , , Rusko (na turnaji hralo pod názvom Olympijskí športovci z Ruska), , , , plus hostiteľská krajina . Z kvalifikácie postúpilo , a .
Rozhodcovia turnaja.
 Nathan Vanoosten
Tabuľka po skupinovej fáze.
Všetkých 12 tímov v tabuľke je rozdelených podľa umiestnenia v základnej skupine. Podľa tohto budú tímy rozdelené do play-off. Prvé 4 tímy (nazvané D1, D2, D3 a D4) sú nasadené priamo do štvrťfinále. Zvyšné tímy budú bojovať o štvrťfinále.
Kritériá:
Tabuľka.
Tímy v osemfinále sa stretnú nasledovne:
Play-off.
Pre semifinále budú tímy znova nasadené podľa umiestnenia v tabuľke skupinovej fázy.
Kvalifikačné kolo.
Osem tímov, ktoré sa umiestnili v tabuľke na 5. až 12. mieste, bojuje o ďalšie 4 postupové miesta.
Štatistiky.
Kanadské bodovanie.
"Poradie podľa počtu bodov"
Hetrik 
"Hráči, ktorí skórovali aspoň trikrát v jednom zápase (dali tri góly za zápas)."
Najlepší brankári.
"V tabuľke sú len brankári, ktorí odchytali aspoň 40 % z celkového odohraného času ich tímu."
Shut-out 
"Brankári, ktorí vychytali zápas s nulou (t. j. nedostali v zápase ani jeden gól)."
Tournon-Saint-Martin

Tournon-Saint-Martin môže byť:
Baňas

Baňas je slovenské priezvisko. Najrozšírenejšie je v mestách Prešov, Dubovica a Pečovská Nová Ves. V Česku je najčastejšie v Prahe a Znojme.
Fašiang (priezvisko)

Fašiang je slovenské priezvisko. Najrozšírenejšie je v mestách Bobrovec a Trnava. V Česku je najčastejšie v Ústí nad Labem.
Deák

Deák je maďarské priezvisko gréckeho pôvodu. Najrozšírenejšie je v mestách Veľká Mača, Bratislava, Rimavská Sobota a Vlčany. V Česku je najčastejšie v Ostrave a Prahe.
Hilmer

Hilmer je slovenské priezvisko. Najrozšírenejšie je v mestách Rudlová, Bratislava a Kynceľová. V Česku sa vyskytuje v Prahe.
Topoľský

Topoľský je slovenské priezvisko. Najrozšírenejšie je v mestách Bratislava, Vráble a Kráľová pri Senci. V Česku je najčastejšie v Hradci Králové.
Pukluš

Pukluš je slovenské priezvisko. Najrozšírenejšie je v mestách Spišská Nová Ves, Harichovce a Spišský Hrušov. V Česku je najčastejšie v Brne.
Gažo

Gažo je slovenské priezvisko. Najrozšírenejšie je v mestách Trnava, Bratislava a Žilina. V Česku je najčastejšie v Novom Jičíne, Moste a Chomutove.
Kavasch (priezvisko)

Kavasch je slovenské priezvisko nemeckého pôvodu. Najrozšírenejšie je v mestách Kežmarok a Košice.
Porubjak

Porubjak je slovenské priezvisko. Najrozšírenejšie je v mestách Kružno, Bratislava a Jamník. V Česku je najčastejšie v Prahe.
Kovalčík

Kovalčík môže byť priezvisko:
Gavorník

Gavorník je slovenské priezvisko. Najrozšírenejšie je v mestách Modra, Trnava a Bratislava. V Česku je najčastejšie v Chebe.
Qayum

Qayum je priezvisko, ktorého nositelia sa podľa stavu z roka 1995 na Slovensku nachádzajú len v meste Košice.
Tŕň

Tŕň môže byť: