burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kováčovce

Kováčovce sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Dejiny.
Prvá zmienka o obci je z roku 1295. Staré a cudzojazyčné pomenovania obce boli: Koachy (1295), Kovachy (1435), Kowacžowa (1773); maďarsky Szécsénykovácsi. Dnešný názov Kováčovce je od roku 1920. Obec patrila Sečianskemu panstvu, potom rozličným zemianskym rodinám. V roku 1828 mala obec 29 domov a 351 obyvateľov. Zaoberali sa poľnohospodárstvom. V roku 1925 došlo k vzbure pre nespravodlivé uskutočnenie pozemkovej reformy. V roku 1935 trestne stíhali komunistov za predvolebnú kampaň. V rokoch 1938 – 1944 bola obec pripojená k Maďarsku. Súčasťou obce je aj dedinka Peťov.
Kosihy nad Ipľom

Kosihy nad Ipľom () sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis.
Kosihy nad Ipľom ležia v Ipeľskej kotline, pri ústí Veľkého potoka do Ipľa. 
Dejiny.
Názov obce pochádza od staromaďarského kmeňa "Keszi". Prvá písomná zmienka obce je z roku 1326 vo forme "Kezeu". Obec dôsledkom Prvej viedenskej arbitráže bola v období 1938 – 1944 znovu súčasťou Maďarska.
Kosihovce

Kosihovce je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis.
12 km na juhozápad od Veľkého Krtíša.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci Kosihovce pochádza z roku r. 1135, kedy sa nazývala Kukezu. V r. 1448 je v dokumente uvedený ako Keszihocz. Súčasný názov pochádza z roku 1920.
Koláre

Koláre sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Kleňany

Kleňany sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Kamenné Kosihy

Kamenné Kosihy sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Chrastince

Chrastince sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis.
Obec leží v Ipeľskej kotline v doline Studienskeho potoka. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci (pod názvom "Harazti Gyormoth") je z roku 1290, bola však staršou služobníckou osadou. Pravdepodobne sa tu v minulosti ťažilo zlato, čomu nasvedčuje meno lokality "Aranybánya" (Zlatá baňa). Počas rokov 1938-44 bola obec pripojená k Maďarsku. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom a vinohradníctvom. V roku 1952 tu založili JRD. Poľnohospodársky ráz obce sa ani neskôr nezmenil.
Horné Strháre

Horné Strháre sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Horné Plachtince

Horné Plachtince sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis.
Leží na severovýchodnom okraji Čebovskej pahorkatiny, geomorfologickej časti Ipeľskej kotliny, v okolí vystupujú Modrokamenské úboče, patriace do Krupinskej planiny. Obcou preteká Plachtinský potok. 
Prístup do obce zabezpečuje cesta III/2583, vedúca z Dolných (križovatka s cestou I/75 (Nové Zámky – Lučenec)) cez Stredných Plachtiniec. Veľký Krtíš je vzdialený juhovýchodným smerom, Šahy juhozápadným, Krupina severozápadným a krajské mesto severným smerom.
Turizmus.
Obcou vedie modro značený turistický chodník, spájajúci Modrý Kameň a Španí laz. Sivou farbou značený chodník vedie z centra obce na rázcestie Krížne cesty. 
Západne od obce je na vrchu Španí laz televízny a rozhlasový vysielač, no tiež meteorologický radar SHMÚ.
Glabušovce

Glabušovce sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Ďurkovce

Ďurkovce sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Dolné Strháre

Dolné Strháre sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Kultúra a zaujímavosti.
Pamiatky.
Evanjelický kostol.
Miestny evanjelický kostol, barokovo-klasicistická jednoloďová stavba so segmentovým uzáverom presbytéria z rokov 1754-1756. Kostol je súčasťou ohradeného komplexu so samostatne stojacou zvonicou. Fasády kostola sú hladké, zvonica má nárožia lemované kvádrovaním. Stavba bola obnovovaná v roku 1949. V interiéri sa nachádza rokokový oltár z obdobia vzniku kostola, jedná sa o stĺpovú architektúru dekorovanú rokajovými krídlami. Súčasťou zariadenia je aj kamenná krstiteľnica z roku 1761. Kazateľnica je luisézna z rovnakého obdobia.
Červeňany

Červeňany sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis.
Obec leží pri potoku Tisovník, asi 30 km od Veľkého Krtíša, v severnej časti okresu.
Dejiny.
Najstaršia zmienka o obci Červeňany (pod názvom "Verus") je z roku 1345. Ešte v polovici 20. storočia tu zhotovovali ľudový odev s bohatou ručnou výšivkou, spojovaním švíkov čipkami, voľnými ozdobnými švíkmi.
Čelovce (okres Veľký Krtíš)

Čelovce sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis.
Obec sa nachádza na hranici dvoch krajov a troch okresov, v západnej časti okresu, v južnej časti Krupinskej planiny. Východne sa nachádza Opavská hora (, najvyšší bod chotára), severne je Senná hora (), západne Plešovica () a juhovýchodne Dedova hora (). V severnej časti chotára pramení Veľký potok, ktorý preteká obcou a pokračuje južným smerom k obci Vinica. Údolím potoka vedie aj prístupová cesta, ktorá sa neďaleko Mikušových lazov odpája od cesty I/75 a z obce pokračuje do Vinice. Severne od centra obce sa nachádzajú viaceré lazy, kde sa zachovalo tradičné poľnohospodárstvo a farmárstvo.
Dejiny.
Napriek odľahlosti územia a polohe mimo významných historických ciest je osada "Chol" písomne doložená už v roku 1260. Územie patrilo Štefanovi Lesenickému a Michalovi Nyékymu z rodu Hont – Poznanovcov, neskôr potom začiatkom 14. storočia rodu Dobakovcov. Tým však kráľ majetok v roku 1342 odňal a až v 2. polovici 15. storočia sa vlastníkom stáva Marek Walt, od roku 1497 s prímením Čelovský. Región a teda aj táto obec trpela v 16. a 17. storočí nájazdmi tureckých vojsk. Po ústupe Turkov nastal rozmach obce, čo dokazuje aj prestavba katolíckeho kostola (doloženého v roku 1311) v roku 1673 a výstavba evanjelického chrámu roku 1793.
Čelovce boli tradičnou hontianskou dedinou s radovou potočnou zástavbou a lazníckymi usadlosťami v okolí. Domy mávali zväčša len jednu izbu, kuchyňu a komoru, ktoré dopĺňali hospodárske priestory (chlievy, stajne, sýpky a i.), ako aj bokom budované pivnice na skladovanie potravín. Poloha na rozhraní krajov a teda i okresov prinášal časté zmeny administratívnej príslušnosti; v prvých rokoch ČSR patrila obec do Hontianskej župy, od roku 1923 bola až do viedenskej arbitráže súčasťou modrokamenského okresu. Do roku 1960 spadala k okresu Krupina, následne do roku 1968 k okresu Zvolen a odvtedy už patrí do okresu Veľký Krtíš.
Napriek tomu, že vojnové roky obec prežila bez vážnejších následkov, väčšie škody sa udiali počas kolektivizácie, kedy boli zničené porasty ovocných stromov. Tradičný spôsob obživy miestnych obyvateľov ustúpil do úzadia, čím utrpeli sady jabloní a čerešní, ktoré boli zanedbané. Odľahlosť obce a náročná dostupnosť i v súčasnosti brzdí výraznejší rozvoj, čo na druhej strane napomáha zachovávaniu tradičného spôsobu života, folklóru a životného prostredia.
Čebovce

Čebovce sú obec v okrese Veľký Krtíš - v Banskobystrickom kraji na Slovensku.
Polohopis.
Obec Čebovce (maď. Csáb) je stará usadlosť na niekdajšej obchodnej ceste Balážske Ďarmoty – Zvolen. Nachádza sa na hranici Hontu a Novohradu, 10 km od slovensko-maďarských hraníc.
Obec leží na juhovýchodnom úpätí Krupinskej planiny, pri vyústení doliny Čebovského potoka do Ipeľskej kotliny. Severná časť, v Krupinskej planine, má tvar vrchoviny, južná časť, uložená v Ipeľskej kotline, má charakter pahorkatiny.
Dejiny.
Obec sa prvýkrát spomína v roku 1272, pod menom "Chab". Najznámejším rodákom obce je maďarský spisovateľ, benediktínsky mních a kultúrny bádateľ Fabián Ján Szeder.
História Čeboviec je dosiaľ veľmi málo preskúmaná. Je však zrejmé, že ide o lokalitu, ktorá bola obývaná už veľmi dávno. Svedectvom toho sú o. i. aj výsledky archeologického výskumu na nedaľekej vyvýšenine, predstavujúce pamiatky z doby bronzovej. O veľmi starom osídlení hovoria terénne zahlbeniny, svedčiace o starých obydliach. Tu zrejme stála pôvodná obec, predchodkyňa Čeboviec, kým nebola prenesená do dnešnej lokality.
Pôvodná obec Györgymártonfalva, s obydliami zbitými z kolov a klád, ležala pod kopcom Zöldvár (Zelený hrad), v doline Čebovského potoka. Na kopci Györgymárton-partalja sa vraj nachádzal drevený kostol. V súčasnosti je v obci kostol z roku 1768, zasvätený Menu Panny Márie. Nižšie sa našli skrýše, vtesané do zeme – asi pivnice. V okolí sa nachádzajú prír. pamiatky "Krehora" a "Kosihovský Kamenný vrch", prírodná rezervácia "Čebovská lesostep" a chránený areál "Cerínsky potok".
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania v roku 2021 malo v obci 42,8% slovenskú, 55,4% maďarskú a 1,3% nezistenú národnosť.
Na konci roka 2006 žilo v Čebovciach 1 037 obyvateľov, zväčša maďarskej národnosti a katolíckeho vyznania. V minulosti sa obyvatelia obce zaoberali poľnohospodárstvom (hlavne vinohradníctvom), remeselníkov bolo oveľa menej. Vhodné geografické podmienky a slnečné stráne totiž predurčovali okolie Čeboviec na pestovanie hrozna a výrobu vína. Zaujímavé sú štatistické údaje z roku 1920. Vraj tu žilo až 1 308 obyvateľov, z toho 698 maďarskej a 612 slovenskej národnosti. Na porovnanie ešte údaj z roku 1980. Obec vtedy mala 989 obyvateľov, z toho až 83,8 % maďarskej národnosti.
Kultúra a zaujímavosti.
Šport.
Nachádza sa tu futbalový klub "TJ Vinohrad ČEBOVCE". Každoročne sa tu konajú letné futbalové turnaje, v roku 2006 sa prvýkrát zohralo priateľské stretnutie žien proti dievčatám. Darí sa aj šachistom, šach má v Čebovciach dlhú tradíciu. 
Hudba.
Už 7 rokov tu funguje "Spevácky zbor Szedera Fábiána". Zbor sa zúčastnil na viacerých súťažiach na Slovensku aj v zahraničí a získal vzácne ocenenia (Kodályove Dni Galanta, Trnavské Zborové Dni, Prehliadka Cirkevných Zborov - Zvolen). Šíril dobré meno obce aj v Rumunsku a Maďarsku. Súbor viackrát vystupoval v Budapešti.
Zaujímavosť.
Približne 10 km vzdušnou čiarou od obce Čebovce sa nachádza obec Čelovce a neďaleko je aj obec Čekovce, čo často vedie k omylom, hlavne s poštou.
Chrťany

Chrťany sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis.
Obec leží severovýchodne od Veľkého Krtíša. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci (pod názvom "Harkyan") je z roku 1227, bola však podstatne staršou služobníckou osadou. V minulosti sa tu dolovala železná ruda. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom as vinohradníctvom. V 20. storočí bola založená družstevná farma, zameraná na živočíšnu výrobu. Poľnohospodársky ráz obce sa ani neskôr nezmenil.
Bušince

Bušince sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis.
Sú umiestnené v prostredí povodí rieky Ipeľ vo vinohradníckej oblasti s hnedozemou. Obyvatelia sa zaoberajú poľnohospodárstvom. Jediným podnikom potravinárskeho priemyslu je podnik na výrobu cestovín.
Kultúra a zaujímavosti.
Turizmus.
Napriek tomu, že obci nie je ešte úplne dobudovaná infraštruktúra, pre turistov je tu možnosť prechádzok v malebnej prírode, cykloturistika, zber húb či pobyt v blízkom termálnom kúpalisku.
Občianska vybavenosť.
Obec má vlastné futbalové ihrisko, poštu, kultúrny dom s kinosálou, tiež deväťročnú základnú školu a niekoľko tried v vyučovacím jazykom maďarským, pretože v obci žije pomerne silná maďarská komunita. V obci sa nachádza aj dom smútku s cintorínom a pôsobia tu aj mimovládne organizácie ako Csemadok a Matica slovenská.
Aktivity obce.
Miestne orgány obce pravidelne v katastrálnom území obce pravidelne zabezpečujú aktivačné práce, čím napomáhajú zlepšiť situáciu dlhodobo nezamestnaných osôb a snažia sa nájsť zdroje a financie na rekonštrukciu vodovodu a výstavbu kanalizácie. Samozrejme sa snažia aj prilákať do oblasti v spolupráci s okolitými obcami domácich a tiež zahraničných investorov.
Prakovce

Prakovce je obec na Dolnom Spiši na Slovensku v okrese Gelnica.
Polohopis.
Časti obce.
Sídlisko Breziny (Ortváň) a Sídlisko SNP, Za čurinku, Pánska štvrť(za traťou), Gelnická dolina, Malé domky, Prakovská dolina
Dejiny.
Prakovce s počtom obyvateľov 3 400 boli niekedy centrom Hnileckej doliny. Súviselo to s umiestnením Závodov ťažkého strojárstva, ktoré zamestnávali do troch tisíc ľudí žijúcich v Hnileckej doline. Konverziou zbrojárskeho priemyslu po roku 1989 sa dostal závod do likvidácie, čo malo za následok zrušenie pracovných miest. Tento stav sa podpísal pod zhoršovanie ekonomicko-sociálnych podmienok obyvateľov obce. Miera nezamestnanosti dosiahla hranicu 30%. Zhoršovaním životnej úrovne sa znižoval záujem ľudí o spoločenské dianie v obci. Aj napriek tomu pôsobí v obci niekoľko komunitných organizácii a skupín, ktoré svojou činnosťou napomáhajú kultúrnemu, športovému, spoločenskému rozvoju obce. Jednou z komunít v obci sú aj Rómovia, ktorých počet sa v obci neustále zvyšuje.
Obec uvítala možnosti ponúkané programom TVOJ SPIŠ pri hľadaní spôsobov ako uľahčiť zložitú situáciu občanov a zlepšiť životné podmienky Rómov. Prakovce sa stali súčasťou programu TVOJ SPIŠ v máji 2003. 
V rámci 4. grantového kola boli podporené projekty bývania Rómov v častiach obce Kolónia 5 a 197, vybudovania osvetlenia tenisového kurtu, ako podnikateľskej aktivity OZ Športový klub Prakovce a rekonštrukcie budovy v areáli futbalového štadióna. Zároveň bol schválený projekt zriadenia Komunitného rozvojového a servisného centra, ktorý sa má stať hybnou pákou aktivity obyvateľov obce v prospech ich samých ako aj v prospech obce ako celku.
Obyvateľstvo.
Sčítanie obyvateľov r. 2011:
Zdroj údajov: Štatistický úrad Slovenskej republiky
Najväčšia obec v okrese Gelnica.
Kultúra a zaujímavosti.
Hudba.
V Prakovciach pôsobí Dychová hudba Prakovčanka na čele s dirigentkou Vierou Vojtilovou. Je to profesionálna hudba zložená najmä z mladých hudobníkov, ktorí svojim talentom dokážu spríjemniť divácku chuť na počúvanie hudby, ktorú DH hrá.
Folklor.
V obci tiež pôsobí aj DFSS(Dievčenský Folklórny Spevacky Subor) Kloptaň a DFS(Detský Folklórny subor) Vánok pod vedením Zuzany Koscelanskej ktorá je vedúca oboch súborov ktoré sú neodmysliteľnou súčasťou obce s nepretržitou 40 ročnou činnosťou v obci udrzuju Slovenské tradicie. Súčasťou oboch súborov je ľudová hudba Prakovčan ktorej primášom je Vladimír Lenkey.
Margecany

Margecany (, ) sú obec na Slovensku v okrese Gelnica.
Polohopis.
Vodné toky.
Obec leží priamo na sútoku Hornádu s Hnilcom, do ktorého sa vlieva Bystrý potok.
Vodné plochy.
Pri obci sa nachádza umelá vodná nádrž Ružín.
Časti obce.
Rolova Huta, Margecany
Dejiny.
Prvé písomné zmienky o Margecanoch sú z roku 1328. Z nich vyplýva, že dedinka Margecany vznikla v chotári banského mesta Gelnica a jej pôvodný názov sa viaže k názvu tunajšieho kostola.
Napriek značnému poklesu obyvateľov následkom morových epidémií v r. 1662 – 1710 boli Margecany na konci 18. storočia už významným územným sídlom. Dokazuje to aj skutočnosť, že mali svoju pečať. Jej vznik je datovaný rokom 1789. Na pečati je zobrazená sv. Margita s troma margarétami a nápis „Sigil: Communitatis Margithfalva 1789“. Uvedená pečať je uchovaná na listine. Roku 1918 postihla obec epidémia španielskej chrípky. V roku 1937 bol do obce zavedený elektrický prúd. V roku 1960 sa s obcou administratívne spojila osada Rolová huta. Rok 1963 bol rokom veľkých zmien. Začalo sa sťahovanie ľudí a výstavba vodného diela Ružín. Pôvodná obec Margecany ležiaca pri korytách riek Hornád a Hnilec zanikla v roku 1970. Z pôvodných Margecian sa do dnešných čias zachoval len rímskokatolícky Kostol sv. Margity a cementáreň Vápenka Margecany.
Občianska vybavenosť.
V Margecanoch sa nachádza Klub dôchodcov, Poľovnícke združenie, Klub darcov krvi, MS Slovenského Červeného kríža. Z oblasti školstva je tam Základná škola s materskou školou a Súkromná základná umelecká škola. Tiež tam sídli rímskokatolícka farnosť a Dobrovoľný hasičský zbor. Folklórne súbory v Margecanoch sú FS Jadlovec, DFS Jadlovček a DFS Margarétka. V budove obecného úradu sídli Knižnica a Kino Družba.
Doprava.
Cestná doprava.
Križovatka ciest II. triedy č.546 (Košice – Spišské Podhradie) a č.547 (Dobšiná – Gelnica – Prešov).
Železničná doprava.
Železničná stanica Margecany je uzlom železničných tratí Žilina – Košice a Červená Skala – Margecany. Pôvodná Košicko-bohumínska železnica vybudovaná v rokoch 1870 – 1871 bola zdvojkoľajnená a elektrifikovaná po druhej svetovej vojne. Trať Horehroním bola sprevádzkovaná po Zvolen v roku 1936. Margecany sú dôležitou rýchlikovou stanicou (smery Bratislava, Praha), bolo tu umiestnené tiež rušňové depo, ktoré je zrušené.
Šport.
Obec Margecany má futbalový klub FK TJ Lokomotíva Margecany hrajúci v 6. lige podtatranskej, stolnotenisový klub ŠKST Topspin Margecany, ktorý hrá v 1. lige východ. Taktiež tu funguje športový strelecký klub ŠSK Margecany, či odbor Klubu slovenských turistov. Šachovému klubu OŠK Margecany sa podarilo postúpiť do 1. ligy východ.
Jaklovce

Jaklovce (do roku 1927 , pôvodne , ) sú obec na Slovensku v okrese Gelnica.
Dejiny.
V roku 1282 dostal gelnický mešťan komes Jekul za verné služby kráľovi Ladislavovi IV. do dedičnej držby rozsiahly opustený les, nachádzajúci sa smerom na východ od Gelnice. O dva roky neskôr dostal Jekul od Ladislava IV. ďalšiu darovaciu listinu na les nachádzajúci sa pod Kojšovskou hoľou v okolí Kojšovského potoka. Tieto dva majetky tvorili jadro rodového majetku nového šľachtického rodu pánov z Jakloviec, ktorého zakladateľom bol komes Jekul, syn Mikuláša.
Centrom tejto domény sa stalo miesto na sútoku Hnilca a Kojšovského potoka, kde dal Jekul ešte v 13. storočí postaviť kostol a neskôr aj mlyn na rieke Hnilec. Prvá písomná zmienka o novej dedine je z roku 1292 pod názvom "villa sancti Anthony" (dedina sv. Antona), podľa patróna miestneho kostola. Pod menom "villa Jekul" (Jekulova dedina) sa prvýkrát spomína v roku 1344. Meno dediny sa neskôr ustálilo v podobe "villa Jekel" alebo " Jekelfalva", prípadne miernych obmenách. Na rozsiahlej doméne pánov z Jakloviec vznikli v priebehu 14. storočia ďalšie dediny: Margecany, Veľký Folkmar, Kojšov a Žakarovce.
Hrišovce

Hrišovce sú obec na Slovensku v okrese Gelnica.
Dejiny.
Chotár je z veľkej časti hornatý, v minulosti okrem roľníctva poskytoval jeho obyvateľom možnosť zamestnať sa v okolitých lesoch. V stredoveku tu boli aj menšie bane na ťažbu železnej a medenej rudy.
Prvá písomná správa o existencii Hrišoviec pod názvom „terra Janchonis“ (zem Janchona) sa nachádza v listine z 2. júla 1311. Neskôr sa uvádzala pod menami „Januk“ (1345), „Gyankfalua“ (1358), „Rysowecz“ (1460), „Rysocz“ (1598), „Hrischowcze“ (1773), „Gyónfalva“ (1902) a Hrišovce (od roku 1920).
Obec patrila rodu Žehrianských (Sigrayovcov) a bola súčasťou hradného panstva Richnava. Keď roku 1460 sa stali dedičnými županmi Spiša Zápoľskí, dostali do vlastníctva okrem hradného panstva Spiš aj Richnavu. Po nich v rokoch 15281636 boli majiteľmi Spišského a Richnavského panstva, teda aj Hrišoviec, Turzovci. Poslednými majiteľmi Hrišoviec od roku 1638 do zániku poddanstva v roku 1848 boli Čákiovci.
Roku 1598 tu stálo iba 12 domov. Roku 1789 v 30 domoch tu žilo 215 ľudí a v roku 1828 v 40 domoch 292 obyvateľov slovenskej národnosti. V súčasnosti tu žije 308 obyvateľov.
Obecná správa sa v obci vyvinula už počas stredoveku. V čele obce stál richtár s 1 prísažným. Obecné dokumenty spočiatku overovali iba „podpismi“ - tromi krížikmi – znakmi negramotnosti. Až v roku 1786 si dala obec vyhotoviť pečatidlo. Stred jeho poľa tvoria tri bralá nad pažiťou, pričom zo stredného najvyššieho vzlieta fénix s hlavou otočenou doľava. Vľavo je sprevádzaný šesťhrotou hviezdou. Vpravo z kruhopisu smerom k stredu pečate stojí sv. Michal archanjel ako ozbrojenec, v pravici drží váhy a v ľavici zdvihnutý meč. Kruhopis pečate obsahuje text: SIGIL(lum).POS(sessionis).HRISOC 1786.
Zaiste nie je náhoda, že sa pečať Hrišoviec podobá obecnej pečati susednej Richnavy, ktorá má vo svojom poli taktiež fénixa, ale je kvôli odlišnosti umiestnený nad trojvrším a sprevádza ho slnko. Obe obce spoločne totiž zdieľali historické osudy. Patrili k tomu istému panstvu a uctievali patróna sv. Michala archanjela. Tento svätec bol patrónom richnavského chrámu, ktorý využívali aj Hrišovčania, keďže nemali vlastný. Istý čas boli filiou Richnavy. Spájalo ich tiež baníctvo a hámorníctvo na richnavskom panstve, ktorým sa sčasti živili ich obyvatelia v minulosti.
Helcmanovce

Helcmanovce sú rusínska obec na Slovensku v okrese Gelnica.
Polohopis.
Helcmanovce ležia v údolí tvoreným Volovskými vrchmi. Obcou vedie od 26. júla 1936 železničná trať Červená Skala – Margecany.
Kluknava

Kluknava (, ) je obec na Slovensku v okrese Gelnica. Nachádza sa v juhovýchodnej časti Spiša, v Kluknavskej kotline, ktorá je súčasťou Hornádskej kotliny.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1304, kedy sa spomína ako „CLICHNO“. V roku 1316 sa už spomína ako CLUCHNOW-CLYCHNOW,v roku 1336 ako KLUKNOW,v roku 1786 ako KLUKNAWA a v roku 1920 ako KLUKNAVA.
Slovenské meno má podľa kľuky Hornádu, ktorá je zavinená Dolinským potokom, ktorý obcou preteká. Kluknava ako samostatná obec vznikla na základoch staršej Richnavy. 
Kultúra a zaujímavosti.
Turistika.
Okolité lesy ponúkajú návštevníkom možnosť oddýchnuť si v peknom príjemnom prostredí. Z obce je možnosť výstupu na Roháčku (), kde je postavená poľovnícka chata, v ktorej je možnosť ukrytia pred nepriazňou počasia. Každoročne sa organizuje výstup na tento vrch Čiernej hory.
Mníšek nad Hnilcom

Mníšek nad Hnilcom (po nem. Einsiedel an der Göllnitz) je obec na Slovensku v okrese Gelnica.
Nálepkovo

Nálepkovo (v minulosti "Vondrišel", , , ) je obec na Slovensku v okrese Gelnica. Súčasťou obce je osada Čierna Hora.
Polohopis a dejiny.
Obec Nálepkovo leží na ľavom brehu rieky Hnilec, do ktorej ústi obcou pretekajúci Železný potok. Ako lokalita sa Wagendrüssel spomína v rokoch 1272 – 1290, keď zemepáni z rodu Máriáši z Markušoviec podporili osídlenie územia nemeckými kolonistami - baníkmi. V roku 1315 sa už jv listine spomína ako dedina "villa Vagendrüssel". Už v roku 1358 sa stalo samostatným mestom s pozemkovým vlastníctvom a vlastným erbom (skríženými kladivami a kliešťami). V tom čase tu bolo niekoľko štôlní a hámrov. Storočia tu žili spolu Nemci a Slováci, katolíci a protestanti. Spoločne prispeli k zveľadeniu a skrášleniu mesta. Znášali aj neúspechy v ďalšom rozvoji, pretože ťažba a spracovanie rúd sa čoraz viac presúvali do väčších miest. Pred druhou svetovou vojnou malo mesto slovenský názov Vondrisel. Rímskokatolícky kostol bol postavený v rokoch 1770 – 1781 v barokovom slohu. Evanjelický kostol v roku 1785. Radnica bola postavená koncom 18. storočia a bola prestavaná začiatkom 20. storočia. Nemecká menšina bola evakuovaná na jeseň roku 1944. 1. októbra 1944 bola obec prepadnutá partizánmi brigád Jánošík a Gottwald.
Richnava (okres Gelnica)

Richnava je obec ležiaca v Košickom kraji v okrese Gelnica. 
Polohopis.
Časti obce.
Richnava má niekoľko častí – Zlatník, Na dole (rómska osada), Na nifke, Záhumnie, Uvozek, Hore režňu, Ulica, Na bašce.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1246. V 13. storočí tu už stál hrad, ktorý však v 16. storočí začal pustnúť, takže v súčasnosti z neho ostali len zvyšky. Hrad bol v roku 1442 dobytý bratríkmi, ktorí ho držali až do roku 1460. Neďaleko obce sa nachádza pôvodne gotický kostolík sv. Márie Magdalény. Obec bola v 2. svetovej vojne 20. januára 1945 vypálená ustupujúcimi nemeckými vojskami. Obec je známa hlavne jednou z najväčších rómskych osád na Slovensku, ktorá leží na severnom svahu Petrovej hory oddelene od obce.
Obyvateľstvo.
K 31. 12. 2015 mala obec 2 804 obyvateľov. Značná časť obyvateľov je rómskeho pôvodu. 
Kultúra a zaujímavosti.
Pomníky.
V obci sa nachádza pomník pripomínajúci jej vypálenie v januári 1945 ustupujúcimi nemeckými vojskami.
Smolnícka Huta

Smolnícka Huta je obec na Slovensku v okrese Gelnica.
Polohopis.
Obec patrí do regiónu Spiš a nachádza sa v údolí riečky Smolník v južnej časti okresu Gelnica. Leží vo Volovských vrchoch, na pomedzí podcelkov Zlatý stôl a Kojšovská hoľa. 
Smolníckou Hutou prechádza cesta II. triedy č. 549 (Rožňava - Mníšek nad Hnilcom), cez susedný Smolník je dopravné spojenie cestou II/548 Štóskym sedlom do Košíc. Gelnica je vzdialená severovýchodne, Rožňava juhozápadne, Spišská Nová Ves severne a Košice ležia východne. V minulosti obcou viedla úzkorozchodná železnica.
Dejiny.
Dejiny obce sú úzko späté so susedným, v minulosti kráľovským mestečkom, Smolník. Celá, na nerastné bohatstvo bohatá oblasť, bola už od 12. storočia zaujímavá pre panovníka i obyvateľov, ktorí nachádzali prácu v blízkych baniach. V 14. storočí už vďaka baníctvu celá oblasť prosperovala a Smolník bol v roku 1327 povýšený na kráľovské banské mesto. Región postihol v roku 1599 mor, pričom počas epidémie zomrelo až 550 ľudí. Epidémie sa vyskytli aj v rokoch 1611 a 1622 a aj vďaka poklesu počtu obyvateľov začalo baníctvo upadať. Ďalšiu ranu pomaly sa vzmáhajúcej doline zasadila ďalšia morová epidémia v rokoch 1662 až 1664, kedy zomrelo 400 ľudí. Ťažké časy komplikovali nájazdy kuruckých oddielov, ktoré vylúpili sklady a súkromné majetky a pohromou bol presun Tököliho vojsk v roku 1683, ktorí kraj úplne vydrancovali. 
Baníctvo prosperovalo opäť až počas vlády Márie Terézie, kedy boli v Smolníku založené banské úrady, vysoká banská škola a mincovňa. V tomto období sa začala formovať Smolnícka Huta ako samostatná obec s vlastným kostolom, vybudovanom v roku 1751. Veľká povodeň postihla obec v roku 1813 a 1845, kedy boli zaplavené i bane. V roku 1870 mala obec 1166 obyvateľov, o desaťročie neskôr sa začala výstavba železničnej trate z Margecian. Železničné spojenie započalo 1. mája 1884. V roku 1893 obec postihol veľký požiar, ktorý zasiahol aj huty na praženie medenej rudy. Zničený bol aj drevený obecný dom, preto bol na jeho mieste vystavaný nový, murovaný. V roku 1895 sa začala výstavba „starej banskej kolónie“. Ďalší požiar zničil v roku 1919 asi 35 domov i banícku kováčsku dielňu, vyrábajúcu plech na mince. O rok neskôr sa začala výstavba obecnej píly. Škola so slovenským vyučovacím jazykom tu bola zriadená v roku 1937. 
Kultúra a zaujímavosti.
Turizmus.
Okolitá príroda ponúka mnoho možností na cyklo i pešiu turistiku, zaujímavé sú tiež pamiatky banskej činnosti v blízkosti obce. Zeleno značený chodník vedie z obce do neďalekej osady Štós-kúpele.
Stará Voda (okres Gelnica)

Stará Voda je obec na Slovensku v okrese Gelnica.
Švedlár

Švedlár (, ) je obec na Slovensku v okrese Gelnica.
Dejiny.
Švedlár založili okolo roku 1255 nemeckí baníci, ktorých po odchode Mongolov (1242) zavolal do krajiny uhorský kráľ Belo IV. Nachádza sa vo východnej časti Slovenského rudohoria. Najstaršia zmienka o obci je z r. 1312, keď ju r. 1338 daroval kráľ Karol Róbert Smolníku. Obec sa dostala do rúk Thurzovcom, potom Csákyovcom a nakoniec Banskej komore. Obyvateľstvo pracovalo v baniach na meď.
Úhorná

Úhorná je obec na Slovensku v okrese Gelnica.
Polohopis.
Nachádza sa v južnej časti Volovských vrchov, severne od Pipitky, pod Úhornianskym sedlom (). Horská obec leží v údolí riečky Smolník, na ceste II/549, ktorá spája Rožňavu, Smolník a Mníšek nad Hnilcom, čím spája región Spiša s regiónom Gemera. 
Kultúra a zaujímavosti.
Turistika.
Nad obcou sa nachádza Kaplnka Snežnej Panny Márie, kde sa každoročne 5. augusta koná púť. Pri kaplnke vyteká prameň vody, ktorý je považovaný veriacimi za liečivý. 
Okolitá príroda ponúka veľa možností na pešiu turistiku ako aj na cykloturistiku. Pod obcou je jazero Úhorná, ktoré bolo vystavané za účelom zásobovania vodou baní v susednej obci Smolník. Okolie je obľúbeným strediskom chalupárov.
Košice – mestská časť Staré Mesto

Košice – mestská časť Staré Mesto (iné názvy: Košice-Staré Mesto, Staré Mesto) je mestská časť Košíc, súčasť okresu Košice I.
História.
Staré Mesto sa ako jediná mestská časť Košíc, nachádza na území, kde pôvodne vznikalo samotné mesto Košice. Na území mestskej časti sa nachádzajú najvýznamnejšie historické pamiatky Košíc. Historické centrum mesta, ktoré je na jej území tvorí najroziahlejšiu mestskú pamiatkovú rezerváciu na Slovensku. Tvorí ho Hlavná ulica a jej priľahlé ulice – Kováčska, Mlynská, Hrnčiarska, Alžbetina a Mäsiarska ulica. Od 14. storočia do konca 18. storočia bolo historické jadro ohradené mestským múrom.
Polohopis.
Ulice.
Alvinczyho, Alžbetina, Bačíkova, Bajzova, Baštová, Belanská, Bellova, Bencúrova, Biela, Bocatiova, Bočná, Bosákova, Bottova, Boženy Němcovej, Branisková, Czambelova, Čajakova, Čajkovského, Československej armády, Dargovská, Doktora Kostlivého, Dominikánske námestie, Drevný trh, Festivalové námestie, Floriánska, Františkánska, Galenova, Garbiarska, Haviarska, Hlavná, Hlavné námestie, Hradbová, Hrnčiarska, Husárska, Hutnícka, Hviezdoslavova, Jakobyho, Jarná, Jesenná, Jesenského, Jilemnického, Jiskrova, Kapitána Nálepku, Karpatská, Kasárenské námestie, Kmeťova, Komenského, Kováčska, Krmanova, Kuzmányho, Lermontovova, Letná, Löfflerova, Lomená, Magurská, Malá, Masarykova, Mäsiarska, Mestský park, Mlynská, Mojmírova, Mozyesova, Muránska, Murgašova, Námestie Ladislava Novomeského, Námestie Maratónu mieru, Námestie slobody, Orlia, Pajorova, Palackého, Park Angelinum, Podtatranského, Poštová, Pri jazdiarni, Pri Miklušovej väznici, Pri plynárni, Pribinova, Priemyselná, Protifašistických bojovníkov, Puškinova, Rampová, Rooseveltova, Rumanova, Senný trh, Slovenskej jednoty, Staničné námestie, Stará baštová, Stará prešovská, Strojárska, Stromová, Svätoplukova, Škultétyho, Šrobárova, Štefánikova, Štítová, Štúrova, Tajovského, Tatranská, Thurzova, Timonova, Továrenská, Tyršovo nábrežie, Univerzitná, Uršulínska, Vodná, Vojenská, Vrátna, Zádielska, Zámočnícka, Zbrojničná, Zimná, Zvonárska, Železničná, Žriedlová.
Symboly obce.
Mestské zastupiteľstvo v Košiciach uznesením č. 274/2007 na svojom IX. rokovaní dňa 25. októbra 2007 v súlade so zákonom o obecnom zriadení schválilo Všeobecne záväzné nariadenie mesta Košice č. 97 o erbe a vlajke mestskej časti Košice-Staré Mesto.
Erb.
V modrej hlave sedemkrát strieborno-červeno deleného štítu tri zlaté ľalie. A polovica orla na pravej strane.
Vlajka.
Vlajka má podobu v jednej štvrti od žrde štiepeného listu, ktorého žrďová časť je žlto – modro delená, vejúca časť pozostáva z ôsmich, striedavo bielych a červených pruhov. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Obyvateľstvo.
31. decembra 2019 malo Staré Mesto 20 796 obyvateľov.
Kultúra a zaujímavosti.
Divadlo.
"pozri Košice#Divadlá"
Stavby.
Pamiatky.
"pozri Hlavná ulica"
"pozri Košice#Pamiatky"
Pamätníky.
"pozri Košice#Pamätníky"
Košice – mestská časť Džungľa

Košice – mestská časť Džungľa (iné názvy: Košice-Džungľa, Džungľa) je najmenšia mestská časť Košíc, súčasť okresu Košice I. Domčeková štvrť s ľudovým názvom vznikla v 30. rokoch 20. storočia, v 70. rokoch bola určená na asanáciu, ktorá sa napokon nerealizovala. Jej poloha medzi centrom mesta a novopostavenými sídliskami jej priniesla dynamický rozvoj v podobe nákupného areálu pozdĺž Trolejbusovej ulice. V pláne bola aj výstavba prestupného uzlu mestskej a železničnej dopravy "Terminál Sever".
Existencia Džungle ako samostatnej mestskej samosprávnej jednotky s len okolo 721 obyvateľmi, je často diskutovanou politickou otázkou. V rámci redukcie košických mestských častí sa navrhuje ju pričleniť k MČ Sever.
Symboly obce.
Mestské zastupiteľstvo v Košiciach uznesením č. 1064/2010 na svojom XXXI. rokovaní dňa 23. februára 2010 v súlade so zákonom o obecnom zriadení schválilo Všeobecne záväzné nariadenie mesta Košice č. 115 o erbe a vlajke mestskej časti Košice-Džungľa.
Erb.
V strieborno-modro delenom štíte zvlneným rezom delené zvlnené brvno striedavých tinktúr, v hornom poli červená zlatostredá a zlatokališná ruža, v dolnom poli zlatá ľalia. – 
Vlajka.
Vlajka má podobu v jednej štvrti od žrde štiepeného listu, ktorého žrďová časť je žlto – modro delená, vejúca časť pozostáva z troch pozdĺžnych pruhov modrého, červeného a žltého. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu. – 
Polohopis.
Ulice.
Severné nábrežie, Trolejbusová, Vŕbová, Prúdová, Plťová, Úzka, Člnková, Korýtková, Brodná, Hornádska, Rampová, Prešovská cesta
Obyvateľstvo.
31. decembra 2019 mala Džungľa 721 obyvateľov.
Košice – mestská časť Kavečany

Košice – mestská časť Kavečany (iné názvy: Košice-Kavečany, Kavečany, ) sú mestská časť Košíc, súčasť okresu Košice I.
Symboly obce.
Podľa Heraldického registra má obec tieto symboly prijaté v roku 2004. Erb je podľa baníckeho motívu podľa odtlačku pečatidla obce z 19. storočia.
Erb.
Na červenom štíte zlatovlasou anjelskou okrídlenou hlavou prevýšené zlaté, skrížené banícke kladivká – bicie a rozpájacie – na strieborných rukovätiach.
Autorom erbu mestskej časti Košice-Kavečany je Mgr. Marcel Bodnár.
Vlajka.
Vlajka má podobu v jednej štvrti od žrde štiepeného listu, ktorého žrďová časť je žlto-modro delená, vejúca časť pozostáva zo štyroch pozdĺžnych pruhov – čierneho, bieleho, žltého a červeného – v pomere 2 : 1 : 1 : 2. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Polohopis.
Ulice.
Budanová, Gorovecká, Gazdovská, Kadlubská, Kopečná, K ihrisku, Lovecká, Lyžiarská, Na rožku, Nivky, Oblá, Podkamenná, Strážna, Široká, Šamborská, Rokytská, Vyšná.
Chránené územia.
1. januára 2000 bola Všeobecne záväznou vyhláškou Krajského úradu v Košiciach vyhlásená prírodná pamiatka Kavečianska stráň.
Má rozlohu 31 933 m². Na jej území je zaznamenaný výskyt chráneného a ohrozeného ponikleca veľkokvetého ("Pulsatilla grandis"). Taktiež sa tu vyskytuje ľan žltý ("Linum flavum"), orlíček obyčajný ("Aquilegia vulgaris") a iné druhy xerotermickej vegetácie. Patrí do geomorfologického celku Čierna hora.
Kultúra a zaujímavosti.
Turistika.
V oblasti sa nachádza lesná cyklistická trasa, ktorá spája dve historické obce Sokoľ a Kavečany. Cyklotrasa má dĺžku 13,5 km a v dlhšom úseku je vhodná predovšetkým pre náročnejších cykloturistov. Zaujímavým miestom na trase je prameň "Kráľovej studne", ktorý je spojený s históriou kráľa Mateja Korvína a jeho poĺovačiek medzi Košicami a obcou Sokoľ.
Menej náročné a stredne náročné pešie turistické trate s maximálnym prevýšením 550 m na viacerých trasách z Čermeľskej doliny do vrchov Čiernej hory.
Politika.
Od roku 2014 do februára 2024 bol starostom mestskej časti Martin Balčík. Z funkcie bol odvolaný z dôvodu, že sa ako vodič v marci 2022 odmietol podrobiť skúške na alkohol. Na jeho miesto nastúpil zastupujúci starosta Michal Bradovka.
Košice – mestská časť Ťahanovce

Košice – mestská časť Ťahanovce (iné názvy: Košice-Ťahanovce, Ťahanovce, , ) sú mestská časť Košíc, súčasť okresu Košice I.
Až do roku 1969 boli Ťahanovce samostatnou obcou. Prvá písomná zmienka o obci Ťahanovce pochádza z roku 1263. V súčasnosti v nej býva približne 2 500 (prevažne starších) obyvateľov.
Je úzko previazaná so susednou Mestskou časťou Košice – Sídlisko Ťahanovce.
Polohopis.
Leží v nadmorskej výške 221 m n. m., na východnom Slovensku, na západnom okraji Košickej kotliny, na jej styku so Slovenským rudohorím, 4 km na sever od Košíc.
Ulice.
Brusnicová, Jazvečia, Madridská, Magnezitárska, Na hájiku, Na sihoti, Pri Hrušove, Repná, Ťahanovská, Želiarska.
Symboly obce.
Podľa Heraldického registra má obec tieto symboly prijaté 30. apríla 2004. Erb je na základe odtlačku pečatidla z roku 1701 a zobrazuje vinohradnícky a poľnohospodársky motív.
Erb.
Zo spodného okraja modrého štítu vyrastajúci zlatý, opačne esovito prehnutý, prepletený trojlistý vinič s dvoma zlatými strapcami, sprevádzaný po bokoch privrátenými radlicami - strieborným čerieslom a striebornou bordúrou lemeša.
Vlajka.
Vlajka má podobu v jednej štvrti od žrde štiepeného listu, ktorého žrďová časť je žlto – modro delená, vejúca časť pozostáva zo šiestich pozdĺžnych pruhov bieleho, červeného, bieleho, žltého, červeného a žltého. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Názov.
Vývin názvu obce
Školstvo.
Základná škola.
ZŠ Želiarska je prímestská škola, ktorá začala svoju prevádzku v roku 1961. Pozostáva zo štyroch objektov – dvoch budov s učebňami, stravovacieho zariadenia a telocvične. Škola prešla mnohými zmenami, z ktorých najdôležitejšia sa uskutočnila v roku 2009 keď sa zlúčili základná a materská škola a vznikol nový subjekt Základná škola s materskou školou.
Košice – mestská časť Lorinčík

Košice – mestská časť Lorinčík (iné názvy: Košice-Lorinčík, Lorinčík) () je mestská časť Košíc, súčasť okresu Košice II.
Symboly obce.
Mestské zastupiteľstvo v Košiciach uznesením č. 1203/2006 na svojom XXV. rokovaní dňa 26. októbra 2006 v súlade so zákonom o obecnom zriadení schválilo Všeobecne záväzné nariadenie mesta Košice č. 84 o erbe a vlajke mestskej časti Košice-Lorinčík.
Erb.
V červenom štíte nad modrou spodnou tretinou strieborné radlice – obrátený lemeš a pravošikmé sklonené a obrátené čerieslo. Autorom erbu Lorinčíka je Mgr. Marcel Bodnár. 
Vlajka.
Vlajka má podobu v jednej štvrti od žrde štiepeného listu, ktorého žrďová časť je žlto – modro delená, vejúca časť pozostáva z troch pozdĺžnych pruhov modrého, červeného a bieleho. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Dejiny.
Kedysi samostatná obec, dnes mestská časť Košice-Lorinčík sa nachádza na území, ktoré sa podľa dokladov z 13. a 14. storočia nazýva "Gord". Jej história je úzko prepletená s dejinami dnes už zaniknutej obce "Gord", ktorá tiež ležala na rovnomennom území.
Staršia z oboch obcí bola dedina "Gord", ktorá sa nachádzala v rovine na pravej strane rieky Myslavy medzi dedinami Myslava a Barca. Presne v miestach, ktoré je z mapy známe pod chotárnym názvom "Červený rak". V jej blízkosti viedla cesta do Veľkej Idy a Moldavy nad Bodvou. Ešte v roku 1808 bolo v dedine "Gord" osídlenie, avšak nie hromadného charakteru, nachádzal sa tu už len jeden majer.
Prvú písomnú zmienka o obci "Gord" je z roku 1280 a označuje sa ako "Nižný Gord". Musel tu teda existovať aj "Vyšný Gord", ktorým bol súčasný Lorinčík. O Lorinčíku však existuje prvá písomná zmienka až z neskorších čias.
Hodno spomenúť, že v lokalite Košice – Červený rak sa zistilo najstaršie neolitické osídlenie východného Slovenska.
Aj keď v 16. storočí bola Lorinčík osídlená dedina, zdá sa, že na prelome 17. a 18. storočia ostala neobývaná. V súpisoch z rokov 1715 a 1720 nie je o nej ani zmienky. Neuvádza ju ani lexikón obcí z roku 1773, no z roku 1808 je už zapísaná ako dedina. V roku 1850 za uvádza ako slovenská dedina.
Názov.
Vývin názvu obce
Názov dediny Lorinčík vznikol podľa kaplnky, ktorá bola zasvätená sv. Vavrincovi, maďarsky: "Szenth Lőrincz", čo dokazujú najmä názvy obce z rokov 1406, 1426 a 1427.
Kultúra a zaujímavosti.
Divadlo.
V obci účinkuje ochotnícke divadlo Lorinčík.
Hudba.
V obci pôsobí hudobná skupina Kapela Loband už 21 rokov. Zameriava sa predovšetkým na účinkovanie na svadbách, plesoch a podobných tanečných akciách.
Doprava.
Autobusová doprava – autobus č. 20.
Košice – mestská časť Myslava

Košice – mestská časť Myslava (iné názvy: Košice-Myslava, Myslava) (, ) je mestská časť Košíc, súčasť okresu Košice II.
Polohopis.
Vodné toky.
Cez mestskú časť preteká Myslavský potok s ľavostranným prítokom Kamenný potok.
Symboly obce.
Podľa heraldického registra Slovenskej republiky sú symboly obce nasledovné:
Erb.
V červenom štíte na zlatej oblej pažiti veľký strieborný obrátený lemeš a vyrastajúci, okolo striebornej palice sa vinúci zlatý vinič s dvoma striebornými strapcami hrozna. Erb Myslavy výtvarne spracoval a navrhol Mgr. Marcel Bodnár.
Vlajka.
Vlajka má podobu v jednej štvrti od žrde štiepeného listu, ktorého žrďová časť je žlto – modro delená, vejúca časť pozostáva z troch pozdĺžnych pruhov bieleho, červeného a žltého. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Dejiny.
Pomenovanie svedčí o tom, že prapôvodní obyvatelia boli Slováci. Názov obce Myslava má základ v slove "Sláv" a so zámenom "my", dáva "Myslav", čo je podobné ako Sobieslav, Viačeslav, resp. Myslava, Sobieslava a pod.
Prvá zmienka o obci pochádza z roku 1230 ("ville Mysloa"), potok "Myzla" sa uvádza taktiež v roku 1230 ("aquam Mysloa"). Názvy chotárov objasňujú, ktorá lokalita k čomu slúžila (Vinice, Chmeľníky a pod). Osídlenie obce Nemcami možno predpokladať za vlády kráľa Bela IV. (1235 – 1270), keď ich na toto územie povolal v dôsledku výrazného zníženia počtu obyvateľstva po mongolskom vpáde. Priezviská Kelbel, Kirchner, Šolc, Müller, Korl, Klein, Širgeľ, Cirner sa zachovali až dodnes.
V obci sa nachádzali dva mlyny – vyšný a nižný, zmienky o nich sa zachovali už z roku 1395. Pivovar, ktorého existenciu dokladá písomný záznam z roku 1703, bol vo svojom čase trikrát väčší ako košický. Tehelňa z roku 1707 pálila tehly pre mesto, svoju prevádzku ukončila v roku 1861.
Nachádzali sa tu aj železiarne Maša, ktoré vznikli ako účastinná spoločnosť v roku 1848. V roku 1851 tu prevádzkovali aj vysokú pec, zlieváreň a v trojposchodovej budove i kováčske a zámočnícke dielne.
Šport.
V mestskej časti Myslava je herňa stolného tenisu a od septembra 2007 tu je k dispozícií futbalové ihrisko s umelou trávou.
Košice – mestská časť Pereš

Košice – mestská časť Pereš (iné názvy: Košice-Pereš, Pereš; ) je mestská časť Košíc, súčasť okresu Košice II.
Polohopis.
Mestská časť sa nachádza na juhozápadnej strane samotného mesta. Je oblkopená mestskými časťami Myslava, Lorinčík, Luník IX, Poľov a Barca.
Symboly obce.
Miestne zastupiteľstvo Mestskej časti Košice - Pereš v súlade s § 1b, § 6 zákona č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších predpisov a § 14 ods. 3 písm. a) a l) zákona č. 401/1990 Zb. o meste Košice v znení neskorších predpisov dňa 12. októbra 2015, sa uznieslo na Všeobecne záväznom nariadení Mestskej časti Košice - Pereš č. 2/2015 o symboloch Mestskej časti Košice - Pereš.
Erb.
Erb mestskej časti tvorí zlaté mrežovanie modrého poľa štítu.
Vlajka.
Zástava mestskej časti je modro-žltej farby. Jej rozmery sú v pomere 2:3 a ukončená je dvojitým zástrihom siahajúcim do tretiny dĺžky.
História.
Pereš patrí medzi najmladšie mestské časti Košíc. Mestská časť sa nachádza na juhozápadnej strane mesta.
Vlastníkom pôvodne lesných pozemkov, na ktorých sa dnešný Pereš nachádza, bola Alžbeta Hervayová z Lorinčíka. Dňa 2. marca 1937 dala žiadosť na Krajinský úrad v Bratislave, aby tieto lesné pozemky mohla premeniť na ovocné sady. Úrad jej požiadavke vyhovel, no už 22. mája 1937 pán Jarolím Holešovský a 37 spoločníkov od Alžbety Hervayovej pozemky odkúpili a požiadali Okresný úrad v Košiciach, aby na tomto mieste mohli začať so stavbou novej obce. Dňa 3. júla 1938 vydal okresný úrad súhlas a začalo sa s výstavbou. Každý pozemok mal rozlohu 38 árov (v súčasnosti zhruba 18 árov). Veľké záhrady oddeľovali cesty stavané do pravého uhla. Pôvodne sa počítalo aj s centrálnym námestím. K jeho realizácii však nikdy nedošlo, pretože v čase ČSSR boli tieto pozemky rozdelené záhradkárom.
Obyvateľstvo.
31. decembra 2019 mal Pereš 2 061 obyvateľov.
Košice – mestská časť Poľov

Košice – mestská časť Poľov (iné názvy: Košice-Poľov, Poľov; ) je mestská časť Košíc, súčasť okresu Košice II.
Polohopis.
Poloha.
Mestská časť Poľov leží 275 metrov nad morom, na východnom Slovensku, v Košickej kotline, 10 km na juh až juhozápad od samotných Košíc.
Časti obce.
Pažiť, Pútny kopec, Studne, Nad záhradami, Prostredné tably, Gedeonský les, Pod Lapišom, Na Gedeonskom...
Ulice.
Dolina, Kameničná, Kovaľská, Ku Gardu, Pažitná, Poľovská, Sadovnícka, Sklepárska.
Symboly obce.
Erb Poľova má červený podklad, na ktorom je v strede erbu umiestnená palma zlatej farby zobrazená aj s koreňmi. Z ľavej strany stojí k palme otočený zajac na zadných nohách a z pravej strany pes, rovnako stojaci na zadných nohách.
Názov.
Vývin názvu obce
Doprava.
Priamo do Poľova zachádza len linka č. a . Pri križovatke s cestou I. triedy č. 16 smerujúcou na Rožňavu zastavujú autobusové linky č. , , a električkové linky od po , smerujúce do U. S. Steelu.
Šport.
V mestskej časti Košice-Poľov funguje miestny futbalový klub sponzorovaný mestskou časťou Košice-Poľov. Futbalový klub má červenú farbu dresu s náhradnými farbami: biela a fialová. "FK Poľov" hrá súťaž Košická 1. trieda.
Košice – mestská časť Sídlisko KVP

Košice – mestská časť Sídlisko KVP (iné názvy: Košice-Sídlisko KVP, Sídlisko KVP; KVP znamená "Košického vládneho programu") je mestská časť Košíc, súčasť okresu Košice II.
Polohopis.
Mestská časť Sídlisko KVP je podľa počte obyvateľov 4. najväčšou mestskou časťou Košíc. Vzdialená je zhruba 6 km západne od centra mesta. Zo severnej a severozápadnej strany je sídlisko obklopené lesmi a poliami. Výstavba začala v roku 1980 terénnymi úpravami. Posledné paneláky boli postavené v roku 1989.
Ulice.
Bauerova, Cottbuská, Čordákova, Dénešova, Drábova, Drocárov park, Hemerkova, Húskova, Ulica Jána Pavla II., Janigova, Jasuschova, Klimkovičova, Moskovská trieda, Starozagorská, Stierova, Titogradská, Trieda Košického vládneho programu, Wuppertálska, Wurmova, Zombova.
Symboly mestskej časti.
Mestské zastupiteľstvo v Košiciach uznesením č. 623/2008 na svojom XX. rokovaní dňa 30. a 31. októbra 2008 v súlade so zákonom o obecnom zriadení schválilo Všeobecne záväzné nariadenie mesta Košice č. 107 o erbe a vlajke mestskej časti Košice-Sídlisko KVP.
Erb.
V modrom štíte zlatý hrabový trojlist.
Vlajka.
Vlajka má podobu v jednej štvrti od žrde štiepeného listu, ktorého žrďová časť je žlto – modro delená, vejúca časť pozostáva z dvoch pozdĺžnych pruhov modrého a žltého. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvomi zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Kultúra a zaujímavosti.
Školy.
Základná škola Drábova 3.
Škola bola založená v roku 1984 a výchovno-vyučovací proces sa v nej začal 1. septembra 1984 s 24 triedami pre 740 žiakov. Má charakter typickej sídliskovej školy, no bola nie príliš výhodne postavená na okraji svojho obvodu. Disponovala kvalitným počiatočným priestorovým vybavením (päť odborných učební, knižnica a v priebehu školského roka dokončené dve telocvične). V dôsledku rozvoja Sídliska KVP narástol aj počet tunajších školopovinných detí, čo viedlo k výrazným kapacitným ťažkostiam v období rokov 19901993, kedy do školy dochádzalo až 1 300 žiakov. Zaviedlo sa preto dvojzmenné vyučovanie a z dôvodu potreby ďalších tried bola zrušená knižnica a niekoľko odborných učební, pričom dve triedy museli dochádzať do Základnej školy Kežmarská 28. Situácia sa stabilizovala po otvorení nových základných škôl na sídlisku, vďaka čomu mohli byť v škole otvorené nové odborné učebne (biológie, zemepisu, hudobnej výchovy, cudzích jazykov). V roku 1996 sa škola väčšmi zamerala na výučbu cudzích jazykov, ktorá prebiehala už od 3. ročníka, a v roku 1997 bola znovuotvorená knižnica, vznikli dve nové športové strediská (pre karate a pre hádzanú). V roku 2002 sa škola zapojila do projektu "Infovek", výsledkom čoho bola o. i. modernizácia počítačovej učebne (pridanie dataprojektora a i.). V školskom roku 2008/2009 bola zriadená druhá počítačová učebňa. Ako riaditelia školy pôsobili Mgr. Ladislav Mizák (19841990), PhDr. Imrich Ilenin (19901995), Mgr. Rastislav Kišidaj (19952007), Mgr. Ľudmila Bričová (20072012) a od roku 2012 je riaditeľkou školy Ing. Mgr. Annamária Kmiťová.