burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jan Pieterszoon Sweelinck

Jan Pieterszoon Sweelinck (* 1562, Deventer, Nizozemsko – † 16. október 1621, Amsterdam, Nizozemsko) bol nizozemský hudobný skladateľ a organista, jeden z najväčších virtuózov hry na klávesové nástroje 16. a 17. storočia. Ako skladateľ tvorí spojnicu medzi vrcholnou renesanciou (posledná veľká osobnosť nizozemskej vokálnej polyfónie) a začínajúcim barokom.
Život.
Narodil sa na jar roku 1562 v rodine organistu "Pietra Swybbertszoona Sweelincka". Jeho otec sa skoro odsťahoval do Amsterdamu, aby sa stal organistom v Oude Kerk, kde potom bude celý život pôsobiť aj Jan Pieterszoon. Prvé hudobné vzdelanie získal zrejme od otca, ktorý však zomrel roku 1573, o jeho ďalších štúdiách nie sú známe žiadne vierohodné informácie. Od roku 1580 až do svojej smrti pôsobil ako organista v amsterdamskom kostole Oude Kerk. Roku 1590 sa oženil s "Claesgen Puynerovou", splodil s ňou šesť detí. Zomrel 16. októbra 1621. Väčšinu svojho života strávil v Amsterdame, zriedka cestoval do susedných miest. Jeho vplyv šírili predovšetkým jeho žiaci, ktorí za ním prichádzali z celého Nizozemska, Holandska a severného pobrežia Nemecka. Sweelinckov vplyv sa prejavuje v tzv. severonemeckej škole, ktorá zahŕňala skladateľov pre klávesové nástroje severonemeckej oblasti: Heinrich Scheidemann, Matthias Weckmann, Nicolaus Bruhns, Dieterich Buxtehude.
Dielo (výber).
V svojich skladbách sa inšpiruje talianskymii vplyvmi (renesančná polyfónia, benátska technika dvojzborovosti), ktoré kombinuje s vplyvmi anglických virginalistov (melodické ozdoby a diminúcie).
Klávesové skladby.
Zachovali sa iba v opisoch Sweelinckových žiakov:
Vokálne skladby.
(viac ako 250):
Cena Petra Dubovského 2001

Cena Petra Dubovského 2001 bol 2. ročník ocenenia pre slovenského futbalistu do 21 rokov. Futbalové ankety denníka Pravda, boli vyhlásené 20. decembera 2001 v bratislavskom Divadle West. Ocenenie pre mladých futbalistov sa odovzdávalo za končiaci rok, súbežne s ocenením Futbalista roka. Hodnotená bola desiatka najlepších hráčov danej vekovej kategórie, vybratá odbornou komisiou. S počtom 28 bodov vyhral 19- ročný útočník Róbert Vittek, hráč klubu ŠK Slovan Bratislava. Víťaz tento rok dostal okrem hlavného ocenenia - dresu tragicky zosnulého Petra Dubovského z Realu Oviedo, odovzdanú jeho otcom Viliamom Dubovským - aj špeciálnu prémiu od Joa Borbélyho, loptu od brazílskeho futbalistu Pelého s podpismi ďalších brazílskych futbalových hviezd a majstrov sveta z minulosti. Na druhom mieste sa umiestnil Mário Breška z klubu ŠK Matador Púchov, zo 6 bodmi a na treťom Stanislav Šesták z klubu 1. FC Tatran Prešov so ziskom 2 bodov.
Železničný uzol

Železničný uzol je označenie dopravného miesta a technického zázemia v železničnej doprave. Železničný uzol môže byť samostatný alebo kombinovaný pre osobnú a nákladnú dopravu. Súčasťou uzla sú stanice pre osobnú a nákladnú dopravu, zriaďovacie a odstavné stanice, dielne, rušňové a vozové depo.
Do železničného uzla spravidla zaúsťuje niekoľko železničných tratí. 
V rámci Slovenska sú najvýznamnejšie železničné uzly v mestách Bratislava, Košice, Zvolen a Žilina.
Medzi iné významné uzly patria Galanta, Kysak, Leopoldov, Levice, Margecany, Nové Zámky, Poprad, Púchov, Trnava a Vrútky.
Železničný tunel pod Bílou skálou

Železničný tunel pod Bílou skálou (Libeňský železničný tunel) sa nachádza v Libni na tzv. Holešovickej preložke medzi stanicami Praha-Holešovice a Praha-Libeň. Nadväzuje na Holešovicko-Libeňský železničný most a vedie oblúkom, ktorým sa trať vracia späť k súbežnej Povltavskej ulici. Trať ďalej pokračuje k uzlu na Balabenke. Tunel vyprojektovala firma "SUDOP Praha", jeho výstavba prebiehala v rokoch 1967 – 1974 a v prevádzke je trať od 23. decembra 1980.
Tunel je dvojkoľajný, má dĺžku () a pozdĺžny sklon 5%.
Cestný tunel.
V druhej variante pripravovanej výstavby cestného Mestského okruhu má byť jeden smer komunikácie (od Balabenky k Pelc-Tyrolce) vedený tiež tunelom pod Bílou skálou, dlhým. V mieste kríženia so železničnou traťou má byť cestný tunel hĺbený.
Železničný tunel Karavanky

Železničný tunel Karavanky je s dĺžkou štvrtý najdlhší železničný tunel v Rakúsku a najdlhší tunel v Slovinsku.
Tunel otvoril 1. októbra 1906 arcivojvoda František Ferdinand. Bol prerazený približne pod hrebeňom pohoria Karavanky. Tunel je stále dôležitý pre medzinárodnú vlakovú dopravu, prejde ním viac ako 80 vlakov denne.
Železničná trať Zittau – Heřmanice

Železničná trať Zittau-Heřmanice bola úzkorozchodná dráha spájajúca nemecké Zittau, poľské mesto Bogatynia (predtým nemecké Reichenau) a české Heřmanice v okrese Liberec. Mala rozchod koľaje a bola súčasťou siete saských úzkorozchodných dráh.
Vďaka ťažbe hnedého uhlia a následnému rozvoju priemyslu medzi Türchau (dnes Turoszów) a Reichenau (dnes Bogatynia) postavili v rokoch 1883 – 1884 saské štátne dráhy dlhú trať zo Zittau cez Reichenau do Markersdorfu (dnes Markocice) v blízkosti sasko-českých hraníc; sprevádzkovaná bola 11. novembra 1884. V roku 1890 bola sprevádzkovaná trať zo Zittau do Oybinu, ktorá sa z tejto dráhy odpájala v kilometri 1,65. Na rakúskej strane bola k sasko-českým hraniciam stavaná trať z Frýdlantu. Zittauská dráha bola 25. augusta 1900 predĺžená z Markersdorfu o do pohraničnej stanice Heřmanice, kde sa napojila na Frýdlantskú trať so zhodným rozchodom, ktorá bola sprevádzkovaná rovnakého dňa.
Prevádzka medzi Zittau a Heřmanicami bola ukončená po druhej svetovej vojne 22. júna 1945, pôvodne nemecké územie medzi Lužickou Nisou a Heřmanicami pripadlo vrátane trate Poľsku. Z nemeckej strany boli pri nových hraniciach demontované koľajnice. Na poľskom úseku začali PKP v roku 1951 prevádzku medzi Sieniawkou a Bogatyniou, odkiaľ vlaky pokračovali po uhoľnej úzkorozchodnej dráhe do Turoszowa. V roku 1959 bol sprevádzkovaný úsek z Bogatynie do Markocic, tunajší prechod do Heřmanic bol ale zrušený už v roku 1945. Prevádzka na celej dráhe zo Sieniawky do Turoszowa a Markocic bola zastavená v roku 1961, v priebehu 70. rokov 20. storočia zaniklo kvôli rozšíreniu ťažby uhlia teleso trati medzi Sieniawkou a dedinou Opolno-Zdrój.
Železničná trať Železný Brod – Tanvald

Železničná trať Železný Brod - Tanvald (číslo 035) je jednokoľajová regionálna trať zo Železného Brodu do Tanvaldu. Trať vedie pozdĺž rieky Kamenice často veľmi ťažko prístupným terénom a prechádza dvoma tunelmi. Doprava bola zahájená v roku 1875 a v čase zastavenia prevádzky na trati Tanvald – Harrachov bola súčasťou trati 036.
Dejiny.
Čo vypovedajú staré cestovné poriadky.
Listom povolenie Františka Jozefa Prvého zo 31. júna 1872 bola vydaná koncesia pre spoločnosť Jihoseveroněmecké spojovací dráhy ku stavaniu a užívaniu železnice rušňovej k predĺženiu juhoseveronemeckej železnice spojovacej z Liberca na Friedland až ku hraniciam zemským pri Seidenberku, tiež ku krídelnej železnici zo Železného Brodu do Tanwaldu.
V roku 1900 boli podľa vtedajšieho cestovného poriadku v prevádzke tieto stanice: Železný Brod, Eugenthal, Navarov, Plavy, Svárov, Tannwald-Šumburk.
Dráhu vlastnila a prevádzkovala spoločnosť Jihoseveroněmecká spojovací dráha od začatia dopravy 1. júla 1875 až do svojho zoštátnenia 1. januára 1908.
Androkles (syn Finta)

Androkles alebo Androklés ("Androkles"/iný prepis: "Androklés") bol syn a nástupca messénskeho kráľa Finta (pravdepodobne mýtický) v 8. stor. pred Kr.
Po smrti messénskeho kráľa Finta sa panovníkmi Messénie stali jeho synovia Androkles a Antiochos. Počas ich vlády sa v Messénii odohral nepríjemný incident medzi Messénčanom Polycharom, víťazom olympijských hier a Sparťanom Euaifnom. Polychares poveril Euaifna strážením svojich kráv, ale ziskuchtivý Euaifnos mu kravy predal a navyše mu po následnom spoločnom spore zabil aj syna. Keď sa potom Polychares v Sparte spravodlivosti nedovolal, v hneve zabil niekoľko Sparťanov.
Tento jeho čin ale neostal bez následkov. Sparťania ihneď vyslali do Messénie vyslancov, ktorí ich požiadali, aby im Polychara vydali. Messénčania im však odkázali, že sa o tom ešte musia poradiť. Názory messénskych kráľov sa o riešení tejto nepríjemnej udalosti líšili. Kým Androkles presvedčený o vine Polychara naliehal, aby ho Sparťanom okamžite vydali, Antiochos váhal. Keď sa nevedeli dohodnúť, zástancovia Androkla a Antiocha sa pustili do vzájomného boja. Antiochos ale po krátkom boji Androkla a jeho prívržencov pobil a teraz už ako jediný kráľ Messénie, poslal do Sparty správu, že je pripravený predložiť vec súdu. Ale Sparťania už neodpovedali, boli pripravení pre tento a aj pre predchádzajúci incident, keď bol Messénčanmi zavraždený ich kráľ Téleklos, viesť proti Messénii vojnu. Počas niekoľkomesačných vojenských príprav však Antiochos zomrel a útoku Sparty musel čeliť až jeho následník, syn Eufaes.
Akanthos

Akanthos ("Akanthos") môže byť:
Kamenice (prítok Jizery)

Kamenice je rieka v Libereckom kraji v Česku. Je to pravostranný prítok rieky Jizery. Dĺžka toku je 36,7 km. Plocha povodia meria 218,61 km².
Priebeh toku.
Pramení pod Sedlom Holubníku západne od Černé hory ako Velký Kamenický potok, odkiaľ steká do údolia Kamenice, zatopeného v rokoch 1976-82 počas výstavby Josefodolskej priehrady, ktorá je najväčšou priehradou Jizerských hôr a zdrojom pitnej vody pre Liberec. Ďalej preteká cez Josefův Důl, Jiřetín pod Bukovou, po hranicu Tanvaldu a Smržovky a centrom Tanvaldu, cez Velké Hamry, Plavy, pod hradom Návarov, a pod Spálovom sa na hranici Semil (k. ú. Spálov u Semil) a Železného Brodu (k. ú. Horská Kamenice) vlieva do Jizery.
Je najvýznamnejším jizerskohorským prítokom Jizery.
Vodný režim.
Priemerný prietok pri ústí činí 4,65 m³/s.
Hlásny profil:
Využitie.
Ide o veľmi čistý vodný tok (I.-II. trieda), pstruhovú vodu s vodáckymi využitím.
Údolím Kamenice je vedená Železničná trať Železný Brod – Tanvald (č. 035).
Titus Zeman

Blahoslavený Titus Zeman (* 4. január 1915, Vajnory – † 8. január 1969, Bratislava) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián. Začiatkom 50. rokov 20. storočia, v čase prenasledovania cirkvi komunistickým režimom v Česko-Slovensku, dvakrát úspešne previedol skupinu bohoslovcov cez štátne hranice do Talianska, aby tam mohli doštudovať teológiu. Tretí pokus bol neúspešný. Titusa Zemana zatkli a odsúdili na 25 rokov väzenia. Vo väzení ho mučili a ponižovali. Po 13 rokoch ho podmienečne prepustili, bol však stále sledovaný. Nakoniec zomrel na zlyhanie srdca ako následok mučenia, ktoré zažil vo väzení.
Dňa 26. februára 2010 sa v Bratislave začal proces blahorečenia Titusa Zemana. Dňa 27. februára 2017 pápež František schválil dekrét o jeho mučeníctve a tým blahorečenie umožnil. Vyhlásený za blahoslaveného bol 30. septembra 2017.
Životopis.
Prvé rehoľné sľuby v reholi saleziánov zložil Titus Zeman 6. augusta 1932, večné sľuby 7. marca 1938. Po štúdiách teológie v Ríme a v Chieri pri Turíne bol 23. apríla 1940 v Bazilike Márie Pomocnice v Turíne vysvätený za kňaza. Vysviacku prijal z rúk kardinála Maurilia Fossatiho. V nasledujúcich desiatich rokoch bol kaplánom, katechétom a školským poradcom, vyučoval aj chémiu.
Keď 13. apríla 1950 komunistická moc pozatvárala všetky mužské kláštory vo vtedajšom Československu, Titus Zeman bol zhodou okolností mimo svojho rehoľného domu, a tak ostal na slobode. V auguste 1950 prvýkrát viedol ilegálne skupinu bohoslovcov do talianskeho Turína, druhýkrát sa tak stalo 23. októbra toho istého roku. V apríli 1951 nasledoval tretí pokus, ktorý však skončil neúspechom a zatknutím. Vo vyšetrovacej väzbe však zažil pri výsluchoch mučenie, ktoré spolu s krutými podmienkami ďalšieho väznenia zanechali trvalé následky na jeho zdraví.
Dňa 22. februára 1952 ho v Bratislave odsúdili na 25 rokov väzenia (miestami jeho pobytu boli Ilava, Mírov, Jáchymov, Leopoldov a Valdice). Dňa 10. marca 1964 bol podmienečne prepustený. Roku 1968 dostal opäť štátny súhlas na vykonávanie bohoslužieb.
Zomrel 8. januára 1969 v Bratislave na zlyhanie srdca. Pochovaný bol na cintoríne vo Vajnoroch.
Blahorečenie.
30. septembra 2017 ho v mene pápeža Františka v Bratislave-Petržalke pri Kostole Svätej rodiny blahorečil Angelo kardinál Amato SDB, prefekt Kongregácie pre kauzy svätých. Hlavnými koncelebrantmi boli Stanislav Zvolenský, arcibiskup-metropolita bratislavský, don Ángel Fernández Artime SDB, hlavný predstavený rehole saleziánov, Jozef kardinál Tomko a Giacomo Guido Ottonello, apoštolský nuncius na Slovensku. Pápež stanovil deň liturgickej spomienky na blahoslaveného Titusa na 8. január.
Železničná trať Žatec – Obrnice

Železničná trať Žatec západ – Obrnice je železničná trať v Ústeckom kraji spájajúca železničné stanice Žatec západ a Žatec so stanicou Obrnice. V cestovnom poriadku pre cestujúcich je uvedená v tabuľke 123, kde je k nej pripojený aj úsek Obrnice - Most spoločný s traťou z Most – Louny – Rakovník, pretože všetky osobné vlaky pokračujú do Mostu, resp. vychádzajú z Mostu.
Trať je vrátane spojok v Žatci súčasťou celoštátnej dráhy, vetvy trianglu v Postoloprtoch znázornené v grafickom priebehu sú dráhami regionálnymi.
Dejiny.
Trať Žatec - Postoloprty - odbočka Vrbka - Počerady - Obrnice bola uvedená do prevádzky 16. septembra 1872. V roku 1985 bola trať elektrizovaná sústavou 3 kV DC.
Ďalšie objekty.
Medzi stanicou Obrnice a zastávkou Volevčice sa nachádza hlásnica Stránce. Medzi zastávkou Výškov v Čechách a stanicou Postoloprty sa nachádza odbočka Vrbka (prepojenie na trať 114).
Železničná trať 123

Železničná trať 123 môže byť:
Hans Aebli

Hans Aebli (* 6. august 1923, Zürich – † 26. júl 1990, Burgdorf) bol švajčiarsky psychológ. Venoval sa predovšetkým detskej a evolučnej psychológii. Jeho výskum vo svojej dobe významne ovplyvnil vzdelávanie detí.
Akanthos zo Sparty

Akanthos ("Akanthos") bol v roku 720 pred Kr. víťaz olympijských hier v diaulu a dolichu.
Akanthos zo Sparty zvíťazil na 15. starovekých olympijských hrách v dvoch bežeckých disciplínach, v diaulu (behu na dve stadiá) a dolichu (behu na dlhú trať), novozavedenej bežeckej disciplíne. Víťazom behu na jedno stadion sa stal Orsippos z Megary. Boli to prví muži, ktorí na olympijských hrách bežali nahí. Podľa antického autora Thukydida atléti na predchádzajúcich olympijských hrách pretekali s páskou okolo ohanbia, a potom sa s tým prestalo. Pripomína, že niektorí barbari, predovšetkým Aziati, pri zápasení a boxe majú také pásky ešte aj za jeho čias a aj to, že starí Gréci mali kedysi veľa spoločného s barbarmi.
Eurybatos

Eurybatos ("Eurybatos") môže byť:
Danny Thompson

Danny Thompson (* 4. apríl 1939, Teignmouth, Anglicko) je britský kontrabasista.
V prvej polovici šesťdesiatych rokov hral s kapelou Blues Incorporated a v roku 1967 založil skupinu Pentangle, s ktorou hral až do jej rozpadu o šesť rokov neskôr. Tiež spolupracoval s mnohými ďalšími hudobníkmi, medzi ktorých patrí napríklad Nick Drake, Rod Stewart, Kate Bush, Tim Buckley alebo Kevin Ayers. V neskorších rokoch hral aj s gitaristom Richardom Thompsonom (hral napríklad na jeho albumoch "Mock Tudor", "The Old Kit Bag" a "Sweet Warrior").
Totò

Totò, vlastným menom Antonio Focas Flavio Angelo Ducas Comneno De Curtis di Bisanzio Gagliardi (* 15. február 1898, Neapol, Taliansko – † 15. apríl 1967, Rím), bol taliansky herec, komik, spevák a autor piesní. Hviezdou sa stal už v 40. rokoch 20. storočia, jeho kariéra vrcholila v päťdesiatych rokoch, kedy natočil niekoľko filmov s vlastným umeleckým menom v názve. 
Bol šľachtického pôvodu. V Taliansku patrí k najpopulárnejším umelcom všetkých čias, čoho dôkazom je, že v ankete Najväčší Talian všetkých čias obsadil piate miesto. Jeho komika nadväzovala na tradičnú taliansku komédiu dell’arte. Obsadzovali ho aj do vážnych diel, v závere jeho života si ho obľúbil napríklad režisér Pier Paolo Pasolini.
Althaimenes

Althaimenes alebo Althaimenés ("Althaimenes", iný prepis: "Althaimenés") je v gréckej mytológii syn Katrea, syna krétskeho kráľa Minoa.
Althaimenes bol synom Katrea, ktorý mal okrem neho aj dcéry Aeropu, Klymenu a Apémosynu. Katreus si žil spokojne až dovtedy, kým mu veštec nepredpovedal, že zomrie rukou svojho dieťaťa. Keď sa potom Althaimenes o tejto veštbe dozvedel, z obavy, že sa veštba naplní, opustil so sestrou Apémosynou Krétu a doplavil sa s ňou na ostrov Rhodos, kde založil mesto Kréténia a na hore Atabyrios dal postaviť chrám zasvätený bohovi Diovi.
Po rokoch, keď už Katreus ostarol, zatúžil sa stretnúť so svojim synom a vypravil sa teda na ostrov Rhodos. K ostrovu jeho loď priplávala v noci a hneď ako sa so svojou posádkou vylodil, napadli ich pastieri, ktorí si ich pomýlili s pirátmi. V tmavej nočnej bitke ešte skôr, než mohol Katreus prehovoriť, zasiahol ho kopijou vlastný syn a on zomrel tak, ako to veštba predpovedala. Keď sa Althaimenes dozvedel koho zabil, prosil bohov, aby ho pohltila zem a bohovia jeho prosbu splnili. Podľa inej verzie sa stal tulákom vyhýbajúcim sa ľuďom, ktorý sa žiaľom utrápil na smrť.
Majstrovstvá Afriky v pozemnom hokeji mužov 1993

Majstrovstvá Afriky v pozemnom hokeji mužov 1993 boli v poradí 4. Majstrovstvá Afriky v pozemnom hokeji mužov, ktoré organizuje Africká federácia pozemného hokeja (AFHF). Konali sa od 14.19. februára 1993 v Nairobi, v Keni, za účasti 5 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Južnej Afriky a Seychel. Všetky zápasy sa hrali na štadióne City Park Hockey Stadium. Pri svojej prvej účasti získali titul hráči Južnej Afriky.
Turnaj bol zároveň kvalifikáciou na Interkontinentálny pohár 1993 (kvalifikačné podujatie na MS 1994), ktorý sa uskutočnil v Kórejskej republike. Kvalifikovalo sa naň iba víťazné družstvo.
Nengonengo

Nengonengo je malý atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Najbližšími susedmi sú atoly Ravahere ( na severoseverozápad), Manuhangi ( na juhovýchod) a väčší atol Hao, ležiaci približne na severovýchod.
Geografia atolu.
Má hruškovitý tvar. Na dĺžku meria iba necelých a v najširšom mieste .
Prstenec atolu tvoria plytké a nesplavné útesové prieplavy na východnej strane, prerušované piesočnými presypmi a "motu", ktorých výška nepresahuje nad hladinu oceánu a ktoré od neho oddeľujú jeho lagúnu.
Z geologického hľadiska je to koralový atol s výškou od vrcholu podmorskej sopky. Tá má z oceánskeho dna na výšku , a jej vek sa odhaduje na 45,8 až 47,6 mil. rokov.
História.
Prvý písomne doložený objav atolu vykonal anglický moreplavec Samuel Wallis 13. júna 1767. Atol pomenoval "Prince William Henry".
Ďalší záznam je od Louisa Isidore Duperreyho z 25. apríla 1823 a následne od Fredericka Beecheyho z 27. februára 1826.
Malá pristávacia dráha bola na atole vybudovaná v roku 1993.
Pri sčítaní v roku 2002 žilo na atole 54 obyvateľov. Vstup na ostrov je obmedzený, pretože je v súkromnom vlastníctve a slúži ako perlová farma.
Administratívne začlenenie.
Atol patrí spolu s atolmi Ahunui (neobývaný), Paraoa (neobývaný), Manuhangi (neobývaný) do komunity Hao.
Ahunui

Ahunui (pôvodný názov Nga-taumanga) je malý atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Najbližším susedom je atol Paraoa ( smerom na severoseverozápad) a od atolu Hao je vzdialený rovnakým smerom.
Geografia atolu.
Má takmer kruhový tvar. Na dĺžku meria iba necelých a v najširšom mieste .
Prstenec atolu je takmer súvislý s vegetáciou, najmä zo severnej a severovýchodnej strany, pôda nepresahuje výšku nad hladinu oceánu. Na juhu a západe ho tvorí niekoľko "motu", oddelených tenkými, plytkými a nesplavnými prieplavmi apiesočnými presypmi, ktoré spájajú lagúnu atolu s okolitým oceánom.
Z geologického hľadiska je to koralový atol s výškou od vrcholu podmorskej sopky. Tá má z oceánskeho dna na výšku , a jej vek sa odhaduje na 42,4 až 44,2 mil. rokov.
História.
Prvý písomne doložený objav atolu vykonal anglický moreplavec Frederick William Beechey 30. januára 1826. Atol pomenoval "Byam Martin".,
Atol je neobývaný, ale obyvatelia susedných atolov ho sporadicky navštevujú kvôli perlám a kopre. V jeho lagúne sa vyskytuje vzácny druh perlorodky (Pinctada maculata).
Administratívne začlenenie.
Atol patrí spolu s atolmi Nengonengo (neobývaný), Paraoa (neobývaný), Manuhangi (neobývaný) do komunity Hao.
Čennai

Čennai (iné názvy pozri nižšie) je hlavné a najväčšie mesto indického štátu Tamilnádu. Nachádza sa na pobreží Bengálskeho zálivu. Počet obyvateľov v roku 2011 bol približne 7 miliónov ľudí (resp. pred rozšírením hraníc mesta uskutočneným v tom istom roku: 4,68 milióna ľudí).
Názvy.
Dnešný názov tohto mesta je: po slovensky Čennai, Čennaí, Čénnaí, Čennaj, Sennai, Sennei, nepresne [alebo po česky]: "Čenaj"; po anglicky: Chennai; po tamilsky: - prepis: Čennai/Čennaí/Čennaj/Čennei/Sennai/Sennei - vyslov: [čennei] / [sennei]. 
Starší názov tohto mesta je: po slovensky Madrás alebo Madras; po anglicky Madras; po tamilsky மெட்ராஸ் - prepis: Medrás - vyslov: [medrás] alebo மதராஸ் - prepis: Madrás - vyslov: [madərás].
Charakteristika.
Čennai je najväčšie priemyselné a obchodné centrum južnej Indie, ako aj kultúrne, ekonomické a vzdelávacie centrum. 
Čennai patrí k turisticky najvyhľadávanejším mestám Indie. Turistický ruch tu zabezpečuje hlavne umelecký festival indickej kultúry. Mesto je domovom a dôležitým centrom národného tanca bháratanátjam.
Dejiny.
Po mnoho storočí bola oblasť okolo Čennaia súčasťou rôznych indických kráľovstiev. Po príchode Britov si tu títo v roku 1644 zriadili sídlo vlády s hlavnou budovou Fort St. George a v 18. storočí tu vznikol významný námorný prístav. Po získaní nezávislosti Indie sa mesto stalo regionálnym centrom a hlavným mestom indického štátu Tamilnádu.
Koroibos

Koroibos ("Koroibos") môže byť:
Antimachos

Antimachos ("Antimachos") môže byť:
Antimachos môže byť aj:
New York Dolls

New York Dolls boli americká hard rocková hudobná skupina, ktorá bola založená v roku 1971 v New Yorku. Spolu s kapelami The Velvet Underground a The Stooges patrili k prvým kapelám punk rockovej hudobnej scény. V čase vzniku boli v zostave skupiny New York Dolls: spevák David Johansen, gitarista Johnny Thunders, basgitarista Arthur Kane, gitarista a hráč na klávesové nástroje Sylvain Sylvain a na bicie nástroje s nimi hral Jerry Nolan. Posledných dvoch v roku 1972 nhradili Rick Rivets a Billy Murcia. Podľa vyjadrení v Encyklopédii populárnej hudby ("Encyclopedia of Popular Music"), patrí skupina New York Dolls k zakladateľom hnutí punku a glam metalu, a boli „jednou z najvplyvnejších rockových hudobných skupín posledných 20 rokov“.
Napriek tomu, že sa prvá zostava kapely rýchlo rozpadla ich dva prvé albumy "New York Dolls" (1973) and "Too Much Too Soon" (1974) sa stali jednými z najpopulárnejších kultových nahrávok rokenrolu. Kapela New York Dolls ovplyvnila skupiny ako Sex Pistols, Kiss, the Ramones, Guns N' Roses, The Damned, a The Smiths, ktorej frontman Morrissey zorganizoval nové spojenie na vystúpení členov kapely, ktorí sa dožili roku 2004. Po novom spojení kapely jej členovia nahrali a vydali tri ďalšie albumy: "One Day It Will Please Us to Remember Even This" (2006), "Cause I Sez So" (2009), and "Dancing Backward in High Heels" (2011).
Kráľovianky

Kráľovianky () je jedna z piatich mestských častí Šamorína (okres Dunajská Streda) s poštovým smerovým číslom 931 01.
Dejiny.
Kráľovianky sú starou zemianskou osadou. V dokumentoch sa uvádzajú ako "Nobilis de Királyfia" čiže Zemianske Kráľovianky. Osada mala aj pečať a erb. V erbe je zobrazený lev držiaci meč pravou, kosák ľavou labou. Na hornej časti štítu je zobrazená koruna sv. Štefana.
V obci mal sídlo rod Jesnákovcov, z ktorého pochádzal aj nitriansky župan Ján Jesenák narodený v Bratislave roku 1800. V strede obce sa nachádza renesančná kúria postavená v roku 1610. Medzi jej majiteľmi boli gróf György Apponyi (narodený v Bratislave 1808), ktorý ju predal rytierovi R. Wiener-Welten, ktorý už mal majetky v Tomášove.
Hvizdák aljašský

Hvizdák aljašský () je brodivý vták z rodu hvizdák a čeľade slukovité.
Opis.
Hvizdák krátkozobý je malý vták s dĺžkou približne a rozpätím krídel asi . Samice bývajú väčšie. Má výrazný zobák dlhý cca . Hniezdi na Aljaške v okolí rieky Yukon a polostrova Seward, zimuje v oblastiach južného Pacifiku, pričom dokáže preletieť non-stop letom až . Živí sa hmyzom, bobuľami, drobnými morskými živočíchmi aj vajcami iných vtákov. Tie rozbíja kameňmi.
Jeho populácia je odhadovaná na 7 000 kusov.
Tekokota

Tekokota je malý atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Najbližším susedom je atol Hikueru ( smerom na juh) a Tahiti je na západ.
Geografia atolu.
Má ovoidný tvar. Na dĺžku meria iba necelé a v najširšom mieste .
Útesový prstenec atolu je na južnej strane prerušený a potopený hlbšie, preto je do lagúny atolu voľný vstup. Tá je však extrémne plytká, na väčšine svojej plochy nesplavná, na mnohých miestach vyčnievajú tesne nad hladinu piesočné plochy.
Súvislejší pás súše s vegetáciou je len na severnej časti prstenca, meria iba necelých . Pôda tohto ostrovčeka nepresahuje výšku nad hladinu oceánu, na zvyšku atolu je tesne pri hladine alebo pod ňou.
Z geologického hľadiska je to koralový atol s výškou od vrcholu podmorskej sopky. Tá má z oceánskeho dna na výšku , a jej vek sa odhaduje na 47,7 až 48,1 mil. rokov.
História.
Prvá písomná zmienka je od známeho objaviteľa a výskumníka Jamesa Cooka zo dňa 11. augusta 1773. Atol pomenoval "Doubtful Island".
Neskôr ho navštívil aj José de Andía y Varela, záznam je datovaný na 31. októbra 1774, a v jeho mapách atol nesie názov "San Narciso". Následne je o atole zmienka aj v lodných záznamoch Dominga de Boenechey (ako "Los Mártires") a britského kapitána Fredericka Beecheya z 2. marca 1826, ktorý ho na svojich mapách už uvádza pod názvom od Cooka.
Ostrov pravidelne navštevujú zberatelia kopry, inak je neobývaný.
Administratívne začlenenie.
Tekokota, spoločne s atolmi Reitoru, Marokau a Ravahere patrí do komunity Hikueru.
Fauna a flóra.
Atol Tekokota je jednou z typických lokalít pre vzácneho Hvizdáka aljašského, kam zalieta až z Aljašky mimo obdobia rozmnožovania.
Machnivka (Vinnycký rajón)

Machnivka (, do roku 2016 — Krasne, ) je dedina ("село") na Ukrajine vo Vinnyckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 619 obyvateľov.
Eugen I.

Svätý Eugen I. (* ?, Taliansko – † 2. jún 657, Rím) bol 75. pápež. Pápežský úrad zastával od 10. augusta 654 do svojej smrti.
Životopis.
Narodil sa v Ríme, bol synom Rufiniana; v čase voľby pápežom bol v pokročilom veku.
Bol zvolený 10. augusta 654, ešte za života pápeža Martina I., ktorý bol na popud byzantského cisára Constansa II. vo väzení. V snahe obnoviť vzťahy medzi Svätou Stolicou a Byzanciou poslal do Konštantínopolu svojich vyslancov.
Je pochovaný v Bazilika sv. Petra. Jeho liturgická pamiatka v katolíckom kalendári je 2. júla.
Sojuz TM-27

Sojuz TM-27 () bol ruský pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz TM-27 vyštartoval 29. januára 1998 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Mir. Posádka uskutočnila päť výstupov do otvoreného vesmíru. Išlo o 27. expedíciu k Miru. 
Výstupy do otvoreného vesmíru (EVA).
Počas výstupov do otvoreného vesmíru kozmonauti opravili solárne panely na module Spektr a inštalovali nový orientačný systém stanice.
Vario LF plus

Vario LF plus alebo Vario LF+ je čiastočne nízkopodlažná električka, vyrábaná od roku 2010 českou Alianciou TW Team, skladajúcej sa z firiem Pragoimex, Krnovské opravny a strojírny a VKV Praha. Koncepčne vychádza z typu Vario LF.
Konštrukcia.
Ide o jednosmerný štvornápravový motorový električkový vozeň, vychádzajúci z typu Vario LF, ktorého stredná časť, ktorá tvorí približne 36 % dĺžky vozidla je nízkopodlažná. Vďaka využitiu nových podvozkov Komfort plus došlo ku zníženiu podlahy v krajných častiach električky, stredová priechodzia ulička je prístupná jedným schodom. Vozne majú v pravej bočnici tri dvojkrídlové dvere (stredné vedú do nízkopodlažného oddielu), sedačky majú štandardné usporiadanie 2+1, pričom vo vyšších krajných častiach je rada sedadiel u pravej bočnice nainštalovaná kolmo ku smeru jazdy.
Štyri asynchrónne motory TAM 1003 C/R s výkonom 80 kW sú uložené na rámoch podvozkov priečne, každý z nich poháňa jednu nápravu. Elektrická výzbroj je striedavá od firmy Škoda Electric.
Majstrovstvá Ázie v halovom pozemnom hokeji žien 2014

Majstrovstvá Ázie v halovom pozemnom hokeji žien 2014 boli v poradí 4. Majstrovstvá Ázie v halovom pozemnom hokeji žien, ktoré organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF). Konali sa v dňoch od 7.13. apríla 2014 v meste Taldykorgan, v Kazachstane, za účasti iba 4 tímov. Jediným nováčikom turnaja bolo družstvo Tadžikistanu. Titul obhájili domáce hokejistky Kazachstanu, keď vyhrali všetky stretnutia.
Turnaj bol zároveň kvalifikáciou na Halové majstrovstvá sveta 2015, ktoré sa uskutočnia v Nemecku. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Účastníci.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIH k septembru 2013.
Sústava lineárnych rovníc

 
V matematike a v lineárnej algebre sa ako Sústava lineárnych rovníc označuje množina lineárnych rovníc. Napríklad
Úlohou pri riešení je nájsť také hodnoty "x"1, "x"2 a "x"3 pre ktoré platia všetky rovnice zároveň.
Použitie.
Riešenie sústav lineárnych rovníc patrí v matematike k najstarším problémom a má veľa aplikácii, napríklad pri odhadovaní, v predpovediach a v lineárnom programovaní.
Zápis.
Všeobecne môže byť sústava "m" lineárnych rovníc s "n" neznámymi zapísaná ako
kde premenné "x"1, … ,"x""n" sú premenné a "a""ij" sú koeficienty sústavy rovníc. Čísla formula_4, kde formula_5, sú "absolútne členy sústavy" (alebo tiež tzv. "pravá strana sústavy"). Vo všeobecnosti môžu byť koeficienty aj absolútne členy komplexnými číslami.
Koeficenty je možné zapísať v tvare matice:
Túto maticu označujeme ako "maticu sústavy"
Premenné a pravú stranu sústavy je možné vyjadriť ako vektory
Celú sústavu rovníc je možné vyjadriť ako
alebo skrátene v maticovom zápise:
prípadne pomocou notácie podľa sumy:
pre formula_12.
Škoda 26 T

Škoda 26T (pôvodne označená 25T) je električka vyrábaná pre maďarské mesto Miškovec spoločnosťou Škoda Transportation.
Konštrukcia.
Konštrukčne vychádza z typu 14T pre Prahu, od ktorej sa odlišuje aj designom od mladoboleslavskej konštrukčnej a dizajnovej kancelárie Aufeer Design. Ide o 100 % nízkopodlažnú päťčlánkovú obojsmernú električku s tromi dvojnápravovými podvozkami, z ktorých dva krajné sú hnacie. Dvere sú umiestnené v oboch bočniciach vozidla, na jednej strane električky sa vždy nachádza šesť dverí, z ktorých krajné sú jednokrídlové. Celková prepravná kapacita plne klimatizovaného vozňa je cez 300 cestujúcich, cena za jednu električku je vyše 2 milióny eur.
Koncepcie električky umožňuje variabilitu, takže je možné vyrobiť rôzne vozne sa tromi až siedmimi článkami (v dĺžkach 18 – ), pričom aj samotné články môžu byť rôzne dlhé. Na prianie zákazníka je možné trojčlánkovú električku vyrobiť aj so všetkými (šiestimi) hnacími podvozkami.
Z vozňa 26T je odvodený typ Škoda 28T, ktorý bude Škoda Transportation dodávať do turecké Konyi a model Škoda 30T pre Bratislavu.
Dodávky električiek.
Vývoj typu 26T prebiehal od jesene roku 2010, v júli 2012 bola začatá výroba prvého prototypu, prvé dva vozne sú už do Miškovca dodané, zvyšok z celkom 31 objednaných električiek 26T ich má nasledovať do februára 2015.
Prvý prototyp vozňa s typovým označením Škoda 26THU3 bol dokončený vo februári 2013. Dňa 12. mája 2013 bol v ranných hodinách zložený v plzenskej vozovni Slovany, odkiaľ vychádzal na skúšobné jazdy bez cestujúcich po plzenskej sieti s evidenčným číslom 118, ktoré nadviazalo na radu skúšaných vozňov, ktoré však neboli majetkom Plzenských mestských dopravných podnikov. Testovacie jazdy skončili 7. júla, potom sa vozeň vrátil k výrobcovi, odkiaľ bola po menších úpravách prevezená do Miškovca, kde dostala číslo 600. Ako prvý bol však 2. júla 2013 do Maďarska dodaný druhý prototyp (dokončený v júni 2013), v Miškovci označený číslom 601. V priebehu jesene nasledovali v Miškovci skúšky, vozne boli schválené do prevádzky a 20. januára 2014 bola jedna z električiek prvýkrát vypravená do bežnej prevádzky s cestujúcimi.
Klymené (dcéra Katrea)

Klymené alebo Klymena ("Klymené") je v gréckej mytológii dcéra Katrea, syna krétskeho kráľa Minoa.
Klymené bola dcérou Katrea, ktorý mal okrem nej ešte dcéry Apémosynu a Aeropu a syna Althaimena. Jej otec si žil spokojne až dovtedy, kým mu veštec nepredpovedal, že zomrie rukou svojho dieťaťa. Keď sa jej brat Althaimenes o tejto veštbe dozvedel, z obavy, že sa veštba naplní, opustil so sestrou Apémosynou Krétu a doplavil sa s ňou na ostrov Rodos.
Klyménu a Aeropu medzitým Katreus predal slávnemu námorníkovi Naupliovi, kráľovi z Eubóje a požiadal ho o to, aby im zabránil návratu do vlasti. Nauplios sa však do Klymeny zahľadel a oženil sa s ňou. Manželom sa potom narodili traja synovia, Palamédes, Nausimedon a Oiax. Jej sestru Aeropu zavial osud až do Mykén, kde sa neskôr vydala za kráľa Atrea, s ktorým mala tri deti, Pleisthena, Agamemnóna a Menelaa.
Jej otec Katreus nakoniec svojmu osudu aj tak neunikol. Keď ostarol, zatúžil sa stretnúť so svojim synom a odišiel za ním na ostrov Rodos. K ostrovu ale priplával so svojou posádkou za tmavej noci a miestni obyvatelia si ich pomýlili s pirátmi. V bitke, ktorá sa potom strhla, ho zasiahol kopijou vlastný syn a on zomrel tak, ako to veštba predpovedala. Keď sa Althaimenes dozvedel, koho zabil, prosil bohov, aby ho pohltila zem a bohovia jeho prosbu splnili. Podľa inej verzie sa stal tulákom vyhýbajúcim sa ľuďom, ktorý sa žiaľom utrápil na smrť.
Androklos

Androklos ("Androklos") môže byť:
Pavol I. (pápež)

Svätý Pavol I. (* ?, Rím, Taliansko - † 28. jún 767, Rím) bol 93. pápež. Pápežský úrad zastával od 29. mája 757 do svojej smrti.
Životopis.
Narodil sa v Ríme, bol synom Konštantína z rodiny žijúcej v regióne S. Maria in Via Lata (Via del Corso).
Bol diakonom v Ríme, často poverovaný svojim bratom, pápežom Štefanom II., rokovaniami s lombardskými kráľmi. V kúrii mal dôležité postavenie a mal významný podiel na vzniku Pápežského štátu s podporou franského kráľa Pipina III.
Kandidátom na pápeža bol už ku koncu života Štefana II. Jeho protikandidátom bol arcidiakon Theofylaktos, navrhovaný probyzantskou stranou, ktorá si priala obnoviť dobré vzťahy medzi cisárom a pápežským stolcom. Prednosť nakoniec dostal Pavol, ktorý bol po celý pontifikát Štefanovi nablízku; dvaja bratia po sebe v pápežskom úrade mali zabezpečiť kontinuitu jeho politiky. Vysvätený bol 29. mája 757 ako pápež Pavol I.
Podobne ako jeho brat a predchodca mal veľmi dobré vzťahy s franským kráľom Pipinom III., ktorý mal významný podiel na jeho zvolení. Do obdobia jeho pontifikátu spadajú pokračujúce nezhody s Longobardmi pod vládou kráľa Desideria na severe Talianska aj ich následné urovnanie. Pre konsolidáciu cirkvi sa spojil s Pipinom proti Longobardom aj Grékom; Rím za jeho pontifikátu ovládol Benevento a Toskánsko. Výrazom priateľstva a úcty k Frankom bolo prevezenie pozostatkov sv. Petronily do Ríma; okrem iného bol aj krstným otcom Pipinovej dcéry Gizely. Za jeho pontifikátu sa v Ríme prejavilo rozhodnutie synody, ktorá sa konala v roku 754 v Konštantínopole, kde bolo z iniciatívy cisára Konštantína V. opäť odsúdené uctievanie obrazov (obrazoborectvo čiže ikonoklazmus), čo malo za následok útek mnohých gréckych mníchov do Ríma.
Rovnako ako jeho brat sa Pavol I. zaujímal o výstavbu cirkevných budov (jeho meno je spojené predovšetkým so stavbou kláštora "San Silvestro in Capite").
Zomrel 28. júna roku 767 v bazilike sv. Pavla za hradbami, kde bol i pochovaný. Po troch mesiacoch boli jeho ostatky prenesené do Baziliky svätého Petra. Jeho sviatok sa slávi 28. júna, v deň jeho smrti.
Androklos (mytológia)

Androklos ("Androklos") je v gréckej mytológii syn aténskeho kráľa Kodra, bol zakladateľ mesta Efez. 
Za vlády jeho otca Kodra vpadli do Atiky Dóri a hrozilo, že si krajinu podmania. Keď sa Kodros dozvedel z delfskej veštiarne, že Atény sa zachránia len ak zahynie ich kráľ, dobrovoľne obetoval svoj život a Dóri skutočne od Atén odtiahli. Následníkom Kodra sa potom stal jeho syn Medón, ale už nie s titulom kráľ (basileus), ale už len ako archón (panovník), lebo kráľovský titul sa po hrdinskej smrti Kodra z úcty k nemu zrušil. Počas vlády Medóna začali Ióni z Atiky (hlavne z Atén) kolonizovať západné pobrežie Malej Ázie. Podľa tradície Kodrov syn Neileus, obsadil mesto Milét a Androklos založil mesto Efez.
Podľa antického autora Strabóna, Androklos založil mesto Efez spolu s iónskymi Grékmi z Atiky, potom ako odtiaľ vyhnal pôvodných obyvateľov, Károv a Lelegov. Androklos však v boji s Kármi padol a bol pochovaný vo svojom novozaloženom meste Efez.
Androklos z Messénie

Androklos ("Androklos") bol v roku 768 pred Kr. víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion.
Androklos z Messénie zvíťazil v behu na jedno stadion na 3. olympijských hrách, v jedinej disciplíne, v ktorej sa od ich založenia v roku 776 pred Kr. súťažilo. Hry sa o ďalšiu disciplínu, behu na dve stadiá rozšírili v roku 724 pred Kr. Prvým víťazom sa v behu na dve stadiá stal Hypénos z Pisy.
Terry Riley

Terry Riley (* 24. jún 1935, Colfax, Kalifornia, USA) je jeden z priekopníkov americkej minimalistickej hudby. Medzi jeho najznámejšie práce patria skladby In C (1964) a A Rainbow in Curved Air (1967). V roku 1970 nahral album "Church of Anthrax" s waleským hudobníkom a hudobným skladateľom Johnom Caleom. V neskorších rokoch sa venoval aj pedagogickej činnosti na rôznych univerzitách. V roku 2012 vydal vo vydavateľstve Tzadik Records album "Aleph". Niekoľko jeho skladieb hral napríklad kvartet Kronos Quartet. Jeho syn Gyan Riley je gitarista. Názov piesne „Baba O'Riley“ rockovej skupiny The Who pochádza od Rileyho a Méhéra Bábu.
Vysílač Tlustá hora

Vysílač Tlustá hora alebo sa nachádza na južnom okraji Zlína, na 457 m vysokom vrchole rovnakého mena. 
S vysielaním televízneho signálu sa v okolí Zlína začalo už v roku 1966, kedy bol na hrebeni Vizovických vrchov nad južným okrajom mesta postavený prvý vysielač. Po rekonštrukcii v roku 1977 pribudol druhý program a v septembri 1989 začalo aj vysielanie rozhlasu na VKV. Vďaka vysokým vyžiareným výkonom a svojej polohe pokrýva signálom veľkú časť strednej Moravy, s presahmi na časť západného Slovenska.
Vysielanie.
V súčasnej dobe (2023) je možné z vysielača prijímať:
Digitálne rozhlasové vysielanie (DAB+).
Multiplex vysiela na frekvencii 12D s výkonom 10 kW, vďaka čomu pokrýva široké okolie s presahom na Slovensko.
Najbližšie vysielače.
Okolité významné vysielače a vzdialenosť k nim:
Vysílač Radhošť

Vysílač Radhošť alebo sa nachádza na 1119 m vysokom vrchole rovnakého mena medzi obcami Trojanovice a Dolní Bečva, v pohorí Moravsko-sliezske Beskydy, približne 6 km severovýchodne od Rožnova pod Radhoštěm.
Prvý stožiar na šírenie signálu bol na vrchole hory postavený už v roku 1966. Súčasný, takmer 60 metrov vysoký nekotvený stožiar bol vybudovaný v roku 1985 a upravený v roku 1997. Vďaka vysokej efektívnej výške a svojej polohe pokrýva najmä rozhlasovým signálom veľkú časť Moravy, s výraznými presahmi na časť Českého Sliezska a severozápadného Slovenska.
Vysielanie.
V súčasnej dobe (2023) je možné z vysielača prijímať:
Digitálne rozhlasové vysielanie (DAB+).
Multiplex vysiela na frekvencii 12D s výkonom 1 kW, vďaka čomu pokrýva široké okolie s presahom na Slovensko.
Najbližšie vysielače.
Okolité významné vysielače a vzdialenosť k nim:
Filombrotos

Filombrotos ("Filombrotos") môže byť:
Kallisthenes

Kallisthenes alebo Kallisthenés ("Kallisthenes/iný prepis:Kallisthenés") môže byť:
Violetta

Violetta je argentínsky dramatický seriál, niekedy uvádzaný aj ako telenovela, ktorý mal premiéru 14. mája 2012 na Disney Channel Latinská Amerika. Na Slovensku sa vysiela na stanici Disney Channel Česko od 11. novembra 2013.
Seriál Violetta rozpráva príbeh hudobne nadanej tínedžerky (hrá argentínska herečka Martina Stoessel), ktorá sa vracia do svojho rodného Buenos Aires so svojím otcom po tom, čo žili dlhé roky v Európe.
Každá epizóda obsahuje originálne hudobné čísla rôznych hudobných žánrov,
Príbeh.
Violetta je tínedžerka, ktorá zatiaľ nevie o svojom speváckom talente. Ten zdedila po svojej mame, slávnej speváčke, ktorá tragicky zahynula, keď mala Violetta 5 rokov.
Jej otec Germán je veľmi úspešný muž, ktorý svoju dcéru miluje, aj keď je často prísny a prehnane sa ju snaží chrániť. Má strach, aby sa Violetta nevydala v stopách svojej matky, preto sa rozhodne čo najviac vymazať minulosť a spomienky na jej nešťastný osud.
Po tragickej nehode sa presťahujú do Madridu a otec sám vychováva Violettu v takmer dokonalej izolácii bez možnosti kontaktu s jej rovesníkmi. Germán vie, že jeho dcéra má hudobné nadanie, preto ju podporuje v hre na klavír. Zakazuje jej ale herectvo a spev. 
Všetko sa zmení, keď sa obaja vrátia domov do Buenos Aires. Violetta sa začína učiť hrať na klavír v prestížnej hudobnej škole "!Studio 21!". Stretáva tu Angie, novú domácu učiteľku a vychovávateľku, ktorá jej pomáha rozvíjať jej talent. Spozná ale aj veľa ďalších ľudí, ktorí prispievajú k Violettinej postupnej premene. Medzi nimi patria napríklad Tomás a León, dvaja úplne odlišní chlapci, ktorí sa do nej zamilujú a súperia o jej srdce. 
2. séria 
Do Argentini prichádza nový chlapec Diego . 
Ale Violletu hnevá a nechce s ním nič mať . 
Leon sa rozhodol opustiť štúdio ale mohol robiť motocykle . 
Ale nakoniec sa vráti späť štúdio sa premenuje na On beat .
 Do Argentini sa vracia Federico . 
Francesca sa zamiluje do nového chlapca Marca .
Violleta sa stane novou hviezdou You mix ale zanedbáva svojich kamarátov .
Horbanivka (Vinnycký rajón)

Horbanivka () je dedina ("село") na Ukrajine vo Vinnyckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 550 obyvateľov.
Iľkivka

Iľkivka () je dedina ("село") na Ukrajine vo Vinnyckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 456 obyvateľov.
Mária-Henrietta Habsbursko-lotrinská

Mária-Henrietta Habsbursko-lotrinská (* 23. november 1836, Budapešť, Maďarsko – † 19. február 1902, Spa, Belgicko) bola pôvodom rakúska arcivojvodkyňa, vydajom belgická kráľovná ako manželka Leopolda II.
Životopis.
Narodila sa ako piate, posledné, dieťa uhorského palatína Jozefa Antona Habsbursko-lotrinského a jeho tretej manželky Márie Doroty Württemberskej. Prežila veľmi šťastné detstvo v Uhorsku v húfe súrodencov.
Sobáš s Leopoldom II. sa uskutočnil 22. augusta 1853. Išlo o politický zväzok uzavretý na posilnenie štatútu belgického kráľovstva: protestantský belgický kráľ si prial oženiť svojho syna s členkou prestížnej katolíckej dynastie. Z manželstva sa narodili štyri deti:
V roku 1865 sa stala belgickou kráľovnou. Manželstvo s Leopoldom II. však bolo veľmi nešťastné. Mária-Henrietta bola potom zatrpknutá aj voči svojim trom dcéram a synovi. Dcéra Štefánia sa neskôr stala manželkou následníka rakúsko-uhorského trónu Rudolfa. Po smrti ich jediného syna Leopolda v roku 1869 sa pár ešte pokúsil o ďalšieho syna, čo ale skončilo narodením dcéry Klementíny. Potom žili manželia definitívne oddelene a kráľovná odišla do Spa, kde tiež zomrela.
Bola veľkou milovníčkou koní, hudby a záhradníčenia. Politický vplyv nemala.
Sojuz TM-25

Sojuz TM-25 () bol ruský pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz TM-25 vyštartoval 10. februára 1997 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Mir. Išlo o 25. expedíciu k Miru.
Sojuz TM-18

Sojuz TM-18 () bol ruský pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz TM-18 vyštartoval 8. januára 1994 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Mir. Išlo o 18. expedíciu k Miru.
Hikueru

Hikueru (iné názvy:Tiveru alebo Te Kārena) je malý atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Najbližším susedom je atol Tekokota ( smerom na sever) a Tahiti je na západ.
Geografia atolu.
Jeho lagúnu spájajú vonkajším oceánom, s výnimkou jedného umelo vytvoreného prieplavu pre lode, iba plytké a nesplavné útesové prieplavy, prerušované piesočnými presypmi a malými "motu". Prstenec atolu je najmä zo severovýchodnej menej zaoblenej časti tvorený takmer súvislým pásom zeme s vegetáciou, ktorého výška nepresahuje nad hladinou oceánu.
Z geologického hľadiska je to koralový atol na vrchole podmorskej sopky, ktorá je iba tesne pod hladinou. Tá má z oceánskeho dna na výšku a jej vek sa odhaduje na 47,6 až 48,6 mil. rokov.
História.
Prvá písomná zmienka je od Louisa Antoine de Bougainville z roku 1768. Atol pomenoval "Melville Island".
Neskôr ho navštívil aj Domingo Boenechea, záznam je datovaný na 31. októbra 1774 a atol pomenoval San Juan. Za ním 3. marca 1826 nasledoval britský kapitán Frederick William Beechey a napokon 29. marca 1837 atol dosiahol aj britský objaviteľ Edward Belcher.
V 19. storočí sa ostrov stal francúzskym územím. Vtedy (okolo roku 1850) tu žilo cca 30 domorodých obyvateľov.
V roku 1903 sa oblasťou prehnal hurikán a celý atol spustošil. Atol zaliali 12-metrové vlny a pripravili o život 377 obyvateľov.
Ekonomika.
Vegetáciu tvoria zväčša kokosové palmy, ktoré tam boli po hurikáne v 1903 vysadené zámerne kvôli zalesneniu atolu a ťažbe kopry.
Ekonomika atolu v súčasnosti okrem produkcie kopry profituje z perlových fariem a turizmu kvôli a prirodzenému výskytu perlorodiek. Atol je známym centrom pre prístrojové potápanie.
Administratívne začlenenie.
Atol je centrom rovnomennej komunity, spoločne s atolmi Reitoru, Marokau, Ravahere a Tekokota.
Reitoru

Reitoru (iné názvy:Te Pirehi) je malý atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Najbližším susedom je atol Hikueru ( smerom na severovýchod) a Tahiti je na západ.
Geografia atolu.
Jeho lagúnu polkruhového tvaru je uzatvorená súšou len zo severnej a východnej strany, inak je to len plytký ríf bez splavného prielivu dovnútra lagúny.
História.
Prvá písomná zmienka je od Louisa Antoine de Bougainville z roku 1768. Po ňom bol ďalším návštevníkom James Cook 7. apríla 1769, ktorý ho nazval "vtáčím ostrovom", keďže jedinými obyvateľmi atolu boli vtáky. Moreplavec Edward Belcher ho neskôr ešte navštívil dvakrát, najprv 8. marca 1826 a potom aj 29. marca 1837. Aj v jeho prípade názov atolu zotrval u Cookovho "Bird Island", pretože na ostrove sídlila významná kolónia vtákov.
V 19. storočí sa ostrov stal francúzskym územím. V roku 1903 sa oblasťou prehnal hurikán a celý atol, spolu s niektorými okolnými, spustošil a pripravil o život asi 100 obyvateľov.
Vegetáciu tvoria zväčša kokosové palmy, ktoré tam boli po hurikáne v 1903 vysadené zámerne kvôli zalesneniu atolu a ťažbe kopry.
Na atole žije iba niekoľko pracovníkov perlovej farmy.
Fauna.
Na atole hniezdia dva druhy fregát, "Fregata ebenová" a "fregata bieloboká", spolu s "Pterodroma ultima". Taktiež tu bol zaregistrovaný výskyt vzácneho endemického vtáka Chevalier des Tuamotu (Prosobonia parvirostris).
Administratívne začlenenie.
Atol je súčasťou komunity "Hikueru", spoločne s atolmi Marokau, Ravahere a Tekokota.
Majstrovstvá Ázie v halovom pozemnom hokeji mužov 2008

Majstrovstvá Ázie v halovom pozemnom hokeji mužov 2008 boli 1. Majstrovstvá Ázie v halovom pozemnom hokeji mužov, ktoré organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF). Konali sa v dňoch od 10.15. decembra 2008 v meste Ipoh, v Malajzii, za účasti 6 tímov. Zápasy sa hrali na štadióne Indra Mulia Stadium. Titul získala reprezentácia Iránu.