burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Malé satirické divadlo Mandragora

Malé satirické divadlo Mandragora je divadlo, ktoré pôsobí v Bratislave od roku 1975.
Názov si súbor ponechal po prvej naštudovanej hre Niccola Macchiavelliho "Mandragora", s ktorou vystúpil takmer 200 krát po celom Slovensku a v Česku a získal niekoľko ocenení.
Patrilo medzi najúspešnejšie súbory malých javiskových foriem na Slovensku. Mandragora bola prakticky po celý čas svojej histórie kočovným divadlom. Medzi domovské scény v Bratislave patrili:
Dušou súboru bol Vlado Laco (autor, vedúci súboru, herec, režisér). Ďalšími členmi hercami sú Juraj Lipták, Ján Jánoši, Fero Jurík, Rasťo Nakládal, Dalibor Nakládal, Zuzana Čolláková-Horová, Ľuboš Fritz a Jozef Uhliarik, a.h. V Mandragore účinkovali Veronika Valentová, Oľga Janíková, Peter Gabriš aj Vladimír (Ady) Hajdu a spolupracovali Oliver Andrásy, ako hudobný skladateľ Rudo Geri a Ján Kovář, ako režiséri Oľga Janíková a Ľuboš Fritz, fotograf-grafik Jozef Uhliarik.
Naštudované predstavenia.
Satirickú komédiu Nebeská návšteva vydala v polovici osemdesiatych rokov LITA. Naštudovalo ju Maďarské oblastné divadlo v Košiciach a mnohé amatérske scény na Slovensku. Dielo získalo cenu Ministerstva kultúry.
Nový Južný Wales

Nový Južný Wales (, skrátene "NSW") je najstarší a najľudňatejší austrálsky štát, nachádzajúci sa na juhovýchode krajiny, na sever od Viktórie a na juh od Queenslandu.
Nový Južný Wales bol založený v roku 1788 a pôvodne sa rozkladal na väčšine austrálskeho územia. Počas 19. storočia sa postupne viacero väčších území oddelilo a vytvorilo britské kolónie - Tasmániu (1825), Viktóriu (1851), Queensland (1859) a Južnú Austráliu (ktorá v tom čase ešte zahŕňala aj Severné teritórium). V roku 1901 sa tieto kolónie a Západná Austrália spojili do federácie a vytvorili Austrálsky zväz.
Nový Južný Wales je známy najmä vďaka fotogenickému prístavu svojho hlavného mesta, Sydney, ktoré je najstarším a najväčším austrálskym mestom a svetovým finančným centrom. Sydney bolo tiež hostiteľskom mestom Olympijských hier v roku 2000.
Najstaršie európske osídlenie.
V roku 1770 objavil James Cook pobrežie Nového Holandska, ktoré sa neskôr stalo známe ako Nový Južný Wales (pomenované po južnom Walese). Neskôr v roku 1788 založil kapitán Arthur Phillip britskú kolóniu na území Austrálie v Port Jackson, čo je dnešný sydneyjský prístav. V roku 1813 viedli William Wentworth, Gregory Blaxland a William Lawson expedíciu naprieč Blue Mountains po ktorej sa osídlenie Nového Južného Walesu rozšírilo aj na oblasti západne od Sydney.
Geografia.
Od severu na juh sú najväčšími mestami Nového Južného Walesu Newcastle, Sydney a Wollongong. Všetky tri tieto mestá sa nachádzajú na pobreží Tichého oceánu.
Štát je ohraničený zo severu Queenslandom, z juhu Viktóriou a zo západu Južnou Austráliou. Územím Nového Južného Walesu sú ohraničené dve federálne teritóriá - teritórium hlavného mesta Canberry a Jarvis Bay.
Na území Nového Južného Walesu sa nachádza najvyšší austrálsky vrchol - Mount Kosciuszko (). Najvyššia nameraná teplota v štáte bola 50,0 °C (1939), najnižšia -23,0 °C (1994).
Vláda.
Spôsob vlády v Novom Južnom Walese vychádza z ústavy Nového Južného Walesu platnej od roku 1858, no mnohokrát doplnenej. Od roku 1901 je Nový Južný Wales súčasťou Austrálskeho zväzu a federálna ústava upravuje vzťah štátu a federácie.
Nový Južný Wales je súčasťou konštitučnej monarchie. Hlavou štátu je kráľ Karol III., zastupovaný generálnym guvernérom NSW Generalom Davidom Hurley. Guvernér štátu menuje členov vlády na základe rozloženia síl v štátnom parlamente.
Na základe federálnej ústavy Nový Južný Wales poskytol niektoré legislatívne a súdne právomoci Zväzu, ponechal si však úplnú nezávislosť v ostatných oblastiach. Formálna nezávislosť austrálskych štátov od federácie však bola postupne nahlodaná postupne narastajúcou finančnou dominanciou Zväzu.
Štátny parlament NSW je dvojkomorový a hlavou výkonnej moci je predseda vlády, ktorou je v súčasnosti Dominic Perottet.
Ekonómia.
Hrubý domáci produkt Nového Južného Walesu bol v roku 2003 takmer 266 miliárd austrálskych dolárov. V prepočte na obyvateľa je to 39,950 dolárov (približne 30,277 amerických dolárov), čo je viac ako vo väčšine štátov Európskej únie.
Abbé Prévost

L'Abbé Prévost (vlastným menom "Antoine-François Prévost) [d'Exiles]", (* 1. apríl 1697, Hesdin, Francúzsko – † 23. november 1763, Courteuil) bol francúzsky spisovateľ, novic u jezuitov v Paríži, neskôr vojak a cestovateľ. Prídomok d´Exiles si pridal sám k menu počas svojho exilu v Holandsku. Napísal dodnes známu a hranú veršovanú tragédiu "Manon Lescaut".
Životopis.
Svoje štúdium začínal v rodnom meste, a vďaka výborným výsledkom vstúpil ako novic do jezuitského rádu. Jeho novým pôsobiskom sa stáva Paríž a La Flèche. V roku 1717 sa však nechá naverbovať do vojska, no už čoskoro sa vracia k jezuitom, aby sa len o niečo neskôr – asi o pol roka – k vojsku zasa vrátil. V roku 1721 sa nešťastne zamiluje a prechádza k rádu benediktínov, kde pôsobil ako kazateľ, učiteľ a redaktor jedného zväzku popredných cirkevných dejín „Gallia christiana“. V tom období tiež začína pracovať na svojom prvom vlastnom diele. 
Literárna tvorba.
V roku 1728 mu nedovolia prechod do menej prísnej clunyjskej rehole, preto uteká z kláštora do Anglicka, kde sa začína živiť ako spisovateľ. Tu tiež vychádzajú prvé štyri zväzky jeho diela „Pamäti urodzeného muža“.
Neskôr sa presúva do Holandska, kde mu v roku 1731 vychádza román „Anglický filozof alebo príbehy pána Clevelanda“ a ďalšie tri diely „Pamätí urodzeného muža“, ktorých posledný diel obsahuje samostatnú poviedku: „Príbehy rytiera des Grieux a Manon Lescaut“.
Jeho štýl je spontánny, improvizovaný, no jasný a prirodzený. V Holandsku sa tiež zamiluje do krásnej mladej protestantky, s ktorou sa vracia do Anglicka, no zdá sa, že ani táto láska sa nedočká šťastného naplnenia.
V roku 1733 začína vydávať časopis „Za a proti (Le Pour et le Contre), ktorý má zoznamovať Francúzsko s Anglickom a Angličanmi, a vydáva ho i po tom, ako sa v roku 1734 vrátil z Francúzska. Nevracia sa však už do kláštora: vo svete nadobudol zvučné spisovateľské meno, vďaka čomu sa stáva chránencom a spovedníkom svojho patróna de Contiho.
V roku 1734 cenzúra zakázala publikovanie príbehu o Manon Lescaut. Prévost vykazuje finančnú stratu kvôli nepredaným výtlačkom.
Stal sa redaktorom, prekladateľom, publicistom a svoj časopis vydáva až do roku 1740. Vďaka svojej usilovnosti sa jeho literárne dielo rozrástlo až na 200 zväzkov, no i napriek tomu žije v biede a núdzi.
V roku 1741 musel ujsť pred veriteľmi do Bruselu, v tomto exile ostal až do nasledujúceho roka. Tu prekladal diela Samuela Richardsona a podľa Johna Greena spracoval svoje ďalšie dielo „Všeobecné dejiny ciest“. 
V roku 1753 pri reedícii premenoval posledný diel pamätí na „Príbehy rytiera des Grieux a Manon Lescautovej“. V roku 1755 Tento nový variant "Manon Lescaut" je Prévostom prepracovaný tak, aby sa páčil inkvizičnej cenzúre. Rediguje nový časopis „Journal étranger“, ktorý má podobné poslanie ako „Za a proti“, pretože má svojich čitateľov oboznamovať so zahraničnou literatúrou.
V roku 1754 sa stal priorom benediktínskeho opátstva St. Georges de Gesnes.
Posledné roky života prežil v dedinke Vineuil-Saint–Firmin. Cestou z benediktínskeho kláštora, kde chodil pracovať, v lese pri Chantilly, dostal mozgovú príhodu a skonal.
Prednizón

Prednizón je syntetický kortikosteroid, liek, ktorý sa obyčajne užíva v podobe tabliet "per os" (ústami).
Podáva sa pri širokom spektre chorobných stavov. Má hlavne glukokortikoidný efekt a potláča imunitnú odpoveď organizmu. Prednizon sa metabolizuje v pečeni na "prednizolon", ktorý je samotnou účinnou zložkou.
Katedrála

Katedrála je kresťanský chrám, ktorý slúži ako hlavný chrám diecézy alebo eparchie, resp. sídelný chrám biskupa, či sídelný kostol seniorátu. Katedrály sú v katolíckej, pravoslávnej, anglikánskej, evanjelickej a v niektorých iných protestantských cirkvách. Ak má biskup dva sídelné chrámy, druhý sa označuje ako "konkatedrála".
Ak má biskup nejakú hodnosť alebo právomoc, aj jeho katedrála dostáva príslušný titul - metropolitná, patriarchálna.
V architektúre sa termín "katedrála" používa v mierne odlišnom význame. Ako katedrálu označuje konkrétny typ veľkého gotického kostola, pozri gotická katedrála. Môže ísť nielen o biskupský kostol, ale napríklad aj o kláštorný kostol niektorých mníšskych rádov (benediktínsky či cisterciánsky).
Slovo katedrála pochádza z gréckeho καθέδρα (kathedra), čo znamená stolec, kreslo. V období antiky sa tak označovalo sedadlo sudcu, učiteľa a predstaveného, v kresťanskom staroveku a stredoveku biskupský stolec (trón). Katedrála teda označuje chrám, v ktorom je biskupský stolec.
Robert Huber

Robert Huber (* 20. február 1937, Mníchov, Nemecko) je nemecký biochemik. V roku 1988 získal spolu s Johannom Deisenhoferom a Hartmutom Michelom Nobelovu cenu za chémiu za ich práce o trojrozmernej štruktúre centier fotosyntézy.
Životopis.
Narodil sa v bavorskom Mníchove, kde bol jeho otec Sebastian bankovým úradníkom. Od 1947 do 1956 navštevoval gymnázium Humanistische Karls a potom študoval na Technickej vysokej škole, kde v roku 1960 získal aj diplom. Na univerzite zostal a venoval sa štúdiu kryštalografie aby objasnil štruktúru organických zlúčenín. V súčasnosti je ženatý a má štyri deti.
V roku 1971 sa stal riaditeľom Biochemického inštitútu Maxa Plancka, kde jeho tím pracoval na metóde kryštalografie proteínov.
NGC 2701

NGC 2701 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 18. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
NGC 2702

NGC 2702 je hviezda v súhvezdí Hydra, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel v roku 1877.
NGC 2703

NGC 2703 je dvojhviezda v súhvezdí Hydra, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel v roku 1877.
NGC 2704

NGC 2704 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. marca 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 2705

NGC 2705 je hviezda v súhvezdí Hydra, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel v roku 1877.
NGC 2706

NGC 2706 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 27. februára 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 2707

NGC 2707 je hviezda v súhvezdí Hydra, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel v roku 1877.
NGC 2708

NGC 2708 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 6. januára 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
NGC 2709

NGC 2709 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 27. januára 1852.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 2710

NGC 2710 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 18. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
NGC 2711

NGC 2711 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 2712

NGC 2712 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 19. marca 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,9.
NGC 2713

NGC 2713 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 3. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,9.
NGC 2714

NGC 2714 je galaxia v súhvezdí Kýl, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 4. februára 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 2715

NGC 2715 je galaxia v súhvezdí Žirafa, ktorú objavil Alphonse Borrelly v roku 1871.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,1.
NGC 2716

NGC 2716 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 3. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
NGC 2717

NGC 2717 je galaxia v súhvezdí Kompas, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 20. marca 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 2718

NGC 2718 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 24. marca 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
NGC 2719

NGC 2719 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 28. marca 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 2720

NGC 2720 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 10. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 2721

NGC 2721 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 1. februára 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
NGC 2722

NGC 2722 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 6. januára 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 2723

NGC 2723 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 3. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
NGC 2724

NGC 2724 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 7. februára 1832.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 2725

NGC 2725 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 10. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 2726

NGC 2726 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 19. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
NGC 2727

NGC 2727 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 12. marca 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
NGC 2728

NGC 2728 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 10. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 2729

NGC 2729 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 3. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
NGC 2730

NGC 2730 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 2731

NGC 2731 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 3. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 2732

NGC 2732 je galaxia v súhvezdí Žirafa, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 2. septembra 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,9.
NGC 2733

NGC 2733 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 12. marca 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 2734

NGC 2734 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15,5.
NGC 2735

NGC 2735 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 26. februára 1878.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 2737

NGC 2737 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 23. februára 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 2738

NGC 2738 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 23. februára 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
NGC 2739

NGC 2739 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 18. februára 1855.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
NGC 2740

NGC 2740 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 17. februára 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
NGC 2741

NGC 2741 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15.
NGC 2742

NGC 2742 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 19. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,4.
NGC 2743

NGC 2743 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 22. februára 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 2744

NGC 2744 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 21. marca 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 2745

NGC 2745 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 2746

NGC 2746 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
NGC 2747

NGC 2747 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 29. marca 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
NGC 2748

NGC 2748 je galaxia v súhvezdí Žirafa, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 2. septembra 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
Supernovy.
V galaxii NGC 2748 vybuchli dve supernovy:
NGC 2749

NGC 2749 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 5. marca 1862.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
NGC 2750

NGC 2750 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. marca 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
NGC 2751

NGC 2751 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 2752

NGC 2752 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
NGC 2753

NGC 2753 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 21. februára 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
NGC 2754

NGC 2754 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 2755

NGC 2755 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. marca 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 2756

NGC 2756 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 18. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
NGC 2757

NGC 2757 je dvojhviezda v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
NGC 2758

NGC 2758 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 2759

NGC 2759 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 20. marca 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 2761

NGC 2761 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 29. marca 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 2762

NGC 2762 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 26. februára 1851.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15,7.
NGC 2763

NGC 2763 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 8. februára 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
NGC 2764

NGC 2764 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 16. novembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 2765

NGC 2765 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 27. januára 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
NGC 2766

NGC 2766 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 22. marca 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 2767

NGC 2767 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 8. marca 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 2768

NGC 2768 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 19. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,9.
NGC 2769

NGC 2769 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 8. marca 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 2770

NGC 2770 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 7. decembra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
NGC 2771

NGC 2771 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 8. marca 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
NGC 2772

NGC 2772 je galaxia v súhvezdí Kompas, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 23. januára 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 2773

NGC 2773 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 6. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 2774

NGC 2774 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 21. marca 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
NGC 2775

NGC 2775 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 19. decembra 1783.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,4.
NGC 2776

NGC 2776 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 19. marca 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,4.
NGC 2777

NGC 2777 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 6. marca 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 2778

NGC 2778 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 28. marca 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 2779

NGC 2779 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 13. marca 1850.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15.
NGC 2780

NGC 2780 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 2781

NGC 2781 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 8. februára 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
NGC 2782

NGC 2782 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. marca 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,4.
NGC 2783

NGC 2783 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. marca 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
NGC 2784

NGC 2784 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 20. novembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,3.
NGC 2785

NGC 2785 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 16. marca 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
NGC 2786

NGC 2786 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 5. apríla 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
NGC 2787

NGC 2787 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 3. decembra 1788. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,9.
Je zaradená medzi šošovkovité galaxie, ktoré sú prechodným typom medzi špirálovými a eliptickými galaxiami. Má tesne navinuté, takmer súmerné ramená tmavého prachu, ktoré obklopujú jasné jadro.
NGC 2788

NGC 2788 je galaxia v súhvezdí Kýl, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 29. januára 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 2789

NGC 2789 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 13. marca 1883.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 2790

NGC 2790 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 17. februára 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
NGC 2791

NGC 2791 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 21. decembra 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
NGC 2792

NGC 2792 je planetárna hmlovina v súhvezdí Plachty, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 2. marca 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
NGC 2793

NGC 2793 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 6. marca 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 2794

NGC 2794 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 15. marca 1866.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
NGC 2795

NGC 2795 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 21. decembra 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
NGC 2796

NGC 2796 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. marca 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 2797

NGC 2797 je galaxia v súhvezdí Rak, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 15. marca 1866.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 2798

NGC 2798 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 14. januára 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
NGC 2799

NGC 2799 je galaxia v súhvezdí Rys, ktorú objavil anglický astronóm Ralph Copeland 9. marca 1874. Spolu s NGC 3800 má označenie Arp 83. Halton Arp ich zaradil do svojho katalógu podivných galaxií medzi špirálové galaxie s veľkým sprievodcom s veľkou plošnou jasnosťou.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 2800

NGC 2800 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 17. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
Kľazma

Kľazma (po rusky "Клязьма" – Kľazma) je rieka v európskej časti Ruska. Preteká Moskovskou, Vladimírskou, Ivanovskou a Nižnonovgorodskou oblasťou, je druhým najväčším (po Moskve) ľavým prítokom Oky.
Dĺžka toku je . Veľkosť povodia je asi . Priemerý ročný prietok na 185 kilometri od ústia, pri meste Kovrov, je /s. Zásobovaná je prevažne vodou z roztápajúceho sa snehu. Rieka býva zamrznutá od novembra do začiatku apríla.
Pramení v oblasti Moskovskej pahorkatiny, neďaleko mesta Solnečnogorsk. Zo začiatku tečie na juhovýchod, pri obci Čerkizovo mení smer na východ. Brehy na hornom toku Kljaz’my sú vysoké a údolia úzke. Na mieste, kde sa vlieva do Kljaz’movskej vodnej nádrže šírka rieky dosahuje 12 metrov s malou hĺbkou (12 metre), ďalej preteká cez Kljaz’movskú a Pirogovskú vodnú nádrž potom Meščorskou nížinou. Na území Meščory je pravý breh rieky oveľa nižší ako ľavý (okrem časti od Vjaznikov po Gorhovec). Poniže ústia Tezy klesá aj ľavý breh. Jej šírka v Noginsku je , vo Vladimíre . Na niektorých miestach má Kljaz’ma šírku prevyšujúcu . Miestami si rieka prerazila cestu cez vápencové masívy. Dno má ílovité.
Mohutnejšie prítoky zľava: Uča, Vorja, Kiržač, Pekša, Nerl’, Uvod’, Teza a Luh; z pravej strany Pol’a, Sudogda a Suvoroš (všetky, okrem Tezy, sú nesplavné).
Splavná je od Vladimíra, na 302 kilometri po ústie. 
Pri rieke ležia mestá: Ščolkovo, Losino-Petrovskij, Noginsk, Pavlovskij Posad, Orehovo-Zujevo, Sobinka, Vladimír, Kovrov, Vjazniki, Gorhovec.
Kljazma je značne znečistená, ale aj tak je bohatá na ryby, ale ryby, ako sumec obyčajný a jeseter malý ("Acipenser ruthenus"), ktorými bola rieka v 19. storočí preslávená, tie už v nej dnes nenájdeme.
Vodáctvo a vodné športy je možné pestovať od mája do septembra.
Uča

Uča je rieka v európskej časti Ruska, pretekajúca Moskovskou oblasťou, je ľavým prítokom Kľazmy.
Jej dĺžka je 42 kilometrov. Preteká cez Učinskú vodnú nádrž a mestá Puškino, Ivantievku, pri meste Ščolkovo sa vlieva do rieky Kljaz’my.
Silnejším je iba ľavý prítok - Serebrianka.
Kapacita počítačových pamätí

Množstvo dát alebo informácií v zmysle informačnej teórie je meraná v jednotkách bit (číta sa bit, skratka je b ). 
8 Bitov je základná jednotka Byte (číta sa bajt, skratka je B ) pôvodne predstavoval Byte systémovo-závislé číslo počtu Bitov, 8 Bitov bolo označované tiež ako Oktett , avšak dnes sa používajú skoro výhradne len 7- a 8-Bit-Bytes, 7-Bit-Bytes už len pri dátovom prenose. Najčastejšie je Byte 1 Oktett, (teda 8 Bit) zlúčená jednotka, na ktorú sa nadstavujú ďalšie vyššie jednotky. Z dôvodu pôvodnej definície jedného Kilobytes s 1024 namiesto 1000 Byte možno prísť k rozdielnym hodnotám (pozri pod heslom Byte).
Bit
Nibble alebo pol-Byte
Byte alebo Oktett (8 Bit)
Kilobyte (kB) (103 Byte = 1000 Byte),
Kibibyte (KiB) (210 Byte = 1024 Byte), často je miesto toho písané "KB" k rozlíšeniu od "kB" .
Megabyte (MB) (106 Byte = 1.000.000 Byte),
Mebibyte (MiB) (220 Byte = 1.048.576 Byte)
Gigabyte (GB) (109 Byte = 1.000.000.000 Byte),
Gibibyte (GiB) (230 Byte = 1 073 741 824 Byte)
Terabyte (TB) (1012 Byte = 1000 GB),
Tebibyte (TiB) (240 Byte)
Petabyte (PB) (1015 Byte = 1.000.000 GB),
Pebibyte (PiB) (250 Byte)
Exabyte (EB) (1018 Byte),
Exbibyte (EiB) (260 Byte)
Zettabyte (ZB) (1021 Byte),
Zebibyte (ZiB) (270 Byte)
Yottabyte (YB) (1024 Byte),
Yobibyte (YiB) (280 Byte)
Pseudocélomáty

Pseudocélomáty (lat. "Pseudocoelomata" Hyman 1951, "Pseudocoelia", v niektorých novších kontextoch je synonymum aj "Nonspiralia") je v niektorých systémoch taxón živočíchov. V mnohých textoch sa nepoužíva vyslovene ako taxón, ale len ako súhrnné (pomocné) označenie istej skupiny živočíchov.
Príklady jeho definícií:
Brušnobrvky

Brušnobrvky (iné názvy: bruchobrvky, brušnobrvce, bruchobrvce; ) sú kmeň prvoústovcov. Sú to drobné, najviac veľké vodné živočíchy, zaraďované donedávna ako trieda do kmeňa "Nemathelminthes".
Tielko fľaškovitého tvaru je ukončené vidlicovitou „nohou“ s cementóznami žľazami, ktoré produkujú vo vode tuhnúci sekrét. Ním sa prichytávajú na predmety vo vode. Na brušnej strane je niekoľko radov bŕv (–» brušnobrvky), ktoré slúžia na pohyb. Chrbtová strana tela je vyklenutá. Na povrchu tela je kutikula, čo je jedinečný jav u obrveného živočíšneho druhu. Kutikula sa člení na doštičky, ktoré môžu byť ostnité.
Tráviaca sústava.
Majú mohutný svalnatý hltan, ktorý má trojboký prierez. Trubicovitý žalúdok je tvorený štyrmi radmi epitelových buniek. Anus je u sladkovodných druhov vzadu na chrbte, u morských na brušnej strane. Druhy z rodu "Urodaphys" majú slepo ukončené črevo, podobne ako ploskule. Trávenie je výlučne intracelulárne. Vylučovanie u sladkovodných druhov zabezpečujú protonefrídie, morské majú kožné exkrečné žľazy.
Ostatné sústavy.
Nervová sústava je jednoduchá pásová, receptory sú vzácne (ploché oči). Sú hermafrodity. Brázdenie pomerne veľkých vajíčok je extrémne determinované – jednotlivé druhy majú stály počet buniek (eutélia). Ich postavenie v systéme nie je stále jasné. Poznáme asi len 200 druhov, delia sa do dvoch tried (bývalé rady).
Chaetonotoidea

Chaetonotoidea je trieda brušnobrviek. Sú to väčšinou sladkovodné druhy s vidlicovitým ukončením tela. Samčie gonády sa vyskytujú zriedka, rozmnožujú sa thelytokiou. Na Slovensku je asi 20 druhov, napr. brušnobrvka veľká ("Chaetonotus maximus").
Macrodasyoidea

Macrodasyoidea je trieda brušnobrviek. Sú to morské druhy, hermafrodity, napr. "Macrodasys buddenbrocki".
Štetinatoústky

Štetinatoústky (iné názvy: štetinoústky, štetinatoústovky, chetognaty; lat. Chaetognatha) sú kmeň prvoústovcov. 
Charakteristika.
Sú to štíhle morské živočíchy menších rozmerov (2 – ), na prvý pohľad vyzerajú ako sklovito priesvitné rybky. Plávajú trhavými pohybmi, ktoré pripomínajú pohyb komárích lariev. Po bokoch tela je 1 alebo 2 páry plutvičiek, a na konci tela je chvostová plutvička, postavená tiež horizontálne. Hlava je obrastená kožným záhybom, tzv. kapucňou, ktorá bola pokladaná za rudiment plášťa ramenonožcov. Pod touto kapucňou vyrastajú po bokoch hlavy tuhé, mierne zahnuté štetiny, ktoré slúžia na zachytávanie potravy. Coelom je trojdielny, podobne ako u chytadlovcov. Svalstvo je priečne pruhované.
Štetinatoústky sú hermafrodity, larválne štádium je potlačené. Ich postavenie v systéme nie je jasné ani dnes. Podľa niektorých teórií (Komárek, 1952) ide o neotenické formy, príbuzné predkom "Deuterostomia", "Tentaculata" a zrejme i descendentnej skupiny "Pogonophora" – z tohto pohľadu sa skupina "Archicoelomata" v Ulrichovom chápaní zdá byť opodstatnená. Moderný systém (Matis et al., 2002) zaraďuje tieto záhadné živočíchy definitívne k pseudocoelomátom do príbuzenstva brušnobrviek a vírnikov. Štetinatoústky sú jediné bezstavovce s viacvrstvovým krycím epitelom. Je to málo početná skupina, ale jednotlivé druhy (napr. "Sagitta hexaptera" sa v morskom planktóne vyskytujú hromadne).
Systematika.
kmeň štetinatoústky (Chaetognatha):
Jackson Pollock

Jackson Pollock (* 28. január 1912, Cody, Wyoming – † 11. august 1956, East Hampton, New York) bol jedným z najväčších amerických maliarov, a jeden z najznámejších anglosaských maliarov 20. storočia.
Narodil sa do nepokojných rodinných pomerov, často menil bydlisko, pričom jeho otec stále nebol doma a matka trpela silno autoritatívnymi komplexmi.
Jeho dielo spojované s „newyorskou“ umeleckou školou, sa vyznačovalo abstraktným expresionizmom, ktorý sa v Spojených štátoch objavil po druhej svetovej vojne. Ako väčšina amerických abstraktných expresionistov, smeroval skôr k Jungovej než k Freudovej interpretácii psychoanalytiky, čo sa stalo kľúčovým vo výraze jeho diela.
Svojou činnosťou dal základy novej umeleckej generácii, ktorá stelesňovala ducha doby, jeho život je teda pre pochopenie diela kľúčovým. Pollockova práca bola akýmsi druhom duševného boja a vyžadovala si nadľudskú duševnú silu. Konfrontovať sa s prázdnym priestorom plátna a pokúšať sa naň premietnúť poriadok a zmysel je podľa neho reprezentatívny medzistupeň základnej existenciálnej krízy moderného človeka.
V roku 1923 jedenásťročný Jackson prvý raz navštívil indiánsku rezerváciu a objavil v nej nevšedné motívy abstrakcie nazvané „Primitívne umenie“ amerických indiánov. Počas leta 1927 vyšli najavo jeho sklony k alkoholizmu, umenie sa pre neho stalo spôsobom vybitia emócií, maľovať mu umožňovalo vyjadriť svoj vnútorný vesmír, oslobodiť sa od svojich úzkostí a hnevu.
V decembri 1937 absolvoval detoxikačnú kúru. V tom čase sa nadchol pre primitívne umenie. V októbri 1941 po prvý raz vystavoval v galérii McMillen, zhodou okolností v rovnaký čas ako Lee Krasnerová, ktorá sa neskôr stala jeho ženou. Zoznámil sa tiež s Peggy Guggenheimovou, ktorá sa pohybovala v surrealistických kruhoch a vlastnila galériu na Manhattane. Krasnerová však surrealizmus zanechala a keďže sa s Pollockom presťahovala na vidiek a prehnane sa začala upínať na prírodnú tvorbu.
Neskôr si Pollock osvojil takzvaný "drip painting" medzi rokmi 1947 až 1951 (žiadne zameranie na kompozíciu, nedeliteľne sa miešajúce rozdielne farby a ich plastické striedanie, silná energia a farebná bujnosť, jedinečný spôsob ťahov). 
Rosenberg vytvoril koncept „action painting“, ktorý sa prvý raz objavil v jeho článku z roku 1952 nazvanom „The American Action Painters“. V článku Rosenberg definuje maľbu ako akciu. S týmto poňatím umenia sa Pollock výrazne stotožnil.
Pollock sa nakoniec vrátil k alkoholizmu a zabil sa pri autonehode so svojou milenkou a jej priateľkou.
Fenol

Fenol alebo benzenol je hydroxyderivát benzénu. Je to tuhá bezfarebná kryštalická látka s charakteristickým zápachom. Na svetle a vzduchu postupne ružovie až hnedne a pôsobením kyslíka zvetráva. Fenol je najjednoduchším zástupcom skupiny aromatických hydroxyderivátov – fenolov.
Vlastnosti.
Fyzikálne.
Za normálnych podmienok tvorí fenol bezfarebné kryštály, ktoré majú niekedy tendenciu sa roztekať. Teplota topenia je 40,5 °C, teplota varu 181,7 °C a hustota 1070 kg/m3. Rozpustnosť fenolu vo vode je pomerne nízka, ale je možné ju zvýšiť prídavkom silnej zásady (napr. NaOH). Fenol je silné dezinficiens, ale pre svoj zápach a jedovatosť (LDLO = 140 mg/kg) sa už na tieto účely nepoužíva.
Chemické vlastnosti.
Fenol je z hľadiska Brønstedovej teórie slabá kyselina (pKa = 9,95), pretože vodík hydroxylovej skupiny je odštiepiteľný v podobe protónu. Zvýšenú kyslosť fenolu oproti jeho alifatickému analógu cyklohexanolu zapríčiňuje vysoká elektrónová hustota na aromatickom jadre.
Fenol poskytuje okrem elektrofilných substitučných reakcií na aromatickom jadre aj reakcie prebiehajúce na hydroxylovej skupine (napr. esterifikácia, tvorba alkalických fenolátov):
Elektrofilné substitúcie prebiehajú na fenole "ľahšie" než na benzéne, pretože substituent –OH "zvyšuje" elektrónovú hustotu jadra, keďže nad záporným indukčným efektom prevláda kladný mezomérny efekt (+M efekt):
Výroba.
Fenol sa bežne nachádza v čienouhoľnom dechte a vo vypieracích vodách po karbonizácii čierneho uhlia. Tieto zdroje však zabezpečujú len malú časť svetovej produkcie fenolu (2,2 mil. ton ročne). Technologicky sú dobre zvládnuté viaceré metódy prípravy:
Najpoužívanejšia metóda je kuménový proces (kumén = izopropylbenzén), pretože pri tomto spôsobe vzniká ako vedľajší produkt acetón. 
Použitie.
Fenol má veľmi široké spektrum využitia. Najväčšia časť svetovej produkcie sa využíva na výrobu fenolformaldehydových živíc a ε-kaprolaktámu. Fenol je východiskovou surovinou pri príprave mnohých alkylovaných fenolov (krezoly, tymol), liečív, farbív, výbušnín, rozpúšťadiel, zmäkčovadiel a iných látok.
Kyselina benzoová

Kyselina benzoová (správne kyselina benzénkarboxylová, vzácnejšie kyselina fenylmravčia) je tuhá bezfarebná kryštalická látka s racionálnym vzorcom C6H5COOH. Je najjednoduchšou aromatickou karboxylovou kyselinou. V potravinárstve má priradené E číslo E210.
Vlastnosti.
Fyzikálne vlastnosti.
Kyselina benzoová tvorí pri normálnych podmienkach bezfarebné kryštály bez zápachu. Teplota topenia je 122,4 °C a vrie pri 249 °C. Pri vyšších teplotách (nad 100 °C) sublimuje. Vo vode sa pri 20 °C rozpúšťa len mierne (3,4 g/l vody), rozpustnosť možno zvýšiť prídavkom silnej zásady (napr. NaOH) resp. miernym zahriatím. 
Chemické vlastnosti.
Kyselina benzoová patrí v rámci organických kyselín medzi stredne silné kyseliny (pKa = 4,17). Jej vyššiu kyslosť oproti alifatickým analógom spôsobuje stabilizačné pôsobenie aromatického jadra po odštiepení protónu z karboxylovej skupiny. 
Kyselina benzoová poskytuje všetky reakcie charakteristické pre karboxylové kyseliny (napr. esterifikácia, tvorba solí, tvorba funkčných derivátov):
Na aromatickom jadre možno uskutočniť elektrofilné substitúcie, prebiehajú však ťažšie než na benzéne: 
Použitie.
Kyselina benzoová a jej soli (benzoan sodný, draselný, vápenatý) sú mierne toxické (LD50 ≈ 0,5 g/kg) a používajú sa ako konzervačné prísady (E210, E211, E212, E213). Konzervačný účinok spočíva v schopnosti kyseliny benzoovej inhibovať rast kvasiniek, baktérií a obzvlášť plesní. Kyselina benzoová sa používa na konzerváciu potravín kyslého charakteru (citrusové šťavy, sýtené nápoje). Doteraz sa vedú spory o zdravotnej nezávadnosti jej používania ako konzervačného prípravku.
Kyselina benzoová slúži aj ako dôležitá surovina pri výrobe fenolu, benzoylchloridu, dibenzoylperoxidu (iniciátor polymerizácie). 
Výroba.
Svetová ročná produkcia kyseliny benzoovej dosahuje 0,25 mil. ton. Priemyselne sa vyrába oxidáciou toluénu kyselinou dusičnou resp. vzdušným kyslíkom za prítomnosti kobaltnatých katalyzátorov alebo dekarboxyláciou kyseliny ftalovej.
Čeľusťoústky

Čeľusťoústky alebo gnatostomuly (lat. Gnathostomulida) sú kmeň prvoústovcov. Sú to drobné štíhle morské červovité živočíchy (0,5 – ) s dlhým obrvením na povrchu tela. Okolo ústneho otvoru majú kutikulárne čeľuste. Anus je druhotne redukovaný, trávenie je výlučne intracelulárne. Asi 80 druhov týchto archaických živočíchov žije v morskom piesku (často na miestach s obsahom H2S), živia sa drobnými riasami. V Stredozemnom mori žije "Gnathostomaria lutheri".
Systematika.
kmeň čeľusťoústky (Gnathostomulida)
Vírniky (taxón)

Vírniky (lat. "Rotifera", "Syndermata", "Rotatoria") sú kmeň prvoústovcov. 
Systém vírnikov je v každom ohľade sporný. Napríklad:
Podrobnosti o systéme pozri nižšie.
Charakteristika (bez háčikohlavcov-Acanthocephala).
Sú to drobné, väčšinou len mikroskopom viditeľné živočíchy. Na povrchu tela je kutikula s redukovaným obrvením – zostali z neho len dva vence bŕv v prednej časti.
Telo sa skladá z hlavy, krčka (často býva redukovaný), trupu a nohy. Prisadnuté druhy majú na konci nohy cementózne žľazy, ktoré produkujú tuhnúci sekrét. Napriek mikroskopickým rozmerom sú orgánové sústavy dosť zložito stavané. Za ústami je trojhranný hltan so špecializovaným žuvacím aparátom "mastax", tvoria ho pevné kutikulárne doštičky. Nervová sústava je pásová, zo zmyslov pozorujeme receptorické brvy a výrastky v prednej časti tela, niekedy primitívne ploché očká. Vylučovacími orgánmi sú protonefrídie, spájajú sa do močového mechúra, ktorý ústi do kloaky – je to spoločný vývod vylučovacej, tráviacej a rozmnožovacej sústavy. Mezenchým je syncytiálny a tvorí sa v ňom nevýrazný schizocoel.
Vírniky sú gonochoristy, samce sú menšie ako samičky, u mnohých druhov chýbajú. U mnohých druhov pozorujeme heterogóniu – striedanie niekoľkých partenogenetických generácií samíc s pohlavnou generáciou na jeseň, podobne ako u vošiek. Vývin je priamy. Je to kmeň charakteristický eutéliou – stálym (a pomerne nízkym) počtom buniek jednotlivých druhov. Žijú v moriach i v sladkých vodách, často aj vo vlhkom machu. Za východiskovú skupinu pre fylogenézu vírnikov sa považuje čeľaď "Notonemmatidae" – podobajú sa na maličké ploskule a ešte viac na brušnobrvky – ich telo je ešte nezreteľne diferencované na hlavu, trup a nohu. Lezú po dne pomocou obrveného políčka v prednej časti tela (kontinuita s "Turbellaria"), z ktorého vznikol obrvený aparát vyšších vírnikov. 
Systematika.
Zaradenie v systéme.
V starých systémoch sa taxón, ktorý je predmetom tohto článku, zaraďoval (bez Acanthocephala):
V súčasných systémoch sa (vrátane alebo bez Acanthocephala) obyčajne zaraďuje ako kmeň Rotifera (Syndermata) do (prípadnej skupiny Gnathifera a tá do) nadkmeňa špirálovce (Spiralia). 
Vnútorná systematika.
Systém podľa Grzimek et al. 1971: &lt;br&gt;
trieda Rotatoria: 
Systém podľa Nogrady et al. 1993, Segers 2002 a pod.: &lt;br&gt;
kmeň Rotifera:
Systém podľa Markevich (1990):&lt;br&gt;
Rotifera:
Systém podľa Ruppert et al. 2004: &lt;br&gt;
Syndermata:
Systém podľa rôznych autorov: &lt;br&gt; 
Syndermata:
Systém podľa Franc 2005 (v tejto wikipédii to je primárny systém): &lt;br&gt;
kmeň vírniky (Rotifera) - jediná trieda vírniky (Rotatoria):
Systém podľa Ruggiero et al. 2015 :&lt;br&gt;
kmeň Rotifera:
Systém podľa Tirjaková 2015: &lt;br&gt;
kmeň vírniky (Rotifera):
Systém podľa Sielaff 2016: &lt;br&gt;
a) jedna možnosť (Fig. 2): &lt;br&gt;
Syndermata (Rotifera):
b) druhá možnosť (Fig. 4) [takmer rovnaký systém má Sørensen &amp; Giribet (2006)]: &lt;br&gt;
Syndermata (Rotifera):
Seison

Seison je rod čeľade Seisonidae. Sú to morské vírniky, žijúce v obojpohlavných populáciách. Samčekovia sa len málo odlišujú od samičiek. Vaječníky nemajú odlíšenú vajcovú a žĺtkovú časť.
Plávajúce vírniky

Plávajúce vírniky (lat. "Eurotatoria") sú veľký taxón (zaraďovaný napr. ako podtrieda) vírnikov. 
Charakteristika.
Sú to sladkovodné alebo edafické vírniky s výrazným pohlavným dimorfizmom – samčekovia sú trpaslíčí bez tráviacej sústavy, u viacerých druhov neboli vôbec zistení. 
Systematika.
podtrieda plávajúce vírniky ("Eurotatoria"):
Bdeloidky

Bdeloidky (lat. "Bdelloidea") sú rad vírnikov. Obyčajne sa v systémoch zaraďujú presnejšie pod plávajúce vírniky ("Eurotatoria"). 
Žijú v partenogenetických (thelytóknych) populáciách, samčie pohlavie je neznáme. Samičky majú párové vaječníky. Medzi zástupcov patria napr. "Philodina roseola" (a ďalšie druhy tohto rodu), v machoch viac druhov rodu "Mniobia", a i.
Monogonontky

Monogonontky (lat. "Monogononta") sú rad vírnikov. Obyčajne sa v systémoch zaraďujú presnejšie pod plávajúce vírniky ("Eurotatoria"). 
Samičky majú nedelené ovárium, samčekovia sa vyskytujú, ale sú trpaslíčí a neprijímajú potravu. Medzi zástupcov tohto radu patria napr. "Haxartra mira", "Keratella quadrata" a ďalšie druhy tohto početného rodu. Určovanie vírnikov nie je ľahké, vyžaduje dobrú optiku a skúsenosti.
Háčikohlavce

Háčikohlavce (iné názvy: akantocefaly, tŕnistohlavce , tŕňohlavce ; lat. "Acanthocephala") sú kmeň prvoústovcov. 
Charakteristika.
Sú to endoparazitické červovité živočíchy, vpredu s krátkym chobotom s kutikulárnymi háčikmi a svalovým retraktorom; vďaka nemu je chobot pohyblivý a väčšinou vtiahnuteľný do hlavovej časti. Telo je pokryté tenkou kutikulou, pod ňou je epidermis syncytiálneho charakteru so systémom kanálikov, v ktorých prúdi hemolymfa. Táto sústava zrejme plní vyživovaciu funkciu, lebo tráviaca sústava vrátane úst a anusu úplne zaniká. Vylučovanie zabezpečujú protonefrídie. Háčikohlavce sú gonochoristy. Majú dosť zložité životné cykly so striedaním hostiteľov. Medzihostiteľom je článkonožec, v ňom sa vyvíja ostnatá larva (acanthella). Definitívnym hostiteľom je stavovec, ktorý sa môže nakaziť konzumáciou medzihostiteľa, ale aj iného napadnutého stavovca. Aj u háčikohlavcov pozorujeme eutéliu, hranice buniek však v dospelosti môžu zanikať a vzniká syncýtium (epidermis). Popísaných je asi 500 druhov tohto kmeňa, napr. háčikohlavec veľký ("Macracanthorhynchus hirudinaceus"), larva žije v larvách zlatoňov ("Cetoniinae"), dospelé jedince v čreve ošípaných, zriedka u človeka. "Polymorphus minutus" a "Filicollis anatis" prekonávajú životný cyklus "Gammarus" –» kačica alebo hus.
Systematika.
kmeň: háčikohlavce ("Acanthocephala")
Špirálovce

Špirálovce (Spiralia) sú veľký taxón prvoústovcov. 
Rozsah taxónu.
Taxón špirálovce býva v závislosti od autora rôzne definovaný. Najčastejšie definície špirálovcov sú tieto:
a) V súčasnosti špirálovce najčastejšie zahŕňajú všetky prvoústovce okrem taxónu zvliekavce (Ecdysozoa). Takto definované špirálovce sa niekedy alternatívne označujú názvom Lophotrochozoa v širšom zmysle alebo názvom Gnathospiralia. Donedávna sa do špirálovcov niekedy nezaraďovali ani štetinatoústky (Chaetognatha), ale podľa novších zistení patria do špirálovcov (presnejšie do Gnathifera). 
b) Niekedy (v súčasnosti aj minulosti) špirálovce zahŕňajú všetky prvoústovce okrem taxónu zvliekavce (Ecdysozoa) a taxónu Gnathifera , prípadne navyše okrem taxónu brušnobrvky (Gastrotricha) a staršie aj okrem taxónu morulovce (Mesozoa). Takto definované špirálovce sa alternatívne označujú názvom Platytrochozoa alebo názvom Lophotrochozoa v užšom zmysle.
c) Niekedy (v súčasnosti aj minulosti) špirálovce zahŕňajú všetky prvoústovce okrem taxónu Cycloneuralia a taxónu morulovce (Mesozoa), prípadne staršie navyše okrem taxónu Gnathifera bez zahrnutia čeľusťoústiek (Gnathostomulida; t.j. čeľusťoústky sa považovali za špirálovce, ale ostatné Gnathifera nie)
d) V období okolo roku 2000 niekedy špirálovce zahŕňali všetky prvoústovce okrem taxónu zvliekavce (Ecdysozoa), taxónu štetinatoústky (Chaetognatha), taxónu chytadlovce (Lophophorata/Tentaculata) (alebo alternatívne len okrem jeho časti nazývanej Brachiozoa [=Lophophorata v užšom zmysle, ]) a prípadne navyše okrem taxónov morulovce (Mesozoa) a brušnobrvky (Gastrotricha).
e) V období okolo roku 2000 niekedy špirálovce zahŕňali všetky prvoústovce okrem taxónu zvliekavce (Ecdysozoa), taxónu štetinatoústky (Chaetognatha), taxónu morulovce (Mesozoa) a taxónu machovky (Bryozoa) 
f) V období okolo roku 2000 niekedy (napr. v práci V. Franca) špirálovce zahŕňali všetky prvoústovce okrem taxónu pseudocélomáty (Pseudocoelomata, Nonspiralia) v užšom zmysle a taxónu morulovce (Mesozoa). Pseudocélomáty v užšom zmysle (v niektorých iných systémoch označované ako nižšie pseudocélomáty v širšom zmysle) v novších systémoch zodpovedajú taxónom brušnobrvky (Gastrotricha) a Gnathifera (vrátane štetinatoústiek).
Špirálovce podľa vyššie uvedeného vymedzenia f).
Charakteristika.
Do takto definovaných špirálovcov zaraďujeme bilaterálne živočíchy so špirálnym ryhovaním vajíčka. Rozdeľujú sa na tri fylogenetické línie (sensu Matis et al., 2002), resp. nadkmene (Franc, 2005):
Systematika.
skupina špirálovce (Spiralia):
Iota Scorpii

Existujú dve hviezdy s Bayerovým označením Iota Scorpii:
Na oblohe sú oddelené o 0,50°.
Atrochozoy

Atrochozoy alebo netrochofórovce (lat. "Atrochozoa") sú taxón (línia či nadkmeň) špirálovcov, skupiny kmeňov prvoústovcov. Sú to živočíchy bez súvislej telovej dutiny (priestor medzi ekto– a endodermom vyplňuje svalový vak a mezenchým), larva – pokiaľ sa vyskytuje – je planuloidná. Ich epidermis (koža) sa nezvlieka.
Systematika.
línia [alebo nadkmeň] atrochozoy ("Atrochozoa"):
Trochofórovce

Trochofórovce (Trochozoa) sú taxón (línia či nadkmeň) špirálovcov, skupiny kmeňov prvoústovcov. 
Sú to živočíchy, ktoré majú už pravú telovú dutinu – coelom, niekedy ešte málo vyvinutý (Mollusca). Coelom však môže byť z väčšej časti nahradený mezenchýmom (Hirudinea), resp. jeho funkčnou analógiou je rhynchocoel (Nemertini). Larva – pokiaľ sa vyskytuje – je trochoforoidná. Ani u nich ešte nie je vyvinutý mechanizmus zvliekania epidermy (kutikuly).
Systematika.
línia [alebo nadkmeň] trochofórovce (Trochozoa): 
Postavenie kmeňov sipunkuly a chobotníčky v systéme bolo dlhú dobu nejasné a nie je celkom jasné ani dnes. V starších systémoch sa zaraďovali do obrúčkavcov, a to buď ako samostatné triedy obrúčkavcov, alebo boli spolu so skupinou "Priapulidea" (dnes je to trieda v schizocoelomovom kmeni "Cephalorhyncha") spájané do umelej triedy "Gephyrea", ktorá bola zaraďovaná do obrúčkavcov (Annelida). I keď majú k nim isté príbuzenské vzťahy – čo dokazujú metanefrídie, špirálové brázdenie vajíčka, trochofóra (a u "Echiurida" aj štetinky a embryonálne zakladanie coelomových dutiniek), rozdielnych znakov je predsa len príliš veľa, preto sa v druhej polovici 20. storočia napovažovali za súčasť kmeňa obrúčkavce. Predpokladalo sa, že tieto reliktné starobylé živočíchy sú pravdepodobne potomkami predkov všetkých coelomových prvoústovcov; počas veľmi dlhých dôb sa však dosť pozmenili a získali aj určité špecializované znaky.
Na začiatku 21. storočia sa však ukázalo, že chobotníčky a možno aj sipunkuly predsa len patria do obrúčkavcov.