burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Elektrotechnický ústav Slovenskej akadémie vied

Elektrotechnický ústav Slovenskej akadémie vied (ElÚ SAV) je jeden z ústavov Slovenskej akadémie vied. Ústav sa zaoberá výskumom polovodičových a supravodivých materiálov a ich vlastností. Riaditeľom ústavu je RNDr. Vladimír Cambel, DrSc.
Dejiny.
Predchodcom ústavu bolo Laboratórium pre výskum a konštrukciu meracích a fyzikálnych prístrojov založené v roku 1953. Zaoberalo sa vývojom elektronických meracích prístrojov pre iné ústavy SAV. Od neho bolo k 31. októbru 1955 odčlenené Laboratóriom elektrotechniky. Od roku 1964 nesie názov Elektrotechnický ústav SAV. V roku 1956 bolo hlavným účelom organizácie „"výskum priemyslovej elektroniky a šírenia vysokofrekvenčných polí s prihliadnutím na výstavbu televízie na Slovensku"“. Od začiatku 60. rokov sa zaoberal pevnými látkami a ich vodivosťou. Od roku 1965 sídli vo vlastnej budove, predtym sídli v priestoroch Fyzikálneho ústavu. K 1. septembru 1976 začalo činnosť spoločné výskumné stredisko s Fyzikálnym ústavom Oddelenie fyzikálnej elektroniky pri národnom podniku Tesla Rožnov, závod Piešťany. Tento ústav bol zrušený v roku 1993 a pracovisko sa stalo súčasťou Elektrotechnického ústavu. Od 1. januára 1981 bol ElÚ začlenený do Centra elektro-fyzikálneho výskumu SAV. Po kritike pracovníkov a organizácií bolo toto centrum po zmene režimu 14. decembra 1989 zrušené. Zriaďovacia listina ElÚ pochádza z roku 1992.
V novembri 2004 ústav získal Ceny ministra školstva SR za vedu a techniku v kategórii Prestížna organizácia výskumu a vývoja. Ocenenie odovzdal minister Martin Fronc. Od 1. januára 2005 bol na štyri roky spolu s Katedrou experimentálnej fyziky FMFI UK a Katedrou fyziky FEI STU súčasťou Centra elektronických a elektrotechnických súčiastok novej generácie SAV.
Činnosť.
Ústav je školiacim strediskom od roku 1979. Od roku 2005 je akreditovaným poskytovateľom PhD vzdelania v odboroch:
Pracovníci riešili výskumné úlohy 5. rámcového programu Európskej únie a tiež programu NATO Veda pre mier.
Oddelenia.
Elektrotechnický ústav SAV sa skladá z týchto oddelení:
Vysielač Solt

Vysielač Sol () je stredovlnný vysielač pri obci Solt, v Maďarsku. Je najsilnejším vysielačom na stredných vlnách v Európe a na svete. (spolu s tromi vysielačmi v Saudskej Arábii) s výkonom 2000 kW (2 MW). Vysiela na frekvencii 540 kHz a vďaka vysokému výkonu je Kossuth Rádió (známe tiež ako "Radio Budapest", v minulosti "Budapest I.") najmä vo večerných hodinách zachytiteľné v celej Strednej Európe (pokrytie pre maďarsky hovoriace obyvateľstvo) a až do Kazane v Rusku (~2 200 km) na východ, Kuala Lumpur v Malajzii (~13 500 km na juhovýchod) a v Írsku (~1 900 km na západ). Vysielač využíva 303,6 metrov vysoký kotvený stožiar (z toho 298,4 m vyžaruje). Od roku 2013 je vysielač technická pamiatka.
Poloha.
Vysielač Solt sa nachádza vo Veľkej dunajskej kotline, 4 km severne od obce Solt a 80 km južne od Budapešti. 
Dejiny.
Počas 70. rokov sa vysielač Lakihegy stal zastaraným (v roku 1972 pokrýval len 50% teritória štátu), preto sa Magyar Posta spolu s vládou rozhodli vybudovať novší a výkonnejší vysielač. Výstavba strategického projektu s vysokou prioritou začala v roku 1974 v spolupráci so Sovietskym zväzom. Niekoľko farmárskych domov a stodôl bolo zbúraných a oblasť bola uzavretá. Najvýkonnejší rozhlasový vysielač Európy bol navrhnutý maďarskými, poľskými a sovietskymi inžiniermi z viacerých spoločností a organizácií, vrátane sovietskeho ministerstva komunikácie, ("Министерство связи СССР"), Maďarského inštitútu poštového plánovania ("Postai Tervező Intézet"), Spoločnosti pre plánovanie elektrární a sietí ("Erőmű és Hálózattervező Vállalat"), Cestnej a železničnej plánovacej spoločnosti ("Út- és Vasúttervező Vállalat") a Budapeštianskej spoločnosti geodézie a kartografie ("Budapesti Geodéziai és Térképészeti Vállalat"). Vysielač bol dokončený v roku 1977.
Vysielač z roku 1977 bol v roku 2017 vymenený za Nautel NX2000, pozostávajúci z piatich NX400 jednotiek skombinovaných do 2000 kW výkonu.
Catalogue of Galaxies and Clusters of Galaxies

Catalogue of Galaxies and Clusters of Galaxies (skrátene CGCG, alebo ZWG, slov. "Katalóg galaxií a kôp galaxií") bol vydaný Fritzom Zwickym v rokoch 1961 – 1968. Obsahuje 29 418 galaxií a 9 134 kôp galaxií.
Adamovské jazerá

Adamovské jazerá sú tvorené dvoma bývalými zatopenými štrkoviskami. Nachádzajú sa na území mesta Gbely, v mestskej časti Adamov, približne 500 m od rieky Moravy, tvoriacej česko-slovenskú hranicu. Prístup k nim je z JV z hlavnej cesty KútyHolíč a zo SZ od Moravy z prístavu Gbely-Adamov a z cyklotrasy, vedúcej po hrádzi.
V súčasnosti patria k najvýznamnejším ornitologickým lokalitám v oblasti Záhorie. Okrem iných vzácnych druhov vtáctva tu hniezdi aj hus divá, pre ktorú je to najvýznamnejšie hniezdisko na Slovensku. Jazerá nahradili prirodzené hniezdiská, ktoré zanikli po úprave toku rieky Morava. Staršie južné jazero je vyhradené výlučne pre vtákov, novšie severné jazero je určené pre rekreačné aktivity a stále v ňom ešte prebieha ťažba štrku. Počas letnej sezóny tu prebieha množstvo kultúrno-spoločenských akcií.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1971

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1971 bol v poradí 17. turnaj majstrovstiev Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konal sa v mestách Essen a Böblingen, v Západnom Nemecku v dňoch od 1019. septembra 1971, za účasti 12 tímov. Zápasy sa odohrali v arénach Grugahalle a Sporthalle Böblingen. Jedenásty titul (ôsmy v rade) získal , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil opäť nad . Bronzové získalo medailu po 25 rokoch.
I Zwicky 18 C

I Zwicky 18 C (, doslova Zwickyho žiara) je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 18,9. Na oblohe sa nachádza ~22" severovýchodne od I Zwicky 18.
Borščivci

Borščivci () je dedina na Ukrajine v Mohyliv-podiľskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 1022 obyvateľov.
Likavský mlyn

Likavský mlyn je mlyn v obci Likavka v okrese Ružomberok na Slovensku.
Prvá písomná zmienka o Likavskom mlyne je z roku 1573, presný dátum založenia mlyna je možné zistiť len z kongregačných zápisníc z rokov 15161848, ktoré sú uložené v oblastnom archíve v Bytči, písané po maďarsky a nemecky. V roku 1625 mlyn už mlel a pôsobil podľa citácie z knihy Urbárov – Povinnosti Likavčanov.
Mlyn slúžil likavskénu panstvu (kaštielu sv. Žofie a hradu Likava) a poddaným. V jednej z bášt v dolnom hrade postavenej za Hunyadyho roku 1435 bola pekáreň až do roku 1707, kedy bol hrad rozborený. Potom sa už pieklo priamo v Likavskom mlyne. K povinnostiam likavského mlynára patrilo vykŕmenie jedného brava a vykonávať mlynárske práce okolo mlyna. Likavčania mali povinnosť voziť do mlyna slad, zomletý slad doviezť nazad do panského pivovaru. K ich povinnostiam patrilo aj doviezť a odviezť na Likavský hrad z mlyna zomleté obilie. Okrem toho do mlyna z hradu vozili na mletie soľ, zomletú ju vozili späť na hrad. Mlyn slúžil aj ako vodná píla, mlynár bol povinný na nej rezať dosky.
V súčasnosti je mlyn súkromným majetkom, jeho majiteľ sam zabezpečuje odbornú rekonštrukciu a snaží sa o zapísanie tohoto objektu do zoznamu kultúrnych pamiatok Slovenska.
Zoznam HD objektov

Toto je zoznam HD objektov rozdelený na stránky po 1000 položiek.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1973

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1973 bol v poradí 18. turnaj majstrovstiev Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konal sa v mestách Barcelona a Badalona, v autonómnom spoločenstve Katalánsko, v Španielsku v dňoch od 27. septembra6. októbra 1973, za účasti 12 tímov. Zápasy sa odohrali v arénach Palacio de los Deportes Barcelona a Pabellón de Ausiàs March. Titul získala , ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad domácim . Obhajca prvenstva a predchádzajúci osemnásobný víťaz podujatia v rade zo získal bronz.
Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia európskych družstiev na Majstrovstvá sveta 1974, ktoré organizovala Portoriko. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
Železničná stanica Hranice na Moravě

Železničná stanica Hranice na Moravě (skoršie názvy: "Mährisch Weißkirchen", "Hranice") je železničná stanica v Hraniciach na adrese Nádražní 498. Leží na tratiach Česká Třebová – Přerov – Bohumín (270) a Hranice na Morave – Horní Lideč – Púchov (280). Trať 270 je pôvodná železničná trať spoločnosti c.k. privilegovanej Severnej dráhy cisára Ferdinanda (SDCF) a je súčasťou druhého koridoru.
Dejiny.
Výstavba prebiehala od roku 1844 do roku 1847. Výstavbu trate riadil Karl Hummel. Prvý vlak stanicou prešiel 1. mája 1847. V rokoch 1960 až 1963 bola trať elektrifikovaná. Od roku 1949 nesie názov Hranice na Moravě. Výstavba II. koridoru prebiehala v rokoch 1999 až 2001 a v roku 2012 bol zavedená pravostranná prevádzka.
Prevádzka.
Zabezpečovacie zariadenie stanice Hranice je diaľkovo riadené z Centrálneho dispečerského pracoviska v Přerove a diaľkovo ovládaným zabezpečovacím zariadením z Hraníc.
Stanica.
Železničná stanica bola postavená podľa plánov architektov Karla Hummela a Ernsta Ehrenhausa podľa plánu z roku 1845. Naproti výpravnej budove bola postavená v klasicistickom slohu budova vodárne a obytný dom, ktorý bol zbúraný v roku 1938.
Výpravná budova.
3. marca 1847 bola dokončená výstavba výpravnej jednoposchodovej budovy krytej valbovou strechou. V budove sa nachádzali čakárne, dve reštaurácie, kancelárie a na poschodí boli byty. Klasicistickú budovu s trojosovým rizalitom zakončeným trojuholníkovým tympanonom, prízemie bolo členené pásovou rustikou. V roku 1870 bola budova rozšírená na obe strany zo siedmych okenných os na deväť. V období od 1895 do 1896 bolo staviteľom z Nového Jičína Jindřichom Czeikom vystavené rozšírenie a prestavba výpravnej budovy. Na oboch bokoch budovy boli rohové rizality zakončené trojuholníkovými tympanónmi, prízemie bolo vyzdobené bosážou. V roku 1939 bol vypracovaný projekt prestavby výpravnej budovy Ing. arch. Jiřím Žalmanom. Projekt bol uskutočnený až po konci 2. svetovej vojny v rokoch 1946 až 1948.
Služby na stanici.
V železničnej stanici sú cestujúcim poskytované tieto služby: medzinárodná pokladňa, vnútroštátna pokladňa (ČD), možnosť platiť v eurách, platba kartou, bezbariérové WC, výdaj In Kariet (ČD), čakáreň, ČD kuriér, úschovňa bicyklov, úschovňa batožiny a bufet. Pred stanicou je autobusové stanovisko.
Turistické trasy a cyklotrasy začínajúce pri stanici:
Daryl Hannahová

Daryl Hannahová (* 3.december 1960, Chicago, Illinois, USA) je americká herečka známa z filmov ako Wall Street (1987), "Kill Bill" (2003) či "Kill Bill 2" (2004). Od roku 2015 do roku 2018 hrala jednu z hlavných úloh v televíznom seriály "Sense8".
Detstvo a mladosť.
Hannahová sa narodila a Susan a Don Hannahovým ktorí sa rozviedli len pár mesiacov po jej narodení. Neskôr sa jej matka vydala za obchodníka Jerrolda Wexlera. Daryl je vegetariánka od jedenástich rokov a vyrastala s otcom, jej sestrou Page Hannahovou a jej nevlastnou sestrou Tanyouo Wexlerovou.
Kariéra.
Svoju hereckú kariéru zahájila v roku 1978, vo filme "Zúrivosť", ktorý režíroval Brian de Palma. Časom, sa z menších rolí vypracovala na väčšie úlohy, jedna z jej najznámejších je v sci-fi filme "Blade Runner".
V komédií "Žblnk!" sa predviedla vedľa herca Toma Hanksa a za jej postavu zamilovanej morskej panny jej film zaručil cenu Saturn v kategórií najlepšia herečka.
V druhej polovici osemdesiatych rokov získala skôr menšie filmové úlohy, ako príklad vo filme "Oceľové magnólie" alebo známy Oscarový film "Wall Street", spolu s Charliem Sheenom a Michaelom Douglasom.
Po účasti na niekoľkých neúspešných filmoch, bola Hannahová obsadzovaná skôr do vedľajších postáv. Príklad vo filmoch "Daj si pohov kamoš" alebo "Skutočná blondýnka". V priebehu nasledujúcich desiatich rokov sa objavila v neúspešných filmoch ako je rozprávka "Jack a fazuľa" alebo "Smrť smrť". V roku 2003 bola obsadená do úlohy vrahyne Elle Driver v akčnom filme "Kill Bill". Jej filmová postava sa objavila aj v druhej časti, ktorá bola natočená v roku 2004. Za svoj herecký výkon získala ocenenie Saturn Award. Jej herecký výkon v sérii filmov Kill Bill, rovnako ako v novších filmoch ako napríklad "Northerfork" sú popisované ako jej herecký comeback.
Napísala scenár, režírovala a tiež produkovala krátky film "Posledná večera", za ktorú bola nominovaná na cenu Berninale. Tiež sa objavila vo videoklipe Robbieho Williamsa.
V roku 2015 sa pripojila k natáčaniu seriálu "Sense8", kde stvárňuje jednu z hlavných postáv. Natáčanie skončilo v roku 2018.
Súkromný život.
Hannahová mala dlhodobé vzťahy s Johnom F. Kennedym Jr. a hudobníkom Jacksonom Browneom. Hannahová sa v roku 2018 vydala za hudobníka Neilom Younga.
Hannahová bola jednou z mnohých žien, ktoré podali obvinenia zo sexuálneho zneužívania proti Harveymu Weinsteinovi. Hannahová tvrdila, že ju Weinstein počas produkcie Kill Bill niekoľkokrát sexuálne obťažoval a že sa raz pokúsil vlámať do jej hotelovej izby. Ona, zo strachu, že ju má v úmysle znásilniť, utiekla z miestnosti požiarnym schodiskom.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1975

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1975 bol v poradí 19. turnaj majstrovstiev Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konal sa v mestách Belehrad, Karlovec, Rijeka a Split, v Juhoslávii v dňoch od 7.15. júna 1975, za účasti 12 tímov. Juhoslávia bola organizátorom európskeho šampionátu mužov druhýkrát, keď predtým hostila toto podujatie v roku 1961, v Belehrade. Systém majstrovstiev sa oproti predchádzajúcim turnajom zmenil; po základnej časti nenasledovalo play-off, ale nadstavbové skupiny o konečné umiestnenie. Titul obhájila , ktorá sa vo finálovej skupine umiestnila pred a .
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1977

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1977 bol v poradí 20. turnaj majstrovstiev Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konal sa v mestách Liège a Ostende, v Belgicku v dňoch od 14.24. septembra 1977, za účasti 12 tímov. Po 18-tich rokoch sa na turnaj ME kvalifikovalo aj družstvo Rakúska. Titul obhájila , ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad . 
Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia európskych družstiev na Majstrovstvá sveta 1978, ktoré organizovali Filipíny. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
Fakulta aplikovaných jazykov Ekonomickej univerzity v Bratislave

Fakulta aplikovaných jazykov je najmladšou fakultou Ekonomickej univerzity v Bratislave. Vznikla 1. júna 2010 transformáciou Ústavu cudzích jazykov na samostatnú fakultu. V súčasnosti ponúka štúdium cudzích jazykov a interkultúrnej komunikácie v dvoch stupňoch štúdia - bakalárskom a magisterskom. Štúdium sa realizuje v kombinácii dvoch nasledovných cudzích jazykov: anglického, nemeckého, španielskeho a francúzskeho.
Charakteristika fakulty.
Hlavným poslaním Fakulty aplikovaných jazykov Ekonomickej univerzity v Bratislave je poskytovať kvalitné vzdelávanie, ktoré zahŕňa vysokú úroveň komunikatívnej kompetentnosti v dvoch cudzích jazykoch, interkultúrnu komunikáciu, základy ekonómie, práva a vybraných spoločenskovedných disciplín. Okrem toho zabezpečuje Fakulta aplikovaných jazykov výučbu cudzích jazykov na všetkých fakultách Ekonomickej univerzity v Bratislave.
Koncepcia Fakulty aplikovaných jazykov vychádza z analýzy vzdelávacích cieľov, na ktoré sa fakulta zameriava. Jej cieľom je adekvátne reagovať na požiadavky súčasnej spoločnosti a pripraviť do praxe kvalifikovaných odborníkov, ktorí budú spĺňať náročné kritériá pôsobenia v štátnej správe, v medzinárodných inštitúciách, nadnárodných spoločnostiach i domácich firmách. Absolventi fakulty budú pripravení v súlade s jej profilom. Vyznačujú sa dobrou komunikatívnou kompetentnosťou vo viacerých jazykoch, znalosťou slovenského jazyka, ako aj schopnosťou aplikovať nadobudnuté poznatky v praxi.
Interdisciplinárny charakter štúdia radí Fakultu aplikovaných jazykov medzi moderné výchovno-vzdelávacie inštitúcie, ktoré reagujú na odlišné podmienky v jednotlivých kultúrach globalizovaného sveta. Vedeckovýskumná, publikačná, odborná a pedagogická činnosť súvisí so základným poslaním fakulty a vytvára podmienky na umocnenie jej poslania.
Dôraz na rozvoj jazykových zručností a schopností, interkultúrnej komunikácie a interdisciplinárnych prístupov k študovanej problematike patrí k črtám výchovno-vzdelávacieho procesu, ktoré umožňujú absolventom novej fakulty širokospektrálne uplatnenie na pracovnom trhu. Osvojovanie si cudzích jazykov a nadobúdanie bikultúrnej, resp. multikultúrnej kompetencie rozširuje európsku dimenziu vzdelávania a zodpovedá jeho súčasnému trendu.
Radoslav Štefančík

Doc. PhDr. Radoslav Štefančík, MPol. Ph.D. (* 8. júl 1976, Brezno) je slovenský politológ a vysokoškolský pedagóg, dekan Fakulty aplikovaných jazykov Ekonomickej univerzity v Bratislave.
Štúdium.
Štefančík v roku 2002 ukončil štúdium politológie a nemeckého jazyka a literatúry na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity v Prešove. S podporou Konrad-Adenauer-Stiftung v rokoch 2005 až 2006 absolvoval postgraduálne štúdium politológie aj na Friedrich-Schiller-Universität v Jene. Doktorandské štúdium ukončil na Katedre politológie Fakulty medzinárodných vzťahov Vysokej školy ekonomickej v Prahe v roku 2010 obhajobou dizertačnej práce na tému „"Politické aspekty migrácie v Českej republike a na Slovensku"“. V roku 2016 habilitoval v odbore politológia na Filozofickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach.
Kariéra.
Medzi rokmi 2002 a 2012 pôsobil na Katedre politológie Filozofickej fakulty Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave a nasledujúce dva roky na Katedre histórie a európskych štúdií tej istej fakulty. Od roku 2012 na Fakulte aplikovaných jazykov Ekonomickej univerzity v Bratislave, momentálne na Katedre interkultúrnej komunikácie. V roku 2014 bol zvolený za dekana fakulty, v roku 2018 bol akademickým senátom fakulty potvrdený vo funkcii na ďalšie funkčné obdobie.
Iné aktivity.
V roku 2003 získal Medzinárodné parlamentné štipendium Nemeckého Spolkového snemu v Berlíne, kde absolvoval stáž v kancelárii nemeckého poslanca za CSU a sprievodné štúdium na Humboldtovej univerzite v Berlíne. V roku 2011 získal polročné postdoktorandské vedecké štipendium na Viedenskej univerzite a v roku 2012 dvojmesačné vedecké štipendium na Herderovom inštitúte v Marburgu.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1979

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1979 bol v poradí 21. turnaj majstrovstiev Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konal sa v mestách Gorica, Mestre, Siena a Turín, v Taliansku v dňoch od 9.2. júna 1979, za účasti 12 tímov. Taliansko bolo organizátorom európskeho šampionátu druhýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 1969, v mestách Neapol a Caserta. Svoj dvanásty titul získal , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad . Pre strieborný Izrael to bola prvá medaila.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1981

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1981 bol v poradí 22. turnaj majstrovstiev Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konal sa v mestách Praha, Bratislava a Havířov, v Česko-Slovensku v dňoch od 26. mája5. júna 1981, za účasti 12 tímov. Po 20-tich rokoch sa na turnaj ME kvalifikovalo aj družstvo Anglicka. Česko-Slovensko bolo organizátorom európskeho šampionátu druhýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 1947, v Prahe. Zápasy sa odohrali v troch dejiskách, na dvoch hokejových štadiónoch v Bratislave a Havířove a pražskej Sportovní hale PKOJF. Titul obhájil , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad . 
Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia európskych družstiev na Majstrovstvá sveta 1982, ktoré organizovala Kolumbia. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Vavrinec Mussinger

Vavrinec Mussinger (iný zápis: Vavrinec Muczinger; * ?, asi Viedeň, Rakúsko – † po 1758, ?) bol maliar, ktorý pôsobil v Trnave (dokázateľne) v 40. a 50. rokoch 18. storočia.
Život.
Narodil sa a vyškolil pravdepodobne vo Viedni. Od roku 1741 bol mešťanom Trnavy. Venoval sa tvorbe fresiek a oltárnych obrazov v Trnave, pričom svoje diela dodával aj do ostatných oblastí Uhorska. Zomrel po roku 1758; dátum a miesto jeho úmrtia nie sú známe.
Dielo.
Z jeho maliarskej tvorby sa zachovalo len torzo. Jeho prejav spájal veľký sloh bibienovsko-pozzovskej tradície s dekoratívnosťou a zdrobnenosťou rokoka. K jeho dielam patrí oltárny obraz (olejomaľba) sv. Martina (1751) v Kostole sv. Martina biskupa v Podskalí, (obraz je ale v súčasnosti nezvestný), kupolová freska s výjavmi z Apokalypsy (1758) v Kaplnke sv. Jána Evanjelistu v Šľachtickom konvikte v Trnave či oltárny obraz (olejomaľba) sv. Ignáca z Loyoly v Kaplnke sv. Vendelína () v meste Füzesabony.
Petr Šabach

Petr Šabach (* 23. august 1951, Praha – † 16. september 2017) bol český spisovateľ.
Biografia.
Jeho otec bol vojakom z povolania. Od roku 1966 študoval Strednú knihovnícku školu (SKŠ), po 1. ročníku ale prestúpil na gymnázium, z ktorého bol v roku 1969 vylúčený. Následne bol externe prijatý späť na SKŠ, kde v roku 1974 zmaturoval. Diaľkovo vyštudoval aj štúdium kulturológie na Filozofickej fakulte UK (ukončené v roku 1979).
V rokoch 19741987 vystriedal rôzne povolania (nočný strážnik, metodik kultúrneho domu v Dome pri Kamennom zvone a pod.). Vyučoval tiež tvorivé písanie na "Literárnej akadémii" (súkromná vysoká škola Josefa Škvoreckého v Prahe). Petr Šabach bol členom neformálneho krčmového spolku "Zlatá Praha".
Niektoré jeho novely a romány boli aj sfilmované pod režisérskou taktovkou Jana Hřebejka (Šakalí léta, Pelíšky, Pupendo, U mně dobrý; film Občanský průkaz režíroval Ondřej Trojan).
Mihalnica

Mihalnica môže byť:
Martin Macúch

JUDr. Martin Macúch (* 25. november 1919, Krajné – † 15. júl 1980) bol slovenský komunistický politik, diplomat a právnik, člen Komunistickej strany Slovenska (KSS).
Život.
Narodil sa váobci Krajné v rodine roľníka Pavla Macúcha a Judity rod. Mozolákovej. Vyštudoval právo na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Do roku 1945 pôsobil ako úradník, v rokoch 19451953 zastával viaceré verejné funkcie, pôsobil o. i. ako vedúci komisie mládeže pri Ústrednom výbore KSS a člen predsedníctva Zväzu slovenskej mládeže. V rokoch 19481954 bol poslancom Slovenskej národnej rady. V roku 1953 sa stal zamestnancom Ministerstva zahraničných vecí ČSR v Prahe. V rokoch 19541957 pôsobil ako radca na veľvyslanectve ČSR v Kórejskej ľudovodemokratickej republike, v rokoch 19601964 ako veľvyslanec v Mali, v rokoch 19641967 ako zástupca vedúceho odboru a v roku 1967 ako veľvyslanec v Konžskej demokratickej republike, kde oficialne predal poverovacie listiny ako veľvyslanec 18. 1. 1968.
Leszek Soczewica

Leszek Wincenty Soczewica (* 6. marec 1960, Pionki, Poľsko) je poľský vojak, diplomat a politik, generálmajor v zálohe. V rokoch 2015 až 2018 pôsobil ako poľský veľvyslanec na Slovensku.
Životopis.
V roku 1984 absolvoval Fakultu kybernetiky Vojenskej technickej univerzity vo Varšave. V roku 1994 absolvoval Naval Postgraduate School v USA a v roku 2004 NATO Defense College v Ríme. Bol riaditeľom Oddelenia vojenských zahraničných vecí Ministerstva národnej obrany Poľskej republiky. V rokoch 1999 až 2002 bol vojenským, leteckým a námorným pridelencom v Lisabone a v rokoch 2007 až 2011 vo Washingtone. V nasledujúcom roku sa stal šéfom Poľskej vojenskej misie v Dozornej komisii neutrálnych štátov v Južnej Kórei v ktorej pôsobil do roku 2014. V roku 2015 bol menovaný do funkcie štátneho tajomníka na Ministerstve zahraničných vecí Poľskej republiky. Mal na starosti bezpečnostnú politiku a vzťahy s USA.
Veľvyslanec Poľska na Slovensku.
Veľvyslancom na Slovensku bol od novembra 2015. Svoje poverovacie listiny doručil 9. novembra 2015 prezidentovi Andrejovi Kiskovi. Za prioritu svojho pôsobenia vo funkcii Soczewica označil "„ekonomickú a bezpečnostnú agendu“" a spolu s prezidentom sa zhodli na "„dôležitosti spolupráce vo formáte V4“".
V januári 2017 vyznamenal dvoch slovenských vojakov, plukovníka Rudolfa Pástora a majora Igora Červeňa vyznamenaním „Hviezda Afganistanu“ za účasť s poľskými vojakmi na misii "Resolute Support" v Afganistane. Veľvyslancem bol do roku 2018.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Nezbudská Lúčka

Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Nezbudská Lúčka v okrese Žilina.
33 Hydrae

33 Hydrae (A Hydrae) je hviezda v súhvezdí Hydra. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 5,56.
Názov.
Názov Ukdah Tertia pochádza z arabčiny a latinčiny, čo znamená „tretí uzol“.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1983

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1983 bol v poradí 23. turnaj majstrovstiev Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konal sa v mestách Caen, Limoges a Nantes, vo Francúzsku v dňoch od 26. mája4. júna 1983, za účasti 12 tímov. Po 14-tich rokoch sa na turnaj ME kvalifikovalo aj družstvo Švédska. Francúzsko bolo organizátorom európskeho šampionátu mužov druhýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 1951, v Paríži. Titul získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . Predchádzajúci dvojnásobný víťaz zo skončil na bronzovej priečke.
Lilja Dögg Alfreðsdóttir

Lilja Dögg Alfreðsdóttir (4. október 1973, Reykjavík) je islandská politička. V rokoch 2016 – 2017 bola ministerkou zahraničných vecí vo vláde Sigurðura Ingiho Jóhannssona, v rokoch 2017 – 2021 viedla ministerstvo vzdelávania, vedy a kultúry, od roku 2021 vedie ministerstvo turizmu, obchodu a kultúry. V Althingu (islandskom parlamente) je od roku 2016 poslankyňou za okrsok Reykjavík Juh.
Úrad vlády

Úrad vlády môže byť:
Brva

Brva môže byť v biológii:
Obrva

Obrva môže byť :
Cílium

Cílium (iné názvy: cília, cilium; lat. "cilium", mn. č. "cilia") môže byť :
Vráska

Vráska (zastarano aj "vrások") je záhyb kože ľudí a zvierat (napríklad na tvári niektorých opíc), u ľudí najmä na tvári (čelo), na rukách a nohách (najmä nad kĺbmi) a na miešku (lat. scrotum). Vekom u ľudí vrások pribúda a objavujú sa aj na iných miestach tela. Vznikajú v dôsledku redukcie pružnosti kože a množstva vody v koži a/alebo činnosťou kožných svalov, ktorých stiahnutím koža vytvára vrásky (napr. na tvári pri rôznych emóciách).
Zoznam BD objektov

Toto je zoznam objektov katalógu Bonner Durchmusterung a príbuzných katalógov ako Südliche Durchmusterung, Cape Photographic Durchmusterung a Cordoba Durchmusterung rozdelený na stránky podľa deklinácie.
Matej zo Stropkova

Matej zo Stropkova (* ?, Stropkov, Uhorsko, dnes Slovensko) bol uhorský skriptor, ktorý pôsobil v druhej polovici 15. storočia. Na objednávku biskupského administrátora Veľkovaradínskej diecézy Ladislava Egerváryho v roku 1475 odpísal kódex "Guida de Columna Historia Troiana" („Trójska história od Guida da Columna“), ktorý je uložený v Univerzitnej knižnici v Budapešti.
Grande

Grande môže byť:
Zbierka zákonov

Zbierka zákonov môže byť:
Mikojan-Gurevič MiG-27

Mikojan-Gurevič MiG-27 (; v kóde NATO: „Flogger-D/J“) je stíhací bombardér s meniteľnou geometriou krídel vyvinutý a vyrábaný v Sovietskom zväze konštrukčnou kanceláriou MiG v období studenej vojny a neskôr bola jeho licenčná výroba spustená aj v Indii. Ide o jednomiestne jednomotorové bojové lietadlo, určené na ničenie stacionárnych a pohyblivých pozemných cieľov.
Vznik a vývoj.
MiG-23BN, útočný variant sovietskeho Floggeru, bol len prechodným riešením, ktoré nesplnilo očakávania ani konštruktérov, ani zákazníkov. Sovietske letectvo malo na tento typ lietadla oveľa vyššie požiadavky, hlavne čo sa týka nosnosti a rozmanitosti integrovanej výzbroje. Zvýšené nároky boli taktiež na vzletové a pristávacie charakteristiky, ale aj jednoduchosť pilotáže.
Šéfkonštruktérom projektu vývoja nového lietadla sa stal G. A.Sedov a stroj dostal označenie MiG-23BM (M ako modernizovaný). Prvé dva prototypy boli postavené na báze MiG-23B s motormi AL-21F-3. Lietadlá prešli značnými úpravami, z ktorých najvýznamnejšou boli konštrukčné zmeny podvozku a prívodov vzduchu do motora.
Skúšobný pilot V. E. Menitskij vzlietol s prvým prototypom MiGu-23BM (palubné číslo 351) dňa 17. novembra 1972. Po zrealizovaní potrebných konštrukčných zmien začala na konci roku 1973 Irkutskom leteckom závode sériová výroba MiGov-23BM. Výroba trvala až do jari roku 1978, pričom v tomto období zišlo z linky 360 lietadiel tohto typu. Po absolvovaní všetkých skúšok boli lietadlá vo februári 1975 zaradené do služby pod názvom MiG-27.
Konštrukcia.
Meniteľná geometria krídel umožnila lietadlu, aby dosahovalo požadované vlastnosti pri letoch v nízkych výškach, čo bolo pre priamu podporu pozemných jednotiek kľúčové. 
Pohon MiGu-27 zabezpečuje R-29B-300 s ťahom 78,5 kN, resp. 112,8 kN za použitia prídavného spaľovania. Lietadlo dosahuje na úrovni mora rýchlosť Mach 1.09 (/h), pričom jeho maximálna rýchlosť vo výške je Mach 1.5 (/h). Stúpavosť stroja je /s a jeho dostup . Bojový rádius lietadiel MiG-27 je .
MiG-27K je vyzbrojený neriadenými raketami S-5, S-8, S-13, S-24. Z riadených striel typu vzduch-zem môže niesť nasledovné:
Používatelia.
Súčasní.
 Kazachstan
Bývalí.
 Sovietsky zväz 
 Srí Lanka
 Ukrajina
India
Virgo Cluster Catalog

Virgo Cluster Catalog alebo Virgo Cluster Catalogue (skr. VCC, doslova "Katalóg kopy Panna") je astronomický katalóg, ktorý obsahuje 2096 galaxií nachádzajúcich sa v Kope galaxií v Panne.
Rozkladá sa na ploche 140°2, ktorá je sústredená približne na kope Panna. V podstate by mal existovať úplný zoznam všetkých istých a možných členov kopy Panna bez ohľadu na morfologický typ. 1277 objektov katalógu patria určite do kopy Panna, 574 môžu patriť do kopy Panna a za 245 môžu byť pozadím Zwickyho galaxií.
Ján Janík (senátor)

Ján Janík (* 25. máj 1872, Valča† 25. jún 1951, Sučany) bol slovenský a československý politik a medzivojnový senátor Národného zhromaždenia za Hlinkovu slovenskú ľudovú stranu.
Biografia.
Ján Janík bol výučný strojným zámočníkom. Narodil sa v rodine Františka Janíka a jeho manželky Anny, rodenej Budašinskej. Po pracovných skúsenostiach v Budapešti, odišiel za prácou cez nemecký Hamburg (na lodi S.S. Blücher) do Spojených štátov. Pristál v New Yorku 22. februára 1905 a bol zaregistrovaný ako „Johann Janik“. Následne sa prostredníctvom vzdialenej rodiny a komunity česko-slovenských krajanov v USA presunul do Chicaga, kde zotrval do júna 1907. Počas tohto obdobia prispieval rodine, ktorá žila v Sučanoch. Pracoval pre spoločnosť International Harvester, ktorá patrila rodine McCormick, a ako vyučený a zručný zámočník sa spolupodieľal na výrobe strojov pre agrárny sektor (predchodcovia dnešných traktorov). Po návrate z USA pôsobil ako železničiar v Vrútkach, následne ako funkcionár na železnici.
Po vzniku Československa sa zapojil do politiky. V prvých parlamentných voľbách v roku 1920 kandidoval za Slovenskú ľudovú stranu do poslaneckej snemovne. Vo voľbách do župných zastupiteľstiev v roku 1923 bol zvolený za poslanca Považskej župy. V parlamentných voľbách v roku 1925 získal senátorské kreslo za HSĽS v XI. volebnom kraji (južné Slovensko). V senáte zasadal v sociálno-politickom a technicko-dopravnom výbore. Šlo o druhé volebné obdobie Senátu ČSR. Mandát následne obhájil aj v roku 1929, tentoraz za X. volebný kraj (východné Slovensko) a senátorom ostal do roku 1935. V III. volebnom období senátu pokračoval v sociálno-politickom a technicko-dopravnom výbore, a okrem nich zasadal ešte aj v rozpočtovom výbore. O mandát senátora sa uchádzal aj v parlamentných voľbách v roku 1935, avšak už nebol zvolený.
Spoluzakladal Zväz slovenských železničiarov a agentúru HSĽS v robotníckom hnutí.
S manželkou (Mária Janíková rod. Chilová, 8. december 18814. august 1965) mal osem detí: Ján (1902), Mária (1904), Margita (1905), Belo (1908), Anna (1910), Jozef (1912), Ladislav (1912), Ladislav (1915).
Armando Mance

Armando Mance (* 27. október 1992, Rijeka, Chorvátsko) je chorvátsky futbalový záložník, ktorý v súčasnosti hráva za futbalový klub Inter Bratislava.
Futbalová kariéra.
Armando Mance odštartoval svoju kariéru v chorvátskom klube HNK Rijeka. V roku 2010 šiel na hosťovanie do tímu NK Grobničan. 30. júna 2010 sa vrátil do futbalového klubu HNK Rijeka. V klube HNK Rijeka odohral 10 zápasov a strelil jeden gól v zápase Lučko - Rijeka 1:1. Z Rijeky šiel na hosťovanie do klubu NK Pomorac, kde odohral 20 zápasov a strelil dva góly. V sezóne 2013/14 šiel na hosťovanie do klubu NK Solin za ktorý odohral 11 zápasov a strelil 2 góly. V sezóne 2014/15 prestúpil do slovenského klubu MFK Ružomberok za ktorý odohral 4 zápasy v klube sa nepresadil a v tú istú sezónu odišiel do klubu FC ViOn Zlaté Moravce. V klube FC ViOn Zlaté Moravce odohral 22 zápasov a strelil dva góly. Prvý gól v najvyššej futbalovej súťaži na Slovensku strelil v zápase Podbrezová - Zlaté Moravce 0:2, svoj druhý gól strelil v zápase Zemplín Michalovce - Zlaté Moravce 2:1. Armando Mance v sezóne 2015/16 hrával za klub Borac Banja Luka za ktorý odohral šesť zápasov a strelil jeden gól v zápase Travnik - Borac Banja Luka 0:2. Od sezóny 2017/18 hráva v klube Inter Bratislava.
Reprezentácia.
Armando Mance reprezentoval svoju krajinu v mládežníckych tímoch Chorvátska do 17, 18, 19 a 20 rokov. Reprezentovať začal v roku 2008 za reprezentáciu Chorvátska do 17 rokov odohral dva zápasy. V sezóne 2009/10 odohral za reprezentáciu Chorvátska do 18 rokov 9 zápasov a strelil jeden gól. Za reprezentáciu Chorvátska do 19 rokov reprezentoval na európskom šampionáte v Rumunsku kde odohral 5 zápasov a strelil tri góly v zápasoch Chorvátsko - Faerské Ostrovy 2:2, Litva - Chorvátsko 1:2, Chorvátsko - Taliansko 1:3. V reprezentačnom tíme do 20 rokov odohral päť zápasov a strelil jeden gól.
Poľnohospodárske družstvo Vajnory

Poľnohospodárske družstvo Vajnory je poľnohospodárske družstvo, ktoré vzniklo v roku 1949 ako "Roľnícke družstvo Vajnory". Sídli na Hospodárskej ulici v Bratislave, mestská časť Vajnory. Je známe výrobou kvalitného vína, ktorá má v lokalite bývalej dediny s názvom "Vainam" dlhú tradíciu, prvý písomný záznam je z roku 1247.
V rámci výstavby diaľnice D4, ktorá bude súčasť obchvatu Bratislavy, začal v roku 2018 výrub časti vinohradov družstva.
Rastlinná výroba.
Prebieha asi na 1120 ha ornej pôdy a pestuje sa:
Živočíšna výroba.
Hlavné časti živočíšnej výroby družstva sú:
V areáli družstva je možné vidieť aj iné druhy hospodárskych zvierat, kedysi bežne chovaných na našich dvoroch. Králiky, sliepky, kačky, ovečky a holuby.
Produkcia hrozna a vína.
Výroba vína v obci má dlhú tradíciu, jej názov je odvodený od nemeckého slova "wein", čo značí víno. Družstvo pestuje hrozno na ploche asi 150 hektárov. Pestuje sa 13 odrôd bieleho a 7 odrôd modrého hrozna, najrozšírenejšie druhy hrozna sú :
Ovocné sady.
V družstevných sadoch, rozprestierajúcich sa popri Seneckej ceste na ploche 50 hektárov, sa nachádzajú stromy viacerých druhov broskýň, marhúľ a jabloní. Okrem ovocných stromov sa v sadoch pestujú aj jahody :
Radovanovy radovánky

Radovanovy radovánky je literárne dielo Zdeňka Svěráka. Príbeh najprv v roku 1987 pripravil pre televízny Večerníček (premiérovo vysielaný v marci 1989), ktorý nahovoril Luděk Sobota. Až potom ich prepísal do literárnej podoby a v roku 1994 vydal knižne. Neskôr, v roku 1995, boli tiež načítané na magnetofónovú kazetu (MC) a roku 1998 do formátu kompaktného disku (CD).
Príbeh hovorí o chlapcovi Bohuslavovi, jeho rodičia vlastnia záhradníctvo. Pretože sa Bohuslav stále smeje a raduje, začnú ho ostatný volať Radovanom. V spoločnosti svojho psa Kvika a kamarátky Kateřiny prežíva rôzne dobrodružstvá. V nich sa objavuje záporný hrdina príbehu, zlý výrastok Hugo. Každý príbeh ale nakoniec dobre dopadne a dobro nad zlom zvíťazí.
Zoznam dielov večerníčka.
Večerníčková podoba diela má tieto časti:
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1985

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1985 bol v poradí 24. turnaj majstrovstiev Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konal sa v mestách Karlsruhe, Leverkusen a Stuttgart, v Západnom Nemecku v dňoch od 5.16. júna 1985, za účasti 12 tímov. Západné Nemecko bolo organizátorom európskeho šampionátu mužov druhýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 1971, v mestách Essen a Böblingen. Trinásty titul získal , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad .
Mariňák

Mariňák môže byť:
Marine

Marine môže byť:
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1987

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1987 bol v poradí 25. turnaj majstrovstiev Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konal sa v Atény, v Grécku v dňoch od 3.14. júna 1987, za účasti 12 tímov. Zápasy sa odohrali v jedinej arénenovopostavenej Stadio Eirinis kai Filias. Titul získalo domáce , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad obhajcom prvenstva zo . Grécko získalo svoju prvú medailu.
Najproduktívnejší hráč turnaja, Grék Nikos Galis, zaznamenal 296 bodov, teda 37 bodov na zápas, čo činí najvyšší bodový priemer na zápas na európskych majstrovstvách.
Mainland (Shetlandy)

Mainland (, , starosever. "Megenland") je hlavný ostrov Shetlandských ostrovov v Škótsku. Na ostrove sa nachádza jediné mesto ("burgh") na Shetlandoch - Lerwick a zároveň je hlavným dopravným uzlom, zabezpečujúcim väčšinu leteckého (letisko Sumburgh) a lodného spojenia celého súostrovia. 
Na ostrove žijú štyri pätiny obyvateľov Shetlandov. Spomedzi ostrovov súostrovia má Mainland aj najvyššiu hustotu osídlenia. Podľa sčítania v roku 2011 na ostrove žije 18 765 obyvateľov, čo je zvýšenie o sedem percent oproti sčítaniu v roku 2001, kedy tu žilo 17 550 obyvateľov. V hlavnom sídle ostrova, Lerwicku, žije takmer 7-tisíc ľudí a je jedným z dopravných uzlov ostrova.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1947

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1947 bol v poradí 5. turnaj majstrovstiev Európy v basketbale mužov, ktoré do roku 1950 organizovala Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Konal sa v Prahe, v Česko-Slovensku v dňoch od 27. apríla3. mája 1947, za účasti dovtedy rekordných 14 tímov. Nováčikom podujatia bola štvorica družstiev: Albánsko, Juhoslávia, Rakúsko a Sovietsky zväz. Zápasy sa odohrali aréne Sportovní hala Sokol Královské Vinohrady. Titul získal nováčik zo , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad obhajcom prvenstva a zároveň domácim družstvom .
Beta Trianguli

Beta Trianguli (Deltotum) je najjasnejšia hviezda v súhvezdí Trojuholník. Je to spektroskopická dvojhviezda spektrálneho typu A5III vzdialená asi 127 svetelných rokov od Zeme.
Na základe pozorovaní Spitzerovho vesmírneho ďalekohľadu bol v systéme zistený infračervený prebytok, ktorý by bolo možné vysvetliť prítomnosťou prachového prstenca okolo oboch hviezd. Prach vyžaruje infračervené žiarenie odpovedajúce absolútne čiernemu telesu s teplotou 100 K. Predpokladá sa, že tento prstenec prachu zasahuje 50 až 400 AU od hviezd.
Turkménsky manat

Turkménsky manat je zákonné platidlo Turkménska. Manat sa používa aj v Azerbajdžane (v de facto nezávislom Náhornom Karabachu sa používa arménsky dram). 
Manat pochádza z ruského slova монета. V azerbajdžančine a turkménčine sa bežne používalo na označenie ruského rubľa. Obidve krajiny boli v minulosti súčasťou ZSSR.
Vývoj meny.
Manat nahradil ruský rubeľ 1. novembra 1993, a mal skratku TMM.
Z rubľov vychádzal kurz 1 rubeľ = 500 manatov. 1. januára 2009 sa uskutočnila reforma a v rámci nej devalvácia meny v pomere 5 000 pôvodných manatov = 1 nový manat a ISO 4217 kód sa zmenil z TMM na TMT. Starý manat zostal platný do konca roku 2009, bol priebežne sťahovaný, a od 1. januára 2010 stratil status zákonného platidla.
Mince a bankovky.
Bankovky sú vydané v hodnotách "1", "5", "10", "20", "50" a "100" manatov. Mince sú vydané v hodnotách "5", "10", "20" a "50" tenge.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1989

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1989 bol v poradí 26. turnaj majstrovstiev Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konal sa v Záhrebe, v Juhoslávii v dňoch od 20.25. júna 1989, za účasti 8 tímov. Počet účastníkov sa oproti predchádzajúcim turnajom znížil z 12 na 8. Juhoslávia bola organizátorom európskeho šampionátu mužov tretítkrát, predtým hostila toto podujatie v rokoch 1961 a 1975. Zápasy sa odohrali v jedinej aréneDom Sportova. Svoj štvrtý titul získala domáca , ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad obhajcom prvenstva z . Grék Nikos Galis zaznamenal 178 bodov a s 35,6-bodovým premerom na zápas sa opätovne stal najproduktívnejším hráčom turnaja.
Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia európskych družstiev na Majstrovstvá sveta 1990, ktoré organizovala Argentína. Kvalifikovalo sa na ne 5 najlepších družstiev.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1951

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1951 bol v poradí 7. turnaj majstrovstiev Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konal sa v Paríži, vo Francúzsku v dňoch od 3.12. mája 1951, za účasti dovtedy rekordných 18 tímov. Nováčikom podujatia bola štvorica družstiev: Dánsko, Portugalsko, Škótsko a Západné Nemecko. Družstvo Rumunska sa malo pôvodne tiež zúčastniť, účasť odrieklo a jeho výsledky v základnej skupine boli kontumované v prospech súperov. Zápasy sa odohrali vo Vélodrome d'Hiver s kapacitou 12 000 divákov. Svoj druhý titul získal , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad .
Taška

Taška (iné názvy: kabela, kapsa) je vak (z kože, plátna alebo iného materiálu) s držadlami alebo remeňmi určený na prenášanie vecí v ňom a nosený v ruke, na pleci alebo na chrbte.
Tašky sa používali už pred začiatkom zaznamenanej histórie, prvé tašky využívali materiály ako zvieracia koža, bavlna alebo tkané rastlinné vlákna, zahnuté na rohoch a spevnené v tvare pásikmi z toho istého materiálu.
Napriek svojej jednoduchosti bola taška dôležitá pre vývoj ľudskej civilizácie, pretože umožňuje ľuďom ľahko zhromažďovať malé predmety ako bobule a zrná a prenášať ich jednoduchšie ako v rukách. 
Lacné recyklovateľné papierové a plastové tašky sú veľmi rozšírené v maloobchode a často ich kupujúci dostane zadarmo alebo za malý poplatok. Z toho dôvodu sa tašky z plastu, ktoré sa v prírode rozkladajú veľmi dlho, stali závažným environmentálnym problémom.
Druhy tašiek.
Príkladmi tašiek sú:
Bystrá lávka

Bystrá lávka (; ) je výrazná depresia Soliskového hrebeňa medzi Bystrými hrbmi a Bystrými vežičkami nad uzávermi Mlynickej a Furkotskej doliny vo Vysokých Tatrách.
Na Soliskovom hrebeni sa nachádzajú menej významné štrbiny:
Názov.
Po prvý raz ho použil Arno Puškáš v roku 1988. Odvodil ho z Bystrého sedla.
Prvý prechod.
Pravdepodobne cez Bystrú lávku do Bystrého sedla prví vystúpili lovci kamzíkov. Prvý zaznamenaný prechod cez vtedy ešte nepomenovanú lávku do Bystrého sedla (z Furkotskej do Mlynickej doliny) uskutočnili dňa 5. augusta 1879 Emerich Kövi, slovenský priekopník turistiky, učiteľ Martin Róth a hájnik Peter Róth. Pomenovali ho "Lorencovým sedlom" na počesť vedúceho inžiniera krompašských železiarní, českého vlastenca a vynikajúceho tatranského horolezca Viktora Lorenca. Uhorský karpatský spolok vybudoval do Bystrého sedla turistický chodník, ktorý viedol na blízky Furkotský štít. V roku 1993 bol chodník na Furkotský štít pre turistov uzavretý a prechod cez Bystré sedlo bol presmerovaný na Bystrú lávku.
Turistika.
Prechod Bystrou lávkou je jednosmerný z Mlynickej do Furkotskej doliny. Na exponovaných miestach je zabezpečený reťazami. Východiskom je Štrbské Pleso. Po žltej turistickej značke Mlynickou dolinou okolo Vodopádu Skok. Návrat z Furkotskej doliny na Štrbské Pleso okolo Chaty pod Soliskom.
COOP Jednota Slovensko

COOP Jednota Slovensko, spotrebné družstvo (1997 – 2002: Slovenský zväz spotrebných družstiev, družstvo [skr. SZSD, družstvo], 1996 – 1997 Slovenské ústredné spotrebné družstvo) je spotrebné družstvo, ktorého členmi je 30 regionálnych spotrebných družstiev (tieto majú v názve slová COOP Jednota), ktoré prevádzkujú sieť predajní, ktorá patrí k najstarším na Slovensku. K marcu 2021 na Slovensku COOP Jednota prevádzkovala 2 080 supermarketov a potravín.
Dejiny.
COOP Jednota Slovensko, s. d. je de iure pokračovateľom družstva Slovenský zväz spotrebných družstiev, ale de facto je pokračovateľom dvoch organizácií, ktoré sa spojili v roku 2002:
Chronologický vývoj:&lt;br&gt;
V roku 1845 Samuel Jurkovič založil prvé družstvo na Slovensku, v tom čase Spolok gazdovský. Neskôr v roku 1869 založil Samuel Ormis predchodcu družstevného maloobchodu Potravinový spolok v meste Revúca. Po roku 1950 vznikli na vidieku spotrebné družstvá Jednota. V roku 1952/1974 (pozri vyššie) vznikol Slovenský zväz spotrebných družstiev ako riadiaci orgán Jednôt; tento bol v roku 1997 transformovaný na právnu formu družstvo. Na prelome rokov 2001/2002 sa Slovenský zväz spotrebných družstiev zlúčil s podnikom COOP Centrum (založeným v roku 1999) a premenoval sa na COOP Jednota Slovensko, spotrebné družstvo.
V roku 2010 sa od COOP Jednoty Slovensko odčlenilo družstvo COOP Jednota Bratislava, spotrebné družstvo, ktoré uzavrelo zmluvné partnerstvo so spoločnosťou CBA Slovakia, a. s., a od roku 2011 si zmenilo obchodné meno na TERNO Slovensko, spotrebné družstvo. V roku 2016 TERNO Slovensko fakticky previedlo svoje činnosti na spoločnosť Terno real estate s.r.o., ktorej vlastníkom je maltský investičný fond SANDBERG INVESTMENT FUND SICAV Plc a samotné TERNO Slovensko, s. d. následne zaniklo. 
Súčasnosť.
V súčasnej dobe patrí COOP Jednota k najväčším predajcom potravín. Zákaznícku kartu má viac ako 1 milión zákazníkov a vytvára pracovné miesta pre 14 000 zamestnancov.
K 31. decembru 2020 družstvo zastrešovalo 2 034 predajní na Slovensku (vzťahy fungujú na princípe franšízy), z ktorých väčšina je zaradená do jedného z troch základných formátov:
COOP Jednota prevádzkuje vernostný program pre zákazníkov. Klienti, ktorí sa zaregistrujú do vernostného programu obdržia Nákupnú kartu COOP Jednota. V rámci vernostnej karty v COOP Jednota získávajú zákazníci za každý nákup body, ktoré sa pravidelne menia na zľavy. Body za nákup môžu zbierať na klasickú kartu, ktorú dostanú na pobočke, alebo na elektronickú kartu prostredníctvom mobilnej aplikácie COOP Jednota. Držiteľ nákupnej karty získava možnosť uplatniť si zľavy aj u ďalších partnerov spoločnosti COOP Jednota.
Sortiment.
COOP Jednota predáva podľa prieskumu Slovenskej poľnohospodárskej a potravinárskej komory z novembra 2018 najvyšší podiel slovenských výrobkov. Jej sortiment tvoria potraviny, nápoje, drogéria a spotrebný tovar.
The General’s Daughter

The General’s Daughter (v preklade z angl. „Generálova dcéra“) je detektívny, triler z vojenského prostredia Nelsona DeMilla z roku 1992. Dej sa točí okolo vyšetrovania vraždy kapitánky U.S. Army Ann Campbellovej, dcéry legendárneho generála Josepha „Bojujúceho Joea“ Campbella, na základni Fort Hadley na juhu Georgie. Protagonistom diela je Chief Warrant Officer 4 (kvázi nadpráporčík) Paul Brenner, ktorý sa objavuje aj v DeMillových románoch "Up Country" (2002) a "The Panther" (2012),
Kniha bola v roku 1994 vydaná v českom preklade Libuše Trávničkovej a Luboša Trávnička. Na motívy románu bol v roku 1999 natočený rovnomenný film s Johnom Travoltom a Madeleine Stowe v hlavných úlohách.
Sigma Centauri

Sigma Centauri je hviezda v súhvezdí Centaurus. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 3,91. V roku 2010 bol zistený vizuálny spoločník pri uhlovom oddelení 88,11 ± 0,37 mas pozdĺž pozičného uhla 14,33° ± 2,59° s použitím interferometrie, ale jeho spojenie so Sigma Centauri zostáva neurčité od roku 2013. Vzdialenosť od Sigma Centauri na základe ročného posunu paralaxy 7,92 mas je približne 412 svetelných rokov.
Je to modrobiely trpaslík so spektrálnou klasifikáciou B3V. Je to hviezda bohatá na hélium, najväčší typ chemicky zvláštnej hviezdy. Sigma Centauri má približne 6,8-násobok hmotnosti Slnka a 4,5 násobok polomeru Slnka. Má pomerne vysokú rýchlosť otáčania s predpokladanou rýchlosťou otáčania 169 km/s a ​​je približne 25 miliónov rokov stará. Hviezda vyžaruje 1 101 násobok slnečnej svietivosti z vonkajšej atmosféry pri efektívnej teplote 15 744 K. Je členom zložky slabšej asociácie Škorpión-Centaurus.