Pavol Dinka

RSDr. Pavol Dinka (* 29. november 1942, Skalica) je slovenský spisovateľ literatúry faktu, novinár, mediálny analytik a prekladateľ. Pôsobil na ministerstve kultúry Slovenskej republiky (SR) za tretej vlády Vladimíra Mečiara (19941998) a v Rade pre vysielanie a retransmisiu (20092015).
Štúdiá a pracovný životopis.
Po ukončení Strednej všeobecnovzdelávacej školy (1960) a Strednej priemyselnej školy stavebnej (1962) absolvoval v roku 1968 polročné štúdium angličtiny v Missouri, USA, v roku 1980 ukončil štúdium na Vysokej škole politickej ÚV KSČ v Bratislave (politológia) a v roku 1992 absolvoval trojmesačný žurnalistický študijný pobyt v USA.
V rokoch 19682004 bol redaktorom západoslovenského denníka "Hlas ľudu", tlačového orgánu Západoslovenského krajského výboru Komunistickej strany Slovenska (do roku 1990), pričom od roku 1990 pôsobil ako jeho šéfredaktor. V rokoch 19941998 bol vedúcim kancelárie ministra kultúry SR. V rokoch 19982001 pracoval v riadiacich funkciách spoločností Mabex (vydavateľ krajských denníkov) a v rokoch 20012004 v spoločnosti Slovakopress. Členom slovenskej Rady pre vysielanie a retransmisiu bol v rokoch 20092015.
Od roku 2013 je redaktorom "Literárneho týždenníka", časopisu Spolku slovenských spisovateľov (SSS), pričom v rokoch 20162018 bol jeho šéfredaktorom. V rokoch 20152019 bol podpredsedom SSS pre médiá a od roku 2017 je členom predstavenstva SSS pre mediálnu sféru.
Zimnoplavecké aktivity.
Dve knihy Dinkovej tvorby sa venujú (aj) zimnému plávaniu a otužovaniu, a to na základe vlastných životných aktivít a skúseností z rokov 20002012.
Pavol Dinka spoluzakladal o. z. Slovenské ľadové medvede – Polar bears Slovakia (2006). Bol členom prvej slovenskej otužileckej štafety, ktorá preplávala v roku 2003 Lamanšský prieliv,
Kontroverzie.
V januári 2009, krátko po zvolení Dinku do Rady pre vysielanie a retransmisiu počas prvej vlády Roberta Fica, obvinil novinár denníka "SME" Tomáš Bella Pavla Dinku z plagiátorstva, keď na blogu uviedol, že Dinkova kniha "Slovenské masmédiá : Metódy manipulácie" z roku 2008 obsahuje fragmenty jeho seminárnej práce z roku 2001. Vtedajší riaditeľ Transparency International Slovensko Gabriel Šipoš vyčíslil, že šlo približne o tretinu Bellovej práce, spolu 740 slov. Dinka sa bránil tým, že o Bellovom texte nevedel a úryvky označené ako plagiát pochádzajú od jeho známeho (v roku 2022 ho dodatočne identifikoval ako syna osvetového pracovníka Jozefa Pokorného), ktorý súhlasil s ich zverejnením v knihe, no neželal si byť uvedený ako ich autor. Šipoš tiež upozornil na to, že si Dinka pod pseudonymom Jozef Pálenický napísal recenziu tejto knihy pre časopis "Záhorák", ktorá bola kópiou jej úvodu. Informáciu následne zverejnil aj denník "SME" s tým, že Dinka Bellov text použil už v roku 2007, v článku „Nevyvážená ‚tlačenka‘ tlačových médií“, publikovanom v časopise "Slovenské pohľady", rovnako pod pseudonymom J. Pálenický. Svoj pohľad na kauzu Dinka opísal v knihe "Žurnalisti – lovci vo svorke" z roku 2010.
Na ďalší prípad plagiátorstva upozornil denník "Pravda", podľa ktorého Dinka v publikácii "Voda a chlad" (2008) bez priznania autorstva použil tri strany textu z práce lekára a otužilca Jozefa Makaia. Podľa Dinku Makai s uverejnením svojho textu v knihe súhlasil, ten však toto vysvetlenie odmietol. Dinka sa neskôr bránil tým, že išlo o "„všeobecne platný a vo svete akceptovaný návod na prvú pomoc pri podchladení organizmu“".
Literárne ocenenia.
Pavol Dinka získal tieto ocenenia:
Diela.
Knižná tvorba Pavla Dinku pokrýva do súčasnosti 20 pôvodných kníh (vrátane spoluautorstva), množstvo publicisticýh článkov, niekoľko elektronických publikácií (audiokniha, CD-ROM, e-kniha), ktoré možno rozdeliť na literatúru faktu, knihy esejí, publicistické knihy a články, iné knihy. Je aj prekladateľom knih z angličtiny a publikoval aj v rozhlase. Dominantnou inšpiráciou jeho tvorby je skalický a záhorský región.