burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Timarchides (starší)

Timarchides () bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr.
Timarchides bol syn a žiak aténskeho sochára Polykla. Pausanias opakovane spomína spoluprácu „synov Polykla“, Timarchida a Timokla a keďže Plínius zaradil Timokla medzi sochárov (iniciátorov klasického prúdu), ktorí tvorili v období 156. olympiády (156 – 153 pred Kr.), t. j. v druhej polovici 2. stor. pred Kr., takže aj on tvoril v tomto období.
Patril do rodiny aténskych sochárov, ktorí pôsobili aj v Ríme (užívali výhod rímskeho patronátu). Niektorí vedci sa domnievajú, že v priebehu niekoľkých generácií mohlo existovať niekoľko sochárov menom Polykles, možno príslušníkov tej istej rodiny.
Plínius uvádza, že sa odlievanie z bronzu počas helenistického obdobia po údajnej 140-ročnej prestávke (od 121. olympiády, 296 – 293 pred Kr.) opäť „oživilo“ za Polykla, Timokla a ďalších (po 156. olympiáde). Títo umelci už vraj nedosahovali niekdajšiu úroveň, ale aj napriek tomu vytvorili mnoho diel veľkej umeleckej hodnoty. Každopádne, okolo roku 150 – 125 pred Kr. túto umeleckú úroveň synovia Polykla, Timarchides a Timokles, posunuli o stupeň vyššie tvorbou kópii diel z klasického obdobia (napr. kópiou štítu Atény Parthenos pri výzdobe mramorového štítu Atény Kranajskej v Elateii). Takéto kópie čoskoro podporili nové odvetvie výroby dekoratívnych mramorových panelov, váz, ústí studní a oltárov (tzv. neoatické reliéfy) pre rímsky trh.
Pausanias uvádza, že vo fókidskej Elateii zhotovil so svojim bratom sochu boha Asklépia a tiež sochu bohyne Atény Kranajskej: „"Taktiež tunajšiu sochu vytvorili synovia Polykla. Bohyňa je vystrojená do boja a na jej štíte sa nachádzajú podobné výjavy, aké nájdeš v Aténach na štíte aténskej Panny (Parthenos)."“ Podľa Pausania bratia zhotovili aj sochu olympijského víťaza Agésarcha z Triteie. To, že Timarchides vytváral aj sochy športovcov potvrdzuje aj Plínius.
Pre poznanie Timarchidovho umenia je však rozhodujúca predovšetkým socha Apolóna s kitharou (Apollón Kitharoidos), ktorá sa podľa Plínia nachádzala v chráme Apolóna Sosiana v Ríme. Toto dielo sa zachovalo v niekoľkých rímskych kópiách, z ktorých najznámejšia je socha Apolóna z Kyrény vystavená v Britskom múzeu v Londýne. Postava boha je v spodnej časti zahalená plášťom obopínajúcim nohy a časti trupu (dokonale sú stvárnené drapérie), ľavá noha je nadvihnutá a pravú ruku dvíha nad hlavu podobne ako Apolón Lykajský, ľavá drží kitharu (kitharis, lýra s tromi až piatimi strunami ). Dielo, evidentne inšpirované Praxitelom, malo v cisárskej dobe veľký úspech a okrem spomínaných kópií sú známe početné reprodukcie na drahokamoch, sarkofágoch a rôznych reliéfoch.
Skalka (vrch v Belianskych Tatrách)

Skalka () je vrch Belianskych Tatier. Leží nad obcou Ždiar, približne severozápadne od Kežmarku.
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie mesta Vysoké Tatry a obce Lendak. Najbližšími sídlami sú severozápadne situovaný Ždiar, južne ležiaca Tatranská Kotlina a východne obec Lendak. Masív sa nachádza v ochrannom pásme Tatranského národného parku a západné svahy pokrýva prírodná rezervácia Skalka.
Opis.
Skalka leží v horskom chrbte, ktorý je od zvyšku Belianskych Tatier oddelený Ždiarskou dolinou a vybieha južným smerom z Bukoviny () v Spišskej Magure. Skalku tvorí hrebeň v tvare oblúka, prehnutého na sever a niektoré zdroje za vrchol považujú vysokú východnejšiu kótu. Západne sa nachádzajú Predné Jatky (), Gáflovka (), Tokáreň (), Javorinka () a Magurka (), severne leží Slodičovský vrch (), Furmanec () a Bukovina (), východne Smrečiny () a Krivé () a južne Pálenica (), Husár (), Kobylí vrch (), Faixová skala (), Čierny vrch a Bujačí vrch (). Oblasť patrí do povodia rieky Poprad, kde vodu zo západných svahov odvádza riečka Biela, z východných jej prítok Slobodov potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných častí možno pozorovať okolité vrchy hlavného hrebeňa Belianskych Tatier a Spišskú Maguru, sčasti tiež Levočské a Volovské vrchy.
Prístup.
Skalka sa nachádza mimo národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, no v ochrannom pásme Tatranského národného parku. Západná časť je prírodnou rezerváciou a na vrchol nevedie značený turistický chodník. Prístup je tak možný neznačenými chodníkmi z okolia.
Skalnatá (vrch v Malej Fatre)

Skalnatá () je vrch v Lúčanskej Malej Fatre. Leží nad obcou Višňové, približne juhovýchodne od Žiliny. 
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej oblasti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Žilina a zasahuje na katastrálne územie obce Turie a Višňové. Najbližšími sídlami sú severozápadne situované Višňové a Turie, severne ležia Stráňavy a východne Vrútky. 
Opis.
Skalnatá je súčasťou rázsochy, vedúcej západným smerom z Minčola () v hlavnom hrebeni. Západne sa nachádza vrch Kozol (), Jastrabná (), Čipčie () a Dolná roveň (), severne je sedlom oddelená Horná roveň (), Valientov diel (), Hoblík () a Polom (), východne Rázsošná (), Úplaz (), Malý Minčol (), sedlom oddelený Minčol () a Dlhá lúka () a južne Zázrivá (), Krížava (), Veľká lúka () a Skalka (). Južné a západné svahy sa zvažujú do Turskej doliny, ktorou voda odteká Turianskym potokom do Rajčanky, vodu zo severných svahov odvádza Višňovskou dolinou potok Rosinka do Váhu. Juhozápadné svahy pokrýva prales a na vrchol nevedie značený chodník.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou a skalných častí je vidieť okolité vrchy Malej Fatry a Žilinskú kotlinu, pri priaznivých podmienkach aj Kysuckú vrchovinu, Oravské i Kysucké Beskydy, Javorníky, Moravsko-sliezske Beskydy, Súľovské a Strážovské vrchy.
Šúľance

Šúľance (nárečovo "bedere", "cibliky", "cikoški", "kokocíky", "kokoški", "kokošky", "šuferle" alebo "škorce") sú gastronomický výrobok slovenskej kuchyne pripravený z vajec, múky, soli, uvarených a nastrúhaných zemiakov. Často sa podávajú s cukrom alebo makom. Názov jedla pochádza zo slova „šúľať“ a príprava cesta je podobná ňokovému.
Jezabel

Jezabel bola dcéra Sidónského kráľa Etbaála a manželkou Izraelského kráľa Achaba. Keďže nemala Izraelské korene, ale Sidónske, bola navyknutá na mnohobožstvo, mágiu a nemravné uctievanie Baálov a Ašier. K tejto modloslužbe zvádzala aj svojho muža Achaba a spolu s ním celý Izrael. Tak Boh tvrdo trestal Izrael v čase kráľa Achaba a jeho synov. 
Jezabel zomrela vyhodením z okna počas sprisahania kráľa Jehu-a, vo veku cca 60 rokov. Za všetko zlo, čo urobila v Izraeli jej Boh predpovedal, že sa jej telo nedostane do hrobu, ale že ho požerú psy a nebeské vtáctvo a bude ležať zohavená na hnoji. 
Smrť Jezabel.
Jezabel bola zavraždená - vyhodená z okna, počas sprisahania Izraelského kráľa Jehu-a. Jehu bol vysoký vojenský hodnostár. Prišiel za ním prorok Elizeus a pomazal ho za kráľa nad Izraelom. Keď sa to dopočuli vojaci jeho posádky, skladali mu pod nohy svoje plášte (symbol uznania za kráľa, niečo podobné zažil aj Ježiš počas palmovej nedele pri príchode do Jeruzalema). Jehu si cestou nazbieral väčšie vojsko a keď prišiel do Samárie, zabil Izraelského kráľa Jorama, poranil judského kráľa Ochoziáša a potom prišiel pod kráľovský palác, v ktorom bola Jezabel. Jehu volal "Kto je so mnou, kto?" Nato sa vyklonili traja komorníci. Jehu rozkázal, aby ju zhodili. Komorníci ju teda zhodili z okna paláca, jej krv postriekala múr a kone ju pošliapali. Keď si Jehu zajedol a zapil, rozkázal ju pochovať, keď ju však šli pochovávať, našli z nej iba lebku, nohy a konce rúk. Jehu na to povedal: "To je Pánovo slovo, ktoré povedal prostredníctvom svojho sluhu Tesbana Eliáša: "Psy budú žrať telo Jezabel na jezraelskom poli a mŕtvola Jezabel bude ako hnoj na povrchu role na jezraelskom poli, takže nebude možno povedať: Toto je Jezabel!" (2 Kr 9)
Samuel Takáč

Samuel Takáč ( * 3. december 1991, Poprad) je slovenský profesionálny hokejový útočník. V súčasnosti je hráčom HC Slovan Bratislava. 
Reprezentoval na viacerých medzinárodných podujatiach, aj na juniorskej úrovni. Hral aj na Zimných olympijských hrách v Pekingu 2022, kde získal bronzovú medailu.
Hráčska kariéra.
Je odchovanec klubu HK Poprad, kde začínal ako 6-ročný a kde prešiel mládežníckymi kategóriami. V slovenskej seniorskej lige debutoval v drese HK Orange 20 v sezóne 2009/10. Od nasledujúcej nastupoval za seniorov HK Poprad. Zaujímavosťou je, že 31. októbra 2010 v zápase proti Banskej Bystrici nastúpil ku koncu zápasu po hromadnej bitke v bránke svojho klubu.
Po úspešnej sezóne 2014/15 sa po tréningovom kempe v USA rozhodol prestúpiť do Francúzska. Hneď vo svojej prvej sezóne v zahraničí získal v drese Rapaces de Gap francúzsky majstrovský titul. Pre klub to bol prvý majstrovský titul. Po roku v drese Gap prestúpil do Lyonu, ktorý nehral o vyššie priečky. V sezóne 2014/15 bol najproduktívnejším hráčom francúzskej ligy. Nasledujúci sezónu si zahral v Zápase hviezd francúzskej ligy a získal aj Francúzksy pohár.
Po troch rokoch vo Francúzsku sa vrátil do slovenskej extraligy, podpísal zmluvu s HK Poprad. S klubom sa počas svojej prvej sezóny prebojoval do semifinále extraligy. Pred sezónou 2020/21 sa stal posilou klubu HK Dukla Ingema Michalovce. Tu odohral 49 zápasov, v ktorých získal 29 bodov.
19. mája 2021 podpísal dvojročnú zmluvu s klubom HC Slovan Bratislava. Sezóna 2021/22 bola pre neho mimoriadne úspešná, po zisku olympijského bronzu získal majstrovský titul a zároveň bol druhý najlepší strelec Slovenska na Majstrovstvách sveta.
Pálenica (vrch v Belianskych Tatrách)

Pálenica () je vrch Belianskych Tatier. Leží nad obcou Lendak, približne severozápadne od Kežmarku.
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie mesta Vysoké Tatry a obce Lendak. Najbližšími sídlami sú na východnom úpätí situovaný Lendak a južne ležiaca Tatranská Kotlina, severozápadne sa nachádza Ždiar. Masív sa nachádza v ochrannom pásme Tatranského národného parku a západné svahy pokrýva prírodná rezervácia Pálenica.
Opis.
Pálenica leží v horskom chrbte, ktorý je od zvyšku Belianskych Tatier oddelený Ždiarskou dolinou a vybieha južným smerom z Bukoviny () v Spišskej Magure. Západne sa nachádzajú Skalné vráta (), Bujačí vrch (), Čierny vrch () a Tokáreň (), severne Skalka (), Husár (), Bukovina (), Smrečiny () a Krivé (), východne Godšinová (), Vojnianska hora (), Partizánska hora () a Čierna hora () a južne Kobylí vrch () a Faixová skala (). Oblasť patrí do povodia rieky Poprad, kde vodu zo západných svahov odvádza riečka Biela, z východných jej prítok Rieka. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných častí možno pozorovať okolité vrchy a hlavný hrebeň Belianskych Tatier, Spišskú Maguru, Levočské a Volovské vrchy a východnú časť Nízkych Tatier.
Prístup.
Pálenica sa nachádza mimo národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, no v ochrannom pásme Tatranského národného parku. Západná časť je prírodnou rezerváciou a na vrchol nevedie značený turistický chodník. Prístup tak vedie neznačenými chodníkmi.
JimJam

JimJam je káblová televízna stanica, vysielajúca prevažne obsah pre deti od 2 do 7 rokov. Stanica vysiela 24 hodín denne, vysiela pre štáty Európy a Afriky. Pôvodne bol spustený talianskou spoločnosťou Sky v roku 2006.
História.
JimJam bol spustený 1. októbra 2006. V septembri 2007 HIT Entertainment a Chellomedia (európska obsahová divízia Liberty Global, v súčasnosti AMC Networks International) vytvorili spoločný podnik na prevádzkovanie detského kanála. Kanál bol inzerovaný ako medzinárodný s plánmi spustiť káblové a satelitné vysielanie v západnej a východnej Európe a potom rozšíriť vysielanie do celého sveta (mimo Spojeného kráľovstva, Írska, USA a Kanady).
Kanál bol rozšírený do strednej a východnej Európy v novembri 2007. V máji 2008 začal JimJam v Holandsku a Švajčiarsku. Do roku 2010 bol kanál vysielaný na viac ako 50 územiach v Európe, na Strednom východe, v Ázii a Afrike. Do augusta 2010 sa HIT Entertainment stiahla zo spoločného podniku a JimJam zostala v úplnom vlastníctve Chello Zone. Spoločnosť HIT Entertainment mala naďalej poskytovať obsah pre JimJam. Do roku 2013 bol JimJam dostupný publiku 17 miliónov predplatiteľov v 13 jazykoch. Kanál bol vysielaný na viac ako 60 územiach v Európe, na Strednom východe, vo východnej Ázii a Afrike so siedmimi kanálmi a štyrmi lokalizovanými verziami.
Spoločnosť JimJam bola zatvorená v Ázii a Tichomorí 9. decembra 2014, v Taliansku 30. júna 2015, v Rakúsku, Nemecku, Švajčiarsku, Belgicku, Francúzsku a Holandsku 1. marca 2018, Grécku, Strednom východe a severnej Afrike 1. januára 2020, v krajinách SNŠ 10. marca 2022 a v Portugalsku 1. júla 2022.
Televízne programy.
Od decembra 2022 sa na JimJame vysielajú tieto programy:
Historické múzeum (Peštera)

Historické múzeum () je múzeum založené v druhej polovici 20. storočia, ktoré sa nachádza v meste Peštera v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita.
Múzeum leží v meste Peštera v budove bývalého monastierskeho metochu (aj metochion) pri Chráme svätej Petky.
Dejiny.
Počiatky múzea siahajú do roku 1958, kedy bola 12. novembra ustanovená komisia, ktorej úlohou bolo zhromaždiť historické materiály, ako aj pomáhať pri archeologických vykopávkach na mieste pevnosti Peristera. Zozbierané materiály komisia uložila v budove metochu pri Chráme svätej Petky. Týmto spôsobom sa vytvorili základné podmienky na otvorenie múzea v Peštere. V roku 1964 sa začala rekonštrukcia budovy metochu za účelom otvorenia múzea. S prípravou samotnej expozície sa začalo v priestoroch reštaurovanej budovy v roku 1968.
Samotná expozícia bola následne oficiálne otvorená 22. júna 1969 v tom čase so štatútom múzejnej zbierky.
V roku 1995 bol štatút upravený a z múzejnej zbierky sa tak oficiálne stalo okresné historické múzeum.
Charakteristika.
Expozícia sa rozprestiera v celkovo piatich sálach. 
Predstavuje niekoľko tematických celkov, ktorými sú:
Najvýznamnejšie exponáty múzea predstavujú praveké artefakty z oddelenia archeológie. Celkovo päť z týchto exponátov bolo vystavených v rámci výstavy "Zlatá Trácia", ktorá bola otvorená 3. marca 2002 v Bruseli.
Medzi ďalšie cenné exponáty patria originálne výtlačky kníh, ktoré boli vydané (mimo územia Bulharska) v bulharčine počas obdobia bulharského národného obrodenia. 
Zbierkový fond.
Celkový zbierkový fond múzea nie je veľmi objemný. Na počiatku, keď bola v roku 1969 otvorená múzejná zbierka, fond pozostával z približne 2500 predmetov. V roku 1995, keď zbierka získala štatút múzea už sa v múzejnom fonde nachádzalo približne 6500 exponátov. V súčasnosti fond pozostáva z približne 8000 exponátov.
Externé objekty múzea.
Okrem hlavného areálu patrí pod správu pešterského historického múzea niekoľko ďalších objektov. Sú to.
Múzejná zbierka v dedine Radilovo.
Múzejná zbierka je venovaná dejinám dediny Radilovo a jej aktívnej účasti v udalostiach Aprílového povstania v roku 1876.
Zbierka sa nachádza v nemocnici Lady Strangford, ktorá je jednou zo šiestich nemocníc, ktoré Lady Strangford na území dnešného Bulharska po potlačení Aprílového povstania založila a ktorá má zároveň pridelený štatút kultúrnej pamiatky.
Múzeum Arumunov.
Predstavuje bohatú etnografickú expozíciu predstavujúcu životný štýl a obyčaje arumunskej menšiny v Peštere.
Antická a stredoveká pevnosť Peristera.
Antická a neskôr stredoveká pevnosť, ktorej zvyšky sa nachádzajú na pahorku Sveta Petka na okraji mesta Peštera.
Praveký val pri dedine Kapitan Dimitrievo.
Praveký sídliskový val, ktorý sa nachádza v blízkosti dediny Kapitan Dimitrievo a má mimoriadne vysokú hodnotu z hľadiska identifikácie dôležitých procesov z mladšej doby kamennej a doby bronzovej. Tento val s rozmermi 140 x 110 metrov a výškou 13 metrov vznikol počas štyroch tisícročí nahromadením pozostatkov niekoľkých dedín vybudovaných ich obyvateľmi na rovnakom mieste.
Ďalšie objekty.
Ďalšie objekty pod správou múzea sú kultúrne pamiatky na území okresu.
Mary McCormacková

Mary McCormacková (* 8. február 1969, Plainfield, New Jersey, USA) je americká herečka. Je známa z televíznych seriálov ako "Vražda prvého stupňa" (1995 - 1997), "Západné krídlo" (1999 - 2006), "Pohotovosť" (1994–2009), "Ochrana svedkov" (2008 - 2012) a The Kids Are Alright (2018 - 2019)"."
Detstvo a mladosť.
McCormacková sa narodila v meste Plainfield, v štáte New Jersey. Jej rodičia sa rozviedli v roku 1990. Má dvoch súrodencov, sestru Bridget a brata Williama, ktorý je herec, spisovateľ a producent.
Kariéra.
Profesionálne sa herectvu venuje od roku 1994. McCormacková stvárnila rolu Justine Appleton v televíznom seriály "Vražda prvého stupňa", v rokoch 1995 až 1997. V roku 1999 sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Lolita Davidovich, Hank Azaria a Russell Crowe vo filme "Záhada na Aljaške". 
V roku 2001 si zahrala vo filme "Svet podľa Prota" a v roku 2004 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "Západné krídlo". 
Po boku Johna Cusacka, sa v roku 2007 objavila vo filme "Izba 1407". V rokoch 2008 až 2012 stvárnila hlavnú úlohu v televíznom filme "Ochrana svedkov". V roku 2008 bola nominovaná na divadelné ocenenie Tony Award za najlepší výkon hlavnej herečky v divadelnej inscenácii. 
V roku 2018 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "The Kids Are Alright", ktorý televíia ABC zrušila po prvej sérii. V roku 2021 hrala po boku Stephena Amella v televíznom seriály "Heels".
Súkromný život.
V júli 2003 sa vydala za režiséra a producenta Michaela Morrisa, s ktorým má tri deti.
Zipline

Zipline je americká spoločnosť, ktorá navrhuje, vyrába a prevádzkuje logistické drony.
Zipline je zameraný na doručovanie lekárskych a zdravotníckych pomôcok, no prepravuje tiež krv, vakcíny, infúzie, plazmu a pod. Spoločnosť prevádzkuje distribučné centrá v Rwande, Ghane, Japonsku, Spojených štátoch a Nigérii s podpísanými dohodami o začatí prevádzky na Pobreží Slonoviny a Keni. Od apríla 2022 realizovali viac ako 275 tisíc doručení, pričom nalietali viac ako 32 miliónov km.
História.
V roku 2014 spoločnosť Kellera Rinaudo Clifftona, Romotive, ktorá vyrábala robotickú hračku ovládanú telefónmi, Cliffton premenoval na Zipline. Toto bol po prvýkrát, kedy firma Zipline začala s rozvojom jej zdravotníckych dronov.
Na vybudovanie distribučného centra susediaceho s Muhangou uzavrela spoločnosť Zipline a rwandská vláda zmluvu v roku 2016. V tom istom roku začala spoločnosť podnikať. Rwandská vláda podpísala v roku 2018 novú dohodu o vybudovaní druhého distribučného zariadenia v blízkosti Kayonzy. S týmto vývojom Zipline plánoval rozšíriť svoje služby okrem nemocníc aj o menšie zdravotnícke zariadenia. Okrem toho, spoločnosť Zipline má na starosti zásobovanie týchto zdravotníckych zariadení vakcínami, zdravotníckym materiálom a krvnými produktmi.
Operačné miesta.
Rwanda.
Dnes má firma Zipline dve miesta operácie v Rwande. Prvé sídlo, je zároveň aj prvým firmy Zipline, ktoré sa nachádza v Muhange. Toto operačné miesto sa postavilo v roku 2016. Novú dohodu o vybudovaní druhého distribučného zariadenia v blízkosti Kayonzy na východe krajiny podpísala rwandská vláda v roku 2018. Táto dohoda rozšírila služby spoločnosti Zipline na prepravu očkovania, iného zdravotníckeho materiálu a krvných produktov do menších nemocníc a zdravotníckych zariadení. Štúdium, ktoré bolo vedené v roku 2022 zistilo, že služba spoločnosti Zipline v Rwande vedie k rýchlejšej preprave krvi a zdravotných materiálov, v porovnaní s existujúcou pozemnou dopravou a vedie k menšiemu plytvaniu krvi.
Władysław Sikorski

Władysław Eugeniusz Sikorski (* 20. máj 1881, Tuszów Narodowy – † 4. júl 1943, Gibraltár) bol poľský vojenský a politický líder, vojak, generálporučík poľskej armády, predseda vlády a minister vojenských záležitostí druhej Poľskej republiky, od 30. septembra 1939 predseda poľskej exilovej vlády, najprv vo Francúzsku, potom vo Veľkej Británii, zakladateľ a hlavný veliteľ poľských ozbrojených síl na Západe.
Pred prvou svetovou vojnou Sikorski založil niekoľko tajných organizácií, ktoré podporovali vec poľskej nezávislosti, a zúčastnil sa na ich činnosti. Počas prvej svetovej vojny bojoval s vyznamenaním v Poľských légiách a neskôr v novovytvorenej poľskej armáde počas poľsko-sovietskej vojny v rokoch 1919 až 1921. V tejto vojne zohral významnú úlohu v rozhodujúcej bitke o Varšavu (1920). V prvých rokoch druhej poľskej republiky zastával Sikorski vládne funkcie vrátane funkcie predsedu vlády (1922 až 1923) a ministra vojenských záležitostí (1923 až 1924). Po májovom prevrate Józefa Piłsudského v roku 1926 a hoci ostal počas samotného prevratu neutrálny, v roku 1928 sa postavil do opozície. Po nastolení sanačnej vlády upadol v nemilosť nového režimu.
Počas druhej svetovej vojny sa Sikorski stal predsedom poľskej exilovej vlády, vrchným veliteľom poľských ozbrojených síl a energickým obhajcom poľskej veci v diplomatickej oblasti. Podporoval obnovenie diplomatických vzťahov medzi Poľskom a Sovietskym zväzom, ktoré boli prerušené po sovietskom pakte s Nemeckom a invázii do Poľska v roku 1939, avšak sovietsky vodca Josif Stalin prerušil sovietsko-poľské diplomatické vzťahy v apríli 1943 po Sikorského žiadosti, aby Medzinárodný Červený kríž vyšetril masaker v Katyňskom lese.
V júli 1943 sa lietadlo so Sikorským zrútilo do mora hneď po štarte z Gibraltáru, pričom zahynuli všetci na palube okrem pilota. Presné okolnosti Sikorského smrti boli sporné a dali vzniknúť viacerým rôznym teóriám o havárii a jeho smrti. Sikorski bol najprestížnejším vodcom poľských exulantov.
Rady a vyznamenania.
Okrem mnohých iných radov a vyznamenaní bol Sikorski nositeľom týchto československých vyznamenaní:
Zuzana Uličianska

Ing. Zuzana Uličianska (* 2. október 1962, Košice) je slovenská publicistka, autorka rozhlasových hier, kultúrna manažérka a divadelná kritička.
Životopis.
Absolvovala Stavebnú fakultu Technickej univerzity v Košiciach. V rokoch 19921994 absolvovala postgraduálne štúdium verejnej správy na vtedajšej Academii Istropolitana v Bratislave (v rokoch 19901996 štátna akademická inštitúcia, neskôr mimovládna organizácia Academia Istropolitana Nova), následne získala polročné Masarykovo štipendium a navštevovala kurzy politológie a kulturológie na Birbeck College v Londýne.
Pracovala ako vedúca odboru kultúry magistrátu mesta Košice, následne niekoľko rokov na Ministerstvo kultúry SR. Prednášala divadelný manažment a kultúrnu politiku na Vysokej škole múzických umení v Bratislave (VŠMU), kde pôsobila aj ako prodekanka pre medzinárodné vzťahy.
V rokoch 20042016 pracovala ako redaktorka denníka SME, so zameraním prevažne na kultúrnu rubriku.
Je autorkou rozhlasových hier s tematikou sveta žien a mužov ("Dvadsaťpäť divadelných cvičení", 1994). Viacero z jej hier bolo naštudovaných v zahraničných rozhlasových štúdiách ("Ak bude pekne, pôjdeme von", 1991; "Rádio Labyrint", 1992; "Myš", 1997; "Citová zmes", 1999; "Para", 2004; "Za vodou", 2006 a ďalšie).
V rokoch 20022012 bola a neskôr znova od roku 2015 je predsedníčkou Slovenského centra AICT, slovenskej sekcie Medzinárodnej asociácie divadelných kritikov AICT/IATC. Od roku 2018 je zároveň členkou výkonného výboru AICT/IATC.
Bola odbornou pracovníčkou a vedúcou oddelenia vonkajších vzťahov Divadelného ústavu v Bratislave. Spoluzakladala a spoluorganizuje anketu Divadelné ocenenia sezóny – DOSKY.
Počas pandémie COVID-19 bola iniciátorkou vzdelávacieho projektu SMARTheatre Slovenského centra AICT, v rámci ktorého mohli mladí ľudia sledovať inscenácie, absolvovať diskusie s hosťami a lektormi a nakoniec pretaviť svoje pocity do zvoleného kreatívneho výstupu v rámci činohernej, bábkovej, opernej, muzikálovej dielne alebo dielne alternatívneho divadla.
V súčasnosti (2022) vedie Kreatívne centrum Fakulty architektúry a dizajnu Slovenskej technickej univerzity v Bratislave.
EuroSkills

EuroSkills je prestížna európska súťaž zameraná na predstavenie najlepších zručností a odborného vzdelávania v oblasti remesiel a odborných profesií. Cieľom súťaže je propagovať zručnosti a odborné vzdelávanie medzi mladými ľuďmi a podporiť kvalitu výučby zručností v celej Európe.
Súťaž bola prvýkrát usporiadaná v roku 2008 v holandskom Rotterdame, kde sa zišlo viac ako 300 súťažiacich z 23 krajín. Odvtedy sa súťaž koná každé dva roky a každý ročník sa koná v inej európskej krajine.
V rámci súťaže sa mladí ľudia zúčastňujú rôznych disciplín a musia vykonať určité úlohy v určenom časovom limite. Súťažiaci predvádzajú svoje zručnosti v praktických úlohách, ktoré sú náročné a zložité. Medzi disciplíny, v ktorých sa súťaží, patria napríklad strojárska výroba, elektrotechnika, stavebníctvo, kuchárstvo, poľnohospodárstvo, móda, programovanie, grafický dizajn a mnohé ďalšie oblasti.
Súťažiaci sa kvalifikujú na základe náročných národných súťaží v svojich krajinách. Víťazi získajú nielen ocenenie a prestíž, ale aj cenné skúsenosti a kontakty, ktoré im pomôžu v ich kariére a budúcom odbornom živote.
EuroSkills je jedinečnou príležitosťou pre mladých ľudí prezentovať svoje zručnosti a ukázať, čo dokážu. Súťaž je dôležitá aj z hľadiska posilňovania spolupráce medzi európskymi krajinami a podporovania odborného vzdelávania v celej Európe.
EuroSkills sa koná každé dva roky a od svojho prvého ročníka v roku 2008 sa uskutočnilo už niekoľko úspešných súťaží. Medzi konanými ročníkmi patria:
Kobylí vrch (vrch v Belianskych Tatrách)

Kobylí vrch () je vrch Belianskych Tatier. Leží nad osadou Tatranská Kotlina, približne severozápadne od Kežmarku.
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území mesta Vysoké Tatry. Najbližšími sídlami sú na východnom úpätí situovaná Tatranská Kotlina a rovnakým smerom ležiaci Lendak, severozápadne sa nachádza Ždiar. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku a v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry.
Opis.
Kobylí vrch leží na východnom konci hlavného hrebeňa Belianskych Tatier. Západným smerom sa nachádzajú Stežky (), Rinias (), Faixová skala (), Skalné vráta () a Bujačí vrch (), severným Tokáreň (), Čierny vrch (), Skalka (), Husár () a Pálenica () a východným Valtín (), Partizánska hora () a Čierna hora (). Oblasť patrí do povodia rieky Poprad, kde vodu zo severovýchodných svahov odvádza riečka Biela, voda z južných častí odteká potokom Hučava. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. Na severných svahoch sa nachádza Belianska jaskyňa.
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných častí možno pozorovať okolité vrchy Belianskych Tatier, Spišskú Maguru, Levočské a Volovské vrchy a východnú časť Nízkych Tatier.
Prístup.
Kobylí vrch sa nachádza v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry, aj v Tatranskom národnom parku, preto vrchol je neprístupný. Žlto značený turistický chodník vedie z Tatranskej Kotliny k Belianskej jaskyni a južným úpätím aj modro značená spojnica Tatranskej Kotliny s Kežmarskými Žľabmi.
Osamelý rodič

Osamelý rodič (nezisková organizácia Jeden rodič propaguje aj novotvar „jednorodič“) je dospelá osoba, ktorá žije s nezaopatreným dieťaťom alebo deťmi v spoločnej domácnosti a v tejto domácnosti nežije s manželkou, manželom, partnerom alebo partnerkou, s ktorým by spoločne vychovávali deti.
Rodina tvorená osamelým rodičom a jeho dieťaťom alebo viacerými deťmi sa označuje ako neúplná rodina. Vo vysokej miere sú osamelými rodičmi matky, v nepatrnej miere ide aj o otcov. Neúplná rodina vzniká rozvodom, rozchodom, ovdovením alebo pôrodom dieťaťa mimo manželstva. Buď teda úplná rodina vôbec nevznikla, alebo prestala plniť svoju funkciu – v tomto prípade zanikne prirodzenou cestou alebo rozhodnutím príslušného orgánu.
Ak nie je žena za otca svojho dieťaťa vydatá, má právo od neho žiadať, aby jej najdlhšie po dobu dvoch rokov, najneskôr odo dňa pôrodu prispieval primerane na úhradu výživy (t. j. nielen na výživné pre dieťa) a aby jej zaplatil príspevok na úhradu nákladov spojených s tehotenstvom a pôrodom (určený napr. na tehotenské oblečenie, doplnky výživy, platby spojené s hospitalizáciou pri pôrode apod.).
Štatistiky o osamelých rodičoch.
Podľa štatistík až v 150 tisíc slovenských domácnostiach vychováva dieťa alebo deti len jeden rodič. Takto žije na Slovensku až 200 tisíc detí. Podiel jednorodičovských rodín na Slovensku sa za posledných 40 rokov zdvojnásobil. Celosvetovo vychováva deti jeden rodič v každej štvrtej domácnosti.
Podľa aktuálnych údajov Európskeho štatistického úradu Eurostat bolo v roku 2020 v 27 krajinách Európskej únie 195,4 milióna domácností. Takmer tretina z týchto domácností (29 %) má deti. Približne 14 % domácností s deťmi (7,8 milióna domácností) tvoria osamelí rodičia, čo predstavuje 4 % celkového počtu domácností. Na Slovensku tvoria osamelí rodičia s dieťaťom alebo deťmi približne 9 % domácností.
Podiel osamelých rodičov sa v jednotlivých krajinách značne líši. Pokiaľ ide o podiel domácností s jedným rodičom na všetky domácnosti s deťmi, šesť európskych krajín zaznamenalo podiel viac ako 20 %. Najviac Švédsko (34 %), Dánsko (29 %), Estónsko (28 %), Lotyšsko a Litva (obe 25 %), a Francúzsko (21 %). Naopak, najnižšie podiely zaznamenali Chorvátsko (5 %), Rumunsko (7 %) a Fínsko (8 %), zatiaľ čo Grécko, Slovensko, Malta, Poľsko, Španielsko a Slovinsko dosiahli úroveň 9 %. Na Slovensku ide približne o 58-tisíc rodín.
Osamelý rodič musí znášať ekonomické bremeno za chod domácnosti sám, v dôsledku čoho Sociálna poisťovňa zaznamenala zvýšený počet matiek žiadajúcich o predĺženie poberania materských dávok z dôvodu osamelosti. Na účely osamelosti sa sleduje partnerská i ekonomická osamelosť. Osamelosť matka preukazuje čestným vyhlásením.
Osamelých otcov s dieťaťom z celkového počtu rodín s osamelým rodičom je okolo desiatich percent.
Systém kontroly zjazdu z kopca

Riadenie jazdy z kopca ( – HDC, alebo riadenie zjazdu z kopca) je asistenčný systém vodiča, ktorý umožňuje kontrolované klesanie z kopca v náročnom teréne bez akéhokoľvek zásahu vodiča do bŕzd.
Prehľad.
Vozidlo môže vykonávať kontrolované klesanie pomocou protiblokovacieho brzdového systému (ABS) a v niektorých prípadoch s pomocou brzdenia motorom. Ak vozidlo zrýchli pod vplyvom gravitácie, systém automaticky pribrzdí, aby spomalil na požadovanú rýchlosť vozidla. Tlačidlá tempomatu môžu pri niektorých vozidlách upravovať rýchlosť. Vyvinutie tlaku na pedál plynu alebo brzdy prepíše systém HDC. Land Rover pôvodne vyvinul HDC na použitie vo svojom modeli Freelander, ktorému chýbajú prevody s nízkym rozsahom, ktoré sa zvyčajne vyskytujú v systéme 4x4 (pohon všetkých 4 kolies). Neskoršie implementácie kombinujú HDC s kontrolou trakcie a nízkorozsahovými prevodmi a znížili nastavenú rýchlosť na pomalšiu, než je rýchlosť chôdze, aby sa zvýšila kontrola.
Ján Ludvigh

Ján Ludvigh (; * 12. mája 1812, Spišská Belá – † 11. júla 1870, Budapešť) bol uhorský novinár a politik.
Životopis.
Narodil sa v rodine Tobiáša Ludvigh a jeho manželky Márie Duchonin. Školské vzdelanie absolvoval v Kežmarku, Prešove a Sárospataku. Keď bol advokátom v Pešti, založil maďarský jazykový spolok, ktorý však vláda zakázala. Počas uhorskej revolúcie v rokoch 18481849 bol poslancom uhorského snemu ako vyslanec mesta Spišská Nová Ves. V roku 1850 bol na neho vydaný zatykač a z týchto dôvodov emigroval. V rokoch 18501869 žil v Bruseli. V roku 1861 ho zvolili v kežmarskom volebnom okrsku za poslanca uhorského snemu, no zo zahraničia sa vrátil až v roku 1867. Až do svojej smrti bol poslancom snemu za Stranu ľavého stredu.
Bol dopisovateľom novín Domovina (A Hon) a niekoľkých belgických novín.
Bol aktívnym členom spolkov, ktorých hlavných cieľom bolo šírenie maďarčiny na Spiši.
Minka Kellyová

Minka Kellyová (; * 24. jún 1980, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americká herečka a modelka.
Detstvo a mladosť.
Kellyová sa narodila v Los Angeles. Je jediným dieťaťom bývalého gitaristu skupiny Aerosmith Ricka Dufaya a Maureen Dumont Kellyovej. Vychovávala ju matka, s ktorou sa často sťahovali. Usadili v Albuquerque v Novom Mexiku. Minka Kellyová má francúzskych, írskych a holandsko-indonézskych predkov.
Kariéra.
Po absolvovaní strednej školy v Albuquerque v Novom Mexiku sa Kellyová vrátila žiť do Los Angeles, kde sa venovala modelingu.
V roku 2003 debutovala ako komparzistka v krátkom filme "The Turbo Charged Prelude for 2 Fast 2 Furious", neskôr hosťovala v rôznych televíznych seriáloch.
V apríli 2006 bola obsadená do jednej z hlavných úloh v dramatickom seriáli "Friday Night Lights". Po boku herca Josepha Gordona-Levitta si zahrala v romantickej komédii "500 dní so Summer" z roku 2009. V roku 2010 bola zvažovaná do jednej z hlavných postáv v televíznom seriály "Bláznivo zamilovaní" (2011), ale rolu neprijala a nahradila ju herečka Sarah Chalková.
V roku 2013 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "Ja a robot" (20132014). Od roku 2018 do roku 2023 účinkovala v dobrodružnom televíznom seriály "Titans". Objavila sa aj v štyroch epizódach televízneho seriálu "Eufória" (20192024).
Súkromný život.
Kellyová nie je vydatá a je bezdetná. V roku 2015 vyštudovala New School of Cooking v Culver City v Kalifornii.
Mikón zo Syrakúz

Mikón alebo Mikión () bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr.
Mikón, syn Nikérata zo Syrakúz, bol činný v 3. storočí pred Kr. Pausanias uvádza, že bol autorom dvoch sôch (zrejme bronzových) v Olympii predstavujúcich Hieróna: „"Sochy Hieróna v Olympii, jednu na koni a druhú v stoji, venovali Hierónove deti a vytvoril ich Syrakúzan Mikón, syn Nikératov."“ 
Apologét Tatianos, ktorý sa vysmieva umeniu Mikóna, uvádza, že zhotovil mladého býka a dielo (zrejme súsošie) interpretuje ako Dia (v podobe býka) unášajúceho Európu.
Mikón zo Syrakúz vyrobil sochu Hieróna II. na príkaz mesta Tauromenionu(?), ktoré sa dostalo pod kontrolu Syrakúz v roku 263 pred Kr., ako je to známe z nápisu pieskovcového podstavca, ktorý sa našiel v Olympii medzi múrom na západe Altidy a Pelopionom.
Aj keď je nápis značne poškodený, nemôže byť pochýb o tom, že tu ide o pamätník Hieróna II. zo Syrakúz, ktorého spomína Pausanias (VI I2.4 a VI I5.6). Zatiaľ čo však Pausanias uvádza, že sochy zhotovil Mikón, nápis jasne špecifikuje meno umelca ako Mikióna. Na druhej strane, keďže meno otca a etnická ikona sú rovnaké, nemožno pochybovať o identite umelca. Pausanias (6.12.4) uvádza, že synovia Hieróna II. si uctili svojho otca dvoma sochami. O niekoľko pasáží neskôr (6.15.6) však Pausanias zaznamenal, že Syrakúzania venovali (zasvätili) dve sochy Hieróna a že jeho synovia tretiu. Otázkou je, či druhá pasáž opakuje alebo pridáva informácie. Tento problém je bez ďalších informácií neriešiteľný.
Faixová skala

Faixová skala () je vrch Belianskych Tatier. Leží nad osadou Tatranská Kotlina, približne severozápadne od Kežmarku.
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území mesta Vysoké Tatry. Najbližšími sídlami sú východne situovaná Tatranská Kotlina a Lendak, severne leží Ždiar a južne Kežmarské Žľaby, Tatranské Matliare a Tatranská Lomnica. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku a v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry.
Opis.
Faixová skala leží na juhovýchodnom konci hlavného hrebeňa Belianskych Tatier, medzi Skalnými vrátami () a Kobylím vrchom (). Severným smerom sa nachádza Javorinka (), Tokáreň (), Čierny vrch () a Skalka (), východným Pálenica () a Kobylí vrch () a západným Stežky (), Rinias (), Skalné vráta () a Bujačí vrch (). Severné svahy odvodňuje Suchý potok do riečky Biela, východné potok Hučava a južné Čierna voda, všetky do rieky Poprad. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrchy Belianskych Tatier a Vysokých Tatier, Spišskú Maguru, Pieniny, Levočské, Stolické a Volovské vrchy a východnú časť Nízkych Tatier.
Prístup.
Vrch sa nachádza v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry, aj v Tatranskom národnom parku, preto nie je voľne prístupný. Juhovýchodným úpätím prechádza modro značený turistický chodník z Kežmarských Žľabov do Tatranskej Kotliny, na ktorý sa v lokalite Šumivý prameň pripája zeleno značený chodník ku chate Plesnivec a Veľkému Bielemu plesu.
Zoznam vrcholov v Spišsko-gemerskom krase

Zoznam vrcholov v Spišsko-gemerskom krase zahŕňa pomenované vrcholy s nadmorskou výškou nad Zoznam vychádza z údajov, dostupných na stránkach hiking.sk a v podrobnej turistickej mape.. Ako hranica pohoria bola uvažovaná hranica rovnomenného geomorfologického celku.
Myroslav Vološčuk

Myroslav Vološčuk (ukr. Мирослав Михайлович Волощук, * 2. júl 1979, Čerganivka, Ukrajina) je ukrajinský historik, profesor.
Životopis.
Pôsobí na katedre všeobecných dejín a na čele Centra stredovekých štúdií Inštitútu histórie, politológie a medzinárodných vzťahov Podkarpatskej národnej univerzity Vasyľa Stefanyka v Ivano-Frankivsku na Ukrajine. Vyučuje stredoveké dejiny Európy, Ázie a Afriky, pričom sa zvlášť venuje vzťahu Rusi a Uhorska v stredoveku (9. – 14. storočie).
Absolvoval viaceré zahraničné výskumné a študijné pobyty. (Program Stypendialny Rządu RP; Fundacja Królowej Jadwigi, Kraków, RP; Kasa Mianowskiego ANP, Warszawa, RP; OBTA, Uniwersytet Warszawski, RP; SAIA, Bratislava; International Visegradfund, Slovensko; New Europe College, Bucharest, Rumunsko).
Na Katedre slovenských dejín FiF UK bude v rámci ročného (2018 – 2019) štipendijného pobytu (SAIA, n.o.) robiť výskum vzťahov Veľkej Moravy a Kyjevskej Rusi.
Od roku 2018 hosťujúci profesor Katedry slovenských dejín na Univerzite Komenského (Bratislava).
Štefan Molnár

Štefan Molnár (, * 20. august 1825, Parchovany† 19. február 1907, Nové Mesto pod Šiatrom) bol hlavný župan Zemplínskej župy, poslanec uhorského snemu šľachtického pôvodu s prídomkom Molnár de Parnó.
Životopis.
Narodil sa v rodine statkára Štefana Molnára a jeho manželky Anny Vitézovej. Stredoškolské štúdiá absolvoval v Košiciach a vysokoškolské právnické v Pešti. V roku 1847 sa stal čestným notárom Zemplínskej župy. Počas uhorskej revolúcie v roku 1848 ako dobrovoľník vstúpil do honvédskeho vojska, v ktorom dosiahol hodnosť kapitána. Po porážke revolúcie utiekol do Turecka. V roku 1850 sa však vrátil a bol odvedený ako bežný vojak do armády. Po prepustení z armády žil a hospodáril v Kľačanoch.
Po rakúsko-uhorskom vyrovnaní, v čase vzniku uhorských ministerstiev bol vymenovaný za poradcu Ministerstva náboženstva a ľudového školstva. V roku 1873 bol povýšený na ministerského radcu na Ministerstve národnej obrany. V roku 1869 bol zvolený v trebišovskom volebnom okrsku za poslanca uhorského snemu. V roku 1882 bol vymenovaný za hlavného župana Zemplínskej župy, ktorým bol do roku 1901. Následne bol vymenovaný za riadneho člena hornej (panskej) komory snemu.
Oženil sa v roku 1855 s Leonou Nyékyovou, s ktorou mal dve deti: dcéru Gizellu (ktorú si za manželku vzal Alexander Wekerle, neskorší uhorský premiér) a syna Viktora (ktorý bol poslancom uhorského snemu, županom Temešskej župy a bol povýšený do barónskeho stavu).
Priatelia Zeme – CEPA

Priatelia Zeme – CEPA je občianske združenie, ktoré chráni prírodu a krajinu, presadzuje spoločenskú spravodlivosť, podporujeme vyvážený rozvoj regiónov a posilňuje účasť občanov a občianok na rozhodovaní o veciach, ktoré sú vo verejnom záujme.
Zameriava sa na:
Spolupracuje s mimovládnymi organizáciami, aktívnymi ľuďmi, samosprávami, ministerstvami a európskymi inštitúciami.
História.
V roku 1993 vznikla v Bratislave nadácia Centrum pre podporu miestneho aktivizmu (CEPA). Z jej projektov a aktivít sa sformovali tri nosné programy: Program na podporu občianskych skupín, Ekonomický program a Program Právo vo verejnom záujme.
Program Právo vo verejnom záujme poskytoval právne zastupovanie, osvetu, vzdelávanie a školenia občanov a skupín ohrozených rasizmom, činnosťou firiem a svojvôľou verejných inštitúcií. V rámci tohto programu CEPA navrhovala a presadzovala systémové zmeny, napríklad slobodný prístup občanov k informáciám.
Po prijatí nadačného zákona v roku 1997 nadácia CEPA zmenila právnu formu. Stalo sa z nej občianske združenie CEPA.
Ešte v roku 1997 CEPA iniciovala vznik združenia organizácií Priatelia Zeme – Slovensko.
Od roku 2000 sa aktivity, personál aj rozpočet ekonomického a právneho programu CEPA ďalej rozširoval a oba programy sa čoraz viac osamostatňovali. V roku 2004 vzniklo nové občianske združenie Priatelia Zeme – CEPA (PZ-CEPA), ktoré pokračovalo v realizácii ekonomického programu. Právny program CEPA sa v roku 2006 transformoval do podoby združenia VIA IURIS – Centrum pre práva občana.
Postupne, najmä po útlme sociálneho programu v roku 2008, sa jednotiacou líniou v činnosti Priateľov Zeme – CEPA stala energetika.
Spolupráca na národnej a medzinárodnej úrovni.
Priatelia Zeme – CEPA sú súčasťou siete CEE Bankwatch Network a prostredníctvom záujmového združenia právnických osôb Priatelia Zeme - Slovensko sú členom Friends of the Earth International (FotEI).
Pôsobia tiež v slovenských sieťach a iniciatívach ako Klimatická koalícia a Ekofórum.
Veľká cena Austrálie 2023

Veľká cena Austrálie 2023 (angl. Formula 1 Rolex Australian Grand Prix 2023), ktorá sa uskutočnila 2. apríla 2023 na pretekárskom okruhu Albert Park Circuit v Melbourne najväčšom meste Austrálie, bola tretia Veľká cena sezóny 2023 Majstrovstiev sveta Formule 1. 
Oproti minulému roku pribudla na trati štvrtá DRS zóna, ktorá má uľahčiť predbiehanie.
Pred Veľkou cenou viedol v priebežnom poradí šampionátu jazdcov Max Verstappen o jeden bod pred Sergiom Pérezom. Na treťom mieste bol Fernando Alonso.
Priebeh kvalifikácie.
Max Verstappen dosiahol v kvalifikácii najrýchlejšie kolo. Na druhom a treťom mieste nasledovali obaja jazdci Mercedesu George Russell a Lewis Hamilton. Druhý jazdec priebežného poradia šampionátu Sergio Pérez mal technický problém, pre ktorý nedokázal zajazdiť žiadny meraný čas. Keďže jeho tím následne vykonal zmeny v nastavení jeho vozidla, musel Pérez do pretekov štartovať z boxovej uličky.
Priebeh pretekov.
Verstappen po kvalifikácii obsadil prvé miesto aj v pretekoch, pódium doplnil Hamilton a Alonso. Sergio Pérez si počas pretekov polepšil na piate miesto a zároveň zajazdil najrýchlejšie kolo pretekov, čím vytvoril nový traťový rekord na okruhu Albert Park.
Boli to chaotické preteky, ktoré museli byť trikrát neutralizované červenými vlajkami. Pri druhom reštarte došlo k hromadnej nehode, ktorá mala za následok odstúpenie mnohých jazdcov z pretekov a veľkú cenu napokon dokončilo len 12 monopostov.
Výsledky.
Kvalifikácia.
Poznámky:
Preteky.
Poznámky:
Memento Mori (album)

Memento Mori je pätnásty štúdiový album britskej hudobnej skupiny Depeche Mode. Album bol vydaný 24. marca 2023 hudobným vydavateľstvom Columbia. Ide o prvý album skupiny vydanej po smrti Andrewa Fletchera 26. mája 2022.
Perellos

Perellos () bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.
Perellos je neznámy grécky sochár (odlievač bronzu). Zo starovekých autorov o ňom zanechal správu jedine Plínius, ktorý uvádza, že tvoril v období 90. olympiády (420 – 417 pred Kr.), t. j. v druhej polovici 5 stor. pred Kr. Nemôže tu ísť o Perilla z Agrigentu, sochára činného o storočie skôr.
Skalné vráta

Skalné vráta () je názov vrchu v Belianskych Tatrách. Leží nad osadou Tatranská Kotlina, približne severozápadne od Kežmarku. Na južnom úbočí stojí Chata Plesnivec.
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území mesta Vysoké Tatry. Najbližšími sídlami sú východne situovaná Tatranská Kotlina a Lendak, severne leží Ždiar a južne Kežmarské Žľaby, Tatranské Matliare a Tatranská Lomnica. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku a v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry.
Opis.
Skalné vráta ležia v juhovýchodnej časti hlavného hrebeňa Belianskych Tatier, medzi Bujačím vrchom () a Faixovou skalou (). Severným smerom sa nachádza Javorinka (), Tokáreň () a Čierny vrch (), východným Pálenica (), Kobylí vrch () a Faixová skala (), južným Stežky (), Rinias () a Malá Svišťovka () a západným Veľká Svišťovka (), Jahňací štít (), Bujačí vrch (), Predné Jatky () a Gáflovka (). Voda zo severných svahov odteká Suchým potokom do riečky Biela, južné odvodňuje potok Čierna voda do rieky Poprad. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast s viacerými skalnými útesmi, ktoré umožňujú obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrchy Belianskych a Vysokých Tatier, Spišskú Maguru, Pieniny, Branisko, Levočské, Volovské a Stolické vrchy a východnú časť Nízkych Tatier.
Prístup.
Vrch sa nachádza v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry, aj v Tatranskom národnom parku, preto vrchol nie je voľne prístupný. Na južnom úbočí stojí chata Plesnivec, ku ktorej vedie zeleno značený turistický chodník z lokality Šumivý prameň a od Veľkého Bieleho plesa.
Kobylí vrch

Kobylí vrch môže byť:
Juhovýchodný chrám (Peristera)

Juhovýchodný chrám () je ranokresťanský chrám nachádzajúci sa v areáli pevnosti Peristera v meste Peštera v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku.
Iné názvy.
Názov stavby sa udáva aj ako Juhovýchodný chrám-veža (), Chrám svätých štyridsiatich mučeníkov (), Chrám-veža svätých štyridsiatich mučeníkov (), alebo Veža č. 1 ()
Dejiny.
Chrám bol postavený prestavbou pôvodnej obrannej veže v hradbách pevnosti pri obnove a rozširovaní pevnosti v prvej polovici 6. storočia počas panovania byzantského cisára Justiniána I.
Samotná pôvodná veža bola postavená v priebehu 4. storočia.
Charakteristika.
Juhovýchodný chrám mal strategický obranný význam a je charakteristický priľahlou poternou vo východnom múre pevnosti. Je dominantným prvkom v panoráme citadely nad moderným mestom.
Ide o jednoloďovú stavbu s apsidou. Dĺžka južnej fasády chrámu dosahuje 9,40 metra a dĺžka severnej steny je 9 metrov. Apsida je dlhá 1,9 metra a šírka vchodu v severnej fasáde budovy je 1,6 metra.
V hĺbke 2,2 metra pod prízemím boli objavené pozostatky hospodárskej miestnosti s pithosmi pričom v jednom z nich sa nachádzali zuhoľnatele zrná. Na prízemí bol umiestnený umiestnený skladovací trakt s jamami vyhĺbenými do podlahy určenými na skladovanie zásob potravín. Prvé nadzemné poschodie začínajúce sa vo výške 2,4 metra nad prízemím bolo priestorom, kde sa nachádzal samotný chrám-kaplnka zasvätený svätým štyridsiatim mučeníkom. Druhé nadzemné poschodie slúžilo ako miestnosť pre obrancov pevnosti a ich vybavenie. Nachádza sa vo výške 5,4 metra nad prízemím. Z druhého poschodia sa taktiež dalo vyjsť na hradby a vrchol veže ukončenej cimburím, ktorá sa nachádza priamo nad chrámovou apsidou
Múzejná expozícia.
Priestory juhovýchodného chrámu sú dnes využívané pre expozíciu pešterského historického múzea.
Patrocínium.
Predpokladá sa, že chrám bol zasvätený svätým štyridsiatim mučeníkom sebastijským.
Pamiatková ochrana.
Chrám je pamiatkovo chránený v rámci areálu pevnosti Peristera, ktorá má od roku 2011 pridelený štatút kultúrnej pamiatky národného významu.