burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Veľké obchody (kniha)

Veľké obchody je názov beletristickej knihy Rudolfa Ehrenpfordta a Lutza Hellera. Títo dvaja autori vo svojej práci približujú niektoré fakty a udalosti z dejín biznisu a financií. Vybrali si príbehy z rozličných krajín a období, pričom honba za čo najvyšším zhodnocovaním kapitálu, za tým, aby peniaze prinášali čo najviac peňazí, je základnou myšlienkou, ktorá spája všetky príbehy.
Náhodné číslo

Náhodné čísla tvoria postupnosť čísel, ktorej prvky sú hodnotami náhodnej veličiny pri náhodných pokusoch. Výskyt určitého čísla na určitej pozícii postupnosti je náhodný jav a nemožno ho s istotou predpovedať, možno iba určiť jeho pravdepodobnosť.
Uplatnenie náhodných čísel možno nájsť v informatike (kryptografii, numerické metódy, počítačové hry), kde vzhľadom na deterministické chovanie počítačov bývajú nahradené pseudonáhodnými číslami. Pre účely, kde pseudonáhodné čísla nepostačujú (predovšetkým z dôvodu bezpečnosti), možno generovať náhodné čísla vyhodnotením náhodnej veličiny. Príkladom môže býť meranie intervalov medzi stisnutím klávesov na klávesnici alebo snímaním bieleho šumu u nezapojeného vstupu zvukovej karty. Existujú i hardwarové generátory pseudonáhodných čísel.
Metóda Monte Carlo

Metóda Monte Carlo je trieda algoritmov na simuláciu systémov. Ide o stochastické metódy používajúce náhodné alebo pseudonáhodné čísla. Typicky sú využívané na výpočet integrálov, najmä viacrozmerných, kde bežné metódy nie sú efektívne.
Metóda Monte Carlo má široké využitie od simulácie experimentov, cez počítanie určitých integrálov, až po riešenie diferenciálnych rovníc. Základná myšlienka metódy je veľmi jednoduchá: chceme určiť strednú hodnotu veličiny, ktorá je výsledkom náhodného deja. Vytvorí sa počítačový model tohto deja a po prebehnutí dostatočného množstva simulácií sa môžu dáta spracovať klasickými štatistickými metódami, napríklad určiť priemer a smerodajnú odchýlku.
Metóda je nazvaná podľa Monte Carla známeho svojimi kasínami a najmä ruletou. Termín prvýkrát použili fyzici v roku 1940 pracujúci na zostrojení americkej atómovej bomby.
Rozlišujú sa dva varianty metódy Monte Carlo, analógový a neanalógový model. 
Analógový model.
Musíme vedieť modelovať celú situáciu na počítači, to znamená napríklad poznať všetky pravdepodobnostné rozloženia skúmaných javov a fyzikálne zákonitosti, ktorými sa riadia. Prevedením tejto simulácie získame výsledok, realizáciu akejsi náhodnej veličiny formula_1. Túto simuláciu spustíme "n"-krát a získame súbor histórií x1…xn. Odhad strednej hodnoty formula_1 sa určí takto
a smerodajná odchýlka sa určí jednoducho ako
Neanalógový model.
Tak sa nazýva prípad, keď pri výpočte nepoužívame model reálneho deja. Napríklad výpočet určitého integrálu, prípadne obsahu ohraničeného útvaru.
Integrácia metódou Monte Carlo.
Hlavnou výhodou integrácie touto metódou je jej jednoduchosť. Na druhej strane, presnost výpočtu je veľmi malá, obzvlášť ak má integrovaná funkcia úzke maximá. Ak potrebujeme presný výsledok, je výhodnejšie použiť iné metódy.
Ak určíme hodnotu funkcie "f" v "N" náhodných bodoch ležiacich v integračnej oblasti "V", potom platí vzťah
kde x označuje náhodný bod v oblasti "V", formula_7 označuje priemer funkčných hodnôt a formula_8 jednotlivé výsledky. 
Ak budeme tento integrál počítať metódou Monte Carlo, musíme oblasť V uzavrieť do čo najmenšej oblasti "V"'. Prípadne oblasť "V" rozdeliť na viac častí a integrovať ich samostatne. Teraz zavedieme funkcieformula_9 takto
potom vygenerujeme "N" náhodných bodov ležiacich v oblasti "V"' a približnú hodnotu integrálu určíme ako
a smerodajná odchýlka sa určí analogicky ako v predchádzajúcom prípade.
Presnosť metódy Monte Carlo.
Na odhad chyby výsledku získaného metódou Monte Carlo sa väčšinou používa stredná kvadratická chyba aritmetického priemeru. Chyba výsledku získaného pomocou "n" histórií je úmerná formula_12. Takže, aby sa zlepšil výsledok o jeden rád, musí sa počet histórií zvýšiť aspoň o dva rády. Aby sme získali výsledok s presnosťou na 6 desatinných miest, musíme získať 1012 histórií.
Sociálny determinizmus

Sociálny determinizmus je názor uznávajúci predurčenosť všetkého diania vzťahujúceho sa na hmotné zabezpečenie členov spoločnosti, na úpravy v nej, usporiadanie spoločenských vzťahov a popierajúci slobodu voľe. (opak indeterminizmus) Človeka tak ovplyvňuje sociálne prostredie, z ktorého pochádza.
Transcedentálnosť

Transcedentálnosť je vlastnosť týkať sa nadzmyslovej skúsenosti, čo nie je empirické, ale apriórny predpoklad poznania, súčasť kritickej filozofie, skúmajúce nadzmyslové predpoklady poznania, zdôrazňujúci božskú dimenziu.
Na brehu priezračnej rieky

Na brehu priezračnej rieky je baladický sociálny román o osude chudobnejších spoločenských vrstiev a biede kysuckých dedín. Dielo slovenského básnika, publicistu a prozaika Rudolfa Jašíka prvýkrát vyšlo v roku 1956.
Ide o debut slovenského spisovateľa Rudolfa Jašíka. Román sa zaoberá osudom charakterovo rôznych postáv z kysuckých lazov „Hrubý pľac“. Dej sa avšak odohráva nielen tam, ale aj v okolitých slovenských mestách a jedna dejová línia aj v Ostrave ( dej postavy Koteka). Príbeh je situovaný do obdobia prvej Česko-slovenskej republiky v časoch hospodárskej krízy začiatkom 30. rokov. Dejové línie sú od seba oddelené striktnejšie ako v iných Jašíkových dielach. Autor v tomto románe nevykresľuje rovnako zvrchovane všetkých hrdinov. Centrálnymi témami románu sú bieda obyvateľov kysuckých lazov, hospodárska kríza, boj vtedajších komunistov za lepšie životné podmienky širokých vrstiev obyvateľstva a medziľudské vzťahy obyvateľov lazov. Autorovi sa podarilo najmä lyrickým ladením hlbšie charakterizovať svojich hrdinov ako iným spisovateľom vtedajšieho obdobia. Príbeh lásky dvoch mladých ľudí (Štefana a Márie)je vykreslený taktiež lyricky, javí sa však v kontexte epiky románu skôr ako periférna dejová línia. Medzi ďalšie obsahové línie patrí tiež opis podmienok vtedajšieho väzenstva (dej postavy Barnabáša a Štefana) a jedna dejová línia s odstupom opisuje aj oblasť prostitúcie v časoch hospodárskej krízy. (dej postáv Fana, Kotek, pán Rudolf). Román by sa v dnešných časoch dal hodnotiť ako obohatenie súčasného čitateľa o históriu spoločného štátu Čechov a Slovákov v neľahkom období hospodárskej krízy v Európe.
Tre Cime

Tre Cime di Lavaredo (tri štíty Lavaredské, nem. Drei Zinnen – tri cimburia) sú impozantná trojčlenná skupina, najčastejší symbol Dolomitov. Vyrastajú kolmo zo sutinových polí. Najvyššia, prostredná Cima Grande (veľká) meria , Cima Ovest (západná) a Cima Piccola (malá) . V skupinke poslednej sa ešte rozoznávajú ďalšie veže – Punta di Frida , Cima Piccolissima (najmenšia, Preussturm) a Torre Minor, tiež Anticima. Vo veľkých, silne previsnutých severných stenách Cima Grande (z výšky je prvých previsnutých asi od základne) a Cima Ovest ("strecha sveta") sa posúvali možnosti športového lezenia.
1. svetová vojna.
Oblasťou prechádzala fronta medzi Rakúsko – Uhorskom a Talianskom. Z množstva pozostatkov je zaujímavý napr. tunel v masíve Paternkofelu, ktorým prechádza značkovaná cesta.
Šesť veľkých stien Álp.
K Trilógii – severným stenám Grandes Jorasses, Matterhornu a Eigeru sa občas pridáva západná stena Petit Dru, severná stena Cima Grande a práve sv. stena Piz Badile. Prvý ich všetky preliezol a vo pútavo popísal Gaston Rébuffat. Slovenský horolezec Zdeno Zibrín zliezol štyri z nich už v r. 1961.
Povesť o bielych kameňoch

Povesť o bielych kameňoch je torzo básnickej novely spisovateľa Rudolfa Jašíka, štúdia človeka, ktorý sa búri proti sociálnej nespravodlivosti a utiahne sa do samoty (vyšlo posmrtne).
Jašík najprv napísal iba baladu o starcovi, ktorý znenávidel všetko živé v doline, lebo mu ublížil svet..., tragický príbeh o človeku, čo si chcel brániť svoju ľudskú dôstojnosť protestným útekom od života spoločnosti, a napokon v ňom predsa ľudská dôstojnosť zahynula strašne a neľudsky udupaná. Ale to Jašíkovi nestačilo. Po rokoch, ako rástol jeho talent, príbeh dotváral, dával mu novú podobu a zmysel, domýšľal ho ideove i umelecky.
Telo v herbári

Telo v herbári je zbierka poviedok a noviel slovenského prozaika, dramatika a scenáristu Petra Jaroša, ktorá vyšla v roku 1979.
Opatov (stanica pražského metra)

Opatov je stanica metra v Prahe na linke C. Nachádza sa na sídlisku Jižní Město, v katastrálnom území Chodov v blízkosti lokality nazývanej Litochleby. Uvedená do prevádzky bola 7. novembra 1980 pod názvom "Družby". Súčasný názov dostala v roku 1990.
Charakteristika stanice.
Opatov je hĺbená stanica, založená v otvorenej jame. Konštrukcia nie je monolitická, ale skladá sa z diletačných dielcov o dĺžke 29 až 40 m. Nástupište leží 11 m pod povrchom a nie je podopierané stĺpmi, vedie z neho len jeden výstup pevným schodiskom do podzemného vestibul (5 m pod zemou). Obklad tvoria ploché keramické tvarovky rôznych farieb. Stanica má 151 prevádzkových miestností, ktoré sú pred aj za nástupišťom. Na výstavbu Opatova sa minulo 264 miliónov Kčs. Na povrchu nad stanicou sa nachádza autobusový terminál, ktorým prechádza veľké množstvo mestských i prímestských liniek.
Faerská koruna

Faerská koruna je zákonné platidlo dánskeho autonómneho súostrovia Faerské ostrovy.
Faerská koruna nemá ISO 4217 kód, to znamená, že nie je nezávislá. Je iba variantom meny Dánskeho kráľovstva, dánskej koruny, ktorá má kód DKK. Oficiálne je teda dánska koruna zákonné platidlo v Dánsku, Faerských ostrovoch a v Grónsku.
Manská libra

Manská libra je platidlo ostrova Man, ktorý má v rámci Spojeného kráľovstva postavenie korunnej dependencie.
Manská libra nemá vlastný ISO 4217 kód, je len lokálnym variantom zákonného platidla celého kráľovstva, anglickej libry, ktorá má kód GBP. Manská libra je pevne naviazaná na anglickú libru v pomere 1:1. Jedna stotina libry sa nazýva penny. Rovnaké postavenie ako manská libra má aj jerseyská libra a guernseyská libra.
Ostrov Man vydáva vlastné mince aj bankovky. Existencia odlišných motívov na bankovkách a minciach manskej libry dokazuje vysoký stupeň voľného zväzku medzi ostrovom a kráľovstvom a podporuje národné uvedomenie na ostrove. Mince aj bankovky sú zameniteľné so všetkými ostatným variantmi anglickej libry.
Jerseyská libra

Jerseyská libra je platidlo ostrova Jersey, ktorý má v rámci Spojeného kráľovstva postavenie korunnej dependencie.
Jerseyská libra nemá vlastný ISO 4217 kód, je len lokálnym variantom zákonného platidla celého kráľovstva, anglickej libry, ktorá má kód GBP. Jerseyská libra je pevne naviazaná na britskú libru v pomere 1:1. Jedna stotina libry sa nazýva penny. Rovnaké postavenie ako jerseyská libra má aj manská libra a guernseyská libra.
Ostrov Jersey vydáva vlastné mince aj bankovky. Existencia odlišných motívov na bankovkách a minciach jerseyskej libry dokazuje vysoký stupeň voľného zväzku medzi ostrovom a kráľovstvom a podporuje národné uvedomenie na ostrove. Mince aj bankovky sú zameniteľné so všetkými ostatným variantmi anglickej libry.
Guernseyská libra

Guernseyská libra je platidlo ostrova Guernsey, ktorý má v rámci Spojeného kráľovstva postavenie korunnej dependencie.
Guernseyská libra nemá vlastný ISO 4217 kód, je len lokálnym variantom zákonného platidla celého kráľovstva, anglickej libry, ktorá má kód GBP. Guernseyská libra je pevne naviazaná na libru v pomere 1:1. Jedna stotina libry sa nazýva penny. Rovnaké postavenie ako guernseyská libra má aj jerseyská libra a manská libra.
Ostrov Guernsey vydáva vlastné mince aj bankovky. Existencia odlišných motívov na bankovkách a minciach guernseyskej libry dokazuje vysoký stupeň voľného zväzku medzi ostrovom a kráľovstvom a podporuje národné uvedomenie na ostrove. Mince aj bankovky sú zameniteľné so všetkými ostatným variantmi anglickej libry.
Penny

Penny (-v slovenčine nesklonné slovo mužského alebo stredného rodu) alebo penca je minca a časť (od roku 1971 1/100) hodnoty anglickej libry v Spojenom kráľovstve a v ostatných krajinách, ktoré používajú libru podľa britského vzoru.
Do 15. februára 1971 tvorila penca 1/240 anglickej alebo írskej libry, po tomto dátume tvorí jednu stotinu.
Ahura Mazdá

Ahura Mazdá (-v avestskom jazyku; iné názvy: alternatívny sporný prepis z avestského jazyka Ahura Mazdáh; po staroperzsky Ahuramazda, po stredoperzsky resp. novoperzsky O(h)rmazd, Hormizd, Ormuzd, Hormoz, Hormazd, v Partskej ríši Aramazd, po asýrsky možno "Assara Mazaš", po grécky "Oromazes" alebo "Oromasdes"), nepresne uvádzaný aj ako Ahura Mazda, je staroiránsky a staroperzský boh svetla a dobra. Syn Zurvána, teda Času. 
Peržania uctievali jediného boha Ahuramazdu, ktorý sa podľa ich viery zmietal v božskom boji s bohom Angra Mainju (Ahriman), teda bohom zla. Človek má Ahuramazdovi pomáhať dobrými skutkami a získa za to po smrti blaženosť.
Symbolom tohto boha je oheň. S týmto učením súvisel aj kult ohňa (svetlo - dobro) a kult slnka (boh slnka Mithra).
Focke-Wulf Fw 200

Focke-Wulf Fw 200 "Condor" je nemecké viacúčelové (bombardovacie, pozorovacie a dopravné) lietadlo používané najmä počas druhej svetovej vojny.
Vznik a vývoj.
Lietadlo bolo pôvodne vytvorené ako civilný stroj pre transatlantické lety Lufthansy. Prvý prototyp FW 200 V-1 vzlietol v júli 1937 s civilným označením A-AERE. Stroj uskutočnil veľa diaľkových letov a vzbudil pozornosť u mnohých spoločností. Sériová výroba začala overovacou sériou FW 200A-0 a neskôr aj sériovou civilnou dopravnou FW 200 B-1. Začiatok druhej svetovej vojny si však vyžiadal nový námorný prieskumný a bombardovací stroj.
10 predsériových strojov Fw-200C-0 určených na námorný hĺbkový prieskum bolo dodaných Luftwaffe v priebehu septembra 1939, niektoré z nich slúžili v roku 1940 u I/KG 40. Vojenský päťmiestny stroj bol označený ako Fw 200 C-1, mal zosilnenú konštrukciu a bol vyzbrojený 20 mm kánonom Oerlikon umiestneným v gondole pod trupom a niekoľkými guľometmi v trupe. Mohol niesť rôzne kombinácie bômb do 2 100 kg. Verzia Fw 200 C-1S bola používaná na kladenie námorných mín. Condory slúžili hlavne pre námorný prieskum a na bombardovanie lodí. Dodatočná výzbroj a vojenské vybavenie stroj zaťažovali tak, že sa trupové prvky lámali čo malo za následok mnoho havárií. Preto bol skonštruovaný novy model Fw 200 C-3 vybavený motormi Bramo 323 R-2 s výkonom 1200 k, spevnenou konštrukciou, otočnou chrbtovou guľometnou vežou a ďalšími zlepšeniami. Posádka tejto verzie bola rozšírená na 7 ľudí.
Kvôli zlepšujúcej sa protivzdušnej obrane Spojencov boli Condory vytláčané do úlohy dopravných lietadiel. Boli napríklad významnou oporou nemeckých vojsk obkľúčených v Stalingrade v roku 1942. Od konca roku 1943 sa začalo uprednostňovať jeho použitie ako dopravné lietadlo. V jeho prieskumných úlohách ho nahradil Junkers Ju 290. Výroba sa skončila v roku 1944, dovtedy bolo vyrobených okolo 275-276 strojov. 
Stroje však boli neustále modernizované. Vybavením lietadla novým rádiolokátorom FuG Rostock vznikla verzia Fw 200 C-4. Niektoré Fw 200 C-3 boli vybavené zariadením na vypúštanie klzákových bômb Hs 293 A, tento typ bol potom označovaný ako Fw 200 C-6. Stroje upravene priamo vo výrobe niesli označenie Fw 200 C-8. Verzie Fe 200 D1 a Fe 200 D-2 boli len dopravné lietadlá, ktoré navádzali ponorky na trasy konvojov alebo aj sami vyhľadávali nepriateľské plavidlá a napádali ich bombami.
Hans Karl August Simon von Euler-Chelpin

Hans Karl August Simon von Euler-Chelpin (* 15. február 1873, Augsburg – † 6. november 1964, Štokholm) bol švédsky biochemik narodený v Nemecku. V roku 1929 získal spolu s Arthurom Hardenom Nobelovu cenu za chémiu za objav fermentácie cukrov a fermentívnych enzýmov.
Od 19061941 bol profesorom organickej chémie na Štokholmskej Univerzite a medzi rokmi 19381948 bol riaditeľom výskumu organickej chémie.
Bol ženatý s botaničkou a geologičkou Astri Cleve (dcéra chemika Pera Theodora Clevea) a otcom Ulfa von Eulera, ktorý bol v roku 1970 ocenený Nobelovou cenou za fyziológiu alebo medicínu.
Skvapalnený zemný plyn

Skvapalnený zemný plyn alebo kvapalný zemný plyn ("liquefied natural gas", LNG) je druh paliva. Zemný plyn sa v skvapalnenej forme v prírode prakticky nevyskytuje. Je skvapalňovaný po vyťažení, aby mohol byť dopravovaný na odbytisko, väčšinou pomocou tankerov. Lodnou dopravou môže byť zemný plyn prepravovaný iba vo forme LNG. Lodná flotila na transport LNG je ale obmedzená a súčasne náročná na bezpečnosť a údržbu. Lodné terminály pre LNG sú nákladné a je ich málo.
Propán-bután

Propán-bután je skvapalnená zmes propánu a butánu. Používa sa ako palivo, samostatne alebo ako významná časť skvapalneného ropného plynu (LPG).
Za normálnych podmienok je propán-bután plyn, ale pomerne jednoducho je ho možné ochladením alebo stlačením previesť do kvapalného stavu. V kvapalnom stave zaberá iba 1/260 svojho plynného objemu.
Bután

Bután je nasýtený uhľovodík (alkán), tvorený štvoruhlíkovým reťazcom, ktorý má sumárny vzorec C4H10.
Názvoslovie.
Názov "bután" a sumárny vzorec C4H10 sa môže vzťahovať na dva štruktúrne izoméry
alebo na ich zmes.
Vlastnosti.
Bután je vysoko horľavý, ľahko skvapalniteľný plyn, ktorý sa používa v sprejoch ako hnací plyn (napríklad v sprejoch na vlasy, dezodorantoch a podobne). Používa sa aj ako palivo, často v zmesi s propánom.
Massimiliano Blardone

Massimiliano Blardone (* 26. november 1979, Domodossola, Taliansko) je taliansky lyžiar. Svoje prvé preteky vo Svetovom pohári vyhral 11. január 2005. Celkovo vyhral Blardone 4 preteky Svetového pohára.
Anglická libra (rozlišovacia stránka)

Anglická libra môže byť:
Nicole Hospová

Nicole Hospová (* 6. november 1983, Bichlbach, Rakúsko) je rakúska lyžiarka. Špecializuje sa najmä na točivé disciplíny, slalom a obrovský slalom. Svoje prvé preteky vo Svetovom pohári vyhrala 26. októbra 2002. Celkovo vyhrala 11 pretekov Svetového pohára.
SIX

SIX (Slovak Internet eXchange) je slovenské peeringové centrum, zriadené v roku 1996 pri Centre výpočtovej techniky Slovenskej technickej univerzity v Bratislave. Je to „"neutrálny bod, kde si telekomunikační operátori, poskytovatelia internetových služieb (ISP), poskytovatelia obsahu, vysielatelia ako i ďalšie subjekty vymieňajú sieťovú prevádzku."“
V roku 2008 bolo na pôde Technickej univerzity v Košiciach zriadené druhé peeringové centrum, SIX-KE.
Štatistika.
Štatistické údaje k 20. máju 2023:
Trend vývoja ročných špičiek agregovaného dátového toku (Gbps):
Háje (stanica pražského metra)

Háje je stanica metra v Prahe na linke C. Nachádza sa na sídlisku Jižní Město, v katastrálnom území Háje. Uvedená do prevádzky bola 7. novembra 1980 pod názvom "Kosmonautů". Súčasný názov dostala v roku 1990.
Charakteristika stanice.
Stanica Háje je hĺbená, založená v otvorenej jame a dlhodobo koncová stanica na trase C. Konštrukcia je monolitická, železobetónová. Je dlhá (vrátane dvoch obratových a dvoch odstavných koľají) a je pod povrchom námestia Kosmonautů. Má dva vestibuly - západný, spojený s nástupišťom pevným schodišťom a východný, z ktorého vedú k nástupišťu tri eskalátory. Nástupištia stanice sú za koľajami obložené mramorovými doskami, rovnako ako všetky ostatné vtedajšie stanice linky C. Pre symbolické zjednotenie s trasou A tu bolo navyše použitých niekoľko hnedých hliníkových eloxovaných výliskov ako na linke A.
Táto stanica je koncipovaná ako dlhodobo koncová. Za stanicou a obratovými koľajami sú technologické priestory, ktoré predtým slúžili okrem vlakových čiat aj pracovníkom údržby vozňov. Bola tu zriadená tzv. Stanica prevádzkového ošetrenia (SPO). Prebiehali tu za prevádzky základné prehliadky súprav metra. Tieto prehliadky prebiehali vždy na jednej z obratových koľají. V dnešnej dobe priestory slúžia prevažne pre vlakové čaty (nástupné miesto). Výstavba stanice koncom 70. rokov stála 338 miliónov Kčs. V roku 1997 došlo v priestore odstavných koľají k požiaru, pri ktorom však nikto nebol zranený.
Národný park Komodo

Komodo je národný park v Indonézii. Rozkladá sa na troch rozľahlejších ostrovoch a na mnoho ďalších, menších ostrovoch. Celková rozloha parku je . Bol založený v roku 1980 a dnes v ňom žije okolo 4 000 ľudí. V roku 1991 sa celý park stal súčasťou svetového dedičtva.
Národný park Lorentz

Národný park Lorentz sa nachádza v indonézskej provincii Papua. So svojou rozlohou je vôbec najväčším národným parkom v juhovýchodnej Ázii. Park má veľké rastlinné i živočíšne bohatstvo. 
V roku 1999 sa celý park stal súčasťou svetového dedičstva UNESCO.
Národný park Nikkó

Národný park Nikkó () leží v regióne Kantó na hlavnom japonskom ostrove Honšú. Park sa rozkladá cez 4 prefektúry: Točigi, Gunma, Fukušima a Niigata.
Dajú sa tu pozrieť napr. tieto zaujímavosti:
Národný park Ise-Šima

Národný park Ise-Šima () je národný park v regiónu Kansai na japonskom ostrove Honšú. Založený bol 20. novembra 1946 a jeho rozloha je 555,49 km². Najvýznamnejšou atrakciou parku je Svätyňa Ise.
Masai Mara

Národná rezervácia Maasai Mara je veľká rezervácia na juhozápade Kene. Na spoločnej hranici s Tanzániou susedí s Národným parkom Serengeti. Toto územie tak plynulo prechádza dvoma štátmi a vytvára veľké územie, ktoré ochraňuje migrujúce živočíchy. Názov rezervácie pochádza od Masajov, pôvodných obyvateľov tejto oblasti, a rieky Mara. Územie sa rozkladá v polohách od do 
V roku 1948 na tomto území vznikla prvá rezervácia s menšou výmerou a nejasnými hranicami. Štatút národnej rezervácie získalo územie v roku 1974 a v roku 1984 získala rezervácie dnešné hranice. Neustály rozvoj osídlenia a budovania v parku znižuje populáciu viacerých druhov. Uviedla to štúdia publikovaná v "British Journal of Zoology"
Prales

Prales je prirodzene voľne a nerušene rastúci les. Prales nie je žiadnym spôsobom priamo (ťažbou dreva alebo iným priemyslovým využitím) ani nepriamo (znečistením alebo inou ekologickou záťažou), ovplyvňovaný človekom.
V praxi sa táto definícia používa voľnejšie, lebo človek svojou činnosťou ovplyvňuje celú planétu a podľa vyššie uvedenej definície na Zemi už žiadny prales neexistuje.
Pralesy na Slovensku.
Na Slovensku bolo identifikovaných 123 lokalít pralesov (lokality s výmerou nad ) s celkovou výmerou a 138 lokalít pralesových zvyškov (lokality s výmerou ) s celkovou výmerou . To predstavuje spolu 0,46% z výmery lesov Slovenska.
Ich historicky prvá komplexná priestorová inventarizácia (mapovanie) prebehla v rokoch 20092015. Medzi najvýznamnejšie pralesy na Slovensku patria Badínsky prales a Dobročský prales.
Obituary

Obituary je americká deathmetalová hudobná skupina, založená v roku 1984 na Floride ako Xecutioner. Patrí medzi priekopníkov death metalu.
Gyges

Gyges bol kráľ Lýdie približne od roku 687 pred Kr. do roku 652 pred Kr. Bol zakladateľom Mermnovskej dynastie. 
Na začiatku siedmeho storočia pred Kr. zanikla na západe Malej Ázie po útoku kočovných Kimmeriov Frýgia a vojenskí vodcovia, ktorí mohli poskytnúť stabilitu v regióne začali vytvárať menšie kráľovstvá. Jedným z nich bol muž menom Gyges, ktorý sa stal panovníkom v Lýdii.
Nie je známe ako sa dostal k moci. Jeho príbeh poznáme z antiky v troch rozličných verziách. Prvé dve spadajú do mýtov. Podľa Filostrata mal Gyges zázračný prsteň, pomocou ktorého zviedol kráľovu manželku, zbavil sa kráľa a zmocnil sa trónu. Najrozšírenejšia verzia Gygovho príbehu sa zakladá na niekoľkých zmienkach Platóna potom u Lukiana a Cicerona. V tejto povesti bol Gyges pastierom v službách lýdskeho kráľa Kandaula. V jaskyni našiel prsteň, nasadil si ho na prst a keď si ho neskôr náhodne obrátil na svoje veľké prekvapenie sa stal neviditeľným. Pochopil, že toho môže využiť a aj to urobil. Pomáhal naprávať neprávosti, usvedčoval klamárov a predchádzal zlu. Za tieto skutky ho kráľ Kandaules vymenoval za svojho prvého služobníka (ministra). Po zavraždení Kandaula náčelníkom osobnej stráže sa Gyges stal kráľovniným spoluvládcom a neskôr sa s ňou oženil.
Najracionálnejšia verzia okolností ako sa Gyges stal kráľom Lýdie pochádza od otca dejepisu Herodota. Podľa nej bol Gyges, syn Daskyla, vojakom osobnej stráže kráľa Kandaula a nebol bezvýznamný. Kráľov vzťah k nemu bol dôverný, zveroval mu najdôležitejšie veci a často sa s ním zhováral, medziiným aj o ženách, dokonca aj o svojej manželke. Kráľ tvrdil, že jeho manželka je najkrajšia a Gyges s tým súhlasil. Kandaules však namietal, že len opakuje jeho slová a nech sa o tom presvedčí a preto zinscenoval Gygovi možnosť ju večer v spálni uvidieť nahú. Kráľovná na to prišla a považovala to za zneuctenie. Gyges si mal vybrať, buď zaplatí životom sám, alebo kráľ. Vybral si tú druhú možnosť. Zavraždil Kandaula a stal sa lýdskym kráľom.
Gyges vládol v siedmom storočí pred Kr. Je možné, že sa pomocou manželky posledného kráľa dostal k moci a založil tak po dynastii Herakleovcov novú dynastiu Mermnovcov. Bol to energický a cieľavedomý panovník. Lýdiu a jej hlavné mesto Sardy priviedol k rozkvetu. V roku 679 porazil Kimmeriov a svoju pozornosť obrátil ku gréckym mestám na západnom pobreží Malej Ázie. Mestá Milét a Smyrna odolali, ale mesto Kolofon už nie. S novým panovníkom Egypta Psamtekom I. uzavrel zmluvu, v ktorej sa zaviazal vojenskou pomocou proti Asýrskej ríši. Svoj postoj k Asýrii musel zmeniť. Po opätovnom zaútočení Kimmeriov na Lýdiu požiadal kráľa Asýrie Aššurbanipala (669 – 609 pred K.) o pomoc, ktorá mu bola poskytnutá. Napriek tomu sa boj pre Lýdiu nevyvíjal dobre. Kimmerovia, ktorým velil Lygdamis porazili Lýdiu a Gyges bol zabitý. Asýrii sa nakoniec podarilo Kimmeriov poraziť.
Táto vojna bola pre Lýdiu krvavá, ale prežila. Nástupcom Gyga sa stal jeho syn Ardys. Gyges je pochovaný v údolí rieky Gediz na kráľovskom cintoríne Bin Tepe.
Počas vlády Gyga sa v Lýdii približne okolo roku 660 pred Kr. začali raziť prvé mince na svete.
Bitka pri Mulvijskom moste

Bitka pri Mulvijskom moste alebo Bitka pri Milvijskom moste bola bitka medzi rímskymi cisármi Konštantínom I. a Maxentiom. Odohrala sa 28. októbra roku 312. Konštantín vyhral bitku, jeho víťazstvo viedlo ku koncu tetrarchie a stal sa jediným vládcom Rímskej ríše.
Podľa kronikárov ako Eusebios z Kaisareie a Lactantius s bitkou sa začína konvertovanie Konštantína na kresťanstvo. Lactanius opisuje, že pred bitkou mali Konštantín a jeho vojaci víziu, v ktorej im Boh sľúbil víťazstvo, ak si pomaľujú štíty znakom Chí-Ró kríža. Konštantínov oblúk v Ríme, postavený na počesť víťazstva, isto hovorí, že Konštantínov úspech zaručila vízia, avšak či bola špecificky z rúk kresťanského Boha, je neisté.
Mulvijský most

Mulvijský (alebo Milvijský) most (, ) v severnom Ríme ja jeden z najdôležitejších mostov cez rieku Tiber. Odohrala sa tu Bitka pri Mulvijskom moste. Most dal postaviť konzul Gaius Claudius Nero v roku 206 pred Kr.
Tiber

Tiber je rieka v strednom Taliansku (Lazio). Je dlhá 406 kilometrov a po Páde a Adiži je treťou najdlhšou riekou v krajine. Povodie Tiberu má rozlohu .
Priebeh toku.
Pramení v Apeninách (Toskánsko-Emiliánskych Apeninách). Na hornom a strednom toku tečie prevažne medzi horami v roklinách a kotlinách. Na jej prítokoch sa nachádzajú vodopády a splavy (La Marmore, Tivoli). Na dolnom toku preteká rovinou Maremma. Pri ústí do Tyrrhenského mora pri Ostii, vytvára deltu o rozlohe .
Vodný režim.
Zdroj vody je prevažne dažďový. Najvyššiu vodnatosť dosahuje od novembra do marca až apríla. Často dochádza k povodniam. Priemerný ročný prietok vody je 260 m³/s. Rieka unáša veľké množstvo pevných častíc.
Využitie.
Vodná doprava je možná pre menšie lode pod Rímom. Na rieke a jej prítokoch bolo postavených niekoľko vodných elektrární (Korbarabasci, Galleto). Voda sa využíva na zavlažovanie. Rieka je hlavným vodným zdrojom pre mesto Rím.
História.
V staroveku to bola dôležitá riečna cesta medzi ostijskym prístavom a Rímom, sčasti bolo lodné spojenie udržované aj za Rímom. V zime často zaplavovala nižšie položené časti Ríma, ktoré v staroveku ležali o mnoho metrov nižšie ako v súčasnosti.
Rýchlostná cesta S4 (Rakúsko)

Rýchlostná cesta S4 () je rýchlostná cesta s dĺžkou 16,944 km, ktorá tvorí spojku medzi diaľnicou A2 pri Viedenskom Novom Meste a rýchlostnou cestou S33 neďaleko mesta Mattersburg. V súčasnosti sa plánuje smerové rozdelenie jazdných pruhov.
Štátna cesta 106 (Chorvátsko)

Štátna cesta 106 () je 73,8 km dlhá chorvátska cesta, ktorá spája obec Posedarje ležiace na Jadranskej magistrále s diaľnicou A1 a ostrovom Pag, na ktorý prechádza Pagským mostom. Cesta končí v prístave Žigljen, odkiaľ možno trajektom pokračovať na priľahlé ostrovy i do pevninských prístavov v Rijeke, Karlobagu a Senji.
Hustota premávky.
D106 je zaťažená dopravou najmä počas letnej sezóny, keď tadiaľ prechádzajú turisti na ostrov Pag, prípadne ďalšie letoviská ležiace na ostrovoch severného Jadranu. Pravidelne sa tu konajú sčítania dopravy, ktoré vykazujú vyše dvojnásobné rozdiely medzi dennou hustotou dopravy v letnej sezóne (ASDT) a celoročnými denným priemerom (AADT).
Luskáčik (Čajkovskij)

Luskáčik (staršie: "Orešník"; - Ščelkunčik, [kasnuazet]), op. 71, je rozprávkový balet v dvoch dejstvách, troch obrazoch od Piotra Iľjiča Čajkovského. Balet vznikol v rokoch 1891 až 1892. Adaptácia Alexandra Dumasa staršieho rozprávkovej poviedky "Luskáčik a Myší kráľ" od E. T. A. Hoffmana sa stala základom pre libreto, ktoré napísal Marius Petipa, autor prvej choreografie k Čajkovského baletu. Balet sa spája predovšetkým s vianočnými sviatkami a patrí medzi najhranejšie diela klasického baletného repertoáru.
Štátna cesta 23 (Chorvátsko)

Štátna cesta 23 () je 105,1 km dlhá chorvátska cesta, ktorá spája mesto Karlovac s obcami Josipdol, Brinje, Žuta Lokva a končí v meste Senj, ktoré leží na Jadranskej magistrále.
Priebeh trasy.
Cesta začína v meste Karlovac v križovatke so štátnou cestou 1. Odtiaľ pokračuje južným až juhozápadným smerom k obci Josipdol. Tu sa priblíži k diaľnici A1, ktorú niekoľko nasledujúcich kilometrov kopíruje. Od spomínanej diaľnice sa odkloní až v obci Žuta Lokva, kde sa cesta stáča na západ a prudkým klesaním pokračuje do mesta Senj, kde sa cesta križuje s Jadranskou magistrálou.
Hustota premávky.
D23 nie je zaťažená dopravou do takej miery ako niektoré iné cesty vedúce k pobrežiu, pretože okolie mesta Senj nie je turistami až tak vyhľadávané. Pravidelne sa tu konajú sčítania dopravy, ktoré vykazujú nepatrné rozdiely medzi dennou hustotou dopravy v letnej sezóne (ASDT) a celoročným denným priemerom (AADT). Výnimku tvorí samotné mesto Senj, kde sa D23 križuje s Jadranskou magistrálou - tam je rozdiel omnoho výraznejší.
Atribút (informatika)

Atribút je v počítačovej terminológii špecifikácia, ktorá definuje vlastnosť objektu, prvku alebo súboru. Atribút objektu sa zvyčajne skladá z mena a hodnoty, atribút prvku z typu alebo mena triedy, atribút súboru z mena a prípony.
Rýchlostná cesta S10 (Rakúsko)

Rýchlostná cesta S10 () je plánovaná rýchlostná cesta v Rakúsku. Bude vybudovaná ako pokračovanie diaľnice A7 na sever, smerom ku českým hraniciam. Na trase diaľnice je naplánovaných 13 tunelov.
Rýchlostná cesta S18 (Rakúsko)

Rýchlostná cesta S18 () je plánovaná 6 km dlhá rýchlostná cesta v Rakúsku, ktorá bude tvoriť odbočku z diaľnice A14 smerom na švajčiarsku štátnu hranicu.
Rýchlostná cesta S7 (Rakúsko)

Rýchlostná cesta S7 () je plánovaná rýchlostná cesta v Rakúsku. Začínať bude pri obci Riegersdorf, kde sa bude križovať s diaľnicou A2 a bude pokračovať na juhovýchod smerom ku maďarským hraniciam pri obci Heiligenkreuz im Lafnitztal. Otvorenie je plánované na 2024.
Literárny žáner

Literárny žáner () je označenie skupín literárnych diel, ktoré majú spoločné znaky definované rôznymi kritériami. Tieto kritéria môžu byť tzv. povrchové, napr. kompozícia, téma a motívy, jazykové prostriedky, ale taktiež typ čitateľa (literatúra pre deti a mládež, atď.), alebo hlbinné, kde sa za podstatu žánru označuje archetyp (u Northropa Fryea) alebo antropologické založenie (tzv. jednoduchá forma A. Jollesa, atď.). José Ortega y Gasset chápe žáner ako „"jediný možný spôsob, ako vysloviť celkovo … navzájom neredukovateľnú, nutnú a zásadnú estetickú tému … široké uhly pohľadu ma kľúčové aspekty ľudského života"“, „"jednotlivé umelecké formy vznikajú z odlišných interpretácií človeka človekom"“.
Od žánrov v iných umeleckých druhoch sa literárny žáner líši jednak tým, že literatúra je dejové a zobrazovacie umenie a ako taká poskytuje väčšiu škálu relevantných prostriedkov vyjadrenia, jednak prepracovanou štruktúrou (od antiky: medzi najstaršími dielami zaoberajúcimi sa žánrami je Aristotelova "Poetika"). Dôsledkom je fakt, že literárny žáner je dôležitý ako pre genézu (vznik) diela, tak pre jeho recepciu (vnímanie): čitatelia podľa určitých znakov poetiky daného diela rozpoznajú, o ktorý žáner ide a tomu prispôsobí vnímanie diela. Napríklad Škvoreckého "Legenda Emöke", aj keď de facto nie je legenda, bude svojho čitateľa k tomuto žánru orientovať pri vnímaní, a to na základe názvu (názov diela je jedným zo žánrových znakov). Podobne fungujú napríklad postmoderné texty, ktoré začínajú napr. typickou rozprávkovou frázou „Kde bolo, tam bolo“ atď., hoci ako rozprávka nepokračujú; čitateľovo vnímanie je už viac-menej ovplyvnené žánrom rozprávky.
V rámci literárnej vedy sa žánrami zaoberá genológia. V súčasnej dobe sa v literárnej vede etabloval tzv. trojrovinný model, ktorý rozlišuje literárne druhy (lyrika, epika, dráma), žánre (ako nižšiu jednotku) a žánrové varianty (ako najnižšiu jednotku). Napríklad v rámci epiky (druh) je román (žáner) a v jeho rámci je potom román dobrodružný (variant).
V dejinách literatúry bol koncept žánru ako odmietaný (romantizmus, postmoderna), tak aj prijímaný a chápaný ako nemenný a záväzný (klasicizmus). Zatiaľ čo epochy, ktoré pojem žánru prijímali, budovali zložitý a záväzný systém žánrov, naopak epochy, ktoré ho odmietali, stierali hranice medzi jednotlivými žánrami (napríklad zmazávali hranice medzi realitou a fikciou.
Grécke národné futbalové mužstvo

Grécke národné futbalové mužstvo reprezentuje Grécko na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta alebo Európy.
História.
Futbalový zväz bol založený v roku 1926. Na Majstrovstvách sveta vo futbale sa predstavili trikrát a to v roku 1994, 2010 a 2014. Zo skupiny sa im podarilo postúpiť iba na MS 2014 kde v konkurencii Kolumbie, Pobrežia Slonoviny a Japonska skončili na druhom mieste, v osemfinále neskôr podľahli Kostarike. Na Majstrovstvách Európy sa predstavili iba štyrikrát aj napriek tomu sa v roku 2004 stali prekvapivo majstrami Európy a to predtým sa na ME predstavili iba raz.
Hráči.
Nasledujúci hráči boli povolaní na prípravne zápasy proti Rumunsku a Čiernej Hore.
"Aktuálne k 29. marcu 2022"
Najviac štartov a gólov v reprezentácii.
"Hráči hrubo vyznačení sú stále v národnom tíme. Naposledy aktualizované 28. marca 2022" 
Najviac štartov
Najviac gólov
Jicchak Perlman

Jicchak Perlman (po hebrejsky: יצחק פרלמן, anglická transkripcia Itzhak Perlman, * 31. august 1945, Jaffa, Izrael) je izraelsko-americký huslista, dirigent a pedagóg. Je považovaný za jedného z najvýznamnejších huslistov 2. polovice 20. storočia a často tiež za najväčšieho žijúceho huslistu.
Životopis.
Narodil sa v Tel Avive, vo vtedajšom Britskom mandáte Palestína. O hru na husle sa prvýkrát začal zaujímať, keď počul záznam vážnej hudby vysielaný v rozhlase. Ako štvorročný prekonal detskú obrnu s doživotnými následkami. Hru na husle študoval na Hudobnej akadémií v Tel Avive. V roku 1958 odišiel do USA, kde vďaka štipendiu pokračoval v štúdiu na prestížnej Juilliard School of Music v New Yorku pod vedením Ivana Galamiana. Debutoval v roku 1963 v Carnegie Hall s Wieniawského "Husľovým koncertom fis mol". Nasledujúci rok vyhral súťaž "Leventritt Memorial Competition" a krátko nato sa začala rozbiehať jeho medzinárodná kariéra. Vystupoval takmer so všetkými významnými svetovými orchestrami a dirigentmi. V roku 1987 sa pridal k Izraelskej filharmónii pri jej turné v krajinách východného bloku. Zúčastnil sa tiež turné Izraelskej filharmónie na jar 1990, keď prvýkrát vystupovala v Sovietskom zväze, v mestách Leningrad a Moskva. 
V súčasnosti žije so svojou manželkou Toby v New Yorku. Majú päť detí - Noa, Nava, Leoru, Rami a Arielu.
Repertoár a nahrávky.
Perlmanov repertoár je neobyčajne široký a zahŕňa sólové, komorné i koncertné skladby od obdobia baroka až po súčasných skladateľov. Okrem klasickej hudby sa venuje aj filmovej hudbe, jazzu a klezmeru. Počas svojej kariéry vytvoril obrovské množstvo nahrávok, prevažne pre vydavateľstvo EMI Classics, ktoré zahŕňajú celý základný husľový repertoár s koncertami Vivaldiho, Beethovena, Mendelssohna-Bartholdyho, Brahmsa, Čajkovského, Sibeliusa, Prokofieva a ďalších. Podieľal sa tiež na vysoko cenených nahrávkach komornej hudby, medzi ktorými sú Beethovenove Sláčikové triá s Pinchasom Zukermanom a Lynnom Harrellom či Čajkovského "Klavírne trio a mol" s Vladimirom Aškenazym a Lynnom Harrellom. Klezmerovú hudbu vydal na albume "In the fiddler's roof". Nahral tiež husľové sóla vo Williamsovej hudbe k filmu Schindlerov zoznam. V roku 1995 EMI vydalo reprezentatívny album s názvom "The Itzhak Perlman Collection", súbor jeho nahrávok na 20 CD, pričom na ich výbere sa podieľal samotný interpret.
Simon Ammann

Simon Ammann prezývaný aj Harry Potter skokanských mostíkov (* 25. jún 1981, Grabs) je švajčiarsky skokan na lyžiach. Preslávil sa najmä ziskom dvoch zlatých medailí na v Zimných olympijských hrách 2002 a 2010 v dvoch individuálnych súťažiach, čo sa predtým podarilo len Mattimu Nykänenovi. Na Majstrovstvách sveta 2007 v Sappore vyhral na veľkom mostíku.
Cakóni

Cakóni (gr. Τσάκωνες (Tsákones)) je etnická skupina Grékov žijúcich na Peloponéze. Cakóni sú pravdepodobne potomkovia starovekých Sparťanov (Dórov). Žijú v kraji Tsakonia, v peloponézskej časti východnej Arkadie, najväčšie mesto je tu Leonidio.
Dejiny.
Predkovia Cakónskych Grékov pochádzali z peloponézskeho kraja Lakónia (Lakedaimónia), kde sa nachádzala staroveká Sparta a patrili k dórskym Grékom. Svoju vlasť však opustili v druhej polovici 6. stor., teda v čase, keď západný Peloponéz obsadili Slovania. V tomto období veľa Grékov z Peloponézu ušlo buď do gréckej časti Itálie, na Sicíliu, či na ostrovy v Egejskom mori, iní sa slovanizovali. 
Kronika z Monemvasie, byzantská kronika, ktorá opisuje vpád Slovanov do Grécka, rozpráva o Grékoch z kraja Lakónia, ako niekrorí ušli na Sicíliu, iní na polostrov Peloponézu Mani, ďalej do mesta Monemvasia a tiež na východný Peloponéz: "Oi de ton thremmáton nomeis kai agroikikoi katokísthisan en tois parakeiménois ekeíse trachinois tópois, oi kai ep escháton Tsakoníai eponomásthisan" (Iní strážnici stáda a roľníci usadili sa v hornatých oblastiach, ktoré sa od vtedy volajú Tsakonie). Tak sa teda Lakónčania usadili vo východnej Arkádií, v horských oblastiach, ktoré Slovania nikdy neobsadili. Tu si držali svoje antické tradície aj pohanské grécke náboženstvo. Tak zároveň patrili Cakóni k jedným z posledných pohanských Grékov. 
Do svojej vlasti sa nevrátili ani v 9. storočí, kedy boli Slovania v Grécku definitívne porazení. Až v tomto období boli Cakóni konečne christianizovaní. Cisári ich začleňovali do vojska pre ich bojovnú spartskú mentalitu. V 11. storočí bola časť Cakónov presídlená do Propontídy cisárom Michailom VII. Dukasom. Neskôr boli Cakonskí Gréci známi vďaka pokojnému pastierskemu životu a murárskej zručnosti. Vďaka agresívnej povahe Cakónov a neprístupným horským terénom mali Turci veľké problémy udržať si vládu nad touto oblasťou.
Kultúra.
Cakonskí Gréci boli vždy pastieri, zvyknutí na horský život. Dnes je veľké množstvo Cakonských Grékov presťahovaných do veľkých gréckych miest, a tak zároveň strácajú svoje tradičné zvyky. V kraji Tsakonia sa však stále rozpráva cakonskou gréčtinou. Cakončania tancujú svoj tradičný ľudový tanec Tsakonikos, ktorý má pôvod ešte v antickom rituálnom tanci.
Vývojové prostredie

Vývojové prostredie (často sa používa skratka IDE z ) je software uľahčujúci prácu programátorov, väčšinou zameraný na jeden konkrétny programovací jazyk. Obsahuje editor zdrojového kódu, kompilátor, prípadne interpreter a väčšinou i debugger. Niektoré obsahujú systém pre rýchly vývoj aplikácií (zvaný RAD), ktorý slúži pre vizuálny návrh grafického používateľského rozhrania. Pokiaľ ide o nástroj pre objektovo orientované programovanie, môže obsahovať aj object browser.
Príklady.
Zoznam niekoľkých vývojových prostredí zoradený podľa jazykov:
Na svoju dobu dobré nástroje, ktoré ale bežali iba pod MS-DOSom, rovnako ako programy v nich preložené, a preto sa spolu s ním stali zastarané: Turbo Pascal, Turbo C, Borland C.
Opátstvo Lubiąż

Opátstvo Lubiąż je najrozsiahlejšie opátstvo cisterciánov na svete nachádzajúce sa v poľskej obci Lubiąż, približne 54 kilometrov severozápadne od mesta Vroclav v Dolnosliezkom vojvodstve. Súbor budov vznikal od 12. storočia. Súčasná baroková podoba pochádza zo 17. až 18. storočia.
Monte Civetta

 
Civetta (sova) je vysoká hora, jedna z najmohutnejších v Dolomitoch, výraznej horskej skupine v južných Alpách. Tvorí ju masív s hlavným hrebeňom v orientovaným smere severovýchod – juhozápad s vrcholmi (alebo vežami) Monte Civetta (), Piccola Civetta (), Punta Tissi (), Punta Civetta (), Pan di Zucchero (Cukrová homoľa, ), Castello di Valgrande (), Torre di Valgrande () a ďalšie horolezecky zaujímavé vrcholky v južných rázsochách, napr. Cima su Alto , Torre Venezia () a Torre Trieste ().
Pojmom je hlavne severozápadná stena, až do vysoká a vyše široká, s množstvom lezeckých ciest. V oblasti je aj lyžiarske stredisko Civetta.
Prvý výstup na hlavný vrchol vykonali v r. 1867 F. F. Tucket, Frenchay, J. a M. Angerreg, S. de Silvestri juhovýchodnou stenou, nie dnešnou normálkou.
Vstrekovanie kvapalného paliva

Vstrekovanie kvapalného paliva môže byť:
Rómaioi

Rómaioi (gr. Ρωμαίοι - doslova Rimania) alebo Rómioi (gr. Ρωμιοί) alebo po slovensky zriedkavo Romaiovia je grécky názov obyvateľov Východorímskej/Byzantskej ríše používaný (v tomto zmysle) od 4. stor. do zániku Byzantskej ríše. Po zániku Byzantskej ríše sa do začiatku 19. storočia týmto menom označovali najmä grécky hovoriaci ortodoxní kresťania, pričom sa toto označenie zriedkavo v Grécku používa aj dnes.
Vývoj.
Pôvod výrazu siaha do 3 stor. po Kr., kedy v roku 212 vydal rímsky cisár Caracalla tzv. "Constitutio Antoniniana", čím poskytol rímske občianstvo všetkým slobodným obyvateľom Rímskeho impéria. Tak sa zároveň každý v ríši mohol nazývať Rimanom, po grécky Romaios/Romios. 
V 4 stor. sa u Grékov postupne prestáva používať ich staré meno Heléni (Έλληνες, Hellénes), ktoré teraz neoznačovalo príslušníka národa, ale jednoducho človeka, ktorý nie je kresťan, pohana. Tak sa teda z Helénov stali Rimania. V r. 395 sa Rímska ríša rozdelila na východnú a západnú, pričom vo východnej časti sa presadil grécky národ a stala sa z nej grécka ríša. Obyvatelia Byzantskej ríše sa však stále nazývali Romaioi (Rimania). 
V 12 stor. sa postupne objavuje snaha o zavedenie mena Heléni a oživuje sa grécky nacionalizmus. Nástupom dynastie Palaiologovcov sa obyvateľstvu Byzantskej ríše predostrie že sú potomkovia antických Helénov (Grékov) a slovo Riman sa používalo iba ako úradné označenie občana. Túto renesanciu gréckeho národa podporovali aj učenci tých čias, ako filozof Georgios Gemisthos Plithon či spisovateľ Laonikos Chalkokondilis. 
Pádom Byzancie a začlenením Grékov do Osmanskej ríše sa však tento patriotizmus postupne vytráca a vracia sa k označeniu Romaios ako k národnému označeniu grécky hovoriacich ortodoxných kresťanov. Romaiskú identitu udržiavali ortodoxní kňazi, keď podporovali grécke školy a cirkevné správy v ríši. V 17. stor. sa však opäť začína prebúdzať helenizmus a opäť sa vyzdvihuje kultúra antických Grékov, predkov Romaiov. Tento šíriaci sa nacionalizmus vyvrcholí v 19 stor. do Gréckej vojny za nezávislosť, kedy Romaiovia porazia Turkov, pričom sa tu stretávajú s pozitívnymi ohlasmi Európanov, filhelénov, ktorí ďalej podporujú Romaiov, aby sa znovu označili ako Heléni (Gréci). Tak v roku 1830 vzniká Helénsky štát (Grécko), pričom sa upevnil grécky patriotizmus, odmietlo sa označenie Romaios a znovu sa začal používať termín Έλληνας (Éllinas, Hellén).
Grécki Arumuni

Grécki Arumuni (gr. Βλάχοι - Vlachi alebo Αρμάνοι - Armáni) sú etnická 
skupina Arumunov (a tým aj tzv. Valachov), žijúca v Grécku predovšetkým v horských oblastiach Pindu, na hraniciach Tesálie s Epirom, ďalej sa nachádzajú aj v Makedónii, okolo mesta Naousa. Ich počet je asi okolo 150 000-200 000. Rýchlo sa v Grécku asimilujú; ich jazyk sa totiž nepoužíva ani v školách, ani v úradoch, ani v kostoloch.
Dejiny a pôvod.
Pôvod gréckych Arumunov stále nie je celkom jasný. Predpokladá sa, že sú to potomkovia rímskych kolonizátorov, ktorí sa usadili v Grécku počas cisárstva a premiešali sa s pôvodným gréckym obyvateľstvom. Podľa iných teórií prišli do Grécka niekedy v 10. storočí zo severobalkánskej oblasti a malo ísť o romanizovaných Ilýrov či Trákov. Podľa ďalšej teórie ide len o romanizovaných Grékov, ktorí počas rímskej vlády začali používať latinčinu. V 11. stor. sa už o nich hovorí ako o obávaných bojovníkoch z gréckych hôr, pričom podľa niektorých spisov mali dokonca z hôr Tésalie útočiť na Grékov, ktorí žili na rovinách. Po páde Byzancie v roku 1204 si dokonca Arumuni (Valasi) v Tesálii vytvorili nezávislý štát, Veľké Valašsko, ktoré však neskôr ovládol Epirský despotát. V 15. stor. sa tieto oblasti dostávajú do Osmanskej ríše. V tomto období mali grécki Arumuni rôzne výhody, mohli hovoriť svojim jazykom, dokonca pri liturgiách používali aj svoj jazyk miesto gréčtiny. Okrem Tesálie žili Valasi aj v dnešnom Albánsku a Macedónsku. V roku 1881 sa Tesália stala súčasťou Grécka, pričom tu stále v horách žila menšina Arumunov. V tej dobe tvorili Valasi v Tesálii asi 20.000 obyvateľov. V roku 1923 sa zistilo, že v Epire žije 23.700 Arumunov, 20.000 v Tesálii a 42.750 v Macedónii. Grécka vláda však ich menšinové práva neuznala, pretože sa Arumuni sami deklarovali za Grékov.
Jazyk.
Vlasi hovoria po arumunsky. Je to východorománsky-balkánsky jazyk so silným vplyvom grékej slovnej zásoby. V Grécku sú však všetci Arumuni dnes bilingválni, teda hovoria aj po grécky. 
Kultúra.
Sú známi ako pastieri, obývajú vysokohorské oblasti, podobne ako grécky Sarakacani. Dnes sa síce ich veľká časť postupne modernizovala, prípadne v mestách splynula s väčšinovými Grékmi, no stále môžeme v horách Pindu nájsť vlašských pastierov. Sú známi hlavne výrobou syrov, chovom oviec a kôz a spievaním tradičných pastierskych piesní.
Cesta I. triedy 74 (Slovensko)

Cesta I. triedy 74 ("I/74") je cesta I. triedy na Slovensku vedúca zo Strážskeho cez hraničný priechod Ubľa na Ukrajinu. Jej celková dĺžka je 60,998 km. 
História.
Cesta vznikla preklasifikovaním a prečíslovaním úsekov ciest II. triedy nasledovne: 
Priebeh.
I/74 sa začína v Strážskom na križovatke s I/18, odkiaľ pokračuje križovatkou s III/3741 a pokračuje do okresu Humenné.
V okrese Humenné sa najskôr križuje s I/74A a II/558A a v Humennom s I/74B, III/3826, I/74A, II/559, III/3831 a III/3832. V Kamenici nad Cirochou sa potom križuje s III/3835 a III/3836, mimo obce s III/3837 a prechádza do okresu Snina.
V sninskom okrese prechádza I/74 najskôr cez Dlhé nad Cirochou, kde sa križuje s III/3880, potom v Belej nad Cirochou s III/3881 a III/3882. I/74 sa potom v Snine križuje s II/567, v Stakčíne s II/558 a III/3891, mimo obcí s III/3892, II/566, III/3893 a v Ubli s III/3894 a II/566. I/74 sa končí na hranici s Ukrajinou a cez hraničný priechod prechádza ako N13.
Súvisiace cesty.
Cesty I/74A a I/74B tvoria vnútorný obchvat mesta Humenné.
Cesta I. triedy 74A.
Cesta I. triedy 74A ("I/74A") spája križovatku ciest II/558A a I/74 s cestou II/559. Jej celková dĺžka je 2,675 km. 
Cesta I. triedy 74B.
Cesta I. triedy 74B ("I/74B") spája cesty I/74A a I/74. Jej celková dĺžka je len 98 metrov.
Confessio Pentapolitana

Confessio Pentapolitana (v plnom znení Confessio Christianae doctrinae quinque regiarum liberarumque civitatum in Hungaria superiore, Cassoviae, Leutschoviae, Bartahae, Epperiessini, ac Cibinii.) bolo evanjelické vierovyznanie pre päť východoslovenských miest (Košice, Levoča, Bardejov, Prešov a Sabinov), zostavené v septembri 1549 rektorom bardejovskej školy Leonardom Stöckelom, ktorý bol študentom a priateľom Filipa Melanchtona. Bolo odpoveďou, či obranou na zákon uhorského snemu z roku 1548 v Bratislave, v ktorom kráľ Ferdinand I. vyzval prívržencov učenia Martina Luthera, aby predložili obsah svojho vyznania.
Konfesia bola zmierlivá voči katolicizmu, ale prísne odsudzovala anabaptistov a iné radikálne sekty.
Zmierlivá politika voči Rímsko katolíkom a nejednotnosť protestantských cirkví, ktorú katolíci na jednaniach s Lutheránmi tendenčne živili bola mylná.
Obrana proti rekatolizácii 16. októbra 1604 v Košiciach sa konalo zhromaždenie zástupcov piatich miest (Pentapolitana) – Košíc, Prešova, Levoče, Sabinova a Bardejova, na ktorom sa zástupcovia dohodli brániť svoju vieru proti rekatolizačným snahám Rímsko katolíkov so zbraňou v ruke.
Neskôr boli nasledovaní aj siedmimi banskými mestami v roku 1559 – Confessio Heptapolitana a 24 mestami zo Spiša (Bratstvo 24 duchovných z kráľovských miest) roku 1569 – Confessio Scepusiana.