burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Skalistý potok

Skalistý potok je jaskyňa na južnom úpätí Jasovskej planiny v katastrálnom území obce Háj pod správou Národného parku Slovenský kras. Je najdlhšou a najhlbšou jaskyňou v Slovenskom krase.
V roku 1995 sa jaskyňa stala, spolu s ostatnými jaskyňami a priepasťami, súčasťou Svetového dedičstva UNESCO a od roku 1996 patrí medzi národnou prírodnou pamiatkou Slovenskej republiky.
Jaskyňa je zložená z rozsiahleho systému vytvoreného podzemným tokom, ktorý tvoria vodopády, početné sifóny a pereje. Dĺžka jaskyne je 7 107 m a celkové vertikálne prevýšenie . (info zo Správy slovenských jaskýň http://www.ssj.sk/sk/clanok/134-skalisty-potok) Jadro jaskyne je tvorené horizontálnou chodbou, ktorá smeruje až k obci Háj. Podzemným tokom je jaskyňa spojená aj s Kuniou priepasťou.
Columbo

Columbo, vysielaný aj pod názvom Columbo zasahuje je americký detektívny seriál nakrúcaný v rokoch 19682003 (do seriálu sa väčšinou rátajú aj dva pilotné filmy). Seriál má 10 sérií a 69 častí. Získal si popularitu na celom svete. Hlavnú rolu poručíka Columba hral Peter Falk.
Poručík Columbo je policajtom na oddelení vrážd v Los Angeles. Je známy svojou dotieravosťouneváha sa niekoľkokrát vrátiť s tým, že niečo zabudol, a jeho typickou hláškou je: „Ešte jedna vec...“. Typickými Columbovými znakmi sú jeho pokrčený baloniak, večne dymiaca cigara a rozpadávajúci sa Peugeot 403 Cabrio. Columbo je ženatý a stále spomína svoju ženu, ale tá sa v nijakej časti seriálu neobjavila. Poručík si v každej časti požičiava ceruzku alebo pero, niekedy aj viackrát. Má aj psa a keďže, ako sám raz povedal, so ženou sa nezhodli na jeho mene, volá ho jednoduchoPes. Seriál je netradičný tým, že divák nesleduje pátranie po neznámom páchateľovi ako v klasickej detektívke, ale jeho identitu pozná už na začiatku filmu. Úlohou seriálu nie je nájsť vraha, ale dokázať mu zločin a v tom je Columbo majstrovský.
Prvú epizódu (samotného seriálu) nazvanú "Vražda podľa knihy" (Murder By the Book) režíroval v roku 1971 vtedy ešte málo známy Steven Spielberg. V seriáli hrali známe osobnosti ako napríklad Patrick McGoohan, Leslie Nielsen, Robert Culp, Jack Cassidy, Johnny Cash a iní. Posledná epizóda s názvom "Columbo má rád nočný život" bola odvysielaná v roku 2003.
Vysielanie v Česku a na Slovensku.
Česko-slovenská televízia odvysielala v 70. rokoch niekoľko dielov pod názvom "Inspektor Colombo". V 90. rokoch bol seriál vysielaný na TV Nova pod pôvodným názvom Columbo, ale výslovnosť mena ["kolombo"] už ostala rovnaká. V 70. rokoch hlavnú postavu nadaboval Petr Haničinec, v 90. rokoch vznikol nový dabing, spočiatku opäť s Haničincom, po jeho autonehode v roku 1995 ho nahradil Dalimil Klapka.
Filipínci

Filipínci sú ázijským národom, hovoriacim po filipínsky a po anglicky. V domovskej krajine na Filipínach ich žije 88 miliónov, v Spojených štátoch 3 milióny, v Saudskej Arábii milión, v Malajzii 850 tisíc, v Japonsku 450 tisíc a v Kanade 400 tisíc.
Filipínci sú väčšinou rímskokatolíckeho vierovyznania.
Socha bánhidského Turula

Socha bánhidského Turula v Bánhide v Maďarsku je najväčší pomník dravého vtáka v Európe. Pomník stojí na skale v nadmorskej výške 340 m n. m. a bol postavený pri príležitosti osláv milénia v roku 1907. Sochu navrhol s zhotovil sám autor Gyula Donáth a vyrobili ju v továrni Zellerin.
Opis.
Celková výška sochy od nôh po vrch krídel je 20 metrov a 34 centimetrov; rozpätie krídiel je 14 metrov a 38 centimetrov. Zaujímavosťou je, že do dutiny pazúra stredného prsta sa zmestí viac ako 5 litrov vody.
Legenda.
V Uhorskej kronike píše autor Šimon z Kézy o slávnej bitke medzi Svätoplukom a Arpádom takto: "„Árpád, zabezpečujúci vlasť pre Maďarov, zvíťazil nad Svätoplukom v rozhodujúcej bitke pri Bánhide, v Komáromskej stolici. Maďari od rieky Hung (Uh) mámili Svätopluka rozličnými darmi, prostredníctvom svojich poslov vyzvedali, a keď zistili, že jeho vojsko nie je dostatočne silné, pri rieke Rákos (Potok Által), neďaleko Bánhidy, pri meste, ktorého zrúcaniny dodnes môžeme vidieť, náhle napadli, celým vojskom na hlavu porazili, a tak začali vládnuť nad vyššie spomínanými národmi Panónie“" 
V Bánhide je príslovie o bitke: „"Červený kantár, biely kôň, stratil som (sem) kraj, bože môj!"“
Bitka pri Bánhide.
Veľa stredovekých kroník spomína túto bitku, ale ich historická pravda je v mnohých prípadoch sporná. Povesti majú síce reálny základ, ale nie každú ich časť možno faktami aj dokázať. To sa vzťahuje aj na povesť o bánhidskej bitke. Svätopluk, vystupujúci v povesti, zomrel už pred príchodom Maďarov, resp. pred ich usadením sa, čiže nemohol byť vodcom moravsko-slovanského vojska v bitke pri Bánhide.
Montenegro Airlines

Montenegro Airlines je čiernohorská národná letecká spoločnosť. Sídli na letisku v Podgorici, druhou základňou spoločnosti je letisko v Tivate. Montenegro Airlines prevádzkujú pravidelnú dopravu v Európe aj charterové lety počas letných mesiacov.
História.
Spoločnosť bola založená 24. októbra 1994 vládou Čiernej Hory (v tej dobe v rámci Zväzovej republiky Juhoslávia). V roku 1996 bolo zakúpené prvé lietadlo – Fokker F28 – a prvý let sa uskutočnil dňa 7. mája medzi Podgoricou a talianskym Bari, presne o 22.30 hod. Ďalší Fokker F28 bol zakúpený v júli 1998.
Počas bombardovania Juhoslovanskej zväzovej republiky v roku 1999 bola v celej Európe zastavená verejná letecká doprava. Spoločnosť Montenegro Airlines bola nútená zastaviť všetky medzinárodné i vnútroštátne lety. Po 78 dňoch leteckých náletov začala spoločnosť opäť lietať. Novou destináciou sa stal Frankfurt, neskôr pribudli aj lety do Zürichu, Ľubľany, Skopje, Istanbulu a Budapešti.
V apríli 2000 sa spoločnosť Montenegro Airlines stala členom Medzinárodného združenia leteckých prepravcov (IATA). V júni 2000 zakúpila svoje prvé lietadlo typu Fokker 100, druhé do lietadlovej flotily pribudlo v máji 2001, tretie v júni 2002 a štvrté začiatkom roku 2003.
2. júla 2004 prepravila spoločnosť svojho miliónteho pasažiera. 14. júna 2005 bol prepravený dvojmiliónty pasažier.
Dňa 23. júla 2007 spoločnosť prenajala u GECAS dve lietadlá Embraer 195 z dôvodu zväčšenia lietadlovej flotily. Prvé z dvoch lietadiel pristálo na letisku v Podgorici 5. júna 2008. S týmito lietadlami začala spoločnosť Montenegro Airlines prevádzkovať lety do Londýna na letisko Gatwick a do Milána na letisko Malpensa. 16. septembra 2008 spoločnosť oznámila, že jeden z prenajatých Embraerov 195 odkúpi za 31 miliónov USD.
V súčasnosti prebieha v Montenegro Airlines proces privatizácie. Vláda Čiernej Hory ponúka 30 % akcií. Najpravdepodobnejším záujemcom je Európska banka pre obnovu a rozvoj. Vláda Čiernej Hory sa môže neskôr rozhodnúť a zvyšok spoločnosti predať.
17. apríla 2009 prejavila izraelská spoločnosť záujem o kúpu 30 % akcií. Plán sa však nepodaril. 28. mája 2009 začala spoločnosť Sun d’Or International Airlines pravidelné lety medzi Tivatom a Tel Avivom.
Flotila.
Flotila spoločnosti Montenegro Airlines pozostáva z nasledujúcich lietadiel (stav z júna 2014):
Príbeh jazerného brehu

Príbeh jazerného brehu (po čínsky 水浒传 - pchin-jin Shuǐhǔ Zhuàn - šuej-chu čuan; doslova "Príbeh jazerného brehu", po česky vyšlo pod názvom "Příběhy od jazerního břehu") sú popri "Sne o Červenom pavilóne", "Putovaní na západ" a "Príbehoch troch ríš" jedným zo štyroch klasických románov čínskej literatúry. Ich autorstvo je pripisované Š’ Naj-anovi a vznikli na konci štrnásteho storočia.
Román sa voľne zakladá na príbehu Sung Ťianga, ktorý bol zbojníkom za dynastie Sung na začiatku dvanásteho storočia. Príbehy o jeho vyčíňaní sa ústne tradovali, boli obľúbenou témou ľudových rozprávačov a počas dynastie Jüan tieto príbehy spracoval Š’ Naj-an do románu. Š’ Naj-anovi sa pripisuje prvých 70 z celkových 100 kapitol románu, zvyšných 30 napísal Luo Kuan-čung, autor "Príbehov troch ríš".
V diele vystupuje 36 hlavných a asi 70 vedľajších postáv. Popisujú sa rôzne príhody zbojníkov, hlavný hrdina Sung Ťiang je podobný Robinovi Hoodovi, najskôr rebeluje, neskôr sa dáva do služieb cisárovi. Román odzrkadľuje bravúrne zvládnutie rozprávačských techník a zrelosť literárneho prejavu. Je to prvý čínsky román napísaný v hovorovom jazyku, ktorý je bohatý a zemitý, plný opisov násilia a vášní.
Si jou ťi

Si jou ťi (po čínsky 西游记 – pchin-jin Xī Yóu Jì – si jou ťi – doslova "putovanie na západ"), známy aj ako Putovanie na západ či Opičí kráľ, je jeden zo štyroch klasických románov čínskej literatúry. Bol vydaný anonymne v na sklonku 16. storočia, neskôr bol za autora určený Wu Čcheng-en.
Dielo sa skladá zo 100 kapitol, ktoré sú navzájom voľne pospájané. "Putovanie na západ" má silné pozadie v čínskom ľudovom náboženstve a mytológii, prejavuje sa v ňom aj učenie buddhizmu a konfuciánstva. Zreteľne s v ňom odráža aj autorov pohľad na svet, jeho sklamanie a snaha vyjadriť názor na príčiny morálneho úpadku vtedajšej spoločnosti, jej ironický popis a želanie jej nápravy.
Román sa zakladá na historickej udalosti, keď sa buddhistický mních Süan-cang vypravil v 7. storočí do Indie hľadať buddhistické sútry. Značne mytologizované a fikcionalizované prerozprávanie Wu Čcheng-ena je najlepším čínskym mytologickým románom. Süan-cang si so sebou berie troch spoločníkov, z ktorých jeden opičí kráľ Sun Wu-kung, nebojácny hrdina, ktorý odoláva všetkým zlám, ohňu aj vode. Opičí kráľ svojou zlatou palicou vyhubí všetkých negatívnych démonov, čo je alegóriou autorovho sna o lepší svet.
Putovanie na západ malo veľký vplyv na ďalšie diela, podnietilo vznik mnohých kníh, filmov, seriálov a opier. Dnes patrí medzi povinné čítanie pre deti na čínskych základných školách.
Opátstvo Lorsch

Opátstvo Lorsch (; , nazývané aj "Laurissa" a "Lauresham") je bývalé benediktínske opátstvo v nemeckom meste Lorsch, približne 10 km od mesta Worms. Patrí medzi slávne kláštory z čias vládnutia Karolovskej dynastie vo Franskej ríši. Napriek svojmu zdevastovanému stavu patrí medzi najzachovalejšie predrománske architektonické pamiatky v Nemecku.
Opátstvo bolo založené v roku 764 a až do neskorého stredoveku bolo strediskom moci, humanitných vied a kultúry. Medzi významné dokumenty vytvorené v opátstve patria "Lorschský kódex", ktorý spomína stredoveké mestá v strednom Nemecku a evanjeliár z rokov 778 - 820.
Hukurudhoo

Hukurudhoo je neobývaný ostrov na atole Alif Dál na Maldivách.
Hurasdhoo

Hurasdhoo je neobývaný ostrov na atole Alif Dál na Maldivách.
Huruelhi

Huruelhi je neobývaný ostrov na atole Alif Dál na Maldivách.
Huvahendhoo

Huvahendhoo je neobývaný ostrov na atole Alif Dál na Maldivách.
Historizácia

Historizácia alebo historizovanie môže byť:
Taboo (reper)

Taboo, pravým menom Jaime Luis Gómez (* 14. júl 1975, Los Angeles) je americký raper, známy svojim účinkovaním v skupine The Black Eyed Peas. V osemnástich rokoch (v roku 1993) sa mu narodil syn Joshua Parish Gomez. Bol rozvedený, 12. júla 2008 si vzal svoju dlhoročnú priateľku Jaymie Dizon. Jeho matka sa volá Aurora, má nevlastného otca.
Taboo hral i v niekoľkých filmoch, napr. v (2009) hrá Vegu.
Adaptácia (zmena žánru)

Adaptácia je prenos alebo premena diela z jedného druhu (žánru) na iný (napríklad románu na divadelnú hru). Adaptáciu možno vykonať elimináciou (vynechaním) časti diela, alebo naopak jeho amplifikáciou (rozšírením). Prípadne môže byť adaptované dielo spojením viacerých samostatných textov.
Divadelná adaptácia.
Divadelná adaptácia (alebo dramatizácia) sa týka najmä naratívnych obsahov (príbeh fabula), ktoré sa viac alebo menej (občas dosť málo) zachovávajú. Diskurzívna štruktúra však podlieha radikálnej premene, ku ktorej dochádza predovšetkým v dôsledku prechodu do úplne odlišného výpovedného mechanizmu (výpovedný akt). Napríklad román možno adaptovať pre divadlo, film, rozhlas alebo televíziu. V priebehu tejto semiotickej operácie transferu sa román prenáša do dialógov (často odlišných od dialógov originálu), a predovšetkým do scénických akcií, ktoré využívajú všetky materiály divadelnej realizácie (gestá, obrazy, hudbu atď.)
Adaptácia označuje aj dramaturgickú prácu v texte, ktorý sa má inscenovať. Dovolené sú akékoľvek textové manipulácie: škrty, reorganizácia príbehu, štylistické „zjemňovania“, redukcia počtu postáv alebo dejísk, dramatická koncentrácia na niekoľko silných okamihov, dopisovanie a cudzie texty, montáž a koláž cudzorodých prvkov, úprava záveru alebo samotnej fabuly vo vzťahu k režijnej koncepcii.
Adaptácia na rozdiel od divadelného prekladu alebo aktualizácie má povolenú mimoriadnu slobodu a smelo modifikuje zmysel pôvodného diela, dokonca mu dáva úplne opačný zmysel.
Adaptovať znamená úplne prepísať text, ktorý sa považuje iba za materiál. Takáto divadelná prax prispela k uvedomeniu si dôležitosti dramaturga pri príprave predstavenia. Dokonalá a definitívna adaptácia diel minulosti neexistuje.
Pavol Sedlák

Pavol Sedlák (* 21. november 1979, Bratislava) je slovenský futbalový stredopoliar, v súčasnosti hráč MŠK Rimavská Sobota. Najväčšiu časť svojej futbalovej kariéry odohral v drese Slovanu Bratislava. Je bývalým reprezentantom a v seniorskej reprezentácií odohral dva zápasy.
Prítok (vodný tok)

Prítok je tok nižšieho rádu, spravidla rieka alebo potok, ktorý sa vlieva do toku vyššieho rádu. Zvyčajne sa vyznačuje menšou dĺžkou, prietokom, plochou povodia a tiež odlišným smerom riečneho koryta. Rozlišujú sa prítoky rôznych rádov, podľa toho, či sa vlievajú do hlavnej rieky I. rádu alebo do jej prítokov. Prítok môže tiež ústiť do jazera alebo priehrady a v širšom zmysle je tok I. rádu prítokom mora alebo oceánu.
Miesto, kde prítok priteká do toku vyššieho rádu, sa nazýva sútok. 
Prítoky môžeme rozdeliť na pravé a ľavé. Pravý, či ľavý prítok určíme podobne ako pravý či ľavý breh. Pomôckou je dívať sa po prúde rieky. Prítoky na ľavej strane sú "ľavé", prítoky na pravej strane sú "pravé". 
Príkladom prítoku je rieka Váh, ktorá sa vlieva do rieky Dunaj.
Fluminense FC

Fluminense FC je brazílsky športový klub so sídlom v Rio de Janeiro. Klub bol založený začiatkom 20. storočia a jeho najpopulárnejším oddielom je futbal.
Rozvodie

Rozvodie je hranica medzi dvoma susediacimi povodiami. Po rozvodí vedie rozvodnica, ktorá sa najčastejšie nachádza na topografických vrcholoch a horských hrebeňoch. Niekedy je rozvodie v krajine nepoznateľné. Hlavné rozvodia sa nazývajú kontinentálne rozvodia. Rozvodia sú geograficky dôležité body a často tvoria aj politické hranice. Zjednodušene povedané sú to myslené čiary, ktoré tvoria hranice medzi povodiami.
Rozvodia ovplyvňujú smer toku riek. Niekedy sa jednotlivé povodia spájajú pomocou umelo vybudovaných kanálov.
Archetyp

Archetyp (z gr. arché = počiatok + typos = forma, vzor) môže byť:
Archetyp (literatúra)

Archetyp je v literatúre, divadle či filme určitý model postáv, prototyp, alebo symbol, ktorý sa v literatúre, divadle, či filme objavuje opakovane od prvých ľudských mýtov až dodnes. 
Často sa považuje za výsledok kolektívneho nevedomia, teda priamy súvis s pojmom archetyp z psychológie. Napr. podľa Junga archetypická matrica apriori formuje činnosť fantázie a tvorivého myslenia. Pomocou tejto matrice Jung vysvetľuje existenciu opakujúcich sa motívov v mýtoch a rozprávkach rôznych národov večných obrazov svetovej literatúry a svetového umenia.
Archetyp v divadle.
Typologický výskum dramatických postáv ukazuje, že niektoré figúry sa rodia z intuitívnej a mýtickej vízie človeka a poukazujú na ľudské univerzálne komplexy alebo správanie. V tomto zmysle sa dá hovoriť a Faustovi, Faidre, alebo o Oidipovi ako o archetypových postavách.
Význam takýchto postáv spočíva v tom, že výrazne prekračujú úzky rámec konkrétnych dramatických situácií ako ich vytvorili dramatici, a povznášajú sa na univerzálny archaický vzor. Archetypom je teda typ mimoriadne všeobecnej postavy, ktorá sa stále opakuje v diele, v určitom období, alebo vo všetkých literatúrach a mytológiách.
Paul Ulrich Villard

Paul Ulrich Villard (* 28. september 1860, Lyon, Francúzsko – † 13. január 1934, Bayonne, Francúzsko) bol francúzsky fyzik, ktorý skúmal účinky röntgenového žiarenia. Objavil fotografický jav (tzv. Villardov), obrazy vytvorené röntgenovým žiarením pri osvetlení bielym svetlom zoslabujú. Zistil, že niektoré žiarenia nie sú ovplyvniteľné magnetickým poľom. Ernest Rutherford v nich spoznal elektromagnetické vlny a nazval ich gama lúče.
Prológ

Prológ môže byť:
Jason Statham

Jason Statham () (* 26. júl 1967,Shirebrook, Spojené kráľovstvo) je anglický herec a bývalý skokan do vody, známy svojimi rolami vo filmoch režiséra Guya Ritchieho ako "Revolver", "Podfu(c)k" a "Zbaľ prachy a vypadni!". Statham bol obsadený vo vedľajších úlohách niekoľkých amerických filmov ako "Lúpež po taliansky", a takisto v hlavných úlohách vo filmoch ako "Kuriér", "Rallye smrti", "Zastaneš a neprežiješ", "Bankový kuriér" a "Osamelý zabijak" (spolu s Jetom Li). Statham takisto spolupracoval s akčnými hercami ako Arnold Schwarzenegger, Sylvester Stallone, Bruce Willis, Jet Li a Dolph Lundgren vo filme "". Spolupracoval tiež s známym "svalovcom" Dwaynom "The Rockom" Johnsonom v sérii filmov Rýchlo a Zbesilo. Boli dobrými priateľmi ešte pred natáčaním, takže bolo pre nich ťažké hrať najväčších nepriateľov. Vo filmoch zvyčajne predvádza svoje bojové scény a kaskadérske kúsky. Je známy tým že kaskadéra takmer nepoužíva aj napriek tomu že na to mnohokrát doplatil zdravím.
Biografia.
Statham sa narodil v Shirebrooku v grófstve Derbyshire, ako syn Eileen (rod. Yates) a Barry Stathama, klubového speváka. Vyrastal spolu s Vinnie Jonesom, spoločne s ktorým neskôr začal hereckú kariéru. Jones ho uviedol do futbalu a Statham začal hrať pre miestne gymnázium (1978–83), ktoré navštevoval od svojich jedenástich rokov, ale jeho najväčším záujmom bol skok do vody. Tiež bol dvanásť rokov členom britskej "British Swimming" (Národnej potápačskej zostavy).
Rolling Stone - 100 Greatest Singers of All Time

100 Greatest Singers of All Time (doslova „100 najväčších spevákov všetkých čias“) je rebríček populárnych spevákov, ktorý vytvoril mienkotvorný hudobný časopis The Rolling Stone v roku 2008.
Hit Parader

Hit Parader je americký hudobný magazín zameraný predovšetkým na žánre hard rocku a heavy metalu. Časopis začal pôvodne vychádzať pod značkou Charlton Publications v r. 1943, ktorá ho v 80. rokoch predala. V súčasnosti vychádza pod hlavičkou Magna Publishing Group v mesačnej periodicite. 
Magazín vydal v minulosti mnoho „Top 100 zoznamov“, medzi ktoré spadali aj zoznamy najväčších metalových kapiel, gitaristov, spevákov, bubeníkov či basgitaristov. 
Zaujímavosti.
"Hit Parader" bol zmieňovaný aj v skladbe skupiny Guns N’ Roses „Get in the Ring“, ktorá ho kritizovala za „vydávanie klamstiev namiesto vecí, ktoré hovoríme“ a „ošklbávanie decák platiacich ťažko zarobené peniaze za čítanie o skupinách o ktorých nechceme počuť, vydávanie klamstiev, začínanie sporných diskusií.“
San-kuo jen-i

San-kuo jen-i (, - slovenský prepis: san-kuo jen-i - doslova "výklad/historický príbeh Troch ríš") resp. staršie San-kuo-č' tchung-su jen-i ( - slovenský prepis: san-kuo-č' tchung-su jen-i - doslova "populárny/bežný výklad/historický príbeh Kroniky/Dejín Troch ríš") je jeden zo štyroch klasických románov čínskej literatúry. Historický román napísal Luo Kuan-čung v druhej polovici 14. storočia.
Román voľne interpretuje udalosti z konca dynastie Chan a obdobia Troch ríš, vymedzené rokmi 169 a 280 po Kr. Luo Kuan-čung naväzuje na historické pramene z tejto doby, konkrétne na "Kroniku troch ríš", do románu pridáva didaktický rys - snahu o šírenie morálky, dielo je aj skrytým protestom proti dynastii Jüan.
Hlavnou postavou románu je Liou Pej, potomok dynastie Chan, ktorý pomocou konfuciánskych cností získa moc a založí dynastiu Wej. Negatívnym hrdinom a Liou Pejovým protivníkom je cisár Cchao Cchao. V románe vystupuje veľké množstvo historických, ako aj vymyslených postáv. Skladá sa zo 120 kapitol, ktoré na seba voľne naväzujú. Dielo je napísané v hovorovom jazyku, ale výrazný je aj podiel klasickej čínštiny. Hojne využíva naratívne techniky a stal sa inšpiráciou pre ďalších rozprávačov. Stal sa zdrojom mnohých čínskych prísloví.
Román sa stal námetom mnohých kníh, divadelných predstavení a filmov. Najvýznamnejšie súčasné filmové spracovania predstavujú "Krvavé pobrežie" (zobrazujúce bitku pri červených skalách, ústrednú udalosť románu) a "Tri kráľovstvá: Vzkriesenie draka".
Ťin pching mej

Ťin pching mej (,  – doslova "kvety slivky v zlatej váze") je čínsky naturalistický román zo 17. storočia. Jeho autorom je Lan-lin Siao-siao Šeng (兰陵笑笑生 – doslova Posmešný hlas z Lan-linu), čo je zjavný pseudonym. Kniha sa niekedy pokladá za piaty klasický román čínskej literatúry.
Román je tradične označovaný za pornografický. Dej je umiestnený do prvej polovice 12. storočia, opisuje morálne spustnutý život bohatého lekárnika, ktorý je posadnutý ženami. Popisuje jeho bohatý sexuálny život a hádky medzi dotknutými ženami. Obsahuje detailné opisy bežného života aj erotické scény.
Pravdepodobne ide o prvý čínsky autorský román. Jeho názov obsahuje mená troch hlavných ženských protagonistiek – Ťin Lien (Zlatý Lotos), Pching-er (Malá Váza) a Čchun Mej (Jarný Kvet slivky). Napriek označeniu za pornografický je román v prvom rade sociálno-kritický, kritizujúci úradnícku vrstvu a úpadok mravov v spoločnosti.
Berniniho baldachýn

Berniniho baldachýn je názov sochárskeho diela talianskeho barokového umelca Gian Lorenza Berniniho pochádzajúce z rokov 1624 – 1633. Je to jedna z najznámejších a religiózne najvýznamnejších pamiatok Baziliky svätého Petra vo Vatikáne.
Vznik diela.
Zadávateľom diela bol pápež Urban VIII., ktorý chcel týmto dielom dodať honosný a nanajvýš dôstojný vzhľad miestu nad hrobom prvého Kristovho apoštola svätého Petra. Bernini prijal poverenie s veľkou radosťou.
Prípravné práce spočívali v kopaní základov pre štyri mramorové podstavce gigantických stĺpov. Najväčším problémom pri tvorbe diela sa ukázal nedostatok materiálu - bronzu. Preto Urban VIII. nariadil strhnúť bronzové obloženie antického Panteónu dovtedy stojace v takmer pôvodnej podobe. Čin sa stretol s veľkou nevôľou Rimanov prirovnávajúcich pápeža k barbarom.
Stĺpy Bernini dokončil v apríli roku 1626. Každý z nich vážil 28 000 libier (okolo štrnásť ton) a dosahoval výšku dvadsaťdeväť metrov. Zakončenie diela najprv umelec predstavil ako malý model. V apríli 1628 bola jeho podoba schválená. 
Celkove si tvorba baldachýnu vyžiadala deväť rokov (od pápežovho poverenia v roku 1624 po dokončenie vrchnej časti v roku 1633). Na realizácii sa podieľala Berniniho umelecká dielňa: okrem umelcovho otca a brata v nej pracovali jeho žiaci ako i iní sochári (medzi nimi napr. aj François Duquesnoy, autor sochy sv. Ondreja vo výklenku hlavnej lode baziliky).
Popis diela.
Štyri mohutné bronzové stĺpy spočívajú na mramorových podstavcoch. Ich umelecké stvárnenie symbolicky odkazuje na podobné stĺpy - Boaz a Jachin - tvoriace súčasť niekdajšieho jeruzalemského chrámu. Podstavce sú zdobené ôsmimi erbami Urbana VIII. s „barberiniovskými“ včelami.
Po stĺpoch, charakteristických svojím skrúteným tvarom, sa plazia popínavé rastliny, medzi ktorými sa vznášajú drobné ľudské postavy. Hlavice stĺpov nesú ťažkú štukovanú drapériu so strapcami. Vrcholu baldachýnu dominujú štyria anjeli s roztiahnutými krídlami, zdanlivo dvíhajúci celé monumentálne dielo do výšky. Dielo zakončuje pozlátená guľa s krížom, v ktorom baldachýn dosahuje výšku tridsaťjeden metrov. 
Pôvodný Berniniho plán počítal s iným zakončením diela. Vo Vatikánskej knižnici uchovávajú dokument, podľa ktorého mala byť na vrchole baldachýnu umiestnená socha zmŕtvychvstalého Ježiša, držiaca v ruke vejúcu zástavu.
Sixtus III.

Svätý Sixtus III. (lat. "Sixtus Tercius") (* ?, Rím - † 18. august 440, Rím) bol 44. rímskym pápežom v období rokov 432 - 440.
O tomto rodenom Rimanovi existuje málo poznatkov. Na pápežský stolec nastúpil po Celestínovi I., v ktorého politike pokračoval. Hneď v úvode pontifikátu musel riešiť dozvuky konfliktu, ktorý nastal na Efezskom koncile. Išlo o spor medzi patriarchami Cyrilom Alexandrijským a Jánom Antiochijským v otázke nestoriánstva. V snahe o vyriešenie konfliktu nadviazal spoluprácu s byzantským cisárom Theodosiom II.
Rozhodne trval na odmietnutí nestoriánskej náuky, v záujme čoho naliehal na jej zástancu Jána Antiochijského aby prijal rozhodnutia prijaté na koncile v Efeze. Súčasne prišlo k čiastočnému zhoršeniu vzťahov s Byzantskou ríšou, keď carihradský biskup Proculus podnietil vyčlenenie východného Ilyrika spod tradičnej podriadenosti Rímu.
Sixtovi III. sa pripisuje autorstvo ôsmich listov.
Sixtus III. sa do dejín zapísal aj ako stavebník; s jeho menom je spojené založenie prvého rímskeho kláštora v San Sebastiano na Via Appia, Baziliky Santa Sabina a novej Baziliky Santa Maria Maggiore. Posledne menovanú stavbu dal vyzdobiť mozaikami, oslavujúcimi triumf cirkvi nad nestoriánstvom.
Svätec.
Jeho meno sa po prvý raz objavilo v "Martyrológii" z 9. storočia. Hoci už dnes nefiguruje v kalendári svätcov rímskokatolíckej cirkvi, jeho sviatok pripadá na 28. marec.
Zimné olympijské hry 1988

XV. zimné olympijské hry sa uskutočnili v kanadskom Calgary od 12. do 28. februára 1988. Zúčastnilo sa ich celkovo 1423 športovcov z 57 krajín sveta. Ďalšími kandidátskymi mestami boli švédsky Falun a talianska Cortina d'Ampezzo.
Najúspešnejšími športovcami boli holandská rýchlokorčuliarka Yvonne van Gennipová a fínsky skokan na lyžiach Matti Nykänen, ktorí získali tri zlaté medaily.
Štefan IX.

Štefan IX. (X.) (), vl. menom Frédéric de Lorraine (* okolo 1020, Lotrinsko, Francúzsko - † 29. marec 1058, Florencia, Taliansko) bol benediktínsky mních a 154. rímsky pápež (v rokoch 10571058).
Životopis.
Štefanom IX. sa uzatvára súpis pápežov nesúcich toto meno. Pochádzal z rodu lotrinských vojvodov a skôr než bol zvolený za pápeža pôsobil ako opát benediktínskeho kláštora Monte Cassino. 
Ako najmladší syn vojvodu Gonzelona I. Lotrinského bol určený na duchovnú dráhu. Stal sa kanonikom a neskôr arcidiakonom. Veľmi dobré vzťahy mal už s pápežom Levom IX., kedy ako jeden z jeho najbližších spolupracovníkov pôsobil vo funkcii kancelára a knihovníka, i s Levovým nástupcom Viktorom II., ktorý ho v máji 1057 dal zvoliť za opáta kláštora a 14. júna ho povýšil na kardinála baziliky San Crisogono. V roku 1054 sa ako legát zúčastnil na misii do Konštantínopolu, ktorej výsledkom bola tzv. veľká alebo východná schizma.
Po náhlej smrti Viktora II. mu pripadla česť navrhnúť potencionálnych nástupcov zosnulého pápeža. Napriek tomu, že navrhol päť mien, 2. augusta bol zvolený a hneď nasledujúci deň vysvätený on sám.
Od počiatku sa javil ako reformný pápež so skúsenosťami získanými pri vedení opátstva. Presadzoval duchovnú obrodu a odsudzoval mravné poklesky duchovných vrátane simónie. Svojím kancelárom menoval opáta Hildebranda (neskoršieho pápeža Gregora VII.). Ako obdivovateľ diela Leva IX. s úmyslom nadviazať na jeho politiku, plánoval v roku 1058 uskutočniť vojnové ťaženie proti Normanom usadeným na juhu Itálie. V súvislosti s prípravami ťaženia podnikol, napriek podlomenému zdraviu, cestu do Florencie, kde však náhle zomrel. Tu bol i v kostole Santa Reparata pochovaný.
Pred svojou smrťou zaviazal klérus prísahou, aby s voľbou pápeža počkali do chvíle, kým sa z nemeckej misie nevráti Hildebrand. Túžil, aby ho na pápežskom stolci vystriedal jeho najbližší spolupracovník a pokračovateľ reforiem.
Ján Parler

Ján Parler (* 1359, Praha – † 1405 alebo 1406), bol český architekt nemeckého pôvodu. Pochádzal z rodiny Parlerovcov, ktorej členovia boli architekti v celej Európe. Bol synom známeho architekta Petra Parlera, ktorý staval katedrálu svätého Víta a Karlov most v Prahe. 
Po otcovej smrti pracoval Ján Parler osem rokov v Prahe, kde pokračoval v práci na katedrále svätého Víta. Potom odišiel do Kutnej Hory, kde bol prvým architektom slávneho chrámu svätej Barbory v prvom období jeho stavby.
Autor skladieb

Autor skladieb je človek, ktorý sa venuje komponovaniu skladieb populárnej hudby: písaniu textov a skladaniu hudby. Ide o alternatívu k pomenovaniu hudobný skladateľ, ktorý sa najčastejšie spája s vážnou hudbou. 
Autor skladieb má vlastnosti hudobníka, pričom často býva aj samotným interpretom. V súčasnej populárnej hudbe však často zastáva aj roly štúdiového hudobníka či samostatného textára ktorý pomáha s hudobnou tvorbou konkrétnym skupinám či interpretom.
Európska cesta 75

Európska cesta 75 ("E75") je európska cesta vedúca z mesta Vardø v Nórsku do mesta Sitia v Grécku. Jej celková dĺžka je 4 340 km.
Priebeh.
 Významná cestná komunikácia E75 začína na pobreží Barentsovho mora v nórskom meste Vardø. Pokračuje pobrežím juhozápadným smerom cez mesto Vadsø a Varangerbotn, kde sa napája na E06 a spolu pokračujú popri hraníc s Fínskom. 
 V meste Utsjoki vchádza na fínske územie a po ceste číslo 4 pokračuje južným smerom cez mestá Inari, Ivalo, Sodankylä a Rovaniemi k pobrežnému mestu Kemi. Až po Oulu pokračuje pobrežím, kde trasa opäť vedie do vnútrozemia smerom na mestá Jyväskylä, Heinola a Lahti, až do hlavného mesta Helsinki. 
 Po úseku vedenom trajektom pokračuje E75 do poľského mesta Gdansk, kde vedie cestou číslo 1 južným smerom na Świecie, Lodž, Piotrków Trybunalski (od mesta Myslowice súbežne s E462) a Bielsko-Biala do hraničného mesta Těšín.
 V Českom Těšíne vstupuje na územie Česka a pokračuje v trase cesty I/48, respektíve diaľnice D48 na križovatku Třanovice, odkiaľ pokračuje ako I/68 cez Jablunkov k hranici so Slovenskom.
 Na Slovensko vstupuje E75 cestou I/11 na hraničnom prechode Svrčinovec. Pokračuje južným smerom po D3 a znovu I/11 do Žiliny. Odtiaľ pokračuje spoločne s E442 (po Bytču) a E50 (po Trenčín) úsekom D3, ktorá v Hričovskom Podhradí nadväzuje na D1. Po diaľnici tak od Žiliny vedie cez Bytču, Považskú Bystricu, Trenčín, Piešťany a Trnavu do Bratislavy. Komunikácia tu vedie súbežne na kratších úsekoch s cestami E58, E571 a E65. Po prekonaní Dunaja sa v Petržalke trasa E75 napája na D2 a hraničným prechodom Čunovo pokračuje do Maďarska.
 Maďarské územie prechádza cesta od prechodu Rajka po komunikácii číslo 15 a v meste Hegyeshalom sa napája na diaľnicu M1 (a E60) cez Győr do Budapešti. Obchvatom M0 prechádza na diaľnicu M5 do Segedína a hraničným prechodom Rőszke/Horgoš prechádza do Srbska.
 E75 prechádza Srbskom od severu na juh. Od prechodu Horgoš vedie po ceste číslo A1 cez Novi Sad, Belehrad a Niš na prechod Preševo.
 Severným Macedónskom vedie trasou M1 cez Kumanovo, Skopje a Veles, aby v meste Bogorodica opustila krajinu.
 Na macedónsko-gréckom prechode Evzoni začína E75 na trase cesty číslo 1, smerujúcej na Solún a cez mestá Larissa, Lamia smeruje do Atén. Pokračuje trajektom na ostrov Kréta, kde pokračuje trasou cesty 90 cez mestá Chania, Heraklion a Sitia, kde končí.
Branislav Ivanović

Branislav Ivanović (* 22. február 1984) je srbský futbalista, ktorý hrával v srbskej, ruskej a anglickej najvyššej lige. Je verzatilným hráčom, ktorý hráva na okraji, v strede obrannej formácie alebo na poste defenzívneho záložníka. Bol reprezentantom do 21 rokov ako aj seniorov. Do Chelsea prestúpil z ruského klubu FC Lokomotiv Moskva, v ktorého drese získal ruský pohár.
Deepwater Horizon

Deepwater Horizon bola plávajúca vrtná plošina postavená v roku 2001. Vlastnila ju firma Transocean a do septembra 2013 bola prenajatá firme BP. Registrovaná bola v Majuru na Marshallových ostrovoch. V septembri 2009 vyvŕtali najhlbší ropný vrt histórie. 
Dňa 22. apríla 2010 sa potopila pri vŕtaní v Mexickom zálive v dôsledku explózie, ku ktorej došlo o dva dni skôr. Samotný vrt však zostal otvorený a začalo z neho unikať veľké množstvo ropy. 
Plošinu vyrobila juhokórejská spoločnosť Hyundai Heavy Industries v prístave Ulsan. Jej výroba začala v decembri 1998 a dokončená bola v februári 2001. Plošina vykonávala vrty na rôznych miestach Mexického zálivu v pobrežných vodách USA, bola schopná pracovať v hĺbkach až 2 400 metrov. V septembri 2009 vyvŕtali rekordný vrt hlboký viac ako 10 km (z toho 1 200 metrov pod vodou). Plošinu obsluhovalo 130 pracovníkov. 
V apríli 2010 plošina pracovala na vrte v hĺbke asi 1 500 metrov 80 km juhovýchodne od pobrežia Louisiany. Bola v záverečnej fáze práce na vrte, keď prebiehalo jeho spevňovanie betónom. 20. apríla došlo v dôsledku niekoľkých zlých odhadov k veľkej explózii. Pracovníci boli evakuovaní, 11 ich zostalo nezvestných (zrejme zahynuli pri explózii). Po explózii nasledoval požiar, ktorý sa nepodarilo uhasiť. 22. apríla sa celá plošina potopila. 
Uzáver, ktorý mal v takom prípade vrt ihneď uzavrieť, však zlyhal (vedenie s plošinou bolo poškodené a batérie, ktoré mali samočinne uzavrieť vrt neboli nabité) a ropa z vrtu začala vytekať priamo do mora. Následne sa vytvorila ropná škvrna, ktorá 25. apríla 2010 pokrývala už 1 500 km². 30. apríla 2010 pokrývala už takmer 10 000 km² a jej okraj sa blížil k pobrežiu. Dnes už táto plošina nespôsobuje nebezpečenstvo a vrt bol uzavretý.
SdKfz 251

Schützenpanzerwagen Sonderkraftfahrzeug 251 skrátene SdKfz 251 je nemecké polopásové obrnené vozidlo strednej kategórie. používané hlavne počas druhej svetovej vojny vojskami Nacistického Nemecka. Jeho ďalším vývojom vzniklo vozidlo OT-810, ktoré bolo používané Československou armádou po skončení vojny až do začiatku 60. rokov 20. storočia.
Vývoj.
Predlohou sa stali polo-pásové vozidlá z 20. rokov. Uvažovalo sa aj o flexibilných pásoch podobne ako pri automobiloch Citroën-Kégresse-Hinstin.
Vývoj sa začal v roku 1934 firmou Hansa Loyd ale už po roku odkúpila rozpracovaný projekt firma Hanomag z Hannoveru a pokračovala v ňom podla vlastných predstáv. Pôvodná myšlienka bola zostrojiť obrnený transportér, ktorý by mohol na bojisko dopraviť družstvo mužov, pri čom by im poskytoval krytie od nepriateľskej paľby. Avšak otvorená korba znamenala, že posádka bola stále do určitej miery vystavená nebezpečenstvu. Stavba vozidla spočívala na podvozku obrneného ťahača Kfz. 11.
Existovalo vyše 20 variantov tohto vozidla. Najrozšírenejšie boli 4 modely A - D, ktoré mali veľké množstvo variant. Prvé dva modely boli postavené iba v malom počte. Model C bol síce stavaný vo väčších sériách ale bol pomerne komplikovaný na výrobu. Model D zavedený v roku 1943 mal jednoduchšiu a na výrobu menej náročnú konštrukciu a bol ľahko rozoznateľný podľa zadného nastupovacieho priestoru s rovnými uklonenými dvermi.
Stroje mali najrôznejšie určenie vrátane nosičov protilietadlových kanónov (SdKfz 251/17 s 20 mm kanónom Flak 38), pancierových sanitiek (SdKfz 251/8), plameňometných vozidiel (SdKfz 251/16), raketometov (tzv. Wurfrahmen 40) ako aj stroje s infračerveným svetlometom pre nočný boj (DdKfz 251/20 „Uhu“) v spolupráci s tankmi Panther s vybavením pre nočné videnie alebo 75 mm protitankovým kanónom. Štandardné bojové vozidlo pechoty bolo vybavené 7,92 mm guľometom MG 34 alebo MG 42 umiestnenom na okraji otvorenej korby nad miestom šoféra.
Súčasti strojov SdKfz 251 sa počas vojny vyrábali aj na území Protektorátu Čechy a Morava vo firme Škoda Plzeň a Bohemia v meste Česká Lípa. Po skončení vojny zostalo na území Československa značné množstvo týchto vozidiel, ktoré následne boli zaradené do výzbroje československej armády pod označením HKL6p, hovorovo označovaných aj „hakl“ resp. „hakel“. Tento stroj bol inspiráciou pre neskorší československý obrnený transportér OT-810.
Nasadenie.
Prvé stroje boli v roku 1939 pridelené 1. tankovej divízii Wehrmachtu. Stroje mali umožniť vytvorenie jednotiek motorizovanej pechoty (tankových granátnikov), tieto však v praxi nikdy nemali dostatok obrnených transportérov a boli preto z veľkej časti odkázané na presun nákladnými automobilmi.
Lublau

Lublau bola kapela zo Starej Ľubovne (z nemeckého názvu mesta Alt Lublau). Vznikla koncom roku 2008 a v roku 2009 im vyšiel prvý debutový album "Hádanka" (vydavateľstvo Slnko records). Album sa stretol s pozitívnym ohlasom u kritiky, ale i u poslucháčov. Zarezonovali hlavne piesne Nikto nikdy, Zvon, Len náhodou, či Vianočná. Skupina odohrala svoje koncerty nielen na koncertných pódiách na Slovensku, ale i v Poľsku a Česku. Svoj druhý album skupina vydala v roku 2010 pod názvom Revolúcia, ktorý bol zároveň aj posledný. Svoju činnosť skupina ukončila v októbri 2011.
Zostava skupiny.
Na debutovom albume však účinkujú aj ďalší muzikanti, Martin "Huso" Husovský, Ywo Redaj, Robo "Skypi" Hatala, Táňa Gáborová, Michaella Papp, Viliam Ročkai, Jozef "Uhlik" Uhľár.
Na hudobnom festivale RockFest 2011 v Starej Ľubovni dňa 26.3.2011 oficiálne oznámil po roku a pol pôsobenia v Lublau svoj odchod z kapely klávesák Janko "Porto" Andrejka.
Dňa 24.10.2011 na nástenke skupiny Lublau v sociálnej sieti Facebook oficiálne oznámil líder Millas Groove ukončenie činnosti kapely bez vízie o budúcom možnom opätovnom fungovaní.
Kapela odohrala po ôsmich rokoch dňa 24. augusta 2019 spomienkový koncert na udalosti Rockfest eSeL 2019 v Starej Ľubovni. Zloženie bolo obohatené o basgitaristu Jančiho Varhoľáka a na bicích vystriedal Vladimíra Leška ďalší ľubovnian Ondrej „Bubon“ Huba. Gitary hrali pôvodní členovia Igor „Fabo“ Fabian a Róbert „Bacil“ Barlík, ktorých vokálne dopĺňal Millas Groove. Toto vystúpenie nemalo ambíciu byť comebackom kapely.
Fisher-Price

Fisher-Price je spoločnosť vyrábajúca hračky pre malé deti od novorodeniat po deti predškolského veku. Od roku 1993 patrí k filiálkam spoločnosti Mattel.
História.
Firmu v roku 1930 založili Herman Fisher, Irving Price s manželkou Margaret Evans Priceovou, ilustrátorkou a výtvarníčkou, a Helen Schelleová. Fisher predtým predával hry a vymýšľal reklamy pre spoločnosť z Churchville. Price opustil obchodný reťazec a Helen Schelleová pôvodne viedla hračkárstvo Penny Walker v Binghamtone. Spoločnost Fisher-Price sa pri výrobe hračiek sústredila predovšetkým na pevnú konštrukciu z kvalitných materiálov. Prvé hračky sa vyrábali z ťažkých kovových súčiastok a dreva borovice ťažkej, ktoré bolo veľmi odolné a netrieštilo sa. Farebné detaily a ozdoby sa dorábali litograficky. Prvú sériu hračiek navrhla pani Priceová na základe postavičiek zo svojich kníh pre deti. 
V roku 1931 trojica zakladateľov priviezla šestnásť drevených výrobkov na Americký medzinárodný veľtrh hračiek v New Yorku, kde sa stretli s úspechom. Prvá predaná hračka Fisher-Price v roku 1931 sa volala „Dr. Doodle“. V päťdesiatych rokoch začala firma vo výrobe používať plast ako trvanlivejší materiál s jasnejšími farbami. Prvý výrobok z plastu bola včielka „Buzzy Bee“. Na konci päťdesiatych rokov vyrábali vo Fisher-Price tridsať deväť plastových hračiek.
V roku 1969 odišiel Herman Fisher vo veku 71 rokov do dôchodku a firmu Fisher-Price kúpila spoločnosť Quaker Oats Company. V roku 1991 sa Fisher-Price osamostatnila a o dva roky neskôr, v novembri 1993, sa stala pobočkou v plnom vlastníctve materského podniku Mattel. Výroba sa nanovo zamerala na hračky pre deti do predškolského veku a spoločnosť začala expandovať na medzinárodný trh. V roku 1997 sa už všetky výrobky firmy Mattel pre predškolské deti predávali pod značkou Fisher-Price. 
Výrobky.
Od začiatku 30. rokov vyrobila Fisher-Price viac ako 5 000 rôznych hračiek. Okrem toho navrhuje a predáva produkty zamerané na starostlivosť o deti (monitory dychu, autosedačky, hojdačky, skákadlá, ...) a vyvíja elektronické hračky pre predškolákov. V roku 2009 kúpila všetky práva k postavičkám zo seriálu Lokomotíva Tomáš. Medzi ďalšie licencované výrobky patria napríklad hračky z Disneyho série Medvedík Pú alebo Sezamová ulica.
V súčasnosti vyrába Fisher-Price tiež niekoľko produktových rad, napr.:
Mérida

Mérida (založená v roku 25 pred Kr. neskorším rímskym cisárom Augustom ako "Emerita Augusta") je hlavné mesto španielskeho autonómneho spoločenstva Extremadura. Nachádza sa v provincii Badajoz a podľa údajov z roku 2005 tu žije 53 089 ľudí. Podľa niektorých zdrojov (Oxfordský slovník svätých) sa tu nachádzajú pozostatky jedného z Ježišových učeníkov – Jakuba Staršieho, hoci niektoré pramene za toto miesto považujú omnoho známejšiu lokalitu, pútnické mesto Santiago de Compostela.
Miestna archeologická lokalita bola v roku 1993 zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Mérida (rozlišovacia stránka)

Mérida môže byť:
Mérida (Mexiko)

Mérida je hlavné mesto mexického štátu Yucatán. Je to najdôležitejšie mesto juhovýchodného Mexika a považuje sa za jedno z miest s najlepšou kvalitou života v krajine. Je známa svojou zeleňou. Nachádza sa mierne severne od stredu štátu, menej ako 50 km od Mexického zálivu. Súradnice sú 20° 58' 12" s.š. a 89° 37' 12" v.d.
Podľa výsledkom druhého sčítania ľudu a bytov 2005 bola populácia 734 153 obyvateľov. Konurbácia Méridy zahŕňa navyše 6 ďalších obcí v troch okresoch, vrátane vlastného, čím počet obyvateľov stúpne na 839 242. Aglomerácia Méridy, ktorá bola vymedzená INEGI a CONAPO ako súmestie Méridy, Kanasínu a Umánu, mala v roku 2005 886 188 obyvateľov. Podľa odhadov pre 1. júl 2007 bol počet obyvateľov mesta 755 803, konurbácie 866 435 a aglomerácie 985 119, čo z nej robí najväčšie mesto v celom juhovýchodnom regióne krajiny a jedenástu najväčšiu aglomeráciu krajiny podľa počtu obyvateľov.
V roku 2001 bola Mérida vyhlásená Americkým hlavným mestom kultúry vďaka svojej kvalite života a neobyčajnému rozvoju umenia.
Mérida (Venezuela)

Santiago de los Caballeros de Mérida je hlavné mesto obce Libertador a štátu Mérida a jedno z dôležitých miest Venezuelských Ánd. Založená bola v roku 1559, ako súčasť Nueva Granada, no neskôr sa stala súčasťou generálneho kapitanátu Venezuely a zohrávala dôležitú úlohu vo vojne za nezávislosť.
Žije tu viac ako 200-tisíc obyvateľov a v metropolitnej oblasti okolo 350-tisíc. Je to hlavné centrum vzdelania a turizmu v západnej Venezuele, sídlo prestížnej Andskej univerzity a miesto s najvyššou a druhou najdlhšou lanovkou na svete.
Leží v nadmorskej výške okolo 1600 metrov, leží na pláni v údolí rieky Chama.
Wen-sin tiao-lung

Wen-sin tiao-lung (, - doslova "Srdce literatúry a vyrezávanie drakov.") je prvým čínskym dielom o literárnej teórii, kritike a estetike. Napísané bolo v šiestom storočí po Kr. a autorom je učenec Liou Sie.
Dielo, ktoré je veršované, sa skladá z päťdesiatich kapitol. Prvých 5 kapitol tvorí "Úvod", v ktorom sa vyzdvihuje pozícia literatúry v spoločnosti a ktorý vymedzuje teoretický základ pojednania. Ďalších 20 kapitol patrí oddielu "Štylistika", v ktorom sa podrobne preberajú jednotlive literárne druhy. Nasledujúcich 19 kapitol tvorí oddiel "Tvorba", v ktorom sa popisujú zásady písania literárnych diel. Oddiel "Kritika" tvorí 5 ďalších kapitol, ktoré analyzujú doposiaľ napísané diela čínskej literatúry. Poslednú kapitolu tvorí oddiel "Príhovor", v ktorom autor vysvetľuje zámer spísania diela. 
Autor kritizuje dekadentné a "nepraktické" literárne diela a zároveň hľadá strednú cestu medzi konfuciánskou snahou, aby sa literatúra stala slúžkou vlády, a taoistickým zdôrazňovaním subjektivity. Táto literárno-kritická práca silno ovplyvnila následnú literárnu tvorbu v Číne.
Bánhidský slovenský dom

Bánhidský slovenský dom slúžiaci ako národopisné, miestnohistorické múzeum, bol otvorený 29. októbra 2006. Ide o priestrannú budovu zo začiatku 19. storočia, pôvodne starú školu, pri katolíckom kostole Sv. Michala v meste Tatabánya.
Dejiny.
Budova ako škola slúžila do polovice 60. rokov 20. storočia. Múzeum v Tatabáni tu neskôr zriadilo expozíciu venovanú histórii školstva. Múzeum fungovalo do roku 1990; keď ho zatvorili, budova sa dostala do vlastníctva župnej samosprávy. V roku 2005 z iniciatívy Dr. Imrich Németha a Ruženy Pruzsinovej Izingovej nehnuteľnosť odkúpila obecná slovenská samospráva so zámerom zariadiť v nej národopisnú, miestnohistorickú výstavu. Slovenská samospráva v Bánhide budovu obnovila a zariadila múzeum s pomocou miestneho obyvateľstva.
Opis.
Výstava je inštalovaná vo dvoch priestranných miestnostiach: v prvej sú umiestnené historické predmety používané v domácnosti, tematicky rozdelené na kuchyňu a izbu. V druhej časti je bohatý fotografický materiál nainštalovaný na paravánoch. Fotografie zobrazujú vtedajší život predkov slovenských obyvateľov. Na dvore slovenského domu je postavená drevená "šopa" (= šopa, alebo stodola), zariadená pamiatkovými predmetmi používanými v poľnohospodárstve.
Karel Schwarzenberg

Karel Schwarzenberg (v nemčine celým menom "Karl Johannes Nepomuk Josef Norbert Friedrich Antonius Wratislaw Mena von und zu Schwarzenberg"; * 10. december 1937, Praha, Česko-Slovensko† 12. november 2023, Viedeň, Rakúsko) bol potomok šľachtického rodu Schwarzenbergovcov, český politik, bývalý minister zahraničných vecí Česka. Bol zakladajúcim členom strany TOP 09, do svojho úmrtia bol jej čestným predsedom.
Karel Schwarzenberg zastával funkciu vedúceho kancelárie prezidenta ČSFR Václava Havla. Vo vláde Petra Nečasa bol vicepremiérom a ministrom zahraničných vecí. Funkciu šéfa diplomacie zastával aj v rokoch 20072009 v druhej vláde Mirka Topolánka.
V prvom kole prezidentských volieb v roku 2013 prekvapivo získal druhé miesto. Schwarzenbergovi odovzdalo hlas 23,4 % voličov, na prvého Miloša Zemana stratil len 0,81 %. Obaja postúpili do druhého kola. V druhom kole však Schwarzenberg získal len 45,19 % hlasov, Zeman 54,80 %. Za nového prezidenta Česka bol zvolený Miloš Zeman.
Pohreb sa uskutočnil 9. decembra 2023 v Katedrále svätého Víta.
Matěj Rejsek

Matěj Rejsek (* pred r. 1450, Prostějov – † 1. júl 1506, Kutná Hora) (uvádzaný tiež ako Matyáš Rejsek) bol český kamenár, sochár staviteľ.
Dátum jeho narodenia nie je doložený. De facto nie je ani úplne isté, či jeho rodiskom je naozaj moravské mesto Prostějov, alebo dedinka Prostějov, ležiaca v Čechách, dnes časť obce Žumberk. 
V roku 1469 sa stal bakalárom na pražskej univerzite. Od roku 1470 pôsobil ako rektor Týnskej školy v Prahe. Hoci nebol vyučený, pôsobil od roku 1478 ako člen staromestského kamenárskeho cechu. Pôsobil najmä v Prahe a v Kutnej Hore. Štýlovo nadväzoval na parlerovské architektonické a sochárske podnety. Pred príchodom Benedikta Rieda a Hansa Spiessa predstavoval Rejsek najvýznamnejšieho tvorcu pôsobiaceho v pohusitských Čechách. 
Medzi jeho diela patria:
Tchao Jüan-ming

Tchao Jüan-ming (, , 365 - 427), známy aj ako Tchao Čchien (, ) bol čínsky básnik, ktorý žil za dynastie Wej. Jeho dielom boli ovplyvnení mnohí čínski básnici, okrem iných Li Po, Tu Fu a Wang Wej.
Život.
Pochádzal z významnej úradníckej rodiny, ktorá ale schudobnela. Podľa konfuciánskej tradície sa dal štátnych služieb, ale úrad trikrát opustil. Posledný odchod z úradu roku 405 bol definitívny, Tchao bol sklamaný korupciou a falošou úradníkov a utiahol sa do ústrania na vidieku. Vo svojej dobe nebol považovaný za vynikajúceho básnika, príručka Čung Žunga "Hodnotenie básní" ho radí medzi priemerných básnikov a pojednanie "Wen-sin tiao-lung" ho vôbec nespomína.
Počas života v ústraní napísal najlepšie básne, v ktorých vystupuje ako lyrický hrdina hľadajúci zmysel života. Politická nestabilita doby, v ktorej žil, ovplyvnila jeho myslenie a prinútila ho uvažovať o nestálosti bytia a smrti. Osamelosť na vidieku ho priviedla k pitiu alkoholu, básne s alkoholovou tématikou výrazne ovplyvnili Li Poa.
Dielo.
Zachovalo sa asi 130 básní. V nich sa autor venuje viacerým témam - najmä téma stiahnutia sa do ústrania, ďalej konfuciánska úcta a hrdosť na vlastný rod, roľnícky život a jeho útrapy, pitie vína. 
Napísal aj niekoľko kratších prozaických diel. Najznámejším je "Prameň broskyňových kvetov", v ktorom opisuje ideálnu krajinu, skrytú pred ľudským zrakom. Slovné spojenie "prameň broskyňových kvetov" (桃花源) sa stal čínskym výrazom pre utópiu. Ďalším významným dielom je "Majster od piatich vŕb", ktorého názov sa používa ako Tchaov pseudonym. Filozofické rysy nesie jeho predhovor k zbierke básní "Návraty".
Poznámky.
Tchao Jüan-ming je zobrazený v diele Wu-šuang pchu.
Zoznam politických strán v Česku

Toto je zoznam politických strán v Česku, v súčasnosti je zaregistrovaných 89 politických strán a 143 politických hnutí, z ktorých časť má pozastavenú činnosť a časť je bez politického vplyvu, členskej či voličskej základne. Všetky registrované politické strany a politické hnutia sú uvedené v zozname.
Tou E jüan

Tou E jüan (, - doslova nespravodlivosť voči Tou E), známa podľa záverečnej árie aj ako Letný sneh (六月雪), patrí k najlepším hrám čínskeho dramatika Kuan Chan-čchinga. Bola napísaná na začiatku 14. storočia počas vlády mongolskej dynastie Jüan. 
Hlavnou hrdinkou hry je Tou E, mladá vdova, ktorá sa oddane stará o svoju svokru. Tou E sa stane obeťou dvoch podvodníkov, otca a syna, a je obvinená z vraždy staršieho z nich. Na mučidlách je prinútená sa priznať a neskôr je odsúdená. Pred smrťou však prisahala, že "nebo a zem" dokáže jej nevinu. Po jej smrti v júni napadol sneh, jej duch povedal o nespravodlivosti jej otcovi, ktorý sa stal vyšetrovateľom a usvedčil skorumpovaných úradníkov.
Hra nesie silné morálne posolstvo a je napísaná v hovorovom jazyku. Neskôr bola mnohokrát prepracovaná a námet použitý viacerými dramatikmi.