burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Bombardovanie Bratislavy a Sládkovičova 6. decembra 1944

Bombardovanie Bratislavy a Sládkovičova 6. decembra 1944 boli nálety 15. leteckej armády amerických vzdušných síl na železničnú infraštruktúru na Slovensku, v Maďarsku a Nemecku. 464. a 465. bombardovacia skupina mala bombardovať železničnú stanicu v Bratislave. Cieľ bol ale zahalený mrakmi a bomby naň zhodilo len 13 bombardérov 465. skupiny. Ďalších 13 bombardérov 465. skupiny bombardovalo náhradný cieľ – Diosek (dnes Sládkovičovo) vo vtedajšom Maďarsku. 464. skupina sa oneskorila pri štarte a keď dorazila nad Slovensko, z dôvodu veľkej oblačnosti nad primárnym cieľom zaútočila na príležitostný cieľ - zoraďovaciu železničnú stanicu Devínska Nová Ves. Bratislavská stanica - odstavné nádražie - bola poškodená len dočasne, bombardovanie prinieslo 2 civilné obete.
Predohra.
11. decembra 1941, potom ako Japonsko prepadlo USA náletom na Pearl Harbor, Nemecko vyhlásilo USA vojnu. Predseda vlády a minister zahraničných vecí Slovenskej republiky Vojtech Tuka vyhlásil vojnu Spojeným štátom a Veľkej Británii v mene Slovenskej republiky dňa 12. decembra 1941.
Na rozdiel od vojny s Poľskom a ZSSR nezahájila Slovenská republika voči západným veľmociam žiadne priame vojenské kroky. Až v roku 1944 začalo bojové nasadenie slovenského letectva proti americkým bombardérom a v júni začalo bombardovanie Slovenska 15. leteckou armádou amerických vzdušných síl.
Priebeh náletu.
Dňa 6. decembra 1944 vykonala 15. letecká armáda amerických vzdušných síl masívny nálet na železničnú infraštruktúru v strednej Európe: 270 strategických bombardérov B-17 a B-24 zaútočilo na železničné zriaďovacie stanice v mestách Graz a Maribor (vtedy Nemecká ríša), Szombathely, Sopron, Nagycenk, Hegyeshalom a Zalaegerszeg v Maďarsku, na Slovensku bola cieľom Bratislavaželezničná stanica, odstavné nádražie s depom.
Na Bratislavu štartovala zo základne Pantanella ako prvá bombardovacia skupina 465. Nad Bratislavu dorazili bombardéry o 11:15, v tom čase už bol primárny cieľ (depo a železničná stanica) zahalený oblakmi znemožňujúcimi vizuálne bombardovanie. 13 bombardérov zhodilo 34.25 ton bômb z výšky 7000 metrov pomocou PFF zameriavača. Ďalších 13 bombardérov zamierilo nad príležitostný cieľ – Diosek (dnes Sládkovičovo), kde 9 bombardérov zhodilo na mestečko 19.5 ton bômb a ďalšie 4 bombardéry sa zbavili bômb na neurčenom mieste.
Výsledky náletu.
Kvôli oblačnosti bola úspešnosť náletu vyhodnotená až dodatočným leteckým prieskumom. Zasiahnutých bolo niekoľko koľají na sever od depa a priemyselná oblasť severovýchodne od cieľa (zasiahnutá opravovňa motorových vozidiel značky Mercedes majiteľa Lipperta na Račišdorfskej ceste, takmer úplne zničená železolejáreň firmy Emailit na dnešnej Varšavskej ulici, zasiahnutá Račišdorfská cesta pred továrňou Stollwerck). Usmrtení boli Eduard Baneša a Alžbeta Brankovičová, zranené boli tri osoby.
Kyselina formiminoglutámová

Kyselina formiminoglutámová (FIGLU) je intermediát v katabolizme -histidínu na -glutamát. Takisto sa dá použiť ako biomarker pre intracelulárnu hladinu folátu. FIGLU test sa používa na zistenie nedostatku vitamínu B12, nedostatok folátu a ochorenia či zlyhanie pečene. Pri nadbytku 5-metyltetrahydrofolátu sa zvyšuje hladina FIGLU, s čím je spojená aj zvýšená hladina folátu a znížená hladina kyseliny metylmalónovej a homocysteínu. Konjugovanou zásadou kyseliny formiminoglutámovej je formiminoglutamát.
Metabolizmus.
Formiminoglutamát vzniká z imidazol-4-ón-5-propionátu pôsobením enzýmu imidazolónpropionázy:
Ďalej sa potom premieňa na glutamát pôsobením glutamátformiminotransferázy. Kofaktorom tejto reakcie je THF, na ktorý sa v procese prenáša formimínový zvyšok za vzniku "N"5-formimino-THF:
Kyselina 5-formiminotetrahydrolistová

Kyselina 5-formiminotetrahydrolistová (kyselina 5-formiminotetrahydrofolová, N"5-formimino-THF) je intermediát, ktorý vzniká v katabolizme histidínu. Je to derivát kyseliny listovej a tetrahydrolistovej. Jej konjugovanou zásadou je 5-formiminotetrahydrofolát"' (N"5-formiminotetrahydrofolát).
Metabolizmus.
"N"5-formimino-THF vzniká z THF pôsobením glutamátformiminotransferázy na formiminoglutamát:
"N"5-formimino-THF sa potom premieňa na 5,10-metenyltetrahydrofolát pôsobením formimidoyltetrahydrofolátcyklodeaminázy:
5,10-metenyltetrahydrofolát sa potom premieňa na "N"5-formyl-THF, "N"10-formyl-THF alebo "N"5,"N"10-metylén-THF a funguje tak ako zdroj jednouhlíkových zvyškov.
Bešianska pahorkatina

Bešianska pahorkatina je geomorfologická časť Hronskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá pás zvlneného územia od Zlatých Moraviec až po Svodín.
Polohopis.
Nachádza sa v centre východnej polovice Podunajskej pahorkatiny a zaberá severnú a strednú časť podcelku Hronská pahorkatina, južne od Zlatých Moraviec a východne od Vrábieľ. Rozkladá sa v širokom páse východne od rieky Žitava, ktorá odvodňuje severnú a západnú časť, voda z východných a južných polôh smeruje do Hrona. Medzi významné vodné toky patrí Širočina, Bešiansky potok, Liska a Telinský potok, smerujúce do Žitavy a Ketský potok a Paríž, ústiace do Hrona. Na severe susedí Pohronský Inovec s podcelkom Veľký Inovec a Štiavnické vrchy s časťou Slovenská brána a podcelkom Kozmálovské vŕšky, východne nadväzuje Hronská tabuľa, južne Strekovské terasy a juhozápadne Hurbanovské terasy, všetko časti Hronskej pahorkatiny a západný okraj vymedzuje Žitavská niva. 
Bešianska pahorkatina sa rozkladá na území Nitrianskeho kraja a zasahuje do okresov Levice, Zlaté Moravce, Nitra a Nové Zámky. Z významných sídiel tu ležia Zlaté Moravce, Vráble, Kolta, Kozárovce, Beša, Podhájska a Veľké Lovce. 
Doprava.
Severnou časťou prechádza významná rýchlostná cesta R1 a súbežná cesta I/65 z Nitry do Zvolena, strednou časťou vedie cesta I/51 z Vrábieľ do Levíc, cesta II/580 z Kalnej nad Hronom do Šurian a cesta I/75 z Nových Zámkov do Demandíc, západný okraj lemuje II/511. Na tieto komunikácie sa pripájajú všetky obslužné cesty z tunajších obcí. Stredom prechádza významná železničná trať Nové Zámky – Zvolen a severným okrajom aj trať Nitra – Zlaté Moravce – Kozárovce.
Chránené územia.
V tejto časti Podunajskej pahorkatiny leží chránený areál Arborétum Mlyňany a národná prírodná rezervácia Patianska cerina.
Turizmus.
Rozľahlá stredná časť Podunajskej pahorkatiny ponúka možnosti na nenáročnú turistiku a cykloturistiku, no i zaujímavé miesta na rekreáciu a relax. Atraktívne je okolie Podhájskej s akvaparkom, Arborétum Mlyňany a viaceré historické pamiatky. Hoci ide o málo zvlnenú krajinu, je tu viacero značených turistických trás. V okolí obce Beša a Pozba sú vybudované náučné chodníky.
Marc Ouellet

Marc kardinál Ouellet (* 8. jún 1944, La Motte, Quebec, Kanada) je kanadský rímskokatolický kňaz, biskup, kardinál, emeritný prefekt Kongregácie pre biskupov.
Kňaz.
Pochádza z početnej rodiny, jeho otec bol riaditeľom školy. Kňazské svätenie prijal 25. mája 1968. Ďalšie dva roky pôsobil ako kaplán, potom odišiel do Ríma na ďalšie štúdiá. V roku 1974 získal licenciát z filozofie na Pápežskej univerzite svätého Tomáša Akvinského (Angelicum). Vstúpil do rádu kňazov svätého Sulpicia, v rámci rehoľných úloh prednášal v niekoľkých seminároch. Na Pápežskej univerzite Gregoriana získal v roku 1983 doktorát z dogmatickej teológie. V rokoch 1989 až 1997 bol profesorom a rektorom v seminároch v Montreale a Edmontone, od roku 1997 sa stal profesorom v Pápežskom inštitúte Jána Pavla II. pre štúdium manželstva a rodiny.
Biskup a kardinál.
V marci 2001 ho pápež Ján Pavol II. menoval sekretárom Pápežskej rady pre jednotu kresťanov , zároveň ho menoval titulárnym arcibiskupom, biskupské svätenie prijal 19. marca 2001. V novembri 2002 sa stal arcibiskupom Quebecu a primasom Kanady. Kardinálom ho kreoval Ján Pavol II. 21. októbra 2003. Bol prefektom Kongregácie pre biskupov od 30. júna 2010, keď bol do tejto funkcie menovaný pápežom Benediktom XVI.
Dňa 30. januára 2023 pápež František prijal jeho rezignáciu na post prefekta Dikastéria pre biskupov. Jeho nástupcom sa stal biskup Chiclayo Robert Francis Prevost.
Robert Francis Prevost

Robert Francis Prevost Martínez, OSA (* 14. september 1955, Chicago) je peruánsky rímskokatolický kňaz, kardinál a rehoľník amerického pôvodu, emeritný biskup v Chiclayo s titulom arcibiskupa a prefekt Dikastéria pre biskupov.
Život.
V roku 1977 po predchádzajúcich štúdiách filozofie a matematiky vstúpil do augustiniánskeho rádu, roku 1981 zložil slávne sľuby. Kňazské svätenie prijal 19. júna 1982 v Ríme, kde na Angelicu získal roku 1987 doktorát z kanonického práva. 14. septembra 2001 bol zvolený generálnym priorom augustiniánskeho rádu a túto funkciu vykonával až do septembra 2013. 3. novembra 2014 ho pápež František vymenoval za apoštolského administrátora peruánskej diecézy Chiclayo. 12. decembra toho istého roku prijal biskupské svätenie, 26. septembra 2015 bol menovaný diecéznym biskupom. V rokoch 20202021 bol tiež administrátorom diecézy Callao.
Prefekt Dikastéria pre biskupov.
Pápež František ho 30. januára 2023 menoval prefektom Dikastéria pre biskupov a emeritným biskupom v Chiclayo s titulom arcibiskupa.
Dikastérium pre biskupov

Dikastérium pre biskupov (; do roku 2022 Kongregácia pre biskupov) je jedno zo šestnástich dikastérií Rímskej kúrie, ktorá je zodpovedná za výber kandidátov do biskupských úradov, ktorých mená potom predkladá pápežovi. Jej súčasným prefektom je kardinál Robert Francis Prevost, ktorý nahradil kardinála Ouelleta, a sekretárom Ilson de Jesus Montanari (od 12. októbra 2013).
István Tisza

Gróf István Imre Lajos Pál Tisza de Borosjenő et Szeged (slovensky: Štefan Imrich Ľudovít Pavol Tisa, skrátené meno: Štefan Tisa); (* 22. apríl 1861, Pešť, Rakúske cisárstvo† 31. október 1918, Budapešť, Rakúsko-Uhorsko) bol politik, ktorý bol v rokoch 19031905 a 19131917 predsedom vlády Uhorska. Bol tiež politológ, medzinárodný právnik, makroekonóm, člen Uhorskej akadémie vied a majster v dueli. Vypuknutie prvej svetovej vojny vymedzilo jeho druhé funkčné obdobie vo funkcii predsedu vlády. Bol zabitý ľavicovými revolucionármi 31. októbra 1918 počas Astrovej revolúcie, v deň, keď Maďarsko vyhlásilo nezávislosť, čím zanikla dualistická monarchia, čiže Rakúsko-Uhorsko. Tisza bol najhorlivejším stúpencom duálnej monarchie (partnerstva s Rakúskom) medzi maďarskými politickými lídrami a prihováral sa za konsenzus medzi liberálmi a konzervatívcami. Ako poslanec ríšskej rady od roku 1887 sa začal obávať politickej slepej uličky v konflikte medzi neústupnou povahou cisára a revolučným duchom extrémistov. Tisza bol medzi etnickými maďarskými voličmi trpko nepopulárny, a preto – podobne ako jeho otec Kálmán Tisza (slovensky: Koloman Tisa) – pri parlamentných voľbách čerpal väčšinu hlasov od etnických menšín.
Podobne ako jeho otec podporoval industrializáciu na úkor poľnohospodárskej lobby a vystupoval proti antisemitizmu ako ekonomicky kontraproduktívnemu.
Ako ekonóm bol zásadne proti akémukoľvek štátnemu prerozdeleniu poľnohospodárskej pôdy, ktoré by rozdelilo veľké pozemkové vlastníctvo. Počas prvej svetovej vojny bol proti rozšíreniu volebného práva na vojakov v aktívnej službe; pred rokom 1918 mohlo voliť a zastávať verejné funkcie len 10 % občanov Uhorského kráľovstva.
V medzinárodných vzťahoch bol jeho vzorom Otto von Bismarck. Vo vnútorných záležitostiach nadväzoval na anglickú historickú ekonomickú školu a bol silne ovplyvnený spoločenským a politickým vývojom Anglicka, ktorý považoval za najlepšiu cestu pre Uhorsko.
Web of Science

Web of Science (skr. WoS) predtým známy ako Web of Knowledge (skr. WoK) je platforma s plateným prístupom zabezpečujúca (zvyčajne prostredníctvom internetu) prístup k viacerým bibliografickým a citačným databázam, ktoré poskytujú referenčné a citačné údaje z vedeckých časopisov, konferenčných zborníkov, záverečných prác a iných dokumentov z rôznych vedných odborov. Je využívaný na meranie, hodnotenie a sledovanie vedeckého výskumu.
Pôvodne ju vytvoril a do roku 1997 spravoval samostatný Institute for Scientific Information z Philadelphie v USA. V súčasnosti ju vlastní spoločnosť Clarivate.
Dejiny.
Vzniku Web of Science predchdzal vznik databázy Science Citation Index, ktorú v 60. rokoch 20. storočia zaviedol americký vedec Eugene Garfield zakladateľ Institute of Scientific Information (ISI). Táto databáza zahŕňala v tlačenej, neskôr aj elektronickej (magnetické pásky, diskety, CD-ROM a napokon aj online) podobe zoznamy vedeckých článkov z prírodných vied. V roku 1992 získala ISI spoločnosť Thomson Corporation.
Na internete bol k Web of Science (pôvodne pod názvom Web of Knowledge) prístupný od roku 1997.
V roku 2016 predala spoločnosť Thomson Reuters ISI spoločnosti Clarivate.
Pokrytie.
Web of Science indexuje publikácie od roku 1900 až po súčasnosť. V roku 2021 multidisciplinárne pokrytie Web of Science zahŕňalo 13 605 časopisov s vysokým impaktom a 160 000 konferenčných zborníkov. Výber sa uskutočňuje na základe hodnotenia impaktu a zahŕňa vedecké časopisy, ktoré pokrývajú viacero vedných disciplín. Pokrytie zahŕňa: prírodné vedy, spoločenské vedy, umenie a humanitné vedy a multidisciplinárne zdroje. Web of Science však neindexuje všetky časopisy. Podľa niektorých zdrojov pokrýva asi 20% svetových vedeckých časopisov. Patrí medzi najvýznamnejšie zdroje vedeckých informácií. 
K 3. septembru 2014 bolo databázou Web of Science indexovaných 90 miliónov záznamov, ktoré zahŕňali viac ako miliardu citovaných odkazov. Táto citačná služba v priemere indexuje približne 65 miliónov položiek ročne a označuje sa za najväčšiu dostupnú citačnú databázu.
Citačné databázy.
Web of Science Core Collection tvoria nasledujúce databázy (indexy):
Ďalšie databázy.
Okrem citačných databáz obsahuje aj bibliografické databázy, a to napr.:
Prístup.
Prístup k rozhraniu Web of Science je spoplatnený. Na Slovensku ho poskytujú svojim zamestnancom akademické inštitúcie ako univerzity a Slovenská akadémia vied. Pre verejnosť je po registrácii dostupný prostredníctvom prístupu k elektronickým zdrojom cez CVTI.
Kináza

Kinázy sú enzýmy, ktoré katalyzujú prenos fosfátovej skupiny (PO43-) z vysokoenergetických fosfátov na konkrétny substrát. Tento proces sa označuje ako fosforylácia, počas čoho sa prenáša fosfátová skupina z vysokoenergetického adenozíntrifosfátu (ATP) na molekulu substrátu. Výsledkom takejto reakcie je fosforylovaný substrát a adenozíndifosfát (ADP). Opačný proces sa nazýva defosforylácia – dochádza k prenosu fosfátovej skupiny z fosforylovaného substrátu na ADP, čím vzniká defosforylovaný substrát a vysokoenergetický ATP. Tieto dva procesy, fosforylácia a defosforylácia, sa počas glykolýzy objavujú celkom štyrikrát.
Kinázy patria medzi transferázy, konkrétne do väčšej skupiny fosfotransferáz. Nemali by byť zamieňané s fosforylázami, ktoré katalyzujú prenos anorganického fosfátu (Pi) na akceptor, ani s fosfatázami, ktoré katalyzujú odstránenie fosfátovej skupiny (defosforylujú). Fosforylovaný stav molekúl, či už ide o bielkoviny, lipidy alebo sacharidy, môže ovyplyvniť ich aktivitu, reaktivitu alebo schopnosť viazať iné molekuly. Kinázy majú teda veľmi dôležitú funkciu v metabolizme, bunkovej signalizácii, regulácii proteínov, bunkovom transporte, sekrečných procesoch a mnohých ďalších bunkových dráhach.
Biochémia a význam.
Kinázy sprostredkovávajú prenos fosfátovej skupiny z vysokoenergetickej molekuly (napríklad ATP) na molekulu substrátu, ako napríklad v obrázku vpravo. Kinázy sú potrebné na stabilizáciu tejto reakcie, pretože fosfoanhydridová väzba prítomná vo vysokoenergetických fosfátoch obsahuje veľké množstvo energie. Kinázy vo svojom aktívnom mieste správne orientujú substrát a fosforylovú skupinu, čím sa zvyšuje rýchlosť reakcie. Okrem toho často využívajú kladne nabité aminokyseliny (arginín, lyzín a histidín), ktoré elektrostaticky stabilizujú tranzitný stav, pretože interagujú so záporne nabitými fosfátovými skupinami. Niektoré kinázy využívajú v aktívnom mieste kovové kofaktory na koordináciu fosfátových skupín. Proteínkinázy možno klasifikovať ako katalyticky aktívne (kanonické) alebo ako pseudokinázy, ktoré počas evolúcie prišli o jednu alebo viac katalytických aminokyselín, ktoré sú zodpovedné za správnu pozíciu či hydrolýzu ATP. V rámci signalizácie a rôznych chorôb sú však v ľudských bunkách kinázy i pseudokinázy dôležitými modulátormi signálu, vďaka čomu sú kinázy dôležitými cieľmi rôznych liečiv.
Kinázy sa vo veľkom účastnia prenosu signálu a regulácie komplexných procesov v bunkách. Fosforylácia molekúl môže zvýšiť alebo znížiť (inhibovať) ich aktivitu alebo upraviť ich schopnosť interagovať s ostatnými molekulami. Naviazanie alebo odstránenie fosforylovej skupiny (PO32-) poskytuje bunke schopnosť riadiť procesy, pretože rôzne kinázy môžu reagovať na rôzne podmienky alebo signály. Mutácie v génoch kódujúcich kinázy, ktoré vedú k strate alebo zisku novej funkcie, môžu spôsobovať rakovinu či iné ochorenia u ľudí; patria sem rôzne druhy leukémie a neuroblastómov, glioblastómy, spinocerebelárna ataxia (typ 14), rôzne druhy agamaglobulinémie a mnohé ďalšie.
Kyselina cysteová

Kyselina cysteová (3-sulfoalanín) je organická zlúčenina, ktorý vzniká v metabolizme cysteínu. Jej konjugovanou zásadou je cysteát.
U mikrorias je cysteát biosyntetickým prekurzorom taurínu. U ľudí sa väčšina taurínu syntetizuje z cysteínsulfinátu.
Metabolizmus.
Cysteát vzniká oxidáciou cysteínu, pričom dochádza k oxidácii tiolovej skupiny na sulfónovú kyselinu. Reakciu katalyzuje cysteínlyáza, pričom dochádza k štiepeniu sulfánu a jeho náhrade za siričitan:
Cysteát sa potom rozkladá na pyruvát, siričitan a amoniak pôsobením cysteátsulfolyázy:
Búčske terasy

Búčske terasy je názov geomorfologickej časti Hronskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá pás rovinatého územia od Štúrova až po Marcelovú.
Polohopis.
Nachádza sa na južnom okraji východnej polovice Podunajskej pahorkatiny a zaberá južnú časť podcelku Hronská pahorkatina, západne od Štúrova. Rozkladá sa severne od Dunaja, kde smerujú všetky vodné toky. Najvýznamnejšie sú Modriansky potok, Vojnický potok, Mužliansky potok a Obidský kanál. Územie susedí na juhu s Čenkovskou a na východe s Hronskou nivou - podcelkami Podunajskej pahorkatiny, na severe a západe pokračuje Hronská pahorkatina časťami Belianske kopce, Strekovské terasy, Chrbát a Hurbanovské terasy. 
Búčske terasy zasahujú do okresov Komárno a Nové Zámky v Nitrianskom kraji a z významných sídiel tu leží na východnom okraji mesto Štúrovo a obce Mužla, Gbelce a Bátorove Kosihy. 
Doprava.
Južným okrajom prechádza cesta I/63 z Komárna do Štúrova, na ktorú sa v Moči pripája cesta II/580, vedúcu do Gbeliec, kde križuje cestu II/509 do Štúrova. Súbežne s ňou vedie významná železničná trať Bratislava – Štúrovo a východným okrajom aj trať do Levíc.
Chránené územia.
V tejto časti Podunajskej pahorkatiny leží prírodná pamiatka Mužliansky potok a prírodná rezervácia Búčske slanisko.
Turizmus.
Rovinatá južná časť Podunajskej pahorkatiny ponúka možnosti na nenáročnú turistiku a cykloturistiku. Znnačené turistické trasy tu nie sú.
Kandidátna listina Česko-slovenskej národnej demokracie pre parlamentné voľby v roku 1929

Vo voľbách do Národného zhromaždenia republiky Česko-slovenskej, ktoré sa uskutočnili 27. októbra 1929, kandidovala Česko-slovenská národná demokracia na území Slovenska spoločne so Slovenskou národnou stranou a Ruskou národnou stranou. Koalícia obdržala 53 745 hlasov (3,76 %). Získala 2 mandáty v poslaneckej snemovni a 1 mandát v senáte.
Jack Balmer

John Balmer (* 6. február 1916, West Derby, Liverpool, Anglicko† 25. december 1984, Liverpool) bol anglický futbalista, ktorý hrával ako útočník za Liverpool.
Život a hráčska kariéra.
Balmer pochádzal z futbalovej rodiny: Billy a Bob hrali za Everton na začiatku 20. storočia.
Balmer hral za Collegiate Old Boys a chvíľu aj ako amatér za Everton predtým, ako ho podpísal tréner Liverpoolu George Patterson, ktorý mu 23. augusta 1935 ponúkol profesionálnu zmluvu. Devätnásťročný hráč debutoval 21. septembra 1935 na Elland Road proti Leeds United v zápase prvej divízie futbalovej ligy, ale nebol to úspech, pretože Liverpool prehral 1:0. Jeho prvý gól padol 7. decembra toho istého roku v ligovom zápase na Anfielde. Gól v 81. minúte sa ukázal byť ako víťazný pri výhre 2:1 nad Preston North End.
Druhá svetová vojna obmedzila Balmerovu futbalovú kariéru. Po obnovení národných súťaží vytvoril Balmer partnerstvo s útočníkom Albertom Stubbinsom. Obaja ukončili prvú povojnovú sezónu 1946/47 s 24 gólmi, čím pomohli Liverpoolu k prvému majstrovskému titulu po 24 rokoch.
Balmer bol kapitánom v sezóne 1947/48 a pokračoval spoločne v útoku so Stubbinsom. Odohral 313 oficiálnych zápasov, v ktorých strelil 111 gólov medzi rokom 1935 a odchodom do dôchodku v roku 1952.
Počas vojny odohral svoj jediný zápas za Anglicko, keď 18. novembra 1939 hral za Anglicko vo vojnovom zápase proti Walesu na Racecourse Ground vo Wrexhame pred 17 000 divákmi. Anglicko vyhralo 3:2, pričom Balmer strelil jeden z gólov.
Balmer zomrel na Vianoce 1984 vo veku 68 rokov.
Gold (skupina)

Gold je francúzska poprocková hudobná skupina, ktorá zaznamenala veľký úspech v 80. rokoch 20. storočia. V minulosti ju tvorili piati členovia Émile Wandelmer, Alain Llorca, Lucien Crémadès, Bernard Mazauric a Étienne Salvador. Medzi ich najznámejšie hity patria: "Capitaine abandonné", "Plus près des étoiles", "Ville de lumière", "Laissez-nous chanter", "Calicoba", "Plus Loin" či "Rio de Janvier". Skupinu dnes tvoria Lucien Crémadès, Bernard Mazauric, Étienne Salvador a David Bouad.
Vo Francúzsku sa skupina predala viac ako štyri milióny kópií (singlov a albumov spolu).
História.
Najskôr sa skupina volala Gold-Fingers no v roku 1982 sa premenovala na Gold. V roku 1985 sa skupina preslávila prvým hitom "Plus près des étoiles" (doslovne Bližšie ku hviezdam). Následne, vo svojej úspešnej formácii, mal Gold sériu úspechov, čím sa všetky nasledujúce single sa dostali do Top 10 v predaji až do songu "Calicoba" v roku 1987. V roku 1990 odišiel spevák Émile, ktorý nesúhlasil s plánmi skupiny, aby neskôr vydal sólový album, ktorý však mal len pomenší úspech. Neskôr sa pripojil ku skupine Images a vytvoril Émile et Images, v ktorej interpretoval staré zlaté hity vlastnej kompozície. Od Émilovho odchodu, aj keď už Gold nie je na vrchole, no stále pokračujú v tvorbe. V súčasnosti má kapela štyroch členoch.
Tiglylkoenzým A

Tiglylkoenzým A (tiglyl-CoA) je intermediát v metabolizme izoleucínu. Je to inhibítor "N"-acetylglutamátsyntázy.
Metabolizmus.
Tiglyl-CoA vzniká z 2-metylbutyryl-CoA pôsobením acyl-CoA dehydrogenázy, pričom oxidačným činidlom je FAD. Produkt sa zároveň naviaže na koenzým A:
Ďalej sa premieňa na 2-metyl-3-hydroxybutyryl-CoA pôsobením enoyl-CoA hydratázy:
Konečným produktom rozkladu tiglyl-CoA je acetyl-CoA a propionyl-CoA.
Železnický monastier svätého Ducha

Železnický monastier svätého Ducha (), sú ruiny stredovekého pravoslávneho monastiera, ktoré sa nachádzajú pri dedine Plana v oblasti Sofia v západnom Bulharsku.
Patril k monastierom tzv. Malej sofijskej Svätej hory.
Lokalita.
Železnický monastier svätého Ducha leží blízko dediny Plana (v súčasnosti je zároveň časťou mesta Sofia) a asi 10 kilometrov juhovýchodne od dediny Železnica v nadmorskej výške na vrchole vrchu Manastirište, ktorý je najvyšším bodom pohoria Plana.
Dejiny.
Monastier bol postavený v období stredoveku a patril medzi kláštory, ktoré tvorili tzv. Sofijskú Svätú horu, presnejší dátum vzniku však nie je známy. Existuje predpoklad, že bol postavený na mieste, kde pôvodne stála trácka svätyňa. Etnografi veria, že niekdajšie pohanské sviatky, ktoré sa na tomto mieste konali, prešli do kultu Ducha Svätého.
Monastier bol vypálený a zničený osmanskými Turkami, potom čo obsadili okolitú oblasť a je jeden zo štrnástich monastierov Sofijskej Svätej hory, ktoré neboli po zbúraní nikdy obnovené.
Súčasnosť.
V roku 2001 bola na mieste bývalého monastiera miestnymi obyvateľmi postavená kaplnka zasvätená Duchu Svätému, aby pripomínala duchovnú minulosť miesta. Do súčasnosti sa zachoval kult Ducha Svätého a obyvatelia okolitých dedín sa na mieste každoročne stretávajú na sviatok zasvätený svätému Duchu. 
Charakteristika.
Z pôvodného monastiera sú v lokalite zachované ruiny obytných kláštorných budov, ako aj dvoch chrámov, Chrámu svätého Ducha a Chrámu svätej Trojice. Na ruinách Chrámu svätého Ducha sa nachádza súčasná rovnomenná kaplnka. 
Prístup.
Ruiny monastiera sú prístupné po poľnej ceste, ktorá k vrchu Manastirište vedie z dediny Plana.
Chrbát (geomorfologická časť)

Chrbát je geomorfologická časť Hronskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá zvlnené územie severovýchodne od Komárna.
Polohopis.
Nachádza sa v južnej časti východnej polovice Podunajskej pahorkatiny a zaberá juhozápadnú časť podcelku Hronská pahorkatina. Tvorí ho nápadná pahorkatina, vystupujúca nad okolitú krajinu, ktorú obklopujú len časti Hronskej pahorkatiny; na západe Hurbanovské terasy, na severe a východe Strekovské terasy a na juhu Búčske terasy. V tunajších kopcoch pramení niekoľko vodných tokov, ktoré z južnej a východnej časti odtekajú do Dunaja, zo severozápadnej do Starej Žitavy. Najvýznamnejšie vodné toky sú Modriansky potok, Vojnický potok a Kuzmov jarok. 
Chrbát zasahuje do okresov Komárno a Nové Zámky v Nitrianskom kraji a z významných sídiel tu ležia obce Gbelce, Modrany, Dulovce, Svätý Peter, Bátorove Kosihy a Pribeta. 
Doprava.
Západnou časťou prechádza cesta II/589, ktorá spája Svätý Peter, Dulovce a Pribetu, kde križuje cestu II/509 do Štúrova. Na tieto dve cesty sa pripájajú všetky komunikácie, obsluhujúce sídla v tejto oblasti. Severne, no už mimo tejto časti vedie významná železničná trať Bratislava – Štúrovo.
Chránené územia.
V tejto časti Podunajskej pahorkatiny leží chránený areál Pribetský háj a Svätopeterský park a prírodné rezervácie Kratina, Drieňová hora a Pod Starým vrchom.
Turizmus.
Zvlnená časť Podunajskej pahorkatiny ponúka možnosti na nenáročnú turistiku a cykloturistiku. Značené turistické trasy ani cyklotrasy tu nie sú.
Charles Lemaresquier

Charles Henri-Camille Lemaresquier (* 16. október 1870, Sète† 6. január 1972, Paríž) bol francúzsky architekt a učiteľ.
Lemaresquier sa narodil v Sète v južnom Francúzsku v rodine umelcov a od šestnástich rokov sa učil aby sa stal parížskym architektom. V roku 1888 bol prijatý na École nationale supérieure des beaux-arts de Paris a v roku 1890 bol v "ateliéri" Victora Lalouxa, ktorý po Andrého smrti prevzal vedenie od svojho mentora Louisa-Julesa Andrého.
V lete a na jeseň roku 1927 zastupoval Lemaresquier Francúzsko v porote deviatich európskych architektov, ktorí hodnotili prestížny konkurz na návrh Paláca národov, pričom spolu s ostatnými porotcami ako Hendrik Petrus Berlage, Victor Horta a Josef Hoffman posudzoval 375 návrhov.
Medzi jeho študentov patrili Max Ingrand a David Moreira da Silva. Architekt zastával kreslo č. 6 v sekcii architektúry Académie des Beaux-Arts od roku 1938 až do svojej smrti v roku 1972.
V roku 1900 sa Lemaresquier oženil s Germaine Ribaucourtovou (18741951), a z ich zväzku sa narodili štyri deti. Jeho syn Noël Le Maresquier (19031982) sa vyučil v otcovom ateliéri, upravil si rodinné priezvisko a stal sa architektom s podobnou kariérou s podobnými poctami. Lemaresquier bol tiež svokrom francúzskeho premiéra Michela Debrého, ktorý sa oženil s architektovou dcérou Anne-Marie.
Dielo.
Lemaresquierove dielo zahŕňa:
Turistická značkovaná trasa číslo 8161

 Turistická značkovaná trasa číslo 8161 je okružná žltá trasa v Chvojnickej pahorkatine, ktorá začína a končí v Holíči. Dĺžka trasy je 13 km.
Turistická značkovaná trasa číslo 5140

 Turistická značkovaná trasa číslo 5140 je krátka zelená trasa v Chvojnickej pahorkatine, ktorá začína v Trnovci a končí v Skalici. Dĺžka trasy je 7,8 km.
Great Grand Masti

Great Grand Masti je indický hindskojazyčný sexuálny komediálny horor z roku 2016, ktorý režíroval Indra Kumar. Ide o tretiu časť filmovej série Masti po filmoch "Masti" (2004) a "Grand Masti" (2013). Produkujú ho Sameer Nair, Aman Gill, Ashok Thakeria, Markand Adhikari a Anand Pandit.
V hlavných úlohách sa predstavia Riteish Deshmukh, Vivek Oberoi, Aftab Shivdasani a Urvashi Rautela spolu so Shraddha Das, Mishti Chakraborty, Pooja Bose a Sanjay Mishra. Pôvodne bola premiéra naplánovaná na 22. júla 2016, dátum bol posunutý na 15. júla 2016 po tom, čo na internet údajne unikla pirátska kópia filmu. Cenzorská komisia urobila z filmu 23 škrtov vrátane vymazania niektorých dialógov a kompletnej scény a udelila filmu certifikát A.
Hudba.
Hudbu k filmu "Great Grand Masti" zložili Sanjeev-Darshan, Shaarib-Toshi, Superbia (Shaan, Gourov &amp; Roshin). Texty piesní napísali Sameer Anjaan, Manoj Yadav a Kumaar. Práva na hudbu získala spoločnosť Zee Music Company. Prvá pieseň „Teri Kamar Ko“ bola vydaná 21. júna 2016. Pieseň „Lipstick Laga Ke“ sa stala veľmi populárnou a patrila medzi 20 najlepších piesní roku 2016.
Vydanie.
Problém online pirátstva.
Dňa 5. júla 2016, dva týždne pred celonárodnou premiérou 22. júla 2016, sa na rôznych webových stránkach objavili správy o zdieľaní pirátskej kópie filmu, ktorá bola umiestnená na niekoľkých webových stránkach na zdieľanie peer-to-peer, ako napríklad Kickass Torrents a The Pirate Bay. Podľa vyšetrovateľov bola uniknutá kópia označená vodoznakom, čo naznačuje, že bola vytvorená zo vzorovej kópie, ktorú producenti poslali CBFC na účely preskúmania.
Pokladňa.
Film v deň premiéry vyzbieral približne 12 miliónov korún (1,4 milióna USD) a jeho celoživotná celosvetová tržba bola 19 miliónov korún (2,3 milióna USD) pri rozpočte 50 miliónov korún (6,0 milióna USD). Film bol kasovou bombou.
Kontroverzie.
Herec Shiney Ahuja poslal 15. júla 2016 producentom filmu právne oznámenie, v ktorom ich obvinil z trestného činu pohŕdania za to, že vo filme uviedli meno slúžky Shiney. Člen Ahujovho právneho zastúpenia tvrdil, že ide o odkaz na Ahujovo odsúdenie z roku 2011 za znásilnenie slúžky, ktorú zamestnával.
Ján Skalka

Ján Skalka (* 9. máj, 1900, Spišské Vlachy† 7. jún, 1982, Bratislava) bol slovenský dramatik, rozhlasový dramaturg a prozaik. Bol vedúci literárno-dramatickej redakcie Česko-slovenského rozhlasu v Košiciach a neskôr literárno-dramatickej redakcie Česko-slovenskej televízie. Bol členom Komunistickej strany Česko-Slovenska.
Písal prevažne poviedky, divadelné hry a rozhlasové hry. Je autorom rozhlasových dramatizácii diel Martina Kukučína, Jozefa Gregora Tajovského, Júliusa Barča-Ivana, Jozefa Cígera-Hronského a Ivana Stodolu.
Prekladal divadelné hry z maďarského a ruského jazyka.
Tvorba.
Skalka štýlovo nadviazal na tradíciu slovenského kritického realizmu, keď tematicky pokračoval v línii Tajovského, Urbánka či Stodolu. Tematicky sa orientoval na slovenský národ, jeho povahu a problémy.
Hlavným prostredím jeho tvorby bol rozhlas, v ktorom pôsobil od roku 1927. Jeho debutom bola dramatizácia Kukučínovej poviedky "Na salaši". Svoju prozaickú tvorbu uverejňoval v týždenníku "Priekopník".
Jeho najvýznamnejším dielom je divadelná hra "Kozie mlieko" (1949), za ktorú získal Národnú cenu SNR a tretiu cenu na "Divadelnej Žatve" v Prahe v kategórií pôvodných hier.
Metal Ligaen

HiMetal Ligaen (alebo aj Superligaen) je najvyššia dánska hokejová liga. Založená bola v roku 1954 a aktuálne v nej pôsobí deväť tímov. Zložená je väčšinou z hráčov dánskej alebo švédskej národnosti. Odborníci ju umiestňujú na 13. miesto medzi európskymi hokejovými ligami. Šampión ligy sa zúčastňuje aj celoeurópskeho turnaju Hokejová liga majstrov (CHL).
Víťaz ligy získava Pohár princa Henrika.
Formát ligy.
Metal Ligaen má 9 tímov a platový strop. To znamená, že tímy môžu hráčom platiť len po istý limit (liga je teda zhotovená po vzore NHL).
Sezóna sa delí na dve časti – základná časť a Play-Off.
V základnej časti sa všetky tímy spolu stretnú päťkrát. Prvých šesť tímov priamo postupuje do Play-Off, zvyšné tímy bojujú o dve „divoké karty“. Pavúk vyraďovacích bojov sa vytvára netradične výberom prvého tímu akého súpera si do štvrťfinále želá. Potom pokračuje druhý, tretí a napokon štvrtý tím. Hrá sa štvrťfinále, semifinále a finále pričom v sériách sa hrá klasicky na 4 víťazné zápasy.
Marenovité

Marenovité ("Rubiaceae") je čeľaď dvojklíčnolistových rastlín z radu horcotvaré ("Gentianales"). Sú to byliny, kry, stromy aj liany, listy sú protistojné alebo v praslenoch, zvyčajne celistvookrajové; prílistky zrastajú a niekedy vytvárajú nepravý praslen. Kvety sú pravidelné a obojpohlavné, kvetný vzorec je K(4–5) [C(4–5) A4–5] G(2), pričom charakteristická je rôznočnelkovosť – heterostýlia. Plodom je tobolka, kôstkovica, bobuľa alebo dvojnažka.
Marenovité predstavujú jednu z najpočetnejších čeľadí rastlín (cez 600 rodov a 13 200 druhov). Majú celosvetové rozšírenie, najmä v tropických oblastiach, a zriedkavo zahŕňajú aj vodných alebo epifytických zástupcov. Rody ako "Hydnophytum" alebo "Myrmephytum" vytvárajú symbiotické vzťahy so stromovými mravcami. Hospodársky význam má najmä kávovník ("Coffea"), ktorého semená sa používajú na prípravu kávy. Rod "Cinchona" predstavuje zdroj alkaloidu chinínu, ktorý sa radí medzi antimalariká.
Strekovské terasy

Strekovské terasy je názov geomorfologickej časti Hronskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá územie medzi Novými Zámkami a Štúrovom.
Polohopis.
Nachádza sa v južnej časti východnej polovice Podunajskej pahorkatiny a zaberá juhozápadnú časť podcelku Hronská pahorkatina. Tvorí ho málo zvlnená pahorkatina, ktorú obklopujú len časti Hronskej pahorkatiny; na západe Hurbanovské terasy, na severe Bešianska pahorkatina, na východe Hronská tabuľa, na juhovýchode Belianske kopce a na juhu Búčske terasy a Chrbát. Od severu na juhovýchod do Hrona preteká riečka Paríž, ktorá tu priberá Cegléd a Svodínsky potok, západnú časť odvodňuje sieť kanálov do Starej Žitavy. 
Strekovské terasy zasahujú do okresov Komárno a Nové Zámky v Nitrianskom kraji a z významných sídiel tu ležia obce Gbelce, Svodín, Strekov, Jasová, Dubník a Pribeta. 
Doprava.
Západnou časťou prechádza cesta II/589, ktorá spája Jasovú a Pribetu, kde križuje cestu II/509 z Bajča do Štúrova. Cez Gbelce a Svodín na východe prechádza aj cesta II/588 do Kolty, kde križuje severom vedúcu cestu I/75 z Nových Zámkov. Na tieto cesty sa pripájajú všetky miestne komunikácie, obsluhujúce sídla v tejto oblasti. Súbežne s cestou II/509 vedie stredom územia aj medzinárodne významná železničná trať Bratislava – Štúrovo. 
Chránené územia.
V tejto časti Podunajskej pahorkatiny leží národná prírodná rezervácia Parížsky močiar, chránený areál Alúvium Paríža a Rúbaniansky park.
Turizmus.
Zvlnená časť Podunajskej pahorkatiny patrí medzi turisticky pokojnejšie oblasti, no i tak ponúka možnosti na nenáročnú turistiku a cykloturistiku. Z Dvorov nad Žitavou vedie cez Dubník a Svodín značená cyklotrasa a Dvory a Svodín spája aj turistická Mariánska cesta. Medzi Strekovom a Svodínom vedie súbežne s ňou náučný chodník.
Arabsko-byzantské vojny

Arabsko-byzantské vojny boli sériou vojen medzi viacerými moslimsko-arabskými dynastiami a Byzantskou ríšou od 7. do 11. storočia. Konflikt sa začal počas počiatočných moslimských výbojov za vlády expanzívnych rášidských a umajjovských kalifov v 7. storočí a následne pokračoval ich nástupcami až do polovice 11. storočia.
Príchod moslimských Arabov z Arábie po roku 630 viedol k rýchlej strate južných byzantských provincií (Sýrie a Egypta) v prospech arabského kalifátu. Počas nasledujúcich päťdesiatich rokov, pod vedením umajjovských kalifov, Arabi podnikli opakované nájazdy do byzantskej Malej Ázie, dvakrát obliehali byzantské hlavné mesto Konštantínopol a dobyli byzantský Kartáginský exarchát. Situácia sa stabilizovala až po neúspechu druhého arabského obliehania Konštantínopolu v roku 718, keď sa pohorie Taurus na východnom okraji Malej Ázie stalo vzájomnou, silne opevnenou a do značnej miery vyľudnenou hranicou. Za vlády abbásovskej dynastie sa upokojili vzťahy, s výmenou veľvyslanectiev a dokonca aj s obdobiami prímeria. Konflikty naďalej zostali normou, s takmer každoročnými nájazdmi a protinájazdmi, sponzorovanými buď abbásovskou vládou alebo miestnymi vládcami, až do 10. storočia.
Počas prvých storočí boli Byzantínci zvyčajne v defenzíve a vyhýbali sa bitkám na otvorenom poli a radšej sa stiahli do svojich opevnených pevností. Až po roku 740 začali podnikať nájazdy a výboje v snahe bojovať proti Arabom a získať späť provincie, ktoré stratili, ale Abbásovská ríša bola schopná prejsť do protiútoku často masívnymi a ničivými inváziami do Malej Ázie. Arabi sa tiež vydali na more a od roku 650 sa celé Stredozemné more stalo bojiskom s nájazdmi proti ostrovom a pobrežným osadám. Arabské nájazdy dosiahli vrchol v 9. a na začiatku 10. storočia, po dobytí Kréty, Malty a Sicílie, pričom ich flotily dosiahli pobrežie Francúzska, Dalmácie a Konštantínopola.
S úpadkom a fragmentáciou Abbásovského kalifátu po roku 861 a súčasným posilňovaním Byzantskej ríše za vlády Macedónskej dynastie sa situácia zmenila. V priebehu päťdesiatich rokov od 926 až 976 (vláda Jána I., Nikefora II. a Bazila II.) Byzantínci konečne prelomili arabskú obranu a obnovili svoju kontrolu nad severnou Sýriou a Arménskom. V poslednom storočí arabsko-byzantských vojen dominovali pohraničné konflikty s Fátimovcami v Sýrii, ale hranica zostala stabilná, až kým sa po roku 1060 neobjavil nový národ, seldžuckí Turci.
Karlos Vémola

Karlos Vémola (prezývaný „Terminátor“, vlastným menom Karel Vémola; * 1. júl 1985, Olomouc) je český bojovník zmiešaných bojových umení (MMA). Ako prvý Čech sa dostal do najprestížnejšej organizácie Ultimate Fighting Championship (UFC). Bol držiteľom niekoľkých titulov v strednej váhe a v poloťažkej váhe, a to ako v anglických, tak aj v českých organizáciach.
MMA kariéra.
Svoj prvý profesionálny MMA zápas mal v roku 2008. Počas zápasov v Cage Fighters Championship a Ultimate Challenge MMA sa mu rýchlo podarilo získať rekord v neporaziteľnosti 7-0, na tréningy chodí do anglického klubu London Shootfighters.
Ultimate Fighting Championship (UFC).
V apríli 2010 podpísal zmluvu s UFC. Jeho prvý zápas v tejto organizácií sa uskutočnil na turnaji UFC 116 proti Jonovi Madsedovi. Tento zápas prehral na body. Po tomto zápase prestúpil do nižšej váhovej kategórie a na turnaji UFC 122 porazil Setha Petruzelliho v prvom kole na TKO. Dňa 14. augusta 2011 na turnaji UFC Live: Hardy vs. Lytle nastúpil proti nováčikovi Ronnymu Markesovi, s ktorým prehral na body. Po tomto zápase nastúpil 5. mája 2012 na turnaji UFC on Fox 3 Diaz vs. Miller proti Mikovi Massenziovi. Potom však dvakrát prehral na submisiu proti Francisovi Carmontovi na turnaji UFC on Fuel TV 4 Munoz vs. Weidman a proti Caiovi Magalhaesovi na turnaji UFC on Fuel TV 10 Nogueira vs. Werdum. Tieto dve porážky zaznamenali jeho koniec v UFC.
Od roku 2013 začal striedavo zápasiť v Česku a v Anglicku s cieľom sa vrátiť späť do UFC. Nasledovala víťazná šnúra zápasov, ktorú ukončil až Jack Hermansson. V tomto zápase navyše utrpel nepríjemne zranenie ruky.
Kariéra po zranení.
Po zápase so Švédom Jackom Hermanssonom, z ktorého si odniesol zlomeninu ruky, začal premýšľať o konci kariéry.
Lekárske vyšetrenie však ukázalo, že jeho zranenie nebolo natoľko vážne, aby mu ukončilo jeho kariéru. K športu sa vrátil po roku od zranenia a svojho súpera Dritana Barjamaja porazil za necelé dve minúty. Dňa 7. decembra 2017 v O2 Arene sa uskutočnil zápas proti Petrovi „Píno“ Ondrušovi. Spory medzi týmito aktérmi boli veľmi diskutované a zápas bol očakávaný. Vémola porazil Ondruša v prvom kole a po tomto zápase podpísal dlhodobú zmluvu s organizáciou XFN.
Napriek zmluvnému záväzku s XFN prestúpil začiatkom roka 2019 ku konkurenčnej organizácie Oktagon MMA. V česko-slovenskom zápase storočia 9. novembra 2019 v pražskej O2 Arene ho rovnako starý Slovák Attila Végh porazil knock-outom v prvom kole.
Karlos Vémola sa po nútenej prestávke kvôli operácií ramena vrátil späť k zápaseniu 17. októbra na turnaji Oktagon 17 v Brne. 30. decembra porazil Alexa Lohorého a stal sa prvým šampiónom Oktagon MMA v strednej váhe.
V roku 2023 mal odvetu s Patrikom Kinclom. Po dlhom čakaní sa tento zápas uskutočnil 20. mája 2023. Na body vyhral Kincl, a Karlos Vémola utrpel druhú porážku v Oktagone.
Sóklov maliar

Sóklov maliar je konvenčné meno gréckeho maliara čiernofigúrových váz, činného v 6. storočí pred Kr.
Menom Sóklov maliar ho nazval britský historik umenia John Beazley po hrnčiarovi Sóklovi, podpísanom na niektoré vázy ("ΣΟΚLΕΣΕΠΟΙΕΣΕΝ" – Sokles zhotovil), ktoré maliarsky vyzdobil. Beazley mu na základe štýlu maľby pripísal aj nesignovaný berlínsky čiernofigúrový kantharos (Berlin, Schloss Charlottenburg: F1737), ktorý na jednej strane zobrazuje troch kentaurov (menovaných podľa nápisov "ASBOLOS, PETRAIOS, HYLAIOS") ako z oboch strán útočia na Hérakla (vtedajší umelci uprednostňovali maľovanie iných počinov Hérakla, akým bol napr. jeho zápas s nemejským levom.) na opačnej strane vázy je zobrazený výjav z Homérovej Iliady, Achilles sa radí so svojou matkou Thetis v prítomnosti achájskych bojovníkov, Menesthea, Odysea, Patrokla a Menelaa (všetkých označujú nápisy).
Medzi jeho diela patrí i atický čiernofigurový kylix uložený v súkromnej zbierke vo Švajčiarsku, ktorý vo vnútri (v tonde) zobrazuje Erasta a Erómena (v starovekom Grécku bol mladý partner v pederastickom vzťahu označovaný ako Erómenos a dospelý partner ako Erastes – ἐραστής „milenec“ ), nahá postava mohutnejšieho muža zľava je identifikovaná podľa brady a útočného gesta ako Erastes a postava mladého nahého bezbradého muža vpravo ako Erómenos.
Ďalším jeho dielom (podpísaným hrnčiarom Sóklom), datovanom približne do roku 540 pred Kr., je atický kylix typu "Lip-kylix" z Malibu (J. Paul Getty Museum "86.AE.158"), ktorý vo vnútornom tonde zobrazuje bežiaceho „okrídleného mladíka“ s dlhými vlasmi. John Beazley mu pripísal aj madridský čiernofigúrový kylix typu "Gordon" (Madrid, Museo Arqueologico Nacional: 10947), ktorý vo svojom vnútri zobrazuje Hérakla a leva.
Zoznam rastlinných druhov v Grónsku

Flóra Grónska pozostáva z 583 druhov alebo 614 taxónov (druhov a poddruhov) cievnatých rastlín, z tých je 13 endemických, a 87 taxónov zavlečených človekom, z ktorých je väčšina naturalizovaných.
Abbásovský kalifát

Abbásovský kalifát alebo Abbásovská ríša (arab.: الْخِلَافَة الْعَبَّاسِيَّة – "al-Chiláfa al-ʿAbbasija") bol tretím kalifátom, ktorý nasledoval po islamskom prorokovi Mohamedovi. Bol založený dynastiou pochádzajúcou od Mohamedovho strýka, Abbása, po ktorom dynastia nesie svoje meno. Dynastia vládla ako kalifovia väčšinu kalifátu zo svojho hlavného mesta Bagdad v dnešnom Iraku, po tom, čo zvrhli Umajjovský kalifát v Abbásovskej revolúcii v roku 750. Abbásovská revolúcia mala svoj pôvod a prvé úspechy vo východnom regióne Chorasán, ďaleko od základní umajjovskej moci v Sýrii a Iraku. Abbásovský kalifát najprv sústredil svoju vládu v Kúfe, v dnešnom Iraku, ale v roku 762 kalif Al-Mansúr založil mesto Bagdad poblíž starobylej metropoly Babylon a perzského mesta Ktésifón. Bagdad sa stal centrom vedy, kultúry a vynálezov v takzvanom zlatom veku islamu. Bolo to tiež v tomto období, keď dosiahla islamská produkcia rukopisov svoj vrchol. Medzi 8. a 10. storočím abbásovskí remeselníci priekopnícky a dokonale vypracovali techniky rukopisov, ktoré sa stali štandardmi praxe. Okrem toho bol kalifát takisto domovom niekoľkých kľúčových akademických inštitúcií, vrátane Domu múdrosti, ako aj mnohonárodnostným a mnohonáboženským prostredím, čo Bagdadu zabezpečilo medzinárodnú reputáciu ako „Centrum učenia“.
Obdobie Abbásov bolo charakterizované závislosťou na perzských byrokratoch, ako bola rodina Barmakidovcov, pri riadení území, ako aj rastúcim zapojením nemoslimov do ummy (moslimskej komunity). Perzské zvyky boli široko prijímané vládnucou elitou a začali sponzorovanie umelcov a učencov. Keďže veľká podpora pre Abbásovcov pochádzala od perzských konvertitov, bolo prirodzené, že Abbasovci prevzali veľkú časť perzskej tradície vládnutia. Napriek tejto počiatočnej spolupráci Abbásovci koncom 8. storočia odcudzili tak nemoslimských podporovateľov (mawali), ako aj perzských byrokratov.
Politická moc kalifov bola obmedzená so vzostupom iránskych Bújovcov a Seldžuckých Turkov, ktorí dobyli Bagdad v rokoch 945 a 1055. Napriek tomu, že nadvláda Abbásovcov nad rozsiahlym islamským impériom bolo postupne zredukované na ceremoniálnu náboženskú funkciu vo veľkej časti kalifátu, dynastia si udržala kontrolu nad svojím mezopotámskym územím počas vlády kalifa al-Muktafiho a rozšírila sa do Iránu počas vlády kalifa al-Nasira. Obdobie kultúrneho oživenia a rozkvetu Abbásovcov sa skončilo v roku 1258 dobytím Bagdadu Mongolmi pod vedením Hulagu Chána a popravou al-Musta'sima. Línia abbásovských vládcov a moslimská kultúra ako taká sa v roku 1261 presunuli do hlavného mesta mamlúckého sultanátu Káhiry. Hoci chýbala politická moc s výnimkou krátkeho obdobia kalifa al-Musta'sima z Káhiry, dynastia si naďalej nárokovola náboženskú autoritu až do roku 1517, niekoľko rokov po osmanskom dobytí Egypta, pričom posledným abbásovským kalifom bol al-Mutavakkil III.
David D. Friedman

David Director Friedman (* 12. február 1945) je americký ekonóm, fyzik, právnik a teoretik anarchokapitalizmu. Hoci jeho akademické vzdelanie bolo v chémii a fyzike a nie v práve alebo ekonómii, Friedman je známy svojimi učebnicami mikroekonómie a teóriou libertarianizmu, ktorá je predmetom jeho najznámejšej knihy "The Machinery of Freedom" z roku 1973, v ktorej predstavil radikálne anarchokapitalistický koncept žiadajúci o privatizáciu práva. Od Rakúskej ekonomickej školy sa Friedman mimo iného odlišuje odmietnutím koncepcie prirodzených práv človeka. Kapitalizmus obhajuje ako koncept, ktorý prináša najlepšie výsledky.
Život a práca.
David Friedman je synom ekonóma Miltona Friedmana a ekonómky Rose Friedman. V roku 1965 získal titul Bachelor of Arts (BA) z chémie a fyziky na Harvard University. V roku 1967 získal Master of Arts (MA) a v roku 1971 doktorát z teoretickej fyziky na University of Chicago. V rokoch 2005 až 2017 bol profesorom práva na Santa Clara University a prispievajúci redaktor pre libertariánsky časopis "Liberty". Je ateista. Píše aj prózu. Jeho syn, Patri Friedman taktiež písal o libertariánskej teórii a tržnom anarchizme, konkrétne o tzv. seasteading.
Umajjovský kalifát

Umajjovský kalifát alebo Umajjovská ríša () bol druhý kalifát založený po smrti islamského proroka Mohameda. Utman, tretí z rašidskych kalifov, bol tiež členom dynastie. Rodina zaviedla dynastické, dedičné vládnutie s Mu’áviom, dlhodobým guvernérom tzv. „Veľkej Sýrie“, ktorý sa stal kalifom v roku 661. Po smrti Mu’ávia v roku 680 sa viedli spory o následníctvo a moc nakoniec prešla na Marvána, z inej vetvy dynastie. Sýria zostala hlavnou základňou moci Umajjovcov, s hlavným mestom v Damasku.
Umajjovci pokračovali v moslimských dobývaniach, dobývajúc Baktriu, okolie rieky Indus, Magreb a Hispániu (Andalúzia). Na svojom vrchole pokrýval Umajjovský kalifát 11 miliónov km², čím sa stal jednou z najväčších ríš v histórii z hľadiska rozlohy. Dynastia bola zvrhnutá Abbásovcami v roku 750. Preživší členovia dynastie sa usadili v Cordóbe, ktorá sa ako emirát a neskôr kalifát stala svetovým centrom vedy, medicíny, filozofie a vynálezov počas zlatého veku islamu.
Umajjovský kalifát vládol nad rozsiahlym mnohonárodnostným a multikultúrnym obyvateľstvom. Kresťania, ktorí stále tvorili väčšinu obyvateľstva kalifátu, a Židia (judaisti) mali povolené praktizovať svoje náboženstvo, ale museli platiť džizju (daň z hlavy), od ktorej boli moslimovia závislí. Moslimovia boli povinní platiť iné dane, zvané zakát, ktoré boli výslovne určené na rôzne sociálne programy na prospech moslimov. Pod rannými Umajjovskými kalifmi zastávali významné pozície kresťania, niektorí pochádzali z rodín, ktoré slúžili Byzantskej ríši. Zamestnávanie kresťanov bolo súčasťou širšej politiky náboženskej tolerancie, ktorá bola nevyhnutná kvôli prítomnosti veľkých kresťanských populácií v dobytých provinciách, ako aj v Sýrii. Táto politika tiež zvýšila Mu’áviovú popularitu a upevnila Sýriu ako jeho mocenskú základňu. Umajjovská éra je často považovaná za zlaté obdobie islamského umenia.
Zoznam vládcov.
Zoznam vládcov od vyhlásenia kalifátu do Abbásovskej revolúcie:
Čierna mešita

Čierna mešita môže byť mešita v týchto obciach:
Meidias

Meidias () môže byť:
Golf (rozlišovacia stránka)

Golf môže byť: