burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
František Záruba

Mgr. František Záruba, Ph.D. (* 12. júl 1977, Praha) je český historik umenia a kastelológ.
Životopis.
Vyštudoval dejiny umenia na Filozofickej fakulte Karlovej Univerzity v Prahe (20012008), kde v roku 2013 získal aj doktorát s dizertačnou prácou "Hrady Václava IV."
Odborne sa zameriava na stredoveké umenie, najmä na hradnú architektúru. V rokoch 20102015 externe vyučoval na Ústave dejín kresťanského umenia Katolíckej teologickej fakulty UK, od roku 2021 je odborným asistentom na Historickom ústave Filozofickej fakulty Univerzity Hradec Králové. Je tiež vedeckým pracovníkom Historického ústavu AV ČR. Medzi jeho významné diela patrí najmä trojdielny cyklus o hradných kaplnkách od doby přemyslovskej po jagelovskú.
Okrem histórie sa venuje tiež krajinomaľbe.
Legenda 4

Legenda 4 (… tak ako ich nepoznáme) je názov kompilácie, ktorú slovenskej pop rockovej skupine Elán v roku 1998 vydalo hudobné vydavateľstvo Musica.
Legenda 5 – Posledná…

Legenda 5 – Posledná… je plný názov kompilácie, ktorú slovenskej pop rockovej skupine Elán v roku 2000 vydalo hudobné vydavateľstvo Musica.
Jussi Markkanen

Jussi Markkanen (* 8. máj, 1975, Imatra, Fínsko) je bývalý fínsky hokejový brankár, ktorý sa najviac preslávil svojim pôsobením v tíme Edmonton Oilers v National Hockey League. V súčasnosti pracuje v manažmente tímu SaiPa, ktorý pôsobí vo fínskej Liige.
Klubová kariéra.
Jussi Markkanen strávil väčšinu svojej kariéry vo fínskej Liige, kde pôsobil v tíme SaiPa. V rokoch 2001 a 2014 získal ocenenie za najlepšieho brankára tejto súťaže. Majstrovský titul tu však nezískal, ale v roku 2001 získal striebornú medailu za účasť vo finále. 
Druhá významná liga v jeho kariére bola švajčiarska NLA, kde pôsobil v tíme EV Zug. Tu v roku 2010 získal novinársku cenu za najlepšieho brankára sezóny. Ani v Zugu však nedosiahol významnejšie tímové úspechy.
Najdôležitejšou časťou Markkanenovej kariéry bolo jeho pôsobenie v NHL. Draftovaný bol v roku 2001 v 5. kole (133. celkovo) až ako 25-ročný. Šancu v tíme dostal hneď v ďalšej sezóne, keď sa rýchlo prepracoval do pozície druhého brankára za Tommym Salom. V lete 2003 bol Markkanen vymenený v podmienečnej výmene do New Yorku Rangers. Tu odchytal len 26 zápasov, keď cestoval naspäť do Edmontonu (výmena bola podmienená podpisom obrancu Briana Leetcha - keďže Leetch nepodpísal zmluvu s Edmontonom, ale s Rangers, akvizície v rámci výmeny sa vrátili predošlým majiteľom). Po návrate Markkanen odchytal ešte 7 zápasov v drese Edmontonu. Sezóna 2003/2004 bola jeho najúspešnejšou a do ďalšej sezóny mal vstúpiť ako konkurent Tya Conklina o miesto prvého brankára tímu (Salo po sezóne odišiel).
Sezónu 2004/2005 však zasiahol Lockout a zrušené boli všetky zápasy ročníka. Markkanen tak sezónu strávil v ruskej KHL v drese tímu Lada Togliatti.
Sezóna 2005/2006 bola pre Markkanena nešťastná a jeho výkonnosť sa prepadla. Prepad však zažil aj Conklin a do tímu bol privedený nový prvý brankár - Dwayne Roloson. S pomocou Rolosona sa Edmontontu podarilo prísť až do finále Stanleyho poháru, kde sa však Roloson zranil a do akcie musel zasiahnuť Markkanen. Ten nedokázal svoj tím priviesť k výhre, keď zo 6 odchytaných zápasov vyhral len 3. V sérii nakoniec zvíťazila Carolina Hurricanes pomerom 4:3 na zápasy.
Markkanen odchytal v Edmontone ešte jednu sezónu na pozícii dvojky, ale jeho čísla sa nezlepšovali. V lete 2008 sa stal neobmedzeným voľným hráčom a vrátil sa do Európy.
Reprezentačná kariéra.
Markkanen reprezentoval Fínsko na niekoľkých medzinárodných turnajoch. Dvakrát sa zúčastnil Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov (1994, 1995) a dvakrát seniorských Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji. Ani raz nezískal medailu, pričom jeho najväčším úspechom bolo 4. miesto na šampionáte v roku 2002. Tu mal aj najnižší priemer inkasovaných gólov zo všetkých brankárov na turnaji (1,40).
Markkanen sa zúčastnil aj Zimných olympijských hier 2002, avšak nezasiahol ani do jedného zápasu.
Rodina.
Jussi Markkanen má syna Juha Markkanena, ktorý je takisto hokejovým brankárom. V roku 2022 bol draftovaný tímom Los Angeles Kings.
Daniel Soukup

Mgr. Daniel Soukup, Ph.D. (* 1981, Plzeň) je český judaista a literárny historik.
Životopis.
Je absolventom Filozofickej fakulty Univerzity Palackého v Olomouci, kde vyštudoval najprv odbor histórie – česká filológia (20012007) a následne doktorské štúdium dejín českej literatúry na Katedre bohemistiky (20072013).
Od roku 2008 vyučuje v Centre judaistických štúdií Kurta a Ursuly Schubertových na Filozofickej fakulte Univerzity Palackého, v roku 2010 sa stal odborným pracovníkom Centra pre štúdium holokaustu a židovskej literatúry pri Ústave českej literatúry a komparatistiky Filozofickej fakulty Karlovej univerzity. Od roku 2011 pôsobí aj v Oddelení staršej českej literatúry Ústavu pre českú literatúru Akadémie vied ČR, ktoré v rokoch 20132023 tiež viedol.
Odborne sa zameriava na staršie české písomníctvo, najmä na stredovekú a rane novovekú literatúru so židovskou tematikou, obrazom Židov a židovstva v literatúre, problematikou násilia na Židoch v dejinách aj v literatúre a dejinami židovských komunít na Morave.
Eurocontrol

European Organisation for the Safety of Air Navigation ("Európska organizácia pre bezpečnosť letovej prevádzky"), bežne známa ako Eurocontrol (štylizované "EUROCONTROL"), je medzinárodná organizácia, ktorej úlohou je dosiahnuť bezpečné a bezproblémové riadenie letovej prevádzky v celej Európe. Jej súčasným generálnym tajomníkom je Raúl Medina. Eurocontrol, založený v roku 1960, má v súčasnosti 41 členských štátov a sídli v Bruseli v Belgicku. Má tiež niekoľko vzdialených pracovísk, vrátane Innovation Hub v Brétigny-sur-Orge vo Francúzsku, Aviation Learning Center (ALC) v Luxembursku a Maastricht Upper Area Control Centre (MUAC) v Maastrichte v Holandsku. Pre organizáciu pracuje približne dvetisíc ľudí z mnohých európskych krajín a hospodári s ročným rozpočtom presahujúcim pol miliardy eur.
Služby a centrá.
Eurocontrol poskytuje nasledujúce služby:
Členské štáty.
O členstvo v Eurocontrol sa môžu uchádzať krajiny, ktoré spĺňajú nasledujúce podmienky:
Zoznam členských štátov.
V súčasnosti má Eurocontrol 41 členov:
Štáty spolupracujúce s Eurocontrol.
Eurocontrol má okrem členstva uzatvorené aj takzvané "Comprehensive Agreements (komplexné dohody)", ktoré zlepšujú spoluprácu organizácie s krajinami, ktoré nie sú členmi. Tieto dohody umožňujú lepšiu koordináciu so štátmi, ktoré sú úzko prepojené s leteckou sieťou kontinentu.
Medzi štáty, ktoré spolupracujú s Eurocontrol patria:
Matouš Jaluška

Mgr. Matouš Jaluška, Ph.D. (* 30. január 1985, Turnov) je český literárny vedec.
Životopis.
Je absolventom Filozofickej fakulty Univerzity Karlovej v Prahe, kde vyštudoval najprv dvojodborový program histórie a komparatistika (20042010) a následne doktorandské štúdium Všeobecná a porovnávacia literatúra (20102017). Od roku 2012 študuje tiež evanjelickú teológiu na Evanjelickej teologickej fakulte UK.
Od roku 2014 pôsobí v Ústave pre českú literatúru Akadémie vied ČR, kde sa zameriava na problematiku stredovekého písomníctva a tiež vedie Oddelenie staršej českej literatúry. Od roku 2017 potom súčasne pôsobí aj na Ústave českej literatúry a komparatistiky FF UK. Externe spolupracuje s Českým rozhlasom 3 Vltava na tvorbe interpretačných esejí k poézii.
V roku 2017 mu bola udelená "Cena Josefa Hlávky" pre mladých pracovníkov Akadémie vied Českej republiky, ktorú udeľuje Nadace Josefa Hlávky. V roku 2020 získal "Prémii Otto Wichterleho" pre mladých vedeckých talentov.
Dana Dvořáčková

Doc. PhDr. Dana Dvořáčková, Ph.D., rod. "Malá", známa tiež ako "Dana Dvořáčková-Malá" (* 1972) je česká medievalistka a poetka.
Životopis.
Vyštudovala na Ústave českých dejín Filozofickej fakulty Univerzity Karlovej, kde v roku 2002 absolvovala magisterské štúdium, 2003 obhájila rigoróznu prácu "Skladba pražského dvora za vlády Václava II." a 2010 potom dizertačnú prácu "Splendor curiae regis. Život a kultura na dvoře posledních Přemyslovců". V súčasnej dobe pôsobí v oddelení dejín stredoveku Historického ústavu Akadémie vied Českej republiky, kde je tiež vedúci výskumného centra Dvory a rezidence ve středověku. Okrem toho externe spolupracuje s Filozofickou a Pedagogickou fakultou Univerzity Karlovej a s Filozofickou fakultou Univerzity Hradec Králové. V roku 2021 sa na Filozofickej fakulte Univerzity Jána Evanjelistu Purkyňa habilitovala v odbore české dejiny.
Odborne sa zameriava na dvorskú kultúru a prostredie doby stredoveku, najmä na pražský dvor posledných Přemyslovcov.
Okrem toho sa venuje aj poézii, ktorú publikuje pod svojim rodným menom Dana Malá.
Vasilov (vrch vo Veporských vrchoch)

Vasilov () je vrch vo Veporských vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Pohorelskou Mašou, približne severne od Revúcej.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Veporských vrchov, v geomorfologickom podcelku Fabova hoľa. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a na katastrálnom území obce Pohorelá. Najbližším sídlom je severne situovaná Pohorelská Maša, Pohorelá a Heľpa, západne leží Závadka nad Hronom a Polomka, južne Tisovec a Muráň, juhovýchodne Muránska Huta a východne Šumiac a Vaľkovňa. Vrchol sa nachádza v ochrannom pásme Národného parku Muránska planina.
Opis.
Vasilov leží vo východnej časti Veporských vrchov, v hrebeni, vedúcom severným smerom z Rácova (). Východne sa nachádza Gindura (), Kráľova hoľa (), Hôrka () a Lopušná (), južne Šiance (), Veľký Cigán (), Rácovo () a Kľak (), západne Malá Smrekovica (), Černákov vrch () a Brestinka () a severne Kolesárová (), Veľká Vápenica (), Andrejcová (), Kamenný vrch (), Bartková () a Orlová (). Oblasť patrí do povodia rieky Hron, kde vodu z východných svahov odvádza potok Rácov, zo západných jeho prítok Postaľ. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou ponúka výhľad na okolité vrchy Veporských vrchov, Nízkych Tatier, Stolických vrchov a Spišsko-gemerského krasu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z Pohorelskej Maše cez dolinu Rácov.
Juraj Petor

Juraj Petor (* 17. február 1876, Dobrá Niva † ?) bo slovenský robotník a politik KSČ v období medzivojnového Česko-Slovenska. 
Pôvodným povolaním bol kotlár. V parlamentných voľbách v roku 1925 bol zvolený za Komunistickú stranu Česko-Slovenska do hornej komory Národného zhromaždenia. V senáte zasadal do konca volebného obdobia.
Kondela

KONDELA je slovenská rodinná firma, ktorá sa venuje predaju nábytku a bytových doplnkov. Svoje sídlo má v Nižnej na Orave a zamestnáva približne 280 ľudí.
V roku 2021 prešla úplným rebrandingom a spustila svoju prvú televíznu kampaň s maskotom v podobe ružovej krabice.
Vedenie.
Vo vedení sú jej zakladatelia manželia Aneta a Miloš Kondelovci, na manažérskych pozíciách sú aj členovia rodiny: syn Miloš Kondela ml., dcéra Veronika Ferulíková a jej manžel Filip Ferulík. Obchodným riaditeľom je Martin Šúty.
Sortiment.
Spoločnosť Kondela sa zaoberá predajom nábytku, bytových doplnkov, chovateľských a záhradných potrieb. Ich tovar pochádza od viac ako 250 dodávateľov z celého sveta, napríklad z Česka, Bulharska, Egypta, Malajzie, Číny, ale aj z Dánska a Lichtenštajnska. Najväčší dodávateľ je zo Slovenska. Okolo 20% z portfólia sú ich vlastné modely, ktoré sa vyrábajú v Európe alebo v Číne.
Predajne a logistika.
Prvé predajne otvorili v Trstenej a v Dolnom Kubíne. Postupne pribúdali ďalšie a v roku 2023 mala spoločnosť na Slovensku 15 kamenných predajní.
Logistika.
Spoločnosť disponuje vlastnou logistikou, ktorá zahŕňa približne 80 vozidiel na donášku tovaru zákazníkom a dva sklady v Nižnej na Orave a v Martine s rozlohou 25 tisíc m² na každý sklad, čo predstavuje rozlohu 8 futbalových ihrísk. V roku 2023 predstavili možnosť ekologickej dopravy.
Spoločenská zodpovednosť.
V súvislosti s Ruskou inváziou na Ukrajine vo februári 2022 sa spoločnosť KONDELA rozhodla pomôcť prichádzajúcim utečencom z Ukrajiny. Vo svojich administratívnych priestoroch v Nižnej ponúkli bezpečný úkryt pre viac ako 20 ľudí. Vo svojich priestoroch v Martine za pomoci dobrovoľníkov z projektu Camp Žilina poskytli ubytovanie stovkám Ukrajincov. Okrem toho darovali 1000 postelí pre jednotlivcov alebo organizácie, ktoré poskytli ubytovanie ľuďom utekajúcim pred vojnou. Po vyplnení formulára firma poslala požadované množstvo postelí priamo na zadanú adresu. Projekt pomoci utečencom z Ukrajiny dostal pomenovanie „"Kondela pomáha"“.
Kričim (okres)

Kričim () je okres v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku v Hornotráckej nížine a v pohorí Rodopy.
Geografia.
Okres sa nachádza v juhozápadnej časti plovdivskej oblasti. Rozprestiera sa na ploche 54,9 km². Okres sa nachádza čiastočne v Hornotráckej nížine a čiastočne v Západných Rodopoch (diely Černatica a Bataška planina). Reliéf krajiny na území okresu je tak v severnej časti okresu rovinatý a v južnej časti okresu strednohorský.
Vodstvo.
Hlavným tokom je rieka Văča, ktorá tečie územím okresu na celkovej dĺžke približne 24 kilometrov. V severnej časti okresom preteká na dĺžke 5 kilometrov aj rieka Stara reka. 
Približne 5 kilometrov južne od mesta Kričim sa nachádza priehrada Kričim.
Sídla.
Jediným sídlom okresu je mesto Kričim.
Chránené prírodné územia.
Územia európskeho významu.
Do úzenia okresu zasahujú až štyri územia európskeho významu zo zoznamuNatura 2000. Sú to:
Văča

Văča môže byť:
v Bulharsku:
Diskografia skupiny Elán

Do diskografie slovenskej poprockovej kapely Elán patrí pätnásť štúdiových albumov, skupina vydala k svojim štúdiovým albumom päť albumov s výberom exportných anglických coververzií ich nahrávok. 
Jeden štúdiový album skupiny Elán, "Rabaka", bol priamou inšpiráciou tvorcov filmu s rovnakým názvom a súborom nahrávok. Tento album je teda zároveň aj soundtrackom k hudobnému filmu. 
Skupina Elán má registrovaných viac ako 22 hudobných kompilácii a jej skladby môžeme nájsť na 25 oficiálne vydaných hudobných singloch, z nich tri sú propagačné.
Bornova rovnica

Bornova rovnica je rovnica, ktorý opisuje príspevok elektrostatického pôsobenia rozpúšťadla ku Gibbsovej voľnej energii počas solvatácie iónu. Ide o elektrostatický model, ktorý pokladá rozpúšťadlo (solvent) za spojité dielektrické prostredie, takže tento model patrí medzi metódy spojitej solvatácie.
Rovnica je nasledovná:
kde:
V atómových jednotkách možno túto rovnicu pre jednoatómový ión zapísať ako:
kde:
Túto rovnicu odvodil Max Born.
Odvodenie.
Potenciálna energia uložená v elektrostatickom poli v danom objeme je rovná:
Veľkosť elektrického poľa, formula_4, vo vzdialenosti formula_5 od iónu (s nábojom formula_6 a polomerom formula_7) v prostredí s dielektrickou konštantou formula_8 je: 
Objemovú zmenu formula_10 možno zapísať ako: 
Vďaka tomu možno energiu formula_12 vyjadriť v podobe:
Energia solvatácie (jedného) iónu z plynnej fázy (formula_14 = 1) do prostredia s permitivitou formula_14 je potom
Polarita (chémia)

Polarita v chémii opisuje nerovnomerné rozloženie elektrického náboja v molekule. Táto vlastnosť je charakterizovaná elektrickým dipólovým momentom. Molekuly sa podľa toho delia na polárne molekuly, teda tie, ktoré majú nenulový dipólový moment (majú asymetrické rozloženie nábojov), a nepolárne molekuly, teda tie, ktoré nemajú dipólový moment (rozloženie nábojov je symetrické). 
Rozloženie náboja je možné opisovať na úrovni jednotlivých väzieb alebo na úrovni celej molekuly. Celková polarita molekuly je potom sumou polarít jednotlivých väzieb.
Polarita väzieb.
Polarita kovalentných väzieb je daná elektronegativitou atómov, ktoré ju tvoria. Ak je väzba tvorená dvoma atómami, ktoré majú rovnakú elektronegativitu, je rozloženie elektrónov symetrické a väzba sa označuje ako nepolárna. V prípade, že je väzba tvorená atómami s rozličnými elektronegativitami, väzba sa označuje ako polárna, pretože rozloženie náboja je nesymetrické.
Medzimolekulové sily.
Polarita molekuly úzko súvisí s príťažlivými silami, ktoré pôsobia medzi rôznymi molekulami. V prípade polárnych látok dochádza k natočeniu jednotlivých molekúl tak, aby sa ich opačne nabité póly priťahovali. Jednotlivé dipóly sa teda orientujú rovnakým smerom. V prípade interakcie polárnych látok s nepolárnymi dochádza k tomu, že v nepolárnej molekule sa pôsobením polárnej molekuly vytvorí (indukuje) dočasný dipólový moment. Potom je situácia podobná, ako u dvoch polárnych molekúl. V prípade interakcie medzi dvoma nepolárnymi látkami potom dochádza k vytvoreniu okamžitých dipólov na základe toho, že sa elektróny pohybujú okolo jadier a niekedy dochádza k ich oddialeniu, takže dočasne vzniká dipólový moment. Tento dipólový moment vyvoláva dipólový moment v druhej nepolárnej molekule, na základe čoho vzniká elektrostatická interakcia. Všetky tieto sily sú teda príťažlivé, líšia sa len svojou silou a časovým obmedzením.
Rozpustnosť.
Jednou z dôležitých vlastností, ktoré sú dané polaritou látok, je ich rozpustnosť. Polárne látky sa dobre rozpúšťajú v polárnych rozpúšťadlách a naopak. 
Pôsobenie elektrického poľa.
Vložením molekuly do vonkajšieho elektrického poľa dochádza k polarizácii molekúl, teda deformácii molekúl na základe pôsobenia poľa. Vonkajšie elektrické pole spôsobuje posun elektrónov v molekule, posun atómových jadier i zmenu relatívneho rozloženia jadier či skupín v molekule. V prípade polárnych molekúl, ktoré majú permanentný (stály) dipólový moment, navyše dochádza k orientácii molekuly podľa smeru vonkajšieho poľa. Schopnosť látky polarizovať vo vonkajšom elektrickom poli sa označuje ako polarizovateľnosť. Polarizovateľnosť pre nepolárne molekuly opisuje Clausiusova-Mossotiho rovnica. Pre polárne látka táto rovnica neplatí kvôli tepelnému pohybu molekúl, ktorý ovplyvňuje schopnosť molekúl orientovať sa podľa pôsobiaceho poľa.
Orientáciou a deformáciou rozloženia náboja v molekule dochádza k oslabeniu vonkajšieho elektrického poľa, pretože molekula tvorí vlastné elektrické pole s opačným smerom. Zoslabenie elektrického poľa potom opisuje permitivita (alebo aj dielektrická konštanta).
Robert Novotný (historik)

Mgr. Robert Novotný, Ph.D. (* 8. august 1974, Praha) je český historik.
Na Pedagogickej fakulte Karlovej Univerzity v Prahe vyštudoval najprv magisterský odbor Dejepis – Základy spoločenských vied (19942000) s diplomovou prácou "Rožmberská klientela v 15. storočí" a v rokoch 20002008 tiež doktorské štúdium, ktoré ukončil obhajobou dizertačnej práce "Sociální, institucionální a konfesionální aspekty vývoje české šlechty v pozdním středověku".
Pôsobí v Centre medievistických štúdií Filosofického ústavu Akadémie vied ČR, kde je zároveň zástupcom riaditeľa a šéfredaktorom časopisu Studia Mediaevalia Bohemica.
Odborne sa zameriava na sociálne dejiny neskorého stredoveku, šľachtu, husitstvo a na historickú sémantiku.
Valtra

Valtra je fínsky výrobca (a značka) poľnohospodárskych traktorov, súčasť AGCO .
História.
Korene spoločností Valtra siahajú do spoločnosti Eskilstuna Mekaniska Werkstad, ktorú založil Theofron Munktell v roku 1832 . Počiatky značky Valtra súvisia s aktivitami takých výrobcov ako Valmet, Bolinder, Munktell a Volvo. V roku 1950 sa spoločnosť Bolinder-Munktell zlúčil s Volvom a vytvorili BM Volvo. V roku 1979 BM Volvo a Valmet vytvorili spoločný podnik zameraný na výrobu traktorov pod značkou „Volvo BM Valmet“. Postupom času sa názov skrátil na „Valmet“ po tom, čo Volvo predalo svoje akcie spoločnosti Valmet. V roku 2001 Partek získal Valmet, po čom sa názov vyrábaných traktorov zmenil na „Valtra-Valmet“. Po určitom čase sa oficiálne začal používať skrátený názov „Valtra“. V roku 2002 získala Partek spoločnosť Kone Corporation a značka Valtra bola ponúknutá na predaj. Subjektom, ktorý prejavil záujem o transakciu, bola spoločnosť AGCO – americký výrobca poľnohospodárskych strojov so sídlom v štáte Georgia. V roku 2004 prevzala fínskeho výrobcu poľnohospodárskych traktorov spolu s právom používať značku Valtra.
Valtra má svoje fabriky v Suolahti vo Fínsku a v Mogi das Cruzes v Brazílii . V roku 1998 podpísala zmluvu o zámere s Charkov Tractor Factory týkajúcu sa spolupráce pri výrobe poľnohospodárskych traktorov na Ukrajine s názvom „Valtra“. V roku 2003 začala turecká spoločnosť Hattat Company s montážou traktorov na základe licencie Valtra série A.
Modely traktorov Valtra:
Okrem toho sa pre brazílsky trh vyrábajú rôzne iné modely nedostupné v Európe, resp. dostupné v inej konfigurácii.
Ligand (koordinačná chémia)

Ligandy alebo adendy (niekedy označované ako L) sú v koordinačnej chémii atómy alebo atómové skupiny (t.j. ióny alebo molekuly) koordinované okolo centrálneho atómu komplexu koordinačnej zlúčeniny (čiže sú naň viazané koordinačnou väzbou). Spravidla sú to donory elektrónov, ktoré sa skladajú z nekovových atómov. Ligandy sú teda spravidla Lewisove bázy.
Klasifikácia.
Existuje všeobecne veľké množstvo ligandov, ktoré je možné kategorizovať mnohými spôsobmi. Jeden zo spôsobov je napríklad podľa zložitosti molekuly:
Alternatívne je ligandy možné klasifikovať podľa ich náboja:
Chelácia.
Niektoré ligandy sa môžu na centrálny atóm viazať viac než jednou väzbou, takže ďalším spôsobom kategorizácie môže byť počet väzieb, ktoré ligand tvorí. Z tohto hľadiska možno rozlišovať ligandy napríklad nasledovne:
Namiesto latinského základu „dentátny“ (od "dentis", zub) sa niekedy používajú slová funkčný, donorový alebo väzbový (napr. jednodonorové alebo dvojfunkčné ligandy).
Ligandy, ktoré tvoria viac ako jednu väzbu, sa označujú ako chelačné činidlá. Komplexy, ktoré tvoria, sa potom označujú ako cheláty.
Marie Buňatová

Mgr. Marie Buňatová, Dr. Phil. (* 31. december 1970, Pelhřimov) je česká historička.
Životopis.
Vyštudovala históriu najprv na Filozofickej fakulte Karlovej Univerzity (19891997) a neskôr na "Institut für Geschichte" Viedenskej univerzity (20032009), kde absolvovala doktorandské štúdium s dizertačnou prácou "Die Prager Juden a der Zeit vor der. Handel und Wirtschaftsgebaren der Prager Juden im Spiegel des Liber Albus Judeorum 1577–1601".
Pracovala ako vedúca Dokumentačného centra moravského židovstva pri Regionálnom múzeu v Mikulove a riaditeľka "Národního zemědělského muzea". V rokoch 2016 až 2018 pôsobila na Ústave historických vied filozofickej fakulty Univerzity Pardubice. Od roku 2019 je vedeckou pracovníčkou oddelenia dejín raného novoveku Historického ústavu Akadémie vied ČR.
Bádateľsky sa zameriava na hospodárske dejiny a obchod v ranom novoveku, najmä v predbielohorskom období, a na dejiny Židov v priestore strednej Európy.
Matt Johnson

Matt Johnson (* 23. november 1975, Welland, Ontário, Kanada) je bývalý kanadský hokejový útočník, ktorý odohral desať sezón v NHL v tímoch Los Angeles Kings, Atlanta Thrashers, či Minnesota Wild. Po skončení hokejovej kariéry bol takmer desať rokov nezvestný, o jeho mieste pobytu sa rodina i široká verejnosť dozvedela až v decembri 2017, keď bol zatknutý za výtržníctvo. V súčasnosti žije ako bezdomovec na pláži v Los Angeles.
Hokejová kariéra.
Matt Johnson bol draftovaný do NHL v roku 1994. Pre svoju mohutnú postavu a tvrdý prejav hry (v dvoch sezónach v OHL zapísal 444 trestných minút) patril medzi najžiadanejších hráčov svojho ročníka, a Los Angeles Kings naňho ukázal v druhom kole.
V profilige debutoval už v nasledujúcom ročníku 1994-95, Los Angeles Kings ho pustilo do štrnástich stretnutí, v ktorých zapísal jediný bod za gól, ale stihol odsedieť až 102 trestných minút. V mužstve z Kalifornie vytrval do roku 1999, za „Kráľov“ odohral dokopy 182 zápasov, v ktorých dokopy pozbieral 681 trestných minút.
Pred štartom sezóny 1999-2000 Johnsona získala v expanznom drafte Atlanta Thrashers, ktorá sa stala novým prírastkom NHL. Za celok zo štátu Georgia napokon odohral jedinú sezónu, po ktorej zamieril do Minnesoty Wild. Nový tím sa rozhodol Johnsona angažovať, aby zastal úlohu ochrancu dvoch vychádzajúcich nádejí Wild, Mikko Koivua a Mariána Gáboríka.
Johnson strávil v Minnesote posledné štyri sezóny v kariére, v roku 2002 bol dokonca menovaný kapitánom tímu a v sezóne 2002-03 pomohol Minnesote k prvej účasti v play-off. Wild dokráčali až do konferenčného finále, čo dodnes zostáva najväčším úspechom v klubových dejinách.
Kariéru ukončil po sezóne 2004-05, ktorá sa nikdy neodohrala z dôvodu výluky. Johnson počas dvanástich mesiacov voľna úplne doliečil boľavé rameno, a pretože si zranenie nechcel obnoviť, rozhodol sa s hokejom seknúť. Celkovo v lige odohral 473 zápasov, v ktorých zapísal 1523 trestných minút.
Osobný život.
Počas hokejovej kariéry utrpel niekoľko otrasov mozgu a ďalších zranení v ostatných častiach tela. Napriek zdravotným patáliám bol však pravidelne nasadzovaný do zápasov, v ktorých plnil rolu bitkára. Opätovné údery do hlavy stupňovali fyzickú bolesť, ktorú riešil nekontrolovaným príjmom liekov proti bolesti, na ktorých si postupne vypestoval závislosť. Liečivo zásadne ovplyvnilo i jeho správanie, ktoré sa stávalo eratickejším, obzvlášť po návrate na farmu rodičov v Kanade počas výluky NHL v ročníku 2004-05. Otec s mamou ho prinútili nastúpiť na odvykaciu liečebňu, čo Johnson vnímal ako podraz a prelomenie dôvery, preto s nimi v roku 2006 prerušil kontakt.
V tom istom období opustil Kanadu a vrátil sa do Spojených štátov. Odvtedy o Johnsonovi nebolo počuť až do decembra 2017, kedy bol zatknutý v Santa Monice za výtržníctvo v reštaurácii a krádež kávy z priľahlej benzínovej pumpy. Veľmi málo sa vie o Johnsonovom živote počas dekády, kedy bol nezvestný, akurát bývalý spoluhráč Jamie Storr potvrdil, že si Johnsona najal niekoľkokrát na pomocné práce. V súčasnosti Johnson žije ako bezdomovec na pláži v Kalifornii.
Zetor 5211/5245

Zetor 5211 / 5245 je československý poľnohospodársky traktor vyrábaný v rokoch 1984 - 1992 zo série UR I.
Technické dáta.
Systém riadenia.
Hydraulický systém
Bezpečnostná kabína
Pneumatiky
Rozmery (mm)
Objemy prevádzkových kvapalín (l)
Voliteľná výbava
TV5

TV5 Network, Inc. (bežne známa ako TV5) je filipínska mediálna spoločnosť so sídlom v Mandaluyong. V roku 1960 ju založil Chino Roces. Vlastní ju MediaQuest Holdings, dcérska spoločnosť PLDT.
Televízne stanice.
Aktuálne.
Vnútroštátne:
Medzinárodné:
Neognathostomata

Neognathostomata môže byť:
Rácovo

Rácovo () je vrch vo Veporských vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Pohorelskou Mašou, približne severne od Revúcej.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Veporských vrchov, v geomorfologickom podcelku Fabova hoľa. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a zasahuje na katastrálne územie obce Pohorelá a Heľpa. Najbližšími sídlami sú severne situované Pohorelská Maša, Pohorelá a Heľpa, západne sa nachádza Závadka nad Hronom a Polomka, južne Tisovec a Muráň, východne Muránska Huta, Šumiac a Vaľkovňa. Vrcholom vedie hranica Národného parku Muránska planina.
Opis.
Rácovo leží vo východnej časti Veporských vrchov, v hrebeni, vedúcom zo sedla Sitárovo severným smerom na Vasilov (). Východne sa nachádza Kráľova hoľa (), Hôrka (), Lopušná () a Šiance (), južne Veľký Cigán (), Pavelková () a Kľak (), západne Malá Stožka (), Malá Smrekovica (), Slatvinské (), Černákov vrch () a Brestinka () a severne Kolesárová (), Veľká Vápenica (), Andrejcová (), Vasilov (), Kamenný vrch (), Gindura (), Bartková () a Orlová (). Oblasť patrí do povodia rieky Hron, kde vodu z východných svahov odvádza potok Rácov, zo západných jeho prítok Postaľ. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít ponúka výhľad na okolité vrchy Veporských vrchov, Nízkych Tatier, Stolických vrchov a Spišsko-gemerského krasu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z Pohorelskej Maše cez dolinu Rácov.
Stĺpy mieru

Stĺpy mieru (angl. "Peace Poles") je projekt pochádzajúci z Japonska ako odozva na výbuch atómovej bomby v Hirošime a Nagasaki v 2. svetovej vojne. Stĺp mieru je pamätník, ktorý zobrazuje správu „"May Peace Prevail on Earth"“ v jazyku krajiny, kde bol umiestnený– slovensky „"Nech na Zemi zavládne mier"“.
Vznik.
Myšlienku mierových stĺpov prvýkrát zrealizoval roku 1955 Masahisa Goi v Japonsku. Mimo Japonska boli prvýkrát postavené v roku 1983. Odvtedy sa po celom svete umiestnilo viac ako 200 000 v takmer 200 krajinách. Mierové stĺpy môžu byť vyrobené z rôznych materiálov. Text na stĺpe môže byť maľovaný, vyrezávaný, leptaný, zvarený, prilepený alebo nitovaný, ale môže byť napísaný aj na tabuľke, ktorá je pripevnená na stĺp skrutkami. V iných prípadoch ide o prácu umelca či sochára.
Aktivity spojené s projektom Stĺpy mieru.
Stĺpy mieru sú najuznávanejšou pamiatkou venovanou mieru na zemi. Predstavujú najvyššie ašpirácie mieru a dobrej vôle, ktoré sú vlastné ľudskému srdcu, presahujúce rasu, náboženstvo a vierovyznanie. Mierové stĺpy slúžia na šírenie posolstva, „"Nech na Zemi zavládne mier"“, do každého kúta zemegule. Majú pozdvihnúť ľudské vedomie tak, aby prijalo jednotu svetovej globálnej rodiny. Vo svete boli stĺpy mieru umiestnené na rôznych miestach ako je napr. severný magnetický pól, Hirošimský pamätník mieru, miesto egyptských pyramíd v Gíze a svätyne Aiki v Iwame v Japonsku. Bežne sú však inštalované na významných verejných miestach, ako sú komunitné parky alebo blízko vchodov do kostolov či škôl. Na Slovensku túto tradíciu založila v roku 1996 organizácia Humatrend n.o., ktorá zabezpečila umiestnenie viac ako 100 stĺpov v mnohých mestách, obciach ale aj v priestoroch rekreačných zariadení. Medzi tieto miesta patrí napríklad Mierová hora na Kojšovskej holi. Je tam osadených 49 stĺpov mieru, ktoré symbolizujú 49. rovnobežku zemegule, na ktorej Mierová hora leží. Stĺpy mieru sú vztýčené aj v areáli Národnej kultúrnej pamiatky na Slavíne v Bratislave s názvom Mierová lúka. Prvý samostatne stojací stĺp bol postavený 23.6.1996 v parku Bardejovských Kúpeľov.
Kverneland

Kverneland AS – nórsky výrobca poľnohospodárskej techniky a najväčší svetový výrobca pluhov . Podnik založil Ole Gabriel Kverneland (1854–1941) v roku 1879. Sídlo spoločnosti je v Klepp, v obci Kvernaland. Kverneland zamestnáva viac ako 2 600 ľudí po celom svete.
Skupina Kverneland vlastní tieto značky: Kverneland, Accord, Rau, Taarup a Vicon. Kverneland Group je tiež výrobcom strojov na zber krmovín Deutz-Fahr, ako sú: diskové kosačky, diskové kosačky s kondicionérom, obracače, zhrňovače, samozberacie prívesy. Má výrobné závody v Klepp Nórsko (pluhy), Kerteminde Dánsko (diskové kosačky, obraceče a zhrňovače ), Soest Nemecko (pneumatické sejačky, presné sejačky, sejacie kombinácie), Les Landes Francúzsko (kultivátory, brány), Modena Taliansko (rotačné brány, mulčovače), Lipetsk Rusko (výroba sejacích kombinácii, montáž sejačiek a pluhov), Nieuw-Vennep Holandsko (postrekovače a rozmetadlá umelých hnojív), Ravenna Taliansko (lisy na kruhové balíky a baličky), Daqing Čína (montáž strojov Kverneland) .
V roku 1992 bolo uzavreté 50 % partnerstvo so spoločnosťou Macchine Agricole Maletti z Modeny ako partnerom pri výrobe nástrojov poháňaných vývodovým hriadeľom .
V roku 1993 bol Kvernelandom odkúpený výrobca strojov na zber krmovín Maskinfabriken Taarup z Kerteminde (Dánsko) .
V roku 1995 bolo zakúpených zvyšných 50 % podielov Macchine Agricole Maletti.
V roku 1996 bola zakúpená spoločnosť Accord Landmaschinen, Soest .
V máji 1998 bola získaná holandská spoločnosť Greenland Group .
V roku 1999 bola odkúpená skupina Rau z Weilheimu (Nemecko).
V roku 2000 bola odkúpená nemecká spoločnosť Kleine.
V roku 2006 bola továreň v Gottmadingene v Nemecku zatvorená. Výroba obracačov a zhrňovačov sa presunula do Ketermind, ovíjačky a lisy na okrúhle balíky s pevnou komorou do Geldropu, kde sa vyrábajú lisy s variabilnou komorou a lisy na veľké hranaté balíky , bola tiež podpísaná zmluva s nemeckou firmou Mayer na distribúciu kŕmnych vozov pod názvom SiloKing Taarup.
V roku 2008 skupina predala svoju fabriku lisov v Geldrope skupine Kuhn Group. V roku 2009 uzavrela Kverneland Group kúpnu zmluvu so spoločnosťou Veenhuis Machines na akvizíciu divízie samozberacích vozov a veľkoobjemových prívesov. V roku 2010 koncern získal 30-percentný podiel talianskeho výrobcu lisov na okrúhle balíky a baličiek na balíky Gallignani SP A, ktorý vyrába lisy aj pre AGCO pod značkami Fendt a Massey Ferguson .
30. januára 2012 kúpila celý podnik Kverneland japonská spoločnosť Kubota .
Kričimský nápis

Kričimský nápis (), známy aj ako Skalný starobulharský nápis () je skalný stredoveký nápis, ktorý sa nachádza v blízkosti mesta Kričim v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita.
Nápis sa nachádza na veľkom kameni neďaleko mesta Kričim v blízkosti ruín pevnosti Ivankovo kale.
Dejiny.
Nápis bol zhotovený pri príležitosti ovládnutia Kričimu a okolia cárom Ivanom Asenom II. v roku 1230.
Objavený bol v roku 1942. V roku 1966 získal skalný nápis štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
Charakteristika.
Ide o štvorriadkový skalný nápis v starobulharčine zhotovený pri príležitosti obsadenia Kričimu a jeho okolia cárom Ivanom Asenom II.
Text.
V preklade do modernej bulharčiny nápis obsahuje nasledovný text: "Na tozi kamăk seďa car Asen, kogato prevze Kričim" (, doslova "Na tomto kameni sedel cár Asen, keď prevzal Kričim").
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Nápis bol vyhlásený za kultúrnu pamiatku národného významu v roku 1966. Ako dôvod ochrany bola stanovená architektonicko-staviteľská (z obdobia antiky a stredoveku) hodnota objektu. Názov objektu ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je "Skalen starobălgarski nadpis" (, doslova "Skalný starobulharský nápis").
Rafał Pacześ

Rafał Pacześ (* 18. jún 1990, Lodž, Poľsko) je poľský stand-up umelec, komik a herec, moderátor programov "Czarna Wołga" a "Pacześ show". Autor kníh "Grube wióry" a "Ostatni śnieg".
Od augusta 2016 sa profesionálne venuje stand-upu ako majiteľ umeleckej agentúry King of Entertainment - Rafał Pacześ. Jeho videá na kanáli „Rafał Pacześ“ na YouTube presahujú celkovo 150 miliónov videní (2023), čo mu v rebríčku Standupedia dáva 1. miesto medzi poľskými stand-up umelcami. Na kanáli „Czarna Wołga“ si jeho filmy diváci prehrali už viac ako 9 miliónov krát. Autor stĺpčekov v mesačníku „Głos Mordoru“.
Životopis.
Prvýkrát na pódiu vystúpil v roku 2012 na festivale Łóska v Lodži. Rok a pol vystupoval na open micoch v Lodži, ktoré spoluorganizoval a následne moderoval.
Následne sa podieľal na nahrávaní stand-up pre Comedy Central. Jeho vystúpenia bolo možné vidieť aj na iných poľských televíznych staniciach. Bol prvým stand-up komikom, ktorý sa objavil v programe „Kuba Wojewódzki“.
Je tvorcom programu „Czarna Wołga“, v ktorom rozoberá tému motorizácie a robí rozhovory s pozvanými hosťami. Prvé dve série programu mali premiéru na YouTube, od tretej sezóny sa program presunul na platformu OTT WOW. Prvá epizóda bola odvysielaná 30. decembra 2018.
9. marca 2019 v Katoviciach viedol spolu s Magdou Mołek Ocenenia populárnej hudby a jazzu Fryderyki 2019. Slávnosť vysielala naživo TVN. Od júla 2019 rozhlasový moderátor na stanici RMF FM a od roku 2019 majiteľ reštaurácie „Komediowa“, ktorá sa nachádza na Piotrkowskej ulici v Lodži.
Od roku 2020 vedie vlastnú talkshow „Pacześ Show“, ktorá mala premiéru na platforme OTT WOW, ako aj na Comedy Central.
Ľubomír Stankovský

Ľubomír „Kyslík“ Stankovský (* 23. august 1951, Bratislava† 8. marec 2024, Bratislava) bol slovenský hráč na bicie nástroje a spevák.
Kariéra.
Ľubomír Stankovský vyštudoval strednú priemyselnú školu strojnícku. V roku 1967 patril spolu s Jánom Balážom a Mirom Žbirkom k zakladajúcim členom skupiny Modus, kde pôsobil do roku 1973. Potom prešiel do skupiny Vlada Hronca (brat Braňa Hronca), v ktorom hral rok. S Dežom Ursinym a so skupinami Prognóza, Burčiak, či Provisorium nahral šesť albumov.
V 80. rokoch sa Ľubomír Stankovský vrátil do kapely Modus. V roku 1984 naspieval pieseň „Ty, ja a môj brat“ (známa aj ako „Odrazové sklíčka dotykov“) ktorá sa stala obrovským hitom. Počas svojej kariéry účinkoval pri nahrávaní mnohých albumov, hudobných projektov, či scénickej hudby. Hral aj v skupine Elán. Kapelu Modus oživil spolu novými členmi, ale aj s Jánom Balážom v obnovenej zostave nahrali v roku 2018 album "ReGenerácia".
Diskografia.
Albumy ďalších interprétov.
Výber z albumov, na ktorých sa podieľal Ľubomír Stankovský:
Krone (podnik)

Bernard Krone Holding je nemecký výrobca poľnohospodárskych strojov a návesov pre nákladné vozidlá so sídlom v Spelle .
Dejiny.
História značky sa začala písať v roku 1906, keď Bernard Krone založil kováčsku dielňu v severnom Nemecku, v meste Spelle v okrese Emsland, na farme, ktorú zdedil . V roku 1930 sa podnik zaoberal výrobou strojov na zber plodín a obrábanie pôdy. Po vojne bola výroba rozšírená o pluhy a prívesy. Potom bola výrobná linka obohatená o rozmetadlá, ako aj sklápacie a nakladacie vozíky.
Továreň v Spelle veľmi dobre prosperovala, preto v roku 1963 boli zakúpené pozemky vo Werlte a vybudovaný druhý závod Krone, kde spoločnosť spočiatku začala vyrábať poľnohospodárske prívesy, sklápacie a plošinové prívesy. Pokles odbytu spôsobil, že v roku 1970 výroba prešla na návesy a prívesy pre cestnú prepravu tovaru .
Od roku 1990 sa spoločnosť špecializuje aj na výrobu rezačiek. V súčasnosti Krone svojim zákazníkom okrem iného ponúka: samonakladacie prívesy, obraceče, samohybné rezačky, kosačky, lisy a návesy za ťahače .
20. mája 1996 bola uvedená na trh prvá samochodná disková kosačka Krone s kondicionérom (model Big M). Tento model dosahuje pracovný výkon až 20 ha/h . Výkon kosačky Krone bol zdokumentovaný v roku 1999 po 24-hodinovom teste odolnosti. Do Guinessovej knihy rekordov sa kosačka zapísala za 315,1 hektára pokosených lúk a individuálnym hodinovým rekordom 15,2 hektára .
Pöttinger

Pöttinger je rakúsky výrobca poľnohospodárskych strojov so sídlom v Grieskirchene. Výrobné závody má v rakúskom Grieskirchene, nemeckom Bernburgu, českých Vodňanoch .
História.
Spoločnosť bola založená v roku 1871 Franzom Pöttingerom. V roku 1960 spoločnosť skonštruovala samohybný zberací stroj, ktorý jej priniesol medzinárodnú slávu vo svete poľnohospodárstva . V roku 1975 získal Pöttinger bavorskú továreň na pluhy v Landsbergu am Lech . V roku 2001 bola prevzatá továreň na sejacie stroje RABE Sätechnik v Bernburgu. V súčasnosti ponúka Pöttinger svojim zákazníkom okrem iného: sejacie stroje, pluhy, kosačky, samonakladacie vozy a kultivátory .
Kostnaté ryby (Teleostei)

Kostnaté (ryby) (iné názvy: celokostné kostnaté ryby, pravé kostnaté ryby, vyššie ryby; lat. Teleostei, Teleosteomorpha) sú veľký taxón (hodnotený napr. ako infratrieda, kohorta, divisio a pod.) z taxónu pravé ryby (Neopterygii) lúčoplutvovcov (Actinopterygii).
Charakteristika.
Šupiny sú leptoidné. Chýba v nich ganoinová vrstva. Chrbtová plutva je homocerkná. Jazylkové položiabre nie sú prítomné. Na ventrálnej aorte je bulbus arteriosus. Kosti lebky stratili pôvodné pravidelné usporiadanie a stali sa pohyblivými. Vomer je nepárový. Niektoré krycie kosti sánky zanikli. V kostre prsnej plutvy sú 4 radialia. Hypurálií v chvostovej plutve je 7. 
Systematika.
Toto je systematika prevažne podľa Benton 2004/2005 a Nelson 2006:
divisio/infratrieda kostnaté ryby (Teleostei):
Dušan Coufal

Mgr. Dušan Coufal, Th.D. (* 1978) je český cirkevný historik, evanjelický teológ a klasický filológ.
Je absolventom Evanjelickej teologickej fakulty Karlovej univerzity v Prahe, kde v rokoch 1998 až 2004 vyštudoval evanjelickú teológiu a 2004 až 2012 potom doktorandské štúdium historickej teológie, ktoré ukončil obhajobou dizertačnej práce "Polemika o kalich mezi teologií a politikou 1414–1431. Příspěvek k předpokladům basilejské disputace o prvním z pražských artikulů".
Pôsobí v Centre medievistických štúdií Filosofického ústavu Akadémie vied ČR.
Odborne sa zameriava na cirkevné dejiny, českú reformáciu a na univerzitné písomníctvo doby neskorého stredoveku.
Škvarka

Škvarka alebo oškvarok (v pluráli škvarky alebo oškvarky, nárečovo "škračky") je zvyšok slaniny po vypražení. Na Slovensku aj v dalších 
krajinách sú škvarky najčastejšie získávané z bravčovej slaniny.
Príprava škvarkov môže prebiehať tak, že sa masť s kúskami mäsa nakrája na kocky, ktoré sa následne vhodia na rozpálenú panvicu.
Pri väčších objemoch sa škvarenie vykonáva v hrnci či kotli, do ktorého je vložené na kocky nakrájanú masť s trochou vody, ktorá zabráni pripáleniu masti pred jeho čiastočným rozpustením. Po zliatí vyškvarenej masti je možné škvarky samostatne dopiecť s možnosťou pridaním trochy mlieka pre zjemnenie chuti.
Po škvarení je možné ich dochutiť soľou a rascou pre lepšiu chuť. V niektorých oblastiach sa zo škvarkov mletím vyrába škvarková nátierka a tiež sú známe aj škvarkové placky, škvarkové pečivo a škvarkové pagáče. 
Zaujímavosť.
Veľmi podobný produkt sa dá vyrobiť aj z niektorých jedlých lupenatých húb. Obzvlášť vhodné sú všetky jedlé plávky, čas nutný na prípravu je však podstatne kratší. Zvyčajne sa toto jedlo nazýva "hubové škvarky".
Jedlo, ktoré chutí ako domáce škvarky, možno pripraviť aj vyprážaním kukiel priadky morušovej, ktoré však obsahujú oveľa menej tuku a až 60 % bielkovín. Kukly je možné kúpiť mrazené v predajniach ázijských potravín.
Černákov vrch

Černákov vrch () je vrch vo Veporských vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Závadkou nad Hronom, približne východne od Brezna.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Veporských vrchov, v geomorfologickom podcelku Fabova hoľa. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a zasahuje na katastrálne územie obce Závadka nad Hronom a Heľpa. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Závadka nad Hronom, Pohorelá a Heľpa, západne sa nachádza Polomka, juhozápadne Pohronská Polhora, južne Tisovec a Muráň a východne Pohorelská Maša, Šumiac a Vaľkovňa. Vrch je súčasťou ochranného pásma Národného parku Muránska planina.
Opis.
Černákov vrch leží v severovýchodnej časti Veporských vrchov, nad dolinou Hronec, v hrebeni, vedúcom severným smerom z hrebeňa Nehovo. Severne sa nachádza Hudákov vrch (), no tiež Oravcová (), Kolesárová (), Veľká Vápenica () a Andrejcová (), východne Orlová (), Kráľova hoľa (), Gindura (), Vasilov (), Rácovo () a Lopušná (), južne Veľký Cigán (), Pavelková (), Kľak (), Veľká Stožka (), Malá Stožka () a Fabova hoľa () a západne Malá Smrekovica (), Javorinka (), Veľká Smrekovica (), Slatvinské (), Čierny vrch () a Kochlovec (). Oblasť patrí do povodia rieky Hron, kde vodu z východných svahov odvádza potok Postaľ do Rácova, západne voda steká do doliny Hronec, ktorou preteká rovnomenný potok. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít ponúka výhľad na okolité vrchy Veporských vrchov, Nízkych Tatier, Stolických vrchov a Spišsko-gemerského krasu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi zo Závadky nad Hronom cez dolinu Hronec, ktorou prechádza modro značená trasa do sedla Burda.
Văča (rieka)

Văča (), je západorodopská rieka v južnom Bulharsku. Preteká bulharskými okresmi Borino a Devin v Smoľanskej oblasti, okresmi Batak a Bracigovo v Pazardžickej oblasti a okresmi Kričim, Stambolijski a Rodopi v Plovdivskej oblasti Je pravým prítokom rieky Marica. 
Názov v hornej časti toku.
Rieka sa v hornej časti toku nazýva Kričim (), alebo aj Bujnovska reka (). Názov Văča získava po sútoku s riekou Čairdere ().
Priebeh toku.
Rieka vyviera pod názvom "Kričim" (aj "Bujnovska reka") v Kainčalskom diele Západných Rodop, v bezprostrednej blízkosti bulharsko-gréckej hranice. Prameň leží v bulharskom okrese Borino, približne 3,4 kilometra juhovýchodne od dediny Kožari, v severovýchodnom svahu vrchu Kain čal, v nadmorskej výške 
Od začiatku tečie horskou dolinou, pričom spočiatku tečie severozápadným smerom, pomerne širokou časťou doliny obklopenou pastvinami. Za dedinou Bujnovo sa rieka stáča na sever a začína tiecť úzkou a kaňonovitou časťou doliny, ktorá je považovaná za hranicu medzi západnou a východnou časťou Západných Rodop. V nadmorskej výške , pri dedine Tešel v okrese Devin, sa spája s riekou Čairdere a od tohto miesta sa označuje ako Văča. Dolina rieky sa niekoľkokrát rozširuje, a to pri dedine Tešel, dedine Grochotno, meste Devin а dedine Michalkovo. Inak je dolina až po jej vstup na územie Hornotráckej nížiny úzka a kaňonovitá. V tejto časti doliny sa nachádzajú aj priehrady Văča, Kričim a Cankov kamăk 
Na územie Hornotráckej nížiny, konkrétne do jej západnej časti Pazardžiško-Plovdivsko pole, rieka vstupuje v meste Kričim. Za mestom Kričim sa rozvetvuje na niekoľko ramien. Inak tečie v priestore Hornotráckej nížiny širokým korytom s piesčitým dnom. Do rieky Marica sa vlieva približne 1,3 kilometra severovýchodne od dediny Kadievo ležiacej v okrese Rodopi.
Prítoky.
Najvýznamnejšími prítokmi rieky Văča sú rieky Čairdere, Širokolăška reka a Devinska reka.
Opis.
Văča je dlhá , čo ju robí 23. najdlhšou riekou Bulharska. Ide o pravý prítok rieky Marica. Po rieke Arda je druhou najväčšou riekou v Rodopách.
Odvodňuje veľké časti západorodopských častí Bataškej planiny, Velijško-Videniškého ďalu, Pereliksko-Prespanského ďalu a Černatice. Celkovo ide o územie o rozlohe , čo predstavuje približne 3,1 % povodia Marice.
Najvodnatejšou je rieka v období apríla a mája, najmenej vody v nej tečie v priebehu septembra a októbra. 
Využitie.
V minulosti sa rieka využívala na prepravu dreva vyťaženého v Rodopách. 
V súčasnosti je najväčším významom Văče jej využitie v rámci sústavy vodných elektrární Dospat-Văča. Celkovo ide o šesť vodných elektrární, ktorými sú Tešel, Devin, Văča, Văča I, Văča II a Kričim. Dolinou rieky vedie dôležitá automobilová cesta na trase PlovdivDevinŠiroka lăkaSmoľan. Okrem toho sa rieka a priehrady na nej využívajú aj na chov rýb a na športový rybolov. Využíva sa aj na zavlažovanie. 
Obývané miesta.
Rieka preteká cez územie miest Devin a Kričim a niekoľkými dedinami.
Chránené územia.
V povodí rieky sa nachádza niekoľko chránených území. Sú to:
Rezervácie
Spravované rezervácie
Chránené lokality
a ďalšie
FBC Třinec

FBC Třinec (podľa sponzorov FBC Intevo Třinec) je florbalový tím so sídlom v Třinci v Česku. Tím bol založený v roku 2011. Družstvo žien hrá od sezóny 2023/24 ČEZ Extraligu (najvyššia súťaž), do ktorej prvýkrát v histórii postúpilo v roku 2023 po barážovej výhre nad tímom Panthers Praha 3:1 na zápasy. Medzi najväčšie úspechy mužstva patrí postup do štvrťfinále Pohára Českého florbalu v roku 2022.
A mužstvo mužov bude od sezóny 2023/24 hrať v tretej najvyššej súťaži Národná liga, do ktorej prvýkrát postúpili v roku 2023.