burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
STS-134

STS-134 bola posledná plánovaná misia amerického raketoplánu Endeavour. Cieľom misie bola doprava a montáž magnetického spektrometra AMS-02 a plošiny ELC-3 na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). V priebehu misie boli uskutočnené tiež 4 výstupy do otvoreného vesmíru (EVA). 
Štart bol pôvodne naplánovaný na 29. apríl 2011, ale pre technické problémy bol preložený, najprv len na 2. mája, ale nasledujúci deň po zrušení odpočítavania sa zistilo, že opravy si vyžadujú viacej času. NASA oznámila, že ďalší pokus o štart nebude skôr, než 16. mája 2011 o 14:56 stredoeurópskeho času, kedy napokon raketoplán úspešne odštartoval a dosiahol obežnú dráhu. S ISS sa spojil 18. mája o 12:14
Endeavour ukončil svoju misiu 1. júna 2011 o 8:35 (SELČ) pristátím na pristávacej dráhe Kennedyho vesmírneho strediska. 
Posádka.
Posádka bola vymenovaná v auguste 2009.
Ján Mucha (hokejista)

Ján Mucha (* 11. január 1984, Malacky) je slovenský hokejista, hrajúci na poste obrancu. 
Kariéra.
Kluby.
Ján Mucha je odchovancom HC Slovan Bratislava. V sezónach 2009/10 a 2010/11 bol hráčom účastníka českej extraligy HC Energie Karlovy Vary, pričom v sezóne 2010/11 hosťoval v tíme prvej českej ligy KLH Chomutov.
Do Karlových Varov prestúpil z HC Mountfield České Budějovice, kde pôsobil od sezóny 2001/02. Pre sezónu 2011/12 si hľadá nové pôsobisko, pretože KLH Chomutov neprejavil záujem o jeho ďalšie hosťovanie a vedenie HC Energie Karlovy Vary s ním zmluvu nepredĺžilo.
Eva Antoshchenko Múčková

Eva Antoshchenko Múčková, M.A. (* 1972) je popredná slovenská vietnamistka, prekladateľka a odborníčka na vietnamskú literatúru.
Život.
Eva Antoshchenko Múčková, je dcérou Jána Múčku, prvého slovenského vietnamistu. Rovnako ako on študovala na Filozofickej fakulte UK v Prahe, po štúdiách strávila jedenásť rokov vo Vietname.
V súčasnosti žije a pôsobí v Moskve na Moskovskej univerzite na Inštitúte ázijských a afrických štúdií. Venuje sa vietnamským prekladom do slovenčiny a ruštiny. Momentálne pracuje na preklade Hočiminových básní do slovenčiny.
Brestová (vrch v Západných Tatrách)

Brestová (; ) je vrch v hlavnom hrebeni Západných Tatier na Slovensku. Leží v závere Bobroveckej doliny, juhovýchodne od Zuberca a približne severne od Liptovského Mikuláša.
V niektorých zdrojoch je táto kóta uvádzaná ako Malá Brestová a vrchol Brestovej je na vyššej, východne situovanej kóte s výškou 
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti Tatier, v geomorfologickom podcelku Západné Tatry a v ich časti Roháče. Leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Liptovský Mikuláš a Tvrdošín a zasahuje na katastrálne územie obcí Bobrovec a Zuberec. Tatranský hrebeň v tejto časti tvorí prirodzenú hranicu medzi Oravou a Liptovom. Najbližším sídlom je severozápadne situovaný Zuberec, západe ležia Huty, južne Jalovec, Žiar a Konská a severovýchodne Oravice. Masív leží v Tatranskom národnom parku.
Opis.
Brestová sa nachádza v západnej časti hlavného hrebeňa Západných Tatier, medzi Zubercom () na západe a Salatínom () na juhovýchode. Je súčasťou mohutného masívu, vymedzeného sedlom Pálenica na západe a Parichvost na juhovýchode. Paradoxne, hoci je Brestová najvyšším vrcholom v tomto masíve, najvyššia kóta s výškou je juhovýchodne a nie je (nateraz) pomenovaná. Je uzlovým vrchom, keďže severným smerom tu vybieha rázsocha na Štít (). Juhozápadné svahy padajú do kotla Kotliny v hornej časti Bobroveckej doliny, ktorú odvodňuje Poliansky potok do Jalovčanky v povodí Váhu. Seberozápadne je záver Doliny Voliarisko a severovýchodne Dlhá jama, z ktorých vodu odvádzajú prítoky Studeného potoka v povodí rieky Orava. Hrebeňom vedie značený turistický chodník. 
Západne sa nachádza Veľký Klin (), plytkým sedlom oddelený Zuberec (), Pálenica (), Kozinec (), Biela skala () a Sivý vrch (), južne Ostrá (), Malá kopa (), Jalovecká hora (), Lysec (), Ráztoka (), Jalovecká kopa (), sedlom Parichvost oddelený Salatín (), Pachoľa () a Baníkov (), východne Spálená (), Predná Spálená (), Zadný Salatín (), Rákoň (), Predná Zábrať () a Lúčna () a severne Predný Salatín (), Osobitá (), Okolík (), Skorušina (), Mikulovka () a Štít (). 
Výhľady.
Skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Viditeľné sú okolité vrcholy Západných Tatier, blízke doliny a časť Vysokých Tatier, pri vhodných podmienkach aj Skorušinské vrchy, Oravské Beskydy, Oravská Magura, Malá Fatra, Chočské vrchy, Veľká Fatra a pohoria v priľahlej časti južného Poľska.
Glóbus

Glóbus je zmenšený model planéty (najmä Zeme), nebeských telies (mesiac, hviezda) alebo nebeskej sféry.
Glóbus Zeme.
Skutočný tvar Zeme (geoid) býva pri glóbuse nahradený guľou. Existujú však aj glóbusy, ktoré zachovávajú skutočný tvar Zeme, príp. glóbusy plasticky reprezentujúce zemský reliéf. Plastické glóbusy majú však výrazne skreslené relatívne výšky terénu v pohoriach (v skutočnosti sú v danom pomere oveľa nižšie).
Zobrazenie Zeme na glóbuse je pomerne realistické (najmä v porovnaní s mapou) – je zároveň uhlojavné (t. j. zachováva veľkosti uhlov) i diaľkojavné (všetky vzdialenosti odpovedajú skutočným vzdialenostiam, zmenšeným v danej miere). Na glóbuse je tak možné merať dĺžky v ľubovoľnom smere bez rizika skreslenia. Najvhodnejšie na meranie je ohybné papierové pravítko.
Glóbusy sú spravidla zhotovené tak, že sú otáčavé okolo osi odpovedajúcej osi otáčania Zeme, je na nich teda možné demonštrovať otáčanie Zeme okolo svojej osi.
Brachiosaury

Brachiosaury (neformálne brachiosauridy, ) boli veľké až obrovské sauropódne dinosaury, ktoré patrili k najväčším suchozemským živočíchom všetkých čias.
Znaky.
Boli to ťažké a robustné štvornohé zvieratá, ktorých predné končatiny boli nezvyčajne dlhšie ako zadné, čo u nich výrazne zmenilo polohu pletencov. Ich hmotnosť kolísala od 20 do 90 ton a vo svojom prostredí boli zrejme najvyššími živočíchmi, schopnými dosiahnuť až do korún stromov. Brachiosaury neboli také dlhé ako príbuzné diplodoky (Diplodocidae), dosahovali maximálnej dĺžky asi 32 metrov, boli však podstatne vyššie a často i robustnejšie. Len ich krčné stavce mohli byť dlhé až 1,4 metra a napríklad lopatka brachiosaurov presahovala dĺžku 2 metre.
Veľkosť.
Najvyšším dnes známym brachiosaurom je severoamerický druh "Sauroposeidon proteles", ktorý mohol dosiahnuť do výšky až cez 18 metrov nad zemou a vážil cez 60 ton. Známym rodom je tiež o niečo menší Brachiosaurus s výškou okolo 12 metrov a hmotnosťou asi 40 ton. Niektoré brachiosaury však boli podstatne menšie, predpokladá sa tiež existencia „trpasličích“ ostrovných foriem. Otázkou je fyziológia týchto obrov, predovšetkým potom mechanizmus ich krvného tlaku a obehu pri danej telesnej výške.
Taxonómia.
čeľaď Brachiosauridae:
Glykozidová väzba

Glykozidová alebo glykozidická väzba vzniká reakciou poloacetálového hydroxylu monosacharidu s nejakou inou skupiny. Zvyčajne je touto druhou skupinou hydroxylová skupina iného sacharidu a výsledný produkt sa potom označuje ako disacharid. Takéto glykozidy sa niekedy označujú i ako "O"-glykozidy, pretože na poloacetálový uhlík je naviazaný atóm kyslíka, ktorý spája sacharid a naviazanú skupinu. Okrem toho môže viazanou skupinou byť napríklad skupina obsahujúca dusík (napríklad adenín v prípade adenozínu), kedy ide o "N"-glykozidy (označované správne ako glykozylamíny), alebo výnimočne to môže byť skupina viazaná pomocou uhlíka (napríklad uracil v molekule pseudouridínu), kedy ide o "C"-glykozidy (správne označované ako "C"-glykozylové zlúčeniny). Analogicky sa molekuly s glykozidovou väzbou, kde je skupina viazaná pomocou síry, označujú ako "S"-glykozidy alebo tioglykozidy. Podľa konfigurácie poloacetálového uhlíkového atómu je možné rozlíšiť dva anoméry, a to α- a β-glykozidy.
Glykozidová väzby sa štiepi v kyslom prostredí alebo pôsobením enzýmov glykozidáz.
Diplodoky

Diplodoky (neformálne diplodocidy, ) boli rozšírenou skupinou dlhokrkých dinosaurov predovšetkým z obdobia vrchnej jury. Žili na území dnešných kontinentov Severná Amerika, Afrika a Európa.
Opis.
Diplodoky mali oproti brachiosaurom relatívne štíhlu stavbu tela, napriek tomu išlo o mohutné a predovšetkým extrémne dlhé dinosaury. Ich nohy boli pomerne krátke, zato krk i chvost dosahovali značných dĺžok. Zadné nohy boli zvyčajne dlhšie ako predné. Ako už dnes vieme, na chrbtovej strane tela niektorých zástupcov sa tiahol nízky hrebeň akýchsi špicatých výbežkov. Hlava bola pomerne malá. Krk zrejme nemohol byť zdvíhaný príliš vysoko nad rovinu trupu, ako ukázali počítačové simulácie. Je pravdepodobné, že pri súboji s predátormi mohli vytvárať nadzvukový tresk o sile zvuku cez 200 decibelov. O tom vypovedajú aj niektoré objavy zranenia chvostových stavcov. Tieto dinosaury tiež preukázateľne pojedali gastrolity – kamene, ktoré im pomáhali v trávení.
Sacharóza

Sacharóza (iné názvy: cukor, stolový cukor, repný cukor, repový cukor, trstinový cukor, zastarano "trsťový cukor", repný a trstinový cukor, zastarano: "sacharoza"; vzorec: C12H22O11) je disacharid, biela kryštalická látka sladkej chuti. Skladá sa z jednej molekuly α-D-glukózy a jednej molekuly β-D-fruktózy (glykozidová väzba je tvorená z poloacetalových hydroxidov, preto nemá redukčné účinky). Nachádza sa vo všetkých rastlinách, ale v praxi sa získava z cukrovej repy (potom sa označuje aj ako repný/repový cukor v užšom zmysle) a cukrovej trstiny (trstinový/"trsťový" cukor v užšom zmysle).
Použitie.
Najväčšie uplatnenie nachádza sacharóza v potravinárstve. Používa sa predovšetkým ako sladidlo, ale upravuje aj ďalšie senzorické vlastnosti potravín. Niekedy sa pridáva ako konzervačná látka (vyššia koncentrácia sacharózy inhibuje (tlmí, spomaľuje) rast mikroorganizmov), alebo naopak slúži ako fermentačný substrát v mnohých biotechnológiách, napr. kvasná výroba etanolu, výroba pekárenského droždia, fermentačný spôsob výroby kyseliny citrónovej atď.
Okrem veľkého použitia v potravinárstve je sacharóza využívaná tiež vo farmácii, kde slúži ako regulátor nepríjemnej chuti niektorých liekov. Má tiež pomocný význam ako plnidlo alebo spojivo pri výrobe niektorých liekových foriem (granulované prášky, tabletky, dražé, sirupy a pod.).
Vznik a výskyt v prírode.
Sacharóza je v prírode veľmi rozšírená. Je dôležitým metabolickým produktom všetkých zelených rastlín, kde slúži ako transportný rozpustný sacharid. Vzniká prenosom glukozylového zvyšku z UDP-glukózy na fruktózu. Živočíchy ju nesyntetizujú.
Vyskytuje sa v koreňoch, stonkách, listoch a plodoch mnohých rastlín. Na Slovensku, v Európe a celkovo miernom pásme severnej a južnej pologule je hlavným priemyselným zdrojom sacharózy cukrová repa (), v trópoch je to cukrová trstina (), palma cukrová a i.
Karol Polák (športový komentátor)

Karol Polák (* 7. september 1934, Bratislava† 17. január 2016, Bratislava-Podunajské Biskupice) bol slovenský športový komentátor. Od detstva bol vedený k športu (jeho otec hral futbal za 1. ČSŠK Bratislava). V doraste bol brankárom v ČH Bratislava a potom hral šesť rokov druhú basketbalovú ligu.
Študoval na divadelnej fakulte VŠMU v Bratislave, pracoval však 34 rokov v Česko-slovenskej televízií ako športový komentátor. 
Osobitným štýlom komentoval celý rad prenosov z olympijských hier, majstrovstiev sveta, majstrovstiev Európy a ďalších podujatí, najmä futbal a krasokorčuľovanie. Bol na dvanástich olympijských hrách, deviatich majstrovstvách sveta vo futbale či dvadsiatich šiestich majstrovstvách sveta v krasokorčuľovaní. Zúčastnil sa až tridsiatich majstrovstiev Európy v krasokorčuľovaní a na množstve ďalších turnajov, medzištátnych futbalových zápasoch a európskych klubových futbalových súťažiach. Príležitostne moderoval aj rôzne spoločenské akcie. Moderoval športovú reláciu "Retro Šport" na súkromnej rozhlasovej stanici Rádio Hornet, ktorá vznikla v roku 2007.
Podľa registračných protokolov ŠtB archivovaných Ústavom pamäti národa bol vedený ako dôverník aj agent ŠtB s krycími menami "Šport" a "Eva".
K roku 2014 zomrela jeho manželka Eva. V septembri 2015 sa (po tretíkrát) oženil v Zichyho paláci.
Zomrel vo veku 81 rokov v nedeľu 17. januára 2016 v Podunajských Biskupiciach po ťažkej chorobe.
Manfred Kokot.
Karol Polák sa preslávil nevšednými výrokmi, medzi najznámejšie však patrí komentár počas halového majstrovstva Európy v atletike 1973, kedy veľmi svojrázne okomentoval úspech nemeckého bežca Manfreda Kokota v porovnaní s neúspešnými československými atlétmi. Znenie nie je presne zachované, medzi rôzne varianty podania patria nasledujúce:
Ocenenia.
Je držiteľom niekoľkých cien:
Colorado (rieka vo Veľkom kaňone)

Colorado je rieka v juhozápadnej časti USA a severozápadnej časti Mexika. 
Pramení v Skalnatých vrchoch. Tečie cez suché oblasti štátov Utah a Arizona, pričom odvádza zrážky zo západných svahov pohoria. V Coloradskej plošine vytvára pomocou vodnej erózie hlboké kaňony s celkovou dĺžkou , medzi ktorými je i jeden z najväčších na svete Veľký kaňon (Grand Canyon). Ústi do Kalifornského zálivu Tichého oceánu, pričom vytvára deltu s rozlohou . Časté využívanie na zavlažovanie a zadržiavanie vody má za následok vysychanie toku od mesta Yuma v Arizone. Na rieke a jej prítokoch je postavených viac ako 20 veľkých priehrad.
"Colorado" v španielčine znamená „zafarbený“. Takto pomenovali rieku Colorado prví španielski osadníci na konci 16. storočia práve kvôli jej červenej farbe.. Rieku využívali aj pôvodné americké civilizácie žijúce na Coloradskej plošine (Anasazi, Navajo, Pueblo a Hohokam), ktoré vodu z rieky používali na zavlažovanie.
Pravé ankylosaury

Pravé ankylosaury (neformálne ankylosauridy, ) boli tzv. „obrnené“ vtákopanvé dinosaury. Išlo o mohutné a široké štvornohé bylinožravce, ktoré sa vyskytovali na severnej pologuli (Severná Amerika, Európa a východná Ázia) v období spodnej až vrchnej kriedy (asi pred 125 až 65 miliónmi rokov). 
Znaky.
Tieto dinosaury (zvané aj ako „dinosaurie tanky“) vykazovali silne vyvinuté kostené doštičky (osteodermy), ktoré na ich telách vytvárali akési ochranné brnenie (kostené boli dokonca i očné viečka). Väčšina ankylosaurov mala na konci chvosta tiež ťažký kyj, tvorený s kostnej hmoty. Ak sa touto „zbraňou“ veľký ankylosaurus oháňal, dokázal si držať od tela aj najväčších tyranosaurov. Lebka ankylosaurov bola tiež „obrnená“, vpredu vybiehala v bezzubý zobák, malé zuby boli len po stranách čeľustí. Spásali zrejme nízko rastúcu vegetáciu.
Systematika.
Podľa Bentona, 2004:
Cointreau

Cointreau [vyslov: kuentro, prízvuk na druhej slabike] je typický predstaviteľ ovocného likéru triple sec vyrábaného z kôry horkých a sladkých pomarančov. Táto slávna značka bola spopularizovaná krátko pred druhou svetovou vojnou, a tak sa "Cointreau" odlíšilo od ostatných trikrát destilovaných pomarančových likérov, v tom čase známych jednoducho ako triple sec.
Dejiny.
V roku 1849 založil Edouard-Jean Cointreau, cukrár z Angers, spoločnosť Distillerie Cointreau. Edouard-Jean Cointreau vlastnil v Angers pálenicu, kde experimentoval s alkoholom a vyrábal rôzne nápoje z čerešní, pomarančov a byliniek. Jeho syn Edouard objavil počas cesty po Karibiku horké pomaranče, ktoré jeho otec využil a vytvoril nový, dnes celosvetovo preslávený likér "Cointreau". Prvá fľaša bola predaná v roku 1875. V súčasnosti sa každoročne predá vyše 13 miliónov fliaš likéru vo viac ako 150 krajinách.
Využitie.
"Cointreau", vyrábaný podľa tajného receptu, je pri izbovej teplote číry a pri ochladení alebo pridaní ľadu zbelie. Túto zmenu, ktorá je dôkazom pravosti, spôsobuje vystúpenie oleja zo zmesi pri nižších teplotách. "Cointreau" sa môže piť čisté pri izbovej teplote alebo s ľadom. Okrem toho je neodmysliteľnou súčasťou mnohých známych kokteilov ako je Cosmopolitan, Sidecar či Margarita.
Nodosaury

Nodosaury (neformálne nodosauridy, ) boli jednou z dvoch hlavných skupín ankylosaurov – „obrnených dinosaurov“. Žili v období kriedy na území dnešnej Severnej Ameriky, Európy, Ázie, Austrálie a Antarktídy.
Charakteristika.
Všetky nodosaury patrili rovnako ako ankylosaury medzi Thyreophory, pre ktoré sú charakteristické rôzne výrastky a kostený „pancier“. Boli to stredne veľké až veľké dinosaury, pohybujúce sa po všetkých štyroch končatinách a živiace sa výlučne rastlinnou potravou. Ich čeľuste vykazovali malé zuby a parasagitálnu líniu osteodermov (kostených doštičiek), kryjúcich ich chrbát a brucho. Na rozdiel od ankylosaurov na konci chvosta nemali kostený kyj.
Klasifikácia.
Taxonómia.
Čeľaď Nodosauridae bola pomenovaná americkým paleontológom O. C. Marshom v roku 1890. Akýmsi základným a referenčným druhom sa stal Nodosaurus.
Fylogenéza.
Klad Nodosauridae bol prvýkrát definovaný americkým paleontológom Paulom Serenom v roku 1998 ako „všetky ankylosaury príbuznejšie rodu Panoplosaurus než rodu Ankylosaurus“. Túto definíciu prevzal v roku 2004 tiež Vickaryous, Maryanska a Weishampel. Vickarious spolu so svojim kolektívom považujú dva rody z tejto skupiny za neisto zaradené – Struthiosaurus a Animantarx. Najprimitívnejším zástupcom skupiny je podľa ich analýzy rod Cedarpelta.
Noasauridae

Noasauridae (neformálne noasauridy) je čeľaď vyhynutých dravých dinosaurov, žijúcich v období kriedy (stupne alb/apt až mástricht). Boli blízko príbuzné a podobne stavané ako abelisaury, hoci väčšina z nich bola podstatne menšia.
Čeľaď Noasauridae je definovaná ako „všetky teropódy bližšie príbuzné rodu Noasaurus než rodu Carnotaurus“.
Systematika.
Kladogram (Carrano et al., 2002):
Link Wray

Frederick Lincoln „Link“ Wray, Jr. (* 2. máj 1929, Dunn, Severná Karolína, Spojené štáty – † 5. november 2005, Kodaň, Dánsko) bol americký rock’n’rollový gitarista, skladateľ a príležitostný spevák. Najviac sa preslávil inštrumentálnou piesňou "Rumble" z roku 1958.
Sherlock (seriál)

Sherlock je britský televízny seriál z produkcie British Broadcasting Corporation, ktorý sa vysielal od 25. júla 2010 do 15. januára 2019. Vytvorili ho Steven Moffat a Mark Gatiss. Je to súčasná verzia Sherlocka Holmesa z detektívnych príbehov sira Arthura Conana Doyla - v hlavných úlohách Benedict Cumberbatch ako Holmes a Martin Freeman ako doktor Watson. Na Slovensku seriál vysielala so slovenským dabingom verejnoprávna Jednotka a neskôr Dvojka.
Dej.
Seriál sleduje detektíva konzultanta Sherlocka Holmesa (Benedict Cumberbatch), ako rieši rozličné záhady v modernom Londýne. Pomáha mu jeho spolubývajúci a priateľ, doktor John Watson (Martin Freeman), ktorý sa vrátil z vojenskej služby v Afganistane, kde pracoval pre zdravotnícky oddiel britskej kráľovskej armády. Holmes často na prípadoch spolupracuje aj s mestským detektívom inšpektorom Gregom Lestradom (Rupert Graves). Watson o ich dobrodružstvách píše blog, vďaka ktorému sa Holmes stane celebritou a o jeho prípadoch a súkromnom živote začnú písať aj médiá. O jeho pomoc žiadajú obyčajní ľudia, ako aj britská vláda.
V seriáli je vykreslených mnoho rôznych prípadov, no opakujúcim sa motívom je Sherlockov konflikt s Jimom Moriartym (Andrew Scott), ktorý je Sherlockovým úhlavným nepriateľom. Molly Hooperová (Louise Brealey), ktorá pracuje v nemocnici sv. Barta, tiež príležitostne asistuje v Holmesových prípadoch. Medzi ďalšie vedľajšie postavy patrí pani Hudsonová (Una Stubbs), Holmesova a Watsonova domáca, a Sherlockov brat Mycroft (Mark Gatiss).
Série a časti.
Budúcnosť.
V januári 2014 Moffat potvrdil, že so spolutvorcom Gatissom začali plánovať aj piatu sériu, avšak v čase vysielania štvrtej série v januári 2017 ešte neboli rozhodnutí, či ju nakrútia. Cumberbatch a Moffat vyjadrili záujem pokračovať niekedy v budúcnosti, no zatiaľ bez konkrétnych plánov. Gatiss sa vyjadril, že kvôli časovej vyťaženosti Cumberbatcha a Freemana, je potenciálna piata séria v nedohľadne.
Inšpirácia.
Seriál čerpá z mnohých Doylových príbehov, ktoré sú uvedené v tabuľke nižšie.
Nakrúcanie.
Prvú časť "A Study in Pink" (Štúdia v ružovom) pôvodne režírovala Coky Giedroyc a bola to 60-minútová časť, ktorú plánovalo BBC odvysielať ešte v roku 2009. V BBC však rozhodli vyrobiť nanovo tri 90-minútové časti, ktoré boli nakrútené v opačnom poradí, než v akom boli nakoniec odvysielané kvôli Moffatovej práci na seriáli "Doctor Who". Nakrúcanie prvej série začalo v januári 2010. 10. augusta 2010 bola potvrdená druhá séria, ktorá sa pôvodne mala začať vysielať ešte v roku 2011, no bola posunutá na január 2012. Po odvysielaní poslednej časti druhej série oznámili Moffat s Gatissom na Twitteri, že seriál bude pokračovať aj treťou sériou. Tretiu sériu začali nakrúcať v marci 2013 a odvysielaná bola presne dva roky po druhej sérii, v januári 2014. 2. júla 2014 bolo oznámené, že medzi treťou a štvrtou sériou bude nakrútená špeciálna časť. Špeciál "The Abominable Bride" (Ohavná nevesta) sa nakrúcal od 5. januára do 10. februára 2015 a bol odvysielaný 1. januára 2016. Štvrtá séria sa nakrúcala od 4. apríla do 5. augusta 2016 a začala sa vysielať už tradične 1. januára 2017.
Sherlock

Sherlock môže byť:
Dvojpalivový motor

Dvojpalivový motor je piestový spaľovací motor, ktorý spaľuje súčasne dva druhy paliva: plynné aj kvapalné. Môže pracovať ako vznetový motor, alebo motor s kombinovaným zapaľovaním.
Dvojpalivový motor môže spaľovať:
Rôznopalivový motor

Rôznopalivový motor alebo menej vhodne viacpalivový motor je spaľovací motor na kvapalné palivá s rôznou odpariteľnosťou. Motor môže na iné palivo prejsť s úpravami prípadne bez úprav motora.
Franco Zeffirelli

Franco Zeffirelli (rodným menom Gianfranco Corsi) (* 12. február 1923, Florencia, Taliansko† 15. jún 2019, Rím) bol taliansky režisér a herec.
Život.
Po skončení druhej svetovej vojny začínal svoju umeleckú dráhu v Miláne ako herec drobných úloh. Za asistenta si ho vybral známy taliansky režisér Luchino Visconti, u ktorého najskôr vytváral výpravy, neskôr pôsobil ako jeho asistent. Samostatnej divadelnej réžii sa venuje už od roku 1950 a to v činohre i v opere. Skoro sa vypracoval na svetovo uznávaného divadelného režiséra, na začiatku 60. rokov 20. storočia ako divadelný režisér hosťoval v Londýne či v New Yorku, stal sa z neho uznávaný znalec a inscenátor diel Williama Shakespeara.
Hoci s filmom spolupracoval už od roku 1958, filmovej tvorbe sa začal naplno venovať až v polovici 60. rokov. V roku 1967 natočil svoju prvú veľkú filmovú adaptáciu diela Williama Shakespeara Skrotenie zlej ženy "La Bisbetica domata" s Liz Taylorovou a Richardom Burtonom v hlavných úlohách. O rok neskôr nasledovala snáď najslávnejšia filmová adaptácia Shakespearovej hry "Rómeo a Júlia" s mladými hercami Leonardom Whitingom a Oliviou Husseyovou v hlavný úlohách, ktorá získala dvoch Oscarov z celkových štyroch nominácii. V tomto slávnom filmovom diele hrali i slávni britskí herci ako bol Laurence Olivier či mladý Michael York. 
V roku 1972 natočil film s náboženskou tématikou "Fratello sole, sorella luna" o sv. Františkovi s Asissi. Nasledoval televízny mini seriál s kresťanskou náboženskou tématikou "Ježiš Nazaretský", s Robertom Powellom v hlavnej úlohe.
K shakespearovskej tematika sa úspešne vrátil na konci 80. rokov, kedy v roku 1986 natočil filmovú adaptáciu hry "Otello" a v roku 1990 ďalšiu filmovú verziu najznámejšej divadelnej hry Williama Shakespeara "Hamlet".
Ide o klasika, ktorý sa preslávil najmä svojimi úspešnými filmovými a televíznymi adaptáciami klasických divadelných hier i opier.
Spätná väzba

Spätná väzba alebo feedback môže byť:
Laurence Olivier

Sir Laurence Olivier (* 22. máj 1907, Dorking, Surrey, Anglicko, Spojené kráľovstvo – † 11. júl 1989, Steyning, West Sussex, Spojené kráľovstvo) bol britský režisér, herec, dramatik a divadelný manažér. Bol jedným z najvýraznejších a najznámejších britských divadelníkov 20. storočia, ktorý sa celosvetovo preslávil najmä ako výrazný predstaviteľ hlavných postáv z divadelných hier a ich filmových adaptácií britského národného klasika Williama Shakespeara.
Život.
Divadlo hral ochotnícky už od detstva, avšak profesionálnym hercom sa stal až z popudu svojho otca. V roku 1924 úspešne absolvoval Strednú školu kultúry reči a dramatického umenia. Zo začiatku však žil veľmi chudobne a nemal žiadne stále zamestnanie. Vystriedal rad umeleckých i neumeleckých povolaní. Svoj prvý divadelný angažmán získal až v roku 1927 v birminghamskom divadle. Začiatkom 30. rokov 20. storočia sa presídlil definitívne do Londýna, kde sa postupne vypracoval na jedného z najlepších britských divadelných a filmových hercov. V roku 1944 sa dostavil jeho prvý veľký úspech za stvárnenie "Richarda III."
Napriek tomu, že sa on sám považoval najmä za divadelníka, stal sa z neho i výborný filmový a televízny herec.
V roku 1947 bol povýšený do šľachtického stavu. V roku 1979 dostal cenu Americkej filmovej akadémie Oscara za celoživotné dielo.
Kalifornský záliv

Kalifornský záliv je záliv, ktorý oddeľuje Kalifornský polostrov od mexickej pevniny. Je ohraničený mexickými štátmi Baja California, Baja California Sur, Sonora a Sinaloa s dĺžkou pobrežia približne . Do zálivu sa vlievajú rieky Colorado, Río Fuerte, Río Mayo, Río Sinaloa, Río Sonora a Río Yaqui. Rozloha zálivu je .
Záliv je považovaný za jednu z najrozmanitejších morských oblastí na Zemi. 244 ostrovov v Kalifornskom zálive patrí medzi lokality Svetového dedičstva UNESCO. Dôvodom pre zaradenie boli prírodné útvary (drsné ostrovy s vysokými úbočiami a pieskovými plážami), množstvo rastlín a rybích druhov (90 endemických). Táto oblasť obsahuje 39 % druhov morských cicavcov a tretinu druhov veľrýb.
Oni

Oni je počítačová hra.
Opis hry.
Hra sa odohráva v roku 2032 a kombinuje bojový štýl s použitím zbraní. Hlavnou postavou, za ktorú hráč aj hrá, je agentka TCTF Konoko, ktorej úlohou je zneškodniť teroristický gang vedený jej bratom Murom. Situácia sa ešte viac skomplikuje, keď sa odhodlá na záchranu kamarátky Shinatamy. Akcia sa však nepodarí a proti Konoko sa postaví aj samotné TCTF. Od tohoto momentu musí bojovať sama proti všetkým a jediné na čo myslí je pomstiť svoju kamarátku a dostať na kolená Grifina, riaditeľa TCTF, s celým policajným komplexom.
Jednotlivé misie.
V štrnástom kole hra končí a má dva možné konce, ktoré ovplyvní hráč svojim rozhodnutím v 13. kole. Ak sa rozhodne Grifina zabiť, Muro na konci zmutuje a budú bojovať len oni dvaja. Ak nechá Grifina nažive, príde mu na pomoc s dvomi bojovníkmi, Muro však bude mať taktiež ochranku.
Breza (rod)

Breza ("Betula") je rod listnatých stromov z čeľade brezovité (Betulaceae) a príbuzný rodom buk a dub z čeľade bukovité. 
Brezy sú často pionierskym druhom, ktorý osídľuje nové biotopy a môžu sa dožívať aj 160 rokov. Rastú najmä v kyslej a vlhkej pôde a to do výšky
Rómeo a Júlia (rozlišovacia stránka)

Rómeo a Júlia môže byť:
Nešpory

Nešpory alebo nešpor alebo (len v rímskokatolíckych textoch) vešpery (z gr. εσπερινός a lat. vesper) sú večerná bohoslužba v rímskokatolíckej cirkvi.
Začínajú sa úvodným "Bože príď mi na pomoc..." po ktorom nasleduje hymnus, žalmy, čítanie z Biblie, responzórium, spev Magnifikat, prosby a Otčenáš. Nakoniec prichádza záverečná modlitba a požehnanie.
Nešpory sú súčasťou Liturgie hodín.
Linkbuilding

Linkbuilding alebo získavanie spätných odkazov je sumárny pojem pre aktivity zamerané na získavanie spätných odkazov na vlastnú webovú stránku. Získavanie spätných odkazov je dôležitou súčasťou tzv. off-site SEO. Počet kvalitných spätných odkazov ovplyvňuje výsledné hodnotenie stránky spoločnosťou Google (Google PageRank) a následne pozíciu vo výsledkoch vyhľadávania (SERP).
Pri budovaní spätných odkazov sú dôležité tieto parametre:
Medzi link buildingové techniky patrí:
Kompletórium

Kompletórium () je posledná modlitba dňa v liturgii hodín rímskokatolíckej cirkvi. V liturgii hodín sa uvádza aj s označením "modlitba pred nočným spánkom".
V súčasnosti sa skladá z nasledujúcich častí: úvod, spytovanie svedomia, hymnus, psalmódia s antifónami, čítanie z Písma, responzórium, Simenonova pieseň, záverečná modlitba a požehnanie.
Pendantom v byzantskom obrade je povečerie.
Ranné chvály

Ranné chvály (alebo "Laudy") je oficiálna ranná modlitba rímskokatolíckej cirkvi.
V súčasnosti je ich základná štruktúra nasledujúca: úvod, Sláva Otcu, hymnus, čítanie z Biblie, responzórium, Zachariášova pieseň, prosby, Otčenáš a záverečná modlitba.
Ranné chvály sú súčasťou Liturgie hodín.
Musala

Musala () je s výškou najvyšší vrch Bulharska a celého Balkánskeho polostrova. Leží v pohorí Rila (v Národnom parku Rila) na juhozápade Bulharska. 
Názov vrchu možno pochádza z tureckého „Mus Allah“ („Boží končiar/modlitebný končiar/blízko k Bohu“) alebo Maşallah („Sláva Boha“) a pochádza z obdobia, keď bolo Bulharsko súčasťou Osmanskej ríše. Staré bulharské meno vrchu je Tangra. V rokoch 19491962 bol vrch pomenovaný po Stalinovi.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien 2012

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien 2012 boli 15. majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien, ktoré sa konali v dňoch 7.–14. apríla 2012 v americkom meste Burlington v štáte Vermont. Titul z roku 2011 neúspešne obhajovali reprezentantky usporiadateľskej krajiny Spojených štátov, ktoré v úvodný deň šampionátu v základnej skupine zdolali svojho najväčšieho konkurenta Kanadu vysoko 9:2, ale vo finále podľahli tomuto súperovi 4:5 po predĺžení. Slovenské národné ženské hokejové družstvo skončilo na 8. mieste, keď v zápasoch o záchranu dvakrát podľahlo Nemecku a zostúpilo do I. A divízie.
Účastníci.
Osem účastníkov Top divízie je rozdelených do dvoch základných skupín:
Nominácia Slovenska.
Nomináciu Slovenska na MS 2012 pozri v článku "Slovenské národné ženské hokejové družstvo".
Stretnutia o záchranu.
Posledné dve družstvá zo skupiny B, ktorá je na základe poradia na MS 2011 výkonnostne slabšia, bojujú v dňoch 11., 13. a prípadne 14. apríla v sérii maximálne troch stretnutí na dva víťazné zápasy o záchranu v Top divízii.
Konečný stav série.
 –   2 : 0
Nižšie výkonnostné kategórie.
Ďalších 24 ženských hokejových reprezentácii bojovalo o postup do vyšších divízií a o zotrvanie vo svojich terajších divíziách v týchto štyroch výkonnostných kategóriách:
Pozri aj.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov 2012
Matutínum

Matutínum (z ) je nočná modlitba z breviára v rímskokatolíckej cirkvi.
Pôvodne sa tento termín používal na laudy (ktoré boli jeho poslednými žalmami) a neskôr bol rozšírený aj na vigílie. Názov vzťahujúci sa na ráno bol v protiklade s obsahom modlitby, ktorá sa vzťahovala na noc. V súčasnej Liturgii hodín sa po reforme už táto modlitba nenachádza. Po reforme bol názov zmenený na "posvätné čítanie" ("Officium Lectionis") a obsah aj čas modlitby bol taktiež pozmenený.
Theiophytalia

Theiophytalia je vyhynutý rod ornitopóda, ktorý žil v období spodnej kriedy (stupne apt až alb, asi pred 112 miliónmi rokov) na území dnešného Colorada v USA. Typovým a zároveň jediným doteraz známym druhom je Theiophytalia kerri.
Etymológia.
Rodové meno v preklade znamená „záhrada bohov“ a je odvodené od miesta objavu lebky, ktorá je jediným zachovaným pozostatkom tohto dinosaura. Lokalita sa skutočne volá "Garden of the Gods" a nachádza sa neďaleko Colorado Springs. Druhové meno "kerri" je poctou objaviteľovi lebky – Jamesovi Hutchinsonovi Kerrymu.
Objav a opis.
Holotyp, ktorým je nekompletná lebka, bol objavený už v roku 1878, o 8 rokov neskôr sa potom dostal k paleontológovi Othnielovi C. Marshovi. Ten opísal nález ako "Camptosaurus amplus". Neskôr ďalší paleontológ Gilmore o tomto materiáli naďalej referuje ako o kamptosaurovi a v roku 1909 považuje nález za vrchnojurský (súčasť morrisonského súvrstvia). Brill a Carpenter však v roku 2006 vykonali detailnú analýzu staroby a mikroskopickej štruktúry nálezu a dospeli k presvedčeniu, že ide o súčasť súvrstvia Purgatoire, ktoré je už spodnokriedovej staroby. 
Ďalšie detaily v anatómii lebky tiež jasne dokazujú, že nejde o zástupcu kamptosaura. Vo svojom článku autori uvádzajú, že Theiophytalia je akýmsi odvodeným medzistupňom medzi kamptosaurom a iguanodonom.
Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon (komédia/muzikál)

Zlatý glóbus za najlepší ženský herecký výkon (komédia/muzikál) udeľuje Hollywoodska asociácia zahraničných novinárov ("HFPA") na ceremónii Zlatých glóbusov od roku 1951. Predtým sa kategória nazývala "Najlepšia herečka" a udeľovalo sa v nej od roku 1944. Dnes sa ženské herecké výkony v hlavnej úlohe delia na "Najlepšia herečka v dráme" a "Najlepšia herečka v komédii alebo muzikáli".
Prvou komediálnou herečkou bola 28. februára 1951 vyhlásená Judy Holliday. Holliday bola dokonca nominovaná za tu istú postavu vo filme "Born Yesterday" v kategórii "herečka (komédia/muzikál)" a taktiež v kategórii "herečka (dráma)". Tri Glóbusy získali Rosalind Russell a Julie Andrews. Dvakrát za sebou vyhrala Rosalind Russell v rokoch 1961 a 1962, Julie Andrews v rokoch 1964 a 1965, a Kathleen Turner v rokoch 1984 a 1985. Rekord v počte nominácií drží Shirley MacLaine (do roku 2011 ich má deväť, z toho dve výhry). Goldie Hawnová bola nominovaná sedemkrát, nevyhrala ani raz.
Poznámky.
Cena sa udeľuje na začiatku roku a predstavuje úspech za počiny predošlého kalendárneho roku. Zoznam obsahuje herečky, ktoré cenu získali (zvýraznené sú tučne a na prvom mieste), a taktiež tie, ktoré boli na ňu nominované. Ďalej sú uvedené postavy, ktoré stvárnili a filmy, za ktoré boli ocenené/nominované. Ak má film distribučný názov, je uvedený pod ním. Hviezdička indikuje, že umelkyňa bola nominovaná na Oscara; dve hviezdičky, že Oscara získala. V rokoch 1952, 1954 až 1956 neexistovali nominácie, ale len víťazky.
Diborid horčíka

Diborid horčíka to chemická zlúčenina so značkou MgB2. Je supravodivý, čo dokázala skupina vedcov SAV prof. Petra Samuelyho roku 2001.
Tento materiál má hexagonálnu štruktúru a jeho tc (kritická teplota) je 39 K.
Lev americký

Lev americký alebo americký lev (lat. "Panthera atrox") je vymretá mačkovitá šelma známa z fosílnych nálezov. Bol to jeden z najväčších druhov leva všetkých čias, dorastal podobnej veľkosti ako "Panthera fossilis" (staršie: "Panthera leo fossilis"), čo bol jaskynný lev známy zo starších období pleistocénu. Lev americký bol asi o štvrtinu väčší ako moderný africký lev, podľa niektorých odhadov mohol vážiť až .
V minulosti bol spolu s levom jaskynným ("Panthera spelaea") považovaný za poddruh moderného leva púšťového ("Panthera leo"). Preto sa označoval ako "Panthera leo atrox", dnes sú ale obidvaja určovaní ako samostatné druhy.
Opis.
Je pôvodom zo Severnej Ameriky, odkiaľ neskôr prenikol cez Panamu aj do niektorých oblastí Južnej Ameriky v rámci tzv. „veľkej americkej výmeny“. Dorastal do dĺžky asi 1,6 až . Bol podobnej veľkosti ako vymretý "Panthera fossilis" alebo súčasný tiger pásavý ussurijský. Asi 100 exemplárov tohto leva bolo vyzdvihnutých z lokality "La Brea Tar Pits" u Los Angeles (asfaltové ložiská), takže ich stavba tela je známa celkom dobre. Vzhľad a zuby tohto leva boli dosť podobné levom dnešným, len ich o dosť presahoval veľkosťou. Bol pravdepodobne jednofarebný a samce asi nemali hrivu, čo sa tiež predpokladá u príbuzného európskeho leva jaskynného. Niektoré samce tohto leva však nejakú menšiu hrivu mať mohli.
Výskyt.
Južne od Aljašky sa prvýkrát objavil už pred poslednou ľadovou dobou. Od Aljašky sa potom rozšíril po Peru, hoci chýbal na východe Severnej Ameriky a na Floride. Vymrel, rovnako ako mnoho ďalších veľkých cicavcov, na konci pleistocénu, asi pred 10 000 rokmi. Dovtedy bol jedným z hojných cicavcov v rámci megafauny pleistocénu, ktorá zahŕňala celú škálu veľkých cicavcov. Nálezy pozostatkov sú hojné z Yukonu a z vyššie uvedenej lokality "La Brea Tar Pits". Jeho nálezy však v asfaltových ložiskách nie sú tak hojné ako u známeho šabľozubého tigra. To sa vysvetľuje tým, že bol buď inteligentnejší a dával si väčší pozor aby do toho asfaltu nepadal alebo možno používal inú stratégiu lovu ako tiger.
Životné prostredie.
Lev americký žil na časti svojho areálu v chladnej klíme. Zrejme využíval jaskyne a pukliny, aby sa ukryl pred chladným počasím. Možno pre svoje brlohy používal aj trávu a lístie, rovnako ako to robí dnes iná mačkovitá šelma žijúca na severe – tiger sibírsky. Zrejme sa toľko neživil zvieratami uviaznutými v asfaltových poliach, preto sa v týchto vrstvách toľko nenachádza. Rovnako ako iné predátori, aj tento lev zrejme lovil jelene, dnes už vyhynuté severoamerické kone, bizóny americké, mamuty a iné veľké bylinožravce. Vymretie asi môže súvisieť s vymieraním koncom pleistocénu, kedy zmizla megafauna, ktorú lovil. Ich kosti boli nájdené medzi zvyškami po koristi paleolitických indiánov, takže lov mohol tiež prispieť k jeho zániku. Kópiu čeľuste prvého nálezu tohto leva je možné vidieť v rukách sochy paleontológa Josepha Leidyho, ktorá teraz stojí pri budove akadémie prírodných vied vo Philadelphii.
Karol XIII.

Karol XIII. (švédsky: Karl XIII), (* 7. október 1748 – † 5. február 1818), bol kráľom Švédska od roku 1809 a kráľom Nórska (pod menom "Karol II.") od roku 1814 až do svojej smrti v roku 1818. Bol druhým synom kráľa Adolfa I. Fridricha a Lujzy Ulriky Pruskej, sestry Fridricha Veľkého.
Život a politika.
V roku 1772 spolupracoval na revolučných plánoch so svojím bratom Gustávom III. Po vypuknutí rusko-švédskej vojny v roku 1788 slúžil ako veľkoadmirál, napr. v bitke pri Hoglande (7. jún 1788) a Olande (26. júl 1789). 
Dňa 13. marca 1809 bol zosadený Gustáv IV. Adolf z trónu a 22. marca 1809 bol menovaný švédskym kráľom Karol XIII. Bol predčasne zostarnutý a Jean-Baptiste Bernadotte prevzal fakticky vládu hneď ako Karol XIII. pristál vo Švédsku, v roku 1810. Po spojení štátov Švédska a Nórska v roku 1814 sa stal Karol kráľom Nórska pod menom Karol II. Po ôsmich rokoch, kedy bol len formálnym kráľom, zomrel 5. februára 1818 bez priameho následníka. Na trón nastúpil jeho adoptívny syn Jean-Baptiste Bernadotte.
Rodina.
So svojou sesternicou Hedvigou Elizabethou Charlottou z rodu Holstein-Gottorp (* 1759 – † 1818) bol ženatý od 7. júna 1774, ale obe ich deti zomreli krátko po narodení:
So svojou milenkou Augustou Fersenovou mal syna Carla Löwenhielma (* 1772 – † 1861).
Lund

Lund je mesto v južnom Švédsku, v provincii Skåne. V súčasnosti má asi 76 000 obyvateľov. 
Mesto bolo založené v roku 990 a čoskoro sa stalo kresťanským centrom pre celú severnú Európu. V meste sa nachádza katedrála postavená v roku 1103. Významná je aj miestna univerzita (založená už v roku 1666), ktorá je dnes jednou z najväčších vzdelávacích a výskumných inštitúcii v Škandinávii.
Novara

Novara je talianske mesto v oblasti Piemont, hlavné mesto rovnomennej provincie.
Vývoj počtu obyvateľov.
"Počet obyvateľov"
Externé odkazy.
Oficiálna stránka
Spahr

Spahr môže byť:
Kretschmer

Kretschmer môže byť:
Prvá hodinka

Prvá hodinka (alebo prvý čas) je oficiálna modlitba cirkví byzantského obradu, ktorá sa modlí okolo šiestej hodiny ráno.
Jej základná štruktúra je nasledujúca: zvyčajný začiatok, žalmy (5, 89, 100), tropáre, "Riaď moje kroky...", Trojsvätá pieseň až po Otče náš, kondák, 40× "Pane, zmiluj sa", "V každom čase…", Čestnejšia si…, "Kriste, pravé svetlo…" a prepustenie.
Štruktúra prvej hodinky je trocha odlišná počas Veľkého pôstu a keď je súčasťou kráľovských hodiniek (cárskych časov). Celkom osobitnú štruktúru má počas Svetlého týždňa, kedy pozostáva prevažne z paschálnych (veľkonočných) tropárov.
Tretia hodinka

Tretia hodinka (alebo tretí čas) je oficiálna modlitba cirkví byzantského obradu, ktorá sa modlí okolo deviatej hodiny dopoludnia.
Jej základná štruktúra je nasledujúca: zvyčajný začiatok, žalmy (16, 24, 50), tropáre, "Nech je velebený…", Trojsvätá pieseň až po Otče náš, kondák, 40× "Pane, zmiluj sa", "V každom čase…", Čestnejšia si…, "Vládca, Bože Otče…" a prepustenie.
Štruktúra tretej hodinky je trocha odlišná počas Veľkého pôstu a keď je súčasťou kráľovských hodiniek. Celkom osobitnú štruktúru má počas Svetlého týždňa, kedy pozostáva prevažne z paschálnych (veľkonočných) tropárov.
Šiesta hodinka

Šiesta hodinka (alebo šiesty čas) je oficiálna modlitba cirkví byzantského obradu, ktorá sa modlí okolo dvanástej hodiny napoludnie.
Jej základná štruktúra je nasledujúca: zvyčajný začiatok, žalmy (53, 54, 90), tropáre, "Pane príď nám…", Trojsvätá pieseň až po Otče náš, kondák, 40× "Pane, zmiluj sa", "V každom čase…", Čestnejšia si…, "Bože a Pane mocností…" a prepustenie.
Štruktúra šiestej hodinky je trocha odlišná počas Veľkého pôstu a keď je súčasťou kráľovských hodiniek. Celkom osobitnú štruktúru má počas Svetlého týždňa, kedy pozostáva prevažne z paschálnych (veľkonočných) tropárov.
Eudamidas II.

Eudamidas II. alebo Eudamidás II. () bol kráľom Sparty od roku 275 pred Kr. do roku 245 pred Kr. Pochádzal z kráľovskej rodiny Eurypontovcov. Jeho spolukráľmi z kráľovského rodu Agiovcov boli Areus I. (v rokoch 275265 pred Kr.), Akrotatos (v rokoch 265262 pred Kr.), Areus II. (v rokoch 262254 pred Kr.) a Leónidas II. (v rokoch 254245 pred Kr.).
Eudamidas bol synom a následníkom Archidama IV. Oženil sa so svojou tetou Agesistratou a mali spolu dvoch synov Agida a Archidama. Historické záznamy antických autorov, ktoré by nám niečo zachytili z panovania Eudamida II. mlčia aj keď obdobie jeho vlády v Sparte nie je strohé na zaznamenané historické udalosti.
Eudamidas vládol 30 rokov. Na počiatku jeho vlády bola Sparta ohrozená Pyrrhom Epirským, ktorý po svojom nevydarenom pokuse o dobytie Itálie na Apeninskom polostrove obrátil svoju pozornosť na Macedónsko a neskôr aj na Spartu. Pyrrhos na začiatku roku 274 pred Kr. posilnený vojenským oddielom Keltov porazil macedónskeho kráľa Antigona Gonata a obsadil značnú časť Macedónie, kde sa stal kráľom. V roku 274 pred Kr. ho Sparťan Kleonymos, ktorý si nárokoval spartský trón požiadal o pomoc na ovládnutie Sparty. Pyrrhos jeho požiadavke vyhovel, lebo sa mu tým naskytla príležitosť ovládnuť Peloponéz. V Sparte však Pyrrhos narazil na nečakane tvrdý odpor. Sparťania vedení Akrotatom vykopali zákopy okolo mesta a potom ho s veľkým vypätím síl bránili až kým neposilnil obranu Eudamidov spolukráľ Areus I., ktorý bol s oddielom vojska v tom čase na Kréte. Pyrrhos pri dobýjaní mesta neuspel a preto odtiahol. Neskôr pri pouličných bojoch v Argu zomrel.
Ďalšia významná udalosť sa začala rokom 267 pred Kr., keď aténsky politik Chrémonides vytvoril vojenskú alianciu proti Macedónii, ktorej súčasťou sa mimo iných gréckych štátov stala aj Sparta. Vo vojne, ktorá onedlho splanula zomrel okolo roku 265 pred Kr. v bitke pri Korinte Eudamidov spolukráľ Areus I. Vojna sa skončila v roku 261 pred Kr. porážkou protimacedónskej koalície macedónskym kráľom Antigonom Dósónom.
Počas Eudamidovej vlády pôsobil v Sparte stoický filozof Sfairos z Bosporu, ktorý poukazoval na súčasné neduhy v spoločenskom živote Sparty a idealizoval jej niekdajšie staré zriadenie. Sparta sa totiž zmenila tým, že sa odklonila od po stáročia zaužívaného spôsobu života určeného tzv. Lykurgovými zákonmi. Tou najpodstatnejšou zmenou bola majetková nerovnosť medzi Sparťanmi a tá sa za Eudamida veľmi prehĺbila. Medzi Sparťanov, ktorí túžili tieto pomery zmeniť sa zaradil aj Eudamidov syn Agis jeho budúci následník.
Deviata hodinka

Deviata hodinka (alebo deviaty čas) je oficiálna modlitba cirkví byzantského obradu, ktorá sa modlí okolo pätnástej hodiny popoludní.
Jej základná štruktúra je nasledujúca: zvyčajný začiatok, žalmy (83, 84, 85), tropáre, "Pre svoje meno…", Trojsvätá pieseň až po Otče náš, kondák, 40× "Pane, zmiluj sa", "V každom čase…", Čestnejšia si…, "Vládca, Pane Ježišu Kriste…" a prepustenie.
Štruktúra deviatej hodinky je trocha odlišná počas Veľkého pôstu a keď je súčasťou kráľovských hodiniek. Celkom osobitnú štruktúru má počas Svetlého týždňa, kedy pozostáva prevažne z paschálnych (veľkonočných) tropárov.
Tercia (modlitba)

Tercia (alebo novšie: "modlitba cez deň – predpoludním") je oficiálna modlitba z Liturgie hodín rímskokatolíckej cirkvi, ktorá sa modlí tradične okolo deviatej hodiny dopoludnia.
Pred reformou Pavla VI. po 2. vatikánskom koncile sa táto modlitba nazývala tercia, podľa tretej hodiny dňa (podľa tradičného počítania) v ktorú sa modlila.
Od reformy Pavla VI. z roku 1970 táto modlitba pozostáva z nasledujúcich častí: "Bože ponáhľaj sa…", Sláva Otcu, dopoludňajší hymnus, tri žalmy, čítanie, záverečná modlitba.
Sexta (modlitba)

Sexta (alebo novšie: "modlitba cez deň – napoludnie") je oficiálna modlitba z Liturgie hodín rímskokatolíckej cirkvi, ktorá sa modlí tradične okolo poludnia.
Pred reformou Pavla VI. po 2. vatikánskom koncile sa táto modlitba nazývala sexta, podľa šiestej hodiny dňa (podľa tradičného počítania) v ktorú sa modlila.
Od reformy Pavla VI. z roku 1970 táto modlitba pozostáva z nasledujúcich častí: "Bože ponáhľaj sa…", Sláva Otcu, poludňajší hymnus, tri žalmy, čítanie, záverečná modlitba.
Nóna (modlitba)

Nóna (alebo novšie: "modlitba cez deň – popoludní") je oficiálna modlitba z Liturgie hodín rímskokatolíckej cirkvi, ktorá sa modlí tradične okolo pätnástej hodiny poludní.
Pred reformou Pavla VI. po 2. vatikánskom koncile sa táto modlitba nazývala nóna, podľa deviatej hodiny dňa (podľa tradičného počítania) v ktorú sa modlila.
Od reformy Pavla VI. z roku 1970 táto modlitba pozostáva z nasledujúcich častí: "Bože ponáhľaj sa…", Sláva Otcu, popoludňajší hymnus, tri žalmy, čítanie, záverečná modlitba.
Príma (modlitba)

Príma je oficiálna modlitba z breviára rímskokatolíckej cirkvi, ktorá sa modlila tradične okolo šiestej hodiny ráno.
Táto modlitba sa nazývala príma, podľa prvej hodiny dňa (podľa tradičného počítania) v ktorú sa modlila pred reformou Pavla VI. po 2. vatikánskom koncile. Po reforme breviára Pavlom VI. v roku 1970 sa táto modlitba vypustila z liturgie hodín. Kňazi sa ju však môžu modliť pomocou predreformného breviára Jána XXIII. z roku 1962.
Príma bola pôvodne prakticky opakovaním časti ranných chvál. Podobne ako tercia, sexta a nóna obsahovala okrem psalmódie aj iné časti.
Hybridná smerová odbočnica

Hybridné smerové odbočnice sú špeciálnym prípadom 4-bránových smerových odbočníc (SO). Smerovú odbočnicu v mikrovlnových obvodoch nazývame hybridnou vtedy, ak je väzobný a vstupný útlm rovný 3dB (C=IL=3dB, pričom C je činiteľ väzby-"coupling" a IL je vložný útlm-"insertion loss"). Poznáme dve skupiny hybridných SO (delenie na základe fázového posunu): 
90° hybridné smerové odbočnice.
Táto skupina hybridných odbočníc sa často nazýva aj kvadratúrna a vzhľadom na podobné vlastnosti do nej patrí: Langeho odbočnica, štvorcová hybridná SO, kruhová hybridná SO. Dĺžky jednotlivých vedení majú veľkosť λ/4
V tejto časti sa budeme v krátkosti venovať štvorcovej hybridnej SO.
V prípade, že ide o skladanie signálov, budú na vstupe 2 vektory s hodnotami A a B. Výstupné hodnoty majú fázu posunutú o 90º:
Ak by sme hovorili o deliči, na vstup by prichádzal len jeden signál, druhý vstupný otvor by bol izolovaný a energia by sa rozdelila na polovicu (3dB) na 2 výstupy.
Štvorcové hybridné odbočnice majú pomerne malú šírku pásma, ktorá je približne 5% strednej frekvencie a sú úzkopásmovejšie ako kruhové hybridné SO.
180° hybridné smerové odbočnice.
Zahŕňajú magické T konštruované pomocou vlnovodu a cirkulátor ("rat-race").
Cirkulátor na princípe skladania signálov:
Ako delič:
Pri budení do brány 1 (2) sú výstupné signály 2 a 3 (1 a 4) vo fáze. 
Pri budení do brány 3 (4) sú výstupné signály 1 a 4 (2 a 3) v protifáze. 
Cirkulátor má obvod dĺžky 1,5λ.
Konverzia štvorcovej odbočnice na 180° hybrid.
V niektorých aplikáciách je miesto 90° výhodnejšie použiť 180° hybrid, kvôli komplikovanému rozmiestneniu brán. U štvorcovej odbočnice je „sčítavacia“ brána medzi deliacimi. Riešenie môže byť veľmi jednoduché a to napríklad pridaním 90° sekcie na jednu z brán štvorcovej odbočnice.
Daiquiri

Daiquiri [anglická výslovnosť: däkərí, španielska výslovnosť: dajkiri] je druh koktailu.
Pôvod.
Názov dostal podľa kubánskej dedinky Daiquiri, vzdialenej 22 kilometrov od mesta Santiago de Cuba. Koktail vznikol v roku 1900 v santiagskom bare Venus. Vymyslela ho skupina amerických banských inžinierov pracujúcich pre železné bane v Daiquiri.
Recept.
Originálny recept obsahuje:
Pôvodné daiquiri bolo servírované vo vysokom pohári s drveným ľadom. Dnes sa „vyšejkuje“ a podáva vo vopred vychladenom koktailovom pohári.
Zaujímavosti.
Na tento svetoznámy koktail existuje množstvo variácií. Napríklad frozen daiquiri, ktoré sa nešejkuje, ale zmieša sa v mixéri spolu s drveným ľadom, čím získa krémovú, sorbet pripomínajúcu konzistenciu. Pridaním rôznych sirupov vznikajú obľúbené ovocné verzie ako mango-daiquiri, strawberry-daiquiri alebo banana-daiquiri.
Daiquiri bolo obľúbeným koktailom spisovateľa Ernesta Hemingwaya. Vytvoril dokonca svoj vlastný variant, ktorý nesie názov papa-doble a obsahuje dvojitú dávku rumu, grepovú šťavu a likér maraschino.