Konotopska viďma

Konotopska viďma (po slovensky "Konotopská bosorka") je realistická humoristicko-satirická fantastická románová novela ukrajinského spisovateľa Hryhorija Kvitku-Osnovianenka, ktorú napísal v roku 1833 a bola publikovaná v roku 1837 v druhom diele zbierky "Мalorocijskije opovidaňňa" (po slovensky "Maloruské poviedky") spisovateľa.
Témou románovej novely je príbeh o kozáckej staršine a o ukrajinskom panstve. Hlavnými postavami diela sú konotopský stotník Mykyta Ulasovyč Zabriocha, prefíkaný pisár Prokip Ryhorovyč Pistriak – typickí egoistickí predstavitelia staršiny a bosorka Javdocha Zubycha. Je inšpirovaná námetmi z reálneho života. Situácie sú iba svojrázne vytvorené a vyznačujú sa satirickosťou s výrazným sociálnym zafarbením, čo ovplyvnilo štýlové a kompozičné vlastnosti diela. Všetky kapitoly sa začínajú podobnými výrazmiHryhorij Kvitka-Osnovianenko takým spôsobom vyjadril svoj ironicko-kritický postoj k opisovanej vtedajšej realite. Dej sa odohráva v meste Konotopa, ktoré upadá.
Dej.
Konotopský stotník Mykyta Ulasovyč Zabriocha sedí „smutný a neveselý“. Včera sa uchádzal o Olenu. Zostal odmietnutý. Kým sedí v chate, prichádza k nemu pisár Prokip Ryhorovyč Pistriak so správou o počte kozákov v stotine. Tento počet označujú zárezy na dlhom prúte. Pisár však zlomí prút, aby ho mohol dotiahnuť do chaty, a preto dlho nemôže spočítať všetkých kozákov. Keď chyba vyjde najavo, Zabriocha vysmeje pisára pred stotinou, kvôli čomu sa Pistriak veľmi urazí. Po prepočítaní prichádza rozkaz z Černihovského pluku – ísť so stotinou do ťaženia. Avšak pisár odmieta vykonať rozkaz stotníka a radí mu začať „hon“ na bosorky, pretože v Konotope už dávno nepršalo.
Na druhý deň sa celé mesto vyberie k rybníku. Pisár zhromaždí viacero žien považovaných za bosorky. Previerka prebieha nasledovným spôsobom: ženu hodia do vody – pokiaľ sa potopí, nepovažuje sa za bosorku, ale, ak sa vynorí, je bosorka. Veľa žien zahynie vo vode, lebo ich nestihnú zachrániť. Preukáže sa, že čarodejnicou je Javdocha Zubycha. Práve ona spokojne pláva na vode. Rozzúrení muži ju začnú biť, ale Javdocha na nich pošle prízrak, preto dlho bijú brvno.
Javdocha sa hnevá na Zabriochu a na Pristriaka. Naopak oni k nej prichádzajú s darčekmi (každý sám). Prosia ju o pomoc. Bosorka čaruje tak, aby sa Olena zaľúbila do Zabriochu a túžila sa zaňho vydať. Demian Chaľavskyj sedí smutný a neveselý, keďže jeho osudová láska sa vydáva za stotníka. Chaľavskému sa zjaví Javdocha a ponúka mu pomoc. Aby sa Zubycha pomstila, zariadi to tak, že stotník sa ožení so Solochou. Olena sa vydá za Demiana Chaľavského. Zabriochu prepúšťajú zo stotiny kvôli nevykonaniu rozkazu (zúčastniť sa ťaženia na Černihiv). Prepustia aj Pistriaka, čo sa chcel stať stotníkom. Novým stotníkom sa stane Demian Chaľavskyj.
Autor v závere uvádza, že túto rozprávku mu povedal nebohý Panas Mesiura. Rozpráva o tom, aký má príbeh koniec: Chaľavskyj dlho nepôsobí ako stotník. Neprežíva šťastné manželstvo s Olenou, keďže bolo uzavreté vďaka mágii. Zabriocha a Pistriak sú potrestaní za topenie nevinných žien. Javdocha krátko po tom, ako Chaľavského degradovali z hodnosti stotníka, zomiera.
Kompozícia.
Dielo sa skladá zo 14 kapitol a má záver (tzv. "zakinčenije"). Každá kapitola v románovej novele sa začína slovami "smutnyj i neveselyj" (po slovensky "smutný a neveselý"), ktoré sa stali okrídleným výrazom v ukrajinčine. Podľa tvrdenia Hryhorija Kvitku-Osnovianenka v jednom z listov dielo napísal na základe ľudových rozprávaní a faktov o topení bosoriek.
Vlastnosti typické pre skoršie diela Hryhorija Kvitku-Osnovianenkaemocionálne citoslovcia, vysvetlenia, rétorické otázky, obrátenie sa k čitateľovi... sa vyskytujú v diele menej, autor sa skôr zameral na dialóg s majstrovskou individualizáciou postáv. Rozmanitejšie sú aj repliky a autorské poznámky, v ktorých je cítiť ironický podtón. Situácie sú poznačené satirickosťou a výrazným sociálnym zafarbením, čo ovplyvnilo štýl a kompozíciu diela. Nachádzajú sa v nej burleskné slová či zvraty ako aj porekadlá, jednotlivé často používané slovné spojenia zohrávajú rolu dodatočného umeleckého prostriedku, čo má za úlohu degradovať obrazy stotníka a pisára.
Prijatie.
Jurij Hryhorij Hrabovyč (George G. Grabowicz) nazýva dielo "Konotopska viďma" (po slovensky "Konotopská bosorka") "„či nie najlepším dielom ukrajinskej prózy ukrajinskej próze raného/začiatku 19. storočia“" a "„jedným z najvýznamnejších diel v celej ukrajinskej próze 19. storočia“".