burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Litostratigrafia

Litostratigrafia je stratigrafická disciplína, ktorá sa zameriava na opis a systematické triedenie horninových sekvencií na základe ich litológie (hlavne opisu vonkajšieho vzhľadu hornín) a ich stratigrafických vzťahov. Jedná sa hlavne o ich relatívnu stratigrafickú pozíciu voči okolitým horninovým celkom. Tieto vzťahy možno určiť pomocou geometrických a fyzikálnych okolností, ktoré určujú, ktoré vrstvy alebo horninové telesá sú staršie, a ktoré mladšie. Následne môžu byť horninové telesá kategorizované do systému litostratigrafických jednotiek ako členy, súvrstvia, skupiny atď. Členenie na litostratigrafické jednotky má význam pri geologickom mapovaní, kedy môže pomôcť pri zjednodušení pochopenia geologickej stavby územia a tiež pri porovnávaní horninových sekvencií v širších regiónoch alebo rôznych častiach sveta. Litostratigrafia je základnou metódou stratigrafie.
Litostratigrafia sa opiera o základné poznatky geológie, petrológie a stratigrafie. Paleontologické nálezy majú pre litostratigrafiu význam iba v prípade, že sú využívané ako indikátory sedimentačného prostredia alebo ako horninotvorné fosílie tvoriace napr. lumachely. Z hľadiska litológie môže byť dôležitý nielen vonkajší opis hornín, ich textúra, farba a zrnitosť, ale napríklad aj geofyzikálne vlastnosti odrážajúce litológiu hornín na karotážnych krivkách pri podpovrchovom vrtnom výskume.
Stranger Than Fiction

Stranger Than Fiction je album od punk rockovej skupiny Bad Religion. Ide o prvý pôvodný album natočený pre vydavateľstvo Atlantic Records a tiež posledný album, na ktorom sa podieľal Brett Gurewitz až do albumu "The New America" (a posledný do albumu "The Process of Belief", kde vystupuje ako člen skupiny). Po vydaní albumu ho nahradil Brian Baker, ktorý so skupinou hrá dodnes. V roku 2011 bol tento album označený čitateľmi časopisu Guitar World za najlepší gitarový album z roku 1994 (druhé miesto obsadil Smash od The Offspring, ktorý vydal Gurewitz vo svojom vydavateľstve Epitaph Records).
S predajmi, ktoré pokračujú aj 21 rokov po vydaní albumu, je album "Stranger Than Fiction" jeden z najúspešnejších albumov skupiny, pričom z neho boli vydané dva najznámejšie hity „Infected“ a „21st Century (Digital Boy)“, ktorých videoklipy boli pravidelne hrané na stanici MTV a v rozhlasových staniciach ako KROQ-FM. Dodnes je jediným albumom skupiny, ktorý získal zlatú platňu v USA a Kanade. Dňa 15. septembra 2008 bol album znovu vydaný vydavateľstvom Epitaph Records.
Videoklipy boli natočené k piesňam „21st Century (Digital Boy)“, „Stranger Than Fiction“, „Infected“ a „Incomplete“. V prvých dvoch vystupuje so skupinou ešte Gurewitz, v ďalších dvoch ho už vystriedal Baker. Pieseň „21st Century (Digital Boy)“ sa pôvodne objavila na albume Against the Grain.
Orliak bielobruchý

Orliak bielobruchý (lat. "Haliaeetus leucogaster", syn. "Falco leucogaster", "Icthyophaga leucogaster") je dravec z čeľade jastrabovitých. Opísal ho v roku 1788 Johann Friedrich Gmelin. Žije v juhovýchodnej Ázii v oblasti od Indie a Srí Lanky až k Austrálii. Jeho najbližším príbuzným je orliak hnedý, ktorý žije na Šalamúnových ostrovoch, s ktorým tvorí naddruh. Z globálneho pohľadu je málo dotknutý, ale v rámci Južnej Austrálie a Tasmánie je považovaný za zraniteľný druh a v rámci Viktórie je považovaný za ohrozený. 
Orliak bielobruchý hrá významnú úlohu v kultúre niektorých austrálskych kmeňov.
Rudolf Hrušínský mladší

Rudolf Hrušínský mladší (* 5. október 1946, Praha) je český herec, syn herca Rudolfa Hrušínského staršieho, starší brat herca Jana Hrušínskeho a otec Rudolfa Hrušínského najmladšieho.
Život.
Po ukončení školskej dochádzky študoval na Pražskom konzervatóriu hru na akordeón a klavír, v pomaturitnom ročníku prešiel na DAMU, ktorú absolvoval v roku 1974. Potom vystupoval v pražskom divadielku "Ateliér",od roku 1978 dvadsať sezón v Činohernom klube. V súčasnosti hrá predovšetkým v Divadle Bez zábradlí, patrí k úspešným filmovým i televíznym hercom, spolupracuje s rozhlasom a dabingom.
Objavil sa o i. vo filmoch "Signum laudis", "Jára Cimrman ležící, spící", "Rozpuštěný a vypuštěný", "Postřižiny", "Slavnosti sněženek", "Vesničko má středisková", "Dobří holubi se vracejí", "Obecná škola", "Černí baroni", "Akumulátor 1", "Knoflíkáři", "Obsluhoval jsem anglického krále".
Vo filmoch "Byl jednou jeden polda" hral patológa Slavíčka.
Zahral si v seriáloch "Cirkus Humberto", "Dobrodružství kriminalistikyy", "Zdivočelá země", "Hospoda" a "Duch český". Od roku 2005 hrá postavu domovníka Vlastimila Peška v seriáli TV Nova "Ulice".
Je, rovnako tak ako bol aj jeho otec, vášnivý rybár.
Rudolf Hrušínský najmladší

Rudolf Hrušínský najmladší (* 19. november 1970, Praha) je český herec.
Josef Matocha

Prof. PhDr. ThDr. Josef Karel Matocha, v krstnej matrike iba Josef (* 14. máj 1888, Pitín – † 2. november 1961, Olomouc) bol český rímskokatolícky teológ, duchovný, vysokoškolský pedagóg, arcibiskup olomoucký a metropolita moravský. 
Život.
Študoval na Arcibiskupskom gymnáziu v Kroměříži (kam prešiel po roku štúdia na gymnáziu v Uherskom Hradišti), teologickej fakulte v Olomouci a na Gregoriánskej univerzite v Ríme. Na olomouckej teologickej fakulte prednášal ako riadny profesor v rokoch 19311939 a 19451948 kresťanskú filozofiu a špekulatívne dogmatiku, dvakrát bol jej dekanom. V marci 1948 ho pápež Pius XII. menoval za arcibiskupa olomouckého. 14. augusta 1949 v Trnave bol hlavným svätiteľom biskupov Ambróza Lazíka a Róberta Pobožného. Bolo to posledné verejné svätenie biskupov na Slovensku až po rok 1973. 14. októbra toho istého roku tajne vysvätil Františka Tomáška za pomocného biskupa olomouckého. Úrad arcibiskupa mohol slobodne vykonávať len do Veľkej noci v roku 1950, kedy bol nezákonne internovaný a izolovaný komunistickou štátnou mocou. Jeho spolupracovníci boli zatknutí a on bol fakticky v domácom väzení vo svojej rezidencii - nesmel dokonca ani čítať noviny a počúvať rozhlas. 
Zomrel v Olomouci 2. novembra 1961. Pochovaný bol vo svojom rodisku v Pitíne.
Po jeho smrti komunisti bránili znovu obsadiť úrad arcibiskupa. V rokoch 19731987 riadil arcidiecézu biskup Josef Vrana ako apoštolský administrátor. Ďalším olomouckým arcibiskupom bol až František Vaňák vymenovaný v decembri 1989.
V roku 1999 mu bol "in memoriam" udelený Rad T. G. Masaryka I. triedy.
Jan Hrušínský

Jan Hrušínský (* 9. jún 1955, Praha) je herec a divadelný riaditeľ, syn českého herca Rudolfa Hrušínskeho.
Život.
Divadlo hrá už od detstva, po štúdiu pražského konzervatória začínal hrať v Činohernom štúdiu v Ústí nad Labem. Tu sa stretol so svojou budúcou manželkou herečkou Milušou Šplechtovou. K najlepším inscenáciám tohto obdobia patrí napr. Čechovove "Tři sestry" (barón Tuzenbach) v preklade Leoša Suchařípa alebo Strnisková "Goldoniáda" v réžii Ivana Rajmonta a Cromelinckova "Vášeň jako led" v réžii Jána Grosmanna. V rokoch 1984 – 1990 bol členom pražského Realistického divadla, potom pôsobil aj v Divadle Na zábradlí a pravidelne hosťoval v niekoľkých ďalších pražských divadlách, napr. V divadle V Řeznické (Kornelius Hackel – "Hello Dolly", Popiel – "Polská krev"), v ABC (Babs – "Charleyova teta", Malvolio – "Večer tříkrálový", Goodbody – "Jak jsem vyhrál válku"), v Národnom divadle a ďalších. V roku 2004 založil pražské Divadlo Na Jezerce. O dva roky skôr Divadelní společnost Jana Hrušínského. Divadlo na Jezerce sa stalo jedným z najnavštevovanejších divadiel v Prahe a Hrušínský do neho priviedol popredných českých hercov, režisérov, výtvarníkov aj autorov, napr. Jana Třísku, Jiřinu Bohdalovou, Jiřího Macháčka, Jana Hřebejka, Jaroslava Duška, Šimona Cabana, Barboru Hrzánovou, Radka Holuba, Jiřího Hubače a Pavla Vrbu, Irenu Douskovou, Ivo Žídka, Jana Štěpánka, Janu Zbořilovou, Juraje Herze, Radka Balaše, Jozefa Cillera, Lenku Vlasákovou, Jana Kačera, Věru Kubánkovou, Lukáše Hlavicu, Arnošta Goldflama, Katarínu Bielikovou, Ivanu Brádkovou, Miroslava Vladyku, Zdeňka Zelenku, skladateľa Jana Kučeru, Ondřeje Brzobohatého a mnoho ďalších. Divadelní společnost Jana Hrušínského oslávila v roku 2012 desať rokov svojej činnosti.
Kristýna Hrušínská

Kristýna Hrušínská (* 5. marec 1985, Praha) je česká herečka. Vyštudovala Strednú odbornú školu cestovného ruchu, odbor sprievodcovstvo. Jej korene, ktoré siahajú do hereckej rodiny, ju však zmohli a Kristýna urobila skúšky na DAMU. Teraz hosťuje v činohre Národného divadla a jej domovským divadlom je Divadlo Na Jezerce.
Miluše Šplechtová

Miluše Šplechtová, občianskym menom Miluše Hrušínská (* 13. november 1957, Most) je česká herečka.
Život.
Narodila sa v Moste. Vyštudovala Pražské konzervatórium (1979), potom pôsobila v Činohernom štúdiu v Ústí nad Labem (1980-1984) a v Realistickom divadle Zdeňka Nejedlého/Labyrintu (1984-1991). V roku 1991 odišla do pražského Národného divadla, dnes je v angažmán v Divadle na Jezerce, kde je členom Divadelnej spoločnosti Jana Hrušínskeho, svojho manžela.
Z prvého manželstva má syna Nikolu, z druhého s Janom Hrušínským, dve dcéry. Kristýna Hrušínská študuje herectvo na pražskej DAMU.
Hrala v predstavení "Tři sestry", "Zahraj to znovu, Same" v Divadle Na Jezerce, v predstavení "Sluha dvou pánů" v Národnom divadle. Objavila sa v niekoľkých filmoch ("Panelstory", "Jak chutná smrt") aj v televíznych seriáloch "Nemocnice na kraji města (Nové osudy))" alebo "Cesty domů".
Nezriedka sa s jej hlasom stretávame v dabingu zahraničných filmov a seriálov, od študentských čias spolupracuje s rozhlasom.
Majstrovstvá sveta v softbale mužov 1984

Majstrovstvá sveta v softbale mužov 1984 boli v poradí 6. Majstrovstvá sveta v softbale mužov, ktoré organizovala Medzinárodná softbalová federácia (ISF). Konali sa v meste Midland, v Texase, v Spojených štátoch od 6.14. júla 1984, za účasti 16 tímov. USA bolo organizátorom mužského softbalového šampionátu druhýkrát, keď predtým hostilo turnaj v roku 1968, v Oklahoma City. Svoj druhý titul získal Nový Zéland, ktorý vo finále zvíťazil nad Kanadou. Domáce družstvo skončilo bronzové.
Erik Pardus

Erik Pardus (* 2. február 1957, Uherské Hradiště – † 10. máj 2011, Brno) bol český herec.
Po štúdiu na brnenskej JAMU nastúpil v roku 1982 do Divadla bratří Mrštíků (neskôr Městského divadla Brno), kde pôsobil až do svojej smrti. Vo filme však hral už od roku 1969. Medzi jeho známejšie filmové úlohy patrí: Píďa z filmu "Romance za korunu" alebo strážmajster Zahálka zo seriálu "Četnické humoresky". Získal cenu Thálie v kategórii činohra a cenu Alfréda Radoka (obe za rok 2007) za stvárnenie úlohy Pavla I. v hre "Smrť Pavla I." od Dmitrija Merežovského na doskáchch Městského divadla Brno. Pôsobil tiež ako dabér.
Podľahol rakovine pľúc, na ktorú sa ako silný fajčiar liečil od jesene 2010.
Bol ženatý s herečkou Evou Gorčicovou (pôsobí tiež v Mestskom divadle Brno), s ktorou mal jedného syna.
Catherine Bellisová

Catherine Cartan Bellisová (; * 8. apríl 1999, San Francisco, Spojené štáty) je americká juniorská tenistka, víťazka národných juniorských majstrovstiev USA 2014. Za toto víťazstvo jej bola udelená divoká karta ("ang. wild card"), znamenajúca pre ňu právo štartu na US Open 2014 v kategórii žien.
Najlepšie výsledky.
Grandslamové turnaje.
Ženy.
V prvom kole US Open 2014 nečakane vyradila dvanástu nasadenú hráčku a finalistku Australian Open 2014 slovenskú tenistku Dominiku Cibulkovú po setoch 6:1, 4:6, 6:4, čo je v médiach označované ako veľké prekvapenie až senzácia. V druhom kole prehrala so Zarinou Diyasovou z Kazachstanu (3:6, 6:0, 2:6).
Juniorky.
Na juniorských grandslamových turnajoch najlepší výsledok dosiahla vo štvorhre na French Open 2014, kde so svojou českou partnerkou Markétou Vondroušovou postúpili do finále. V ňom podľahli rumunskej dvojici Ioana Ducu – Ioana Loredana Roșca 1:6, 7:5 a v zápasovom tajbrejku najtesnejším rozdielom 9:11.
Turnaje ITF.
Ženy.
Na ženských turnajoch poriadaných Medzinárodnou tenisovou federáciou (ITF) získala jeden titul vo štvorhre. So svojou krajankou Alexis Nelsonovou vyhrali vo finále nad austrálsko-americkým párom Sally Peersová – Natalie Pluskotaová 6:2, 0:6, .
Kačacia fontána

Kačacia fontána je národná kultúrna pamiatka, ktorá sa nachádza na Šafárikovom námestí v Bratislave. Fontána je spolu so svojimi jednotlivými časťami zapísaná v Ústrednom zozname pamiatkového fondu (pod viacerými číslami, a to: 283/1, 283/2, 283/3, 283/4, 283/5, 283/6, 283/7). Za národnú kultúrnu pamiatku boli objekty vyhlásené 23. októbra 1963. Podľa niektorých zdrojov ide o najobľúbenejšiu fontánu v Bratislave.
Fontánu v roku 1914 vytvoril bratislavský sochár Robert Kühmayer v novobarokovom štýle. Pri tvorbe sa inšpiroval starou miestnou povesťou o vodníkovi a skamenených chlapcoch.
Architektúra fontány.
Podstavec fontány pozostáva z mnohých neopracovaných pieskovcových a žulových kameňov, rôznej veľkosti a tvaru, pričom ich rozloženie má pripomínať breh rieky Dunaj. Na tomto podstavci sa nachádzajú sochy troch malých chlapcov a ich štyroch kačíc – všetky tieto objekty sú vyrobené z bronzu. Každý z chlapcov je vyobrazený v inej polohe – najvyššie umiestnený chlapec drží v rukách trepotajúcu a vzpierajúcu sa kačicu, ďalší chlapec sa za nimi naťahuje a tretia, najnižšie umiestnená socha, zobrazuje chlapca v plaziacej sa polohe. Pomedzi sochy chlapcov sú umiestnené sochy troch kačíc, ktorým zo zobákov strieka prúd vody. Štvrtá socha kačice je (ako už bolo vyššie spomenuté) v náručí jedného z chlapcov.
Na podstavci sa nachádza aj meno autora tejto sochy, spolu s rokom vzniku.
Samotná ohrada fontány má nepravidelný kruhový pôdorys o priemere a vyrobená je z niekoľkých oblúkových kamenných častí, ktoré sa striedavo konvexne a konkávne zalamujú.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1993

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1993 boli v poradí 28. Majstrovstvá Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v troch nemeckých mestách: Berlín, Karlsruhe a Mníchov, od 22. júna4. júla 1993, za účasti 16 tímov. Počet účastníkov sa oproti predchádzajúcemu šampionátu zvýšil až o 8 družstiev. Nováčikmi turnaja bola šestica družstiev: Bosna a Hercegovina, Estónsko, Chorvátsko, Lotyšsko, Rusko a Slovinsko. Nemecko bolo organizátorom európskeho šampionátu tretíkrát, keď predtým hostilo turnaj v rokoch 1971 a 1985. Domáce získalo historicky svoj prvý európsky titul.
Tento turnaj bol zároveň kvalifikáciou na Majstrovstvá sveta 1994, ktoré sa uskutočnili v Kanade. Kvalifikovalo sa na ne 5 najlepších družstiev.
Castro County

Castro County je americký okres v severnom Texase. Pri sčítaní ľudu v roku 2010, bola jeho populácia 8 062 obyvateľov. Okresné mesto je Dimmitt. Bol pomenovaný po Henrim Castro, ktorý bol generálnym konzulom Francúzska pre Texaskú republiku a zakladateľom kolónie v Texase.
Chambers County (Texas)

Chambers County je americký okres na východe Texasu. Pri sčítaní ľudu v roku 2010, bola jeho populácia 35 096 obyvateľov. Okresné mesto je Anahuac.
Chambers County je súčasťou Houston-The Woodlands-Sugar Land, TX Metropolitan Statistical Area.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1995

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1995 boli v poradí 29. Majstrovstvá Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v Aténach, v Grécku od 21. júna2. júla 1995, za účasti 14 tímov. Nováčikom turnaja bola iba FR Juhoslávia. Grécko bolo organizátorom európskeho šampionátu druhýkrát, keď predtým hostilo turnaj v roku 1987, tiež v Aténach. Družstvo získalo svoj prvý európsky titul.
Tento turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia na basketbalový turnaj LOH 1996, ktoré sa uskutočnili v Atlante. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá.
Tony Adams

Tony Alexander Adams, OBE (* 10. október 1966, Londýn) je anglický futbalový tréner a bývalý hráč Arsenalu.
Tony bol obrancom Arsenalu až 22 rokov. Je považovaný za legendu klubu a taktiež patrí medzi 100 najlepších hráčov Premier League. S Arsenalom vyhral štyrikrát titul Premier League, trikrát FA Cup, dvakrát Ligový pohár, Pohár UEFA a trikrát Anglický superpohár. Pred štadiónom Emirates mu bola dňa 9. decembra 2011 odhalená socha.
Po ukončení hráčskej kariéry bol trénerom tímov Wycombe Wanderers, Portsmouth a Gabala.
Klubová kariéra.
Arsenal.
Adams podpísal zmluvu s Arsenalom už ako chlapec v roku 1980. Svoj debut si odbil 5. novembra 1983 proti Sunderlandu štyri týždne po jeho sedemnástich narodeninách.
Spolu s Lee Dixonom, Nigelom Winterburnom a Steve Bouldom tvorili takzvanú "fantastickú štvorku defenzívy." 1. januára 1988 sa stal kapitánom Arsenalu v 21 rokoch, a zostal ním ešte 14 ďalších.
Silná disciplína obrancov Arsenalu bola považovaná za hlavný dôvod výhry dvoch ligových titulov v Premier League a v sezóne 1986-1987 výhry Ligového pohára.
V rokoch 1992-93 sa Tony stal kapitánom Anglicka, pričom vyhral Ligový pohár a double v FA Cupe. Nasledujúceho roku už dvíhal nad hlavu Pohár UEFA.
Napriek týmto úspechom, bojoval s alkoholizmom ktorý začal v polovici 80-tych rokov. 6. mája 1990 mal Tony autonehodu. V krvi mu zistili viac alkoholu ako bolo povolené. 19. novembra toho roku bol uväznený na 4 mesiace. Napriek týmto skutočnostiam pokračoval v pití alkoholu. Počas sezóny 1993-94 bol opitý a spadol zo schodov reštaurácie pričom mu museli lekári zašívať hlavu 29 stehmi.
14. septembra 1996, Tony verejne priznal že je alkoholik a chcel sa liečiť. V priebehu liečby sa učil hrať na piano. Vo svojej autobiografii taktiež spomenul svoje problémy s alkoholom.
Svoj posledný zápas vo farbách Arsenalu odohral v sezóne 2002-03 proti Evertonu. Stal sa druhým hráčom ktorý odohral najviac zápasov za Arsenal a taktiež najúspešnejším kapitánom v klubovej histórii. Jeho číslo 6 na drese dnes oblieka Laurent Koscielny.
9. novembra 2011 mu bola pred štadiónom Emirates odhalená socha k 125. výročiu založenia klubu.
Reprezentačná kariéra.
Adams debutoval za Anglicko proti Španielsku v roku 1987. Taktiež hral na Eure 88 kde dal aj dva góly.
Po veľmi sľubnom štarte jeho reprezentačnej kariéry, Tony trpel sériou zranení. Kvôli zraneniu chýbal na Eure 92, avšak toho roku sa ešte stal spolu-kapitánom s Davidom Plattom v reprezentácii pod vedením Garyho Linekera. Na Eure 96 Angličania vypadli po penaltách s Nemeckom.
Celkovo odohral 66 zápasov a dal 5 gólov.
Pomník Sándora Petőfiho

Pomník Sándora Petőfiho je národná kultúrna pamiatka, ktorá sa teraz nachádza v bratislavskej Medickej záhrade na Špitálskej ulici. Pomník je zapísaný v Ústrednom zozname pamiatkového fondu (pod číslom 263/3). Za národnú kultúrnu pamiatku bol objekt vyhlásený 23. októbra 1963.
História pomníka.
Okolo roku 1899 navrhol Spolok novinárov postaviť Petőfiho sochu aj v Bratislave. Pôvodne mal pomník vyhotoviť maďarský sochár pochádzajúci z Bratislavy Ján Fadrusz. Ten v roku 1902 mestu oznámil, že Petőfiho sochu zhotoví na vlastné náklady. Zdravotný stav sa mu však začal rapídne zhoršovať a pred začatím prác v roku 1903 zomrel. Práce na pomníku sa napokon ujal jeho študent Béla Radnai, ktorý zákazku získal vo verejnej súťaži. Bratislavčania zostavili tzv. „výbor pre sochu“ a vypísali verejnú súťaž. Zo štyridsiatich štyroch prihlásených prác porota vyhodnotila ako najlepší práve projekt Bélu Radnaiho. K úspechu mladého sochára prispelo aj to, že dlho pracoval v budapeštianskej dielni Fadrusza v budínskej časti Naphegy – najprv ako pomocník, neskôr spolupracovník. 
V roku 1911 teda pomník vyhotovil a dňa 8. septembra (alebo 11. septembra) toho istého roku ho aj slávnostne odhalili. Pomník tohto známeho maďarského básnika slovenského pôvodu vtedy umiestnili pred Slovenské národné divadlo na Hviezdoslavovom námestí. Po prvej svetovej vojne a vzniku ČSR však bolo mesto nútené pomník rozobrať a umiestniť do podzemia Grasalkovičovho paláca.
V roku 1956 alebo 1957 však pomník opätovne poskladali a uložili do Sadu Janka Kráľa – najskôr stál v centre parku, no neskôr, po inštalovaní sochy Janka Kráľa, pomník preložili. Na tomto mieste ho okrem poveternostných podmienok roky ničili aj vandali. 
V roku 2002 sa pomník dočkal rekonštrukcie a tiež aj nového miesta – preložili ho do Medickej záhrady, kde stojí dodnes.
Architektúra pomníka.
Na základnom podstavci pomníka je umiestnený druhý, rozlohovo menší podstavec, na ňom je postavená vzpriamená socha básnika v nadživotnej veľkosti. Básnik drží v ľavej ruke šabľu. Po spisovateľovej pravici stojí na základnom podstavci socha múzy, tvárou je otočená k básnikovi a v ľavej ruke drží palmovú ratolesť, ktorá sa vinie poza básnikov chrbát.
Pomník je vyrobený z bieleho mramoru.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1997

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1997 boli v poradí 30. majstrovstvá Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v troch španielskych mestách: Barcelona, Badalona a Girona, od 24. júna6. júla 1997, za účasti 16 tímov. Nováčikom turnaja bola iba Ukrajina. Španielsko bolo organizátorom európskeho šampionátu druhýkrát, keď predtým hostilo turnaj v roku 1973. Titul obhájilo družstvo .
Tento turnaj bol zároveň kvalifikáciou na Majstrovstvá sveta 1998, ktoré sa uskutočnili v Grécku. Kvalifikovalo sa na ne 5 najlepších družstiev.
Konferencia vyšších rehoľných predstavených na Slovensku

Konferencia vyšších rehoľných predstavených na Slovensku združuje vyšších predstavených "„rehoľných inštitútov a spoločností apoštolského života, ktoré pôsobia na území Slovenska“". Organizácia je vytvorená v súlade s 23. článkom dekrétu II. Vatikánskeho koncilu "Perfectae Caritatis" a kán. 708-709 CIC. V organizácii sú len zástupcovia mužských rádov, ženské majú svoju organizáciu: Konferenciu vyšších predstavených ženských reholí. Cieľom konferencie je "„všestranný rozvoj rehoľného života, spolupráca a koordinácia na poli pastoračnom, charitatívnom, výchovno-vzdelávacom, územného rozmiestnenia, v užívaní nástrojov sociálnej komunikácie a v styku s predstaviteľmi cirkevnými, štátnymi a jednotlivými dikastériami rímskej kúrie.“" Predsedom konferencie je od októbra 2012 Jeremiáš Daniel Kvaka, OFM, vystriedal ThLic. Jána Halamu, SVD, ktorý oznámil po roku svoju rezignáciu.
Činnosť.
K 1. januáru 2008 konferencia založila Rehoľný školský úrad, ktorý rieši otázky školstva. Úrad sídli v kláštore Piaristov v Svätom Juri.
Konferencia má štyri komisie:
Eva Henychová

Eva Henychová (* 8. september 1974, Zlín) je česká folková pesničkárka, textárka a hudobná skladateľka.
Život.
V roku 1985 hrala v detskom televíznom seriáli "My holky z městečka", kde tiež spievala. V rokoch 1991 až 1992 spievala v Zlínskom divadle v muzikálovom predstavení "Proč se lidé nemaj rádi". V roku 1991 získala 1. miesto v súťaži na festivale Porta v Plzni, čo bol impulz, ktorý ju podnietil k ďalšiemu verejnému vystupovaniu. V rokoch 1994 až 1999 študovala na pražskom Konzervatóriu Jaroslava Ježka odbor spev a gitara. V roku 1996 vydala svoje prvé CD a potom začala vystupovať aj profesionálne. Spieva často v malých sálach, kluboch a kostoloch, koncertuje aj pre väzňov, chorých a starých ľudí. Vystupovala aj v Bosne a Hercegovine a v českých komunitách v Chorvátsku, Moldavsku, Poľsku, Rumunsku a na Ukrajine.
Dr. Ema

Dr. Ema je slovenský rodinný seriál, ktorý sa vysielal od 4. septembra do 30. októbra 2014 na TV JOJ.
Dej.
Ema Lišková (Soňa Norisová) je psychologička, ktorá so svojimi klientmi rieši problémy týkajúce sa rodiny, vzťahov, starostí s dospievajúcimi deťmi tak, že ich dokáže nasmerovať, aby svoj problém vyriešili vlastným spôsobom. Emin súkromný život nie je jednoduchý a o záchranu svojho vzťahu musí bojovať.
Produkcia.
Autorkou námetu je Kristína Cibulková, ktorá už v minulosti produkovala pre JOJ seriály ako "Dedičstvo" a "Deň a noc". Seriál je natáčaný na kamery s optikou Arri Alexa hlavným kameramanom Tomášom Stanekom, pod réžiou Romana Fábiana. Seriál mal mať 14 častí, no JOJ ukončila seriál 30. októbra 2014, teda 9. časťou.
Konferencia vyšších predstavených ženských reholí

Konferencia vyšších predstavených ženských reholí "„tvoria vyššie predstavené, ktoré majú trvalé bydlisko na území Slovenska, predstavené, ktoré majú na jeho území kanonicky zriadený aspoň jeden dom a ktoré si želajú byť v súlade s právnymi predpismi členkami konferencie.“" Poslaním organizácie je "„vzájomná pomoc členiek konferencie pri zariaďovaní spoločných záležitostí ako aj podpora plnšieho rehoľného života; napomáhanie k dosiahnutiu cieľov jednotlivých inštitútov a spoločností, vždy s rešpektovaním ich samostatnosti, povahy a vlastného ducha; spolupráca a koordinácia činnosti na poli pastoračnom a charitatívnom a vo veciach, ktoré majú byť konané spolu s cirkevnou autoritou.“" Konferencia je vytvorená v súlade s 23. článkom dekrétu II. Vatikánskeho koncilu "Perfectae Caritatis" a kán. 708-709 CIC. Mužské rády majú svoju organizáciu: Konferenciu vyšších rehoľných predstavených na Slovensku. Predsedníčka konferencie je sestra M. Justína Kostúrová, generálna predstavená Kongregácie sestier dominikánok blahoslavenej Imeldy v Bratislave.
Činnosť.
Konferencia má štyri komisie:
KVPŽR má Rehoľný školský úrad, ktorý "„plní úlohy poradcu zriaďovateľa [škôl]“".
Snemovňa ľudu Federálneho zhromaždenia

Snemovňa ľudu Federálneho zhromaždenia (SĽ FZ) () bola jedna z dvoch rovnoprávnych komôr parlamentu ČSSR, po nežnej revolúcii následne ČSFR, Federálneho zhromaždenia. Snemovňa mala 200 kresiel, do ktorých sa volilo v celom Česko-Slovensku priamou voľbou na päťročné funkčné obdobie. Pretože voľbou v celej federálnej republike bolo zvolených viac Čechov, bolo prijaté v zákone o federalizácii opatrenie proti majorizácii českých poslancov (druhá komora Snemovne národov bola volená paritne z polovice z Česka a z polovice zo Slovenska). Snemovňa bola uznášaniaschopná pri účasti aspoň nadpolovičnej väčšiny poslancov.
Snemovňa národov Federálneho zhromaždenia

Snemovňa národov Federálneho zhromaždenia (SN FZ) () bola jednou z dvoch rovnoprávnych komôr parlamentu ČSSR a ČSFR Federálneho zhromaždenia v rokoch 1969-1992. Snemovňa národov reprezentovala zásady prijaté v rámci federalizácie Česko-Slovenska, kedy tu boli rovnomerne zastúpené obe nové republiky, 150 kresiel, ktoré snemovňa mala boli obsadzované priamou voľbou z Česka a zo Slovenska po 75 poslancoch. Funkčné obdobie končilo spolu so Snemovňou ľudu (teda až na výnimky na začiatku a konci fungovania snemovne po piatich rokoch). Snemovňa národov bola uznášaniaschopná pri účasti nadpolovičnej väčšiny poslancov.
Lidové divadlo Uranie

Lidové divadlo Uranie sídliace v pivovarskej záhrade v pražských Holešoviciach vzniklo v roku 1903, keď tam bola predtým budova presťahovaná z výstavnej aleje Pražského výstaviska.
Dejiny.
Budova pôvodne vznikla v roku 1898 pre Výstavu architektúry a inžinierstva a stála na Pražskom výstavisku. Slúžila tu napoly ako koncertná a prednášková sieň a napoly ako divadlo, prevádzkované na koncesiu divadelného riaditeľa Jana Vávru. Ten pre divadlo zostavil aj herecký zbor, čítajúci o i. Mariu Ryšavú, Antonína Jiřikovského, Mariu Zieglerovú, Mariu Bečvářovú a ďalší. Pre divadlo napísali dramatici Václav Štech a Karel Šípek pôvodnú ľudovú hru nazvanú "Náš dům v asanaci". Na vzniku divadla sa podieľali o i. divadelník a profesor na Umelecko-priemyselnej škole v Prahe Gustav Schmoranz, ktorý bol technickým poradcom, Jaroslav Kvapil, neskorší režisér Vinohradského a Národného divadla a ďalší členovia spolku "Máj" na čele s predsedom Ignátom Herrmannom. Propagáciu projektu zabezpečoval Jozef Kuffner, divadelný referent Národných listov .
Samotná budova divadla architekta Osvalda Polívku bola po presťahovaní umiestnená v záhrade Měšťanského pivovaru a bola drevená na podmurovke. Priestor bol krytý, nad hľadiskom bol umiestnený sklenený svetlík. Sála mala kapacitu 750 sediacich a 140 stojacich divákov (teda bezmála 900 ľudí). Kolaudácia stavby sa konala v januári 1903.
Najväčší význam pre jeho činnosť znamenala doba okupácie (1939 - 1945). Uranie bola od roku 1941 (oficiálne až od roku 1943) vedená podnikateľom Bohumilom Perlíkom, ktorý sa už pokúšal založiť viac divadiel (činoherných štúdií). S týmto divadlom sú ďalej spojené mená hercov Vítězslav Vejražka, Miloš Nedbal, František Filipovský, Felix le Breux, Nelly Gaierová, Josef Hlinomaz, Marie Vášová, Blanka Waleská, Dana Medřická, čiastočne aj spolupracovali Otýlie Beníšková, Adina Mandlová, Zdenka Sulanová a ďalší.
Budova divadla sa do dnešných čias nezachovala, zničil ju veľký požiar 2. januára 1946, divadlo teda bolo v prevádzke približne 43 rokov. Pripomína ju len pamätná tabuľa v ulici "U Uranie" v pražských Holešoviciach.
Sixpence None the Richer

Sixpence None the Richer (známa taktiež ako Sixpence) je americká kresťanská poprocková skupina založená v roku 1992. Známa sa stala hlavne kvôli hitom ako „Kiss Me“ alebo „Breathe Your Name“. Názov skupiny bol vytvorený a inšpirovaný častou pasáže z knihy "Mera Christanity" od C. S. Lewisa.
Skupina obdržala dve nominácie na cenu Grammy v kategórii najlepší popový výkon dua alebo skupiny za skladbu „Kiss Me“ a cenu Grammy v kategórii najlepší rockový gospelový album za "Sixpence None The Richer" (1997).
Členovia.
Súčasní
Bývalí
Jerzy Popiełuszko

Jerzy Aleksander Popiełuszko, nazývaný kňaz Solidarity (* 14. september 1947 Okopy u Suchowola, Podleské vojvodstvo† asi 19. október 1984) bol známy poľský rímskokatolícky kňaz spojený so Solidaritou a zavraždený príslušníkmi komunistickej tajnej polície.
Život.
Za kňaza bol vysvätený v roku 1972, od júna 1980 pôsobil v kostole sv. Stanislava Kostku vo Varšave. Od augusta 1980 spolupracoval s robotníckymi organizáciami a aktívne podporoval Solidaritu. Počas štrajku bol poslaný slúžiť omšu do "Huty Warszawa" (huť). Za výnimočného stavu organizoval v kostole sv. Stanislava Kostku tzv. "Omše za vlasť". Vďaka svojej kritike komunistického systému získal široký ohlas a podporu verejnosti. Bol sledovaný poľskou tajnou políciou ("Służba Bezpieczeństwa"). V decembri 1983 bol zatknutý, k procesu však nedošlo, pretože v júli 1984 bola vyhlásená amnestia.
Večer 19. októbra 1984 sa vracal do Varšavy z omše, ktorú slúžil v Bydgoszczi, keď jeho auto zastavili na ceste traja príslušníci zo 4. správy poľského ministerstva vnútra, ktorá sa zaoberala bojom s katolíckou cirkvou. Grzegorz Piotrowski, Waldemar Chmielewski a Leszek Pękala prezlečení za milicionárov duchovného zbili, spútali a vhodili do kufra ich Fiata 125p. Popiełuszkovmu vodičovi Waldemarovi Chrostowskému sa podarilo vyskočiť z milicionárskeho auta a utiecť. Vďaka nemu sa verejnosť o únose dozvedela. Kedy Popiełuszko zomrel, nie je známe. Pravdepodobne bol už mŕtvy, keď mu páchatelia priviazali k telu závažie, s ktorým ho potom vhodili do priehrady na rieke Visla u mesta Włocławek. Telo bolo nájdené 30. októbra 1984 v tak zúboženom stave, že ho rodina spoznala len podľa zvláštnych znamení. 
Beatifikácia.
Keď v roku 1987 pápež Ján Pavol II. navštívil rodné Poľsko, snažili sa úrady i prímas Józef Glemp, ktorý podľa svedectva pamätníkov a Inštitútu národnej pamäti spolupracoval s vtedajším komunistickým vedením Poľska, zabrániť tomu, aby sa pápež modlil pri Popiełuszkovom hrobe. Ján Pavol II. tak ale podľa svojho presvedčenia urobil.
V roku 1997, teda 12 rokov po Popiełuszkovej smrti, začala katolícka cirkev proces jeho beatifikácie (blahoslavenia). Stalo sa tak proti vôli kardinála Glempa, ktorý sa ju snažil oddialiť tým, že odmietol podať požadované svedectvo. Tieto skutočnosti boli zverejnené v roku 2009 v súvislosti s premiérou filmu "Popiełuszko. Wolność jest w nas", v ktorom kňaza stvárnil Adam Woronowicz. 
19. decembra 2009 pápež Benedikt XVI. prehlásil Jerzyho Popiełuszka za mučeníka. Jeho blahorečenie sa konalo 6. júna 2010 vo Varšave.
Rohizka

Rohizka () je dedina ("село") na Ukrajine v Čečeľnyckom rajóne vo Vinnyckej oblasti. Žije tu 1168 obyvateľov.
Nábrežná ulica (Bratislava)

Nábrežná ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka.
Nachádza sa v lokalite "Kolónka" (ľudový názov), ktorú tvoria pozostatky po pôvodnej zástavbe Petržalky, nie je tu zavedená kanalizácia ani plyn.
Podľa obyvateľov bola táto oblasť pred rokom 1989 určená na asanáciu, ku ktorej nedošlo kvôli Nežnej revolúcii. Tiahne sa od Dargovskej ulice na juh, križuje Kubínsku a Hrobársku, Goralská je na ňu kolmá, je rovnobežná s Kaukazskou. Na ulici sa nachádza Cintorín Petržalka.
Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1999

Majstrovstvá Európy v basketbale mužov 1999 boli v poradí 31. Majstrovstvá Európy v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v siedmich francúzskych mestách: Paríž, Antibes, Clermont-Ferrand, Dijon, Le Mans, Pau a Toulouse, od 21. júna3. júla 1999, za účasti 16 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Česka a Macedónska. Francúzsko bolo organizátorom európskeho šampionátu tretíkrát, keď predtým hostilo turnaj v rokoch 1951 a 1983. Svoj druhý titul v histórii získalo družstvo .
Tento turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia na basketbalový turnaj LOH 2000, ktoré sa uskutočnili v Sydney. Kvalifikovalo sa na ne 5 najlepších družstiev. mala ako víťaz MS 1998 olympijskú účasť už dopredu istú.
Oľhopiľ (Čečeľnycký rajón)

Oľhopiľ () je dedina ("село") na Ukrajine v Čečeľnyckom rajóne vo Vinnyckej oblasti. Žije tu 3 897 obyvateľov.
Ian Wright

Ian Edward Wright, MBE, (* 3. október 1963, Londýn, Spojené kráľovstvo) je bývalý anglický profesionálny futbalista.
Wright bol úspešným hráčom Crystal Palace FC, Arsenalu ale aj ďalších klubov. Najväčšie úspechy dosiahol s Arsenalom, s ktorým vyhral titul v Premier League, oba domáce poháre a taktiež Pohár UEFA.
Klubová kariéra.
Crystal Palace.
Wrightov veľký talent neostal bez povšimnutia a preto v auguste 1985 krátko pred svojimi 22 narodeninami podpísal zmluvu s tímom Crystal Palace FC.
Hneď v prvej sezóne si vytvoril meno v klube, keď strelil deväť gólov. Keď prišiel to tímu Mark Bright obaja vytvorili údernú silu tímu.
Wright bol povolaní do reprezentácie Anglicka B v decembri 1989, ale dvakrát zlomená holenná kosť spomalila strieľanie gólov v lige. Ale, po rekonvalescencii odohral veľmi dobrý zápas vo finále FA Cupu v roku 1990 proti Manchestru United.
V ďalšej sezóne dosiahol stí gól za Crystal Palace FC. Stal sa obávaným strelcom.
Arsenal.
Wright podpísal zmluvu s Arsenalom v septembri 1991 za čiastku £2 500 000, ktorá sa tak stala v tom čase rekordom klubu. Pri svojom debute v ligovom pohári skóroval proti Leicesteru City, a hneď v ďalšom ligovom zápase proti Southamptonu sa blysol 3 gólmi. V tej istej sezóne vyhral zlatú kopačku za najviac strelených gólov v sezóne s počtom 29.
Wright sa stal 6 sezón po sebe najlepším strelcom klubu. Okrem iných úspechov priviedol Arsenal k zisku Pohára UEFA v roku 1994, napriek tomu že v ňom nehral kvôli trestu.
Keď sa v septembri 1996 stal trénerom Arsène Wenger, Ian mal už 33 rokov. No napriek tejto skutočnosti bol plnohodnotným hráčom. V tej istej sezóne sa stal druhým najlepším strelcom ligy s 23 gólmi.
Jeho posledným gólom na štadióne Highbury bol gól proti Barnsley F.C. 4. októbra 1997 a bol to jeho gól číslo 300 v kariére. Posledný gól vo farbách Gunners zaznamenal 6. januára 1998 proti West Hamu.
Reprezentačná kariéra.
Wright si odbil debut za Anglicko vo februári 1991 pri víťazstve 2:0 proti Kamerunu.
Ian pokračoval v pomoci Anglicku sa kvalifikovať na MS 98, keď dvakrát skóroval proti Moldavsku.
Na MS 98 bol už hráčom West Hamu. V kvalifikácii na ME 2000 bol náhradníkom proti Luxembursku. Svoj posledný zápas v reprezentácii odohral o mesiac neskôr v priateľskom zápase proti Česku vo Wembley.
Zdroj.
Kuffa (priezvisko)

Kuffa je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v obci Svrčinovec (okres Čadca), Čadci a Kežmarku. 
Známi nositelia.
Pozri v článku Kuffa.
Kuffa

Kuffa je priezvisko, pozri Kuffa (priezvisko), napr.:
Majstrovstvá sveta v bejzbale žien 2014

Majstrovstvá sveta v bejzbale žien 2014 boli v poradí 6. Majstrovstvá sveta v bejzbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná bejzbalová federácia (IBAF). Konali sa v meste Mijazaki, v prefektúre Mijazaki, v Japonsku od 1.7. septembra 2014, za účasti 8 tímov. Formát turnaj sa oproti minulým turnajom MS zmenil, vďaka čomu všetkých 8 družstiev odohralo rovnaký počet6 zápasov. Japonsko bolo organizátorom ženského svetového šampionátu druhýkrát, keď predtým hostilo turnaj v roku 2008, v meste Macujama. Dejiskom zápasov boli 2 štadióny v Mijazake. Titul obhájilo domáce Japonsko, ktoré vyhralo vo všetkých zápasoch a vo finále zvíťazilo nad USA. Bronzová Austrália získala svoju druhú medailu na MS.
Účastníci.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva aktuálne umiestnenie v medzinárodnom rebríčku IBAF v roku 2014.
František Vláčil

František Vláčil (* 19. február 1924, Český Těšín – † 28. január 1999, Praha) bol český maliar, grafik, filmový scenárista a režisér. Jeho filmy "Marketa Lazarová" a "Údolí včel" sú dnes filmovými odborníkmi považované za vrcholné diela českej kinematografie. Na MFF Karlovy Vary bol ocenený za prínos k svetovej kinematografii.
Život a dielo.
Študoval dejiny umenia a estetiku na Filozofickej fakulte Masarykovej univerzity v Brne, štúdium ukončil v roku 1951. O film sa zaujímal už v priebehu štúdia. Najprv začínal v brnianskom trikovom štúdiu dokumentárnych filmov, neskôr vo filmovom štúdiu Československého armádneho filmu, kde natáčal rôzne inštruktážne a propagandistické snímky.
Na Barrandove debutoval až v roku 1960 filmom "Holubice", čím sa zaradil medzi najpozoruhodnejších filmových tvorcov tzv. Československej novej vlny 60. rokov 20. storočia. Najväčší ohlas mu ale priniesol dlho pripravovaný, natáčaný a upravovaný film "Marketa Lazarová". Zložitá historická filmová freska s vtedy debutujúcou mladučkou slovenský herečkou Magdou Vášáryovou v hlavnej úlohe Markety. Ide o úchvatný psychologický film plný obrazových metafor. Film bol aj na vtedajšie pomery veľmi nákladný (išlo do tej doby o vôbec najdrahší český film). Aby sa časť nákladov vrátila späť, bol v rovnakých kulisách a dekoráciách natočený ďalší historický film "Údolí včel" s Petrom Čepkom v hlavnej úlohe, ktorý zažiaril aj v ďalšom farebnom snímku "Adelheid".
V období normalizácie František Vláčil nakrútil niekoľko krátkometrážnych filmov, z ktorých zrejme vôbec najpozoruhodnejší je film "Praha secesní" z roku 1974. Nežne poetický bol aj vianočne ladený detský film "Pověst o stříbrné jedli". Nasledoval smutný, zvieravý a psychologicky ťažký príbeh "Dým bramborové natě" s Rudolfom Hrušínským v hlavnej úlohe. Zaujal aj baladický príbeh "Stíny horkého léta".
Výrazný režisérsky rukopis nesie aj biografický film o skladateľovi Antonínovi Dvořákovi "Koncert na konci léta", natočený podľa scenára Zdeňka Mahlera. Veľmi výrazné sú aj jeho posledné snímky "Hadí jed", "Stín kapradiny" a "Mág".
Ocenenia.
V roku 1994 dostal ocenenie Český lev za celoživotný umelecký prínos k českému filmu. Pôsobil aj ako prezident Českej filmovej a televíznej akadémie. Na Medzinárodnom filmovom festivale v Karlových Varoch dostal hlavnú cenu za mimoriadny umelecký prínos k svetovej kinematografii.
V roku 2013 získal in memoriam Cenu Ministerstva kultúry za prínos v oblasti kinematografie a audiovízie.
Zložitá osobnosť.
František Vláčil bol bezpochyby výnimočný a všetkými múzami pobozkaný filmár, ale išlo o vnútorne veľmi rozpoltenú a zložitú osobnosť, ktorej sa nevyhýbali depresie a veľké problémy s alkoholom. Mnohé jeho snímky boli zložito dotvorené len vďaka podpore jeho filmového štábu, napriek tomu však zostáva jeho filmové dielo v celom kontexte českej kinematografie úplne unikátne a mimoriadne.
Alena Kožíková

Alena Kožíková (* 14. máj 1941, Praha) je česká divadelná dramaturgička, teatrologička a prekladateľka z francúzštiny.
Pochádza z rodiny spisovateľa Františka Kožíka a herečky Zdeňky Švabíkovej (sestry herečky Jarmily Švabíkovej, vydatej za herca Josefa Grussa).
Život.
Po maturite na jedenásťročke bola prijatá na Divadelnú fakultu Akadémie múzických umení v Prahe, odbor réžia a dramaturgia. K jej profesorom patril napr. Ota Ornest, Miloš Nedbal a Aleš Podhorský. Ešte pred absolutóriom na DAMU v roku 1961 nastúpila do Juhočeského divadla v Českých Budějoviciach. Jej diplomovou prácou na DAMU boli dejiny Juhočeského divadla. V roku 1968 absolvovala stáž vo Francúzsku, kde ju zastihla telefonická ponuka riaditeľa MDP Ota Ornesta na angažmán vo funkcii dramaturgičky v Mestských divadlách pražských. Miesto prijala a v MDP potom pôsobila v rokoch 1968 - 1995.
V roku 1996 ju angažovala do Vinohradského divadla riaditeľka Jiřina Jirásková. Tu potom pôsobila ako dramaturgička až do roku 2007, kedy činnosť zakončila ako redaktorka publikácie k stému výročiu založenia Divadla na Vinohradoch.
Je vydatá za vysokoškolského pedagóga Ladislava Mertla, s ktorým má dvoch synov (Jan a Jakub).
Je prekladateľkou z francúzštiny. V súčasnej dobe vypomáha ako dramaturgička pre zájazdové predstavenia. Publikuje odborné články napr. Divadelních novinách. Je autorkou alebo spoluautorkou niekoľkých kníh, okrem iného knihy o svojom otcovi, nazvanej "František Kožík – Tisíc slov o lásce" (vydal Petrklíč, Praha, 1998).
Humoreska (film)

Humoreska je česká filmová dráma režiséra Otakara Vávru z roku 1939.
Jiří Crha

 
 
 
 
 
 
 
Jiří Crha (* 13. apríl 1950, Pardubice, Česko-Slovensko) je bývalý česko-slovenský reprezentant v ľadovom hokeji, brankár. Je trojnásobným majstrom Česko-Slovenska a juniorským majstrom Európy 1968.
Emigrácia a pôsobenie v NHL.
Počas letnej prestávky v roku 1979 emigroval do Severnej Ameriky a začal chytať v American Hockey League za New Brunswick Hawks, ktorý bol farmárskym klubom účastníkov NHL Toronto Maple Leafs a Chicago Black Hawks.
Medzník v dejinách NHL.
Toronto Maple Leafs, ktoré o Crhu už v priebehu bežiacej sezóny prejavilo záujem, 4. februára 1980 s ním podpísalo zmluvu. Stal sa tak prvým česko-slovenským brankárom v NHL. V súťaži odchytal iba necelé dve sezóny, ale jeho pôsobenie v tejto súťaži sa stalo významným medzníkom pre európskych brankárov. Stal sa totiž prvým Európanom, ktorý sa presadil ako brankárska jednotka v tíme NHL, čo sa mu v česko-slovenskej reprezentácii nikdy nepodarilo. Naopak predtým sa niekoľkokrát stalo, že brankári, ktorí ako jednotky svojich reprezentačných tímov vynikli na Majstrovstvách sveta, sa v NHL nedokázali presadiť. Ako príklad možno uviesť bol švédskeho brankára Görana Högostu, ktorý bol po vynikajúcich výkonoch vyhlásený za najlepšieho brankára MS 1977 vo Viedni. Po ich skončení podpísal zmluvu s New York Islanders, ale v bežiacej sezóne bol preradený do farmárskeho tímu. Počas MS 1978 v Prahe New York Islanders bojoval o postup do semifinále Stanley cupu, ale Högostu aj napriek tomu uvoľnili pre potreby švédskej reprezentácie na MS.
Pôsobenie v Nemecku a koniec kariéry.
Crha ukončil kariéru v NHL v sezóne 1980/81. V nasledujúcich dvoch sezónach chytal za farmárske kluby Toronta a v roku 1983 sa vrátil do Európy. Krajinou jeho hokejového pôsobenia sa stalo vtedajšie Západné Nemecko, kde s výnimkou dvoch sezón (1983/84 v druholigovom SV Bayreuth a 1984/85 bez angažmá) posledných osem rokov svojej kariéry odchytal v EHC Freiburg. Šesť ročníkov v druhej lige a posledné dva roky (1991/92 a 1992/93) v najvyššej Bundeslige. Poctou pre Crhu od vedenia Freiburgu je, že jeho dres s číslom 1 je v klube navždy "uzamknutý", čo znamená, že žiadny hráč v tíme už nebude s týmto číslom hrať. Rovnaké ocenenie dostal aj Crhov spoluhráč z Freiburgu a z česko-slovenskej reprezentácie Milan Chalupa, ktorý v tomto nemeckom tíme hrával s číslom 5.
Po skončení hráčskej kariéry pôsobil Jiří Crha ako hokejový agent.
Kuriozity a zaujímavosti.
O Crhovi sa rozprávalo, že bol posadnutý chytaním a že na predlaktí odmietal nosiť bežné chrániče, lebo tie mu znižovali pohyblivosť paží. Preslávil sa aj novátorskými pokusmi v používaní brankárskych masiek, najmä v ich farebnom prevedení.
Phil Spector

Phil Spector, rodným menom Harvey Phillip Spector (* 26. december 1939, New York, USA – † 16. január 2021) bol americký hudobný producent.
Ako producent spolupracoval prevažne s dievčenskými vokálnymi skupinami, ako sú The Crystals alebo The Ronettes. Neskôr bol producentom albumu "Let It Be" britskej skupiny The Beatles a produkoval aj album "End of the Century" punkovej skupiny Ramones.
Jeho manželkou bola niekoľko rokov speváčka Ronnie Spector. V roku 1989 bol uvedený do Rock and Roll Hall of Fame. V roku 2003 zastrelil herečku Lanu Clarkson, za čo bol roku 2009 odsúdený na devätnásť rokov väzenia.
František Stránský

František Stránský (* 20. september 1914 – † 25. január 1954) bol český konštruktér.
Narodil sa vo Veselí nad Moravou ako prvý z troch súrodencov (sestra Jiřina a brat Mojmír). Študoval na strednej priemyselnej škole v Litomyšli a následne začal pracovať v plzenskom podniku Škoda. Túto prácu ukončil v roku 1939, kedy založil vlastnú firmu nazvanú Moto Velo Sport. Túto činnosť však neskôr prerušil a v roku 1949 sa začal venovať vývoju trojkolesových vozidiel. Vozidlo, ktoré s bratom zostavili, dostalo názov OS-KAR (neskôr premenované na Velorex).
Dňa 23. januára 1954 prekonal ťažkú autonehodu v OS-KARi a dva dni neskôr zomrel na následky poranenia hlavy. V roku 2011 bol na mieste nehody odhalený pomník.
Ľubomyrka (Čečeľnycký rajón)

Ľubomyrka () je dedina ("село") na Ukrajine v Čečeľnyckom rajóne vo Vinnyckej oblasti. Žije tu 971 obyvateľ.
Brytavka

Brytavka () je dedina ("село") na Ukrajine v Čečeľnyckom rajóne vo Vinnyckej oblasti. Žije tu 706 obyvateľov.
Majstrovstvá sveta v bejzbale žien 2004

Majstrovstvá sveta v bejzbale žien 2004 boli 1. Majstrovstvá sveta v bejzbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná bejzbalová federácia (IBAF). Konali sa v Edmontone, v provincii Alberta, v Kanade od 30. júla8. augusta 2004, za účasti 5 tímov. Pôvodne sa mali na turnaji zúčastniť aj družstvá Bulharska a , ale pred jeho začiatkom sa z neho odhlásili. Dejiskom zápasov bol štadión Telus Field. Titul získalo družstvo USA, ktoré vo finále zvíťazilo nad Japonskom.
Pamätník francúzskym partizánom

Pamätník francúzskym partizánom je národná kultúrna pamiatka, ktorá sa nachádza na vrchu Zvonica pri obci Strečno v Žilinskom kraji a je zapísaná v Ústrednom zozname pamiatkového fondu (pod číslom 1433/1). Za národnú kultúrnu pamiatku bol objekt vyhlásený 5. novembra 1963.
Historické pozadie.
Partizáni z okolia Strečna vyvíjali už niekoľko dní pred 29. augustom 1944 aktivity, ktoré priamo ovplyvnili vypuknutie Slovenského národného povstania – napríklad sa im 24. augusta 1944 podarilo znepriechodniť jeden zo strategicky dôležitých tunelov, ktoré prechádzajú naprieč horskými masívmi a ktoré značne využívali nemecké armádne jednotky na zásobovanie svojich vojsk bojujúcich na území východného Slovenska. O niekoľko dní na to prišla reakcia z nemeckej strany – nacistické vojská vstúpili na územie Slovenska. Do boja proti nacistom sa následne už zapojili nielen partizánske jednotky, ale aj oddiely slovenskej armády. Významné boje sa odohrali práve v okolí Strečnianskej tiesňavy, pričom sa ich zúčastnili vojenské oddiely žilinskej posádky a tiež aj francúzske partizánske jednotky kapitána Georgesa de Lannuriena a oddiel 1. československej partizánskej brigády Milana Rastislava Štefánika. Touto akciou sa podarilo zabrániť nemeckým jednotkám postúpiť na Martin a aj do centra povstaleckého územia a výrazne tak podporiť povstanie v jeho prvých dňoch. 
Práve na počesť francúzskych vojakov bol postavený tento pamätník.
História a architektúra pamätníka.
Pamätník postavili medzi rokmi 1952 až 1956 a k jeho slávnostnému odhaleniu došlo presne na 12. výročie Slovenského národného povstania, teda 29. augusta 1956. Autormi pamätníka sú slovenskí sochári Ladislav Snopek a Ladislav Beisetzer. Vyrobený je z bieleho spišského travertínu. Pod pamätníkom sa nachádza aj krypta, v ktorej sú uložené telesné pozostatky 24 partizánov, ktorí prišli v bojoch o život.
Na jednej strane pamätníka sa nachádza reliéf zobrazujúci dvoch vojakov so zbraňami v ruke. Na vedľajšej strane je zoznam 56 mien francúzskych bojovníkov, ktorí bojovali v Strečnianskej tiesňave. Na zvyšných dvoch stranách sa nachádza text venovaný padlým vojakom – na jednej strane v slovenskom jazyku, na druhej vo francúzskom:
Súčasnosť.
Každoročne sa pri výročí Slovenského národného povstania konajú pri pamätníku spomienkové slávnosti na počesť SNP a tiež bojovníkov, ktorí v ňom bojovali. Spomienkových slávností sa pravidelne zúčastňujú okrem predstaviteľov Slovenskej republiky aj členovia diplomatického zboru a zahraničných delegácií z Francúzskej republiky, ktorých členovia sú aj priami účastníci týchto bojov, a tiež aj diplomati z iných štátov.
Majstrovstvá sveta v bejzbale žien 2006

Majstrovstvá sveta v bejzbale žien 2006 boli v poradí 2. Majstrovstvá sveta v bejzbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná bejzbalová federácia (IBAF). Konali sa v Tchaj-peji, na Taiwane od 31. júla6. augusta 2006, za účasti 7 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Hongkongu a Kuby. Turnaj pozostával iba zo základnej skupiny bez následného play-off. Dejiskom zápasov bol štadión Tianmu Baseball Stadium. Titul obhájilo družstvo USA.