burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Pavel Beckovský

Pavel Beckovský (* 8. november 1922 Šaštín-Stráže - † 4. apríl 1995 Bratislava) bol vojenský letec, protifašistický bojovník.
Jeho rodičia boli Ján Beckovský a Helena rod. Matulová.
Životopis.
Študoval na Škole leteckého dorastu v Trenčianskych Biskupiciach a v Banskej Bystrici, na Leteckej vojenskej akadémii v Hradci Králové, 1964-66 dvojročný kurz s maturitou na SVŠ v Banskej Bystrici. V r.1943-1944 inštruktor pešieho výcviku v Škole leteckého dorastu v Banskej Bystrici, od februára 1944 poddôstojník z povolania, účastník druhého odboja a SNP, od októbra 1944 v ZSSR preškolený na typ lietadla La-7. Následne zaradený ako pilot k 2. stíhaciemu leteckému pluku 1. čs. zmiešanej leteckej divízie v ZSSR. V r. 1963-1966 náčelník odd. leteckej prípravy a parašutistického športu KV Zväzarmu v Banskej Bystrici, 1966 náčelník stredoslovenského oblastného leteckého strediska ÚV Zväzarmu v Banskej Bystrici. Po 1958 sa zaslúžil o rozvoj a organizovanie športového letectva na Slovensku. Člen autorského kolektívu diela "Športové lietanie, lietadlá, letci 1983" (Bratislava r. 1983), člen redakčnej rady časopisu Letectví a kosmonautika.
Peter Bedlovič

Peter Bedlovič (* 29. máj 1959 Lipany) je prokurátor.
Životopis.
V roku 19781982 absolvoval štúdium na Právnickej fakulte UPJŠ v Košiciach, 1982 získal titul JUDr. Ako prokurátor začínal na Okresnej prokuratúre, od r. 1988 pôsobí na Krajskej prokuratúre v Banskej Bystrici, do r. 1990 ako prokurátor, námestník krajského prokurátora (19901997) a v súčasnosti ako krajský prokurátor (1997). Je členom Vedeckej rady Právnickej fakulty UMB v Banskej Bystrici (1997).
Roman Bednár

Roman Bednár (* 19. marec 1942 Čadca) (vl. m. Roman Podolský) je slovenský spisovateľ literatúry faktu a básnik.
Životopis.
Študoval na Strednej priemyselnej škole spojovacej techniky v Banskej Bystrici, na VŠ elektrotechnickej v Bratislave. V roku 1969 emigroval do Nemecka. Od roku 1975 spisovateľ v slobodnom povolaní. Známy je ako autor literatúry faktu z oblasti astronómie, fantastiky, histórie. Od roku 1991 žije striedavo na Slovensku a v Nemecku. Príležitostne sa venuje aj poézii, o čom svedčí filozofická básnická zbierka s tematikou vesmíru.
František Bednár (kňaz)

František Bednár (* 20. júl 1916 Kočín-Lančár – † 25. január 1987 Trnava) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ, cirkevný hodnostár a jezuita. 
Život.
Študoval filozofiu v Krakove a v Záhrebe, v rokoch 1942 - 1945 študoval teológiu v Banskej Bystrici a Ružomberku, roku 1945 bol vysvätený za kňaza. Neskôr sa stal rektorom jezuitskej rezidencie a Teologického inštitútu Spoločnosti Ježišovej v Trnave, kde prednášal fundamentálnu teológiu. Pričinil sa najmä o duchovnú formáciu rehoľného dorastu, ktorú prerušilo násilné zrušenie kláštorov.
Dielo.
František Bednár spracoval podľa cudzej predlohy výchovne zameraný životopis svätého Stanislava Kostku, ktorý vyšiel v Trnave v roku 1943.
Štefan Bednár

Štefan Bednár (pseudonym "Šimon Bis", * 15. máj 1909, Myjava - † 15. január 1976, Bratislava) bol slovenský maliar, grafik, kresliar a ilustrátor, publicista. Jeho synom bol prozaik Vlado Bednár.
Život.
Narodil sa 15. mája 1909 myjavskému remeselníkovi Pavlovi Bednárovi a jeho manželke Anne rod. Púlovej. Študoval na Umeleckopriemyselnej škole v Prahe, ktorú dokončil v roku 1927. Maľovať začal ako študent v Prahe, ale naplno sa rozvinul až v Paríži (veduty, cirkusové, artistické a športové námety, konské dostihy, tanečnice, voľné krajinárske a figurálne kompozície). Civilnými motívmi sa priblížil francúzskej a českej maľbe. 
Počas 1. slovenskej republiky spolupracoval s ilegálnou KSS na príprave SNP, ako spojka medzi Gustávom Husákom a miestnymi odbojovými organizáciami. Vystupoval pod pseudonymom "Šimon". Podielal sa na tvorbe falošných dokladov pre ľudí žijúcich v ilegalite. 
Dielo.
Počas SNP bol redaktor týždenníka pre politiku Nové slovo v Banskej Bystrici, bol tiež publicista, výtvarník povstaleckej tlače a organizátor kultúry. V Banskej Bystrici vytvoril množstvo politických karikatúr, plagátov, letákov, niekoľko linorytov. Svoje pôsobenie v SNP popísal v diele Dvojník Šimon ide do povstania, a svoju následnú ilegalitu, väznenie a pobyt v nacistickom koncentračnom tábore v diele Ďaleko sú fronty, ďaleko je máj. Je autorom cyklu obrazov s povstaleckými a vojnovými námetmi a spoluautor publikácie o slovenskom výtvarnom umení, bibliografických publikácií, čŕt a článkov.
František Eduard Bednárik

František Eduard Bednárik (niekedy sa podpisoval aj ako Edvard Bednařík) (* 11. február 1902, Bystřice pod Hostýnem - † 16. február 1960, Žilina) bol architekt. 
Jeho otec František Bednárik, jeho matka Božena rod. Plánková 
Životopis.
Študoval na Štátnej vyššej škole stavebnej v Brne, potom pracoval u architekta B. Hubschmanna v Prahe, kde pokračoval v štúdiu architektúry na ČVUT. V roku 1930 dosiahol titul Ing. Absolvoval študijné cesty v Nemecku, Francúzsku, Belgicku, Holandsku a i. Pôsobil ako samostatný architekt. Navrhoval verejné budovy najmä v Žiline a v Banskej Bystrici, naposledy sa zúčastnil súťaži návrhu športového areálu v Prešove. Bol členom Zväzu slovenských architektov. Patril pomerne k zreteľnej podskupine moderne funkcionalisticky orientovaných tvorcov, ktorí smerovali k organicky poňatej architektúre. Neuspokojila ich strohá racionálnosť funkcionalizmu, hoci ich diela vychádzali z tohto základu.
Andrej Begala

Andrej Begala (* 2. február 1921, Slotince† 5. jún 1992 Kežmarok) bol slovenský dôstojník a protifašistický bojovník, účastník SNP.
Životopis.
Jeho otec Juraj Begala, jeho matka Zuzana rod. Kittanová. V rokoch 19361940 študoval na Učiteľskom ústave v Prešove, 1941 na poddôstojníckej škole v Spišskej Novej Vsi, 19411943 na Vojenskej akadémii v Bratislave, 1943 absolvoval kurz spojovacieho vojska v Halle. Od 1943 dôstojník slovenskej armády, od 1945 dôstojník čs. armády, 1949 z armády prepustený, neskôr pracoval v úradníckych povolaniach. Účastník druhého čs. odboja, v máji 1944 s práporom odoslaný na východné Slovensko, kde nadviazal spojenie s partizánmi, ktorým dodával zbrane.
Po vypuknutí SNP v neprítomnosti veliteľa práporu prevzal velenie a odviedol ho k partizánom, od 28. augusta 1944 príslušník 1. čs. armády na Slovensku, po príchode do Banskej Bystrice pridelený k armádnemu telegrafickému práporu, od 15. októbra 1944 príslušník 1. taktickej skupiny (Kriváň), po potlačení povstania pokračoval v boji s touto partizánskou skupinou. Po 1948 z politických dôvodov prepustený z armády, 1991 rahabilitovaný v hodnosti podplukovník.
Karol Béla

Karol Béla (* 27. apríl 1922, Zvolen – † 24. júl 1983, Banská Bystrica) bol slovenský zbormajster.
Životopis.
Po maturite na gymnáziu vo Zvolene pôsobil v rôznych občianskych a hudobníckych povolaniach. V r.19491954 spevák a zbormajster SĽUK-u, 19541955 dirigent Maď. ľud. umeleleckého kolektívu, 19551956 člen speváckeho súboru v Prahe, 19561959 hudobný referent Krajského domu osvety a 19591978 zbormajster opery DJGT v Banskej Bystrici. Do 1975 bol jediným zbormajstrom súboru DJGT. Naštudoval zbory do inscenácií Eugen Onegin, Krútňava, Faust a Margaréta, Knieža Igor a i.
Ján Daniel Belák

Ján Daniel Belák (* 13. jún 1922, Horná Lehota – † 23. október 1944, Slavošovce) bol slovenský protifašistický bojovník.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, zemepis a telesnú výchovu na univerzite v Bratislave, 1947 PhDr. i in memoriam. Člen hnutia odporu proti klérofašistickému režimu. Počas SNP príslušník partizánskej brigády Za slobodu Slovanov, zahynul pri výbuchu muničného skladu v Slavošovskej papierni.
Pavel Jozef Belák

Pavel Jozef Belák (* 11. január 1920, Horná Lehota – † 23. október 1944, Slavošovce) bol právnik a protifašistický bojovník.
Jeho otec Ján Belák, jeho matka Margita rod. Kováčová, jeho brat Ján Daniel Belák 
Životopis.
Maturoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, právo študoval na univerzite v Bratislave, 1944 JUDr. Pracovník Slov. obilnej spol. Príslušník partizánskej brigády Za slobodu Slovanov, komisár jej oddielu Sláva. Zúčastnil sa na bojoch o Telgárt. 
S bratom a i. partizánmi zahynul pri výbuchu muničného skladu v slavošovskej papierni.
Judita Beláková

Judita Beláková (* 13. august 1962, Banská Bystrica) je poetka.
Životopis.
V r. 1985 absolvovala Stavebnú fakultu VŠT v Košiciach. Získala viacero ocenení na absolventských detských literárnych súťažiach a na Wolkrovej Polianke. Publikovala a publikuje v Podtatranských novinách, v Literárnej prílohe Smeny, v Novom slove mladých, Slovenských pohľadoch a i. Žije a pracuje v Poprade.
Ivan Belan

MUDr. Ivan Belan (* 26. jún 1945, Banská Bystrica) je lekár-gynekológ.
Jeho otec Oskár Belan, jeho sestra Alica Frühwaldová rod. Belanová 
Životopis.
Študoval na Jesseniovej lekárskej fakulte v Martine odbor všeobecné lekárstvo (1963-1969), v roku 1974 absolvoval atestácie prvého stupňa, v roku 1979 aj druhého stupňa v odbore gynekológia-pôrodníctvo na ILF Bratislava. Pracoval v KÚNZ v Banskej Bystrici ako sekundárny lekár (1969-1979). Od r. 1979 pôsobí v KÚNZ v Banskej Bystrici, resp. Nemocnici s poliklinikou FDR ako starší sekundárny lekár a od r. 1998 ako ordinár detskej gynekológie. 
Je členom redakčnej rady časopisu Good News - Noviny Rotary distriktu č. 2240 - Česká republika a Slovenská republika (od r. 1999). Členom Rotary International je od r. 1991. V r. 1991-1993 znovuzaložil a stal sa zakladajúcim prezidentom Rotary klubu v Banskej Bystrici. Založil a bol prezidentom Nadácie Zdravé mesto.
Oskár Belan

Oskár Belan (do 1945 Oskár Berger) (* 14. január 1913, Ľubietová - † 17. marec 1990, Banská Bystrica) bol kožušník, protifašistický bojovník.
Jeho syn Ivan Belan, jeho dcéra Alica Frühwaldová rod. Belanová, jeho manželka Edita Belanová 
Životopis.
Vyučil sa vo firme Kožušiny Slivka na Námestí v Banskej Bystrici, pracoval ako tovariš, neskôr vyučený kožušník. Účastník protifašistického odboja, radista v SNP. Rasovo prenasledovaný. Po vojne sa vrátil k svojej profesii, stal sa vedúcim obchodu s kožušinami a kožušníckej dielne v rámci n. p. Koža-Guma-Textil v Banskej Bystrici, kde žil (1927-1990).
Hermenegild Beláni

Hermenegild Beláni alebo Hermenegild Belányi (* 1703, Prievidza, Rakúsko-Uhorsko (dnes Slovensko) – † 22. apríl 1771, Brezno, Rakúsko-Uhorsko (dnes Slovensko)) bol rímskokatolícky kňaz, pedagóg a dramatik.
Životopis.
Základnú školu absolvoval v Prievidzi. Od roku 1721 bol členom Rehole Piaristov v Prievidzi po štúdiách prof. na piaristických gymnáziách. V rokoch 17421743 spravoval noviciát v Prievidzi, v roku 1750 bol superior piaristickej rezidencie v Brezne, v roku 1754 asistent provinciála a v roku 1760 vikár piaristickej provincie.
Bol autorom a režisérom školských divadelných hier. Vo Vacove nacvičil a uviedol mravoučné školské drámy.
Jeho otec sa volal Ján Beláni.
Jozef Belánsky

Jozef Jakub Belánsky - Belanszky de Bela (iné varianty mena Belanský, Belánszky, resp. v rodnej matrike Bellansky) (* 20. jún 1769, Kysucké Nové Mesto – † 4. január 1843, Žiar nad Hronom) bol rímskokatolícky biskup, v rokoch 18241843 diecézny biskup banskobystrický a náboženský spisovateľ.
Životopis.
Pochádza zo zemianskeho rodu s prídomkom z Belej a Horného Lieskového (). Narodil sa 20. júna 1769 v Kysuckom Novom Meste, pri krste dostal mená Jozef Jakub, jeho otcom bol Ondrej Belánsky a matkou Anna rod. Sidorová. Študoval na gymnáziu v Pešti a v Budíne, filozofiu a teológiu v Pécsi a vo Vacove. 12. augusta 1792 ho vysvätili za kňaza. Po kaplánskych rokoch sa stal profesorom biblistiky a cirkevného práva v seminári vo Vacove. Postupne získal viacero cirkevných hodností: 1802 vacovský kanonik, 1808 titulárny opát báth-monostorský, 13. októbra 1820 veľprepošt katedrálnej kapituly v Nitre. 
Cisár František II. ho 4. marca 1823 vymenoval za banskobystrického biskupa. Po potvrdení pápežom 24. novembra 1823 ho prímas Alexander Rudnay 8. februára 1824 v Budíne vysvätil za biskupa. V priebehu roku 1829 dokončil vizitácie farností, ktoré nestihol jeho predchodca Anton Makay. Mnoho diecéznych inštitúcií podporoval z vlastných prostriedkov. V Banskej Bystrici založil materskú školu pre deti od 2 – 6 rokov. Za jeho finančnej podpory prebehla renovácia a rozšírenie biskupskej katedrály v Banskej Bystrici. 
Podporoval literárne snahy slovenských katolíckych kňazov – s jeho podporou napríklad vyšli štyri zväzky "Básní" Jána Hollého v Budíne v rokoch 1841 a 1842.
Jeho cirkevné historické práce zostali v rukopise.
Zomrel 4. januára 1843 v Žiari nad Hronom, je pochovaný v biskupskej krypte v Žiari nad Hronom.
Emil Belházy

Emil Belházy (* 24. december 1840, Banská Bystrica - † 25. apríl 1898, Budapešť) bol lesnícky odborník.
Jeho otec Ján Belházy, jeho matka Zuzana rod. Banková, jeho brat Eugen Belházy.
Životopis.
Študoval lesníctvo na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Pôsobil na lesných správach vo Vukovare, Iloku (Juhoslávia), v Diósgyori (Maďarsko), v Sigheti (Rumunsko). Od 1880 pracovník Uhorského ministerstva pôdohospodárstva, 1881 hlavný lesný inšpektor, 1884 hlavný lesný radca v Budapešti. Organizátor lesníctva v Uhorsku, zabezpečoval uplatňovanie lesného zákona z 1879, zaoberal sa hospodárskou úpravou lesov a lesným meračstvom; vynálezca tzv. Belházyho lesnej buzoly. Odborné články uverejňoval v "Erdészeti Lapok" (1864, 1890, 1892, 1895).
Väčšinový volebný systém

Väčšinový volebný systém je typ volebného systému. Jeho základom je myšlienka vlády väčšiny, t. j. je založený na presvedčení, že vôľa väčšiny hlasov voličov je prvoradá. Predstavuje najjednoduchší spôsob delegovania vôle občanov na zastupiteľský orgán.
Jeho základnou črtou je, že sa štát rozdelí na množstvo jednomandátových volebných obvodov zodpovedajúce množstvu poslancov. 
V každom z týchto volebných obvodov zvedú volebný súboj stranícki alebo nezávislí kandidáti. Víťazom sa stáva ten, ktorý dosiahne väčšinu hlasov. Stáva sa reprezentantom daného obvodu v zastupiteľskom orgáne a ostatné hlasy určené pre zostávajúcich kandidátov prepadajú. 
Delenie väčšinových volebných systémov.
Poznáme dva druhy volebných systémov založených na väčšinovej voľbe. 
Vplyv na stranícky systém.
Väčšinový volebný systém s relatívnou väčšinou hlasov potrebných na získanie poslaneckého mandátu vedie k bipolarizácii politickej scény. Volebná súťaž sa odohráva viac-menej za účasti dvoch silných politických strán. 
Väčšinový volebný systém s potrebnou absolútnou väčšinou hlasov vo všeobecnosti vedie k multistraníckemu systému, s dvoma dominantnými stranami a viacerými menšími.
Politické dôsledky väčšinového volebného systému.
Jedným z jeho dôsledkov je jeho disproporcionalita. Dôsledkom je aj racionálne hlasovanie, keď voliči kalkulujú s možnými dôsledkami väčšinového systému. Hlasujú preto za jednu z dvoch silných politických strán, aby ich hlas neprepadol. 
Z hľadiska optimálnosti použitia väčšinového systému sa tento systém ukázal ako vhodný pre stabilizované krajiny, ktorými neprechádzajú viacdimenzionálne sociálne štiepenia. Naopak, politológovia ho považujú za nevhodný pre transformujúce sa štáty a najmä pre krajiny rozštiepené
Hematológia

Hematológia je veda zaoberajúca sa fyziologickými funkciami krvi a ochoreniami krvi.
Hematológia je samostatný špecializačný medicínsky odbor. Len málo lekárskych odborov môže hematológii konkurovať svojím progresívnym vývojom a rozsahom riešenej problematiky.
Pôvodne malý pododbor vnútorného lekárstva sa rozšíril na interdisciplinárny odbor v úzkom spojení s interným lekárstvom, kardiológiou, onkológiou, gynekológiou, chirurgickými disciplínami a medicínou neodkladných stavov. 
Názov hematológie je odvodený z gréckeho tó haima – krv a lógos – slovo. Zjednodušená charakteristika hematológie – odbor skúmajúci zloženie krvi a krvotvorných orgánov, ich funkcie za normálnych okolností a chorobných podmienok. 
Moderná hematológia je rozšírená o transplantačnú problematiku, transplantácie krvotvorných buniek a kostnej drene a svojimi poznatkami vrátane imunohematológie zasahuje do transplantácie orgánov. Hematológia je raritná svojou vyváženosťou klinickej a laboratórnej medicíny.
Zakladateľom hematológie je Antonie van Leeuwenhoek.
Matěj z Janova

Matěj z Janova (* medzi rokmi 1350 až 1355 – † 30. november 1394) bol český kazateľ a spisovateľ, radený medzi „predchodcov“ Jana Husa.
Bol žiakom Jana Milíča, na rozdiel od neho však nepresadzoval ideál života v chudobe. Študoval teológiu v Paríži; promoval roku 1380. Nasledujúci rok podnikol cestu do Ríma, snažil sa získať nejakú obživu, čo sa mu podarilo až roku 1388, kedy získal faru vo Veľkej Vsi. Dovtedy pôsobil ako kanonik v Prahe a žil v chudobe, čo ovplyvnilo jeho názory.
Kázal po latinsky – pre učencov, propagoval štúdium Biblie.
Naše noviny

Naše noviny bol kresťansko-sociálny politický časopis vydávaný v Banskej Bystrici na začiatku 20. storočia.
Bol to úradný politický časopis kresťanských socialistov. Vychádzal každú druhú sobotu, neskôr každú sobotu. Zodpovedný redaktor bol Arnold Bobok, vydavateľom bol Bansko-bystrický kresťanský robotnícky spolok. Tlačil sa u Filipa Macholda v B. Bystrici, neskôr u Jozefa Havelku.
Jan Milíč z Kroměříža

Jan Milíč z Kroměříža (* medzi 1320 a 1325, Kroměříž – † 29. jún 1374, Avignon, Francúzsko) bol český kazateľ. Je považovaný za najväčšieho českého reformného kazateľa 14. storočia.
Životopis.
Narodil sa v Kroměříži, medzi 1320 až 1325, a navštevoval katedrálnu školu v Olomouci. Nemal titul magistra, zrejme preto, že v čase zriadenia Karlovej univerzity mal už štúdium ukončené. Vďaka svojim štylistickým schopnostiam sa dostal do šľachtických a kniežacích kancelárií.
Pracoval v kráľovskej kancelárii, v rokoch 1358 – 1360 pôsobil ako registrátor, potom 1360 ako korektor a nakoniec v rokoch 1360 – 1362 ako notár. V tejto funkcii sprevádzal Karol IV. do Nemecka. Stal sa kanoníkom a sakristom pražského kostola pravdepodobne na prelome rokov 1362 a 1363. Pod vplyvom Konráda Waldhausera sa stal askétom a 23. decembra 1363 sa vzdal funkcií, začal kázať po česky, žiť životom spodiny. Keďže stále prehlboval svoj asketizmus, došiel k záveru, že Antikrist sa zmocní vlády v rokoch 1365 alebo 1367. Pri hľadaní Antikrista, usúdil, že ním bude Karol IV. a kvôli šíreniu tejto správy bol roku 1366 uväznený. V roku 1367 odišiel do Ríma, poradiť sa s pápežom Urbanom V., kde ho najprv uväznili, ale onedlho ho s ospravedlnením prepustili (na pápežov rozkaz). Pápeža vyzýval, aby zvolal všeobecný snem. V tom istom roku sa vrátil do Prahy a venoval sa kázaniu. V roku 1369 znova odišiel do Ríma (nevie sa prečo), avšak po správe o Waldhauserovej smrti sa rýchlo vratil.
V roku 1372 založil na Starom Měste v Prahe v dnešnej Bartolomějskej ulici v budove bývalého verejného domu zvaného "Benátky", , kazateľskú školu a útočisko kajajúcich sa prostitútok. Dom potom premenoval na "Jeruzalem". Meno odkazovalo nielen na biblické sväté mesto Jeruzalem, ale najmä na nový Nebeský Jeruzalem, popisovaný v novozákonnej knihe Zjavenie Jána.. V pražskej vykričanej štvrti kázal prostitútkam a viedol ich k obrátenu, takto pomáhal asi 200 prostitutkám začať nový život. 
Jeho myšlienka svätého prijímania laikim podľa vzoru prvotných kresťanov viedla v roku 1373 k obvineniu z kacírstvo. V roku 1374 preto odišiel do Avignonu, aby sa bránil. Bol úspešný, ale zomrel a v Avignone bol i pochovaný. 
Keďže Milíč nepochádzal zo šľachtického rodu, dá sa predpokladať (z jeho rýchlej kariéry), že bol nielen vzdelaný, ale aj veľmi inteligentný. Túžil sa stať svätým. 
Milíč bol ako kazateľ veľmi populárny a snaha farárov poškodiť Milíča viedla k nespokojnosti, ktorú Česi začali dávať najavo - pravdepodobne v tom čase začali vznikať podmienky pre husitstvo.
Obracal sa predovšetkým na chudobu, kázal po česky. Jeho kázne boli akýmsi súborom poučení o svete. Jeho žiaci a nasledovníci sa sústredili v Betlehemskej kaplnke - 1391.
Krupinská planina

Krupinská planina alebo staršie Krupinská výšina je geomorfologický celok v rámci Slovenského stredohoria. 
Vymedzenie.
Na východe susedí pohorie Ostrôžky, severným smerom leží Javorie a Pliešovská kotlina. Severozápadným smerom nadväzujú Štiavnické vrchy, západne krajina klesá do Podunajskej pahorkatiny. Južný a juhovýchodný okraj lemuje Juhoslovenská kotlina.
Delenie.
Krupinská planina sa člení na 4 podcelky:
Charakteristika.
Je sopečného pôvodu a má ráz plošiny. Najvyšší vrch je vysoký Dlhý diel, ktorý je však pre polohu vo vojenskom výcvikovom priestore Lešť neprístupný. Nad dosahuje len niekoľko vrchov v Závozskej vrchovine na hranici s Ostrôžkami, pomerne časté sú však vrcholy nad Nad obcou Horné Plachtince sa nachádza vrch Španí laz s vysielačom a chatou na vrchole. 
Smerom na juh sa objavujú hlboké údolia a planina sa postupne znižuje. Územie odvodňujú málo vodnaté vodné toky, ktoré patria do povodia Ipľa. Medzi významné patrí Krtíš, Tisovník, Stará rieka, Krupinica a Litava. 
Planina patrí do teplej a mierne teplej klimatickej oblasti, čo umožňuje rast teplomilnej flóry. V južnej časti sú vhodné podmienky na pestovanie viniča a zasahuje tu Stredoslovenská vinohradnícka oblasť. Územie je charakteristické laznícke osídlenie, čomu zodpovedá aj obhospodarovanie územia. Úrodné pôdy sú len na južnom okraji, planiny sú hojne využívané na pestovanie ovocia a pastiersky chov dobytka a oviec. Lesy sú predovšetkým hrabové a dubové.
Mikroregión Južné Sitno

Mikroregión Južné Sitno je občianske združenie 6 obcí regiónu pod Sitnom (Baďan, Beluj, Kráľovce-Krnišov, Počúvadlo, Prenčov, Žibritov) so sídlom na OcÚ v Prenčove. Založené bolo v roku 1999.
Izoprenalín

Izoprenalín je neselektívny beta agonista s málo výrazným účinkom na alfa-receptory. Na srdce má prakticky rovnako silný efekt ako noradrenalín (norepinefrín). Stimuláciou beta1 a beta2 receptorov aktivuje adenylylcyklázu, čím sa zvýši hladina cAMP. Pomocou PKA sprostredkuje svoje účinky na srdce, cievy a metabolizmus. Na myokard má izoprenalín pozitívne inotropný, chronotropný, dromotropný a batmotropný efekt. Zvyšuje srdcový výdaj a spotrebu [kyslíka] myokardom. Aktiváciou beta2 receptorov sa znižuje periférna rezistencia a cievna vazodilatácia. Klesá systolický aj diastolický krvný tlak. Svojím pôsobením na presynaptické beta2 receptory zvyšuje uvoľňovanie noradrenalínu z postsynaptických zakončení sympatiku. Izoprenalín je pomalšie rozkladaný MAO, pôsobí preto dlhšie ako prirodzené neuromediátory sympatiku. V súčasnosti je klinický význam izoprenalínu malý a skôr sa používa v experimentálnej farmakológii. V minulosti sa podával ako dočasný kardiostimulans, bronchodilatans,pri liečbe astmy,niektorých formách glaukómu a ako tokolytikum. Podávanie izoprenalínu viedlo cez stimuláciu beta-adrenergných receptorov k rozvoju hypertrofie myokardu, bez zvýšenia systolického tlaku krvi. Izoprenalín zhoršuje ischémiu tým, že rapídne zvyšuje spotrebu kyslíka myokardom.
Integrín

Integríny sú veľká skupina receptorov na bunkovom povrchu, tzv.membránových receptorov.
Funkcie.
Zabezpečujú adhéziu extracelulárnej matrix (ECM) a susedných buniek. Začleňujú sa do štrukturálneho a mechanického prostredia osi ECM-integrín-cytoskelet (určujú tak tvar a mobilitu bunky). Neplnia len funkciu mediátorov bunkovej adhézie, ale menia biochemické signály naprieč bunkovou membránou a aktivujú signálne kaskády v bunke. Zaujímavosťou je, že nie sú aktívne v cirkulujúcich bunkách.
Medzi schopnosti integrínov patrí vytvorenie mosta medzi ECM a cytoskeletom, signálne prestupy medzi bunkou a vonkajším prostredím. Sú kľúčové v mechanosenzitívno–transdukčných procesoch a pri odpovedi cievy na mechanické zaťaženie. Aktiváciou integrínov sa mechanický stimul (vo forme šmykového napätia, zmeny perfúzneho tlaku) mení na vnútrobunkový signál, ktorý ovplyvňuje funkčné i fenotypické vlastnosti bunky. Mení štruktúru a zloženie extracelulárnej matrix.
Integríny teda modulujú cievny tonus, dôležitý pri kontrole krvného prietoku pri poškodeniach cievy alebo tkaniva. 
Medzi ďalšie úlohy integrínov patrí aj ovplyvnenie influxu vápnika do endotelových a hladkosvalových buniek.
Štruktúra.
Integríny sú membránové glykoproteíny, ich receptor pozostáva z α (alfa) a β (beta) podjednotky. Formuje sa do globulárnej hlavice, ktorá sa upína na katión-dependentný kanál so špecifickou sekvenciou aminokyselín v ECM.
Je známych asi 24 integrínov, z toho 16 ich bolo nájdených v bunkách tvoriacich cievy. Z týchto 16tich sú α1β1, α2β1, α3β1, α5β1, α6β1, α6β4, αVβ3 a αVβ5 prítomné v bunkovom endoteli, zatiaľ čo hladkosvalová bunka cievy má α1β1, α2β1, α3β1, α4β1, α5β1, α6β1, α7β1, α8β1, α9β1, αvβ1, αvβ3, αvβ5 a α6β4. Endotel aj hladkosvalová bunka sú začlenené do 3-D siete interagujúcich proteínov ECM (napr. kolagén, fibronektín, vitronektín, trombospondín, elastín, tenascín, osteopontín a niektoré typy laminínu).
Bábkové divadlo

Bábkové divadlo je divadlo, v ktorom sa uplatňujú bábky. Herec v bábkovom divadle sa nazýva bábkar alebo bábkoherec. Podľa skúseností umelcov z Bábkového divadla na rázcestí (BDNR) laická, ale aj odborná verejnosť "absolútne nevníma bábkové divadlo ako potencionálny priestor pre kvalitnú tvorbu pre dospelých". Podľa údajov BDNR vzniklo "za posledné 2 roky" v piatich bábkových divadlách na Slovensku celkom 8 nových inscenácií. Niektoré inscenácie rozprávajú skutočné príbehy, zatiaľčo iné sú vymyslené.
História bábkového divadla siaha až do staroveku, je typickým prejavom mnohých národov, najmä Ázie a Európy. Pôvodné bábkarstvo malo prevažne kočovný charakter. Dnes už okrem tradičných foriem existujú aj "kamenné" divadlá so stálym publikom.
Bábkové divadlo predstavuje špecifický druh zábavy, ktorý rozvíja tvorivosť a fantáziu človeka. Predstavenia bábkového divadla sú síce adresované najmä deťom, ale potešia aj starších divákov. Zaujímavé je, že bábky vedia vytvoriť nezvyčajný rozsah dojmov a zároveň zvládnuť oveľa náročnejšie efekty ako živí herci.
Druhy bábok.
Bábky sú schopné vytvoriť divadlo v malom i vo veľkom. Vyrábajú sa prevažne z tkaných látok, dreva alebo papiera. Existujú tri základné druhy bábok:
V posledných desaťročiach sa stali oveľa zložitejšími. Animatorika (počítačová elektronika na diaľkové ovládanie) sa používa na animáciu, čiže oživenie bábky (často využívané vo filmoch). Bábky sú schopné aj nepatrného pohybu, napríklad zmeny výrazu tváre. Výsledkom je komická scéna.
Bábkové divadlá na Slovensku.
Okrem nich existuje množstvo súkromných bábkových divadiel, ktorých scéna, bábky a rekvizity sa zmestia do kufra a ktoré chodia priamo za divákom do škôl či nemocníc. Umelec sa vždy snaží pripravovať spontánne. Predstavenia preto často vychádzajú z priameho kontaktu s divákom.
Bábkoherec

Bábkoherec je herec v bábkovom divadle.
TNF

TNF môže byť:
Trinitrofenol

Trinitrofenol môže byť
Bibliograf

Bibliograf () je osoba, ktorá sa profesionálne zaoberá bibliografiou z vedeckej, výskumnej, vzdelávacej alebo organizačnej stránky, prakticky vykonáva bibliografickú činnosť a poskytuje bibliografické služby.
Historické a súčasné používanie termínu bibliograf.
Termín bibliograf sa pôvodne vzťahoval na osobu, ktorá vykonávala pisárske práce a prepisovala knihy. Za bibliografov sa považovali v antickom Grécku tí, ktorí sa zaoberali ručným opisovaním kníh. Dnes sa tento termín používa v širšom význame na pomenovanie osoby zaoberajúcej sa knihovedou, bibliológiou.
Činnosť a odborné zameranie bibliografky, bibliografa.
Bibliografka, bibliograf ovláda:
Odborné zameranie práce bibliografov sa v súčasnosti mení pod vplyvom uplatňovania informačných technológií a v dôsledku nových nosičov informácií v knižniciach, bibliografických agentúrach a informačných pracoviskách. Bibliografi sa stávajú mediátormi, resp. navigátormi, ktorí analyzujú používateľovu informačno-bibliografickú požiadavku a vedia nájsť najefektívnejší spôsob jej uspokojenia. Prakticky vedia používateľa zorientovať v miliónoch bibliografických záznamov v rozličných bibliografických bázach údajov všeobecného, ako aj špeciálneho zamerania.
Ur

Ur (dnes "Tell al-Mukajjar") bol sumerský mestský štát v južnej Mezopotámii. Začiatky mesta sa datujú približne k roku 5000 pred Kr.
Trosky Uru dokazujú, že sú troskami metropoly: troskami vystavaných chrámov a palácov, ľudnatých ulíc a mocných opevnení. Medzi hradbami bolo najmenej osem chrámov, šesť rozľahlých palácov, niekoľko verejných skladísk obilia a posvätných pohrebísk. Pred týmito hradbami boli dva prístavy: západný na Eufrate a severný na umelom kanáli.
V meste Ur využívali v architektúre pálené aj nepálené tehly, omietku a farebné dekorácie. Odtiaľto pochádza aj "Soška ženy s vtáčou hlavou", nájdená v najhlbších vykopávkach. Patrí k najstarším plastikám zo súboru sošiek zobrazujúcich ženské božstvá. Na nahom štíhlom trupe majú tieto bohyne vtáčiu alebo hadiu hlavu. Majú zvláštny, naivný a súčasne zlovestný výraz.
Mesto sa spomína v Starom zákone ako rodné mesto Abraháma.
Imperatívny mandát

Imperatívny mandát alebo viazaný mandát alebo závislý mandát je mandát (splnomocnenie voleného/delegovaného predstaviteľa), ktorý je odvolateľný voličmi (resp. osobami, ktoré naňho niečo delegovali) počas volebného obdobia. 
Zvolený člen orgánu (napr. parlamentu) s imperatívnym mandátom nerozhoduje podľa svojho svedomia, ale podľa direktív zo straníckej centrály. Niekedy sa o takomto mandáte hovorí, že volený zástupca je pri jeho výkone viazaný príkazmi/želaniami svojich voličov vyjadrených vo voľbách. Takýto volený zástupca je svojimi voličmi kontrolovateľný a odvolateľný. V praxi môže túto kontrolu vykonávať len spomínaná stranícka centrála.
V dejinách Slovenska sa imperatívny mandát vykonával za obdobia vojnového Slovenského štátu a počas ČSSR. Vo svete to bolo napríklad vo fašistickom Taliansku. 
V súčasnosti s takýmto riešením na Slovensku sympatizuje Slovenská národná strana, vo svojom programe ho mala aj rozpustená Slovenská pospolitosť.
Nitroglycerín

Nitroglycerín alebo 1,2,3-tris-nitroxy-propán alebo glyceroltrinitrát je chemická zlúčenina. Používa sa v priemysle ako výbušnina, ale aj v medicíne ako liek.
Vlastnosti.
Nitroglycerín je číra a bezfarebná olejovitá kvapalina. Má sladkastý pach a chuť. Technický produkt je svetložlto až bronzovo zafarbený. Nitroglycerín má dve formy, stabilnú a labilnú, ktoré sa líšia teplotou tuhnutia.
Rozpustnosť vo vode je 1,8 g/l pri 20 °C, dobre sa rozpúšta vo väčšine organických rozpúšťadiel. Nitroglycerín je rozpúšťadlom pre mnoho aromatických nitrolátok.
Výroba.
Pripravuje sa nitráciou glycerolu kyselinou dusičnou alebo zmesou kyseliny dusičnej a kyseliny sírovej.
Použitie.
V minulosti sa používal na výrobu dynamitu, prvej prakticky použiteľnej priemyslovej trhaviny. V súčasnosti sa používa na výrobu nitroglycerínových strelných prachov, tzv. balistitov, na výrobu ostatných druhov strelných prachov a na výrobu priemyslových trhavín na báze trhacej želatíny a na báze dusičnanu amónneho. 
Významné, hoci množstvami malé, je uplatnenie nitroglycerínu v lekárskej praxi, kde slúži ako liečivo na znižovanie krvného tlaku a liečbu srdcových arytmií.
Dislokácia (kryštalografia)

Dislokácia je čiarová porucha kryštálovej mriežky (voči pravidelnému usporiadaniu atómových rovín ideálneho kryštálu).
Hoci je to porucha, u kovov je nosičom tvárnosti. Zvyšuje húževnatosť, ale znižuje Youngov modul a pevnosť v ťahu.
Význam.
Dislokácie sú žiaduce v kovoch, ale nežiaduce v polovodičoch. Ubúdanie dislokácií zapríčiňuje únavu materiálu. Obnovujú sa temperovaním na cca 30% taviacej alebo predkryštalizačnej teploty (ale pri oceli sa zas znižuje tvrdosť).
Teória.
Zjednodušene sa dá dislokácia predstaviť napr. pri jednoduchej kockovej sústave ako ďalšia vrstva vsunutá medzi niektoré dve vrstvy, ale nie úplne skrz, ale len, povedzme, do polovice. Takže jedna polovica kryštálovej štruktúry má o jednu vrstvu viac ako druhá. Tam, kde táto nadbytočná vrstva končí, je miesto nazývané "dislokácia". Tu vlastne chýba jednému atómu väzba na ďalší.
Bez pôsobenia vonkajšej sily ostáva dislokácia na mieste. Ale veľmi ľahko sa premiestňuje. Pri pôsobení vonkajšej sily sa táto sila rovnomerne rozloží, ale v dislokácii sa prejaví výsledná zložka tejto sily. Ak sa prekročí určitá energia, atóm bez väzby zoberie väzbu susednému, ten zase svojmu susednému atď. a dislokácia sa tak dá do pohybu v smere tzv. Burgersovho vektora. Nakoniec sa môžu dostať až na povrch, čo sa prejaví zmatnením povrchu.
V čistých kovoch sa dislokácia premiestňuje ľahko, preto sú tieto aj tvárnejšie. Pri zmesiach (zliatinách) môžu prímesi brániť ich pohybu, a materiály sú pevnejšie v ťahu.
Ideálny kryštál je bez dislokácií, a preto nie je tvárny.
V môžu byť tisícky kilometrov dislokácií. Studeným valcovaním sa ich hustota zvyšuje, ťahaním sa znižuje.
Pathfinder (raketoplán)

Pathfinder je maketa družicového stupňa raketoplánu (pôvodne bezmenná) vyrobená z ocele a dreva. Bol postavený v Marshall Space Flight Center v roku 1977 pre testy pozemných zariadení (žeriavov a pod.). Neskôr bol prevezený do Kennedyho vesmírneho strediska pre výcvik pozemného personálu v montážnej hale VAB a na pristávacej dráhe. Má približne rovnaké rozmery a hmotnosť ako skutočný Space Shuttle a umožnil tak výcvik bez nutnosti používania oveľa drahšieho a chúlostivejšieho Enterprise.
Potom čo bol veľa rokov bez úžitku umiestnený v sklade, zaplatila japonská organizácia jeho renováciu. Maketa dostala nový tvar, viac pripomínajúci skutočný raketoplán a bola pomenovaná "Pathfinder". Od júna 1983 do augusta 1984 bola umiestnená v expozícii "Great Space Shuttle Exposition" v Tokiu. Po výstave bol Pathfinder prevezený naspäť do USA do United States Space &amp; Rocket Center v Alabame.
V súčasnosti je vystavený v kompletnej montáži s nádržami ET a dvoma prototypmi SRB vyvinutými po havárii Challengera. V roku 1999 technici z NASA odobrali predné časti z obidvoch vystavených SRB. Aj keď sa SRB po každom lete opravujú a znovu používajú, niekoľko ich bolo poškodených alebo zničených. Vystavené prototypy teda museli byť použité na náhradné súčiastky.
VH1

VH1 (do roku 1994 VH-1) bola americká hudobná televízna stanica, založená 1. januára 1985. Názov stanice bol vytvorený skratkou slov Video Hits One. Bolato sesterská stanica MTV. Vlastník oboch staníc je Paramount Media Networks z mediálnej skupiny Paramount Global. Stanica mala aj niekoľko regionálnych a tematických mutácií ako napríklad VH1 Classic alebo VH1 Soul. VH1 ukončila vysielanie 1. augusta 2021, náhradou je stanica MTV 00s. Vysielanie VH1 Classic bolo ukončené 5. októbra 2020, náhradou je stanica MTV 80s.
Stabbing the Drama

Stabbing the Drama je názov šiesteho radového albumu švédskej skupiny Soilwork.Tento album vyšiel na trh 8. apríla 2005. Je to posledný album na ktorom sa pod tvorbu skupiny podpísal jej dlhoročný gitarista Peter Wichers a zároveň prvý premiérový album pre bubeníka Dirka Verbeurena. Autorsky sa najviac na albume podieľal práve spomínaný Wichers a kompozične je dielo kombináciou novej a starej tvorby tejto kapely. Album ponúka 11 piesní a niektoré verzie albumu obsahujú jeden až dva bonusy.
Vehemence

Vehemence je deathmetalová skupina z Arizony, USA založená v roku 1995. Skupina kombinuje inštrumentálne prvky melodického death metalu a neskôr aj deathcoru s vokálnymi prvkami hlavne brutálneho death metalu. Vehemence sa rozpadli v októbri roku 2005 a v novembri roku 2007 oznámili, že sú znovu spolu, ale už bez dlhoročného gitaristu Johna Chaveza. Skupina sa momentálne venuje nahrávaniu štvrtého albumu a svojím bočným projektom. Na ich myspace ponúkli úplne novú skladbu "There are so many reasons to give up on religion".
Killers

Killers je druhý štúdiový album britskej heavy metalovej skupiny Iron Maiden na ktorom sa po prvýkrát objavuje nový gitarista Adrian Smith. Autorom obalu singlov a albumu je výtvarník Derek Riggs.
Zoznam skladieb.
Všetky skladby napísal Steve Harris okrem uvedených výnimiek.
Single.
Vydané: 2. marec 1981 
Vydané: 8. február 1980
Eugen Belházy

Eugen Belházy (* 3. august 1838, Brezno - † 1906, Jasiňa) bol slovenský lesnícky odborník, poľovnícky odborník.
Jeho otec bol Ján Belházy, matka Zuzana rod. Banková, brat Emil Belházy, jeho syn Július Belházy.
Životopis.
Od 1860 pracovník lesnej správy v Banskej Bystrici, 18611868 prednášal na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, 18681903 lesný radca v Slovenskej Ľupči, Užhorode, Sigheti, Lugoji a i. Autor maďarskej príručky o poľovníctve, odborné články uverejňoval v "Erdészeti Lapok" (1891) a vo "Vadász Lap" (18911893, 1903).
Štefan Belička

Štefan Belička (* 8. november 1962, Banská Bystrica) je slovenský maliar a režisér.
Životopis.
Študoval na Strednej umeleckopriemyselnej škole v Kremnici. Pôsobil v Dome kultúry ROH Banská Bystrica ako divadelný režisér. Od 1988 pôsobí v slobodnom povolaní. Niekoľkokrát navštívil Egypt, kde v roku 1991 strávil pol roka. V roku 1992 žil v Španielsku. V roku 1994 cestoval po Kazachstane a Sibíri. Vystavoval na 11 samostatných výstavách.
Jozef Belko

Jozef Belko (* 24. december 1918, Sharpsburg - † 2. jún 1965, Bratislava) bol protifašistický bojovník a dôstojník.
Jeho otec Štefan Belko, jeho matka Mária rod. Belková, jeho manželka Elena rod. Zubčáková 
Životopis.
Základnú školu vychodil v Čiernom Balogu. Neskôr pracoval ako robotník na píle. Od roku 1940 vojak slovenskej armády. V roku 1941 bol nasadený na východnom fronte. Tam v roku 1943 prebehol k sovietskym partizánom, neskoršie príslušník 1. čs. armádneho zboru v ZSSR. Účastník bojov na Dukle a oslobodzovania Československa. Dôstojník ČSĽA.
Dielo.
Autor memoárovej knihy "Zápisník z východného frontu" (1965, VPL - Vydavateľstvo politickej literatúry), spoluautor zborníka, autor článkov o SNP a oslobodzovaní Československa.
Ignác Bella

Ignác Bella (* 3. december 1898, Dolná Lehota – † 3. jún 1963, Bratislava) bol slovenský poľnohospodársky odborník.
Jeho otec Ján Bella, jeho matka Jozefína rod. Fekiačová, jeho manželka Žofia rod. Sekeráková.
Životopis.
Do ľudovej školy chodil v Dolnej Lehote, 1917 maturoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. V roku 19181920 študoval na Uhorskej hospodárskej akadémii v Magyaróváre a na hospodárskej akadémii v Košiciach. V roku 19211922 na študijnom pobyte v Dánsku. Odborný radca Ministerstva hospodárstva v Bratislave, 1944 na Povereníctve SNR pre veci hospodárske a zásobovacie v Banskej Bystrici. Organizátor moderného chovu dojníc a oviec, speňaženia vlny, mliekárenstva. Autor odborných článkov.
Ján Pravdoľub Bella

Ján Pravdoľub Bella (* 5. december 1836, Liptovský Mikuláš - † 27. marec 1924, Bratislava) bol slovenský pedagóg a publicista.
Životopis.
Základné školy navštevoval v Liptovskom Mikuláši a Matejovciach. Od roku 1850 sa učil za remenára u S. Wagnera v Banskej Bystrici. Od roku 1853 vandroval cez Levoču, Miškovec, Dunaföldvár, Pešť až na Dolnú zem. Počas pobytu v Pešti sa zapojil do národnej práce (aj ako notár slovenskej evanjelickej cirkvi). Od roku 1861 pôsobil v Pešti ako hostinský. Neskôr, v rokoch 1864 - 1868 pôsobil ako učiteľ v Párnici a od roku 1868 v Kostolnom. Od roku 1873 úradník banky Slovenia v Pešti. Od roku 1874 učiteľ v Békešskej Čabe. Roku 1896 odišiel do dôchodku. Potom žil v Békešskej Čabe, od roku 1912 v Ružomberku, od roku 1920 v Novákoch a nakoniec v Bratislave.
Tvorba.
Písal básne. Pomáhal i pri redigovaní Černokňažníka. Zdramatizoval povesti Jána Kalinčiaka. Publikoval články o výchove remeselníckej mládeže, zdravotníctve, včelárstve a ovocinárstve, ktoré publikoval v Obzore, Dolnozemských listoch, Národných novinách a ďalších periodikách. Bol zostavovateľom učebníc a čítaniek pre slovenské ľudové školy. 
Dokumentárnu hodnotu majú jeho články o revolúcii 1848-1849 a rozpomienky z rokov 1856 - 1864 a články o Slovákoch v Békešskej Čabe a o ich zvykoch, ktoré uverejnil v Slovenských pohľadoch.
Gregorius Belletnecký

Gregorius Belletnecký (Benczati, Benczat, Benschar) (* Slovensko) bol zlatník.
Životopis.
Zlatníckemu remeslu sa vyučil v Bratislave. V Banskej Bystrici ako zlatník (spomínaný 1705-1732). Získal meštianske právo v Banskej Bystrici (27. novembra 1705).
WTF

WTF môže byť:
wtf je program prístupu na databázu akronymov, ktorý sa prvý raz objavil v NetBSD 1.5, pozri wtf (program)
Algebrická nezávislosť

Algebrická nezávislosť (staršie "algebraická nezávislosť") je v abstraktnej algebre je podmnožina "S" poľa "L" algebricky nezávislá nad podpoľom "K", ak prvky "S" nespĺňajú žiadnu netriviálnu polynomiálnu rovnosť s koeficientami v "K". To znamená, že pre každú konečnú postupnosť α1, ..., α"n" prvkov "S", z ktorých žiadne dva nie sú rovnaké, a každý nenulový polynóm "P"("x"1, ..., "x""n") s koeficientami v "K", platí
Jedna množina prvkov {"α"} je algebriicky nezávislá nad "K" práve vtedy, ak α je transcendentná nad "K".
Všetky prvky algebricky nezávislej množiny nad "K" sú nevyhnutne transcendentné nad "K", ale nie je to postačujúca podmienka.
Elena Bellušová

Elena Bellušová (vydatá Haberernová) (* 8. august 1908, Banská Bystrica – † 14. november 1998, Bratislava) bola slovenská maliarka a sochárka.
Životopis.
Študovala na reálnom gymnáziu v Banskej Bystrici, potom na Právnickej fakulte UK (nedokončila), v roku 19391944 na SVŠT v Bratislave na oddelení kreslenia a maľovania u M. Benku, J. Mudrocha, G. Mallého, M. Schurmanna, J. Koniarka a J. Kostku. 
V roku 1948 bola na študijnom pobyte v Ríme. Zaoberala sa portrétnou tvorbou, vytvorila množstvo detských portrétov, pestrú paletu tvorili portréty a figurálne motívy dospelých, ktorých zachytávala často v ľudových odevoch a rázovitých krojoch.
Roku 1957 vytvorila kreslené portréty popredných slovenských predstaviteľov kultúrneho života: M. Benku, E. Suchoňa, T. Vansovej, J. Smreka a i. Ucelenú kolekciu skíc a obrazov vytvorila v roku 19501957 ako členka kolektívu, ktorý sa zaoberal dokumentáciou slovenského kroja. V 60. rokoch predmetom zobrazovania v jej diele bol rastlinný svet, maľovala stromy, kvety, výrazný maliarsky talent prejavila hlavne v monumentálnych obrazoch. Viaceré cesty v zahraničí ovplyvnili jej záujem o sochárstvo a tvorbu pre architektúru. Cit pre plastický materiál a bohaté portrétne skúsenosti ju doviedli k realizácii medailí. 
V oblasti monumentálnej tvorby je autorkou viacerých významných diel dotvárajúcich budovy a priestranstvá, z ktorých vynikajú najmä hliníkové reliéfy, mozaiky a farebné vitráže (v roku 1978 vytvorila obojstranné hliníkové kompozície pre Krematórium v Banskej Bystrici). Vystavovala na individuálnych a kolektívnych výstavách doma i zahraničí. 
Roku 1947 bola členkou Umeleckej besedy slovenskej, od 1949 Bloku slovenských výtvarných umelcov. Jej práce boli viackrát ocenené na domácich a zahraničných prehliadkach a súťažiach.
Pavol Belobradáč

Pavol Belobradáč (Bellobradenus, Bell) (* Beluša) je slovenský náboženský spisovateľ, evanjelický kňaz.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, v Trenčíne, od 1654 na univerzite vo Wittenbergu. V roku 16581663 rektor v Trenčíne, evanjelický farár v Horných Salibách, od 1666 v Bátovciach. Pri prenasledovaní evanjelikov po odhalení Vešeléniho sprisahania uhorskej šľachty podpísal pred bratislavským súdom reverz, vzdal sa miesta a utiahol sa do súkromia. Autor teologických dišpút polemického charakteru.
Alexander Belóczy

Alexander Belóczy (* 30. marec 1861, Banská Bystrica – † 13. marec 1931, Budapešť) bol pedagóg, publicista.
Jeho otec Karol Belóczy, jeho matka Anna rod. Kellnerová 
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na učiteľskom ústave v Lučenci a pedagogickom inštitúte v Budapešti. Od 1882 učiteľ na meštianskej, 1892 obchodnej škole v Kežmarku, neskôr jej riaditeľ. Autor dejín škôl, na kt. pôsobil, článkami 
o ochrane prírody a o hospodárskej problematike prispieval do novín a časopisov, vrátane slov. (Slov. noviny, Obzor).
Leopold Ján Belohorský

Leopold Ján Belohorský (* 17. november 1776, Dražkovce - † 14. apríl 1841, Kráľovce-Krnišov) bol evanjelický kňaz, zberateľ piesní. Jeho otec bol Andrej Belohorský a jeho matka bola Zuzana rod. Sekerková 
Životopis.
Navštevoval školu v Dražkovciach, vo Vrútkach a v Martine, študoval v Ožďanoch, na evanjelických lýceách v Banskej Štiavnici a v Bratislave, od 1804 na univerzite vo Wittenbergu. V roku 1802 - 1804 bol pomocný učiteľ v Banskej Bystrici, neskôr vychovávateľ v šľachtických rodinách, začas kaplán v Banskej Bystrici, od 1813 evanjelický farár v Slatine, od 1824 farár, 1829 - 1836 seniorátny notár v Kráľovciach. Zomrel na následky popálenín utrpených pri požiari fary. Početnou zbierkou ľudových piesní prispel do Kollárových Národných spievaniek.
Ľudovít Benada

Ľudovít Benada (* 28. august 1899, Mikulčice – † 13. jún 1973, Bratislava) bol funkcionár KSČ a politik.
Jeho otec Ján Benada, jeho matka Rozalie rod. Malániková, jeho manželka Štefánia rod. Dufková.
Životopis.
Organizátor robotníckeho hnutia, hospodárskych štrajkov, politický pracovník straníckych orgánov. Tajomník Krajského, resp. Oblastného výboru KSČ v Banskej Bystrici (19291931), organizátor štrajkov stavebných robotníkov v Banskej Bystrici. Člen I. ilegálneho ÚV KSS, účastník protifašistického hnutia. Zatknutý slovenskými úradmi a v rokoch 1941 - 1945 väznený. Po oslobodení pôsobil vo vedúcich straníckych a štátnych funkciách (napr. ako zmocnenec ministra štátnej kontroly pre Slovensko). Autor článkov v straníckej tlači.
Igor Benca

Igor Benca (* 11. október 1958, Topoľčany) je slovenský maliar a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
V roku 1973-1977 študoval na gymnáziu, 1981-1987 na Vysokej škole výtvarných umení, odbor grafika. V roku 1999 sa habilitoval na docenta. V rokoch 1988-1991 pôsobil ako umelec v slobodnom povolaní. Od roku 1991 Igor Benca pracuje ako vysokoškolský pedagóg na Katedre výtvarnej tvorby Pedagogickej fakulty Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre. Od roku 2001 pracoval ako vedúci katedry grafiky, neskôr ako dekan Fakulty výtvarných umení na Akadémii umení v Banskej Bystrici. Venuje sa grafike, maľbe ilustrácií, známkovej tvorbe a výtvarnej tvorbe v architektúte, spoluautor a spoluorganizátor niekoľkých výtvarných podujatí, pravidelne sa zúčastňuje domácich aj zahraničných výstav, vo svojej tvorbe sa venuje figurálnemu znaku, posledné práce nadväzujú na súčasné neoabstraktné tendencie.
Je členom Slovenskej výtvarnej únie, združenie grafikov "G-bod".
Jozef Benčo

Dr. h. c. prof. Ing. Jozef Benčo, PhD. (* 25. august 1938, Liptovské Sliače – † 2. október 2013) bol slovenský vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
V roku 1956-1961 absolvoval štúdium na Českom vysokom učení technickom v Prahe. Roku 1976 CSc., 1981 doc., 1993 prof. Pôsobil ako pedagóg na FESCR v Banskej Bystrici, od roku 1991 bol vedúcim Katedry verejnej správy EF UMB v Banskej Bystrici. Recenzoval rôzne odborné práce, monografie, zostavoval vysokoškolské učebnice, publikoval vedeckovýskumné štúdie, odborné články a pod.
Jozef Bencúr (podnikateľ)

Jozef Bencúr (* 19. november 1806, Veňarec - † 17. september 1886, Skrabské) bol pedagóg, kníhkupec, podnikateľ.
Životopis.
Študoval v Lučenci, v Banskej Bystrici a v Bratislave. Od roku 1828 študoval na teologickej fakulte univerzity v Jene. V rokoch 1832-1838 pôsobil ako profesor na evanjelickom kolégiu v Prešove. Potom pracoval ako kníhkupec. Ako majiteľ kníhkupectva sa usiloval v roku 1841 o založenie kníhtlačiarne. Od roku 1850 podnikateľ v Skrabskom. Roku 1854 obnovil v Skrabskom lom, v ktorom ťažil vápenec. Roku 1856 ako jeden z prvých v Uhorsku začal vyrábať románsky cement, ktorý dosahoval vynikajúcu kvalitu a ktorý vyvážal do celého Uhorska. Vyrábal aj dlaždice, škridlu a studničné rúry. Na priemyselnej výstave v roku 1868 v Budapešti bol jeho románsky cement odmenený zlatou medailou. Stál na čele a.s., ktorá prevzala Bardejovské Kúpele. Bol autorom knižky pre deti a učebnice maďarskej 
gramatiky.
Eduard Benda

Eduard Benda (* 5. september 1914, Valašská – † 27. júl 1979, Bratislava) bol slovenský dopravný inžinier.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Brezne, 19541959 popri zamestnaní ekonomiku dopravy ma VŠE v Prahe, 1959 Ing. Pôsobil ako výpravca vlakov, vlakový dispečer, námestník náčelníka-hl. inžinier Východnej dráhy v Bratislave. Účastník protifašistického boja a SNP. Po oslobodení politicko-organizátorskou prácou zabezpečoval úsek železničnej dopravy.