Vojna šiestej koalície

Vojna šiestej koalície (18131814) bola vojnou, v ktorej proti sebe stála koalícia európskych mocností (šiesta koalícia), ktorú spočiatku tvorili Spojené kráľovstvo a Ruské impérium a ku ktorým sa neskôr pripojilo Pruské kráľovstvo, neskôr Švédsko, Rakúske cisárstvo a niekoľko nemeckých štátov, proti Francúzsku Napoleona I., podporované Talianskom, Dánskom a niekoľkými nemeckými štátmi.
V tomto konflikte (rátajúc aj ruskú kampaň) bojovalo približne 2,5 milióna vojakov a najmenej 2 milióny mužov bolo zabitých, zranených alebo nezvestných. Tento údaj zahŕňa bitky pri Smolensku, Borodine, Lützene, Drážďanoch a Lipsku.
Francúzska invázia do Ruska.
Hoci bolo Rusko od Tylžského mieru spojencom Francúzska, Alexander I. na naliehanie ruskej šľachty, ktorá sa postavila na stranu Britov, odmietol spolupracovať s Napoleonom I. a porušil kontinentálnu blokádu, ktorá mala byť posledným úderom do Británie. Bonaparte v presvedčení, že je vojna nevyhnutná, v dôsledku tohto napadol v roku 1812 Rusko.
"Grande Armée" (Veľká armáda), rozšírená o talianske, nemecké a rakúske kontingenty, sa stala obrovskou: zrhuba 600 000 mužov prekročilo rieku Neman. Rusi pod vedením generála Kutuzova uplatnili taktiku spálenej zeme a neustále ustupovali pred francúzskymi jednotkami. Bitku pri Borodine 12. septembra vyhrali Francúzi. Hoci Rusi prví opustili bojisko, straty boli na oboch stranách takmer rovnaké.
Deň po vstupe francúzskych vojsk do Moskvy Rusi mesto podpálili. Napoleon, čakajúc na ďalší Alexandrov ťah, sa zdržal v Moskve. Keď dal signál na ústup, zima už bola nebezpečne blízko. "Grande Armée" začala zúfalý útek smerom do Nemecka cez spustošené regióny, ktorými prechádzala na ceste tam. Zima, sneh a kozáci spôsobovali obrovské straty. Zo 600 000 mužov, ktorí sa zapojili do kampane, prekročilo Berezinu len niekoľko desiatok tisíc. "Grande Armée" bola zničená.
Nemecká kampaň (1813).
Povzbudení týmto dramatickým neúspechom sa králi a krajiny, ktoré Napoleon ponižoval v predchádzajúcich vojnách, chopili zbraní proti Francúzsku.
Napriek dvom Napoleonovým víťazstvám v Nemecku (Bautzen a Lützen), vďaka reorganizácii armád a využitiu skúseností z predchádzajúcich napoleonských vojen, koaličné sily zvíťazili v Bitke pri Lipsku (október 1813), známej aj ako „bitka národov“, v ktorej stálo 180 000 francúzskych vojakov proti 300 000 spojencom (Rusom, Rakúšanom, Prusom a Švédom), pričom niektorí z jeho nemeckých spojencov Napoleona na bojisku zradili. Porážka, ktorú v ten deň utrpel, bola rozhodujúca. Maršal Poniatowski, poľské knieža a synovec Stanislava II., posledného poľského kráľa, prišiel o život, keď sa so svojimi mužmi pokúšal prekročiť rieku Elster. Bolo asi 100 000 mŕtvych a zranených.
Francúzska kampaň (1814).
Posledné dejstvo tejto koalície sa odohralo vo Francúzsku.
V roku 1814 vzniklo spojenectvo medzi Spojeným kráľovstvom, Ruským impériom, Pruským kráľovstvom a Rakúskym cisárstvom. Sériu víťazstiev (bitky pri Champauberte, Montmirail, Montereau atď.) dosiahol Napoleon I. Francúzskym jednotkám sa tak podarilo spomaliť prenikanie nepriateľa na francúzske územie. Straty v Rusku a Nemecku však boli príliš veľké na to, aby sa dali dohnať v tomto záverečnom dejstve. Marmontova zrada a kapitulácia Paríža prinútili Napoleona abdikovať vo Fontainebleau. Napoleon to chcel urobiť v prospech svojho syna (Napoleona II.), ale spojenecké mocnosti požadovali bezpodmienečnú abdikáciu, ktorú podpísal 6. apríla 1814. Spojenci obsadili Paríž 31. marca 1814 a 10. apríla Soult vybojoval poslednú bitku francúzskej kampane pri Toulouse.
Následky.
Senát 3. apríla 1814 odhlasoval zosadenie cisára. Napoleon abdikoval vo Fontainebleau. Následne získal zvrchovanosť nad ostrovom Elba. Ešte sa mu na 100 dní podarilo vrátiť, ale už sa definitívne v novembri 1814 sa otvoril Viedenský kongres, ktorý nanovo vytýčil hranice Európy.