Alexej Grigorievič Stachanov

Alexej Grigorievič Stachanov (; * 3. január 1906, Lugovaja, Rusko – † 5. november 1977, Čysťakove, Ukrajina) bol sovietsky a ruský baník, Hrdina socialistickej práce (1970) a člen KSSZ (1936).
Slávnou osobnosťou sa stal v roku 1935 v rámci tzv. stachanovského hnutia, kampane, ktorej cieľom bolo zvýšiť produktivitu práce robotníkov a demonštrovať nadradenosť socialistického hospodárskeho systému.
Životopis.
Alexej Stachanov sa narodil v roku 1906 v dedine Lugovaja (dnes Lipecká oblasť), dedine v Livenskom úzeďe, sučasti Ruského impéria. Vo svojich 20 rokoch začal pracovať v bani v Kadijivke (Donbas). V roku 1933 sa Stachanov stal operátorom kladiva. V roku 1935 absolvoval miestny banícky kurz. Dňa 31. augusta 1935 bolo oznámené, že vyťažil rekordných 102 ton uhlia za 5 hodín a 45 minút (14-násobok svojej kvóty).
Dňa 19. septembra Stachanov údajne vytvoril nový rekord, keď za jednu zmenu vyťažil 227 ton uhlia. Jeho príklad bol v novinách a na plagátoch uvádzaný ako vzor pre ostatných a v Spojených štátoch sa objavil na obálke časopisu Time.
V rokoch 1936 – 1941 bol Stachanov študentom Priemyselnej akadémie v Moskve. V rokoch 1941 – 1942 bol vymenovaný za riaditeľa bane č. 31 v Karagande. V rokoch 1943 až 1957 Stachanov pracoval na Ministerstve uhoľného priemyslu ZSSR. V rokoch 1957 – 1959 bol zástupcom riaditeľa trustu "Čisťakovantracit" a potom asistentom hlavného inžiniera v kancelárii riadenia bane č. 2/43 trustu Torezantracit až do odchodu do dôchodku v roku 1974.
Stachanovove rekordy boli príkladom v celej krajine a dali vzniknúť hnutiu stachanovcov, v ktorom sa pracovníci, ktorí prekročili výrobné ciele, mohli stať „stachanovcami".
Stachanov bol poslancom Najvyššieho sovietu Sovietskeho zväzu prvého zvolania. Bol vyznamenaný dvoma Radmi Lenina, Radom červenej zástavy práce a mnohými medailami. Posledná augustová nedeľa bola vyhlásená za „Deň uhoľnych baníkov", zrejme tiež na jeho počesť.
V istom období mal Stachanov problémy s alkoholom a počas opileckej bitky prišiel o svoj Leninov rad a stranícky preukaz.
Zomrel v roku 1977 vo veku 71 rokov. Stachanov mal dve partnerky a šesť detí.
Mesto Kadijivka na východnej Ukrajine, kde začal pôsobiť, bolo v roku 1978 na jeho počesť premenované na Stachanov. Pôvodný názov bol obnovený v roku 2016 v rámci ukrajinského procesu odstraňovania sovietskych názovov.
Otázny rekord.
Platnosť Stachanovovho rekordu bola spochybnená. V roku 1985 denník "The New York Times" uverejnil článok, v ktorom sa tvrdilo, že hoci sa Stachanovovi jeho výkon skutočne podaril, bolo to len preto, že komunistická strana zorganizovala túto udalosť ako spôsob, ako zvýšiť morálku verejnosti, pričom mnohí ďalší baníci sa snažili pomôcť Stachanovovi prekonať banícky rekord.
Denník "Times" citoval šéfa pobočky strany v bani Centralnaja-Irmino Konstantina G. Petrova, ktorý povedal: „Predpokladám, že Stachanov nemusel byť prvý... Mohol to byť ktokoľvek iný. V konečnom dôsledku o tom, či sa pokus o prekonanie rekordu podarí, nerozhodoval jednotlivý čelný pracovník, ale nový systém ťažby uhlia".
V roku 1988 sovietsky denník "Komsomoľskaja Pravda" tvrdil, že široko citované Stachanovove úspechy sú nafúknuté. Noviny trvali na tom, že Stachanov využíval na pomocné práce množstvo pomocníkov, zatiaľ čo výkony sa počítali len pre neho. Napriek tomu podľa novín Stachanovov prístup nakoniec viedol k zvýšeniu produktivity vďaka lepšej organizácii práce vrátane špecializácie a postupnosti úloh.
Tvrdilo sa tiež, že jeho rekord prekonali Alija Sirotanović z Juhoslávie a Serhij Šemčuk z Ukrajiny.