burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Športová hala Koniareň

Športová hala Koniareň je multifunkčná športová hala v Ružomberku, primárne slúžiaca ako domovský stánok basketbalového tímu MBK Ružomberok, hrajúceho v slovenskej extralige a v medzinárodných súťažiach. Hala vznikla rekonštrukciou vojenského objektu v roku 1996, aby Ružomberok nemusel hrať zápasy na zimnom štadióne, resp. v menších telocvičniach. V roku 2000 sa tu konal finálový turnaj Euroligy, hala pravidelne hostí tiež zápasy ženskej reprezentácie. V rokoch 2018 a 2019 chcelo halu od ministerstva obrany, ktoré je jej vlastníkom, odkúpiť mesto Ružomberok, aby vykonalo potrebné rekonštrukcie, ministerstvo predaj odmietlo.
Eurocup v basketbale žien

EuroCup v basketbale žien (po anglicky oficiálne "FIBA EuroCup Women") je po Eurolige druhá najvyššia európska klubová súťaž v ženskom basketbale, v ktorej hrajú kluby z členských krajín Európskej basketbalovej federácie (FIBA EUROPE). Nahradila Pohár Ronchettiovej.
Systém súťaže.
Rovnako ako pri Eurolige, Eurocup v rokoch 20032005 využíval turnaj Final Four. Od roku 2006 sa tento systém zrušil späť smerom k pôvodnému formátu Poháru Ronchettiovej, teda finále hrané na dva zápasy doma a vonku. Formát Final Four sa obnovil v roku 2021.
Žľabina (vrch v Belianskych Tatrách)

Žľabina () je vrch Belianskych Tatier. Leží nad obcou Ždiar, približne severozápadne od Kežmarku.
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Ždiar. Najbližšími sídlami sú severovýchodne situovaný Ždiar a severozápadne ležiace Podspády, západne sa nachádza Tatranská Javorina. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku a tiež v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry.
Opis.
Žľabina leží v rázsoche, ktorá vybieha severovýchodným smerom z masívu Ždiarskej vidly () v hlavnom hrebeni Belianskych Tatier. Západne sa nachádza Havran (), Nový (), Muráň (), Nový vrch () a Javorinka (), severne Strednica (), Suchý vrch (), Repisko (), Príslop (), Prehrštie () a Magurka (, východne Slodičovský vrch (), Bukovina (), Javorinka (), Veľký Grúň () a Gáflovka () a južne Zadné Jatky (), Hlúpy () a Ždiarska vidla (). Západné svahy klesajú do Tristárskej doliny, ktorou vodu z tejto časti masívu odvádza odvodňuje riečka Biela do Popradu, východne sa nachádza Monkova dolina, ktorou tečie Rígeľský potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky neprístupný vrchol je pokrytý súvislým, miestami riedkym lesným porastom, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vrcholu sú viditeľné okolité vrchy hlavného hrebeňa Belianskych Tatier a Spišská Magura, nezriedka tiež Čergov, Levočské vrchy a prihraničné vrchy južného Poľska.
Prístup.
Žľabina patrí do národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, preto je podobne ako ostatné vrcholy tejto časti Tatier, turisticky neprístupná. Východne ležiacou Monkovou dolinou vedie značený turistický chodník zo Ždiaru do Širokého sedla.
Veľký Grúň

Veľký Grúň môže byť:
Hodinová veža

Hodinová veža môže byť:
Žľabina

Žľabina môže byť:
Fernanda Mistral

Fernanda Mistral, vlastným menom Edith Dolly Peruyera (* 14. september 1934, Argentína) je argentínska filmová, divadelná a televízna herečka. Svoju umeleckú kariéru začala vo veľmi mladom veku. Pôsobila vo filmoch, rozhlase, televízii, divadle, fotonovelách a v roku 1980 spolu s Luchom Avilésom moderovala cyklus MujerVisión v argentínskej televízii ATC.
Na Slovensku je známa z telenovely "Divoký anjel" ako Luisa Rapallo de Di Carlo.
Mária (telenovela)

Mária ( "María de nadie") je argentínska telenovela z produkcie spoločnosti Crustel S.A. pre televíziu Canal 11 (dnes Telefe), natočená v rokoch 1985 – 1986. Hlavné úlohy stvárnili Grecia Colmenares a Jorge Martínez. Telenovela je adaptáciou venezuelskej telenovely "La Zulianita" z roku 1977.
Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza prvýkrát od 2. septembra 1996 do 22. septembra 1997 a druhýkrát od 10. marca 1998 do 9. februára 1999. Je prvou telenovelou, ktorá sa objavila vo vysielaní TV Markíza.
Vydavateľtvo Christo G. Danov

Vydavateľtvo Christo G. Danov () bolo bulharské vydavateľstvo kníh z obdobia bulharského národného obrodenia, založené Christom G. Danovom. V súčasnosti je priamym následníkom vydavateľstva Polygrafické vydavateľstvo Christo G. Danov ().
Počiatky.
Počiatky siahajú do roku 1855, keď Christo Gruev Danov vydal vlastným nákladom v Belehrade malý kalendár s názvom "Staroplaninče" (), čo je zároveň považované za počiatok bulharského organizovaného vydávania kníh. Christo G. Danov vo vydávaní kníh pokračoval a v roku 1857 spoločne s učiteľom Jačom (Joakimom) Truvčevom a kníhviazačom Ňagulom Bojadžijským založil družstvo "Družestvena knigoveznica" (, doslova "Družstevné kníhviazačstvo").
Vydavateľstvo Christo G. Danov.
V roku 1862 sa družstvo zmenilo na regulérnu spoločnosť a zmenilo názov na "Vydavateľstvo Christo G. Danov a spoločníci"' (). Danovovými spoločníkmi vo vydavateľstve sa stali Joakim Gruev, Jačo (Joakim) Truvčev a Ňagul Bojadžijski. V roku 1867 vydavateľstvo otvorilo pobočky v mestách Ruse a Veles. V roku 1874 sa Christovovi G. Danovovi podarilo spoločne s obchodníkom Jankom Kovačevom nájsť a kúpiť vo Viedni vlastnú tlačiareň, ktorú v priebehu roku 1878 dopravili do Plovdivu. V roku 1880 vydavateľstvo otvorilo pobočky v mestách Sofia a Lom. V roku 1881 sa spoločníci rozdelili. Do Danovovej smrti v roku 1911 jeho vydavateľstvo vydalo viac ako 900 titulov. Činnosť vydavateľstva pokračovala aj po Danovovej smrti pod vedením jeho nasledovníkov až do roku 1947, keď bolo vydavateľstvo znárodnené. Do tejto dovy sa počet vydaných titulov zvýšil už na 2389. 
Neskoršie dejiny.
Činnosť vydavateľstva sa obnovila v roku 1960, tento raz však už ako štátneho podniku. Priamym následníkom pôvodného Danovovho vydavateľstva sa tak stalo Polygrafické vydavateľstvo Christo G. Danov (). Vydáva predovšetkým odbornú literatúru z oblastí medicíny a poľnohospodárstva, ako aj umeleckú literatúru, v rámci ktorej vydáva ako preklady, tak aj originálne autorské diela.
Pamätník Christa G. Danova (Plovdiv)

Pamätník Christa G. Danova () je pamätník dedikovaný Christovi G. Danovovi z prvej polovice 20. storočia v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Poloha.
Pamätník sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv na území pahorku Sachat tepe. 
Charakteristika.
Pamätník je vo forme busty na podstavci. Znázorňuje významného bulharského národného dejateľa, vydavateľa kníh, učiteľa a plovdivského starostu Christa G. Danova.
Iniciatíva na výstavbu pamätníku vzišla z občianskeho prostredia, konkrétne od členov študentského spolku "Trimoncium" (). Pamätník bol odhalený v priebehu roku 1933. Jeho autorom je sochár Vasil Vičev.
Pamätník Christa G. Danova

Pamätník Christa G. Danova môže byť:
Bronislava Borovičková

Bronislava Borovičková (* 21. február 1980, Šaľa) je bývalá slovenská basketbalistka, basketbalová trénerka, od roku 2016 generálna manažérka klubu Piešťanské Čajky. Počas kariéry hrala na pozícii rozohrávačky. Pôsobila v kluboch na Slovensku, v Maďarsku a v Česku a tiež v slovenskej reprezentácii.
Životopis.
Basketbalovú kariéru začala v Seredi, kde vyrastala. Jej prvým profesionálnym klubom bol BK Slovan Bratislava. V sezóne 2002/03 bola v drese Slovanu najlepšou strelkyňou slovenskej extraligy s priemerom 17,5 bodu a 3,4 trojky na zápas. V sezóne 2003/04 hrala za USK Blex Praha. Vo februári 2004 USK Praha opustila a sezónu dohrala za Slovan Bratislava. V sezóne 2004/05 hrala za MKB Euroleasing Sopron v maďarskej lige aj Eurolige. V roku 2005 sa vrátila do českej ligy, keď prestúpila do Sokolu Hradec Králové. V sezóne 2006/07 sa opätovne vrátila do Šopronu. V roku 2007 prestúpila v Maďarsku do Seatu Győr, kde odohrala ďalšie tri sezóny. V roku 2010 sa vrátila na Slovensko a sezónu 2010/11 odohrala za BK Inpek UKF Nitra.
Je juniorskou vicemajsterkou Európy z roku 1998, so slovenskou reprezentáciou žien získala striebro na majstrovstvách Európy v basketbale žien do 18 rokov v Turecku. Zúčastnila sa tiež juniorských majstrovstiev Európy v roku 2000 a bola súčasťou seniorskej reprezentácie na troch majstrovstvách Európy v rokoch 2001, 2003 a 2009 (plus divízia A v roku 2007).
Od roku 2016 je generálnou manažérkou tímu Piešťanské Čajky, keď predtým tam pôsobila ako asistentka trénera Martina Pospíšila.
Dlhoročnou dobrou priateľkou Borovičkovej je tenistka Dominika Cibulková.
Veľký Grúň (vrch v Belianskych Tatrách)

Veľký Grúň () je vrch Belianskych Tatier. Leží nad obcou Ždiar, približne severozápadne od Kežmarku.
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Ždiar. Najbližšími sídlami sú severne situovaný Ždiar, východne leží Lendak, západne Podspády a Tatranská Javorina. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku a tiež v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry.
Opis.
Veľký Grúň leží v rázsoche, ktorá vybieha severným smerom z masívu Zadných Jatkov () v hlavnom hrebeni Belianskych Tatier. Západne sa nachádza Ždiarska vidla (), Havran (), Nový (), Žľabina () a Javorinka (), severne Strednica (), Repisko (), Príslop (), Prehrštie (), Magurka () a Slodičovský vrch (), východne Bukovina (), Javorinka (), Tokáreň () a Gáflovka () a južne Prostredné Jatky (), Zadné Jatky () a Hlúpy (). Západné svahy klesajú do Monkovej doliny, ktorou odteká voda Rígeľským potokom do riečky Biela v povodí Popradu, východne sa nachádza Žlabková dolina, ktorou tečie Bednársky rígeľ. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky neprístupný vrchol pokrýva súvislý, miestami riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vrcholu a blízkych skalných vyhliadok sú viditeľné okolité vrchy hlavného hrebeňa Belianskych Tatier, Spišská Magura a prihraničné vrchy južného Poľska.
Prístup.
Veľký Grúň patrí do národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, preto je podobne ako ostatné vrcholy tejto časti Tatier, turisticky neprístupný. Západným úpätím prechádza Monkovou dolinou červeno značený turistický chodník zo Ždiaru do Širokého sedla.
Jackie Hoffmanová

Jackie Hoffmanová (vl. menom: Jacqueline Laura Hoffman; * 29. november 1960, Queens, New York, New York, USA) je americká herečka, speváčka a komička známa svojimi one-woman show pôvodných piesní a monológov so židovskou tematikou. Je veteránkou slávnej chicagskej komediálnej improvizačnej skupiny The Second City.
Detstvo a mladosť.
Narodila sa v Queense v New Yorku. Je židovského pôvodu.
Kariéra.
Divadlo.
Počas svojho osemročného pôsobenia v chicagskej komediálnej improvizačnej skupine The Second City získala Cenu Josepha Jeffersona, úctyhodnú divadelnú cenu Chicaga. Je aktívnou divadelnou herečkou. V roku 2002 bola obsadená do muzikálu "Hairspray" na Broadwayi, kde stvárnila úlohu Prudy Pingleton. Za svoj výkon získala v roku 2003 cenu Theatre World Award.
Od júla 2007 do septembra 2008 účinkovala v rockovom muzikáli Xanadu na Broadwayi. V roku 2010 parodovala singel „Alejandro“ od speváčky Lady Gaga.
Účinkovala v broadwayskej produkcii filmu "Charlie a továreň na čokoládu", ktorá mala premiéru v apríli 2017.
Film a televízia.
Hoffmanová hrala v niekoľkých filmoch a televíznych seriáloch vo vedľajších úlohách. V rokoch 1999 až 2000 dabovala jednu z postáv v animovanom televíznom seriály "Dilbert".
V roku 2014 sa objavila vo vedľajšej úlohe v oscarovom filme "Birdman". Po boku Jessicy Lange si zahrala v prvej sérii televízneho filmu "Feud: Bette and Joan", kde stvárnila rolu menom Mamacita. Hoffmanová bola za rolu Mamacity nominovaná na Primetime Emmy Award za vynikajúcu herečku vo vedľajšej úlohe v limitovanej sérii alebo televíznom filme.
V rokoch 2021 až 2022 účinkovala v 11 epizódach televízneho seriálu "Iba vraždy v budove," po boku Stevea Martina a Seleny Gomez.
Súkromný život.
Hoffmanová je vydatá za jazzového trubkára Steva Smytha. 
Priatelí sa so Stephenom Colbertom a jeho manželkou Evelyn McGee-Colbert. Ako 46 ročná, bola hospitalizovaná na hysterektómiu na odstránenie nezhubného nádoru.
Alena Kováčová

 
 
 
Bc. Alena Kováčová (* 10. november 1978, Poprad) je bývalá slovenská basketbalistka, neskôr trénerka a manažérka. Zúčastnila sa letných olympijských hier v roku 2000, je držiteľkou striebornej medaily z majstrovstiev Európy v roku 1997 a trojnásobnou Basketbalistkou roka. Tiež je trojnásobnou víťazkou Euroligy, desaťnásobnou víťazkou slovenskej extraligy a štvornásobnou víťazkou českej extraligy. Jej hráčska kariéra sa spája so slovenskými klubmi ŽBK Poprad, SCP Ružomberok a Good Angels Košice a so zahraničným angažmánom v Brne a Soprone. Bola dlhoročnou členskou slovenskej juniorskej aj seniorskej reprezentácie.
Životopis.
Klubová kariéra.
Kováčová pochádza z Popradu, kde aj začala s hráčskou kariérou. Už ako 15-ročná prestúpila v roku 1994 zo ŽBK Poprad do SCP Ružomberok, kde sa z nej stala postupne hráčka základnej päťky. S Ružomberkom získala v rokoch 19952000 šesť ligových titulov za sebou a v rokoch 1999 a 2000 s ním dvakrát vyhrala aj Euroligu. V roku 1999 bola vyhlásená za najlepšiu hráčku euroligového Final Four v Brne. V roku 2000 prestúpila do maďarskej ligy, kde pôsobila dve sezóny v klube GYSEV Sopron. Následne sa na sezónu 2002/2003 vrátila do Ružomberku, s ktorým opäť vyhrala titul. V rokoch 20032007 pôsobila štyri sezóny v českej lige v tíme Gambrinus Brno. S ním vyhrala opäť štyri české tituly za sebou a v roku 2006 vyhrala po tretí raz tiež Euroligu. V roku 2007 prestúpila do tímu Good Angels Košice, s ktorým vyhrala ďalšie tri ligové tituly v rokoch 20082010. Kariéru zakončila opäť v jej prvom klube, keď sezónu 2010/11 odohrala za ŽBK Whirlpool Poprad.
Reprezentačná kariéra.
V reprezentácii pôsobila Kováčová už od roku 1995. Má striebornú medailu z juniorských majstrovstiev Európy 1996 a bronzovú z juniorských majstrovstiev sveta 1997. Na majstrovstvách Európy v basketbale žien získala striebornú medailu v roku 1997 a dve štvrté miesta v šampionátoch 1995 aj 1999. Štartovala na majstrovstvách sveta 1998 aj na letnej olympiáde v Sydney v roku 2000.
Ďalší pracovný život.
Po skončení aktívnej kariéry pôsobí Kováčová v Poprade ako trénerka basketbalu u mládeže. V rokoch 20162020 pracovala ako prezidentka klubu BAM Poprad.
Záhadná žena

Záhadná žena ( "Mujer secreta") je venezuelská telenovela z produkcie televízie RCTV v roku 1999. Hlavné úlohy stvárnili herci Carolina Tejera a Juan Carlos Vivas. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza prvýkrát od 4. decembra 2000 do 30. mája 2001 a druhýkrát od 24. októbra 2002 do 7. mája 2003.
Prameň lásky

Prameň lásky ( "El manantial") je mexická telenovela z produkcie spoločnosti Televisa v rokoch 2001 – 2002. Hlavné úlohy stvárnili herci Adela Noriega a Mauricio Islas. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza prvýkrát od 15. augusta 2002 do 21. októbra 2002 a druhýkrát od 3. januára 2005 do 23. mája 2005.
Hľuzovka (rozlišovacia stránka)

Hľuzovka (nesprávne alebo zastarano: "lanýž") môže byť:
Khi Solar One

Khi Solar One je solárno-tepelná elektráreň, ktorá sa nachádza v Južnej Afrike. Má výkon 50 MW a je prvou solárnou elektrárňou v Afrike. Rozkladá sa na ploche 140 ha.
Je to prvá tepelná solárna vežová elektráreň v Afrike a prvá vežová elektráreň, ktorá dosiahla 24-hodinovú prevádzku len so solárnou energiou, ale to vďaka poklesu spotreby energie v noci, pretože plná zásoba energie trvá len 2 hodiny.
Projekt vyvinula španielska spoločnosť Abengoa a bol financovaný s pomocou Industrial Development Corporation (IDC) a komunitnej skupiny Khi Community Trust.
Kováčovský potok (pravostranný prítok Hrona)

Kováčovský potok je potok na pomedzí geomorfologických celkov Kremnické vrchy a Zvolenská kotlina. Má dĺžku .
Je tokom III. rádu. 
Prameň.
Pramení v v premiešanom lesnom extraviláne a poľnohospodárskom extraviláne v severnej časti územia obce Sliač v jej katastrálnom území "Hájniky", na južnom svahu vrchu "Liavny vŕšok" s a na severozápadnom svahu vrchu "Holý vrch" v okrese Zvolen v Banskobystrickom kraji.
Opis toku.
Od prameňa tečie juhovýchodovýchodným smerom v zmiešanom lesnom extraviláne a poľnohospodárskom extraviláne na území obce Sliač, preteká cez les aj pole "Horná Trebuľa", preteká cez les a samotu "Ďatlena" kde priberá pravostranný bezmenný prítok, tečie po obecnej hranici medzi obcami Sliač a Kováčová, v priberá pravostranný bezmenný prítok, pravým brehom obmýva úpätie vrchu "Veľká Hora" so Ľavým brehom obmýva úpätie lesa "Hliník", v vteká do vodnej nádrže "Kováčová" a zároveň opúšťa obecnú hranicu, tečie územím obce Kováčová, preteká cez intravilán Kováčovej. Podteká rýchlostnú cestu R1 z Trnavy do Banskej Bystrice, ľavým brehom obteká pole "Chrastavé" a pravým brehom lúku "Chmeľová", vteká na územie poľnohospodárskeho extravilánu mesta Zvolen, v priberá ľavostranný prítok Kopanický potok, v priberá pravostranný bezmenný prítok, preteká regulovaným priamym korytom a v ústi do Hrona na okraji intravilánu mesta Zvolen v severovýchodnom kúte mestskej časti "Pod Strážou" ako jeho pravostranný prítok.
Pramení a v hornej časti preteká územím geomorfologického podcelku Turovské predhorie, ďalej v dolnej časti preteká a ústi územím geomorfologického podcelku Sliačska kotlina.
Pramení, preteká a ústi v severozápadnom kúte regióna Podpoľanie. Má jeden dôležitejší prítok Kopanický potok.
Pôvod názvu.
Názov potoka má pôvod v názve obce Kováčová, územím ktorej svojou strednou časťou toku preteká. Z názvu obce po rozšírení o adjektívnu príponu "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Kováčovský potok". Vývoj názvu obce od najstarších písomných dokladov: 1254 "Koachou", 1323 "Kowachow", 1773 "Kovacsova", 1927 "Kováčová".
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1993. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Kováčovský potok" nie je jedinečným hydronymom (2023-03-20), existujú štyri potoky s týmto štandardizovaným názvom. 
Referencie.
Gáflovka

Gáflovka () je vrch Belianskych Tatier. Leží nad obcou Ždiar, približne severozápadne od Kežmarku.
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území mesta Vysoké Tatry. Najbližšími sídlami sú severne situovaný Ždiar, východne leží Lendak, západne Podspády a Tatranská Javorina a južne Tatranská Lomnica. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku a tiež v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry.
Opis.
Gáflovka leží v rázsoche, ktorá vybieha severným smerom z hlavného hrebeňa Belianskych Tatier medzi Zadnými () a Prostrednými Jatkami (). Západne sa nachádza vrch Hlúpy (), Ždiarska vidla (), Havran (), Žľabina () a Veľký Grúň (), severne Prehrštie (), Magurka (), Javorinka () a Slodičovský vrch (), východne Tokáreň (), Skalka (), Čierny vrch (), Pálenica () a Bujačí vrch () a južne Predné (), Prostredné () a Zadné Jatky (). Oblasť patrí do povodia rieky Poprad, kde vodu odvádza riečka Biela a jej prítoky. Zo západnej časti voda odteká Žlabkovou dolinou potokom Bednársky rígeľ, zo severných ju odvádza Veľkým žľabom Javorinský potok a z juhovýchodných voda tečie Tokárenským potokom. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky neprístupný skalnatý vrchol pokrýva len nízka vegetácia, ktorý umožňuje rozhľad. Pozorovateľné sú okolité vrchy hlavného hrebeňa Belianskych Tatier a blízka Spišská Magura, pri vhodných podmienkach vidieť aj Oravské Beskydy, Pieniny, Ľubovniansku vrchovinu, Čergov, Levočské vrchy a mnohé prihraničné vrchy južného Poľska.
Prístup.
Gáflovka patrí do národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, preto je podobne ako ostatné vrcholy tejto časti Tatier, turisticky neprístupná.
Slovenská basketbalová liga 2022/23

Basketbalová extraliga mužov v sezóne 2022/23, zo sponzorských dôvodov Niké SBL je 31. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). Súťaží v nej 8 družstiev, čo je o 1 družstvo viac ako v minulej sezóne.
Dva tímy SBL (Komárno a Spišská Nová Ves) odohrali aj Alpsko-jadranský pohár. Všetkých osem klubov rovnako hralo aj vo Federálnom pohári s českými klubmi, ktorý sa konal pred ligovou sezónou v septembri 2022.
Systém súťaže.
Systém súťaže bol podobný ako v minulej sezóne. Súťaž sa skladala z dvoch častízákladnej a z play-off. Základnú časť odohrali tímy štvorkolovým systémom (2x doma a 2x vonku). Najlepších 7 tímov postúpilo do play-off s tým, že najlepší tím postúpil priamo do semifinále. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo finálovým duelom. Duel o bronz sa nehral, na 3. mieste skončil ten zdolaný semifinalista, ktorý skončil v tabuľke základnej časti vyššie. Štvrťfinálové duely sa hrali na 2 víťazné zápasy, semifinále na 3 víťazné a finálový duel na 4 víťazné zápasy.
Timarchides (mladší)

Timarchides () bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr.
Timarchides, syn Polykla z aténskeho dému Thorikos, bol činný v druhej polovici 2. storočia pred Kr. Patril do rodiny aténskych sochárov, ktorí pôsobili aj v Ríme (užívali výhod rímskeho patronátu).
 
Existenciu sochára Timarchida dokazuje nápis na podstavci zo sochy objavený v Aténach (v Dionýzovom divadle), v ktorom je Timarchides syn Polykla z dému Thorikos označený ako neóteros (νεώτερος), t. j. mladší, aby bol zjavne odlíšený od svojho staršieho menovca, tiež syna Polykla. Nápis na podstavci vyrobenom z hymettického mramoru (ťažil sa juhovýchodne od Atén v pohorí Hyméttos) datujú na začiatok 1. stor. pred Kr. Socha, ktorá bola zrejme tiež mramorová, sa nezachovala.
Na inom podstavci zo sochy z Atén je vzhľadom na identitu dému v nápise (Thorikos) zrejme možné tomuto sochárovi pripísať aj druhú signatúru (signatúra je v poškodenom nápise neúplná).
V roku 1880 sa na ostrove Délos našiel mramorový podstavec zo sochy (26 x 82 x 60 cm), ktorý bol signovaný jeho menom a menom jeho strýka Dionysia. Podstavec bol základňou sochy Rimana G. Ofellia Fera.
Socha datovaná do druhej polovice 2. stor. pred Kr., aj keď je značne poškodená, umožňuje rozpoznať hrdinskú postavu s plášťom pretiahnutým cez ľavé rameno a pravou natiahnutou rukou v pozdravnom geste "adlocutio". Je umiestnená v archeologickom múzeu ostrova Délos.
Majstrovstvá Európy vo futbale hráčov do 21 rokov 2025

Majstrovstvá Európy vo futbale hráčov do 21 rokov 2025 budú 25. majstrovstvá Európy v danej vekovej kategórii, ktoré sa konajú každé dva roky. Hostiteľom turnaja bude Slovensko. Šampionát sa bude hrať v zatiaľ nespresnenom termíne v lete 2025 v ôsmich slovenských mestách. Na turnaji bude tretíkrát zastúpených 16 mužstiev, pričom prvýkrát bude hostiť takýto veľký turnaj v počte reprezentácii jeden usporiadateľ. Turnaja sa budú môcť zúčastniť hráči narodení 1. januára 2002 a neskôr.
Výber hostiteľa.
Výkonný výbor Európskej futbalovej federácie (UEFA) rozhodol 25. januára 2023 na zasadnutí vo švajčiarskom Nyone, že Slovensko bude usporiadateľom turnaja v lete 2025.
Kvalifikácia.
Ako hostiteľ sa Slovensko na turnaj kvalifikovalo automaticky. Zvyšných 15 miest bude určených prostredníctvom kvalifikácie, pričom skupinová fáza sa uskutoční od 24. marca 2023 do 15. októbra 2024 a play-off od 11. do 19. novembra 2024. 
Kvalifikačný žreb sa uskutočnil 2. februára 2023.
Skupiny.
Skupina A.
Zápasy skupiny A.
----
Javorinka (vrch v Belianskych Tatrách; 1259 m)

Javorinka () je vrch Belianskych Tatier. Leží nad obcou Ždiar, približne severozápadne od Kežmarku.
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území mesta Vysoké Tatry. Najbližšími sídlami sú na severnom úpätí situovaný Ždiar, východne leží Lendak, západne Podspády a Tatranská Javorina a južne Tatranská Lomnica. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku a tiež v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry.
Opis.
Javorinka leží v rázsoche, ktorá vybieha severným smerom z hlavného hrebeňa Belianskych Tatier medzi Zadnými () a Prostrednými Jatkami (). Západne sa nachádza Ždiarska vidla (), Havran (), Veľký Grúň (), Žľabina (), Javorinka () a Strednica (), severne Prehrštie (), Magurka (), Filipský vrch () a Slodičovský vrch (), východne Bukovina (), Tokáreň (), Skalka (), Čierny vrch () a Pálenica () a južne Skalné vráta (), Bujačí vrch (), Predné (), Prostredné () a Zadné Jatky () a sedlom oddelená Gáflovka (). Západné svahy odvodňuje Javorinský potok do riečky Biela v povodí Popradu, rovnakým smerom odteká aj voda z východných svahov, odkiaľ voda odteká Tokárenským potokom. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky neprístupný vrchol pokrýva súvislý lesný porast, v juhovýchodnej časti prechádzajúci do horskej lúky, umožňujúcej obmedzený rozhľad. Pozorovateľné sú najmä okolité vrchy hlavného hrebeňa Belianskych Tatier, z vhodných lokalít aj Spišská Magura a Levočské vrchy, nezriedka aj Oravské Beskydy a mnohé prihraničné vrchy južného Poľska.
Prístup.
Javorinka patrí do národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, preto je podobne ako ostatné vrcholy tejto časti Tatier, turisticky neprístupná.
Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo futbale hráčov do 21 rokov 2025

Kvalifikácia na Majstrovstvá Európy vo futbale hráčov do 21 rokov 2025 bola futbalová súťaž, ktorá prebiehala od 24. marca 2023 do 19. novembra 2024. Kvalifikácie sa zúčastniilo 52 z 55 tímov členských krajín UEFA, pričom na ME 2025 postúpilo 15 tímov a pridali sa k Slovensku, ktoré sa kvalifikovalo automaticky ako usporiadateľ. Zo skupinovej fázy kvalifikácie postúpi 12 tímov, ďalšie 3 tímy vzídu z play-off. Kvalifikácie sa zúčastnili hráči narodení 1. januára 2002 a neskôr.
Formát.
Kvalifikačná súťaž pozostávala z dvoch kôl: 
Zo skupinovej fázy kvalifikácie postúpilo 12 tímov. 52 účastníkov bolo rozdelených do deviatich skupín; v siedmich skupinách bolo po šesť tímov a v dvoch skupinách po päť tímov. Žreb skupinovej fázy kvalifikácie sa uskutočnil 2. februára 2023. Skupinová fáza kvalifikácie sa hrala systémom každý s každým doma a vonku. Víťazi skupín a tri najlepšie tímy na druhých miestach sa kvalifikovali priamo na ME 2025.
Po skončení skupinovej fázy kvalifikácie sa o zostávajúcich troch postupujúcich tímoch rozhodlo v play-off, ktoré sa uskutočnilo v novembri 2024 a zúčastnilo sa ho šesť horších tímov z druhých miest skupinovej fázy. Traja víťazi týchto play-off sa pridali k 12 tímom, ktoré postúpili na ME zo skupinovej fázy kvalifikácie.
Žreb.
Žreb skupinovej fázy kvalifikácie sa konal v Nyone vo Švajčiarsku 2. februára 2023 o 9:00. V kvalifikácii hrá 52 z 55 členských krajín UEFA. Slovensko ako usporiadateľ ME 2025 nemusí hrať kvalifikáciu, zatiaľ čo Rusko bolo vylúčené z podujatí FIFA a UEFA pre inváziu na Ukrajinu a Lichtenštajnsko sa neprihlásilo.
52 účastníkov bolo nasadených do šiestich košov. Tímy boli vyžrebované do deviatich skupín: sedem skupín po šesť tímov (skupiny AG) a dve skupiny po päť tímov (skupiny HJ).
Nasadenie.
Tímy boli nasadené na základe koeficientu utvoreného z výsledkov v posledných dvoch kvalifikačných cykloch Majstrovstiev Európy vo futbale hráčov do 21 rokov.
Skupinová fáza.
Zápasy boli na programe od 24. marca 2023 do 15. októbra 2024.
Skupina I.
zdroj: UEFA
Kováčovský potok (ľavostranný prítok Hrona)

Kováčovský potok je potok na území geomorfologického celku Veporské vrchy. Má dĺžku .
Je tokom III. rádu. 
Prameň.
Pramení v v južnej centrálnej časti územia obce Heľpa v lesnom extraviláne, severozápadozápadne od vrchu "Brestinka" s v okrese Brezno v Banskobystrickom kraji.
Opis toku.
Od prameňa tečie severným smerom v lesnom extraviláne na území obce Heľpa dolinou s názvom "Kováčova dolina", v priberá bezmenný pravostranný prítok, v priberá bezmenný ľavostranný prítok pritekajúci z úpätia pasienka "Šindlárov vrch", v priberá bezmenný pravostranný prítok pritekajúci z úpätia pasienka "Kadlub" a z pasienka "Za vrchom", vteká do poľnohospodárskeho extravilánu Heľpy, v ústi do Hrona ako jeho ľavostranný prítok. 
Pramení, preteká a ústi v území geomorfologického podcelku Fabova hoľa.
Pramení, preteká a ústi v regióne Horehronie. Nemá dôležitejšie prítoky..
Pôvod názvu.
Názov potoka má pôvod v názve doliny "Kováčova dolina", ktorou v hornej časti svojho toku od prameňa preteká. Z prvého elementu názvu obce po rozšírení o adjektívny formant "-ov-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Kováčovský potok". Názov doliny "Kováčova dolina" bol štandardizovaný v roku 1987.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 2008. 
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Kováčovský potok" nie je jedinečným hydronymom (2023-03-21), existujú štyri potoky s týmto štandardizovaným názvom. 
Referencie.
Nevesta pre milionára

Nevesta pre milionára bola slovenská televízna súťažná relácia typu reality show, ktorá sa vysielala na TV Markíza od 28. apríla až do 30. júna 2006.
Išlo o adaptáciu americkej relácie "The Bachelor" z roku 2003 vysielanej na televízii ABC.
Moderátorom bol Viliam Rozboril.
V šou súťažilo 25 žien o srdce českého milionára Jana Novotného.
Rázsošná

Rázsošná () je vrch v hlavnom hrebeni Lúčanskej Malej Fatry. Leží približne severozápadne od Vrútok. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej oblasti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Žilina a Martin a zasahuje na katastrálne územie mesta Vrútky a obce Stráňavy. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situované Vrútky, východne leží Lipovec, severne Strečno a Stráňavy a západne Višňové. Severovýchodná časť patrí do ochranného pásma Národného parku Malá Fatra. 
Opis.
Vrch je súčasťou hlavného hrebeňa, ktorý vedie od vrchu Domašín () v Strečnianskej tiesňave na Veľkú lúku (). Západne susedí Suchárová (), Valientov diel () a Hoblík (), severne sa nachádza Polom (), Rakytie () a Grúň (), východne Kľačianska Magura (), Panošiná () a Malá kopa () a južne Diaľna (), Úplaz (), Malý Minčol () a Minčol (). Západná časť hrebeňa sa zvažuje do Stráňavskej doliny, ktorou vodu odvádza Stráňavský potok, východné odvodňuje Chrapový a Dzuranovský potok, všetky vedúce do Váhu. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je vidieť okolité vrchy Malej Fatry, Žilinskú a Turčiansku kotlinu, no pri priaznivých podmienkach aj Kysuckú vrchovinu, Oravské i Kysucké Beskydy, Javorníky, Moravsko-sliezske Beskydy s Lysou horou, Súľovské vrchy, Veľkú Fatru, Nízke a Západné Tatry.
Vodné pólo na Letných olympijských hrách 1956

Vodné pólo na Letných olympijských hrách 1956 bol vodnopólový turnaj v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 1956. Konal sa v Melbourne, v Austrálii v dňoch od 28. novembra7. decembra 1956, za účasti 10 tímov. Nováčikom olympijského turnaja bolo družstvo Singapuru. Vodnopólový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1900 a toto bolo jeho 12. vydanie. Zápasy sa odohrali na plaveckom štadióne Olympic Swimming Stadium, na ktorom sa konali aj súťaže v plávaní a skokoch do vody. 
Olympijský titul obhájilo , ktoré sa vo finálovej skupine umiestnilo pred a .
Zaujímavosť.
V zápase finálovej skupiny pred 5 500 divákmi v hľadisku medzi a sa udial krvavý incident. V emočne vyhrotenom zápase (aj kvôli v tom čase násilne potlačeného Maďarského ľudového povstania) za stavu 4 : 0 pre Maďarsko inzultoval sovietsky hráč Valentin Prokopov Maďara Ervina Zádora do oka a spôsobil mu tržné zranenie, z ktorého začala tiecť krv. Na tento útok reagovali maďarskí fanúšikovia v hľadisku, ktorí emigrovali do Austrálie, a slovne napádali spolu s pľuvaním sovietskych hráčov. Zápas musel byť predčasne ukončený, pričom priebežný výsledok ostal v platnosti. Bola privolaná polícia, s pomocou ktorej sa sovietski hráči dostali do svojej šatne. Tento incident vošiel do dejín pod názvom "Melbournský krvavý kúpeľ". V roku 2006 bol podľa tohoto incidentu nakrútený hraný dokument Freedom's Fury.
CASA C-101

C-101 je dvojmiestne cvičné lietadlo, určené na pokračovací výcvik pilotov stíhacích lietadiel. Ide o jednomotorový prúdový stroj, vyvinutý a vyrábaný spoločnosťou CASA. Integrácia riadenej a neriadenej výzbroje umožňuje využitie C-101 aj v úlohe ľahkého bojového lietadla.
Vznik a vývoj.
V polovici 70. rokov podpísalo španielske Ministerio del Aire zmluvu so spoločnosťou CASA na vývoj nového prúdového cvičného lietadla, ktoré by nahradilo zastarané Hispano HA-200. Vzhľadom na to, že spoločnosti CASA chýbali skúsenosti s výrobou pokročilých lietadiel tohto typu, na vývoji sa podieľala aj americká firma Northrop a západonemecká MBB (Messerschmitt-Bölkow-Blohm). S pomocou oboch spoločností sa vývoj významne urýchlil, čo viedlo k tomu, že čoskoro zišli z linky štyri prototypy. Prvýkrát vzlietol jeden z prototypov 27. júna 1977 a v priebehu nasledujúcich troch rokov podstúpili lietadlá sériu letových testov. Dňa 17. marca 1980 bolo lietadlo, označované spoločnosťou CASA ako C-101EB, zaradené do služby. Napriek tomuto označeniu bolo v Španielskych vzdušných silách evidované pod názvom E.25 "Mirlo" (v preklade zo španielčiny "Drozd").
Po ukončení vývoja bola výroba celého lietadla, s výnimkou motora a predného podvozku, realizovaná spoločnosťou CASA.
Dňa 16. novembra 1983 vzlietol prvýkrát aj bojový variant C-101CC, ktorý bol poháňaný výkonnejším motorom TFE731-5-1J.
Konštrukcia.
Lietadlo C-101 má dĺžku , čím sa podobá iným strojom vo svojej kategórii, napr. L-39, Hawk alebo G-4 Super Galeb. Na krídlach s rozpätím sa nachádza šesť závesníkov, ktoré môžu niesť neriadené bomby alebo rakety. Bojová verzia C-101DD má dokonca integrované riadené strely vzduch-zem AGM-65 Maverick. O túto verziu však neprejavilo záujem žiadne letectvo a sériovej výroby sa nedočkala. Štandardnou výzbrojou lietadiel C-101 je buď jeden kanón DEFA kalibru s kadenciou 1200 výstrelov za minútu alebo dva kanóny M3 kalibru .
Pohon väčšiny lietadiel C-101 zabezpečuje dvojprúdový motor Garret TFE731-221 s ťahom 15,57 kN, ktorý dokáže vyvinúť maximálnu rýchlosť /h. Bojový variant čilského a jordánskeho letectva C-101CC je poháňaný výkonnejším motorom TFE731-5-1J s ťahom 20,91 kN. Ten umožňuje lietadlu, letiacemu vo výške , letieť rýchlosťou až /h.
V decembri 1996 získalo čilské letectvo prvé z 12 modernizovaných lietadiel, nazvaných A-36 Halcón II. V rámci modernizácie získalo lietadlo nový navigačný a bojový systém, radar Toqui, HUD display a protilietadlové strely Shafrir-2. Práve integrácia týchto rakiet s infračerveným navádzaním predstavovala najdôležitejšie vylepšenie. Čilské lietadlá C-101 tak získali schopnosť ničiť aj vzdušné ciele, podobne ako je tomu u lietadiel Hawk 100.
Operačné nasadenie.
Vzdušné sily všetkých krajín, ktoré majú zavedené stroje C-101, používajú tieto lietadlá hlavne na pokračovací výcvik pilotov stíhacích lietadiel. K ostrému bojovému nasadeniu vo vojenskom konflikte nikdy nedošlo. Jedinú výnimku predstavuje zostrel lietadla Douglas C-47, ktoré pašovalo v Hondurase drogy. Pilot C-101 Honduraských vzdušných síl zostrelil pašerácke lietadlo dávkou z kanónu DEFA.
Používatelia.
 Čile
 Honduras
 Jordánsko
 Španielsko
Jozef Škrlík

Jozef Škrlík (* 2. október 1962, Humenné) je bývalý česko-slovenský a slovenský futbalista. Po skončení hráčskej kariéry sa venuje trénerskej práci. V súčasnosti pôsobí ako tréner slovenského tímu FK Humenné. Predtým trénoval niekoľko slovenských tímov a kazašský FC Akzhayik . Ako asistent pôsobil pri   a v tíme FC Ordabasy z tej istej krajiny.
Marie-Antoinette Katotová

Marie-Antoinette Katotová (; * 1. november 1998, Colombes) je francúzska futbalistka, členka víťazného tímu a so šiestimi gólmi v piatich zápasoch najlepšia strelkyňa Majstrovstiev Európy vo futbale žien do 19 rokov 2016, ktoré sa uskutočnili na Slovensku. Na klubovej úrovni pôsobí v ženskej zložke Paris Saint-Germain.
Zoznam chránených území v okrese Kolín

Toto je zoznam chránených území v okrese Kolín aktuálny k 1.októbru 2019, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Kolín.
Oláh (priezvisko)

Oláh je staré maďarské priezvisko. Je to populárne meno, ktoré odkazuje na etnickú príslušnosť a znamená rumunskú národnosť. 
Maďarské meno Oláh pochádza zo slova Vlach a v Uhorskom kráľovstve sa ním označovali Rumuni. V maďarskom jazyku je slovo rumunský neologizmus (v nadväznosti na „român“, ktorým Rumuni označovali sami seba), ktorý sa namiesto historického Oláh prvýkrát objavil v návrhu národnostného zákona z 21. júla 1849 na žiadosť sedmohradských Rumunov.
V roku 2020 to bolo 16. najčastejšie priezvisko v Maďarsku. Toto priezvisko nosilo 38 407 ľudí.
Známi nositelia.
Medzi známych nositeľov tohto mena patria:
Klepec (prírodná pamiatka)

Klepec je prírodná pamiatka v okrese Kolín, ktorá sa nachádza na katastrálnych územiach obcí Přišimasy a Limuzy, juhovýchodne od mesta Úvaly.
Ochrana.
Predmetom ochrany je niekoľko bizarných kamenných útvarov v okolí vrcholu rovnomenného kopca (nadmorská výška 358 m n. m.). Prírodná pamiatka pozostáva z dvoch častí. V lokalite Klepec I sa nachádza kamenný objekt "Slouha", kde je umiestnená pamätná tabuľa padlým v prvej svetovej vojne z obcí Přišimasy, Horka a Skřivany. V lokalite Klepec II, ktorá sa nachádza asi 400 metrov severoseverovýchodne, sa nachádzajú ďalšie tri veľké kamenné objekty s názvami "Stoh slámy", "Šplíchalův kočár", "Obří záda" a niekoľko bezmenných balvanov. Na severnej strane hory sú dva bývalé lomy, kde sa ťažila říčanská žula, ktorá bola použitá okrem iného na stavbu Národného divadla v Prahe. Lomy sú zatopené a v minulosti slúžili aj ako kúpalisko.
Na území pamiatky sa vyskytujú chránené rastliny (bublinatka nebadaná) a živočíchy (muchár sivý, užovka obojková).
Lokalitou vedie náučný chodník, ktorý začína a končí v obci Přišimasy.
Krásnohorský

Krásnohorský je priezvisko, pozri Krásnohorský (priezvisko), napr.:
Krásnohorský (priezvisko)

Krásnohorský je slovenské priezvisko. Je veľmi zriedkavé, s najväčším výskytom v Bratislave, najmä v jej mestskej časti Vrakuňa. V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia.
Pozri v článku Krásnohorský.
Krasnohorský (priezvisko)

Krasnohorský je slovenské priezvisko. Je zriedkavé, s najväčším výskytom v Bratislave. V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia.
Pozri v článku Krasnohorský.
Krasnohorský

Krasnohorský je priezvisko, pozri Krasnohorský (priezvisko), napr.:
Lůmek u Bečvár

Lůmek u Bečvář je prírodná pamiatka ev. č. 1016, ktorá sa nachádza na juhozápadnom okraji obce Bečváry v okrese Kolín. Správa AOPK Praha. Dôvodom ochrany je jediný známy výskyt horniny griquaitu v Česku, čo je forma eklogitu (s monoklinickým aj rombickým pyroxénom).
Popis.
Územie prírodnej pamiatky tvorí niekoľko terénnych stupňov, zvyškov po lomovej činnosti, s maximálnou výškou 6 metrov.
Ğ

Ğ je písmeno latinskej abecedy, ktoré sa používa v rôznych jazykoch, napr.: v turečtine alebo azerbajdžančine.
Zoznam chránených území v okrese Louny

Toto je zoznam chránených území v okrese Louny aktuálny k júlu roku 2016, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Louny.
Jokerit

Jokerit () je fínsky profesionálny hokejový tím sídliaci v Helsinkách. Od sezóny 2023/2024 sú účastníkmi druhej najvyššej fínskej ligy - Mestis. Klub vyhral 6 majstrovských trofejí vo fínskej SM-liige. Jokerit hráva svoje domáce zápasy v Helsinki Ice Hall. V sezóne 2014/2015 vstúpil do KHL a stal sa tak prvým tímom zo severských štátov, ktorý si zahral túto ligu.
Avšak po začiatku ruskej invázie na Ukrajine Jokerit z KHL odstúpil a prihlásil sa do ligy Mestis.
Majstrovstvá Európy v austrálskom futbale 2016

Majstrovstvá Európy v austrálskom futbale 2016 boli v poradí 3. majstrovstvá Európy v austrálskom futbale, ktoré organizuje AFL Europe. Konali sa v Londýne, v Spojenom kráľovstve v dňoch od 14.20. augusta 2016, za účasti 4 mužských a 3 ženských tímov. Prvýkrát sa na majstrovstvách Európy organizoval aj ženský turnaj, hoci ženy súťažili už na Európskom pohári v roku 2009. Zápasy sa odohrali v Motspur Park. Tituly v oboch kategóriách získali domáce družstvá Spojeného kráľovstva, ktoré vo finálových stretnutiach zvíťazili nad Írskom.
Účastníci.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v neoficiálnom svetovom rebríčku k augustu 2014.
Pozn: Družstvo European Crusaders tvoria hráčky z Francúzska, Spojené kráľovstva a Škandinávie.
Milton Keynes

Milton Keynes je mesto nachádzajúce sa na juhovýchode Spojeného kráľovstva v anglickom ceremoniálnom grófstve Buckinghamshire. Leží približne 72 km severozápadne od Londýna.
Oficiálne dostalo štatút mesta 23. januára 1967. V súčasnosti sa rozprestiera na ploche 89 km2, ktorá zahŕňa mestá Bletchley, Wolverton a Stony Stratford spolu s ďalšími 15 obcami a poľnohospodárskymi pozemkami. Mesto dostalo meno po už vtedy existujúcej obci Milton Keynes, ktorá je vzdialená od centra Milton Keynes pár kilometrov smerom na východ. Podľa sčítania z roku 2011 malo mesto spolu s priľahlými Newport Pagnell a Woburn Sands 229 941 obyvateľov.
Zrod „Nového mesta”.
V 60. rokoch 20. storočia sa britská vláda rozhodla reagovať na dlhodobý nedostatok bytov v Londýne budovaním ďalšej generácie nových miest ().
S výstavbou prvých obytných komplexov, ktoré mali odľahčiť niekoľko preplnených londýnskych štvrtí sa začalo už v 50. rokoch v Bletchley. Štúdie v 60. rokoch vymedzili severný Buckinghamshire ako možnú lokáciu pre nové mesto, ktoré malo zahŕňať mestá Bletchley, Stony Stratford a Wolverton. Mesto bolo projektované ako veľkomesto s rozlohou 89 km2 a počtom obyvateľov 250 000. Názov „Milton Keynes” dostalo po obci, ktorá sa nachádzala v blízkosti miesta určenia.
Ekonomika.
Milton Keynes je domovom niekoľkých národných a medzinárodných firiem ako sú Argos, Domino's Pizza, Marshall Amplification, Mercedes-Benz, Suzuki, Volkswagen AG a Yamaha Kemble.
V januári 2015 bolo oznámené, že malo spomedzi 64 najväčších miest a veľkomiest v Spojenom kráľovstve najväčší rast zamestnanosti za poslednú dekádu. Medzi rokmi 2004 až 2013 vzrástla zamestnanosť o 18,2%. Nasledoval ho Londýn so 17,1%.
Šport.
V meste pôsobí futbalový tím Milton Keynes Dons F.C., hokejový tím Milton Keynes Lightning a je tiež sídlom tímu Formuly 1 Red Bull Racing.
Nachádza sa tu aj krytý lyžiarsky areál Xscape, kryté sky diving zariadenie Airkix, motokárové centrum Formula Fast a Národné bedmintonové centrum.
Dávid Kondrlík

Dávid Kondrlík (* 31. máj 1997, Bratislava) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za slovenský klub FK Pohronie. Jeho pozíciou je post útočníka a na drese nosí číslo 21.
Klubová kariéra.
Dunajská Streda.
Kondrlík debutoval vo Fortuna lige za FC DAC 1904 Dunajská Streda v zápase proti Spartaku Myjava hranom 2. augusta 2016.
Voľby do Snemu Slovenskej krajiny v roku 1938

Voľby do Snemu Slovenskej krajiny v roku 1938 sa uskutočnili 18. decembra 1938. Išlo o jediné voľby do Snemu slovenskej krajiny uskutočnené medzi získaním autonómie Slovenska a rozbitím Česko-Slovenska. Voľby boli realizované nedemokratickým spôsobom a boli súčasťou budovania režimu jednej politickej strany (Hlinkovej slovenskej ľudovej strany - Strany slovenskej národnej jednoty).
Príprava a priebeh volieb.
Voľby boli vyhlásené v sobotu 26. 11. 1938. Politické strany mohli predložiť svoje kandidátky do nasledujúceho dňa, t.j. nedele 27. 11. 1938. Oficiálna vyhláška o vypísaní volieb bola publikovaná v pondelok 28. 11. 1938. V rovnaký deň Krajinský úrad oznámil, že bola podaná jediná kandidátka - jednotná kandidátka HSĽS-SSNJ. V dennej tlači bola vyhláška publikovaná až v utorok 29. 11. 1938. 
Na jednotnej kandidátke dostali priestor viacerí kandidáti strán, ktoré sa s HSĽS „dobrovoľne zlúčili“ a zástupcovia nemeckej, maďarskej a rusínskej menšiny. Predloženie alternatívnej kandidátky bolo skompilikované aj tým, že strany, ktoré sa s HSĽS nezlúčili boli zakázané alebo mali pozastavenú činnosť. Vyhlásenia čelných predstaviteľov HSĽS, ktoré voľbám predchádzali, dokazujú, že strana s predložením iných kandidátiek nepočítala. Podľa vyjadrenia Jozefa Tisa pre nemeckú tlač malo ísť o jedinú kandidátku HSĽS bez možnosti kandidovania Židov. Volebnú kampaň sprevádzala ostrá protičeská a protižidovská kampaň. Tí, ktorí by chceli hlasovať proti jednotnej kandidátke boli dopredu označovaní za zradcov.
Voľby mali formu referenda s jedinou demagogicky formulovanou otázkou "„Chceš nové slobodné Slovensko?“". Prebehli za asistencie Hlinkovej gardy, pričom členovia HG mali tajne zisťovať kto ako volil. Na mnohých miestach boli zriadené samostatné volebné miestnosti pre príslušníkov iných národností s cieľom zistiť ako hlasovali.
Výsledky.
Jednotná kandidátka získala údajne 97% hlasov. Z 63 poslancov bolo 50 členov pôvodnej HSĽS a 5 členov bývalej agrárnej strany. Ostatné zlúčené strany získali po 1 mandáte. Nemecká strana získala 2 mandáty a maďarská 1 mandát. Rusíni získali 1 mandát.
Vodné pólo na Letných olympijských hrách 1960

Vodné pólo na Letných olympijských hrách 1960 bol vodnopólový turnaj v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 1960. Konal sa v Ríme, v Taliansku v dňoch od 25. augusta3. septembra 1960, za účasti 16 tímov. Vodnopólový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1900 a toto bolo jeho 13. vydanie. Zápasy sa odohrali v 2 dejiskách: Piscina delle Rose a Stadio Olimpico del Nuoto, na ktorých sa konali aj súťaže v plávaní a skokoch do vody. 
Svoj druhý olympijský titul získalo domáce , ktoré sa vo finálovej skupine umiestnilo pred a predchádzajúcim dvojnásobným víťazom z .
Dejiská.
Plavecké štadióny mali pre účely olympijského turnaja rozšírenú kapacitu miest. K pevným sedadlám 12 000-ového štadióna Stadio Olimpico del Nuoto boli inštalované drevené tribúny pre 8 000 divákov a k sedadlám 2 000-ového štadióna Piscina delle Rose boli inštalované drevené tribúny pre 1 850 divákov.
Vodné pólo na Letných olympijských hrách 1964

Vodné pólo na Letných olympijských hrách 1964 bol vodnopólový turnaj v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 1964. Konal sa v Tokiu, v Japonsku v dňoch od 11.18. októbra 1964, za účasti 13 tímov. Vodnopólový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1900 a toto bolo jeho 14. vydanie. Zápasy sa odohrali v Tokyo Metropolitan Indoor Swimming Pool s kapacitou 3 014 divákov. 
Svoj piaty olympijský titul získalo , ktoré sa vo finálovej skupine umiestnilo pred a .
Chios

Chios (, ) je piaty najväčší grécky ostrov nachádzajúci sa v Egejskom mori, 7 km od pobrežia Malej Ázie. Ostrov je známy vývozom mastixu. Turistov láka najmä svojimi stredovekými dedinami a monastierom z 11. stor. Nea Moni, ktorý je zapísaný na Zozname svetového dedičstva UNESCO. 
Z administratívneho hľadiska tvorí Chios spolu s ostrovmi Psara a Oinousses samostatnú krajskú jednotku Chios v regióne Severná Egeis. Hlavným mestom a sídlom kraja je rovnomenné mesto Chios. Miestni ľudia ho nazývajú aj „Chora” () čo doslovne znamená „zem” alebo „krajina”, ale zvyčajne len v súvislosti s mestom alebo najvyšším bodom ostrova. Podľa sčítania v roku 2011 žilo na ostrove 51 930 obyvateľov.
Geografia.
Ostrov pripomína svojím tvarom polmesiac alebo obličku. Rozprestiera sa na ploche 842,5 km2. Po celej dĺžke ho pokrýva pásmo hôr, z ktorých tri najväčšie sú "Pelineon" (1 297 m) a "Epos" (1 188 m) na severe a "Provatas" v strede ostrova.
Východné pobrežie.
Uprostred východného pobrežia sa nachádzajú najľudnatejšie centrá ostrova – mestá Chios, Vrontados a Kambos. Mesto Chios, s počtom obyvateľov 32 400, je postavené okolo najdôležitejšieho prístavu a stredovekého hradu. Jeho severné predmestie, mestečko Vrontados s 4 500 obyvateľmi, sa považuje za rodisko Homéra.
Južný región (Mastichochoria).
Na samom juhu ostrova sa nachádza oblasť Mastichochoria (), doslova "mastické dediny". Tvoria ju sedem dedín, z ktorých najväčšie sú "Pyrgi" (1 044 obyv.), "Kalamotí" (718 obyv.) a "Armólia" (611 obyv.).
Vnútrozemie.
Priamo v strede ostrova, medzi dedinami "Avgonyma" na západe a "Karyes" na východe, leží monastier z 11. stor. Nea Moni. Monastier bol postavený na náklady byzantského cisára Konštantína IX. po tom, čo mu traja miestni mnísi predpovedali, že jeho exil na ostrove Lesbos bude len dočasný a on sa vráti späť na trón.