burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Narykidas z Figaleie

Narykidas ("Narykidas") bol víťaz olympijských hier v zápasení v 4. stor. pred Kr.
Narykidas, syn Damareta z Figaleie, zvíťazil v Olympii v zápasení pravdepodobne na 99. hrách v roku 384 pred Kr. Svoje majstrovstvo v tejto disciplíne predviedol aj na ostatných celogéckych hrách, keď si ešte pred svojim olympijským víťazným vencom odniesol i po dve víťazné vence z pýtických a nemejských hier a tri z isthmických hier. V starovekom Grécku sa víťaz všetkých štyroch hier nazýval "periodonikés" (víťaz obehu). Jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili "periodos" (pravidelný obeh). Zápasenie ("palé") sa podobalo nášmu „"grécko-rímskemu""; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom. 
Staroveký autor Pausanias uvádza, že socha Narykida stála v posvätnom okrsku olympijskej "Altidy". Jej autorom bol sochársky majster Daidalos zo Sikyónu. Zvyšky podstavca tejto sochy s poškodeným nápisom (písmo ukazuje na 4. stor. pred Kr.) boli objavené vo východnej časti Altidy.
Dunajská pohraničná stráž

Dunajská pohraničná stráž ako špeciálny útvar Pohraničnej stráže v Česko-Slovensku vznikla v roku 1952 a patrila do zväzku 11. brigády Pohraničnej stráže (PS) (útvar 5947). Príslušníci Dunajskej pohraničnej stráže zaisťovali štátnu hranicu na Dunaji, na jeho brehoch a v hraničnom pásme. Organizačne bola okrem krátkeho obdobia súčasťou Vojsk Ministerstva vnútra.
Vznik a organizácia.
Ešte pred jej vznikom existoval od konca roku 1947 Plavebný oddiel ZNB v Bratislave, ktorý strážil tok rieky Dunaj. V rámci 11. brigády Pohraničnej stráže bol 25. februára 1954 sformovaný "25. samostatný pohraničný prápor" so sídlom v Komárne. Okrem pohraničných rôt strážiacich "suchú hranicu" bola jeho súčasťou dunajská flotila – 3. poriečny prápor Komárno. Ten sa skladal z troch poriečnych oddielov: 1. poriečny oddiel PS (Bratislava), 2. poriečny oddiel PS (Medveďov) a 3. poriečny oddiel PS (Komárno).
Činnosť.
Činnosť príslušníkov Dunajskej pohraničnej stráže pozostávala z hliadkovania na člnoch, peších hliadok na brehu Dunaja a hliadok na slovensko-maďarskom priechode na moste v Medveďove. Dôležité bolo tiež sprevádzanie rakúskych, západonemeckých a juhoslovanských lodí počas ich plavby v česko-slovenských vodách. Od roku 1948 platila totiž "Belehradská dohoda" o režime plavby na Dunaji. Súčasťou tejto dohody bola aj slobodná plavba obchodných lodí všetkých dunajských štátov.
Incidenty.
Pri strážení slovensko-rakúskej hranice na Dunaji došlo k viacerým tragickým incidentom, kedy boli pri pokuse o prekonanie železnej opony cez tok Dunaja usmrtení utečenci. Z pohľadu tzv. ochrany štátnej hranice predstavovali problém okrem iného výletné plavby z Bratislavy na Devín. Mimoriadne tragický prípad sa stal napríklad 19. augusta 1956. Z lode "Turiec" zoskočilo do Dunaja 5 maďarských turistov a chceli preplávať do Rakúska. Hliadka poriečneho oddielu sprevádzajúca loď spustila na utečencov paľbu. Traja utečenci boli usmrtení, jeden zadržaný a iba jednému z nich sa podarilo utiecť. Po tejto krvavej udalosti sa režim stráženia výletných lodí zmenil v tom zmysle, že hliadky Pohraničnej stráže a Verejnej bezpečnosti boli stavané priamo na palubu lode. Nasledoval však úplný zákaz plavieb výletných lodí po Dunaji do Devína.
Zánik.
Dňom 31. decembra 1990 bola rozkazom ministra vnútra ČSFR 11. brigáda Pohraničnej stráže zrušená a na ochranu hranice s Rakúskom bola zriadená "Správa ochrany štátnych hraníc Bratislava".
Vysoké Kolo

Vysoké Kolo (, ) je vrch nachádzajúci sa v Krkonošiach v hlavnom hrebeni, na česko-poľskej hranici. S nadmorskou výškou je to najvyššia hora západných Krkonôš a štvrtá najvyššia hora Krkonôš aj celého Česka. S prominenciou 335 metrov (prevýšenie od sedla neďaleko Petrovky) ide o druhú najprominentnejších horu Krkonôš. V minulosti bola nazývaná tiež Krkonoš, Velký Šišák, nemecky Gr. Sturmhaube.
Charakteristika.
Ide o horu kupovitého tvaru ležiacu zhruba 5 km od osady Horní Mísečky na českej strane hôr a južne od mesta Piechowice na strane poľskej. Nachádza sa v hlavnom, širokom "Slezském hřebeni", kde sú viditeľné početné tvary spôsobené kryoplanáciou miestnej žuly. Leží tu najväčšie suťové pole pohoria. Na holom a plochom vrchole stoja samostatné skalky a kamenné moria len stroho pokryté trávou. Zreteľne sa tu prejavuje terasovitosť terénu. Na juh spadajú svahy Vysokého Kola oveľa miernejšie než na poľskú stranu. Tu, na severe sa objavujú lavínové svahy, ktoré sa prudko lomia do ľadovcového karu – "Sněžných jam".
Prístup.
Výstup na samotný vrchol nie je oficiálne povolený, pretože leží v I. zóne KRNAP a nevedie naň značený turistický chodník. Na poľskej strane traverzuje vrchol červená turistická značka a na južnom svahu, na českej strane, prechádza cesta opatrená tyčovým značením. Na vrchole, na poľskej strane hory, sa nachádza polorozpadnutá kamenná mohyla, ktorá bola postavená v osemdesiatych rokoch 19. storočia na pamiatku prvého nemeckého cisára Viliama I.. Od mohyly je výborný, kruhový výhľad.
Stříbrný hřbet

Stříbrný hřbet (, ) je vrch v Krkonošiach, ležiaci na česko-poľskej hranici asi 6 km SV od Špindlerovho Mlyna a 6 km ZJZ od Karpacza. S výškou ide o šiestu najvyššiu tisícku v Česku.
Samotný vrchol je veľmi plochý, tvorený zvyškom žulového zarovnaného povrchu a zarastený kosodrevinou. Svahy Stříbrného hřbetu sú naopak veľmi strmé - na severnej poľskej strane je lavínová dráha, pod východným svahom sú ľadovcové jazerá Wielki Staw a Mały Staw a na južných svahoch neustálené sute a kamenné moria.
Prístup.
Vrchol leží na česko-poľskej hranici a nevedie naň žiadna cesta. Zo severu vrchol obchádza červeno značená Cesta česko-poľského priateľstva (asi 300 m od vrcholu), po JZ úbočia vedie zimná lyžiarska trasa Luční bouda - Špindlerova bouda (500 m od vrcholu). Cez vrchol vedie bývalý hraničný chodník, ktorý ale postupne zarastá a naviac je vzhľadom k ochrane územia (I. zóna Krkonošského národného parku) neprístupný.
Violík

Violík alebo Labský štít (, ), je vrch nachádzajúci sa v "Slezském hřebeni" v Krkonošiach, na hraniciach Česka a Poľska. Ide o vrchol kužeľovitého tvaru, na ktorého temene sa nachádza vrcholové skalisko. Vrch leží 5,5 km severne od osady Dolní Mísečky a od poľských Piechowic.
Charakteristika.
Na svahoch Violíku sa rozprestierajú suťové a kamenné moria. Hlavným rysom vrcholových partií sú však psicové hole, v nižších polohách potom rastie kosodrevina. Na samom vrchole sa nachádza geodetický bod a je z neho dobrý rozhľad na Krkonoše, Jizerské hory a do Jeleniogórskej kotliny. Necelý kilometer juhozápadným smerom od vrcholu hory sa nachádza Labská louka, kde pramení rieka Labe.
Prístup.
Na vrchol sa dá dostať po červeno značenej hrebeňovej ceste. Tá predchádza vrcholové skaliská z južnej strany vo vzdialenosti asi . Samotné skalisko sa nachádza v I. zóne Krkonošského národného parku a je teda turisticky neprístupné.
Malý Šišák

Malý Šišák (, ) je vrch nachádzajúci sa na Slezském hřbetu v Krkonošiach, na česko-poľskej hranici, východne od Slezského sedla. S vrcholom v nadmorskej výške patrí medzi najvyššie vrchy Krkonôš.
Charakteristika.
Ide o horu kupovitého tvaru ležiacu zhruba 4 km severovýchodne od Špindlerovho Mlyna na českej strane hôr a južne od obce Przesieka na poľskej strane hôr. Poľský názov "Mały Szyszak" respektíve nemecký "Kl. Sturmhaube" súvisí s nápadnou podobnosťou s vrchom Vysoké Kolo, ktorá sa poľsky nazýva "Wielki Szyszak" a nemecky "Gr. Sturmhaube". Táto podobnosť je najnápadnejšia pri pohľade od východu. Juhovýchodný lavínový svah spadá do Čertova dolu.
Prístup.
Výstup na samotný vrchol nie je oficiálne povolený, pretože leží v I. zóne KRNAP a nevedie naň značený turistický chodník. Na poľskej strane obchádza vrchol červeno značená Cesta česko-poľského priateľstva.
Vodno

Vodno () je vrch v Severnom Macedónsku. Nachádza sa v severnej časti krajiny, juhozápadne od hlavného mesta Skopje. Najvyšším bodom je "Krstovar", vysoký 1 066 metrov nad morom. Začiatok výstupovej cesty na vrchol je v nadmorskej výške 337 metrov. V polovici cesty k vrcholu leží tzv. "Sredno Vodno" (), kde sa nachádzajú veľké parkoviská a niekoľko reštaurácií. Tento bod sa nachádza vo výške 
Kríž tisícročia.
V roku 2002 bol na vrchole postavený "Kríž tisícročia" (), najväčší kresťanský kríž na svete, viditeľný až zo vzdialenosti 100 km, v noci svietiaci na mesto Skopje.
Suur Munamägi

Suur Munamägi (, , ; estónske meno znamená "„Veľký vajcový vrch“", mená v ostatných jazykoch sú odvodené z estónčiny) je najvyšším vrchom Estónska a tiež všetkých pobaltských štátov. Nadmorská výška jej vrcholu je 318,1 metrov. Leží v Haanijskej vysočine blízkosti dediny Haanja v strednej časti estónskeho kraja Võrumaa, neďaleko lotyšských a ruských hraníc. Okolitá krajina je mierne kopcovitá a zalesnená. Na najvyššom bode je vyhliadková veža, ktorá meria 29,1 metra. Z nadmorskej výšky 346,7 metrov je pri dobrej viditeľnosti výhľad do vzdialenosti . Blízko vrcholu je prameň, z ktorého vytekajúca voda vytvára v okolí malé jazerá a rybníky.
Rozhľadňa na vrchole.
Dejiny.
Vyhliadková veža, sprvu len o výške necelých 5 metrov, sa začala stavať v roku 1816 pod vedením Friedricha Georga Wilhelma von Struve. V roku 1870 sa začalo so stavbou novej veže, ktorá merala 8 metrov, ale výhľad z nej bol obmedzený okolitými stromami a plošina veže bola príliš malá pre veľký turistický záujem. Preto bola už toho roku postavená nová veža, ktorá merala 12 metrov a bola tak vyššia ako stromy.
Roku 1925 bola miesto staršej veže postavená nová, 17 metrov vysoká; jej drevená konštrukcia však začala hniť, a tak bolo rozhodnuté o stavbe novej železobetónovej veže. Tá bola vystavaná roku 1939 a jej výška bola 25,7 metrov. V roku 1955 sa veža dočkala generálnej opravy, v roku 1969 potom prístavby ďalšieho poschodia na výšku 29,1 metrov a prestavby schodiska.
V rokoch 2004 a 2005 bola vybudovaná nová kaviareň, spevnené cesty z Haanje na vrchol a vykonaná rekonštrukcia veže, v rámci ktorej bol postavený aj výťah. Výdavky na rekonštrukciu boli cca 10 miliónov estónskych korún. Dňa 24. júla 2005 bola veža znovuotvorená pre verejnosť.
Návšteva rozhľadne.
Suur Munamägi a rozhľadňa na nej sú navštevované jednak pre samotný fakt, že ide o najvyššiu horu Estónska a pobaltských štátov, jednak pre výborný výhľad do okolitej krajiny. Z rozhľadne je krásny pohľad na dedinu Haanja, väčšinou je dobre vidieť mesto Võru, pri veľmi dobrej viditeľnosti aj Pskov.
Veža je prístupná po schodoch alebo výťahom. Vstup pre dospelých po schodoch je 2,5 eura, výťahom 4 eurá. Pre obyvateľov obce Haanja, predškolské deti a ťažko postihnutých je vstup zdarma, pre žiakov a študentov 1,5 eura za podmienky, že vyjdú po schodoch, pre seniorov 1,5 eura. Za 1 euro je možné si požičať ďalekohľad. Otváracia doba veže je prispôsobená svetelným podmienkam a meniacej sa návštevnosti v priebehu roka.
Príjazdová cesta.
Prístup k vrchu je možný z dediny Haanja ( južne od Võru), kde začína turistický chodník na vrchol (asi 15 minút chôdze po miernom zalesnenom svahu). Príjazdová cesta do Haanje vedie pre väčšinu estónskych destinácií cez Võru (z Tallinnu po ceste A202), kde je nutné odbočiť na juh smerom na Haanju a Misso. Pri príchode z Lotyšska po rižskom-pskovskej ceste sa pred Misso odbočuje na sever smerom na Võru, dedina Haanja leží asi na polceste od odbočky do mesta.
Celková príjazdová vzdialenosť z Tallinnu je , z Rigy .
Zaujímavosť.
Vo veži sa dá kúpiť poštová známka. Na známke je vyobrazená veža a okolitá krajina. Cena je 5,20 estónskych korún.
Dziaržynskaja hara

Dziaržynskaja hara (, ) je najvyšší kopec Bieloruska, má nadmorskú výšku 345 m. Nachádza sa v Bieloruských vrchoch, západne od Minska, pri meste Dziaržynsk, v katastri dediny Skirmantava. Pôvodne sa kopec volal Sviataja hara (Святая гара). V roku 1958 bol na počesť sovietskeho revolucionára Felixa Dzeržinského () premenovaný na súčasný názov.
Aukštojas

Aukštojas je s najvyšší kopec v Litve. Nachádza sa juhovýchodne od Vilniusu v blízkosti obce Medininkai, v polesí Migūnai.
Meranie výšky.
V roku 2004 špecialisti z Ústavu geodézie pri Gediminasovej technickej univerzite vo Vilniuse namerali pomocou GPS výšku Kým výška vzdialeného Juozapinės kalnas, do tej doby považovaného za najvyšší bod Litvy, bola zmeraná Bolo tak potvrdené podozrenie litovského geografa Rimanta Krupicku z roku 1985, že Juozapinės kalnas nie je najvyšším bodom Litvy.
Meno.
Meno pre doteraz bezmenné návršie bolo vyberané vo verejnej súťaži a zvíťazil návrh Liberta Klimku, profesora histórie na Pedagogickej univerzite vo Vilniuse. Aukštėjas (Aukštojas, Aukštujis) bol jedným z najdôležitejších bohov v litovskej pohanskej mytológii, bol považovaný za tvorcu sveta. Kopec bol „pokrstený“ 20. júna 2005 počas neoficiálneho obradu. Úradne bol tento názov schválený Radou Vilniuského kraja 18. novembra 2005. Štátna komisia pre litovčinu názov schválila 20. mája 2006.
Gaiziņkalns

Gaiziņkalns () je najvyšší kopec Lotyšska. Nachádza sa vo Vidzemských vrchoch () v blízkosti mesta Madona. Na vrchole stála do 14. decembra 2013 nedokončená rozhľadňa. Gaiziņkalns je lyžiarskym strediskom – na svahoch sú zjazdovky a lyžiarske vleky.
Slovenská hokejbalová extraliga mužov 2014/15

Slovenská hokejbalová extraliga mužov v sezóne 2014/15 bol 25. ročník extraligy hokejbalistov, najvyššej hokejbalovej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenskou hokejbalovou úniou (SHbÚ). V súťaži účinkovalo, rovnako ako v minulej sezóne, 12 družstiev. Piatykrát v rade získalo titul družstvo HBK Nitrianski rytieri Nitra.
Systém súťaže.
Po základnej časti, v ktorej odohral každý s každým jedenkrát doma a vonku, nasledovalo play-off ôsmich najlepšie umiestnených tímov. Play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy, v ktorých prvé 2 zápasy sa odohrali na ihrisku lepšie umiestneného tímu. Play-off o 3. miesto sa nehralo, o bronzových medailách rozhodovalo lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Posledný celok hral baráž o zotrvanie v extralige. Bodovanie:
V barážových zápasoch bol hrací čas 3 x 15 min a miesto predĺženia sa hrali hneď samostatné nájazdy.
Baráž o extraligu.
Nové Zámky sa v extralige neudržali, postúpilo do nej družstvo Diakovej.
Družstvá:
Breskul

Breskul (, ) je vrch v pohorí Čornohora v juhozápadnej časti Ukrajiny na hranici medzi Zakarpatskou a Ivanofrankivskou oblasťou. Nachádza sa v hlavnom hrebeni medzi vrcholmi Hoverla () na severozápade a Požyževska () na juhovýchode. Severovýchodne svahy vrchu klesajú do údolia rieky Prut, juhozápadne do údolia potoka Hoverla.
Menčul

Menčul (, ) je vrch v pohorí Čornohora v juhozápadnej časti Ukrajiny na hranici medzi Zakarpatskou a Ivanofrankivskou oblasťou. Nachádza sa v hlavnom hrebeni medzi vrcholmi Brebeneskul () na severozápade a Dzembroňa () na juhovýchode. Juhozápadným smerom vybieha z hory rázsocha klesajúca cez niekoľko nižších vrcholov do údolia Bilej Tisy, opačným smerom vybieha rázsocha smerujúce k vrcholu Stepanec (). Severné svahy vrchu spadajú do údolia potoka Kyzja, východne do údolia potoka Dzembroňa, južné do údolia potoka Balzatul a západne do údolia potoka Brebeneskul.
Pikuj

Pikuj () je 1408 metrov vysoký výrazný a ostrý vrchol na východnom okraji Bukovských vrchov. Leží na hranici medzi Zakarpatskou a Ľvovskou oblasťou, ktorej je najvyšším vrcholom. Na vrchole stojí niekoľkometrový obelisk venovaný básnikovi pôvodne v roku 1935 T. G. Masarykovi, teraz ukrajinskému básnikovi Ivanovi Frankovi. Z vrcholu je krásny pamoramatický výhľad vzhľadom na to, že vrchol je až 700 metrov nad okolitým terénom.
Povrch je kužeľovitý, asymetrický. Západný svah je strmý, severovýchodný a severný pozvoľnejšie. Vrch sa skladá z flyšu. Svahy sú porastené bukovým a smrekovým lesom.
Skrátený výstup na vrchol zo Zakarpatskej strany je možný z dediny Ščerbovec.
Baltazár Demian

Baltazár Demian (* 16. máj 1803, Liptovský Hrádok – † 28. november 1851, Dolný Kubín) bol slovenský lekár, ktorý od roku 1833 pôsobil ako hlavný lekár Oravskej stolice v Dolnom Kubíne. V roku 1849 sa zaslúžil o liečbu ruských vojakov a zabránenie šíreniu infekčných chorôb v meste, za čo dostal aj ruské vyznamenanie. V boji proti alkoholizmu zakladal spolky miernosti v ktorých združil okolo 600 členov. Podporoval štúrovcov, prispieval do Slovenských národných novín, ako i do Domovej pokladnice. Tam uverejnil i svoj najúspešnejší článok "Z Oravi; o neúrode a hlade" (1845).
Stij

Stij (), alebo Stoj () je vrch na Ukrajine v Zakarpatskej oblasti, najvyšší vrchol pohoria Polonina Boržava, ktoré je súčasťou Poloninského chrbta. Nadmorská výška vrchola je .
Leží asi 10 kilometrov južne od mesta Volovec a severovýchodným smerom od Mukačeva. Na východnom svahu vrchu pramení rieka Boržava.
Na odlesnenom vrchole boli za druhej svetovej vojny postavené tri radarové stanice určené pre sledovanie širokého okolia. Radary po niekoľko desaťročí využívala Červená armáda; rozobrané boli roku 1995. Ich prítomnosť doteraz pripomínajú chátrajúce betónové plošiny a oceľové výstuže.
Turkul

Turkul (, ) je vrch v pohorí Čornohora v juhozápadnej časti Ukrajiny na hranici medzi Zakarpatskou a Ivanofrankivskou oblasťou. Nachádza sa v hlavnom hrebeni medzi vrcholmi Danciž () na severe a Rebra () na juhovýchode. Západné svahy vrchu klesajú do údolia potoka Ozirnyj, južné do údolia potoka Butynec a severovýchodne do ľadovcového kotla, na ktorého dne leží jazero Nesamovyte. Juhozápadným smerom vybieha z hory krátka rázsocha, na ktorej sa rozkladá "Polonina Turkulska".
Vetrová skala

Vetrová skala (; ) je druhý najvyšší vrch vo Vihorlatských vrchoch, krajinnom celku Vihorlatsko-gutinskej oblasti. Leží na slovensko-ukrajinskej hranici nad obcou Beňatina, približne východne od Sobraniec. Vrch je tiež najvyšším bodom podcelku Popriečny, okresu Sobrance aj Užhorodského rajónu.
Poloha.
Nachádza sa na juhovýchodnom okraji Vihorlatských vrchov, v geomorfologickom podcelku Popriečny. Vrchol leží na slovensko-ukrajinskej hranici, na pomedzí Košického kraja a Zakarpatskej oblasti a okresu Sobrance a Užhorodského rajónu. V slovenskej časti zasahuje na katastrálne územie obcí Koňuš a Beňatina. Najbližšími sídlami sú juhozápadne situované Petrovce a Koromľa, západne leží Porúbka, Priekopa a Koňuš a severne Podhoroď, Beňatina a Inovce, na severovýchode ukrajinská Novoselycja a na východe mesto Perečín.
Opis.
Vetrová skala leží v strednej časti hrebeňa, vedúceho pohraničím z Holice () južným smerom na Čierťaž (). Južne sa nachádza Plyška (), Javoriva (), Haseník (), Bačkajovský vrch (), Popriečny vrch () a Čierťaž (), západne Drienovský vrch (), Lieštiny (), Ščob () a Starý Koňuš (), severne Veľká Vavrová (), Diel (), Hôrka (), Kosmatec () a Holica () a východne Skala () a Asina (). Oblasť patrí do povodia rieky Uh, kde vodu zo slovenskej časti odvádza Sobranecký potok a jeho prítoky Beňatinská voda zo severu a Syrový potok z juhozápadu, z juhovýchodných častí vodu odvádza Syryj potik. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Vrch patrí do lokality Morské oko (SKUEV0209), ktorá je územím európskeho významu sústavy Natura 2000.
Samotný vrchol Vetrovej skaly je husto zalesnený s vystupujúcimi skalami. Nachádza sa pár metrov od hraničnej čiary na slovenskej strane, pri hraničnom stĺpe číslo 202. Na ukrajinskej strane stojí vrcholový drevený kríž.
Relatívna výška Vetrovej skaly je 615 metrov, čo ju zaraďuje na 15. miesto v rebríčku vrchov s najväčšou relatívnou výškou na Slovensku.
Výhľady.
Vrchol pokrýva lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Vihorlatských vrchov, no tiež Východoslovenskú nížinu, Slanské a Bukovské vrchy a mnohé vrchy ukrajinských Karpát.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, preto prístup je možný lesnými cestami z okolitých obcí.
Brebeneskul

Brebeneskul (, ) je vrch v pohorí Čornohora v juhozápadnej časti Ukrajiny na hraniciach Zakarpatskej a Ivanofrankivskej oblasti. Nachádza sa v hlavnom hrebeni medzi vrcholmi Rebra () na severozápade a Menčul () na juhovýchode. Juhozápadné svahy vrchu spadajú do údolia riečky Brebeneskul, ktorý na západe vyteká z rovnomenného jazera. Severovýchodne svahy klesajú do údolia potoka Kyzja. Ide o druhú najvyššiu horu Ukrajiny.
Hutyn Tomnatyk

Hutyn Tomnatyk (, ) je vrch v pohorí Čornohora v Zakarpatskej oblasti v juhozápadnej časti Ukrajiny. Nachádza sa na konci krátkej rázsochy, ktorá vybieha juhozápadným smerom z hlavného hrebeňa medzi vrcholmi Rebra () a Brebeneskul (). Na východnej strane vrchu sa nachádza kotol s najvyššie položeným ukrajinským jazerom Brebeneskul. Južné svahy vrchu spadajú do údolia riečky Brebeneskul, ktorá z rovnomenného jazera vyteká.
Petros

Petros môže byť:
Petros (Čornohora)

Petros (, ) je vrch v pohorí Čornohora v Zakarpatskej oblasti v juhozápadnej časti Ukrajiny. Nachádza sa v severozápadnej časti masívu medzi vrcholmi Šešul () na juhozápade a Hoverla () na východe. Severozápadným smerom vybieha z hory rázcocha smerujúca cez vrchol Petrosul () k vrcholu Kakaraza (), za ktorým klesá do údolia rieky Čorna Tysa. Južné svahy vrchu spadajú do údolia potoka Harmaneskul, západne do údolia potoka Keveliv a severovýchodne do údolia potoka Lazeščyna.
Rebra

Rebra (, ) je vrch v pohorí Čornohora v juhozápadnej časti Ukrajiny na hranici medzi Zakarpatskou a Ivanofrankivskou oblasťou. Nachádza sa v hlavnom hrebeni medzi vrcholmi Turkul () na severozápade a Brebeneskul () na juhovýchode. Severovýchodne svahy vrchy klesajú do údolia potoka Mres, juhozápadne do údolia riečky Brebeneskul a jeho pravobrežných prítokov.
Pip Ivan

Pip Ivan () môže byť:
Pip Ivan (Čornohora)

Pip Ivan () alebo Pip Ivan Čornohorskyj (), niekedy tiež nazývaný "Čorna Hora" (), je vrch nachádzajúci sa v pohorí Čornohora na hranici Zakarpatskej a Ivanofrankivskej oblasti na Ukrajine. So svojou výškou ide o tretiu najvyššiu ukrajinskú horu. V medzivojnovom období (1918 – 1939) viedla cez vrchol poľsko-česko-slovenská hranica. Na vrchole je kamenná stavba. Bola vybudovaná ako meteorologická stanica a patrila Poľsku.
Kamenná stavba.
Astronomické a meteorologické observatórium nechala postaviť poľská vláda v rokoch 1936 – 1938. Svojmu účelu slúžila len rok do začiatku druhej svetovej vojny. V súčasnosti je to chátrajúca stavba s prepadnutými stropmi, napriek tomu sa v nej dá prečkať prípadná nepriazeň počasia.
Stavbe miestni hovoria "Biely slon" (). Pohľad z diaľky z údolia na zasnežené observatórium totiž pripomína bieleho slona.
Názov vrchu.
Pôvod mena "Pip Ivan" nie je celkom jasný. Jednou možnosťou je, že kamene pod vrcholom pripomínajú kľačiaceho človeka v sutane. Názov tiež mohol vzniknúť zo zvuku vydávaného vetrom, keď naráža do vrcholku vrchu. Vietor si tam vraj "pospevuje" (ukrajinsky "popivuje").
Turistika.
Hora je súčasťou hrebeňovej trasy, ktorá spája tri najvyššie hory Ukrajiny, t. j. Hoverla (), Brebeneskul () a Pip Ivan. Táto trasa vedie po bývalej poľsko-československej hranici a sú na nej zvyšky červeného turistického značenia.
Vrchol je prístupný tiež od rumunských hraníc (od vrcholu Stih) alebo z hornej časti údolia Bilej Tisy.
Munții Maramureșulu

Munții Maramureșului (doslova "Marmarošské vrchy", , alebo "Maramureš", "Maramureș", "Marmaroš") je pohorie na rumunsko-ukrajinských hraniciach. Patrí k jadrovým pohoriam Vnútorných Východných Karpát. Z hľadiska rumunského členenia rumunských Východných Karpát patrí do najsevernejšej skupiny zvanej Carpații Maramureșului și Bucovinei (Maramurešské a Bukovinské Karpaty). V širšom zmysle sú niekedy z rumunského pohľadu za Maramureš považované celé Poloninské Karpaty.
Južné svahy spadajú do Maramurešskej kotliny "(Depresiunea Maramureșului)" s riekami Vișeu a Iza; za ňou sa dvíhajú pohoria Ţibleș a Rodna. V závere kotliny na juhovýchode je Maramureš oddelený od Rodny sedlom Prislop (). Kotlina ohraničuje pohorie Maramureš aj zo západu, kde sa na rumunsko-ukrajinskej hranici Vișeu vlieva do Tisy. Na ukrajinskej strane ohraničuje pohorie zo západu tok Tisy, zo severu údolia jej zdrojnice Bilej Tysy (Біла Тиса), ktorá oddeľuje Maramureš (tu tiež "Rachivské hory") od Čornohory. Ďalej na východ k Maramureš priliehajú ukrajinské Čivčiny a Hrynjavy. Najvyšší vrchol Maramureša, Farcău, neleží na hlavnom hraničnom hrebeni, ale na bočnom hrebeni vybiehajúcom k juhu do rumunského vnútrozemia. Jeho nadmorská výška je v rôznych zdrojoch udávaná rôzne: 1 956, resp. .
Pohorie je veľmi riedko obývané pastiermi. V karpatských lesoch žijú medvede, rysy a vlci.
Savur-Mohyla

Savur-Mohyla () je strategická vyvýšenina v Doneckej oblasti na Ukrajine.
Počas Veľkej vlasteneckej vojny bola bodom intenzívnych bojov, keď sa ju Sovietski vojaci snažili získať z rúk Wehrmachtu. V roku 1963 tu bol na vrchole hory umiestnený pamätník, venovaný padlým vojakom.
V priebehu Vojny v Donbase bol pamätník zničený v bojoch medzi proruskými silami a ukrajinskou armádou.
Barry Meeker

Barry Meeker (* 1941 alebo 1942, Hartford, Connecticut, USA – † 16. apríl 1982, Hinton, Oklahoma, USA) bol americký vojnový pilot vrtuľníka, veterán z vietnamskej vojny, ktorý sa stal celosvetovo známy niekoľkými odvážnymi preletmi cez Železnú oponu, pri ktorých pomohol utečencom z NDR dostať sa z česko-slovenského územia na Šumave do slobodného Nemecka.
Barry Meeker bol absolvent Columbia University, plynule hovoril šiestimi jazykmi. Zúčastnil sa vojny vo Vietname, kde bol sedemkrát zostrelený. Bol nositeľom Purpurového srdca, troch leteckých medailí, bronzovej hviezdy a leteckého kríža.
V roku 1974 sa usídlil v Mníchove, kde pôsobil ako letecký záchranár v oblasti Bavorských Álp. Tu sa zoznámil s JUDr. Heinzom Heidrichom – bývalým občanom NDR, ktorý v roku 1973 utiekol do západného Nemecka. Heidrich vymyslel jednoduchý plán, ako dostať utečencov z NDR cez železnú oponu. Barry Meeker mal uskutočniť neohlásený prízemný let vrtuľníkom, doletieť na vopred dohodnuté miesto v Česko-Slovensku, naložiť čakajúcich utečencov a vrátiť sa cez hranice naspäť do Nemecka.
Prvá akcia sa uskutočnila 17. augusta 1974 a Meeker spolu s Heidrichom úspešne dopravili zo Šumavy do Nemecka Heidrichovu ženu a syna. Druhý prelet česko-slovenskej hranice sa konal 15. augusta 1975. Barry Meeker vyzdvihol vrtuľníkom 4 utečencov z NDR a prepravil ich v poriadku do Nemecka.
Osudný tretí prelet bol naplánovaný na 17. augusta 1975. Na poli v oblasti Dolní Vltavice na neho čakali rodičia Heidrichovej priateľky, ich 14-ročná dcéra a istý Thomas B. Utečenci aj samotný vrtuľník s Barrym Meekerom a jeho pomocníkom Kobrzynskim sa dostali pod paľbu Pohraničnej stráže. Do vrtuľníka sa nepodarilo nastúpiť všetkým – na poli ostali Kobrzynski a pani 
Neukirchnerová. Meeker utrpel dve ľahké strelné zranenia, ale podarilo sa mu odštartovať a úspešne preletel do Rakúska a následne do Nemecka, kde pristal pri nemocnici, pre ktorú pracoval ako záchranár.
Celá udalosť bola medializovaná nielen na Západe, ale aj v komunistickom Česko-Slovensku. Česko-Slovenský súd odsúdil Barryho Meekera v neprítomnosti na 10 rokov odňatia slobody za porušovanie predpisov o medzinárodných letoch a dvojnásobný trestný čin nedovoleného opustenia republiky. Jeho pomocník Kobrzynski dostal 6 rokov a žena 2 roky.
Barry Meeker pracoval v neskoršom období ako komerčný pilot vrtuľníka v USA. Jeho osud sa naplnil 16. apríla 1982 v Oklahome v USA, keď pri rutinnom lete neprežil haváriu vrtuľníka, ktorý pilotoval.
Vysokyj Zamok

Vysokyj Zamok () je jedným z kopcov v ukrajinskom Ľvove a so svojou výškou 413 m tiež najvyšší bod pohoria Roztoččja. Dnes je na vrchole umiestnený vysielač a priestranstvo s ukrajinskou vlajkou. Z vrchu je pohľad na centrum a niektoré predmestia Ľvova aj ďalej.
Dejiny.
Na kopci vznikol v 13. storočí hrad s pôvodne dreveným opevnením. Okolo roku 1360 tu potom poľský kráľ Kazimír III. nechal vybudovať murované sídlo a kopec dostal svoj súčasný názov. V nasledujúcich storočiach bola pevnosť niekoľkokrát prestavovaná. Počas kozáckeho povstania roku 1648 sa jej zmocnil kozácky plukovník Maxym Kryvonis. Potom, čo sa Halič stala súčasťou habsburských dŕžav, sa začalo s demoláciou tvrdze. V rokoch 1869-1870 boli zvyšky múrov a veží využité na stavbu umelého "Kopca Lublinskej únie" k oslave 300 rokov od jej uzavretia. Na Vysokom Zamku tak zostal už len niekoľkometrový pozostatok hradieb, ktorý je tu k videniu dodnes.
Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 2000

Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 2000 boli v poradí 7. majstrovstvá sveta vo futsale AMF, ktoré organizovala "Medzinárodná futsalová federácia (FIFUSA)" (dnešná Svetová futsalová asociácia (AMF)). Konali sa od 15.28. novembra 2000 v piatich bolívijských mestách: Cochabamba, La Paz, Oruro, Santa Cruz de La Sierra a Sucre, za účasti 16 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Holandských Antíl. Titul získala , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad domácou po penaltových rozstreloch. 
FIFUSA udelila Bolívii právo organizovať MS v januári 2000 a pôvodne sa malo na turnaji predstaviť až 20 družstievorganizátor, víťaz MS 1997, 7 družstiev z Ameriky, 8 z Európy, 2 z Afriky a 1 družstvo z Ázie a Pacifiku.
Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 2003

Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 2003 boli v poradí 8. majstrovstvá sveta vo futsale AMF, ktoré organizovala Svetová futsalová asociácia (AMF). Konali sa v dňoch od 21.29. novembra 2003 v piatich paraguajských mestách: Asunción, Concepción, Encarnación, Minga Guazú a Pedro Juan Caballero, za účasti 20 tímov. Nováčikmi turnaja bola až pätica družstiev: Ekvádor (Ekvádor sa stal posledným účastníkom týchto MS), DR Kongo, Nórsko, Peru a Ukrajina. Svoj druhý titul získal , ktorý zvíťazil v štvorčlennej finálovej skupine pred a .
Chilón z Patrasu

Chilón alebo Cheilón ("Chilón, Cheilón") bol víťaz olympijských hier v zápasení v 4. stor. pred Kr.
Chilón z achájskeho mesta Patrai zvíťazil v Olympii v zápasení pravdepodobne na 112. a na 113 hrách v rokoch 336 a 332 pred Kr.. Svoje majstrovstvo v tejto disciplíne predviedol aj na ostatných celogéckych hrách, keď si dva víťazné vence odniesol z pýtických, štyri z isthmických a tri nemejských hier. V starovekom Grécku sa víťaz všetkých štyroch hier nazýval "periodonikés" (víťaz obehu). Jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili "periodos" (pravidelný obeh). Zápasenie ("palé") sa podobalo nášmu „"grécko-rímskemu"". Na hrách sa uzákonil tzv. „spriamený štýl", pri ktorom išlo o to, zhodiť súpera z pevného postoja trikrát na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom. 
Staroveký autor Pausanias uvádza, že socha Chilóna stála v posvätnom okrsku olympijskej "Altidy". Chilón koniec svojho života našiel v boji a bol svojimi rodákmi pochovaný so všetkými poctami. To potvrdzuje nápis v Olympii: „"Pästný boj olympijský a pýthický som dvakrát vyhral, Nemea mi tlieskala trikrát, štyrikrát Isthmos. Som Chilón, Chilónov syn, a z Patrai, achájsky národ ma pochoval, padlého v boji, chrabrosti vzorom som bol.""
Čornohora

Čornohora () je najvyššie pohorie Ukrajiny, nachádzajúce sa na juhozápade krajiny, v Zakarpatskej a Ivanofrankivskej oblasti. Geograficky spadá do horského systému Poloniny v Ukrajinských Karpatoch. Najvyšším vrcholom je Hoverla (), ktorá je zároveň najvyšším a najpopulárnejším vrchom Ukrajiny. Hlavným stavebným prvkom horstva sú flyšové nánosy. Ďalšími významnými vrchmi sú Petros a Pip Ivan.
Charakteristika.
Čornohora je pohorie s prevládajúcimi trávnatými holinami a bez výrazných skalnatých tvarov (ktoré sú charakteristické napríklad pre tatranskú časť Karpát). Pripomína skôr Malú Fatru alebo Nízke Tatry. Pohorie je medzi vysokohorskými turistami obľúbené pre svoj dlhý jednoznačne vedený hrebeň, kde sa nachádza mnoho vrcholkov vedľa seba oddelených len sedlami. Tento hrebeň sa tiahne od vrchu Hoverla po vrchol Pip Ivan.
Pod vrcholom Turkul leží vo výške horské jazero Nesamovyte, ďalšie jazero Brebenskul sa nachádza v pod rovnomenným kopcom. U oboch jazier vyviera prameň vody.
Veľkú časť pohoria tvorí rozvodie medzi riekami Prut a Tisa. Dolné časti Čornohory obývajú Huculi, ktorých primárnym zamestnaním je pastierstvo.
Po prvej svetovej vojne bola táto oblasť hraničná medzi česko-slovenskou Podkarpatskou Rusou a poľskou Haličou. Dodnes sa na hrebeni nachádzajú vtedajšie hraničné medzníky. V súčasnosti hranica oddeľuje Zakarpatskú a Ivanofrankivskú oblasť.
V roku 1968 bola na južnom svahu zriadená Karpatská biosférická rezervácia a v roku 1980 na severnom svahu Karpatský národný prírodný park.
Turizmus.
Pohorie je pretkané sieťou turistických ciest, ktoré bývajú väčšinou dobre rozoznateľné (s výnimkou chodníkov v nižších polohách zarastených lesom) a miestami značené. Cesty na hrebeň či k vrcholom vychádzajú na východnej strane masívu z obcí Vorochta, Dzembroňa a na západe z Jasine a Rachivu. Niekoľko kilometrov východne pod vrcholom Hoverla sa nachádza zimné stredisko Zaroslak vybavené kempom a hotelom.
HTC Windows Phone 8X

HTC Windows Phone 8X je smartfón s operačným systémom Windows Phone, ktorý vyrábala spoločnosť HTC a uvedený bol 19. septembra 2012.
Je vystužený ľahkým sklom Gorilla Glass 2 a vybavený displejom s uhlopriečkou 4,3" a rozlíšením 720p HD. K dispozícii je vo verzii LTE a non-LTE.
Arménska vysočina

Arménska vysočina (, , ) je sústava horských chrbtov a lávových plošín na pomedzí Arménska, Gruzínska, Turecka, Iránu a Azerbajdžanu. 
Leží južne od Malého Kaukazu, východne od Anatólskej plošiny, severovýchodne od pohoria Taurus, severne od iránskeho Zagrosu a severozápadne od Talyša a Alborza. Na okrajoch je lemovaná tromi veľkými horskými jazerami Vanské jazero, Sevan a Urmijské jazero. Aj keď na mape nie je ľahké rozpoznať rozhranie Arménskej vysočiny a okolitých geomorfologických provincií (najmä od Malého Kaukazu), geologicky sa od nich odlišuje: je totiž z veľkej časti sopečného pôvodu. Leží na styku anatolskej, iránskej a eurázijskej tektonickej dosky.
Pontské vrchy

Pontské vrchy () sú sústavou alpínskych pohorí tiahnúcich sa v dĺžke asi pozdĺž čiernomorského pobrežia Turecka. Možno ich považovať za predĺženie balkánskej vetvy Srednogorie. Ich nadmorská výška postupne rastie od západu k východu, najvyšším vrcholom je Kaçkar Dağı () v Doğu Karadeniz Dağları ("Východočiernomorské vrchy"). Pri turecko-gruzínskych hraniach na nich nadväzuje Malý Kaukaz. Na juhu susedí s centrálnou Anatólskou plošinou, od ktorej sú oddelené Severoanatólskym zlomom. Na juhovýchode prechádzajú v Arménsku vysočinu.
Taurus (pohorie)

Taurus () je pohorie v južnom a východnom Turecku. Jeho presné vymedzenie je sporné. Jedna z možností jeho vymedzenia je nasledovná: Začína na západe pri jazere Eğirdir, severne od Antalye, a tiahne sa najprv pozdĺž pobrežia Stredozemného mora, kde je hrebeň severne od Tarsusu prerušený v staroveku významným priesmykom, takzvanou „Kilikijskou bránou“, ďalej severovýchodným smerom až k prameňom Eufratu a Tirgrisu, k jazeru Van a hraniciam Arménska. 
V prevažne vápencovom pohorí sú rozsiahle krasové oblasti s ponornými riekami, vodopádmi a s najväčšou sústavou jaskýň v Ázii. Najvyššie vrcholky sú Demirkazik () a Medetsiz () v severovýchodnej časti pohoria. Pri Kesteli je archeologické nálezisko z doby bronzovej, kedy sa tu ťažil cín. Davraz blízko Eğirdiru je stredisko zimných športov.
Podľa pohoria je pomenovaná hornatá oblasť Montes Taurus na privrátenej strane Mesiaca.
Karavanky

Karavanky (, ) sú pohorie, ktoré spoločne so Savinjskými Alpami tvoria prirodzenú 120 km dlhú hranicu medzi Rakúskom a Slovinskom. V minulosti prechádzalo pohorím mnoho dôležitých obchodných ciest, dnes zabezpečujú dopravu medzi oboma krajinami železničný a diaľničný tunel, ktoré spájajú rakúsky Villach a slovinské Jesenice. Najvyšším vrchom je Stol (Hochstuhl, ). Karavanky sú zároveň najdlhším pohorím Slovinska. Najrozšírenejším porastom v Karavankách je les, ktorý siaha až do výšky . Vrcholové partie hôr sú holé s lúkami, niektoré úseky sú skalnaté (hlavne centrálna časť). Naprieč celým hrebeňom Karavaniek vedie značkovaný chodník, súčasť "„Slovinske planinarske poti“".
Poloha.
Plocha Karavaniek je . Od juhu ich delí od Júlskych Álp údolie Savy Dolinky a od Savinjských Álp sú to rieky Kokra a Tržaška Bistrica. Najvýchodnejšie výbežky Karavaniek končia pri meste Slovenj Gradec. Na západe plynulo prechádzajú v Karnské Alpy.
Rozdelenie pohoria.
Celé pohorie je pre väčšiu prehľadnosť rozdelené na tri skupiny – "Westkarawanken"' (Západné Karavanky – Mittagskogel – ), "Mittelkarawanken" (Stredné Karavanky – Hochstuhl – ) a "Ostkarawanken" (Východné Karavanky – Koschutnikturm – )
Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 2007

Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 2007 boli v poradí 9. majstrovstvá sveta vo futsale AMF, ktoré organizovala Svetová futsalová asociácia (AMF). Konali sa od 31. augusta9. septembra 2007 v šiestich argentínskych mestách: Godoy Cruz, Junín, Las Heras, Luján de Cuyo, Maipú a San Rafael (všetky v provincii Mendoza), za účasti 16 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Katalánska. Argentína bola organizátorom svetového šampionátu AMF druhýkrát, predtým hostila turnaj v roku 1994. Titul obhájil , ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad domácou . 
Druhým kandidátom na usporiadanie MS 2007 bolo Rusko. 
Kvalifikácia.
Pozn: Čile nahradilo suspendované Taliansko.
Arény.
Dejiskami zápasov bolo 6 arén:
Nasadenie do výkonnostných košov.
Žrebovanie skupín, ktoré prebehlo 24. apríla 2007, sa uskutočnilo podľa nasledujúcich výkonnostných skupín:
Koschuta

Koschuta () je najmohutnejší a najdivokejší hrebeň v pohorí Karavanky. Presne po hrebeni Koschuta prechádza rakúsko-slovinská hranica. Jeho dĺžka je približne 10 km a je v ňom 9 samostatných vrcholov vyšších ako . Najvyšší vrchol hrebeňa je v "Koschutnikturm / Košutnikov turn" (). Vrcholy sú rozdelené pomerne plytkými sedlami. Severná strana prudko padá v strmých stenách do Rakúska a vytvára tak zlom s výškou až 600 metrov. Južné svahy pozvoľna klesajú na slovinskej strane k planinám do výšky okolo .
Obťažnosť výstupu.
Ide o orientačne zložitejšiu, ale technicky jednoduchú túru. Prechod najskalnatejšej časti Macesje – Breitwand je zaistený oceľovým lanom. Na vrchol "Košutnikov turn" vedie z Rakúska nová zaistená cesta. Samotný prechod hrebeňa je veľmi dlhý (okolo 10 hodín), preto je vhodné ho rozdeliť do dvoch dní.
Jozef Suchoža

Prof. JUDr. Jozef Suchoža, DrSc. (* 27. september 1931, Úpor – † 19. február 2024) bol slovenský právnik a vysokoškolský pedagóg. Dlhodobo pôsobil na katedre obchodného a hospodárskeho práva Právnickej fakulty UPJŠ v Košiciach.
Profesné pôsobenie.
Narodil sa v obci Úpor v okrese Trebišov (dnes časť obce Zemplínska Nová Ves). V školskom roku 1951/52 začal študovať na Politicko-diplomatickej fakulte Vysokej školy politických a hospodárskych vied, zriadenej na spôsob francúzskej akadémie. Po jej zrušení prešiel na Právnickú fakultu Karlovej univerzity v Prahe, kde v roku 1955 promoval. Po ukončení štúdia pôsobil ako vedúci právneho odboru národného podniku Chemko v Strážskom. V roku 1964 sa stal hlavným arbitrom ČSSR pre hospodárske spory so zaradením na Krajskú štátnu arbitráž v Košiciach. V tom istom roku sa stal vedeckým ašpirantom v odbore hospodárske právo pod vedením prof. Hanesa. V roku 1968 sa stal samostatným vedeckým pracovníkom na Ústave hospodárskeho práva Štátnej arbitráže ČSSR so sídlom v Bratislave, kde spracúval a riešil viaceré významné vedecké projekty a úlohy.
Po založení detašovaného pracoviska Právnickej fakulty Komenského v Košiciach nastúpil na základe výberového konania ako jej interný pedagóg a tu sa aj habilitoval za docenta. Po vzniku samostatnej Právnickej fakulty UPJŠ od 1. septembra 1973 sa stal prvým vedúcim katedry hospodárskeho a finančného práva. Zároveň bol ustanovený ako prodekan pre pedagogickú činnosť novej fakulty. Po celý čas pedagogického a právneho pôsobenia sa zaoberal významnými vedeckými projektami v oblasti hospodárskych zmlúv a zodpovednostných vzťahov v hospodárstve.
Univerzitným profesorom sa stal v roku 1979 a v roku 1986 úspešne obhájil dizertačnú doktorskú prácu na pôde Akadémie vied SR s témou „Hospodárske zmluvy“. V rokoch 19781982 pôsobil ako dekan Právnickej fakulty UPJŠ, v roku 1990 bol zvolený za Prorektora celej Univerzity. V súčasnosti je od roku 2014 členom akademického senátu Právnickej fakulty UPJŠ, kde stále pôsobí ako profesor. Od roku 1997 do roku 2004 pôsobil aj na Právnickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici, kde viedol katedru obchodného a finančného práva.
Bol členom vedeckej rady Ústavu štátu a práva AV ČR, člen Rozhodcovského súdu Slovenskej obchodnej komory a členom redakčnej rady časopisu „Právnik“. Bol jeden z hlavných organizátorov medzinárodného vedeckého sympózia „Právo, obchod, ekonomika“, ktoré sa koná každoročne od roku 2012. 9. januára 2018 mu bol udelený čestný titul „profesor emeritus“.
Jonathan Crombie

Jonathan Crombie (* 12. október 1966 – † 15. apríl 2015) bol kanadský televízny herec. Najviac známy bol pre postavu Gilberta Blytha v televíznom filme CBC Television z roku 1985 Anna zo Zeleného domu a jeho dvoch ďalších pokračovaní.
Priemerná mesačná mzda (Európa)

Priemerná mesačná mzda v štátoch Európy sumarizuje výšku priemernej mesačnej mzdy v jednotlivých európskych štátoch v prepočte na €.
Mapa.
Krajiny znázornené na mape fialovo majú priemernú mesačnú mzdu prekračujúcu 3000€, modro v rozmedzí 2000-3000€, zeleno v rozmedzí 1000-2000€, žlto v rozmedzí 500-1000€, oranžovo v rozmedzí 250-500€ a červeno pod 250€.
Pápežská univerzita Urbaniana

Pápežská univerzita Urbaniana () je univerzita v Ríme. Bola založená roku 1627, keď pápež Urban VIII. bulou "Immortalis Dei Filius" založil Pápežské Ateneum Propaganda fide s teologickou a filozofickou fakultou. Pápež Ján XXIII. listom Motu proprio "Fidei Propagandae" z 1. októbra 1962 udelil Ateneu titul Pápežská univerzita. 
V súčasnosti sídli na vŕšku Janikulu v Ríme a má teologickú, filozofickú, misiologickú a právnickú fakultu. Univerzita má výrazne misiologický charakter, študujú na nej najmä misionári a duchovné pochádzajúce z misijných krajín. Počet študentov je približne 1 400.
Univerzita podlieha Kongregácii pre evanjelizáciu národov, ktorej prefekt je z titulu svojej funkcie kancelárom univerzity. V súčasnosti (2015) je ním kardinál Fernando Filoni.
Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 2011

Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 2011 boli v poradí 10. majstrovstvá sveta vo futsale AMF, ktoré organizovala Svetová futsalová asociácia (AMF). Konali sa od 15.26. marca 2011 v štyroch kolumbijských mestách: Bello, Bogota, Bucaramanga a Villavicencio, za účasti 16 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Južného Osetska. Zápasy sa odohrali v 4 dejiskách. Titul získala domáca , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad . 
Kolumbia získala právo organizovať MS 2011 na kongrese AMF 28. novembra 2009. Druhým kandidátom na usporiadanie bolo Bielorusko, ktoré však svoju kandidatúru kvôli celosvetovej finančnej kríze nakoniec odmietlo.
Kvalifikácia.
Pozn: Taliansko sa účasti vzdalo a Lotyšsko nebolo vtedy členom AMF, preto sa nemohlo na MS zúčastňiť. Nahradili ich ďalšie 2 družstvá v poradí na ME 2010: Katalánsko a Južné Osetsko.
Arény.
Dejiskami zápasov boli 4 arény:
Nasadenie do výkonnostných košov.
Žrebovanie skupín, ktoré prebehlo 17. augusta 2010, sa uskutočnilo podľa nasledujúcich výkonnostných skupín:
Ratko Perić

Mons. Ratko Perić (* 2. február 1944, Tuk) je chorvátsky rímskokatolícky kňaz a diecézny biskup v Mostar-Duvno.
Život.
Narodil sa 2. februára 1944 v Tuku, ako syn Grga a Anice Perićových. Pokrstený bol 5. februára 1944 v kostole Najsvätejšej Trojice v Rovišće. Základnú školu navštevoval v Rotimlje a v Crnići. Roku 1959 vstúpil do kňazského seminára v Záhrebe, kde tiež v tomto meste študoval filozofiu. Roku 1965 odišiel študovať teológiu do Ríma. Na Pápežskej univerzite Urbaniana získal v júni 1969 s tézou „"Rola kardinála Stepinaca vo vzťahoch medzi cirkvou a štátom"“ licenciát. Dňa 13. apríla 1969 bol vysvätený na diakona. Na kňaza bol vysvätený 29. júna 1969 biskupom Petar Čule.
Po vysvätení pokračoval v štúdiu na Urbaniane, kde v roku 1971 získal doktorát. Stal sa profesorom histórie a gréčtiny na Gymnáziu v Dubrovníku. Ďalej bol profesorom ekumenickej teológie na Vrhbosňanskej teologickej katolíckej fakulte, východnej teológie na Katolíckej teolegickej fakulte v Záhrebe, ekumenickej teológie na Pápežskej univerzite Gregoriana v Ríme, eklesiológie a mariológie na Teologickom inštitúte v Mostare. 
Roku 1979 sa stal rektorom Chorvátskeho pápežského seminára sv. Hieronyma.
Dňa 29. mája 1992 bol menovaný pápežom Jánom Pavlom II. biskupom koadjútorom diecézy Mostar-Duvno. Biskupské svätenie prijal 14. septembra 1992 z rúk kardinála Franja Kuharića a spolusvätiteľmi boli arcibiskup Josip Uhač a biskup Pavao Žanić.
V rokoch 19901995 bol konzultorom Kongregácie pre klérus, 19932003 konzultorom Kongregácie pre evanjelizáciu národov a 19952000 členom Pápežskej rady Cor Unum.
Dňa 24. júla 1993 nastúpil na miesto biskupa diecézy Mostar-Duvno. V tejto diecéze sa nachádza známe pútnické miesto Medžugorie. K otázke pravosti údajných međugorských zjavení má biskup Perić negatívny postoj.
Charles Gates Dawes

Charles Gates Dawes (* 27. august 1865, Marietta, Ohio, USA – † 23. apríl 1951, Evanston, Illinois) bol americký politik a bankár.
V roku 1924 bol predsedom Dohodovej repatriačnej komisie. 9. apríla 1924 predložil plán na úpravu nemeckých vojnových reparácií i nemeckej finančnej politiky. Tento plán bol v roku 1924 na Londýnskej konferencii schválený a platil do roku 1929. V rokoch 1925 – 1929 zastával post amerického viceprezidenta. Potom bol vyslaný do Anglicka ako veľvyslanec.
V roku 1925 dostal Nobelovu cenu mieru.
Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 1994

Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 1994 boli v poradí 5. majstrovstvá sveta vo futsale AMF, ktoré organizovala "Medzinárodná futsalová federácia (FIFUSA)" (dnešná Svetová futsalová asociácia (AMF)). Konali sa od 24. novembra4. decembra 1994 v šiestich argentínskych mestách: Apóstoles, Comodoro, Formosa, Ituzaingó, Posadas a Río Gallegos, za účasti 24 tímov. Nováčikmi turnaja bolo až 8 družstiev: Arménsko, Bielorusko, Česko, Čile, Maroko, Moldavsko, Rusko a Slovensko. Titul získala domáca , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad .
Výsledky.
Play off.
Štvrťfinále.
Pozn: Autobusy prepravujúce tímy Bolívie a Venezuely prišli po náhlej zmene dejiska zápasov neskoro; Paraguaj zo solidarity k týmto 2 tímom stiahol svoje družstvo z turnaja.
Štátne hranice Slovenska

Štátne hranice Slovenska sa v minulosti rôzne menili. Až do konca prvej svetovej vojny súčasná južná a východná hranica Slovenska neexistovala vôbec. Až Trianonskou zmluvou zo 4. júna 1920 bol pevne stanovený moderný priebeh takmer celej južnej hranice s Maďarskom. Väčšina hranice s dnešným Českom a Poľskom existovala už v stredoveku, ale v roku 1920 boli vykonané úpravy hranice s Poľskom a roku 1997 bola upravená hranica s Českom. Naopak hranica s Ukrajinou bola definitívne stanovená až po druhej svetovej vojne. V súvislosti s touto vojnou došlo v roku 1938 k rozsiahlym zmenám v dôsledku prvej viedenskej arbitráže, ktorá prisúdila rozsiahle územia južného a východného Slovenska Maďarsku. Roku 1947 potom došlo k malej úprave hranice s Maďarskom.
Slovensko hraničí s:
Celková dĺžka hranice je .
Časť južnej hranice s Maďarskom tvorí Dunaj, ktorý sa ale neskôr stáča k juhu. Hranica sa tiahne po pevnine až k Ukrajine. Na západe tvorí hranicu štít Bielych Karpát pri Česku a na severe štít Vysokých Tatier pri Poľsku. Práve hranica s Poľskom bola v roku 2008 pri povodniach posunutá o niekoľko desiatok metrov kvôli povodniam. Rieka Biela voda, ktorou prechádza hranica, sa rozliala a neskôr zmenila koryto rieky. Strhla so sebou aj hraničné kamene.
Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 1988

Majstrovstvá sveta AMF vo futsale mužov 1988 boli v poradí 3. majstrovstvá sveta vo futsale AMF, ktoré organizovala "Medzinárodná futsalová federácia (FIFUSA)" (dnešná Svetová futsalová asociácia (AMF)). Konali sa od 20.30. októbra 1988 v štyroch austrálskych mestách: Adelaide, Canberra, Melbourne a Sydney, za účasti 16 tímov. Nováčikmi turnaja boli 4 družstvá: Anglicko, Maďarsko, Nový Zéland a USA. Titul získal , ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad prechádzajúcim dvojnásobným majstrom sveta. Bronzové skončilo .