burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Dušan Dobrík

Dušan Dobrík (* 5. október 1934, Selce – † 19. august 1986, Nováky) bol slovenský pedagóg, dirigent, kultúrny pracovník.
Životopis.
Pôsobil ako učiteľ na ZDŠ v Banskej Bystrici. Študoval popri zamestnaní slovenský jazyk a dejepis na PF v Banskej Bystrici (1967). Riaditeľ Literárneho a hudobného múzea v Banskej Bystrici (19731980); riaditeľ Divadla Jozefa Gregora Tajovského v Banskej Bystrici (19801986); dirigent speváckeho zboru Hron v Banskej Bystrici s bohatou koncertnou činnosťou na domácich i zahraničných pódiách (19671986).
Pavol Dobrík

Pavol Dobrík (* 7. júl 1953, Banská Bystrica - † 30. december 2000, Banská Bystrica) bol sochár.
Životopis.
Základné a stredoškolské vzdelanie získal v Banskej Bystrici. Študoval na VŠVU v Bratislave u prof K. Veselého. Autor voľných plastík, monumentálnej tvorby, reštaurátor. Žil a tvoril v Banskej Bystrici.
Ľudovít Dobrík

Ľudovít Dobrík (* 25. august 1910, Hronec – † 8. marec 1977, Bratislava) bol robotník, funkcionár KSČ.
Životopis.
Pochádzal z robotníckej rodiny. Vyučil sa za zámočníka. Robotník v železiarňach, v roku 19481950 predseda ONV v Brezne, pracovník ÚV KSS a Kontrolnej a revíznej komisie KSS (19501971). Člen a funkcionár Komunistického zväzu mládeže Československa, Červených odborov, KSČ. Organizátor politických, kult. a telovýchovných podujatí, bojov za soc. a politické práva pracujúcich. Spoluorganizátor protifašistického odboja a SNP v Podbrezovej a okolí, podpredseda RNV v Hronci. Po ústupe SNP príslušník partizánskeho oddielu.
Andrej Dobrota

Andrej Dobrota (* 16. marec 1905, Banská Bystrica – † 1. január 1987, Bratislava) bol spisovateľ. Pseudonym: A. D. Pršanský, Ajda, Andrej Hladký, Ivan Hájničan, Vladimír E. Dobrota 
Životopis.
Po vyučení za typografa pracoval roku1921–1925 v Banskej Bystrici, Martine, Nitre a v Bratislave, od 1926 bol spravodajcom denníka Slov. národ v Banskej Bystrici, 1939–1945 redaktor denníka Slovák, 1945–1948 novín Čas, od 1953 pracovník redakcie Roľníckych novín v Bratislave. V literárnom dianí sa prezentoval v polovici 20. rokov prózami kukučínovského typu. V nasledujúcich prózach zachytil tienisté i tragikomické stránky sociálnych vzťahov na dedine. V memoárovej knihe "Legenda o človeku a vojne" (1941) stvárnil vojnovú tematiku. Po vojne vydal knihy pre deti a mládež.
Ján Dobrota

Ján Dobrota (* 8. október 1909, Banská Bystrica-Radvaň - † 10. december 1991, Banská Bystrica) bol hrebenár.
Životopis.
Posledný hrebenársky majster v Banskej Bystrici-Radvani. Vyučil sa u radvanského hrebenára Jesenského a u svojho otca, živnostenský list získal (1931). Vyrábal hrebene pre výrobné družstvo v Dobrej Nive, neskôr zamestnanec Stavoindustrie v Banskej Bystrice.
Daniel Dobrota

Daniel Dobrota (* 12. máj 1956, Banská Bystrica) je podnikateľ, manažér.
Životopis.
V roku 1971-1975 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1980 ukončil štúdium na Prírodovedeckej fak. UK v Bratislave, 1983 RNDr. V roku 1980-1983 pôsobil ako samostatný vývojový pracovník vo Výskumnom ústave výpočtovej techniky v Žiline, 
1983-1990 ved. výpočtového strediska VDI Rozkvet v Ban. Bystrici. Od roku 1990 spoluzakladateľ, predseda predstavenstva a generálny riaditeľ firmy SOFTIP. Je členom Hosp. klubu NEF Bratislava, preds. Banskobystrického regionálneho Hosp. klubu NEF, člen správnej rady City Univerzity v Bratislave, predseda dozornej rady CUB Consulting, a.s. v Bratislave, člen Rotary clubu v Banskej Bystrici, člen Správnej rady UMB v Banskej Bystrici. Autor článkov z oblasti podnikania, manažmentu a informatiky v rôznych časopisoch a novinách. V rámci svojich osobných záľub trojnásobne zdolal Mont Blanc a ďalšie alpské vrcholy.
Ján Emanuel Dobrucký

Ján Emanuel Dobrucký (* 15. január 1854, Mošovce – † 19. február 1921, Hoyerswerda, Nemecko) bol slovenský evanjelický kňaz, spisovateľ, národný buditeľ. Pseudonym: Bohoľubský, Dušan.
Životopis.
Gymnaziálne štúdiá absolvoval v Martine, v Revúcej, teológiu študoval vo Viedni, do roku 1878 v Lipsku. Pomocník na otcovej fare v Mošovciach, neskôr v Banskej Bystrici, potom opäť v Mošovciach, od roku 1880 v Starej Turej, v roku 1881 odišiel do Hornej Lužice, od roku 1883 arcidiakon v Hoyerswerde. Lužickosrbský národný buditeľ, publikoval básne, vydal povesti v lužickej srbčine a v nemčine, národopisný príspevok o salašníctve uverejnil v časopise Lužica. Dramatické pokusy ostali v štádiu rukopisu.
Eugen Dodek

Eugen Dodek (* 22. február 1892, Nová Baňa† 16. október 1961, Nová Baňa) bol slovenský maliar.
Jeho otec bol Karol Dodek a matka Gabriela rod. Flešková.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Ostrihome, na VŠVU v Budapešti a na umeleckopriemyselnej škole v Prahe. Po štúdiách profesor kreslenia v Leviciach. Tematicky čerpal najmä z južného Pohronia. Člen Spolku slovenských umelcov.
Ernest von Dohnány

Ernest von Dohnány (staršie: "Ernest von Dohnányi") z Dohnian alebo Ernő (von) Dohnányi či Ernst von Dohnányi z Dohnian (po nemecky: "Ernst von Dohnányi"; po maďarsky "Dohnányi Ernő"; latinsko-maďarská podoba prídomku: "de Dohnány"; * 27. júl 1877, Pressburg † 9. február 1960, New York) bol maďarský (uhorský) hudobný skladateľ, dirigent, klavirista.
Životopis.
Pochádzal z hudobníckej rodiny, prvé hodiny hudby získal od svojho otca Dohnányi Frigies (1843-1909) ktorý bol Profesorom matematiky a amatérsky violončelista. Ernst bol už v mladosti veľmi nadaný skladateľ a klavirista. Vyštudoval Gymnásium v Pressburgu (maď.Poszony, dnes Bratislava), svoje hudobné nadanie rozvíjal ako sedemnásťročný na Franz-Liszt Akadémii v Budapesti 1894 kde bol prijatý do klavírnej triedy Istvána Thomána a do kompozičnej triedy Hans von Koesslers, v tom čase spolu s ním triedu navštevoval aj Béla Bartók.1895 sa zoznámil aj s Johannessom Brahmsom ktorý chválil jeho kvintet c-mol. Po ukončení študia 1897 slávil veľké úspechy ako skladateľ a klavirista po celej Európe. Od roku 1905 vyučoval na Hochschule fur Musik v Berlíne, kde v roku 1908 bol udelený titul Prof. 1915 sa vrátil späť do Uhorska a od 1916 vyučoval na Lisztovej Akadémii Budapest. V roku 1918 bol menovaný Prezidentom Hudobnej spoločnosti Philharmonického Orchestra Budapest až do roku 1944. 1919 bol nútený Horthyho režimom položiť učenie na Akadémii. 1920 na základe svojich kontaktov veľa koncertoval aj pomocou priateľov v Amerike. 1928 mohol znovu vyučovať na Hudobnej Akadémii v Budapesti, a šesť rokov neskôr sa stáva jej riaditeľom, o tento post sa usiloval už aj predtým 1918/19. Po nastúpení nacistov musel 1941 zložiť funkciu riaditeľa, 1943 zakladá Symfonický Orchester Budapest, dnes Budapest Symphony Orchestra. Dokázal presadiť aby židovskí muzikanti nemuseli opustiť orchester, čo sa mu podarilo udržať až do Novembra 1944. 1945 ho vláda označila za vojnového zločinca, 1948 emigroval do Argentíny.1949 odchádza do USA, kde pôsobí ako Profesor na Florida State University v Tallahasse, od 1953 znovu koncertuje a ostáva aktívny až do svojej smrti. V roku 1930 obdržal česté ocenenie Mathias Corvinus. Bol jeden z významných klaviristov prvej polovice 20.storočia. Hrával klasicko-romantickú literatúru, často Beethovenove Sonáty, ale tiež aj vtedajšiu modernu, napr.Belu Bartoka. Je autor vyše 50 diel, Symfónií, tri opery, kantáty, Stabat Mater, piesní, zborov, koncertov - klavírnych, husľových, pre violončelo a tiež pre harfu, vokálnych diel, komornej hudby- kvartetá, sonáty, sextety, skladieb pre sólový klavír, v ktorých sa pridržiaval klasických noriem s neskoromantickými , novoromantickými znakm, modernými experimentami v zvuku, harmónii. V hudobnom štýle ho ovplyvnil Brahms, Reger, Richard Strauss. Ako dirigent a klavirista propagoval modernú, novú hudbu Bartóka a Kodályho. Koncertoval po celej Európe a v USA, 1922 aj v Banskej Bystrici. Žil a pôsobil v Európe - v Budapešti, v Berlíne, v Rakúsku, v Argentíne a USA.
Fridrich Dohnány

Fridrich Dohnány z Dohnian (staršie: "Fridrich Dohnányi"; latinsko-maďarská podoba prídomku: "de Dohnány"; * 13. jún 1843, Sobotište† 10. november 1909, Bratislava) bol slovenský pedagóg, prírodovedec a stenograf.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Bratislave, matematiku a fyziku na univerzite vo Viedni. Roku 1868 profesor gymnázia v Kremnici, roku 1969 v Banskej Bystrici, 18731905 v Bratislave. Významný pedagóg matematiky a fyziky, venoval sa prevažne elektrine, zriadil prvé školské röntgenologické laboratórium v Uhorsku. Účinkoval aj v stenografii, vydával príručky. od roku 1888 v Bratislave stenografický mesačník "Panstenographia". Venoval sa aj hudbe, vynikajúco hral na čele, roku 1874 v Bratislave koncertoval s Franzom Lisztom, prvý učiteľ svojho syna Ernesta, zúčastnil sa na vydaní náboženského spevníka pre mládež.
Alfréd Doležal

Alfréd Doležal, tiež Doleschall (* 24. júl 1864, Banská Bystrica, Slovensko – † 21. február 1931, Budapešť, Maďarsko) bol slovenský právnik; vnuk Michala Dionýza Doležala, syn Eduarda Alexandra Doležala.
Životopis.
Narodil sa v rodine Eduarda Alexandra Doležala a jeho manželky Irmy Raabeovej. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a Budapešti, a neskôr tu pokračoval i v štúdiach práv na univerzite. Pôsobil v súdnictve v Budapešti, v rokoch 1891 - 1892 a 1895 - 1901 bol pracovníkom Ministerstva pravosúdia, v roku 1907 riadnym profesorom trestného a procesného práva na budapeštianskej univerzite, v rokoch 1920 - 1928 suploval i prednášky z medzinárodného práva. Zaoberal sa otázkami trestného a procesného práva proti deťom a mladistvým.
Michal Dionýz Doležal

Michal Dionýz Doležal (* 10. január 1783, Banská Bystrica – † 6. október 1846, Modra) bol slovenský evanjelický kňaz a cirkevný historik; otec Karola Ľudovíta Doležala a Eduarda Alexandra Doležala, nevlastný otec Viliama Pauliny-Tótha.
Životopis.
Narodil sa v rodine Samuela Doležala a jeho manželky Zuzany Sinovicovej. Študoval na evanjelický školách v Banskej Bystrici, Banskej Štiavnici, Bratislave, a v rokoch 1805 - 1807 na univerzite vo Wittenbergu. V rokoch 1807 - 1811 bol kaplánom na Myjave, v rokoch 1811 - 1829 pôsobil ako farár v Novom Meste nad Váhom a od roku 1829 v Modre. 
Tvorba.
Je autorom práce o počiatkoch evanjelickej cirkvi v Uhorsku, stručných dejín evanjelickej cirkevnej obci v Modre a príležitostných kázní. Prácu o uhorských cirkevných dejinách vydal anonymne.
Eduard Alexander Doležal

Eduard Alexander Doležal (tiež Doleschall) (* 26. november 1830, Modra, Slovensko – † 15. február 1893, Budapešť, Maďarsko) bol slovenský evanjelický kňaz a náboženský spisovateľ; syn Michala Dionýza Doležala, brat Ľudovíta Karola Doležala a nevlastný brat slovenského spisovateľa Viliama Pauliny-Tótha; otec Alfréda Doležala.
Životopis.
Narodil sa v rodine Michala Dionýza Doležala a jeho manželky zemianskeho pôvodu Jany, rodenej Lačnej (Lacsny de Folkusfalva). Študoval na gymnáziu v Modre, evanjelickom lýceu v Bratislave a na univerzite vo Viedni. V roku 1855 sa stal profesorom na lýceu v Banskej Štiavnici, od roku 1858 pôsobil ako evanjelický farár, v roku 1865 sa stal zvolenským seniorom v Banskej Bystrici a od roku 1875 pôsobil ako farár nemeckej obce v Budapešti. 
Tvorba.
Je autorom príležitostných kázní, náboženských prác, prispieval tiež do náboženských ročeniek a časopisov. Bol predsedom Lutherovej spoločnosti v Budapešti.
Karol Dolinský

Karol Dolinský (kr.m Félix, Dolniak, Jánošák) (* 3. september 1911, Dolné Hámre, teraz súčasť Hodruša-Hámre - † 21. júl 1969, Nová Baňa) bol robotník, funkcionár KSČ.
Životopis.
Pôvodne baník v Kremnici a v Banskej Štiavnici. Tajomník oblastného výboru KSS v Banskej Bystrici (1945-1947). Na zjednocovacom zjazde KSS a sociálnej demokracie (17. september 1944) v Banskej Bystrici člen ÚV KSS a povstaleckej SNR. Po oslobodení tajomník KSS v Košiciach. Nositeľ Radu práce a ďalších vyznamenaní.
Vladimír Donáth

Doc. MUDr. Vladimír Donáth, CSc. (* 13. máj 1949, Bratislava) je slovenský lekár-neurológ.
Životopis.
V rokoch 1967-1973 absolvoval štúdium na Lekárskej fakulte UK v Bratislave. Od roku 1973 pôsobí v Nemocnici s poliklinikou F.D. Roosevelta v Banskej Bystrici (predtým KÚNZ), kde v súčasnosti pôsobí ako prednosta Neurologickej kliniky. V roku 1991 obhájil vedeckú hodnosť CSc. Absolvoval študijný pobyt v epileptologickom centre v Nemecku (1995). Prednáša neurofyziológiu na UMB v Banskej Bystrici. 
Od roku 1997 je prezidentom Slovenskej ligy proti epilepsii. Do roku 1999 bol viceprezidentom Slovenskej neurofyziologickej spoločnosti. Je členom výboru Slovenskej neurologickej spoločnosti a členom zahraničných prestížnych spoločností: vedeckého panelu EFNS (European Federation of Neurological Societies), Royal Society of Medicine, International Headache Society (IHS), International Brain Research Organization (IBRO), European Federation of Neurological Societies, kde pôsobí ako člen panelu pre Epilepsiu, New York Academy of Sciences a European Academy for Epilepsy.
Je spoluautorom odbornej monografie "Epilepsia. Praktická príručka diagnostiky a liečby." (Bratislava, 2000). Je autorom publikácie "Žiak s epilepsiou a vyučovací proces" (Banská Bystrica, 2005), ktorá je určená hlavne učiteľom.
Donč (krajinský hodnostár)

Donč (hist. Donch, maďarsky Dancs-mester alebo Domokos) (* okolo roku 1278, pravdepodobne Liptov – † 1345, Komárno) bol uhorský šľachtic, diplomat v službách kráľa Karola I. Róberta, zvolenský veľžupan, neskôr komárňanský župan.
Životopis.
Od roku 1317 župan Zvolenskej stolice, do ktorej vtedy patril aj Liptov, Turiec a Orava, od roku 1337 aj Komárňanskej stolice. Podporoval rozvoj baníctva a rozširovanie mestských výsad a udeľovanie nových.
V roku 1318 pomohol Ružomberku získať mestské výsady. K tým, v roku 1340 kráľ Karol Róbert z Anjou doplnil mestu Ružomberok výsadu slobodného královského mesta.
V roku 1312 bol účastníkom bitky pri Rozhanovciach na strane kráľa Karola Róberta proti Omodejovcom a Matúšovi Čákovi. Vyviazol s ťažkými zraneniami a za zásluhy dostal od kráľa úrad zvolenského veľžupana (Zvolen predtým ovládal M. Čák.). Na strane kráľa stál aj v bojoch o Vyšehrad (1316) a v roku 1317 v bojoch o hrad "Adrián" (maď. Adorján v blízkosti mestečka Livada, v Rumunsku v blízkosti súčasných maďarských a ukrajinských hraníc) a v bojoch o Komárno. 
Po smrti M. Čáka (1321) do roku 1327 nadobudol obrovský majetok a tituly a stal sa dôverným poradca kráľa. V roku 1323 v sprievode kráľa Karola Róberta navštívil pápežský dvor pápeža Jána XXII. v Avignone, kde sa zoznámil s gotickou architektúrou stal sa jej podporovateľom a šíriteľom. Zaslúžil sa aj o prestavbu kostola v Banskej Bystrici v gotickom slohu.
Zastával aj úrad liptovského, zemplínskeho a komárňanského župana. Majiteľ hradov a panstiev vo Zvolene, Likave, Slovenskej Ľupči, Dobrej Nive a v Orave. Výmenou jeho dedičného majetku v Orave dostal od kráľa Karola Róberta hrady Čakovec a Štrigova v Chorvátsku, ktoré následne v roku 1334 vymenil za hrad a panstvo Komárno. V roku 1330 bol členom súdneho tribunálu, ktorý nariadil potrestať rod Feliciána Zacha až do tretieho pokolenia za účasť na nevydarenom atentáte na kráľa.
Donč v kultúre.
Jeho život inšpiroval Ladislava Nádaši-Jégého k napísaniu poviedky "Magister rytier Donč" (r. 1926) a Jozefa Cígera-Hronského k napísaniu románu Sokoliar Tomáš (r. 1932).
Donč, staviteľ hradov.
Magister Donč bol veľkým staviteľom hradov na Strednom Slovensku. Mnoho hradov postavil ale aj prestaval a opravil, medzi nimi aj Sklabinský hrad, Hrad Liptovský Hrádok, Hrad Dobrá Niva, a mnohé ďalšie. Zvolenský Pustý Hrad, na ktorom sa narodil, dal prestavať a viac opevniť.
Jaroslav Doroš

Jaroslav Doroš (* 11. apríl 1894, Borynci – † 6. marec 1971, Bratislava) bol vodohospodár.
Životopis.
Študoval na Vysokej škole technickej v Ľvove a na ČVUT v Prahe, roku 1926 Ing. Pôsobil v Prahe, v Žiline,v Trenčíne, v Bratislave. V roku 19261932 pracovník v Štátnej vodohospodárskej správe v Banskej Bystrici. Správca vodného toku Hron a jeho prítokov, neskôr Váhu, Kysuce a Belej. Od roku 1948 spolupracoval pri projektovej realizácii úpravy rokov Hornádu a Nitry.
Tomáš Doršic

Tomáš Doršic (Dorothicius, Doroticius, Dorotič) (* Ružomberok - † 21. apríl 1629, Žaškov) bol evanjelický kňaz, pedagóg.
Jeho syn Tomáš Doršič
Životopis.
Pred roku 1584 študoval v Banskej Bystrici. Roku 1584-1589 učiteľ v Ružomberku, neskôr správca školy v Mošovciach a v Ružomberku, 1585-1598 diakon a 15988-1612 evanjelický farár tamže, 1612-1621 farár v Žaškove. Autor rkp. denníka, dôležitého prameňa k regionálnym dejinám stredného a sev. Slov. v 16.-17. stor.
Ján Došek (básnik)

Ján Došek (* 5. august 1908, Smolinské – † 27. marec 1978, Nitra) bol slovenský úradník a básnik.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Skalici a v Trnave. Učiteľ v Smolinskom, úradník nakladateľstva Academia v Bratislave, nakladateľstva Slovenskej ligy a i. podnikov, pracovník Slovenskej knihy v Nitre. V roku19541955 riaditeľ Banskobystrických pekární. Prvé sociálne motivované básne publikoval v Slovenských smeroch, Eláne, Kultúrnom živote a i.
František Dostalík

František Dostalík (Fraňo) (* 27. február 1896, Málinec - † 14. október 1944, Bratislava) bol hudobný skladateľ, pedagóg.
Životopis.
Študoval na učiteľskom ústave, 1919-1921 na konzervatóriu v Brne skladbu a dirigovanie (aj u L. Janáčka). Od roku 1914 učiteľ v Prievidzi, súčasne organista a dirigent spevokolu, organista v Sebedraží, v Martine, regenschori v Banskej Bystrici, profesor hudby a spevu na Učiteľskom ústave v Spišskej Kapitule, na mestskej hudobnej škole a na učiteľskom ústave v Bratislave. Venoval sa komornej hudbe, zbieral ľudové piesne, činný aj publicisticky. Vydal všeobecnú náuku o hudbe pre učiteľské ústavy v maďarčine, autor článkov o folkloristike a štvrťtónovej hudbe. Propagátor diela B. Bartóka a A. Hábu. Niektoré jeho zbor. skladby vyšli v Zbierke slovenských mužských zborov M. Ruppeldta, ostatné v rukopisoch.
Štěpán Doubek

Štěpán Doubek (* 15. september 1872, Dobronice u Bechyně – † 7. december 1920, Banská Bystrica) bol hudobný skladateľ, hudobný pedagóg.
Životopis.
R. 1890 maturoval na gymnáziu v Tábore, kde pôsobil ako učiteľ a od roku1896 ako organista v miestnom hlavný kostole, 1898-1899 učiteľ spevu na gymnáziu, zbormajster speváckeho spolku Hlahol. Od 1919 profesor spevu a hudby na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici. Autor symfonických, tanečných a zábavných skladieb.
Miloslav Douša

Miloslav Douša (* 25. september 1920, Srbca, dnes časť Okřínku – † 25. september 1944, Čremošné) bol žandár, protifašistický bojovník.
Životopis.
Počas SNP pridelený k Veliteľstvu čs. četníctva v Turčianskych Tepliciach, účastník bojov pri Kľačne, Jasenovom a Čremošnom, kde padol v boji. In memoriam povýšený do hodnosti práporčíka (1945).
Gašpar Drahoň

Gašpar Drahoň (Drahon, Draihon, trhan, Casparus) (* Slovensko) je medikováč.
Životopis.
Medikováč v Banskej Bystrici, učil sa u otca (od 6. júla 1772, spomínaný do roku 1820). Prijatý za majstra v Banskej Bystrici (12. októbra 1787). Meštianske právo získal v Banskej Bystrici (18. júna 1790).
Matúš Drahoň

Matúš) Drahoň (Drahon, Mathias) (* Slovensko) bol medikováč.
Jeho syn Gašpar Drahoň 
Životopis.
Medikováč v Banskej Bystrici. Meštianske právo v Banskej Bystrici získal (26. september 1749, spomínaný do roku 1782).
Tomáš Drahoň

Tomáš Drahoň (* Slovensko) bol zvonolejár.
Životopis.
Zvonolejárske znalosti získal u otčima → Františka Zechentera v Banskej Bystrici. Za mešťana Banskej Bystrice bol prijatý (17. decembra 1751). Známe sú iba tri zvony, ktoré prelial zo starších korpusov (1752, 1801 a 1804).
Eduard Drexler

Eduard Drexler (* 28. august 1909, Budapešť – † 14. júl 1975, Nitrianske Pravno) bol robotník, funkcionár KSČ.
Životopis.
Pochádzal z rob. rodiny. Murársky a kamenársky robotník viacerých stavebných firiem. Organizátor triednych bojov a štrajkového hnutia na hornej Nitre. Účastník SNP a protifašistického odboja. Počas SNP vykonával strážnu službu pri ochrane sekretariátu ÚV KSS a HŠPO v Banskej Bystrici.
Dušan Driensky

Prof. Ing. Dušan Driensky, CSc. (* 7. marec 1928, Banská Bystrica, Slovensko – † 2013) bol slovenský vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Štúdium strojného inžinierstva na Strojníckej fakulte SVŠT v Bratislave absolvoval v roku 1954. V roku 1973 absolvoval Fakultu spoločenských vied v Prahe. V tom istom roku obhájil titul CSc. na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. V roku 1976 získal hodnosť docenta tak isto na Filozoficke fakulte UK a v roku 1987 hodnosť profesora na Univerzite Komeského v Bratislave. V roku 1997 mu bol udelený titul Eur. Ing. na "Féderation Européen d´ Association Nationales d´ Ingénieurs Paris" (FEANI) a Ing. Paed. IGIP na "Internationale Gesellschaft für Ingenieurpädagogik Klagenfurt" (IGIP)"."
Pôsobil ako vysokoškolský pedagóg na "Katedre inžinierskej pedagogiky a psychológie" (v rokoch 1983 - 1994 ako jej vedúci). Katedra vznikla 1. januára 1962 na Slovenskej technickej univerzite, pričom jej názov bol niekoľkokrát zmenený. Od roku 1990 bola súčasťou Materiálovotechnologickej fakulte STU v Trnave.
Vo vedeckej práci sa zaoberal najmä teóriou vyučovania technických odborných predmetov, didaktickou technikou a inžinierskej pedagogikou. Bol aj autorom a spoluautorom viacerých monografií, stredoškolských učebníc, vysokoškolských skrípt. Bol vedúcim projektov, zodpovedným riešiteľom aj riešiteľom mnohých výskumných úloh.
Ľudovít Droba

Ľudovít Droba (* 21. september 1896, Banská Bystrica - † ?) bol slovenský lesný inžinier.
Hospodár a hlavný pestovateľ na podnikovom Riaditeľstve Štátnych lesov v Banskej Bystrici (1951-1958). Lesný správca na Starých Horách a v Ondreji. Venoval sa zalesňovaniu vo vysokohorských polohách a ochrane prírody. Prekladal z talianskej odbornej literatúry.
Ján Drobba

Ján Drobba (* Slovensko) bol slovenský pedagóg.
Životopis.
Kantor a učiteľ slovenskej časti dievčenskej evanjelickej školy v Banskej Bystrici (1818-1827).
Ľubomír Dropčo

Ľubomír Dropčo (* 5. jún 1928, Mýto pod Ďumbierom – † 22. september 1981, Bratislava) bol slovenský vysokoškolský pedagóg, športový funkcionár a tréner.
Jeho manželka Viera Dropčová 
Životopis.
Stredoškolský profesor na SVŠ v Banskej Bystrici; odborný asistent na Katedre telesnej výchovy PF v Banskej Bystrici. Iniciátor založenia prvej Internátnej športovej školy na Slovensku v Banskej Bystrici (1. september 1978), zástupca riaditeľa pre športovú výchovu, organizátor atletiky v Banskej Bystrici, zakladateľ a prvý predseda TJ Slávia PF Banská Bystrica. Vychoval viacero reprezentantiek Slov. i ČSSR v ľahkej atletike. Na jeho počesť sa koná Dropčov memoriál v Banskej Bystrici. Nositeľ titulu Vzorný učiteľ a Vzorný tréner
Věra Dropčová

Věra Dropčová (* 3. február 1935, Nedvědice, Česko – † 29. december 1992, Banská Bystrica) bola vysokoškolská pedagogička.
Jej manžel Ľubomír Dropčo.
Životopis.
Bola učiteľkou na ZŠ v Nedvědiciach, v Sokolniciach a v Chrliciach v Čechách. Odborná asistentka športovej gymnastiky a tanca na Katedre telesnej výchovy PF v Banskej Bystrici, neskôr PF UMB (od 1962). Autorka odborných článkov o rytmickej gymnastike v zborníkoch a pedagogických časopisoch, spoluautorka učebnice Didaktika rytmickej gymnastiky...
Samuel Droppa

Samuel Droppa (* Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg.
Životopis.
Učiteľ na chlapčenskej evanjelickej elementárnej škole v Banskej Bystrici (1836-1856).
Lukáš Drozd

Lukáš Drozd (* 22. apríl 1910, Hradec, dnes časť Prievidze† ?) bol slovenský pedagóg a rímskokatolícky kaplán. Šíriteľ astronomickej osvety na Slovensku, pôsobil na gymnáziu v Banskej Bystrici.
Životopis.
Kaplán na Starých Horách, v Brezne a v Hronci. Venoval sa astronómii. Od roku 1953 žil a pracoval v Banskej Bystrici. Pedagóg Štátneho gymnázia Andreja Sládkoviča v Banskej Bystrici. Založil a viedol pri škole astronomický krúžok, ktorý zanikol po jeho prepustení zo školstva (1950). V Banskej Bystrici viedol skupinu pozorovateľov a meteorológov (od 1946). Po odchode zo školy sa z Banskej Bystrice presťahoval do Liptovského Mikuláša a vzdal sa kňažstva. Pochovaný je na cintoríne vo Valči.
Ján Dubíny

ThDr. Ján Dubíny (* 14. február 1927, Brezno – † 23. júl 2008, Zvolen) bol evanjelický kňaz.
Životopis.
V rokoch 1933 - 1938 navštevoval Ľudovú školu v Brezne, v rokoch 1938 - 1946 študoval na Reálnom gymnáziu v Brezne. V rokoch 1946 - 1950 absolvoval štúdium na Slovenskej evanjelickej bohosloveckej fakulte UK v Bratislave, v roku 1950 bol v Brezne vysvätený za evanjelického kňaza, 1968 promovaný na Doktora teológie (ThDr.).
Pôsobil ako kaplán v Slovenskej Ľupči (1950 - 1951) a v Košiciach (1951 - 1952), ako farár v Banskej Boci (1952 - 1957) (cirkevné zbory Vyšná, Nižná Boca a Malužiná). Od roku 1957 pôsobil v Banskej Bystrici ako farár. Vykonával funkcie konseniora (1963 - 1971) a seniora Zvolenského seniorátu (1971 - 1994). V roku 1976 - 1990 bol členom Generálneho presbyterstva ECAV (Evanjelická cirkev na Slovensku), od roku 1995 bol členom Synody ECAV. Až do roku 1998 bol aktívnym členom Slovenskej mierovej rady. Od roku 1997 bol členom Helsinského výboru na Slovensku, predsedom Výboru na ochranu prostredia pre život pri ECAV na Slovensku (ako člen Európskej siete) a podpredsedom Miestneho odboru Matice slovenskej v Banskej Bystrici. Prispieval do cirkevných časopisov, bol členom redakčnej rady časopisu Evanjelický posol, aktívne vystupoval v Slovenskej televízii a v Slovenskom rozhlase (Ranné zamyslenie, náboženské úvahy).
Martin Dubovský

Martin Dubovský, uvádzaný aj ako "Dubovski, Dubowsky" (* ?, Žilina – † 1. august 1722, Levoča) bol slovenský pedagóg a dramatik.
Životopis.
Študoval vo Vroclave a vo Wittenbergu. Pedagóg v Prešove (1683), v Brezne (1685), v Strážkach, v Krupine (asi 16901704), v Banskej Štiavnici a v Levoči. Písal latinské príležitostné verše, ktoré vydával doma aj v zahraničí. Zaslúžil sa o rozvoj školstva. V Brezne usporadúval predstavenia školských hier. Autor drámy "Joas a Deo in regen Juda servatus", Levoča roku 1683.
Róbert Dúbravec

Róbert Dúbravec (* 19. január 1924, Ružomberok - † 8. november 1976, Bratislava) bol maliar, grafik, ilustrátor, výtvarný pedagóg.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Ružomberku, roku 1943-1947 na oddelení kreslenia a maľovania SVŠT, roku 1947-1948 na Prírodovedeckej a Pedagogickej fakulte v Bratislave. Prednášal na VŠVU v Bratislave. Vysokoškolský pedagóg PF v Banskej Bystrici (1968), vedúci Katedry výtvarnej výchovy PF (1970). Predseda Krajskej organizácie ZSVU v Banskej Bystrici (1957-1960). Autor monunentálno-dekoratívnych výzdob architektúr. Ako monumentalista sa usiloval o jednoduchosť a dekoratívny účinok. Jeho ilustrátorská práca prebiehala v technike čiernobieleho, alebo kolorovaného drevorezu, neskôr linorezu . Ilustroval viaceré rozprávky, napríklad Pastierik a zbojníci od Antona Habovštiaka, Triptychy a tetraptychy sa stali častou formou v jeho umeleckej tvorbe. V oblasti monumentálno-dekoratívnej realizácie je autorom jednofarebnej vitráže v Národnom dome v Banskej Bystrici (1956) a kovaných mreží v zasadačke SÚPSOP-u v Banskej Bystrici (1962). Vystavoval doma i v zahraničí. Samostatná výstava v Banskej Bystrici (1974). Zaslúžilý umelec, nositeľ 
viacerých vyznamenaní.
Pavol Dúbravský

Pavol Dúbravský (* 2. november 1908, Zvolen – † 1. november 1974, Zvolen) bol herec, kultúrny pracovník a úradník.
Životopis.
Meštiansku školu navštevoval vo Zvolene, roku 19241926 učiteľský ústav v Banskej Bystrici (nedokončil). V roku 19331934 študoval 2 semestre Hudobnej a dramatickej akadémie v Bratislave, roku 19641965 navštevoval osvetový kurz pri Strednej knihovníckej škole tamže. Úradník finančného riaditeľstva a Slovenskej poisťovne vo Zvolene. Člen kočujúceho Slovenského divadla E. Wagnerovej, činohry SND, činohry Divadla Jozefa Gregora Tajovského. Vedúci Domu kultúry vo Zvolene, pracovník vydavateľstva "Journal" v Bratislave. Autor básnickej zbierky "Bôľ" a knihy noviel "Čo lepší chlapi... a iné humoresky". Prispieval do športovej tlače. Zanechal rukopis divadelných hier.
Karol Dúbravský

Karol Dúbravský (* 5. február 1913, Železná Breznica – † 14. september 1995, Banská Bystrica) bol slovenský sochár, výtvarný pedagóg a rezbár.
Životopis.
Rezbársku školu absolvoval v Banskej Štiavnici, po roku 1945 študoval na AVU a na VŠUP v Prahe. Autor komornej i monumentálno-dekoratívnej tvorby, pomníkov i pamätníkov na Strednom Slovensku. Inšpiroval sa ľudovým rezbárstvom. Externe pôsobil na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici (1961). Autor sochy vojaka pod Urpínom v Banskej Bystrici. Vystavoval doma i zahraničí, v Banskej Bystrici (1959, 1960, 1966, 1973, 1978). Nositeľ viacerých ocenení a vyznamenaní.
Ján Duchaj

Ján Duchaj (* 12. marec 1869, Blatnica - † 2. apríl 1954, Blatnica) bol slovenský statkár a politik.
Životopis.
Študoval na gymnáziách v Přerove a v Banskej Bystrici. Pôsobil v Kežmarku, potom hospodáril na rodinnom majetku v Blatnici. Príslušník Slovenskej národnej strany, Republikánskej strany poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu. Roku 1918 člen SNR, signatátor martinskej Deklarácie slovenského národa. Funkcionár hospodárskych spolkov a organizácií agrárnej strany, člen redakčnej rady Hospodárskeho obzoru. Roku 1919-1920 poslanec Národného zhromaždenia a podpredseda Klubu slovenských poslancov, 1920-1925 senátor NZ.
Ján Duchoň

Ján Duchoň (* 24. jún 1596, Kvačany – † 1637, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg, spisovateľ a filozof.
Životopis.
Vzdelával sa u otca, v Banskej Bystrici, v Banskej Štiavnici, u evanjelického farára a rektora v Liptovskom Jáne a Ľubici, 1622 študoval na univerzite vo Wittenbergu, potom v Rostocku a Dánsku, magister. Krátko učiteľ a vychovávateľ v Markušovciach, 1626 v Nemeckej Ľupči, 1626 konrektor, 1627 rektor evanjelický mestskej školy v Banskej Bystrici. 
V pedagogickom pôsobení v duchu reformačného humanizmu upevňoval a rozvíjal princípy klasického cirkevného rétorizmu a protestantského aristotelizmu. Popri teoretickej činnosti venoval sa aj praktickej, zavádzaním vecne encyklopedických učebníc Jána Amosa Komenského.
Vo filozofickom kurze sa zameral okrem tradičných filozofických disciplín aj na poznatky reálnych vied vychádzjúcich z potrieb mestskej civilizácie. Pozdvihol úroveň banskobystrickej školy, k jeho žiakom okrem iného patril filozof M. Rakšáni a spisovateľ Štefan Pilárik. Autor filozoficko-teologických dišpút, panegyrickej básne venovanej šľachtickému rodu Mariášiovcov, básne na počesť prešovského evanjelického farára M. Madarása (zachovaná v Rezikovej Gymnaziológii). Tlačou vyšli aj jednotlivé programy verejných rečníckych cvičení a akadémií na banskobystrickom gymnáziu.
Ondrej Ďumbala

Ondrej Ďumbala (* 25. november 1912, Hybe – † 28. marec 1945, Mauthausen) bol pilot Slovenských vzdušných zbraní, dôstojník a protifašistický bojovník.
Životopis.
Absolvoval Vyššiu priemyselnú školu strojnícku v Košiciach, potom Vojenskú leteckú akadémiu v Hraniciach na Morave. Letec-stíhač pri útvaroch v Piešťanoch a v Kuchyni, veliteľ 13. letky v bojoch proti ZSSR na východnom fronte, pred vypuknutím SNP mjr., veliteľ leteckej školy v Banskej Bystrici. Príslušník protifašistického odboja v armáde, počas SNP veliteľ letectva 1. čs. armády na Slov. Pri plnení úloh ho zatklo Gestapo, zahynul v Mauthausene.
Vavrinec Dunajský

Vavrinec Dunajský (Dunaiszky) (* 15. júl 1784, Ľubietová – † 15. február 1833, Budapešť) bol sochár.
Životopis.
Zakladateľ známej sochárskej rodiny. Prvé vedomosti získal u otca, od 1800 v rezbárskej dielni → M. Bargera v Banskej Bystrici. Roku 1804 študoval na výtvarnej akadémii vo Viedni, súčasne navštevoval súkromnú Exnerovu kresliarsku školu. Od roku 1809 žil v Pešti, kde mal väčšiu dielňu, v ktorej vytvoril sochárske kompozície, najmä sakrálne, dekoratívne a náhrobníkové práce, kríže, kazateľnice, oltáre a i., umiestnené hlavne v Pešti, ale aj v slovenských mestách (Banská Bystrica, Nitra, Bratislava a i.). Vyšiel z domácej rezbárskej tradície a po štúdiách akceptoval klasicistické princípy tvorby oživené neskorobarokovými reminiscenciami.
Ignác Jurčák

Ignác Jurčák (Gyurcsák, Ďurčák) (* 29. máj 1742, Zubrzyca Górna† 26. september 1799, Banská Bystrica) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, veršovník.
Životopis.
Pochádzal z oravskej roľníckej rodiny. Roku 1762 vstúpil v Trenčíne do jezuitského rádu. Filozofiu a teológiu študoval na univerzite v Trnave, kde začas pôsobil ako profesor rétoriky. Po rozpustení rádu pravdepodobne duchovný v Banskobystrickej diecéze. Autor oslavnej básne na prvého banskobystrického biskupa Františka Berchtolda.
Imrich Ďurica

Imrich Ďurica (* 7. október 1915, Detva – † 12. september 1992, Dunajská Lužná) bol rímskokatolícky kňaz, kanonik, historik, pedagóg a publicista.
Životopis.
Správca kapitulského kostola v Banskej Bystrici (1969-jar 1990); Riaditeľ Biskupského úradu v Banskej Bystrici (1990). Prednášal na novozriadenom diecéznom seminári v Badíne. Prekladal z franc.,nem.,maď., literatúry, lat. teologické texty a písomnosti. Politicky prenasledovaný.
Ivan Ďurička

Ivan Ďurička (* 22. jún 1922, Martin† 1944) bol slovenský kníhkupec a divadelný ochotník.
Životopis.
Vyučil sa za kníhkupca a v papierníctve. V roku 19401944 bol súčasne aj tajomník Slov. spevokolu a Slov. komorného divadla v Martine. Účastník SNP ako hlásateľ Slobodného slov. vysielača v Banskej Bystrici (1944). Po potlačení SNP ho v Martine zatklo Gestapo. Zahynul pravdepodobne pri bombardovaní väzenského transportu a Oranienburgu.
Irena Ďurišová

Irena Ďurišová, rod. Cavarová (* 26. marec 1918, Pitvaroš, Rakúsko-Uhorsko – † 11. december 1999, Bratislava, Slovensko) bola slovenská komunistická funkcionárka a politička.
Životopis.
Študovala na gymnáziu, zúčastnila sa protifašistického odboja. Po roku 1945 sa venovala funkcionárskej práci v aparáte Komunistickej strany. V rokoch 1949 – 1951 bola predsedníčka KV KSS v Banskej Bystrici, potom v Bratislave. V roku 1955 absolvovala Vysokú stranícku školu v Slapoch. Pôsobila aj v Rimavskom Brezove a v Rimavskej Sobote. Bola podpredsedníčka Slovenskej národnej rady, členka Ústredného výboru Komunistickej strany Česko-Slovenska a poslankyňa Národného zhromaždenia. Pracovala v ženskom hnutí, bola aktívna pracovníčka zväzu žien. V roku 1970 bola z politických dôvodov odvolaná z funkcií.
Jozef Branislav Ďurjan

Jozef Branislav Ďurjan (* 4. marec 1849, Stránske† 26. január 1895, Stránske) bol slovenský pedagóg a osvetový pracovník.
Jeho otec Štefan Ďurjan a matka Judita Ďurjanová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Žiline a v Banskej Bystrici (18641866), učiteľský diplom získal roku 1880. Od roku 1866 hospodáril na rodinnom majetku, 18741891 učiteľ v Stránskom, po roku 1891 pracovník kníhtlačiarne K. Salvu v Ružomberku. Iniciátor regionálnych osvetových podujatí, dopisovateľ "Národných novín", podporovateľ Matice Slovenskej. Článkami osvetového a folklórneho charakteru prispieval do rôznych časopisov, novín a kalendárov. Samostatne vydal zbierky príležitostnej lyriky a životopis Cyrila Gabriela Zaymusa.
Anton Duša

Anton Duša (* 18. jún 1933, Banská Bystrica – † 6. júl 2016) bol slovenský výtvarník a bábkarský technológ.
Životopis.
V roku 1951 absolvoval štúdium na Priemyselnej škole strojníckej v Banskej Bystrici. Od roku 1951 pôsobí v Banskej Bystrici ako propagačný výtvarník, 19801983 technológ a vedúci výroby Bábkového divadla v Košiciach, od 1983 v Krajskom bábkovom divadle v Banskej Bystrici. Súčasne spolupracoval s ochotníckym Divadelným súborom A. Sládkoviča, pre ktorý navrhol viacero scénických výprav. V profesionálnych bábkových divadlách bol organizátorom výroby scénografie a technológie riešenia prototypu pohybového mechanizmu bábok, pri realizácii scény uprednostňoval účelovosť, mobilnosť a skladnosť. Od roku 1970 spolupracoval s ČST Bratislava a Košice pri realizácii televíznych bábkových inscenácií a večerníčkov (bábky a rekvizity).
Anton Duša často realizuje bábky podľa návrhov svojej manželky Jany Pogorielovej-Dušovej.
Jaroslav Dušek (novinár)

Jaroslav Dušek, značky: -jd-, -šek- (* 4. apríl 1924, Nové Zámky – † 17. júl 1985, Bratislava) bol slovenský novinár.
Redaktor denníka Smer v Banskej Bystrici. Autor tisícok správ, článkov a reportáží.
Soňa Dušová

Soňa Dušová (rod. Moravčíková) (* 16. jún 1935, Banská Bystrica - † 27. november 1993, Banská Bystrica) bola bábkoherečka.
Životopis.
Od roku 1960 zakladajúca členka Krajského bábkového divadla v Banskej Bystrici. V roku 1957-1960 účinkovala v ochotníckom Bábkárskom súbore pri Dome osvety v Banskej Bystrici. Od 1962 sporadicky spolupracovala ako animátorka v televíznych bábkových inscenáciách Československej televízie v Bratislave.
Jana Pogorielová-Dušová

Jana Pogorielová-Dušová (* 16. august 1938, Bratislava) je výtvarníčka a bábkarská scénografka.
Životopis.
Absolvovala štúdium na SUPŠ v Bratislave (r. 1957). V roku 1957-1959 viedla ochotnícky Bábkársky súbor pri Mestskom dome osvety v Košiciach, 1959-1976 spoluzakladateľka, výtvarníčka a šéfka výpravy Bábkového divadla v Košiciach, 1976-1979 výtvarníčka Bábkového divadla v Žiline, 1979-1983 výtvarníčka BD v Košiciach, od roku 1983 výtvarníčka Krajského bábkového divadla v Banskej Bystrici. Počas stredoškolského štúdia členka bábkárskeho súboru vedeného prof. Fikarim, v košickom ochotníckom bábkárskom súbore vo vlastnej výprave režijne naštudovala Tarachovského hru Na rozkaz šťuky (1958). Jej profesionálne začiatky sú charakteristické výtvarným uprednostňovaním bábky pred scénou, ktorá ešte netvorila významnú súčasť inscenácie. Bábky boli príznačné tvarovou jednoduchosťou, farebnou čistotou plochy a výraznou grafickou linkou. V roku 1959-1968 spolupracovala prevažne s externými režisérmi rôznych poetík, pričom inscenáciám udržiavala jednotný výtvarný štýl. Prítomnosť živého herca v kontexte s rôznymi druhmi bábok ju priviedla k funkčnému využitiu divadelných kostýmov a divadelných masiek (Princezná a klaun, 1969; Spiaca krásavica, 1975; Tigríček, 1977; Krása nevídaná, 1980 a i). Inšpirujúco na ňu pôsobili hry motivované slovenskými ľudovými rozprávkami, pri ktorých uplatnila široké folklórom inšpirované výrazové prostriedky. Svoj výtvarný rukopis vtlačila aj inscenáciám v Krajskom bábkovom divadle Banská Bystrica (Princezná Kukulienka, 1985; Diablov most, 1987; Pistáčik, 1988 a i.), stredajúc pri nich podnety z tradičného bábkového divadla a postupy z modernej bábkárskej scénografie. Počas hosťovania v Bábkovom divadle v Nitre s režisérom Jánom Hižnayom sugestívne spojila klasické javajky s maskami. Významná je aj jej pedagogicko-výtvarná spolupráca s ochotníckymi súbormi. Od roku 1969 spolupracuje na bábkových seriálových večerníčkoch s Československou televíziou v Košiciach. Hosťovala aj v bábkových divadlách mimo Česko-Slovenska. Za svoju prácu získala viacero ocenení.
Často spolupracuje so svojim manželom, bábkarským technológom Antonom Dušom.
Externé odkazy.
[[Kategória:Slovenskí bábkarskí scénografi]]
[[Kategória:Slovenskí výtvarníci]]
[[Kategória:Osobnosti z Bratislavy]]
Anton Dvornický

Anton Dvornický (* ?, Brezno - † ?) bol maliar.
Životopis.
Pochádzal z Brezna, roku 1753 mešťan v Prešove. Roku 1766 namaľoval pre rokokový kostol v Chmiňanoch obraz sv. Michala archanjela na hlavný oltár (Východoslovenské múzeum, Košice) a Krista na kríži. Pravdepodobný autor obrazu sv. Jána Nepomuckého (Východoslovenské múzeum, Košice).
František Xaver Eder

František Xaver Eder () (* 1. september 1727, Banská Štiavnica – † 17. apríl 1773, Banská Bystrica) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, cestovateľ a misionár.
Životopis.
Od roku 1743 člen jezuitského rádu v Trnave, kde študoval a absolvoval univerzitu. Od 1749 misionár v Južnej Amerike, 1769 kňaz v Banskej Bystrici. V Južnej Amerike pôsobil medzi Indiánmi kmeňa Moxo (v severnej Bolívii). Autor jednej z prvých prác vydaných v Európe o peruánskej provincii Moxo, v kt. zhrnul geografické, historické a etnografické poznatky, vypracoval jej mapu.
Pavol Egelský

Pavol Egelský (* 16. január 1755, Banská Bystrica - † 6. november 1824, Žilina) bol rímskokatolícky kňaz, kanonik.
Životopis.
Kat. farár a titulárny kanonik v Žiline. Bernolákovec, jeho kázne boli uverejnené v Pokladoch kazateľského rečníctva (1848-1851).
Ján Egry

Ján Egry, aj János Egry, (* 24. december 1824, Nádaš, dnešný Trstín– † 15. apríl 1908, Banská Bystrica) bol hudobný skladateľ, hudobný pedagóg a regenschori.
Životopis.
V hudbe sa vzdelával u otca. Kapitulský a mestský kapelník a učiteľ hudby a spevu v biskupskom seminári, na kráľovskom gymnáziu a na učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, v roku 1861-1863 učil Jána Levoslava Bellu. Počas života biskupa Štefana Moyzesa a v období kontaktov s Bellom sa jeho tvorba viazala k slovenskému hudobnému životu. Autor "Spevníka", ktorého najvýznamnejšou skladbou je "Requiem pre stredný hlas so sprievodom organa".
V duchovnej tvorbe nadviazal na klasicistickú chrámovú hudbu, ktorú rozvíjal a miestami spájal s novými romantickými motívmi. S J.L. Bellom najtalentovanejší a najškolenejší slovenský skladateľ v 2. polovici 19. storočia. Klasický tvorca slovenskej chrámovej hudby (zachovalo sa množstvo skladieb na latinské texty). Svetskú tvorbu, poplatnú hudobnému životu v Budapešti, zastupujú prevažne tanečno-salónne a pochodové skladby maďarského a nemeckého charakteru a rapsodického štýlu, komponované pre klavír.
Ján Bohumír Ertel

Ján Bohumír Ertel (Oertel) (* 14. september 1695, Kremnica – † 11. november 1757, Šopron) bol slovenský evanjelický kňaz, cirkevný historik.
Jeho otec Pavol Oertel, matka Dorota Oertelová.
Životopis.
Študoval v Kremnici, v Rimavskej Sobote, v Banskej Bystrici, 171620 vo Wittenbergu. Roku 172024 maďarský evanjelický farár v Ožďanoch, 17241737 evanjelický farár v Banskej Bystrici, 17371757 nemecký evanjelický farár v Šoprone. Autor latinských dišpút, maďarského katechizmu, latinského diela o vzťahu orientálnych a západných jazykov a latinského spisu o etiópskej teológii a náboženstve. Obohatil evanjelickú náboženskú poéziu pôvodnými a z nemčiny preloženými piesňami. Pôvodné piesne sa vyznačujú barokovým pátosom, naturalistickou expresívnosťou a emociálnymi obrazmi svetskej ľúbostnej poézie ("Emmanuel milý, kníže věřícich").
František Eštov

František Eštov (* 28. marec 1893, Bodrogolaszi - † 19. máj 1972, Martin) bol robotník, funkcionár KSČ.
Životopis.
Vyučil sa za stolára. Robotník na Ukrajine, Maďarsku, Juhoslávii a na Slovensku, v roku 1921 - 1924 v Banskej Bystrici, odborný učiteľ Pedagogického unštitútu v Martine. Člen Sociálnodemokratickej strany Uhorska, za komunistickú činnosť počas 1. ČSR väznený. Organizátor ilegálneho protifašistického hnutia a SNP v Turci. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Juraj Fáber

Juraj Fáber (* 14. október 1974, Banská Bystrica) je slovenský tanečník, tréner športového tanca, choreograf.
Životopis.
V roku 1981-1989 navštevoval základnú školu a v roku 1989-1993 chodil na Stredné odb. učilište služieb v Banskej Bystrici. V roku 1997-1999 absolvoval kurz Slov. zväzu tanečného športu na FTVŠ UK v Bratislave a získal kvalifikáciu trénera taneč. športu III. triedy. Pôsobil spolu s J. Molnárovou (neskôr manželkou) ako tanečný pár v tanečnom klube Rozlet v Banskej Bystrici (1990-1992) a v Klube tanečného športu K-DANCE v Banskej Bystrici (1992-1999). Od roku 1999 pôsobí v LR COSMETIC DANCE TEAM v Banskej Bystrici, od roku 1993 trénuje v Klube tanečného športu K-DANCE v Banskej Bystrici a od roku 1999 je majiteľom Klubu tanečného športu EURODANCE vo Zvolene, kde aj trénuje. Venuje sa aj choreografii spoločenských tancov. V rámci tanečných súťaží absolvoval mnohé cesty do zahraničia, kde získal rôzne významné ocenenia (na Word Games 2001 v Akite (Japonsko) postúpili medzi 6 najlepších párov, čím dosiahli najväčší 
úspech slov. páru).
Matej Faber

Matej Faber, S.J. (* 24. február 1587, Altomünster – † 26. apríl 1653, Trnava) bol náboženský spisovateľ, jezuita, rímskokatolícky kňaz.
Životopis.
Filozofiu študoval na univerzite v Dillingene, teológiu na nem. kolégiu v Ríme. Roku 1611 farár v Pitzlingu, roku 1619 vo Wemdingu, roku 1629 v Neumarkte, 1637 vstúpil do jezuitskej rehole a pôsobil prevažne v Trnave. V roku 1649 kazateľ v Banskej Bystrici. Autor viacerých náboženských prác. Vydal spis proti rektorovi banskobystrického evanjelického gymnázia Jánovi Gracovi (1649). Nositeľ jezuitskej rekatolizačnej ideológie.
Tomáš Faber

Tomáš Faber (* ?, Banská Bystrica - † 5. január 1591, Bardejov) bol slovenský pedagóg a spisovateľ.
Životopis.
Študoval vo Wittenbergu, učiteľ v Banskej Bystrici a v Bardejove, kde sa neskôr stal rektorom. Účastník polemík o Večeri Pánovej, v ktorej sa pridržiaval augsburgského vyznania. Spolu so seniorom M. Wagnerom a S. Škultetym zostavil polemický spis "Examen thesium" (1586), zameraný proti kalvinskému učeniu o Večeri Pánovej. Vo vyučovaní propagoval školskú drámu.
Janette Fáberová

Janette Fáberová (* 8. december 1973, Lučenec) je tanečnica, trénerka športového tanca a choreografka.
stav – rozvedená 
Životopis.
V roku 19881993 navštevovala Stredné odborné učilište služieb v Banskej Bystrici. Pôsobila spolu s J. Fáberom (neskôr manželom) ako tanečný pár v tanečnom klube Rozlet v Banskej Bystrici (19901992) a v Klube tanečného športu K-DANCE v Banskej Bystrici (19921999). Od roku 1999 pôsobí v LR COSMETIC DANCE TEAM v Banskej Bystrici, od roku 2007 je majiteľkou Klubu tanečného športu EURODANCE vo Zvolene, kde aj trénuje. Je učiteľkou tanca, venuje sa aj choreografii spoločenských tancou a tvorbe kostýmov. V rámci tanečných súťaží absolvovala mnohé cesty do zahraničia, kde dosiahla spolu s partnerom významné ocenenia. Od roku 2001 je zástupkyňou párov Slovenského tanečného športu.
Pavol Fabián

Pavol Fabián (* 26. október 1904, Nové Zámky – † 7. január 1975, Banská Bystrica) bol lekár – pediater.
Jeho manželka Hana Fabiánová 
Životopis.
Priekopník inovácií v pediatrii, šíriteľ zdravotníckej osvety v oblasti umelej výživy. Ako prvý na Slovensku rozpracoval problematiku alergie detí na kravské mlieko, zavádzal nové vyšetrovacie metódy, diagnostické a terapeutické postupy, riešil problém detskej úmrtnosti. Autor odborných monografií a článkov v lekárskych časopisoch. Prvý lekár – pediater v Banskej Bystrici (pred 2. svet. vojnou), prednosta Kliniky pre deti a dorast NsP KÚNZ v Banskej Bystrici (19511974), krajský odborník pre pediatriu. Ocenený Pamätnou medailou J.E. Purkyně na zhromaždení Čs. lekárskej spoločnosti J.E. Purkyně v Banskej Bystrici (1964).
Hana Fabiánová

Hana Fabiánová (* 19. september 1911, Hradec Králové – † 27. január 1981, Banská Bystrica) bola lekárka-pediatrička.
Jej manžel MUDr. Pavol Fabián bol dlhoročným primárom detského oddelenia KÚNZ v Banskej Bystrici, nositeľ titulu Zaslúžilý lekár a ďalších ocenení. Zomrel v roku 1975. 
Životopis.
Od roku 1950 pôsobila ako detská lekárka v Banskej Bystrici, krajská lekárka a metodička pre starostlivosť o matku a dieťa NsP KÚNZ (detské odd.) v Banskej Bystrici (19511972). Zaslúžila sa o budovanie jaslí, materských škôl a detských domovov v Banskej Bystrici a v Stredoslovenskom kraji. Šíriteľka zdravotníckej osvety v oblasti pediatrie a starostlivosti o matku a dieťa. Spoluautorka knihy Pediatria pre prax, autorka článkov v odborných časopisoch. Zaslúžilá lekárka, nositeľka ďalších ocenení.
Pavol Fabri

Pavol Fabri (Fábri) (* Banská Bystrica) bol lekár, bibliofil.
Štúdium medicíny absolvoval na univerzite vo Wittenbergu. Autor prác o budínskej a bratislavskej akadémii a o knižniciach v Ostrihome a v Csákotornyi.
Tomáš Fabri

Tomáš Fabri (Faber, Abdrucker) (* Banská Bystrica - † 5. január 1592, Bardejov) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ a pedagóg.
Životopis.
Študoval v Bardejove, od 1555 na univerzite vo Wittenbergu. V roku1558 kantor a lektor, 1560-1565 a od 1568 rektor mestskej školy v Bardejove, 1566-1567 v Banskej Štiavnici. 
Venoval sa problémom pedagogiky, nedostatočnú úroveň vzdelanosti mládeže videl aj v štúdiu literatúry iba zo stručných výťahov autorov, vo vyučovaní propagoval školskú drámu. Zúčastňoval sa na protikalvínskych literárnych polemikách.
Daniel Fabrici

Daniel Fabrici (* Slovensko) bol pedagóg, kantor.
Životopis.
Kantor a učiteľ evanjelickej dievčenskej školy v Banskej Bystrici (do 1842).
Matej Fabrici

Matej Fabrici (* Banská Bystrica) bol maliar.
Životopis.
Maliar, pochádzajúci z Banskej Bystrice. Pôsobil v Banskej Štiavnici, prijatý za mešťana (1734).
Anna Fabriciusová

Anna Fabriciusová (* 21. február 1872, Brezno – † 29. júl 1960, Bratislava) bola slovenská funkcionárka ženského hnutia. 
Životopis.
Po vychodení ľud. školy v Brezne navštevovala kurzy pre rodinnú výchovu v Banskej Bystrici. Žila s rodičmi, po roku 1900 pôsobila v Pittsburgu, po 1918 v Bratislave a v Martine. V Pittsburgu pracovala v krajanských kultúrnych a soc. spolkoch, 19141918 v kancelárii Slovenskej ligy. Podporovala úsilie o vznik spoločného štátu Čechov a Slovákov. Po návrate do vlasti uplatnila poznatky a skúsenosti vo svojej ďalšej činnosti, najmä v Živene. V roku 19211924 pracovala v ústredí Živeny vo funkcii tajomníčky pre sociálnu činnosť a 19241931 vo funkcii podpredsedníčky, prispievala do tlačového orgánu Živena; v bratislavskom miestnom odbore pracovala ako podpredsedníčka (1922 - 1923), neskôr ako jeho členka.