burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Medicopter 117

Medicopter 117 ( "Medicopter 117 - Jedes Leben zählt") je nemecko-rakúsky akčný, dramatický seriál z prostredia stanice leteckej záchrannej služby v Mníchove v Bavorsku.
Vrtuľník v seriáli bol typický nemecký záchranársky vrtuľník MBB/Kawasaki BK 117. 
Na Slovensku vysielala Medicopter 117 na Jednotke, TV JOJ a JOJ Plus. 
Seriál bol vysielaný aj na JOJ Family v češtine.
Formát.
Seriál je zobrazením dramatických zásahov leteckej záchrannej služby Medicopter 117. Vznikol v koprodukcii nemeckej televízie RTL Television a rakúskej televízie ORF. Hoci je dej posadený do prostredia nemeckého veľkomesta Mníchov, natáčalo sa v okolí Viedne a rakúskeho alpského mesta St. Johann im Pongau.
Záchranári boli rozdelení na základni do dvoch tímov (A tím) a (B tím), v každom tíme bol: pilot, lekár a sanitár
Arnold Rüütel

Arnold Rüütel (* 10. máj 1928 – † 31. december 2024) bol prezident Estónskej republiky od 8. októbra 2001 do 9. októbra 2006. Bol druhým prezidentom odkedy Estónsko opäť získalo svoju nezávislosť v roku 1991.
Rüütel bol taktiež posledným predsedom Najvyššej rady Estónskej sovietskej socialistickej republiky od 29. marca 1990 do 5. októbra 1992.
Aris Pulianos

Aris Pulianos ) (* 24. júl 1924, Ikaria, Grécko) je grécky antropológ a archeológ, jeden z najznámejších antropológov 20 storočia. 
Narodil sa na gréckom ostrove Ikaria. Študoval v New Yorku a Moskve.
Diela.
Vypracoval viacero veľmi významných antropologických objavov. V roku 1961 v spolupráci s moskovskou univerzitou uskutočnil antropologický výskum s názvom Η Καταγωγή των Ελλήνων (I katagogi ton Ellinon-pôvod Grékov), kde výskumami dokázal, že obyvatelia Grécka, ale aj celého Balkánu sú potomkovia starovekých obyvateľov Balkánu, pričom takto vedecky vyvrátil tvrdenia nemeckého historika z 19 storočia Fallmerayera, že moderní Gréci nie sú potomkami starovekých Grékov. Pulianos tým zistil, že Gréci z rôznych oblastí Grécka, ostrovov, Anatólie a sovietskych krajín vykazujú homogenitu a majú spoločný pôvod.
Jeho ďalší výskum sa týkal pravekého človeka z gréckej Petralony. Zistil, že tento človek patrí pod špecifickú, ojedinelú podskupinu typu človeka Homo erectus. Pulianos dokázal, že Grécko je obývané po dobu 300 000 až 400 000 rokov. Pulianos sa ďalej zaoberal Grékmi mykénskeho obdobia z Tesálie a výskumom pravekého človeka z Chalkidiki.
Tarifit

Tarifit (v písme tifinag: ⵜⴰⵔⵉⴼⵉⵜ, po arabsky تاريفيت) je jazyk rífskych Berberov (Rífov). Patrí do severoberberských jazykov, do podskupiny zenatské jazyky (zanatské jazyky). Hovoria ním asi 4 000 000 ľudí v Maroku v regióne Ríf. V Európe žije asi 1 000 000 emigrantov. 
Geografické rozšírenie.
Tarifit sa hlavne používa v regióne Ríf v Maroku. Početné komunity mimo pohoria Ríf žijú v Wudžda (Oujda), Tandža (Tangier), Titwán (Tetouan), Al-Aráiš (Larache), Fás (Fès), Kasablanke a vo španielskej Melille. Komunity emigrantov žijú v Holandsku, Belgicku, Nemecku, Francúzsku a vo Španielsku.
Nárečia.
Tarifit má veľké množstvo nárečí. 
Písmo.
Podobne ako iné berberské jazyky sa aj tarifit historicky zapisoval rôznymi typmi písma - arabským, latinkou a tifinagom. Do 20. storočia existuje len veľmi málo písomných prameňov v tarifite.
V počas 80. a 90. rokov 20. storočia bolo používanie tifinagu v Maroku zakázané, pričom jeho používatelia boli väznení. V roku 2003 sa v Maroku stal tifinagh oficiálnym písmom. Arabské písmo a latinka sa však používajú neoficiálne a na internete naďalej.
18 and Life

„18 and Life“ je prvý singel americkej heavy metalovej skupiny Skid Row z debutového albumu, ktorý vyšiel v roku 1989. 
Pieseň, ktorú zložili Rachel Bolan a Dave "the Snake" Sabo, sa umiestnila v roku 1989 na štvrtom mieste rebríčka Billboard Hot 100 a na jedenástom mieste rebríčka Mainstream Rock Tracks. Americká hudobná televízna stanica VH1 ju zaradila na šesťdesiate miesto v rebríčku „100 Greatest Hard Rock Songs“ a 13. septembra 1989 bol singel ocenený zlatou platňou za 500 000 predaných kópií.
Pieseň sa nachádza aj na kompilácii "", bývalý spevák Skid Row Sebastian Bach ju zaradil na svoj prvý sólový album "Bring 'Em Bach Alive!".
Gitarista Dave Sabo napísal pieseň po tom, ako si prečítal v novinách článok o 18 ročnom Rickym odsúdeným na doživotie. Ricky zabil svojho priateľa strelnou zbraňou, o ktorej si myslel, že nie je nabitá.
Jackson Rathbone

Jackson Rathbone (narodený ako Monroe Jackson Rathbone V * 21. december 1984) je americký herec a muzikant. Je najznámejší ako upír Jasper Hale vo filmovej adaptácii románu Stephenie Meyer Súmrak.Môžete ho tiež vidieť v rôznych televíznych seriáloch ako Báječní Lidé alebo O.C. California.Je členom kapely s názvom 100 Monkeys a v súčasnosti pracujú na ich prvom albume Monster De Luxe.
Životopis.
Ako dieťa mal Jackson to šťastie žiť na rôznych miestach na svete kvôli otcovej práci.Narodil sa v Singapure a potom žil v Maydane a Jakarte v Indonézii), Londýne, Connecticute, Kalifornii, Nórsku a nakoniec sa usadili v Midlande v Texase.
Jackson okamžite začal účinkovať v miestnom verejnom divadle a bol prijatý do programu mladých hercov (The Pickwick Players).
Bol aktívny v mnohých aktivitách zahŕňajúc basketbal, futbal, bejzbal a texaský národný šport americký futbal. Dokonca si založil kapelu a prenosný DJ biznis.
Zvládanie toľkých aktivít bola fuška tak sa Jackson rozhodol zostať pri tých, ktoré ho robili najšťastnejším: herectvo a hudba.
Na strednej škole sa presťahoval do Severozápadného Michiganu kde navštevoval prestížnu Interlochen Arts Academy.
Po absolvovaní sa chystal ísť na Royal Scottish Academyale cez prázdniny sa rozhodol skúsiť odísť do LA a skúsiť filmový priemysel. Jeho kamarát, ktorý už dlhšie žil v LA ho predstavil svojmu manažérovi, ktorý ho poslal na kasting na úlohu na Disney 411 kde robil interwiev s hviezdami z kanálu Disney Channel ako napríklad Hillary Duff. Ćoskoro ho kontaktoval agent Andrew Ruff a keď prišla jeseň bolo isté, že pre Jacksona bude lepšie ak zostane v LA a bude pokračovať vo svojej filmovej kariére.
Üllő

Üllő môže byť:
Jóhanna Sigurðardóttir

Jóhanna Sigurðardóttir (výslovnosť IPA: [ˈjouːhana ˈsɪːɣʏrðarˌtouʰtɪr̥]; * 4. október 1942, Reykjavík) je islandská politička, ktorá v rokoch 20092013 pôsobila vo funkcii predsedníčky vlády Islandu ako vôbec prvá žena na tejto pozícii a prvá otvorene homosexuálna hlava vlády na svete.
V rokoch 19621971 pracovala ako letuška a v rokoch 19711978 ako kancelárska pracovníčka. Od polovice 60. rokov 20. storočia sa zapojila do odborového hnutia, najskôr ako predsedníčka Flugfreyjufélag Íslands („Islandská asociácia leteckých stevardov“; 19661969) a následne ako predsedníčka Verzlunarmannafélag Reykjavíkur („Zväz reykjavíckych zamestnancov obchodu“; 19761983). Ako kandidátka Sociálnodemokratickej strany ("Alþýðuflokkurinn"; SDS) bola v roku 1978 zvolená za poslankyňu Althingu (parlamentu).
V roku 1984 ju zvolili za podpredsedníčku SDS a na prelome 80. a 90. rokov predstavovala vedúcu osobnosť ľavého krídla SDS. V rokoch 19871994 pôsobila ako ministerka sociálnych vecí v rámci troch rôznych vlád, pričom sa zasadila o reorganizáciu štátom garantovaných hypoték na bývanie a podporu štátneho bývania. V roku 1994 sa pre spor s predsedom SDS Jónom Baldvinom Hannibalssonom vzdala podpredsedníctva v strane a nasledujúci rok založila vlastnú politickú stranu, Národné hnutie ("Þjóðvaki"). Po počiatočnom nadšení voličská podpora hnutia opadla a v roku 1996 bolo hnutie nútené sformovať parlamentnú skupinu so sociálnymi demokratmi. V roku 1999 sa Sigurðardóttir podieľala na sformovaní Sociálnodemokratickej aliancie ("Samfylkingin"; SDA). V roku 2007 opätovne získala funkciu ministerky sociálnych vecí, tentoraz vo vládnej koalícii SDA a Strany nezávislosti. Po prepuknutí hospodárskej krízy v roku 2009 vytvorila SDA a Ľavicové hnutie – zelená kandidatúra ("Vinstrihreyfingin – grænt framboð") novú vládu s Jóhannou Sigurðardóttir ako predsedníčkou. V apríli 2013 odišla z aktívnej politiky.
Tevel

Tevel môže byť:
Vasil

Vasil môže byť:
Bohuslav

Bohuslav môže byť:
Ladislav I.

Ladislav I. môže byť:
Edward Galen Givens

Edward Galen „Ed“ Givens, Jr. (* 5. január 1930, Quanah – † 6. jún 1967, Pearland) bol americký skúšobný pilot, dôstojník Vzdušných síl USA a astronaut NASA, ale do vesmíru neletel. Tragicky zahynul pri automobilovej nehode.
Životopis.
Titul inžiniera získal v roku 1952 na United States Naval Academy v Annapolise. V roku 1954 slúžil v Japonsku. Pilotnú školu skúšobných letcov ("Aerospace Research Pilot School") absolvoval v roku 1963. Okrem iného pôsobil na Edwadsovej základni vzdušných síl v Kalifornii. Mal nalietaných 2 500 hodín. 
V roku 1959 patril k finalistom výberu astronautov pre program Mercury, ale do oddielu astronautov sa mu podarilo dostať až s 5. skupinou v apríli 1966. Po absolvovaní základného astronautického výcviku bol zaradený do programu Apollo a krátko pôsobil v podpornej posádke misie Apollo 1 a potom po jej nehode aj Apolla 7.
Dňa 6. júna 1967 sa Givens spolu s ďalšími dvoma dôstojníkmi vracal svojím Volkswagenom domov zo stretnutia bratskej organizácie Quiet Birdmen, keď nezvládol ostrú neoznačenú zákrutu a nabúral do priekopy v Pearlande v Texase, neďaleko Strediska pilotovaných letov v Houstone. Givens zomrel cestou do nemocnice. Zostala po ňom manželka Ada a tri deti. V tom čase mal hodnosť majora letectva a mal 37 rokov. Pochovaný bol v Quanah Memorial Park vo svojom rodnom meste.
Timothy Kopra

Timothy Lennart Kopra (* 9. apríl 1963, Austin, Texas, USA) bol pôvodne vojenský letec, od júla 2000 je americký astronaut, člen oddielu astronautov NASA. V júli 2009 sa po prvýkrát dostal do vesmíru na niekoľkotýždňový pobyt na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS) v rámci Expedície 20.
Životopis.
Vojak.
Timothy Kopra pochádza z texaského mesta Austin. Roku 1985 získal titul bakalár na Vojenskej akadémii Spojených štátov vo West Pointe. Od augusta 1986 slúžil v letectve Armády Spojených štátov. Roku 1995 získal magisterský titul na Georgijskom technologickom inštitúte v oblasti leteckého a kozmického strojárstva. Potom bol skúšobným letcom v nevojenskom testovacom stredisku ("US Army Aviation Technical Test Center"). Do roku 2000 dosiahol hodnosť major.
Astronaut.
V júli 2000 bol vybraný medzi astronautov NASA. Absolvoval všeobecnú kozmickú prípravu a získal kvalifikáciu letový špecialista. Vo februári 2007 bol vymenovaný za náhradníka Garretta Reismana v Expedícii 16, ktorá odštartovala v marci 2008 a Gregoryho Chamitoffa, ktorý odštartoval v máji 2008. Súčasne sa od leta roku 2007 pripravoval na funkciu palubného inžiniera Expedície 20, so štartom v júni 2009 (let STS-127) a pristátím v auguste 2009 (let STS-128).
Prvý let.
Do vesmíru Kopra odštartoval v raketopláne Endeavour po niekoľkotýždňovom odklade 15. júla 2009, o dva dni neskôr sa raketoplán spojil so stanicou ISS. V posádke stanice vystriedal japonského astronauta Kóičiho Wakatu.
Geologický ústav Slovenskej akadémie vied

Geologický ústav Slovenskej akadémie vied bolo vedecké pracovisko SAV sídliace v komplexe SAV na Dúbravskej ceste v Bratislave a tiež na Ďumbierskej ulici v Banskej Bystrici.
V roku 2015 sa ústav spojil s Geofyzikálnym ústavom SAV a vytvoril spojený Ústav vied o Zemi Slovenskej akadémie vied. Bývalý Geologický ústav sa transformoval na Geologický odbor Ústavu vied o Zemi SAV.
Zameranie.
Ústav sa špecializuje na komplexný výskum geologickej stavby Západných Karpát a ich vývoja od paleozoika až do konca terciéru. Zameriava sa hlavne na stratigrafiu, paleontológiu, paleogeografiu, sedimentológiu, geochémiu, petrológiu a tektoniku. Ústav viedol výskumy v rámci projektov IGCP UNESCO, Karpatsko-balkánskej geologickej asociácie, VEGA a PHARE. V minulosti ústav vykonával významný výskum porovnania neogénnych súvrství centrálnej Paratethýdy (tím pod vedením Jána Seneša) alebo hornín kryštalinika Západných Karpát s inými karpatskými oblasťami (tím Bohuslava Cambela). Pracovníci ústavu vyučujú na viacerých slovenských univerzitách ako aj Masarykovej univerzite v Brne. Ústav spolupracuje s mnohými zahraničnými vedeckými pracoviskami a významnou mierou sa podieľa na publikačnej činnosti v oblasti geologických vied. Ústav tiež vydáva medzinárodný geologický časopis Geologica Carpathica. Od roku 2004 prevádzkuje geochronologické (Ar) laboratórium CEAL, ktoré je však v súčasnosti mimo prevádzky.
Dejiny.
Prvé pracovisko venujúce sa geológii bolo založené z iniciatívy prof. Andrusova v roku 1953 ako geologická komisia a neskôr geologické laboratórium pri sekcii matematických vied a vied o Zemi. Laboratórium malo oddelenie biostratigrafie a sedimentológie. Oddlenie biostratigrafie viedli postupne Ján Seneš, Ján Bystrický a nakoniec Eduard Köhler. Andrusov viedol geologické laboratórium do roku 1963, neskôr bol riaditeľom Bohuslav Cambel, ktorý založil aj nové oddelenie geochémie. V roku 1976 bolo založené tektonické oddelenie, ktoré viedol Michal Maheľ a v roku 1981 pribudlo oddelenie nerastných surovín v Banskej Bystrici, ktoré viedol Milan Háber a neskôr Ján Spišiak. V rokoch 1990-1996 bol riaditeľom ústavu Eduard Köhler. Po ňom 6 rokov ústav viedol Jozef Michalík, v rokoch 2002 - 2006 Jozef Vozár. Od roku 2006 do roku 2010 bol jeho riaditeľom Jaroslav Lexa. V rokoch 2010 - 2018 ústav riadil Igor Broska.
1. júla 2015 sa stal ústav súčasťou Ústavu vied o Zemi Slovenskej akadémie vied, kde zastrešuje Geologický odbor.
Richard Zajac

Richard Zajac (* 16. august 1976, Žilina) je slovenský futbalista. 
Zajac je od roku 2006 slovenský reprezentant. 
V júli 2009 utrpel zranenie kľúčnej kosti, pre ktoré nehral 2 mesiace.
Robert Andrews Millikan

Robert Andrews Millikan (* 22. marec 1868, Morrison, Illinois, USA - † 19. december 1953, San Marino, Kalifornia) bol americký experimentálny fyzik.
V v roku 1923 získal Nobelovu cenu za svoje výskumy v oblastiach merania náboja elektrónu a fotoelektrického javu. V rokoch 1921 až 1945 pôsobil ako prezident Kalifornského technologického inštitútu (Caltechu).
V neskorších rokoch svojho života sa Millikan zaoberal otázkami vzťahu kresťanskej viery a vedy. Bol tiež zástancom eugeniky. Zomrel ako osemdesiatpäťročný následkom infarktu myokardu.
Zoltán

Zoltán môže byť:
Ľubomír Ferko

Ľubomír Ferko (* 18. február 1956, Bratislava) je slovenský akademický sochár, monumentalista a dizajnér. Tvorí v klasických sochárskych materiáloch: kameni, dreve, skle a bronze.
Jeho otcom je Milan Ferko, významný slovenský spisovateľ, básnik a dramatik. Študoval v rokoch 19711975 na SŠUP Bratislava, Prof. L. Korkoš, 197580 Akadémia umení Belehrad, Prof. Miodrag Živkovič, 198081 Kunsthochschule; Kolín nad Rýnom, Prof. Karl Burgeff. 
Pôsobil aj ako pedagóg, napríklad v rokoch 198283 na Pedagogickej fakulte Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre na katedra výtvarnej výchovy, 1989 prednášal na Moses Brown a Central High school v Providence, Rhode Island a v roku 1998 mal prednášky na Mimar Sinan University, Istanbul a Cairo University, Zamalek, Káhira. V rokoch 1997 a 2008 absolvoval tvorivé pobyty v Cité International des Arts v Paríži. V roku 2010 absolvoval prednáškový pobyt na univerzitách v Číne, Austrálii a Tasmánii.
Od roku 2015 sa venuje sérii výstav pod názvom GLASSMOVEMENT, propagujúcim výsledky medzinárodných sklárskych sympózií Zlatno, Lednické rovne, Technické sklo a Glassexpres Bratislava. Výstavy realizuje postupne na Slovensku v MMB Stará radnica Bratislava 2015, GMAB Galéria Trenčín 2016, NMG Múzeum a galéria Lučenec 2017, SNM-Múzeum Ľ. Štúra Modra 2018. V zahraničí Kláštorný kostol Sv. Antonína Paduánskeho v Sokolove 2018, Česo a MPU múzeu Belehrad 2019, Srbsko.
V roku 2018 realizuje v spolupráci s NMG múzeum a galéria Lučenec veľkú knihu o medzinárodných sklárskych sympóziách UMENIE SKLA-Sklárske umenie na Slovensku 1990-1999. Na knihe spolupracuje aj autorsky /úvod a umelecké fotografie artefaktov/ s amsterdamským historikom umenia autorom publikácie Drs.Fransom Jeursenom.
Zúčastnil sa na medzinárodných sympóziách: 1992 Teplice, 1993 Symposium Trélon, Francúzsko, 1993-95-99 Zlatno, 1995 Vianne, Francúzsko, 19982003 Bárdudvarnok, Maďarsko, 2009 Symposium Gorinchem, Fort Vuren, Holandsko. 2022 Medzinárodné sympózium Bárdudvárnok, Maďarsko.
Filmy.
. 1993 - Medzinárodné sklárske sympózium Zlatno, STV /40 min./
. 1994 - Danube project, STV /30 min./ scenár
. 1995 - Sklený most, STV /30 min./ scenár
. 1997 - 1. Sympózium technického skla, STV a Združenie slovenských sklárskych výtvarníkov /30 min./
Harju maakond

Harju maakond () alebo Harjumaa je estónsky historický a administratívny kraj. Je najľudnatejším estónskym krajom (žije v ňom približne 40% obyvateľov Estónska) a zároveň krajom, v ktorom sa nachádza estónske hlavné mesto Tallinn.
Zemepisné údaje.
Kraj leží na severe Estónska pri pobreží Fínskeho zálivu. Susedí na juhu s krajom Rapla maakond, na západe s krajom Lääne maakond, na juhovýchode s krajom Järva maakond a na východe s krajom Lääne-Viru maakond.
Členenie.
Kraj tvorí 24 samosprávnych jednotiek, z toho šesť miest:
a 18 obcí:
Hore (film)

Hore (v anglickom origináli "Up") je americký komediálno-akčný animovaný film z roku 2009, produkovaný v Pixar Animation Studios. Príbeh je o podivnom starčekovi a zanietenom skautovi, ktorí letia do Južnej Ameriky v dome, na ktorom sú pripevnené balóny s héliom. Film mal premiéru na otváraní Festivalu v Cannes 2009, ako prvý animovaný film vôbec. Celosvetovo mal premiéru 29. mája 2009 a na Slovensku je premiéra naplánovaná na 23. august 2009. Film "Hore" je druhý celovečerný film režiséra Petea Doctera (po "Monsters, a. s.") a v anglickom origináli v ňom figurujú hlasy Edwarda Asnera, Christophera Plummera, Boba Petersona a Jordana Nagaia. V slovenských kinách film vychádza s dabingom a hlasmi Antona Vaculíka a Bianky Buckovej.
Axel Rudi Pell

Axel Rudi Pell (* 27. jún 1960, Bochum, Nemecko) je nemecký hardrockový a heavymetalový gitarista a zároveň hudobná skupina s rovnakým názvom hrajúca melodický heavy metal.
Pell hral najprv so skupinou Steeler (19841988), s ktorou vydal spolu štyri albumy. V roku 1989 sa vydal na sólovú dráhu a založil skupinu "Axel Rudi Pell". V skupine sa od jej založenia vystriedali bubeníci ako Jörg Michael, Mike Terrana a speváci Jeff Scott Soto či Rob Rock.
Zoznam ministrov hospodárstva Slovenskej republiky

Toto je zoznam ministrov z Ministerstva hospodárstva Slovenskej republiky
Zoznam ministrov financií Slovenskej republiky

Toto je zoznam ministrov z Ministerstva financií Slovenskej republiky.
Zoznam ministrov dopravy Slovenskej republiky

Toto je zoznam ministrov z Ministerstva dopravy Slovenskej republiky.
Zoznam ministrov pôdohospodárstva a rozvoja vidieka Slovenskej republiky

Toto je zoznam ministrov z Ministerstva pôdohospodárstva a rozvoja vidieka Slovenskej republiky
Zoznam ministrov výstavby a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky

Toto je zoznam ministrov zo zrušeného Ministerstva výstavby a regionálneho rozvoja Slovenskej republiky. V období od 12. decembra 1989 do 24. júna 1992 Ministerstva výstavby a stavebníctva:
Zoznam ministrov spravodlivosti Slovenskej republiky

Toto je zoznam ministrov spravodlivosti Slovenskej republiky, ktorý je zoradený chronologicky a uvádza všetkých ministrov spravodlivosti, ktorí boli členmi vlády Slovenskej republiky. Zoznam obsahuje taktiež ministrov spravodlivosti pôsobiacich v slovenských vládach v autonómnej Slovenskej krajine v Druhej česko-slovenskej republike, vo vládach vojnovej Slovenskej republiky, v rámci Zboru povereníkov Slovenskej národnej rady a vo vládach Slovenskej socialistickej republiky (počas existencie ČSSR).
Ministri spravodlivosti samostatného Slovenska.
!width = "5%"|#
!width = "10%"|Meno
!width = "5%"|Fotografia
!width = "5%"|Strana
!width = "10%"|Vláda
!width = "15%"|Funkčné obdobie
!width = "15%"|Poznámky
Zoznam ministrov zahraničných vecí a európskych záležitostí Slovenskej republiky

Toto je zoznam ministrov z Ministerstva zahraničných vecí Slovenskej republiky
"Pozn.: Do roku 1993 ministri zahraničných vzťahov."
Zoznam ministrov vnútra Slovenskej republiky

Toto je zoznam ministrov z Ministerstva vnútra Slovenskej republiky
Zoznam ministrov školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky

Povereníci a ministri školstva na Slovensku do roku 1989.
Od roku 1920 do Nežnej revolúcie v roku 1989 pôsobilo na Slovensku vo funkcii ministra školstva alebo jej zodpovedajúcej približne 21 ministrov: 
Po vzniku prvej česko-slovenskej republiky v roku 1918 obškolstve aj na Slovensku rozhodovalo Ministerstvo školstva a národnej osvety v Prahe. Na Slovensku bol Referát školstva. (Minister s plnou mocou pre správu Slovenska bol v rokoch 1920 – 1921 JUDr. Ivan Dérer.)
zrrušenie úradu Ministra s plnou mocou pre Slovensko)
Ministri školstva po roku 1989.
Toto je zoznam ministrov z Ministerstva školstva, vedy, výskumu a športu Slovenskej republiky:
Po Nežnej revolúcii sa na poste ministra školstva vystriedalo viac ako 20 ministrov, z ktorých dvaja pôsobili v tejto funkcii opakovane a len dvaja Eva Slavkovská a Ján Mikolaj pôsobili celé 4-ročné funkčné obdobie.
Zdroj.
Fotografie 18 ministrov školstva (po Plavčna) po roku 1989 (Galéria HN Online)
Zoznam ministrov obrany Slovenskej republiky

Toto je zoznam ministrov z Ministerstva obrany Slovenskej republiky
Zoznam ministrov práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky

Toto je zoznam ministrov Ministerstva práce, sociálnych vecí a rodiny Slovenskej republiky:
Zoznam ministrov životného prostredia Slovenskej republiky

Toto je zoznam ministrov z Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky. Do roku 1993 ako predsedovia Slovenskej komisie pre životné prostredie:
Zoznam ministrov zdravotníctva Slovenskej republiky

Toto je zoznam ministrov z Ministerstva zdravotníctva Slovenskej republiky
Po Nežnej revolúcii sa na poste ministra zdravotníctvo vystriedalo viac ako 20 ministrov, z ktorých dvaja pôsobili v tejto funkcii opakovane.
Falokarp

Falokarp alebo koteka je dekoratívne puzdro na penis ako špecifický typ odevného doplnku používaný domorodcami na Novej Guinei.
Spravidla sú vyrobené z vysušenej dyne "Lagenaria siceraria", hoci na ich výrobu sa používajú aj iné druhy rastlín ako je napr. "Nepenthes mirabilis".
Uhorka

Uhorka môže byť:
Trnka

Trnka môže byť:
Slivka

Slivka môže byť:
Čerešňa

Čerešňa môže byť:
Čerešne môže byť:
Višňa

Višňa môže byť:
Marhuľa

Marhuľa môže byť:
Broskyňa

Broskyňa môže byť:
Ringlota

Ringlota môže byť:
Jahoda

Jahoda môže byť:
Keila

Keila je (samosprávne) mesto v Estónsku. Nachádza sa v kraji Harjumaa na severozápade Estónska.
Orech

Orech môže byť:
Prilidiano Pueyrredón

Prilidiano Pueyrredón (* 24. január 1823, Buenos Aires, Argentína – † 3. november 1870, San Isidro) bol argentínsky maliar, inžinier strojár a architekt. Známy predovšetkým ako vynikajúci maliar s jeho žánrovým jemnocitom a záľubou v témach všedného života. Je považovaný za predstaviteľa tzv. kostumbrizmu.
Bol jediným synom politika a generála Juana Martína Pueyrredóna, "directora supremo" Spojených provincií La Platy a šľachtičnej "Márie Calixty Tellechea Y Caviedes".
Loksa

Loksa je (samosprávne) mesto v Estónsku v kraji Harjumaa. Leží pri ústí rieky Valgejõgi do Harského zálivu Baltského mora. Mesto je známe svojimi lodenicami.
Maardu

Maardu je (samosprávne) mesto v Estónsku v kraji Harjumaa.
Mesto sa nachádza pri pobreží Randverského zálivu medzi riekou Pirita a Maardským jazerom. Územie mesta hraničí s obcou Viimsi na severe a s obcou Jõelähtme
na juhu. Mesto má viac ako 16 tisíc obyvateľov.
Meno.
Meno mesta je odvodené od rovnomennej dediny, ktorá sa nachádza za hranicami mesta, na území obce Jõelähtme. Etymológia mena nie je veľmi jasná; najčastejšie býva spojená so slovom "mardus", označujúcim v estónskom folklóre nadprirodzených poslov smrti.
Podľa dediny Maardu bol rovnakým menom označovaný miestny panský statok. Podľa maardského statku dostalo svoje meno najprv Maardské jazero, podľa jazera potom továreň na spracovanie fosforitu, ktorá po vojne vznikla v blízkosti jazera, podľa továrne následne sídlisko, z ktorého sa vyvinulo dnešné mesto.
Dolné Štajersko

Dolné Štajersko alebo Štajersko alebo Slovinské Štajersko (slov. "(Spódnja) Štajerska", nem. "Untersteiermark") je historický región na severovýchode Slovinska, ktorý predstavuje južnú tretinu bývalého Štajerského vojvodstva.
Nemá žiadny oficiálny status administratívnej jednotky Slovinska, hoci sa stále bežne používa asociácia s neoficiálnym regiónom.
Prekmurie

Prekmurie alebo Prekmurje (slovin. "Prekmurje", maď. "Muravidék", prek. "Prekmürsko", nem. "Übermurgebiet") je najvýchodnejšia časť Slovinska. Susedí s Maďarskom na severovýchode, s Rakúskom na severozápade, Chorvátskom na juhu a so slovinským regiónom Štajerska na juhozápade. Okolo tisíc rokov bol región častou Uhorska, na rozdiel od ostatných častí Slovinska. Preto sa vyznačuje špecifickými jazykovými, kultúrnymi a náboženskými znakmi, ktorými sa odlišuje od zvyšku Slovinska (pozri napr. prekmurčina)
Paldiski

Paldiski ("rusky Балтийский Порт, nemecky Baltischport, pôvodne švédsky Rågervik") je mesto a významný prístav ležiaci na polostrove Pakri v severozápadnom Estónsku. Mesto tvorí samosprávnu jednotku kraja Harjumaa, ku ktorej administratívne patria aj ostrovy Suur-Pakri a Väike-Pakri.
Dejiny.
Pôvodná osada na mieste dnešného Paldiski bola založená Švédmi a mala meno Rågervik. Jej význam však vzrástol až za ruskej nadvlády. Roku 1718 bola na pokyn cára Petra Veľkého zahájená stavba námornej pevnosti a hlbokého prístavu. Mestské práva získalo Paldiski roku 1783 ako Балтийский Порт (Baltijskij Port), resp. v úradnej nemčine baltských provincií Baltischport. Súčasné meno vzniklo poestónčením ruského názvu a oficiálne sa začalo používať od roku 1933.
Rusi sa do Paldiski nakrátko vrátili v roku 1939, aby tu vybudovali vojenskú námornú základňu. Svoju prácu dokončili až po skončení druhej svetovej vojny. V roku 1962 sa mesto stalo základňou sovietskych jadrových ponoriek a premenilo sa na uzavreté vojenské pásmo. Ruské vojenské lode opustili prístav až v roku 1994, ale kontrola nad miestnym jadrovým reaktorom bola predaná Estónsku až v nasledujúcom roku.
Súčasnosť.
V súčasnosti je Paldiski dôležitým nákladným prístavom. Pravidelne sa odtiaľto vyplavuje trajekt do švédskeho Kapellskäru, trajektové spojenie je aj s fínskym Hanko a nemeckým Lübeckom. Na území mesta sa nachádza aj Pakrijsky veterný park (Pakri Tuulepark), veterná elektráreň, ktorej výkon 56 GWh zodpovedá 1 % estónskej spotreby, čo s veľkou rezervou pokrýva aj všetku spotrebu samotného mesta. S poukázaním na túto skutočnosť sa Paldiski prezentuje ako „mesto zelenej energie“ (rohelise energia linn).
Nicolaas Bloembergen

Nicolaas Bloembergen (* 11. marec 1920, Dordrecht, Holandsko† 5. september 2017, Tucson, Arizona, USA ) bol holandsko-americký fyzik. 
V roku 1981 dostal spolu s Arthurom Schawlowom a Kaiom Seigbahnom Nobelovu cenu za fyziku za ich prácu v oblasti laserovej spektroskopie. Okrem Nobelovej ceny je držiteľom aj viacerých iných významných ocenení, napríklad v roku 1978 dostal Lorentzovu medailu.
Filipa z Hainaultu

Filipa z Hainaultu (* 24. jún 1311, Valenciennes, Francúzske kráľovstvo – † 15. august 1369, Windsor Castle, Anglické kráľovstvo) bola anglická kráľovná ako manželka Eduarda III. U poddaných bola veľmi obľúbená, najmä pre svoje priateľské a ústretové správanie.
Detstvo.
Narodila vo Valenciennes, meste v historickom Flámsku a dnes vo Francúzsku. Bola dcérou Viliama I., hainaultského grófa, a Johany z Valois. Jej prastarý otec bol francúzsky kráľ z rodu Kapetovcov, Filip III.
Manželstvo.
24. januára 1328 sa vydala za Eduarda v Yorskej katedrále, čo bolo jedenásť mesiacov po jeho nástupe na anglický trón a, na rozdiel od mnohých svojich predchodkýň, sa Angličanom neodcudzila ani napriek tomu, že vydržiavala veľa cudzích dvoranov a ďalších cudzincov na anglickom dvore. Svojho prvého syna Eduarda porodila deväť dní pred svojimi devätnástymi narodeninami.
Filipa v roku 1333 sprevádzala svojho manžela Eduarda na jeho ceste do Škótskeho kráľovstva a v rokoch 13381340 na ceste do Flámska, kde ju nadšene vítali, pretože bola preslávená svojou jemnosťou a súcitom. Ľudia si ju najviac zapamätali ako ženu s dobrým srdcom, ktorá v roku 1347 presvedčila svojho manžela, aby ušetril životy calaiských mešťanov, ktorých rozkázal popraviť.
Keď bol jej manžel na európskom kontinente, Filipa niekoľkokrát v Anglicku vystupovala ako regentka.
V neskorších rokoch priberala na váhe a to len podporovalo jej milujúci výzor priateľskej, domáckej a materskej ženy, ako ju vnímali jej poddaní. Filipa porodila štrnásť detí, z toho deväť detí prežilo. Dve jej deti zomreli počas Čiernej smrti v roku 1348.
Smrť.
15. augusta 1369 zomrela Filipa vo Windsor Castle a pochovali ju vo Westminsterskom opátstve. Podľa všetkého počas svojho 40-ročného manželstva s Eduardom bola šťastná aj napriek jeho milostnému pomeru s Alice Perrersovou, ktorý mal v neskorších rokoch ich manželstva.
Deti.
Filipa a Eduard mali spolu štrnásť detí. Kvôli rivalite ich piatich synov, ktorí prežili do dospelosti, vznikla dlhotrvajúca občianska vojna, známa ako Vojna ruží.
Viliam Turský

Ing. Viliam Turský (* 20. október 1954, Turie) je slovenský politik. Od mája do augusta 2009 bol minister životného prostredia vo vláde Roberta Fica. 
V úrade nahradil 20. mája 2009 odvolaného Jána Chrbeta. 
Z funkcie bol odvolaný na podnet premiéra Roberta Fica za preukázanú nespôsobilosť, svoj odvolací dekrét podpísal 28. augusta 2009.
Žofia Bosniaková

Barónka Žofia Bosniaková alebo Žofia Bošňáková () z Veľkého Bielu (* 2. jún 1609, Šurany – † 28. apríl 1644, Strečno) bola uhorská šľachtičná, po smrti uctievaná ako svätica, aj keď k jej oficiálnej kanonizácii doposiaľ nedošlo.
Životopis.
Narodila sa v rodine uhorského šľachtica a významného protitureckého bojovníka Tomáša Bosniaka na Šurianskom hrade. 
Začiatkom roku 1626 sa ako 17-ročná vydala za baróna Michala Serényiho, ktorý mal viaceré majetky na Morave, preto po svadbe Žofia odišla na jeho hrad Světlov v Bojkoviciach. Toto manželstvo trvalo veľmi krátko, pretože Michal Serényi 10. marca 1626 zomrel. Jej druhým manželom bol neskorší palatín František Vešeléni. Po svadbe v roku 1630 sa presťahovala do renesančného kaštieľa v obci Teplička nad Váhom. Tu sa jej narodili obaja synovia: Adam v roku 1630 a Ladislav v roku 1633. Jej život sa vyznačoval štedrosťou a obetavosťou voči poddaným. Zomrela roku 1644 v chýre svätosti.
Uctievanie.
Žofia bola pochovaná v kaplnke na Strečnianskom hrade. V roku 1729 preniesli slávnostne jej ostatky do kostola v Tepličke nad Váhom, kde boli neporušené uchovávané až do 1. apríla 2009, keď ich zničil psychicky narušený muž zo Žiliny. Dnes sa v kostole v truhle nachádzajú len obhorené kosti. V apríli 2012 boli na Strečnianskom hrade opäť uložené jej umelecky reštaurované pozostatky. Jej vernú podobu vymodeloval tím pod vedením akademického maliara Stana Lajdu.
Koncom 20. storočia Ján Chryzostom kardinál Korec vyzval na blahorečenie Žofie Bosniakovej. Proces blahorečenia však ešte nebol ukončený.
Saue

Saue je estónske (samosprávne) mesto v kraji Harjumaa. Leží juhozápadne od centra hlavného mesta Tallinnu.
Dejiny.
Prvým zárodkom budúceho mesta bolo založenie panského statku Saue v roku 1792. V 20. rokoch 20. storočia začalo na území okolo statku vznikať záhradné predmestie Tallinnu. V roku 1960 bolo Saue pripojené k Tallinnu ako nová mestská časť, ktorá v roku 1973 získala status mestečka, ale stále v rámci hlavného mesta Tallinnu. Roku 1993 získalo Saue status mesta, ktoré sa roku 1994 od Tallinnu osamostatnilo.
Jahoda (rod)

Jahoda ("Fragaria") je rod rastlín z čeľade ružovité ("Rosaceae"). Ich plody sa často konzumujú.
Anija (obec)

Anija (po estónsky "Anija (vald)") je obec patriaca do kraja Harjumaa.
Obec Anija má približne 6-tisíc obyvateľov, z ktorých viac ako polovica žije v meste Kehra a zvyšok v 31 dedinách:
Správnym centrom obce je (vidiecke) mesto Kehra.
Administratívne členenie Estónska

Estónsko sa hierarchicky člení takto:
Samosprávne celky sa ďalej delia na dva druhy:
Ako vidno, ako "mesto" sa označuje aj samosprávny celok (na úrovni obce), aj sídlo v rámci obce. V druhom prípade sa preto na rozlíšenie používa prívlastok "vidiecke".
Kraj (Estónsko)

Kraj (po estónsky "maakond") je najvyššia administratívna jednotka v Estónsku. 
V Estónsku je 15 krajov:
Existuje vždy alternatívne tvar názvu v tvare "...-maa" (uprednosňovaný jazykovedcami) a v tvare "... maakond" (uprednostňovaný v administratívnej praxi).
Zoznam manželiek a manželov panovníkov Anglicka, Škótska, Veľkej Británie a Spojeného kráľovstva

Zoznam manželiek a manželov panovníkov Anglicka, Škótska, Veľkej Británie a Spojeného kráľovstva obsahuje mená manželov a manželiek vládnucích kráľov a kráľovien v Anglicku. Manželky týchto panovníkov mali titul "Queen consort", čo v slovenčine znamená "Kráľovská manželka".
Saaremaa

Saaremaa môže byť:
Hiiumaa

Hiiumaa môže byť:
Anija

Anija môže byť:
Orech (rod)

Orech alebo zriedkavo orešiak (lat. "Juglans") je rod rastlín z čeľade orechovité. Sú to stromy, často hospodársky využívané pre drevo a/alebo plody.
Na Slovensku je orech čierny (Juglans nigra) a orech kráľovský (Juglans regia).
Anija (dedina)

Anija je estónska dedina nachádzajúca sa v kraji Harjumaa, v rámci ktorého patrí do rovnomennej obce Anija.
V dedine sa nachádza kaštieľ. Prvá písomná zmienka o ňom pochádza z roku 1482. Budova bola niekoľkokrát prestavaná. Jeho súčasný vzhľad je zo začiatku 19. storočia.
V dedine žilo 1. januára 2009 132 obyvateľov, z toho 66 mužov a 66 žien.
Poloha.
Anija leží asi 5 km od mesta Kehra a 29 km od hlavného mesta Tallinn. Asi 9 km od dediny sa nachádza jazero Rummu. Anija susedí s dedinami Partsaare (1,3 km), Kuusemäe (1,5 km), Aavere (2,1 km), Lilli (3,4 km), Kihmla (3,7 km), Soodla (4,2 km).
Partsaare

Partsaare je estónska dedina nachádzajúca sa v kraji Harjumaa, v rámci ktorého patrí do obce Anija.
1. januára žilo v dedine 24 občanov, z toho 11 mužov a 13 žien.
Poloha.
Partsaare leží asi 6,5 km od mesta Kehra a 29 km od hlavného mesta Tallinn. V blízkosti sa nachádzajú dediny Anija (1 km), Aavere (1,5 km) a Kuusemäe (3 km). V blízkosti sa nachádza rieka Soodla, ktorá je prítokom rieky Jägala.
Štajersko

Štajersko (slovenský tvar normovaný resp. kodifikovaný od roku 1940; predtým sa používali aj tvary Štýrsko alebo Štyrsko ; ; slovin. "Štajerska") môže byť:
Horné Štajersko

Horné Štajersko (nem. Obersteiermark, slov. Zgornja Štajerska) môže byť:
Lilli (Anija)

Lilli je estónska dedina nachádzajúca sa v kraji Harjumaa, v rámci ktorého patrí do obce Anija.
V dedine žilo 1. januára 2009 120 ľudí, z toho 60 mužov a 60 žien.
Poloha.
Lilli leží asi 5 km od mesta Kehra a 32 km od hlavného mesta Tallinn. Do 2 km sa nachádzajú aj dediny Soodla, Looküla a Kuusemäe.
Korutánsko

Korutánsko (zastarano: Korutany; , ) môže byť:
Pozri aj.
Lilli

Lilli môže byť:
Aavere (Anija)

Aavere je estónska dedina nachádzajúca sa v kraji Harjumaa, v rámci ktorého patrí do obce Anija.
V dedine žilo 1. januára 2009 18 občanov, z toho 7 mužov a 11 žien.
Poloha.
Aavere leží asi 7 km od mesta Kehra a 27 km od hlavného mesta Tallinn. Asi 8 km od dediny sa nachádza jazero Rummu. Aavere susedí s dedinami Partsaare (1,5 km), Anija (2,1 km), Kihmla (3,5 km), Kuusemäe (3,6 km), Sambu (3,7 km), Jägala (4,1 km).
Aavere

Aavere môže byť:
Mustjõe

Mustjõe je estónska dedina nachádzajúca sa v kraji Harjumaa, v rámci ktorého patrí do obce Anija.
Podľa sčítania 1. januára 2009 je Mustjõe dedinou s najmenším počtom obyvateľov v obci Anija. Má len 16 občanov, z toho 10 mužov a 6 žien.
Poloha.
Mustjõe leží asi 17 km od mesta Kehra a 45 km od hlavného mesta Tallinn. Najbližšími dedinami sú Aegviidu (5 km) a Pillapalu (8 km).
Kultúrna západoslovenčina

Kultúrna západoslovenčina (iné názvy: kultúrna západná slovenčina, západoslovenská kultúrna slovenčina) bol variant kultúrnej predspisovnej slovenčiny – nekodifikovaná nadnárečová forma slovenčiny od vrcholného stredoveku do konca 18. storočia, ktorá vznikla na západnom Slovensku na základe západoslovenských nárečí, mestskej reči a reči vzdelancov.
Písaná podoba kultúrnej západoslovenčiny vznikla a formovala sa v západoslovenskej oblasti na základe ústnych kultúrnych prejavov, ktoré nadnárečový charakter začali nadobúdať už v čase vzniku miest asi v 11. alebo 12. storočí. Výraznejšiu nadnárečovú podobu získala v 13. – 14. storočí. Písomne doložená je v 16. storočí. V 17. – 18. storočí sa písané prejavy v kultúrnej západoslovenčine zdokonaľovali.
Zo žánrov ju najčastejšie reprezentujú dokumentárne žánre (záznamy v mestských knihách, súdne protokoly, korešpondencia a iné), ale nechýbajú ani literárne žánre, záznamy ľudových a poloľudových piesní a podobne. V hláskovej, gramatickej a lexikálnej stavbe tohto jazykového kultúrneho útvaru sa odrážajú základné znaky živej reči nižšej i vyššej honorácie, ktorá pôsobila na západnom Slovensku. Reč tejto vzdelanej vrstvy geneticky súvisela s exponovanými nárečiami, t. j. s nárečiami v okolí Trnavy, Trenčína a Žiliny a s rečou mešťanov týchto miest.
Postupne sa ustálili v zásade dva hlavné typy kultúrnej západoslovenčiny – južný (trnavský) a severný (trenčiansky). Južný typ charakterizovali osobitosti reči vzdelancov, ktorí pôsobili v Trnave a v jej okolí alebo v Skalici (reč bez dvojhlások, bez mäkkých spoluhlások alebo s ich minimálnym výskytom, s menším počtom deklinačných i konjugačných vzorov a podobne). Severný typ charakterizovali zasa osobitosti reči vzdelancov, ktorí pôsobili v Trenčíne a Žiline a v okolí týchto miest (napríklad výskyt dvojhlások, častejší výskyt mäkkých spoluhlások atď.). Okrem mestskej reči a západoslovenských nárečí písanú formu kultúrnej západoslovenčiny ovplyvňovala čeština (najmä v syntaxi), latinčina a v lexike aj maďarčina a nemčina. Možno však hovoriť aj o ďalších variantoch (idiolektoch); najdôležitejší z nich bol bohemizovaný variant (niekedy interpretovaný ako silne slovakizovaná čeština), ktorý sa formoval v 18. storočí v prostredí katolíckych intelektuálov (R. Hadbavný – kamaldulská slovenčina, H. Gavlovič a iní).
Južný (trnavský) variant poslúžil spolu s inými vplyvmi ako základ kodifikácie slovenčiny Antona Bernoláka.
Kultúrna stredoslovenčina

Kultúrna stredoslovenčina (iné názvy: kultúrna stredná slovenčina, stredoslovenská kultúrna slovenčina) bol variant kultúrnej predspisovnej slovenčiny - nekodifikovaná nadnárečová forma slovenčiny od vrcholného stredoveku do konca 18. storočia, ktorá vznikla na západnom Slovensku na základe stredoslovenských nárečí, reči mešťanov a domácej drobnej šľachty.
V písanej podobe vznikla a vyvíjala sa v stredoslovenskej oblasti na základe ústnych kultúrnych prejavov, ktoré svojím vznikom siahajú do 11. stor. V 13.-14. storočí ju v mestskom a zemianskom prostredí prezentovali ústne verejné žánre (rokovania, verejné vyhlásenia a pod.). Súvislé texty sú doložené od 16. storočia. Kultúrnu stredoslovenčinu najčastejšie reprezentujú dokumentárne a literárne žánre. Zo začiatku 17. storočia je známy aj tlačený text (Ostrihomský rituál, 1625). Na rozhraní 18. a 19. storočia sa rozšírilo organizované zbieranie stredoslovenského slovesného folklóru a inej ústnej literárnej tvorby. Záznamy v prvej polovici 19. storočia vyšli tlačou (J. Čaplovič, P. J. Šafárik, J. Kollár).
Jazyk písomností aj tlačí v tomto kultúrnom útvare predspisovnej slovenčiny odráža nadnárečový úzus vzdelanej stredoslovenskej honorácie (kňazov, notárov, správcov a podobne) alebo zemanov. Tento úzus geneticky súvisí s exponovanými stredoslovenskými nárečiami najmä v severozápadnej časti stredného Slovenska, t. j. s nárečiami na dolnej Orave, v Liptove, Turci a na okolí Zvolena. Texty charakterizuje výskyt starších i novších stredoslovenských zvláštností (napríklad l za dl a tl, prípady rat-, lat-, v nominatíve plurálu v slovách prestieralá, lakeť, ražeň, hajdúsi) i mladších osobitostí (napríklad výskyt ä, dvojhlások ie, uo, ia, mäkkých spoluhlások ď, ť, ň, ľ, tvary dobruo, dobrieho). V niektorých textoch sa možno stretnúť aj s javmi charakteristickými pre juhovýchodný areál strednej slovenčiny (dobrího, chodímd). Vyskytujú sa aj javy českého pôvodu (toho dne, když, pak a iné) a v lexike aj slová z latinčiny, nemčiny a maďarčiny.
Na ústnej forme kultúrnej stredoslovenčiny založil Ľudovít Štúr svoju kodifikáciu slovenčiny.
Kultúrna východoslovenčina

Kultúrna východoslovenčina (iné názvy: kultúrna východná slovenčina, východoslovenská kultúrna slovenčina) bol variant kultúrnej predspisovnej slovenčiny – nekodifikovaná nadnárečová forma slovenčiny od vrcholného stredoveku do konca 18. storočia, ktorá vznikla na východnom Slovensku na základe východoslovenských nárečí, ale neskôr reprezentuje kultivovaný úzus vzdelancov domáceho pôvodu, mešťanov a menších zemepánov.
Jej vznik je spojený so začiatkami tvorby slovenskej ľudovej slovesnosti vo vrcholnom stredoveku. Súvislý písaný prejav kultúrnej východoslovenčiny je doložený už z konca 15. storočia. Je to známy výhražný list mestu Bardejovu asi z roku 1493. Texty v kultúrnej východoslovenčine sa však začínajú častejšie objavovať od polovice 16. storočia tak ako v iných častiach Slovenska. Zväčša sú to dokumentárne žánre (listy, diáre, protokoly a podobne), no nechýbajú ani záznamy folklórneho prejavu a inej literárnej tvorby. Tlačené texty v kultúrnej východoslovenčine sú známe od polovice 18. storočia. V odbornej literatúre sa nazývajú kalvínske tlače. Ich jazyk je už normalizovaný. Pre jazyk písomností, ale aj tlačených kníh v kultúrnej východoslovenčine je charakteristické, že odráža výraznejšie znaky východoslovenských nárečí vo väčšom rozsahu ako jazyk písomností z iných častí Slovenska. Takými znakmi sú napríklad dz, c za staršie ď, ť, mäkkosť spoluhlások ň, ľ, respektíve aj ś, ź, koncovky -och, -om v pluráli pre všetky rody, ba aj niektoré typické slová (napríklad dakle, valal, trimac). Pravda, vyskytujú sa písomnosti aj bez týchto znakov. To naznačuje, že nadnárečový úzus vzdelanej východoslovenskej honorácie (kňazov, notárov a podobne) sa formoval nerovnomerne a zdĺhavo. V textoch býva spravidla menej bohemizmov, no vyskytujú sa polonizmy, menej ukrajinizmy.
Kultúrna slovenčina

Kultúrna slovenčina alebo kultivovaná slovenčina alebo presnejšie kultúrna predspisovná slovenčina bol kultúrny jazyk (výsledok kultivácie jazyka) používaný na Slovensku od vrcholného stredoveku (súvislo písomne doložený až od 15./16. storočia) do konca 18. storočia.
Vznikala v 11./12. storočí. V 13.-14. stor. získavala výraznejšiu podobu. Do 16. stor. je doložená iba v ústnej forme, od 16. stor. aj v písomnej forme. V písanej forme sa realizovala v zásade v troch variantoch, ktoré odrážali jazykové zvláštnosti troch hlavných areálov slovenských nárečí. Preto sa hovorí o:
Podrobnosti pozri v príslušných jednotlivých článkoch.
V 17. a 18. storočí sa kultúrna slovenčina zdokonaľovala, no stále niesla stopy základných areálov slovenských nárečí, s ktorými geneticky súvisela a s ktorými bola v kontakte. Hlavnou príčinou takého stavu bola skutočnosť, že Slovensko v starom Uhorsku, ale ani v Rakúsko-Uhorsku nemalo väčšie centrum, v ktorom by sa bol sústreďoval hospodársky a spoločensko-kultúrny život slovenskej spoločnosti a ktoré by súčasne bolo pôsobilo integrujúco i v procese kultivovania jazyka slovenského národa.
Richard Michael Mullane

Richard Michael Mullan (* 10. september 1943, Wichita Falls, Texas, USA) je americký dôstojník, skúšobný pilot a astronaut, ktorý letel trikrát do vesmíru.
Životopis.
Titul inžiniera letectva získal v roku 1975 na technologickom inštitúte vojenského letectva a stal sa z neho skúšobný pilot. Oženil sa a má tri deti. V roku 1978 bol prijatý, vtedy v hodnosti kapitána vojenského letectva, do NASA medzi kandidátov na post astronauta – pilota v Johnsonom vesmírnom stredisku..
Lety do vesmíru.
Prvý let Mullan absolvoval na palube raketoplánu Discovery na konci leta roku 1984. Išlo o misiu STS-41-D, v COSPAR označenú 1984-093A, na palube bolo celkom 6 astronautov. Počas letu vypustili tri satelity. Štartovali z rampy 39 na Vesmírnom stredisku Johna F. Kennedyho, pristáli v Kalifornii na leteckej základni Edwards
Druhý let absolvoval po štvorročnej pauze, v decembri 1988. Bola to štvordenná misia STS-27, podľa COSPAR 1988-106a, s raketoplán Atlantis. Bol to let utajovaný, so špionážnym satelitom Lacrosse a preto jeho posádku tvorila len pätica dôstojníkov americkej armády. Mullan bol vtedy plukovníkom.
Tretíkrát a naposledy letel v roku 1990. Posádka Atlantisu bola opäť päťčlenná, šesťdňová misia mala označenie STS-36, podľa COSPAR 1990-019A. Aj tentokrát išlo o vojenskú misiu s vypustením špionážnej družice.
Ellison Shoji Onizuka

Ellison Shoji Onizuka (* 14. jún 1946, Kealakekual, Havaj, Spojené štáty – † 28. január 1986, nad Floridou) bol americký dôstojník, letec a astronaut . Pri svojom druhom štarte do vesmíru tragicky zahynul na palube raketoplánu Challenger.
Život.
V decembri 1969 úspešne ukončil štúdium na univerzite v Colorade a získal titul majstra letectva. Potom nastúpil na leteckú základňu Edwards v Kalifornii - Mohavská púšť, kde pracoval v škole testovacích pilotov. V roku 1978 bol vybraný medzi kandidátov na astronautov ako potencionálny astronaut - špecialista. V tom čase bol ženatý a otec troch detí..
Lety do vesmíru.
Po prvýkrát letel v septembri 1985, keď mal 39 rokov, v raketopláne Discovery. Išlo o krátku vojenskú misiu STS-51-C, posádka bola zložená z piatich dôstojníkov a na obežnej dráhe vypustila špionážnu družicu. Štart aj pristátie boli na myse Canaveral - Kennedyho vesmírne stredisko na Floride. V COSPAR bola katalogizovaná ako 1985-010A.
Druhý let skončil tragicky 73 sekúnd po štarte z Floridy, celá posádka zahynula.
Lety v skratke:
Manuel Gálvez

Manuel Gálvez (* 18. júl 1882, Paraná, Argentína - † 14. november 1962, Buenos Aires) bol argentínsky spisovateľ, básnik, esejista, historik a životopisec.
Steven Ray Nagel

Steven Ray Nagel (* 27. október 1946, Canton, Illinois, USA – † 21. august 2014, Columbia, Missouri) bol americký vojenský letec a astronaut. Vo vesmíre bol štyrikrát.
Životopis.
Strednú školu absolvoval v rodnom Cantone. Titul inžiniera letectva získal na univerzite v Illinois v roku 1969. Neskôr, po absolvovaní pilotnej školy sa stal testovacím pilotom na základni Edwards Air Force Base v Kalifornii. V roku 1978 bol zaradený do výcviku astronautov NASA ako astronaut-špecialista. V tej dobe bol už ženatý, bezdetný a mal hodnosť kapitána letectva. V rokoch 19781979 zvládol výcvik astronautov v Houstone a bol zaradený do ich skupiny. V nej zostal 14 rokov, počas ktorých štyrikrát letel do vesmíru, zakaždým s iným raketoplánom.
Lety do vesmíru.
Vo svojich 38 rokoch sa dostal na svoju prvú výpravu raketoplánom, v tej dobe bol už podplukovník. Misia s označením STS-51-G (podľa COSPAR 1985-048A) trvala 7 dní. Posádka bola medzinárodná, sedemčlenná. Počas letu vypustili satelit Spartan.
Toho istého roku letel znovu na misiu STS-61-A (COSPAR 1985-104A), opäť sedemdenný let raketoplánom. Na palube bola osemčlenná medzinárodná posádka a tiež laboratórium Spacelab.
O šesť rokov neskôr letel po tretíkrát, išlo o šesťdňovú misiu STS-37 (COSPAR 1991-027A). V nej bol Nagel, v tom čase už plukovník, veliteľ päťčlennej posádky. Počas letu okrem iného vypustili 15 tonovú družicu GRO.
Pri svojom poslednom lete s raketoplánom mal 46 rokov. Misia STS-55 (COSPAR 1993-027A) trvala 10 dní. Plukovník Nagel bol opäť veliteľom, v sedemčlennej posádke boli aj dvaja astronauti z Nemecka a so sebou viezli laboratórium Spacelab. Let bol venovaný práci v ňom.
Lety v skratke.
Všetky štyri lety štartovali na Floride, Cape Canaveral, Kennedyho vesmírne stredisko a končili pristátím na Nagelovej domovskej základni Edwards v Kalifornii.
Julio Cortázar

Julio Cortázar (* 26. august 1914, Ixelles – † 12. február 1984, Paríž) bol argentínsko-francúzsky prozaik, básnik, dramatik, esejista, novinár a prekladateľ. Cortázar je spolu s Borgesom a Casaresom považovaný za tvorcu novej podoby laplatskej fantastickej poviedky. Svoju prvú knihu "Presencia" vydal pod pseudonymom Julio Denis.