Novozámocký ejálet

Novozámocký ejálet () je názov osmanskej provincie, ktorá sa rozprestierala na území dnešného západného Slovenska a severného Maďarska v rokoch 1663 až 1685. Centrom provincie bolo mesto "Uyvar" (dnes Nové Zámky).
História.
Ejálet vznikol v septembri 1663 po dobytí pevnosti Nové Zámky. Bolo doňho inkoroporované územie Nových Zámkov (po turecky Uyvar) s okolím, ako aj územia na juhovýchod od Nových Zámkov v okolí dnešného Štúrova (Parkan), ktoré Turci ovládali už od obdobia Pätnásťročnej vojny (15931606). V priebehu jesene 1663 následne osmanská armáda dobyla tiež pevnosti Novohrad, Nitra, Levice a Hlohovec, ktoré rovnako administratívne zaradila do nového ejáletu, vo forme sandžakov. Tento najväčší rozsah ejáletu však vytrval len necelý rok, keďže pri habsburskej protiofenzíve v lete roku 1664 boli opätovne dobyté Nitra aj Levice (2. mája, resp. 14. júna 1664). Následne sa územný rozsah ejáletu nemenil až do roku 1683, kedy v ofenzíve po bitke pri Viedni dobyli habsburské spojenecké vojská Ostrihom a odrezali Uyvar od zvyšku osmanských provincií. Spoločne s Novohradom a Hlohovcom boli následne do roku 1685 Nové Zámky dobyté a ejálet tým zanikol.
Územný rozsah.
Podrobná hranica medzi Osmanskou ríšou a Habsburskou monarchiou v oblasti horného Uhorska nebola, pokiaľ je známe, nikdy špecifikovaná. Ejálet fungoval primárne na osmanských posádkach dislokovaných v sídlach sandžakov. Evliya Çelebi ich označil šesť, avšak sandžak Şaşvar s veľkou pravdepodobnosťou nebol skutočne vtedajší Sasvár, teda Šaštín na Záhorí. Priamu kontrolu teda Osmani mali len na hlavnými mestami, pevnosťami a opornými bodmi. Zvyšok územia, ktoré je zaznačené na mape Jozefa Blaškoviča, je zaradený ako územie ejáletu len vďaka odvádzaniu daní. Práve preto sa na mape nachádzajú aj enklávy v habsburskou území pri Trenčíne či na Hornej Nitre. V období rakúsko-tureckých vojen však viaceré obce na pohraničí odvádzali dane obom stranám, cisárovi aj Osmanom, zo strachu z odvety nepriateľskej strany.
Najväčší približný rozsah ejáletu v prvých rokoch jeho existencie teda predstavuje líniu toku Dunaja od ústia Ipľa po ústie Váhu, následne všetko územie na ľavom brehu Váhu až po Nové Mesto nad Váhom, časť pohoria Považský Inovec, Ponitrie až po Nováky, pohorie Tribeč, časť pohoria Pohronský Inovec, Tekov až po Novú Baňu, Hont po Hontianske Tesáre a Novohradské vrchy.
Administratívne členenie.
Sandžaky (1663).
Administratívne ejálet pozostával zo šiestich sandžakov, nižších správnych jednotiek. Podľa Çelebiho to boli:
Podľa Bilgeho je šiestom sandžakom miesto Tabi-i Tuna samotné sídlo ejáletu, Uyvar. V inom zdroji od Çelebiho sa neuvádzajú Tabi-i Tuna Vişigradi a Leve. Podľa druhej alternatívy bolo sandžakov päť, okrem vyššie uvedených "Litova" (Nitra), "Novígrád" (Novohrad), "Húlichk" (Hlohovec) a "Boyák" (Bujak) ešte sandžak "Shaswár".
Obe členenia sú však platné len do roku 1664. Habsburská protiofenzíva a pád Nitry a Levíc si vynútila zmenu administratívneho riadenia provincie. Podľa "mufassal defter", detailného súpisu provincie z roku 1664 bolo územie ejáletu tvorené siedmymi "nahíje" (pod-okresmi), ktoré hranicami približne zodpovedali uhorským komitátom. Na území ejáletu bolo registrovaných asi 750 obcí, z tých asi 120 bolo už registrovaných v sandžaku "Estergon" (Ostrihom) z roku 1570, čo značí, že novo podrobených dedín a mestečiek bolo v provincii približne 630. Defter zohľadňuje finančné kritériá prispievania do osmanského rozpočtu, nutne sa teda nemusí zhodovať s politickými hranicami.
Externé odkazy.
Mapa