burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Imrich Bende

Imrich Bende (* 28. august 1824, Baja, Uhorsko (dnes Maďarsko) – † 26. marec 1911, Nitra, Rakúsko-Uhorsko) bol náboženský spisovateľ a rímskokatolícky biskup, v rokoch 18871893 diecézny biskup banskobystrický a od roku 1893 nitriansky.
Životopis.
Teológiu študoval na univerzite vo Viedni ako chovanec Pázmanea. Štúdia ukončil ziskom titulu doktora teológie v roku 1847. 29. augusta 1847 ho v Kalocsi vysvätili na kňaza. V roku 1869 sa stal farárom v Novom Sade. V rokoch 1878 a 1884 ho zvolili v novosadskom obvode za poslanca vládnej Liberálnej strany uhorského snemu.
V roku 1886 bol vymenovaný za biskupa banskobystrickej diecézy. Biskupskú vysviacku prijal 24. apríla 1887 z rúk uhorského prímasa, ostrihomského arcibiskupa kardinála Jána Simora. Počas svojho pôsobenia v rámci kanonických vizitácií farností navštívil aj všetky diecézne školy. Podporoval Jozefa Murgaša pri jeho štúdiu na Maliarskej akadémii v Mníchove
19. januára 1893 bol menovaný za nitrianskeho biskupa. V Nitre podporoval výstavbu dievčenskej meštianskej školy. V roku 1901 získal titul rímskeho grófa a v roku 1904 sa stal vnútorným tajným radcom. 15. apríla 1910 z dôvodu svojho veku a zdravotného stavu sa vzdal svojich výkonných právomocí v prospech svojho pomocného biskupa Viliama Batthyányho.
Počas svojho pôsobenia ako biskup presadzoval v cirkevnom živote politiku maďarizácie.
Je autorom viacerých pastierskych listov a kázní, prispieval do rôznych časopisov, poväčšine náboženských. Bol členom Nábožného združenia saleziánskych spolupracovníkov (tretí rád saleziánov), ktorý založil v roku 1876 taliansky kňaz Ján Bosco.
František Bendík

František Bendík (* 6. november 1785, Brezno† 4. december 1844, Budín) bol slovenský pedagóg, veršovník.
Jeho otec bol Peter Bendík, jeho matka Mária rod. Ertlová.
Životopis.
Od roku 1801 člen piaristickej rehole v Trenčíne. Profesor na piaristických gymnáziách: v Ružomberku, v Nitre, vo Váci, v Mosonmagyaróváre, v Szegede, vicerektor piaristického kolégia v Podolínci, riaditeľ trenčianskeho gymnázia, 18341844 rektor kolégia i riaditeľ gymnázia v Mosonmagyaróváre. Z vlastnej príležitostnej poézie vydal jednu skladbu.
Tobiáš Benedicti

Tobiáš Benedicti (* Liptovský Mikuláš alebo Banská Bystrica – † 2. február 1641, Bojnice) bol náboženský spisovateľ.
Životopis.
Asi 1609 – 1614 študoval na gymnáziu v Bánovciach nad Bebravou. Pôsobil ako rektor a konrektor na ev. školách na rôznych miestach Slovenska, ev. farár v Liptovskom Trnovci, farár, notár a asesor v Liptovskom Mikuláši, ev. prepošt v Bojniciach.
Autor pohrebnej kázne nad hrobom Š. Ostrožica, v ktorom uverejnil aj básne venované ďalším členom rodu, výkladu nedeľných evanjelií v prehľadných tabuľkách s poznámok na texty nedeľných epištol.
Juraj Benedik

Juraj Benedik (* 9. marec 1902 Banská Bystrica-Radvaň - † 14. marec 1976 Veľká Lúka) bol ľudový rezbár.
Jeho otec Juraj Benedik, jeho matka Anna rod. Hanková.
Životopis.
Začínal ako spoluautor reprezentačných valašiek pre ÚĽUV, zhotovoval na ne poriská vybíjané kovovými motívmi. Postupne sa osamostatnil, vybíjanie zdokonalil a preniesol ho i na fujary, píšťaly, palice, kazety. Uprednostňoval slivkové, čierne morené drevo. Účastník súťaží ľud. umeleckých výrobcov, na každej získal ocenenie. Roku 1960 majster ľudovej umeleckej výroby.
Peter Benedik

Peter Benedik (* 21. november 1947, Košice) je slovenský športový manažér futbalu a tréner.
Životopis.
Jeho otec je Štefan Banedik, jeho matka je Anna rod. Čolijová. Študoval na Strednej všeobecnovzdelávacej škole v Košiciach. V rokoch 19651970 študoval na Fakulte telesnej výchovy a športu UK v Bratislave. V rokoch 19701973 pôsobil ako odborný asistent na Vysokej škole veterinárnej, katedre telesnej výchovy. V rokoch 19731998 bol futbalistom a neskôr trénerom v Dukle Banská Bystrica, 19981999 v Celticu Glasgow, neskôr šéftréner v športovej škole J. Vengloša. Od roku 2000 bol športový manažér futbalu a tréner, 19811983 tréner mládeže slovenskej reprezentácie, 19821989 tréner mládeže československej reprezentácie, 19931995 tréner Slovensko 20, Slovensko "B". Prednášal na konferenciách FIFA a UEFA, publikoval v novinách a odborných časopisoch ("Tréner", "Tip", "Štart", "Gól" a iné), ale aj v zborníkoch doma i v zahraničí. Je členom Lions Clubu v Banskej Bystrici a členom rady časopisu "Závislosť".
Ján Benedikti

Ján Benedikti (Blahoslav, Benedicty) (* 11. august 1796, Ľuboreč - † 25. november 1847, Kežmarok) bol pedagóg, kultúrny pracovník.
Jeho otec Ján Benedikti, jeho matka Zuzana rod. Fašková, jeho manželka Mária rod. Aboštová.
Životopis.
Študoval na gymnáziách v Miskolci, v Lučenci, v Banskej Štiavnici, 1811-1812 v Banskej Bystrici, na evanjelickom lýceu v Kežmarku, v Bratislave, 1817-1819 na univerzite v Jene. Od roku 1819 profesor na lýceu v Kežmarku, 4 volebné obdobia jeho rektor.
Počas štúdií v Banskej Bystrici nadviazal priateľstvo s Jánom Kollárom a zoznámil sa s učením francúzskych osvietencov. Znalec antických, najmä gréckych autorov, bádateľ ľud. piesne a časomiery, európskeho preromantizmu a romantizmu. V pedagogickej práci viedol žiakov k národnému a estetickému cíteniu, veľký význam prikladal telesnej výchove, roku 1834 počas svojho rektorstva zaviedol predmet gymnastiku.
Karol Beniač (1856)

Karol Beniač, tiež Benyáts (* 15. január 1856, Banská Bystrica† 30. jún 1942, tamže) bol slovenský podnikateľ, továrnik.
Životopis.
Jeho otec bol Jozef Beniač, matka Terézia rod. Gallyová a syn Karol Beniač (18881952). Vyučil sa za farbiara. Pracoval v rodinnej dielni v Hornej ulici v Banskej Bystrici, 1880 získal živnostenský list a prevzal jej vedenie, postupne ju rozširoval a modernizoval, 1896 zaviedol vodovod, 1900 stroje na parný plyn, pred 1911 zamestnával okolo 30 zamestnancov. Výrobky vystavoval na viacerých výstavách, ocenenia získali na milenárnej výstave v Budapešti a 1905 v Londýne.
Daniel Šimon Beniač

Daniel Šimon Beniač (* 18. február 1843, Nemecká Ľupča, dnes Partizánska Ľupča, Slovensko – † 23. august 1915, Tešín, Poľsko) bol právnik, podnikateľ a finančník.
Jeho otec Daniel Beniač, jeho matka Zuzana rod. Bodická 
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, v Tešíne, v Soprone, na evanjelickom kolégiu v Prešove, právo na univerzitách vo Viedni a v Budapešti, 1870 zložil advokátsku skúšku v Budapešti. Advokátsky praktikant v Liptovskom Mikuláši, u Ľudovíta Turzu-Nosického v Banskej Bystrici, v Budapešti, 18701874 viedol vlastnú advokátsku kanceláriu v Nemeckej Ľupči, 18741876 v Liptovskom Mikuláši, od 1876 v Ružomberku. Stál pri vzniku viacerých slovenských priemyselných a peňažných podnikov, viedol ich právne záležitosti, zaslúžil sa o založenie a upevnenie hospodárskeho centra slovenského národného hnutia v Liptove. Roku 1879 spoluzakladateľ a 18791915 právny zástupca Ružomberského účastinárskeho úverového spolku (od 1904 Úverová banka), 1883 spoluiniciátor založenia a notár Továrne na drevovinu v Ružomberku, spoluzakladateľ a člen výboru Tatra banky v Martine, 1906 spoluzakladateľ a právny zástupca Slovenských papierní v Ružomberku. Od mladosti aktívny účastník národného hnutia, zakladajúci člen slovenského evanjelického gymnázia v Martine, člen Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS) a Živeny. Prispieval do Národných novín, Slovenských listov a i., člen Slovenskej národnej strany. Člen výboru Liptovskej župy, svetský funkcionár evanjelickej cirkvi, zborov v Ružomberku a v Nemeckej Ľupči.
Ján Beniač

Ján Beniač (* 8. február 1850 Nemecká Ľupča, dnes Partizánska Ľupča - † 14. apríl 1932 Nemecká Ľupča, dnes Partizánska Ľupča) bol slovenský pedagóg, osvetový pracovník.
Jeho otec bol Jozef Beniač, matka Mária rod. Vozáriková.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Levoči, na slovenskom gymnáziu v Revúcej, teológiu na evanjelickom kolégiu v Prešove, štúdium nedokončil, neskôr získal učiteľský diplom v Prešove. Učiteľ v Hajdušici, vo Švábovciach a v Nemeckej Ľupči.
V pedagogickej práci propagoval spoluprácu školy a rodiny, organizátor školského divadla, majálesov, autor viacerých príležitostných detských hier a básní. Ochotnícky herec, organizátor ochotníckeho divadla v Nemeckej Ľupči, pracoval v miestnej sporiteľni a lesnom komposesoráte. Autor príspevkov v slovenskej tlači, svetský funkcionár evanjelickej cirkvi, predseda vdovsko-sirotského ústavu liptovského seniorátu.
Jozef Beniač

Jozef Beniač (* 14. september 1813 Nemecká Ľupča, dnes Partizánska Ľupča† 8. december 1875 Banská Bystrica) bol slovenský farbiar.
Životopis.
Jeho otec bol Jozef Beniač (17841836), jeho matka Zuzana rod. Hlavičková, jeho syn Karol Beniač (18561942). Navštevoval základnú školu v Nemeckej Ľupči, neskôr sa vyučil za farbiara. Farbiarsky majster v Banskej Bystrici, 1837 prijatý do zväzku banskobystrických mešťanov i do farbiarskeho cechu 7 stredoslovenských banských miest. Zakladateľ banskobystrickej vetvy rodu, ktorá sa v niekoľkých generáciách venovala farbiarstvu a výrobe modrotlače, 1840 kúpil od dedičov Michala Kellnera dom a farbiarsku dielňu v Hornej ulici zal. 1785. Angažoval sa v cechovej organizácii a po zrušení cechov i v odborovom spolku farbiarov stredoslovenského regiónu, 18511862 cechmajster cechu farbiarov 7 stredoslovenských miest so sídlom v Banskej Bystrici, 1873 spoluzakladateľ a predseda Spolku banskobystrických farbiarov.
Ľudovít Benický (politik)

Ľudovít Benický ("maď. Beniczky Lajos prídomky de Benicz et Micsinye"; * 30. máj 1813, Banská Bystrica-Dolná Mičiná - † 16. júl 1868, Budapešť) bol uhorský verejný činiteľ a úradník.
Životopis.
Jeho otec bol Ľudovít Benický (?-1836), jeho matka Agneša rod. Puchnerová. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici a právo na univerzite v Pešti. Banícke a právnické štúdium nedokončil. Vládny komisár stredoslovenských banských miest. Začiatkom 40. rokov sa začlenil do reformného hnutia uhorskej šľachty vedeného Lajosom Kossutom. Hlavný organizátor vojenských akcií proti slovenským dobrovoľníkom počas slovenských dobrovoľníckych výprav, počas ktorých bol porazený slovenskými dobrovoľníkmi a cisárskym vojskom v známej bitke pri Budatíne. 
Ako krajinský sudca vydal zatykač na Jozefa Miloslava Hurbana, Michala Miloslava Hodžu a Ľudovíta Štúra s tým, že „kto nadzmínených buričov lapí a prislúchajúcej vrchnosti odevzdá, dostane 100 zl. v striebre“.
Roku 1861 poslanec uhorského snemu za Zvolenskú župu za Rezolučnú stranu. Za účasť na tzv. Almášiho sprisahaní 1864 odsúdený, 1867 amnestovaný. Autor spomienok na revolučné roky 1848-1849, historických a sociologicko-politických úvah.
16. júla 1868 zmizol a v ten deň bolo jeho telo vylovené z Dunaja.Pravdepodobne zomrel násilnou smrťou, avšak okolnosti smrti nikdy neboli osvetlené.
Gašpar Benický

Gašpar Benický (prídomok: „z Beníc a Mičinej“; * Slovensko) bol kurucký diplomat, zeman.
Jeho otec Farkaš Benický, jeho matka Kristína rod. Dulová.
Životopis.
Príslušník príbovskej vetvy zemianskeho rodu Benických z Beníc a Mičinej (dobovo: Beniczky de Benicz et Micsinye). Roku 17071710 osobný tajomník vodcu stavovského protihabsburského povstania uhorskej šľachty Františka II. Rákocziho, po porážke povstania 1711 emigroval do Gdaňska. Od onódskeho snemu 1707 do marca 1710 si viedol denník, cenný prameň k dejinám povstania.
Tomáš Beniczký

Tomáš Beniczký (Benický) (* Slovensko) bol krajinský hodnostár.
Životopis.
Podžupan Zvolenskej stolice, majiteľ domu č. 22 (25) na Námestí v Banskej Bystrici (kúpil ho 1656 od palatína Palffyho), aj dnes je všobecne známy ako Benického dom.
Edmund Beniczky

Edmund Beniczky ("de Benicz et Micsinye"; * 12. február 1878, Zvolen – † 20. január 1931, Budapešť) bol politik a novinár.
Životopis.
Jeho otec bol Ján Beniczky, jeho matka bola Hermína rod. Vianová. Pochádzal zo šľachtického rodu "Beniczky de Benicz et Micsinye". Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a Kalocsi, právo na univerzite v Budapešti (nedokončil). Od 1896 redaktor časopisu "Alkotmány", politik, 1916 tekovský, neskôr ostrihomský župan, 1918 komisár Károlyiho vlády, 19191920 štátny tajomník a minister vnútra vo Fridrichovej a Huszárovej vláde. V roku 19061910 poslanec uhorského snemu za Ružomberok za Katolícku ľudovú stranu. Politickými a ideologickými článkami a divadelnými kritikami prispieval do tlače.
Jozef Beňka

Jozef Beňka (* 6. marec 1933, Malacky† 26. január 2000, Bratislava) bol ložiskový geológ a mineralóg.
Životopis.
Je absolventom Prírodovedeckej fakulty Univerzity Komenského Bratislava, katedry mineralógie a geochémie. Pôsobil ako geológ a mineralóg na Geologickom ústave Dionýza Štúra Bratislava. V okolí Banskej Bystrice sa podieľal na metalogenetickom výskume nerastných surovín. Výsledky výskumov boli publikované v monografii "Topografická mineralógia Slovenska". Autor a spoluautor viacerých príspevkov v zborníkoch, spoluautor knihy "Ore Texture in the Western Karpathians". Člen pléna Odborového zväzu pracovníkov baní a a energetiky, člen jeho predsedníctva (do roku 1990).
Vladimír Benko

Vladimír Benko (* 30. júl 1958, Krupina) je riadiaci pracovník, pedagóg.
Jeho otec Vladimír Benko, jeho matka Mária rd. Škultéty-Jácová.
Životopis.
V roku 1973-1977 študoval na gymnáziu v Krupine, 1977-1982 rádioelektronika na FEI SVŠT v Bratislave. V roku 1982-1988 pôsobil ako technik v ZVT Banská Bystrica, 1988-1989 pedagóg na SOU stavebnom v Banskej Bystrici, 1989-1990 programátor KNV v Banskej Bystrici, 1990-1994 vedúci Strediska služieb informatiky na Pedagogickej fakulte UMB v Banskej Bystrici, 1993-2004 vedúci odboru informatiky Slovenskej agentúry životného prostredia (SAŽP), riaditeľ Centra environmentalistiky a informatiky (CEI) SAŽP. Publikoval odborno-populárne články v rôznych periodikách, je spoluautor odborných publikácií.
Norbert Beňuška

Norbert Beňuška (* 6. jún 1939, Skačany† 4. november 2017, Banská Bystrica) bol poľnohospodársky odborník.
Životopis.
Narodil sa v Skačanoch a vyrastal v Topoľčanoch, kde aj v roku 1956 maturoval na gymnáziu. Po viacerých pokusoch dostal možnosť študovať na Vysokej škole poľnohospodárskej v Nitre, zootechnickej fakulte, ktorú absolvoval v roku 1962, s červeným diplomom.
V roku 1962 nastúpil na základe umiestenky na JRD v Ponikách. Tu pracoval nepretržite 24 rokov. V zime 1962/1963 vykonával šesťmesačnú vojenskú prezenčnú službu v Michalovciach. Od roku 1963 do roku 1970 externe študoval na Vysokej škole veterinárskej v Košiciach všeobecnú veterinárnu medicínu, v roku 1992 absolvoval študijný pobyt na Cornell University Ithaca v USA.
V roku 1993 sa habilitoval na docenta na Agronomickej fakulte VŠP v Nitre v odbore všeobecná zootechnika (výživa hospodárskych zvierat, poruchy látkového metabolizmu a veterinárna farmakológia). Na tieto špecializácie boli zamerané i jeho vedecko-výskumné práce.
Bol mnohoročným aktívnym členom Slovenskej akadémie pôdohospodárskych vied. V dvoch cykloch absolvoval Univerzitu tretieho veku v rokoch 2009 - 2015 na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského v programe filozofická teológia a antropologická katechéza.
Počas pôsobenia v JRD Poniky vo funkcii hlavného zootechnika a neskôr aj podpredsedu družstva paralelne pracoval aj v Biotike, n.p., Slovenská Ľupča vo vedecko-výskumnej základni, na klinickom oddelení (veterinárne liečivá a kŕmne aditíva). Externe pedagogicky pôsobil na Vysokej škole poľnohospodárskej v Nitre a Brne, Vysokej škole veterinárskej v Košiciach a Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici.
V roku 1986 odišiel z družstva a pracoval vo Výskumnom ústave pre biofaktory a veterinárne liečivá Jílové u Prahy ako vedúci strediska pre výskum látkového metabolizmu. V rokoch 1990 až 1994 bol riaditeľom pre marketing v Biotike, n.p., Slovenská Ľupča a v rokoch 1994 - 1998 bol štátnym tajomníkom Ministerstva pôdohospodárstva SR s kompetenciami pre poľnohospodárstvo, potravinárstvo, lesníctvo, vodohospodárstvo, legislatíva, veterinárstvo, veda a výskum. 
V rámci publikačnej činnosti napísal 27 vedecko-výskumných prác, 9 vysokoškolských učebníc a publikoval viac ako 600 odborných, ale aj politicko-spoločenských článkov.
František Berchtold

Gróf František Peter Pavol Ignác Berchtold de Ungerschüt - z Uherčic (niekedy aj Berchtoldt, šľachtický prídomok aj "von und zu Ungarschitz, Fratting und Pullitz", v rodnej matrike Pertholth), (* 24. jún 1730, Trnava - † 14. august 1793, Žiar nad Hronom) bol rímskokatolícky biskup, prvý diecézny biskup banskobystrickej diecézy.
Životopis.
Narodil sa v Trnave rodičom grófovi Jánovi Antonovi Františkovi Jozefovi Ignácovi Berchtoldovi a jeho manželke Žofii Alžbete Eyerl von Eyerlsberg. Gymnázium absolvoval v Trnave. Filozofiu študoval vo Viedni a teológiu v rokoch 17491752 na nemecko-uhorskom kolégiu v Ríme. Na kňaza bol vysvätený 29. júna 1753 a biskupskú vysviacku prijal v Dóme sv. Martina v Bratislave 13. októbra 1776 Pôsobil na viacerých miestach Slovenska, bol prepoštom kapituly sv. Martina v Bratislave, v roku 1776 bol vymenovaný za prvého biskupa novozriadenej banskobystrickej diecézy. Bol hlavou slobodomurárskej lóže v Banskej Bystrici. Písal náboženské práce, z ktorých viaceré zostali v rukopise. Bol menovaný za skutočného tajného radcu.
Eva Bérešová

Eva Bérešová (rod. Gregorová) (* 24. máj 1943 Bratislava) je slovenská tanečnica.
Životopis.
Žiačka → T. Isičenkovej, roku 1960 elévka, 1961-1984 členka baletu DJGT v Banskej Bystrici. Dlhoročná spoľahlivá tanečnica, interpretačne tvárna a div. využiteľná (aj v operete a opere). - Vytvorila titulnú postavu v balete Bolero (Baletné obrázky, 1971); tancovala v v baletoch Petrík a vlk (1962), Čierne v bielom a Variácie (1963); Spiaca krásavica (1968); Keď srdiečko pobolieva (1972); Bachčisarajská fontana (1976) a i.
Eliáš Berger

Eliáš Berger (Bergerus, Bergher, Berghler) (* 1562, Brezno – † 16. október 1644, Skalica) bol slovenský historik a básnik.
Jeho otec Peter Berger. 
Životopis.
Študoval na domácich školách, od 1593 na univerzite v Heidelbergu. Pôsobil ako učiteľ na evanjelických školách, po konvertovaní na katolícku vieru dvorný historik arcikniežaťa a neskoršieho uhorského a českého kráľa Mateja II.. Od 1622 pôsobil v Skalici, 1634 riaditeľ tamojšieho tridsiatkového úradu. Roku 1603 mu kráľ Matej II. udelil titul poeta laureatus, povýšený do šľachtického stavu.
Tvorba.
Autor historických prác, sčasti veršovaných prác z rakúskych a uhorských dejín. V básnických dielach prejavil široký rozhľad a dobrú veršovú techniku.
Mikuláš Berka

Mikuláš Berka (* 16. november 1896, Kremnica - † 20. marec 1979, Bratislava) bol slovenský kultúrny pracovník, redaktor, pedagóg.
Jeho otec Tomáš Berka, jeho matka Mária rod. Ertlová 
Životopis.
Študoval na meštianskej škole v Martine, 19121916 na Učiteľskom ústave v Turčianskych Tepliciach, učiteľský diplom získal v Banskej Bystrici (1921). Učiteľ na viacerých miestach, riaditeľ meštianskej školy, 19501952 vedúci súboru Lúčnica, 19521960 referent pre vedecké plánovanie v Úradu predsedníctva SAV v Bratislave. Hlavný redaktor časopisu Národná škola slovenská (1933-1938), redaktor časopisu Pedagóg (od roku 1948). Autor článkov o pedagogike a záhradkárstve.
Elena Berková-Kováčová

Elena Berková-Kováčová (* 22. november 1896, Horná Lehota – † 9. február 1989, Bratislava) bola spisovateľka pre deti a mládež, pedagogička.
Jej otec Daniel Kováč, jej matka Margita rod. Schmidtová.
Životopis.
V roku 19011905 navštevovala ľudovú školu v Hornej Lehote, 19051909 meštiansku školu v Moz2berény a v Brezne, 19131915 študovala na Učiteľskom ústave pre materské školy v Turčianskych Tepliciach. Spočiatku výpomocná učiteľka v Hornej Lehote,def.učitelka v Sučanoch, v Bratislav Prievoze a zároveň 19351945 vedúca obecnej knižnice v Bratislave-Prievoze. Prispievala menšími literárnymi útvarmi do Slov. denníka, Živeny a i., neskôr sa sústredila na tvorbu pre deti a mládež, autorka zbierok pôvodných rozprávok a vyše 20 rozhlasových hier s pedagogicko výchovnou tematikou.
František Berlica

František Berlica (* 19. apríl 1816 Banská Bystrica – † 13. apríl 1896 Banská Bystrica) bol rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ, cirkevný hodnostár.
Životopis.
Narodil sa 19. apríla v Banskej Bystrici rodičom Františkovi Berlicovi a Zuzane rod. Toltovej. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, v roku 1834 vstúpil do kňazského seminára a v roku 1839 bol vysvätený za kňaza. Bol kaplánom v Kremnických Baniach, Handlovej neskôr bol generálny vikár banskobystrickej diecézy. V roku 1853 sa stal farárom vo Svätom Kríži. V roku 1854 bol menovaný za kanonika a v roku 1888 za titulárneho biskupa zo Šibeniku. V roku 1893 na krátku dobu spravoval diecézu ako kapitulárny vikár.
Autor slávnostnej kázne pri 100. výročí založenia banskobystrického biskupstva. Kázeň uverejnil tiež v časopise Cyrill a Method (1863), hoci k slovenskému národnému hnutiu ostal vlažný.
Juraj Bernáth

Juraj Bernáth (* 11. marec 1899, Gelnica† 21. december 1976, Krompachy) bol slovenský banský odborník.
Jeho otec František Bernáth, jeho matka Gizela rod. Weidingerová.
Manželka Elena rod.Hritzová, dcéra Erika.
Životopis.
Do roku 1916 študoval na gymnáziu v Spišskej Novej Vsi, 19161917 na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, od 1921 v Šoprone. V roku 1925 mu bol udelený titul Ing. Od 1926 banský merač, zamestnanec, neskôr riaditeľ Krompašských závodov v Slovinkách, 19391945 vedúci pracovník v Antimónových banských a hutných závodov v Banskej Bystrici, od 1945 poradca pre antimónové bane vo Vajskovej, 19481952 vo vedúcich funkciách v Rudných baniach a hutách v Banskej Bystrici, 19551958 vedúci výroby, neskôr hlavný geológ Rudných baní v Banskej Bystrici. Od 1958 pracoval v Št. ústrednom banskom archíve v Banskej Štiavnici. Spoluautor odborných štúdií z dejín banskej techniky a prvého projektu na zriadenie banského múzea v prírode.
Vyznamenaný Za zásluhy o výstavbu a rezortnými vyznamenaniami.
Pavol Bernáth

Pavol Bernáth (* 24. apríl 1909, Ladzany – † 25. máj 1979, Bratislava) bol slovenský pedagóg.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (19201924), na Učiteľskom ústave v Spišskej Novej Vsi, slovenčinu a dejepis popri zamestnaní na Pedagogickej fakulte UK v Bratislave, na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave, 1968 CSc., 1970 PhDr. Od roku 1928 učiteľ na meštianskej škole v Kremnici, v Párnici, na gymnáziu v Dolnom Kubíne a i., od 1947 odborný a neskôr vedecký pracovník Štátneho pedagogického ústavu, resp. Výskumného ústavu pedagogického v Bratislave. Zameriaval sa na uplatňovanie slovenského jazyka v systéme učebných predmetov v základnej škole a na gymnáziu. Ako vedúci pracovnej skupiny didaktiky základných škôl riešil teoretické a didaktické otázky slovenského jazyka, tvoril učebnice, učebné texty, príručky a metodický materiál na vyučovanie slovenského jazyka. Autor odborných monografií a príspevkov v časopisoch Slovenský jazyk a literatúra v škole, ktorý redigoval od roku 1962, Jednotná škola a i. Vydal 16 učebníc slovenského jazyka (niektoré ako spoluautor), publikoval 68 recenzií, správ, informácií a metodicko-didaktických pokynov.
Ferdinand Bernolák (politik)

Ferdinand Bernolák de Haraszt (* 8. október 1880 Banská Bystrica-Radvaň - † 8. august 1951 Budapešť) bol uhorský právnik, politik.
Jeho otec bol Ján Bernolák (1827-1893), matka Karolína rod. Walterová.
Životopis.
Príslušník zemianskeho rodu Bernolák de Haraszt. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, právo na univerzitách v Budapešti, v Berlíne, v Cluji, absolvoval študijný pobyt na univerzitách v Neapoli, v Turíne, v Ríme, v Lyone, v Paríži, JUDr., 1914 univ. prof. Výskumne a publicisticky sa venoval najmä, trestnému právu, prispieval do odborných časopisov a novín. Prvý rektor univerzity v Debrecíne.
Ján Bernolák (úradník)

Ján Bernolák (* 19. február 1827, Oravka – † 23. január 1893, Banská Bystrica) bol slovenský úradník.
Rodina.
Deti: 
Životopis.
Úradník v službách Oravskej a Nitrianskej stolice, pomocník slúžneho v Hontianskej stolici. Úradník Daňovej správy v Banskej Bystrici. Do Banskej Bystrice-Radvane sa presťahoval s rodinou v roku 1879.
Karol Bernolák

Karol Bernolák de Haraszt (* 23. december 1870, Banská Bystrica – † 1950, Budapešť) bol dôstojník, generál.
Životopis.
Príslušník zemianskeho rodu Bernolák de Haraszt. Maturoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1893). V Banskej Bystrici vykonával vojenskú prezenčnú. V roku 1902 sa v meste oženil s Margitou Petríčkovou, dcérou Eugena Petríčka, profesora prírodopisu na gymnáziu. Pôsobil ako dôstojník v domobraneckých plukoch v Uhorsku a Sedmohradsku. Takmer celé obdobie 1. svetovej vojny strávil na frontoch ako veliteľ. Po skončení vojny sa vrátil do Košíc, odtiaľ sa presťahoval do Miškovca. Zomrel v Budapešti.
Koloman Bernolák

Koloman Bernolák (* 17. september 1883, Banská Bystrica-Radvaň, Rakúsko-Uhorsko - † 26. júl 1964, Budapešť, Maďarsko) bol pedagóg.
Jeho otec Ján Bernolák, jeho matka Karolína rod. Walterová 
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Pôsobil v Sedmohradsku (Brašov) a na dievčenskom gymnáziu v Budapešti. Vydal dve odborné knižné práce z fyziky v nem. a maď. Autor a spoluautor stredoškolských učebníc z chémie, fyziky a príbuzných odborov. Popri literárnej a pedagogickej činnosti vykonával aj iné organizačné aktivity, pôsobil ako predseda spolku stredoškolských prof., člen ministerskej komisie pre výučbu, člen komisie pre reformu stredných škôl.
Matúš Bernolák

Matúš Bernolák (* 16. september 1869, Banská Bystrica – † 18. január 1938, Budapešť) bol slovenský lekárnik.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Lekárnictvo vyštudoval v Budapešti, neskôr na jej predmestí vlastnil lekáreň.
Vojtech Bernolák

Vojtech Bernolák de Haraszt (* 1. september 1875, Banská Bystrica – † 1954, Budapešť, Maďarsko) bol slovenský úradník a železiarsky odborník.
Jeho otec Ján Bernolák (18271893), jeho matka Karolína rod. Walterová
Životopis.
Príslušník zemianskeho rodu Bernolák de Haraszt. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Účtovník Štátnych železiarní v Podbrezovej, Diósgyőri, Varadíne, Vajdahunyadvári a v Budapešti. Autor viacerých patentov a návrhov, kt. sa uplatnili pri stavbe železníc a pri zriaďovaní telefónnych sietí, napísal publikáciu o uhorskom železiarstve (1904).
Rastislav Bero

Rastislav Bero (* 7. jún 1935, Brezno) je slovenský architekt a fotograf.
Životopis.
V roku 1953 ukončil štúdium na gymnáziu v Brezne, 1960 štúdium na Fakulte architektúry SVŠT v Bratislave, Ing. Bol zamestnaný ako projektant na Projektovom ústave kultúry v Banskej Bystrici. Fotografuje od roku 1972. Ťažiskom jeho práce je krajina, hlavne vysokohorská, zaujíma sa aj o živú fotografiu a o portréty, najmä zo sveta hudby. Ilustroval knihy vydavateľstva Slovenský spisovateľ.
Henrich Berzevici

Henrich Berzevici ("Berzeviczy", "Brezovický", prídomok "Berzeviczy de Berzevicz et Kakaslomnicz"; * 1. november 1652, Brezovička† 20. jún 1713, Banská Bystrica) bol slovenský náboženský spisovateľ a matematik.
Životopis.
Príslušník šarišskej vetvy šľachtického rodu s predikátmi z Brezovice a Veľkej Lomnice. Do jezuitského rádu vstúpil v roku 1669 v Trenčíne, študoval na jezuitských univerzitách, PhDr., ThDr. Profesor filozofie a matematiky na univerzitách v Trnave, Grazi, profesor na kolégiu v Gorici, rektor kolégia v Levoči a Trenčíne, naposledy v Banskej Bystrici.
Autor učebnice matematiky a apológie rádu proti vyhnaniu jezuitov z Uhorska rákociovskými povstalcami. Ku koncu svojho života pôsobil ako učiteľ v Banskej Bystrici. Zachoval sa záznam o jeho učebnici matematiky z Trnavskej univerzity (Arithmetica practica. Trnava 1687.) Zomrel 20. júla 1713 v Banskej Bystrici.
Ján Berzevici

Ján Berzevici (Berzeviczy, Brezovický) - Berzeviczy de Berzevicz et Kakaslomnicz (* 4. január 1692 Cluj, Rumunsko - † 22. júl 1750 Slovensko) bol náboženský spisovateľ, rímskokatolícky kňaz, pedagóg.
Jeho otec Ladislav Berzevici 
Životopis.
Príslušník šarišskej vetvy šľachtického rodu s predikátmi z Brezovice a Veľkej Lomnice. Slúžil v armáde, 1714 vstúpil do jezuitskej rehole, teológiu absolvoval na univerzite v Trnave. Misionár, 16 rokov slov. a maď. kazateľ, predstaviteľ rehoľných domov v Uhorsku a Sedmohradsku, napokon rektor seminára v Cluji, pôsobil aj v Banskej Bystrici. Autor dobovej náboženskej práce.
Roland Besztercey

Roland Besztercey (pôv. Jacobi) (* 9. marec 1893, Banská Bystrica − † 22. máj 1951, Budapešť) bol športovec a právnik.
Jeho otec Karol Jacobi, jeho matka Lujza rod. Schiffbäumerová 
Životopis.
Právo študoval v Budapešti, JUDr. Pracovník Min. vnútra, od 1938 vedúci verejného práva, z tejto oblasti aj publikoval. Vynikol ako stolný tenista. Roku 1909-1910 majster Uhorska v dvojhre, 1909-1911 v mužskej štvorhre , 1925 majster Maďarska v zmiešanej štvorhre. Na 1.MS 1926 v Londýne majster sveta v dvojhre. Venoval sa i tenisu: 1924 majster Maďarska v mužskej štvorhre. Člen a fukcionár budapešianskeho klubu BBTE.
Ferdinand Bevilaqua

Ferdinand Bevilaqua (* 21. október 1927, Nová Baňa) je lesnícky odborník, poľovnícky odborník.
Životopis.
Lesný odborník, ochranca prírody, riaditeľ Lesného závodu v Rimavskej Sobote, Modrom Kameni a v Čiernom Balogu. Vynikajúci znalec medveďa, hlucháňa a jelenej zveri. Člen poľovníckej komisie pre hodnotenie trofejí, skúšobný komisár. Funkcionár OV Slovenského poľovníckeho zväzu v Banskej Bystrici. Autor a spoluautor publikácií, odborných článkov o poľovníctve.
Peter Bibza

Mgr. art. Peter Bibza (* 11. október 1975 Martin) je dirigent, zbormajster.
Životopis.
V roku 1982-1990 navštevoval ZŠ v Senici, 1990-1993 študoval na Vojenskom konzervatóriu v Roudnici nad Labem (ČR), 1993-1994 na Konzervatóriu v Košiciach a 1994-1999 v Žiline. Od 1999 študuje na Akadémii umení v Banskej Bystrici. Od 1994 pôsobí vo Vojenskej hudbe vzdušných síl Armády SR v Banskej Bystrici ako orchestrálny hráč a od 1. januára 2000 ako dirigent. So speváckym zborom Hron sa umiestnil na 1. mieste v súťaži speváckych zborov v Námestove a na 1. mieste v súťaži Music World v talianskom Fivizzane (2001). Skomponoval skladby pre miešaný zbor "Otče náš", "Kyrie", upravil vianočné koledy "Zdravia šťastia", "Hej, Hej, Kubíčku".
1. januára 2011 sa stal veliteľom Vojenskej hudby Banská Bystrica (po odchode kpt. Mgr. art. Dušana Mišuru). Od roku 1994 tam účinkoval ako orchestrálny hráč, v rokoch 1997 až 1999 bol orchestrálnym hráčom Vojenskej hudby 3. zLaPVO GŠ. Neskôr bol zástupca veliteľa a veliteľ hudby - hlavný dirigent Veliteľstva vojenskej hudby Vzdušných síl. V rokoch 2004 až 2009 bol veliteľom Vojenskej hudby Banská Bystrica. V období 1. júla 2009 až 31. októbra 2010 tam pôsobil ako starší dôstojník - dirigent.
Od januára 1998 je dirigentom a umeleckým vedúcim speváckeho zboru Hron. Od septembra 2017 vedie študentský spevácky zbor z Evanjelického gymnázia v Banskej Bystrici.
Kazimír Bičovský Olsvay

Kazimír Bičovský Olsvay (pôv. Bicsovszky) (* 16. september 1895 Banská Bystrica, † neznáme) bol politik, právnik.
Jeho otec Karol Bičovský, jeho matka Mária rod. Baluďanská 
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Žiline a v Bratislave, kde absolvoval právo, JUDr. Pôsobil ako pracovník bratislavského magistrátu, 1923 kult. referent kancelárie Spojených opozičných strán, 1928 hl. tajomník Maď. nár. strany. Spoluzakladateľ a funkcionár maď. kultúrnych a humanitných spolkov. Reprezentant iredentistickej politiky maď. buržoázie na Slovensku.
Emil Bielik

Emil Bielik (* 5. február 1928, Jasenie) je slovenský lekár a biochemik.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, v rokoch 19471952 študoval medicínu na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Tam sa súčasne stal zakladajúcim členom folklórneho súboru Lúčnica, kde dlhé roky pôsobil ako spevák a tanečník. V roku 1957 sa stal primárom oddelenia klinickej biochémie v Krajskom ústave národného zdravia v Banskej Bystrici ako jeho zakladateľ. V roku 1975 obhájil kandidátsku dizertačnú prácu a v roku 1976 mu bol udelený titul kandidáta vied. Je zakladajúcim členom "Slovenskej spoločnosti klinickej biochémie", bol podpredsedom federálneho výboru Spoločnosti klinickej biochémie a členom poradného zboru ministerstva zdravotníctva pre klinickú biochémiu. Je autorom početných zlepšovacích návrhov a jedného patentu v rámci svojho odboru. Prednášal stredoškolským i vysokoškolským študentom v Banskej Bystrici, pôsobil na Lekárskej fakulte v Bratislave i v Brne. Venoval sa aj štúdiu patobiochemických mechanizmov acidobázickej rovnováhy. Je autorom odborných publikácií, publikoval okolo 50 prác.
Ocenenie.
Obdržal Zlatú medailu Slovenskej lekárskej spoločnosti (1988), Cenu primátora mesta Banská Bystrica (2008) a ďalšie ocenenia.
Eugen Bielik

MUDr. Eugen Bielik (* 9. jún 1951, Topoľčianky) je slovenský lekár chirurg, ktorý v rokoch 19942011 pôsobil ako primár oddelenia úrazovej chirurgie Fakultnej nemocnice s poliklinikou F. D. Roosevelta Banská Bystrica (dnes II. klinika úrazovej chirurgie Slovenskej zdravotníckej univerzity) a bol funkcionárom Slovenskej spoločnosti úrazovej chirurgie a Slovenskej spondylochirurgickej spoločnosti.
Životopis.
V roku 19691975 absolvoval štúdium všeobecného lekárstva na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Zúčastnil sa na európskych kongresoch úrazovej chirurgie v Davose, v Amsterdame a v Hannoveri. V rokoch 19751981 pôsobil ako sekundárny lekár na chirurgickom oddelení Nemocnice s poliklinikou v Žiari nad Hronom, od roku 1981 pracoval na oddelení úrazovej chirurgie Nemocnice s poliklinikou v Banskej Bystrici (dnes Fakultná nemocnica s poliklinikou F. D. Roosevelta Banská Bystrica), pričom od roku 1984 bol zástupcom primára a v rokoch 19942011 bol primárom oddelenia. Ako zástanca miniinvazívnej intramedulárnej osteosyntézy uviedol do praxe nepredvrtané klincovanie dlhých kostí. Popri obvyklej traumatologickej operatíve sa venoval najmä operáciám chrbtice a pod jeho vedením sa na oddelení zaviedlo používanie uhlovostabilných implantátov (prvýkrát MUDr. Radomírom Gajdošom v roku 2005). V súčasnosti (2022) pôsobí ako lekár II. kliniky úrazovej chirurgie tejto nemocnice.
Od roku 1986 bol členom Slovenskej spoločnosti úrazovej chirurgie (SSÚCH), neskôr aj členom jej výboru. V roku 1997 sa stal prezidentom kongresu SSÚCH konanom na Táloch v dvojročných intervaloch a v roku 2001 bol zvolený za prezidenta spoločnosti. V roku 1996 sa stal členom výboru Slovenskej spondylochirurgickej spoločnosti.
Ján Bienik

Ján Bienik (* 26. jún 1887, Lešť-Turie Pole - † 4. august 1932, Čankov) bol cirkevný historik, evanjelický kňaz, pedagóg. Pseudonym: Bukový.
Jeho otec Ján Bienik, jeho matka Adela rod. Lehocká, jeho manželka Elena rod. Abafiová (dcéra Jána Bohuslava Abafiho).
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, Rimavskej Sobote, teológiu 1906-1910 v Bratislave. Evanjelický kaplán v Rimavskej Píle, Bačskom Petrovci, v Komárne, 1913-1919 evanjelický farár v Legénde (Maďarsko), 1919-1920 učiteľ na gymnáziu v Lučenci, 1920-1923 farár v Hornej Strehovej, od 1923 v Slovenskom Grobe. Za slovenské presvedčenie sa dostával do rozporov s uhorskou cirkevnou a štátnou vrchnosťou, niekoľko mesiacov väznený. V rokoch 1. svetovej vojny zastával pacifistické stanovisko. V "Dennici", "Živene", "Stráži na Sione" uverejnil niekoľko autobiografických realistických rozprávaní. Zbieral ľudovú slovesnosť a materiály so vzťahom k dejinám literatúry, ale venoval sa najmä cirkevným a miestnym dejinám.
Ján Kristián Bienstock

Ján Kristián Bienstock (* Banská Bystrica) bol zvonolejár.
Životopis.
Pochádzal z banskobystrickej zvonolejárskej rodiny. Pôsobil v roku 1698-1738. Pracoval so Samuelom Farbergom, neskôr osamostatnil. V 1. desaťročí 18. storočia spolupracoval s Jurajom Balthazaridesom. František II. Rákoci dal prebudovať ich dielňu na delolejáreň (1704-1708), tú prevzal cisársky gen. Štefan Stainwilla (1708). Dve delá sa dostali do zbierky Musée d'Artillerie v Paríži. Zhotovil zvony pre viaceré východoslovenské mestá, ani jeden sa však nezachoval, ich existencia je doložená iba v kanonických vizitáciách z roku 1832.
Samuel Bienstock

Samuel Bienstock (* Banská Bystrica) je zvonolejár.
Životopis.
Pochádzal z banskobystrickej kovolejárskej rodiny založenej Jánom Kristiánom Bienstockom. Spolupracoval so Zuzanou Preisovou. Známe sú jeho zvony v Tisovci, Gemerskej Teplici, Revúcej, Slovenskej Ľupči a i. Za mešťana Banskej Bystrice bol prijatý (18. marca 1788).
Václav Biman

Václav Biman (* 15. september 1898, Jaroměř – † 24. máj 1963, Banská Bystrica) bol živnostník a obchodník.
Životopis.
Počas prezenčnej vojenskej služby sa dostal na Slovensko, pracoval ako tovariš v Slovenskej Ľupči, neskôr pekár a obchodník, vlastnil dom, pekáreň a obchod na Huštáku (1925). V roku 1928 si kúpil dom a postavil modernú pekáreň s obchodom na Hornej ulici. Po znárodnení (1948) pracoval vo svojej bývalej pekárni ako skladník. Účastník protifašistického odboja, člen RNV a zakladajúci člen Demokratickej strany v Banskej Bystrici. Počas SNP zásoboval chlebom partizánske oddiely, za túto činnosť ho väznilo Gestapo v Banskej Bystrici asi v rokoch 19441945).
Oľga Bindasová

Oľga Bindasová (rod. Hrivnáková) (* 15. august 1953, Rimavská Sobota) je slovenská psychologička.
Životopis.
V roku 19721977 absolvovala štúdium na Filozofickej fakulte UPJŠ v Košiciach, odbor psychológia, zároveň absolvovala postgraduálne štúdium na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Pôsobila na ONV v Banskej Bystrici ako psychologička v manželskej poradni. Pracuje v Centre poradensko-psychologických služieb v Banskej Bystrici ako psychologička (od roku 1991) a od roku 1994 ako vedúca pracoviska. Bola viceprezidentkou Asociácie prevencie drogových závislostí SR (19951998). Od roku 1998 je predsedníčkou Občianskeho združenia Heuréka, odbornou garantkou Občianského združenia SONUS (od roku 1995) a členkou komisie mládeže a športu MsÚ Banská Bystrica (1999).
Eugen Binder

Eugen Binder (* 21. október 1862, Levoča – † 18. máj 1933, Kežmarok) bol slovenský evanjelický kňaz, básnik, pedagóg.
Jeho otec Jozef Binder, jeho matka Irena rod. Gretzmacherová 
Životopis.
Základnú školu a gymnázium vychodil v Levoči, teológiu študoval v Bratislave, v Berlíne, v Lipsku, v Jene. Od roku 1885 ev. kaplán v Banskej Bystrici, neskôr profesor na gymnáziu v Nyíregyháze, 1889 ev. kňaz v Birde (Rumunsko), 1899 učiteľ náboženstva na gymnáziu v Kežmarku. Literárne začal pôsobiť na gymnáziu prekladmi poviedok z maďarčiny, kt. uverejňoval v nem. časopisoch. Jeho básnická tvorba obsahovala najmä humoristické príležitostné básne, zo života školy, mesta, hojne uplatňoval aj tatranský motív. Prispieval aj do mníchovských Fliegende Blätter, novín Dettaer Zeitung v Birde, ktoré i redigoval. Po 1918 organizoval a viedol kurzy slovenčiny pre nem. a maď. obyvateľov Kežmarku.
Kalkulačka

Kalkulačka alebo kalkulačný stroj (najmä vrecková sa nazýva aj kalkulátor alebo minikalkulačka) je zariadenie na uskutočňovanie výpočtov.
Môže byť mechanická alebo elektronická, a stolová alebo vrecková.
Pôvodne bola kalkulačka jednoúčelové zariadenie určené na výkon sčítania, odčítania a obmedzeného rozsahu logických operácií a na rozdiel od počítača nebola schopná modifikovať svoje vlastné programy. Neskôr dostali kalkulačky fakticky podobu malého (neskôr aj programovateľného) osobného počítača, ktorý pomocou tlačidlovej voľby vykonáva isté špecifické matematické operácie a je teda menej flexibilný ako bežný univerzálny počítač.
Moderné vreckové kalkulačky sú prenosnejšie ako väčšina počítačov (hoci niektoré PDA sú veľkosťou porovnateľné s vreckovými kalkulačkami). S hromadným nástupom smartfónov a dostupnosťou rozličných kalkulačiek a výpočtových prostredí vo forme mobilných aplikácií pre ne, záujem o kalkulačky v podobe samostných zariadení klesá.
Kalkulátor

Kalkulátor môže byť:
Róbert Binder

Ing. Róbert Binder (* 27. marec 1897, Stupava – † 2. december 1980, Modra) bol slovenský lesnícky odborník.
Jeho otec bol Karol Binder, matka Františka rod. Ščepánová a manželka Hilda rod. Kittlerová.
Životopis.
Vyštudoval na Vysokej škole baníckej a lesníckej v Banskej Štiavnici, absolvoval ČVUT v Prahe - odbor lesné inžinierstvo. Organizátor lesného hospodárstva, najmä na Horehroní. Prednosta stavebného oddelenia Riaditeľstva štátnych lesov v Banskej Bystrici (1931-1932 a 1938-1942). Budovateľ lesníckeho vysokého školstva na Slovensku. Uznávaný odborník v lesníckom stavebníctve. Prednášal na vysokých školách v Bratislave, Košiciach a vo Zvolene. Autor publikácií, skrípt a štúdií.
Hilarius Ernest Biner

Hilarius Ernest Biner (Binner, Binerius, Pinner) (* Langenfeld - † 14. október 1664, Košice) bol evanjelický kňaz, pedagóg, náboženský spisovateľ.
Životopis.
Absolvoval teologické štúdiá, magister. Sprvu rektor evanjelického gymnázia v Bratislave, 1639-1641 v Prešove, 1641-1646 v Banskej Bystrici, 1646-1652 nemecký evanjelický farár v Spišskej Sobote, 1652-1663 v Košiciach, súčasne gymnaziálny inšpektor. Autor latinských teologických dišpút, v ktorých sa zaoberal otázkami kňazských hodností, Božskej všadeprítomnosti, sudcovským úradom a pod. Písal aj latinskú a nemeckú príležitostnú poéziu, ktorú publikoval vo svojich dišputách a vo viacerých gratulačných zborníkoch.
Emil Bink

Emil Bink (* 24. marec 1883, Banská Bystrica-Kremnička – † 20. november 1944, Banská Bystrica-Kremnička) bol živnostník, obchodník.
Životopis.
Mäsiar, udenár a obchodník v Banskej Bystrici v Kapitulskej ulici. Rasovo prenasledovaný. 11. novembra 1944 bol zaistený nemeckou bezpečnostnou službou. Stal sa obeťou nacistického teroru, 20. novembra 1944 bol popravený v masovom hrobe v Kremničke.
František Biringer

František Biringer (* 7. január 1859, Trenčín – † 15. apríl 1931, Nitra) bol lekár, publicista a organizátor zdravotníctva.
Jeho otec Ján Biringer, jeho matka Terézia rod. Voleková 
Životopis.
Navštevoval gymnázium v Banskej Bystrici, 1877 maturoval. Medicínu študoval na uviverzite vo Viedni, 1883 Mudr. Pôsobil vo Viedni, primár interného odd. a župný lekár v Nitre. Zaslúžil sa o rozšírenie a vybudovanie nových odd. v nitrianskej nemocnici, 1901 zriadil a do 1914 viedol školu pre pôrodné asistentky, 1902 experimentálne zaviedol ošetrovanie duševne chorých, počas 1. svetovej vojny viedol nemocnicu Červeného kríža. Pôsobil v Spolku nitrianskych lekárov. Publicisticky sa orientoval na úlohy zdravotníctva v prevencii, v organizácii boja s nákazami, na históriu medecíny, prispieval do odbornej a miestnej tlače, autor štúdie o dejinách Bojnického zámku.
František Bíroš

František Bíroš (známy tiež pod krycím menom Benda) (* 15. november 1913 Likavka† 2. november 1944 Hronov-Brusno) bol protifašistický bojovník, dôstojník.
Jeho otec Ján Bíroš, jeho matka Jana rod. Šťastná 
Životopis.
Pochádzal z mnohodetnej roľníckej rodiny. Vyučil sa za čašníka, pracoval v staničnej reštaurácii v Ružomberku. Roku 1939 prešiel ilegálne do Poľska, kde ho spolu s ďalšími prinútili prihlásiť sa do Cudzineckej légie. Výcvik absolvoval v Marseille a v sev. Afrike. Po vypuknutí vojny v čs. jednotke bojoval proti Nemcom, neskôr odtransportovaný do Anglicka. Absolvoval výcvik výsadkárov-spravodajcov, neskôr veliteľ vojenskej spravodajskej skupiny. V noci z 9. na 10. júna 1944 jeho skupinu vysadili na povstalecké územie. Počas prechodu partizánov do hôr skupinu prepadla nemecká bezpečnostná polícia, ktorá ich na mieste popravila. Pochovaný je v Likavke.
Ján Bisakcius

Ján Bisakcius (Bišák) (* Žilina - † 1602 Banská Bystrica) bol hudobník.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Jihlave, vyše 20 rokov pôsobil ako ev.kantor a liturgista v Banskej Bystrici. Upravoval a odpisoval hudobné texty pre šk. cirk. potreby. Z jeho zb. hudobnín sa zachoval inventár, kde sa okrem diel európskych skladateľov frankoflámskeho a nem. okruhu spomínajú aj nezachované diela banskobystrického organistu 2. pol. 16. stor. → Tomáša Lintnera.
Ján Bisterský

Ján Bisterský (* Banská Bystrica - † 1788 Slovensko) bol remeselník.
Životopis.
Čižmársky majster v Banskej Bystrici (18.stor.)
Ján Bitter

Ján Bitter (* Banská Bystrica - † 1775 Slovensko) bol mešťanosta, úradník.
Životopis.
Mešťan Banskej Bystrice, člen Vnútornej mestskej rady (1771). Banskobystrický poštmajster (od 17. apríla 1769), po jeho smrti prebrala správu pošty jeho manželka, neskôr syn František. Po požiari Banskej Bystrici (1761) splnomocnený mestskou 
radou vyberať pre mesto milodary po dobu 3 rokov.
Koloman Bitter

Koloman Bitter (* Slovensko) bol mešťanosta.
Životopis.
Mešťanosta Banskej Bystrici (1887-1893).
Helena Bittnerová

Helena Bittnerová (* 5. marec 1899, Kežmarok – † 25. jún 1970, Kežmarok) bola slovenská funkcionárka KSČ.
Jej otec Anton Samsely, jej matka Irma rod. Ludwigová, jej manžel Eduard Bittner 
Životopis.
Členka a funkcionárka KSČ, organizátorka straníckych akcií, rozširovateľka straníckej tlače. Prenasledovaná a väznená. Po vypuknutí SNP ušla z väzenia, začas pracovníčka redakcie Pravdy v Banskej Bystrici (1944). Po ústupe povstania pôsobila ilegálne v oblasti Balážov a Kežmarku.
Alexander Bizai

Alexander Bizai (Bizay) (* 1826, Banská Štiavnica – † 1871, Bacúch) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, kultúrny pracovník a publicista.
Životopis.
Pochádzal z baníckej rodiny. Študoval na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici, potom konvertoval a stredoškolské štúdiá dokončil v Trnave, teológiu študoval v Banskej Bystrici, vo Viedni a v Ostrihome. Od 1855 roku kaplán, od 1864 farár v Malinovej a v Tužine, od 1871 v Bacúchu. Počas štúdií v Banskej Bystrici pracoval v študentskom spolku "Kolo". Účinkoval v slovenskom revolučnom hnutí 18481849. Ľudovýchovný pracovník, zbieral a nacvičoval slovenské národné piesne, založil v Chrenovci knižnicu. Zakladajúci člen Matice slovenskej a propagátor jej činnosti na hornej Nitre. Literárne práce uverejnil v študentskom rukou písanom časopise Štiavnický zábavník; autor ľudovýchovných a národno-obrodných článkov.
Rudolf Bizoň

Rudolf Bizoň (* 29. december 1941 Zemianske Lieskové) je architekt.
Životopis.
V roku 1960-1966 absolvoval štúdium na Fakulte architektúry SVŠT v Bratislave. Pracovne navštívil Grécko, Taliansko (1980, 1992), Francúzsko (1982), Berlín (1988). Pracoval v Stavoprojekte Banská Bystrica ako projektant (1966-1982), v Pamiatkovom ústave Banská Bystrica ako odborný pracovník (1982-1985) a v Projektovom ústave kultúry v Banskej Bystrici ako hlavný inžinier (1985-1996). Od roku 1996 pôsobí v slobodnom povolaní. Je členom Spolku architektov Slovenska (od 1970). 
Medzi jeho realizácie patrí Krajská polická škola v Banskej Bystrici (dnes Právnická fak. UMB, 1980), Kňazský seminár sv. Františka Xaverského v Badíne (1993), Úrad priemyselného vlastníctva v Banskej Bystrici (spoluaut., 1996), obytný dom Belveder, Banská Bystrica (2000) a i. prevádzkové budovy a rodinné domy.
Matúš Blaho

Matúš Blaho (* 18. marec 1772, Bystrička - † 21. marec 1837, Liptovský Mikuláš) bol slovenský evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ a národný buditeľ
Životopis.
V roku 1784-1787 študoval na gymnáziu v Kremnici, 1787-1789 v Banskej Bystrici, 1789-1794 na evanjelickom lýceu v Bratislave, 1794-1797 na univerzite vo Wittenbergu. Evanjelický kňaz v Liptovskom Mikuláši, 1819 liptovský senior. Už počas štúdia uvedomelý príslušník národnokultúrnych podujatí, v Liptovskom Mikuláši prispel k založeniu verejnej knižnice a prvého národného divadla - Divadla slovenského svätomikulášskeho. Propagoval slovenskú literatúru, založil základinu na jej vydávanie, podporoval slovenské evanjelické školstvo. Autor homiletickej literatúry.
Ján Blasius (1708)

Ján Blasius ml. (Blazyus, Blázy, Blahoslav) (* 8. august 1708, Slovenská Ľupča – † 14. apríl 1773, Paludza) bol slovenský evanjelický kňaz a náboženský spisovateľ.
Životopis.
Narodil sa v intelektuálskej rodine. Jeho otec bol Ján Blasius st., tak isto evanjelický kňaz a náboženský spisovateľ, jeho matka bola Eva rod. Buriová. Študoval v Banskej Bystrici, Banskej Štiavnici, Bratislave, na univerzite vo Vroclave a vo Wittenbergu. Pôsobil ako rektor evanjelickej školy v Banskej Štiavnici, v Kremnici, od 1749 evanjelický farár v Paludzi. Vo Wittenbergu písal barokové náboženské dišputy, neskôr hlavne modlitby a náboženské piesne, ktoré i prekladal z nemčiny. Jeho tvorba sa zakladala na lutherskej ortodoxii, nedosiahla úroveň jeho otca.
Ján Blasius (1684)

Ján Blasius starší (Blázy, Blahoslav) (* 21. jún 1684 Ivančiná - † 4. máj 1763 Paludza) bol náboženský spisovateľ, evanjelický kňaz. Jeho otec Andrej Blasius, jeho matka Zuzana rodená Mathesiová, jeho syn Ján Blasius mladší.
Životopis.
Šudoval v Kremnici, 1698-1700 v Banskej Bystrici, v Banskej Štiavnici, 1702-1705 vo Vroclave a 1705-1706 vo Wittenbergu. Pôsobil ako evanjelický farár a dvorný kazateľ na viacerých miestach Slovenska. Autor náboženskej literatúry (výchovné diela, polemiky a modlitby) a prekladov z nemčiny (katechizmy a postily). Najvýznamnejšie sú jeho spevníky, ktoré obsahujú pôvodnú a z nemčiny preloženú piesňovú tvorbu.