burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Vlajka Nigeru

Vlajka Nigeru má tri vodorovné pruhy, oranžový, biely a zelený, uprostred bieleho pruhu je oranžové kruhové pole, symbolizujúce slnko. To predstavuje pripravenosť nigerského ľudu obetovať sa v boji za obranu svojich práv. Pruh oranžovej farby pripomína púšť Saharu, biely čistotu, nevinu a dobré vedomie splnených povinností, zelený trávnatú južnú a západnú časť štátu aj bratstvo a nádej.
Vlajka je takmer štvorcová a pochádza z roku 1959.
Ján Černoch

Ján Černoch, ThDr. (, rodná matrika uvádza Csernoh) (* 18. apríl 1852, Skalica – † 25. júl 1927, Ostrihom, Maďarsko) bol ostrihomský arcibiskup, kardinál, knieža prímas Uhorska.
Životopis.
Narodil sa do rodiny Pavla Černocha a Alžbety, rod. Novákovej v Skalici č. p. 68 podľa vtedajšieho číslovania; za krstných rodičov mu boli Juraj Blaho a Anna Polakovič, rodičia budúceho bratislavského kanonika a slovenského kultúrneho pracovníka Pavla Blahu (1844 1938). Po ukončení gymnázia študoval teológiu vo Viedni. V roku 1874 bol vysvätený za kňaza. Ako farár pôsobil v Radošovciach a v Budapešti.
Prispieval do slovenských časopisov ("Katolícke noviny", "Kazateľňa" a i.). Pozornosť maďarských vládnych kruhov vzbudil svojimi realistickými článkami v časopise "Alkotmány" (Ústava). 
V roku 1880 sa stal profesorom teológie v Ostrihome. Vysvätený za biskupa bol v roku 1908, v roku 1913 sa stal ostrihomským arcibiskupom a v roku 1914 kardinálom.
V roku 1913 etabloval reholu Saleziánov dona Bosca v Uhorsku. 
Bol predstaviteľom politického katolicizmu, v rokoch 19011910 poslancom Uhorského snemu za Skalicu (za Katolícku ľudovú stranu). Presadzoval spoluprácu katolíkov a kalvínov.
Svojim darom 5 000 zlatých Spolku sv. Vincenta v roku 1905 financoval výstavbu kultúrneho domu "Katolícky kruh" ("Slovenský dom") v Skalici podľa plánov architekta Dušana Jurkoviča. Prispieval aj na jeho prevádzku, hoci nesúhlasil s pročeskou orientáciou reprezentovanou Pavlom Blahom (bol s Černochom v príbuzenskom zväzku synovcom syna jeho krstných rodičov). Doktor Ján Blaho (syn Pavla Blahu) spomína na návštevu svojej matky u J. Černocha: "„Pani kmotrenko, co si myslíte, že budu furt podporovat ten váš panslávsky dúm? Frfotal, frfotal, ale tisícovku dal“"
Bol dôsledným prívržencom Uhorska, po maďarsky hovoril so zvláštnym slovenským prízvukom.
Po obsadení Skalice vojenskými jednotkami vznikajúceho Česko-Slovenska sa jeho brat aj s manželkou stali 4. novembra 1918 obeťami beštiálnej lúpežnej vraždy.
Aktívne vystupoval proti Maďarskej republike rád, neskôr po nástupe Horthyho k moci stál na čele jeho odporcov-legitimistov snažiacich sa o návrat Karola IV. na trón.
Zomrel 25. júla 1927 a je pochovaný v krypte ostrihomskej katedrály.
Vlajka Toga

Vlajka Toga v známych afrických farbách má tri zelené a medzi nimi dva žlté vodorovné pruhy a červený štvorec v ľavom hornom rohu v ktorom sa nachádza biela paťramenná hviezda, ktorá symbolizuje jednotu a osvetľuje cestu pokroku. Zelená farba znamená poľnohospodárstvo a rastlinné bohatstvo aj nádej, žltá ťažbu nerastov aj vieru a silu ľudu, červená ľudskosť, vlastenectvo, vernosť a lásku k vlasti, biela čistotu.
Vlajka bola zavedená v roku 1960.
Historické vlajky Toga.
&lt;/div align="center"&gt;
Galanovec

Galanovec je potok na Hornom Považí, na území okresu Považská Bystrica. Je to ľavostranný prítok Mošteníka, meria 3,5 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Považskom podolí, v podcelku Podmanínska pahorkatina, na severovýchodnom svahu Brekovca (488,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 418 m n. m. Od prameňa tečie na krátkom úseku na severovýchod, zľava priberá krátky prítok a tečie na východ. Ďalej priberá z ľavej strany prítok z oblasti Krekáčovho lazu, sprava prítok spod Húštia (434,4 m n. m.) a stáča sa juhovýchodným smerom. Potom podteká diaľnicu D1, prudko sa stáča na severovýchod a z pravej strany priberá prítok (1,8 km) z oblasti Rybárikovho lazu. Následne vteká do intravilánu mesta Považská Bystrica, preteká časťou Jelšové a tu sa v nadmorskej výške cca 288 m n. m. vlieva do Mošteníka.
Dedovský potok

Dedovský potok je potok na Hornom Považí, v centrálnej časti okresu Považská Bystrica. Preteká výlučne územím mesta Považská Bystrica. Je to pravostranný prítok Domanižanky, meria 2,3 km a je tokom IV. rádu.
Prameň.
Pramení v Považskom podolí, v geomorfologickom podcelku Podmanínska pahorkatina, na južnom svahu Ondrejovej () v nadmorskej výške cca 
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv na krátkom úseku na juh, následne sa dvakrát esovito stáča a tečie na západ cez považskobystrickú časť Dedovec. Tu sa stáča juhozápadným smerom, sprava priberá prítok zo západného svahu Kalvárie () a preteká popri areáli považskobystrickej nemocnice s poliklinikou na pravom brehu. Napokon sa južne od sídliska Lány vlieva v nadmorskej výške približne do Domanižanky.
Chad Kroeger

Chad Kroeger (vlastným menom Chad Robert Turton-Kroeger; * 15. november 1974, Hanna, Alberta, Kanada), je frontman kanadskej rockovej skupiny Nickelback. 
Detstvo.
Frontman skupiny Nickelback začal svoje hudobné pôsobenie ako trinásťročný, keď mu jeho mama Debbie Sulivan darovala jeho prvú gitaru. Chad pochádza z muzikantskej rodiny. Jeho starká hrávala na bicie a starý otec na basgitaru. Jeho matka dávala hodiny klavíra a preto vie Chad hrať na viacerých hudobných nástrojoch napr.klavír, basa, bicie alebo rôzne druhy bubnov.
Chad neprežíval práve šťastné detstvo. V dvoch rokoch jeho rodinu opustil otec. Ani v puberte to nemal ľahké. V osemnástich zistil, že jeho brat Mike je vlastne nevlastný. S biologickým otcom Dennisom Kopetskym si veľmi nerozumel, pretože bol na jeho pomery až príliš pobožný.
Ale bol to práve Dennis, kto zasponzoroval ich prvé demo s názvom "Hesher".
Hudobná kariéra.
Aby Chad pomohol svojmu snu, mal viacero povolaní- bol skladníkom, maliarom, pokladačom striech, dídžejom a baličom nábytku naraz. Vtedy ešte hral v pôvodnej zostave skupiny „Village Idiots“ s (nevlastným) bratom Mikom, kamarátom zo školy Ryanom Peakom a bratrancom Brandonom Kroegerom. Na prvom albume Curb, však už mali meno Nickelback. Neprišiel však nejaký veľký úspech a na bubeníckom mieste vystriedal Brandona nový člen Ryan „Nik“ Vikedal. Nasledovalo vydanie albumu "The State" ktorý už zožal mierne úspechy. V Kanade sa dostal singel „Leader of Men“ do top 10. Ich najväčší úspech bol svetový hit „How You Remind Me“ z roku 2001. Z Chada sa stal workoholik a okrem Nickelback začal produkovať aj iné veci. Možno spomenúť kapely: Theory Of A Deadman‚ Thornley, The Organ. Napísal tiež množstvo soundtrackov- Blairwitch Project 2 (pieseň „Old Enough“), "Charlieho anjeli"- „Saturdays Night Alright For Fighting“ (duet s Kidom Rockom) a tiež "Spider-Man" a známa pieseň „Hero“ s Joseym Scottom. Zaspieval si tiež so Carlosom Santanom (pieseň „Why Don’t You &amp; I“), Faith Hill, či už spomínaným Kidom Rockom.
Osobný život.
Dnes býva Chad v Abbotsforde, v blízkosti Vancouveru.V roku 2008 bol Chad odsúdený za jazdu pod vplyvom alkoholu.Je ženatý s kanadskou speváčkou Avril Lavigne.Od 2.septembra 2015 sú odlúčení,Avril to ohlásila na svojom účte na Instagrame.Chad má rád rýchle autá, strategické hry na konzole Xbox 360, suši a pivo Corona. V blízkosti domu má vlastné nahrávacie štúdio v ktorom trávi svoj voľný čas.V roku 2015 Chad podstúpil operáciu cysty na hrtane,na základe čoho bola časť severoamerického turné skupiny zrušená.
Vlajka Ghany

Vlajka Ghany – Ghana bola prvá krajina „"čiernej"“ Afriky, ktorá získala po druhej svetovej vojne – roku 1957 – nezávislosť. Na jej vlajke sa objavili vodorovné pruhy červený, žltý a zelený, čo je pôvodný sled farieb najstaršieho samostatného afrického štátu Etiópie, ktoré sa stali tzv. panafrickými farbami, aj keď vždy s inou symbolikou.
Na ghanskej vlajke červená pripomína nezávislosť a krv hrdinov padlých v boji za slobodu, žltá nerastné bohatstvo, hlavne zlato, po ktorom mala krajina aj svoje skoršie meno ("Zlaté pobrežie"), zelená lesy aj úrodné pole otčiny. Čierna paťramenná hviezda symbolizuje africkú slobodu a čierne obyvateľstvo. 
Vlajka bola zavedená roku 1957, v rokoch 1964 – 1966 bol jej stredný pruh biely ako u vlajky vtedajšej ľudovej strany, ktorá v tej dobe bola jedinou legálnou politickou stranou v krajine.
Galéria.
&lt;/div align="center"&gt;
Praznovský potok

Praznovský potok je potok na Hornom Považí, v centrálnej časti okresu Považská Bystrica. Je to pravostranný prítok Domanižanky, meria 4,3 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v Považskom podolí, v podcelku Podmanínska pahorkatina, na juhovýchodnom úpätí Drieňovky () v nadmorskej výške približne , juhozápadne od obce Kostolec. Na hornom toku tečie juhozápadným smerom až k Praznovu, kde sa stáča a pokračuje severojužným smerom. V Praznove priberá ľavostranný prítok zo severozápadného svahu Trávnej (). Na dolnom toku tečie na krátkom úseku juhojuhozápadným smerom cez osadu Zakvašov, v blízkosti ktorej sa v nadmorskej výške cca vlieva do Domanižanky.
Jack Crawford (tenista)

John Herbert Crawford známy ako Jack Crawford (* 22. marec 1908, Albury, Austrália - † 10. september 1991, Sydney) bol austrálsky tenista. Medzi jeho najväčšie úspechy patrí 6 titulov z dvojhry na grandslamových turnajov a 11 titulov zo štvorhier na Grand-Slamoch. V roku 1933 mu patrila prvá priečka medzinárodného rebríčku.
V roku 1979 bol uvedený do Medzinárodnej tenisovej siene slávy.
Kariéra.
V roku 1933 vyhral všetky grandslamové turnaje okrem US Open, ktorý keby vyhral, stal by sa tak prvým človekom, ktorý získa kalendárny Grand-Slam, 5 rokov pred Donom Budgom, ktorý ako prvý tenista získal Grand-Slam, aj keď "iba" kariérny. Austráliu reprezentoval aj v Davisovom pohári, odohral celkovo 57 zápasov, z toho 39 v dvojhre (23 výhier, 16 prehier) a 18 v štvorhre (13 výhier, 5 prehier).
Kvašovský potok

Kvašovský potok je potok na Hornom Považí, v centrálnej časti okresu Považská Bystrica. Je to ľavostranný prítok Domanižanky, meria 4,1 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Súľovských vrchoch, na okraji podcelku Súľovská kotlina, západne od kóty , tiež západne od obce Počarová pri samote Markušovec, v nadmorskej výške približne Od prameňa tečie severozápadným smerom, prerezáva sa cez Súľovské skaly, pričom zľava priberá prítok zo severného svahu Úvozu (), sprava prítok zo západného svahu Bukoviny () a následne vstupuje do Podmanínskej pahorkatiny v Považskom podolí. Tu najprv zľava priberá prítok z východného svahu Dielca (), sprava prítok zo severozápadného svahu Bukoviny a preteká cez Zemiansky Kvašov, kde z ľavej strany priberá prítok prameniaci východne od Horného Moštenca. Ďalej pokračuje smerom na sever, vstupuje do intravilánu mesta Považská Bystrica a preteká cez Sídlisko SNP. V blízkosti miestnej základnej školy ústi v nadmorskej výške cca do Domanižanky.
Bolero (Ravel)

Bolero, Op. 81 je hudobné dielo francúzskeho skladateľa Maurica Ravela. 
Názov Bolero pochádza z označenia rovnomenného španielskeho ľudového tanca – bolera. Aj keď Ravel svoje Bolero pôvodne tiež zložil ako hudbu k tancu (k baletu), dnes sa hráva často iba v koncertnom prevedení. Dielo sa s obľubou predvádza v rôznych variáciách a parafrázach. Už vo vlastnej Ravelovej úprave existuje verzia pre dva klavíre. Existujú stovky úprav pre hudobné telesá najrôznejšieho zloženia. Nie zriedkavé je používanie melodických a rytmických motívov Bolera v rôznych iných skladbách a piesňach.
Skladba je typickým príkladom javu (ktorý v dejinách hudby vôbec nie je ojedinelý), kedy dielo, ktorému skladateľ prikladal iba malý význam, sa stalo jeho najpopulárnejším. Bolero je dielo viacerých paradoxov. Na jednej strane je jeho veľká popularita a priazeň mnohých poslucháčov, na druhej je tu samotná Ravelova sebairónia. Údajne sa o Bolere vyjadril, že ide o jeho najlepšie dielo, až na to, že v ňom chýba hudba. 
Bolero bolo pôvodne zložené pre baletku Idu Rubinsteinovú, ktorá od Ravela žiadala vyslovene skladbu španielskeho charakteru. Ravel povodne zamýšľal pre tento účel skomponovať orchestrálnu verziu na Albenizovu Ibériu, nepodarilo sa mu však získať práva. Narýchlo teda zložil krátke Bolero, ktoré bolo brané viac-menej ako cvičná skladba. 
Premiéra predstavenia bola 22. novembra 1928 v Opéra de Paris a v choreografii Bronislavy Nižinskej. Úspech bol obrovský. Ravel bol takýmto prijatím skladby ale viac zaskočený, než potešený. 
Dielo je zložené pre mimoriadne pestrý orchester: 2 flauty, pikola, 2 hoboje, hoboj d'amore, anglický roh, 2 B klarinety, Es klarinet, basklarinet, 2 fagoty, kontrafagot, 4 lesné rohy, C trúbka, 3 B trúbky, trombóny, tuba, sopraninový saxofón, sopránový saxofón, tenor saxofón, tympany, dva malé bubny, činely, gong, čelesta, harfa a sláčikové nástroje (1. a 2. husle, violy, violončelá, kontrabasy).
Pre skladbu je charakteristický nemenný ostinátny rytmus, ktorý malé bubny udržujú v priebehu celej skladby. Rovnako je nemenný aj basový sprievod. Ako prvý sólový nástroj vystúpi flauta, ktorá zahrá hlavný melodický motív v pianissime. V ďalšom priebehu postupne vystupujú jednotlivé nástroje a ich rôzne kombinácie. Neustále opakujú dva melodické motívy, na ktorých je založená celá kompozícia. Skladba začína v pianissime a končí vo fortissime, a je pravdepodobne najdlhším plynulým crescendom v dejinách hudby. Silnejúca dynamika a postupne sa pridávajúce nástroje dodávajú skladbe fascinujúcu podobu. Sugestívny účinok je umocnený krátko pred záverom skladby aj náhlym prechodom z tóniny C do tóniny E. Po ôsmich taktoch je ale znovu nastolená základná tónina C-dur. V šiestom takte od konca skladby sa výrazne pridávajú všetky bicie nástroje. V závere vstupujú do pulzujúcej skladby dlhé glissandá trombónov. Skladba tým na chvíľu znie disonantne, aby vzápätí bola ukončená jednoduchým C kvintakordom.
Nech už sa názory na Bolero akokoľvek rôznia, je isté, že len skladateľ Ravelovho formátu a génia dokázal vytvoriť z neustále sa opakujúcej melodickej témy tak efektnú a úspešnú skladbu.
Kostol svätého Urbana (Bystré)

Kostol sv. Urbana je najstaršou zachovanou historickou pamiatkou v obci Bystré. 
Presný dátum postavenia kostola nie je známy. Usudzuje sa, že kostol bol postavený v druhej polovici 14. storočia pričinením zemepanskej rodiny Soósovcov. V roku 1490 bol kostol rozšírený o presbytérium. V prvej polovici 19. storočia bola pristavená sakristia. Na kostole boli vykonané v 20. storočí rozsiahlejšie opravy, pri ktorých v roku 1914 bola šindľová strecha odstránená a nahradená plechovým krytom. V kostolnej veži sú umiestnené dva zvony (väčší sv. Urban, menší sv. Ján Krstiteľ) pochádzajúce z roku 1921, ktoré nahradili pôvodné zvony z roku 1636. Tieto zvony boli v roku 1917 zrekvirované na vojenské účely. V neogotickej arche sa na hlavnom oltári nachádza neskorogotická reliéfna scéna Korunovania Panny Márie s plastikami sv. Petra a Pavla v bočných nikách. Ide o polychromovanú drevorezbu vyhotovenú okolo roku 1500. Autorstvo sa pripisuje prešovskému rezbárovi Jánovi Weissovi.
Bodianka

Bodianka je potok na Hornom Považí, preteká východnou časťou okresu Považská Bystrica. Je to pravostranný prítok Domanižanky, meria 7,1 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Súľovských vrchoch, v podcelku Súľovská kotlina, na západnom svahu Dubice (), pri samote Studená v nadmorskej výške cca Od prameňa tečie sprvu na západ, sprava priberá krátky prítok prameniaci južne od kóty , postupne sa stáča a ďalej už pokračuje viac-menej juhozápadným smerom. Následne preteká obcou Bodiná, pričom sa esovito stáča a v obci priberá niekoľko prítokov: najprv zľava prítok zo severoseverovýchodného svahu Vysokého vrchu (), potom sprava prítok z lokality Zálučie a na okraji obce opäť zľava prítok () prameniaci severne od kóty Za obcou potom priberá krátky ľavostranný prítok prameniaci západoseverozápadne od kóty , ďalej tiež zľava prítok zo severného svahu Svarkovice () a pravostranný prítok (2 km) z juhozápadného svahu Ostrého vrchu (). Potom ešte priberá ľavostranný prítok (1,6 km) z oblasti Smrekovej a preteká intravilánom obce Prečín, kde sa v nadmorskej výške približne vlieva do Domanižanky.
Závadský potok (prítok Domanižanky)

Závadský potok je potok na Hornom Považí, na území okresu Považská Bystrica. Je to ľavostranný prítok Domanižanky, meria 4 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Súľovských vrchoch, v podcelku Súľovské skaly, na východnom svahu vrchu Tŕnie () v nadmorskej výške približne Od prameňa tečie sprvu severovýchodným smerom, vstupuje do podcelku Súľovská kotlina a preteká intravilánom obce Zemianska Závada, pričom sprava priberá prítok zo západného svahu Končín (). Následne sa ešte v obci stáča na sever, potom postupne na východ, zároveň vytvára oblúk prehnutý na sever a opúšťa intravilán obce. Ďalej preteká podcelkom Súľovské skaly, kde preteká hlboko zarezanou dolinou a postupne sa stáča severovýchodným smerom. Z pravej strany ešte priberá prítok prameniaci západne od kóty a napokon sa severozpadne od obce Domaniža vlieva v nadmorskej výške cca do Domanižanky.
Línia (zootechnika)

Línia je zootechnická taxonomická jednotka označujúca skupinu jedincov samčieho pohlavia, toho istého plemena. Vznikajú výberom z populácie a vyznačujú sa určitými charakteristickými vlastnosťami. Zástupcovia línie sú obyčajne potomkami určitého vynikajúceho plemenníka - zakladateľa línie.
Línie sa najčastejšie využívajú 5-6 generácií a potom zanikajú.
Rozoznávame línie chovné, genealoické a syntetické. Podľa stupňa príbuznosti môžu byť línie inbrédne (Fx &gt; 0,325) a izogénne (Fx &gt; 0,90).
Zemianska Závada

Zemianska Závada je pôvodne samostatná obec v okrese Považská Bystrica. V súčasnosti je súčasťou obce Prečín.
Leží v Súľovských vrchoch, v juhozápadnom cípe podcelku Súľovská kotlina, z troch strán je obklopená Súľovskými skalami. Stred obce sa nachádza v nadmorskej výške 430 m n. m., preteká ňou Závadský potok . Zemianska Závada sa náchádza 6 km juhozápadne od Prečína, je prístupná odbočením z cesty II/517 medzi Domanižou a Prečínom.
Bolo tu odkryté sídlisko ľudu lužickej kultúry z mladšej doby bronzovej a sídlisko púchovskej kultúry z prelomu letopočtov. Nad obcou rastie vzácna lipa. Záver dolinky (vedie ňou prístupová cesta) tvoria bralnaté vápencové útvary, nachádzajú sa tu aj krátke kvapľové jaskyne.
Má vlastné katastrálne územie, ktoré je po osamostatnení susednej obce Počarová oddelené od katastrálneho územia Prečína. Leží na území CHKO Strážovské vrchy.
Wes Scantlin

Wes Scantlin (vlastným menom Wesley Reid Scantlin; * 9. jún 1972, Kansas City, Missouri, USA) je spevák, gitarista a líder americkej skupiny Puddle of Mudd.
V roku 1990 ukončil strednú školu Park Hill High School v jeho rodnom meste.
Scantlin bol jedným z mnohých hudobníkov ktorí pracovali s Carlosom Santanom na jeho albume "All That I Am", presnejšie na piesni „Just Feel Better“. Táto skladba bola nahrávaná Scantlinom aj Stevenom Tylerom (Aerosmith), ale v konečnom dôsledku sa na albume objavila len Tylerova verzia (podľa Santanu bola viac emotívnejšia).
V roku 2004 bol Wes v Tolede, v Ohiu zatknutý, po tom čo urazil publikum a následne opľul príslušníka polície. Dostal pokutu 100 amerických dolárov.
Marian Filc

MUDr. Marian Filc (* 16. september 1948 – † 9. február 1993) bol slovenský krasokorčuliar, reprezentant ČSSR. Bol starším bratom hokejového trénera Jána Filca. Vynikal predovšetkým vo voľnej jazde. Podľa krasokorčuliarskej trénerky Hildy Múdrej bol talentovanejší ako olympijský víťaz Ondrej Nepela. 
S manželkou Slávkou Gajdošovou (tiež krasokorčuliarka) mal dve deti: Michala a Ninu. Emigroval do Rakúska, kde pracoval ako zubár. Podľahol infarktu v blízkosti svojho domu vo Viedni, časti Floridsdorf.
Lisa Raymondová

Lisa Raymondová (* 10. august 1973, Norristown, Pensylvánia, USA) je bývalá americká profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 4 turnaje WTA v dvojhre a 68 turnajov vo štvorhre.
Čierny Váh (rieka)

Čierny Váh je jednou z dvoch zdrojníc rieky Váh, nakoľko je dlhšia ako Biely Váh, zarátava sa do celkovej dĺžky Váhu. Meria a priemerná lesnatosť povodia dosahuje 80 %.
Čierny Váh pramení v Nízkych Tatrách na svahu Kráľovej hole () a z východu na západ preteká najdlhšou liptovskou dolinou, Čiernovážskou dolinou, ktorá zároveň oddeľuje Nízke Tatry na juhu a Kozie chrbty na severe.
Prameň.
Spoločne s ďalšími slovenskými riekami, Hnilcom a Hronom, pramení v masíve Kráľovej hole v kráľovohoľskej časti Nízkych Tatier. Čierny Váh vzniká na severoseverozápadnom svahu Kráľovej hole v nadmorskej výške približne Prameň sa nachádza v pásme kosodreviny, na hranici okresov Poprad a Brezno, a zároveň na katastrálnej hranici obcí Liptovská Teplička a Šumiac. V pramennej oblasti, v nadmorskej výške priberá svoj prvý prítok prameniaci na severnom svahu Kráľovej hole.
Opis toku.
Od prameňa steká najprv severovýchodným smerom, na východnom úpätí Prašivka () vytvára oblúk prehnutý na východ a na krátkom úseku pokračuje na sever. Potom veľkým oblúkom obteká masív Záturne (), postupne sa stáča na severozápad až severoseverozápad a vteká do Teplickej kotliny, kde priberá významný Ždiarsky potok a z východu obteká Liptovskú Tepličku. Následne tečie znovu severozápadným smerom, nad sútokom so Šuňavským potokom sa ďalej stáča na západ a pri osade Čierny Váh priberá svoj najvýznamnejší prítok zľava, vodnatú Ipolticu. Vzápätí napája vodnú nádrž Čierny Váh s prečerpávacou vodnou nádržou a pri osade Svarín priberá Svarínku. Napokon vteká do výbežku Liptovskej kotliny, kde sa stáča na sever a východne od obce Kráľova Lehota sa spája s vodami Bieleho Váhu () a ďalej tečú ako Váh.
Povodie Čierneho Váhu podľa prítokov (v smere toku).
Čierny Váh
Gretna FC

Gretna Football Club je škótske futbalové družstvo so sídlom v meste Gretna v oblasti Dumfries and Galloway. V roku 2007 klub postúpil do najvyššej škótskej súťaže.
Nicholas Sparks

Nicholas Charles Sparks (* 31. december 1965, Omaha, Nebraska, USA) je americký spisovateľ, autor mnohých celosvetovo úspešných románov. 10 z nich boli použité ako predlohy k úspešným filmom. V jeho tvorbe majú významné miesto témy ako kresťanstvo, láska, tragédia a osud. Doteraz vydal 14 románov, ktoré majú obvykle romantickú formu a hlavné postavy sa v nich spravidla nedočkajú happy endu v bežnom slova zmysle.
Životopis.
Narodil sa v Omahe v Nebraske ako prostredný z troch detí profesora Patricka Michala Sparksa a jeho ženy Jill Emmy Marie Sparksovej. Má ešte staršieho brata Michaela Earla (* 1964), sestra Danielle (* 1967 - † 2000), ktorá zomrela na leukémiu, mu bola inšpirácou na vytvorenie hlavnej postavy románu "Nezabudnuteľná cesta". 
V mladosti sa rodina často sťahovala zo štátu do štátu. Sparks študoval na "Bella Vista High School", ktorú ukončil ako valedictorian (primus ročníka), potom sa stal študentom katolíckej "University of Notre Dame" (1984). Dosť času venoval športu, konkrétne atletike, v roku 1985 jeho tím vytvoril doteraz platný rekord školy v štafete na 4 x 800 metrov. Štúdium finančníctva ukončil s vynikajúcim prospechom v roku 1988. V roku 1988 sa Sparks počas jarných prázdnin stretol s Cathy Cole z New Hampshire, v júli 1989 sa vzali a potom žili v Sacramente v Kalifornii. V nasledujúcich rokoch Sparks vyskúšal celý rad povolaní. V roku 1993 sa rodina presťahovala do New Bernu, kde napísal svoj prvý publikovaný román "The Notebook" (1996). V súčasnosti stále žije v New Berne s manželkou a piatimi deťmi: tromi synmi (Miles Andrew, Ryan Cote a Landon) a dvoma dcérami-dvojčatami (Lexie Danielle a Savannah Marin). Sparks prispieva do národnej a miestnej charity a podieľa sa na programe kreatívneho písania "University of Notre Dame".
Tvorba.
Svoj prvý, nikdy nepublikovaný román "The Passing", napísal Sparks v roku 1985, počas štúdia na Notre Dame. Druhý román, "The Royal Murders", (tiež nikdy nepublikovaný) napísal v roku 1989. Ďalší román "The Notebook", z roku 1994 zaujal literárnu agentku Theresu Parkovú, ktorá zariadila jeho vydanie v Time Warner Book Group. Keď v októbri 1996 vyšiel, zaznamenal obrovský úspech - prvý týždeň viedol rebríček bestsellerov v "New York Times" a úspech sa dostavil aj na medzinárodnej scéne. 
Sparks, ktorého jeho prvý román finančne dokonale zabezpečil, sa potom oddal literárnej tvorbe a napísal mnoho ďalších, medzinárodne veľmi úspešných bestsellerov. Jeho tvorba je preložená do viac ako 35 jazykov, vrátane slovenčiny (pozri zoznam publikovaných diel). Podľa námetov troch jeho románov vznikli celovečerné filmy, ktoré dohromady zarobili viac ako štvrť miliardy dolárov.
Heart of Midlothian FC

Heart of Midlothian FC (známy aj ako Hearts) je škótske futbalové družstvo so sídlom v meste Edinburgh. Hearts hrá v najvyššej škótskej súťaži. Je jedným z dvoch najvýznamnejších klubov z Edinburghu, druhým je Hibernian FC.
Umiestnenia od sezóny 2000/2001.
00-01 : 3.miesto 01-02 : 6.miesto02/03 : 3.miesto03/04 : 3.miesto04/05 : 5.miesto05/06 : 2.miesto06/07 : 4.miesto07/08 : 8.miesto08/09 : 3.miesto.
Aztlán

Aztlán je legendárne územie niekde na sever od dnešného mesta Mexiko, ktoré podľa legendy počnúc rokom 830 po Kr. začalo opúšťať 7 jednotlivých príbuzných kmeňov, pričom jeden z nich, Mexikovia, dnes podľa slova Aztlán nazývaní (vlastní) Aztékovia, odišiel ako posledný a do oblasti dnešného mesta Mexiko (Tenochtitlán) dorazil asi v roku 1325 (1310) po putovaní dlhom niekoľko sto (cca 200/300) rokov. Mexikovia (Aztékovia) údajne putovali zo severu nasledujúc starobylú legendu ktorá predpovedala, že nájdu miesto pre ich nové mesto tam, kde uvidia orla sediaceho na vrchole kaktusu a požierajúceho hada.
Legendy o charaktere tohto územia, o dĺžke putovaní jednotlivých kmeňov sa rôznia, rôznia sa aj názory o konkrétnej polohe Aztlánu.
Clo

Clo je povinná peňažná platba vyberaná pri prechode tovaru cez colnú hranicu (na základe príslušných právnych predpisov daného štátu a/alebo medzištátnych zmlúv) v osobitnom konaní príslušnými štátnymi orgánmi. Vo väčšine prípadov sa týka dovozu (dovozné clo), existuje ale aj clo uvaľované na vývoz (vývozné clo) či na tranzit (tranzitné clo). Teoreticky sa clo dá chápať ako nepriama daň pre tuzemských dovozcov (prípadne vývozcov či realizátorov tranzitu), oficiálne však na Slovensku medzi nepriame dane nepatrí (v niektorých krajinách, napríklad v Nemecku, sa považuje za daň).
Clo má dve funkcie:
Slovensko v súčasnosti tvorí spolu s krajinami EÚ, Tureckom, Andorrou a San Marínom colnú úniu. EÚ, Turecko, Andorra a San Maríno teda tvoria jedno tzv. colné územie (majú rovnaké clá), krajiny mimo EÚ tvoria tzv. colnú cudzinu, vonkajšie hranice EÚ a Turecka tvoria tzv. colnú hranicu a medzi štátmi EÚ, Tureckom, Andorrou a San Marínom sa clá nevyberajú. V minulosti bolo Slovensko/Česko-Slovensko ako štát samostatným colným územím.
Biely potok (prítok Strážovského potoka)

Biely potok je potok na Strednom Považí, preteká územím okresov Ilava, Púchov a Považská Bystrica. Je najvýznamnejším ľavostranným prítokom Strážovského potoka, meria 7,1 km a je tokom V. rádu.
Pramení v Strážovských vrchoch, v podcelku Zliechovská hornatina, na severozápadnom úpätí Strážova (1 213,3 m n. m.) v nadmorskej výške približne 790 m n. m., severoseverovýchodne od obce Zliechov. Na hornom toku tečie severoseverozápadným smerom, sprava priberá krátky prítok z juhozápadného úpätia Sokolia (1 032,4 m n. m.), zľava prítok (628,1 m n. m.) z oblasti Draštiny, následne sa stáča na severozápad a preteká Hluchou dolinou. Ďalej priberá ľavostranný prítok od obce Mojtín, prudko sa stáča na sever a tečie popri samote Uhliská. Na dolnom toku sa už stáča na severovýchod, sprava ešte priberá krátky prítok zo severozápadného svahu Svrčinovca (759,7 m n. m.) a pri osade Riedka ústi v nadmorskej výške cca 351 m n. m. do Strážovského potoka..
Orleans

Orléans môže byť:
Orleans môže byť:
Zoznam historických článkov/?

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 4 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
?g.
Ġgantija
?i.
Ținut
?u.
Đurađ Branković
?z.
İznik
Paul Hindemith

Paul Hindemith (* 16. november 1895, Hanau – † 28. december 1963, Frankfurt nad Mohanom) bol nemecký violista, dirigent a hudobný skladateľ. Patril medzi popredných skladateľov avantgardnej hudby prvej polovice 20. storočia.
Bol všestranným hudobníkom, ktorému sa v 20. a 30. rokoch v Nemecku málokto vyrovnal. Hral aj na violu v svetoznámom Amarovom kvartete, ktoré sa špecializovalo na uvádzanie súčasnej hudby. Vynikal aj ako dirigent. Hindemith mal pohnutý osud. Hoci pôsobil v Berlíne, v polovici 30. rokov sa naňho sústredili útoky nacistického režimu. Novému režimu prekážala aj jeho spolupráca s Brechtom. Preto musel skladateľ odísť do Turecka, kam ho pozvali na organizovanie hudobného života. Roku 1940 sa usadil v USA, kde pôsobil ako profesor skladby na Yaleovej univerzite, neskôr na Harvardovej univerzite. Po vojne sa presťahoval do Zürichu, kde žil do konca života. 
Jeho skladby boli často inšpirované džezom – "Ragtime, Shimmy, Boston", ale verejnosť šokovali najmä jeho operné jednoaktovky – "Vrah, Nádej žien, Nuš-Nuši, Svätá Zuzana". Autor sa tiež zameral na obnovu predklasických hudobných foriem – toccaty či fúgy. Medzi jeho významné diela patrí aj cyklus 15 piesní "Život Márie". V opere "Maliar Mathis" z rokov 19341935 zaujal stanovisko k protiumeleckému nacistickému režimu. Ďalšou jeho operou je "Harmónia svetla", ktorej ústrednou postavou je astronóm Kepler. Hindemith vytvoril rad "Komorných skladieb", ktoré iba čísloval. Tento významný nemecký skladateľ komponoval aj koncerty rôzneho zamerania. Je autorom mnohých známych skladieb pre violu.
Felix Mendelssohn-Bartholdy

Felix Mendelssohn-Bartholdy (* 3. február 1809, Hamburg, Nemecko - † 4. november 1847, Lipsko) bol nemecký hudobný skladateľ obdobia romantizmu. 
Svojich poslucháčov si nepodmaňoval len neproblematickou hudbou a lyrizmom svojej tvorby, ale aj čarom svojej mladistvej osobnosti. 
Život.
Felix sa narodil v roku 1809 v Hamburgu. Jeho otec bol bohatý bankár, starý otec osvietenský filozof. Mladý Felix žil v prepychu a blahobyte v blízkosti mnohých umeleckých osobností vrátane Goetheho. Mal možnosť veľa cestovať. Bol nielen vynikajúci klavirista, ale aj mimoriadny dirigent. Oprašoval hodnoty minulosti a opäť oživil takmer zabudnutú Bachovu tvorbu (uvedením "Matúšových pašií" v Berlíne). Od roku 1835 úspešne pôsobil na poste dirigenta v Leipzig Gewandhaus Orchestra. 
Felix Mendelssohn, ktorého rodina neskôr prijala protestantské meno Bartholdy, žil iba krátko - zomrel tridsaťosemročný po ťažkom nervovom šoku, po náhlom úmrtí svojej sestry Fanny. Po jeho smrti bola jeho hudba neraz zaznávaná, najmä pre jeho židovský pôvod.
Charakter hudby.
Mendelssohnova hudba je klasicisticky ohraničená, avšak emocionálne uvoľnenejšia. Je živá, temperamentná a často sentimentálna. Technicky a formovo je majstrovsky zvládnutá. Orchestrácia je proporcionálne vyvážená.
Dielo.
Mendelssohn-Bartholdy už ako pätnásťročný chlapec skomponoval ouvertúru k Shakespearovej hre Sen noci svätojánskej so "Svadobným pochodom", ktorý ho preslávil po celom svete. Písal aj koncertné predohry: "Tiché more a šťastná plavba, Krásna Meluzína, Ruy Blas". Medzi najvýznamnejšie Mendelssohnove symfónie patrí 3. symfónia zvaná "Škótska", k čomu ho inšpirovala prehliadka starého hradu a historické spomienky na slávu kráľovnej Márie Stuartovej. 4. symfónia, "Talianska" vznikla na základe potuliek po Taliansku a 5. symfónia "Reformačná" mala byť oslavou reformovaného protestantizmu. 
Autor väčšinou čerpal námety z literárnych či dramatických diel. Jeho dielo "Husľový koncert e-mol" patrí medzi najslávnejšie husľové koncerty vôbec. Hru na klavíri skladateľ ovplyvnil "Piesňami bez slov". Z jeho vokálno-inštrumentálnej tvorby dosiahlo uznanie oratórium "Eliáš" skomponované na biblický námet.
Nezabudnuteľná cesta

Nezabudnuteľná cesta (orig. "A Walk to Remember") je americký romantický film z roku 2002 nakrútený podľa rovnomenného bestselleru úspešného amerického spisovateľa Nicholasa Sparksa. Dej filmu je zasadený do polovice 90. rokov 20. storočia do Beaufortu v Severnej Karolíne. Témou filmu je problematika lásky medzi dvoma pôvodne nie veľmi kompatibilnými mladými ľuďmi (medzi rovesníkmi úspešným, ale značne nedisciplinovaným a povinnosti zanedbávajúcim chuligánom a konzervatívnou, zbožnou a slušne vychovanou dcérou pastora). Silná láska je tu motorom, ktorý napravuje, disciplinuje, učí viere a tolerancii a prekonáva náboženské a povahové rozdiely. 
Film celkovo dostal prevažne negatívne či rozporuplné kritiky (recenzentom sa často nepáčila "gýčovitosť a presladenosť filmu", "nahrubo a nedomyslene spracovaný dej", "chyby v strihu a spracovaní scén" či "ideologické vyznenie filmu"), u divákov však bol pomerne úspešný a predstaviteľka hlavnej dievčenskej roly, Mandy Moore, získala niekoľko ocenení a nominácií za svoj herecký výkon. Mimo USA, kde bol kladne hodnotený najmä v konzervatívnych kresťanských kruhoch, získal film mimoriadnou obľubu najmä na Filipínach, v Singapure a Poľsku. Inšpiráciou pre hlavnú dievčenskú postavu bola Sparksova sestra Danielle († 2000).
Hibernian FC

Hibernian Football Club (neformálne známy ako: Hibs) je škótske futbalové družstvo so sídlom v meste Edinburgh. Jeho tradičným mestským rivalom sú Hearts.
Lenzov zákon

Lenzov zákon je fyzikálny zákon popisujúci vzťah medzi elektrickým prúdom a zmenou magnetického indukčného toku. Zákon bol v roku 1833 sformulovaný nemeckým fyzikom Heinrichom Friedrichom Lenzom na petrohradskej akadémii, znie: Zákon sa dá odvodiť od Faradayovho zákona elektromagnetickej indukcie, stačí si v ňom len všimnúť znamienko mínus.
Využitie.
Princíp vlaku budúcnosti.
Napríklad vlak, ktorý sa pohybuje na magnetickom vankúši (maglev). Namiesto koľajníc sa vlak pohybuje po trati vybudovanej z kovových pásov. V podvozku má zabudovanú sústavu magnetov. Pri veľkej rýchlosti magnety vytvárajú v kovových pásoch premenné magnetické pole, v ktorom sa indukujú uzavreté vírivé prúdy. Vírivé prúdy môžu mať veľké hodnoty a preto aj silné magnetické pole. Riadia sa Lenzovým zákonom a sú namierené proti príčine čo ich vyvolala. Vírivé prúdy svojim magnetickým poľom odpudzujú magnety na podvozku. Magnetické sily spôsobujú nadnášanie vlaku nad traťou. Kolesá vlaku sú potrebné len na rozjazd.
Indukčná brzda.
Otáčajúci sa kotúč prechádza oblasťou medzi nadstavcami jadra cievok. Pri tomto pohybe dochádza v kotúči ku zmenám magnetického poľa. V dôsledku tejto zmeny sa vo vodivom kotúči indukujú vírivé prúdy, ktoré pôsobia proti zmene magnetického poľa. Majú brzdiaci účinok.
MTS

MTS môže byť:
mts môže byť:
Mts môže byť:
ICC

ICC môže byť skratka pre:
Rennae Stubbsová

Rennae Stubbsová (* 26. marec 1971, Sydney, Austrália) je bývalá austrálska tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 60 turnajov WTA vo štvorhre.
Vania Kingová

Vania Kingová (* 3. február 1989, Monterey Park, Kalifornia, USA) je súčasná americká profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 1 turnaj WTA v dvojhre a 12 turnajov vo štvorhre.
Vlajka Libérie

Vlajka Libérie je variantom vlajky Spojených štátov amerických, z ktorých iniciatívy táto prvá černošská republika v Afrike vznikla.
Jedenásť horizontálnych pruhov (šesť červených a päť bielych) pripomína jedenásť signatárov deklerácie nezávislosti, modré pole v ľavom hornom rohu, zaberajúce šírku piatich pruhov, africký kontinent, a biela päťramenná hviezda v ňom žiariace svetlo Libérie ako vtedy jedinej africkej republiky. Červená farba znamená udatnosť, vrúcnosť a vytrvalosť, modrá slobodu, právo a vernosť, biela čistotu.
Vlajka v dnešnej podobe pochádza z roku 1847, kedy došlo k vyhláseniu nezávislosti. V rokoch 1827 – 1847, kedy Libéria mala štatút americkej kolónie, bol počet jej pruhov (sedem červených a šesť bielych) aj farieb celkom zhodný s vlajkou USA. Štvorec vľavom hornom rohu vtedy zaberal šírku siedmich pruhov a niesol voľný biely stredový kríž.
Anastasija Ivanovna Rodionovová

Anastasija Ivanovna Rodionovová, (* 12. máj 1982, Tambov, Rusko) je súčasná austrálska profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 2 turnaje WTA vo štvorhre.
Divoké kočky

Divoké kočky (v orig. "Coyote Ugly") je americký film z roku 2000. Režisérom je David McNally.
Ústrednou postavou je 21-ročná Violet Sanfordová (hrá ju Piper Perabová), ktorá žije len s otcom (John Goodman) v malom meste v New Jersey (South Amboy). Rozhodne sa odísť do New Yorku, kde sa snaží presadiť v hudobnej brandži. Zamestná sa v bare zvanom Coyote Ugly, ktorého majiteľkou je nekompromisná Lil (Maria Bellová) a kde pracujú srdečná Cammie (Izabella Miková), nepriateľská Rachel (Bridget Moynahanová) a Zoe (Tyra Banksová). Stretáva nádejného hudobného producenta, z ktorého sa vykľuje pomocník v kuchyni (Kevin O'Donnell, hrá ho Adam Garcia). Po prekonaní počiatočnej nevraživosti sa do seba zaľúbia, pričom Kevin pomôže prekonať Violet jej strach zo spievania na verejnosti. Jej veľký sen, aby sa jej piesne objavili v repertoári známej speváčky, sa jej napokon splní. Vo filme znejú viaceré skladby speváčky LeAnn Rimesovej, ústrednou skladbou je hit Can’t Fight the Moonlight.
Vlajka Mozambiku

Vlajka Mozambiku má tri vodorovné pruhy, zelený, čierny a žltý, oddelené od seba úzkymi bielymi prúžkami (v pomere 10:1:10:1:10). Od žrdi je do vlajkového listu vsunutý červený rovnoramenný trojuholník. V ňom je žltá päťramenná hviezda, na nej biela roztvorená kniha a cez ňu ležia skrížené čierna puška a motyka. Tieto tri figúry, prevzaté zo štátneho znaku, presahujú do trojuholníkového poľa.
Zelená farba symbolizuje rastlinné bohatstvo a blahobyt, biela spravodlivosť a mier, červená revolúciu, ozbrojený boj za národne oslobodenie a proti kolonializmu, žltá nerastné zdroje krajiny. Kniha je symbolom vzdelania, puška predstavuje obranu a bdelosť, motyka roľníctvo a poľnohospodársku výrobu. Žltá hviezda pripomína záväzok budovať socialistickú ekonomiku a spoločnosť.
Vlajka bola zavedená roku 1983 rozhodnutím 4. kongresu vládnucej strany "FRELIMO" ("Front národného oslobodenia Mozambiku") a nadväzuje na vlajku tejto národne oslobodeneckej organizácie zo šesťdesiatych rokoch (v rokoch 1974 – 1975 to bola dokonca neoficiálna vlajka Mozambiku). Nahradila mozambickú štátnu vlajku s vejárovým usporiadaním pruhov, ktorá sa používala v rokoch 1975 – 1983.
Theo Jansen

Theo Jansen (*1948) je umelec a kinetický sochár žijúci v Holandsku. Vytvára veľké diela ktoré napodobňujú skelety zvierat, alebo hmyzu, ktoré sú schopné samé kráčať využívajúc len silu vetra napr. na pláži. Jeho práce sú spojením umenia a konštruktérskeho umenia.
Externé odkazy.
Videá jeho prác
Beňadín

Beňadín je potok na Strednom Považí, v západnej časti okresu Púchov. Je to pravostranný prítok Bielej vody, meria 10,4 km a je tokom IV. rádu.
Prameň.
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Lazianska vrchovina, na južnom svahu Makyty (), v lokalite Červená veža, v nadmorskej výške približne , neďaleko česko-slovenskej štátnej hranice.
Smer toku.
Na hornom toku tečie severojužným smerom, od osady Dešná tečie juhojuhovýchodným smerom. Približne od sútoku s potokom Lysky sa stáča a pokračuje na východ, pričom sa až k ústiu viacnásobne vlní.
Ústie.
Beňadín sa vlieva do Bielej vody na území obce Lúky, severozápadne od stredu obce, v nadmorskej výške 342,9 m n. m.
Vlajka Rovníkovej Guiney

Vlajka Rovníkovej Guiney má tri horizontálne pruhy, zelený, biely a červený, pri žrdi je svetlo modrý klin v tvare rovnoramenného trojuholníka, siahajúceho do štvrtiny dĺžky vlajky. Uprostred bieleho pruhu je umiestnený štátny znak, v ktorom je na bielom štíte strom mangrovník v prirodzených farbách zo znaku mesta Bata (pod ktorým bola podpísaná zmluva zo španielskymi dobyvateľmi v roku 1843) a šesť žltých šesťcípych hviezd nad ním reprezentuje rovnaký počet provincií štátu. Pod štítom je na bielej stuhe heslo "UNIDAD, "PAZ, "JUSTICIA" (Jednota, mier, spravodlivosť). Zelená farba symbolizuje rastlinné bohatstvo, červená boj za slobodu, biela mier a vzájomnú zhodu. Modrý klin predstavuje more, ktoré spojuje pevninské územie Rovníkovej Guiney s jej ostrovmi.
Vlajka bola zavedená roku 1968, v rokoch diktatúry prezidenta F. M. Nguemy niesla však iný znak (1976-1979).
Dešná (Lysá pod Makytou)

Dešná je miestna časť obce Lysá pod Makytou v okrese Púchov. Leží v Javorníkoch, v geomorfologickej časti Lysianska brázda, na sútoku Beňadína a Rôtovského potoka, 4 km severozápadne od stredu Lysej pod Makytou, v nadmorskej výške 
Jadro Dešnej je prístupné odbočením z cesty I/49 vedúcej z Lyského priesmyku do Púchova. Patria k nej viaceré kopanice, západne od nej vedie štátna hranica s Českom.
V okolí sú vhodné lyžiarske terény, lyžiarske vleky sú vybudované pri osade Beňadín (kratší) a Šústové (dlhší).
Lysky

Lysky je názov potoka na Strednom Považí, v západnej časti okresu Púchov. Prameň a horný tok leží na území Česka. Je to pravostranný prítok Beňadína, meria 6,6 km (z toho 3,5 km na Slovensku) a je tokom V. rádu.
Prameň.
Vzniká na moravskej strane Bielych Karpát na západnom svahu vrchu Cibulka (636,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 570 m n. m., juhovýchodne od obce Střelná v okrese Vsetín.
Smer toku.
Od prameňa tečie sprvu na sever, na východnom okraji Střelnej sa postupne stáča a pokračuje k štátnej hranici východným smerom. Po prekročení hranice v oblasti Lyského priesmyku (528 m n. m.) tečie severovýchodným smerom, pričom sa koryto viacnásobne vlní. Tesne pred ústím sa výrazne esovito ohýba.
Ústie.
Do Beňadína sa vlieva na území obce Lysá pod Makytou, západne od stredu obce pri osade Vnukovci, v nadmorskej výške 385,4 m n. m.
Central Park

Central Park je veľký verejný mestský park s rozlohou 843 akrov alebo 3,41 km² obdĺžnikového tvaru s rozmermi 4 km × 800 m) v mestskej časti Manhattan v meste New York v Spojených štátoch. Bol otvorený v roku 1859.
Ročne ho navštívi okolo 25 miliónov návštevníkov, čím je to najnavštevovanejší mestský park v Spojených štátoch a patrí aj medzi najznámejšie mestské parky na svete, pretože sa objavil v mnohých filmoch a televíznych programoch. Prevádzkuje ho súkromná nezisková organizácia.
Zo severu ho ohraničuje ulica West 110th Street, na západe Central Park West, na juhu 59th Street a na východe Fifth Avenue. Niekedy sa okrajové ulice parku označujú aj ako Central Park North, Central Park West a Central Park South. Fifth Avenue si svoj názov zachováva.
Park navrhli Frederick Law Olmsted a Calvert Vaux, pričom obaja neskôr založili brooklynský Prospect Park. Od roku 1963 patrí medzi národné historické pamiatky. Hoci väčšina parku vyzerá prírodne, v skutočnosti je vytvorený umelo a obsahuje niekoľko umelých jazier, chodníky, dva štadióny na korčuľovanie, útočisko pre divočinu a trávnaté plochy používané na rôzne športové podujatia, ako aj ihriská pre deti. Park je populárnou oázou pre migrujúce vtáky a takisto aj pre pozorovateľov vtákov. 10 km cestu okolo parku využívajú bežci, cyklisti a korčuliari, predovšetkým cez víkendy po 19. hodine, keď je zastavená automobilová doprava.
Park bol založený v roku 1857 na 778 akroch (315 ha) pozemku získaného mestom. V roku 1858 krajinský architekt Frederick Law Olmsted a architekt / krajinár Calvert Vaux vyhrali dizajnovú súťaž na zlepšenie a rozšírenie parku s plánom nazvaným "Plán Greensward". Výstavba sa začala v tom istom roku a prvá časť parku bola otvorená pre verejnosť v zime roku 1858. Výstavba severne od parku pokračovala počas americkej občianskej vojny v šesťdesiatych rokoch a park sa v roku 1873 rozšíril na svoju aktuálnu veľkosť. obdobie poklesu na začiatku 20. storočia, Robert Moses začal program vyčistiť Central Park. Ďalší pokles na konci 20. storočia podnietil vytvorenie Central Park Conservancy v roku 1980, ktorý zrekonštruoval mnohé časti parku v 80. a 90. rokoch minulého storočia.
Central Park bol vyhlásený Národným historickým orientačným bodom amerického ministerstva vnútra v roku 1963 ktorý ho v apríli 2017 umiestnil na predbežný zoznam lokalít svetového dedičstva UNESCO. Park, spravovaný po desaťročia oddelením parku a rekreácie v New Yorku, v súčasnosti spravuje Central Park Conservancy na základe zmluvy s obecnou vládou v rámci verejno-súkromného partnerstva. The Conservancy je nezisková organizácia, ktorá prispieva 75% ročného rozpočtu 65 miliónov dolárov do Centrálneho parku a zodpovedá za základnú starostlivosť o 843 akrový park.
Strelenka

Strelenka je miestna časť obce Lysá pod Makytou v západnej časti okresu Púchov.
Rozprestiera sa v juhozápadnej časti Javorníkov, v geomorfologickej časti Lysianska brázda, na sútoku Lysiek s pravostranným Kozinovcom a Drdákovským potokom v nadmorskej výške 428 m n. m. Leží priamo pod Lyským priesmykom (528 m n. m.), na ceste I/49 z moravskej obce Horní Lideč do Púchova, 5 km ZJZ od stredu Lysej pod Makytou.
Cez Strelenku prechádza trať Púchov – Horní Lideč, je tu železničná zastávka, cestný aj železničný hraničný prechod do Česka. Súčasťou miestnej časti sú viaceré kopanice, roztrúsené severne (na svahoch Javorníkov) i južne (na svahoch Bielych Karpát) od jadra Strelenky.
Strelenku tvoria osady:
Tri novogrécke básne

Tri novogrécké básne, Op. 50 je zbierka piesní Antonína Dvořáka. 
Dielo má časti: 
Vznikli na český preklad básnika Václava Nebeského, vyšli v roku 1878 v Prahe. Skladateľ dokázal živo vystihnúť baladický ráz týchto troch básní a v tomto jednotnom tóne zladiť kontrasty dramatického pátosu a lyričnosti.
Vnútornou okolnosťou, ktorá prispela k dokončeniu opusu 50, začatého už skôr, bola príprava prvého Dvořákovho autorského koncertu v Prahe, na ktorom si prial vystúpenie Josefa Leva s novým dielom. Epicko-dramatickým obsahom je tento opus vzácny nielen u Dvořáka, ale v celej českej piesňovej literatúre. Skladateľ tu pracoval s novými hudobnými prostriedkami. Prvá pieseň „Koljas“ a tretia pieseň „Žalospev Pargy“ sú dramatické, s prevažne deklamačne vedeným spevným hlasom, majú voľnú prekomponovanú formu. Druhá pieseň „Nereidy“, je lyrická, má trojdielnu formu s prekomponovanou strednou časťou. Každá pieseň má charakteristický hudobný motív, Dvořákovu symfoniku nezaprie klavírny part zvukovo bohatý po stránke harmónie, s početnými figuráciami a dynamickými vlnami od pianissima po fortissimo. Ak majú byť splnené skladateľove požiadavky v plnej miere, vyžaduje si interpretácia tohto diela veľký hrdinský barytón.
Harold Urey

Harold Clayton Urey (* 29. apríl 1893, Walkerton, Indiana, USA – † 5. január 1981, San Diego, Kalifornia) bol americký chemik, ktorý sa zaoberal fyzikálnou chémiou a nositeľom Nobelovej ceny za chémiu za objav deutéria.
Život.
Harold Urey začal študovať na Montanskej univerzite v roku 1914 kde vyštudoval zoológiu. Štúdium ukončil v roku 1917. Ďalšie dva roky strávil ako chemik v priemysle. V roku 1921 nastúpil na doktorandské štúdium chémie na Kalifornskú univerzitu. Štúdium úspešne ukončil v roku 1923. Nasledujúci rok strávil v Kodani na Inštitúte teoretickej fyziky u Nielsa Bohra.
V roku 1932 objavil ťažký vodík – deutérium. Ten získal frakčnou destiláciou tekutého vodíka. Ťažký vodík má na rozdiel od ľahkého vodíka v jadre okrem protónu aj neutrón. Atómové číslo má rovnaké ako ľahký vodík, ale jeho atómová hmotnosť je dvojnásobná. Za tento objav mu bola v roku 1934 udelená Nobelova cena za chémiu.
V roku 1934 sa Harold Urey stal profesorom na Kolumbijskej univerzite. V rokoch 1940 až 1945 sa stal riaditeľom vojenského výskumu na Kolumbijskej univerzite v rámci Projektu Manhattan. Tento výskum bol zameraný na štiepenie izotopov uránu 235 metódou plynovej difúzie. V roku 1941 viedol spolu s Georgom Pegramom diplomatickú misiu do Veľkej Británie, aby tu nadviazali spoluprácu s britskými vedcami pri vývoji atómovej bomby.
Po vojne sa Harold Urey stal profesorom na Inštitúte pre nukleárne štúdie (v súčasnosti Enrico Fermi Institute) a neskôr sa stal profesorom na Chicagskej univerzite.
Harold Urey sa v neskoršom veku zaoberal tiež výskumom vývoja planét a položil základy teórie o planetárnej evolúcii. V roku 1952 vydal knihu "The Planets: Their Origin and Development" (Planéty: Ich pôvod a vývoj).
Harold Clayton Urey zomrel 5. januára 1981.
Lyský priesmyk

Lyský priesmyk () je priesmyk () v juhozápadnom cípe geomorfologického celku Javorníky, v časti Lysianska brázda.
Priesmyk je zníženinou medzi Javorníkmi na severe a Bielymi Karpatmi na juhu. Vedie ním štátna hranica s Českom, cesta I/49 a železničná trať Púchov – Horní Lideč. Je tu cestný aj železničný hraničný prechod, na slovenskej strane je parkovisko.
Najbližším osídlením na slovenskej strane je osada Strelenka (cca na východ), na českej strane obec Střelná ( na západ). Cez Lyský priesmyk preteká potok Lysky.