burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kulík vrchovský

Kulík vrchovský (lat. "Eudromias morinellus", staršie "Charadrius morinellus") je druh z čeľade kulíkovité. Žije v palearktickej oblasti, kde obýva vresoviská tundry a tiež vrcholy hôr. Na Slovensku sa objavuje len vzácne počas migrácie, najmä v Nízkych Tatrách, Západný Tatrách a na Orave. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kulík vrchovský patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci. Pokles bol zaznamenaný aj v Európe.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 1840 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Arkesilaos z Megalopolisu

Arkesilaos () bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 188 pred Kr.
Arkesilaa z arkádskeho Megalopolisu na 148. olympijských hrách korunoval "athlothetés" (najstarší z hellanodikov) za víťazstvo v behu na jedno stadion. V starovekom Grécku sa olympijské víťazstvo cenilo rovnako ako víťazstvo vojvodcu vo vojne. Túto prelomovú udalosť v Arkesilaovom živote priliehavo vyjadruje spev prvej Pindarovej "Olympijskej ódy", ktorá znie: „"Do ďaleka žiari sláva vydobytá na olympijských hrách, kde bojuje rýchlosť a sila spojená s odvahou o najvyššiu cenu. Kto tam zvíťazí, teší sa po celý život úcte sladkej ako med, ktorá odmieňa úspech. Veď stále a každodenné šťastie je to najlepšie, čo si môže človek priať."“
Menom Arkesilaa navyše 148. olympiádu (štvorročné obdobie) nazvali, lebo menom víťazov tejto disciplíny sa olympiády označovali. V starovekom Grécku bol zoznam týchto olympiád spoločne s ich víťazmi zostavený koncom 5. stor. pred Kr. a od 4. stor. pred Kr. ho grécki historici používali pri datovaní. Olympijské víťazstvo Arkesilaa uvádza Eusebios vo svojom diele Kronika (), a to v zozname olympijských víťazov, ktorý vyhotovoval z písomnosti Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Ilmeriovci

Ilmeriovci alebo Ürméniovci (dobovo v základnom tvare: "Irmely", "Irmeli", "Ilmeri", "Ilmery", "Üményi", "Ürméni") bol šľachtický rod z Nitrianskej stolice, z Mojmíroviec (vtedajší Ilmer/Urmín).
Dejiny rodu.
Nitrianska stolica.
Prvé hodnoverné zmienky predkoch rodu sú z rokov 1277 a 1283. Vtedy sa Benedikt z Mojmíroviec (syn Pavla) a jeho príbuzní Batur z Vinodolu a Miko z Vinodolu stali zakladateľmi jednotlivých vetiev rodov z Mojmíroviec. Ilmeriovci majú čiastočne spoločných predkov s rodom Sőlőšiovcov. Od konca 13. storočia a počas 14. storočia sa rod začal vetviť a objavovali sa prímenia Fodor, Boďo (obe vymreli počas 15. storočia) a Vereš. Všetci neskorší potomkovia rodu sú tak odvodení od vetvy Verešovcov, ktorá pochádza od Benedikta.
Ako prvý začal prímenie Vereš používať Šebastián z Mojmírovicec (* 1477† po 1502), syn Michala. Šebastián pôsobil ako kráľov vyslanec pri Nitrianskej stolici.
Ivanská vetva.
Nastaršie majetky rodu sa nachádzali v Mojmírovciach (lokality Genč, Taráň, Piešťany - zaniknutá lokalita pri dnešnom Poľnom Kesove), Ivanke pri Nitre a pri Svätoplukove (Oháj).
Ján z Mojmíroviec, syn Mikuláša bol zakladateľ ivánskej vetvy rodu, s prídomkom „de Iwankafalva“. Mikuláš sa ženil sa s jedinou dcérou Mikuláša z Ivanky pri Nitre, z rodu Branč-Lipovníkovcov. Ján sobášom s Margitou z Demandíc získal majetky v Demandiciach a v osade Hybec na Honte.
Ďalší významní členovia ivánskej vetvy rodu boli:
Fratišek sa oženil s Barborou (dcéra bratislavského podžupana Tomáša Ilešháziho). Františkov syn Ján (* 1569† po 1575) mal dve dcéry. Šlo o posledného mužského člena ivanskej vetvy rody Ilmériovcov.
Mojmírovská vetva.
Ivanská a mojmírovská vetva Ilmeriovcov mali spoločné majetky ešte v 16. storočí.
Z tejto vety sa spomínajú napr.:
Pôvodné majetky v Mojmírovciach boli sídlom rodu do polovice 18. storočia. Vtedy sa František odsťahoval do Žabokriek nad Nitrou. Táto vetva pokračovala jeho synom a vnukom Petrom, ktorým v roku 1839 vymrela.
Z mojmírovských Ilmeriovcov najdlhšie pretrvala vetva od Štefana, registrátora Uhorskej kancelárie. Významní sa stali jeho štyria synovia:
Sídlo Jozefa Ürméniho vo Váli (Stoličnobelehradská stolica) sa stalo novým sídlom rodu. Aj Jozefovi synovia Ján, František a Maximilián dosiahli vysoké postavenie v uhorských úradoch. Nikdy však neboli povýšení do barónskeho alebo grófskeho stavu.
Posledný člen rodu bol Pavol Ürméni, ktorého smrťou v roku 1940 rod vymrel.
Bratislavská stolica.
Príslušníci rodu sa objavujú aj v Bratislavskej stolici. Prvý známy príslušník bol Demeter z Dolného Čepeňa (dnes miestna časť Serede), ďalší (Adam a Martin) sa objavujú v súpise šľachty z roku 1681. Potomkovia rodu vlastnili majetky na území Bratislavskej župy do druhej polovice 19. storočia.
Erb.
Erb z roku 1643 tvorí: „v [striebornom] štíte na [zelenej] pažiti stojaca odetá žena [modré šaty a biela zástera], ktorá drží v ľavej ruke tri [červené] ruže, v pravej tri [zelené] palmové ratolesti.“ Prikrývadlá sú zlato-modré a červeno-strieborné.
Jan Dismas Zelenka

Jan Dismas Zelenka, rodným menom Jan Lukáš Zelenka (* 16. október 1679, Louňovice pod Blaníkem† 23. december 1745, Drážďany) bol český barokový hudobný skladateľ a kontrabasista. Z jeho tvorby sa zachovalo asi 200 skladieb, z toho 20 omší a 4 rekviem. K jeho najznámejším skladbám patrí "Sub Olea pacis et palma virtutis conspicua orbi Regia Bohemiae Corona" skomponovaná pri príležitosti korunovácie Karola VI. za českého kráľa.
Bol synom učiteľa a organistu v Lounoch. Študoval pravdepodobne na jezuitskom gymnáziu v pražskom Klementíne. Potom hral na kontrabas (presnejšie violon, nástroj veľmi podobný dnešnému kontrabasu) v pražskej kapele grófa Johanna Huberta Hartiga, jedného z českých miestodržiteľov. V roku 1710 alebo 1711 Zelenka odišiel do Drážďan. Tu nastúpil do dvornej kapely kráľa Augusta Silného. V roku 1729 bol menovaný za kapelníka chrámovej hudby, roku 1735 potom chrámovým skladateľom ("Kirchen-Compositeur").
Kompozíciu študoval v Taliansku u Antonia Lottiho. V rokoch 17161718 študoval vo Viedni kontrapunkt u Johanna Josepha Fuxa. Podľa legendy žil krátky čas aj v Benátkach, kde sa mal stretnúť s Vivaldim.
Jeho skladateľské dielo bolo však rýchlo zabudnuté, lebo drážďanský dvor krátko po Zelenkovej smrti ovládol tzv. galantný štýl. Až neskôr bol Zelenka znovuobjavený, najprv Bedřichom Smetanom a v 20. storočí muzikológom Camillo Schoenbaumom.
Lemonade (album)

Lemonade je šiesty štúdiový album americkej speváčky a skladateľky Beyoncé. Vyšiel 23. apríla 2016 prostredníctvom Parkwood Entertainment a Columbia Records. Primárne je to R&amp;B album, ale zahŕňa tiež žánre, pop, reggae, blues, rock, hip hop, soul, funk, Americana, country, gospel, elektronickú hudbu a trap. Ako vokalisti na albume spolupracovali: James Blake, Kendrick Lamar, The Weeknd a Jack White.
"Lemonade" debutoval na prvej priečke amerického hudobného rebríčka "Billboard" 200, s predajom 485 000 kópií počas prvého týždňa, čím sa stal speváčkiným šiestym za sebou idúcim albumom číslo jeden v krajine. Album obsahuje 5 singlov: „Formation“, „Sorry“, „Hold Up“, „Freedom“ (featuring Kendrick Lamar) a „All Night“. Do decembra 2016 sa predalo v USA 1,52 milióna kópií, čím sa stal tretím najlepšie predávajúcim albumom roka.
Na 59. ročníku udeľovania Cien Grammy bol "Lemonade" celkovo nominovaný v 9 kategóriách, z ktorých vyhral Najlepší urban contemporary album a Najlepší videoklip. Singel „Formation“ obdržal nomináciu v kategóriách Nahrávka roka, Pieseň roka a Najlepší videoklip, kým „Hold Up“, „Don't Hurt Yourself“ a „Freedom“ získali nominácie v popových, rockových a rapových kategóriách.
Súkromná škola umeleckého priemyslu (Kremnica)

Súkromná škola umeleckého priemyslu je stredná odborná škola v Kremnici. Jej predchádzajúce názvy boli: do roku 1990 bol názov Stredná umelecko-priemyselná škola, v rokoch 19902011 Škola úžitkového výtvarníctva, od 2011 do 31. augusta 2019 Súkromná škola úžitkového výtvarníctva. V súčasnosti ponúka nasledovné študijné odbory: výtvarné spracovanie kovov a drahých kameňov (so zameraniami: umelecké kováčstvo a zámočníctvo, plošné a plastické rytie kovov, zlatníctvo a strieborníctvo, umelecké odlievanie kovov), design, štukatérstvo, tvorba hračiek a dekoratívnych predmetov. Štúdium je denné štvorročné a končí maturitnou skúškou (skúškou zo slovenského jazyka, cudzieho jazyka, teoretických odborných predmetov a praktických odborných predmetov – praktická maturitná práca). Podmienkou prijatia na štúdium je úspešné vykonanie talentových skúšok a dobrý prospech. Talentové skúšky sú anonymné. Výsledky žiakov hodnotí prijímacia komisia. Škola už niekoľko rokov funguje ako súkromná (minimálne od roku 2012). Zriaďovateľom školy je "Swedish Education Group – SE group, s. r. o." Škola má vlastnú jedáleň v budove školy a dve budovy školského internátu.
História.
Škola bola založená v roku 1966. Je druhou najstaršou školou tohto typu (ŠUP) na Slovensku. Vznikla na podnet Štátnej mincovne, n. p. Kremnica ako škola so zameraním na výchovu a vzdelávanie umeleckých rytcov, kováčov a zlatníkov. Prvým riaditeľom bol Ľudovít Leitner, potom Karol Zábrady, v rokoch 1971 – 1989 Valéria Salayová. 
Pedagógovia: Andrej Peter, Ján Allerám, Terézia Kružlicová, Karol Barón, Bohumil Bača, Milan Ormandík, Cyril Koreň, Milan Greguš, Ondrej Lipták, Pavel Károly, Peter Mišík, Vojtech Baláž, Ondrej Ďurian. 
Študijné odbory vznikali postupne v nasledovných rokoch:
Mnohí absolventi školy našli uplatnenie v kremnickej mincovni avšak niektorí pokračovali v štúdiu na vysokých školách a niektorí dosiahli významné úspechy aj na európskej úrovni.
Majstrovstvá Západnej Ázie v basketbale mužov 2017

Majstrovstvá Západnej Ázie v basketbale mužov 2017 bol v poradí 15. turnaj majstrovstiev Západnej Ázie v basketbale mužov, ktoré organizuje Západoázijská basketbalová asociácia (WABA). Konal sa v Ammáne, v Jordánsku v dňoch od 29. januára2. februára 2017, za účasti 6 tímov. Jordánsko bolo organizátorom západoázijského šampionátu ôsmykrát; predtým hostilo toto podujatie v rokoch 2001, 2002, 2008, 2012, 2014, 2015 a 2016, zakaždým v Ammáne. Zápasy sa odohrali v aréne Fuhais club Hall. Turnaj pozostával iba z jednej šesťčlennej skupiny, v ktorej sa stretol každý s každým. Svoj piaty titul získal , ktorý zvíťazil vo všetkých stretnutiach.
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia západoázijských družstiev na Majstrovstvá Ázie 2017, ktoré organizuje Libanon. Kvalifikovali sa na ne štyri najlepšie družstvá.
Účastníci.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA k augustu 2016.
Anton Raphael Mengs

Anton Raphael Mengs (* 12. marec 1728, Ústí nad Labem† 29. jún 1779, Rím) bol nemecký klasicistický maliar narodený v Čechách.
Život.
Narodil sa ako syn saského dvorného maliara, Dána Izmaela Mengsa v Ústí nad Labem (ktorým zrejme rodina len prechádzala). Čoskoro po jeho narodení sa rodina usadila v Drážďanoch. Prvé maliarske školenie získal spolu so svojou sestrou Theresiou Concordiou v ateliéri svojho otca. S otcom tiež podnikol prvú študijnú cestu do Ríma, kde ďalej študoval v ateliéri Antona Marona a oženil sa s jeho dcérou. Na Akadémii v Ríme tiež vyučoval maľbu. Pri pobyte tam vyzdobil freskami chrám sv. Eusébia na Esquiline. Neskôr pobýval opäť v Drážďanoch, kde vyzdobil výjavmi z Kristovho života hlavný oltár a dva bočné oltáre Dvorného chrámu ("Katholische Hofkirche"). V roku 1745 Mengs po svojom otcovi zdedil pozíciu dvorného maliara saského kurfirsta a poľského kráľa Augusta III. (v Sasku nazývaného Friedrich August II.). Preslávil sa ako významný portrétista (napr. portrét neapolského kráľa Karola VII.), ako maliar náboženských obrazov monumentálnych rozmerov a nástenných malieb. Dvakrát sa zdržiaval v Španielsku, najmä v rokoch 17611769, kedy vytvoril nástropné fresky v Palacio Real v Madride. Stal sa tiež riaditeľom Španielskej kráľovskej akadémie.
Myšlienkovo vychádzal z diela Johanna Joachima Winckelmanna ("Myšlienky o napodobovaní gréckych diel v maliarstve a sochárstve"), s ktorým sa spriatelil v Ríme. Za vrchol úpadku maliarstva považoval dielo neskorobarokového Benátčana Giovanniho Battistu Tiepola.
Ryan Gosling

Ryan Thomas Gosling (* 12. november 1980, London, Ontário, Kanada) je kanadský herec, ktorý tiež patrí k najmladším hercom nominovaných na Oscara. Svoju kariéru začal v roku 1995, známy je z filmov ako "Zápisník jednej lásky" (2004), "Hranice života" (2005), "Deň zrady" (2011), "Lovci gangstrov" (2013) či "La La Land" (2016). V súčasnosti žije s herečkou Evou Mendesovou, s ktorou má tiež dve deti.
ČEPS

ČEPS, a. s. je energetická spoločnosť, ktorá zaisťuje prenos elektrickej energie z a do zahraničia a medzi výrobcami a distribútormi. Základom skratky je Česká energetická přenosová soustava ČEPS vlastní a prevádzkuje elektrických vedení. V roku 2015 spoločnosť preniesla 65,570 GWh elektrickej energie.
Podľa zakladacej listiny je dátum založenia spoločnosti 20. august 1998. Vlastníkom spoločnosti je cez Ministerstvo priemyslu a obchodu Českej republiky. Predsedom predstavenstva je od 1. apríla 2016 Jan Kalina.
Prenosová sústava.
Výstavba chrbtice prenosovej sústavy bola prakticky ukončená v 80. rokoch. Vedenia 220 kV boli stavené do začiatku 70. rokov, od tej doby sa stavajú len 400 kV vedenia a vedenia 220 kV slúžia ako doplnkové.
Prenosová sústava obsahuje vedení v hladine 400 kV, vedení 220 kV a vedení 110 kV. 41 rozvodní obshuje 71 transformátorov. Hlavný dispečing prenosovej sústavy je v Prahe, záložný v Ostrave.
So Slovenskou prenosovou sústavou je napojená týmito 400kV vedeniami: vedenie V424 Sokolnice - Križovany, V497 Sokolnice - Stupava, V404 Nošovice - Varín. 220kV vedeniami: V280 Sokolnice - Senica a V270 Lískovec - Považská Bystrica. Slovenské a české prenosové sústavy (vtedy v Československu) boli prepojené v roku 1953 220kV vedením Bystričany - Lískovec. Vedenie zo Sokolníc do Senice existuje od 70. rokov, vtedy priamo pokračovalo do Križovian.
Svoju prenosovú sústavu kontroluje od roku 2013 dronami. Podľa riaditeľa Sekcie riadení údržby, Milana Sedláčka, „Drony používáme nejčastěji třeba při kontrole izolátorů na stožáru nebo při poruše způsobené úderem blesku do vodiče“. Vedenie môže pri obhliadke ostať pod prúdom. Použitím dronov firme ročne ušetrí asi dva milióny korún.
V septembri 2019 ČEPS dokončilia zaústenie vedenia V413 ŘeporyjeProsenice do rozvodne Mírovka pri Havlíčkovom Brode. Z najdlhšieho vedenia ČEPSu v dĺžke takmer tristo kilometrov sa po investícii približne 800 mil. Kč a vytvorení zaústenia v dĺžke približne 23 kilometrov stali vedenia dve: V413 ŘeporyjeMírovka a V416 MírovkaProsenice. Investícia zlepší stabilitu Prenosovej sústavy a zásobovanie Kraja Vysočina. Najdlhšie vedenie je po novom vedenie z Hradca u Kadaně do Mírovky dlhé 209,6 km.
15. februára 2021 dosiahla česká prenosová sústava nový rekord v spotrebe, o 8:50 bola spotreba: 12 226MW. Predošlý rekord z 28. februára 2018 bol 12 058MW. Rekord bol spôsobený hlavne chladným počasím.
Trh s elektrinou.
V januári 2013 sa plánovalo prepojenie denných trhov s elektrinou piatich štátov: Slovensko (SEPS), Česko, Maďarsko, Poľsko a Rumunsko. Prvé tri z nich sú už prepojené od septembra 2012. Začiatkom apríla 2014 bolo potvrdené, že prepojenie trhov sa očakáva od obchodného dňa 11. novembra 2014.
Jan Ladislav Dusík

Jan Ladislav Dusík (iné mená: Dussek, Dušek, Dusik; * 12. február 1760, Čáslav† 20. marec 1812, Saint-Germain-en-Laye) bol český hudobný skladateľ a klavirista. 
Hudobné vzdelanie získal u jezuitov v Jihlave a v Kutnej Hore. Roku 1778 vyštudoval Novomestske gymnázium v Prahe 
, a potom vstúpil do služieb grófa Mannera. V roku 1779 s ním odišiel do Belgicka, kde začal kariéru klavírneho virtuóza. Koncertoval v Amsterdame, Hamburgu, Petrohrade, Berlíne, Paríži i v Miláne. Žil predovšetkým v Paríži, ale roku 1789 utiekol pred revolúciou a až do roku 1799 žil v Londýne. V roku 1804 vstúpil do služieb Ľudovíta Ferdinanda Pruského a žil v Nemecku. Po Ľudovítovej smrti v roku 1807 sa vrátil do Paríža, kde prijal službu u kniežaťa Charles-Maurice de Talleyrand-Périgorda.
Ako skladateľ tvoril predovšetkým komorné diela pre klavír. Je radený ku klasicizmu, ale niekedy je tiež považovaný za priekopníka romantizmu.
Fatmagül

Fatmagül ( "Fatmagül'ün Suçu Ne?") je turecký seriál z rokov 20102012, ktorý produkovala spoločnosť Ay Yapım a vysielala stanica Kanal D. Na Slovensku ho vysielala TV Doma od 31. marca 2014 do 14. augusta 2014. Seriál bol nakrútený podľa románu "Aký zločin spáchala Fatmagül?", ktorý napísal Vedat Türkali.
Jiří Antonín Benda

Jiří Antonín Benda (* 30. jún 1722, Benátky nad Jizerou† 6. november 1795, Bad Köstritz) bol český hudobný skladateľ obdobia klasicizmu. Brat Františka Bendu.
Život.
Študoval u piaristov v Kosmonosoch a u jezuitov v Jičíne. V oboch internátoch sa tradične pestovala hudba a Benda si odtiaľ odniesol tiež znalosť pôsobivého rečníckeho prejavu a zásad správnej deklamácie, čo veľmi ovplyvnilo jeho hudobné zameranie. V roku 1742 sa odsťahoval do Berlína, kam bol pozvaný aj s rodičmi pruským kráľom Friedrichom II., ktorý bol obdivovateľom jeho brata, skladateľa a husľového virtuóza Františka Bendu. Roku 1750 sa Jiří Antonín stal takisto kapelníkom a to u turínskeho vojvodu Friedricha v Gotei. Krátko bol riaditeľom hudby hamburského divadla. V roku 1781 navštívil Paríž, kde mala premiéru jeho opera "Romeo a Júlia". V Nemecku sa zdržiaval až do roku 1778, kedy sa pokúsil získať vo Viedni miesto kapelníka u nemeckej opery, ktorú chcel zriadiť Jozef II. Vkusu viedenského publika však nevyhovel a roztrpčený neúspechom rezignoval na skladateľskú dráhu a zvyšok života strávil putovaním z miesta na miesto. Cez tento neúspech sa však Benda dočkal ocenenia u mnohých významných osobností umeleckého života, jeho skladby výrazne zapôsobili napr. na Mozarta, ktorý skladby "Ariadna na Naxe" a "Medea" zbožňoval natoľko, že ich neustále vozil so sebou.
Benda bol členom slobodomurárskej lóže.
Meno skladateľa Jiřího Antonína Bendu nesie český Bendův komorný orchester.
Dielo.
Bol zakladateľom melodrámy. Zvlášť jeho prvé diela "Ariadna na Naxe" a "Medea" reprezentujú túto hudobnú formu. Myšlienku striedania hudby a hovoreného slova prebral od Jeana-Jacquesa Rousseaua a prakticky ju uviedol do života. Rousseau chcel však hudbou vytvárať podklad pre pohybovú stránku hercovho prejavu, Bendovou základnou požiadavkou bola dramatická pravdivosť. V najrozšírenejšej hudobnej dramatickej formácii tej doby - talianskej opere - dominovala hudba a všetky ostatné zložky sa jej podriaďovali. Benda spojil hudbu a slovo tak, aby bola slovu v najväčšej možnej miere uchovaná jeho oznamovacia schopnosť. Hudba sa tým však ocitla v postavení podriadenej zložky. Svoje kompozičné skúsenosti z dramatickej oblasti prenášal Benda aj do diel inštrumentálnych, skladal predovšetkým symfónie (30), cembalové koncerty, kantáty (cez 100), komorné skladby, opery, klavírne sonáty a scénickú hudbu.
Kostol Reformovanej kresťanskej cirkvi v Plešivci

Kostol Reformovanej kresťanskej cirkvi je gotická sakrálna stavba v obci Plešivec v rožňavskom okrese v Košickom kraji. 
Jednoloďový kostol, pôvodne zasvätený svätému Jurajovi, patriaci dnes miestnemu zboru Reformovanej kresťanskej cirkvi sa nachádza v centrálnej polohe uprostred obce. Vďaka zachovanej freskovej výmaľbe výnimočnej kvality patrí medzi významé kultúrne pamiatky.
Dejiny.
Mestečko Plešivec bolo rodovým sídlom miestneho rodu Bubekovcov od 13. storočia. Tí získali majetky od kráľa Bela IV. po bitke s Mongolmi v ktorej mu údajne zachránili život. Miestny kostol s pôvodným patrocíniom sv. Juraja bol ich rodovým kostolom. Prvá písomná zmienka o ňom pochádza z roku 1314. Pôvodný jednoloďový kostol bol Bubekovcami rozšírený na dvojlodie. V tejto etape nechali kostol vymaľovať freskami v interiéri a aj v exteriéri. Neskorogotickú kaplnku, ktorá sa nachádza pri severnej stene hlavnej lodi nechali vybudovať začiatkom 15. storočia. Inšpirovali sa pravdepodobne príkladmi pohrebných kaplniek zo Spiša. V kaplnke je pochovaný len jediný člen rodu, Ladislav Bubek. 
Kostol bol zničený po nájazde Turkov, ktorí ho vypálili v roku 1558. Ďalších šesťdesiat rokov ležal ako ruina bez strechy. K jeho obnove došlo už za pôsobenia kalvínskeho cirkevného zboru začiatkom 17. storočia. Vtedy došlo k skráteniu lodi a novému zastrešeniu, strop je odvtedy riešený plocho, nie ako klenba. V tomto období vytvorili aj drevenú emporu.
Prvý výskum kostola sa uskutočnil už v roku 1861. Obnova kostola pokračovala v roku 1938, kedy bol Plešivec súčasťou vojnového Maďarska. Došlo k odkrytiu časti fresiek. Ďalšie reštaurovanie pokračovalo v rokoch 1977 - 1978 (Josefík, Székely, Togner). V súčasnosti je kostol opäť v rukách reštaurátorov.
Architektúra kostola.
Kostol sa nachádza uprostred obce. Je to reprezentatívna jednoloďová stavba s polygonálne ukončenou svätyňou a severne orientovanou kaplnkou. Je dokladom vyspelosti gotickej architektúry v prostredí stredovekého Gemera. Z gotického obdobia sa dochovala najmä severná kaplnka s gotickými oknami s kružbou, fragmentmi klenby a sedíliou v tvare oslieho chrbta. V jej interiéri je sekundárne osadený gotický náhrobok Ladislava Bubeka z ružového mramoru. Dochoval sa aj hodnotný gotický portál prepájajúci kaplnku a loďou. Fresky, dodnes odkryté len čiastočne, sa nachádzajú v presbytériu, kde zobrazujú Ukrižovanie a Poslednú večeru. Ďalšie fresky boli nájdené aj na exteriérovej strane presbytéria, zobrazujú sv. Štefana a sv. Ladislava Samostatne stojaca zvonica pochádza z roku 1748. Odborníci usudzujú, že fresky sú dielom skúseného majstra z Talianska a boli vzorom pre ďalšie podobné realizácie v kostoloch v okolí (Štítnik, Ochtiná). Patria k najkvalitnejším freskám na území Slovenska.
Ječmeniště

Ječmeniště môže byť:
Volejbalová extraliga žien 2016/17

Volejbalová extraliga žien v sezóne 2016/17 bol 25. ročník extraligy volejbalistiek, najvyššej volejbalovej súťaže žien na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenská volejbalová federácia (SVF). V extralige súťažilo 10 družstiev, čo je o 1 družstvo viac ako v minulej sezóne. Titul obhájilo družstvo VK Slávia EU Bratislava, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad BVK Bratislava.
Systém súťaže.
Po odohraní základnej časti raz doma a vonku sa družstvá v 2. časti súťaže rozdelili na 2 skupiny, o 1.4. a 5.10. miesto. Družstvá si body zo základnej časti prenášali do nadstavbovej časti, v ktorej odohrali zápasy s každým družstvom raz doma a vonku. Družstvá na 1. až 8. mieste po nadstavbovej časti postúpili do štvrťfinálových zápasov play-off. Štvrťfinále sa hralo na 2 víťazné zápasy; semifinále, finále a o 3. miesto na 3 víťazné zápasy a stretnutia o umiestnenie na 2 hrané zápasy. Zo súťaže nevypadlo priamo žiadne družstvo, družstvá na 9. a 10. mieste odohrali prelínaciu baráž s víťazmi regionálnych skupín 1. ligy.
Prelínacia súťaž.
Družstvo Zvolena sa v extralige neudržalo a v sezóne 2017/18 ho nahradia obaja regiónalni víťazi 1. ligy – Spišská Nová Ves aj Nové Mesto n/Váhom. Senica možnosť súťažiť v baráži nevyužila a neprihlásila sa do nej.
Cayambe

Cayambe môže byť:
Motorový rušeň 700

Motorový rušeň 700 (do roku 1988 niesol označenie ako rad T 211.0) je dvojnápravový dieselový rušeň s mechanickým prenosom výkonu. Bol určený pre posun v depách, staničný posun a pre vlečkový prevádzku.
V depach, tieto boli malé rušne používané na posun a prieťahy rušňov pri opravách (kedy sa opravované stroje nemohli pohybovať vlastnou silou) a všade tam, kde bolo potrebné premiestniť elektrické rušne závislej trakcie na koľajach bez trakčného vedenia (v rotundách, na točnách, na přesuvnach a v opravárenských halách. Priestory boli obmedzené, a preto často hrala dôležitú úlohu malá celková dĺžka / dĺžka cez nárazníky).
Stroje vyrábala pražská vagónka ČKD v rokoch 1957 až 1962. Pre ČSD a rôzne česko-slovenské priemyselné podniky vyrobených bolo celkom 627 kusov. Ďalších 208 strojov rovnakého typu bolo exportovaných do Sovietskeho zväzu, NDR, Číny, Rumunska, Albánska a Bulharska.
Technika.
Spaľovací motor.
Rušeň disponuje spaľovacím motorom TATRA 111 A. Ide o vznetový štvortaktný nepreplňovaný ("atmosferický") rýchlobežný vzduchom chladený dvanásťvalec s valcami do „V“ v stojatom usporiadaní. Motor má výkon 121 kW a zdvihový objem 14,825 l. Vŕtanie valcov je 110 mm, zdvih piestov, ktoré majú po jednom vstrekovacom a výfukovom ventile, vstrekovacie trysky a päť piestnych krúžkoch, 130 mm. Motor má tri vačkové hriadele. Jeden poháňa vstrekovacie ventily a zostávajúce dva poháňajú výfukové ventily. Voľnobežné otáčky sú na hodnote 720 ot./min, maximálne môže motor pracovať až s 1 600 ot./min.
Prenos.
Mechanická štvorstupňová prevodovka ČKD M 150-4 (Mylius) slúži na prenos hnacej sily spaľovacieho motora na obe hnacie nápravy rušňa. Ozubené kolieska v prevodovke sú v trvalom zábere (ozubené kolieska do seba trvalo zapadajú), riadenie zvolených prevodových stupňov prebieha prostredníctvom prvku zvaného "zubová spojka".
Prevodovka je robustná, spoľahlivá a jej obsluha v prevádzke je veľmi jednoduchá. Ovládanie je riešené pomocou stlačeného vzduchu. Rušňovodič používa pri riadení tri prvky: 1. zvolí smer jazdy (vpred - vzad, nastaví pákou) 2. predvolí prevodový stupeň (0 - 1 - 2 - 3 - 4, nastaví pákou) 3. pákou spojkového ventilu ovláda spojku. Keď spojka rozpojí, predbieha synchronizácia predvoleného prevodového stupňa. Nasleduje pozvoľne spínanie trecej spojky a na jeho začiatku je prevodový stupeň zaradený. Pritom musí rušňovodič udržiavať vhodné otáčky motoru (pákou). (Všetko prebieha veľmi podobne, ako pri jazde autom s klasickou prevodovkou ovládanou manuálne, s tím rozdielom, že otáčky motoru a spojku ovláda rušňovodič ručne, zatiaľ čo šofér v aute - pedály, nohou).
Externý odkaz.
Rušne radov 700 a 701 v atlase lokomotív)
U Michálka

U Michálka je prírodná pamiatka ev. č. 1822 neďaleko obce Bohutice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 270-275 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana.
Predmetom ochrany je dochované stepné spoločenstvo s výskytom osobitne chránených druhov rastlín a živočíchov.
Uherčická louka

Uherčická louka je prírodná pamiatka ev. č. 2023 neďaleko obce Uherčice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 439 - 445 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana.
Predmetom ochrany sú vlhké lúky a mokraďové spoločenstvá s výskytom osobitne chránených druhov rastlín a živočíchov.
Vraní vrch

Vraní vrch je prírodná pamiatka ev. č. 2133 neďaleko obce Krhovice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 218-232 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana.
Predmetom ochrany sú xerotermné rastlinné spoločenstvá, na podklade muskovitických ortorúl krhovického kryštalinika. Prírodná pamiatka sa rozkladá na vrchole a v časti svahov rovnomenného vrchu o nadmorskej výške 232 metrov.
Šafářka

Šafářka je prírodná pamiatka ev. č. 2024 neďaleko obce Mašovice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 371 - 377 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana.
Predmetom ochrany je prirodzená teplomilná vegetácia extenzívne obhospodarovanej lúky.
Radový dom

Radový dom alebo dom v radovej zástavbe alebo ľudovo dom v radovke môže byť:
Stříbrný vrch (prírodná pamiatka, okres Znojmo)

Stříbrný vrch je prírodná pamiatka ev. č. 2069 neďaleko obce Hostěradice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 236-262 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana.
Predmetom ochrany je zvyšok teplomilnej vegetácie na vápencovom odkryve a výskyt radu ohrozených druhov rastlín.
1890 (seriál)

1890 je slovenský historický seriál s kriminálnou zápletkou televízie JOJ, ktorý sa vysielal od 5. marca do 28. mája 2017. Tvorcovia sa pri jeho príprave nechali inšpirovať podmanivou prírodou a unikátnou atmosférou slovenského Gemera, predovšetkým kaštieľom Betliar a jeho blízkym okolím. Dej príbehu je situovaný do konca 19. storočia, napriek tomu nejde o vernú dobovú rekonštrukciu a tvorcovia sa napriek konzultáciám s odborníkmi nesnažili o absolútnu historickú presnosť vo všetkých zložkách, ale vytvorili vlastný svet. Niektoré dobové detaily boli prispôsobené v prospech motívov zaujímavých pre súčasného diváka 
Produkcia.
V októbri 2015 oznámila JOJ, že vyvíja výpravný dobový seriál s pracovným názvom "1890" v hlavnej úlohe s Jánom Koleníkom. Seriál má 13 častí. Seriál sa nakrúcal od septembra do decembra 2016 v kaštieli Betliar, ktorý bol v tom čase uzatvorený pre reinštaláciu expozícií a inštaláciu kúrenia. Režisérom seriálu je Peter Begányi, ktorý pracoval aj na seriáloch "Naši" a "Superhrdinovia". V seriáli si zahrali aj Stanislav Majer, Milan Ondrík, Lukasz Kos, Anikó Vargová, Filip Kaňkovský, Vladimír Jedľovský, Vica Kerekes, Pavel Višnovský, Attila Mokos a Danica Matušová. Podľa slov generálneho riaditeľa Marcela Gregu je "1890" jeden z najväčších projektov televízie vôbec a seriál označil za najvýpravnejšiu dobovú sériu v histórii Slovenska. Veľký dôraz bol kladený na verné dobové vizuálne spracovanie, mnohé autentické dobové kostýmy sa pre detektívku nechali dokonca priamo šiť a rekvizity sa začali zbierať už rok pred výrobou. Rozpočet seriálu sa vyšplhal na 2 milióny eur, v priemere 154 tisíc na jednu epizódu. O seriál prejavili záujem aj niektorí významní filmoví distribútori v Európe.
1890 (rozlišovacia stránka)

1890 môže byť:
Martin Kečkeš

Martin Kečkeš (*7. marec 1994) je slovenský hokejový obranca. Je odchovancom klubu MHK Dubnica nad Váhom.
Klubový hokej.
Martin Kečkeš začínal s hokejom v klube MHK Dubnica nad Váhom. Ako mladší žiak prestúpil pred sezónou 2007/08 do susednej Dukly Trenčín, kde odohral dve sezóny. Pre sezónou 2009/10 sa vrátil do klubu MHK Dubnica nad Váhom, kde hral za dorastenecké mužstvo. V nasledujúcej sezóne hrával okrem dorastencov MHK Dubnica nad Váhom už aj za juniorské mužstvo. Pred sezónou 2011/12 prestúpil do Švédska do klubu Falu IF, kde hral dorasteneckú ligu J18 Elit čo je druhá najvyššia dorastenecká liga vo Švédsku. V tejto sezóne nastúpil aj za Slovenskú reprezentáciu v 6 prípravných zápasoch. Pred novým ročníkom sa stal hráčom klubu Luleå HF, kde hrával v juniorskej lige SuperElit. Práve počas tejto sezóny nastúpil premiérovo medzi mužmi. V 4 stretnutiach nastúpil za klub Bodens HF v Division 1, čo je tretia najvyššia súťaž vo Švédsku. Sezónu, ale dokončil v zámorí v lige NAHL, kde sa stal hráčom klubu Wenatchee Wild, kde si zahral aj play-off. &lt;br&gt;
V sezóne 2013/14 odišiel hrať ruskú juniorskú ligu MHL, kde pôsobil v českom klube HC Energie Karlovy Vary. V tejto sezóne nastúpil aj za reprezentáciu Slovenska do 20 rokov na Majstrovstvách sveta juniorov, kde nastúpil v 5 stretnutiach. Za juniorské mužstvo klubu HC Energie Karlovy Vary pôsobil v MHL aj v nasledujúcej sezóne. Počas sezóny nastúpil aj za seniorské mužstvo HC Baník Sololov v 2. hokejovej lige ČR. Nasledujúci ročník odohral v poľskej lige za klub Zaglebie Sosnowiec. Pred sezónou 2016/17 sa stal hráčom švédskeho klubu Boro/Vetlanda, ktorý pôsobí v lige Division 2, čo je 4 najvyššia súťaž vo ŠVédsku.
Starosta (rozlišovacia stránka)

Starosta môže byť:
Starosta (priezvisko)

Starosta je české, slovenské a poľské priezvisko s významom starosta. Na Slovensku je najčastejšie v Spišskej Novej Vsi a Pavlovciach nad Uhom (okres Michalovce). V Česku je najrozšírenejšie v mestách Praha a Benešov.
Známi nositelia.
Pozri v článku Starosta (rozlišovacia stránka).
Premonštrátsky kláštor

Premonštrátsky kláštor môže byť:
Radíkov

Radíkov môže byť:
Retalhuleu

Retalhuleu môže byť:
Mravenečník

Mravenečník môže byť:
Můstek

Můstek môže byť:
Myslůvka

Myslůvka môže byť:
Obchodná akadémia

Obchodná akadémia môže byť:
Schaffhausen

Schaffhausen môže byť:
Schwyz

Schwyz môže byť:
Soběchleby

Soběchleby môžu byť:
Sololá

Sololá môže byť:
Solothurn

Solothurn môže byť:
Spálava

Spálava môže byť:
Šimocuke

Šimocuke môže byť:
Bianca

Bianca môže byť:
Martin Sentiváni

Martin Sentiváni () môže byť:
Pasiteles

Pasiteles () bol grécky sochár a spisovateľ v 1. storočí pred Kr.
Sochár Pasiteles pochádzal pravdepodobne z južnej Itálie (pôv. "Magna Graecia"). V roku 89 pred Kr. na základe rímskeho zákona "Lex Plautia Papiria" získal rímske občianstvo. Bol zakladateľ neapolskej helenistickej školy, umelec s eklektickým vkusom, ktorého pôvodná tvorba sa nezachovala. Pracoval váčšinou v Ríme, kde hlavne odlieval a cizeloval (rytím ozdoboval kovové predmety).
Napísal aj knihu (dnes stratenú) o piatich zväzkoch o gréckom umení, ktorá bola podľa rímskeho spisovateľa Plínia základným prameňom pri štúdiu estetiky: „"Obdivu sa tešil i Pasitelés, ktorý napísal tiež päť zväzkov o umení, po celom svete slávnych. Ten sa narodil v gréckej osade na brehoch Itálie a spolu s tamojšími obyvateľmi miest mu bolo udelené rímske občianstvo. Zhotovil zo slonoviny Iova v chráme Metellovom tam, odkiaľ sa vychádza na Martovo pole. Prihodilo sa mu, že keď bol v lodeniciach, kde chovali africké šelmy, tesal podľa skutočnosti leva cez klietku, z inej klietky unikol panter a vážne ohrozil svedomitého umelca. Vytvoril údajne premnoho diel, nepoznáme však ich mená."“
Pasiteles o sebe napísal, že k svojim sochám zhotovoval hlinené modely, ktoré potom jeho žiaci reprodukovali do mramoru. Žiakom Pasitela bol Stefanos, ktorý signoval sochu z Villy Albani pri Ríme (na nápise "IGUR IV 1584" sa Stefanos sám vyhlasuje za jeho žiaka) a žiakom Stefana bol Menelaos, autor mramorového súsošia Oresta a Elektry, umiestneného v Museo delle Terme. 
O sochárskych dielach Pasitela nám podávajú svedectvá signatúry z podstavcov jeho nezachovalých sôch, a pripisujú sa mu aj originály dnešných mramorových kópií diel, súsošia "Dioskúrov", umiestnenom v Museo del Prado v Madride a sochy tzv. "Atalanty" v Musei Vaticani, pravdepodobne víťazky "Héraií" (odetú v chitóne), o ktorých Pausanias uvádza: „"Bežia takto: majú rozpustené vlasy, chitón siaha čiastočne nad kolená a pravé rameno ukazujú až po prsia. Aj im je určený olympijský stadion, ale pre beh im zmenšujú stadion na šestinu. Víťazkám dávajú olivové vence a kus mäsa z kravy obetovanej Hére, môžu tiež venovať do chrámu svoju namaľovanú podobizeň."“
Volejbalová extraliga mužov 2016/17

Volejbalová extraliga mužov v sezóne 2016/17 bol 25. ročník extraligy volejbalistov, najvyššej volejbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenská volejbalová federácia (SVF). V extralige súťažilo 9 družstiev, rovnako ako v minulej sezóne. Družstvá VKP Bystrina SPU Nitra a TJ Spartak Myjava účinkovali zároveň aj v Stredoeurópskej lige. Titul obhájilo družstvo VKP Bystrina SPU Nitra, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad VK Prievidza. 
Systém súťaže.
Po odohraní základnej časti raz doma a vonku sa družstvá v 2. časti súťaže (nadstavbovej) rozdelili na 2 skupiny, o 1.5. a 6.9. miesto. Družstvá si body zo základnej časti prenášali do nadstavbovej časti, v ktorej odohrali zápasy s každým družstvom raz doma a vonku. Družstvá na 1. až 8. mieste po nadstavbovej časti postúpili do štvrťfinálových zápasov play-off. Štvrťfinálové a semifinálové duely play-off a duel o 3. miesto sa hrali na 3 víťazné zápasy, stretnutia o umiestnenie na 2 hrané zápasy a finálové play-off na 4 víťazné zápasy. Zo súťaže priamo nevypadadlo žiadne družstvo; družstvo na 9. mieste v nadstavbovej skupine odohralo baráž s dvoma účastníkmi 1. ligy.
Účastníci.
Poznámky: 
Bodovanie.
Pre určenie víťaza a poradia družstiev sa posudzujú nasledovné kritériá:
Prelínacia súťaž.
Prelínacia súťaž sa nakoniec neuskutočnila, nakoľko sa do nej prihlásili iba dve družstvá, ktoré tým pádom priamo postúpili do nasledujúceho ročníka extraligy.
Pod Šibeničním kopcem

Pod Šibeničním kopcem je prírodná pamiatka ev. č. 2168 neďaleko obce Horní Dunajovice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 250 - 280 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana.
Predmetom ochrany je unikátne spoločenstvo Melicetum ciliate vytvorené na podklade kryštalických vápencov. Vzhľadom k úplnej prevahe silikátových hornín na juhovýchodnom okraji Českého masívu je flóra a vegetácia tejto lokality v širšom regióne výnimočná. Z významných druhov rastlín tu nájdeme napr. medničku brvitú "(Melica ciliata)", oman hodvábny "(Inula oculus-christi)", rezedu žltú "(Reseda lutea)" a ľan tenkolistý "(Linum tenuifolium)".
Oleksovické vřesoviště

Oleksovické vřesoviště je prírodná pamiatka ev. č. 2100 neďaleko obce Oleksovice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 234 - 254 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana.
Predmetom ochrany sú dve malé pieskovne s kolóniou brehule hnedej a nadväzujúce lesné porasty s dominantným vresom obyčajným, cenné sukcesné štádiá psamofytnej vegetácie s kyjankou sivou, bielolistom roľným a bielolistom najmenším.
Oleksovická mokřina

Oleksovická mokřina je prírodná pamiatka ev. č. 1897 neďaleko obce Hostěradice v okrese Znojmo v nadmorskej výške 205 - 210 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana.
Predmetom ochrany sú rákosové porasty lemované na okrajoch krovými až stromovými jelšami a vrbinami a striedané miestami kultúrnym lesom vhodnej druhovej skladby (mäkký luh). Na rast rastlín sa viaže rad chránených, ohrozených druhov živočíchov.
Vysoká škola DTI

Vysoká škola DTI (v rokoch 20062016 Dubnický technologický inštitút v Dubnici nad Váhom) je súkromná vysoká škola, ktorá pôsobí na základe uznesenia vlády SR č. 200 zo dňa 1. marca 2006. Poskytuje vysokoškolské vzdelanie v bakalárskych a magisterských študijných programoch formou denného a externého štúdia a má certifikát ISO 9001.
13. mája 2022 sa vymenovaním prezidentkou Zuzanou Čaputovou rektorom stal Tomáš Lengyelfalusy.
Dejiny.
V roku 2010 mal inštitút 4 568 študentov, z toho žiadneho na dennom štúdiu. V roku 2015 vykázala škola 1 955 externistov a 225 denných študentov. Pred prvým hodnotením Akreditačnej komisie mal inštitút konzultačné strediská v jedenástich mestách, napríklad v Čadci, Žiline, Stropkove, Sobranciach, Sečovciach, Prievidzi či Revúcej.
Šéf Akreditačnej komisie Ľuboš Fišera označil DTI za jednu z najslabších vysokých škôl na území Slovenska.
„Vysoká škola DTI poskytuje vzdelanie najmä v učiteľských odboroch, bez ktorých naša krajina nemá budúcnosť,“ povedala prezidentka Zuzana Čaputová.
Absolventi.
Vysokoškolské tituly tu v odbore učiteľstvo ekonomických, resp. technických predmetov získali poslanci NR SR za stranu SMER-SD Dušan Bublavý, Mikuláš Krajkovič a Stanislav Kubánek.
Lucia Laudoniu

Mgr. Lucia Laudoniu, PhD. (* 18. október 1987, Nitra) je slovenská historička, muzikologička, publicistka a výtvarníčka taliansko-rumunského pôvodu a talianskej národnosti.
Štúdium a špecializácia.
Lucia Laudoniu študovala v rokoch 20072012 na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave odbor dejiny a teória umeniašpecializácia muzikológia. Po ukončení štúdia hudobnej vedy absolvovala interné doktorandské štúdium v odbore všeobecné dejiny na Katedre všeobecných dejín Univerzity Komenského v Bratislave. V rámci doktorandského štúdia v rokoch 20122016 realizovala pedagogickú činnosť na svojej alma mater, kde viedla prednášky zamerané na dejiny európskej artificiálnej hudby v kontexte doby, seminár o osobnosti Giuseppe Verdiho v talianskej kultúre a spoločnosti 19. storočia a jednosemestrálny kurz k dejinám Rumunska.
Venuje sa kultúrnym dejinám neolatinských národov, predovšetkým Talianska a Rumunska, cirkevným dejinám ortodoxnej cirkvi v Rumunsku a kultúrno-religióznym kontaktom východného ortodoxného kresťanstva s románskym prostredím západnej Európy. Ako historička opery sa špecializuje na vokálnu hudbu a operu románskych krajín do 19. storočia vrátane dejín operného spevu v Taliansku a tradície hispánskej zarzuely.
Prispieva pre slovenský operný portál Opera Slovakia a pre webový časopis o dejinách Magistra História. Pre online denník o hudbe v Česku Opera Plus pripravovala v roku 2017 seriál o veľkých operných tenoroch minulosti. 
Od roku 2020 pôsobí v redakcii konzervatívneho portálu Christianitas, kde publikuje populárno-náučné články zamerané na východné kresťanstvo a na latinský jazyk, z ktorého aj prekladá.
Umelecká tvorba.
Autorka je zrakovo handicapovaná umelkyňa. V oblasti výtvarného umenia sa venuje tvorbe domácich oltárov a kresbe pastelov. V diele autorky dominujú portréty osobností z dejín Talianska a sakrálne motívy v byzantskom a gotickom štýle. Práce autorky sa príležitostne predávajú na aukčných portáloch.
Apollodóros z Atén (maliar)

Apollodóros () bol grécky maliar z prelomu 5. a 4. storočia pred Kr.
Maliar Apollodóros pochádzal z Atén. Činný bol približne v rokoch 430 až 390 pred Kr. Známy bol vďaka technike "skiágrafie" (umenia tieňovať), maľovaniu so svetlom a tieňom za použitia farebných prechodov na vyjadrenie plastičnosti zobrazovaných postáv, čím im dodal „"skutočnú podstatu"“. Všetky jeho diela sú však už stratené.
O maliarskych dielach Apollodóra nám zanechal svedectvo rímsky spisovateľ Plínius, ktorý uvádza: „"Za 90. olympiády žilo už mnoho slávnych umelcov, ako Aglaofón, Kéfisodóros, Hérillos, Euénor, otec Parrhasiov, a pravdaže jeho učiteľ, tým ale ešte nepririekneme miesto na hviezdnom nebi maliarstva. Právo na to má však (93. olympiáda) aténsky Apollodóros. On vraj zaviedol zobrazovanie rysov v tvári, a dodal svojmu štetcu veľkej slávy. Od neho je modliaci sa kňaz a Aias zasiahnutý bleskom, obraz, ktorý môžeme do dnešného dňa vidieť v Pergame. Pred ním ani jeden obraz neupútal toľko diváckych zrakov."“
Po Apollodórovi sa v gréckom maliarstve rýchlo pokročilo v riešení problematiky doladenia plastičnosti pomocou farieb, čo otvorilo cestu priestorovej maľbe. 
Dbalo sa najmä na citlivé vypracovanie každej časti ľudskej tváre, ako to od maliarov žiadali i básnici:
Aglaofón

Aglaofón () môže byť:
Pierre Boulle

Pierre Boulle (* 20. február 1912, Avignon, Francúzsko† 30. január 1994, Paríž) bol francúzsky spisovateľ ovplyvnený 2. svetovou vojnou; písal vojnové, špionážne a sci-fi romány.
Narodil sa vo francúzskom Avignone. V roku 1933 získal titul elektrotechnického inžiniera na prestížnej "École supérieure d'électricité" ("Supélec"). V roku 1938 bol vyslaný gumárenskou spoločnosťou do Malajzie. Po vypuknutí druhej svetovej vojny vstúpil do francúzskej armády v Indočíne a po obsadení Francúzska nacistami sa pripojil k Francúzskym slobodným vojskám. Slúžil ako tajný agent v Číne, Barme a Indočíne. Roku 1943 ho na rieke Mekong zajali francúzske vichistické oddiely a bol odvedený na nútené práce. Roku 1944 sa mu podarilo utiecť, neskôr bol vyznamenaný vojnovým krížom.
Po skončení vojny sa vrátil ku kaučukovému priemyslu, ale v roku 1949 sa presťahoval do Paríža, kde začal s písaním. Stal sa významným spisovateľom, vo svojich románoch často využíval svoje skúsenosti z vojny. Jeho diela "Most cez rieku Kwai" a "Planéta opíc" boli sfilmované.
Extraliga hádzanárov 2016/17

Extraliga hádzanárov v sezóne 2016/17 bol 24. ročník extraligy hádzanárov, najvyššej hádzanárskej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenským zväzom hádzanej (SZH). Oproti minulej sezóne sa počet účastníkov zvýšil o jedno družstvo. Aktuálny majster Tatran Prešov sa okrem slovenskej súťaže zúčastnil aj 5. ročníka nadnárodnej súťažeSEHA ligy. Následne opäť obhájil majstrovský titul, keď vo finálovej sérii zvíťazil nad HKM Slovan Duslo Šaľa.
Prvých 6 družstiev si malo pôvodne zabezpečiť účasť v nasledujúcej sezóne v novoobnovenej spoločnej česko-slovenskej súťažiČesko-slovenskej extralige (ČSE). V apríli 2017 sa ale rozhodlo o jej zrušení, nakoľko väčšina českých klubov zaujala k projektu odmietavé stanovisko.
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti minulej sezóne nezmenil. Základná časť pozostávala z 18 kôl. Každý s každým sa stretik 2-krát, čo znamená, že každý tím odohral 18 zápasov. Po základnej časti nasledovala nadstavbová časť s dvoma skupinami, ktorá sa hrala rovnako systémom 2-krát každý s každým a v ktorej si družstvá preniesli body zo základnej časti. V nadstavbovej skupine o titul hrali družstvá na 1. až 6. mieste po základnej časti a prví štyria postúpili do play-off. Zápasy play-off sa hrali na 3 vyhrané duely. V druhej nadstavbovej skupine hrali družstvá, ktoré skončili na 7. až 10. mieste po základnej časti.
Účastníci.
Poznámka: Víťaz 1. ligy MHK Piešťany, nevyužil kvôli finančným problémom právo účinkovať v extralige. Z podobných dôvodov odmietol účasť aj v poradí druhý oslovený klubHK Slovan Levoča.
Tchädžo

Tchädžo môže byť:
Euénor

Euénor alebo Euénór (, iný prepis Euénór) môže byť:
Mikulovické jezero

Mikulovické jezero je prírodná pamiatka ev. č. 2021, ktorá sa nachádza v okrese Znojmo na východnom okraji obce Mikulovice v blízkom lese. Správa AOPK ČR.
Ochrana.
Predmetom ochrany je vodný a mokraďový biotop, vzácne živočíchy a rastlinstvo.
Via Maris

Via Maris () je rímska cesta, ktorá spájala Heliopolis v delte Nílu s mestom Damask. 
Priebeh.
Patrila k najdôležitejším dopravným tepnám antického sveta, ktorá spájala územie Egypta s Mezopotámiou. Z delty Nílu viedla pobrežím Stredozemného mora cez Gazu, pri Megide prekonávala priesmykom pohorie Karmel a Jezraelskou nížinou pokračovala do údolia Jordánu. Popri rieke viedla ku Golanským výšinám, po ktorých prekonaní končila v Damasku, ktorý bol od staroveku významným obchodným a kultúrnym centrom oblasti.
David Popper

David Popper (* 18. jún 1843, Praha† 7. august 1913, Baden, Rakúsko-Uhorsko) bol český violončelista a hudobný skladateľ.
Život.
Narodil sa v Prahe do rodiny Ester Kischovej a Angelusa Poppera, pražského vrchného židovského kantora Cikánovy synagógy. Študoval hru na violončelo na Pražskom konzervatóriu, kde bol žiakom Julia Goltermanna. Zaujal už počas štúdií svojou mimoriadnou technikou. Zdokonaľoval sa štúdiom metód husľovej hry a čoskoro sa stal vyhľadávaným sólistom. V roku 1872 sa oženil s vynikajúcou klaviristkou Sofiou Menterovou a spoločne žali úspechy na koncertných cestách. Manželstvo však vydržalo len do roku 1886.
Popri sólovej dráhe bol v rokoch 18681873 koncertnom majstrom a sólistom Dvornej opery vo Viedni a od roku 1886 pôsobil ako profesor na Hudobnej akadémii v Budapešti. Za svoje majstrovstvo bol vyznamenaný "Radom Františka Jozefa".
Zomrel 7. augusta 1913 vo Viedni, spopolnený však bol v Drážďanoch.
Jeho mladší brat Wilhelm (* 1846 † 1915) hral tiež na violončelo. Pôsobil v orchestroch vo Viedni a v Londýne a ako pedagóg v New Yorku.
Dielo.
David Popper komponoval prevažne pre svoj nástroj. Okrem iného zložil 4 koncerty pre violončelo a orchester, 3 suity a rad drobnejších prednesových skladieb. Zvlášť pozoruhodné je Requiem pre 3 violončelá a orchester.
Zanechal tiež zbierku 40 violončelových etúd vysokej obťažnosti: "Hohe Schule des Violoncellspiels".
Hérillos

Hérillos () môže byť:
Losolosy

Losolosy je prírodná pamiatka ev. č. 2150 neďaleko obce Únanov v okrese Znojmo v nadmorskej výške 300-340 metrov. Oblasť spravuje AOPK ČR.
Ochrana.
Predmetom ochrany sú svahovité pozemky s rôznou expozíciou na pestrom geologickom podklade, teplomilné rastlinné spoločenstvá s výskytom chránených druhov rastlín a útočisko početných druhov živočíchov.
Haliaeetus

Haliaeetus (nepresne: "Haliäetus"), po slovensky: orliak alebo staršie orol, je rod vtákov z čeľade jastrabovité.
Icthyophaga.
Od roku 2005 (na základe práce Lerner a Mindell 2005) sa niekedy zvykne pod rod Haliaeetus zaraďovať aj to, čo sa inde zaraďuje ako rod Icthyophaga (=nepresne: Ichthyophaga), ale väčšina zdrojov zostáva pri tradičnom delení na dva rody Haliaeetus a Icthyophaga.
Zaradenie do podčeľade.
Zaradenie rodu do podčeľade je sporné: Rod sa zaraďuje (spolu s rodom resp. vrátane rodu Icthyophaga) do podčeľade Haliaeetinae (orliakorodé), ktorá neobsahuje žiadne ďalšie rody, alebo sa zaraďuje spolu s viacerými inými druhmi do podčeľade Buteoninae (myšiakorodé), alebo sa zaraďuje spolu s viacerými inými druhmi do podčeľade Milvinae (hajorodé).
Druhy rodu Haliaeetus v užšom zmysle (teda bez Icthyophaga).
Orliak (Haliaeetus):
Charakteristika.
Ide o veľmi veľké sokolotvaré. Majú silný, ostro zahnutý zobák a široké krídla. Žijú na skalnatých morských pobrežiach alebo vo vnútrozemí na brehoch veľkých riek a jazier. Lovia rôzne stavovce, najmä vodné vtáky a ryby.
Ha Sok-džin

Ha Sok-džin ( – McCunov-Reischauerov prepis: "Ha Sŏkjin", iný prepis: Ha Seok-jin; * 5. marec 1982, Soul) je juhokórejský filmový herec.