burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Július Jonáš

Július Jonáš (Jonáss) (* Slovensko?) bol maliar.
Životopis.
Pred rokom 1850 žil pravdepodobne vo Viedni a venoval sa krajinomaľbe. Roku 1850-1870 pôsobil na strednom Slovensku, žil pravdepodobne v Banskej Bystrici (1845-1863). Prívrženec slovenského národného hnutia, pod vplyvom J.B. Klemensa vychádzal sprvu z bidermaieru, najmä na portrétoch slovenských národných dejateľov. Maľoval oltárne plátna s výjavmi zo života dedinského ľudu, kostolné zástavy. Autor portrétu richtára Banskej Bystrice Michala Rárusa.
Externé odkazy.
[[Kategória:Slovenskí maliari]]
Ján Kinzelius

Ján Kinzelius (Kintzelius, Kinzel) (* Slovensko?) bol evanjelický kňaz.
Životopis.
Evanjelický kňaz nemeckej evanjelickej obce v Banskej Bystrici (1557-1560?).
Ján Fridrich Kluge

Ján Fridrich Kluge (* Altenburg) bol zvonolejár.
Životopis.
Pochádzal so Saska, vyučil sa v rodisku u majstra Johanna Müllera (1703-1708). Od roku 1712 zvonolejár v Banskej Bystrici , od roku 1713 mešťan Banskej Bystrice, mal dom na Hornej ul. Známe sú ním uliate zvony na Slovensku a v Maďarsku.
Po jeho smrti udržiavala manželka Dorota Kluge zvonolejársku dielňu v Banskej Bystrici pre syna, zvony podpisovala manželovým menom.
Kohlmann

Kohlmann (* Slovensko?) bol mešťan.
Životopis.
Bohatý mešťan Banskej Bystrice. Založil s → Vítom Mühlsteinom Kaplnku sv. Ondreja a Tela Kristovho na južnej strane lode farského kostola v Banskej Bystrici (1473).
Egýd Kolb

Egýd Kolb (* Slovensko?) bol banský majster, vodca baníckeho povstania a obchodník.
Životopis.
Banský majster v Banskej Bystrici, obchodoval aj s vínom. Jeden z hlavných účastníkov baníckeho povstania v Banskej Bystrici (15251526). Obýval dom č. 16 (19) na Námestí v Banskej Bystrici (od 1526).
Ján Koppersschmid

Ján Koppersschmid (Johan) (* Slovensko?) bol medikováč.
Životopis.
Medikováčsky majster v Banskej Bystrici. V Banskej Bystrici bol väznený za výtržníctvo (prepustili ho 28. februára 1528).
Krainer

Ch Krainer (* Slovensko?) bol staviteľ.
Životopis.
Staviteľ v Banskej Bystrici (zistiteľný 1570-1580), prestaval Hornú bránu a Lazovnú bránu (70. roky 16. stor.).
Reis (stolár)

Reis (* Slovensko?) bol stolár.
Životopis.
Autor kostolných lavíc s volútovými čelami vo farskom kostole v Banskej Bystrici (1777).
Kristián Lebrecht

Kristián Lebrecht (* Kaliningrad) bol zvonolejár.
Jeho brat: Ján Ondrej Lebrecht.
Životopis.
V roku 1800-1813 zvonolejársky tovariš v Banskej Bystrici. Ulial zvony pre kostoly na Slovensku aj v Maďarsku. Zaoberal sa aj výrobou pivovarníckeho zariadenia.
Samuel Milner (uhorský fyzik)

Samuel Milner (iný zápis: "Samuel Milnerus"; * asi Banská Bystrica) bol uhorský humanitný vzdelanec, ktorý sa zaoberal fyzikou. Študoval v Banskej Bystrici a Poľsku.
Martin Molner

Martin Molner (* Slovensko?) bol pedagóg.
Životopis.
Prvý učiteľ v Banskej Bystrici, doložený v mestskej knihe (1386-1399).
Fridrich Monavius

Fridrich Monavius alebo Fridericus Monavius (* 30. júl 1592, Vroclav† 8. november 1659, Greifswald) bol nemecký lekár, botanik.
Študoval na viacerých univerzitách v Nemecku, Taliansku, Francúzsku a Švajčiarsku. Hodnosť lekára dosiahol na univerzite v Tübingene v roku 1622. V roku 1649 sa stal profesorom na univerzite v Greifswalde.
Robil botanické výskumy na okolí Bratislavy, Komárna, Kežmarku, banských miest a v Tatrách (v rokoch 1626, 1630, 1638). Skúmal aj okolie Banskej Bystrice. Jeho herbár s indexom a denníky z ciest sa stratili.
Vít Mühlstein

Vít Mühlstein bol podnikateľ.
Jeho syn Gregor (Juraj) Mühlstein
Životopis.
Majiteľ banskobystrických baní a zvolenský župan, ešte ako budínsky mešťan kúpil s J. Ernstom banskobystrický banský komplex (1465). Majiteľ domu č. 2 na Námestí v Banskej Bystrici (2.polovica 15.storočia). S banskobystrickým mešťanom → Kohlmanom zakladateľ Kaplnky sv. Ondreja a Tela Kristovho pri Farskom kostole v Banskej Bystrici.
Joachim Nanticovinus

Joachim Nanticovinus (* Slovensko?) je pedagóg.
Životopis.
Rektor evanjelického gymnázia v Banskej Bystrici (1590).
Efraim Nostitius

Efraim Nostitius (* Slovensko?) bol evanjelický kňaz.
Životopis.
Kazateľ nemeckej evanjelickej obce v Banskej Bystrici (1706-1713).
Alžbeta Oberlandová

Alžbeta Oberlandová (* Slovensko?) bola knihárka, kolportérka.
Životopis.
Knihárka a distribútorka kníh v Banskej Bystrici. V súpise jej pozostalosti (1666) sa zachoval inventár kníh, podľa kt. vlastnila vyše 1 800 kníh, medzi nimi aj diela J.A. Komenského.
Gašpar Oswald

Gašpar Oswald bol staviteľ žijúci v 16. storočí, predstaviteľ renesančnej architektúry.
V rokoch 15571575 pôsobil v Banskej Bystrici. V roku 1561 upravoval neskorogotickú budovu pôvodne mestskej vážnice a preklenul miestnosti hrebienkovou klenbou. V roku 1562 postavil tzv. Vodnársky domček na mieste starého dreveného domu na dnešnej Bakossovej ulici a v roku 1575 prestaval neskorogotcký Thurzov dom.
Valentin Otzler

Valentin Otzler (* Slovensko?) bol evanjelický kňaz.
Životopis.
Kazateľ nem. evanjelický obce v Banskej Bystrici (1544-1556).
Jakub II. Pauli

Jakub II. Pauli (Pauli, Jakob di) (* Taliansko) bol staviteľ.
Životopis.
Člen talianskej staviteľskej rodiny, pôsobiacej v Banskej Bystrici (1608-1660). Podľa spoločných návrhov s Jakubom di Pauli III. postavil alebo prestaval viaceré meštiacke domy, doložená je aj prestavba Benického domu v Banskej Bystrici 
. Prestaval Hronskú bránu v Banskej Bystrici (1638).
Peregrinus

Peregrinus (* Slovensko?) bol staviteľ.
Životopis.
Pôsobil v Banskej Bystrici ako staviteľ (1564-1565) prestaval požiarom poškodenú arkádovú lodžiu radnice.
David Peuker

David Peuker (* Lipá) bol evanjelický kňaz a pedagóg.
Životopis.
Učil na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici (1646-1647), neskôr kazateľ nemeckej evanjelickej obce v Banskej Bystrici (1647-1652?). Autor teologických dišpút.
Baltazár Peyerle

Baltazár Peyerle (* Slovensko?) bol faktor Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti.
Životopis.
Faktor Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti v Banskej Bystrici. V čase baníckeho povstania sa pridal k povstalcom (15251526). Býval v dome č. 26 (28,2) zo spodnej strany Lazovnej ulice (dnes biskupská rezidencia, horná časť) v Banskej Bystrici (1526).
Tomáš Plankenstein

Tomáš Plankenstein (* asi koniec 17. alebo začiatok 18. storočia, Horné Rakúsko† asi koniec 18. storočia) bol sochár a rezbár pôsobiaci v Banskej Bystrici. Pôvodom z Horného Rakúska. Zistiteľný v roku 1732, keď bol prijatý za banskobystrického mešťana.
Georg Gottlieb Polnisch

Georg Gottlieb Polnisch (Gotfrid) (* Slovensko?) bol zlatník.
Životopis.
Vyučil sa v Kremnici. Pôsobil ako zlatník v Banskej Bystrici (spomínaný 1731-1736). Za zlatníckeho majstra bol prijatý (27. júna 1731).
Johan Georg Puskailer

Johan Georg Puskailer (Puskailler, Puskaillen) bol zlatník. Jeho syn bol Joannes Puskailer.
Životopis.
Zlatníctvu sa vyučil v Kremnici. V Banskej Bystrici pôsobil ako zlatník (spomínaný 17161750), prijatý za majstra (22. januára 1716). Pre katolícky kostol Nanebovzatia Panny Márie (farský) zhotovil tácku s ampulkami (1728).
Joannes Puskailer

Joannes Puskailer (Puszkailler, Putzkailer) bol zlatník.
Životopis.
Vyučil sa u otca, zlatník a strieborník v Banskej Bystrici (spomínaný 17421752), za majstra prijatý 18. júna 1742. Prijatý za mešťana v Banskej Bystrici 21. júna 1742.
Dielo.
Liturgické predmety, gombíky; majstrovský punc: iniciály IP v srdiečku
Püsttner

Cl Püsttner (* Slovensko?) bol kamenár.
Životopis.
V Banskej Bystrici pracoval pri renovácii meštianskych domov; pripisujú mu portál domu č. 16 na Námestí (1660).
Johan Ramszler

Johan Ramszler (* Slovensko?) bol zlatník.
Životopis.
Zlatník v Banskej Bystrici (spomínaný 1680-1691). Za majstra prijatý v Banskej Bystrici (1680).
Jochann Hanrich Ramszler

Jochann Hanrich Ramszler (Ramsler, Ramschler, Rambszler) (* Slovensko?) bol zlatník.
Životopis.
Zlatník v Banskej Bystrici (spomínaný 1706-1732). Prijatý v Banskej Bystrici za majstra (20. augusta 1706).
Joachim Resch

Joachim Resch (* Slovensko?) je organár.
Životopis.
Organár, postavil o. i. aj nový organ vo farskom kostole v Trenčíne. Organársky majster v Banskej Bystrici (doložený 1649-1654).
Pavol Röber

Pavol Röber (Roberius) (* druhá polovica 17. storočia, Slovensko?) bol prírodovedec, zoológ a entomológ slovenského pôvodu.
Životopis.
Odborník v prírodných vedách, autor práce o hmyze okolia Banskej Bystrice (Wittenberg, 1673),ktorá vyšla pod názvom: Dissertatio de Insectis Novisolii in superiori die 20. Novembris elapsi (1672) anni Hungaria cum nive delapsis. Práca má 36 strán textu.
Ján Scherueb

Ján Scherueb (* Slovensko?) bol lekárnik.
Životopis.
Prvý lekárnik v Banskej Bystrici, ktorý sa spomína v starých listinách (1536).
Ján Nepomuk Schwarzmann

Ján Nepomuk Schwarzmann (* Slovensko?) bol botanik, úradník.
Životopis.
Komorný úradník v Banskej Bystrici (okolo roku 1804). Zanechal rukopis flóry Zvolenskej župy, je uložený v Széchenyiho knižnici v Budapešti.
Albert Schwer

Albert Schwer (* Slovensko?) bol evanjelický kňaz.
Životopis.
Evanjelický kazateľ nemeckej obce v Banskej Bystrici (pred 1608, po 1617).
Simon (kníhviazač)

Simon (* Slovensko?) bol kníhviazač.
Životopis.
Kníhviazač v Banskej Bystrici (1575). Opravil dnes už stratenú, starodávnu Mestskú knihu Banskej Bystrice.
Juraj Simon-Simonides

Juraj Simon-Simonides (* Slovensko?) bol pedagóg, rektor, evanjelický kňaz.
Životopis.
Rektor latinskej školy v Banskej Bystrici (1585). Kazateľ nem. evanjelický obce v Banskej Bystrici (1588-1599).
Štefan Spötinger

Štefan Spötinger (Spettinger) (* Slovensko?) bol evanjelický kňaz.
Životopis.
Hlavný mestský evanjelický farár v Banskej Bystrici (okolo 1530). Prvý reformačný kazateľ v Banskej Bystrici.
Stephanus (Banská Bystrica)

Stephanus (* dnešné Slovensko?) bol pedagóg, rímskokatolícky kňaz.
Životopis.
Prvý banskobystrický farár a zároveň učiteľ mestskej elementárnej školy v Banskej Bystrici (spomínaný 1303).
Martin Stirbitz

Martin Stirbitz (Stürbitz) (* Slovensko?) bol organár.
Mal synov: Ján Stirbitz, Peter Stirbitz.
Životopis.
V 1. polovici 17. storočia pôsobil v Kremnici, kde roku 1614 staval organ v zámockom kostole, roku 1622 opravoval organ v Nitre, roku 1630 v Krupine, v roku 1636-1638 v Banskej Bystrici a i.
Ján Gottlieb Stock

Ján Gottlieb Stock (* Slovensko?) bol zvonolejár.
Životopis.
Banskobystrický zvonolejár, pôvodca dvoch zvonov jezuitského kostola v Levoči (1723).
Jeremiáš Tamkius

Jeremiáš Tamkius (* Slovensko?) je evanjelický kňaz.
Životopis.
Diakon (1640), hlavný farár v Banskej Bystrici (1646-1647).
Wallhammer

J Wallhammer (* Slovensko?) bol štukatér.
Životopis.
Autor výtvarnej štukatérskej výzdoby hlavného oltára v kostole Nanebovzatie Panny Márie, tzv. farskom, v Banskej Bystrici (1772-1775).
Bernhard Werner

Bernhard Werner, tiež Verner (* Slovensko?) bol pedagóg.
Životopis.
Rektor evanjelického gymnázia v Banskej Bystrici (1558-1560).
Abraham Wilikh

Abraham Wilikh (* Slovensko?) bol cinár.
Životopis.
Cinársky majster v Banskej Bystrici. Meštianske práva získal v Banskej Bystrici (21. januára 1661).
Paulus Wozar

Paulus Wozar (Wosar) (* Slovensko?) bol zlatník.
Životopis.
Zlatnícky majster v Banskej Bystrici (spomínaný 1705-1732).
Hansz Ziegler

Hansz Ziegler (Joannes) (* Slovensko?) bol zlatník.
Životopis.
Zlatník v Banskej Bystrici (spomínaný 1633).
URI

Uri môže byť:
URI môže byť:
Heroín

Heroín (iné názvy: diacetylmorfín, diamorfín) je polosyntetický opiát, derivát alkaloidu morfínu, z ktorého sa pripravuje acetyláciou. Biela kryštalická forma je väčšinou jeho soľ s kyselinou chlorovodíkovou, "diacetylmorfín hydrochlorid". Je silne návykový. Jeho trvalé užívanie spôsobuje pomerne veľkú toleranciu v porovnaní s inými látkami, aj keď bolo zaznamenané občasné užívanie bez odvykacích príznakov.
História.
Po prvýkrát sa heroín syntetizoval v roku 1874 C. R. Alder Wright, britský chemik pracujúci v Londýnskej St. Mary’s Hospital Medical School. Skúmal reakcie morfínu s rôznymi kyselinami. Niekoľko hodín varil bezvodý morfín s acetanhydridom a získal tým silnejšie pôsobiacu acetylovanú formu morfínu, dnes nazývanú diacetylmorfín. Zmes odoslal na analýzu F. M. Pierceovi z Owens College v Manchesteri, ktorý spravil niekoľko testov na psoch a zajacoch.
Heroín ako liek po prvýkrát vyrobil Felix Hoffman z nemeckej farmaceutickej spoločnosti I.G. Farbenindustrie AG (dnes Bayer AG) v Elberfelde 11 dní po tom ako objavil aspirín. Bayer registroval heroín (pravdepodobne z nem. heroisch – heroický) ako ochrannú známku.
Od roku 1898 do 1910 bol predávaný ako nenávyková náhrada morfínu a ako detská medicína proti kašľu. Bayer predával heroín ako „liek“ pre ľudí závislých na morfíne do tej doby, kým bolo objavené, že sa v črevách metabolizuje na morfín. Všetky opiáty sú v črevách metabolizované na identickú molekulu s odlišnou koncentráciou v krvi. Rovnako ako s aspirínom, Bayer stratil niektoré z jeho ochranných známok kvôli 1. svetovej vojne.
Použitie a účinky.
Vo Veľkej Británii možno heroín dostať na lekársky predpis, aj keď patrí medzi prísne sledované liečivá (Class A drug). V súlade s britským liekopisom (British National Formulary – BNF) diamorfin hydrochlorid môže byť použitý pri liečbe akútnej bolesti, infarktu myokardu. 
Abstinenčné príznaky.
Nerad a Neradová v knihe Drogy a mýty menujú nasledovné heroínové abstinenčné príznaky:
Wikimedia Incubator

Wikimedia Incubator je wiki, ktoré prevádzkuje Wikimedia Foundation. Používa sa na testovanie nových možných projektov nadácie Wikimedia a nových jazykov pre existujúce projekty.
Musei Vaticani

Musei Vaticani alebo po slovensky Vatikánske múzeá vo Vatikáne sú jeden z najväčších komplexov umeleckých zbierok na svete. Komplex sa nachádza vo viacerých vatikánskych palácoch stavaných od 13. storočia situovaných vedľa Baziliky svätého Petra. Základ múzea ako inštitúcie tvorí zbierka klasických diel, ktorú od roku 1503 vo Vatikáne vystavil Július II.
Nachádza sa tu množstvo obrazov, kníh, fresiek, gréckych, etruských, rímskych a iných sôch.
Posledný súd

Posledný súd môže byť:
Castel Sant’Angelo

Castel Sant'Angelo, po slovensky Anjelský hrad, je mohutná kruhová stavba týčiaca sa nad riekou Tiber v Ríme. 
Dejiny.
Začal ju stavať v roku 130 n. l. cisár Hadrián ako mauzóleum a dokončil ju v roku 139 n. l. Antoninus Pius. Celá kruhová stavba stojaca na kvadratickej základni bola obložená mramorom. Strany základného kvádra postaveného z tehál sú dlhé 89 metrov a vysoké 15 metrov. Hore stojaca hrobka v tvare valca má priemer 64 metrov. Vo vestibule stála obrovská socha Hadriána. V hrobke boli pochovaní rímski cisári až po Caracallu (212 n. l.). V 6. storočí dostal hrad svoje dnešné meno. Počas morovej epidémie bol zorganizovaný sprievod, na čele ktorého šiel pápež Gregor Veľký. Tomu sa pred mauzóleom zjavil archanjel Michael, ako zasúva meč do pošvy na znamenie konca strašnej epidémie. Na základe tohto zjavenia dal pápež postaviť sochu anjela na vrchol mauzólea. Od roku 1379 sa stala majetkom pápežov. V stredoveku ju prebudovali na opevnené predmostie s hradbami a krytou chodbou do Vatikánu. S hradom tvorí jeden celok aj most cez rieku Tiber. Pápež Klement IX. v 17. storočí poveril Giana Lorenza Berniniho, ktorý postavil aj Fontana dei Quattro Fiumi, aby ho vyzdobil sochami anjelov, ktorí nesú symboly Kristovho utrpenia. V stredoveku slúžil hrad ako kasáreň a väznica, v ktorej bol väznený aj Giordano Bruno, až do roku 1901, kedy bol zreštaurovaný a bolo tu otvorené múzeum.
Bazilika Panny Márie v Trastevere

Bazilika Panny Márie v Trastevere (tal. "Basilica di Santa Maria in Trastevere") je kostol v Ríme v štvrti Trastevere.
Patrí k najstarším kresťanským kostolom na svete, keď prvý kostol bol založený údajne ešte roku 222. Ozajstná bazilika ale vznikla až v 4. storočí. V súčasnosti je tu možné vidieť stavbu, ktorá bola postavená v 12. storočí za pápeža Inocenta II. Hlavné stĺpy v kostole sú rímskeho pôvodu, pôsobivá je fresková výzdoba bočných kaplniek, pochádzajúca zo 16.17. storočia. Za povšimnutie stoja aj mozaiky z 12. storočia zobrazujúce Pannu Máriu s Ježišom.
Campo dei Fiori (štvrť)

Campo dei Fiori alebo Campo de'Fiori (doslova Pole kvetov) je štvrť v Ríme v okolí námestia Piazza Campo dei Fiori. 
Toto územie bolo pôvodne lúkou. V stredoveku sa zmenilo na jednu z najexkluzívnejších častí mesta. Nachádza sa tu množstvo kaviarní, barov, obchodíkov…, určite zaujímavým miestom je taktiež rybí, ovocný a zeleninový trh. Miesto je vhodné na aktívny oddych miestnych, ale aj cudzincov.
Campo dei Fiori

Campo dei Fiori alebo Campo de'Fiori môže byť:
Bazilika Panny Márie nad Minervou

Bazilika Panny Márie nad Minervou () je kostol v Ríme. 
Tento kostol gotického charakteru navonok pôsobí veľmi jednoducho. Napriek tomu vo vnútri skrýva množstvo nádherných obrazov a náhrobkov. Bol založený v 8. storočí. Dnešná, gotická podoba kostola je z roku 1280 (úpravy v 15. storočí). 
Pred kostolom možno vidieť zaujímavého mramorového slona nesúceho egyptský obelisk. Na terajšie miesto ho preniesli na príkaz pápeža Alexandra VII v roku 1667. Bernini ho však osadil s jemu vlastným vkusom na chrbát slona, ktorého autorom je Ferrata, jeden z Berniniho vynikajúcich asistentov.
V kostole sa oplatí vidieť sochu Krista po zmŕtvychvstaní od Michelangela.
Pod hlavným oltárom je umiestnený mramorový sarkofág s telom sv. Kataríny Sienskej (13471380), svätice, ktorá veľkú časť svojho života venovala úsiliu o navrátenie pápežského sídla z francúzskeho Avignonu späť do Ríma. Po tom ako sa to definitívne stalo, sa utiahla do priľahlého kláštora. Jej listy adresované kráľom, pápežom a iným osobnostiam majú veľkú politickú dôležitosť, duchovnú silu a výbornú literárnu úroveň.
Fontána di Trevi

Fontána Di Trevi je najznámejšia fontána v Ríme. Nachádza sa na Piazza di Trevi asi 250 metrov na sever od Piazza Colonna a dotvára priečelie paláca Poli, ktorý akoby vyrastal zo skál.
Jej najstaršia časť je pozostatkom akvaduktu, ktorý dal postaviť vojvodca Agrippa v roku 19 pred Kr. Fontána bola postavená na mieste niekdajšej renesančnej studne Trivio. Odtial pochádza i jej pomenovanie "di Trevi". Fontánu postavil Niccoló Salvi v polovici 18. storočia podľa návrhov Berniniho. Z hlavnej niky paláca Poli vystupuje socha Neptúna a pod mohutnou kaskádou sa v trblietajúcej vode vzpínajú dva morské kone. Táto figurálna výzdoba je dielom Pietra Bracciho. Fontána je ozdobená viacerými dokonale opracovanými sochami, jedna z nich predstavuje hojnosť a druhá zdravie. Nad nimi sa nachádzajú štyri ročné obdobia prinášajúce dary. K zaujímavým patrí aj panna, ktorá ukazuje vojakom prameň. Stalo sa zvykom, že návštevníci Ríma hádžu do fontány mince, aby sa na toto krásne miesto ešte raz vrátili.
Piazza di Spagna

Piazza di Spagna (doslova "Námestie Španielska", "Španielske námestie") je námestie v Ríme. 
Španielske schody.
Je známe najmä vďaka 135 schodom, vedúcim ku kostolu Trinità dei Monti (vo voľnom preklade kostol Svätej Trojice horskej), postavenom v 18. storočí, ktoré sú obľúbeným miestom stretávania Rimanov. Na schodoch sa často konajú modelingové prehliadky. Pôvod schodov sa datuje od roku 1660, kedy francúzsky veľvyslanec Étienne Gueffier v testamente zanechal 20 000 écu na výstavbu mamiachodiska medzi námestím a kostolom, na oslavu mieru medzi Francúzskom a Španielskom. Schodisko tak malo spájať španielske námestie s francúzskym kostolom.
Schodisko navrhli talianski architekti Alessandro Specchi a Francesco De Sanctis a výstavba prebiehala v rokoch 1721–1725. Schodisko inauguroval pápež Benedikt XIII. pri príležitosti katolíckeho svätého roku 1725.
Španielsky palác.
Na námestí sa nachádza Palazzo di Spagna ("Španielsky palác"), v 17. storočí rezidencia španielskeho veľvyslanca pri Svätej stolici, a od toho je pomenovanie námestia odvodené. 
Fontána della Barcaccia.
Na námestí sa nachádza aj fontána s názvom Fontana della Barcaccia.
Medzi ďalšie architektonické pamiatky patria Palazzo di Propaganda Fide, dom Casa de Chirico a múzeum Museo Keats-Shelley. Južne od námestia začína exkluzívna obchodná ulica Via Condotti, kde býva aj známa herečka Sophia Lorenová.
Deň Austrálie

Deň Austrálie (), 26. január, je najvýznamnejším štátnym sviatkom Austrálie. V tento deň v roku 1788 sa v sydneyskom zálive vylodila prvá flotila kapitána Arthura Phillipa.
Španielske námestie

Španielske námestie môže byť:
Plaza de España

Plaza de España môže byť:
Kvantifikátor

Kvantifikátor môže byť:
Piazza del Popolo

Piazza del Popolo (doslova Námestie ľudu, Ľudové námestie) je jedno z hlavných námestí v Ríme.
Námestie tvorí vstupnú bránu zo severnej cesty, ktorá sa nazýva „Via Flaminia“. Možno tu vidieť zvyšky Aureliánovho opevnenia, ktorým bolo mesto obohnané koncom 3. storočia. Celé námestie naprojektoval a realizoval architekt Valadier v roku 1815 až 1816 z poverenia pápeža Leva XII.. Usporiadanie námestia je inšpirované egyptským a rímskym antickým umením. Valadierovi pri tom pomáhali početní umelci. Jedným z nich bol aj Giuseppe Ceccarini, autor sôch, ktoré zdobia fontány na okrajoch námestia.
Na námestí existovala jediná fontána z roku 1573, ktorej autorom bol Giacomo Della Porta. Umiestnenie ďalších fontán na námestie si vyžiadalo zvýšenie objemu prichádzajúcej vody. Kvôli tomu k originálnemu vodovodu zo 16. storočia s názvom „Acqua Vergine“ bola pridaná vetva vodovodu „Acqua Felice“, ktorý prechádzal blízkym parkom Villa Borghese. Tento vodovod napája fontány na východnej strane námestia. Na tejto strane sa dvíha malý vŕšok na ktorého svahu sú početné fontány a ktorý pokračuje jedným z najelegantnejších parkov Ríma, parkom Pincio.
Do stredu námestia architekt Valadier umiestnil okolo egyptského obelisku štyri nádrže, ktoré sú napájané štyrmi levmi v egyptskom štýle. Levy zosobňujú silu svietiaceho slnka a vrhajú prúdy vody na štyri svetové strany. Ďalšie dve fontány dotvárajú panorámu námestia na východnej a západnej strane. Na západnej strane fontánu tvorí boh Neptún, obklopený dvoma tritónmi. Na východnej strane je to bohyňa Ríma. Postava bohyne je z bokov obklopená zosobneniami riek Tiberu a Aniene. Celé námestie je veľmi priestranné a symetricky dokonalé. Ulicou Via del Corso je spojené s Piazza Venezia.
Vydavateľ (literatúra)

Vydavateľ alebo editor alebo vydavateľstvo je inštitúcia alebo jednotlivec, ktorý má intelektuálnu zodpovednosť za vydanie publikácie alebo hudobného diela.
Niekedy sa rozlišuje medzi vydavateľom a vydavateľstvom. Ak napríklad múzeum pripraví publikáciu a financuje ju, je vydavateľom, ale samotné vydanie zverí vydavateľstvu.
Na Slovensku sa podľa riaditeľa vydavateľstva Slovart Juraja Hegera vydá asi 4 000 titulov, v Česku asi 16 000.
Whitehall

Whitehall je ulica v londýnskom mestskom obvode City of Westminster. Je hlavnou dopravnou tepnou vedúcou od Parliament Square, centra britského zákonodarstva, na sever ku Trafalgarskému námestiu. 
Pozdĺž ulice sa nachádza veľké množstvo vládnych budov, takže označenie „Whitehall“ sa často používa ako synonymum pre britskú vládnu administratívu.
Opis ulice.
Meno „Whitehall“ pochádza z pomenovania Whitehallského paláca (), ktorý sa nachádzal neďaleko až kým v roku 1698 úplne nevyhorel. Ulica prechádzala priamo pred priečelím paláca. Na severnom konci Whitehall začali v 19. storočí s výstavbou Trafalgarského námestia. Na jeho južnom konci sa asi v dvoch tretinách mení názov ulice na Parliament Street. Spolu majú obe ulice dovedna asi 1 km.
Parliament Street bola pôvodne úzkou ulicou vedúcou k budove parlamentu – Westminsterskému palácu. Potom ako Whitehallský palác vyhorel a jeho ruiny boli odstránené bola ulica rozšírená do svojej súčasnej šírky. Súčasný vzhľad ulice je daný jej rekonštrukciou v 19. storočí.
Na ulici sa okrem iného nachádza Banqueting House, postavený roku 1622 Inigom Jonesom. Banqueting House je vlastne jedinou zachovanou časťou pôvodného Whitehallského paláca. 30. januára 1649 na tribúne postavenej pred budovou popravili anglického kráľa Charlesa (Karola).
Asi v strede ulice sa nachádza Cenotaph – pomník padlým britským vojakom. Pomník je miestom každoročného pripomínania si pamiatky vojakov padlých v prvej a druhej svetovej vojne a ostatných vojnách. Ceremoniál sa koná vždy v najbližšiu nedeľu k 11. novembru.
Na severnom konci Whitehall sa nachádza divadlo Trafalgar Studios (niekdajšie Whitehall Theatre) a v ulici Great Scotland Yard sa nachádzalo veliteľstvo polície – Scotland Yard. V súčasnosti tu sídli Ministerstvo pre životné prostredie, potravu a vidiecke otázky (). 
Strednej časti Whitehall dominujú vládne a vojenské budovy. Nachádza sa tu Ministerstvo obrany (), veliteľstvá britskej armády a kráľovského námorníctva, budova Horse Guards a budova Admirality. 
V južnej časti ulice sa kolmo na Whitehall pripája Downing Street, sídlo britského premiéra. Ďalej sa tu nachádzajú budovy Ministerstva zahraničných vecí, Ministerstvo zdravotníctva, Ministerstvo práce a sociálnych vecí a Ministerstvo financií (). Južný koniec Parliament Street ústi na Parliament Square, kde sa nachádza stanica metra Westminster a Westminsterský palác.
Dopravné spojenie.
Najbližšie stanice London Underground:
Plast

Plast (iné názvy: plastická látka; menej vhodne: plastická hmota, umelá hmota) je pojem majúci dve rôzne základné definície:
Ojedinele sa terminologicky rozlišuje medzi umelou hmotou (môže byť anorganickou alebo organickou látkou) a plastom/plastickou látkou/plastickou hmotou (môže byť len organickou látkou).
Rozdelenie.
Plasty vo význame b) sa delia na termoplasty a reaktoplasty:
Vo význame a) sú plastami aj elastoméry a fluidoplasty.
Prídavné látky.
Plasty často obsahujú prídavné látky (aditíva) na zmenu chemických alebo fyzikálnych vlastností, napr. pružnosti, farby, odolnosti a pod.
Natura 2000

NATURA 2000 je sústava chránených území európskeho významu. Prostredníctvom nej sú chránené najvzácnejšie a najviac ohrozené druhy voľne rastúcich rastlín, voľne žijúcich živočíchov a vybraných biotopov vyskytujúcich sa na území Európskej únie. Budujú ju členské štáty EÚ nezávisle od národných sústav a systémov chránených území. Neskôr má byť pod týmto názvom vytvorená súvislá ekologická sieť chránených území. Sústava sa skladá z území chránených podľa dvoch smerníc (právnych noriem). Sú nimi smernica o vtákoch a smernica o biotopoch. Vyčlenené územia sú zahrnuté v Národnom zozname navrhovaných chránených vtáčích území a Národnom zozname navrhovaných území európskeho významu.
Slovensko.
Na Slovensku sa nachádza 382 území európskeho významu.
Smernica Rady 79/409/EHS o ochrane voľne žijúcich vtákov

Smernica Rady 79/409/EHS o ochrane voľne žijúcich vtákov kladie dôraz na kvalitu vybraných území viac než na ich priestorové usporiadanie. Podľa smernice musia byť pre vybrané druhy vtákov vyhlásené tzv. chránené vtáčie územia (v angličtine "Special protection areas"). Smernica požaduje chrániť obdobným spôsobom všetky druhy vtákov prirodzene sa vyskytujúcich na území štátu. 
Znenie smernice bolo v roku 2010 doplnené.
Tót

Tót (staršie písanie aj "tóth"; mn. číslo "tótok") je pôvodne maďarské označenie pre autochtónnych Slovanov Uhorska, teda v tom čase de-facto ekvivalent slova (uhorský) Sloven (Slováci, Slavónci-Chorváti, čiastočne Slovinci), či latinského (uhorskí) Sclavi, neskôr v novoveku sa takto označovali prevažne (ale nie výlučne) Slováci, od 2. tretiny 19. storočia zvačša už len Slováci.
Ján Stanislav uvádza: „Pri strednom Dunaji žili tie slovanské zväzy kmeňov a potom národnosti, ktoré Maďari nazývali menom Tót (z indeourópskeho tauta - národ, ľud). Týmto menom starí Maďari volali predkov Slovákov, časti Chorvátov a Slovincov. Označovalo obyvateľov Panónie - pričlenenej Karolom Veľkým k východofranskej ríši. Ostatných Slovanov Maďari volali inakšie“. 
Od začiatku 20. storočia sa označenie "tót" dostalo do úzadia, dnes má pre Slovákov skôr pejoratívny význam. V maďarčine sa od roku 1919 používa aj dnes už obvyklý výraz Szlovák (Slovák).
Slovo "tót" sa zachovalo v pomenovaní viacerých maďarských obcí, zo súčasných napr. Tótkomlós, Tótszentgyörgy, Tótszentmárton, Tótszerdahely, Tótújfalu a Tótvázsony („v novších časoch názvom "tót" mohli sa azda pomenovať aj osady na označenie protikladu oproti maďarským obciam“) a najmä ako jedno z najčastejších maďarských priezvisk Tóth.
Slovinec

Slovinec môže byť:
Chorvát

Chorvát môže byť:
Taapaca

Taapaca je v súčasnosti neaktívny vulkanický komplex, nachádzajúci sa západne od hlavnej andskej reťaze v severnom Čile, severovýchodne od mestečka Putre. Komplex je tvorený andezitovým stratovulkánom a lávovým dómom prevažne dacitového zloženia.
V geologickej minulosti vulkánu sú doložené tri udalosti, pri ktorých došlo k masívnej deštrukcii vulkánu a následnému vytvoreniu depozitov kamenných lavín, na najmladšej z nich leží mestečko Putre. Posledná aktivita zahŕňa rast lávového dómu na juhovýchodnom okraji komplexu, sprevádzaného emisiou prachovo-popolových prúdov a lahárov, ktorá končila v holocéne. Najmladšie datované vrstvy sopečného popola majú približne 2 000 rokov.
Peter Marcin

Mgr. art. Peter Marcin (* 27. marec 1966, Ružomberok) je slovenský herec, moderátor, spevák a režisér.
Život.
Talent v sebe našiel už v detstve, keď svoje prvé verejné vystúpenie absolvoval už ako trojročný. Počas základnej školy začal chodiť na hodiny klavíra do ľudovej školy umenia a na gymnáziu založil rockovú kapelu. Neskôr sa venoval ochotníckemu divadlu a odohral jednu sezónu v Divadle J. G. Tajovského vo Zvolene. Na Vysokej škole múzických umení študoval odbor herectvo v ročníku popredného slovenského režiséra Miloša Pietora.
Počas Nežnej revolúcie v Československu sa aktívne zapájal do študentského revolučného hnutia.
Herecká kariéra Petra Marcina začala v dabingu. Jeho prvou veľkou hlavnou postavou v dabingu bol komander „Rajker“ v seriáli Star Trek. Dodnes Peter prepožičal svoj hlas mnohým svetovým hercom a rozprávkovým postavám (napr. Garfield, Val Kilmer, Joe Pesci...)
V televízii začínal s Televíkendom a Kolesom šťastia.
V bývalom Rádiu Twist (dnes Viva) Peter moderoval svoju vlastnú reláciu "Spolužiaci", ktorá si získala veľkú obľubu u poslucháčov. Ďalší Marcinov program, kabaret "Twister", ho preslávil u poslucháčov po celom Slovensku. 
Úspech Twisteru vyústil do televíznej podoby tohto kabaretu a vznikol Uragán. Peter Marcin sa podieľal na scenári, program režíroval a stvárňoval v ňom rôzne postavy. Uragán sa po prechode na komerčnú televíziu premenoval na "Hurikán".
V roku 2006 vytvoril jeden z najúspešnejších televíznych projektov na Slovensku, televízny sitkom Susedia. Tento program drží historické rekordy v sledovanosti na Slovensku a bol preložený a vysielaný aj v zahraničí.
V januári 2009 prestúpil do Slovenskej televízie kde uvádzal svoju úspešnú talkshow "Chodili sme spolu" a s Mariánom Čekovským i reláciu "Minitalent Show" , v ktorej sa prezentovali detské talenty. Z talkshow Petra Marcina "Chodili sme spolu" bolo odvysielaných 54 častí. 
V roku 2011 sa zúčastnil televíznej tanečnej show "Let´s Dance", z ktorej musel kvôli zraneniu odstúpiť tesne pred finále.
Vydal aj vlastný hudobný album "Klaun", na ktorom naspieval cover verzie populárnych slovenských hitov z 80-tych rokov. CD získalo cenu "Platinová platňa".
Peter Marcin patrí medzi najpopulárnejších komikov a humoristov na Slovensku. Počas svojej kariéry získal zatiaľ v prestížnych diváckych anketách 13 televíznych ocenení v kategóriách najlepší zabávač a najlepšia zábavná relácia televíznej obrazovky (OTO a TOM).
Je ženatý a má syna Petra.
Účinkoval v DAB Nitra v predstavení "Korepetítor" a v SND v predstavení "Netopier".
V roku 2013 pripravoval pre RTVS pôvodný sitcom Hlavne, že sa máme radi... v ktorom stvárnil hlavnú postavu Jozefa a účinkoval v projekte Českej televízie "České století" kde si vo filme k udalostiam roku 1968 - Musíme se dohodnout zahral postavu Vasiľa Biľaka. 
Od septembra 2014 moderuje na obrazovkách RTVS novú talkshow "Neskoro večer." Od januára 2018 opäť účinkuje v obnovenom sitcome Susedia.
Ocenenia.
Je držiteľom niekoľkých prestížnych ocenení OTO (Osobnosť televíznej obrazovky) a TOM (Televízna osobnosť Markízy), vo viacerých kategóriách.
Guallatiri

Guallatiri je pomerne aktívny stratovulkán andezitovo-ryolitového zloženia, nachádzajúci sa v severnom Čile, blízko hraníc s Bolíviou. Vrchol sopky je tvorený lávovým dómom, komplexom lávových prúdov dacitového zloženia a je trvalo zaľadnený. Aktívne krátery a sopúchy sa nachádzajú na južnom okraji vrcholového komplexu.
Ďalšie lávové prúdy sa nachádzajú na severných a západných svahoch sopky. Sopka v 19. storočí niekoľkokrát eruptovala, vždy išlo o menšie explozívne erupcie. V okolí kráterov a na západnom svahu sú aktívne fumaroly.
Výšková budova

Výšková budova je vysoká budova alebo stavba. Výškové budovy väčšinou slúžia ako obytné budovy alebo ako kancelárske priestory (alebo kombinujú oboje a stávajú sa polyfunkčnými budovami).
Rozvoj výškových budov začal po vynájdení výťahu a lacného stavebného materiálu. Za výškové budovy sa väčšinou považujú budovy s výškou od 30 metrov do 150, výnimočne do 100 metrov, vyššie sú označované ako mrakodrapy. Stavajú sa väčšinou zo železobetónu a oceľového skeletu.
Medzi známe výškové budovy sveta patrí napríklad Eiffelova veža, Pyramídy pri Gíze, či Šikmá veža v Pise.
Smernica o biotopoch

Smernica o biotopoch (celým názvom Smernica rady č. 92/43 / EHS z 21. mája 1992 o ochrane prirodzených biotopov, voľne žijúcich živočíchov a voľne rastúcich rastlín) je smernica Európskej únie týkajúca sa ochrany rastlín, živočíchov a životného prostredia.
Na jej základe sa vyhlasujú územia európskeho významu známe ako Natura 2000.
Účelom smernice je ochrana asi 220 typov biotopov a asi 1000 druhov rastlín a živočíchov. Na Slovensku sa vyskytuje 66 európsky významných biotopov, vrátane 23 tzv. prioritných.
Biotopy.
Medzi biotopy (sú vymenované v prílohe I) patria napr. rašeliniská, vápencové bučiny, alpínske vresoviská alebo ústia riek do mora. Zdôraznené sú tu prioritné biotopy, ktoré sú ohrozené vymiznutím - napr. Napr. Pobrežné lagúny a rašelinové lesy.
Chránené druhy.
Medzi chránené druhy rastlín a živočíchov (sú vymenované v prílohách II, III a V) patrí napr. rys ostrovid, mihuľa riečna alebo narcis žltý. Aj tu sú obzvlášť vymenované tzv. Prioritné druhy, tj. Ohrozené druhy, za zachovanie ktorých má Európska únia osobitnú zodpovednosť - napr. medveď hnedý alebo vretenica "(Vipera schweizeri)".
Pertinax (rímsky cisár)

Pertinax, celým menom Publius Helvius Pertinax (* 1. august 126 – † 28. marec 193) bol rímsky cisár, ktorý vládol od 1. januára do 28. marca v roku 193.
Pertinax sa narodil v Ligúrii. Otec Helvius Successus, pôvodne prepustený otrok pracoval v obchode s drevom. Pertinax za mlada spočiatku vyučoval vo svojom rodisku gramatiku, potom nastúpil k vojsku a ako muž vynikajúcich schopností dosiahol hodnosť veliteľa, ktorý velil jednotkám v Sýrii, Británii a Moesii. Potom sa na kratší čas vrátil k občianskemu životu a vykonával funkciu prokurátora v Itálii a neskôr v Dácii. Znova ho povolali do armády, kde ako veliteľ légie v Pannónii bojoval proti Germánom.
Zúčastnil sa na ťažení Marca Aurélia pri obrane severných hraníc ríše a cisár ho ako jedného z najschopnejších veliteľov povýšil do senátorského stavu s hodnosťou prétora. 
V roku 171 bojoval v Raetii v roku 175 v Sýrii pri potlačení povstania Avidia Cassia. Za vlády Commoda upadol do nemilosti pre podozrenie na účasti sprisahania, ale v roku 185 ho povolali z výslužby aby prevzal velenie nad armádou v Británii. 
V roku 188 bol v provincii Africa prokonzulom a v čase zavraždenia Commoda pretoriánmi zastával úrad mestského prefekta v Ríme. Hneď po smrti Commoda na prelome rokov 1. januára v roku 193 pretoriáni vyhlásili Pertinaxa za cisára. Hospodársky stav ríše po vláde jeho predchodcu bol veľmi zlý, preto sa pokúsil o reformy, ktoré by mohli zlepšiť stav štátnych financií. Svojou až úzkostlivou šetrnosťou však veľmi skoro prišiel o popularitu. Po nezhode s pretoriánmi, ktorým vyplatil len polovicu zo sľúbených odmien bol 28. marca v roku 193 zavraždený na podnet svojho nástupcu Didia Juliana.
Didius Julianus

Marcus Severus Didius Julianus (* 29. január 133 alebo 137, Mediolanum – † 2. jún 193, Rím) bol rímsky cisár. Vládol v roku 193 a jeho vláda trvala od 28. marca až do 1. júna.
Na trón sa dostal potom, ako zaplatil praetoriánskej garde za vraždu svojho predchodcu – cisára Pertinaxa. Tento čin podnietil občiansku vojnu v rokoch 193 – 197. Za tieto činy bol odsúdený na smrť svojím nástupcom Septimiom Severom.
Haluzická tiesňava

Haluzická tiesňava, známa aj pod názvami Prierva, Haluzický výmoľ, Sprašová súteska je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Biele Karpaty.
Nachádza sa v intraviláne obce Haluzice v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji. Vznikla erozívnou činnosťou Haluzického potoka, ktorý sa v prvej fáze zarezal do málo odolných dolomitov a v neskoršej fáze prerazil k ešte menej odolnej vrstve hlinitých bridlíc. Kaňon má dnes dĺžku , hĺbku a šírku . Na prvý pohľad pôsobí neškodne, ale v skutočnosti možno sledovať unikátnu rýchlosť, s akou sa prehlbuje a rozširuje. Dodnes sa podarilo ako tak zamedziť len jeho prehlbovaniu, do šírky stále a viditeľne rastie.
Haluzická tiesňava bola za prírodnú pamiatku vyhlásená v roku 1963, rozprestiera sa na rozlohe bez ochranného pásma a platí tu 4. stupeň ochrany. Stráne rokliny sú zalesnené, ale postupne sa zosúvajú a ohrozujú okolité domy a susediacu historickú pamiatku Zrúcaninu Románskeho kostolíka s hradiskom. Časť hradiskového múru sa už zosypala do rokliny. Podľa písomných záznamov Dr. Holubyho (1836 – 1923) ešte v roku 1780 bola cez roklinu lávka a pozdĺž potoka dva rady domov.
Haluzická tiesňava je ukážkovou ilustráciou riečneho pirátstva. V horizonte niekoľkých storočí dozadu bol výmoľ ešte pomerne krátky. Eróziou sa rýchlo prehlboval a predlžoval smerom dozadu. Svojím dnom nakoniec prerezal koryto iného – cez obec Haluzice pôvodne pretekajúceho – potoka.
Henri Lebesgue

Henri Léon Lebesgue (* 28. jún 1875, Beauvais, Francúzsko – † 26. júl 1941, Paríž) bol francúzsky matematik. 
Zaoberal sa matematickou analýzou, vybudoval modernú teóriu miery a integrálu. Dôležité výsledky dosiahol aj v topológii, teórii potenciálu, variačnom počte, teórii množín a teórii dimenzie. Ku koncu svojho života sa zaoberal aj pedagogikou a históriu. Hoci jeho práce v teórii integrálu boli radikálnym zovšeobecnením predošlého poňatia tohto pojmu, Lebesgue tvrdil, že matematika by sa mala zaoberať konkrétnymi „praktickými“ úlohami:
"Zredukovaná na všeobecné teórie by matematika bola len krásnou formou bez obsahu. Zomrela by potom veľmi rýchlo."
Osobný život.
Lebesgueov otec zomrel na tuberkulózu ešte v čase, keď bol jeho syn malé dieťa. Lebesgue sám trpel po celý svoj život chatrným zdravím. V roku 1903 sa oženil so sestrou svojho spolužiaka Louisou-Margueritou Vallet a mal s ňou syna Jacqua a dcéru Suzanne. V roku 1916 sa s ňou však rozviedol.
Profesné pôsobenie.
Henri Lebesgue získal základné a stredné vzdelanie v Beauvais a potom odišiel študovať do Paríža. Študoval postupne na "Lycée Saint-Louis", "Lycée Louis-le-Grand" a "École Normale Supérieure". Na poslednú zmieňovanú školu nastúpil v roku 1894 a dokončil ju o tri roky neskôr. Ďalšie dva roky študoval samostatne najmä Bairove články o nespojitých funkciách, čo malo veľký vplyv na jeho neskoršiu prácu na zovšeobecnení pojmu integrálu práve na nespojité funkcie. Od roku 1899 do 1902 bol profesorom na "Lycée Central" v Nancy. V roku 1901 formuloval, vychádzajúc z myšlienok Émile Borela a Camilla Jordana, teóriu miery a ešte v tom istom roku vytvoril definíciu Lebesgueovho integrálu zovšeobecňujúceho Riemannov integrál aj na (niektoré) nespojité funkcie. Tento čin znamenal revolúciu v integrálnom počte. V roku 1902 získal Lebesgue doktorát za prácu "Intégrale, longueur, aire" ("Integrál, dĺžka, plocha"), ktorá pozostávala práve z výsledkov uverejnených o rok skôr.
V roku 1906 získal miesto na univerzite v Poitiers a v nasledujúcom roku sa tam stal profesorom.
Od roku 1910 učil na Sorbone, kde sa roku 1918 stal profesorom. V roku 1921 získal miesto profesora na "Collège de France" a tu pôsobil až do svojej smrti v roku 1941. Počas týchto dvadsiatich rokov však učil aj na iných univerzitách, hlavne na "École Supérieure de Physique et de Chimie Industrielles de la Ville de Paris" a "École Normale Supérieure" v Sèvres.
Bulbasaur

Bulbasaur (jap.: ピカチ, "Fušigidane") je Pokémon – fiktívna postava z hier, mangy, zbieracích kariet, anime a ďalších médií vytvorených Satoši Tadžirim s názvom "Poketto Monsutta" alebo skrátene "Pokémon".
Charakteristika.
Bulbasaur je veľmi odvážny, malý pokémon. Celé jeho zelené telo je pokryté tmavozelenými fľakmi. Má veľké, červené oči a na chrbte nosí svoju cibuľku, na ktorú je veľmi pyšný. Bulbasaur je úplne prvý pokémon v poradí. Dá sa získať iba vo svete Kanto, ale prenosom sa môže dostať do akejkoľvek dosiaľ vydanej Pokémon hry. Voľne žijúci neexistujú, získať sa dá len ako štartovný pokémon od profesora Oaka v hrách Pokémon Red a Blue alebo od Melanie v meste Cerulean v hre Pokémon Yellow.
Svoju cibuľku na chrbte používa na útok "Pijavica" (), no známy je hlavne útokom "Viničový bič" (). Na 16. úrovni sa vyvíja na Ivysaura. Dvojnásobné zranenie Bulbasaurovi spôsobujú útoky ohnivého, ľadového, lietajúceho, psychického a chrobačieho typu. V hrách Pokémon Red, Blue a Yellow mu chrobačie útoky spôsobujú štvornásobné zranenie.
Natural Born Chaos

Natural Born Chaos je štvrtý radový album skupiny Soilwork, ktorý vyšiel 25. marca 2002. Produkoval ho známy kanadský muzikant Devin Townsend.Tento album je všeobecne považovaný ako vrchol hudobnej kariéry Soilworku. Stridové vokály sú ešte dynamickejšie a kvalitnejšie ako na predošlom diele "A Predator’s Portrait". Na tomto albume prvýkrát nahrával súčasný klávesák Sven Karlsson.
Vozovňa Solivar

Vozovňa Solivar je trolejbusová vozovňa v Prešove, ktorá sa začala používať 2. októbra 1995. Odľahčila starú vozovňu od 15 trolejbusov a umožnila parkovanie trolejbusom z prvých a posledných spojov na Sekčove, Solivare, na železničnej stanici či na Budovateľskej ulici, čím došlo k úspore prázdnych kilometrov.
Súčasnosť.
Od roku 2000 sa tu za bežných podmienok trolejbusy neodstavujú. Využíva sa len príležitostne pri výlukách, napríklad v lete 2006, kedy prebiehala rekonštrukcia výhybiek a trolejového vedenia v okolí vjazdu do vozovne Šarišské Lúky; alebo v roku 2009, kedy sa opravovala križovatka na Námestí mieru a premávala iba linka 38. Tiež sa tu odstavujú vyradené vozidlá. Dnes do vozovne ale nevedie žiadna trolejová vyhýbka takže trolejbus sa tam bežne nedostane.
Priestory vozovne Dopravný podnik mesta Prešov, a. s. preto prenajíma súkromným prepravným spoločnostiam.
Budúcnosť.
S ďalším prevádzkovaním vozovne pre trolejbusovú dopravu sa teraz neuvažuje. Opodstatnenie by teoreticky mohla získať pri náraste počtu vozidiel, alebo po výstavbe trolejovej trate na priľahlé sídlisko Šváby.
Tóth

Tóth môže byť:
Leopold Danihels

Leopold Danihels (* 18. marec 1923, Záhorská Ves – † 14. marec 2003, Kalifornia), bývalý predseda Svetového kongresu Slovákov.
Po úteku z Československa sa usídlil v USA. Pracoval najprv pre americkú armádu, neskôr začal podnikať. Bol spolumajiteľom kasína v Las Vegas, venoval sa hotelierstvu a prenájmu nehnuteľností. Vyvíjal a podporoval charitatívnu a kultúrnu aktivitu Slovákov v zahraničí. Od roku 1993 bol predsedom Svetového kongresu Slovákov.
Palindróm

Palindróm je všeobecne akákoľvek postupnosť symbolov, typicky slovo, veta, verš či číslo (ale napríklad i postupnosť nôt, DNA sekvencia a podobne), ktorá má tú vlastnosť, že ju možno čítať v ľubovoľnom smere (sprava doľava alebo zľava doprava).
Pri posudzovaní, či ide o rovnaký význam sa obvykle neberú do úvahy medzery medzi slovami a diakritika (ak je použitá).
Biologické štruktúry.
V molekulárnej biológii sa niektoré sekvencie takisto označujú ako palindrómy, i keď význam tohto slova je trochu iný. Takéto motívy sa často nachádzajú v genómoch alebo genetických inštrukciách (génoch). Keďže DNA je tvorená z dvoch vlákien nukleotidov ako dvojzávitnica a bázy týchto nukleotidov sa vždy párujú rovnako (adenín (A) s tymínom (T) a guanín (G) s cytozínom (C)), tak sa jednovláknová sekvencia DNA označuje ako palindromatická vtedy, ak je zhodná s komplementárnou sekvenciou čítanou v opačnom smere. To znamená, že napríklad sekvencia codice_1 je palindromatická sekvencia, pretože je komplementárna so sekvenciou codice_2, ktorá odpovedá pôvodnej sekvencii odzadu.
Palindromatické sekvencie DNA môžu tvoriť takzvané vlásenky. Palindromatické motívy vznikajú na základe poradia nukleotidov, ktoré špecifikujú zložité chemické štruktúry (bielkoviny), ktoré bunky tvoria na základe informácií v génoch. Tieto druhy sekvencií boli študované v bakteriálnych chromozómoch. V roku 2003 sa v jednej štúdii pomocou genómového sekvenovania zistilo, mnohé bázy na chromozóme Y tvoria palindromatické sekvencie. Tieto sekvencie umožňujú chromozómu Y opravovať sa tak, že sa ohne v strede, pokiaľ je jedna strana poškodená.
Resktrikčné endonukleázy sú schopné rozoznávať isté sekvencie DNA a v daných miestach ju štiepiť. Rozoznávané sekvencie sú takisto väčšinou palindrómy, ale nie nutne.
Predpokladá sa, že sa palindromatické sekvencie nachádzajú aj v proteínoch, ale ich úloha nie je známa. V roku 2008 bolo navrhnuté, že tento vysoký výskyt palindromatických sekvencií v peptidoch môže byť spojený s prítomnosťou málo komplexných regiónov (teda takých, ktoré obsahujú len málo rozmanité aminokyseliny), keďže palindromatické sekvencie sú všeobecne asociované so sekvenciami s nízkou komplexitou. Prevaha týchto sekvencií môže byť takisto spojená s ich náchylnosťou tvoriť alfa-helikálne štruktúry alebo s tvorbou proteín/proteínových komplexov.
Bohrium

Bohrium, číta sa [borium], (lat. "bohrium") je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Bh a protónové číslo 107. Je to 15. transurán a 4. transaktinoid, silno rádioaktívny kovový prvok, pripravovaný umelo v cyklotróne alebo urýchľovači častíc.
Bohrium je rádioaktívny kovový prvok, ktorý nebol dosiaľ izolovaný v dostatočne veľkom množstve, aby bolo možné určiť všetky jeho fyzikálne konštanty. Pri svojej polohe v Periodickej sústave prvkov by svojimi vlastnosťami malo pripomínať rénium.
Jeho najstabilnejší izotop 274Bh má polčas rozpadu 40 sekúnd.
História, izotopy.
Prvú prípravu prvku s atómovým číslom 107 ohlásila skupina vedená Georgijom Flerovom v roku 1976 v laboratóriách Ústavu jadrového výskumu v Dubne (Rusko) v bývalom Sovietskom zväze. Bombardovaním izotopu bizmutu jadrami atómu chrómu získali izotop 261Bh s polčasom rozpadu približne 10 milisekúnd.
Potvrdenie tejto jadrovej syntézy sa podarilo roku 1981 v Ústave pre výskum ťažkých iónov v nemeckom Darmstadte. Neutrónovo bohatší izotop 274Bh s dlhšou dobou života bol neskôr pozorovaný ako produkt rozpadu ešte ťažších jadier tenésu 294Ts.
Prvotný návrh na pomenovanie nového prvku znel nielsbohrium na počesť dánskeho fyzika Nielsa Bohra. Neskôr bolo na zasadnutí IUPAC v roku 1997 definitívne potvrdené pomenovanie prvku bohrium s chemickou značkou Bh.
Klub bitkárov

Klub bitkárov môže byť:
Spiritualita

Spiritualita môže byť:
Duch

Duch (lat. "spiritus"; gr."πνεῦμα"; hebr. ר֫וּחַ) môže byť:
Duch (prízrak)

Duch (čiastočné synonymá: prízrak, zjavenie, mátoha, strašidlo) je podľa ľudí veriacich v duchov samostatné, s telom viac-menej trvalo spojené alebo vôbec nespojené bytosti, ktoré vospolok tvoria ríšu duchov. Učenie o duchoch sa nazýva spektrológia, snaha manipulovať duchmi mágia.
Perfekcia

Perfekcia môže byť:
Dokument

Dokument môže byť:
6. symfónia (Beethoven)

6. Symfónia F dur (Pastorálna) nazývaná aj "Pastorálna symfónia" alebo "Pastorála", je skladba skomponovaná Ludwigom van Beethovenom, má na rozdiel od vačšiny klasických symfonií 5 častí: 
Na rozdiel od iných jeho symfonií v nej cítiť bezstarostnosť, radosť z prírody, vyrovnanosť a nádej.