burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Iva Kramperová

Iva Kramperová (* 1984) je česká huslistka a hudobná pedagogička.
Život.
Jej prvými výraznejšími úspechmi boli popredné umiestnenia v celoštátnom kole Národnej súťaže základných umeleckých škôl v komornej hre (v roku 1995 a 1999 1. miesto, v roku 1996 3. miesto, v roku 1998 2. miesto). V roku 1999 nastúpila na Konzervatórium Pardubice, kde študovala pod vedením Vladimíra Kulíka. V roku 2005 začala študovať na Hudobnej fakulte Akadémie muzických umení v Prahe, pod vedením Ivana Štrausa a Leoša Čepického. Zúčastnila sa majstrovských kurzov u Válava Hudečka v Luhačoviciach a u Régisa Pasquira vo Francúzsku. Od roku 2004 je koncertným majstrom súboru Barocco sempre giovane (umelecký vedúci Josef Krečmer), s ktorým vytvorila viacero CD a vystúpila na koncertoch v Česku (napr. na festivale Pražská jar) i v zahraničí. Sólovo vystupovala s Komornou filharmóniou Pardubice či Filharmóniou Plzeň. Pedagogicky pôsobí ako profesorka husľovej hry na Konzervatóriu Pardubice.
Obliehanie Konštantínopola

Obliehanie Konštantínopola môže byť:
Obliehanie Konštantínopola (813)

Obliehanie Konštantínopola v roku 813 bolo vojenské ťaženie bulharského chána Kruma, ktoré skončilo neúspešným pokusom o získanie byzantského hlavného mesta Konštantínopol. Chán dorazil k mestu 17. júla 813. Tu vykonal pred zrakmi konštantínopolských obyvateľov stojacích na hradbách pohanský rituál, pri ktorom došlo k obetovaniu zvierat a ľudí. Pravdepodobne predpokladal, že sa vďaka tomu Konštantínopol vzdá. K ničomu takému ale nedošlo. Keď Krum zistil, že mohutné konštantínopolské hradby predstavujú pre jeho vojenské sily príliš veľkú prekážku, rozhodol sa s byzantským cisárom Leonom V. uzavrieť mier. Leon sa pokúsil využiť príležitosť a chána zajať, bulharský vládca sa ale do pasce vlákať nenechal a ako odplatu za cisárove jednanie vypálil konštantínopolské predmestia a okolité oblasti. Na ceste späť potom dobyl mesto Adrianopol a odviedol odtiaľ do bulharskej ríše na 10 000 zajatcov. Ďalšiemu ťaženiu na Konštantínopol zabránila Krumova smrť roku 814.
Papraď (Stará Turá)

Papraď je mestská časť Starej Turej, ležiaca 2 km západne od mesta. Je najväčšou mestskou časťou Starej Turej, žije tu asi 415 obyvateľov.
Nachádza sa tu dom kultúry, domov opatrovateľských služieb, železničná zastávka. V minulosti sa tu nachádzali aj potraviny a pohostinstvo.
Pôsobí tu taktiež dobrovoľný hasičský zbor. Od roku 1852 do roku 2004 sa tu nachádzala aj základná škola-malotriedka.
Civilný sporový poriadok

Civilný sporový poriadok (Zákon č. 160/2015 Z. z.) je základný civilný kódex občianskeho práva procesného Slovenskej republiky, ktorý s účinnosťou od 1. júla 2016 nahradil doteraz platný Občiansky súdny poriadok z roku 1963.
Civilný sporový poriadok bol schválený Národnou radou SR 21. mája 2015 ako vládny návrh zákona, avšak aj s niektorými pozmeňujúcimi návrhmi poslancov, ktoré tak mierne narušili na pomery slovenského zákonodarstva nezvyčajne ucelenú a logickú štruktúru zákona. Jeho návrh bol vypracovaný rekodifikačnou komisiou pre Občiansky súdny poriadok pod vedením ministra spravodlivosti, Tomáša Borca na základe Legislatívneho zámeru rekodifikácie občianskeho práva procesného, ktorý schválila vláda SR uznesením č. 283 z 5. júna 2013. Základným cieľom rekodifikácie bolo vytvoriť lepšie možnosti pre efektívne súdnictvo, a teda aby sa zvýšila vymožiteľnosť práva, skrátila doba zbytočne dlhých súdnych konaní, eliminovali súdne prieťahy a vytvoril priestor pre kvalitnejšie súdne rozhodnutia.
Základnou zmenou oproti doteraz platnému Občianskemu súdnemu poriadku je rozčlenenie matérie do 3 samostatných zákonov. Samotný civilný sporový poriadok pôsobí ako všeobecný predpis upravujúci tzv. sporové konania, mimosporové civilné konania sú upravené v Civilnom mimosporovom poriadku a problematika správneho súdnictva je vyčlenená do Správneho súdneho poriadku. Takéto rozčlenenie má prispieť k sprehľadneniu právnej úpravy, nakoľko nebude nutné upravovať množstvo podobných inštitútov zvlášť pre každé osobitné mimosporové či správne konanie.
Okrem formálnych zmien došlo aj k mnohých kvalitatívnym zmenám, na význame v novom kódexe získali najmä zásada sudcovskej koncentrácie konania a zásada formálnej pravdy, naopak do úzadia pre sporové konania ustúpila zásada materiálnej pravdy. Až na výnimky (najmä v sporoch s tzv. slabšou stranou) nebude môcť súd vykonávať stranami nenavrhnuté dôkazy. Na rozdiel od pôvodného Občianskeho súdneho poriadku sa nový civilný sporový poriadok zaoberá aj mnohými, doteraz zákonom neriešenými otázkami, ako je napr. problematika nezákonne získaného dôkazu. Úplne sa prerobili inštitúty mimoriadneho dovolania (podľa novej úpravy dovolanie generálneho prokurátora) a predbežných opatrení (po novom neodkladné opatrenia), ako aj mnohé ďalšie
Damoxenidas z Mainalu

Damoxenidas ("Damoxenidas") bol olympijský víťaz v boxe v roku 384 pred Kr.
Damoxenidas z arkádskej obce Mainalos bol na 99. olympijských hrách v roku 384 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe. V Olympii sa box (pygmé) zaviedol na 23. hrách v roku 688 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Onomastos zo Smyrny.
Socha olympionika Damoxenida stála kedysi v Olympii. Ešte v druhom storočí si ju mohol prezrieť cestovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal, že bola dielom sochárskeho majstra Nikodama z Mainalu. Podstavec jeho sochy so stopami nôh a s nápisom, datovaného do 4. stor. pred Kr., objavili v olympijskej Altide pri južnej časti chrámu bohyne Héry.
Uruguajské národné futsalové družstvo žien

Uruguajské národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Uruguaj v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Asociación Uruguaya de Fútbol" (AUF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2005, na juhoamerických majstrovstvách. Jeho najväčším úspechom je finálová účasť na juhoamerických majstrovstvách v roku 2015.
Vrcholné podujatia.
Uruguajské družstvo sa predstavilo na všetkých 5 turnajoch juhoamerických majstrovstiev, prvýkrát v roku 2005. Na prvých dvoch turnajoch sa prebojovalo do semifinále, ale zakaždým skončilo bez medaily. Na nasledujúcom turnaji, v roku 2009 v brazílskom Campinas, obsadilo po 4 prehrách posledné miesto. Najväčší úspech dosiahlo v roku 2015, keď turnaj hostil práve Uruguaj. Po semifinálovej výhre nad sa dostalo do finále, kde prehralo s a získalo svoju prvú medailu.
Miami Beach

Miami Beach je mesto v okrese Miami-Dade County v štáte Florida v USA. V roku 2010 tu žilo 87 779 obyvateľov. S celkovou rozlohou 48,5 km² bola hustota zaľudnenia 4841,6 obyvateľov na km².
Pablo Escobar

Pablo Escobar (* 1. december 1949 – † 2. december 1993) bol drogový díler, ktorého kartel na vrchole moci ovládal 80 % pašovaného kokaínu do USA. Často bol nazývaný „kráľ kokaínu“. Bol najbohatším kriminálnikom v dejinách, jeho majetok na začiatku 90. rokov mal hodnotu 30 miliárd dolárov a približne 100 miliárd vrátane hotovosti zakopanej na rôznych miestach v Kolumbii. Na svojom vrchole patril medzi desať najbohatších ľudí na svete. 
Pripisujú sa mu viaceré bombové útoky ako napr. odpálenie budovy DAS 6. decembra 1989 (52 mŕtvych a tisíc zranených) a 27. novembra 1989 výbuch letu Avianca 203 (110 mŕtvych). Zavraždil aj viacerých svojich oponentov, eliminoval policajných aj politických oponentov. Po jeho smrti prevzal moc nad územím konkurenčný drogový kartel "Cali".
Dustin Boyer

Dustin Boyer je americký rockový gitarista a spevák pôsobiaci v Los Angeles.
Spolupracoval s rôznymi speváčkami, ako sú napríklad Macy Gray, Jennifer Love Hewitt a Rosey. Od roku 2005 úzko spolupracuje s waleským hudobníkom Johnom Calom, s ktorým nahral napríklad albumy "blackAcetate" (2005) a "Shifty Adventures in Nookie Wood" (2012). Ďalej hral v Calom zloženej hudbe k filmu "Un été brûlant" (2011). Takisto vystupoval v jeho videoklipe k piesni „Catastrofuk“ (pieseň pochádza z EP "Extra Playful"). Často vystupuje s gitaristom Michaelom Landauom.
Ďalej je frontmanom skupiny The Dusty Meadows Band, s ktorou vydal niekoľko albumov. Ďalej bol napríklad členom kapely Descanso, v ktorej hral aj jeho brat Trevor Boyer (bicie). Svoj prvý sólový album nazvaný "Fun for Mentals" vydal v januári 2007 u vydavateľstva Soopa Records, čo je jeho vlastná spoločnosť. Druhý nazvanej "Hell's Not Her" nasledoval v máji 2009. Taktiež nahral niekoľko ďalších vlastných albumov pod rôznymi menami (napríklad projekt Spanky Davis). Ďalej napríklad hral so speváčkou Michelle Branch. Jeho pieseň „Pretend“ bola v roku 2014 použitá vo filme "3 Days to Kill".
Argentínske národné futsalové družstvo žien

Argentínske národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Argentínu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Asociación del Fútbol Argentino" (AFA). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2001. Jeho najväčším úspechom je finálová účasť na juhoamerických majstrovstvách v roku 2011.
Vrcholné podujatia.
Argentínske družstvo sa predstavilo na všetkých 6 turnajoch juhoamerických majstrovstiev, prvýkrát v roku 2005. Hneď na prvom turnaji získalo bronzovú medailu, keď v zápase o 3. miesto zvíťazilo nad . Druhú medailu a najlepšie umiestnenie v podobe finálovej účasti dosiahlo o 6 rokov neskôr, v roku 2011 vo Venezuele, kde prehralo prvýkrát až vo finále s .
Družstvo sa okrem toho zúčastnilo aj jedného Svetového turnaja žien v roku 2011, kde sa neprebojovalo zo základnej skupiny do semifinále a v zápase o 5. miesto prehralo s .
Borsukov vrch

Borsukov vrch môže byť:
Borsukov vrch (prírodná rezervácia)

Borsukov vrch je prírodná rezervácia, ktorá sa rozprestiera vo vrcholových častiach Bukovských vrchov v oblasti rovnomenného vrchu v Národnom parku Poloniny. Prepája dve existujúce národné prírodné rezervácie, Stužicu a Jarabú skalu. Je súčasťou jadrového územia lokality Stužica – Bukovské vrchy, ktorá je zapísaná v zozname Svetového prírodného dedičstva UNESCO v kategórii Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy.
Prírodná rezervácia sa nachádza v katastrálnych územiach obcí Nová Sedlica a Zboj v okrese Snina. Bola vyhlásená v roku 2015. Zaberá plochu . O jej vyhlásenie sa zaslúžilo lesoochranárske zoskupenie VLK. Na chránemon území platí bezzásahový režim s najvyšším 5. stupňom ochrany.
Územie prírodnej rezervácie sa prekrýva s územím európskeho významu SKUEV0229 Bukovské
vrchy sústavy Natura 2000 a zároveň s chráneným vtáčím územím Bukovské vrchy. Od roku 1999 je spomínané územie prírodnej rezervácie súčasťou jadrovej zóny trilaterálnej medzinárodnej biosférickej rezervácie Východné Karpaty.
Predmet ochrany.
Predmetom ochrany sú biotopy európskeho významu. Bukové a jedľovo-bukové kvetnaté lesy, Javorovo-bukové horské lesy a Lipovo-javorové sutinové lesy, ako aj druhy európskeho významu kunka žltobruchá (Bombina variegata), mlok karpatský (Triturus montandoni), jariabok hôrny (Bonasa bonasia), ďateľ bielochrbtý (Dendrocopos leucotos), ďateľ čierny (Dryocopus martius), muchárik červenohrdlý (Ficedula parva), muchárik bielokrký (Ficedula albicollis), včelár lesný (Pernis apivorus), žlna sivá (Picus canus), sova dlhochvostá (Strix uralensis), myšovka horská (Sicista betulina), zubor hrivnatý (Bison bonasus), vlk obyčajný (Canis lupus), rys ostrovid (Lynx lynx), medveď hnedý (Ursus arctos) a fuzáč alpský (Rosalia alpina).
UNESCO.
Karpatské bukové pralesy, ktorých súčasťou je aj prírodná rezervácia Borsukov vrch, sú cezhraničným svetovým dedičstvom. Tvoria ich štyri lokality na severovýchode Slovenska (Havešová, Rožok, Stužica – Bukovské vrchy, Vihorlatský prales) a ďalších šesť na území Ukrajiny. Do zoznamu Svetového prírodného dedičstva UNESCO ich zapísali v roku 2007. Ten sa v roku 2011 rozšíril o ďalších päť lokalít na území Nemecka. Územia zaberajú rozlohu 29.278 hektárov na Slovensku a Ukrajine a 4391 hektárov v Nemecku. Od spomínaného roku vystupujú pod spoločným názvom Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy ().
Maidenhead Railway Bridge

Maidenhead Railway Bridge je oblúkový železničný most pri anglickom meste Maidenhead. 
Most bol postavený v rokoch 1835 – 1838 ako súčasť jedného z najvýznamnejších projektov britského konštruktéra Isambarda Kingdoma Brunela, železnice Great Western Railway a otvorený bol 1. júla 1839. Po dokončení sa stal známy ako najširší a najplochejší tehlový most na svete. Dva hlavné oblúky majú rozpätie ; oblúk, pod ktorým prechádza chodník "Thames Path" sa kvôli svojej ozvene nazýva "The Sounding Arch". Pôvodná šírka mosta bola ; v rokoch 1890 – 1892 bol most rozšírený Sir Johnom Fowlerom na súčasných . Výška mosta nad Temžou je .
Maidenhead Railway Bridge je jedným z dvoch mostov, ktoré v Maidenheade preklenujú Temžu – druhým je cestný most Maidenhead Bridge z roku 1777. Železničný most je aj vyobrazený na olejomaľbe "Rain, Steam and Speed – The Great Western Railway" Williama Turnera z roku 1844.
The Originals

The Originals je americký televízny seriál, vysielaný od roku 2013 na stanici The CW. Nadväzuje na seriál "Upírske denníky". Dej sa odohráva v prostredí rodiny pôvodných upírov v New Orleans a zaoberá sa nadprirodzenou politikou mesta. 
10. mája 2017 stanica The CW potvrdila 5. sériu. 
25. októbra 2018 bola ohlásená premiéra pre nový spin-off seriál Legacies, zameraný na život Hope Mikaelsonovej v Salvatorovej škole pre mladých a nadaných.
Dej.
"The Originals" je spin-offom seriálu "Upírske denníky". Sústredí sa na trojicu pôvodných upírov – súrodencov Mikaelsonovcov: Klausa (Joseph Morgan), Elijaha (Daniel Gillies) a Rebeku (Claire Holt). Počas pilotnej epizódy (20. epizóda 4. série "Upírskych denníkov") bolo prezradené, že vedľajšia postava Hayley Marshall (Phoebe Tonkin) je tehotná a čaká Klausovo dieťa. Seriál začína návratom pôvodnej rodiny do mesta New Orleans, po prvýkrát od roku 1919. Po tom čo vybudovali toto mesto, boli nútení utiecť, kvôli pomste svojho otca. V ich neprítomnosti sa Klausov chránenec Marcel (Charles Michael Davis) staral o mesto. Klaus sa rozhodol, že musí dostať späť mesto, ktoré im kedysi patrilo. Zatiaľ, čo sa o to snaží, musí riešiť vojnové konflikty medzi upírmi, vlkolakmi a čarodejnicami.
Ázijský vyzývací pohár v pozemnom hokeji žien 2015

Ázijský vyzývací pohár v pozemnom hokeji žien 2015 je v poradí 2. ázijský vyzývací pohár v pozemnom hokeji mužov, ktorý organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF). Koná sa v dňoch od 21.28. decembra 2015 v Bangkoku, v Thajsku, za účasti 6 tímov. Pôvodne sa mali zúčastniť aj Singapur, Srí Lanka a Taiwan. Nováčikmi turnaja je štvorica družstiev: Brunej, Hongkong, Indonézia a KĽDR. Thajsko organizuje ázijský vyzývací pohár druhýkrát, prvý turnaj, spoločný pre mužov aj ženy, hostilo v roku 2013, tiež v Bangkoku. Titul obhájilo domáce , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad .
Účastníci.
Pozn: Číslo udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIH k decembru 2015.
Mikuláš Kostka

Mikuláš Kostka (; * ? - † 1556) bol vojvodca, kapitán kráľovských vojsk horného Uhorska, spolumajiteľ hradov Lietava, Strečno a mesta Žilina.
Mikuláš Kostka pochádzal zo Sedlíc pri Frýdku-Místku (Sedlec, Sedlice, dnes Sedliště). Spolu s bratom Petrom boli najmä na Slovensku známi ako "hajtmani zámkov horných na Považí". S vojskom pomohli Jánovi Zápoľskému v boji proti Turkom, za čo dostali do užívania hrady Lietava a Strečno. Po smrti brata prešiel Mikuláš na stranu rakúskeho arcivojvodu Ferdinanda Habsburského (súper Jána Zápoľského o trón), ktorý mu predtým nadobudnuté majetky na Orave, Spiši aj v Turci potvrdil a prijal ho medzi krajinskú uhorskú šľachtu. Od roku 1548 bol Mikuláš majiteľom aj mesta Žilina.
Podporoval reformáciu, od katolíkov získal prezývku „tyran kléru“.
Rodinné vzťahy.
Manželkou Mikuláša Kostku sa stala Anna zo Záblatu, s ktorou mal dve dcéry, Annu a Barboru. Po smrti manželky sa Mikuláš druhýkrát oženil a zobral si Brigitu, dcéru pána Vršateckého hradu. Manželstvo zostalo bezdetné, Mikuláš sa mužského potomka nedočkal a tak po jeho smrti v roku 1556 vymrel rod Kostkovcov zo Sedlíc na Slovensku po meči. Svoj majetok rozdelil medzi dcéry; Barbora získala Lietavské panstvo, Anna panstvo Strečno. 
Barbora si v roku 1556 vzala Františka Turzu. Manželstvo netrvalo dlho (Barbora zomrela roku 1561), ostalo bezdetné a lietavské panstvo zostalo v majetku Františka Turzu. Druhá dcéra, Anna si po smrti svojho prvého manžela Jana Ňáriho vzala kapitána naddunajských krajov, Štefana Deršfiho. Mali spolu dvoch synov, Mikuláša a Františka.
Ázijský vyzývací pohár v pozemnom hokeji mužov 2015

Ázijský vyzývací pohár v pozemnom hokeji mužov 2015 bol v poradí 2. Ázijský vyzývací pohár v pozemnom hokeji mužov, ktorý organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF). Konal sa v dňoch od 13.19. decembra 2015 v Rangúne, v Mjanmarsku, za účasti 4 tímov. Pôvodne sa mali zúčastniť aj Indonézia, Singapur a Srí Lanka. Nováčikmi turnaja bola trojica družstiev: Čína, Hongkong a Taiwan. Zápasy sa hrali na štadióne Theinphyu Hockey Stadium s kapacitou 2 000 divákov. Oproti predchádzajúcemu podujatiu, v ktorom sa organizovali spoločne mužský i ženský turnaj, bolo toto podujatie prvýkrát organizované samostatne v mužskej kategórii. Titul po finálovej výhre nad získala .
Účastníci.
Pozn: Číslo udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIH k decembru 2015.
Paraballón z Élidy

Paraballón ("Paraballón") bol olympijský víťaz v behu na dve stadiá v roku 280 pred Kr.
Paraballón z Élidy bol na 125. olympijských hrách v roku 280 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na dve stadiá. Na olympijských hrách beh na vzdialenosť dvoch stádii (diaulos) zaradili do programu v roku 724 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Hypénos z Pisy.
Staroveký cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Olympiu, uvádza, že nielen Paraballón, ale aj jeho syn Lastratidas dosiahol olympijské víťazstvo. Lastratidovo víťazstvo hlásal nápis na podstavci jeho sochy a Paraballontovo víťazstvo nápis vyrytý v kameni, o ktorom Pausanias zaznamenal: „"Paraballontovi sa podarilo zvíťaziť v diaulu a budúcim víťazom zanechal popud k ctižiadosti byť zapísaný medzi víťazmi v olympijskom gymnasiu.""
Banshee (mytológia)

Banshee (, škot. Bean Sidhe) je írska alebo škótska mytologická bytosť.
Pomenovanie banshee je poangličtená podoba írskeho „bean sí(d)“ čo znamená „žena zvnútra kopca [víl]“ alebo vília žena.
Pôvodne (pred kresťanstvom) bola banshee ochranná bohyňa územia a kmeňa, po príchode kresťanstva chápaná ako kráľovná víl.
Môže na seba zobrať podobu stareny alebo peknej mladej ženy s dlhými zlatými vlasmi. Hlasy banshee sa ozývajú v noci a vždy zvestujú smrť. Často mali írske sľachtické rodiny, hoci aj schudobnené, svoju vlastnú banshee. Takto je potvrdených (v Írsku) asi 150 banshee.
Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2017

Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2017 bol v poradí 23. turnaj majstrovstiev sveta v hádzanej žien, ktoré organizuje Medzinárodná hádzanárska federácia (IHF). Konal sa v šiestich nemeckých mestách: Bietigheim-Bissingen, Hamburg, Lipsko, Magdeburg, Oldenburg a Trier, v dňoch od 1.17. decembra 2017, za účasti 24 tímov. Nemecko bolo organizátorom svetového šampionátu žien tretíkrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1965 a 1997. Svoj druhý titul získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad obhajcom prvenstva z .
Nemecko získalo právo organizovať MS 2015 15. decembra 2011, keď ho výbor IHF v brazílskom São Paulo zvolil ako jediného kandidáta. Predbežnými dejiskami počas zvolenia boli mestá Berlín, Flensburg, Kolín, Lipsko, Stuttgart a Wetzlar.
Kvalifikácia.
Poznámka: Divoká karta bola udelená Poľsku. IHF sa ju rozhodla dať európskemu tímu, pretože úradujúci majster sveta je z európskeho kontinentu a Poľsko sa umiestnilo najvyššie na MS 2015 (4. miesto) z družstiev, ktoré sa nekvalifikovali na tento svetový turnaj.
Arény.
Dejiskami turnaja je šesť arén v šiestich mestách:
Nasadenie do výkonnostných košov.
Družstvá sa nasadili pred žrebom do skupín, ktoré sa uskutočnilo 27. júna 2017, do nasledovných výkonnostných košov:
Čilské národné futsalové družstvo žien

Čilské národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Čile v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Federación de Fútbol de Chile" (FFC). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2001. Jeho najväčším úspechom je bronz na juhoamerických majstrovstvách v roku 2015.
Vrcholné podujatia.
Čilské družstvo sa predstavilo iba na 2 turnajoch juhoamerických majstrovstiev, prvýkrát až v roku 2011. Na turnaji vo Venezuele zvíťazilo v základnej skupine iba nad a skončilo celkove na predposlednom mieste. V roku 2015 v Uruguaji dosiahlo svoj najväčší úspech. Po výhre nad a dvoch prehrách sa prebojovalo do semifinále. V ňom prehralo s , ale v zápase o 3. miesto s zvíťazilo a vybojovalo si bronzovú medailu.
Lastratidas z Élidy

Lastratidas ("Paraballón") bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 248 pred Kr.
Lastratidas, syn Paraballonta z Élidy, bol na 133. olympijských hrách v roku 248 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení dorastencov ("palé paidón"). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 37. hrách v roku 632 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Hipposthenes zo Sparty. 
Lastratidovi sa za toto víťazstvo dostalo pocty byť zvečnený v podobe mramorovej sochy umiestnenej v olympijskej Altide. Jeho socha sa do dnešných dní žiaľ nedochovala, ale ešte v druhom storočí si ju mohol prezrieť cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý o Lastratidovi zaznamenal: "„Stojí tu i socha Lastratida, élidského chlapca, ktorý si odniesol veniec zo zápasenia; druhé víťazstvo získal medzi dorastencami a mladšími chlapcami na nemejských hrách. Lastratidovmu otcovi Paraballontovi sa podarilo zvíťaziť v diaulu a budúcim víťazom zanechať popud k ctižiadosti byť zapísaný medzi víťazmi v olympijskom gymnasiu“"
Paraguajské národné futsalové družstvo žien

Paraguajské národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Paraguaj v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Asociación Paraguaya de Fútbol" (APF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2005. Jeho najväčším úspechom je bronz na juhoamerických majstrovstvách v roku 2011.
Vrcholné podujatia.
Paraguajské družstvo sa predstavilo na 3 turnajoch juhoamerických majstrovstiev, prvýkrát v roku 2005. Na turnaji konanom v Brazílii bodovalo iba v jednom zápase, keď remizovalo s a obsadilo konečné posledné miesto. O 6 rokov neskôr, v roku 2011 vo Venezuele, dosiahlo svoj najväčší úspech. Po dvoch tesných víťazstvách v základnej skupine postúpilo do semifinále. V ňom síce prehralo s Argentínou, ale v zápase o 3. miesto s domácou po predĺžení zvíťazilo a vybojovalo si bronzovú medailu. Na turnaji v roku 2015 zvíťazilo jedine v zápase o 5. miesto, proti , ale až po penaltách.
Na prvom ženskom turnaji Juhoamerických hier v roku 2018 dokázalo získať striebornú medailu.
Cameron Diazová

Cameron Michelle Diaz (* 30. august 1972, San Diego, Kalifornia, Spojené štáty) je americká herečka, producentka a bývalá modelka. Preslávili ju roly vo filmoch "Maska" (1994), "Svadba môjho najlepšieho priateľa" (1997) a "Niečo na tej Mary je" (1998). 
Tiež prepožičala hlas princeznej Fione vo filmoch "Shrek" (20012010). Ďalej hrala vo filmoch "Charlieho anjeli" (2000), v pokračovaní "Charlieho anjeli: Na plný plyn" (2003), "Pozná ju ako svoje boty" (2005), "Prázdniny" (2006), "Svadobná noc v Las Vegas" (2008), "Pre moju sestru" (2009), "Zatiaľ spolu, zatiaľ nažive" (2010), "Zelený sršeň" (2011), "Mrcha učiteľka" (2011), "Ako porodiť a nezblázniť sa" (2012), "Konzultant" (2013), "Jedna za všetky" (2014), "Sex Tape" (2014) a" Annie" (2014).
Peruánske národné futsalové družstvo žien

Peruánske národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Peru v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Federación Peruana de Futbol" (FPF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2001. Jeho najväčším výsledkom je postup do semifinále juhoamerických majstrovstiev v roku 2009.
Vrcholné podujatia.
Peruánske družstvo sa predstavilo na všetkých turnajoch juhoamerických majstrovstiev, prvýkrát v roku 2005. Na turnaji konanom v Brazílii bodovalo iba v zápase o 5. miesto proti . O 4 roky neskôr, v roku 2009 opäť v Brazílii, dosiahlo svoje najlepšie umiestnenie. Po dvoch víťazstvách v základnej skupine postúpilo do semifinále. V ňom s a potom aj v zápase o 3. miesto s prehralo a obsadilo konečné 4. miesto. Na ďalších dvoch turnajoch nebodovalo ani v jednom zápase a skončilo vždy na poslednom mieste.
V roku 2018 sa zúčastnilo prvého futsalového turnaja na Juhoamerických hrách, na ktorých obsadilo posledné miesto.
Izmajil

Izmajil (; , v minulosti Тучков – "Tučkov"; alebo "Smil"; ; ) je historické mesto v regióne Budžak, v dnešnej Odeskej oblasti na juhozápade Ukrajiny. Mesto leží pri Kilijskom (najsevernejšom) ramene delty Dunaja, ktoré zároveň tvorí hranicu Ukrajiny a Rumunska. V blízkosti mesta leží jazero Jalpuh a asi 80 km východne pobrežie Čierneho mora. V súčasnosti tu žije asi 72 000 obyvateľov mnohých národností.
Dejiny.
Pevnosť Izmajil bola založená janovskými obchodníkmi v 12. storočí. Krátko patrila Moldavskému kniežatstvu. Najdlhšie bola súčasťou obranného systému Osmanskej ríše (od roku 1484 s prestávkami až do roku 1809). V 16. storočí sa pevnosť stala oporným bodom pre celý osmanský Budžak a postupne sa rozrastal počet civilistov a vzniklo tu tak mesto. 
Pevnosť bola dobytá ruskými vojskami celkovo trikrát. Prvýkrát v roku 1770, keď vojská pod velením Nikolaja Repnina nielen zahnali osmanské vojská, snažiace sa prekročiť rieku Prut, ale aj dobyli viacero tureckých pevností a miest v oblasti. Turci sa preto po navrátení pevnosti rozhodli, že pevnosť dajú prestavať za pomoci francúzskych projektantov. Počas rusko-tureckej vojny (1787–1792) dobyli po deväťmesačnom obliehaní a následnom útoku na pevnosť v roku 1790 ruské vojská pod velením Alexandra Suvorova. Po skončení vojny bola pevnosť navrátená Osmanom, ale počas ďalšej rusko-tureckej vojny bol Izmajil dobytý po tretí raz (1809) a na základe Bukurešťskej mierovej zmluvy z roku 1812 pripadlo mesto ako i celá Besarábia Ruskému impériu, ktoré tak získalo prístup k Dunaju. 
Rusi Izmajil v 19. storočí prestavali; vtedy bol postavený "Pokrovský chrám" a ďalšie kostoly. Najstaršou dochovanou stavbou v meste je mešita z 15. a 16. storočia, ktorá bola premenená na pravoslávny chrám a následne na múzeum. V rokoch 1918–1940 bol Izmajil spolu s celým Budžakom súčasťou Rumunska. V roku 1940 ho Rumunsko spolu s celou Besarábiou odstúpilo Sovietskemu zväzu. V rokoch 1940–1954 bolo mesto sídlom samosprávnej Izmajilskej oblasti, ktorá sa neskôr stala súčasťou Odeskej oblasti, do ktorej patrí v rámci Ukrajiny dodnes.
Súčasnosť.
Dnes je Izmajil sídlo rajónu a mesto oblastného významu, podriadené oblastnej rade v Odese. Nachádza sa tu priemysel a prístav na Dunaji. Dopravne je mesto veľmi zle dostupné, nachádza sa ďaleko od významnejších ciest, chýba most cez Dunaj do rumunskej Tulcey a po jedinej železničnej trati Budžaku je mesto spojené s Odesou. Suchozemská cesta do Rumunska navyše pretína juh Moldavska.
Počtom obyvateľov je Izmajil po Odese druhé najväčšie mesto Odeskej oblasti. Žije tu 72-tisíc obyvateľov (2015), z nich 43,7 % tvoria Rusi, 38 % Ukrajinci, 10 % Besarábski Bulhari, 4,3 % Moldavci a 1 % Gagauzi (sčítanie 2001). Jazyková situácia je o niečo menej pestrá - 74,2 percenta ľudí doma používa ruštinu, 18 percent ukrajinčinu, 4,6 % bulharčinu, 1,8 % rumunčinu a 0,4 percenta gagauzštinu.
Silver Jubilee Bridge

Silver Jubilee Bridge (pôvodne Runcorn Bridge alebo Runcorn-Widnes Bridge) je oblúkový cestný most spájajúci mestá Runcorn a Widnes v blizkosti anglického mesta Liverpool. Ide o najväčší oblúkový most v Veľkej Británii.
Prvý cestný most, ktorý preklenoval rieku Mersey a Manchester Ship Canal pri Runcorne a Widnes bol gondolový most Widnes-Runcorn Transporter Bridge. Most bol postavený v rokoch 1901 – 1905 a jeho autorom bol britský inžinier John Webster. Most bol visutý, hlavné rozpätie malo dĺžku . Po dokončení sa stal prvým gondolovým mostom vo Veľkej Británii a najväčším svojho druhu na svete. Zničený bol v roku 1961. 
Výstavba súčasného mostu sa začala 25. apríla 1956 a otvorený bol 21. júla 1961. Celková dĺžka mosta je . Hlavné rozpätie s dĺžkou je v súčasnosti najdlhším oblúkovým rozpätím vo Veľkej Británii. Bočné rozpätia sú dlhé. Medzi januárom 1975 a marcom 1977 bol most rozširovaný; vozovka bola rozšírená na súčasných a bol pristavaný chodník pomocou konzol so šírkou . Po tejto rekonštrukcii bol most premenovaný na "Silver Jubilee Bridge".
Svetový pohár v biatlone 2015/2016 – Ruhpolding (náhrada)

4. preteky Svetového pohára v biatlone 2015/2016 sa konali od 18. do 20. januára 2016 v nemeckom Ruhpoldingu. Na programe boli tri disciplíny – šprint, stíhacie preteky a preteky s hromadným štartom.
Pre nedostatok snehu a vysokým teplotám sa tento ročník neuskutočnilo 4. kolo Svetového pohára v Oberhofe. O náhradnom dejisku rozhodla medzinárodná biatlonová únia IBU 27. decembra 2015. Do úvahy prichádzali slovinská Pokljuka a nemecký Ruhpolding. V Ruhpoldingu sa tak udiali dve kolá Svetového pohára za sebou. Disciplíny sa nezmenili a ostali tak ako boli naplánované v Oberhofe.
Plán pretekov.
V programe nastala jedna zmena, keď šprint mužov sa presunul na piatok, v ktorý sa tak udial šprint mužov aj žien.
Krokinas z Larisy

Krokinas alebo Kroukinas ("Krokinas, Kroukinas") bol olympijským víťazom v rokoch 404 a 396 pred Kr.
Krokina z tesálskej Larisy korunovali v Olympii na 94. hrách olivovým vencom za víťazstvo behu na jedno stadion a na 96. hrách za víťazstvo v behu na dve stadiá. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda. Beh na dve stadiá (diaulos) sa stal olympijskou disciplínou v roku 724 pred Kr.
Záznam o olympijskom víťazstve Krokina je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Meno olympijského víťaza Krokina uvádza aj papyrus ("P.Oxy.XXIII 2381") objavený na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Tento papyrusový fragment publikovaný v roku 1956 britským klasickým filológom a papyrológom Edgarom Lobelom, uvádza mená olympijských víťazov z 96. olympijských hier (z piatich olympionikov sú v úplnom znení čitateľní len dvaja). Krokinas (z Tesálie) je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v druhom riadku ako víťaz v behu na dve stadiá. 
Grécky historik Xenofón zaznamenal, že v roku, keď Krokinas dosiahol olympijské víťazstvo v behu na jedno stadion, bol v Sparte eforom "Eudios" a v Aténach archontom Pythodoros, ktorý sa počas svojej vlády pokúsil nastoliť oligarchiu. Aténčania preto zakázali používať jeho meno v súvislosti s datovaním udalostí toho roku a tento rok označovali len ako "rok archonta".
Gramatik

Gramatik môže byť
Dobytie Izmajilu

Dobytie Izmajilu označuje obliehanie a následné dobytie tureckej pevnosti Izmajil ruskými vojskami, ktoré sa odohralo v roku 1790 počas rusko-tureckej vojny prebiehajúcej v rokoch 1787 až 1792. Záverečnému útoku na pevnosť velil Alexandr Vasilievič Suvorov, ktorý počas vojny dosiahol mnoho významných víťazstiev, v roku 1788 sa mu podarilo dobyť pevnosť Očakov.
Obliehanie sa začalo už v marci 1790. Dňa 13. decembra 1790 dorazil na miesto Suvorov, ktorý bol poverený cárovnej obľúbencom a generálom Grigorijom Potemkinom útokom na pevnosť. Po príchode a prieskume bojiska začal pripravovať svojich vojakov na útok. Ruskí vojaci nacvičovali na maketách pevnosti útok a prekonávanie obranných prvkov. Pevnosť bola totiž v nedávnej minulosti Turkami zmodernizovaná a prestavaná za pomoci francúzskych projektantov. Turci tak reagovali na predošlé dobytie pevnosti Rusmi v roku 1770. Pevnosť vďaka tomu podľa slov Suvorova, ktorý si prehliadol opevnenia, nemala slabé miesto.
Suvorov poslal veliteľovi pevnosti seraskirovi Ajdozle Mehmet pašovi 24-hodinové ultimátum, ktoré ten odmietol so slovami: „Skôr bude Dunaj tiecť opačným smerom a nebesá sa zrútia na zem, než sa podarí obsadiť Izmajil.“ Samotný ruský útok na pevnosť sa začal 22. decembra o pol šiestej ráno, predchádzalo mu dvojdňové ostreľovanie pevnosti. Už o ôsmej ráno toho istého dňa boli opevnenia pod kontrolou Rusov, ale odpor Turkov v uliciach mesta pokračoval až do štvrtej hodiny poobede. Pri krvavých bojoch v uliciach ruské vojská pobili i 10-tisíc obyvateľov mesta. 
Turecké straty dosiahli 26 000 mužov a ďalších 9 000 bolo zajatých (2 000 z nich do nasledujúceho dňa na následky zranení zomrelo), kým ruské 1 815 padlých a 2 445 ranených. Množstvo tureckých mŕtvych bolo také vysoké, že sa Rusi rozhodli nahádzať ich telá do Dunaja, touto úlohou boli poverení tureckí zajatci. Rusi sa zmocnili všetkých diel, 400 štandard; veľkých zásob proviantu a cenností. Za veliteľa pevnosti bol vymenovaný Michail Illarionovič Kutuzov. Pád pevnosti vyvolal v Európe silný ohlas. 
Vojna sa napokon skončila 9. januára 1792 podpísaním mieru v moldavských Jasách, ktorý posunul rusko-tureckú hranicu na Dnester a potvrdil ruské vlastníctvo Krymského polostrova. Izmajil, ktorý leží za Dnestrom, zostal súčasťou Osmanskej ríše až do roku 1812.
Na pamiatku dobytia pevnosti bol 24. december (sic) určený za jeden z dní vojenskej slávy Ruska.
Obliak

Obliak alebo okruhliak (nevhodne valún) je fragment horniny alebo minerálu s priemerom 2 až 256 mm. Obliaky tvoria klasty štrku, zlepencov a brekcii a nemusia byť preto nevyhnutne oblé ako to evokuje ich názov. Ak sa obliaky v usadenej hornine dotýkajú, označuje sa takáto textúra ako podporná stavba zŕn. Naopak ak sú utopené v základnej hmote (matrix) napríklad ílovitého, vápnitého alebo piesčitého zloženia, označuje sa daná textúra ako podporná stavba základnej hmoty. V niektorých prípadoch môžu byť obliaky súčasťou gradačného zvrstvenia.
Obliaky vznikajú eróziou starších hornín, vyvretého, sedimentárneho aj metamorfného pôvodu. Obliaky sú zvyčajne opracované, čím sa odlišujú od ostrohranných klastov v brekcii. Obrúsenie obliakov je zvyčajne spôsobené transportom vo vode, kde do seba úlomky hornín narážajú a obrusujú sa. Vietor v súčasnej Zemskej atmosfére nedokáže trasportovať v suspenzii väčšie častice ako 1 mm a jeho schopnosť pohybovať v prízemných vrstvách väčšími časticami je malá.
Rádioekológia

Rádioekológia je vedný odbor, ktorý pokrýva dva základné oblasti: a) správanie sa rádioaktívnych látok v životnom prostredí, b) účinky žiarenia na zložky životného prostredia (spravidla účinky na biocenózu). 
História.
Tento termín a jeho definíciu zaviedol ako prvý Eugene Odum v roku 1956. Prvé výskumy však začali omnoho skôr a sú späté s ťažbou uránu v Čechách, kedy boli o.i. sledované účinky ionizujúceho žiarenia na rastlinný ekosystém. História rádioekológie je spracovaná napr. v Alexakhin (2006).
Náplň rádioekológie.
Vo výskume používa nástroje základných vedných odborov ako je rádiochémia, rádiobiológia, znalosti ekológie a environmentálnej chémie, numerické modelovanie, a pod. Dôležitým aspektom je tiež poznanie činností v jadrovom priemysle od ťažby uránovej rudy cez jej spracovanie, využitie v jadrových elektrárňach až po uloženie rádioaktívneho odpadu. Záujem rádioekológie sa však nezužuje iba na uránový priemysel.
Vznikla ako odpoveď na narastajúcu koncentráciu rádionuklidov v životnom prostredí po testoch jadrových zbraní a veľkých jadrových haváriách. Kým v prvom kroku sa riešili primárne účinky radiácie na človeka (radiačná ochrana a rádiobiológia), v nasledujúcom období vznikol priestor aj na popis a výskum správania rádionuklidov vo vzťahu k životnému prostrediu.
Dnes sa rádioekológia venuje základným otázkam: migrácia rádionuklidov v jednotlivých zložkách životného prostredia (v pôde, vode...) ako aj ich transféru v rámci ekosystému (napr. príjem do rastlín, vstup do potravinového reťazca), a taktiež sa venuje osudu rádionuklidov v rámci malých a veľkých geochemických cyklov (transport rádionuklidov v stratosfére po testoch jadrových zbraní, po haváriách v jadrový elektrárňach, pri zvetrávaní hald po ťažbe uránu).
Pokiaľ ide o účinky žiarenia na biocenózu je stredobodom záujmu chronický účinok nízkych dávok, následky ktorých sa prejavia na úrovní populácii. 
Aplikácia.
Získané poznatky sú využívané pri riešenie dopadov jadrových havárii na životné prostredie. Špecifikom tohoto prístupu je, že sa venuje rozsiahlejším oblastiam kontaminovaných rádioaktívnym spadom napr. remediácii pôdy na veľkom území, spracovanie veľkého množstva kontaminovanej biomasy, posudzovanie v rámci EIA (Environmental Impact Assesment) pri zavádzaní nových zariadení do prevádzky a pod.
Významné rádioekologické problémy.
Význam rádioekológie rastie s nárastom koncentrácie umelých rádionuklidov v životnom prostredí. Od konca deväťdesiatych rokov 20. storočia je čoraz viac pozornosti venovanej aj prírodnej rádioaktivite, ktorá bola ľudskou činnosťou vnesená do životného prostredia (NORM a TENORM). Podľa rozsahu kontaminácie môžeme rádioekologické udalosti rozdeliť na lokálne a globálne. O udalosť z pohľadu rádioekológie ide až vtedy, keď sa rádioaktivita dostane do životného prostredia a teda mimo kontrolu človeka. Migrácia rádionuklidov môže byť spôsobená primárnym výbuchom, alebo následným transportom prostredníctvom vody, vetra alebo organizmov.
Lokálne udalosti:
Globálne udalosti:
Royal Suspension Chain Pier

Royal Suspension Chain Pier (známy aj ako Chain Pier alebo Brighton Chain Pier) je názov zničeného móla, ktoré stálo v anglickom meste Brighton.
Autorom móla bol Samuel Brown, ktorý je známy najmä kvôli návrhu reťazového mosta Union Bridge na rieke Tweed. Výstavba sa začala v októbri 1822 a po dokončení v novembri 1823 sa stalo prvým veľkým mólom v Brightone. Celková dĺžka móla bola . Štyri hlavné visuté rozpätia boli dlhé a široké. Pylóny boli vysoké. Mólo bolo viackrát poškodené, napr. v rokoch 1833 a 1836. V roku 1896 bolo mólo vyhlásené za nebezpečné a namiesto neho malo byť postavené nové (dnes Brighton Pier). Nakoniec bolo zničené 4. decembra 1896 počas búrky.
V súčasnosti sú počas nízkych prílivov viditeľné základy pilierov.
Mólo

Mólo je pevná alebo plávajúca stavba, ktorá slúži k zabezpečeniu prístupu k plavidlám kotviacim na vodnej ploche alebo vodnom toku. Pri móle musí byť dostatočná hĺbka, aby loď nenarazila na dno.
Najdlhšie mólo sa nachádza v Southend-on-Sea v Anglicku (tzv. Southendské mólo) a má dĺžku .
Venezuelské národné futsalové družstvo žien

Venezuelské národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Venezuelu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Federación Venezolana de Fútbol" (FVF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2001. Jeho najväčším úspechom sú 2 bronzové medaily z juhoamerických majstrovstiev.
Vrcholné podujatia.
Venezuelské družstvo sa predstavilo na 3 turnajoch juhoamerických majstrovstiev, prvýkrát v roku 2007. Hneď na prvom turnaji získalo bronzovú medailu, keď v zápase o 3. miesto zvíťazilo nad . Na nasledujúcom turnaji v brazílskom Campinas bronzový úspech zopakovalo, keď v zápase o 3. miesto tentoraz zvíťazilo nad . Na turnaji v roku 2011, ktorý organizovala práve Venezuela, sa dokázalo zo základnej skupiny opäť prebojovať do semifinále. Ale v ňom s ako aj v zápase o bronz s prehralo a skončilo celkovo štvrté.
Družstvo sa okrem toho zúčastnilo aj troch Svetových turnajov žien, kde zakaždým skončilo už v základnej skupine.
Nikolaj Michajlovič Kropačev

Nikolaj Michajlovič Kropačev (; * 8. február 1959, Petrohrad, Ruská SSR, Sovietsky zväz) je ruský právnik, od roku 2008 rektor Petrohradskej štátnej univerzity.
Od roku 1985 odborný asistent katedry trestného práva na Leningradskej štátnej univerzite, v roku 1993 získal akademický titul docenta na katedre trestného práva. Za profesora bol vymenovaný v roku 2001.
Je členom predstavenstva ruského zväzu rektorov, členom predstavenstva Združenia advokátov Ruska a laureát ocenenia "Právnik roka" v roku 2010.
Renesančná zvonica v Poprade

Renesančná zvonica v Poprade je významná umeleckohistorická stavebná pamiatka stojaca v centre Popradu na Námestí svätého Egídia. Stavba je súčasťou unikátneho historického súboru spišských renesančných zvoníc.
Stavba, ktorá spolu s vedľa stojacim Kostolom svätého Egídia dodnes tvorí charakteristickú dominantu hlavného popradského námestia, je v poradí druhou zvonicou stojacou na rovnakom mieste. Pôvodne tu v roku 1592 v blízkosti farského kostola postavil Ulrich Materer, staviteľ z neďalekého Kežmarku, zvonicu, ktorá v takejto podobe vydržala sedemdesiat rokov. V roku 1663 ju do takmer dnešnej podoby prestaval Georgius Exoticus. Túto udalosť dokladal latinský chronostikový nápis na zvonici, ktorý sa našiel pri jej obnove v roku 1924 (dnes však neexistuje). Podľa tohto nápisu výstavba prebiehala od júna do augusta 1663.
Trojpodlažná stavba má na všetkých stranách hladkú fasádu. Pritom ešte do 50-tych rokov 20. storočia veža obsahovala nárožnú bosáž, ktorá bola v uvedenom období odstránená, rovnako ako sgrafitové zdobenie.
Múry vo výške tretieho podlažia obsahujú na všetkých stranách okná - na severnej a južnej dvojdielne (bifóriá) a na východnej a západnej trojdielne (trifóriá). Stavba je ukončená atikou, tvoriacou pravidelne sa opakujúcimi stĺpikmi s poloblúčikmi a volútami, a po celom obvode obiehajúcou slepou arkatúrou. V nej sa v minulosti nachádzali maľby evanjelistov, apoštolov a alegorických postáv.
Pôvodne zvonica obsahovala tri zvony pochádzajúce zo 17. storočia. V roku 1844 však zvonicu zachvátil veľký požiar, pri ktorom sa zvony roztavili. Tento dátum na svojom tele nesie aj jediný súčasný zvon, pochádzajúci až z konca 19. storočia.
Tichon Zacharovič Siomuškin

Tichon Zacharovič Siomuškin (staršie: Sjomuškin, ; * 13. jún 1900, Staraja Kutľa† 6. máj 1970, Moskva) bol ruský sovietsky spisovateľ. V roku 1949 vyhral Stalinovu cenu druhého stupňa.
Životopis.
Tichon Siomuškin sa narodil 13. júna 1900 v rodine dedinského stolára. Základné vzdelanie získal v Krajskej základnej škole, po ktorej dva roky študoval učiteľstvo na cirkevnej škole (absolvoval ju v roku 1916 a získal právo vyučovať). Nejak čas Siomuškin pracoval ako učiteľ v dedinskej škole obce Iľmeno. V rokoch 1922-1924 študoval diaľkovo na Pedagogickej fakulte Moskovskej štátnej univerzity.
Na Čukotke pôsobil osem rokov. Z tohoto obdobia pochádzajú viaceré knihy: napr. romány "Чукотка" a "Алитет уходит в горы" (ocenený Stalinovou cenou za rok 1948).
Od roku 1952 člen KSSZ.
Martin Karplus

Martin Karplus (* 15. marec 1930, Viedeň, Rakúsko) je americký teoretický chemik, nositeľ Nobelovej ceny za chémiu.
Životopis.
Narodil sa v rakúskej Viedni. Ešte keď bol dieťaťom, jeho rodina v marci 1938, niekoľko dní po nacistickom anšluse, utiekla z Rakúska. Potom strávil niekoľko mesiacov vo švajčiarskom Zürichu a vo francúzskom La Baule, následne rodina emigrovala do USA.
V roku 1950 získal bakalársky titul na Harvard University, potom pokračoval v štúdiu na California Institute of Technology. V roku 1953 získal pod vedením Linusa Paulinga titul Ph.D. V rokoch 19531955 bol pod vedením Charlesa Coulsona postdoktorandom na Oxfordskej univerzite. V rokoch 19601967 učil na University of Illinois at Urbana-Champaign a na Columbia University, následne odišiel na Harvard.
Jeho vedecká práca zasahuje do rôznych oblastí fyzikálnej chémie, napríklad NMR spektroskopie, chemickej dynamiky, kvantovej chémie a hlavne do oboru molekulárnej dynamiky, konkrétne simulácií biomolekúl.
V roku 2013 získal Nobelovu cenu za chémiu, spoločne s Michaelom Levittom a Ariehom Warshelom.
Michael Levitt

Michael Levitt (* 9. máj 1947, Pretória) je americko-britsko-izraelský biofyzik a dlhoročný profesor na Stanfordovej univerzite, nositeľ Nobelovej ceny za chémiu.
Život.
Narodil sa v juhoafrickom meste Pretória do židovskej rodiny, ktorá predtým bývala v litovskom meste Plungė.
Na Univerzite v Cambridgi získal titul Ph.D. v obore výpočtová biológia. Od roku 1967 vedecky pracoval na Weizmannovom inštitúte vied, kde spoločne s profesorom Shneiorom Lifsonom a jeho vlastným študentom Ariehom Warshelom s pomocou počítačového modelovania skúmali chovanie biomolekúl.
V rokoch 19801989 pôsobil na Weizmannovom inštitúte vied ako profesor chemickej fyziky. Potom sa stal profesorom štruktúrnej biológie na kalifornskej Stanfordovej univerzite.
V roku 2013 získal Nobelovu cenu za chémiu, spoločne s Martinom Karplusom a Ariehom Warshelom.
Je držiteľom troch občianstiev, amerického, britského a izraelského. Polovicu roka žije v Izraeli, kde žije jeho manželka a deti.
Starčevská kultúra

Starčevská kultúra bola neolitická kultúra. Rozšírená bola na území juhovýchodnej Európy v 1. pol. 6. tisícročia pred Kr. Delí sa na 4 stupne. V záverečnom stupni sa začínajú objavovať vplyvy vinčianskej kultúry. 
Spolu s krišskou kultúrou tvorí kultúrny komplex Starčevo – Kőrős – Criş.
Charakteristika.
Sídliska tejto kultúry boli budované na riečnych terasách a tvorili ich príbytky, ktoré mali štvorcovitý pôdorys. Ručne vyrábaná keramika je prevažne hrubých tvarov a zdobia ju ryhy, vpichy, plastické lišty alebo barbotino. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom (pšenica, proso, jačmeň), chovom (hovädzí dobytok, ovca, koza), lovom (jeleň, diviak) a rybolovom. Kult úrodnosti a plodnosti dokladá viacero hlinených antropomorfných či zoomorfných sošiek.
Foidy

Foidy (iné názvy feldšpatoidy, zástupcovia živcov) sú skupina silikátových minerálov zo skupiny tektosilikátov. Vznikajú kryštalizáciou z taveniny namiesto živcov pri nedostatku SiO2. V horninách sa zvyčajne nevyskytujú spoločne s kremeňom. Oproti živcom majú nižší obsah SiO2, vyšší obsah alkálií ako Na, K a Li. Medzi hlavných predstaviteľov foidov patria leucit a nefelín. Komplexené foidy zo skupiny sodalitu predstavujú hlavne sodalit, nosean, haüyn. Menej časté sú petalit, kankrinit a kalsilit. Vyskytujú sa iba v niektorých typoch alkalických vyvretých hornín, ako sú nefelinické syenity, fonolit, tefrit alebo niektoré lamprofýry.
Z tavenín nenasýtených na SiO2 kryštalizuje hlavne nefelín, sodalit a kalsilit. Pri zvýšenom PH2O sa objavuje analcím, ktorý je bežným minerálom post-magmatickej hydrotermálnej aktivity. Leucit však môže kryštalizovať aj z SiO2 nenasýtenej aj nasýtenej taveniny.
Polynikos z Tespií

Polynikos ("Polynikos") bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 448 pred Kr.
Meno olympijského víťaza Polynika z boiótskych Tespií je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Polynikos je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v tridsiatom ôsmom riadku vpravo. Názov jeho domovskej krajiny na papyruse chýba (Πολύνικος... – Polynikos z...).
Domovské mesto a meno Polynika je vyryté do kamennej stély, ktorú archeológovia objavili na konci 19. storočia pri prímorskom boiótskom mestečku Délion. Na tejto stéle je menný zoznam niekoľkých bojovníkov z Tespií padlých v roku 424 pred Kr. v bitke pri Déilone.
Zápasenie dorastencov (palé paidón) sa v Olympii zaradilo do programu hier v roku 632 pred Kr. a jeho prvým víťazom bol Hipposthenes zo Sparty.
Agésistratos

Agésistratos ("Agésistratos") môže byť:
Eric Betzig

Robert Eric Betzig (* 13. január 1960, Ann Arbor, Michigan, USA) je americký fyzik, ktorý v roku 2014 získal za rozvoj mikroskopie s veľmi vysokým rozlíšením Nobelovu cenu za chémiu spoločne so Stefanom Hellom a Williamom E. Moernerom.
Eric Betzig vyštudoval Kalifornský technologický inštitút roku 1983, doktorát v obore aplikovanej fyziky získal na Cornellovej univerzite v roku 1988. V rokoch 1988 až 1994 pôsobil vo výskumných laboratóriách firmy Bell v oblasti mikroskopie v blízkom poli. Niekoľko rokov potom pôsobil na voľnej nohe.
Od decembra 2005 vedie výskumnú skupinu Janelia Group pri Lekárskom inštitúte Howarda Hughesa v Marylande. V roku 1993 obdržal cenu americkej Národnej akadémie vied za iniciatívu vo výskume. Je držiteľom viac ako 20 patentov.