burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Juraj Selepčéni

ThDr. Juraj Selepčéni(-Pohronec) (ďalšie mená pozri nižšie; * 24. apríl 1595, Slepčany† 11. január 1685, Letovice) bol slovenský arcibiskup, politik s titulom Záchranca Viedne, uhorský prímas a vicekráľ, filozof, právnik, diplomat, grafik a medirytec.
Meno.
Jeho meno sa v literatúre uvádza v rôznych podobách:
Životopis.
Bol dieťaťom obyčajných poddaných, ktorých zavraždili Turci. Osvojili si ho príbuzní. Zásluhou kardinála Petra Pázmaňa študoval v rokoch 16271634 v Ríme, býval v kolégiu Hungarico-Germanicu. Z dedinského pastiera sa postupne vypracoval na nitrianskeho biskupa (16481660), kaločského arcibiskupa (od 1657) a neskôr na ostrihomského arcibiskupa a uhorského prímasa (1666). Angažoval sa v ochrane krajiny pred Turkami a oslobodení okupovaných kresťanských území. Ako vyslanec cisára Ferdinanda sa viackrát zúčastnil rokovaní s Turkami v Carihrade. Jeho zásluhou sa poľský kráľ Ján III. Sobieski zúčastnil bitky pri Viedni. Podporoval cirkevné školstvo a rehole, boj proti Osmanskej ríši, hlavný iniciátor súdu s protestantskými kazateľmi, publikačnú činnosť Trnavskej univerzity, výstavbu novej protitureckej pevnosti s názvom Leopoldov, podľa mena cisára Leopolda I, nových kostolov a pútnických miest, zakladateľ prvej textilnej manufaktúry v Uhorsku. 
Popri cirkevnej činnosti sa venoval aj výtvarnej tvorbe. Kreslil a rezal do dreva titulné obrazy na knihy. Vynikal ako znamenitý portrétista. Je zachovaný aj jeho autoportrét, na ktorom, okrem iného je vyryté: GEORGIUS SZELEPCHENY ARCHPP. STRIGON. PRIMAS HUNG. (ARCIEPPISCOPUS STRIGONIENSIS PRIMAS HUNGARIAE - arcibiskup ostrihomský, prímas Uhorska.)
Zomrel v Letoviciach na Morave, pochovaný bol v mariánskej bazilike Mariazelli v Rakúsku.
Zoznam éterických olejov

Toto je zoznam éterických olejov (silíc).
Monopoly

Monopoly je jedna z najpredávanejších doskových hier na svete. Hráči sa snažia získať bohatstvo cez jednoduché ekonomické aktivity zahŕňajúce nákup, prenájom a výmenu použitím herných peňazí. Hráč sa pohybuje po doske o počet bodov padnutých na kockách. Hra je pomenovaná podľa ekonomického pojmu monopol, silného vplyvu jedného obchodníka na trhu.
Podľa firmy Hasbro, od patentovania hry Charlesom Darrowom v roku 1935 hralo túto hru asi 750 miliónov ľudí na svete, čo z nej robí najhranejšiu hru na svete. V roku 1999 bola táto hra zapísaná aj do Guinnessovej knihy rekordov. Existuje viac ako 300 verzií tejto hry a najdlhšia hra trvala dlhšie ako 2 mesiace.
Zoznam hudobných článkov/3

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 14 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
3.
3 Doors Down3 štyry3 x 4 =13
3..
3. symfónia (Brahms)3. symfónia (Čajkovskij)3. symfónia (Górecki)3. symfónia (Saint-Saëns)
30.
30 (album Adama Ďuricu)30 Seconds to Mars
31.
311 (skupina)
33.
33 (album)
3m.
3mená 4písmená
3o.
3OH!3
3p.
3PTYCH.SK
Mikroprieraz

Mikroprieraz () je fenomén, ktorý nastáva medzi napájacími prívodmi v jadre CMOS obvodu.
V podstate vznikne parazitický tyristor medzi napájacími svorkami, ktorý sa vytvorí priamo na prechodoch CMOS substrátu a vyskratuje napájanie, takže samotný CMOS obvod nedostane skoro žiadny prúd.
Tomuto riziku je vystavený každý CMOS obvod. Porucha vzniká, keď vstupné alebo výstupné napätie prekročí maximálny rozsah napájacieho napätia. Pri TTL pod nulu alebo nad 5V. Ochranou je zamedzenie vstupu prepäťového impulzu filtrovaním pomocou malého kondenzátora - rádovo pF.
Filippo Pacini

Filippo Pacini (* 25. máj 1812, Pistoia, Taliansko† 9. júl 1883, Florencia) bol taliansky anatóm posmrtne známy ako prvý človek, ktorý v roku 1854 izoloval pôvodcu cholery - Vibrio cholerae. Stalo sa tak o 30 rokov skôr, ako sa to podarilo Robertovi Kochovi, ktorý je dnes všeobecne chybne považovaný za jeho objaviteľa.
Životopis.
Narodil sa v chudobnej rodine a získal náboženské vzdelanie v nádeji na biskupský titul, avšak roku 1830 dostal štipendium na zdravotnícku školu, kde študoval medicínu.
Počas niekoľkých rokov sa jeho práca stala známou v celej Európe. V rokoch 1840 - 1843 pôsobil ako asistent geológa a ornitológa Paolo Saviho v Pise a potom pracoval v Ústave anatómie človeka. V roku 1847 začal učiť na gymnáziu vo Florencii. Roku 1849 sa stal predsedom "Istituto di Studi Superiori" na univerzite vo Florencii, kde zostal až do konca svojej kariéry.
Publikoval niekoľko štúdií napríklad o sietnici ľudského oka, o elektrických orgánoch elektrických rýb, štruktúre kostí a mechanike dýchania.
Keď sa v rokoch 1845 - 1846 prehnala Florenciou pandémia cholery, začal sa ňou zaoberať a v roku 1854 ju popísal. Vzhľadom k prevládajúcej teórii o miasmatoch práca nebola uznávaná veľa rokov po jeho smrti.
Nikdy sa neoženil, väčšinu zárobkov minul na starostlivosť o svoje dve chorľavé sestry a 9. júla 1883 zomrel takmer bez peňazí vo Florencii. Roku 1935 boli jeho ostatky prenesené do kostola Santa Maria delle Grazie spolu s ostatkami dvoch ďalších významných anatómov.
Babylonská ríša

Babylonská ríša môže byť:
1854 vo vede

V roku 1854 sa udialo mnoho vo vede a technike, niektoré udalosti sú uvedené tu.
Cyanóza

Cyanóza je modrasté až tmavomodré sfarbenie kože a slizníc, ktoré sa objavuje pri vzostupe redukovaného (odkysličeného) hemoglobínu nad 50 g/l. To znamená, že cyanóza je častejšia u polyglobúlie a vzácnejšia u anémie. Rozlišujeme 2 základné typy cyanózy: centrálny a periférny.
Centrálny typ cyanózy.
Postihuje rovnomerne kožu celého tela, cyanóza je i na slizniciach a koža je teplá. Vzniká pri nedostatočnom okysličovaní krvi v pľúcach - ťažké ochorenia pľúc, vrodené srdcové chyby s pravo-ľavým skratom, ľavostranné zlyhávanie srdca.
Periférny typ cyanózy.
Je nerovnomerný a najlepšie je viditeľný na okrajových častiach tela - prsty, ušné lalôčiky, pery. Koža je chladná. Vzniká pri dlhšom zotrvávaní krvi v kapilárach a žilách, najčastejšie pri pravostrannom srdcovom zlyhávaní. Rovnaký typ je i cyanóza vyvolaná chladom.
Ekonomická geografia

Hospodárska geografia (PriF UK používa najnovšie väčšinou výraz ekonomická geografia) alebo zast. hospodársky zemepis je odbor geografie, ktorý sa zaoberá lokalizáciou, distribúciou a priestorovou organizáciou ekonomických aktivít. Skúma problémy ako sú lokalizácia priemyslu, poľnohospodárstva, služieb. Zaoberá sa tiež dopravou, svetovým obchodom, priestorovou organizáciou obchodných aktivít či napr. zmenami cien nehnuteľností. V súčasnosti má na priestorové usporiadanie ekonomických aktivít vo svete veľký vplyv globalizácia.
Hospodárska/ekonomická geografia sa tradične delí na:
Týmito oblasťami sa však zaobrajú aj iné geografické disciplíny.
Hospodárski/ekonomickí geografi v praxi pracujú napr. v oblastiach lokačných analýz, prieskumu trhu (tu je úzky súvis s demografiou alebo sociálnou geografiou), plánovania prepráv tovarov, oceňovania pozemkov na trhu nehnuteľností, ktorý ovplyvňujú viaceré faktory napr. vzdialenosť od mesta, bonita pôd a ďalšie faktory v danej lokalite.
1461 Jean-Jacques

1461 Jean-Jacques je planétka s priemerom približne 38 km, ktorú objavila francúzska astronómka Marguerite Laugierová 30. decembra 1937.
1462 Zamenhof

1462 Zamenhof je planétka s priemerom približne 31 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 6. februára 1938.
Planétka dostala názov podľa Ludwika Lejzera Zamenhofa, iniciátora plánového jazyka esperanto. Objaviteľ tento jazyk aktívne podporoval a inú svoju objavenú planétku podľa neho pomenoval 1421 Esperanto, .
1463 Nordenmarkia

1463 Nordenmarkia je planétka s priemerom približne 51 km, ktorú objavil Yrjö Väisälä 6. februára 1938.
1464 Armisticia

1464 Armisticia je planétka s priemerom približne 27 km, ktorú objavil George Van Biesbroeck 11. novembra 1939.
1465 Autonoma

1465 Autonoma je planétka s priemerom približne 64 km, ktorú objavil A. Wachmann 20. marca 1938.
1466 Mundleria

1466 Mundleria je planétka s priemerom približne 23 km, ktorú objavil K. Reinmuth 31. mája 1938.
1467 Mashona

1467 Mashona je planétka s priemerom približne 111 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 30. júla 1938.
1468 Zomba

1468 Zomba je planétka s priemerom približne 17 km, ktorú objavil juhoafrický astronóm Cyril V. Jackson 23. júla 1938.
1469 Linzia

1469 Linzia je planétka s priemerom približne 60 km, ktorú objavil K. Reinmuth 19. augusta 1938.
Turingova cena

 
Cena A. M. Turinga (angl. "ACM A.M. Turing Award") je ocenenie, udeľované každoročne Asociáciou výpočtovej techniky (ACM) jednotlivcom za ich technický prínos počítačovej komunite. Prínos by mal mať trvalú a výraznú dôležitosť pre celý odbor. Väčšina ocenených osobností boli počítačoví vedci.
Cena je pomenovaná po Alanovi Mathisonovi Turingovi (19121954), britskom matematikovi, ktorý je považovaný za jedného zo zakladateľov modernej počítačovej vedy. Turingova cena sa niekedy označuje ako "Nobelova cena informatiky", lebo je najdôležitejším ocenením v tomto odbore.
Do roku 2006 Turingovu cenu sponzorovala spoločnosť Intel vo výške 100 000 USD. V rokoch 20072013 cenu sponzorovali Intel a Google, jej výška bola 250 000 USD. Od roku 2014 je sponzorom Google a cena je vo výške 1 000 000 USD.
Hugo Junkers

Hugo Junkers (* 3. február 1859, Rheydt – † 3. február 1935, Gauting) bol nemecký vynálezca a konštruktér lietadiel a leteckých motorov.
Život.
Hugo Junkers začínal ako technik zaoberajúci sa plynovým kúrením. V roku 1892 si zariadil firmu na výrobu plynových prietokových ohrievačov a plynového kúrenia Junkers &amp; Co. Už v roku 1894 prihlásil patent na prvé plynové kúpeľné kachle, ktoré sa stali známe pod označením "Junkers Gas-bade-ofens". Avšak omnoho viac než o vývoj plynových kúpeľných kachlí sa Junkers zaujímal o vytvorenie použiteľného plynového motora. 
V priebehu týchto prác zostrojil v roku 1892 celkom iný objav - zariadenie na meranie skupenského tepla kalorimeter, ktorý podstatne ovplyvnil budúcnosť celej oblasti tepelnej techniky. Pri práci na plynovom motore v koniarni prerobenej na dielňu v Dessau, sa totiž potvrdilo to, na čo už poukazovalo mnoho vedcov: Kto chce skúmať plynové motory, ten musí dokázať presne určiť výhrevnosť plynu. Pre tieto účely však v tej dobe neexistovali žiadne vhodné meracie aparatúry. Myšlienkou Junkersa preto bolo vytvoriť kalorimeter (zariadenie na meranie tepla), ktorý dokáže zmerať akékoľvek teplo, ktoré spaľovaný plyn predáva konštantnému pretekajúcemu množstvu vody, a následne indikovať túto hodnotu na stupnici - ako výhrevnosť plynu. 
V roku 1931 dodal na trh prvý automatický plynový prietokový ohrievač vody s automatickým otváraním prívodu plynu do horáka po otvorení vodovodného uzáveru. Keď v roku 1932 dodala jeho továreň v Dessau miliónty plynový ohrievač vody, zanechal jej zakladateľ výrobu tepelnej techniky, aby sa mohol ďalej venovať už iba výrobe lietadiel.
Najviac slávy mu priniesol vývoj lietadiel. Postavil vlastnú továreň a vyrobil prvé celokovové dopravné lietadlo Junkers F-13. Z jeho konštrukčnej kancelárie vyšiel aj vo svojej dobe veľmi obľúbený Junkers Ju 52, nechválne známy Junkers Ju 87 Stuka, univerzálny Junkers Ju 88, ale aj mnohé ďalšie stroje, ktoré nemalou mierou zasiahli do druhej svetovej vojny.
Vojtech Alexander

Prof. MUDr. Vojtech Alexander, krstený Vojtech Ignác Alexander, (* 31. máj 1857, Kežmarok – † 15. január 1916, Budapešť) bol slovenský lekár a fyzik.
Život.
Vojtech Alexander sa narodil v Kežmarku, dobové č. p. 295 do rodiny Ignáca Alexandra a Matildy, rodenej Beck. Stredoškolské vzdelanie získal v rodnom Kežmarku, potom študoval medicínu na Lekárskej fakulte Univerzity v Budapešti. Po ukončení štúdia v roku 1881 pôsobil na Anatomickom ústave v Budapešti ako asistent, neskôr sa vracia do rodiska ako praktický lekár. Bol dlhoročným tajomníkom Spolku lekárov a lekárnikov na Spiši a redaktorom jeho ročenky. 
Po prvej správe o lúčoch X odcestoval do Würzburgu, kde sa stretol s W. C. Röntgenom, aby sa podrobne zoznámil s jeho vynálezom. Špecializoval sa na röntgenológiu a už v roku 1896 prvý v Uhorsku robil röntgenologické pokusy. Jeho prvá snímka bola zhotovená už v roku 1898. Jeho prístroj je uložený v Múzeu v Kežmarku. V roku 1897 po zakúpení nového aparátu robí stereoskopické snímky. Vypracoval metodiku tzv. plastického snímkovania a založil plastickú röntgenológiu, v čom mu patrí priekopnícke svetové uznanie. Zhotovil sériu snímok embryonálneho vývinu človeka a podrobne rozobral vývoj pľúcnej tuberkulózy.
Informácie o svojich výskumoch podal na zasadnutiach Spolku uhorských lekárov v Budapešti, kde prednášal o osifikácii kostí, čo dokumentoval svojimi snímkami. V roku 1905 sa zúčastnil na prvom zjazde röntgenológov, kde bol poverený predsedaním a jeho štúdie o röntgenologickej problematike boli publikované v nemeckých i anglických odborných časopisoch. 
V roku 1907 bol menovaný vedúcim novozriadeného röntgenologického laboratória na klinike v Budapešti, kde sa v r. 1909 habilitoval z odboru röntgenológie. V roku 1914 bol menovaný za mimoriadneho profesora. O svojom výskume publikoval 59 vedeckých prác. 
Vojtech Alexander zomrel 15. januára 1916 v Budapešti, pochovaný je v Kežmarku.
Chlorid sodný

Chlorid sodný (NaCl; iné názvy: kuchynská soľ, jedlá soľ, soľ) je dôležitá minerálna látka ľudskej a zvieracej potravy. Používa sa ako korenie aj ako technická surovina v chemickom priemysle a ekonomike. V prírode sa vyskytuje ako minerál halit.
Najväčší výrobcovia.
Najväčšími výrobcami v 90. rokoch 20. storočia boli: USA, Čína, bývalý Sovietsky zväz, Kanada, Austrália, Nemecko, Spojené kráľovstvo, Francúzsko, Poľsko, Taliansko, Holandsko, Rumunsko.
Výroba.
Jeden zo spôsobov výroby chloridu sodného je pomocou chemickej reakcie kyseliny chlorovodíkovej (HCl) a hydroxidu sodného (NaOH) za vzniku chloridu sodného (NaCl) a vody (H2O).
HCl + NaOH → NaCl + H2O
Soľ (chémia)

Ako soľ sa označujú:
Bežné soli ako chlorid sodný, dusičnan draselný či síran horečnatý spĺňajú obidve definície, ale napríklad chlorid titaničitý len prvú definíciu, pretože je nevodivý.
Typickými vlastnosťami solí sú vysoká teplota topenia (kuchynská soľ 801 °C) a rozpustnosť v polárnych rozpúšťadlách (napr. vo vode) za vzniku elektrolytov. V biológii sa veľa dôležitých látok dostáva do tiel vo forme solí, ktoré sa potom menia na ióny (vápnik; (Ca) horčík; (Mg) sodík; (Na) minerálne látky a pod.).
Inovec (1 041,6 m n. m.)

Inovec () je najvyšší vrch v Považskom Inovci. Leží nad obcou Selec, približne južne od Trenčína. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoký Inovec. Vrchol leží na území Trenčianskeho kraja, v okrese Trenčín a zasahuje na katastrálne územie obcí Trenčianske Jastrabie, Selec, Trenčianske Stankovce a Dubodiel. Najbližšími sídlami sú západne ležiaci Selec a východne situovaný Dubodiel a Trenčianske Jastrabie, severne leží Mníchova Lehota.
Opis.
Inovec je súčasťou hlavného hrebeňa, vedúceho od Panskej javoriny () severným smerom do Jastrabského sedla. Predstavuje rozsiahly, z diaľky viditeľný masív, ktorý bol v minulosti najvyšším bodom v rámci Západoslovenského kraja. Inovec spadá na západe strmými a mohutnými zrázmi do Seleckej kotliny, na severovýchod sa znižuje v hlavnom hrebeni do Jastrabského sedla, na východ sa miernejším sklonom zvažuje do Bánovskej pahorkatiny a v južnom smere pokračuje výrazným hlavným hrebeňom k vrchu Panská javorina. Snehová pokrývka sa vo vrcholových častiach drží okolo 80 dní v roku.
Západne susedí vrch Hradisko () a Klenkov vrch (), južne Jakubová (), Horný lom () a Krželnica (), východne Močiare () a Železník () a severne Jarabský vrch () a Blatina (). Juhozápadné a západné svahy odvodňuje Selecký potok, severné Sedličiansky potok, oba smerujúce do Váhu, voda z východnej časti smeruje potokom Svinica a Inovec do Bebravy. Na vrchole stojí rozhľadňa a telekomunikačné vysielače. Vedú sem viaceré značené chodníky a na severnom úpätí stojí Chata pod Inovcom. Juhozápadnú časť vrcholu zaberá Prírodná rezervácia Považský Inovec. Vrch je budovaný kryštalickými bridlicami, najmä svormi a rulami.
Turizmus.
Od roku 2016 stojí na vrchole kovová vyhliadková veža. Na chrbte smerujúcom na severovýchod je menšie turistické stredisko. Nachádza sa tu niekoľko chát a lyžiarsky vlek. Najznámejšia je chata pod Inovcom. K vrcholu Inovca vedie niekoľko značkovaných turistických trás aj asfaltová cesta využívaná ako prístupová cesta k chatám i vojenskému vysielaču na vrchole. Lesy na úpätí Inovca, sú obľúbeným miestom hubárov. Hrebeň Inovca je čiastočne odlesnený, a okrem prirodzeného zmiešaného lesa aj čiastočne pokrytý smrekovou monokultúrou.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad, no v okolí je niekoľko vhodných miest s výhľadom. Jedinečný výhľad však poskytuje vyhliadková veža, odkiaľ je možný kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach vidieť mnohé vrchy Považského Inovca, no tiež všetky okolité a mnohé vzdialenejšie pohoria. Nezriedka je pozorovateľná napríklad Flochová, Babia hora, Veľká Rača, Praděd, Králický Sněžník, vzácne i Schneeberg (Alpy) a Západné Tatry.
Michal Algöver

Michal Algöver (* 19. január 1826, Šúr, Maďarsko – † 9. december 1908, Balážske Ďarmoty, Maďarsko) bol slovenský matematik, úradník a zememerač.
Život.
Narodil sa v maďarskom Šúri ako syn evanjelického farára a študoval na gymnáziách v Banskej Štiavnici, Lučenci a Kežmarku. Od roku 1853 pôsobil ako zememerač v službách grófa Zichyho na jeho panstvách v okolí Balážskych Ďarmôt (maď. "Balassagyarmat"), sám býval v Podlužanoch (pri Slovenských Ďarmotách).
Bol autorom prvej po slovensky písanej matematickej učebnice-príručky, ktorú vydal pod názvom "Počto- a meroveda" v roku 1861, teda ešte pred známou učebnicou Martina Čulena. Práca bola písaná pre praktické potreby obyvateľstva, s podtitulom "Príručný pomocník v škole, doma i v hospodárstve, obchode a priemysle". Ako účastník slovenského národného a matičného hnutia prispieval do celého radu slovenských denníkov a časopisov, v ktorých publikoval aj články s matematicko-prírodovedným obsahom. Bol zakladajúcim členom Matice slovenskej, členom výboru a viacerých jej vedeckých odborov, medzi nimi aj pododboru "počtovedo-silozpytného". V osobitnom spise obhajoval aj používanie štúrovskej slovenčiny, pravdepodobne s tým súvisí aj priekopnícke používanie národného jazyka v matematickej publikácii.
Zomrel 9. decembra 1908 v Balážskych Ďarmotách.
Karol Antolík

 Karol Antolík (* 28. január 1843, Studenec – † 20. jún 1905, Bratislava) bol slovenský lekár a fyzik.
Život.
Karol Antolík sa narodil v Studenci. Študoval na gymnáziách v Levoči, Prešove a Veľkom Varadíne, matematiku a fyziku na budapeštianskej univerzite, kde jeho učiteľmi boli Š. A. Jedlík a O. Petzvalal. Najmä prvý z nich mal na jeho neskoršiu vedeckú dráhu mimoriadny vplyv tak výberom predmetu výskumu ako aj experimentálnym zameraním. Absolvoval aj ročný študijný pobyt na nemeckých univerzitách, o. i. v Berlíne pracoval v Helmholtzových laboratóriách a v Heidelbergu navštevoval prednášky R. W. Bunsena a G. H. Quinckeho. Pôsobil ako profesor na stredných školách v Kaposvári, Košiciach, Arade a napokon v Bratislave, kde bol od roku 1893 až do svojej smrti aj riaditeľom reálky.
Práca.
Venoval sa experimentálnemu skúmaniu elektrického iskrového výboja, spočiatku najmä metódou Lichtenbergových obrazcov, neskôr vlastnou originálnou metodikou. Dráhu kĺzavého iskrového výboja zachytával na začadenom povrchu sklenej doštičky, príp. iných telies a zo zanechaných stôp výboja sa pokúšal vysvetliť niektoré vlastnosti elektrickej iskry. Výsledky svojich pokusov publikoval aj v známom Poggendorffovom fyzikálnom časopise Annalen der Physik, kde upútali pozornosť Ernsta Macha a jeho spolupracovníkov. E. Mach v Antolíkovej metóde objavil možnosť využitia k akustickým výskumom, a tak pokusy zručného stredoškolského profesora sa stali východiskom viacročnej série experimentov s explóziami, ktoré prostredníctvom skúmania rázových vĺn doviedli Macha k viacerým dôležitým objavom modernej aerodynamiky. K. Antolík sa neskôr stal "umelcom" Lichtenbergových obrazcov a venoval sa aj iným pokusom z oblasti elektrostatiky a akustiky. Pozoruhodné sú jeho výsledky, ktoré dosahoval pri skúmaní chvenia napnutých blán (membrán) rôznymi modifikáciami Chladniho metódy zvukových obrazcov. Okrem celého radu štúdií bol autorom učebnice experimentálnej fyziky a zbierky demonštračných pokusov.
Anton Auxt

PhDr. Anton Auxt (* 25. august 1931, Čierny Balog – † 24. február 1987, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg a matematik.
Život.
Anton Auxt sa narodil v Čiernom Balogu. Maturoval na Gymnáziu v Brezne v roku 1951. V rokoch 1951–1954 študoval matematiku a fyziku na Pedagogickej fakulte SU v Bratislave. Po skončení štúdia v roku 1954 nastúpil na Pedagogickú školu v Leviciach, ale ešte v tom istom roku prešiel na Jedenásťročnú strednú školu do Handlovej. Tu pôsobil až do roku 1963 ako učiteľ, zástupca riaditeľa a riaditeľ. V rokoch 1963–1969 bol krajským školským inšpektorom v Banskej Bystrici, v rokoch 1969–1971 bol vedúcim pedagogického oddelenia Ministerstva školstva ČSSR. Od roku 1971 bol vedúcim kabinetu matematiky na Krajskom pedagogickom ústave v Banskej Bystrici a v rokoch 1975–1982 bol riaditeľom tohto ústavu. Pôsobil ako externý učiteľ na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici. Autorsky pripravil študijné materiály: "Základné poznatky o množinách", "Množinovo logický jazyk matematiky" (Pedagogický ústav Bratislava,1976), študijný text "Kombinatorika v úlohách" (KPÚ Banská Bystrica, 1977). Bol tiež spoluautorom učebníc "Matematika pre 8. ročník ZŠ", "Rysovanie" (SPN, Bratislava 1983) a "Cvičenie z matematiky pre 6. ročník ZŠ" (SPN, Bratislava 1981). V roku 1982 bol menovaný riaditeľom Ústredného ústavu pre vzdelávanie učiteľov v Bratislave a v rokoch 1984–1987 ako vývojový pracovník v n. p. Učebné pomôcky v Banskej Bystrici. Bol dlhoročným členom JČMF.
Zomrel 24. februára 1987 v Banskej Bystrici.
Wienerova cena

Wienerova cena je ocenenie udelované matematikom za výnimočný prínos v oblasti aplikovanej matematiky. Cenu udeľujú spoločne Americká matematická spoločnosť a Spoločnosť pre priemyslovú a aplikovanú matematiku. Laureát musí byť riadnym členom jednej z týchto spoločností a musí byť občanom USA, Kanady alebo Mexika. Cena sa udeľuje od roku 1970. Do roku 2000 sa cena udeľovala každých 5 rokov a od roku 2004 sa udeľuje každé 4 roky. Súčasťou ceny je aj finančná odmena vo výške 5000 USD.
Cena bola založená v roku 1967 na počesť profesora Norberta Wienera.
Dirigent

Dirigent (z lat. 1. príčastia ("dirigens") slovesa "dirigere" = dirigovať, riadiť) je umelec, ktorý vedie orchester a spevákov pri naštudovaní a interpretácii hudobných, alebo hudobno-dramatických diel.
Dirigent, ako samostatná funkcia, sa objavuje až na konci 18. storočia. Dovtedy viedol orchester hráč na čembalo, alebo na iný klávesový nástroj. Dirigent je potrebný hlavne pri skladbách veľkého obsadenia, či už to je opera alebo symfónia.
Zoznam dirigentov.
Pozri článok Zoznam dirigentov (uvedené sú známe alebo významné osobnosti)
Ján Bahýľ

Ján Bahýľ (* 25. máj 1856, Zvolenská Slatina – † 13. marec 1915, Bratislava) bol slovenský konštruktér a vynálezca.
Život.
Ján Bahýľ sa narodil vo Zvolenskej Slatine do evanjelickej roľníckej rodiny Martina Bahýľa (v matrike písaný „Bahily“) a Zuzany, rod. Chovancovej. Študoval na gymnáziu vo Zvolene, neskôr na vyššej vojenskej odbornej škole ženijno-stavebného smeru so špeciálnym zameraním na vojenské opevnenia. Ako stavebný technik pôsobil vo vtedajšej rakúskej časti Poľska, v Haliči a až do roku 1895 v Dalmácii. Neskôr sa presťahoval do Bratislavy.
Mal mimoriadne technické nadanie, zaoberal sa množstvom rôznych problémov z odboru vojenskej vedy, vojenskej stavebnej techniky, strojárstva a pod. Vypracoval celý rad návrhov na zlepšenie delostreleckej techniky i železničnej dopravy, kde sa od roku 1888 zaoberal automatickým spájaním vlakových súprav.
V roku 1894 vypracoval návrh konštrukcie helikoptéry s pohonom ľudskej sily. 13. augusta 1895 dostal patentové privilégium realizovať navrhovaný patent. Termín realizácie však nebol dodržaný. Neskôr nadväzuje kontakt s výrobcom kočov Antonom Marschallom. V rokoch 1901 – 1903 vzniká v Marschallovej dielni zlepšený model Bahýľovej helikoptéry nazvaný AVION – v máji 1905 prihlásený na uhorskú ohlasovňu v Budapešti. Uhorská ohlasovňa im vydala v januári 1906 tzv. szabadalmi leírás (popis patentu), ale ďalší osud helikoptéry nie je známy. Rovnako nie je známa skutočnosť, že spolu s A. Marschallom skonštruoval v rokoch 1895 – 1897 prvý automobil s benzínovým motorom a akumulátorom na Slovensku.
Jeho práce mali kladný prínos na rozvoj helikoptér.
V rokoch 1895 – 1914 bol predsedom vzduchoplavebnej organizácie v Martine. 
V roku 1978 bol nakrútený dokumentárny film o diele Jána Bahýľa s názvom "Premožiteľ Edisona".
Patenty.
Udelili mu 17 vojenských a iných technických patentov, napr.:
Peter Baláž (fyzik)

Doc. RNDr. Peter Baláž, CSc. (* 3. september 1917, Dubodiel – † 1. jún 1998, Bratislava) bol slovenský fyzik a pedagóg.
Život.
Peter Baláž sa narodil v Dubodiele pri Trenčíne. Po absolvovaní učiteľského ústavu vyučoval v Hornej Súči, v Nemšovej a v Trenčíne. Popri zamestnaní študoval matematiku a fyziku na Pedagogickej fakulte Slovenskej univerzity a na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1953 nastúpil na Vysokú školu pedagogickú v Bratislave. Potom prešiel na Pedagogickú fakultu UK v Trnave. Tu zotrval až do roku 1982, kedy odišiel do dôchodku. V roku 1966 obhájil hodnosť docenta a v roku 1969 získal titul RNDr. V oblasti experimentálnej fyziky podieľal sa na výskumoch v oblasti senzorickej akustiky a v tejto oblasti dosiahol vedeckú hodnosť kandidáta fyzikálno-matematických vied. V rokoch 1963 – 1981 vykonával funkciu vedúceho Katedry fyziky Pedagogickej fakulty UK v Trnave a v rokoch 1969 – 1971 aj funkciu prodekana.
Zomrel 1. júna 1998 v Bratislave. 
Dielo.
Napísal skriptá "Žiarenie a atomistika" (1959), "Elektrina a magnetizmus" (1962). Preložil z ruštiny do slovenčiny knihu L. I. Reznikov a kol. "Základy metodiky vyučovania fyziky" (1972). Bol autorom učebnice pre pedagogické fakulty "Fyzika III." (1973). Spracoval "Zbierku úloh z fyziky pre stredné školy", ktorá vyšla v piatich vydaniach. V diele "Význační fyzici" (1966) spracoval život a dielo 40 svetových významných fyzikov.
Štefan Banič

Štefan Banič (* 23. november 1870, Neštich† 2. január 1941, tamtiež) bol slovenský robotník a vynálezca.
Život.
Štefan Banič sa narodil 23. novembra 1870 v Neštichu (od roku 1960 súčasť Smoleníc) a zomrel 2. januára 1941 tamtiež. Jeho otec bol František Banič a matka Anna rod. Ščibrániová. Po skončení ľudovej školy pracoval na statku grófa Pálffyho. Pre svoje názory na maďarizáciu a Apponyiho zákony bol z práce vyhodený a následne odišiel v roku 1907 za prácou do USA. Usadil sa v meste Greenville, Mercer County, Pensylvánia. Zaujímal sa o letectvo.
Padák.
V roku 1912 bol svedkom leteckého nešťastia, v roku 1913 zostrojil prvý použiteľný padák na princípe dáždnika, ktorý sa otváral sústavou niekoľkých pružín. Upevňoval sa pomocou popruhov na telo letca v hrudnej časti pod ramenami. Princípom bola teleskopická konštrukcia dáždnikového typu, ktorá niesla tkanivové krytie. Dňa 3. júna 1914 Štefan Banič osobne vyskúšal padák pred zástupcami Patentového úradu letectva USA, zoskočil vo Washingtone zo strechy 15-poschodovej budovy. Potom nasledovali ďalšie zoskoky aj z lietadla. 25. augusta 1914 vydal Americký patentový úrad vo Washingtone patent na Baničov padák pod číslom 1 108 484. Patentový spis obsahuje presný opis konštrukcie a jej nákresovú dokumentáciu. Americká armáda ho odkúpila, ale do výstroje zavedený nebol. Banič sa stal čestným členom The American Society for Promotion of Aviation a bol aj v Slovenskej lige v Amerike.
Návrat na Slovensko.
Zostrojenie prvého použiteľného padáka Baničovi neprinieslo bohatstvo ani slávu. V roku 1920 sa vrátil do rodnej obce, kde žil v ústraní ako murársky majster a venoval sa ovocinárstvu. Spoluobjavil jaskyňu Driny pri Smoleniciach a ložisko barytu. Zomrel 2. januára 1941.
Pamätníky.
V Bratislave na Letisku M. R. Štefánika má postavený pomník. Pomník bol odhalený v roku 1970. Dňa 14. júna 2006 odhalili pomník Štefana Baniča v jeho rodných Smoleniciach. Peniaze naň venovali veteráni z Klubu vojenských výsadkárov. Jeho pamiatku v rodnej obci pripomína aj náhrobný kameň v tvare padáka a pamätná tabuľa na rodnom dome. Na jeho počesť bola v Múzeu Molpír v Smoleniciach zriadená pamätná izba. Bol vyobrazený aj na známkach.
V roku 2020 bola na počesť Štefana Baniča vydaná 10€ strieborná minca 
V kultúre.
V roku 1987 nakrútil režisér Peter Hledík o životnom príbehu Štefana Baniča film pod názvom "Miliónový chlap". Hlavnú úlohu Štefana Baniča si zahral český herec Jiří Kodeš.
Supermasívna čierna diera

Supermasívna čierna diera je čierna diera, ktorej hmotnosť je v rozmedzí miliónov alebo miliárd hmotností Slnka.
Predpokladá sa, že Mliečna cesta má v galaktickom strede jednu takúto supermasívnu čiernu dieru Sagittarius A*.
Supermasívna čierna diera má niektoré zaujímavé vlastnosti, ktorými sa líši od svojej menej hmotnej sesternice:
Čierne diery takejto veľkosti môžu vzniknúť len dvomi spôsobmi: pomalým prírastkom hmoty (začínajúc z hviezdnej veľkosti) alebo nepriamo pôsobením vonkajšieho tlaku v prvých momentoch Veľkého tresku.
Prvý spôsob si vyžaduje dlhý čas a veľké množstvá dostupnej hmoty pre rast čiernej diery.
Väčšina, ak nie všetky galaxie majú vo svojom strede supermasívnu čiernu dieru. Priame Dopplerove merania hmoty, ktorá obklopuje jadro blízkych galaxií, odhalili veľmi rýchly pohyb, ktorý je možný len za pomoci vysokej koncentrácie hmoty v strede. Jediný v súčasnosti známy objekt, ktorý môže zaplniť tak malý priestor dostatočným množstvom hmoty, je čierna diera. Pre ďaleké aktívne galaxie sa predpokladá, že šírka spektrálnych čiar je spojená s hmotnosťou čiernej diery, ktorá poháňa motor aktívnej galaxie.
Vedci sa domnievajú, že takéto supermasívne čierne diery v stredoch mnohých galaxií sú „motormi“ aktívnych objektov, akými sú napríklad seyfertove galaxie a kvazary. Sagittarius A* je pravdepodobne supermasívna čierna diera v strede našej Mliečnej cesty (nachádza sa v súhvezdí Strelca).
V máji 2004 oznámil Paolo Padovani a iní významní astronómovia svoj objav 30 predtým skrytých supermasívnych čiernych dier mimo Mliečnej cesty. Ich objav tiež naznačil, že existuje aspoň dvakrát viac týchto čiernych dier, ako sa predtým predpokladalo.
Branislav

Branislav je v Slovenčine mužské krstné meno. Má slovanský pôvod s významom „slávny bojovník, slávny ochranca“. Doslovný význam: „bráň slávu“.
Robert Engle

Robert Franklin Engle (* 10. november 1942, Syracuse, New York) je americký ekonóm, ktorý dostal Nobelovu cenu za ekonómiu v roku 2003 spolu s Cliveom Grangerom.
Alfred Hitchcock

 
Sir Alfred Joseph Hitchcock, KBE (* 13. august 1899, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 29. apríl 1980, Los Angeles, USA) bol anglický filmový režisér. Bol inovátorom v oblasti trileru a hororu. Patrí medzi najvýznamnejších režisérov všetkých čias. Často sa mu hovorí aj "Majster napätia".
Jozef Baraník

Jozef Baraník (* 6. december 1903, Rajec – † 24. september 1983, Žilina) bol slovenský pedagóg a fyzik.
Život.
Jozef Baraník sa narodil v Rajci. Po skončení reálky v Žiline študoval na Karlovej univerzite v Prahe aprobáciu matematika a fyzika pre stredné školy. V roku 1928 sa stal členom JČMF a na ustanovujúcej schôdzi pobočky JČSM v Žiline 17. novembra 1956 bol zvolený za predsedu pobočky. Svojou aktívnou činnosťou sa pričinil o úspešný rozvoj pobočky, ktorú bolo možné zaradiť medzi najaktívnejšie v bývalej ČSR.
Ako pedagóg pôsobil na stredných školách v Košiciach a v Žiline, kde vykonával funkciu krajského inšpektora. Ako učiteľ vo svojej odborno-výchovnej práci viac inklinoval k fyzike. Vychoval generácie žiakov, ktorí sa v praktickom živote venovali spoločensko-prospešnej činnosti.
Zomrel 24. septembra 1983 v Žiline.
Peter Pavol Bartoš

RNDr. Peter Pavol Bartoš (* 11. jún 1901, Stará Turá – † 18. december 1975, Bratislava) bol slovenský pedagóg a matematik.
Život.
Narodil sa v Starej Turej, vo vtedajšom okrese Trenčín. Životná dráma P. P. Bartoša je svojím záujmom o matematiku svojrázne zaujímavá a pozoruhodná. Už počas gymnaziálneho štúdia sa venoval matematike. Okolnosti mu však neumožnili ďalšie štúdium. A tak po maturite v roku 1921 – 1922 absolvoval v Martine kurz pre notárov. Tu sa dostal do styku s Ústredím slovenských ochotníckych divadiel. Po skončení notárskeho kurzu stal sa prvým tajomníkom ÚSOD, pričom spolupracoval so Štefanom Krčmérym, redigoval edíciu Slovenský divadelný ochotník, pestoval čulé styky s pridruženými krúžkami. Notárom bol viac ako 10 rokov – naposledy v Bratislave-Petržalke. Pre očnú chorobu odišiel do výslužby a začal v Brne študovať matematiku a fyziku na Prírodovedeckej fakulte Masarykovej univerzity. Po ukončení štúdia v roku 1936 pôsobil na gymnáziách v Rimavskej Sobote, v Tisovci, v Banskej Bystrici a v Zlatých Moravciach. K jeho žiakom patrila napr. aj B. Kolibiarová. V roku 1961 po druhýkrát a natrvalo odišiel do penzie.
Zomrel 18. decembra 1975 v Bratislave.
Dielo.
P. P. Bartoš uplatnil svoje odborné znalosti a pedagogické skúsenosti pri tvorbe učebníc matematiky pre stredné školy a aj ako autor úloh pre Matematickú olympiádu. Publikoval desiatky odborných a pedagogických prác, čím sa podieľal na zvyšovaní úrovne vyučovania matematiky. V publikačnej činnosti veľmi tvorivo pokračoval aj po odchode do dôchodku. Vedecké práce z oblasti elementárnej geometrie a teórie čísel uverejňoval v Matematickom časopise a v Časopise pro pěstování matematiky. Bol členom redakčnej rady časopisu Matematika v škole. Za úspešnú odbornú a pedagogickú činnosť bol vyznamenaný medailou J. A. Komenského, JSMF mu v roku 1975 udelila titul "Zaslúžilý člen".
Richard von Weizsäcker

Richard von Weizsäcker (, * 15. apríl 1920, Stuttgart, Nemecko – † 31. január 2015, Berlín) bol nemecký politik (člen strany CDU, "Christlich Demokratische Union"). Bol šiestym prezidentom Nemecka od roku 1984 do 1994.
Brandenbursko

Brandenbursko (normovaný slovenský názov; staršie: Braniborsko, zastarano: "Branibory", "Brandeburská zem" [t.j. bez -n-]; ) je jedna zo 16 spolkových krajín Nemecka. Obklopuje nemecké hlavné mesto - Berlín. Hlavným mestom Brandenburska je Postupim (Potsdam). Historicky je Brandenbursko nezávislým štátom, ktorý vytvoril jadro dnešného Nemecka.
Spréva

Spréva (; ; ) je rieka pretekajúca cez Sasko, Brandenbursko a Berlín v Nemecku.
Pramení pri hraniciach s Českom.
Dejiny Berlína

Dejiny Berlína sú omnoho mladšie ako dejiny berlínskeho územia. Už v 6. storočí pred Kr. sa v priestore dnešného Berlína sporadicky objavujú prvé germánske kmene (Semnoni, Suevovia a Burgundovia). K nim sa od 6. storočia stále viac pridružujú Slovania: juhovýchodne od Berlína Lužickí Srbi (ich potomkovia dodnes žijú v Lužici) a najmä Havelania a Sprévania, ktorí okolo roku 720 dosahujú územie dnešného Berlína. Ďalšia vlna osídlenia germánskymi kmeňmi sa uskutočňuje od 12. storočia, a až z roku 1244 pochádza prvá zmienka o sídlisku Berlín.
Rast Berlína bol spočiatku pomalý, aj keď mesto bolo v ďalších storočiach často spájané s okolitými usadlosťami. Ešte roku 1648 mal Berlín len 6000 obyvateľov. Význam nadobudol po roku 1701, kedy si ho nový kráľ Fridrich I. vybral za hlavné mesto Pruska. Približne v dnešnej podobe existuje Berlín až od roku 1920, kedy došlo k poslednému rozšíreniu jeho územia; vtedy takzvaný Veľký Berlín mal 3,8 milióna obyvateľov.
Andreja Hlinku

Andreja Hlinku môže byť:
Ulica Adama Trajana

Ulica Adama Trajana je ulica na rovnomennom sídlisku Adama Trajana v Piešťanoch.
Pomenovaná podľa autora básne oslavujúcej piešťanské kúpele, Adama Trajana z Benešova. Celú ulicu tvoria panelové domy, jedny z najvyšších v meste.
Bajzova ulica (Žilina)

Bajzova je ulica v Žiline.
Je to sídlisková ulica a nachádza sa na sídlisku Hliny VI. Ulica začína odbočením z Obvodovej a Poľnej ulice. Uprostred je prerušená zastavaním troch výškových panelových budov. Okrem panelových budov sa na ulici nachádzajú predajňa potravín Zdroj a LIDL, Meniareň DPMŽ na napájanie trolejbusovej trate a Dom nábytku GEKO. V rámci zahusťovania výstavby bol na ulici v roku 2006 postavený ďalší obytný dom.
Pôvod mena.
Je pomenovaná po slovenskom spisovateľovi a katolíckom kňazovi Jozefovi Ignácovi Bajzovi (1754 - 1836).
Beethovenova ulica (Piešťany)

Beethovenova je ulica v Piešťanoch. Na ulici sa nachádza kultúrna pamiatka Kúpeľná dvorana, v ktorej sídli Balneologické múzeum, reštaurácia a niekoľko firiem. 
Pomenovaná je podľa nemeckého skladateľa Ludwiga van Beethovena, ktorý pravdepodobne navštívil Piešťany v roku 1802 pri príležitosti pobytu v Dolnej Krupej.
Bratislavská cesta

Bratislavská cesta je ulica:
Brezová

Brezová môže byť:
Brigádnická ulica

Brigádnická ulica je ulica:
Cintorínska ulica

Cintorínska ulica je ulica:
Detská ulica

Detská ulica je ulica:
Detvianska ulica

Detvianska ulica je ulica:
Žilinská cesta (Ružomberok)

Žilinská cesta je frekventovaná ulica v Ružomberku. 
Vedie nábrežím Váhu a prechádza ňou cesta I/18 a európska cesta 50. Zo západu je pokračovaním ulice Pri Váhu, z východnej strany nadväzuje Považská ulica. Ulica je obojsmerná, dvojpruhová.
Winterova ulica

Winterova je ulica v Piešťanoch. Pomenovaná podľa Ľudovíta Wintera, budovateľa piešťanských kúpeľov. 
Winterova ulica je hlavnou tepnou centra mesta v smere zo severu na juh, väčšia časť z nej je pešia zóna.
Názov.
Táto ulica v minulosti niekoľkokrát zmenila svoj názov. Prvý historický zaznamenaný názov je "Kráľovský rad" alebo "Kráľovský riadok", následne "Františka Jozefa" (1898-1918), "Masarykova" (1919-1940), "Ulica Samostatnosti" (1940-1952) a "Pavlovova" (1952-1990). Po páde komunizmu sa uzákonil terajší názov "Winterova."
Zaujímavé stavby.
Pri pohľade zo severného konca je výraznejšia pravá (západná) strana, kde sú domy s párnym číslovaním.
Teplická ulica

Teplická ulica je ulica:
Tichá ulica

Tichá ulica je ulica:
Vodárenská ulica

Vodárenská ulica je ulica:
Družstevná ulica (Hlohovec)

Družstevná ulica v Hlohovci spája ulice Kalinčiakova a Jarmočná. Aj napriek svojmu názvu sa nenachádza pri poľnohospodárskom družstve.
Gaštanová ulica (Hlohovec)

Gaštanová ulica je ulica v Hlohovci.
Kláštorná

Kláštorná môže byť:
Staničná ulica

Staničná ulica je ulica:
Vážska ulica

Vážska ulica je ulica
Pod Párovcami

Pod Párovcami je jedna z hlavných ulíc v meste Piešťany. Na konci 19. storočia sa volala "Gróf Erdődy Ferencz útca" podľa grófa Františka Erdődyho, do roku 1918 sa volala "Erdődyho ulica". Po roku 1945 sa volala najprv "Rooseveltova ulica" podľa prezidenta F. D. Roosevelta, neskôr "Leninova ulica" podľa V. I. Lenina.
V minulosti to bola asi 2 km dlhá cesta spájajúca obec Piešťany (dnes "Staré Piešťany") a kúpeľnú obec "Teplice". Bola pomenovaná podľa aleje spárovaných líp lemujúcich ulicu. Na svojom južnom konci začína ulica pri miestnom Evanjelickom kostole. Smerom na sever sa po pravej strane ulice nachádza Sad Andreja Kmeťa a Hotelová akadémia Ľudovíta Wintera. Na ulici sa tiež nachádza cirkevné Gymnázium sv. Michala Archanjela a priľahlý Kostol sv. Štefana kráľa. Kedysi stál na ulici taktiež Erdődyovský kaštieľ, miestne sídlo šľachtickej rodiny v čase návštev Piešťan. Prízemná budova v tvare písmena U bola zbúraná na prelome 40. a 50. rokov 20. storočia, aby vytvorila miesto. Ulica sa končí pri areáli miestneho letiska.
Bavorsko

Bavorsko (po nemecky "Bayern"), dlhý tvar Bavorský slobodný štát (nenormovaný tvar: "Slobodný štát Bavorsko" ; nem. "Freistaat Bayern") , leží na juhu a juhovýchode Nemecka a je územne najväčší zo 16 spolkových krajín Nemecka, a podľa počtu obyvateľstva je druhou najľudnatejšou spolkovou krajinou. Bavorsko patrí medzi najbohatšie spolkové krajiny Nemecka. 
Hlavným mestom je Mníchov ("München"). Tradične sa delí na tri regióny: Fransko ("Franken"), Švábsko ("Schwaben") a Staré Bavorsko ("Altbayern").
Označenie "slobodný štát (Freistaat)" sa v názve používa od novembra 1918, keď bolo Bavorsko vyhlásené za „štát slobodný od monarchie“ ("monarchiefreier Staat").
Geografia.
Bavorsko má medzinárodné hranice s Rakúskom, Českom a so Švajčiarskom (cez Bodamské jazero). Ďalej susedí s nemeckými spolkovými krajinami Bádenskom-Württemberskom, Hesenskom, Durínskom a Saskom. Cez Bavorsko pretekajú dve významné rieky, Dunaj a Mohan, zatiaľ čo horný Rýn formuje časť juhozápadnej hranice krajiny. Hranicu s Rakúskom tvoria Bavorské Alpy, v hrebni tvoriacom hranicu leží Zugspitze, najvyšší vrch Bavorska a Nemecka.
Najväčšie mestá v Bavorsku sú Mníchov, Norimberg, Augsburg, Würzburg, Regensburg, Ingolstadt, Fürth a Erlangen.
Hospodárstvo.
Spolková krajina Bavorsko patrí medzi ekonomicky najrozvinutejšie a najbohatšie regióny Nemecka a celého Európskeho kontinentu. Bavorsko spolu s hlavným mestom Mníchovom, ktoré je významné finančné a priemyselné centrum Nemecka, poskytuje priestor na podnikanie množstvu celosvetovo pôsobiacich a známych finančných, technologických a priemyselných spoločností. Ako sú automobilka BMW, Grundig, Siemens AG, automobilka Audi, výrobca elektroniky Rohde &amp; Schwarz, poisťovacia spoločnosť Munich Re a Allianz, výrobca polovodičových súčiastok Infineon, chemická spoločnosť Wecker Chemie a výrobcovia obuvy a odevov PUMA Group a Adidas. Okrem veľkých spoločností pôsobia v Bavorsku stovky menších a stredne veľkých priemyselných a technologických podnikov. Bavorsko je jednou z najbohatších a najvyspelejších oblastí Európy. 
Vládne obvody.
Slobodný štát Bavorsko sa člení na 7 Regierungsbezirke ("vládnych obvodov"):
Krajinské okresy.
Vyššie vymenovaných 7 vládnych obvodov sa ďalej člení na 71 krajinských okresov (Landkreise) a 25 miest bez okresu (kreisfreie Städte):
Mestá bez okresu.
25 bavorských miest bez okresu:
Mierová ulica

Mierová ulica je ulica:
Mliekarenská ulica

Mliekarenská ulica je ulica:
Prístavná ulica

Prístavná ulica je ulica:
Svätoplukova ulica

Svätoplukova ulica je ulica:
Radlinského ulica (Bratislava)

Radlinského ulica je ulica v bratislavskej mestskej časti Staré Mesto. Je pomenovaná podľa Andreja Radlinského (1817 – 1879), slovenského jazykovedca a pedagóga. Nachádza sa tu Fakulta chemickej a potravinárskej technológie a Stavebná fakulta STU, Daňový úrad Bratislava I a Daňový úrad pre vybrané daňové subjekty. Ulica začína na Kollárovom námestí, pokračuje severovýchodným smerom na Račianske mýto.
Na rohu Radlinského a Bernolákovej sa nachádza "Bytový dom Práca", ktorý je dielom slovenského architekta Desidera Quastlera.
Slnečná ulica

Slnečná ulica je ulica:
Malá ulica

Malá ulica je ulica:
Jarná

Jarná môže byť:
Pribinova ulica

Pribinova ulica je ulica:
Konečná

Konečná môže byť:
Valašská ulica

Valašská ulica je ulica:
Kúpeľná ulica

Kúpeľná ulica je ulica:
Panenská ulica

Panenská ulica je ulica:
Rekreačná ulica

Rekreačná ulica je ulica:
Veterná ulica

Veterná ulica je ulica:
Jozefská ulica

Jozefská ulica je ulica:
Javorová ulica

Javorová ulica je ulica:
Mlynská ulica

Mlynská ulica je ulica:
Nová ulica

Nová ulica je ulica:
Nová Ulice môže byť:
Lipová

Lipová môže byť:
Záhradná ulica

Záhradná ulica je ulica:
Dopravná ulica

Dopravná ulica je ulica:
Priemyselná ulica

Priemyselná ulica je ulica:
Sadová

Sadová môže byť:
Jánošíkova ulica

Jánošíkova ulica je ulica:
Úzka ulica

Úzka ulica je ulica:
Sasinkova ulica

Sasinkova ulica je ulica:
Holubyho ulica

Holubyho ulica je ulica:
Topoľová ulica

Topoľová ulica je ulica:
Líška (súhvezdie)

Líška () alebo Líštička je nejasné severné súhvezdie nachádzajúce sa v strede Letného trojuholníka (), čo je zoskupenie hviezd Deneb, Vega a Altair. Súhvezdie je známe prítomnosťou planetárnej hmloviny Činka (M 27).
Pozoruhodné prvky.
V tomto súhvezdí nie sú hviezdy, ktoré by boli svetlejšie ako 4. magnitúda. Najjasnejšia je hviezda Anser (α Vul), čo je červený obor (spektrálny typ M0 III) vzdialený 297 svetelných rokov so zdanlivou magnitúdou 4,44. Anser je dvojhviezda (vzdialenosť zložiek 413,7"), ktorej hviezdy možno od seba rozoznať použitím ďalekohľadu. Jej druhá hviezda je 8 Vul.
V roku 1967 bol v tomto malom súhvezdí objavený prvý pulzar, PSR 1919+21. Objavili ho Antony Hewish a Jocelyn Bellová z Cambridge. Zatiaľ čo hľadali ligotanie (scintiláciu) rádiových signálov pochádzajúcich z kvazarov, našli veľmi pravidelný signál, ktorý pozostával z pulzov žiarenia, ktoré sa opakovali s frekvenciou jeden pulz každých niekoľko sekúnd. Pozemský pôvod tohto signálu bol vylúčený, pretože čas, ktorý objekt potreboval, aby sa znovu objavil, bol jeden hviezdny deň namiesto jedného slnečného dňa. Táto anomália bola nakoniec identifikovaná ako signál rýchlo rotujúcej neutrónovej hviezdy. Pulzy prichádzali (a stále prichádzajú) každých 1,3373 sekundy, čo je príliš pravidelné na to, aby mohli byť spojené s nejakým iným objektom. Tento nový objekt bol nazvaný „CP 19191“, čo znamená „Cambridge Pulzar blízko RA 19h 19m“. Dnes je nazývaný „PSR 1919+21“, čo znamená „Pulzar s RA 19h 19m a deklináciou +21 stupňov“.
SAO 88060 je hviezda, ktorú obieha extrasolárna planéta HD 189733b, obrovská plynná planéta obiehajúca v tesnej blízkosti hviezdy. Táto exoplanéta bola prvá, ktorej zloženie atmosféry sa podarilo vedcom určiť.
Pozoruhodné objekty na oblohe.
V súhvezdí Líška sa nachádzajú dva nápadné objekty:
História a mytológia.
Súhvezdie zaviedol astronóm Johannes Hevelius. Pôvodne bolo známe ako "Vulpecula cum ansere", teda Líška a Hus. Hus, ktorá bola stvárnená v čeľusti líšky, sa už na oblohe oficiálne nenachádza. Zdanlivo ju stvárňuje hviezda Anser (α Vul). Keďže bolo toto súhvezdie vytvorené v novoveku a navyše ho tvoria len slabšie hviezdy, nie sú s ním spojené žiadne staroveké mýty.
Pulzar

Pulzary sú rotujúce neutrónové hviezdy, ktoré môžeme pozorovať ako zdroje elektromagnetického žiarenia. Intenzita žiarenia sa mení s pravidelnou periódou, čo sa zdôvodňuje rotáciou hviezdy. Neutrónová hviezda sa totiž točí tak rýchlo, že odstredivá sila tvaruje žiarenie, ktoré hviezda emituje, do kužeľov pri rovníku, ktoré pravidelne, ako maják, zasahujú určitú časť vesmíru. Z toho dôvodu nemôžeme vidieť všetky existujúce pulzary, aj keby boli pomerne blízko, ale len tie, ktorých kužele nás pri otáčaní zasahujú.
Pulzary po prvýkrát odhalili na rádiových vlnových dĺžkach Jocelyn Bell a Antony Hewish v roku 1967, no odvtedy už boli nájdené aj v röntgenovom a gama žiarení. Za túto prácu dostal Hewish v roku 1974 Nobelovu cenu.
Astronómovia dnes poznajú tri triedy pulzarov, ktoré sa odlišujú zdrojom energie, ktorý dodáva energiu ich žiareniu:
Hoci všetky tri triedy tvoria neutrónové hviezdy, ich pozorovateľné správanie a základná fyzika sú odlišné. Aj medzi nimi však existujú spojenia. Napríklad röntgenové pulzary sú pravdepodobne staré pulzary poháňané rotáciou, ktoré už stratili väčšinu svojej energie a stali sa znova viditeľné po tom, čo ich sprievodné hviezdy expandovali a začali presúvať hmotu na neutrónovú hviezdu. Proces nahromadenia hmoty môže následne preniesť dostatok uhlovej hybnosti na neutrónovú hviezdu a „recyklovať“ ju na rotáciou poháňaný milisekundový pulzar.
Hoštáky (Piešťany)

Hoštáky sú ulica v Piešťanoch.
Kúpeľná osada sa spomína ako jedna zo štyroch častí Piešťan. Podľa opisu urbára hlohovského panstva z roku 1617 boli jej obyvateľmi chudobní želiari vlastniaci iba záhrady. Želiarske osady boli nazvané Hoštáky.
Dolné Sasko

Dolné Sasko () je druhá najväčšia spolková krajina Nemecka a štvrtá čo sa týka počtu obyvateľov. Hlavné mesto je Hannover.
Javorinská ulica

Javorinská ulica je ulica:
Kalinčiakova ulica

Kalinčiakova ulica je ulica:
Mudroňova ulica

Mudroňova ulica je ulica
Fándlyho ulica (Hlohovec)

Fándlyho ulica v Hlohovci je malá ulička spájajúca ulice M. R. Štefánika a Pribinovu.
Chalupkova ulica

Chalupkova ulica je ulica:
Rastislavova ulica

Rastislavova ulica je ulica:
Palárikova ulica

Palárikova ulica je ulica:
Poštová ulica

Poštová ulica je ulica:
Wittelsbachovci

Wittelsbachovci bol nemecký šľachtický rod, v 11. storočí grófi zo Scheyernu, falcgróf Otto dostal od Fridricha I. Barbarossu v roku 1180 vojvodstvo bavorské a jeho syn Porýnie-Falcko. V roku 1255 rod rozdelený na bavorskú a falckú vetvu, ktorej členovia boli jedným zo 7 kurfirstov, jej vetva vládla 16541718 vo Švédsku, v 1777 spojila Bavorsko a Falcko, v 1806 získala titul bavorských kráľov, v 1918 zosadená.
Wittelsbachovci sídlili v Mníchove od 1255 do 1918.
Matúškova ulica

Matúškova ulica je ulica: