Toyota Supra

Toyota Supra je športový automobil/grand tourer, ktorý v rokoch 1979 až 2002 vyrábala japonská automobilka Toyota Motor Corporation. Dizajn Toyoty Supra bol odvodený z Toyoty Celica, ale bol dlhší a širší. Striedavo Toyota zastavovala používanie prefixu "Celica" a začala nazývať automobil iba ako "Supra". Kvôli podobnosti a predchádzajúcemu názvu Celica, je mnohokrát nesprávne používaný názov pre Toyotu Supra a naopak. Všetky štyri generácie používali radový šesťvalcový motor.
V roku 1998 Toyota zastavila predaj Supry v USA a v roku 2002 Toyota oficiálne zastavila výrobu Supry v Japonsku.
Ako ikonický športový automobil, sa Supra objavila v mnohých videohrách, filmoch, hudobných videách a televíznych show. Medzi niektoré zo známych použití Supry patria série videohier "Gran Turismo", "Forza Motorsport", "Need for Speed" a "Midnight Club" a film "Rýchlo a zbesilo" z roku 2001.
Mark I (1978-1981).
Prvá generácia Supry bola skoro celkom na základe Toyoty Celica liftback, ale bola dlhšia o 129,5 mm. Dvere a zadná časť zdieľala s Celicou, ale predné panely boli predĺžené kvôli montáži väčšieho radového šesťvalca namiesto radového štvorvalca z Celicy. Plán Toyoty v tom čase bolo so Suprou konkurovať populárnemu Datsunu (v súčasnosti Nissan) Z-car.
1978.
V apríli 1978 Toyota začala s výrobou Supry Mark I v Japonsku, ako Toyota Celica XX, pričom bola predávaná súbežne s Cecilcou. V januári 1979 debutovala v USA. USA Mark I (karosársky kód MA46) bol pôvodne vybavený 12-ventilovým radovým šesťvalcom (4M-E) SOHC s objemom 2563 cm³ a výkonom 82 kW/111 koní. V apríli 1978 japonská Mark I (karosársky kód MA45) bola ponúkaná s 2,0-litrovým 12-ventilovým radovým šesťvalcom (M-EU) SOHC s výkonom 82 kW/111 koní. Japonská Supra bola vybavená menším 2,0-litrovým motorom. Oba motory boli dodávané s elektronickým vstrekovaním paliva.
Voliteľné možnosti prevodoviek pre Mark I boli buď 5-rýchlostná manuálna (W50) alebo voliteľná 4-rýchlostná automatická prevodovka (A40D). Obe prevodovky mali prevod do rýchla. Pohonné ústrojenstvo pre Supru má pevnú zadnú nápravu. Takisto mala Supra kotúčové brzdy na všetkých kolesách a štvorprvkové zadné pruženie s vinutý mi pružinami, priečnou panhardskou tyčou a stabilizátorom. Predné pruženie pozostávalo zo vzpier MacPherson a stabilizátora.
Vo vnútri Supry boli jedným z voliteľných možností elektrické okná a centrálne zamykanie ako časť komfortnej výbavy. Komfortná výbava tiež pozostávala z tempomatu a strešného okna.
1979.
V roku 1979 (modelový rok 1980) japonská Mark I bola v ponuke s 12-ventilovým prepĺňaným radovým šesťvalcom (M-TEU) SOHC s objemom 1988 cm³ a výkonom 108 kW/147 koní. Motor bol vybavený turbodúchadlom Garrett T03, ale bez medzichladiča. To bol prvý motor Toyotu, ktorý používal turbodúchadlo. 
Oficiálna webstránka Toyoty Supra tiež uvádza, že mala pridané voliteľné kožené sedadlá a automatickú klimatizáciu.
1980.
V auguste 1980 (modelový rok 1981) dostala Supra zväčšenie zdvihového objemu motora 5M-E na 2759 cm³. Bol to stále 12-ventilový motor s rozvodom SOHC, ale poskytoval výkon 87 kW/118 koní a krútiaci moment 197 Nm. V poslednom roku generácie Mark I, dosahovala zrýchlenie z 0 na 96 km/h za 10,24 sekundy a 1/4 míle prekonala za 19,5 sekundy s koncovou rýchlosťou 125 km/h.
Tiež v roku 1980 nová výbava Sports Performance Package sa stala voliteľnou možnosťou, pričom obsahovala športové pruženie, vyššie pneumatiky s bielymi bokmi a predný a zadný spojler. V poslednom roku bola tiež v každej Supre ponúkaná 8-skladbová kazeta.
Mark II (1982-1986).
Koncom roku 1981 Toyota kompletne preštylizovala Celicu Supru rovnako ako celú modelovú líniu Celicy pre modelový rok 1982. V Japonsku bola známa ako Celica XX, ale všade inde bol používaný názov Celica Supra. Stále bola jej základom platforma Celicy, ale s niekoľkými kľúčovými rozdielmi, hlave dizajn prednej časti a plne sklápacie svetlomety.
1982.
Pre rok 1982 na severoamerickom trhu bol motor Celicy Supry 12-ventilový radový šesťvalec (5M-GE) DOHC s objemom 2759 cm³. Jeho výkon bol 108 kW/147 koní a krútiaci moment 210 Nm. Motor mal kompresný pomer 8,8:1 pre dosiahnutie výkonu a pokročilý vákuový rozdeľovač. Automobil dosahoval zrýchlenie z 0 na 96 km/h za 9,8 sekundy a za 17,2 sekundy pokoril 1/4 míle s koncovou rýchlosťou 130 km/h.
Štandardnou prevodovkou pre tento rok bola 5-rýchlostná manuálna W58 a 4-rýchlostná automatická A43DL. Obe prevodovky mali prevod do rýchla, pričom automatická prevodovka mala uzamykací menič krútiaceho momentu. Modely roku 1982 mali prevodový pomer zadného diferenciálu 3,72:1. Nezávislé zavesenie bolo upravované a navrhnuté Lotusom a obsahuje hrebeňové riadenie a vpredu vzpery MacPherson. Vzadu mali vlečné rameno s vinutými pružinami a stabilizátorom. Brzdenie Celicy Supry obstarávali kotúčové brzdy na všetkých kolesách.
1983.
Pre modely roku 1983 bol zvýšený výkon motorov 5M-GE na 112 kW/152 koní a krútiaci moment na 216 Nm. Toyota zmenila tiež zadný prevodový pomer na 4,10:1 pre modely P-Type a 3,73:1 pre modely L-Type.
Vo vnútri neboli v skutočnosti žiadne zmeny, ale medzi zmeny exteriéru patrili elektrická anténa, zásterky proti blatu po novom na každom modeli a pridané boli aj ostrekovače predných svetlometov na modeloch P-Type.
1984.
V roku 1984 zmenila Toyota pekný kúsok Supry. V modeloch s 5-rýchlostnou manuálnou prevodovkou bol výkon zvýšený na 119 kW/162 koní a krútiaci moment na 221 Nm. Tento nárast bol dosiahnutý úpravou sacieho potrubia a zvýšením kompresného pomeru na 9,2:1. Ďalšie významné zmeny na modeloch s 5-rýchlostou prevodovkou bola zmena prevodového pomeru zadného diferenciálu na 4,30:1. Všetky Supry s automatickou prevodovkou ostali bez zmien, až na zadný prevodový pomer, ktorý sa zmenil na 4,10:1.
Mark III (1986-1992).
 
V máji 1986 bola Toyota pripravená na vypustenie ďalšej generácie Supry. Spojenie medzi Celicou a Suprou bolo pretrhnuté; začali tak vznikať dva kompletne rozdielne modely. Celica bola zmenená na predný náhon, kým Supre ostala platforma so zadným náhonom. Hoci Mark II a Mark III mali podobný dizajn motorizácia bola doplnená o výkonnejší 3,0-litrový radový šesťvalec s výkonom 149 kW/202 koní. Hoci bol dostupný iba s atmosférickým nasávaním, prepĺňaná verzia bola dostupná od modelového roku 1987. Supra tak bola teraz mechanicky podobná Toyote Soarer pre japonský trh.
Nový motor v Supre Mark III, Toyota 7M-GE bol vlajkovou loďou medzi motormi arzenálu Toyoty. Obe verzie tohto motora mali 4 ventily na valec a dve vačkové hriadele v hlave valcov. Prepĺňaný motor 7M-GTE bol prvým menej distribuovaným motorom ponúkaným v USA, ktorý používal senzor polohy vačkových hriadeľov riadený výfukoým vačkovým hriadeľom.
Celkovo sa vyrobilo 108 565 kusov Supry Mark III.
Mark IV (1992-2002).
S novým modelom Supry urobila Toyota veľký skok v smere viac sériového vysokovýkonného automobilu. Znova použila pomocný rám, pruženie a pohonné ústrojenstvo z Z30 Soarer (Lexus SC300/400), pričom testovací predvýrobný model sa začal vyrábať v decembri 1992 v množstve 20 kusov, a oficiálna masová výroba začala v apríli 1993. Nová Supra bola kompletne predizajnovaná, s oválnym tvarom karosérie a dvomi novými motormi: atmosférický Toyota 2JZ-GE s výkonom 163 kW/223 koní pri 5800 otáčkach za minútu a krútiacim momentom 280 Nm pri 4800 otáčkach za minútu a dvoma turbodúchadlami prepĺňaný 2JZ-GTE s výkonom 206 kW/280 koní a krútiaci moment 431 Nm pre japonské verzie. Pre exportné modely (Amerika/Európa) Toyota upravila turbomotor Supry (menšie turbodúchadlá, s oceľovými lopatkami, väčšie palivové vstrekovače, atď.). Týmito úpravami sa výkon zvýšil na 239 kW/320 koní pri 5600 otáčkach za minútu a krútiaci moment 427 Nm pri 4000 otáčkach za minútu. Prepĺňaný variant dosahoval zrýchlenie z 0 na 96 km/h za 5,0 sekúnd (z 0 na 100 km/h: 5,3 sekundy) a 1/4 míle (402 metrov) za 13,3 sekundy s koncovou rýchlosťou 175 km/h. Turbo verzia bola testovaná do rýchlosti 270 km/h, ale automobily boli obmedzené na 180 km/h v Japonsku a 250 km/h v ostatných krajinách. Európske verzie tiež mali nasávanie vzduchu otvormi v kapote.
Predaj v Kanade bol ukončený v roku 1996 a pre USA v roku 1998. Výroba pokračovala v Japonsku do augusta 2002, kedy bola ukončená kvôli obmedzujúcim emisným štandardom.