burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Radlická (stanica pražského metra)

Radlická je stanica metra v Prahe na linke B. Nachádza sa v rovnomennej štvrti. Bola otvorená 26. októbra 1988 na počesť 70. výročia založenia ČSR. Je to najmenej vyťažená stanica metra v Prahe.
Charakteristika stanice.
Radlická je podzemná, hĺbená stanica, založená v otvorenej jame, bezpilierová, krytá kotvenými prefabrikovanými doskami, plytko pod povrchom (11,5 metrov). Dĺžka stanice je 251 metrov, z čoho nástupište tvorí zhruba 100 a ďalšie technologické zázemie ostatných zhruba 150 metrov. Stanica má celkom 170 prevádzkových miestností. Vestibul stanice je veľmi malý, vstavaný na úrovni polootvoreného átria a spojený s nástupišťom pevným schodišťom. Z átria vychádzajú ďalšie kryté schodištia na úroveň Radlickej ulice, kde je zastávka autobusov. Obklad stanice tvoria zelené sklenené tabule a kovový pruh s názvom stanice. Na strope nástupišťa boli umiestnené špeciálne lamely, ktorých úlohou je tlmiť hluk prechádzajúcich vlakov.
História stanice.
Stanica bola budovaná v rokoch 1984 až 1988. Na jeseň roku 1988 bola uvedená do prevádzky. Vzhľadom na jej umiestnenie, rovnako ako výstavba celého úseku III. B., však stála mimo záujem väčšinovej verejnosti. Povrchové uzávery boli malé a nenarušili miesta s hustou premávkou. Pri budovaní Radlickej ale došlo k zničeniu veľkej časti starých Radlíc. Okrem metra tu vznikol aj autobusový terminál a plavecký bazén. V roku 2007 bol v susedstve stanice dobudovaný administratívny komplex patriaci banke ČSOB. Od októbra 2008 je k stanici metra vedená električková trať Smíchov - Radlice, ktorá je obsluhovaná linkou č. 7.
Katedrála svätého Bartolomeja (Plzeň)

Katedrála svätého Bartolomeja je gotický trojloďový chrám a dominanta mesta Plzeň nachádzajúca sa v historickom centre na Námestí republiky. 
Dejiny.
Výstavba sa začala po roku 1295 a dokončená (v dnešnej dispozícií) bola na začiatku 16. storočia.
Výstavba pôvodného kostola skončila v 13. storočí a kostol mal v tom období dve veže. Menšia južná veža v roku 1525 vyhorela a bola zmenšená do výškovej úrovne bočnej lode, pričom zanikla. Neskôr v 16. storočí bola ku kostolu pristavená Šternberská kaplnka. Strechu a zvony kostola zničil veľký požiar v roku 1835.
Z architektonického hľadiska nejde o katedrálu ale o väčší gotický kostol. Od roku 1993 sa nariadením Jána Pavla II. stala nielen farským kostolom, ale aj sídelným kostolom biskupa plzenskej diecézy, preto bol kostol premenovaný na katedrálu. Predtým bol kostol arcidekanským. 
Veža chrámu je vysoká 102,26 metrov a je najvyššou kostolnou vežou v Česku. Na vyhliadku vo výške 62 metrov vedie 301 schodov. Katedrála je dlhá 58 metrov, široká a jej klenby dosahujú výšku .
Interiér.
Cennou výzdobou chrámu je opuková plastika Plzenskej madony (z približne 1390) v stredu hlavného novogotického oltára navrhnutého architektom Josefom Mockerom. Výnimočným dielom gotického rezbárstva je aj monumentálne súsošie Kalvária zo 60. rokov 15. storočia. Z hlavnej lode je možné vstúpiť do neskorogotickej Šternberskej kaplnky v pravej časti chrámu s visutým svorníkom. Tu sa nachádza "Český oltár", secesné dielo rezbára Jana Kastnera. V chráme sa nachádza aj bohato zdobené vitráž, napr. okno s motívom "Golgota" od plzenského maliara Josefa Mandla alebo ostatných významných umelcov.
Milan Kostolný

 
Milan Kostolný (* 19. január 1976, Dubnica nad Váhom) je bývalý slovenský hokejový útočník hrajúci na pozícii centra. Je odchovancom klubu MHK Dubnica nad Váhom.
Klubový hokej.
Milan Kostolný začínal s hokejom v klube HK Spartak Dubnica nad Váhom. V sezóne 1993/94 si zahral na Majstrovstvách Európy do 18 rokov v kategórii C, ktoré sa konali v Slovinsku. Odohral tam 4 stretnutia. Slovenská reprezentácia na tomto šampionáte získala zlato a postúpila do B kategórie. Jeho spoluhráčmi na týchto ME boli napr. Ľubomír Višňovský, Radoslav Suchý, Ronald Petrovický, Richard Zedník, Rastislav Pavlikovský, Ľubomír Vaic, Rudolf Verčík, Juraj Štefanka, Juraj Faith, Róbert Tomík či Mário Kazda. 
Pred sezónou 1994/95 odišiel do zámorskej OHL do klubu Detroit Junior Red Wings. S klubom získal titul v OHL. Následne klub vyhral Memorial Cup (OHL, WHL, QMJHL). Práve v tomto klube zaujal skautov klubu NHL Hartford Whalers, ktorí ho v následnom drafte v roku 1995 vybrali ako 191. v poradí v 8. kole. V OHL zostal aj naďalej. Sezónu začal v rovnakom klube, ktorý si ale zmenil názov na Detroit Whalers. Počas sezóny zmenil klub v rámci OHL a jeho novým klubom sa stal North Bay Centennials za ktorý odohral prevažnú časť ročníka. Ešte v tej istej sezóne sa mu podarilo zahrať si 3 stretnutia v ECHL za Richmond Renegades a 1 zápas na farme Hartfordu v AHL za Springfield Falcons. 
Aj sezónu 1996/1997 začal v OHL v klube Sarnia Sting, kde však odohral len dve stretnutia a vrátil sa do Európy do materského klubu MHK Dubnica nad Váhom. Do zámoria sa už nevrátil. Na Slovensku hral striedavo v kluboch HC Dukla Senica, Dukla Trenčín a rodnej Dubnici nad Váhom. Medzi tým si vyskúšal belgickú ligu v klube HYC Herentals a britskú ligu za kluby Telford Tigers (súťaž EPIHL) a Invicta Dynamos (súťaž ENL). S klubom Invicta Dynamos sa stal v sezóne 2008/09 víťazom Konferencie Juh. Vo finále už, ale klub úspešný nebol. Celkovým víťazom sa stal klub zo severnej Konferencie Nottingham Lions. V tejto sezóne sa stal Milan Kostolný najlepším hráčom v kanadskom bodovaní v celej lige. Rovnako tak aj najlepším strelcom a nahrávačom.
V sezóne 2009/10 hrával 2. hokejovú ligu za rodnú Dubnicu, ale na netradičnom poste. Ako center hrával v obrane. Bola to jeho posledná sezóna. Po jej skončení ukončil aktívnu kariéru. Kariéru, tak ukončil v klube kde pred rokmi s hokejom začínal.
Víťaz Memorial cupu.
Milan Kostolný bol členom víťazného tímu Detoit Jr. Red Wings v sezóne 1994/95 a získal tak s tímom Memorial cup. Vo finále nastúpil v 5 zápasoch. Zaznamenal v nich 4 body za 1 gól a 4 asistencie.
Derňa

Derňa je nížinný vodný tok na Podunajskej nížine. Smer jeho toku je zo severu na juh, tečie poľnohospodársky intenzívne využívanou krajinou cez celý okres Galanta, pričom vytvára početné meandre. Je to ľavostranný prítok Salibského Dudváhu, meria a je tokom VI. rádu.
Opis toku.
Potok vzniká v Podunajskej pahorkatine východne od obce Križovany nad Dudváhom, odkiaľ tečie výrazne meandrujúc na juh po ľavej nive Dolného Dudváhu. Okrem spomenutých Križovian tečie aj územím susednej obce Vlčkovce, za ktorou vstupuje do geomorfologického celku Podunajská rovina, tiež do okresu Galanta a zároveň na územie mesta Sereď. Tu medzi osadami Malý háj a Nový Majer do Derne ústi sprava Derňovážsky kanál, pričom sa koryto potoka výraznejšie rozširuje. Derňa ďalej tečie okrajom obce Veľká Mača, cez obec Gáň i galantskú mestskú časť Nebojsa. Za mestskou časťou sa stáča prechodne smerom na juhovýchod a tečie v blízkosti Galanty. Západne od obce Kajal sa oblúkom stáča a východným smerom obteká obec na ľavom brehu, pričom do Derne tu ústi Gorazdovský kanál zľava. Potom sa potok znovu stáča na juh, preteká okrajom obce Topoľnica na ľavom brehu, opäť zľava priberá Diakovský kanál a tečie v blízkosti obce Dolné Saliby. Napokon vteká na územie okresu Šaľa a juhozápadne od obce Tešedíkovo sa vlieva do Salibského Dudváhu.
Charakteristika toku.
Potok cyklicky vysychá začiatkom jari a v letnom období. Flóru samotného potoka tvoria vodné, močiarne a vlhkomilné rastliny napr.: vodný hyacint, okrasa močiarna, kosatec, ostrica, trstina, pálka, vrbica vŕbolistá a mnoho iných. Miestami sa v povodí potoka vyskytujú lesné plochy, ktoré tvoria porasty kríkov (baza čierna, vŕba, ruža šípová) a stromov (agát, topoľ, jaseň) a ďalšie. Potok a jeho flóra poskytujú dobré životné podmienky pre rôzne živočíchy počnúc hmyzom, rybami až po vodnú a lesnú zver. 
V jarnom období potok zaplavujú neresiace sa ryby – karas, plotica, pleskáč ako aj šťuka severná. Každoročne na potoku hniezdi lyska čierna, kačica divá, rybárik riečny. V lese pri mestskej časti Galanty – Nebojsa bol pozorovaný aj bučiak nočný. V povodí potoka žije veľký počet ondatry pižmovej. 
V priľahlých lesoch potoka hniezdia rôzne spevavce (stehlík, sýkorka, mlynárka dlhochvostá), hrdlička, holub hrivnák, dravé vtáky (napr.: jastrab krahulec, myšiaky) a sovy.
Jaroslav Vojtek

Doc. Mgr. art. Jaroslav Vojtek, ArtD. (* 1968, Žilina) je slovenský dokumentarista a režisér.
Narodil sa v roku 1968 v Žiline. V rokoch 1994-1998 vyštudoval na VŠMU v Bratislave odbor réžia dokumentárneho filmu u Dušana Hanáka. 
Od roku 1993 nakrútil niekoľko krátkometrážnych a strednometrážnych dokumentov. Jeho dlhometrážny debut "My zdes" z roku 2005 bol uvedený na MFF Karlovy Vary a na ďalších festivaloch, kde získal množstvo ocenení (napríklad v roku 2006 Hlavnú cenu na MFF dokumentárnych filmov o ľudských právach Jeden svět v Prahe). V roku 2009 mal premiéru jeho druhý dlhometrážny dokument '[Hranica", ktorý vyhral na MFDF Jihlava 2009 cenu "Medzi moři" za najlepší východoeurópsky dokumentárny film.
Filmografia.
Krátke a stredometrážne filmy.
Réžia dokumentárnych filmov: 
Ocenenia.
2012 - laureát Krištáľového krídla v oblasti divadlo a audiovizuálne umenie
Ľuboš Velebný

Ľuboš Velebný (* 9. február 1982, Zvolen) je slovenský hokejový obranca.
S hokejom začínal vo Zvolene, kde si prvýkrát zahral aj medzi seniormi. V roku 2000 ho draftovalo Toronto Maple Leafs v 7. kole ako 223. v poradí. Po drafte odišiel do zámoria kde hrával postupne v USHL v klube Waterloo Blackhawks, v OHL za kluby London Knights a Belleville Bulls a nakoniec aj v UHL za kluby Quad City Mallards a Kalamazoo Wings. V sezóne 2003/2004 sa vrátil do Európy kde si zahral v slovenských kluboch HKm Zvolen a HC ’05 Banská Bystrica. Od sezony 2007/2008 hrával dve sezóny v Nemecku za ESV Kaufbeuren a Dresdner Eislöwen. Pred sezónou 2009/2010 odišiel do IHL a to klubu Muskegon Lumberjacks, ale pre problémy s pracovným povolením sa rozhodol v priebehu novembra vrátiť na Slovensko do klubu MHC Martin
Reprezentácia.
Zúčastnil sa Majstrovstiev sveta juniorov do 18 rokov a to v rokoch 1999 a 2000 a Majstrovstiev sveta juniorov do 20 rokov v rokoch 2001 a 2002.
Asonancia

Asonancia (z a ) je básnická figúra založená na zvukovej zhode samohlások na konci slov vo verši. Väčšinou sa pod asonanciou rozumie taká zhoda samohlások, ktorá sa vyskytuje na konci verša – v takom prípade asonancia nahrádza rým. Často sa vyskytuje v kombinácii s aliteráciou. Vyskytuje sa aj v hudbe, mnoho príkladov sa dá nájsť aj v slovenských moderných popových skladbách.
Michal Šeda

Michal Šeda (* 15. október 1982, Pardubice, Česko) je český hokejový obranca.
Klubový hokej.
Michal Šeda začal hrať hokej v klube HC Moeller Pardubice. Pôsobil v českých kluboch HC Šumperk, HC VČES Hradec Králové a HC Chrudim. V novembri 2009 prestúpil z HC Eaton Pardubice do slovenského klubu HC Košice. Po zisku štyroch titulov a dvoch druhých miest odišiel pred sezónou 2015/2016 späť do rodných Pardubíc
Zlatoroh

Zlatoroh, edícia ilustrovaných monografií vydávaná Spolkom výtvarných umelcov Mánes pod vedením Maxa Švabinského v rokoch 1909-1930
Deryck Whibley

Deryck Jason Whibley (* 21. marec 1980), známy tiež pod pseudonymom Bizzy D, je hudobník a producent, gitarista, textár a spevák kanadskej pop punkovej skupiny Sum 41. Bol jedným zo zakladateľov a riaditeľov produkčnej spoločnosti Bunk Rock Productions.
Whibley sa narodil v ontárijskom Scarborough, jeho domovom je však mesto Ajax. 15. júla 2006 sa v kalifornskom Montecitu oženil s kanadskou textárkou a speváčkou Avril Lavigne. V septembri 2009 oficiálne oznamujú, že sa rozvádzajú. 
Sum 41.
Bol členom niekoľkých kapiel do okamihu, než na strednej škole stretol Stevea Jocza. Deryck a Steve sa stali dobrými priateľmi a založili skupinu "Kaspir", v ktorej okrem frontamna Whibleyho a bubeníka Jocza účinkovali aj basgitarista Mark Spicoluk a gitarista Marc Costanzo. Neskôr vyhodili problematického Spicoluka, Costanzo odišiel do popovej skupiny Len a na jeho miesto prišiel Dave Baksh. Súčasne skupina zmenila svoje meno na Sum 41.
Profesná dráha.
Vedľa Sum 41 si Whibley vybudoval v hudobnom priemysle kariéru producenta a manažéra. V Bunk Rock Productions spoluprodukoval niekoľko dosiek skupiny Treble Charger Greiga Noriho, na albume "Detox" naspieval vedľajšie vokály. Na začiatku roku 2005 svoj podiel v spoločnosti predal.
Počas tvorivej pauzy Sum 41 v rokoch 2005 a 2006 spolupracoval s Tommym Lee na albume "Tommyland: The Ride" a s Iggy Popom na doske "A Million in Prizes: The Antology".
V súčasnosti pracuje ako producent prvého albumu vedľajšieho projektu svojho kolegu Cona McCaslina "The Operation M.D.". Podieľal sa tiež na doske Avril Lavigne "The Best Damn Thing", ktorú nielen produkoval, ale hral tu na gitaru, nahrával vedľajšie hlasy a písal hudbu pre rockovo a punk-rockovo orientované piesne.
Okrem svojej hudobnej kariéry vystupuje príležitostne aj ako herec. Zahral si napríklad Tonyho v snímku "Dirty Love" a sám seba vo filme "King Of the Hill"
Súkromný život.
V roku 2003 údajne pol roka chodil s Paris Hilton.
V januári 2004 začal chodiť so speváčkou Avril Lavigne. Počas jej európskeho turné spoločne podnikli cestu do Benátok, kde sa zasnúbili. Svadba s tradičným obradom sa konala 15. júla 2006 v súkromnom sídle v kalifornskom pobrežnom meste Montecito (140 kilometrov severozápadne od Los Angeles).
Diskografia.
Ďalšie.
"Hviezdičkou je označená spolupráca so Sum 41."
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov sú ženské majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčok do 18 rokov. Majstrovstiev sa zúčastňujú ženské národné tímy s hráčkami max. do osemnástich rokov. Súťaž organizuje každoročne od roku 2008 IIHF. Rovnakú licenciu vlastní federácia aj na mužské kategórie MS "20" a MS "18". 
Prvé MS sa konali v januári 2008 v kanadskom meste Calgary. Majstrovstvá sa v súčasnosti hrajú v piatich výkonnostných kategóriách: Elitná kategória (nazývaná aj Top divízia), I. A divízia, I. B divízia, II. A divízia a II. B divízia. Víťaz nižšej divízie nahrádza zostupujúceho z vyššej divízie. Slovenky sa do elitnej kategórie prebojovali na MS 2019 a o rok neskôr sa tak predstavili na MS v Bratislave.
Pozri aj.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien
Franz Marc

Franz Marc (* 8. február 1880, Mníchov, Nemecko – † 4. marec 1916, Verdun, Francúzsko) bol nemecký maliar, predstaviteľ expresionizmu. Bol zakladajúcim členom skupiny "Der Blaue Reiter".
Život.
Narodil sa 8. februára 1880 v Mníchove do rodiny Wilhelma Marca (ktorý bol profesionálnym krajinkárom). Jeho matka bola striktná kalvinistka. V roku 1900 začal Franz študovať na akadémii umení v Mníchove. Medzi jeho učiteľov patrili Gabriel von Hackl a Wilhelm von Diez.
V rokoch 1903 až 1906 žil v Paríži kde navštevoval múzeá a sledoval práce iných autorov. Nadviazal kontakty s inými umelcami ako boli Sarah Bernhardtová alebo Vincent van Gogh. V tomto období zažíval veľa búrlivých vzťahov, dlhoročný pomer s Anette von Eckardtovou, bol dvakrát ženatý raz s Mariou Franckovou a potom s Mariou Schnurovou.
V roku 1906 odcestoval z bratom za obchodom do Saloniki a na Athos a do iných miest v Grécku.
V roku 1910 nadviazal Franz priateľstvo z Augustom Mackem a spolu s ďalšími založili hnutie Der Blaue Reiter. Svoje práce predstavil na prvej výstave Der Blaue Reiter v Mníchove. Nemecký expresionizmus bol však následne vystavovaný v Kolíne, Berlíne, Frankfurte nad Mohanom a iných mestách.
V roku 1912 stretol Roberta Delaunaya ktorý bol futuristom. Silno zapôsobil na prácu Franza Marca. Ten začal následne tvoriť futuristické a kubistické práce, ktoré boli inšpirované prírodou.
Zomrel počas prvej svetovej vojny pri Verdune v roku 1916. Tesne pred zavelením ústupu ho zabil výstrel z pušky ostreľovača.
Franz Marc povedal: Umenie nie je nič iné ako vyjadrenie nášho sna. Čím viac sa mu poddávame a dostávame sa bližšie do vnútornej pravdy vecí, tým je bližšie život vo sne, náš pravý život, ktorý pokladá otázky ale nie je vidieť.
Madona Conestabile

Madona Conestabile ("Madona s Dieťaťom") je názov obrazu talianskeho renesančného maliara Raffaela Santiho
Obraz patrí k najranejším umelcovým dielam; vznikol pravdepodobne okolo roku 1504. Za svoje pomenovanie vďačí menu svojho pôvodného majiteľa, grófa Connestabileho.
Rozmerovo malý obraz predstavuje Pannu Máriu nežne držiacu na ľavej ruke svojho syna Ježiša. Ježiško je zaujatý stránkami v otvorenej knižke, ktorú jeho matka drží v druhej ruke. 
Scéna v Raffaelovom podaní je preniknutá vnútornou harmóniou a hlbokým lyrizmom. Na pozadí otvorenej krajiny so snehom pokrytými vrcholkami hôr a jazierkom so zrkadliacou sa oblohou, zobrazuje Máriu ako mladú ženu, spokojnú až zádumčivú. Scéna na diváka pôsobí dôstojne a harmonicky, vyvolávajúc príjemný pocit z majstrovho dokonalého vyjadrenia súladu človeka a prírody.
Dielo svojou kompozíciou nadviazalo na Peruginovu "Madonu s Dieťaťom a granátovým jablkom". Raffaelova "Madona" bola pôvodne namaľovaná na drevenej doske a pri prenášaní maľby na plátno v roku 1881 sa zistilo, že i jeho madona pôvodne podávala Ježiškovi granátové jablko. Počas práce maliar tento detail zmenil, pričom to nespôsobilo zmenu celkového poňatia.
Pôvodná drevená doska a zlatený rám, zhotovený pravdepodobne podľa návrhu samotného autora, tvorili jednoliaty celok. Ornamenty vypĺňajúce rohy okolo kruhovej maľby zdôrazňujú jemnú, takmer miniatúrnu maľbu.
Obraz je dnes v majetku petrohradskej Ermitáže, kam sa dostal po tom, ako bol v roku 1871 darovaný ruskému cárovi Alexandrovi II. rodinou grófa Connestabileho z Perugie.
Obchodná akadémia (Rožňava, Akademika Hronca 8)

Obchodná akadémia Rožňava je verejná stredná odborná škola nachádzajúca sa na Ulici Akademika Hronca 8 v Rožňave. Zriaďovateľom školy je Košický samosprávny kraj.
História.
V roku 1924 bola založená Obchodná škola v Dobšinej, ktorej pôsobnosť v zmenených formách trvala až do roku 1967. V roku 1964 zaniká denné štúdium v Dobšinej, ale ekonomické vzdelanie sa rozvíjalo ďalej na Strednej škole pre pracujúcich v Rožňave formou večerného štúdia. 1. septembra 1967 sa stredná škola pre pracujúcich organizačne pričleňuje k novovytvorenej Strednej ekonomickej škole v Rožňave. Stredná ekonomická škola mala hneď na začiatku dva študijné odbory: štvorročné štúdium so zameraním na všeobecnú ekonomiku a dvojročné štúdium so zameraním na hospodársku administratívu. Otvorené boli 4 triedy (2+2) s počtom žiakov 160.
Súčasnosť.
V súčasnosti poskytuje škola štúdium v dvoch odboroch: obchodná akadémia - ekonóm - informatik a obchodná akadémia: bilingválne štúdium anglický jazyk. V novembri 2017 si škola pripomenula slávnostným galavečerom 50. výročie svojho založenia. V júni 2018 zadržala polícia učiteľa školy podozrivého zo sexuálneho obťažovania študentiek. V októbri 2019 spustil Košický samosprávny kraj výstavbu jedálne pri Obchodnej akadémii, ktorá od uvedenia do prevádzky slúži trom školám - Obchodnej akadémii, Gymnáziu a Strednej zdravotníckej škole. V školskom roku 2021/22 študuje na škole 187 žiakov v 9 triedach.
Gallaratese

Obytný komplex Gallaratese sa nachádza v rovnomennej štvrti Gallaratese na okraji talianskeho mesta Miláno s kapacitou 2 400 obyvateľov. Jeho autormi sú architekti Carlo Aymonino a Aldo Rossi. Aymonino zodpovedá za objekty A1, A2, B a C a Rossi zodpovedá za objekt D.
Vznik.
Komplex bol postavený v rokoch 19671974 ako sebestačná obec, ktorú samotný nájomníci budú prezývať „"Palais social"“. Zhoduje sa to s Rossiho filozofiou architektúry, podľa ktorej hlavnú náplň architektúry obsiahnu objekt školy, nemocnice a väzenia. To sa odráža na usporiadaní foriem, orientácií osí a opakujúcich sa elementoch na fasáde.
Peter Grünberg

Peter Andreas Grünberg (* 18. máj 1939, Plzeň† 9. apríl 2018, Jülich, Nemecko) bol nemecký fyzik. 
V roku 2007 dostal spolu s Albertom Fertom Nobelovu cenu za fyziku za ich objav obrej magnetorezistancie - javu komerčne využívaného v oblasti výroby pevných diskov. Spolu s Fertom je tiež držiteľom Wolfovej ceny za fyziku za rok 2006.
Gymnázium Ivana Kupca

Gymnázium Ivana Kupca je štvorročné, bilingválne a osemročné gymnázium v Hlohovci. Nachádza sa blízko centra mesta Hlohovec.
Gymnázium Ivana Kupca je pomenované podľa slovenského básnika, esejistu a prekladateľa Ivana Kupca, ktorý sa narodil v Hlohovci v roku 1922 a zomrel v Bratislave v roku 1997.
História školy.
Gymnázium v Hlohovci vzniklo začiatkom 17. storočia. Bolo známe po celom Slovensku. Školu založil majiteľ panstva a hradu Hlohovec Stanislav Thurzo. Najväčší rozkvet gymnázia bol za Rudolfa II. Písomné správy o existencii gymnázia sú uložené v maďarskom krajinskom archíve v Budapešti. Zánik gymnázia kladieme do roku 1636, kedy vymrel rod Thurzovcov a v Hlohovci sa naplno rozvinula rekatolizácia.
S myšlienkou založenia gymnázia v Hlohovci sa vtedajší predstavitelia mesta zaoberali už v roku 1930. Zrejme vzhľadom na vtedajšiu veľmi zlú hospodársku situáciu sa zámery založiť v Hlohovci gymnázium nerealizovali. Myšlienky znova ožili v polovici 30. rokov. V roku 1936 bolo v Hlohovci založené Mestské československé reálne gymnázium.
Sídlom školy bola terajšia staršia budova I. ZŠ na Štefánikovej ulici, postavená v roku 1882. Prvým riaditeľom školy bol Konrád Rotrekl. V školskom roku 1936/1937 školu navštevovalo 151 žiakov.
Nástupom moci fašizmu na Slovensku najmä v roku 1939 sa začala písať v histórii hlohovského gymnázia tienistá stránka histórie školy. Postupná likvidácia školy začala v roku 1941 a na jeseň v roku 1943 spelo všetko k likvidácii gymnázia. Dá sa povedať, že len zotrvačnosťou sa vyučovalo i v historických rokoch 1944/1945. Budova školy bola sčasti obsadená nemeckým okupačným vojskom. V škole bola zriadená nemocnica.
Nová kapitola v dejinách školy sa začala písať 1. apríla 1945. Začínajúc školským rokom 1945/1946 bolo gymnázium zoštátnené. V roku 1947 malo hlohovecké gymnázium prvých maturantov. V septembri 1953 vznikla jedenásťročná stredná škola, v školskom roku 1959/1960 dvanásťročná stredná škola. Od školského roku 1960/1961 to bola stredná všeobecnovzdelávacia škola, pričom systém trojročného vzdelávania na SVŠ trval do roku 1975. Súbežne od školského roku 1970/1971 začala znova gymnaziálna forma štúdia. Štvorročné gymnázium ako typ školy existuje aj v súčasnosti.
Po revolúcii roku 1989 bola obnovená osemročná forma štúdia na gymnáziu. Po roku 1990 sa na škole obnovilo osemročné gymnázium so zameraním na matematiku a fyziku. V roku 2008 bola otvorená posledná trieda zameraná na matematiku a fyziku. Od roku 2010 študenti a učitelia používajú systém Edupage s elektronickou žiackou knižkou a elektronickou triednou knihou a od roku 2015 elektronické zaznamenávanie dochádzky, obedov a pod. Od školského roka 2017/2018 k štvorročnej a osemročnej forme štúdia pribudla aj päťročná bilingválna forma štúdia v anglickom jazyku.
Riaditelia.
Od roku 1936 do súčasnosti malo gymnázium 6 riaditeľov a 3 riaditeľky.
Obchodná akadémia (Topoľčany, Inovecká 2041)

Obchodná akadémia Topoľčany je stredná odborná škola zameraná na vyučovanie odborných ekonomických predmetov a cestovného ruchu.
Škola poskytuje úplné stredné odborné vzdelanie v dennom štvorročnom štúdiu v odbore – obchodná akadémia ukončené maturitnou skúškou.
História.
Prvé zmienky o Obchodnej akadémii v Topoľčanoch (Strednej odbornej školy pre študujúcich popri zamestnaní v Topoľčanoch) registrujeme od roku 1963. Prvým riaditeľom bol Ing. Ladislav Daňo a tajomníčkou školy bola pani Mária Škriputová. V roku 1968 podľa zriaďovacej listiny vznikla z menovanej školy Stredná ekonomická škola v Topoľčanoch, odbor ekonomika služieb. V roku 1983 sa stal riaditeľom školy Ing. Jozef Žaťko. V roku 1990 dostáva škola oficiálny názov Obchodná akadémia. V tom čase mala 16 tried, 2 učebne strojopisu, 2 jazykové učebne, kabinety, telocvičňu a knižnicu. V roku 1991 sa stala riaditeľkou školy Ing. Kvetoslava Kyselová.
V roku 1997 kedy sa stala riaditeľkou školy Ing. Beáta Gunišová, prešla škola rozsiahlou rekonštrukciou:
V roku 2014 sa riaditeľkou školy stala Ing. Mária Malinková. Škola prešla rozsiahlou obnovou interiéru. V roku 2015 škola získala akreditáciu na projekt Erasmus+, ktorý ponúka študentom odbornú prax v krajinách Európskej únie.
Jelcz 272

Jelcz 272 je typ poľského autobusu, ktorý bol na základe česko-slovenskej licencie vyrábaný v 60. a 70. rokoch 20. storočia v meste Jelcz (dnes mesto Jelcz-Laskowice). V Česko-Slovensku bol tento autobus vyrábaný pod označením Škoda 706 RTO.
Konštrukcia.
Konštrukčne bol Jelcz 272 MEX zhodný s česko-slovenskými vozidlami 706 RTO. Išlo o dvojnápravový autobus s trambusovou, polosamonosnou karosériou, ktorá bola umiestnená na nosnom ráme. Vstup do vozidla zaisťovali dvoje dvojkrídlové dvere, pre šoféra boli určené malé dvierka v ľavej bočnici, ktoré viedli priamo na jeho stanovisko. Na prvý pohľad poznateľný rozdiel medzi poľskými Jelczami a česko-slovenskými Škodami sú predné svetlá. Vozidla 706 RTO mali predné svetlá zaoblené podľa línie vozovej skrine, zatiaľ čo Jelczy mali svetla rovné, vystúpené z karosérie.
Autobusy Jelcz 272 MEX boli vyrábané len v mestskom variante. Linkové vozidla (obdoba česko-slovenských 706 RTO CAR) boli označené Jelcz 041.
Prevádzka.
Vozidla Jelcz 272 MEX boli v hojnom počte exportované tiež do Česko-Slovenska, kde jazdili v mnohých mestách (napr. Praha, Brno).
Historické vozidlá.
Poľsko:
Jakub Schikaneder

Jakub Schikaneder (* 27. február 1855, Praha – † 15. november 1924, Praha) bol český maliar.
Život.
Pochádzal z rodiny colného úradníka, bol umelecky veľmi nadaný, rodinné zázemie, aj keď mierne biedne, mu však poskytlo možnosť štúdia. Toto pochopenie pre Jakubove umelecké zameranie vychádzalo z divadelnokultúrnej tradície rodiny, ktorej príslušníkom bol aj Emanuel Schikaneder (koniec 18. storočia), preslávený ako libretista Mozartovej Čarovnej flauty. Študoval v Prahe a Mníchove. Bol súčasťou tzv. "Generácie českého Národného divadla". Maľoval často melancholicky ladené obrazy so starenami. Jeho obľúbeným námetom bola jeseň; častými motívmi v pokročilej starobe boli pražské zákutia a nábrežia na Vltave. Jeho prvým známym obrazom boli "Lollardé".
Karakalpacko

Karakalpacko, dlhý tvar Karakalpacká republika (karakalpacky Qaraqalpaqstan Respublikası / Қарақалпақстан Республикасы; uzbecky Qoraqalpog'iston Respublikasi / Қоракалпоғистон Республикаси) je autonómna republika na severozápade Uzbekistanu. Hlavné mesto je Nukus (karakalpacky No'kis, v cyrilike Нөкис).
Demografia.
V Karakalpacku žije asi 1 200 000 obyvateľov - 400 000 Karakalpakov, 400 000 Uzbekov a 300 000 Kazachov. Karakalpaci boli pôvodne nomádski pastieri a rybári. Prvá zmienka o Karakalpakoch je zo 16. storočia. Názov je odvodený od ich typického čierneho klobúka ("qara" = čierny, "qalpaq" = klobúk). Karakalpacká kultúra bola výrazne narušená počas sovietskej okupácie. Ich jazykkarakalpačtina, je viac príbuzný s kazaštinou než s uzbečtinou.
Teloméra

Teloméra ("telos" – koniec, "meros" – časť) je koncová časť eukaryotických chromozómov. Keďže eukaryotické chromozómy sú na rozdiel od prokaryotických lineárne a nie uzavreté do kruhu, existujú na nich koncové časti s niekoľkými špecifickými vlastnosťami.
Na rozdiel od dvojvláknového zlomu v DNA telomérické konce chromozómov neumožňujú vzájomné spájanie týchto častí chromozómov. Teloméry sa zúčastňujú na udržaní polohy chromozómov v bunkovom jadre a na správnom spárovaní homologických chromozómov počas redukčného delenia – meiózy. Niekedy obsahujú špeciálne proteíny, ktoré sa na iných miestach chromatínu nevyskytujú. DNA v telomérach patrí k nekódujúcej DNA (neobsahuje gény) a tvorí ju motív s dĺžkou 6 – 10 bázových párov, ktorý má rôzny počet opakovaní (u človeka niekoľko sto až tisíc). V ľudských bunkách je táto opakujúca sa sekvencia TTAGGG.
Na úplnom konci teloméry vzniká previs jedného vlákna dvojzávitnice DNA a to na jej 5´ konci. Táto prevísajúca DNA môže vytvárať tzv. vlásenkový ohyb.
Počas replikácie DNA nastáva problém s replikáciou telomér. Pri každom bunkovom delení sa teloméry skracujú. Predĺžiť na pôvodnú dĺžku ich dokáže enzým telomeráza, ktorá má vlastnosti reverznej transkriptázy.
Technická akadémia

Technická akadémia je prvou školou na Slovensku, kde bolo zriadené Centrum odborného vzdelávania (COV) pre potreby strojárstva.
História.
V minulosti bol Spiš známy najmä ako centrum baníctva a geológie. Vyžadoval si však stredoškolsky vzdelaných absolventov nielen v týchto oblastiach, ale aj v oblasti strojárstva.
Súčasnosť.
V školskom roku 2018/2019 študuje na škole 500 žiakov v 16 triedach denného štúdia. Žiaci študujú v odboroch:
Karakalpaci

Karakalpaci alebo Karakalpakovia sú turkický národ pozostávajúci z asi 650 000 ľudí, z toho asi 500 000 žije v Karakalpacku, ostatní v Afganistane a inde. Veriaci sú moslimovia, hlavne sunniti. Hovoria po karakalpacky, jazykom príbuzným kazaštine.
Nieuport 11

Nieuport 11 bol francúzsky stíhací dvojplošník z čias prvej svetovej vojny. Bol skonštruovaný v reakcii na veľkú prevahu nemeckých stíhačiek v roku 1915. Fokkerove jednoplošníky zaistili centrálnym mocnostiam leteckú nadvládu a členom Trojdohody sa tak výrazne sťažilo uskutočňovanie leteckého prieskumu.
Vznik a vývoj.
Gustave Delage zmenšil svoj predchádzajúci typ Nieuport 10 a vytvoril tak malý a ľahký jedenapolplošník (pilotmi nazývaný "Bébé"), ktorý bol omnoho rýchlejší než nemecké Fokkery.
Jedenapolplošník je lietadlo, ktorého horné krídlo má bežnú veľkosť s dvomi nosníkmi a menšie dolné krídlo s jedným nosníkom. Aj cez spevnenie vzperami tvaru V malo spodné krídlo tendenciu sa pod väčším tlakom krútiť a ohýbať. Nieuport 11 už bol vybavený krídelkami na rozdiel od zastaraného ohýbania krídel u konkurenčných Fokkerov.
Hlavou výhodou Fokkerových jednoplošníkov bola výzbroj v podobe synchronizovaných guľometov, ktoré mohli strieľať skrz točiacu sa vrtuľu. V tom čase spojenci nedisponovali podobnou technológiou, a tak bol na Nieuport 11 montovaný guľomet Lewis alebo Hotchkiss nad horné krídlo, odkiaľ mohol strieľať mimo okruh vrtule. Nevýhodou takého riešenia bolo komplikované dobíjanie zbrane.
Operačné nasadenie.
Bébé bol dodávaný na západnú frontu od januára 1916 a počas jedného mesiace ich bolo v službe už 90. Nieuporty 11 boli dodávané francúzskej Aviation Militaire, britskej Royal Naval Air Service a holandskej, belgickej, ruskej a talianskej armáde. (Viac ako 450 ich bolo vyrobených v licencii talianskymi firmami.) 
Niektoré Nieuporty 11 boli upravené pre odpaľovanie neriadených rakiet z krídelných vzpier.
Hala Tony Garnier

Hala Tony Garnier (la Halle Tony Garnier) je lyonská stavba zapísaná v zozname historických pamiatok. Bola navrhnutá v rokoch 1903 až 1913 a od čias svojej výstavby až po dnes niekoľkokrát zmenila svoju funkciu.
Charakteristika.
Stavba sa nachádza vo francúzskom meste Lyon, vo štvrti Gerland, na sútoku riek Rhôna a Saône.
Autorom haly je francúzsky architekt a urbanista z medzivojnového obdobia, Tony Garnier. Je držiteľom prvej ceny Prix de Rom a autorom významných projektov a realizácii v Lyone, pričom táto hala, ktorej pôvodná funkcia bola aukčná hala jatočných zvierat sa radí medzi ne. 
Zaujímavosťou tejto architektúry je, že prešla viacerými funkčnými zmenami a vo všetkých fázach svojho funkčného využitia pôsobila okázalo i utilitárne zároveň.
Súčasnosť.
V súčasnosti hala slúži ako Medzinárodné centrum pohybu a komunikácií. Ponúka najväčšiu multifunkčnú sálu v širokom okolí mesta Lyon. Táto historická pamiatka pripomína aj svojou funkciou dejiny krajiny – prvý vzostup balóna bratov Montgolfierových (Joseph-Michel a Jacques-Étienne Montgolfier), prvú železničnú stanicu pre cestujúcich a vynález bratov Lumierovcov (Auguste a Louis Lumiér) - kinematograf.
Rozmery a architektúra.
Má kapacitu až 17000 návštevníkov, ročne ju navštívi 850 000 návštevníkov. Plocha haly má 17 000 m2, Jej dĺžka je 210 m, šírka 80m, výška 24m, objem 243000 m3, a orientácia vzhľadom k svetovým stranám je sever-juh. Halu prestrešuje 22 oceľových väzníkov, ktoré preklenú 80 m bez použitia pilierov. V hale sú zavesené 2, 170 m dlhé lávky.
Uzbeci

Uzbeci (-slovenský kodifikovaný tvar) alebo zriedkavo Uzbekovia (po uzbecky "O‘zbek / Ўзбек", plurál "O‘zbeklar / Ўзбеклар") sú turkický národ čítajúci asi 23-29 miliónov ľudí, ktorí žijú v strednej Ázii. Hovoria uzbecky. Uzbecký jazyk patrí do turkickej skupiny altajskej jazykovej rodiny.
Krajiny, kde žijú Uzbeci:
Sú potomkovia národov, ktoré vznikli splynutím iránsky hovoriacich Sogodiancov, Chorezmiancov, Massagetov, Sakov a ďalších národov, ktorí neskôr splynuli s prichádzajúcimi turkickými kmeňmi, ktoré prichádzali do Strednej Ázie od začiatku nášho letopočtu. Tento proces sa urýchlil v 6. storočí, vytvorením turkického kaganátu.
V období štátu Karachánovcov sa ukončila etnogenéza miestneho obyvateľstva, ktoré začalo hovoriť turickým jazykom. Označenie Uzbeci sa však začalo používať až neskôr po asimilácii s kočovnými deštikipčackými Uzbekmi (Kumánmi), ktorí prišli do Strednej Ázie začiatkom 15. až v 16. storočí po páde ríše Timurovcov na čele s Šejbání Chánom.
Až do začiatku 20. storočia sa zachovali veľké rozdiely medzi pôvodným obyvateľstvom oáz, zavlažovanej poľnohospodárskej pôdy, miest a remeselníkmi na jednej strane a kočovnými pastiermi, žijúcimi v rodovom systéme na strane druhej. Súčasný uzbecký štát vznikol po rozpade ZSSR z bývalej Uzbeckej sovietskej socialistickej republiky v decembri 1991.
Turkménčina

Turkménčina (latinka: türkmençe, türkmen tili, cyrilika: түркменче, түркмен дили, arabské písmo: تورکمن ﺗﻴﻠی ,تورکمنچه) je turkický jazyk a úradný jazyk Turkménska. Hovorí ním asi 3 000 000 ľudí v Turkménsku, 380 000 v Afganistane a 500 000 v Iráne.
Písmo.
Turkménčina sa do roku 1928 písala upravenou verziou perzsko-arabského písma. Upravenou latinkou sa písala od roku 1928 do roku 1940, kedy bola z politických dôvodov povinne zavedená cyrilika pre všetky jazyky na území bývalého Sovietskeho zväzu (cieľom vládcov Sovietskeho zväzu bolo čo najviac obmedziť kontakty medzi turkickými národmi žijúcimi v južných republikách s tými, ktoré žili za hranicami ZSSR a zároveň tak obmedziť vplyv islamu v týchto republikách). Po nezávislosti Turkménska v roku 1991 sa začala opäť používať latinka. Pôvodne boli zavedené nezvyčajné znaky ako napríklad symbol pre libru, dolár, jen a cent, neskôr však tieto špeciálne znaky boli nahradené štandardnými písmenami používanými v latinke. Turkménci v Iráne a Afganistane dodnes používajú pôvodné perzsko-arabské písmo.
Fonetika.
Turkménčina dodržiava vokálovú harmóniu ako napr. maďarčina. Rozlišujú sa predné samohlásky (ä, e, i, ö, ü) a zadné samohlásky (a, y, o, u):
Gramatika.
Turkménčina má 6 pádov:
Politika.
V roku 2002 boli z politických dôvodov premenované turkménske názvy mesiacov a dní v týždni podľa knihy Ruhnama napísanej Saparmuratom Nijazovom. Napr. január bol premenovaný na "Türkmenbaşy" (v preklade "otec všetkých Turkménov" - prezývka Saparmurata Niyazova. Marec bol premenovaný na "Gurbansoltan" podľa mena Niyazovej matky (Gurbansoltan Eje) a september na "Ruhnama" (názov Niyazovej knihy "Ruhnama", ktorú prezentoval ako duchovný sprievodca všetkých Turkménov). V júli 2008, po Niyazovej smrti, bolo toto rozhodnutie vrátené späť.
O 28 dní...

O 28 dní... () je britský hororový film z roku 2002. Vo filme hrajú Cillian Murphy, Naomie Harris a Christopher Eccleston. 
Dej.
Šimpanzi nakazení chorobou podobnou besnote utečú a pohryzú skupinu aktivistov, ktorí vtrhli do laboratória. Potom sa dej prenáša o 28 dní neskôr, kedy sa Jim z kuriérskej služby prebudí z kómy. Leží v nemocnici, ktorá zíva prázdnotou. Opúšťa budovu a zisťuje, čo sa vo svete deje. Sleduje, ako niekde umierajú ľudia, keď stretne Selenu a Marka. Nákaza zlikvidovala takmer celý Londýn. Tí, čo ostávajú, sa snažia nájsť vojenskú jednotku, ktorá by mala byť niekde mimo mesto.
Komiža

Komiža () je chorvátske prístavné mesto ležiace na západnom pobreží ostrova Vis v Jadranskom mori. Má 2 476 obyvateľov.
Komiža je situovaná na úpätí kopca Hum (). Priemerná januárová teplota vzduchu sa tu pohybuje okolo 8,9 °C. Hospodárstvo je založené na farmárstve, vinohradníctve, rybolove a spracovaní rýb, moreplavbe a poslednou dobou tiež na cestovnom ruchu. Na východnom pobreží sa nachádzajú rozľahlé piesčité a okruhliakové pláže, ako napríklad "Kamenica", "Gusarica", "Nova Posta" či "Velo Zalo".
Komiža je napojená na okresnú cestu, ktorá ju spojuje s mestom Vis, jediným mestom spojeným so Splitom.
Dejiny.
Prvé zmienky o trvalom osídlení pochádzajú z 12. storočia. Prístavný kostol bol vystavený v roku 1585.
V 13. storočí tu na vyvýšenine nad sídlom založili benediktíni kláštor svätého Mikuláša (tzv. "Muster"). Najstaršie jadro kláštora tvorí jednolodný románsky kostol s polkruhovou apsidou z 13. storočia.
V období od 14. do 17. storočia bol vystavený rozsiahly päťlodný kostol, ktorého centrálna loď pochádza zo začiatku 16. storočia, veľká baroková svätyňa je datovaná do roku 1652. Z pôvodného kláštorného opevnenia sa dochovali dve veľké veže postavené v románskom slohu; vež kostola bola roku 1770 prestavaná na zvonicu.
Kostol Panny Márie Gusarickej sa skladá z troch rovnako veľkých jednolodných kostolov, ktoré sú vo vnútri prepojené oblúkmi. Najstarším z kostolov je ten prostredný (pochádza zo 16. storočia), zatiaľčo dva bočné vznikli v 17. a 18. storočí. Vo vnútri sa nachádzajú barokové oltáre, organ z roku 1670 a skvostný strieborný reliéf Panny Márie Rosarijskej zo 17. storočia.
Opevnený kostol svätého Roka bol postavený roku 1763, o sedem rokov starší je kostol Panny Márie Sedembolestnej.
Budova Verejného centra zo začiatku 20. storočia je dielom architekta A. Bezica. Roku 1966 bola v Komiži otvorená galérie Đuro Tiljaka, v roku 1984 potom galéria Borisa Mardešića.
Súčasnosť.
Vďaka svojmu umiestneniu v hlbokom zálive ponúka Komiža svojim návštevníkom výborné príležitosti: ako kvalitné ubytovacie zariadenia (či už v hoteloch či apartmánoch), tak aj veľa kultúrnych a historických miest (kláštory, pevnosti). Taktiež možnosti športového vyžitia je tu dostatok - je tu ihrisko pre basketbal, hádzanú aj futbal. Nemenej zaujímavé sú vodné športy vrátane potápania.
Zvláštna atmosféra letných večerov je ešte umocnená výstupmi detských chórov na pobrežných promenádach alebo v miestnych krčmičkách. Pravidelne sú tu poriadané výstavy a iné kultúrne udalosti, obzvlášť keď svoju rodnú oblasť navštívia Chorváti zo Spojených štátov.
Kamil de Lellis

Kamil de Lellis (* 25. máj 1550, Chieti, Taliansko – † 14. júl 1614, Rím) bol katolícky svätec, kňaz a zakladateľ rádu kamiliánov.
Život.
Narodil sa v obci Bucchinico v talianskom regióne Abruzzy. Bojoval v armáde Benátskej republiky proti Turkom. Napokon chcel zanechať vojenského života, ktorý bol márnotratný a vstúpiť ku kapucínom. Pre vážne ochorenie ale nebol prijatý. Počas svojho liečenia v rímskej nemocnici pomáhal ošetrovať tých, ktorí na tom boli ešte horšie než on. Rozhodol sa, že pomoci chorým zasvätí svoj život.
V roku 1582 založil spoločenstvo, ktoré si hovorilo „služobníci nemocných“, a ktoré ako svoj znak začalo používať červený kríž. Z tohto spoločenstva neskôr vznikla rehoľná spoločnosť kamiliánov. 
Na Kamila de Lellis mal veľký vplyv sv. Filip Neri. V službe chorým videl službu trpiacemu Kristovi a tejto činnosti nezanechal ani potom, čo bol v roku 1584 vysvätený na kňaza. Zomrel v Ríme 14. júla 1614, svätorečený bol v roku 1746 a v roku 1886 bol prehlásený za patróna chorých a umierajúcich. Liturgická pamiatka sa slávi 14. júla.
IQ 151

IQ 151 bol osobný počítač vyrábaný od roku 1985 podnikom ZPA Nový Bor v bývalom Česko-Slovensku.
Opis.
Základom počítača bol terminál IK 80-M vyvinutý v roku 1982 na ČVUT ako vzor počítača, ktorý by sa mal byť vyrábať na potreby školstva. Vývoj pokračoval v ZPA Nový Bor typom IQ 150, ktorý vznikol dôkladnou rekonštrukciou IK 80-M. V roku 1983 sa pre ČVUT vyrobilo 50 týchto počítačov. Tento počítač sa musel vinou vysokého počtu chýb v roku 1984 stiahnuť naspäť do ZPA Nový Bor a jeho prepracovaním vznikol typ IQ-151. Od roku 1985 pre ministerstvo školstva sa už vyrábal IQ 151 – na konci roka sa dodalo viac, ako 2000 kusov.
Jeho srdcom bola česko-slovenská kópia 8-bitového procesora Intel 8080 – Tesla MHB8080A, taktovaná na 2 MHz. Počítač bol ďalej vybavený 32 KB RAM pamäte (neskôr 64 KB), 4 KB ROM pamäte, výstupným televíznym obrazovým signálom, povinným externým modulom VIDEO 64 (zobrazovanie 64 znakov na riadok a textovou „grafikou“) či VIDEO 32 (len 32 znakov na riadok, lepšie čitateľné na televízii) a externým modulom BASIC 6 (jednoduchou verziou programovacieho jazyka BASIC), neskôr so vznikom modulu GRAFIK (ktorý umožňoval použitie grafiky v rozlíšení 512 256 bodov, používal sa v kombinácii s niektorým z modulov VIDEO) vznikol BASIC G s podporou grafických príkazov.
Alternatíva Basicu bol operačný systém AMOS, ktorý na konci „osembitovej“ éry vyvinuli študenti ČVUT FEL, umožňujúci prácu so súbormi a použitie programovacích jazykov Assembler a Pascal.
Ďalšia možnosť bolo potom použitie operačného systému CP/M – jeho „východoeurópskou“ verziu pomenovanú ako "MIKROS" a to ako na 32 kB verzii, ale lepšie na 64 kB verzii s 8" disketovou mechanikou.
IQ 151 bol primárne určený na použitie na českých školách, na Slovensku podobnú funkciu plnilo trochu vyspelejšie PMD 85. Medzi jeho závažné nedostatky patrilo veľmi časté prehrievanie sa, zlá membránová klávesnica a nedostatok programového vybavenia. Jeho kladná črta bola koncepcia externých hardwarových modulov, ktorá sa nikdy naplno nevyužila.
Komponenty.
„Íkvéčko“ sa pripojovalo k čiernobielym televízorom Tesla. Ako externá pamäť slúžil bežný kazetový magnetofón, ale existovala aj externá mechanika s 8" disketami, na niektorých školách sa IQ inštalovalo do siete pomocou sériových modulov SESTYK alebo SERI a programy si potom jednotlivé stanice ťahali z centrálneho „serveru“ s disketovou mechanikou. Výstupným zariadením potom mohol byť súradnicový zapisovač použitý ako tlačiareň, ktorá písala normálnymi fixami alebo tlačiareň z produkcie brnianskej zbrojovky Consul C2113.
Morihei Uešiba

Morihei Uešiba (; * 14. december 1883 – † 26. apríl 1969) bol učiteľom bojových umení a zakladateľom aikida. Študentmi aikida je tiež často titulovaný ako "Kaiso" (開祖) – „zakladateľ“ alebo "Ósensei" (翁先生) – „veľký učiteľ“.
Život.
Morihei Uešiba sa narodil v Tanabe, prefektúra Wakajama, Japonsko 14. decembra 1883. Počas Moriheiovho detstva žila rodina v Maizuru (prefektúra Kjóto). O bojové umenie sa začal zaujímať potom, čo videl, ako bol zbitý jeho otec. To ho hlboko zasiahlo. Potom, čo sa so ženou v roku 1912 presťahoval na sever ostrova Hokkaidó, začal trénovať aiki-džúdžucu školy Daitó-rjú (大東流合気柔術) pod vedením Sókaku Takedy.
Potom, čo Uešiba opustil Hokkaidó, dostal sa pod vedenie Onisaburó Degučiho, spirituálneho vodcu sekty Ómoto-kjó v Ajabe. Počas svojho pôsobenia v sekte sa zoznámil s politickými špičkami a ako učiteľ bojových umení v Ajabe začal členov sekty trénovať. Napokon sa vypravil do Mongolska založiť utopickú kolóniu Ómoto-kjó.
Uešiba sa neskôr od oboch učiteľov dištancoval, aj keď ich vplyv bol pre Aikidó nezanedbateľný. Bojové umenia sa pre neho pozvoľna stávali omnoho viac životným štýlom než obyčajnými technikami. Aj preto sa počas druhej svetovej vojny stiahol do ústrania a Aikidó nevyučoval.
Morihei Uešiba zomrel 26. apríla 1969.
Tributylcín

Tributylcín je organická zlúčenina cínu.
Za bežných podmienok bezfarebná kvapalina, teplota topenia – 45 °C, a teplota varu 180 °C. Rozpustnosť vo vode nízka, lepšia v tukoch, alkoholoch či halogénuhľovodíkoch.
Použitie.
Komerčne dostupný ako zmes s dibutylcínom, tetrabutylcínom a zlúčeninami trialkylcínu. Pridáva sa napríklad do lodných náterov, konzervantov dreva alebo pesticídov. Používa sa proti plesňam v chladiacich systémoch a vežiach elektrární, papierní, textiliek alebo pivovarov. Slúži ako aditívum v PVC, inhibítor korózie, prípravok k hubeniu, dezinfekcia v nemocniciach či na športoviskách.
Ekologické riziká.
Zlúčeniny tributylcínu sú toxické látky ohrozujúce vodné ekosystémy. Kumulujú sa v sedimentoch, kde ich pomaly degradujú. Môžu sa hromadiť v tukových tkanivách organizmov (bioakumulácia). Ich toxicita pre ryby veľmi kolíše, pre ustrice, škľabky a kôrovce je vysoká. U niektorých mäkkýšoch spôsobujú tributylcíny vývoj samčích znakov u samíc tým, že ovplyvňujú hladinu niektorých hormónov.
Zdravotné riziká.
Je toxický pre obličky a nervovú sústavu. Nová štúdia ukazuje, že výskyt tributylcínu v životnom prostredí môže súvisieť aj s prudkým nárastom prípadov obezity v posledných desaťročiach. Japonskí vedci zistili, že tributylcín aj vo veľmi nízkych koncentráciách aktivuje bunkové receptory RXRs (retinoid X receptors), ktoré stimulujú rast tukových buniek. Experimenty ukázali u myší, že vystavenie tributylcínu v čase vnútromaternicového vývoja vedie k abnormálne veľkému množstvu tukového tkaniva v neskoršom živote.
Externé odkazy.
Tributylcín a zlúčeniny
Lesný roh

Lesný roh je plechový hudobný nástroj. Je predchodcom moderných trubiek. Zvuk sa tvorí v nátrubku a záklopkovom mechanizme. Vyvinul sa z európskych rohov v 17. storočí. Lesný roh sa často používa na vykreslenie zvukov prírody alebo poľovačky v lese.
V symfonickom orchestri je zvyčajne ladený v F.
Hornista – hudobník hrajúci na lesný roh. Slovo hornista pochádza z anglického slova horn.
Pleistoanax

Pleistoanax () z kráľovskej rodiny Agiovcov bol kráľ Sparty od roku 459 pred Kr. do roku 409 pred Kr. V rokoch 446 pred Kr. do roku 428 pred Kr. ho zastupoval syn Pausanias. Pleistoanax bol najstarším synom Pausania, slávneho vojvodcu pochádzajúceho z kráľovskej rodiny Agiovcov, ktorý na čele gréckych vojsk porazil v roku 479 pred Kr. perzské vojská v bitke pri Platajách.
Na trón nastúpil v roku 459 pred Kr. V roku 457 pred Kr. viedla Sparta inváziu proti Fokide. Pleistoanax, keďže bol ešte veľmi mladý, nemohol sa postaviť na čelo spartského vojska; zastúpil ho syn jeho strýka Nikoméda Kleombrotos. V roku 445 pred Kr. vpadli Aténčania na čele s Periklom do Eubóje a ako odvetu viedol inváziu Sparťanov do Atiky v tom istom roku už Pleistoanax osobne, ale za poradcu mu efori určili Kleandrida. Sparťania pustošili krajinu okolo Atén, ale Atény sa im nepodarilo dobyť. Po predčasnom stiahnutí svojho vojska z nepriateľského územia boli Pleistoanax spolu Kleandridom vystavení podozreniu, že boli podplatení Periklom. Efori ich na to obvinili z úplatkárstva. Kleandrida odsúdili na smrť a mladého kráľa na vysokú pokutu, ktorú nevedel splatiť a bol preto nútený opustiť Spartu. Pleistoanax žil potom 19 rokov vo vyhnanstve v Arkádii na posvätnom pozemku pri svätyni boha Dia a počas tohto obdobia ho na tróne zastupoval jeho syn Pausanias.
Vzhľadom na pokánia a na podnet z Delfskej veštiarne mu počas peloponézskej vojny v roku 428 pred Kr. efori povolili vstup do Sparty a ujať sa znova vlády. Jeho ďalšie panovanie bolo ale ostro sledované jeho odporcami, ktorí ho podozrievali z toho, že podplatil Pýtiu v delfskej veštiarni. Každý jeho neúspech počas peloponézskej vojny proti Aténam využili proti nemu. Pleistoanax preto použil všetok svoj vplyv na ukončenie vojny a dosiahnutie mieru s Aténami. To sa mu napokon podarilo v roku 421 pred Kr., keď spolu s aténskym štátnikom Nikiom podpísali mierovú zmluvu (tzv. zmluva Nikias). Mierová zmluva mala platiť 50 rokov. Obyvateľstvo a hlavne roľníci ho privítali s nadšením. Mier netrval však dlho už o tri roky Sparťania zaútočili na Argos. Lenže Argos bol demokratický štát a Atény ho nenechali bez pomoci. Na posilnenie spartských vojenských síl bol kráľ Pleistoanax postavený na čelo armády pozostávajúcich zo starých mužov a chlapcov, ktorá mala pomôcť spolukráľovi Agidovi. Po príchode zistil, že jeho pomoc už nie je potrebná. Spartské vojsko v bitke pri Mantinei zvíťazilo. Pleistoanax sa vrátil do Sparty. Zomrel v roku 409 pred Kr. a jeho nástupcom sa stal jeho syn Pausanias.
Daniel Brands

Daniel Brands (* 17. júl 1987, Deggendorf, Nemecko) je súčasný nemecký profesionálny tenista.