burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Deň, ktorý neumrie

Deň, ktorý neumrie je film režiséra Martina Ťapáka z roku 1974. Je zasadený do obdobia Slovenského národného povstania. Zobrazuje drámu muža, ktorý neznáša vojnu a zabíjanie, a preto dezertuje z východného frontu a vracia sa domov. Tu sa pridáva k povstalcom, ako guľometčík v obrnenom vlaku, s cieľom pomstiť ťažké zranenie svojej manželky, ktoré jej spôsobil nemecký dôstojník.
Film zobrazuje udalosti Slovenského národného povstania. V tom povstalecká armáda skutočne použila tri pancierové vozne – vlaky Masaryk, Hurban a Štefánik.
Vlak.
Pre tento film bola vyrobená replika povstaleckého obrneného vlaku Hurban. Oproti originálnemu vlaku sa líši vežami – namiesto veží z tankov LT-35 má replika väčšie veže s dlhším kanónom, ktoré pochádzajú z tanku T-34/85. Tento vlak je dnes vystavený pod Zvolenským zámkom.
Deň slnovratu

Deň slnovratu je filmová dráma režiséra Jozefa Režuchu z roku 1973 .
Dialóg 20-40-60

Dialóg 20-40-60 je poviedkový film, ktorý režírovali Jerzy Skolimovsky (20), Peter Solan (40) a Zbyněk Brynych (60).
Do posledného dychu

Do posledného dychu je film režiséra Jozefa Režuchu z roku 1976.
Dobrú chuť, televízorček

Dobrú chuť, televízorček je film režiséra Paweła Trzasku z roku 1992.
Film vznikol v koprodukcii štúdií: Arkadius Plechal, Zespół Filmowy „Oko“, Studio Brik Alma-Ata a Atan Studio Bratislava. Film v Československu nebol v kinách premietaný.
Dom na rázcestí

Dom na rázcestí je československá filmová dráma režiséra Vladimíra Bahnu z roku 1959, natočený na námet divadelnej hry Karla Stanislava "Dům na rozcestí".
Dej sleduje príbeh mladého lekára Juraja Belana (Elo Romančík), ktorý sa zblíži so svojou kolegyňou, Emíliou Kortanovou (Vlasta Fialová). Tá sa ho snaží zatiahnuť do poskytovania nezákonných interrupcií, ktoré jej umožňujú žiť v prepychu.
Dosť dobrí chlapi

Dosť dobrí chlapi je film režiséra Jozefa Režuchu z roku 1971.
Dúha nad Slovenskom

Dúha nad Slovenskom je celovečerný dokumentárny film režiséra Vladimíra Bahnu z roku 1952.
Film je propagandou rozvoja Slovenska po prevzatí moci Komunistickou stranou Československa. Je to prvý slovenský farebný celovečerný nehraný film.
Dvere dokorán

Dvere dokorán je film režiséra Jozefa Medveďa z roku 1977.
Dej.
Mladý vysokoškolák, ktorý pri dopravnej nehode stratil oboch rodičov, postupne nachádza vnútornú rovnováhu za pomoci priateľstva skupiny robotníkov.
Ďaleko je do neba

Ďaleko je do neba je film režiséra Jána Lacka z roku 1972.
Dej.
Baladický príbeh z 20. rokov 20. storočia, odohrávajúci sa na slovenských kopaniciach. Mladý učiteľ 
vracajúci sa z ruského zajatia otvára novú školu. Jeho revolučné názory ho dostávajú do konfliktu s bohatým gazdom, ktorý feudálnymi spôsobmi vládne svojej rodine i celej dedine.
Jozef Malovec

Jozef Malovec (* 24. marec 1933, Hurbanovo – † 7. október 1998, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ. V roku 1989 mu udelili titul zaslúžilý umelec. 
Životopis.
Súkromne študoval skladbu u Jána Zimmera, v štúdiu pokračoval u Alexandra Moyzesa na VŠMU v Bratislave a na pražskej AMU u Jaroslava Řídkeho a Vladimíra Sommera. Popri skladateľskej činnosti pôsobil v Slovenskom rozhlase ako
redaktor, dramaturg a riadiaci pracovník Experimentálneho štúdia Československého rozhlasu v Bratislave.
Tvorba.
Je autorom prvej autonómnej elektroakustickej skladby na Slovensku – "Orthogenesis" (1966 – 1968), ktorá v roku 1969 získala 3. miesto vo finále svetovej súťaže v Darmouth College Hanover (New Hampshire, USA). Tvorbu Jozefa Malovca charakterizuje využívanie princípu koláže, komplementárnosť výrazových prostriedkov, ako je spontánnosť, racionalita, citát, vážnosť, irónia, vtip. V jeho hudobnom diele možno badať skĺbenie dodekafónie a tonality.
Komponoval aj hudbu k poézii na texty básní svojej manželky, Heleny Malovcovej ("Hudba pre bas a komorný orchester", 1977). Okrem experimentálnej hudobnej tvorby vytvoril hudbu k mnohým dokumentárnym i hraným filmom, napríklad "Obrazy starého sveta" (réžia Dušan Hanák), animované filmy Viktora Kubala, "Balada v dreve" (réžia Martin Slivka).
Ján Jonáš

Ján Jonáš (* 23. október 1919, Prietrž – † 23. október 1977, Bratislava) bol slovenský prozaik, publicista a filmový scenárista.
Životopis.
Narodil sa v roľníckej rodine a vzdelanie získaval v Prietrži, Senici a Skalici, neskôr absolvoval aj strednú školu pre pracujúcich, ktorú ukončil maturitou v roku 1959. V rokoch 1936 – 1944 pracoval ako úradník v Senici, v rokoch 1945 – 1951 bol úradníkom v Bratislave, v rokoch 1951 – 1954 pracoval v Slovenskej odborovej rade a v rokoch 1954 – 1970 bol redaktorom a reportérom denníka Smena. V roku 1970 sa stal tlačovým tajomníkom slovenskej vlády, v roku 1972 začal pracovať ako dramaturg a scenárista v Československej televízii v Bratislave, kde pôsobil až do svojej smrti. Pochovaný je v Prietrži.
Tvorba.
Prvé diela začal uverejňovať v roku 1949 v časopisoch Vlasta, Slovenka, Tvorba, Nové slovo, ale i v denníkoch Pravda a Práca. Knižne debutoval v roku 1961 zbierkou krátkych próz "Zrnká vo vetre". Vo svojich dielach čerpal zo všedného života roľníkov, robotníkov, úradníkov, ľudí žijúcich v mestách i na dedine. Vyzdvihoval optimistický životný pocit a pozitívne ľudské vlastnosti, ako súdržnosť či kamarátstvo, ale v celom jeho diele sa vyskytuje aj typ cieľavedomej, energickej ženy. Aktívne spolupracoval s rozhlasom i televíziou.
Nárastok (obrábanie)

Nárastok je zúbok zvarený z kúskov obrábaného kovu nalepený na pracovný hrot obrábacieho nástroja.
Vzniká postupne. Je síce 10x tvrdší ako obrábaný materiál takže teoreticky šetrí nôž. Prakticky je však nežiaduci pretože:
Zabrániť sa mu dá:
Každý materiál má určitý rozsah otáčok, pri ktorých nárastok vzniká najviac. Sú otáčky väčšie alebo menšie, tak je šanca n vznik menšia.
Veľká šanca na vznik je pri obrábaní hliníka a duralu, malá šanca na vznik je pri automatových oceliach.
Kozák brezový

 Kozák brezový ("Leccinum scabrum") ľudovo nazývaný brezák je jedlá huba z čeľade hríbovité ("Boletaceae").
Opis.
Klobúk má v priemere 5 - 15 cm, spočiatku je polkruhovitý, neskôr vankúšovo vyklenutý. Klobúk je hnedej farby. Povrch je suchý a matný za vlhka lepkavý, v mladosti je pevný, neskôr mäkne. Pri reze je vnútro bielej farby.
Hlúbik je asi 8 - 20 cm dlhý, hrubý asi 1 - 3 cm, valcovitý, smerom nahor zúžený, hnedo biely, pokrytý hnedými šupinkami.
Dužina hlúbika je biela, vypĺňa celý objem hlúbika, v mladosti je pevná a tuhá, neskôr vláknitá a mäkká.
Má príjemnú vôňu.
Výskyt.
Rastie od júna do októbra v zmiešaných lesoch, v hájoch, výhradne pod brezami. Vyskytuje sa v miernom pásme severnej pologule. Kozák brezový žije v symbióze s koreňmi brezy.
Použitie.
Kozák brezový je výborná jedlá huba. Môže sa použiť na spôsob praženice, alebo ako sušená huba napríklad do kapustníc.
Možnosť zámeny.
Nedá sa zameniť za jedovaté huby. Medzi kozákmi je niekoľko podobných druhov, ktoré sa líšia viazanosťou na určitý druh dreviny.
Bouvetov ostrov

Bouvetov ostrov (po nórsky "Bouvetøya") je neobývaný ostrov, nachádzajúci sa v južnej časti Atlantického oceánu (resp. v Južnom oceáne) a patriaci Nórsku. Najbližšia pevnina je vzdialená asi . Viac ako 95 % územia ostrova je pokrytých ľadom.
Geografia.
Bouvetov ostrov sa nachádza na 54°26′ južnej šírky 3°24′ východnej dĺžky, jeho rozloha je . 93 % plochy ostrova pokrývajú ľadovce, ktoré padajú z útesov priamo do mora, prípadne aj na pláže tvorené tmavým pieskom vulkanického pôvodu. Pobrežie má dĺžku a často ho obklopujú ľadové kryhy. Ostrov je veľmi ťažko prístupný, nemá žiaden prístav, zakotviť sa dá iba pri pobreží. Najvyšší bod ostrova sa volá "Olavtoppen", vrchol je 780 metrov nad morom. Ostrov je sopečného pôvodu, praktický celý je tvorený štítovým vulkánom Wilhelmplatået.
Bouvetov ostrov môže byť kandidátom na jeden z najodľahlejších ostrovov sveta. Najbližšia pevnina je až Zem kráľovnej Maud v Antarktíde, ktorá je vzdialená 1 600 kilometrov južne a je takisto neobývaná.
Dejiny.
Bouvetov ostrov objavil 1. januára 1739 Jean-Baptiste Charles Bouvet de Lozier, ktorý velil dvom francúzskym lodiam "Aige" a "Marie". Pozíciu ostrova sa mu nepodarilo presne určiť. Bouvet svoj objav neoboplával a pretože bolo zlé počasie, nebolo ani isté, či ide o ostrov alebo inú pevninu.
Až v roku 1808 sa k ostrovu dostal kapitán veľrybárskej lode Swan Lindsay. Loď patrila spoločnosti "Enderby Compeny". Ani Lindsay na ostrove nepristál, ale už správne zmeral jeho pozíciu.
Prvý sa na ostrov úspešne dostal v decembri 1811 kapitán inej veľrybárskej lode Wasp, Benjamin Morrell, ktorý tu so svojou posádkou lovil tulene. 10. decembra 1825 kapitán Norris vodca veľrybárskych lodí "Sprightly" a Lively vlastnených opäť spoločnosťou "Enderby Company", pristál na ostrove a pomenoval ho "Liverpool Island", ostrov potom vyhlásil za územie patriace Britskej korune.
V roku 1898 bola pri ostrove nemecká expedícia "Valdivia" Carla Chuna, ale na ostrove nepristála. 
Prvý naozaj dlhší čas na ostrove v roku 1927 strávila nórska posádka výskumnej lode "Norvegia". Zostala tu mesiac; vďaka tomu mohlo vzniesť nárok na tento ostrov Nórsko, ktoré pomenovalo ostrov Bouvetøya (po nórsky: Bouvetov ostrov). Dekrét nórskeho kráľa z 23. januára 1928 vyhlasuje Bouvetov ostrov za nórske územie. Spojené kráľovstvo sa vzdalo svojich nárokov v prospech Nórska hneď v nasledujúcom roku.
V roku 1964 sa tu našiel opustený záchranný čln s niekoľko vecami, ale žiaden pasažier na lodi. V roku 1971 bol Bouvetov ostrov a jeho teritoriálne vody vyhlásené za prírodnú rezerváciu. Ostrov zostáva neobývaný. Roku 1977 tu nórski vedci umiestnili automatickú meteorologickú stanicu.
Incident Vela.
Dňa 22. septembra 1979 americká družica Vela zaznamenala veľký záblesk (prisudzuje sa vďaka intenzite výbuchu menšej jadrovej bombe alebo dopadu veľkého meteoru) v páse južného Indického oceána medzi Bouvetovým ostrovom a ostrovom Princa Eduarda. Rádioaktívny spád dopadol na veľmi rozsiahlu oblasť a zaznamenali ho vedci v Austrálskom antarktickom teritóriu. Žiadna krajina nepriznala svoju zodpovednosť za test, ale podozrenie padlo na Juhoafrickú republiku, Izrael a Taiwan.
Petra

Petra môže byť:
Dráha

Dráha môže byť:
Dynamika (fyzika)

Dynamika je časť (klasickej) mechaniky, ktorá sa zaoberá vplyvom pôsobenia síl na pohyb telies. Prívlastkom klasická označujeme tú časť mechaniky, ktorá sa zaoberá makroskopickými systémami, správaním mikrosveta sa zaoberá kvantová mechanika. Tým, že sa dynamika zaoberá pôsobením síl sa odlišuje od kinematiky, skúmaním pohybu sa zase líši od statiky.
Dynamika opisuje zmeny pohybového stavu telies. Jej základy položil Isaac Newton v 18. storočí, keď formuloval tzv. Newtonove pohybové zákony. Jeden z týchto zákonov, rovnica
dáva do súvisu silu pôsobiacu na teleso hmotnosti "m" so zrýchlením, ktoré táto sila telesu udeľuje. Táto rovnica je základom dynamiky, pretože určuje ako sa telesá pohybujú za pôsobenia síl. Zároveň predstavuje zásadný rozdiel oproti aristotelovskej fyzike, kde sa predpokladalo, že sila je potrebná na samotné udržanie telesa v pohybe.
Sily pôsobiace na telesá majú rôznu povahu. Na základe pozorovaní pritom zisťujeme, že zmeny pohybu telesa môžu nastať vzájomným pôsobením telies
Obzvlášť užitočnými konkrétnymi úlohami riešenými v rámci dynamiky sú
Odvetvia dynamiky.
Podľa toho, čo je objektom skúmania, sa dynamika delí na
Vyššie princípy v mechanike.
Neskorší výskum ukázal, že vyššie spomenuté Newtonove zákony sa dajú formulovať iným spôsobom, ktorý uľahčuje riešenie komplikovaných problémov. Takto boli odvodené Lagrangeove a Hamiltonove rovnice – náhrada za vzťah formula_2 (Hamiltonov formalizmus je zvlášť vhodný na prechod od klasickej ku kvantovej mechanike). Všeobecným princípom, z ktorého sa dajú všetky spomínané rovnice odvodiť je variačný princíp najmenšieho účinku.
Zámásp

Zámásp alebo Džámásp bol perzský veľkokráľ z rodu Sásánovcov, ktorý vládol v rokoch 496499. Jeho otcom bol kráľ Péróz I. (vládol 459484), bratom kráľ Kavád I.
Zámáspa vyniesol na trón prevrat, ktorý zorganizovali perzskí veľmoži, nespokojní s vládou kráľa Kaváda I. Dôvodom boli mazdakovské búrky, sociálne nepokoje, ktoré Kavád prinajmenšom trpel, pretože ich autori vystupovali proti šľachte, hlavnému konkurentovi kráľovskej moci. V prameňoch je Zámásp väčšinou opisovaný ako mierny panovník, jeho vláda však mala len epizodický charakter – potom, ako sa Kavádovi podarilo získať pomoc od Heftalitov, bol nútený na korunu rezignovať. Nie je jasné, aký osud ho potom stihol – časť autorov tvrdí, že dostal milosť, časť píše, že ho zabili.
Tuhársky potok

Tuhársky potok je vodný tok na juhu stredného Slovenska, na území okresu Lučenec. Je to najvýznamnejší ľavostranný prítok Krivánskeho potoka, má dĺžku , plochu povodia a priemerný ročný odtok (Lučenec) .
Pramení v pohorí Ostrôžky na juhovýchodnom upätí Fekiačovho vrchu () v nadmorskej výške cca 
Tečie juhovýchodným smerom, pri osade Mlyn priberá ľavostranný prítok z doliny Tuhárce, dva ďalšie ľavostranné prítoky v nadmorskej výške (z oblasti Chmelinského), resp. (z oblasti Brezín). Pred obcou Tuhár priberá sprava prítok z oblasti Kolibového vŕšku a následne preteká touto obcou.
Pri osade Tuhársky mlyn priberá ďalší prítok z pravej strany a koryto potoka sa výraznejšie horizontálne vlní. Pri rekreačnej osade Poľana Opatová priberá pravostranný prítok () z oblasti Krížov, následne výraznejšie rozširuje svoje koryto a opúšťa Ostrôžky.
Vstupuje do Juhoslovenskej kotliny, do podcelku Lučenská kotlina, kde preteká najprv obcou Stará Halič (tu priberá pravostranný prítok spod Žiaru ()) a vzápätí okrajom susednej obce Halič, tu sa na krátkom úseku vetví na dve ramená, pričom do bočného ramena ústi sprava potok pritekajúci z oblasti obce Lupoč. Pokračuje okolo osád Dolná Telka a Ľadovo, vteká do vodnej nádrže Ľadovo a vstupuje na územie mesta Lučenec. Mestom preteká východným smerom a na juhovýchodnom okraji jeho intravilánu ústi do Krivánskeho potoka.
Krivánsky potok

Krivánsky potok je vodný tok na juhu stredného Slovenska, na území okresov Detva a Lučenec. Niekedy sa označuje ako Lučenský potok. Je to významný pravostranný prítok Ipľa, má dĺžku 48,2 km, plochu povodia 204,89 km² a priemerný relatívny sklon koryta 15,77 ‰. Je tokom III. rádu, má vejárovitú riečnu štruktúru a regulované koryto. V roku 1999 bola na hornom toku vyhlásená PP Krivánsky potok, na ploche 10,23 ha sa ochraňuje podhorský tok so zachovalou sprievodnou vegetáciou prirodzeného zloženia, ktorej význam znásobuje koncentrovaný výskyt veľmi ohrozeného perovníka pštrosieho.
Pramení v pohorí Ostrôžky, v lazníckej oblasti obce Budiná, na severovýchodnom svahu Baranieho vrchu (726,8 m n. m.), v nadmorskej výške okolo 670 m n. m.
Po pribratí krátkeho prítoku pri osade Zavrenovci tečie najprv na západ, zľava priberá prítok spod Budinskej skaly (765,3 m n. m.) a stáča sa na sever. Na krátkom úseku potom tečie juhovýchodným cípom Zvolenskej kotliny, podcelkom Detvianska kotlina, cez obec Podkriváň, ďalej sa stáča na severovýchod a za obcou následne prudko na juhovýchod. Preteká po hranici medzi Ostrôžkami na pravom brehu a Veporskými vrchmi na ľavom brehu, zľava priberá Bzovský potok a vzápätí rozširuje svoje koryto. Pokračuje územím obce Píla, kde priberá niekoľko prítokov (najmä ľavostranný Martinovský potok a pravostranný Pílanský potok).
Potom vstupuje do Revúckej vrchoviny, napája vodnú nádrž Mýtna, do ktorej sprava ústi Uhliarsky jarok a preteká obcou Mýtna ležiacej v Lovinobanskej brázde. Zľava priberá významný Dobročský potok (241,3 m n. m.) a tečie viac juhojuhovýchodným smerom popri lovinobanskej magnezitke a následne aj okrajom tejto obce. Z pravej strany priberá Budinský potok a zľava Salajku. Na krátkom úseku pokračuje smerom na juh, zľava priberá Uderinský potok (Uderinku) a vstupuje do Lučenskej kotliny.
Tu tečie cez Podrečany, sprava priberá Kaderinský jarok, zľava prítok z oblasti Veľkej Uderinej a stáča sa na juhovýchod. Sprava potom priberá Psotu, pri obci Tomášovce sa od hlavného koryta oddeľuje bočné rameno na pravom brehu, kým na ľavom brehu tečie okolo vodnej nádrže Tomášovce. V obci Tomášovce sa obe ramená spájajú, z pravej strany priberá dva prítoky pritekajúce od obce Gregorova Vieska (Ľubetník, bezmenný), sprava priberá prítok vznikajúci severovýchodne od obce Halič a Krivánsky potok vstupuje na územie obce Vidiná.
Preteká okrajom intravilánu obce a následne vteká na katastrálne územie mesta Lučenec, kde preteká miestnymi časťami Opatová a Malá Ves. Vzápätí sa stáča na juh, na juhovýchodnom okraji intravilánu mesta priberá sprava svoj najvodnatejší a najdlhší prítok, Tuhársky potok. Pri osade Béter sa stáča na juhovýchod (178,5 m n. m.), preteká močaristým územím, pričom oba brehy obopína (až k ústiu) ochranná hrádza, následne juhovýchodne od obce Mikušovce priberá ľavostrannú Slatinku (172,4 m n. m.) a napokon severozápadne od obce Trebeľovce sa v nadmorskej výške okolo 171 m n. m., priamo oproti sútoku s Babským potokom, vlieva do Ipľa.
Plachtinský potok

Plachtinský potok je vodný tok na juhu stredného Slovenska, tečie územím okresov Krupina a Veľký Krtíš. Je to pravostranný prítok Krtíša s dĺžkou .
Pramení na Krupinskej planine, v podcelku Závozská vrchovina, na juhovýchodnom svahu Hornej hory (), v nadmorskej výške cca 
Tečie na juh cez územie VVP Lešť, preteká cez Oremov laz, v jeho blízkosti napája malú vodnú nádrž a zľava priberá svoj prvý prítok. Ďalej priberá pravostranný prítok () spod Vyškopeného vrchu () a neskôr tiež sprava Jamu. Následne vytvára výrazný oblúk vypnutý k východu a pokračuje v blízkosti obce Dačov Lom. Pri osade Dolný dačolomský mlyn priberá kratší prítok zľava () a opúšťa územie VVP Lešť.
Rozširuje svoje koryto, opätovne utvára oblúk vypnutý k východu a pokračuje úzkou a hlboko zarezanou dolinou v podcelku Modrokamenské úboče. Tu sa stáča na juhojuhovýchod a sprava priberá Sucháňsky potok ().
Vstupuje do Juhoslovenskej kotliny, podcelku Ipeľská kotlina, zľava priberá Kozí potok a Drienov a preteká okrajom obce Horné Plachtince. Následne pokračuje cez Stredné Plachtince, tu zľava priberá Pecný potok () a za obcou začína výrazne meandrovať. Ďalej sa stáča viac na juhovýchod, tečie cez Dolné Plachtince a opäť výrazne meandruje. Sprava priberá Dlhý potok, preteká neďaleko obce Obeckov, na krátkom úseku tečie na východ a pri obci Sklabiná ústi Krtíša ().
PLachtinský potok je súčasťou systému vodných tokov Krupinskej planiny, ktorý sa vyznačuje tým, že rieky a potoky tu pretekajú rovnobežne vedľa seba severojužným smerom, čo zároveň spôsobuje ich slabo vyvinuté a krátke prítoky (Tisovník, Koprovnica, Stará rieka, Krtíš, Plachtinský potok, Sucháňsky potok, Litava, Trpinec, Vrbovok, Jalšovík, Krupinica).
Koprovnica

Koprovnica je vodný tok na juhu stredného Slovenska, preteká územím okresov Zvolen a Veľký Krtíš. Je to ľavostranný prítok Starej rieky a má dĺžku .
Pramení na Krupinskej planine na západnom úpätí Sokolovho brala () v nadmorskej výške cca na území VVP Lešť.
Najprv tečie na juh, pod Kukáčom () priberá sprava prvý prítok, napája malú vodnú nádrž a stáča sa na juhovýchod. Zľava priberá Chlm () a vzápätí sa stáča na juh. Z pravej strany priberá Dobrú vodu a Koprovnica sa hlbšie zarezáva do podložia podcelku Modrokamenské úboče a vytvára Dolinu.
Opúšťa územie VVP Lešť, výraznejšie meandruje, sprava priberá prítok () spod Kršiakovho vŕšku () a rozširuje svoje koryto. Vytvára Mlynskú dolinu, stáča sa na juhovýchod a pokračuje Brezovskou dolinou. Opäť sa stáča a na krátkom úseku tečie východným smerom. Na pravom brehu bol vybudovaný podzemný kanál, ktorý odvádzal vodu do susednej Starej rieky. Potom preteká rekreačnou oblasťou Koprovnica, stáča sa na juhovýchod a zľava priberá Lomský potok.
Vteká do Juhoslovenskej kotliny, do podcelku Ipeľská kotlina, pri obci Pôtor sa stáča na juh, preteká okrajom obce a na jej katastrálnom území (pri osade Háj) sa vlieva do Starej rieky.
Ascension (ostrov)

Ascension je názov ostrova vulkanického pôvodu, ležiaceho asi od pobrežia Afriky v južnej časti Atlantiku. Ostrov s rozlohou 82 km² patrí Spojenému kráľovstvu ako súčasť Svätej Heleny. Najväčšie mesto je správne centrum Georgetown, ktoré má okolo 450 obyvateľov. 
Geológia.
Ostrov je umiestnený nad Stredoatlantickým chrbátom, kde dochádza pohybu tektonických platní od seba, čo zapríčiňuje aj vulkanickú činnosť na ostrove. Sopka sa dvíha z dna v hĺbke až nad hladinu mora. Je posiata desiatkami parazitických kráterov, sústredených pozdĺž dvoch zlomových systémov. Aj keď priamo na ostrove od jeho objavenia nedošlo k žiadnej erupcii, bazaltové a trachytové horniny vyzerajú veľmi sviežo a nezvetrane.
Využitie.
Ostrov je populárnou destináciou hlavne pre vedcov zaoberajúcich sa evolúciou. Povrch je kamenistý, rastlinná vegetácia vystupuje iba lokálne. Anglickou vládou, tu však bol realizovaný projekt, pri ktorom sa pokúsili vedci ostrov zalesniť. Vedcom sa podarilo vytvoriť umelý dažďový prales, ktorý sa tu ujal pod názvom Green Mountain.
V roku 1982 počas vojny o Falklandy bolo letisko na ostrove použité ako základňa pre britskú R.A.F.
Park One

Park One je názov polyfunkčného domu v hornej časti Kollárovho námestia v Bratislave, ktorého výstavba prebiehala od roku 2006 do roku 2007. Nachádza sa vo vzdialenosti 300 metrov od Grasalkovičovho paláca a 100 metrov od hlavnej obchodnej časti v Starom Meste.
Ľuboreč (potok)

Ľuboreč je potok na juhu stredného Slovenska, tečie územím okresov Lučenec a Veľký Krtíš. Je to ľavostranný prítok Tisovníka a má dĺžku 25,5 km.
Prameň.
Pramení v pohorí Ostrôžky na katastrálnom území obce Ábelová v nadmorskej výške cca 660 m n. m.
Opis toku.
Tečie juhovýchodným smerom, neďaleko obce Ábelová napája malú vodnú nádrž a priberá tri ľavostranné prítoky spod Timravského vrchu (670,6 m n. m.). Vzápätí sa stáča na juh a vytvára hlbšie zarezanú dolinu. Tu zľava priberá kratší prítok (445,6 m n. m.), stáča sa viac na juhojuhovýchod a následne opúšťa Ostrôžky.
Vteká do Juhoslovenskej kotliny, podcelku Ipeľská kotlina, na krátkom úseku sa rozdeľuje na dve ramená, ktoré sa opätovne spájajú v obci Ľuboreč. Po opustení obce pokračuje na juh, vteká do vodnej nádrže Ľuboreč, do ktorej sprava ústi Riečka. 
Pod priehradným múrom vteká do Pôtorskej pahorkatiny, vytvára dve prudké zákruty, zľava priberá Medzné a pokračuje cez obec Ľuboriečka. Za obcou sa stáča na juhozápad, rozširuje svoje koryto, vzápätí sa oblúkom stáča na juh a na katastrálnom území obce Dolná Strehová ústi do Tisovníka.
Mašková (potok)

Mašková je potok na juhu stredného Slovenska, preteká územím okresu Lučenec. Je to pravostranný prítok Ipľa dlhý 25 km a je tokom III. rádu.
"Prameň:" v pohorí Ostrôžky, na východnom úpätí Timravského vrchu (670,6 m n. m.), v nadmorskej výške 639 m n. m.
"Smer toku:" prevažne juhovýchodný, od obce Veľká nad Ipľom juhozápadný
"Geomorfologické celky:" 1.Ostrôžky, 2.Juhoslovenská kotlina, podcelok Lučenská kotlina, časť Jelšovská pahorkatina
"Prítoky:" sprava Klenický potok, Velický potok, Ronok, Dáľovský potok, zľava Jelšovík
"Ústie:" do Ipľa, na katastrálnom území obce Trenč, v nadmorskej výške okolo 165 m n. m.
"Obce:" Polichno, Lupoč, Mašková, Jelšovec a Veľká nad Ipľom
City Business Center Bratislava

City Business Center Bratislava je názov komplexu administratívnych, obytných a obchodných budov, vybudovaný v rokoch 2005 až 2007 na Karadžičovej ulici v Bratislave. Developerom komplexu bol HB Reavis, ktorý tam aj sídli.
Komplex pozostáva z piatich budov, CBC I až CBC V. Dominantným objektom komplexu je CBC I, 95 metrov vysoká budova nachádzajúca sa v bezprostrednej blízkosti centrály VÚB a hlavnej autobusovej stanice Mlynské Nivy. S anténou dosahuje výšky 107 metrov.
Klastavský potok

Klastavský potok je vodný tok na juhu stredného Slovenska, tečie územím okresov Banská Štiavnica a Krupina. Je to pravostranný prítok Belujského potoka s dĺžkou . Nazýva sa aj Báčovský potok.
Pramení v Štiavnických vrchoch, v podcelku Sitnianska vrchovina, na západnom úpätí Sitna () v nadmorskej výške cca 
Na krátkom úseku tečie na juhozápad, veľkým oblúkom sa stáča na sever, následne na západ a vteká do Počúvadlianskeho jazera. Z tajchu vyteká smerom na juh a preteká rekreačnou osadou "Počúvadlianske Jazero". Sprava priberá krátky prítok spod Hája () a zľava, pri Počúvadlianskom mlyne, Dobrú vodu.
Následne vytvára dlhú Klastavskú dolinu, v ktorej vytvára niekoľko výraznejších zákrut. Preteká obcou Klastava a stáča sa viac na juhovýchod, pri osade Klastavský mlyn priberá dva kratšie prítoky (najprv sprava, potom zľava) a preteká časťou Sitnianske predhorie. Sprava ešte priberá prítok spod Sokola () a rozšíreným korytom vstupuje do Podunajskej pahorkatiny.
Preteká jej východným výbežkom, podcelkom Ipeľská pahorkatina, stáča sa na juh a preteká obcami Ladzany, Drážovce, za ktorou sa opäť stáča na juhovýchod, ďalej cez Báčovce a Šipice. Tu sa na okraji obce vlieva v nadmorskej výške cca do Belujského potoka.
Plutvovce

Plutvovce (lat. Pisces) môže byť v starších systémoch:
Luftwaffe (Bundeswehr)

Luftwaffe (ako letecká zložka Bundeswehru; doslova: "Vzdušná zbraň") predstavuje vzdušné sily Nemeckej spolkovej republiky. Luftwaffe ako letecká zložka Bundeswehru vznikla v roku 1956 v Západnom Nemecku počas studenej vojny (vo Východnom Nemecku fungovali Vzdušné sily Národnej ľudovej armády ()). Po znovuzjednotení Západného a Východného Nemecka v roku 1990 sa súčasťou Luftwaffe stali aj časti vojenského letectva bývalej Nemeckej demokratickej republiky. Medzi súčasnými nemeckými vzdušnými silami a bývalou Luftwaffe ako leteckou zložkou Wehrmachtu, resp. vojenským letectvom nacistického Nemecka, neexistuje žiadna organizačná kontinuita. Termín "Luftwaffe", ktorý sa používa pre bývalé i súčasné nemecké vzdušné sily, sa dá v nemčine prenesene použiť aj na vzdušné sily ostatných štátov.
Štruktúra.
Veliteľstvo vzdušných síl ("Kommando Luftwaffe").
Centrum vzdušných operácií ("Zentrum Luftoperationen").
Hlavné podriadené jednotky Centra vzdušných operácií sú:
Veliteľstvo jednotiek vzdušných síl ("Luftwaffentruppenkommando").
Hlavné podriadené jednotky Veliteľstva jednotiek vzdušných síl sú:
Machnáč (prítok Bebravy)

Machnáč je vodný tok na západnom Slovensku, preteká územím okresov Trenčín a Bánovce nad Bebravou. Je to pravostranný prítok Bebravy, má dĺžku a je tokom V. rádu.
Prameň.
Pramení v Strážovských vrchoch, v podcelku Trenčianska vrchovina, na severovýchodnom svahu Trstenca (), v lokalite Bukovina v nadmorskej výške približne 
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv na západ, sprava priberá potok pretekajúci Havránkovou dolinou kde je koryto toku chráneným územím, chránia sa zachované brehové porasty s biocenózami potočného dna. Následne sa stáča na juh, sprava priberá prítok spod kóty a zľava z južného svahu Trstenca. Po pribratí pravostranného prítoku pretekajúceho obcou Petrova Lehota je koryto toku chráneným územím. Sprava ešte priberá Trenčianku a vstupuje do Podunajskej pahorkatiny.
Tu preteká geomorfologickým podcelkom Nitrianska pahorkatina, časťou Bánovská pahorkatina cez Horné a Dolné Motešice, napája malú vodnú nádrž Bobot a preteká obcou Bobot. Na území obce priberá dva ľavostranné prítoky (prvý prameniaci východne od obce Motešice, druhý pod Španím kameňom ()) a pokračuje cez susedné Horňany. Na jej území tiež priberá dva ľavostranné prítok, najprv pred obcou z oblasti Hája a potom za obcou () z oblasti Klčovín. Následne sa stáča na juhovýchod, preteká obcou Dežerice a rozširuje svoje koryto. Severne od Horných Ozoroviec ústi v nadmorskej výške približne do Bebravy.
Chránené územie.
Na území Podunajskej pahorkatiny je Machnáč chráneným tokom, prírodnou pamiatkou vyhlásenou v roku 1983 na celkovej výmere . Ochraňuje sa podhorský tok so zachovaným korytom a zvyškami cenných brehových porastov. Ide o dva úseky, prvý od sútoku s Trenčiankou po vodnú nádrž Bobot a druhý začínajúci za obcou Bobot a končiaci pred obcou Dežerice.
Predmieranka

Predmieranka je potok na Kysuciach, na území okresu Čadca. Je to ľavostranný prítok Kysuce s dĺžkou a je tokom IV. rádu.
"Prameň:" v Moravsko-sliezskych Beskydách, v podcelku Zadné hory, na južných svahoch vrchu Malý Polom (), v nadmorskej výške cca 
"Smer toku:" prevažne na juh, na dolnom toku na juhovýchod
"Geomorfologické celky:" 1.Moravsko-sliezske Beskydy, 2.Turzovská vrchovina (podcelky Kornická brázda, Zadné vrchy a Hornokysucké podolie)
"Prítoky:" sprava prítok spod Polomky (), spod kóty , z oblasti Kornice, spod kóty , Kornianka, zľava prítok z juhozápadného úpätia Uhorskej (), z osady Hlavice, spod Hlineného () a spod Vysokej ()
"Ústie:" do Kysuce pri Turzovke v nadmorskej výške 
"Obce:" Klokočov a jej osady Vrchpredmier a Klin, turzovská miestna časť Predmier
Mútňanka

Mútňanka je potok na Orave, na území okresu Námestovo. Je to vodnatý ľavostranný prítok Bielej Oravy s dĺžkou 22 km a plochou povodia 70,55 km². Je tokom IV. rádu a miestne sa označuje aj ako "Mútnianka". Na strednom toku tečie výrazne zvlneným korytom. 
Prameň.
Pramení v Oravských Beskydách, v podcelku Pilsko, na juhovýchodných svahoch vrchu Polanica (1 339,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 245 m n. m.
Smer toku.
V pramennej oblasti tečie najprv na juhozápad, oblúkom sa stáča severojužným smerom, potom od sútoku so Zlatným potokom pokračuje juhovýchodným smerom až k sútoku s Beňadovským potokom. Ďalej tečie severojužným smerom a napokon od sútoku s prítokom zo západného svahu Zrazu (967,8 m n. m.) tečie k ústiu opäť juhovýchodným smerom.
Prítoky.
pravostranné: prítok zo severovýchodného svahu Magurky (1 142,5 m n. m.), z južného svahu Magurky, Zlatný potok, Čierny potok, Dilovačky, prítok z juhovýchodného svahu Menzdrovky (899,4 m n. m.), prítok z juhovýchodného svahu Gališovho vrchu (878,1 m n. m.), z juhovýchodného svahu Kurčinky (919,5 m n. m.), prítok z východného svahu Sviniarok (879,3 m n. m.), prítok prameniaci juhovýchodne od kóty 827,4 m; zľava prítoky z juhozápadného a južného svahu Minčola (1 272,8 m n. m.), Bystrý potok, prítok prameniaci severne od kóty 1 010,0 m, Práčka, tri prítoky prameniace v blízkosti obce Mútne, prítok zo severného svahu Chovancovky (863,2 m n. m.), Beňadovský potok, Podskalník, prítok zo západného svahu Zrazu (967,8 m n. m.)
Ústie.
Mútňanka ústi do Bielej Oravy v blízkosti obce Breza v nadmorskej výške 642,0 m n. m.
Obce.
Preteká prevažne neobývanou krajinou a v blízkosti osád Mútneho - Mútňanská Píla a Mútňanský Duľov (obe na ľavom brehu), Novote - Novoťský Duľov (na pravom brehu, oproti Mútňanskému Duľovu) a Beňadova - Beňadovský Mlyn (na ľavom brehu).
Veselianka

Veselianka je potok na hornej Orave, na území okresu Námestovo. Je to ľavostranný prítok Bielej Oravy s dĺžkou 20,5 km. Je tokom IV. rádu, plocha povodia je 91,9 km². Miestne sa označuje aj ako "Veselovianka".
Prameň.
Pramení v Oravských Beskydách na juhovýchodných svahoch vrchu Pilsko (1 556,9 m n. m.) v nadmorskej výške cca 1 285 m n. m. v lokalite Suchý potok.
Smer toku.
Od prameňa tečie najprv na krátkom úseku na východ, následne sa stáča, pričom na hornom toku tečie severojužným smerom. Od sútoku s pravostranným prítokom z južného svahu Dudovej sa stáča na juhovýchod, obcou Oravské Veselé na strednom toku preteká opäť severojužným smerom. Od sútoku s Lopatovym potokom po sútok s Poperačským potokom pokračuje na juhovýchod a vytvára niekoľko výrazných ohybov koryta. Na dolnom toku už tečie opäť severojužným smerom.
Ústie.
Veselianka sa vlieva do Bielej Oravy pri obci Oravská Jasenica v nadmorskej výške cca 608 m n. m.
Queen Mary’s Peak

Queen Mary's Peak je názov aktívnej sopky na ostrove Tristan da Cunha. Sopka pokrýva prakticky celý ostrov, jej aktivita nie je obmedzená na hlavný kráter, ale aj viacero parazitických kráterov obkolesujúcich sopku.
Jediná historická erupcia sa odohrala na severných svahoch sopky 10.októbra 1961 - 15. marca 1962 a vyžiadala si evakuáciu obyvateľstva. Posledná erupcia sa odohrala asi 25 km juhovýchodne od ostrova pod hladinou mora v roku 2004.
Fregata ebenová

Fregata ebenová (iné názvy: fregata žltopása, fregata menšia, fregatka veľká; "") je vták z čeľade fregatovité.
Trávi väčšinu svojho života plachtením nad morom vďaka nápadne štíhlemu telu a dlhým úzkym krídlam. Svoju potravu loví na hladine, alebo tak ako je to u fregát obvyklé, o ňu oberá iné vtáky. Fregata žltopása nemá vode odolné perie, takže pri love drží krídla čo najvyššie, a do vody ponorí iba zobák. Tento vták má typický dlhý a hákovito zakončený čierny až modročierny zobák a dlhý vidlicovitý chvost. Samec je na rozdiel od samice celkom čierny, so zelenkastým leskom a dlhými svetlými krídlovými páskami. Samce majú aj šarlátovo sfarbený nafukovací hrdlový vak, ktorým na seba upozorňujú v období toku. Samica má čierno-biele sfarbenie.
Hruštínka

Hruštínka je potok na hornej Orave, preteká územím okresov Dolný Kubín a Námestovo. Je to významný pravostranný prítok Bielej Oravy s dĺžkou 20,5 km a zaberá povodie 81,2 km². Na strednom a dolnom toku výrazne meandruje. Je tokom IV. rádu.
Prameň.
Pramení v Oravskej Magure, na severných svahoch Minčola ( 1 393,9 m n. m.) a Kubínskej hole (1 346,4 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 260 m n. m.
Smer toku.
V pramennej oblasti tečie najprv na sever, následne sa stáča a ďalej už pokračuje prevažne severovýchodným smerom.
Ústie.
Hruštínka ústi do Bielej Oravy pri obci Lokca v nadmorskej výške cca 618 m n. m.
Zázrivka

Zázrivka je potok na dolnej Orave, v západnej časti okresu Dolný Kubín. Je to významný pravostranný prítok Oravy s dĺžkou 21,5 km a je tokom IV. rádu.
Prameň.
Potok pramení v Oravskej Magure na juhozápadnom svahu Príslopca (1 258,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 130 m n. m.
Smer toku.
Od prameňa tečie najprv na západ, potom sa oblúkom stáča a na hornom toku tečie juhozápadným smerom (po obec Zázrivá). V obci sa stáča a ďalej pokračuje severojužným smerom, pričom sa niekoľkokrát esovito vlní. Za rekreačnou osadou Lučivná už tečie k ústiu juhovýchodným smerom, pri obci Párnica sa zľava oddeľuje vedľajšie rameno a potok tečie na krátkom úseku na juh.
Ústie.
Zázrivka sa vlieva do Oravy pri obci Párnica v nadmorskej výške 445,3 m n. m.
Marikovský potok

Marikovský potok je riečka na Hornom Považí, na území okresu Považská Bystrica. Je to pravostranný prítok Váhu, má dĺžku 21,5 km, povodie o rozlohe 101,145 km² a je tokom III. rádu.
Prameň.
Pramení v Javorníkoch na južných svahoch Malého Javorníka () v nadmorskej výške približne , cca 350 m od štátnej hranice s Českom.
Smer toku.
V pramennej oblasti tečie sprvu juhozápadným smerom, v osade Ráztoka sa postupne stáča severojužným smerom, pričom sa esovito stáča. Za osadou Vlkov už pokračuje prevažne juhovýchodným smerom. Na dolnom toku, nad obcou Udiča, sa stáča a k ústiu tečie severojužným smerom.
Ústie.
Marikovský potok sa vlieva do vodnej nádrže Nosice na južnom okraji intravilánu obce Udiča v nadmorskej výške 280,0 m n. m.
Papradnianka

Papradnianka je potok na Hornom Považí, na území okresu Považská Bystrica. Je to pravostranný prítok Hričovského kanála s dĺžkou , plochou povodia 79,159 km² je tokom IV. rádu. Je taktiež najdlhším prítokom Váhu v Považskobystrickom okrese.
Prameň.
Pramení v Javorníkoch na južných svahoch Malého Javorníka () v nadmorskej výške cca 
Smer toku.
Od prameňa tečie najprv východným smerom do osady Podjavorník, potom sa stáča a ďalej pokračuje výhradne juhovýchodným smerom. 
Ústie.
Do Hričovského kanála sa vlieva južne od Podvažia v nadmorskej výške približne
Zoznam slovenských fyzikov

Toto je abecedný zoznam Slovenských fyzikov:
Štiavnik (prítok Váhu)

Štiavnik je potok na Hornom Považí, na území okresu Bytča. Je to pravostranný prítok Váhu s dĺžkou 18,7 km, je tokom III. rádu. Na dolnom toku, nad sútokom s Váhom, napája Vodné dielo Mikšová, pričom sa zároveň križuje s korytom Hričovského kanála.
Prameň.
Pramení v Javorníkoch na východnom svahu Veľkého Javorníka (1 071,5 m n. m.) v nadmorskej výške približne 960 m n. m.
Smer toku.
Od prameňa tečie najprv na juhovýchod, následne sa stáča na východ a preteká Buntovou dolinou.Od sútoku s Hričovským potokom sa najprv stáča severojužným, od sútoku so Širokým potokom juhovýchodným smerom, pričom preteká Štiavnickou dolinou. Nad obcou Štiavnik mení smer toku viac na juhojuhovýchod, od časti Višňové už tečie k ústiu opäť juhovýchodným smerom. 
Ústie.
Štiavnik sa vlieva do Váhu západne od obce Predmier v nadmorskej výške cca 295 m n. m.
Afrovenator

Afrovenator (v preklade "africký lovec") bol veľký dravý dinosaurus, 9 m dlhý primitívny zástupca skupiny Tetanurae. Známy je z pomerne kompletnej kostry zahŕňajúcej lebku. Žil pred 164 až 161 miliónmi rokov na území dnešnej severnej Afriky. Do dnešného dňa predstavuje najlepšie známeho dravého dinosaura z Afriky. Jediný druh je Afrovenator abakensis.
Opis.
Vonkajším výzorom predstavoval afrovenator typického veľkého dravého dinosaura. Mal veľkú podlhovastú hlavu s vysokým počtom ostrých zubov, krátke, no silné predné končatiny s ostrými zahnutými pazúrmi, dlhé zadné končatiny nesúce váhu tela a dlhý, svalnatý chvost. Na rozdiel od vyspelejších karnosaurov nemal hlavu ozdobenú kosteným hrebeňom.
Nález.
Afrovenatora objavil v roku 1993 a o rok neskôr opísal americký paleontológ Paul Sereno na základe takmer kompletnej kostry (časti bedrovej chrbtice a predných končatín, takmer kompletná panva a kompletné zadné končatiny) a lebky (chýba dolná čeľusť). Nájdený bol v súvrství Tiourarén, ktoré sa datuje do strednej jury (stupne bat až oxford, 164 až 161 Ma). Spoločne s afrovenatorom boli nájdené a neskôr opísané aj fosílie sauropóda rodu Jobaria. Kostra afrovenatora sa v súčasnosti nachádza v University of Chicago.
Príbuzenstvo.
Afrovenator bol pôvodne považovaný za blízkeho príbuzného rodu Allosaurus. Neskôr sa zistilo, že bol primitívnejší (hoci Rauhut, 2003 vo svojej štúdii podporuje pôvodný názor o príbuzenstve afrovenatora, jeho štúdia je však ojedinelá). V skutočnosti patril do skupiny veľkých primitívnych tetanurov, čeľade Megalosauridae, ktoré predstavovali úspešné veľké dravce najmä koncom strednej jury. Afrovenator tak v spodnej kriede predstavoval akýsi relikt z predchádzajúcich dôb.
Pápak

Pápak (zomrel okolo 213 po Kr.) bol veľkňaz Anáhitina chrámu v meste Istachr (Irán) a zhruba od roku 205/206 jeden z lokálnych kráľov v Partskej ríši.
Jeho otcom bol pravdepodobne Sásán, pôsobiaci aj ako kňaz v Istachre, matkou Dénak, ktorá pochádzala z rodu Bázrangíovcov. Pápak mal mnohých synov, z ktorých najvýznamnejší je Ardašír, zakladateľ Novoperzskej ríše a sásánovskej kráľovskej dynastie.
O Pápakovom živote je známych len málo správ a aj tie sú sčasti rozporuplné. Väčšinou sa usudzuje, že po smrti svojho otca Sásána zastával nejaký čas funkciu Anáhitina kňaza v Istachre a okolo roku 205/206 zorganizoval vzburu proti príbuznému svojej matky, istachrskému kráľovi Gózihrovi. Ten bol v bitke porazený a zabitý, čo Pápaka vynieslo na stachrský trón. Ak máme veriť kronikárovi Tabarímu, konal Pápak na podnet svojho syna Ardašíra, ktorý si už sám vybudoval malé panstvo v okrsku Dárábgerd (Daráb) juhovýchodne od Šírázu. 
Pápak po úspešnom prevrate istý čas upevňoval svoju pozíciu v Istachre, a keď sa cítil dostatočne silný, obrátil sa na partského veľkokráľa Artabana IV. s prosbou, aby Gózihrov trón udelil jeho druhému synovi Šápúrovi – tým by prevrat fakticky legalizoval. Artabanos však namiesto toho označil Pápaka a Ardašíra za povstalcov a odmietol žiadosti vyhovieť. Zhruba okolo roku 213 Pápak zomrel a spor zostal nevyriešený. Vládu v Istachre po ňom prevzal jeho syn Šápúr.
Petrovička

Petrovička je potok na Hornom Považí, preteká územím okresu Bytča. Je to pravostranný prítok Váhu s dĺžkou 17,2 km, je tokom III. rádu
Prameň.
Pramení v Javorníkoch na juhovýchodnom svahu vrchu Čemerka (1 052,3 m n. m.) v nadmorskej výške približne 900 m n. m.
Smer toku.
Na hornom toku tečie najprv juhojuhovýchodným smerom, potom východným smerom, na krátkom úseku, medzi sútokmi s prítokmi z Vlčej jamy a z juhovýchodného svahu Hluchého, odtiaľ k sútoku s prítokom spod Čerenky opäť na východ. Ďalej už tečie prevažne juhovýchodným smerom Petrovickou dolinou, medzi sútokom s Priečnym potokom a centrom obce Petrovice severojužným smerom. Na dolnom toku potom tečie prechodne opäť na juhovýchod a napokon severojužným smerom.
Ústie.
Petrovička ústi do Váhu pri Bytči (juhozápadne od centra mesta) v nadmorskej výške cca 298 m n. m.
Priatelia

Priatelia môžu:
Rovnianka

Rovnianka je potok, na území okresu Bytča. Je to pravostranný prítok Váhu s dĺžkou 16,5 km, je tokom III. rádu.
Prameň.
Pramení v Javorníkoch na južnom svahu Galkova () v nadmorskej výške približne 
Smer toku.
Od prameňa steká južným smerom, pričom sa esovito stáča, najprv vytvára oblúk prehnutý na východ, potom väčší oblúk ohnutý na západ. Od sútoku s pravostranným prítokom z osady Ráztoky tečie severojužným smerom až k sútoku so Žarnovským potokom, potom tečie juhovýchodným smerom. Nad obcou Veľké Rovné sa stáča a obcou preteká severojužným smerom. Zhruba od sútoku s Mlynským potokom pokračuje ďalej juhojuhovýchodným smerom, od Bukovej už tečie k ústiu smerom na juh.
Ústie.
Rovnianka ústi do Váhu južne od obce Kotešová v nadmorskej výške cca
Acanthopholis

Acanthopholis bol 4 až 5,5 m dlhý bylinožravý dinosaurus zo skupiny obrnených dinosaurov (Ankylosauria). Žil pred približne 105 až 96 miliónmi rokov na území dnešného Anglicka. 
Známy je z len z veľmi nekompletných pozostatkov. Na základe zachovaných pozostatkov sa zdá, že mohol patriť do čeľade Polacanthidae, alebo Nodosauridae. Pôvodne bolo rodu Acanthopholis pripísaných mnoho pochybných druhov, často opísaných na základe pozostatkov, ktoré vôbec nepatrili obrneným dinosaurom. 
Zástupcovia rodu Acanthopholis boli pevne stavané živočíchy pohybujúce sa po všetkých štyroch končatinách. Telo mali chránené oválnymi kostenými doštičkami, kým plecia a krk chránili pomerne dlhé ostne.
Radotiná

Radotiná (miestne aj Radotina alebo Klieštinský potok) je krátky potok na Hornom Považí, v okrese Považská Bystrica. Je to pravostranný prítok Marikovského potoka s dĺžkou 3,169 km a plochou povodia 5,962 km² je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Pramení v južnej časti Javorníkov, v podcelku Nízke Javorníky, v časti Javornícka brázda, v oblasti Ohrebielka, východne od kóty 638,9 m v nadmorskej výške 
Opis toku.
Od prameňa tečie krátkym úsekom na východ, potom sa stáča na juhovýchod a priberá krátky pravostranný prítok. Ďalej pokračuje na východ, preteká intravilánom obce Klieština, kde zľava priberá prítok prameniaci juhozápadne od osady Strážisko a sprava prítok spod kopca Janovský vrch (). Na východnom okraji obce, v časti Richtárovce priberá pravostranný prítok zo severozápadného svahu Budišova (), za obcou sa výrazne esovito stáča, tečie najprv na sever a napokon na východ, pričom preteká okrajom obce Hatné. Tu ústi v nadmorskej výške do Marikovského potoka.
Ipoltica (potok)

Ipoltica je nízkotatranský potok na hornom Liptove, preteká východnou časťou okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Čierneho Váhu, má dĺžku a je tokom III. rádu. Potok postupne preteká cez tri doliny: Hošková, Ráztoky a Ipoltica. 
V doline Ráztoky sú vybudované dve vodné nádrže, ktoré v minulosti slúžili na splavovanie dreva. Údolím Ipoltice a susedných dolín viedla v minulosti lesná železnica, ktorá viedla z doliny Hošková (od sútoku s Hromiskom) až do Čiernovážskej doliny.
Prameň.
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, na západo-severozápadnom svahu Oravcovej () v nadmorskej výške cca 
Opis toku.
Od prameňa tečie na krátkom úseku na sever, oblúkom sa stáča na severovýchod a na hornom toku preteká dolinou Hošková, kde priberá Hromisko a Snežnú zľava. Od sútoku s ľavostranným prítokom z JZ svahu Nemeckej tečie na krátkom úseku na východ k sútoku s pravostrannou Driečnou, opätovne sa stáča na severovýchod a na strednom toku preteká dolinou Ráztoka. V tejto doline najprv priberá pravostranný Široký potok pri horárni Ráztoky, následne napája malú vodnú nádrž, preteká popri horárni Lacková na ľavom brehu a priberá prítoky z doliny Studená zľava a z Malinovej doliny sprava. Potom tečie v blízkosti horárne Javorinka na ľavom brehu, sprava priberá Medvedí potok, prechodne tečie k severu, následne priberá aj svoj najdlhší prítok - Dikulu z tej istej strany a výrazne rozšíreným korytom pokračuje dolinou Ipoltica na dolnom toku. Od sútoku s prítokom zo západného svahu Zadného grúňa mení smer toku na severoseverozápad, z oboch strán priberá viaceré prevažne krátke prítoky, z nich vynikajú ľavostranné Mandiška a tesne pred ústím ešte Plevovský potok, ktorý sa vlieva v osade Čierny Váh. Približne severnejšie od sútoku s Plevovským potokom, sa Ipoltica vlieva do Čierneho Váhu.
Ústie.
Do Čierneho Váhu sa vlieva pri rovnomennej osade v nadmorskej výške , cca nad vtokom Čierneho Váhu do vodnej nádrže Čierny Váh.
Obce.
Ipoltica nepreteká žiadnou obcou, preteká neobývaným a husto zalesneným územím v NAPANT-e, v južnej časti katastrálneho územia obce Východná. Jediným obývaným sídlom v povodí Ipoltice je osada Čierny Váh v okolí ústia.
Machnáč

Machnáč môže byť:
Ascension

Ascension môže byť:
Dynamika

Dynamika môže byť:
Tristan da Cunha

Tristan da Cunha môže byť:
Ararat

Ararat (iné názvy: Arárát, Arárat, Ararát) môže byť:
Ararat môže byť aj:
Live on the Black Hand Side

Live on the Black Hand Side je koncertný dvojalbum americkej skupiny Danzig. Prvý disk obsahuje záznam z vystúpení v roku 1992 a 1994, druhý disk obsahuje záznamy z koncertov z roku 2000. Album vyšiel v roku 2001.
Elektronický kód výrobku

Electronic Product Code (EPC) je kód podobný kódovacej schéme pre Gen 2 RFID štítky (čipy). Je navrhovaný na uspokojenie potrieb v rôznych odvetviach, zatiaľ čo garantuje jedinečnosť pre všetky EPC-zhodné čipy. EPC prispôsobuje existujúce kódovacie schémy a definuje nové schémy tam, kde to je potrebné. 
EPC bolo vytvorené MIT Auto-ID Centra, konzorcia 120-tich globálnych korporácií a univerzitných laboratórii. EPC systém je súčasne riadený EPCglobal, Inc., dcérskej spoločnosti spoločnosti GS1, tvorcov UPC čiarových kódov.
EPC má potenciál stať sa štandardom pre globálne použitie RFID a hlavným elementom navrhovanej EPCglobal Network.
Štruktúra.
Všetky EPC čísla obsahujú hlavičku identifikujúcu enkódovanie schémy, ktorá bola použitá. Toto udáva dĺžku, typ a štruktúru EPC. Schéma enkódovania EPC často obsahuje sériové číslo, ktoré môže byť použité pri jedinečnom identifikovaní daného objektu.
EPC verzia 1.3 podporuje nasledujúce kódovacie schémy: