burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Bocianik stepný

Bocianik stepný () je jednoročná až dvojročná bylina z čeľade pakostovité ("Geraniaceae"). Jeho prirodzený areál sa rozprestiera od Kanárskych ostrovov, cez strednú Európu a Stredomorie po Pakistan.
Opis.
Bocianik stepný je jednoročná až dvojročná bylina, vysoká 10 až 50 (60) cm. Byle sú vystúpavé až priame, rozkonárené, odstávajúco žliazkato chlpaté. 
Prízemné listy sú dlhostopkaté, byľové krátkostopkaté, horné až sediace. Listové stopky sú chlpaté. Čepele sú v obryse podlhovasto vajcovité, perovito strihané, dlhé 10 až 20 cm, široké 4 až 5 cm. 
Súkvetie tvorí päťkvetý až desaťkvetý okolík, s početnými vajcovito kopijovitými a husto chlpatými listeňmi. Kvety sú päťpočetné, pravidelné a obojpohlavné. Fialové, modrofialové až modré kvetné lupienky sú voľné, obrátene vajcovité, tmavo žilkované, sú kratšie ako kalich. Plodných býva iba päť vnútorných, na báze brvitých tyčiniek. Semenník je päťpuzdrový, s jednou čnelkou rozdelenou na päť blizien. Päťpočetný kalich má lístky voľné, päťžilové, žliazkato chlpaté, dlhé 12 až 15 mm s koncovou osťou do 4 mm. Kvetné stopky sú odstávajúco žliazkato chlpaté, dlhé do 20 mm, po odkvitnutí zhrubnuté a sklonené. 
Zobákovité plody sú dlhé 6 až 10 cm. Po dozretí pukajú od stredového stĺpika zdola nahor a tak sa oddeľujú jednosemenné plôdiky. Sú veľké do 10 mm, bielo chlpaté, na vrchole žliazkaté a bez brázdy. 
Rozšírenie.
Prirodzený areál bocianika stepného sa rozprestiera od Kanárskych ostrovov, cez strednú Európu a Stredomorie po Pakistan. Zavlečený je vo Švédsku a v Spojených Štátoch (Massachusetts, New York, Pensylvánia). 
Na Slovensku sa vyskytuje iba na Podunajskej nížine a v Slovenskom krase. 
Ekológia.
Bocianik stepný rastie na skalnatých stepiach, strmých svahoch a pri cestách. Kvitne od apríla do augusta. Na Slovensku je považovaný za zraniteľný druh.
Stredný hrb

Stredný hrb (; ) je vrch v Laboreckej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží na slovensko-poľskej hranici, nad Vydraňou, približne severovýchodne od Medzilaboriec. 
Poloha.
Nachádza sa v hraničnom hrebeni vrchoviny. Západná, slovenská časť hrebeňa zasahuje na územie Prešovského kraja, okresu Medzilaborce a na katastrálne územie mesta Medzilaborce, východné svahy patria poľskému Podkarpatskému vojvodstvu, powiatu Sanok a gmine Komańcza. Najbližšími sídlami sú západne situovaný Kalinov, juhozápadne sa nachádza Vydraň, mestská časť Medzilaboriec a južne obec Palota, východne sa na poľskom území nachádzajú osady obce Komańcza. Oblasť je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty v slovenskej a Jaśliského parku v poľskej časti.
Opis.
Stredný hrb leží na severnom okraji Laboreckej vrchoviny, v hraničnom hrebeni severozápadne od Laboreckého priesmyku. Západne sa nachádza Weretyszów (), Hudákov (), Brúsy (), Ráztoky () a Strop (), južne Kýčera (), Pohorky (), Brincová () a Kľučkov (), východne Terpiak (), Wierch (), Kiczera (), Jasieniowa (), Sokoliska () a severne Bania (), Kiczera (), Daňová (), Paseky () a Baba (). Západné svahy odvodňuje Strednohrbský a južné Husársky potok do rieky Laborec, voda z východných a severných častí odteká potokom Dolźyczka do rieky Oslawy v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Laboreckej vrchoviny, ojedinele tiež Ondavskú vrchovinu, Busov, Čergov, Slanské, Vihorlatské a Bukovské vrchy, vzácne i Tatry.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026 – Ázia

Ázijská časť kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026 je jednou zo šiestich kontinentálnych častí kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026. Je určená pre národné tímy, ktoré sú členmi Ázijskej futbalovej konfederácie (AFC). Organizácii AFC je k dispozícii osem priamych miest na finálový turnaj a jedno miesto v interkontinentálnej baráži.
Formát.
Prvá fáza: 20 tímov (v rebríčku na 27. až 46. mieste) hrá dvojzápasy doma a vonku. 10 víťazov postúpi do druhej fázy
Druhá fáza: 36 tímov (desať víťazov z prvej fázy a tímy na 1. až 26. mieste v rebríčku). Sú rozdelení do deviatich skupín po štyri tímy. Dve najlepšie tímy z každej skupiny postúpia do tretej fázy.
Tretia fáza: 18 tímov, ktoré postúpia do tretej fázy budú rozdelení do troch skupín po šesť tímov. Z každej skupiny dve najlepšie tímy postúpia na finálový turnaj Majstrovstiev sveta 2026. Tímy na treťom a štvrtom mieste postúpia do štvrtej fázy.
Štvrtá fáza: Šesť tímov z tretej fázy bude rozdelených do dvoch skupín po tri tímy. Tímy budú hrať na neutrálnej pôde. Víťazi skupín sa kvalifikujú na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026. Tímy na druhých miestach v skupine čaká piatej fázy.
Piata fáza: Tímy na druhých miestach v štvrtej fáze sa stretnú v dvojzápase doma a vonku aby sa určil tím z AFC pre interkontinentálnu baráž.
Prvá fáza.
Prvé kolo sa začalo 12. októbra 2023
Druhá fáza.
Druhé kolo začalo 16. novembra 2023.
Interkontinentálna baráž.
Víťaz piateho kola sa v interkontinentálnej baráži pripojí k jednému tímu z CONMEBOL, CAF a OFC a dvom tímom z CONCACAF. Tímy budú v baráži zoradené podľa rebríčku FIFA, kde dve najlepšie tímy budú hrať finále baráže, zatiaľ čo ostatné tímy budú hrať semifinále. Najlepšie dva tímy sa kvalifikujú na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026.
Krisztián Forró

Krisztián Forró (; * 31. január 1976, Veľká Mača) je slovenský podnikateľ a politik maďarskej národnosti, od roku 2013 poslanec Trnavského samosprávného kraja, v rokoch 2021 až 2024 predseda strany SZÖVETSÉG – ALIANCIA a v rokoch 2020 až 2021 predseda Strany maďarskej koalície (SMK-MKP). V prezidentských voľbách v roku 2024 kandidoval za prezidenta SR a získal 65 588 hlasov (2,91%). Skončil na štvrtom mieste.
Životopis.
Štúdium.
Forró pochádza z Veľkej Mače, vyštudoval Gymnázium Zoltána Kodálya s vyučovacím jazykom maďarským v Galante a Obchodnú akadémiu v Dunajskej Strede. Následne absolvoval (Modern Üzleti Tudományok Főiskolája) v maďarskej Tatabányi.
Politika.
Forró vstúpil v roku 2004 do strany SMK-MKP. Od roku 2011 bol okresným predsedom SMK-MKP v okrese Galanta. V rokoch 2020 až 2021 bol po Józsefovi Menyhártovi posledným predsedom SMK-MKP. Po zániku SMK-MKP a zlúčení troch maďarských strán pod hlavičkou Aliancie bol Forró v rokoch 2021 až 2024 predsedom strany SZÖVETSÉG – ALIANCIA, ktorá nesie od januára 2024 názov Magyar Szövetség – Maďarská aliancia.
Súkromný život.
Je ženatý, s manželkou Szilviou Fodor má troch synov. Žije v obci Veľká Mača. Hovorí po anglicky, maďarsky, nemecky a slovensky.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026 – Severná Amerika

Severoamerická kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026 je jednou zo šiestich kontinentálnych častí kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026. Je určená pre národné tímy, ktoré sú členmi Konfederácie severoamerického, stredoamerického a karibského zväzového futbalu (CONCACAF). Keďže Kanada, USA a Mexiko sú ako usporiadatelia finálového turnaja automaticky kvalifikovaní na Majstrovstvá sveta, sú tak organizácii CONCACAF v kvalifikácii k dispozícii tri priame miesta na finálovom turnaji a dve miesta v interkontinentálnej baráži. 
Formát.
Prvé kolo: Štyri tímy (v rebríčku na 29. až 32. mieste) odohrali dvojzápasy doma a vonku. Dvaja víťazi postúpili do druhého kola.
Druhé kolo: 30 tímov (v rebríčku na 1. až 28. mieste a dvaja víťazi z prvého kola) boli rozdelení do šiestich skupín po päť tímov. Tímy hrajú v druhom kole vopred vyžrebované štyri zápasy (dva doma a dva vonku). Z každej skupiny postúpia dva tímy do tretieho kola.
Tretie kolo: 12 tímov z druhého kola bude rozdelených do troch skupín po štyri tímy. Víťazi skupín sa kvalifikujú na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026. Dve najlepšie tímy na druhých miestach zabojujú v interkontinentálnej baráži o Majstrovstvá sveta.
Interkontinentálna baráž.
Dva tímy z druhých miest tretieho kola sa v interkontinentálnej baráži pripoja k jednému tímu z CONMEBOL, AFC, CAFa OFC. Tímy budú v baráži zoradené podľa rebríčku FIFA, kde dve najlepšie tímy budú hrať finále baráže, zatiaľ čo ostatné tímy budú hrať semifinále. Najlepšie dva tímy sa kvalifikujú na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026.
Turistická značkovaná trasa číslo 2443

 Turistická značkovaná trasa číslo 2443 je modrá trasa v Malých Karpatoch, ktorá vedie z Čachtického hradu do Šípkového. Dĺžka trasy je 11,3 km.
Koloman Gajan

Koloman Gajan (* 7. november 1918, Brezovička† 27. december 2011, Praha) bol popredný česko-slovenský historik, špecialista na moderné politické dejiny.
Život.
Narodil sa ako Koloman Edelmann do rodiny ortodoxných východoslovenských Židov. V roku 1940 stihol zmaturovať, potom nasledovalo jeho zatknutie gestapom. Čoskoro bol prepustený a ďalšie roky sa angažoval v odbojovej činnosti. Mnohým ľuďom zachránil život, avšak na sklonku vojny bol z dôvodu udania zatknutý znova. Prešiel šiestimi koncentračnými tábormi, oi. Lauingenom, kde prekonal týfus. Jeho rodičia a šesť súrodencov vojnu neprežilo, on sám sa opakovane zachránil vďaka falošnej identite pod menom Ján Gajan. Ako spomienku si priezvisko Gajan ponechal aj po vojne.
Vstúpil do KSČ a vyštudoval históriu a romanistiku na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity, kde neskôr zostal ako vedecký pracovník. Zaoberal sa dejinami robotníckeho hnutia a medzinárodnou politikou prvej polovice 20. storočia. Ku koncu 60. rokov prednášal v Západnom Nemecku. Po sovietskej okupácii bol však zo strany vylúčený a ďalších 20 rokov mu bola akademická dráha zakázaná. Publikoval preto pod menami svojich kolegov a živil sa výučbou cudzích jazykov.
Po roku 1989 sa vrátil na filozofickú fakultu a bádateľsky sa zameral na osobnosť T. G. Masaryka. Podieľal sa na obnove Masarykovej spoločnosti a bol aktívnym členom pražskej židovskej obce.
Šlemov

Šlemov je zaniknutá obec, ktorá na nachádzala v juhozápadnom chotári obce Brezovička, vzdušnou čiarou medzi Nižným Slavkovom a Brutovcami, v nadmorskej výške okolo 915 metrov. Dedina bola na území, ktoré vlastnil rod Berzeviczyovcov.
Vývoj názvu.
Názov obce pochádza od šoltýsa Šlema.
Vývoj názvov v rokoch: 
Dejiny.
Uhorský kráľ Belo IV. pozval po Mongolskom vpáde (1241 - 1242) na územie Uhorska Nemcov a podobne ich pozval aj jeho vnuk Ladislav IV. Kumánsky. Po pozvánke Bela IV. prichádzajú Nemci na Spiš a po pozvánke Ladislava IV. Kumánskeho prichádzajú okolo roku 1274 Sasi na Šariš. Medzi nimi je aj Shlemo, ktorý sa stal šoltýsom v Šlemove a založil dedinu s usadlíkmi v druhej polovici 13. storočia podľa zákupného práva. Usadlíci pravdepodobne najprv postavili kostol a až potom vznikla pri kostole aj dedina. Kostol mal vonkajšie rozmery 1105x637cm a bol zasvätený sv. Jurajovi. 
Dedina Šlemov je zapísaná v zozname šarišských dedín, ktoré boli zdanené v roku 1427 daňou kráľovi. Šlemov patril šľachticom z Brezovice a sedliacke domácnosti boli zdanené od piatich port, to znamená, že v tomto roku tu bolo päť obývaných sedliackych domov. 
Nepriaznivé prírodné podmienky vo vysokej nadmorskej výške donútili obyvateľstvo k tomu, že začali dedinu opúšťať a presídľovať do lepších oblastí až nakoniec v roku 1470 dedina zanikla.
Podhorský potok (prítok Sekčova)

Podhorský potok je potok v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Prešov a v malom rozsahu v okrese Bardejov. Je pravostranným prítokom vodného toku Sekčov. Má dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Začína sa sútokom zdrojníc v na obecnej hranici medzi obcou Veľký Slivník a obcou Geraltov v lesnom extraviláne severovýchodne od vrchu a lesa Hora s v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Severná zdrojnica pritekajúca z lesa a pasienka Nad Horským na území Geraltova v katastrálnom území Žatkovce pramení v . Južná zdrojnica pritekajúca z územia obce Veľký Slivník z východného úbočia vrchu a lesa Hora pramení v 
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie po obecnej hranici medzi obcami Geraltov a Veľký Slivník východným smerom v lesnom extraviláne, ľavým brehom obmýva les Dubiny, v vteká na obecnú hranicu medzi obcou Raslavice časť obce Vyšné Raslavice a obcou Veľký Slivník a tečie po tejto hranici, ľavým brehom obmýva úpätie vrchu a lesa Voľa. V priteká na obecnú hranicu medzi obcou Raslavice a obcou Demjata a zároveň aj okresnú hranicu a tečie po tejto hranici, v opúšťa obecnú hranicu a vteká na územie obce Demjata. V podteká železničnú trať Prešov – Bardejov aj cestu II. triedy Prešov – Bardejov a ústi do vodného toku Sekčov ako jeho pravostranný prítok v zmiešanom poľnohospodárskom extraviláne a lesnom extraviláne. Vodný tok Sekčov ďalej ústi do Torysy. Začína sa sútokom zdrojníc priamo na obecnej hranici a preteká po nej postupne medzi obcami Geraltov, Veľký Slivník, Raslavice a Demjata v okrese Prešov a v okrese Bardejov v Prešovskom kraji a až tesne pred svojim ústim opúšťa obecnú hranicu a vteká na územie obce Demjata, kde ústi. Nemá prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve vrchu a lesa Hora s , na úpätí ktorého sa potok začína sútokom zdrojníc. Názov vrchu a lesa Hora mal pôvodný význam "rozsiahlejší súvislý lesný porast hlavne na svahoch vyvýšeniny, vrch porastený lesom". Z názvu vrchu a lesa "Hora" rozšírením o predponu lokalizácie "pod-" a o formant prídavného mena "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Podhorský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Podhorský potok bolo štandardizované v roku 1992. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Podhorský potok nie je jedinečným názvom (február 2024).
Železničná zastávka Skalité-Serafínov

Železničná zastávka Skalité-Serafínov je železničná zastávka v obci Skalité. Stanica sa nachádza medzi zastávkou Skalité-Kudlov a stanicou Zwardoń. Prechádza ňou jednokoľajová elektrifikovaná trať č. 129 Čadca – Zwardoń. Je zároveň poslednou stanicou pred poľskou hranicou so Zwardońom a je od neho vzdialená 1 km. Čakáreň a budova je zatvorená, preto sa cestovné lístky kupujú vo vlaku. Na stanici sa začína žltá trať vedúca do Poľska a červená vedúca do Čadce.
Albín Medúz

Albín Medúz (* 15. jún 1952, Želiezovce) je slovenský herec, choduliar a člen Spišského divadla.
Životopis.
Albín sa narodil v Želiezovciach a od strednej školy sa začal venovať účinkovaniu v divadelnom spolku Tvar pri Nitre. Po skončení dvojročnej povinnej vojenskej služby sa presťahoval do Levíc. Zamestnal sa v mestskom kultúrnom centre na pozícii vedúceho výtvarného ateliéru a neskôr pracoval ako metodik v Okresnom osvetovom stredisku. Popri tom založil v roku 1974 ochotnícke divadlo "Animato". V nasledujúcich piatich rokoch vytvoril päť autorských inscenácií. V roku 1978 získal ocenenie Slovesnej jari za text "Život je hra".
Prechod z amatérskeho do profesionálneho divadelníctva sa uskutočnil v novembri 1980, keď sa Albín stal členom súboru pre deti a mládež Divadla Jonáša Záborského v Prešove, ktoré malo pobočnú scénu v Spišskej Novej Vsi. Tento súbor zaznamenal spoločenský vzostup pod vedením Miroslava Košického a v roku 1992 sa osamostatnilo pod názvom Spišské divadlo. Medúz sa v 80. rokoch herecky doškoľoval a vzdelával, aby bol jeho prechod do profesionálneho herectva čo najplynulejší. Za svoj umelecký vzor považuje francúzskeho míma Marcela Marceaua. V Spišskom divadle účinkoval 30 rokov a k novembru 2013 účinkoval spolu vo viac ako 100 premiérach a viac ako 3 400 predstaveniach.
V televíznej a filmovej produkcii stvárňoval prevažne epizódne postavy. V súčasnosti (2024) patrí k jeho posledným výrazným postavám rola Zubatej v Jakubiskovej "Perinbabe a dvoch svetoch". Na dôchodku sa venuje aj projektu živých sôch "Big names" a mestské podujatia obohacuje ako choduliar, klaun a zabávač. Preto ho miestni prezývajú "múdrym klaunom".
V januári 2024 Albín Medúz vystúpil ako rečník na protivládnych protestoch v Spišskej Novej Vsi.
Reinhard Marx

Reinhard Marx (* 21. september 1953, Geseke) je nemecký kardinál, mníchovský arcibiskup, kardinál a bývalý predseda nemeckej biskupskej konferencie do 3. marca 2020.
Životopis.
Narodil sa v Geseke v Severnom Porýní-Vestfálsku, 2. júna 1979 bol arcibiskupom Johanom Joachimom Degenhardtom vysvätený za kňaza, v roku 1989 získal doktorát teológie. 23. júla 1996 ho pápež Ján Pavol II. menoval pomocného biskupa v Paderborne a titulárneho biskupa v Petine. 21. septembra toho istého roku, v deň svojich štyridsiatych tretích narodenín, podstúpil biskupské svätenie z rúk arcibiskupa Degenhardta. 20. decembra 2001 nahradil Hermanna Jozefa Spitala vo funkcii biskupa v Trieri, najstaršej nemeckej diecéze. 17. júla 2003 suspendoval z kňazského úradu Gottholda Hasenhüttla za to, že počas Ekumenického cirkevného zjazdu pozval na sväté prijímanie aj evanjelikov.
30. novembra 2007 ho pápež Benedikt XVI. menoval do funkcie arcibiskupa mníchovsko-freisingskej arcidiecézy. Okolnosti tohto pápežovho rozhodnutia sprevádzali početné dohady verejnosti i médií, tie však odbil Marx výrokom: „Arcibiskupa menuje pápež, nie novinári.“ Obrad uvedenia do funkcie prebehol 2. februára 2008 v mníchovskom chráme Frauenkirche. Okrem výkonu funkcie arcibiskupa v Mníchove a Freisingu v súčasnosti arcibiskup Marx predsedá Výboru pre sociálne otázky Nemeckej biskupskej konferencie. Pri konzistori 20. novembra 2010 bol menovaný kardinálom.
22. marca 2012 bol zvolený na čelo Komisie biskupských konferencií Európskej únie (COMECE). Až do roku 2015 tak bude na čele organizácie zastrešujúcej jednotlivé národné biskupské konferencie štátov patriacich do EÚ.
Dňa 13. apríla 2013 bolo vo Vatikáne oznámené, že pápež František ustanovil nový poradný zbor ôsmich kardinálov, ktorý mu má pomôcť pri vypracovaní reformy vatikánskej kúrie. Jedným z členov tejto pracovnej skupiny sa stal aj kardinál Marx.
Dňa 21. mája 2020 ponúkol pápežovi Františkovi svoju rezignáciu. Ako dôvod uviedol najmä spoločnú zodpovednosť za nedostatky pri rozkrývaní prípadov sexuálneho zneužívania v nemeckej cirkvi. Vo svojom liste pápežovi uviedol, že jeho odstúpenie môže byť pre nemeckú cirkev novým začiatkom. Pápež František jeho rezignáciu neprijal s oddôvodnením, že je potrebné prijať zodpovednosť za dejiny a vyvaroval pred politikou pštrosa, ktorý strká hlavu do piesku.
Smršť (film)

Smršť je mysteriózny thriller na motívy bestselleru "Smršť" jedného z najpredávanejších slovenských spisovateľov Jozefa Kariku. "Smršť" je už jeho druhou spoluprácou s režisérom Petrom Bebjakom. Film vznikol v produkcii DNA Production, producentom bol Rasťo Šesták.
Producentom za Bontonfilm Studios bol Martin Palán a distribúciu na Slovensku a v Česku má na starosť spoločnosť Bontonfilm.
Film vznikol s podporou Audiovizuálneho fondu.
Dej.
Forenzný psychológ Martin Lang (Tomáš Maštalír) prichádza spolu s manželkou Pawlou (Anna Geislerová) do kúpeľov v horách. Ďaleko od civilizácie si chcú oddýchnuť a skúsiť zachrániť vzťah. Prechádzajú vážnou partnerskou krízou, ktorá pramení z hlboko ukrytej traumy, a tento pobyt je pre nich ultimátom – buď svoje problémy prekonajú, alebo sa každý vyberie vlastnou cestou. Kolobeh rutinných dní však naruší príchod tajomnej zásielky – balíka s dôkazovým materiálom z vyšetrovania tragického prípadu.
Odosielateľom je jeho kolega, psychológ (Marek Geišberg). Ten od neho potrebuje pomoc v prípade známom ako „jazda smrti“, na konci ktorého boli štyria mŕtvi. Lang sa spočiatku zdráha, ale postupne podľahne neznámej sile, ktorá ho k prípadu priťahuje. 
Filip Veselovský (Michal Režný), jeho kamarátka Nina a jej partner, policajt Gabo, v jeden večer nastúpili do auta. Po zbesilej jazde auto zastalo na pumpe. Nina natankovala a jeden z mužov ju zastrelil. Šofér okamžite vyrazil smerom do lesov a po chvíli v plnej rýchlosti prešiel do protismeru a zrazil sa s protiidúcim autom. Ľudia v ňom boli na mieste mŕtvi, rovnako ako Gabo. Ten však zomrel ešte predtým, guľkou do hlavy.
Veselovský vyviazol s ťažkými zraneniami a teraz čelí obvineniu z viacerých trestných činov vrátane vraždy. Hrozí mu dvadsaťpäť rokov vo väzení, ale on tvrdí, že je nevinný. Snaží sa vyšetrovateľov presvedčiť, že bol k tomu prinútený a vinu a na tomto zločine nesie halný vietor.
„Halný vietor duje, kto má rozum, ten sa skryje. Má starý čierny kábatec, kto ju zazrie, s tým je koniec. Šepká sladko fujavica, kto pozná jej meno? Veternica.“
Kniha verzus film.
Film bol knihou "Smršť" len inšpirovaný, nejde teda o jeho priame prenesenie do podoby scenára. Motív a tajomno legendy, ktorá ovplyvňuje hrdinov príbehu a odráža ich bolestivé tajomstvá však ostali zachované. Príbeh bol modifikovaný so súhlasom autora knižnej predlohy a keďže jeho atmosféra sa nezmenili, dokážu zaujať a ponúknuť prekvapivé rozuzlenie ako novým divákom, tak aj verným fanúšikom kníh Jozefa Kariku.
Federálny pohár v basketbale mužov

Federálny pohár v basketbale mužov, v minulosti "Česko-Slovenský pohár", je spoločná basketbalová pohárová súťaž mužov v Česku a na Slovensku, ktorú organizuje Česká basketbalová federácia (ČBF) a Slovenská basketbalová asociácia (SBA). Pôvodne vznikla v roku 2002, no konali sa iba dva ročníky. Následne po obnove vznikla v roku 2021, v súčasnej podobe funguje od roku 2024 a zúčastňujú sa jej po štyri kluby z najvyšších ligových súťaží ČR a SR. Kým v prvých ročníkoch súťaže uspeli slovenské kluby BK Slovakofarma Pezinok a E.S.O. Lučenec, v doposiaľ konaných ročníkoch po obnovení súťaže zvíťazili české kluby, BK Opava a ERA Basketball Nymburk.
Štruktúra súťaže.
Prvé dva ročníky Federálneho pohára sa pod názvom "Česko-Slovenský pohár" odohrali v sezónach 2001/02 a 2002/03. Pri premiére súťaže na finálovom turnaji v Ostrave v januári 2002 uspel tím BK Slovakofarma Pezinok. O rok na to na finálovom turnaji v Lučenci v januári 2003 vyhral domáci tím E.S.O. Lučenec. Následne sa súťaž nekonala 18 rokov.
Ročníky 2021 a 2022 sa hrali za účasti 12, resp. 16 tímov skupinovým spôsobom. V rokoch 2021 aj 2022 sa Federálny pohár uskutočnil až ako de facto príprava na sezónu 2022/23, od 3. do 12. septembra 2021, resp. od 9. do 17. septembra 2022. Skupinová fáza skupín A, B, C a D sa hrala systémom každý s každým. Na základe výsledkov sa tímy zoradili do štyroch výkonnostných skupín pre konečné umiestnenie 1.-4., 5.-8., 9.-12. a 13.-16. miesto. Táto záverečná fáza sa už hrala iba vo forme dvoch zápasov každého tímu v skupine. Ročník 2023 sa odohral iba ako finálový turnaj Final Four v Leviciach 8.9. septembra 2023 za účasti po dvoch tímoch z Česka a Slovenska.
Od roku 2024 sa pohár hrá turnajovým spôsobom, turnaj (Final Eight) prebieha vyraďovacím systémom, keď v každom kole proti sebe dva tímy odohrajú zápas o postup do ďalšieho kola alebo zápasov o konečné umiestnenie. Prvý takýto formát hostila v januári Praha v Hale Královka.
Kľučkov

Kľučkov () je vrch v Laboreckej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží na slovensko-poľskej hranici, nad obcou Palota, približne východne od Medzilaboriec. 
Poloha.
Nachádza sa v hraničnom hrebeni vrchoviny. Juhozápadná časť hrebeňa zasahuje na územie Prešovského kraja, okresu Medzilaborce a na katastrálne územie obce Palota, severovýchodná patrí poľskému Podkarpatskému vojvodstvu, powiatu Sanok a gmine Komańcza. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Palota, západne ležiaca Vydraň, Medzilaborce a Kalinov, severne sa na poľskom území nachádza Dolźyca a Radoszyce, patriace do gminy Komańcza. Oblasť je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty v slovenskej a Jaśliského parku v poľskej časti.
Opis.
Kľučkov leží na severnom okraji Laboreckej vrchoviny, v hraničnom hrebeni severozápadne od Laboreckého priesmyku. Západne sa nachádza Stredný hrb (), Hudákov (), Brúsy (), Ráztoky (), Strop () a Kýčera (), južne Pahorky (), Brincová (), Megelov grúň (), Terpiak () a Stávok (), východne Wierch (), Jasieniowa (), Kiczera () a Sokoliska () a severne Popowa (), Bania (), Paseky () a Daňová (). Západné svahy odvodňuje Jurčov potok do rieky Laborec, voda z juhovýchodných odteká Radoszankou a zo severných Dolźyczkou do rieky Oslawy v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Laboreckej vrchoviny, ojedinele tiež Ondavskú vrchovinu, Busov, Čergov, Slanské a Bukovské vrchy, vzácne i Tatry.
Bocianik rozpukovitý

Bocianik rozpukovitý () je jednoročná až dvojročná bylina z čeľade pakostovité ("Geraniaceae"). Jeho prirodzený areál zahŕňa mierne oblasti Eurázie a severnej Afriky.
Opis.
Bocianik rozpukovitý je jednoročná až dvojročná, nepríjemne zapáchajúca bylina, s rozkonáreným kolovitým koreňom. Byle sú poliehavé alebo vzpriamené, roztrúsene až husto chlpaté a nepravidelne žliazkaté, vysoké 5 až 50 cm.
Prízemné listy sú v ružici, byľové protistojné a krátkostopkaté, horné sediace a zmenšujúce sa. Listové stopky sú chlpaté. Čepele sú v obryse elipsovité, perovito zložené, na oboch stranách štetinaté a žliazkaté, lístky sú sediace, v obryse vajcovité, jeden až dvakrát perovito zárezové. 
Súkvetie tvorí dlhostopkatý, 3 až 12 kvetý okolík, so stopkou dvakrát až trikrát dlhšou ako podporné listy. 
Kvety sú päťpočetné, pravidelné a obojpohlavné. Fialové až fialovoružové (zriedka biele) kvetné lupienky sú voľné, obrátene vajcovité, tmavo žilkované, s čiernou škvrnou na báze a nad bázou chlpaté. Sú dvakrát dlhšie ako kalich. Tyčiniek je desať, usporiadané sú v dvoch kruhoch po päť, plodné sú iba päť vnútorné. Semenník je päťpuzdrový, s jednou čnelkou rozdelenou na päť blizien. Päťpočetný kalich má lístky voľné, podlhovasto elipsovité, trojžilové až päťžilové, žliazkato chlpaté, krátko ostité, dlhé 5 až 7 mm. Kvetné stopky sú počas kvitnutia i pri dozretí vzpriamené.
Zobákovité plody sú úzko obrátene vajcovité, dlhé 30 až 40 mm, na vrchole s hlbokou brázdou. Po dozretí pukajú od stredového stĺpika zdola nahor a tak sa oddeľujú jednosemenné plôdiky, so skrutkovito stočenými príveskami.
Rozšírenie.
Areál prirodzeného rozšírenia bocianika rozpukovitého zahŕňa mierne oblasti Eurázie a severnej Afriky. 
Zavlečený je na západnej pologuli od Aljašky, cez Kaliforniu, Mexiko, Panamu až po Ohňovú zem v Čile. Nepôvodný je tiež v Grónsku, Juhoafrickej republike, na Novom Zélande, v Japonsku, Kórei a na Ruskom Ďalekom východe.
Na Slovensku je na celom území hojný a všeobecne rozšírený najmä v nižších polohách.
Ekológia.
Bocianik rozpukovitý obsadzuje vhodné stanovištia od nížin do podhorského stupňa. Rastie ako burina na poliach, úhoroch, pasienkoch, v záhradách, viniciach a na rumoviskách. Vyhovujú mu výhrevné, vysychavé, zásadité, voľné, výživné, kamenisté i hlinité pôdy. Kvitne od apríla do augusta. 
Význam a využitie.
Bocianik rozpukovitý obsahuje elagitaniny (geranín, izogeranín) a flavonoidy. Pre niektoré liečivé vlastnosti sa využíva ako adstringens, hemostatikum, homeopatikum, diuretikum a čajovina. 
V niektorých krajinách sa používa aj ako zložka ľudskej potravy a krmivo pre zvieratá.
Turistická značkovaná trasa číslo 5119

 Turistická značkovaná trasa číslo 5119 je zelená trasa v Malých Karpatoch a Myjavskej pahorkatine, ktorá vedie z Čachtíc do Lubiny. Dĺžka trasy je 12,3 km.
Juraj Purkircher

Juraj Purkircher (* okolo 1535, Bratislava† 24. október 1577, Bratislava) bol uhorský humanistický básnik, lekár a botanik.
Životopis.
Narodil sa v starej Bratislave, vtedy Prešporku, ktorý bol národnostne zmiešaným mestom, okolo roku 1535 (staršie štúdie udávajú okolo roku 1530). Purkircher pochádzal z mnohočlennej nemeckej meštianskej rodiny, ktorá žila na dnešnom Hlavnom námestí.
Navštevoval školu v Prešporku, latinskú školu v Bardejove a 30. septembra 1556 sa pod latinským menom "Georgius Burkircher Posoniensis" zapísal na univerzitu vo Wittenbergu, kde študoval spolu s Péterom Méliuszom Juhászom. V štúdiách pokračoval v rokoch 1561 až 1563 v Padove, kde študoval medicínu a botaniku. Tej sa učil aj neskôr v Paríži. Od roku 1566 žil opäť v rodnom Prešporku a pôsobil tu ako lekár.
Purkircher liečil chudobné vrstvy obyvateľov Prešporku, často bez nároku na odmenu, alebo len za nízky honorár. Staral sa však aj o zdravie mešťanov a šľachty.
V roku 1566 sa oženil so Žofiou Lerchenfelderovou z významnej meštianskej rodiny a spoločne mali viac detí, z ktorých väčšina zomrela na mor. Ten sa stal osudným aj samotnému Purkircherovi, ktorý nákaze podľahol dňa 24. októbra 1577, po tom, ako mu na chorobu zomreli traja synovia.
Práca a dielo.
Purkircher sa popri medicíne venoval botanike. V Prešporku založil jednu z prvých botanických záhrad v meste, v ktorej pestoval vzácne druhy rastlín a liečivé byliny, ktoré využíval vo svojej lekárskej praxi. Poloha záhrady nie je známa. Priatelil sa s flámskym botanikom Carlom Clusiom, ktorý pôsobil vo Viedni, ako riaditeľ cisárskej botanickej záhrady Maximiliána II. Clusius si svojho priateľa Purkirchera uctil tak, že po ňom pomenoval druh fazule "Phaseolus purkircherianus".
Purkircher bol členom humanistickej skupiny intelektuálov, ktorá sa schádzala v prešporskej Radetiovej záhrade a do ktorej patrili Mikuláš Istvanffy, či Nicasius Eľlebodius.
Juraj Purkircher písal básne, z ktorých sa žiaľ viaceré dodnes nezachovali. Jeho najrozsiahlejšou básňou je trojdielne "Anniversarium", z ktorého získavame okrem iného aj náhľad do autorovho života.
Okrem toho je umelecky hodnotnou jeho báseň "Sacer Aristaeus Pisoniensis", v ktorej autor vyzýva Pisona, legendárneho zakladateľa Bratislavy, aby sledoval korunováciu nového kráľa. Z básne mimoriadne cítiť Purkircherov prešporský patriotizmus.
Pri príležitosti svadby svojho priateľa Jána Sambuca, Purkircher zložil báseň "Epithalamium metamorphoticum ad nuptías D. Joannis Sambuci", v ktorej napodobnil známu Ovídiovu báj o "Pyramovi a Thisbe".
Železničná zastávka Skalité-Kudlov

Železničná zastávka Skalité-Kudlov je železničná zastávka v obci Skalité. Stanica sa nachádza medzi zastávkou Skalité pod Poľanou a zastávkou Skalité-Serafínov. Prechádza ňou jednokoľajová elektrifikovaná trať č. 129 Čadca – Zwardoń. Čakáreň a budova je zatvorená, preto sa cestovné lístky kupujú vo vlaku.
Železničná stanica Dunajov

Železničná stanica Dunajov je železničná stanica v obci Dunajov. Nachádza sa medzi stanicou Krásno nad Kysucou a zastávkou Ochodnica. Leží na trati č. 127 Žilina – Čadca - Svrčinovec zastávka - Mosty u Jablunkova. Je elektrifikovaná.
Železničná stanica Krásno nad Kysucou

Železničná stanica Krásno nad Kysucou je železničná stanica v meste Krásno nad Kysucou. Nachádza sa medzi zastávkou Oščadnica a stanicou Dunajov. Leží na trati č. 127 Žilina – Čadca - Svrčinovec zastávka - Mosty u Jablunkova. Je elektrifikovaná. Nachádzajú sa tu 4 koľaje slúžiace na stálu prepravu osôb a nákladu. Nachádza sa tu 1 koľaj, ktorá slúži na odstavenie nákladných vozňov pre skládku dreva. Využívajú ju aj uhoľné sklady. V meste Krásno nad Kysucou chcú zriadiť zastávku pri sidlisku Struhy, približne 2 km od stanice.
Zoznam najväčších futbalových štadiónov na Slovensku

Toto je zoznam futbalových štadiónov na Slovensku z hľadiska kapacity. Z veľkej časti ide o štadióny klubov pôsobiacich v najvyššej futbalovej lige.
Šebastovík

Šebastovík je potok v geomorfologickom celku Slanské vrchy v geomorfologickom podcelku Šimonka v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Prešov. Je ľavostranným prítokom vodného toku Šebastovka. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v v južnej časti územia obce Podhradík v lesnom extraviláne severozápadne od vrchu a lesa Krivý javor s v okrese Prešov v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie juhovýchodojužným smerom cez zmiešaný lesný extravilán a poľnohospodársky extravilán, v priteká na obecnú hranicu medzi obcou Podhradík a obcou Ruská Nová Ves a zároveň prudko mení smer na severozápad. Tečie po obecnej hranici až po kde vteká na územie Podhradíka, pravým brehom postupne obmýva les Gibov, les Hájová hora a les Grúne, v vteká do intravilánu Podhradíka, ľavým brehom obmýva pole Krížové. Mení smer na sever, v hornej časti intravilánu obce Podhradík ústi do vodného toku Šebastovka ako jej ľavostranný prítok v zmiešanom poľnohospodárskom extraviláne a lesnom extraviláne. Vodný tok Šebastovka ďalej ústi do Sekčova. Pramení, preteká a ústi na území obce Podhradík v okrese Prešov v Prešovskom kraji a iba časťou stredného toku preteká po obecnej hranici medzi Podhradíkom a obcou Ruská Nová Ves. Nemá prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pravdepodobne pôvod v názve vodného toku Šebastovka, do ktorého potok Šebastovík ústi ako jeho menší a kratší prítok. Zo slovného základu názvu potoka Šebastovka rozšírením o formant zdrobneniny "-ík" bolo utvorené jednoslovné hydronymum Šebastovík ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Nemožno celkom vylúčiť ani prevzatie jednoslovného názvu lesa Šebastovík a jeho prenos bez zmeny na pomenovanie potoka. Les s rovnakým názvom Šebastovík leží od vrchu Krivý javor opačným smerom ako prameň potoka Šebastovík tesne za obecnou hranicou už na území susednej obce Ruská Nová Ves. Je potrebný ďalší výskum. Hydronymum Šebastovík bolo štandardizované v roku 1975. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Šebastovík je jedinečným názvom (február 2024).
Podcast roka

Podcast roka je slovenská súťaž a udalosť, ktorá každoročne oslavuje a oceňuje vynikajúcu prácu v oblasti podcastingu na Slovensku. Toto podujatie je určené nielen na vyzdvihnutie talentov v rámci podcastovej komunity, ale aj na podporu rastu a rozvoja podcastovej scény v krajine a zvýšenie povedomia o podcastoch medzi širokou verejnosťou. Súťaž slúži ako most medzi podcastovými tvorcami a širším publikom.
História.
Podcast roka bol založený v roku 2023 s cieľom vytvoriť platformu, kde môžu byť slovenskí podcastoví tvorcovia a ich práca uznávaná a oslavovaná. Ide o jediné podujatie tohto druhu na Slovensku a tak sa stalo významnou udalosťou slovenskej podcastovej scény.
Formát súťaže.
Súťažné podcasty identifikované podľa RSS informácií sú rozdelené do kategórií, ktoré odrážajú rôznorodosť podcastovej produkcie na Slovensku. V súťaži tvorcovia súťažia o ceny v súťažných kategóriách a o extra ocenenia – cenu za najlepšieho nováčika Ucho a najobľúbenejší podcast verejnosti Miláčik. Víťazi sú vyberaní na základe hodnotenia odbornej poroty, hlasovania verejnosti, alebo ich kombinácie.
Ročníky.
Do prvého ročníka súťaže sa zapojilo viac ako 1 300 slovenských podcastov, ktoré splnili pravidlá súťaže. Vyhlásenie víťazov a odovzdávanie ocenení sa konalo 28. júna 2023 na lodi Sundeck v Bratislave, moderovala Katarína Becca Balážiová. Podujatie obsahovalo diskusnú časť a časť venovanú odovzdávaniu ocenení.
Druhý ročník súťaže priniesol niekoľko zmien, vrátane až piatich nových súťažných kategórií a zareagoval aj na podcastové trendy zaradením extra ocenenia Klapka pre najlepšie videopodcasty.
V tomto ročníku súťažilo o priazeň 1300 podcastov, do hlasovania sa zapojilo 33 129 hlasujúcich, ktorí odovzdali za 3 týždne až 223 000 hlasov. Vyhlásenie víťazov a odovzdávanie ocenení sa konalo 19. júna 2024 na Pontone v Bratislave. 
Vplyv a prínos.
Podcast roka má významný vplyv na slovenskú podcastovú komunitu tým, že poskytuje platformu pre objavovanie nových talentov, podporuje vzdelávanie a rozvoj tvorcov a zvyšuje povedomie o podcastoch medzi širšou verejnosťou. Udalosť tiež prispieva k posilneniu kontaktov a vzťahov medzi podcastermi a umožňuje výmenu skúseností a najlepších praxí. Podcast roka pokračuje vo svojej misii oslavovať a podporovať podcastovú kultúru na Slovensku. S každým ročníkom prináša nové príležitosti pre tvorcov, posilňuje komunitu a zvyšuje povedomie o podcastoch medzi širokou verejnosťou.
Ľubica Karvašová

Ľubica Karvašová (* 20. august 1987, ČSSR) je slovenská diplomatka, špecializujúca sa na problematiku európskej politiky, od 16. júla 2024 poslankyňa Európskeho parlamentu za Slovensko. Pôsobila v slovenskej zahraničnej službe, bola členkou Stáleho zastúpenia SR pri Európskej únii a diplomatickou poradkyňou predsedu vlády SR pre záležitosti Európskej únie. Vo februári 2024 avizovala kandidatúru v júnových voľbách do Európskeho parlamentu za stranu Progresívne Slovensko.
Životopis.
V rokoch 20052010 absolvovala inžinierske štúdium medzinárodných ekonomických vzťahov a hospodárskej diplomacie na Fakulte medzinárodných vzťahov Ekonomickej univerzity v Bratislave so študijnými pobytmi na Helsinskej univerzite (2009) a na Sorbonne (20092010), odkiaľ má magisterský titul v odbore európskych záležitostí.
V roku 2011, pred nástupom do slovenskej zahraničnej služby, pracovala niekoľko mesiacov ako špecialistka – koordinátorka ECB v kancelárii guvernéra Národnej banky Slovenska, následne od mája 2011 až do augusta 2015 pôsobila na Ministerstve zahraničných vecí SR, kde zastávala viacero funkcií, vrátane zástupkyne riaditeľa kancelárie štátneho tajomníka.
Od septembra 2015 do januára 2020 bola členkou Stáleho zastúpenia Slovenska pri Európskej únii, kde počas slovenského predsedníctva v Rade EÚ (júldecember 2016) pôsobila v tíme stáleho predstaviteľa SR v Bruseli Petra Javorčíka.
Od októbra 2020 do novembra 2023, počas pôsobenia premiérov Igora Matoviča, Eduarda Hegera a Ľudovíta Ódora, bola diplomatickou poradkyňou predsedu vlády SR pre záležitosti Európskej únie.
Politické pôsobenie.
Vo februári 2024 avizovala kandidatúru v júnových voľbách do Európskeho parlamentu za stranu Progresívne Slovensko na kandidátke vedenej expremiérom Ľudovítom Ódorom. Vo voľbách získala 65 835 prednostných hlasov a bola zvolená za europoslankyňu.
V europarlamente pôsobí vo frakcii Obnovme Európu a v júli 2024 bola zvolená za podpredsedníčku výboru pre regionálny rozvoj.
Osobný život.
Je vnučkou slovenského národohospodára, právnika a vysokoškolského pedagóga Imricha Karvaša (* 1903 – † 1981), ktorý počas druhej svetovej vojny ako prvý guvernér Slovenskej národnej banky podporil protinacistický odboj a Slovenské národné povstanie. Je vydatá.
Julija Borisovna Navaľná

Julija Borisovna Navaľná (; * 24. júl 1976, Moskva, Sovietsky zväz) je ruská ekonómka a aktivistka.
Jej manželom bol ruský opozičný politik Alexej Navaľnyj, ktorý vo februári 2024 zomrel v trestaneckej kolónii na Sibíri.
Životopis.
Navaľná vyštudovala zahraničný obchod v Moskve. V roku 1998 sa zoznámila so svojím budúcim manželom Alexejom, svadbu mali o dva roky neskôr. Mali spolu dve deti.
Svojho manžela vždy podporovala. V roku 2014, keď bol Navaľnyj prvýkrát uväznený, odmietla proti nemu svedčiť napriek policajným vyhrážkam.
V auguste 2020 potom, čo Navaľného otrávili a hospitalizovali na klinike v Omsku, požiadala jeho žena priamo ruského prezidenta Vladimíra Putina o povolenie k odchodu manžela do Nemecka. Stalo sa tak za situácie, keď bol život Navaľného v ohrození a ruskí lekári ho odmietali na liečenie do zahraničia prepustiť.
S rastúcou popularitou Navaľnej sa v médiách objavovali úvahy, či by sa mohla stať „ruskou Cichanovskou“, teda líderkou celonárodnej opozície. Svojho manžela mohla zastúpiť napr. podľa politológa Konstantina Kalačeva, podľa ktorého má šarm, charizmu aj odvahu. "Z manželky politika sa sama stala političkou," uviedol. V polovici januára 2021 mediálna skupina Cargrad, ktorú vlastní miliardár blízky Kremľu Konštantín Malofejev, pohrozila zverejnením súkromných správ medzi Navaľným a inými ženami, pokiaľ Navaľná nesľúbi, že sa nestane „ruskou Cichanovskou“.
Dňa 23. januára 2021 Navaľnú zadržali na demonštrácii, ktorá sa na podporu jej muža konala v Moskve. Neskôr toho istého dňa ju úrady prepustili.
Po smrti Alexeja Navaľného.
Po smrti svojho manžela Alexeja Navaľného označila za jeho vraha ruského prezidenta Vladimira Putina. Vyzvala Rusov, aby pokračovali v boji za slobodné a pokojné Rusko. Sama sa rozhodla pokračovať v práci svojho manžela. Obeť, ktorú priniesol, podľa nej nesmie vyjsť nazmar. "„Nevzdávajme sa. Ja sa nebojím a vyzývam vás, aby ste sa nebáli ani vy,“" povedala Navaľná.
Ruské úrady telo jej manžela rodine zatiaľ nevydali. Navaľná je presvedčená, že ho otrávili novičokom, a že úrady čakajú, kým z tela zmiznú stopy tejto nervovoparalytickej látky. Tisíce ľudí v Rusku už podpísali petíciu za vydanie tela rodine.
TOS-2 Tosočka

TOS-2 Tosočka (rus.: ТОС-2 Тосочка) je ruský termobarický raketomet na podvozku kolesového vozidla Ural-63706.
Plameňomet je určený na palebnú podporu pechoty a obrnených jednotiek, ako aj na ničenie živej sily nepriateľa, ľahko obrnených a transportných vozidiel.
Prvýkrát bol modernizovaný TOS-2 Tosočka predstavený širokej verejnosti v rámci osláv Dňa víťazstva v roku 2020. Vo februári 2021 boli spustené štátne skúšky nového raketometu a v roku 2023 bol TOS-2 zaradený do služby.
Popis.
Raketomet TOS-2 Tosočka je postavený na trojnápravovom podvozku terénneho obrneného vozidla Ural-63706 s pohonom všetkých kolies. Táto zmena oproti TOS-1A Solncepjok, ktorý bol postavený na pásovom podvozku, zabezpečuje novému raketometu zvýšenú mobilitu. TOS-2 Tosočka sa tak dokáže rýchlo prepravovať po ceste, zatiaľ čo pásový raketomet býva dopravovaný vlakom a následne na ťahanom návese. TOS-2 dosahuje na ceste rýchlosť až /h a na plnú nádrž zvládne prejsť až .
Raketomet TOS-2 Tosočka využíva podobne ako TOS-1A rakety kalibru . Oproti svojmu predchodcovi sa však vyznačuje lepším systémom riadenia paľby a vyššou presnosťou. To je pri TOS-2 veľmi dôležitý parameter, pretože má k dispozícii iba 18 rakiet oproti 24 odpaľovaným z TOS-1A. Zmeny sa dotkli aj pancierovej kabíny, ktorá poskytuje posádke lepšiu ochranu nielen pred ručnými zbraňami, ale pred úlomkami delostreleckej munície. Čas, ktorý uplynie od zastavenia vozidla až po bojovú pripravenosť k paľbe, je 90 sekúnd. 
TOS-2 je vybavený novými termobarickými raketami TBS-M3, ktoré majú dosah (niektoré zdroje uvádzajú až ). Samotnú muníciu tvoria dve nálože. Prvá nálož, ktorá exploduje vo vopred určenej výške, rozptýli explozívnu hmotu do okolia, kde spoločne so vzduchom vytvorí vysoko explozívny aerosólový mrak. S odstupom niekoľkých sekúnd potom ďalšia nálož vzniknutú zmes zapáli, čím dôjde k explózii, ktorá má niekoľkonásobne väčšiu silu, než majú klasické trhaviny. Vzniká tak mohutná tlaková vlna s obrovskou ničivou silou. Celý ničivý efekt je umocnený podtlakom vzduchu, ktorý sa tvorí za tlakovou vlnou. Raketomet dokáže spôsobiť devastujúce škody na ploche 6 kilometrov štvorcových. Okrem samotného ničivého účinku dochádza pri použití tejto zbrane aj k silnému psychologickému efektu na napadnuté jednotky. 
Nasadenie.
Ruská invázia na Ukrajinu.
V októbri 2023 ruské ministerstvo obrany informovalo, že ruské jednotky použili raketomet TOS-2 proti zoskupeniu ukrajinských ozbrojených síl v opevnenej oblasti.
Ščob (Laborecká vrchovina)

Ščob (; ) je vrch v Laboreckej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží na slovensko-poľskej hranici, nad obcou Výrava, približne juhovýchodne od Medzilaboriec. 
Poloha.
Nachádza sa v hraničnom hrebeni vrchoviny. Južná a západná časť hrebeňa zasahuje na územie Prešovského kraja, okresu Medzilaborce a na katastrálne územie obce Výrava, severovýchodná patrí poľskému Podkarpatskému vojvodstvu, powiatu Sanok a gmine Komańcza. Najbližšími sídlami sú južne situovaný Oľšinkov a Výrava, západne sa nachádzajú Čabalovce, severozápadne Palota a východne na poľskom území Lupków, patriaci do gminy Komańcza. Oblasť je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty v slovenskej a Cisniansko-wetlinského parku v poľskej časti.
Opis.
Ščob leží na severnom okraji Laboreckej vrchoviny, v hraničnom hrebeni južne od Lupkovského priesmyku. Južne sa nachádza Parilov (), Černiny () a Lesík (), západne Kobyla (), Javorská (), sedlom oddelený Megelov grúň (), Jaseňovec () a Brincová (), severne Stredný hrb (), Kľučkov () a Jasieniowa () a východne Chryszczata (), Jaworne (), Košiarka (), Hlboký vrch () a Vysoký grúň (). Vodu zo severných svahov do rieky Laborec odvádza Výrava, z južných jej prítok Malá Výrava a z východných častí odteká potokom Smolniczek do rieky Oslawy v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Laboreckej vrchoviny, ojedinele tiež Ondavskú vrchovinu, Busov, Čergov, Slanské, Vihorlatské a Bukovské vrchy, vzácne i Tatry.
Bocianik pižmový

Bocianik pižmový () je jednoročná až dvojročná bylina z čeľade pakostovité ("Geraniaceae"). Jeho prirodzený areál sa rozprestiera od Makronézie, cez západnú Európu a Stredomorie po Irán.
Opis.
Bocianik pižmový je jednoročná až dvojročná, pižmom zapáchajúca bylina. Byle sú žliazkaté, vysoké 10 až 50 cm. 
Zložené listy sú krátkostopkaté, v obryse vajcovité, nepárno perovito zložené, dlhé do 20 cm. Lístky sú stopkaté, vajcovité, zúbkaté až perovito zárezové, dolný pár je oddialený.
Súkvetie tvorí päťkvetý až desaťkvetý okolík, so stopkou dlhšou ako podporné listy. Listene sú široko vajcovité, končisté, takmer holé, bledohnedé. Kvety sú päťpočetné, pravidelné a obojpohlavné. Fialové až purpurové kvetné lupienky sú voľné, elipsovité, dvakrát až trikrát dlhšie ako kalich. Z tyčiniek sú zvyčajne plodné iba päť vnútorné. Semenník je päťpuzdrový, s jednou čnelkou rozdelenou na päť blizien. Päťpočetný kalich má lístky voľné, žliazkaté, dlhé 6 až 9 mm. 
Zobákovité plody sú dlhé 20 až 45 mm. Po dozretí pukajú od stredového stĺpika zdola nahor a tak sa oddeľujú jednosemenné plôdiky. Plôdiky sú odstávajúco hnedo alebo belavo chlpaté, na vrchole žliazkaté, s hlbokou brázdou a so skrutkovito stočenými príveskami.
Rozšírenie.
Prirodzený areál bocianika pižmového sa rozprestiera od Makronézie, cez západnú Európu a Stredomorie po Irán a Etiópiu.
Zavlečený je v Kanade a Spojených Štátoch, v Južnej Amerike od Kolumbie po Ohňovú zem, v Juhoafrickej republike, Austrálii, Tasmánii, na Taiwane, Novom Zélande, v Japonsku a Kórei. V Európe sa vyskytuje ako nepôvodný na Britských ostrovoch, v Belgicku, Rakúsku, Nemecku, Švajčiarsku, Česku, Maďarsku a na Slovensku.
Na našom území je zriedkavý. Pestuje sa v záhradách, odkiaľ ojedinele uniká do prírody a splanieva. Kvitne od apríla do septembra.
Význam a využitie.
Bocianik pižmový sa v Európe už oddávna využíva ako okrasná a liečivá rastlina, prípadne ako prísada do potravy.
Prezidentské voľby v Rusku v roku 2024

Prezidentské voľby v Rusku v roku 2024, v poradí ôsme voľby prezidenta Ruskej federácie, sa uskutočnili v dňoch 15. až 17. marca 2024. Vo voľbách kandidovali štyria kandidáti. S 88,48 % hlasov vyhral voľby súčasný prezident Vladimír Putin, najvyšším percentuálnym podielom hlasov v prezidentských voľbách v postsovietskom Rusku. Inaugurácia Putina do jeho piateho mandátu je naplánovaná na 7. mája 2024.
Putin sa vďaka zmene ruskej ústavy, potvrdenej referendom v roku 2020, mohol uchádzať o znovuzvolenie napriek tomu, že post prezidenta zastával už štyrikrát. V auguste 2023 hovorca prezidenta Putina, Dmitrij Peskov uviedol, že tieto voľby sa teoreticky ani nemusia organizovať, pretože je jasné, že ich opäť vyhrá Putin. Denníku The New York Times povedal, že ruské prezidentské voľby „"nie sú skutočná demokracia, je to nákladná byrokracia"“, a predpovedal, že Putin bude zvolený viac ako 90 percentami hlasov.
Na posledný deň volieb plánuje opozícia podujatie s názvom Poludnie proti Putinovi.
Ščob

Ščob môže byť:
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 – Interkontinentálna baráž

Interkontinentálna baráž určila posledné dva postupujúce tímy na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022. Boli naplánované dva zápasy na neutrálnej pôde v Katare, ktoré sa hrali 13. a 14. júna 2022.
Formát.
Štyri tímy zo štyroch konfederácii (AFC, CONMEBOL, CONCACAF a OFC) boli žrebom rozdelení do dvoch zápasov. Pôvodne sa mali hrať dvojzápasy (doma a vonku) no rozhodlo sa že baráž sa bude hrať na jeden zápas na neutrálnej pôde v Katare.
Zápasy.
FIFA po prvýkrát rozhodla usporiadať interkontinentálnu baráž na jeden zápas na neutrálnej pôde v hostiteľskej krajine finálového turnaja.