Belaštenský monastier

Belaštenský monastier (), je pravoslávny monastier z prvej polovice 11. storočia, ktorý sa nachádza pri dedine Belaštica v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Komplex monastiera má pridelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu.
Lokalita.
Belaštenski monastier leží južne od mesta Plovdiv, v severných svahoch pohoria Rodopy, na okraji dediny Belaštica.
Dejiny.
Pred výstavbou monastiera.
Na mieste dnešného kláštorného komplexu sa už v 2. storočí nachádzala trácka svätyňa zasvätená tráckemu vojnovému božstvu. Z tohto obdobia sa až do súčasnosti zachovala časť oltára, ktorá sa v súčasnosti nachádza v monastierskom chráme v priestore pred prestolom.
Dejiny monastiera.
Monastier bol založený v roku 1018 a výstavba komplexu prebiehala v rokoch 10181020. V priebehu svojej existencie bol niekoľkokrát vypálený. Predpokladá sa, že k prvému vypáleniu došlo v roku 1207, keď ho nechal vypáliť bulharský cár Kalojan počas pochodu proti byzantskému vojsku, ktoré bolo umiestnené v kasárňach vo Filipopole. Niekedy v období osmanskej nadvlády boli (predovšetkým vo východnej časti komplexu) postavené nové kamenné budovy. V roku 1757 došlo podľa doktora Angela Dinkova k ďalšiemu vypáleniu monastiera v rámci poturčovania rodopského obyvateľstva. V roku 1831 bola v kláštornom dvore postavená budova súčasného monastierskeho chrámu a došlo aj k masívnej výstavbe ďalších budov. V polovici 19. storočia monastier slúžil ako letná rezidencia plovdivských metropolitov.
Poslednýkrát bol monastier vypálený a zničený 5.6. januára 1878 tzv. bašibozukom (oddielom nepravidelného osmanského vojska) počas bojov medzi ruskými a tureckými vojskami, ktoré prebiehali v areáli medzi dedinami Părvenec a Brestnik počas rusko-tureckej osloboditeľskej vojny. Bez väčších škôd sa zachovala budova chrámu, ako aj kašna v kláštornom dvore. Po týchto udalostiach, v rámci ktorých bola väčšina komplexu zničená, ostal monastier opustený až do roku 1880, keď sa v ňom usídlili grécki duchovní z Plovdivu, ktorí si v juhovýchodnom rohu komplexu postavili malú obytnú budovu s tromi miestnosťami a v nasledujúcich rokoch aj niekoľko ďalších budov. V nočných alebo skorých ranných hodinách 20. júna 1906 sa pri kláštornom komplexe zhromaždili bulharskí pravoslávni veriaci (približne 4050 ľudí z okolitých dedín), ktorí z monastiera grécke duchovenstvo vyhnali a monastier odovzdali pod bulharskú správu. Monastier bol v tom čase vo veľmi zlom stave a 17. júna 1911 spadla západná stena východného krídla. V období vojen v rokoch 19121918 bol nedostatočne spravovaný a došlo k ďalšiemu schátraniu budov v rámci komplexu. V rokoch 19231924 bola veľká časť poškodených budov zbúraná. 
V rokoch 19301931 došlo k reštaurácii prestavbe zvyšných obytných budov v komplexe, ako aj reštauračným prácam na chráme. V tomto čase došlo aj k výstavbe zvonice v priestore obytných a hospodárskych budov, a k výstavbe malého chrámu-kaplnky v interiérových priestoroch obytných budov. Na stavebné a reštauračné práce boli použité finančné prostriedky darované metropolou, a čiastočne prispeli aj veriaci. V roku 1934 sa so súhlasom plovdivskej metropole stal monastier na krátky čas sídlom mestského chudobinca a v komplexe bolo ubytovaných 42 plovdivských žobrákov. Pravdepodobne niekedy v priebehu 50. rokov 20. storočia sa monastier stal ženským a komplex začali obývať mníšky.
V roku 1980 získal areál monastiera štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu. 
Súčasnosť.
V súčasnosti je monastier funkčný ženský monastier Bulharskej pravoslávnej cirkvi, pričom komplex obýva igumenka, niekoľko mníšok a pomocníčky. Významným dňom je každoročne sviatok svätého Jurajatzv. Gergiovdenkeď je monastier navštevovaný mnohými návštevníkmi z celého Bulharska, ako aj Bulharmi žijúcimi v cudzine. Tradíciou je, že tí, ktorí v tento deň slávia meniny, podaruvávajú kláštoru rôzne dary a finančné prostriedky, a zároveň poriadajú na počesť sviatku tzv. kubranslávnostnú zabíjačku spojenú s hostinou.
Charakteristika.
Monastier založil byzantský vojvodca Nikéforos Xifias, ktorý bol v čase jeho založenia správcom oblasti okolo mesta Philippopolis (dnešný Plovdiv).
Vo svojej prvotnej podobe monastiersky komplex zahŕňal budovu chrámu a niekoľko hospodárskych budov, pričom všetky stavby boli z prevažnej časti drevené. Neskôr boli drevené budovy nahradené kamennými. Najviac stavieb sa v areáli nachádzalo po masívnej výstavbe v priebehu 19. storočia, keď areál zahŕňal chrám, bloky obytných a hospodárskych budov, ako aj veľký kuchynská blok a budovu pre návštevníkov. Najmasívnejšie bolo južné krídlo komplexu v najvyššie položenej časti areálu, ktoré bolo trojposchodové s čardakmi (terasami) po celej jeho dĺžke. Zvyšné tri krídla boli dvojposchodové s kamenným prízemím a vnútornou terasou. V areáli sa nachádzala aj budova, kde sa choval obetný dobytok. V areáli sa nachádzali aj dve mlynské budovy (tieto boli zbúrané okolo roku 1950).
Správa.
Od založenia minimálne do začiatku obdobia, v ktorom padol región pod nadvládu Osmanskej ríše, bol monastier pod správou gréckeho duchovenstva. Nie je známe, kto spravoval komplex počas veľkej časti obdobia osmanskej nadvlády, ale predpokladá sa, že niekedy v tomto období sa stal sídlom rímskokatolíckej Agatonijskej diecézy, pričom v jej správe bol do začiatku 18. storočia, keď sa diecéza premiestnila do Pazardžiku. V priebehu väčšej časti obdobia bulharského národného obrodenia bol v správe Bulharskej pravoslávnej cirkvi a až niekoľko rokov pred oslobodením Bulharska sa opäť dostal do správy Grékov. Do správy Bulharskej pravoslávnej cirkvi sa opätovne dostal v roku 1906.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu 
Rok vyhlásenia: 1980
Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota budovy