Exorcista (svätenie)

Exorcista je v rímskokatolíckej cirkvi bohoslovec (predtým klerik), ktorý prijal tretie zo štyroch nižších svätení. Od roku 1973 sa už (až na zriedkavé výnimky) z rozhodnutia pápeža Pavla VI. neudeľuje.
Toto svätenie symbolizuje zasvätenie sa Kristovi, víťazovi nad Satanom a priateľovi chorých a hriešnych.
Pozor na zámenu s funkciou exorcistu (pozri exorcista), ktorú dodnes vykonávajú výlučne kňazi z poverenia biskupa a ktorá spočíva vo vykonávaní slávnostných exorcizmov, pričom exorcisti prijavší len nižšie svätenie exorcistátu na toto už oddávna nemali oprávnenie.
Dejiny.
Exorcistát pravdepodobne vznikol ako vývoj spontánneho pôsobenia starokresťanských veriacich vykonávajúcich exorcizmy. Prvýkrát sa spomína v liste Fabiovi pápeža Kornélia z roku 251, v ktorom pápež spomína, že bolo v Ríme 46 kňazov, 7 diakonov, 7 subdiakonov, 42 akolytov a 52 exorcistov, lektorov a ostiárov. Systém nižších svätení vrátane exorcistátu pravdepodobne zaviedol jeho predchodca, pápež Fabián.
Povinnosti exorcistov definujú už niektoré kánony zo zbierky kánonov "Statuta Ecclesiae antiqua". Je z nich zachovaný napr. obrad svätenia, teda predanie knihy obsahujúcej formuly exorcizmu a modlitbu, ktorú sa počas toho biskup modlí – tento obrad sa používal v podstate v nezmenenej podobe až do 20. storočia. Z týchto kánonov je ďalej zjavné, že hlavnou funkciou exorcistu bolo vykonávať krstný exorcizmus, denné exorcizmy nad katechumenmi a starať sa o posadnutých.
V 5. storočí exorcistát vymizol, ale bol následne oživený v Galii. V 9. storočí bol pod spätným galským vplyvom v Ríme oživený a stal sa súčasťou prípravy na kňazstvo.
Počas stredoveku sa mnohé funkcie klerikov s nižším svätením dostali pod kompetenciu klerikov s vyšším svätením, príp. kňazov, ako aj mnohé funkcie subdiakonov a diakonov prebrali kňazi. V dôsledku toho sa vykonávať exorcizmus, hoc aj krstný, stalo výlučnou kompetenciou kňazov. S vymiznutím katechumenátu a zriedkavejšími prípadmi posadnutosti stratil exorcistát praktický význam a stal sa iba jedným zo svätení, ktoré kandidáti na kňazstvo formálne absolvujú.
Tridentský koncil sa pokúsil oživiť nižšie svätenia a napr. exorcistátu sa snažil prideliť úlohu starostlivosti o chorých – takáto predstava sa však do praxe nikdy nepremietla a exorcistát naďalej ostal formalitou.
V roku 1965, počas Druhého vatikánskeho koncilu, sa Komisia pre uskutočňovanie Konštitúcie o posvätnej liturgii zaoberala otázkou nižších svätení a zhodla sa, že sa exorcistát sa má zrušiť pre absenciu konkrétnej relevantnej funkcie. Počas nasledujúcich rokov prišli návrhy ponechať exorcistát s dôrazom na službu chorým na tele i na duchu a pomoc chudobným a chorým. Až v roku 1970 však prišlo po dlhých diskusiách o tom, ktoré nižšie svätenia ponechať, definitívne rozhodnutie ponechať len dve nižšie svätenia, a to lektorát a akolytát.
Nižšie svätenia nakoniec zreformoval pápež Pavol VI. svojím motu proprio "Ministeria quaedam" 15. augusta 1972, pričom ako jediné z nich zachoval akolytát a lektorát ako „služby“ (), ktoré sa môžu udeľovať i laikom, pričom im pridelil úlohy, ktoré im prislúchajú dodnes. Exorcistát bol teda bez náhrady zrušený.
V inštitútoch apoštolského života podliehajúcich bývalej komisii "Ecclesia Dei", ktoré slávia liturgiu podľa predkoncilovej liturgie, sa exorcistát naďalej udeľuje spolu s ostatnými nižšími sväteniami. Toto právo potvrdil Benedikt XVI. v motu proprio "Summorum Pontificum" zo 7. júla 2007 a bližšie potvrdila komisia "Ecclesia Dei" inštukciou "Universae Ecclesiae" z 30. apríla 2011.