Šimon Stylita starší

Svätý Šimon Stylita starší (iné mená pozri nižšie; * niekedy 380/389/390, Sis† 24. júl / 25. júl /1. september / 2. september 459, Kal’at Sim’an, Sýria) bol sýrsko-byzantský pustovník, zakladateľ asketickej tradície stylitizmu. Vyše tridsať rokov žil na vysokom kamennom stĺpe.
Väčšinou kresťanských cirkví je považovaný za svätého. Jeho sviatok si na pochalcedónskom Východe pripomínajú 1. septembra, na Západe 5. januára a 27. júla v Sýrskej cirkvi. V cirkvách používajúcich byzantský kalendár je jeho významnosť zvýšená tým, že v deň jeho spomienky začína nový liturgický rok. 
Meno Šimon Stylita nesie viacero východných askétov. Ikonograficky sa ťažko rozlišuje predovšetkým od Šimona Stylitu mladšieho.
Životopis.
Narodil sa v meste Sis v sýrsko-kilikijskom pohraničí, ako syn pastiera. Dátum jeho narodenia nie je presne určený, bol však pokrstený koncom 4. storočia. Mal viacero súrodencov, avšak len jeden nezomrel v detskom veku. V detstve pásal ovce. Už od detstva sa zaujímal o mníšsky spôsob života, mystické vízie ho mali priviesť k asketickému spôsobu života a sebatrýzneniu. Najprv mal žiť dva roky v menších mníšskych komunitách v rodnom kraji, neskôr vstúpil do sýrskeho kláštora Tal’ada. V kláštore tiež pôsobilo niekoľko jeho príbuzných, vrátane jeho brata Šemšina. Z Tal’ady bol však pre prísnosť svojej askézy vyhnaný. Následne niekoľko desiatok rokov strávil ako pustovník na viacerých miestach, pričom najviac preslávil horu Kal’at Sim’an, kde vstúpil do kláštora Telanissos.
Postupom času získal Šimon pre svoju zbožnosť značnú prestíž, čo viedlo k tomu, že ho začali hromadne vyhľadávať veriaci. Z dôvodu častých návštev, ktoré ho rušili v duchovnej ceste, si nechal postaviť vysoký kamenný stĺp, na ktorom následne býval. Stĺp bol spočiatku vysoký len tri metre, no postupne bol zvyšovaný, až dosiahol výšky 16 metrov. Plocha o rozlohe asi 4m² sa stala Šimonovým domovom až do jeho smrti, a teda asi na 37 rokov.
Na stĺpe sa neustále postil, modlil a vykonával proskynézu. Neustále kľakanie si mu malo spôsobiť vredy na nohách, z ktorých s však mal zázračne uzdraviť. Zo stĺpu tiež poskytoval duchovné rady a kázal. Do verejného života spravidla nevstupoval, využil však svoj vplyv na cisára Teodóza I., ktorého presvedčil k upusteniu od zámeru výstavby nových synagóg v Sýrii. Vysoko ctený bol aj cisárom Markiánom a cisára Leva I. mal údajne presvedčiť k prijatiu chalcedónskej dogmy o dvoch podstatách Krista. Hoci akceptoval Chalcedónsky koncil, existujú tri jemu pripisované listy, ktoré nesú protichalcedónske znaky. Ide zrejme o monofyzitské falzá.
Už za života bol uctievaný ako svätec. Po jeho smrti sa konal triumfálny pohreb, počas ktorého boli jeho ostatky slávnostne prenesené do Antiochie. Pohrebnému obradu v Antiochii predsedal miestny patriarcha a samotný obrad nemal v tamojšom patriarcháte obdoby. Jeho telo bolo spočiatku pochované v miestnej svätyni, ale neskôr bolo až na niektoré relikvie prenesené do Konštantínopola. Svätcova lebka sa mala do Konštantínopola dostať až neskôr (asi v 10. storočí) a zrejme pričinením prvého latinského patriarchu Tomassa Morosiniho alebo Ambrogia Travesariho sa neskôr spolu s relikviárom stala vlastníctvom kamaldulských mníchov. Pôvodný relikviár sa v 18. storočí stratil, časť relikvií sa nachádza v Taliansku (Benátky, Arezzo). Na mieste jeho pustovníctva vzniklo kláštorné centrum. Hlavná stavba komplexu, Martýrium svätého Šimona a jeho stĺp sa čiastočne zachovali do dnešných dní. Niekoľko ďalších pustovníkov inšpirovaných Šimonom začalo žiť na obdobných stĺpoch, čím vznikol stylitský spôsob života.
Dielo a literatúra.
Do dnešných čias sa zo Šimonovho diela zachovalo len niekoľko gréckych a sýrskych listov. Naopak samotný svätec bol predmetom záujmu viacerých východných autorov. Venovali sa mu napríklad Teodoret z Kýru či Jakub zo Sarúgu. Vysoko cenený je jeho sýrsky životopis ktorý sa dočkal nemeckého prekladu (Lietzman). Okrem neho existujú aj Šimonove viaceré grécke, sýrske, arabské a arménske životopisy.