burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
What’s Going On

What’s Going On je jedenásty štúdiový album amerického speváka Marvin Gaye, vydané v máji 1971 pri vydavateľstve Tamla Records. V roku 2003 ho americký časopis Rolling Stone zaradil na šieste miesto v rebríčku 500 najlepších albumov všetkých čias, titulnú pieseň o rok neskôr zaradil na štvrté miesto do rebríčka 500 najlepších piesní všetkých čias.
Horná roveň (vrch v Kremnických vrchoch)

Horná roveň () je vrch v Kremnických vrchoch. Leží nad obcou Králiky, približne západne od Banskej Bystrice. 
Poloha.
Nachádza sa na východe centrálnej časti Kremnických vrchov, v geomorfologickom podcelku Flochovský chrbát. Leží v Banskobystrickom kraji, na území okresu Banská Bystrica a v katastrálnom území Radvane, mestskej časti Banskej Bystrice. Je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha severovýchodným smerom z masívu Zlatej studne v hlavnom hrebeni. Najbližšími sídlami sú severne ležiace Králiky a východne situovaný Malachov.
Opis.
Horná roveň je nevýrazný pahorok v bočnom hrebeni, ktorý vedie od hlavného hrebeňa na Suchý vrch () nad Malachovom. Východne susedí Nemecký vrch (), severne leží Vyhnatová (), západne je v hlavnom hrebeni situovaný Mýtny vrch () a Zlatá studňa () a juhovýchodným smerom susedí vrch Košiare (). Západné a severné svahy odvádzajú vodu Farbeným do Tajovského potoka, južnú časť hrebeňa odvodňuje Malachovský potok do rieky Hron. Juhozápadne od vrcholu sa nachádza prírodná pamiatka Horná Roveň. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Výhľady.
Riedky lesný porast vrcholovej časti, no najmä blízka horská lúka umožňuje obmedzený rozhľad na okolie. Pozorovať možno nielen hlavný hrebeň Kremnických vrchov, ale tiež okolie Banskej Bystrice a pohoria Veľká Fatra, Starohorské vrchy, Nízke Tatry, Veporské vrchy, Poľana, Ostrôžky a Javorie.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolia. Severovýchodným úbočím vedie modro značený chodník z Banskej Bystrice do Bystrického sedla, rovnako značený chdník vedie južným úpätím z Malachova do sedla Tri kríže.
Dióza

Dióza je monosacharid, ktorý obsahuje len dva uhlíkové atómy. Keďže všeobecným chemickým vzorcom sacharidov je (C·H2O)"n," kde "n" je 3 a viac, a všeobecný vzorec aldóz je H[CH(OH)]"m"C(=O)H, kde "m" je aspoň 2, dióza nespĺňa formálnu definíciu monosacharidu. Dióza však tento vzorec spĺňa pre "n" = 2 resp. "m" = 1, takže sa dá pokladať za najjednoduchší cukor.
Existuje len jedna dióza, ktorou je glykolaldehyd (2-hydroxyetanál), ktorý je aldodióza. Ketodiózy neexistujú, keďže ketóny musia mať aspoň tri atómy uhlíka.
Severoamerická futbalová únia

Severoamerická futbalová únia (, skr. NAFU) je regionálne zoskupenie národných futbalových organizácii v zóne Severnej Ameriky pod hlavičkou CONCACAF. NAFU nemá organizačnú štruktúru. Stanovy hovoria „"CONCACAF uznáva ... Severoamerickú futbalovú úniu (NAFU)"“. NAFU poskytuje jedného zo zástupcov CONCACAF výkonnému výboru FIFA.
Členské štáty.
Severoamerická futbalová únia ma troch členov
Vo vydaní stanov CONCACAF z roku 2015 sa uvádza, že „Bez ohľadu na ich príslušnosť k NAFU sa (Bahamy a Bermudy) zúčastnia súťaži CFU“.
Súťaže.
Národné tímy.
Do roku 2017 sa Kanada, Mexiko a USA automaticky kvalifikovali na Zlatý pohár CONCACAF. V súčasnosti ako kvalifikácia slúži Liga národov CONCACAF. V minulosti sa konal dvakrát Pohár národov Severnej Ameriky a to v rokoch 1990 a 1991. Prvý turnaj vyhrala Kanada, druhý ročník Mexiko.
Kluby.
V minulosti sa konala Severoamerická SuperLiga bol to klubový futbal medzi dvoma severoamerickými zónovými ligami, ktorý prebiehal v rokoch 2007 až 2010. V súčasnosti sa kluby z NAFU zúčastňujú Ligy majstrov CONCACAF.
Campeones Cup je každoročný zápas založený v roku 2018 medzi víťazmi predchádzajúcej sezóny Major League Soccer a Liga MX.
Leagues Cup je klubový pohárový turnaj medzi tímami Major League Soccer a Ligy MX, ktorý bol založený v roku 2019.
Hniezdo (rozlišovacia stránka)

Hniezdo môže byť:
Homo bodoensis

Homo bodoensis (vyskytuje sa aj v - asi nesprávnom - tvare "Homo bodesiensis") je v podstate nový názov tradičného druhu človek rodézsky ("Homo rhodesiensis"). Jeho zavedenie bolo navrhnuté v roku 2021 (autori: Roksandic, Radović, Wu &amp; Bae, 2021) z dôvodu nejednotnosti definície druhu "Homo rhodesiensis" v literatúre (porov. aj napríklad článok o ňom v tejto wikipédii) a aj z dôvodu údajnej (značne spornej) politickej nekorektnosti názvu "Homo rhodesiensis". Vzhľadom na to, že "Homo rhodesiensis" sa často chápe tak, že zahŕňa len africké nálezy, treba upresniť, že v takom prípade "Homo bodoensis" nie je celkom zhodný s "Homo rhodesiensis", lebo na rozdiel od "Homo rhodesiensis" výslovne zahŕňa aj niektoré juhoeurópske nálezy (napr. nález z Ceprana) a levantské nálezy. 
"Homo bodoensis" sa vyskytoval v Afrike, časti Európy a v Levante v období celého stredného pleistocénu. Druh je pomenovaný podľa lebky, ktorá sa našla v Bodo D'ar v Etiópii roku 1976 (tzv. Bodo 1). Holotypom druhu je Bodo 1 a do druhu patria napríklad aj nálezy Kabwe 1, Ndutu 1, Saldanha a Ngaloba. Podľa predstáv autorov druhu má "Homo bodoensis" nahradiť doterajší druh resp. názov "Homo rhodesiensis". Okrem toho sa doterajší druh "Homo heidelbergensis" v užšom zmysle (t. j. európska a prípadne aj ázijská časť druhu "Homo heidelbergensis" v širšom zmysle) má zrušiť, a to tak, že časť z neho (napr. nález z Ceprana) sa má preklasifikovať ako súčasť druhu "Homo bodoensis" a jeho zvyšná časť sa má preklasifikovať ako súčasť druhu "Homo neanderthalensis" (človek neandertálsky), pričom zaradenie ázijských nálezov ostáva otvorené. Tento novo navrhovaný druh, resp. názov, "Homo bodoensis" a táto nová celková klasifikácia zatiaľ nebol(a) väčšinovo akceptovaný(-ná).
Horný chlm

Horný chlm () je vrch v Kremnických vrchoch. Leží nad obcou Ihráč, približne juhovýchodne od Kremnice. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Kremnických vrchov, v geomorfologickom podcelku Flochovský chrbát. Leží v Banskobystrickom kraji, na území okresu Žiar nad Hronom a v katastrálnom území obce Ihráč. Je súčasťou bočného hrebeňa, ktorý vybieha juhozápadným smerom z Velestúra cez Labušen. Najbližšími sídlami sú juhozápadne ležiaci Ihráč, západne situované Nevoľné a severozápadne ležiaca Kremnica.
Opis.
Horný chlm zakončuje bočný hrebeň a patrí medzi najvyššie vrchy v južnej časti pohoria. Severným susedom je Kremnický štít (), severovýchodne sa nachádza Labušen (), východne leží Laurín () a Čierne brdo (), južne Žiar () a Jastrabská skala () a západným smerom Čertov vrch (). Masív odvodňuje Ihráčsky potok, smerujúci do rieky Hron. Na lokalitu Peňažná vedie z Nevoľného a Ihráča miestna značená trasa, na vrchol značený chodník nevedie.
Výhľady.
Lesný porast vrcholu neumožňuje súvislejší rozhľad a tak obmedzený výhľad poskytujú len menšie časti bez vyššej vegetácie. Pozorovateľné sú okolité vrchy a hrebeň pohoria, pri priaznivých podmienkach nezriedka aj južná časť Lúčanskej Fatry, Strážovské vrchy, Vtáčnik, Pohronský Inovec, Štiavnické vrchy, Javorie a Poľana.
Prístup.
Vrchol Horného chlmu je prístupný neznačenými chodníkmi z okolia, príp. odbočením z chodníka ku chate Hostinec.
Maniok jedlý

Maniok jedlý (iné názvy: kasava, tapioka, lat. "Manihot esculenta") je tropický ker z čeľade mliečnikovité ("Euphorbiaceae").
Pôvodom je z Južnej Ameriky a vo veľkom sa pestuje v Afrike a Ázii. Začala sa domestikovať už pred 10 tisíc rokmi. Je to trváci drevnatý krík. Rastie do výšky 1 až 3 metrov. Má tmavozelené dlhé dlaňovité listy. Veľké hľuzy slúžia ako zásobníky škrobov. Kvety sú malé umiestnené v metline, zvonkovité, žltej až ružovej farby.
Existuje veľké množstvo variet od sladkých až po veľmi horké. Nie je náročný na pestovanie, toleruje sucho aj nekvalitnú pôdu. Vzhľadom na produkciu sacharidov ide o veľmi výnosnú plodinu. Vyrába sa z nej aj alkoholický nápoj čiča, múka a biopalivo.
Býva základným jedlom chudobného obyvateľstva. Pestuje sa hlavne pre svoje veľké mäsité pretiahnuté hľuzy. Jedlé sú aj listy. Zo škrobu sa vyrába glukóza. Hľuzy aj listy sú v surovom stave jedovaté, obsahujú kyanoglukozidy. Drvením, varením alebo sušením na slnku sa obsah kyanidu vytratí. Listy sa používajú v ľudovom liečiteľstve pri liečení ekzémov, bolesti hlavy, hnačky, dyzentérie alebo cukrovky. Hľuzy sú dobrým zdrojom betakaroténu, vápnika, fosforu a vitamínu C majú nízky obsah bielkovín a tuku a vysoký obsah sacharidov (30 %). Listy majú, na rozdiel od hľúz, vyšší podiel bielkovín (20 %).
Majstrovstvá Európy v hádzanej mužov 2022

Majstrovstvá Európy v hádzanej mužov 2022 je v poradí 15. ročník európskeho šampionátu, ktorý medzi 13. a 30. januárom 2022 hostí Maďarsko a Slovensko.
Zápasy v Maďarsku sa budú hrať s plnou kapacitou dejísk, zatiaľ čo zápasy na Slovensku budú z dôvodu pandémie COVID-19 obmedzené na kapacitu 25%.
Kvalifikácia.
Kvalifikácia na finálový turnaj sa konala medzi januárom 2019 a májom 2021. Dva hostiteľské tímy, Maďarsko a Slovensko, a dva najlepšie umiestnené tímy z predchádzajúceho šampionátu, Španielsko a Chorvátsko, sa kvalifikovali automaticky. Celkovo tak zostalo 40 národných tímov, ktoré museli bojovať o zvyšných 20 miest na finálový turnaj.
Kvalifikačná súťaž pozostávala z troch kôl: dvoch kvalifikačných fáz a zostupového kola. Prvá kvalifikačná fáza zahŕňala tímy, ktoré sa nezúčastnili druhého kola kvalifikačného turnaja 2020. Dva najlepšie tímy postúpili do vyraďovacieho kola, kde ich doplnil najlepší európsky tím z "IHF Emerging Nations Championship 2019" a tri najhoršie umiestnené tímy na štvrtom mieste z druhého kola kvalifikácie 2020. Traja víťazi dvojzápasových stretnutí o zostup postúpili do druhej a poslednej kvalifikačnej fázy, čím sa pripojili k zvyšným 21 tímom, ktoré sa zúčastnili na šampionáte v roku 2020, a zvyšným ôsmim tímom, ktoré vypadli v druhom kole kvalifikácie 2020. Týchto 32 tímov bolo rozdelených do ôsmich skupín po štyroch tímoch, pričom sa kvalifikovali dva najlepšie tímy a štyri najlepšie umiestnené tretie tímy.
Karl Benyovszky

Karl Benyovsky (* 4. júl 1886, Bratislava, Rakúsko-Uhorsko – † 6. január 1962, Bad Ischl, Rakúsko) bol novinár a spisovateľ, žijúci a tvoriaci najmä v Bratislave a píšuci najmä po nemecky.
Biografia.
Narodil sa do šľachtickej rodiny Beňovských, jeho otcom bol František (Ferenc) Benyovszky (1858 - 1907) a matkou Gizella Kéméndy-Krucsicsová (1868 - 1951). Otec bol policajným úradníkom. V Bratislave navštevoval maďarské školy, ale jeho materinským jazykom bola nemčina. Už veľmi mladý prejavil literárne sklony. Pred prvou svetovou vojnou začal publikovať v bratislavských nemeckojazyčných novinách "Pressburger Zeitung". Neskôr žil a tvoril v Budapešti, ale od roku 1924 opäť pôsobil v rodnej Bratislave. Písal pre noviny "Pressburger Zeitung" a "Grenzbote".
Keďže ho amatérsky zaujímala história Bratislavy, začal písať knihy o starých bratislavských domoch a uliciach, o dejinách mestského divadla, o živote Jána Nepomuka Hummela. Zaujímali ho aj povesti o Bratislave a o slovenských hradoch. Po druhej svetovej vojne opustil Československo a presťahoval sa do rakúskeho mesta Bad Ischl, kde aj zomrel.
Viaceré jeho nemecky písané práce, ktoré vyšli v medzivojnovom období, vyšli po roku 2000 vo vydavateľstve „Marenčin PT“.
Ladislav Konrád

Mgr. art. Ladislav Konrád (* 18. máj 1952, Bratislava) je slovenský herec.
Bratislavský-nákupné stredisko

Bratislavský-nákupné stredisko (do roku 2021 Nákupné centrum Slovzdroj a Dom kultúry Ovsište, prezývané aj "malý Prior") sú dve multifunkčné budovy spojené nadchodom ponad Mamateyovou ulicou a zastávkou MHD Ovsištské námestie v miestnej časti Ovsište mestskej časti Petržalka v Bratislave. Boli postavené v rokoch 1978 až 1982 a ich vlastníkom je Slovzdroj plus, a. s. Slávnostné otvorenie sa konalo v polovici decembra 1985.
V decembri 2021 bol celý komplex premenovaný na Bratislavský-nákupné stredisko. Názov dostal podľa Juraja Bratislavského, predsedu spoločnosti Slovzdroj plus, a. s., ktorá budovu vlastní. V súčasnosti prebieha jeho rekonštrukcia.
Nachádza sa tu predajňa potravín, obchody, reštaurácie, cukráreň, telocvičňa, centrum voľného času a kinosála kultúrneho domu.
Kačica

Kačica môže byť:
Lis na hrozno

Lis na hrozno (iné názvy: hroznový lis, lis na lisovanie hrozna, vínový [alebo vínny] lis, lis na víno; hovorovo alebo zastarano: preš na hrozno, preš na lisovanie hrozna, vínny preš, preš) je zariadenie určené na lisovanie hrozna vo vinárskej produkcii. Jeho činnosťou sa získava mušt, z ktorého kvasením neskôr vzniká burčiak a následne víno. Pojmy vinársky lis, vinohradnícky lis či lis sú trochu širšie, keďže zahŕňajú aj lisy na lisovanie hroznového odpadu.
Pri hrozne treba kontrolovať tlak, aby nedošlo k rozdrveniu semien a uvoľneniu veľkého množstva nežiaducich trieslovín do vína. 
Víno sa vyrábalo už najmenej 4000 rokov pred Kristom a v roku 2011 bol v Arménsku objavený lis s červeným vínom starým 6000 rokov.
Krpec (vrch v Kremnických vrchoch)

Krpec () je vrch v Kremnických vrchoch. Leží nad obcou Horná Štubňa, približne juhovýchodne od Turčianskych Teplíc. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti Kremnických vrchov, v geomorfologickom podcelku Flochovský chrbát. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Turčianske Teplice a zasahuje na katastrálne územie obcí Horná Štubňa a Turček. Vrch je situovaný v bočnom hrebeni, ktorý vybieha západným smerom z mohutnej Flochovej a najbližšími sídlami sú severozápadne ležiaca Horná Štubňa, severne situované Čremošné a južným smerom ležiaca obec Turček.
Opis.
Nevýrazný Krpec sa nachádza mimo turistických trás, v turisticky menej atraktívnej oblasti. Severným susedom je vrch Špičiak () a Zlatá studňa (), východne dominuje Javorová studňa () a Flochová (), južným smerom vrch Na pieskoch () a západne je sedlom oddelená Jazvečia (). Oblasť leží v povodí Turca; južné svahy odvodňuje Antonský potok, voda zo severných smeruje Dedinským potokom do Teplice. V blízkosti vrchu nevedie žiadny značený turistický chodník, no je tu vybudovaných niekoľko lesných ciest.
Výhľady.
Hustým lesom pokrytý vrchol neumožňuje rozhľad, veľmi obmedzený je možný z malých lokalít s nižšou vegetáciou. Výnimočne je tak vidieť okolité vrchy pohoria, no tiež Lúčanskú Fatru, Žiar, Strážovské vrchy a Vtáčnik.
Prístup.
Na Krpec nevedie značená trasa, preto prístup je možný lesnými cestami a neznačenými chodníkmi z okolia.
Horná skala

Horná skala () je vrch v Kremnických vrchoch. Leží nad obcou Horné Pršany, približne západne od Banskej Bystrice. 
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Kremnických vrchov, v geomorfologickom podcelku Flochovský chrbát. Leží v Banskobystrickom kraji, na pomedzí okresov Banská Bystrica a Žiar nad Hronom a zasahuje na katastrálne územie mesta Kremnica a obce Badín. Je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha východným smerom z hlavného hrebeňa v blízkosti sedla Tri kríže a najbližšími sídlami sú severne ležiace Králiky a východne situované Horné Pršany a Malachov.
Opis.
Horná skala je súčasťou bočného hrebeňa, ktorý vedie od hlavného hrebeňa na Košiare a ďalej na Kečku () nad Rakytovcami. Východne sa nachádza sedlom oddelený vrch Košiare (), severným smerom susedí Horná roveň (), západne je v hlavnom hrebeni situovaný Velestúr () a južným smerom Laurín (). Severnú časť hrebeňa odvodňujú prítoky Malachovského potoka do rieky Hron, rovnakým smerom prúdi aj voda z južných svahov, ktoré odvodňuje Badínsky potok. Vrcholom vedie značený chodník z Horných Pršian.
Výhľady.
Zalesnený vrchol umožňuje len veľmi obmedzený rozhľad, no zaujímavé výhľady poskytujú blízke skalné bralá a menšie horské lúky. Z vhodných miest je tak možno pozorovať hlavný hrebeň a okolité vrchy pohoria, okolie Banskej Bystrice, no tiež Štiavnické vrchy, Javorie, Poľanu, Nízke Tatry, Starohorské vrchy a Veľkú Fatru.
Stredoamerická futbalová únia

Stredoamerická futbalová únia (, , skrátene UNCAF) je organizácia národných futbalových tímov zo Strednej Ameriky. UNCAF bola založená v roku 1990. Jej členské asociácie sú súčasťou CONCACAF.
Členské štáty.
UNCAF bola založená v roku 1990. Združuje všetky štáty zo Strednej Ameriky.
Hôrka (vrch v Starohorských vrchoch)

 
Hôrka () je vrch v Starohorských vrchoch. Leží nad obcou Hiadeľ, približne severovýchodne od Banskej Bystrice.
Poloha.
Nachádza sa v bočnom hrebeni, na východnom okraji pohoria. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, na území okresu Banská Bystrica a v katastrálnom území obce Hiadeľ. Vypína sa nad Hiadeľskou dolinou, v ochrannom pásme Národného parku Nízke Tatry. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Moštenica a Hiadeľ
Opis.
Hôrka je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha z masívu Kozieho chrbta južným smerom po Prašnicu () nad Lučatínom. Južným susedom je sedlom oddelené Hradište (), západne leží Vlačuhov (), severne je sedlom oddelený dominantný Kozí chrbát () a východným smerom sa nachádza Holica () a vrch Nad žliabkami (). Masív patrí do povodia Hrona, kam smeruje Uhliarsky potok, odvodňujúci západné svahy vrchu, rovnako tak potok Vážna, odvádzajúci vodu z východnej časti Hôrky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník, najbližšie vedú susednými dolinami na hlavný hrebeň. 
Výhľady.
Lesným porastom pokrytý vrchol neumožňuje rozhľad, obmedzené možnosti poskytujú menšie odlesnené časti úbočia. Viditeľný je najmä blízky hrebeň Starohorských vrchov a masív Prašivej, ojedinele však tiež Veporské vrchy, Poľana a Javorie.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená trasa, no neďaleko severne ležiaceho sedla prechádza žltá značka z Moštenice do sedla Hadlanka, z ktorého vedie nenáročný prístup lesným chodníkom na vrchol. Hiadeľskou dolinou vedie modrá značka do Hiadeľského sedla (napojenie na značenú Cestu hrdinov SNP)
Zámok Commarque

Zámok Commarque () je opevnený hrad, ktorého počiatky siahajú do 12. storočia, ktorý stojí vo francúzskom mestečku Les Eyzies-de-Tayac-Sireuil v departemente Dordogne, v regióne Nové Akvitánsko. Kastrálne miesto spája v rámci ohrady hrad, kaplnku a šľachtické domy. Jaskyňa Commarque je nižšie, priamo nad pevnosťou.
História.
Hrad bol postavený v 12. storočí, prípadne o niečo skôr, na žiadosť sarlatských opátov. V tom čase bol Château de Commarque iba drevenou vežou a jeho hlavným záujmom bolo odradiť ambície rodiny Beynac a zaistiť bezpečnosť údolia. Bol umiestnený na križovatke dvoch dôležitých obchodných ciest: cesty z Périgueux do Cahors a cesty z Brive-la-Gaillarde do Bergeracu.
Po ovládnutí hradu rodinou Beynacov bola drevená veža nahradená kamennou hradbou. Došlo k zveľadeniu opevnenia a až do 18. storočia postupne zveľaďovali hrad.
Počas storočnej vojny sa ho zmocnili Angličania, ktorí to miesto držali niekoľko rokov.
Neskôr počas francúzskych náboženských vojen obsadili hrad katolíci, pretože Beynaci boli protestantskí partizáni.
Pod hradom sa nachádza praveká jaskyňa.
Reštaurovanie.
Hrad prechádzal rekonštrukciou od roku 1994. Od roku 1943 je zapísaný ako historický monument francúzskeho ministerstva kultúry.
Paseas

Paseas () môže byť:
Nostalgia (rozlišovacia stránka)

Nostalgia môže byť:
Kid

Kid môže byť:
Jana Labajová

Mgr. art. Jana Labajová (* 17. október 1990, Hozelec) je slovenská herečka.
Životopis.
Narodila sa v Hozelci, malej dedinke pri Poprade. Vyštudovala Konzervatórium a VŠMU v Bratislave. Pôsobí v divadle Karola Spišáka v Nitre. Okrem toho sa venuje spevu, hre na klavíri, muzikálu a bábkoherectvu. V rokoch 20162019 účinkovala v troch krátkometrážnych študentských filmoch: Čína, Nostalgia a Kid. V roku 2012 účinkovala v seriáli Rodinné prípady, v roku 2018 v seriáli Detektív Dušo alebo v rokoch 20212022 v seriáli Oteckovia, kde stvárnila postavu "Radoslavy".
Matúš Kvietik

Mgr. art. Matúš Kvietik (* 10. apríl 1991, Bratislava) je slovenský herec.
Štúdium a život.
Pochádza z umeleckej rodiny. Narodil sa rodičom Martinovi a Kataríne Kvietikovým. Jeho rodičia sa rozviedli, keď mal 6 rokov. Má mladšieho brata Marka. Študoval herectvo na VŠMU. Účinkoval v divadle Astorka, Mestskom divadle v Žiline, v Divadle Aréna a v Slovenskom národnom divadle. V roku 2018 účinkoval v seriáli Susedia alebo v roku 2021 v americkom seriáli Van Helsing. Od roku 2022 účinkoval v seriáli Oteckovia, kde stvárňuje postavu "Pavla".
Ingrid Thulinová

Ingrid Thulinová (* 27. január 1926, Sollefteå, Švédsko† 7. január 2004, Štokholm) bola švédska herečka a režisérka, ktorá často spolupracovala s Ingmarom Bergmanom.
Detstvo a mladosť.
Thulinová sa narodila v severnom Švédsku, v meste Sollefteå. V detstve navštevovala hodiny baletu a v roku 1948 bola prijatá do Kráľovského dramatického divadla.
Kariéra.
Dlhé roky pravidelne spolupracovala s Ingmarom Bergmanom. Objavila sa vo filmoch ako napríklad "Lesné jahody" (1957), "Tvár" (1958), "Ticho" (1963), "Obrad" (1969) či "Šepoty a výkriky" (1972).
V roku 1958 získala na Medzinárodnom filmovom festivale v Cannes, ocenenie, pre najlepšiu herečku. V roku 1969 sa objavila po boku Charlotte Rampling vo filme "Súmrak bohov", kde za svoj herecký výkon získala ocenenie National Society of Film Critics, pre najlepšiu herečku.
V roku 1980 bola predsedníčkou poroty na 30. medzinárodnom filmovom festivale v Berlíne. Tiež režírovala dva filmy.
Súkromný život.
Thulinová bola dva krát vydatá a nemá žiadne deti. Začiatkom 60. rokov si kúpila byt v Paríži a o niekoľko rokov neskôr dom na pláži v San Felice Circeo v Taliansku. V roku 1970 sa stala obyvateľkou mesta Sacrofano, kde žila 34 rokov. V roku 1992 vyšli jej monografie s názvom "Någon jag kände". Krátko pred svojou smrťou sa vrátila späť do Štokholmu.
Od roku 2008 udeľuje každoročne mesto Sollefteå štipendium Ingrid Thulin Memorial Scholarship, ktoré má hodnotu 20 000 SEK a je vhodné pre všetkých, ktorí sa venujú umeniu. Sponzoruje ho Harriet Andersson, dlhoročná kamarátka Thulinovej.
Úmrtie.
Krátko pred svojou smrťou sa vrátila späť do Štokholmu na lekárske vyšetrenie. Thulinová zomrela 7. januára 2004 na rakovinu 20 dní pred svojimi 78 narodeninami. Je pochovaná vo svojom rodnom meste Sollefteå.
Sokol (vrch v Chočských vrchoch)

Sokol () je vrch v Chočských vrchoch. Nachádza sa nad Valaskou Dubovou, približne severne od Ružomberka.
Poloha.
Nachádza sa na západnom okraji Chočských vrchov, v geomorfologickom podcelku Choč. Leží v Žilinskom kraji, okrese Ružomberok a v katastrálnom území obce Valaská Dubová. Je súčasťou národnej prírodnej rezervácie Choč a najbližším sídlom je na západnom úpätí ležiaca Valaská Dubová, severne sa nachádza Jasenová a južne Likavka.
Popis.
Sokol zakončuje hrebeň, ktorý vybieha z Veľkého Choča západným smerom cez sedlo Stredná poľana. Severne susedí vrch Kunovo () a Soliská (), východným smerom je nevýrazným sedlom oddelená Malá Magura (), no tiež Veľký Choč (), Kýčera () a Zadný Choč (), južne leží Lovisko () a Hulín () a západným smerom Žiar () a Tlstá hora (). Vrch patrí do povodia Váhu, kde smeruje riečka Likavka, odvodňujúca severozápadné a západné časti a jej prítok Choča, odvádzajúci vodu z juhovýchodných a južných svahov. Na vrchol nevedie značená trasa a vrchol je tak prístupný po hrebeni.
Výhľady.
Lesný porast vrcholovej časti pokrýva najmä severne situovanú časť, južnú tvorí strmý zráz s možnosťou výhľadov. Z vhodných miest možno pozorovať okolité Chočské vrchy, Nízke Tatry, Veľkú a Malú Fatru a časť Liptovskej kotliny.
Prístup.
Na vrchol nevedie značkovaná trasa, preto vzhľadom na svahovitosť je najľahší prístup hrebeňom zo Strednej poľany:
Dlhá lúka (vrch v Strážovských vrchoch)

Dlhá lúka () je vrch Strážovských vrchov. Leží nad obcou Tužina, približne severne od Prievidze.
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Zliechovská hornatina a časti Javorinka. Vrchol leží v Trenčianskom kraji, v okrese Prievidza a zasahuje na katastrálne územie obcí Tužina a Kľačno. Najbližšími sídlami sú južne ležiaca Tužina a juhovýchodne situované Kľačno. 
Opis.
Dlhá lúka je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie z Homôľky () južným smerom na vrch Hvizdák (). Juhovýchodne susedí Jazvečie (), južne Hvizdák, západne leží Javorina (), severne Homôľka a východne Bukovec (). Vrch patrí do povodia rieky Nitra, ktorá odvodňuje východne sa zvažujúce svahy, jej prítok Tužina odvádza vodu zo západnej časti masívu. Na vrchol nevedie značený chodník a najbližšia je Homôľkou vedúca Cesta hrdinov SNP, smerujúca z obce Čičmany do Fačkovského sedla. Sedlom smerom do Prievidze vedie východným úpätím aj cesta I/64. 
Výhľady.
Zmiešaný les na vrchole Dlhej lúky prechádza do nesúvislého porastu, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad na okolie. Z lokalít bez vyššej vegetácie sú viditeľné okolité vrchy pohoria a Prievidzskej kotliny, no tiež susedný Kľak, časť Veľkej Fatry, Kremnických vrchov a Vtáčnika.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený prístup a ten je dostupný hrebeňom, odbočením z červeno značenej magistrály na Homôľke, alebo lesnými chodníkmi z okolitých obcí.
Čičerman

Čičerman () je vrch Strážovských vrchov. Leží nad obcou Čavoj, približne severne od Prievidze.
Poloha.
Nachádza sa v juhovýchodnej oblasti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zliechovská hornatina a časti Javorinka. Vrchol leží v Trenčianskom kraji, v okrese Prievidza a zasahuje na katastrálne územie obcí Tužina, Čavoj, Nitrianske Pravno a Valaská Belá. Najbližšími sídlami sú severne ležiace Čičmany a západne ležiaci Gápel, juhozápadne sa nachádza Čavoj a juhovýchodne Chvojnica a Tužina. 
Opis.
Čičerman je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od juhu z Magury na Lazový vrch (), kde sa pripája na hrebeň, vedúci z Homôľky () na Strážov (). Východným smerom susedí vrch Jedľovec (), južne Vlčí vrch (), juhozápadne Kolenová (), západne leží Oselná () a severným smerom sedlom oddelený Lazový vrch. Vrch patrí do povodia rieky Nitra; severozápadné svahy odvodňuje potok Jasenina do Nitrice, východné a južné svahy odvádzajú vodu Chvojnicou do rieky Nitra. Vrcholom vedie značený chodník z Magury do sedla Javorinka. 
Výhľady.
Nesúvislý porast zmiešaného lesa vrcholovej časti umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných miest bez vyššej vegetácie sú pozorovateľné okolité vrchy pohoria, no tiež masív Kľaku, časť Považského Inovca, Vtáčnika, Žiaru, Kremnických vrchov a Veľkej Fatry.
Agathinos

Agathinos (, ) môže byť:
Agathinos (syn Menippa)

Agathinos () bol starogrécky sochár.
Agathinos, syn Menippa z Atén, bol činný zrejme za vlády cisára Augusta. Nezachovala sa od neho žiadna socha, ale známa je jeho signatúra vyrytá na mramorovom sochárskom diele stvárňujúcom kmeň stromu, ktoré slúžilo ako podpera pre sochu:
- text v starogréčtine
Objavená bola v archeologickej lokalite talianskeho mesta Piperno v južnom Laziu (Privernum Volscorum). Ide tu však len o kópiu originálu (zhotoveného zrejme z bronzu), preto nemožno presne datovať dobu pôsobenia tohto sochára. Pre dobu zhotovenia kópie bolo charakteristické signovať priamo sochu.
Niektoré grécke bronzové sochy sa dochovali ako rímske kópie, najčastejšie zhotovené z mramoru. Pre vytvorenie kópie z mramoru sa často vyžadovalo urobiť určité zmeny, napríklad pridaním kmeňa stromu ako opory.
Oh Shenandoah

„Oh Shenandoah“ (tiež nazývaná „"Shenandoah"“, „"Across the Wide Missouri"“, „"Rolling River"“, „"Oh, My Rolling River"“, „"World of Misery"“) je tradičná ľudová pieseň spievaná v Amerike neistého pôvodu, ktorej vznik sa datuje do začiatku 19. storočia.
Zdá sa, že pieseň „Shenandoah“ pochádza od amerických a kanadských cestovateľov alebo obchodníkov s kožušinou, ktorí cestovali po rieke Missouri na kanoe a vyvinuli niekoľko rôznych textov. Niektoré texty odkazujú na náčelníka indiánskeho kmeňa Oneida Shenandoaha a obchodníka s kanoemi, ktorý sa chce oženiť so svojou dcérou. V polovici 19. storočia sa verzie piesne stali námorníckou piesňou, ktorú počúvali alebo spievali námorníci v rôznych častiach sveta. Pieseň má číslo 324 v databáze Roud Folk Song Index.
Ďalšie variácie (kvôli vplyvu ústneho rozptýlenia medzi rôznymi regiónmi) zahŕňajú karibskú (svätovincentskú) verziu, „World of Misery“, ktorá sa nevzťahuje na „indickú princeznú“, ale na „bielu mulatku“.
Eric Wrixon

Eric Wrixon (* 29. jún 1947, Belfast, Severné Írsko – † 13. júl 2015, Taliansko) bol írsky rockový klávesista. V roku 1964 stál pri zrode skupiny Them a v roku 1969 spoluzakladal skupinu Thin Lizzy. Bol tiež členom skupiny The People (neskôr známej ako Eire Apparent).
V 80. rokoch 20. storočia s hudbou skončil, aby sa stal prekladateľom a marketingovým riaditeľom, a v 90. rokoch hral v skupine The Belfast Blues Band, kde pôsobil aj bubeník John Wilson (tiež bývalý člen skupín Them a Taste). 
Po odchode z The Belfast Blues Band sa usadil v Taliansku neďaleko mesta Rimini, kde 13. júla 2015 aj zomrel.
Červienka (rod)

Červienka alebo slávik (lat. "Erithacus") je rod vtákov z čeľade muchárovité. Z recentných druhov doň patrí najmä (resp. v niektorých systémoch iba) druh červienka obyčajná (lat. "Erithacus rubecula").
Systematika.
Zaradenie v systéme.
Rod "Erithacus" dnes patrí do podčeľade akalatorodé (Cossyphinae, =Erithacinae) z čeľade muchárovité (Muscicapidae). Staršie sa niekedy radil do podčeľade drozdorodé (Turdinae) z čeľade muchárovité alebo sa radil do čeľade drozdovité (Turdidae).
Vnútorná systematika.
Súčasný systém (stav 2021) je takýto:&lt;br&gt;
rod červienka/slávik ("Еrithacus"):
V 90. rokoch 20. storočia a v prvom desaťročí 21. storočia sa do rodu "Erithacus" (vo vyššie uvedenom, čiže užšom zmysle) zaraďovali aj nasledujúce druhy, ktoré sú dnes preradené do rodu "Larvivora" (po slovensky slávik):
Zhruba do 80. rokov 20. storočia sa tieto druhy slávikov zaraďovali buď do rodu "Luscinia" (po slovensky: slávik) alebo spolu s inými dnešnými rodmi do rodu "Erithacus" v širšom zmysle (porov. nižšie).
V druhej polovici 20. storočia niektorí autori rod "Erithacus" chápali veľmi široko ("Erithacus" v širšom zmysle). Tento rod u nich zahŕňal veľa druhov, ktoré dnes (resp. u iných autorov) patria do iných rodov. Veľa z týchto iných rodov sa po slovensky dnes volá (a aj vtedy volalo) slávik. Základný prehľad obsahu rodu "Erithacus" v širšom zmysle je uvedený v článku drozdovité.
Treba poznamenať, že vo vyššie uvedených starších systémoch (t.j. v systémoch v prvom desaťročí 21. storočia a v druhej polovici 20. storočia) je jediný vhodný (jednoslovný) slovenský názov rodu "Erithacus" slávik, teda nie červienka (porov. Slov. menoslovie vtákov 1990).
Piperno

Piperno môže byť:
Piperno môže byť aj:
Myslíkov vrch

Myslíkov vrch () je vrch v Považskom Inovci. Leží nad obcou Podhradie, približne západne od Bánoviec nad Bebravou.
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoký Inovec. Vrchol leží na území Nitrianskeho kraja, v okrese Topoľčany a katastri obce Podhradie. Najbližším sídlom je južne ležiace Podhradie, juhozápadne sa nachádza Nová Lehota a východným smerom obec Zlatníky.
Opis.
Myslíkov vrch je súčasťou bočného hrebeňa, vybiehajúceho východným smerom z Panskej javoriny () na Kamennú (). Južným smerom leží Tlstá hora (), juhozápadným Bezovec (), západným Prieľačina (), severozápadným Panská javorina () a východným Kamenná (). Vrch leží v povodí rieky Nitry; severnú časť hrebeňa odvodňuje Chotinka, smerujúca do Chotiny, južnú jej prítok Železnica. Na vrchol nevedie značená trasa, no blízkym sedlom smeruje na Panskú javorinu chodník z Duchonky. 
Výhľady.
Vrcholovú oblasť Myslíkovho vrchu pokrýva nesúvislý lesný porast, umožňujúci obmedzený rozhľad. Z miest s nižšou vegetáciou vidieť okolité vrchy pohoria i blízku pahorkatinu, pri vhodných podmienkach možno pozorovať aj Strážovské vrchy, Vtáčnik, Pohronský Inovec, Tribeč a Malé Karpaty.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená trasa, no v jeho blízkosti končí lesná cesta. Západne ležiacim sedlom vedie z Duchonky údolím riečky Železnica značený chodník na Panskú javorinu. Na tento chodník sa pripája aj značená trasa z obce Podhradie.
Ostrenec

Ostrenec () je vrch v Súľovských vrchoch. Leží nad obcou Kostolec, približne severovýchodne od Považskej Bystrice. 
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Súľovské skaly. Vrch leží v Trenčianskom kraji, v okrese Považská Bystrica a zasahuje na katastrálne územie obce Kostolec a Vrchteplá. Je súčasťou CHKO Strážovské vrchy a najbližšími sídlami sú na severnom úpätí situovaná obec Kostolec a východne ležiaca Vrchteplá. 
Opis.
Ostrenec je súčasťou masívu, ktorý vedie od vrchu Travná cez Hoľazne severovýchodným smerom až k prielomu Manínskeho potoka. Tá oddeľuje severne susediacu Havraniu skalu (), východne leží Okrúhle () a Mazáková (), južne Ostrý vrch (), juhozápadne Hoľazne () a západne Drieňovka () a Veľký Manín (). Celý masív odvodňuje Manínsky potok, smerujúci do rieky Váh. Na vrchol nevedie značená trasa a západne susedí prírodná pamiatka Bosmany. 
Výhľady.
Vrch je pokrytý zmiešaným lesom a neposkytuje súvislejší rozhľad. Z menších lokalít s nižšou vegetáciou možno vidieť najmä okolité vrchy Súľovských vrchov, z vhodných miest možno pozorovať aj časť Bielych Karpát, Javorníkov, Malej Fatry a Strážovských vrchov.
Prístup.
Na vrchol nevedie značkovaná trasa, preto prístup je možný chodníkmi z obce Kostolec a Vrchteplá. Západným a severným úpätím vedie náučný chodník z Kostoleckej tiesňavy.
Koreňová

Koreňová () je vrch v pohorí Tribeč. Leží nad obcou Zlatno, približne severozápadne od Zlatých Moraviec.
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej, najvyššej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Veľký Tribeč a časti Vysoký Tribeč. Vrch leží na rozhraní Nitrianskeho a Trenčianskeho kraja a okresov Zlaté Moravce a Partizánske. Koreňová zasahuje na katastrálne územia obcí Hosťovce, Lovce a Klátova Nová Ves. Severným úbočím vedie hranica CHKO Ponitrie a najbližšími sídlami sú južne ležiace obce Zlatno a Lovce, východne sa nachádza Skýcov, severne Ješkova Ves a severozápadne obec Krnča.
Opis.
Koreňová leží v hrebeni, ktorý vedie z Veľkého Tribeča na juhozápade cez Javorový vrch na Krásny vrch () na východe. Východne susedí sedlom Rakyta oddelený rovnomenný vrch (), južne sa nachádza Biela (), juhozápadne Čierny hrad () s rovnomennou ruinou, západne leží Javorový vrch () a severovýchodne Ráztoky (). Severnú časť hrebeňa odvodňuje Hradský potok (prítok Vyčomy) do rieky Nitry, juhovýchodné svahy potok Jarky a juhozápadné Zorkov potok do Žitavy. Vrcholom prechádza značený chodník zo Zlatna a na južnom úpätí sa nachádza zubria zvernica. 
Výhľady.
Nesúvislý zmiešaný les vrcholovej časti Koreňovej umožňuje ďaleký rozhľad. Z vhodných lokalít sú viditeľné okolité vrchy Tribeča, neďaleká Podunajská pahorkatina, no tiež Pohronský Inovec, Vtáčnik, Strážovské vrchy i Považský Inovec, ojedinele aj Malú Fatru.
Kamenné vráta

Kamenné vráta môže byť:
Muchárovité

Muchárovité alebo muchárikovité (lat. "Muscicapidae") je čeľaď vtákov z radu vrabcotvaré (=spevavce).
Systematika.
Súčasný systém recentných taxónov čeľade je takýto (stav: január 2022):
čeľaď muchárovité (Muscapidae):
Grafton Street

 
Grafton Street () je hlavná nákupná ulica v centre mesta Dublin v Írsku.
Ulica bola pomenovaná po Henrym FitzRoyovi, 1. vojvodovi z Graftonu, nemanželskom synovi kráľa Anglicka a Škótska Karla II., ktorý vlastnil pozemky v tomto regióne. Ulica vznikla v roku 1708 z vtedajšieho pásu pôdy obývaného rodinou Dawsonovcov.
V roku 2008 bola táto ulica piatou najdrahšou nákupnou ulicou na svete z hľadiska nájomného.
Občianska veda

Občianska veda je vedecký výskum, ktorý čiastočne alebo úplne uskutočňujú amatérski vedci, teda ľudia, ktorí nevykonávajú vedeckú prácu ako profesiu. Občianska veda zapája verejnosť do vedeckého výskumu. Medzi jej formy patrí napríklad monitoring s účasťou dobrovoľníkov, alebo participatívny akčný výskum (angl.: participatory action research). Výsledkom občianskej vedy je pokrok vo vedeckom výskume, príležitosť pre vedeckú komunitu získať alebo spracovať viac dát, ako aj zvýšenie vedeckej gramotnosti verejnosti.
Princípy občianskej vedy.
Projekty občianskej vedy vznikajú vo všetkých vedných odboroch a môžu byť veľmi rôznorodé, spájajú ich však isté spoločné vlastnosti. Európska asociácia občianskej vedy ("European Citizen Science Association", ECSA) formulovala desať princípov, ktoré by mali projekty občianskej vedy spĺňať. Projekty občianskej vedy by podľa týchto princípov mali:
Podunajská nížina (rozlišovacia stránka)

Podunajská nížina môže byť:
Cystín

Cystín je oxidovaná dimérna forma aminokyseliny cysteínu, kde sú dve molekuly cysteínu spojené disulfidickým mostíkom. Je to biela kryštalická látka, ktorá je slabo rozpustná vo vode. Ako súčasť bielkovín má dve biologické funkcie: je to miesto priebehu niektorých redoxných reakcií (napríklad v glutatióne) a zároveň poskytuje mechanické spevnenie proteínov, ktoré umožňuje udržanie ich trojdimenzionálnej štruktúry. Cystín sa používa ako prídavná látka do potravín, kde má označenie E 921.
Tvorba a reakcie.
Cystín sa bežne nechádza v mnohých potravinách, napríklad vajíčkach, mäse, mliečnych produktoch a celozrnnom obilí. Zároveň sa nachádza v koži, vlasoch a rohoch. Cystín objavil William Hyde Wollaston v roku 1810. Až v roku 1899, keď bol cystín izolovaný z rohu kravy, sa zistilo, že pochádza z proteínov. Ľudské vlasy a koža obsahujú asi 10-14 hm. % cystínu.
Redoxné reakcie.
Cystín vzniká oxidáciou dvoch molekúl cysteínu, ktoré následne tvoria disulfidický mostík. Cysteínové reziduá (ktoré sú súčasťou bielkovín) sa nachádzajú len v nereduktívnych (oxidatívnych) organelách, ako sú sekréčne dráhy (endoplazmatické retikulum, Golgiho aparát či lyzozómy) a mimobunkový priestor (napr. ECM). Pri reduktívnych podmienkach (napr. v cytoplazme alebo jadre) je dominantnou formou cysteín. Disulfidický mostík sa môže ľahko redukovať, čím vzniká tiolová skupina cysteínu. Typické tioly, ktoré podstupujú podobnú reakciu, sú merkaptoetanol alebo ditiotreitol: 
Vzhľadom na jednoduchú premenu tiolu na disulfid a naopak sú výživové benefity a zdroje cystínu zhodné so zdrojmi cysteínu. Disulfidická väzba sa pri vyšších teplotách štiepi rýchlejšie.
Poruchy súvisiace s cystínom.
Prítomnosť cystínu v moči často naznačuje problém reabsorpcie aminokyselín. Cystínúria sa môže vyskytovať u psov. U ľudi môže zvýšená sekrécia kryštálov cystínu naznačovať cystinózu, vzácnu genetickú poruchu. Pri cystinóze vznikajú kryštály cystínu, ktoré môžu spôsobiť poškodenie orgánov, hlavne obličiek a očí.
Biologický transport.
Cystín slúži ako substrát pre cystínový-glutamátový antiportér. Tento transportný systém, ktorý má vysokú špecificitu pre cystín a glutamát, zvyšuje koncentráciu cystínu v bunke. Vymieňa aniónovú formu cystínu za glutamát. Cystín sa rýchlo redukuje na cysteín. Cysteínové liečivá, napr. acetylcysteín, zvyšujú prenos glutamáty do mimobunkového priestoru.
Výživové doplnky pre vlasy s cystínom.
Výživové doplnky s cystínom sa niekedy predávajú ako produkty pro starnutiu a tvrdia, že zvyšujú elasticitu kože. Cysteín sa vstrebáva ľahšie než cystín, takže väčšina prípravkov obsahuje cysteín namiesto cystínu. "N"-acetyl-cysteín (NAC) sa absorbuje lepšie, než cysteínové alebo cystínové doplnky.
Juhoslovenská nížina

Juhoslovenská nížina môže byť:
Bratislavská nížina

Bratislavská nížina alebo Komárňanská nížina môže byť staršie:
Bratislavská nížina môže byť aj jedna z bývalých lesníckych pestovných oblastí, synonymum: Podunajská nížina, pozri Bratislavská nížina (pestovná oblasť)
Retro štýl

Retro štýl, skrátene retro, je štýl, ktorý napodobňuje alebo vedome odvodzuje životný štýl, trendy alebo umelecké formy z historickej minulosti, vrátane hudby, spôsobov, módy alebo postojov. V populárnej kultúre sa „cyklus nostalgie“ zvyčajne týka dvoch desaťročí, ktoré sú 20 až 30 rokov pred tým súčasným.
Termín "retro" sa používa od roku 1972 na opísanie na jednej strane nových artefaktov, ktoré vedome odkazujú na konkrétne spôsoby, motívy, techniky a materiály minulosti. Ale na druhej strane veľa ľudí používa tento výraz na kategorizáciu štýlov, ktoré boli vytvorené v minulosti. Retro štýl odkazuje na nové veci, ktoré vykazujú charakteristiky minulosti. Na rozdiel od historicizmu romantických generácií sa retro snaží rekapitulovať najmä nedávnu minulosť, pričom sa zameriava na produkty, módu a umelecké štýly vyrobené od priemyselnej revolúcie, postupné štýly modernity. Anglické slovo "retro" pochádza z latinskej predpony "retro", čo znamená dozadu alebo v minulosti.
Vo francúzštine je slovo "rétro", skratka pre "rétrospectif", získala kultúrnu menu s prehodnotením Charlesa de Gaulla a úloha Francúzska v 2. svetovej vojne. Francúzske slovné spojenie "mode rétro" zo 70. rokov prehodnotilo vo filme a románoch správanie francúzskych civilistov počas nacistickej okupácie. Termín "retro" bol čoskoro aplikovaný na nostalgické francúzske módy, ktoré pripomínali rovnaké obdobie.
Krátko nato bolo slovo "retro" zavedené do angličtiny módnou a kultúrnou tlačou, kde naznačuje skôr cynické oživenie staršej, ale relatívne nedávnej módy. Francúzsky teoretik Jean Baudrillard v "Simulacra and Simulation" opisuje "retro" ako demytologizáciu minulosti, vzďaľujúc súčasnosť od veľkých myšlienok, ktoré poháňali modernú dobu.
Najbežnejšie "retro" sa používa na opis objektov a postojov z nedávnej minulosti, ktoré sa nikdy nezdajú moderné. Naznačuje zásadný posun v spôsobe, akým sa správame k minulosti. Na rozdiel od tradičnejších foriem revivalizmu „retro“ naznačuje napoly ironické, napoly túžobné úvahy o nedávnej minulosti; nazývalo sa to „nesentimentálna nostalgia“, pripomínajúc moderné formy, ktoré už nie sú aktuálne. Pojem nostalgia je spojený s retrom, ale horkosladká túžba po veciach, osobách a situáciách minulosti má v retro štýle ironický postoj. Retro ukazuje nostalgiu s dávkou cynizmu a odstupu. Túžba zachytiť niečo z minulosti a vyvolať nostalgiu je živená nespokojnosťou so súčasnosťou.
Vintage

Vintage je kultúrny a umelecký štýl.
V móde, v ktorej sa objavil v 19. storočí, spočíva v nosení vecí z inej doby alebo štylizovaných ako takých a kombinovaní štýlov z rôznych období. Za vintage sa zvyčajne považuje oblečenie z predchádzajúcich desaťročí alebo viac ako 30 rokov staré. Zároveň by to mali byť vysokokvalitné predmety, ktoré nie sú náchylné na poškodenie a ktorým plynutie času dodáva noblesu. V súčasnosti sa toto slovo používa na označenie produktov, ktoré odkazujú len na predchádzajúce obdobia. Vintage sa nevyhýba avantgarde a šokujúcim kombináciám, je to štýl pre ľudí, ktorí hľadajú svoje korene a chcú ukázať svoj individualizmus.
Vintage štýl sa hodí prakticky ku každému prevládajúcemu módnemu trendu. Je to spôsobené stálosťou riešení, ktoré sa v nich používajú, a dobre skombinovaným štýlom. Napríklad vintage batohy sa vyznačujú použitím odolných materiálov a používaním praktických spôsobov uzatvárania známych z predchádzajúcich desaťročí. Tieto produkty sú zvyčajne vyrobené z kombinácie materiálov, ako je plátno alebo prírodná koža. Ako uzávery slúžia klapky a popruhy zapínané sponami.
Tento štýl si našiel svoje miesto aj v interiérovom dizajne. Charakteristickým znakom vintage štýlu je kombinácia protikladov. Vintage interiér možno vytvoriť tromi spôsobmi:
Vintage sa využíva aj v hudbe. Príkladmi sú Maja Kleszcz, incarNations, VINTAGE.
Slovo vintage pochádza z vinárskej terminológie a označuje víno vyrobené v jednej sezóne. Rozhodujúce je preto zachovať určitú konzistenciu a jednoznačný pôvod hrozna použitého pri jeho výrobe.
Zádlhé

Zádlhé je potok v regióne Šariš v obci Terňa v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Je pravostranným prítokom Ternianky, ktorá je ďalej prítokom Sekčova v povodí Torysy; má dĺžku . Je vodným tokom VIII. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 4-32-04-103. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Čergov.
Vznik.
Vodný tok "Zádlhé" vzniká sútokom dvoch krátkych bezmenných rovnako dlhých zdrojníc v lesnom extraviláne. Západná zdrojnica pramení na južnom svahu lesa "Hore Dlhým" v nadmorskej výške a má dĺžku a južná zdrojnica pramení v lese "Hradová" v nadmorskej výške a má rovnakú dĺžku . Začína sa sútokom zdrojníc v nadmorskej výške v severnej časti územia obce Terňa, v okrese Prešov v Prešovskom kraji, v geomorfologickom celku Čergov.
Opis toku.
Tečie východným smerom lesným extravilánom v severnej časti obce Terňa, svoj smer toku si zachováva v rámci celého toku, pravým brehom obmýva les "Za jarkom", ľavým brehom obteká les "Zádlhé", v nadmorskej výške priberá bezmenný pravostranný prítok, preteká týmto územím na severných úbočiach vrchu "Hradová hora" (vrch v Čergove) s nadmorskou výškou , ktorého vrchol leží tesne za obecnou hranicou medzi obcou Terňa a obcou Bodovce na území okresu Sabinov, pravým brehom obmýva les "Čierťaž" a v nadmorskej výške ústi do Ternianky ako jej pravostranný prítok, a tá ďalej ústi do Sekčova. Potok "Zádlhé" má jeden bezmenný prítok.
Potok "Zádlhé" pramení, preteká a ústi na území lesného extravilánu obce Terňa; preteká geomorfologickým celkom Čergov.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Zádlhé" má pôvod v názve lesa "Zádlhé", popri ktorom potok tečie, a ktorý bol bez zmeny prebratý do funkcie toponyma a použitý na jeho pomenovanie v podobe univerbizovanej predponovej konštrukcie ako súčasť zriedkavejšej skupiny názvov v slovenskej hydronymii. Názov lesa "Zádlhé" má pôvod v charakteristickej polohe pomenúvaného lesa "za topografickým objektom, ktorého jeden z horizontálnych rozmerov bol v čase pomenovania podstatne rozsiahlejší ako druhý". Názov je i v súčasnosti motivačne priezračný a v rámci slovenskej hydronymie je jedinečný. Porovnaj aj les "Hore Dlhým", na južnom svahu ktorého západná zdrojnica pramení.
Hydronymum "Zádlhé" bolo štandardizované v roku 1975.
Referencie.
Kamenné vráta (vrch v Tribči; 617,8 m n. m.)

Kamenné vráta () je vrch v pohorí Tribeč. Leží nad obcou Zlatno, približne severozápadne od Zlatých Moraviec.
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej, najvyššej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Veľký Tribeč a časti Vysoký Tribeč. Vrch leží na území Nitrianskeho kraja, v okrese Zlaté Moravce a zasahuje na katastrálne územia obcí Zlatno a Velčice. Patrí do CHKO Ponitrie a najbližšími sídlami sú juhovýchodne ležiace Zlatno, južným smerom ležiace Mankovce a Velčice, juhozápadne situované Kostoľany pod Tribečom a severne ležiaca Ješkova Ves a Krnča.
Opis.
Kamenné vráta sú súčasťou rázsochy, ktorá vybieha z hlavného hrebeňa v masíve Mišovho vrchu (). Južným smerom je sedlom oddelený Čierny hrad () s rovnomennou ruinou, západne leží Veľký () i Malý Tribeč () a Medvedí vrch (), severne oddeľuje plytké sedlo Mišov vrch a severovýchodne sa nachádza Javorový vrch (). Západné svahy odvodňuje Čerešňový potok, východne situované potok Stránka, oba smerujúce do Žitavy. Na vrchol nevedie značená trasa, no blízkym sedlom vedie chodník zo Zlatna. 
Výhľady.
Zmiešaný les pokrýva takmer celý vrch, preto rozhľad je možný len veľmi výnimočne. Z malých miest s redšou vegetáciou možno vidieť okolité vrchy Tribeča, neďalekú Podunajskú pahorkatinu a Pohronský Inovec.
Prístup.
Na vrchol Kamenných vrát nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný z okolia, resp. odbočením zo značenej trasy na Čierny hrad v južne ležiacom sedle.
Veľký Vracov

Veľký Vracov () je vrch v pohorí Tribeč. Leží nad obcou Kolačno, približne juhovýchodne od Partizánskeho.
Poloha.
Nachádza sa v severnej polovici pohoria, v geomorfologickom podcelku Rázdiel a časti Skýcovská vrchovina. Vrch leží na území Trenčianskeho kraja, v okrese Partizánske a zasahuje na katastrálne územia obcí Kolačno a Veľký Klíž. Patrí do CHKO Ponitrie a najbližšími sídlami sú severne ležiace Kolačno a Veľké Uherce, západným smerom ležiaci Veľký Klíž a Ješkova Ves, južne situovaný Skýcov a severovýchodne ležiaca Radobica.
Opis.
Veľký Vracov sa nachádza v oblasti podobne vysokých vrchov bez výraznejšej dominanty. Severne susedí sedlom oddelený Malý Vracov (), západne leží Michalov vrch () a Veľká Slopňa (), južne sa nachádza Mníchová (Rázdiel; ) a východne Veľká Ostrá (), Hrubý vrch () a Oselný vrch (). Západné a severné svahy odvodňuje Vracovský potok, smerujúci Drahožicou do rieky Nitry, južné svahy sú pramennou oblasťou riečky Vyčoma. Na vrchol nevedie značená trasa, no južným úbočím vedie chodník z Veľkého Klíža a východným cesta II/511 do Skýcova. 
Výhľady.
Zmiešaný les pokrýva takmer celý vrch, preto rozhľad je možný len z malých lokalít s nižšou vegetáciou. Viditeľné sú okolité vrchy Tribeča, pri vhodných podmienkach aj Vtáčnik, Malá Fatra, Strážovské vrchy a Považský Inovec.
Prístup.
Na vrchol Veľkého Vracova nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný z okolia, resp. odbočením z modro značenej trasy z Veľkého Klíža cez sedlo Vrchhora. Prístup uľahčuje aj cesta, vedúca touto lokalitou z Veľkých Uheriec do Skýcova.