burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Polysacharid

Polysacharidy sú sacharidy zložené z veľkého počtu molekúl jednoduchých cukrov, spojených navzájom kyslíkovými mostíkmi. Relatívna molekulová hmotnosť je vysoká (až niekoľko tisíc) a prejavuje sa zmenou niektorých vlastností v porovnaní s mono- alebo disacharidmi. Polysacharidy sa zvyčajne nerozpúšťajú vo vode, len napučiavajú, nemajú sladkú chuť. Pre organizmy sú to látky zásobné alebo stavebné. Stavebnou jednotkou polysacharidov býva väčšinou glukóza. Ich molekulový vzorec je (C6H10O5)n.
Najvýznamnejšie polysacharidy sú škrob a celulóza. Nekryštalizujú a vo vode sa iba ťažko rozpúšťajú, a to iba na nepravý koloidový roztok. Pôsobením minerálnych kyselín alebo enzýmov sa štiepia na glukózu.
Heteropolysacharidy.
Heteropolysacharidy sú sacharidy obsahujúce dva alebo viac typov monosacharidových jednotiek.
Škrob.
Nie je jednotná látka.Skladá sa z amylózy a amylopektínu. Stavebnou jednotkou oboch zložiek je alfa-D glukopyranóza. Glykozidová väzba v amylóze vzniká reakciou poloacetálového hydroxilu jednej molekuly a hydroxilovej skupiny na štvrtom atóme uhlíka nasledujúcej molekuly D-glukózy. Čiastočnou hydrolýzou (hydrolýzami alebo enzýmami) sa štiepi makromolekula škrobu na dextríny-polysacharidy s nižšou relatívnou molekulovou hmotnosťou. Dextríny sa používajú ako technické lepidlá. Pokračujúcou hydrolýzou vzniká disacharid maltóza a napokon monosacharid D-glukóza. Hlavným zdrojom škrobu sú niektoré časti rastlín. Zemiakové hľuzy majú až 20 % škrobu, obilniny až 50 - 80 %. Škrob je základná zložka potravy.
Medzigalaktický priestor

Medzigalaktický priestor je priestor medzi galaxiami. Obyčajne neobsahuje žiaden prach ani plyn a je veľmi blízky vákuu.
2005 UE1

2005 UE1 je planétka zo skupiny Aten, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Jej dráha nie je doposiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.
Popis objektu.
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba dva dni počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.
História.
Planétku objavili 24. októbra 2005 okolo 06:13 svetového času (UTC) na Lincoln Laboratory Observatory jednometrovým ďalekohľadom s CCD kamerou v rámci programu LINEAR astronómovia M. Bezpalko, L. Manguso, D. Torres, R. Kracke, A. Milner a H. Love. Dňa 24. októbra 2005 o 05:21 UTC preletela rýchlosťou 4,72 km/s v minimálnej vzdialenosti 763 tis. km od stredu Zeme. 
V uplynulom polstoročí sa planétka trikrát priblížila k Venuši, a to v rokoch 1958, 1977 a 1991, v poslednom prípade iba na 1,1 mil. km. Pol roka pred objavom, 19. júna 2005, minula Zem vo vzdialenosti 27 mil. km. Potom sa opäť vzdialila, aby sa na jeseň toho istého roka znovu k Zemi vrátila.
Výhľad do budúcnosti.
Zo znalosti súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosť medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 266 tis. km. Najbližšie priblíženie k Zemi na vzdialenosť 25,6 mil. km sa očakáva 28. októbra 2016. V 21. storočí dôjde ešte k ďalším priblížením tohto telesa k Zemi, a to v rokoch 2021, 2032, 2043, 2049, dokonca dvakrát v roku 2060 a po jednom stretnutí v rokoch 2065, 2076, 2087 a 2092. Raz do konca 21. storočia sa stretne s Venušou, ktorú minie vo vzdialenosti 3 mil. km. Aj keď patrí k blízkozemským planétkam, nemôže Zem ohroziť.
Karel Laštovka

Prof. JUDr. Karel Laštovka, (* 14. december 1876, Kolín – † 10. jún 1941, Praha) bol český a slovenský pedagóg,
bol rektor Univerzity Komenského v Bratislave.
V rokoch 1921–1939 bol riadnym profesorom správneho práva na Právnickej fakulte UK v Bratislave.
Tayov-Sachsov syndróm

Tayov-Sachsov syndróm alebo Adsonov syndróm alebo Sachsova choroba alebo gangliozidióza, skratka TSD (z angl. "Tay-Sachs disease"), je dedičná metabolická choroba spôsobená nedostatkom lyzozomálnych hydroláz. Je to autozomálne recesívne dedičné ochorenie.
Symptómy ochorenia sa prejavia, keď sa v nervových bunkách mozgu nahromadí škodlivé množstvo gangliozidov (derivátov mastných kyselín). Prejavuje sa čerešňovo-červenou škvrnou na sietnici oka. Tieto dôsledky sú spôsobené nedostatočnou aktivitou hexózaminidázy A.
Formy.
Tayov-Sachsov syndróm má rôzne formy, ktoré sú rôzne závažné. Klasifikovať sa dá podľa toho, kedy sa začinajú prejavovať prvé príznaky.
Detská TSD.
Klinické prejavy sa objavujú už počas prvých 6. mesiacov života; ochorenie je letálne (smrteľné). Nervové bunky sa pod vplyvom množstva gangliozídií rozširujú a spomaľuje sa tak mentálny aj fyzický vývin. Pacienti sú prevažne slepí a hluchí, neschopní prehĺtať a pohybovať sa. Smrť obyčajne nastáva do piatich rokov.
Mládenecká TSD.
Klinické prejavy sa objavujú vo veku 2-10 rokov. Je veľmi vzácne. Pacienti majú problémy pohybovať sa, majú neistú chôdzu, problémy prehĺtať a rozprávať. Smrť nastáva medzi piatym až pätnástym rokom života.
Neskorá TSD alebo LOTS (Late Onset Tay-Sachs Syndrome).
Nastupuje vo veku 20-30 rokov a nie je smrteľná. Prejavuje sa neistou chôdzou, spomaleným vývinom a psychickými poruchami (hlavne schizofréniou). Pacienti sú prevažne pripútaní na invalidný vozík, ale psychické poruchy sa dajú kontrolovať liekmi, a tak môžu viesť relatívne normálny život.
Substancia

Substancia (z lat. "substantia" = stav, podstata, zosobnenie &lt; "substare" = byť v čom/pod čím) môže byť:
Guaicura

Guaicura (alebo Guaycura, Guaicura, Guaycuara, Guayacura, Guaicuri, Waikuri, Waikura) bol indiánsky kmeň žijúci na juhu polostrova Baja California (Dolná Kalifornia) v dnešnom Mexiku. Hovoril guaicuraskými jazykmi.
Mezoamerické indiánske jazyky

Mezoamerické indiánske jazyky alebo stredoamerické indiánske jazyky sú indiánske jazyky, ktorými sa hovorí/-lo v Mezoamerike.
Veľká väčšina z nich vymrela. Dnes ešte existuje asi 70 z nich.
Sinclair Lewis

Sinclair Lewis (* 7. február 1885, Sauk Centre, Minnesota, USA – † 10. január 1951, Rím, Taliansko) bol americký spisovateľ.
V roku 1926 získal Pulitzerovu cenu za román "Arrowsmith" a v roku 1930 ako prvý Američan Nobelovu cenu za literatúru .
Peter Andruška

doc. PaedDr. Peter Andruška, PhD. (* 17. júl 1943, Trnovec nad Váhom† 22. september 2024) bol slovenský básnik, prozaik a kritik.
Životopis.
Narodil sa v remeselníckej rodine a vzdelanie získal v Šali. Študoval na Jedenásťročnej strednej škole v Šali (maturoval v roku 1960), potom na Strednej lesníckej škole v Hraniciach na Morave, v rokoch 19621966 slovenčinu a dejepis na Pedagogickej fakulte v Nitre. Pracoval ako učiteľ v Šali, od roku 1972 bol redaktorom v Slovenských pohľadoch, od roku 1979 bol ich šéfredaktorom.
V rokoch 19871996 bol tajomníkom vo viacerých organizáciách (Zväz slovenských spisovateľov, Spolok slovenských spisovateľov, Asociácia slovenských spisovateľov Slovenska). Od roku 1998 učil na Filozofickej fakulte Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre. Peter Andruška je vedený vo zväzkoch ŠtB ako dôverník ŠtB, pod krycím menom „Zväzák“.
Tvorba.
Jeho prvé literárne pokusy začali vznikať už počas jeho štúdií na vysokej škole. Svoje prvé básnické i prozaické pokusy uverejňoval v študentských zborníkoch a časopisoch (Mladá tvorba, Slovenské pohľady, Nové slovo), ale i dennej tlači. Prvé knižné dielo mu vyšlo až v roku 1971. V poézii sa sústreďuje na motívy lásky, domova, harmonizovania ľudských vzťahov alebo poetizovanie drobných krás života. Jeho prózy sa vyznačujú rozprávačskou disciplínou a tvarovou čistotou. Medzi témami sa objavuje analýza citových vzťahov, sociálna a psychologická stránka ľudských vzťahov a až takmer moralizovanie, analýza spoločenského vývoja, súčasné dianie, ale tiež kritika a poukazovanie na negatívne spoločenské javy, napr. kariérizmus, korupcia atď.
Marián Gavenda

Mons. Marián Gavenda (* 7. marec 1963, Trenčín) je slovenský rímskokatolícky kňaz, prekladateľ a spisovateľ. 
Zo života.
Základnú školu a gymnázium vyštudoval v Trenčíne. Následne študoval na Strednej hotelovej škole v Piešťanoch. V roku 1988 emigroval do Talianska. Tu absolvoval kňazskú formáciu na Pápežskom kolégiu Nepomucenum. Filozofiu a teológiu absolvoval na Pápežskej lateránskej univerzite v Ríme. Za kňaza bol vysvätený v roku 1994. V roku 1996 dosiahol licenciát teológie (ThLic.) na Inštitúte spirituality Pápežskej gregoriánskej univerzity v Ríme.
Od roku 2000 do 28. februára 2009 bol šéfredaktorom Katolíckych novín. Od októbra 2000 do októbra 2006 bol hovorcom Konferencie biskupov Slovenska. Od roku 2009 pôsobí v Devíne .
V roku 2001 mu pápež Ján Pavol II. udelil titul pápežský prelát.
2005 XA8

2005 XA8 je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Pretože sa v budúcnosti môže priblížiť k Zemi, bola zaradená tiež medzi potenciálne nebezpečné planétky (PHA). Jej dráha nie je doposiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.
Popis objektu.
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba dvanásť dní počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.
História.
Planétku objavili 6. decembra 2005 okolo 07:40 svetového času (UTC) na Lincoln Laboratory Observatory jednometrovým ďalekohľadem s CCD kamerou v rámci programu LINEAR astronómovia M. Bezpalko, L. Manguso, D. Torres, R. Kracke, A. Milner a H. Love. Necelý deň pred tým, 5. decembra 2005 o 11:12 UTC, preletela rýchlosťou 12,22 km/s v minimálnej vzdialenosti 224 tis. km od stredu Zeme. 
Výhľad do budúcnosti.
Zo znalosti súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosť medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 214 tis. km. Najbližšie priblíženie k Zemi na vzdialenosť 10,9 mil. km sa očakáva 17. júla 2022. V 21. storočí dôjde ešte k ďalším bezproblémovým priblíženiam tohto telesa k Zemi, a to v rokoch 2032, 2044 a 2054. V roku 2091 má preletieť okolo Marsu vo vzdialenosti približne 7,4 mil. km. 
Od roku 2063 sa však takmer každý rok bude veľmi približovať k Zemi vždy začiatkom decembra. Najväčšie nebezpečenstvo bude hroziť 5. decembra 2076. Napriek tomu kumulatívna pravdepodobnosť zrážky so Zemou v priebehu 21. storočia nie je príliš vysoká a bola vyčíslená americkým strediskom pre sledovanie PHA na 7,9×10-5 (tj. 1:13 000). Obdobie blízkych preletev má skončit v decembri 2086. Na turínskej stupnici je preto klasifikovaná stupňom 0, na palermskej -4,55. 
Podľa analýz talianskeho strediska pre sledovanie nebezpečných planétok je však americkými odborníkmi vypočítaná hodnota pravdepodobnosti kolízie veľmi nadhodnotená. Ak by však k zrážke napriek tomu došlo, bola by rýchlosť stretu telesa so Zemou približne 16,43 km/s. Vzhľadom na odhadované rozmery by jej kolízia so Zemou spôsobila menšie škody.
Ján Chalupka

Ján Chalupka, pseudonymy "Anonymus Belae Regis Notarius", "Chlk", "CLVI" a i. (* 28. október 1791, Horná Mičiná – † 15. júl 1871, Brezno) bol slovenský dramatik, publicista, prozaik a evanjelický kňaz.
Životopis.
Narodil sa v rodine evanjelického farára Adama Chalupku (matka Anna rod. Pruniová) a nebol jediným členom rodiny, ktorý sa stal neskôr literárne činným – rovnako známym sa stal i jeho brat Samo Chalupka. Základné vzdelanie získal od otca, v rokoch 1799 – 1800 navštevoval školu v Slovenskej Ľupči, 1800 – 1802 v Brezne, 1802 – 1805 študoval na gymnáziu v Ožďanoch, v Levoči, od 1809 – 1814 na Evanjelickom kolégiu v Prešove, v Sárospataku. V 1816 – 1817 študoval teológiu, filozofiu a filológiu na univerzite v Jene.
Od roku 1814 pôsobil ako domáci učiteľ v Banskej Bystrici a Viedni, učil na gymnáziu v Ožďanoch, na evanjelickom lýceu v Kežmarku. V roku 1824 sa stal farárom v Brezne, 1850 – 1860 súčasne administrátor banskej, potom preddunajskej superintendencie.
V roku 1842 bol členom deputácie národovcov na viedenský dvor. Zasadzoval sa o to, aby sídlom Matice slovenskej bolo Brezno. Vystupoval proti maďarskému šovinizmu, ktorý považoval nielen za škodlivý, ale hlavne za nezmyselný. 
Tvorba.
Vďaka svojim divadelným hrám patrí medzi zakladateľov slovenskej divadelnej tradície. Svoje prvé diela písal po česky, od roku 1848 po slovensky; do slovenčiny preložil aj svoje po česky písané diela. Písal najmä divadelné hry, v ktorých zosmiešňoval lokálpatriotizmus, maďarský šovinizmus, pätolízačstvo, konzervativizmus a meštiacku zbabelosť, no venoval sa i historickým dielam, polemikám a prozaickým dielam. Jeho diela sa vyznačujú satirickým pohľadom na slovenskú spoločnosť tzv. fenomén Kocúrkovo, najmä tú jej časť, ktorá bola národne neuvedomelá. Inšpiroval sa hlavne nemeckými dramatikmi, od ktorých prevzal niektoré motívy, no zasadil ich do slovenského prostredia.
Autor anonymne vydaných a satiricky zameraných politických národnoobranných, protimaďarizačných brožúr.
Z náučných spisov sú známe 3 knižky o poisťujúcom ústave. Napísal aj štúdie z dejín gen. synod oboch evanjelických vyznaní v Uhorsku.
Filip V. (Španielsko)

Filip V. (alebo Filip z Anjou, po španielsky "Felipe V.") (* 19. december 1683, Versailles, Francúzsko – † 9. júl 1746, Madrid, Španielsko) bol španielsky kráľ z rodu Bourbonovcov, zakladateľ bourbonsko-anjouovskej dynastie, ktorý vládol od 16. novembra 1700.
Životopis.
Bol synom francúzskeho dauphina Ľudovíta a Márie Anny Bavorskej a vnukom Ľudovíta XIV., „kráľa Slnko“.
Filip nastúpil na španielsky trón po smrti Karola II. (1700), posledného španielskeho kráľa z rodu Habsburgovcov ako následník určený v Karolovom testamente (Filipova stará matka Mária Terézia Habsburská, manželka Ľudovíta XIV., bola sestra Karola II.). Pretože Filip V. bol francúzsky princ, vznikli u ostatných európskych veľmocí (Anglicko, habsburská monarchia) obavy, že sa Francúzsko a Španielsko spoja do jedného štátu. To by znamenalo obrovský vzrast moci Francúzska. Preto vypukla skoro okamžite po Filipovom nástupe tzv. vojna o španielske dedičstvo, v ktorej stálo Francúzsko na strane jednej a Habsburgovci, Anglicko, Savojsko, Holandsko a Portugalsko na druhej strane. Protikráľom Filipa V. bol Karol VI., sám seba označujúci Karol III. Španielsky (nie je zhodný s Karolom III., ktorý vládol 17591788!), ktorý „vládol“ od 12. septembra 1703 do 7. septembra 1714. Boje sa skončili v roku 1713 tzv. utrechtským mierom, ktorým uznalo Spojené kráľovstvo Filipa V. ako španielskeho kráľa pod podmienkou, že sa Francúzsko nikdy nespojí so Španielskom. Rakúski Habsburgovci uznali podmienky utrechtského mieru v roku 1714 a za svoj súhlas dostali španielske dŕžavy (Neapolsko, Sardínia, Milánsko) a južné Holandsko.
Rodinné pomery.
2. novembra 1701 sa oženil s Máriou Lujzou Savojskou (* 1688† 1714), dcérou sardínskeho kráľa Viktora Amadea II. a Anny Márie Bourbon-Orleánskej, s ktorou mal štyroch synov:
24. decembra 1714 sa oženil s Alžbetou Farnese (* † 1766), dcérou princa Oduarda Farnese z Parmy a Piacenzy a Doroty Žofie Falckej z Neuburgu, dedičkou Parmského vojvodstva, s ktorou mal sedem detí:
Pavel Koncoš

Ing. Pavel Koncoš (* 28. september 1947, Rimavská Píla) je slovenský poľnohospodár a politik, v rokoch 1994 a 19982002 minister pôdohospodárstva SR.
Životopis.
Pochádza z roľníckej rodiny. Navštevoval Strednú poľnohospodársku technickú školu v Rimavskej Sobote následne vyštudoval Prevádzkovo-ekonomickú fakultu Vysokej školy poľnohospodárskej v Nitre. Po krátkodobej prevádzkovej praxi v JRD v Hrachove pracoval v rokoch 19661972 ako hlavný ekonóm v Plemenárskom podniku v Rimavskej Sobote. Od roku 1973 do roku 1979 bol predsedom Jednotného roľníckeho družstva v Klenovci. Do roku 1994 pôsobil vo funkcii predsedu Okresného roľníckeho družstevného zväzu v Rimavskej Sobote a bol podpredsedom Zväzu poľnohospodárskych družstiev Slovenska. Roku 1991 bol zvolený za prezidenta Slovenskej poľnohospodárskej a potravinárskej únie.
Vstup do politiky.
V roku 1992 bol zvolený za poslanca NR SR za Stranu demokratickej ľavice (SDĽ). V tomto volebnom období bol členom predsedníctva NR SR, predsedom Výboru NR SR pre poľnohospodárstvo, lesné a vodné hospodárstvo. V marci 1994 bol vymenovaný za ministra pôdohospodárstva Slovenskej republiky. Vo funkcii vystriedal Petra Bacu. Vo funkcii pôsobil do decembra 1994, kedy ho po predčasných parlamentných voľbách vymenil jeho predchodca Peter Baco.
V predčasných parlamentných voľbách kandidoval na kandidátke Spoločnej voľby (SDĽ), bol zvolený za poslanca NR SR a pôsobil ako člen Výboru NR SR pre pôdohospodárstvo a výboru NR SR pre nezlučiteľnosť funkcií štátnych funkcionárov. V parlamentných voľbách 1998 bol zvolený za poslanca NR SR v októbri 1998 sa vrátil do funkcie ministra pôdohospodárstva. V novembri 2001 bol na 7. zjazde SDĽ v Trnave zvolený za predsedu strany. Vo funkcii ministra pôsobil do októbra 2002. Po neúspešných parlamentných voľbách Koncoš abdikoval na funkciu predsedu SDĽ.
Po odchode z politiky si založil živnosť a poradenskú agentúru. Niekoľko mesiacov bol predsedom družstva v Dobrej Nive pri Zvolene. Vo voľbách roku 2009 kandidoval za poslanca Banskobystrického samosprávneho kraja za stranu NOVÁ DEMOKRACIA.
Osobný život.
Koncoš je ženatý s Máriou Koncošovou a má dve dcéry. Býva v Hnúšti.
Vojtech Kondrót

Vojtech Kondrót (* 27. november 1940, Bratislava – † 19. január 2003, Bratislava) bol slovenský básnik a prekladateľ. 
Životopis.
Narodil sa v rodine colníka a vzdelanie získaval v Bernolákove, Senci a na prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Pôsobil ako profesor matematiky a fyziky (Tvrdošovce, Šurany), neskôr učil v Ivanke pri Dunaji. Od roku 1980 bol redaktorom vydavateľstva Slovenský spisovateľ, neskôr sa stal šéfredaktorom vydavateľstva Mladé letá. V 90. rokoch 20. storočia sa na čas vrátil k svojmu učiteľskému povolaniu, neskôr pracoval v Národnom literárnom centre.
Tvorba.
Začiatky jeho literárnej tvorby siahajú do obdobia jeho stredoškolských štúdií. Debutoval v roku 1963 v antológii mladej slovenskej poézie „Dúfam, že nevyrušujem, Eva“, prvá samostatná kniha mu vyšla v roku 1965. Vo svojich dielach vyjadroval veľmi jednoduché nálady a pocity, spojené väčšinou so životom na dedine a najmä s prírodou podunajskej roviny. Vracal sa k spomienkam na detstvo, používal rodinné motívy, zaoberal sa prehlbujúcimi sa problémami rodín, medziľudskými vzťahmi. Písal ako poéziu pre dospelých, tak i pre deti a mládež. Po Vojtechovi Mihálikovi prebral vedenie kútika poézie v Novom slove mladých, kde začínali uverejňovať svoje básne mnohí mladí slovenskí básnici. Prekladal z českej, no v drvivej väčšine z maďarskej poézie.
2006 CU

2005 CU je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO). Pretože sa v budúcnosti môže priblížiť k Zemi, bola zaradená tiež medzi potenciálne nebezpečné planétky (PHA). Jej dráha nie je doposiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.
Popis objektu.
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba jeden deň počas najväčšieho priblíženia sa k Zemi, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a keďže nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý rovnako ako údaje o hmotnosti a strednej hustote, uvedenej v pripojenej tabuľke.
História.
Planétku objavil 3. februára 2006 okolo 05:11 svetového času (UTC) na Mt. Lemon Observing Facility na vrchole rovnomennej hory v pohorí Catalina severovýchodne od Tucsonu, AZ (USA) 1,5metrovým ďalekohľadom s CCD kamerou v rámci programu Mt. Lemon Survey astronóm R. Hill. V čase objavu sa nachádzala vo vzdialenosti približne 33,1 mil. km a bola spozorovaná ako objekt hviezdnej veľkosti 19,2m.
Pretože určenie elementov dráhy tohto telesa bolo zo začiatku veľmi neisté a nedala sa vylúčiť ani kolízia so Zemou a to najmä v rokoch 2007, 2063 a 2080, bola najprv zaradená medzi potenciálne nebezpečné planétky (PHA). Ďalšie merania však ukázali, že v najbližších sto rokoch sa Zemi vyhne a preto bola 6. februára 2006 zo zoznamu PHA vyškrtnutá.
Výhľad do budúcnosti.
Zo znalosti súčasných elementov dráhy planétky vyplýva, že minimálna vypočítaná vzdialenosť medzi jej dráhou a dráhou Zeme je 782 tis. km. Najbližšie priblíženie k Zemi na vzdialenosť 26,3 mil. km sa očakáva 15. augusta 2007. V 21. storočí dôjde ešte k ďalším priblíženiam tohto telesa k Zemi, a to opakovane v období od roku 2007 až do roku 2105. Najviac by sa v 21. storočí mala k Zemi priblížiť 31. augusta 2050 a to na vzdialenosť 2,2 mil. km.
Strana slovenskej obrody

Strana slovenskej obrody (SSO) bola politická strana na Slovensku založená v marci 1948 časťou členov (najmä z vedenia) Demokratickej strany, ktorá sa vtedy rozpadla. 
Bola založená ako „obrodená“ strana pod diktátom KSS. Bola súčasťou Národného frontu. Najvyšším orgánom bola slovenská konferencia. Tlačovým orgánom bol denník "Ľud". 10. decembra 1989 sa táto strana prihlásila k odkazu povojnovej Demokratickej strany a prijala jej názov.
Predsedom strany sa v marci 1948 stal Ján Ševčík. Strana postupne radikálne strácala volebnú základňu (v januári 1948 mala DS 217 000 členov, v máji 1948 SSO iba 950). KSČ ani KSS jej napriek slabej pozícii nedôverovali a v štátnych funkciách mala iba minimálne zastúpenie.
V roku 1968 sa aj v SSO objavili reformné prúdy, ktoré však boli po roku 1969 potlačené. V roku 1983 vymenil na poste predsedu strany Jozef Šimúth dlhoročného predsedu Jozefa Mjartana. V období Šimúthovho predsedníctva vstupovali do SSO mladí technokrati, ale aj intelektuáli a umelci, známi herci ako Dušan Jamrich, Milan Kňažko a Marián Labuda.
Strana sa aktivizovala až okolo roku 1989, keď sa prihlásila k demokratizácii a 1.12.1989 sa rozhodla SSO vrátiť k názvu DS.
Elektrická vodivosť

Elektrická vodivosť je fyzikálna veličina, ktorá vyjadruje schopnosť vodiča viesť elektrický prúd. Je prevrátenou hodnotou elektrického odporu
Čím väčšia je vodivosť, tým väčší elektrický prúd prechádza vodičom pri rovnakom napätí. Dobrý vodič má vysokú hodnotu vodivosti, zlý vodič má nízku hodnotu vodivosti.
Výpočet.
Elektrická vodivosť je definovaná vzťahom
kde "I" je elektrický prúd pretekajúci vodičom a "U" je elektrické napätie na koncoch vodiča.
Elektrickú vodivosť "G" je možné vypočítať z vlastností vodiča podľa vzťahu:
kde "σ" je konduktivita látky, "S" je obsah prierezu vodiča a "l" je dĺžka vodiča.
Vlastnosti.
Elektrická vodivosť je prevrátená hodnota elektrického odporu formula_3, tzn.
Elektrická vodivosť sa vo všeobecnosti udáva v jednotkách siemens (značka S).
Fínska oslobodenecká armáda

Fínska oslobodenecká armáda, respektíve Fínska ľudová armáda (FOA), predstavovala ozbrojené sily formálne podriadené Kuusinenovej Fínskej ľudovodemokratickej vláde, podporujúcej Červenú armádu pri invázii do Fínska. Vznikla krátko pred Zimnou vojnou v novembri 1939, zanikla v roku 1940 potom, čo sa Stalin vzdal svojho plánu na vojenské obsadenie celého Fínska. 
Teoreticky mala predstavovať armádu fínskych dobrovoľníkov, zloženú z Červených Fínov, ktorí utiekli do ZSSR po nevydarenom povstaní v roku 1918. V skutočnosti však túto charakteristiku spĺňal iba zanedbateľný zlomok regrútov. Väčšina jej členov bola násilne zverbovaná z obyvateľov Ruskej Karélie a nikdy nemala s Fínskom nič spoločného. Títo regrúti väčšinou ZSSR a Červenú armádu z celého srdca nenávideli. Pokiaľ k tomu dostali príležitosť, zabíjali svojich komisárov a buď utekali, alebo sa ochotne masovo vzdávali. Ako zajatci potom veľmi usilovne spolupracovali s Fínmi a prejavovali snahu získať vo Fínsku politický azyl. Dostala ho však iba malá časť z nich.
Celkovo bola FOA vedením Červenej armády hodnotená ako úplne nespoľahlivá a nepoužiteľná. Poľní velitelia, ktorým bola pridelená, ju označovali za príťaž a za výzvednú službu nepriateľa.
John Ruskin

John Ruskin (* 8. február 1819, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 20. január 1900, Brantwood) bol anglický spisovateľ, básnik, vedec a umelecký kritik.
SuitSat

SuitSat (tiež známy ako RadioSkaf alebo Radio Sputnik) je ruský skafander Orlan po záručnej lehote, s rádiovým vysielačom umiestneným v prilbe. SuitSat-1 bol vyhodený na dočasnú obežnú dráhu okolo Zeme 3. februára 2006. Myšienku na takýto nezvyčajný satelit prvýkrát formálne predstavili na sympóziu AMSAT v októbri 2004, ale za jej pôvodcu sa označuje ruský tím ARISS, ktorý chcel takto osláviť 175. výročie založenia Moskovského štátneho technického inštitútu.
SuitSat-1.
Vypustenie bolo pôvodne plánované na 6. decembra 2005, ale SuitSat-1 vstúpil na svoju vlastnú obežnú dráhu 3. februára 2006 o 23:05 UTC, keď ho vzali na kozmickú prechádzku z Medzinárodnej kozmickej stanice Valerij Tokarev a William McArthur. Hlasové správy, ktoré nahral vývojový tím a študenti z celého sveta sa zo skafandra spolu s telemetrickými dátami opakovane vysielali v mnohých jazykoch. Signál sa začal ozývať asi 15 minút po odhodení a bol prenášaný zariadením na palube ISS. Hocikto, kto zachytil signál mohol zapísať na suitsat.org podrobnosti o čase, mieste a obsahu správy. Ako dlho bude signál vysielaný sa presne nevedelo, ale osudom SuitSat-1 bolo zhorieť v atmosfére. Čoskoro po „štarte“ NASA TV oznámila, že SuitSat prestal vysielať kvôli zlyhaniu batérii, a to iba po dvoch obehoch. SuitSat-1 však pokračoval vo vysielaní, ale oveľa slabšieho signálu, ako sa pôvodne očakávalo. Nakoniec však bola misia SuitSat-1 úspešná. Skafander počas dvoch týždňov odoslal viac ako 3 500 správ, posledná bola prijatá 18. februára 2006.
Skafander dostal katalógové číslo 28933 a medzinárodné označenie (COSPAR) 2005-035C, čo je trochu nelogické, pretože je odvodené od označenia Progressu M-54 (2005-035A), s ktorým ale nemá tento skafander žiadnu spojitosť. Na palubu ISS ho 17. septembra 2001 totiž dopravil modul Pirs.
Familiárne bol nazvaný „Ivan Ivanovič“ alebo „Mr. Smith“. Rádiový signál sa niesol na rádioamatérskej frekvencii 145,99 MHz.
Fraňo Kráľ

Fraňo Kráľ (* 9. marec 1903, Barton, Ohio – † 3. január 1955, Bratislava) bol slovenský medzivojnový básnik, prozaik socialistického realizmu a politik.
Život.
Narodil sa v rodine slovenského vysťahovalca v USA, no ako dvojročný sa s matkou vrátil späť na Slovensko, pričom finančná situácia rodiny bola veľmi zlá. Vzdelanie získal v Smrečanoch, kde bývali po návrate z USA, neskôr pokračoval v štúdiu v Liptovskom Mikuláši a zmaturoval na učiteľskom ústave v Spišskej Novej Vsi. Počas štúdia musel ťažko pracovať a i kvôli zlému stravovaniu ochorel na týfus, ktorý zanechal v jeho tele trvalé stopy a neskoršie pľúcne ochorenie bolo jeho priamym dôsledkom. Narukoval na vojenskú službu, no ochorel na tuberkulózu. Liečil sa v Tatranských Matliaroch. Neskôr prešiel do českého sanatória Prosečnice. Ešte nie riadne doliečený bol zo sanatória prepustený a začal pracovať ako učiteľ v Okoličnom, neskôr bol preložený do malej dedinky Kováčovce v okrese Modrý Kameň a na ďalšie miesta. V roku 1931 sa dostal do Bratislavy, no pre svoju komunistickú ideológiu bol predčasne penzionovaný. Po vojne pracoval na Povereníctve školstva, bol členom ÚV KSS, poslancom Slovenskej národnej rady a členom predsedníctva Zväzu československých spisovateľov. V roku 1953 bol vymenovaný za národného umelca.
Tvorba.
Počiatky jeho literárnej činnosti sa datujú do obdobia jeho liečenia v Tatranských Matliaroch, kde napísal a publikoval svoje prvé verše (Pravda a Nový život). Na jeho tvorbu mali veľký vplyv i stretnutia s českými avantgardnými spisovateľmi, s ktorými sa stretol počas svojho liečenia v Česku – Jiří Wolker, Vítězslav Nezval, Pavel Hora a Stanislav Kostka Neumann a iní. Spočiatku bol ovplyvnený proletárskou poéziou, neskôr poetizmom a symbolizmom, no tiež aj vojnovým utrpením. V románoch zachytil spoločenské a politické pomery Slovenska medzi svetovými vojnami; spojil v nich dokumentárnosť s lyrickými výrazovými prostriedkami. Okrem tvorby pre dospelých sa tiež venoval písaniu próz pre deti a mládež.
Pavel Kyrmezer

Pavel Kyrmezer (* okolo 1530, Banská Štiavnica – † 19. marec 1589, Uherský Brod) bol slovenský renesančný dramatik a náboženský spisovateľ.
Životopis.
Narodil sa v rodine mestského kuriéra v Banskej Štiavnici, ktorý pochádzal zo Sedmohradska a bol začas zamestnaný pri kráľovskej komore. Po skončení teológie v Krakove pôsobil ako evanjelický farár v Soblahove a v Nemšovej.
Na Morave sa usadil v roku 1560 a pôsobil tu ako učiteľ, mestský pisár a napokon ho v Krakove vysvätili za luteránskeho kňaza. Bol farárom v Sliezsku a na Morave, v roku 1576 sa stal farárom a potom dekanom v Uherskom Brode. Snažil sa o zjednotenie protestantských cirkví na Morave, no nedarilo sa mu to vďaka Jednote bratskej, ktorá odmietala jeho vedenie. Keď ho obvinili z kalvinizmu, odsťahoval sa do Holíča. Napokon zomrel v biede a opatere členov Jednoty bratskej, s ktorými sa pomeril.
Tvorba.
Významné miesto v dejinách literatúry mu zabezpečili po česky alebo ľudovým jazykom vo veršoch písané divadelné hry. Ich námetom sú biblické motívy, ale spracovanie vyniká kritickým pohľadom na súveký svet. Tieto diela sú jedným z prvých prejavov meštianskeho, od školy nezávislého divadla. Jeho hry znamenajú vrchol slovenskej a českej humanistickej a renesančnej literatúry.
Eliáš Ladiver

Eliáš Ladiver (* okolo roku 1633, Žilina – † 2. apríl 1686, Prešov) bol slovenský profesor Prešovskej školy, filozof a dramatik.
Životopis.
Narodil sa v učiteľskej rodine a vzdelanie získal v Levoči, Bratislave a Sárospataku (Blatnom Potoku, Maďarsko), kde sa jeho učiteľom stal Jan Amos Komenský, a na nemeckých univerzitách vo Wittenbergu a Erfurte. V roku 1655 sa stal rektorom školy v Žiline, v roku 1661 prešiel na bardejovské gymnázium. Krátko pôsobil ako evanjelický farár, neskôr odišiel na evanjelické kolégium do Prešova, kde pôsobil ako profesor logiky. Po zatvorení kolégia bol opäť v roku 1672 krátko farárom v Tisovci. Bol významným pedagógom, jeho zásluhou bardejovská škola a prešovské kolégium mali vynikajúcu úroveň. Popri starých scholastických metódach vyučovania uplatňoval aj niektoré Komenského zásady, usiloval sa priblížiť školské vyučovanie praktickým potrebám.
Ako exulant žil v Toruni, Gdansku, Kráľovci (územie dnešného Ruska, tiež Kaliningrad), Lešne (Poľsko) a Jene (Nemecko). V rokoch 1678 – 81 bol rektorom školy v Sighișoare (Sedmohradsko). Neskôr sa vrátil do Prešova na znovuzriadené kolégium.
Tvorba a myslenie.
Bol prívržencom aristotelovskej filozofie a protestantský scholastik. Písal filozofické rozpravy a školské divadelné hry, ktoré majú polemický charakter. Venoval sa tiež otázkam logiky, etiky, rétoriky a metafyziky. Tieto tendencie sledoval aj vo svojich dielach.
Žitava

Žitava alebo staršie niekedy Žitva môže byť:
Žitava môže byť aj slovenský vžitý historický názov mesta Zittau v Nemecku
Žitva môže byť aj:
Polostratená forma

Polostratená forma, tiež aj nazývaná piesková forma je priemyselná metóda odlievania podľa pozitívu. Polostratená sa volá preto, lebo pozitív sa dá použiť viackrát.
Použitie.
Forma sa dá rozomlieť a znovu použiť. Pomerne dobré na stredné série (~100 ks) pri presnosti do IT11. Hmotnosť odliatkov môže byť od zhruba kilogramu po desiatky ton.
Odlievajú sa tým najrôznejšie výrobky, od súčiastok až po celé komponenty tankov.
Radoslav Židek

Radoslav Židek (* 15. október 1981, Žilina) je slovenský snowboardista.
Je slobodný, vysoký 186 cm a váži 82 kg. Je členom ŠKP Štrbské Pleso, trénuje ho bývalá snowboardová reprezentantka Slovenska Jana Šeďová.
V sezóne 2004/05 skončil vo Svetovom pohári v disciplíne snoubordkros na 9. mieste.
Ako prvý reprezentant Slovenska získal medailu na zimných olympijských hrách. V disciplíne snowboardcross získal v roku 2006 na Zimných olympijských hrách v Turíne striebro. 5. marca 2006 sa stal na Táloch majstrom Slovenska v snowboardingu v disciplíne snowboardcross.
Preraffaelisti

Preraffaelisti () bolo tajné spoločenstvo, bratstvo, ktoré v roku 1848 založili mladí študenti umenia v Anglicku ako 
protest proti oficiálnej výuke "Kráľovskej akadémie" v Londýne a pokrytectvu vo viktoriánskej spoločnosti.
Zastávali presvedčenie, že skutočné umenie pochádzalo z predraffaelovského obdobia 15. storočia. Raffaelovu tvorbu považovali za vzorový príklad neautentického stvárnenia v maľbe. Inšpirovali sa literárnymi námetmi a biblickými príbehmi, preferovali čisté detaily a žiarivé farby, ktoré kombinovali so secesnými prvkami. 
Spoločenstvo sa prvý raz verejne prezentovalo v roku 1849, kedy jeho členovia vystavovali svoje diela. Verejnosť ich tvorbu neprijala, keďže ich obrazy s náboženskou tématikou boli silne realistické, na rozdiel od vtedy prevládajúceho umeleckého stvárnenia plného prikrášľovania a dramatickosti. 
Napriek všeobecnému nesúhlasu s ich stvárnením biblických príbehov, mytológie a stredovekých povestí, umelci vystavovali v Akadémii. 
Spoločenské uznanie dosiahli až v roku 1851 vďaka anglickému umeleckému kritikovi a spisovateľovi Johnovi Ruskinovi, ktorý ich verejne obhajoval.
Preraffaelistické bratstvo sa rozpadlo v roku 1853.
Vo všeobecnosti sú prerafaelisti považovaní za predchodcov symbolizmu.
Dante Gabriel Rossetti

Dante Gabriel Rossetti (* 12. máj 1828, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 9. apríl 1882, Birchington-on-Sea) bol britský maliar a básnik talianskeho pôvodu. 
Spolu s E.Burne-Jonesom, J.E.Millaisom a William Huntom patril k hlavným predstaviteľom spoločenstva preraffaelistov.
Ivan Heimschild

Ivan Heimschild (* 5. marec 1980, Martin) je bývalý slovenský zjazdový lyžiar.
Ivan Heimschild reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je slobodný, vysoký 180 cm a váži 89 kg (údaj z roku 2006). Je členom armádneho športového centra Dukla Banská Bystrica, trénuje ho Miroslav Petruf.
Na Svetovej zimnej univerziáde v roku 2003 skončil na treťom mieste v super-G.
Jaroslav Babušiak

Jaroslav Babušiak (* 6. september 1984, Kraľovany) je slovenský zjazdový lyžiar. Reprezentoval Slovensko na viacerých medzinárodných podujatiach, vrátane dvoch Zimných olympijských hier v Turíne a vo Vancouveri.
Životopis.
Narodil sa v Dolnom Kubíne. Úspešne absolvoval Univerzitu Mateja Bela v Banskej Bystrici v odbore slovenčina a telesná výchova. V súčasnosti sú jeho bydliskom Kraľovany. Je slobodný.
Športová kariéra.
Začiatky.
So zjazdovým lyžovaním na súťažnej úrovni začal ako desaťročný v klube v Dolnom Kubíne, neskôr prešiel do lyžiarskeho klubu v Krompachoch a Lyžiarskeho klubu Šachtičky Banská Bystrica. V juniorskej reprezentácii bol jeho trénerom bývalý československý lyžiar Adrián Bíreš. Na Majstrovstvách sveta juniorov v roku 2004 skončil 14. v trojkombinácii a 24. v slalome. 
Klub.
Je členom lyžiarskeho klubu Ski Klub Jasná Nízke Tatry. V súčasnosti nemá stáleho trénera. 
Zimné olympijské hry.
Zúčastnil sa Zimných olympijských hier 2006 v Turíne, kde bolo jeho najlepším výsledkom 24. miesto v slalome. 
Na ZOH 2010 v kanadskom Vancouveri súťažil vo všetkých disciplínach mužského zjazdového lyžovania. V zjazde obsadil 59. miesto so stratou 5,68 sekundy na víťaza (čas 1:59.99). V disciplíne Super G skončil so stratou 4,91 sekundy na víťaza Aksela Lunda Svindala na 37. mieste z celkového počtu 64 pretekárov.
Majstrovstvá sveta.
V roku 2005 sa na Majstrovstvách sveta v talianskom Bormio umiestnil na 48. mieste v kombinácii, v slalome získal 32. miesto, v obrovskom slalome 42. a v super-G skončil ako 48.
V roku 2007 sa na Majstrovstvách sveta vo francúzskom Val-d’Isère umiestnil na výbornom 19. mieste v kombinácii a v obrovskom slalome skončil na 38. mieste.
V roku 2009 sa na Majstrovstvách sveta vo švédskom Åre umiestnil na 49. mieste v Super G a v obrovskom slalome skončil na 40. mieste.
V roku 2011 sa na Majstrovstvách sveta v nemeckom Garmisch Partenkirchene umiestnil na výbornom 19. mieste v kombinácii a v obrovskom slalome skončil na 41. mieste.
Svetový pohár.
Prvých 12 bodov vo svetovom pohári získal v decembri 2008, keď skončil na 19. mieste v superkombinácii na pretekoch vo Val-d’Isère.
Európsky pohár.
Prvýkrát štartoval na Európskom pohári roku 2007 v Söldene v Rakúsku, kde sa však v prvom kole nekvalifikoval.
Ostatné súťaže.
Na 24. ročníku svetovej zimnej univerziády v čínskom Charbine v super-G získal 2. miesto.
Soňa Maculová

Soňa Maculová (* 20. máj 1987, Krompachy) je slovenská zjazdová lyžiarka.
Soňa Maculová reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je slobodná, vysoká 165 cm a váži 58 kg (údaj z roku 2006). Je členkou klubu v Banskej Bystrici, trénuje ju Miriam Poprocká a Anton Boris.
Soňa Maculová je majsterka Slovenska v obrovskom slalome v roku 2004 a v super-G v roku 2005. Na majstrovstvách sveta juniorov v roku 2005 skončila 12. v trojkombinácii.
Eva Hučková

Eva Hučková (* 18. november 1988, Banská Bystrica) je slovenská zjazdová lyžiarka.
Eva Hučková reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je slobodná, vysoká 167 cm a váži 62 kg (údaj z roku 2006). Je členkou LŠK Banská Bystrica, trénuje ju Miroslav Petruf.
Eva Hučková skončila na majstrovstvách sveta juniorov v roku 2004 na 20. mieste v trojkombinácii.
Jana Gantnerová

Jana Gantnerová (* 15. júl 1989, Kežmarok) je bývalá slovenská zjazdová lyžiarka.
V roku 2005 sa stala majsterkou Slovenska v obrovskom slalome. Reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne, Zimných olympijských hrách 2010 vo Vancouveri a Zimných olympijských hrách 2014 v Soči. Meria 165 cm a váži 52 kg. Bola členkou Ski Klub Zelené Pleso, trénoval ju Juraj Gantner a Martin Chorogwicki.
Nikola Gálfyová

Nikola Gálfyová (* 2. apríl 1990, Banská Bystrica) je slovenská zjazdová lyžiarka.
Nikola Gálfyová bola nominovaná na Zimné olympijské hry 2006 v Turíne, ale pre zranenie nakoniec z nominácie vypadla. Je slobodná, vysoká 170 cm a váži 57 kg (údaj z roku 2006). Je členkou LKŠ OŠG Banská Bystrica, trénuje ju Miriam Poprocká a Anton Boris.
Ivan Bátory

Ivan Bátory (* 3. máj 1975, Liptovský Mikuláš) je bývalý slovenský bežec na lyžiach.
Ivan Bátory reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je ženatý a má dve deti, je vysoký 189 cm a váži 82 kg (údaj z roku 2006). Je členom klubu SŠŠR MV SR ŠKP Štrbské Pleso, trénuje ho Ivan Hudač.
Ivan Bátory sa umiestnil na druhom mieste na majstrovstvách sveta juniorov v roku 1995 v behu na 15 km klasickým štýlom. Bol členom štafety Slovenska na 4x10 km na zimných olympijských hrách v Nagane v roku 1998, ktorá sa umiestnila na 11. mieste. V roku 1999 sa na majstrovstvách sveta umiestnil na 12. mieste v kombinácii a v roku 2003 na 6. mieste na 15 km klasickým štýlom.
Reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2010 vo Vancouvri. V disciplíne behu na lyžiach mužov na 15 km voľnou technikou s intervalovým štartom skončil na 40. mieste z celkového počtu 95-tich štartujúcich.
Svalové tkanivo

Svalové tkanivo je tkanivo skladajúce sa z buniek alebo syncýtií (mnohojadrové útvary), ktoré sa vyznačujú špecifickou schopnosťou kontrakcie. Hoci táto schopnosť patrí k bežným vlastnostiam živej hmoty, v prípade svalového tkaniva je výrazne vystupňovaná. 10 až 100 svalových vlákien tvorí svalový snopec.
Už u buniek prvokov ("Protozoa") môžeme pozorovať diferencované vláknité útvary – myonémy, ktoré majú schopnosť kontrakcie. Podobne svalové bunky majú vo svojej cytoplazme osobité vlákna – myofibrily, ktoré sú nositeľmi svalového pohybu. Svalové tkanivo je u väčšiny druhov mezodermálneho pôvodu. Existujú však výnimky, najmä medzi najjednoduchšími mnohobunkovcami, ktoré majú svalovinu ektodermálneho, prípadne aj endodermálneho pôvodu. Ďalej existujú aj výnimky u človeka: "musculus dilatator pupillae" a jednotlivé svalové bunky na lalôčikoch potných a niektorých slinných žliaz sú neuroektodermového pôvodu.
Svalové tkanivá rozdeľujeme na:
Hladká svalovina

Hladká svalovina je svalové tkanivo zložené z buniek (myocytov) pretiahnutého, vretenovitého tvaru s centrálne uloženým paličkovitým jadrom. Myofilamenty umožňujúce kontrakciu týchto buniek, zložené z aktínu a myozínu, sú na rozdiel od svalových vlákien priečne pruhovaného svalstva usporiadané do podoby siete.
Usporiadanie myocytov v hladkej svalovine:
Tento typ svaloviny prevláda u bezstavovcov ("Evertebrata") s výnimkou článkonožcov ("Arthropoda") a srdcového svalu mäkkýšov ("Mollusca"). U stavovcov ("Vertebrata") je inervácia tejto svaloviny zabezpečená vegetatívnym nervstvom, preto tieto svaly nepodliehajú vôli indivídua.Činnosť hladkých svalov spravidla nepodlieha priamo ústrednej nervovej sústave, ale je regulovaná autonómnym systémom a niektorými hormónmi. Nachádza sa v stene tráviaceho traktu, v dýchacom, vylučovacom a rozmnožovacom systéme, v stenách ciev, v koži a tiež v žľazových vývodoch. Snopčeky hladkých svalov sú aj v koži ako vzpriamovače chlpov a spôsobujú zježenie srsti alebo vlasov.
Hladké svalstvo je v pokoji v určitom stabilnom stupni kontrakcie, ktorý nazývame "svalový tonus" – z tohto stavu sa môže sťahovať (kontrahovať) i uvoľňovať (relaxovať). V určitých orgánoch môže mať táto činnosť rytmický charakter. Všeobecne platí, že sa hladký sval sťahuje i uvoľňuje pomaly a prakticky nepodlieha únave. Podráždenie sa prenáša z jednej bunky na druhú prostredníctvom ich početných vzájomných spojení - preto hladká svalovina v dutých orgánoch pracuje synchrónne a vytvára tzv. kontrakčnú jednotku. Dokonca sú v nej rozosiate špeciálne, tzv. Cajalove bunky, ktoré spontánne vytvárajú rytmické vzruchy a koordinujú kontrakcie pri peristaltickej vlne. Existujú však i hladké svaly, kde sú bunky vzájomne prepojené málo a ich kontrakciu zabezpečuje nervový systém (napr. svalovina dúhovky).
Hladká svalovina je ovládaná vegetatívnym nervovým systémom.
Myofibrila

Myofibrila je fibrilárny proteínový komplex, ktorý predstavuje funkčnú podstatu svalového vlákna. 
Štruktúra.
Sú usporiadané pozdĺžne a majú osobitú štruktúru. Základom každej myofibrily sú čiastočne sa prekrývajúce svetlejšie izotropné aktínové a tmavšie anizotropné myozínové myofilamenty. Aktínových je približne 3000, myozínových 1500. K štrukturálnym proteínom myofibríl ďalej patria titín a nebulín, k regulačným tropomyozín a troponín. Pozdĺžne usporiadanie aktínových a myozínových myofilamentov vytvára charakteristické priečne pruhovanie, viditeľné v svetelnom mikroskope. Dôvodom je striedanie ich vzájomne sa prekrývajúcich a neprekrývajúcich úsekov.
&lt;br&gt;Svetlejší úsek je tvorený iba aktínovými myofilamentmi a označuje sa ako "I-prúžok" (izotropný v polarizovanom svetle). Tmavší úsek, tzv. "A-prúžok" (anizotropný v polarizovanom svetle), je tvorený centrálne samotnými myozínovými myofilamentmi ("H-prúžok"), ktoré sa na okrajoch čiastočne prekrývajú s aktínovými. Myozínové filamenty sú ukotvené v tzv. "M-línii", z ktorej sa rozbiehajú na obe strany. Podobné ukotvenie aktínových filament sa označuje ako "Z-línia" alebo "telofragma". Z-línia prestupuje všetkými myofibrilami a upevňuje sa na sarkolemu. Úsek medzi dvomi Z-líniami tvorí základnú funkčnú jednotku svalu, označovanú ako "sarkoméra". Pri kontrakcii svalového vlákna sa skracuje dĺžka sarkoméry a dĺžka úsekov tvorených neprekrývajúcimi sa aktínovými a myozínovými myofibrilami (I-prúžok a H-prúžok). Tam, kde sa aktínové a myozínové myofibrily prekrývajú, je jedna myozínová myofibrila obklopená šiestimi aktínovými.
V myofibrilách je prítomný tretí systém filament, tvorený vláknom obrovskej molekuly bielkoviny pomenovanej ako titín. Jednotlivé molekuly titínu siahajú od Z-línie až po M-líniu a prepájajú tak myofibrilu po celej dĺžke.
Srdcová svalovina

Srdcová svalovina (iné názvy: myokard, myokardium, srdcový sval, svalovina srdca, lat. "myocardium") je svalové tkanivo u stavovcov ("Vertebrata").
Predstavuje typ svaloviny, ktorý sa svojimi vlastnosťami nachádza medzi hladkou a priečne pruhovanou svalovinou. Skladá sa z jednotlivých buniek pretiahnutého tvaru, ktoré majú oválne jadrá uložené uprostred bunkových tiel, a ktoré vytvárajú hustú sieť. Bunky sú medzi sebou spojené plazmatickými mostíkmi a jednotlivé jednojadrové bunky myokardu oddeľujú od seba tzv. "interkalárne disky". Tieto disky zabezpečujú prenos podráždenia z bunky na bunku a tým synchrónnu kontrakciu srdcového svalu.
Na povrchu majú tenkú sarkolemu, vnútro vypĺňa sarkoplazma. Aj v bunkách myokardu sú prítomné vlákna aktínu a myozínu. Ich usporiadanie je také isté ako vo vláknach priečne pruhovanej svaloviny.
Nervové tkanivo

Nervové tkanivo je tkanivo, ktorého základnou vlastnosťou je dráždivosť, čiže schopnosť reagovať podráždením na podnety rozličného charakteru, viesť takto vzniknuté vzruchy na miesto určenia a vhodne na ne reagovať. Vytvára centrálnu a periférnu nervovú sústavu.
V tele živočíchov má toto tkanivo zvláštne postavenie, pretože spája všetky ostatné tkanivá a orgány. 
Nervové tkanivo sa skladá z:
Nervové bunky i väčšina neuroglie pochádza z neuroektodermu.
Synapsia

Synapsia môže byť:
Synapsia (neurológia)

Synapsia (z gr. "syn" = spolu, "haptein" = chopiť) je miesto styku medzi neurónmi alebo medzi neurónmi a inými bunkami. Slúži na prenos vzruchov z bunky do bunky, väčšinou jednosmerne. Plazmatická membrána synapsie je úzko špecializovaná a obsahuje špecifické receptory. 
Názov synapsia zaviedol v roku 1897 Charles Scott Sherrington.
Dejiny.
V minulosti bol nervový systém človeka považovaný za sieť vzájomne pospájaných buniek. Až tzv. neurónová teória považovala každú nervovú bunku za samostatnú funkčnú i štrukturálnu jednotku. Presadila sa koncom 19. storočia a jej definitívnu platnosť potvrdil elektrónový mikroskop, ktorý dokázal priamo synapsie zobraziť.
Delenie.
Synapsie sa delia podľa miesta prepojenia na:
Podľa efektu na:
Zloženie.
Synapsia sa skladá z 3 základných častí:
"Presynaptická časť" je obvykle vakovito rozšírenou koncovou časťou axónu. Táto časť okrem mitochondrií a ďalších organel obsahuje predovšetkým synaptické vačky, nahromadené pri "synaptickej štrbine". Potom čo šíriaci sa vzruch dosiahne túto časť neurónu, dochádza k aktivácií napäťovo ovládaných kalciových kanálov a vtoku Ca2+ do bunky. Zvýšená koncentrácia vápnika aktivuje proces exocytózy a zo synaptických vačkov sa do štrbiny uvoľňuje chemická látka – mediátor do synaptickej štrbiny. Mediátor putuje synaptickou štrbinou, až dosiahne membránu "postsynaptickej časti". Väzbou mediátora na jej receptory v nej dochádza k spusteniu kaskády procesov, ktorého výsledkom je vznik akčného potenciálu a ďalšie šírenie vzruchu. Prenos vzruchu je pomerne pomalý, trvá minimálne 0,5 ms.
Funkčné typy.
Ak synapsie fungujú vyššie popísaným spôsobom, označujú sa ako tzv. "chemické synapsie". Tieto prevládajú u človeka a vyšších stavovcov. Okrem chemických existujú ešte "elektrické" a "zmiešané synapsie".
"Elektrické synapsie" umožňujú neobyčajne rýchly prenos vzruchovej aktivity medzi neurónmi. Presynaptická a postsynaptická membrána sú pri tomto type prenosu veľmi blízko (ich vzdialenosť je menšia ako 2 nm), čo umožňuje priamy prechod vzruchu. U cicavcov (Mammalia) sa tento typ vyskytuje iba zriedka (napr. v mozočku potkanov a mačiek). 
"Zmiešané synapsie" predstavujú kombináciu chemickej a elektrickej synapsie. Je to zvláštny typ spojenia, kde sa na jednej a tej istej synapsie uskutočňuje chemický aj elektrický prenos vzruchu. Tento typ sa vyskytuje iba u nižších stavovcov (napr. v CNS rýb, v mozočku a mieche žiab a pod.).
Regulácia.
Inhibícia (zníženie citlivosti synapsie na podnety) môže byť vyvolaná dvomi spôsobmi:
Neuroglia

Neuroglia, glia alebo gliová bunka je podporná nervová bunka. Spolu s neurónmi tvorí nervové tkanivo. Okrem podpornej má aj vyživovaciu, regeneračnú a ochrannú funkciu. Slúži počas embryonálneho vývoja ako "smerovač" a "sprievodca" migrácie nervových buniek. Niektoré typy neuroglie majú schopnosť fagocytovať poškodené nervové bunky. Je hlavnou zložkou bielej hmoty mozgu a miechy, predstavuje až 90% všetkých buniek nervového systému.
Rozlišujeme nasledujúce typy neuroglií:
Ependýmová bunka

Ependýmocyty alebo ependýmové bunky sú typom buniek, patriacim do skupiny neuroglie.
Sú fylogeneticky aj ontogeneticky najstaršími gliovými bunkami. U vyšších stavovcov tvoria výstelku (ependým) dutín centrálneho nervového systému. Svojim usporiadaním pripomínajú jednovrstvový epitel. Na povrchu je ependým pokrytý brvami, ktoré sú zrejme jedným z mechanizmov pohybu mozgovomiechového moku.