Poranenie hlavy

Poranenie hlavy je širšom zmysle slova zranenie ktorejkoľvek štruktúry hlavy či orgánu, ktorý ju tvorí. V užšom zmysle slova sa týmto termínom najčastejšie myslí poranenie mozgu. Často sa používa odborný termín kraniocerebrálne poranenie alebo kraniocerebrálna trauma.
Poranenie hlavy možno rozdeliť podľa toho, ktoré jej časť a v akej hĺbke bola zranením poškodená, podľa typu poranenia, oblasti a pod. Osobitné delenie používa i Medzinárodná klasifikácia chorôb, existujú však viaceré ďalšie, podľa rôznych autorov (často sa líšiace podľa potrieb jednotlivých medicínskych odborov).
Rozdelenie.
Poranenie hlavy možno rozdeliť napríklad podľa:
Poranenia hlavy patria do pôsobností viacerých odborov medicíny. Venuje sa im traumatológia, neurológia, neurochirurgia, maxilofaciálna chirurgia, rádiológia, rehabilitácia, otorinolaryngológia, očné lekárstvo, stomatológia a ďalšie. Každý z týchto odborov používa vlastné delenia poranení hlavy, ktoré sú zamerané na oblasť ich záujmu a odrážajú ich charakter, závažnosť a spôsoby liečby. Napríklad klinicky sa stupeň závažnosti poranenia mozgu posudzuje pomocou tzv. Glasgowskej škály porúch vedomia ().
Všeobecná charakteristika.
Poranenie hlavy je jedným z najzávažnejších problémov v zdravotníctve. Zahŕňa široké spektrum stavov od v podstate bezvýznamných povrchových poranení ako sú rôzne odreniny, povrchové rezné rany a pomliaždeniny, cez zlomeniny tvárových kostí, poranenie oka, až k poraneniam, ktoré poškodzujú mozgové obaly a mozog samotný a môžu viesť k ťažkým a trvalým zdravotným následkom a smrti. Výsledkom sú veľké sociálne a finančné dopady nielen na postihnutého a blízke okolie, ale i na štát a jeho sociálny a zdravotný systém. Poranenia hlavy sú hlavnou príčinou smrti a trvalých zdravotných následkov v skupine detí a mladých dospelých. Na Slovensku tvorili v roku 2007 vo vekovej skupine pod 19 rokov 39% všetkých úrazov vyžadujúcich hospitalizáciu, u starších to bolo približne 25%. Celkovo tak v nemocnici v roku 2007 pre poranenie hlavy skončilo takmer 20 000 pacientov, pričom toto číslo má tendenciu k vzostupu. Najčastejšími príčinami boli pády a dopravné nehody.
&lt;br&gt;Pre porovnanie: v USA boli tieto údaje sledované v rokoch 2002-2006 s počtom 1,7 milióna ošetrených ľudí s poranením mozgu ročne, z ktorých bolo 275 000 nutné hospitalizovať a 52 000 na následky poranení zomrelo.
V 50-66% prípadov sú poranenia hlavy spojené aj s poranením iného orgánového systému. Muži sú poranení 2 až 2,8-krát častejšie ako ženy. V 56% prípadov sa na úrazoch podieľa alkohol.
Diagnostika.
K diagnostike charakteru a stupňa závažnosti poranenia hlavy sa používa anamnéza (odobraná od poraneného - ak je to možné - alebo od svedkov), fyzikálne vyšetrenie (a následné zhodnotenie stupňa závažnosti podľa Glasgowskej škály porúch vedomia) a zobrazovacie vyšetrenia (predovšetkým počítačová tomografia). Najväčší význam majú práve zobrazovacie metódy, pretože v akútnej fáze umožňujú rýchle a presné rozlíšenie charakteru, stupňa závažnosti a následného spôsobu liečby týchto poranení.
O tom, kedy použiť pri poranení hlavy zobrazovaciu diagnostiku (v súčasnosti primárne CT), neexistuje stále jednoznačný konsenzus. Všeobecne platí, že pacienti so stredne ťažkým a ťažkým neurologickým deficitom (Glasgowská škála porúch vedomia 12 a nižšie) sa vyšetrujú vždy. Problémom je skupina s ľahkým poranením hlavy, kde niektorí lekári ordinujú CT u každého pacienta (najmä v krajinách s vysokým rizikom následných súdnych sporov). Samotné CT však nie je bez rizika a predstavuje pomerne značnú radiačnú záťaž pacienta, navyše viaceré štúdie u tejto skupiny ukázali minimálny výskyt poranení mozgu či vnútrolebečného krvácania.
&lt;br&gt;V súčasnosti sa pri GCS 13 a vyššie odporúča CT v prípadoch akéhokoľvek neurologického deficitu, u detí do 2 rokov a starších nad 65 rokov, ak je úraz spojený s výraznejšími bolesťami hlavy, vracaním, ak je pacient pod vplyvom alkoholu alebo drog, pri výpadku pamäti (amnézii) a kŕčoch. Jednotlivé odporučenia sa od seba mierne líšia.