burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Slovenské právo (súčasnosť)

Slovenské právo je právo Slovenskej republiky.
Súčasná slovenská legislatíva, podobne ako väčšina európskej legislatívy, má svoje korene v rímskom práve. To vyznávalo princípy: rovnosť pred zákonom, prezumpcia neviny, pri pochybnostiach rozhodnúť v prospech obžalovaného, neznalosť zákona naospravedlňuje). 
Po zmene režimu v roku 1989 bolo potrebné urýchlene vypracovať novú legislatívu. Legislatívci vychádzali z česko-slovenského práva platného do roku 1951 – teda prakticky o právo prvej česko-slovenskej republiky. Tým sa síce podarilo veľmi rýchlo vytvoriť nový legislatívny rámec, ale keďže zákony boli pripravované veľmi rýchlo, vyžadovali si častú novelizáciu (a tento stav do určitej miery pretrváva dodnes). Po rozdelení Česko-Slovenska na Česko a Slovensko si obe republiky začali vytvárať vlastnú legislatívu a dnes už v niektorých oblastiach existujú značné rozdiely. 
V súvislosti so vstupom Slovenska do Európskej únie bolo treba uskutočniť harmonizáciu (zosúladenie) slovenskej legislatívy so smernicami Európskej únie. V priebehu dvoch rokov boli harmonizované všetky rozhodujúce zákony.
Po tom, ako sa Slovensko stalo členom Európskej únie, sa legislatíva Európskej únie automaticky stala nadriadenou národnej legislatíve Slovenska. Nejde tu ale o totálny diktát Európskej únie, pretože po prijatí akejkoľvek novej smernice Európskej únie majú členské štáty k dispozícii určité časové obdobie, počas ktorého túto novú smernicu zakomponujú do svojho národného práva. Ďalšie zmäkčenie predstavuje skutočnosť, že smernice Európskej únie často ponechávajú rozhodnutie o detailoch na členských štátoch.
Hossa (priezvisko)

Hossa je priezvisko, rozšírené predovšetkým v slovenskom regióne Spiš, najviac v Smižanoch a Spišskej Novej Vsi.
Známi nositelia.
Pozri v článku Hossa.
Sputnik 6

Kosmičeskij korabľ 3, Korabľ-sputnik 3 alebo Sputnik 6 bola sovietska družica z programu Sputnik, išlo o tretí testovací let vesmírnej lode Vostok. Štart sa uskutočnil 1. decembra 1960 a návrat sa mal uskutočniť o deň neskôr. Na palube boli dva psy - Pčolka a Muška. Návrat sa však kvôli chybe v navigácii nevydaril a loď bola preventívne zničená, aby sa nedostala do cudzích rúk. Oba psy zahynuli.
Sputnik 9

Kosmičeskij korabľ 4, Korabľ-sputnik 4 alebo Sputnik 9 bola sovietska družica z programu Sputnik, išlo o štvrtý testovací let vesmírnej lode Vostok, ktorá už bola skonštruovaná pre let človeka do vesmíru. Štart sa uskutočnil 9. marca 1961. Na palube sa nachádzala figurína kosmonauta a pes Černuška. Let bol úspešný a po jednom oblete došlo k pristátiu.
Kyborg (film)

Kyborg () je americký akčný sci-fi film v réžii Alberta Pyuna z roku 1989. V hlavnej úlohe sa ako "Gibson Rickenbacker" predstavil Jean Claude Van Damme. 
Zápletka.
"Gibson" je pouličný zápasník - vyhnanec, bojujúci s gangom sadistických pirátov, vedených "Fenderom Tremolom" (Vincent Klyn), pozdĺž východného pobrežia Spojených štátov v post-apokalyptickej blízkej budúcnosti. Ako sa mor šíri civilizáciou zničenou anarchiou, genocídou a hladovaním, pracuje v Atlante malá skupinka vedcov a lekárov na lieku, ktorým sa pokúsia vyliečiť to, čo zostalo z ľudstva. Potrebujú však informácie uložené v počítačovom systéme v New York City, aby liek dokončili, a tak operujú dobrovoľníčku "Pearl Prophetovú" (Dayle Haddon) a vytvoria cyborga, ktorý sa pokúsi dostať sa tam, stiahnuť informácie o lieku a doručiť ich späť. Počas jej zúfalej cesty ju ale zajme kanibalský gang pirátov, ktorý si chce liek nechať pre seba a použiť ho na ovládnutie celého sveta. Jedine Gibson ju môže zachrániť.
Čchungdžu

Čchungdžu (kórejsky 충주) je juhokórejské mesto. Nachádza sa v strednej časti územia, v provincii Čchungčchongbuk-to (충청북도). Na území s rozlohou 983 km² tu žije približne 211,075 obyvateľov (údaj z roku 2001). V okolí mesta sa rozprestiera pohorie Nam-san (남산) s najvyšším bodom vo výške 663 metrov. Čchungdžu je známe každoročným organizovaním festivalu bojových umení.
Nova Roma (organizácia)

Nova Roma je medzinárodná nezisková organizácia, zaoberajúca sa rímskou históriou a kultúrnym dedičstvom, ako aj znovuprežívaním rímskeho spôsobu života.
Organizáciu založili Joe Bloch a William Bradford v roku 1998 (alebo MMDCCLI A.U.C., podľa rímskeho kalendára). Organizácia je legálne zaevidovaná v USA v štáte Maine ako Nova Roma Inc.
Štruktúra organizácie pripomína štruktúru Rímskej republiky so senátom, tribúmni ľudu, konzulmi a podobne. Členovia si musia zvoliť rímske mená, pod ktorými môžu vystupovať na rôznych fórach zaoberajúcich sa hlavne históriou a kultúrou Starovekého Ríma, ale aj propagáciou latinčiny (popri nej je oficiálnym jazykom aj angličtina, pričom sa lokálne používajú aj národné jazyky). Medzi hlavné činnosti organizácie patrí aj vystupovanie na rôznych historických festivaloch (často v historických kostýmoch) a návšteva historických pamiatok.
Organizácia je presvedčená o tom, že Rím bol od svojho založenia až po rok 330 po Kr., keď prestal byť centrom Rímskej ríše základným kameňom celej modernej západnej civilizácie. Nova Roma sa snaží o to, aby vedomosti, dobrý príklad a hrdosť na svoje kulturálne korene priviedol západnú civilizáciu do nového "zlatého" obdobia. 
Administratívna štruktúra.
Administratívna štruktúra kopíruje štruktúru Rímskej republiky. Zahrňuje tzv. magistrátov, ktorí sú volení na 2 roky a senát so stálym členstvom (menujú ich cenzori, väčšinou z vyšších magistrátov).
Administratívne členenie.
Nova Roma je celosvetová organizácia, ktorá je rozdelená na provincie. Každú provinciu vedie Propraetor, alebo Prokonzul. V mnohých provinciách sa uskutočňujú stretnutia členov, ktorí organizujú rímske hry (často v dobových kostýmoch), existujú dokonca vojenské jednotky legionárov, ktorí sú viac, alebo menej prepojení s organizáciou Nova Roma.
Geografické členenie.
Po vzoru starovekého Ríma je i Nova Roma rozčlenená na provincie. Jedna provincia sa môže skladať z jednej krajiny alebo z niekoľko krajín. Alebo naopak môže byť krajina rozdelená na dve či viac provincií. Provincie však nie sú pevne vymedzené a Senát Nova Roma môže ľubovolné provincie zlúčiť alebo naopak provincii rozdeliť na dve a to podľa situácie v danej oblasti (lex Vedia provincialis)
V súčasnosti sa Nova Roma skladá z 27 provincií, ktoré sa nachádzajú takmer po celom svete.
Rímske náboženstvo.
Nova Roma prijala za svoje aj náboženstvo starých Rimanov a to v podobe tzv. štátneho kultu, no rovnako rešpektuje náboženskú slobodu svojich členov. Pri vstupe do niektorej z magistrátorských funkcií musia členovia prisahať vernosť R R alebo v prípade iného vyznania prisahať rešpektovanie R R.
Príkaz na popravu

Príkaz na popravu (ang. "Death Warrant") je americko-kanadský akčný film režiséra Derana Sarafiana z roku 1990. V hlavnej úlohe sa predstavil Jean Claude Van Damme ako detektív Burke.
Zápletka.
Detektív Burke objaví v opustenom dome maniaka, ktorého volajú Sandman. Sandmanovi sa takmer podarí Burkea zabiť, ale ten ho nakoniec zneškodní tak, že ho postrelí. O 16 mesiacov neskôr sa Burke stáva členom špeciálnej jednotky pre zvláštne úlohy, ktorú zriadil guvernér na vyšetrenie neobjasnených vrážd v štátnej väznici Harrison v Kalifornii. Burke sa v utajení ako väzeň dostáva do väznice a jeho kontakt s jednotkou sprostredkováva len právnička Amanda Beckettová (Cynthia Gibb), ktorá hrá rolu jeho manželky. Burke a Beckettová si spočiatku nevyhovujú ako ľudia, takže ich manželstvo vyzerá vierohodne.Burke je nútený prežiť v ponurom, špinavom prostredí väznice, je obklopený nepriateľstvom a podozrievaním, ale niekoľkým väzňom pomôže a tí mu na oplátku pomôžu pri vyšetrovaní. Medzitým sú ďalší spoluväzni záhadne zavraždení, vrátane väzňa, čo bol s Burkeom na cele. Väzeňský strážca s kamennou tvárou DeGraff (Art LeFleur) Burkea strčí na samotku, kde ho brutálne vypočúvajú a mučia. Akoby toho nebolo dosť, do väznice privezú Sandmana, takže je len otázkou času, kedy sa prevalí Burkeovo utajenie. Burke zistí, že väzňov zabíjajú kvôli ich vnútorným orgánom. Beckettová zatiaľ zistí, že za tými vraždami je jej nadriadený - Vogler (George Dickerson) a tiež Dr. Gottesman (Armin Shimerman), chirurg, ktorý vyberá orgány, aby ich predali ľuďom, ktorí ich zúfalo potrebujú. Vogler sa pokúsi odstrániť Beckettovú. Burke sa odhodlá na útek z väzenia a Sandman so stovkou naštvaných väzňov ho nasleduje. Sú voľní, ozbrojení a vedia, že Burke je policajt. Burke a Sandman sa ocitnú v súboji a Burke Sandmana zabije. Následne Burke vyrazí proti Voglerovi a Gottesmanovi.
Tixotropná látka

Tixotropná látka je polotuhá teda gélovitá zlúčenina, ktorej štruktúra je daná jedným typom častice, ktorá nesie ostatné zložky. Keď bude pôsobiť na danú látku vnútorná sila, väzby medzi jednotlivými časticami v suspenzii oslabujú a látka čiastočne stráca svoju pôvodnú štruktúru – chová sa potom skôr ako tekutina a jej viskozita klesá s rastúcim šmykovým napätím. Necháme však túto látku odstáť, vráti sa do gélovitého stavu.
Sputnik 10

Kosmičeskij korabľ 5, Korabľ-sputnik 5 alebo Sputnik 10 bola sovietska družica z programu Sputnik, išlo o posledný testovací let vesmírnej lode Vostok pred prvým pilotovaným vesmírnym letom. Štart sa uskutočnil 25. marca 1961. Na palube sa nachádzala figurína kosmonauta a pes Zvjozdočka. Let bol úspešný a po jednom oblete došlo k pristátiu.
Asašio (trieda lodí)

Asašio bola trieda torpédoborcov Imperiálneho japonského námorníctva. Bola postavená v rokoch 1937 až 1939.
Mala desať jednotiek:
Funkčné zónovanie

Funkčné zónovanie alebo funkčná segregácia alebo zónovanie je členenie územia mesta alebo širšieho priestoru na zóny, ktoré sú rozdielne svojou funkciou. Býva často prepojené so zjednodušením štruktúry mesta v územnom pláne na plochy, ktorým sú pridelené rôzne funkcie. Podľa Aténskej charty z roku 1933 sú štyri funkčne diferencované zóny, na ktoré sa prihliada pri plánovaní miest a bolo požadované ich oddelenie – bývanie, práca, rekreácia a doprava. Štvrtá funkcia spája navzájom prvé tri. Pri vytváraní funkčných zón treba prihliadať na prevádzkovú a priestorovú flexibilitu na urbanistickej úrovni.
Účinok funkčnej segregácie.
Je potrebné brať do úvahy ako ďaleko môže zájsť funkčné zónovanie – od absolútne čistého zónovania (monofunkčné obytné súbory, zóny práce, na zdokonalenie ktorých treba hľadať prostriedky pre narušenie jednotvárnosti a vytvorenie funkčne bohatšieho prostredia, vytvára takisto vysoké požiadavky na individuálnu a hromadnú dopravu a tým preťažuje komunikačný systém miest) až po zmiešané zóny (tie sú často príčinou hygienických nedostatkov mesta a zhoršenia životného prostredia). Napriek tomu výstavba funkčných zón prináša najúčinnejší a najjednoduchší spôsob eliminácie negatívnych vplyvov dopravy a výroby na životné prostredie územia mesta.
Ku konečnej formulácii funkčných zón.
Zadefinovaniu funkčných zón predchádzal v 19. storočí rast miest, s ktorým boli spojené urbanistické problémy a krízové situácie veľkomiest. Mnoho významných architektov vypracovalo urbanistické návrhy, teórie a štúdie na riešenie fungujúceho veľkomesta.
Určitým typom funkčného zónovania boli návrhy radiálneho mesta, ktorého výseky boli venované rôznym funkciám. S takýmto riešením prišli návrhy:
Definovanie funkčných zón.
Téme funkčného mesta sa venovala Aténska charta z roku 1933, ktorá bola zhrnutím projektov 33 vybraných miest, diskusií k nim a konečných zásad funkčného delenia, na IV. Kongrese CIAM.
Kopanec (sedlo)

Kopanec () je horské sedlo v Spišsko-gemerskom krase. Leží približne juhovýchodne od Vernára. Vedie ním cesta III. triedy 3227, ktorá spája rekreačné stredisko Podlesok s údolím Hnilca.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Oddeľuje severozápadne situovaný rovnomenný vrch a hrebeň, vedúci severovýchodným smerom na Vahan (). Juhozápadne leží dolina, ktorou odvádza potok Kopanec vodu do rieky Hnilec, severne odteká Štvrtockou dolinou voda Štvrtockým potokom do Veľkej Bielej vody v povodí Hornádu.
Sedlo leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Vernár. V okolí sedla sa nachádza nesúvislý lesný porast a lokalitou vedie v trase cesty cyklotrasa a údolia spájajúci turistický chodník. Nachádza sa tu aj zastávka autobusovej dopravy, ktorá v letných mesiacoch zabezpečuje spojenie medzi strediskami južnej a severnej časti Slovenského raja.
Javorinka (sedlo v Muránskej planine)

Javorinka () je sedlo, ktoré oddeľuje Muránsku planinu od Stolických vrchov. Vedie ním cesta II/531 z Červenej Skaly do Muráňa. V jeho blízkosti sa nachádza rovnomenná osada.
Sedlo oddeľuje Spišsko-gemerský kras na severozápade a Stolické vrchy na juhovýchode. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a na katastrálnom území obce Šumiac. Juhozápadné svahy odvodňuje Hutský potok do rieky Muráň v povodí Slanej, voda zo severovýchodných odteká potokom Župkov do Hrona.
Peter Karpinský

Peter Karpinský (* 3. november 1971, Gelnica) je slovenský spisovateľ a jazykovedec. Venuje sa písaniu umeleckej literatúry a odborných prác, píše aj recenzie – najmä z oblasti literatúry pre deti.
Karpinský je držiteľom niekoľkých cien dekana Prešovskej univerzity, mnohých literárnych ocenení, dostal takisto i cenu primátora mesta Stará Ľubovňa (2022). 
Životopis.
Narodil sa v Gelnici. Maturoval na gymnáziu v Spišskej novej Vsi. V rokoch 1990 – 1995 študoval slovenský jazyk a dejepis na Filozofickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove. Po skončení štúdia začal pôsobiť ako vysokoškolský pedagóg a stal sa vedúcim Katedry slovenského jazyka Prešovskej univerzity, v súčasnosti pôsobí ako riaditeľ Inštitútu slovakistiky a mediálnych štúdií na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity v Prešove. Žije v Spišskej novej Vsi a v Prešove.
Tvorba.
Písaniu sa začal venovať už v gymnaziálnych rokoch. Po ocenení v literárnej súťaži "Rubato" (organizovanej Spolkom slovenských spisovateľov) vydal svoj prozaický debut pre dospelých "Oznamujeme všetkým majiteľom hrobov". Je autorom mnohých kníh a literatúry pre mládež. Venuje sa i tvorbe komiksov, rozhlasovej či televíznej tvorbe, réžii divadelných hier a prekladom umeleckej literatúry.
Karpinský je takisto vedúcim súboru "DTS" (Divadlo teatrálnej skratky) a kedysi bol šéfredaktorom literárneho zábavníka pre dievčatá a chlapcov "ZIPS" (vydavateľstvo Regent).
Diela.
Nižšie je uvedený výber niektorých diel.
Slohový postup

Slohový postup je spôsob skladania a usporadúvania textu, respektíve jeho častí. Použitie príslušného slohového postupu závisí od komunikačného zámeru autora. Napriek jasnému vymedzeniu pojmu slohový postup dochádza pri konkrétnej realizácii textu k prelínaniu, miešaniu jednotlivých postupov.
Súčasná slovenská štylistika vymedzuje nasledovné slohové postupy:
Architektonika textu je časť štylistiky, ktorá skúma slohové postupy, ktoré sa uplatňujú pri tvorbe textu a zobrazovaní jeho obsahu.
Lumír Lýsek

Prof. Ing. arch. Lumír Vojtěch Lýsek, CSc (* 12. december 1934, Ostrava) je český architekt.
Život.
Je synom zbormajstra profesora Františka Lýska a Ľudmily Lýskovej, rodenej Košťálovej. Po ukončení štúdia na Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave kde žil a pôsobil významnú časť svojho života ako pracovník rôznych projektových organizácií (napr. Stavoprojekt Bratislava v ateliéri Štefana Svetka) či pedagóg na univerzite.
Od 90. rokov až do roku 2010 pôsobil v Castel d’Azzano v Taliansku ako architekt.
V seniorskom veku sa vrátil do svojho rodného regiónu a dnes žije v Olomouci.
Dielo.
Viacero Lýskových stavieb vzniklo v slovenských lokalitách, do ktorých predtým projektoval stavby profesor Emil Belluš. Ten bol jeho školiteľom pri obhajobe svojej dizertačnej práce.
Výstavy.
2019 - 2020: Celoživotná výstava Lumíra Lýseka mapujúca všetky jeho významné etapy architektonickej práce
Dielik (sedlo)

Dielik () je sedlo na strednom Slovensku, ktoré oddeľuje Muránsku planinu od Stolických vrchov. Vedie ním cesta II/531 z Červenej Skaly do Tisovca.
Sedlo oddeľuje geomorfologický celok Spišsko-gemerský kras na severozápade a Stolické vrchy na juhovýchode. Leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Rimavská Sobota a Revúca a zasahuje na katastrálne územie mesta Tisovec a obce Muráň. Severovýchodnú časť sedla odvodňuje Lehotský potok do Muráňa v povodí Slanej, juhozápadnú potok Skalička, smerujúca do Rimavy. Severozápadná časť patrí do Národného parku Muránska planina, juhovýchodná do jeho ochranného pásma. Pod sedlom prechádza tunel pod Dielikom na nedostavanej trati, ktorá mala viesť z Tisovca do Revúcej.
Filipka (sedlo)

Filipka () je horské sedlo v Revúckej vrchovine. Prechádza ním Chodník Pavla Jozefa Šafárika a cesta II/587, spájajúca obec Štítnik s údolím Slanej.
Poloha.
Sedlo sa nachádza vo východnej časti pohoria a oddeľuje geomorfologické podcelky Dobšinské predhorie a Turecká. Je situované v hrebeni, vedúcom z Veľkého Radzima () juhovýchodným smerom na Tureckú (), presnejšie medzi vrchmi Stodôlka () na severe a Glac () na juhovýchode. 
Patrí do Košického kraja, okresu Rožňava a zasahuje na katastrálne územie obce Petrovo a Nižná Slaná.
Opis.
Severovýchodnú časť sedla a hrebeňa odvodňuje Štítnickou dolinou bezmenný prítok rieky Slaná, voda z južných a západných svahov odteká Packoronským jarkom do riečky Štítnik. Sedlo a jeho okolie pokrýva nesúvislý lesný porast. Cez sedlo vedie cesta II/587, spájajúca obec Štítnik a Henckovce na ceste I/67 v údolí Slanej. Hrebeňom prechádza Chodník Pavla Jozefa Šafárika.
Levie srdce (film)

Levie srdce "(angl. Lionheart)" je americký akčný film režiséra Sheldona Letticha z roku 1990 s Jeanom Claude Van Dammem v hlavnej úlohe.
Zápletka.
Van Damme hrá Lyona Gaultiera, vojaka francúzskej cudzineckej légie nachádzajúcej sa v Djibouti v Severnej Afrike. Dezertuje potom, čo ho nechcú pustiť, aby šiel za svojim bratom, ktorý je v nemocnici po útoku gangstrov a utečie do Spojených štátov, pretože chce pomôcť bratovej rodine, ktorý medzitým zraneniam podľahol. Docestuje do New Yorku a potrebuje sa dostať do Kalifornie, kde bývajú. Na svojej ceste stretáva muža menom Joshua, ktorý za peniaze organizuje bojové zápasy. Ďalej ide s ním a stretáva Cynthiu, ktorá sa špecializuje na to isté. Rýchlo príde na to, že je to najlepší spôsob, ako zarobiť peniaze, ktoré potrebuje, tak bojuje v bojoch s holými rukami a bez pravidiel. Dostane sa do Los Angeles a vypátra, kde býva žena jeho mŕtveho brata. Tá je spočiatku spupná a odmieta od neho pomoc v akejkoľvek podobe, hoci ju očividne potrebuje. Lyon sa rozhodne bojovať, aby pomohol švagrinej a neteri a finančne ich podporuje prostredníctvom Joshuu, ktorý sa vydáva za úradníka z poisťovne a pravidelne im nosí šeky.Medzitým Lyona vypátra légia a pokúša sa ho zatknúť. Jemu sa to samozrejme nepáči, takže nasleduje súboj. Síce im ujde, ale so zlomeným rebrom. Krátko na to má náročný zápas s bojovníkom menom Atilla. Po intenzívnom zápase, z ktorého vyplýva, že Atilla vyhrá, Lyon sa vzoprie, pozbiera všetky svoje sily, aby ho porazil. Zápasu sa zúčastnia aj príslušníci légie a chcú ho zatknúť. Eskortujú ho späť do jeho bytu a dajú mu nejaký čas nato, aby sa umyl a pripravil na deportáciu do Severnej Afriky. Po emocionálnom rozlúčení Lyon s príslušníkmi légie v aute spomalia. Nechajú Lyona odísť, s rešpektom voči jeho vôli aj počas zápasu aj pri neustálom pomáhaní svojej švagrinej. Lyon sa vracia do bytu, kde sú všetci, švagriná, neter i Joshua prekvapení a vďační, že sa vrátil.
Hliny (sedlo)

Sedlo Hliny () sa nachádza na štátnej hranici s Poľskom v pohorí Oravské Beskydy. Končí tu cesta I/78, prichádzajúca z Námestova a Oravskej Polhory a smerujúca do mesta Żywiec.
Vrchvarta

Vrchvarta () je sedlo v Chočských vrchoch, oddeľujúce podcelky Choč na západe a Sielnické vrchy na východe.
Sedlom prechádza úzka asfaltová cesta 3. triedy, spájajúca obec Lúčky na juhu v Liptovskej kotline s Osádkou na severe v Oravskej vrchovine.
Nová radnica (Bratislava)

Nová radnica (tiež Magistrát mesta Bratislavy) je budova na Primaciálnom námestí v Bratislave od autora Emila Belluša.
Prudký povojnový rozvoj mesta Bratislava zapríčinil, že Primaciálny palác už kapacitne nepostačoval radničným účelom. Preto bola vypísaná u nás prvá povojnová architektonická súťaž na budovu novej radnice. V historickom centre mesta sa mala postaviť budova, ktorá by vytvorila so staršou radnicou a palácom jednotný celok. Výsledný návrh od Emila Belluša bol posudzovaný kladne v rámci prístupu k historickým pamiatkam. Autor sa otázkou postavenia novej radnice zaoberal aj teoreticky, a to už v roku 1939 v časopise Technický obzor slovenský, kde bola uverejnená jeho štúdia s názvom "Problém novej radnice hlavného mesta Slovenska". 
Nová radnica stojí na mieste bývalého jezuitského kláštora, ku ktorému sa plánovalo pristavať len nové, moderné krídlo. Avšak už pri prípravných prácach sa zrútila čelná časť kláštora, teda bolo nevyhnutné navrhnúť a postaviť aj čelnú fasádu, orientovanú priamo do Primaciálneho námestia. V budove našli svoje priestory všetky administratívne zložky každodennej správy, pričom pôvodne používané budovy a priestory boli prenechané pre reprezentačné, galerijné, muzeálne a expozičné účely, zasadnutia a svadobné obrady. 
Budova má pôdorys tvaru písmena “T“ s čistou administratívnou prevádzkou. Štyri nadzemné podlažia vrcholia šikmou strechou s vikiermi. Parter ukončuje kordónová rímsa, nad ktorou sa nahádza pás francúzskych okien prvého poschodia. Vo vyšších podlažiach sa fasáda zjednodušuje. Celkovo nie je koncipovaná symetricky, autor tu vytvoril priechodný parter v podobe prístavkom na štyroch stĺpoch. Kolmé krídlo je dlhšie, kŕčkom napojené na hlavnú budovu a ukončené plochou strechu. V hmote je akcentovaná zasadacia miestnosť, čo sa na fasáde prejavuje ako arkier s reliéfnou výzdobou. Konštrukcia bola vyhotovená ako skelet s výplňovým tehlovým murivom. Vonkajšia povrchová úprava je riešená obkladom plochými kamennými platňami. Fasáda svojím článkovaním reaguje na historické okolie. 
Stavba bola zrealizovaná v roku 1948 a nachádza sa na mieste bývalého Ormosdyho paláca.
Brestová (sedlo)

Brestová () je rozsiahle trávnaté sedlo na pomedzí Liptova a Oravy. V oblasti sa stretáva Veľká Fatra, Chočské vrchy a Oravská vrchovina a sedlom vedie dôležitá spojnica Ružomberka s Dolným Kubínom.
Poloha.
Sedlo má unikátnu polohu, nakoľko sa v ňom stretávajú tri pohoria; západná časť patrí Veľkej Fatre (geomorfologický podcelok Šípska Fatra), severná Oravskej vrchovine (geomorfologická časť Podchočská brázda) a východná časť Chočským vrchom (podcelok Choč). Nachádza sa v Žilinskom kraji, vedie ním hranica okresov Ružomberok a Dolný Kubín a katastrálnych území obcí Valaská Dubová a Jasenová. Východnú časť sedla tvorí úpätie vrchu Kunovo (), západným smerom leží bezmenný vrch. Severnú časť hrebeňa odvodňuje Jasenovský potok do Oravy, južnú riečka Likavka do Váhu. Najbližším sídlom je len južne ležiaca Valaská Dubová. 
Doprava.
Sedlom vedie dôležitá cesta I/59 z Ružomberka do Dolného Kubína, ktorá je súčasťou medzinárodnej cesty E77 z Budapešti do Krakova.
Dvojitý zásah

Dvojitý zásah "(angl. Double Impact)" je americký akčný film z roku 1991 v réžii Sheldona Letticha s Jeanom Claude Van Damme v hlavnej dvojúlohe ako Chad/Alex Wagnerovci.
Zhrnutie.
Chad a Alex sú dvojičky, ktoré rozdelili krátko po narodení potom, ako ich rodičov zabil šéf podsvetia. Po 25 rokoch sa po prvýkrát stretávajú a spoja svoje sily, aby sa pomstili tým, čo sú zodpovední za smrť ich rodičov.
Jablonovské sedlo

Jablonovské sedlo alebo Soroška (; ) je sedlo v Slovenskom krase. V minulosti sa lokalita nazývala aj "Lipovnícko sedlo" alebo "Tesná skala". Nachádza sa v hlavnom hrebeni pohoria, nad obcou Lipovník, na území Národného parku Slovenský kras. V sedle je parkovisko a motorest.
Doprava.
Priesmykom vedie dôležitá cestná spojnica Košíc s Rožňavou, cesta I/16 ako súčasť medzinárodnej európskej trasy E58. Pod sedlom prechádza 3148 m dlhým Jablonovským tunelom železničná trať Zvolen – Košice.
V budúcnosti by sa mal vybudovať aj viac než štvorkilometrový dvojrúrový cestný tunel Soroška na R2. Tunel povedie 50 metrov pod železničným. V júli 2015 bol ako dátum začiatku uvádzaný rok 2016.
Diagram (architektúra)

Diagram je v architektúre samotná idea výslednej formy - jej základ sa vyvíja z niekoľkých jednoduchých geometrických telies, na ktoré je aplikovaná rada geometrických pretváraní (prenikanie, otáčanie, vynechávanie atď.), ktoré so vzrastajúcou mierou ničia pravidelnú východiskovú štruktúru. Tento fenomén sa objavil v osemdesiatych rokoch 20. stor. v čase tzv. dekonštruktivizmu.
Tvorca.
Autorom tejto idey je americký architekt Peter Eisenman (*1932). Ovplyvnený dielom filozofa Jacquesa Derridu napísal o tejto knihu "Diagram diaries" (Thames and Hudson, Londýn 1999). Myslenie tohoto architekta nestagnuje, ďalej sa vyvíja, ale stále pracuje systémom metódy. Preto nie všetky z jeho nespočetných realizácii môžu byť príkladom zhmotnenia tejto jeho etapy vývoja. Medzi mnohé ukážky patrí rodinný dom Dom III (dom Miller) - Lakeville, Connecticut; pôdorysom je nesymetrický prienik dvoch malých kvádrov, z ktorých jeden je otočený o 45°, vznikajú tak početné nejasné prekrývania, ktoré ničia pravidelnú pôvodnú štruktúru dvoch kvádrov. Rodinný dom Dom VI (dom Frank) - Cornwall, Connecticut sa preslávil vďaka schodisku obrátenému "hore nohami". Farebné riešenia fasád naznačujú, ktorým vzájomným vzťahom je priradená stavebná časť alebo iba jej strana.
Idea.
Táto architektúra je autonómna, stáva sa celkom nezávislou od kritérií účelnosti. Architektonický objekt sa stáva nositeľom protikladov, ktoré sa prejavujú vzájomným prenikaním, otáčaním a vynechávaním. V konkurencii so stĺpmi, stenami a priestorom vystupujú ako premenné geometrické veličiny línie, plochy a objemy. Celková koncepcia spočíva práve v tom, že objekt už nie je vnímaný ako ucelená forma. Je tu vedomá inverzia reči pojmov architektúry, ktorá patrí ku odklonu od pozitivistického chrakteru formy a funkcie. Pomocou diagramu sa architektúra stáva uceleným znakom , ktorý v sebe zahŕňa symbol ako taký ako aj symbol niečomu umelo prisúdený. Peter Eisenman používa diagram ako prostriedok transformujúci vnútornú motivovanosť - danú na vonkajšiu - prisúdenú. Diagram je vysvetľujúcim a objasňujúcim nástrojom ale aj nástrojom generatívnym. Nevysvetľuje iba vzťah jednotlivej stavby a interiority architektúry, ale prináša aj alternatívny vzťah medzi autorom a dielom.
Hotel Patria

Hotel Patria so svojou veľmi charakteristickou hmotovou skladbou je situovaný v lokalite Štrbského Plesa, nesie názov podľa jedného z tatranských štítov na pozadí scenérie tohto jazera.
Súťaž na projekt hotela v tejto lokalite prebehla po prvýkrát v rokoch 1958 – 1959, jej výsledky však neboli realizované. Projekt napokon vypracoval a v rokoch 1968 – 1973 realizoval český architekt Zdeněk Řihák (1924 – 2006), nositeľ mnohých ocenení za výtvarné a architektonické riešenia s bohatými skúsenosťami na poli tvorby hotelových stavieb.
Hmotovú kompozíciu tvoria dve stavby zastrešené sedlovými strechami siahajúcimi po zem s asymetricky uloženým hrebeňom. Strecha vyššieho z objektov kopíruje svojim sklonom svah Patrie a spolu s neskôr vybudovaným skokanským mostíkom s rovnakým sklonom dotvorili krajinnú kompozíciu. Hrebene oboch objektov sú vzájomne kolmé. Na stavbe hotela boli použité tradičné materiály.
Hotel má kapacitu 302 lôžok, ktoré sú situované na dvanástich podlažiach vyššieho z objektov. V nižšej časti budovy je umiestnené hospodárske zázemie hotela, spoločenské a stravovacie zariadenia. Vybavenie objektu okrem iného zahŕňa vyhliadkovú kaviareň, denný bar, niekoľko salónikov, kongresovú halu, bazén, saunu a rôzne služby vrátane herne, kaderníctva a fitnes. Gastronomické prevádzky sú všetky prístupné z jednej dlhej chodby ukončenej reštauráciou.
Súčasťou gastronomickej prevádzky hotela Patria je reštaurácia Koliba Patria, vybudovaná v roku 2006 na mieste schátralej ubytovne Tuček na brehu Štrbského plesa.
Francúzske okno

Francúzske okno (najmä vnútri budovy aj: francúzske dvere, zasklené dvere) sú dvere/okno s priesvitnými alebo zasklenými výplňami až po podlahu.
Pochádza zo 17. storočia a konca renesančného umenia a architektúry. Ako prvýkrát sa objavilo ako okenné otváracie krídlo, ktoré siahalo až po podlahu a malo dôležitý účel, ktorý mal prírodnému svetlu umožňovať vnikanie z izby do izby, poskytujúc tak prírodnejšie svetlo cez dni dávno pred elektrinou. Koncom 17. storočia bolo uvedené do Anglickej a Americkej architektúry. Zo začiatku bolo otvorené na malé opracované železné balkóny, ktoré rástli s postupom opracovania a zdokonalenia železných techník okolo roku 1850, a tým rástli aj dvere okenného krídla. Na francúzskych koloniálnych domoch boli v Louisiane nájdené viacnásobné úzke dvere a okná.
Okenné krídlo, bolo prvýkrát vyrobené pomocou Blochera, Balleta a Barta. Okno navrhnuté týmito troma osobami stvárnilo a zarámovalo pohľad na francúzske umenie. Práca týchto umelcov bola charakterizovaná prostredníctvom vynaliezavosti, ktorá rozoznáva od 
postmodernizmu založenom na privlastňovaní a zistení vecí.
Tradičné sklené dvere majú veľké okno po celej dĺžke dvier a sú namontované z individuálnych malých kúskov skla a kolmej priehradky okna. Sú zhotovené z dvojitých tabúľ skla, môžu mať dekoratívnu mriežku zapustenú medzi tabulami skla alebo môžu byť rozdielne odľahčené. Dekoratívna mriežka môže byť tiež znásobená na vrchu sklenej tabule dvier.
Nové objekty majú početné zastúpenie skla v súčasnosti na fasádach, jedným z týchto prvkov je aj francúzske okno. Dnes je toto balkónové okno umiestnené na jednej z vonkajších stien fasády budovy a je predĺžené až do úrovne podlahy. Miesto parapetu je ochránené balkónovou mrežou alebo zábradlím. Tvoria hranicu používateľného priestoru môžu skutočne vypomôcť pri vnímaní rozmerov obytného alebo komerčného priestoru. Miestnosti sú lepšie osvetlené ním, spája intenzívne interiér a exteriérom.
Francúzske okno môže byť členené, podľa otvárania môže byť otváravé a posuvné, podľa počtu krídiel sa člení na jednokrídlové, dvojkrídlové a viackrídlové. Podľa materiálu v akom môžu byť vyrobené sa členia na drevené masívne alebo z europrofilov, plastové hliníkové oceľové hliníkové s obložením dreva. Súčasné francúzske okná sú vyľahčené. Používa sa aj v interiéri a plní tam architektonickú funkciu.
Vila doktora Mokrého

Vila doktora Mokrého v Topoľčanoch patrí medzi prvé realizované návrhy z tvorby architekta Eugena Rosenberga, ktorú si v roku 1934 objednal okresný lekár Viktor Mokrý. Mala stáť na novovzniknutej parcele na okraji mesta, na nárožnom pozemku v krížení vtedajšej Komenského a Benešovej ulice. 
Návrh.
Prvotné skice ktoré architekt nakreslil vznikli v marci v roku 1934, čo bolo ešte počas jeho pobytu v Prahe, a teda odrážajú funkcionalistický názor pražskej avantgardy. Známe sú dve pôvodné verzie návrhov, pričom v oboch ide o dvojpodlažnú stavbu s ordináciou a bytom na prvom nadzemnom podlaží. Výsledný návrh, nesúci sa v duchu emotívneho funkcionalizmu, spočívajúcom v účelnosti a kráse komponovania jednoduchých hmôt, pochádza z apríla roku 1934.
Torre de comunicaciones de Montjuic

Torre de comunicaciones de Montjuic (po katalánsky: Torre de comunicacions de Montjuïc, doslova „Komunikačná veža Montjuic“) alebo Torre Telefónica („veža Telefónicy“) je telekomunikačná veža v Barcelone na vrchu Montjuic. Jej architektom bol Santiago Calatrava.
Telekomunikačná veža Montuic v Barcelone patrí medzi vrcholné a novátorské diela architekta Santiaga Calatravu. Je umiestnená v susedstve Palau Sant Jordi, stavby Arata Isozakiho v Olympijskom parku. Obidve stavby boli postavené pri príležitosti Olympijských hier v Barcelone v roku 1992. Telekomunikačná veža Montuic je 136 m vysoká. Navrhnutá a postavená bola pre spoločnosť Telefónica na prenos televízneho spravodajstva médií počas Olympijských hier v Barcelone. Výstavba sa začala v roku 1989 a ukončená bola v roku 1992. Ako materiál tu bola použitá oceľ. Santiago podobne ako aj pri iných svojich stavbách sa inšpiroval ľudským telom. Celá veža je naklonená vertikálne previsnutá konštrukcia, vo vrchnej časti je ukončená polkruhovým elementom, ktorom je centrálne umiestnená anténa na prenos signálu. Aj keď táto stavba môže pripomínať kópiu, v skutočnosti Santiago Calatrava do nej vložil svoju vlastnú ideu, ktorá spočíva v tom, že tvarom veže chcel vyjadriť kľačiacu ľudskú postavu atléta, ktorý zdvíha nad hlavu pochodeň s olympijským ohňom. Vďaka svojej orientácii konštrukcia veže funguje ako obrovské slnečné hodiny. Vrhá tieň na kruhovú plošinu, ktorá je pokrytá lámanými dlaždicami. Použitím tohto materiálu sa architekt inšpiroval Gaudího Parkom Guel. Calatrava tu použil Gaudího mozaikovú techniku. Telekomunikačná veža Montuic sa stala symbolom Olympijských hier a tiež progresivity umelecky orientovanú na históriu Barcelony.
David Caruso

David Stephen Caruso (* 7. január 1956, Queens, New York) je americký filmový a televízny herec. Jeho najznámejšia rola je v seriáli vysielanom na televíznych staniciach CBS, JOJ a TV Nova, v ktorej hrá úlohu detektíva - "Horacia Caine-a".
Predná hora (sedlo)

Predná hora () je sedlo, ktoré oddeľuje Muránsku planinu od Stolických vrchov. Vedie ním cesta II/531 z Červenej Skaly do Muráňa. V jeho blízkosti sa nachádza rovnomenná osada. 
Sedlo oddeľuje Spišsko-gemerský kras na severozápade a Stolické vrchy na juhovýchode. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Revúca a zasahuje na katastrálne územie obce Muráň a Muránska Huta. Oblasť patrí do povodia Slanej, kde vodu zo západnej časti odvádza rieka Muráň, z východnej jeho prítok Hutský potok.
Prievalec

 
Prievalec () je horské sedlo v Nízkych Tatrách. Nachádza sa v západnej časti pohoria, nad obcou Liptovská Lúžna, juhovýchodne od Ružomberka.
Polohopis.
Sedlo leží v západnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a na hranici jeho častí Salatíny a Prašivá. Je súčasťou hrebeňa, ktorý vybieha severozápadným smerom z masívu Latiborskej hole () v hlavnom hrebeni na Salatín (). Sedlo oddeľuje severozápadne situovanú Sennú kopu () a juhovýchodne ležiaci Ostrý vrch () a prepája západne ležiacu Lúžňanskú a severovýchodne situovanú Ľupčiansku dolinu. Lokalita patrí do povodia rieky Váh, kde voda zo západnej časti odteká Lúžňankou do Revúcej a zo severovýchodných svahov ju odvádza potok Veľké Železné do Ľupčianky. Sedlo je súčasťou Národného parku Nízke Tatry a vedie ním asfaltová cesta z Liptovskej Osady do Partizánskej Ľupče.
Sedlo leží na katastrálnom území obce Partizánska Ľupča v okrese Liptovský Mikuláš, v Žilinskom kraji. Severne od sedla sa nachádza bývalá banícka osada Železnô.
Sihlianska planina

Sihlianska planina je náhorná rovina vo Veporských vrchoch. Pomenovaná je podľa obce Sihla (), ďalšie obce na planine sú Lom nad Rimavicou (), Drábsko (), Látky () a Detvianska Huta (). Mesto Hriňová leží pri západnej hranici územia. Najvyšší vrch je Bykovo s výškou 
Polohopis.
Planina je geomorfologický podcelok Veporských vrchov, ktorá sa nachádza v centrálnej časti Slovenska. Na severe a východe susedí s Balockými vrchmi, na juhu sa nachádza Cinobanské predhorie, na západe Ostrôžky a Detvianska kotlina a na severozápade Vysoká Poľana a Detvianske predhorie.
Na planine pramení Rimavica, Slatina, Ipeľ, Kamenistý potok a ich menšie prítoky. V západnej časti sa nachádza vodárenská nádrž Hriňová a veľká časť územia patrí do chránenej krajinnej oblasti Poľana.
Turizmus.
Severným okrajom planiny vedie značená Rudná magistrála (Poľana – Hrb – Tlstý javor – Klenovský Vepor), celá oblasť je však pretkaná množstvom turistických trás malej i väčšej náročnosti. Celá planina s nadväzujúcim územím je rovnako obľúbenou cykloturistickou oblasťou.
Ansan

Ansan (kórejsky 안산) je juhokórejské mesto. Nachádza sa v severozápadnej časti územia pri pobreží Žltého mora, v provincii Kjonggi-do (경기도). Na území s rozlohou 144 km² tu žije približne 686 000 obyvateľov (údaj z roku 2004). Ansan spolu s ďalšími okolitými mestami v provincii, s metropolitným mestom Inčchon (인천) a s hlavným mestom Soul (서울) tvorí tzv. Veľký Soul, čo je metropolitná oblasť s rozlohou 1 570 km² a s 23 miliónmi obyvateľov.
Zadná Javorová dolina

Zadná Javorová dolina je najvyššie položená časť Javorovej doliny. Prechádza ňou zeleno značkovaný turistický chodník z Tatranskej Javoriny, ktorý pokračuje cez Sedielko (2 372 m n. m.) na Téryho chatu a ďalej do Starého Smokovca.
Karloveské rameno

Karloveské rameno môže byť:
Ťažká dolina

Ťažká dolina (staršie aj "Česká dolina", , , ) je dolina vo Vysokých Tatrách. Odbočuje z Bielovodskej doliny smerom na západ. Je od nej oddelená skalným prahom, cez ktorý padá Ťažký vodopád.
Názov.
V minulosti sa Ťažká dolina nazývala aj "Česká dolina". Názov "Česká dolina" vznikol nesprávnym prekladom goralského slova "cięzky" (vyslov "čenski"). Ťažkú dolinu prví navštevovali pastieri z Jurgova, Čiernej Hory, Repiska a Lendaku. Už v 17. storočí tu pásli dobytok. Bola to namáhavá cesta a preto ju vo svojom goralskom dialekte nazvali (čenskou). Známy tatranský bádateľ Juraj Buchholtz ju ako prvý zapísal na papieri ako „do Ceszkého“ (čítaj do ceškého). A tak cestovatelia ju tak začali volať. Ale do turistických sprievodcov a opisov cestovateľských zážitkov sa dostal aj nezmyselný preklad "Böhmisches Tal" (Česká dolina), ktorý uverejnil pruský geograf Albrecht Sydow v diele "Bemerkungenauf einer Reise im Jahre 1827 durch die Beskinden über Krakau un Wieliczka nach den Central-Karpathen" (Poznámky z cesty v roku 1827 cez Beskydy, Krakov a Wieliczku do Centrálnych Karpát, Berlín 1830). Názov prebrali ďalší autori, názov prenikol do poľských máp a turistických sprievodcov ako "Czeska Dolina". Ale keďže v poľskej onomastike prevláda aj naďalej zhodná forma s historickým názvom ľudového názvu – Dolina Ciężka (Ťažká dolina) a rovnako aj štít a pleso, je už zakotvená natrvalo v poľskom názvosloví ako Ťažká dolina.
Polohopis.
Od dolinného prahu po úpätie Vysokej meria . Je to jedno z hlavných odvetví Bielovodskej doliny. Leží na jej juhozápadnej strane, pod hlavným hrebeňom Vysokých Tatier, od Malého Ganku po Rysy a medzi ich vedľajšími severnými hrebeňmi. Od Bielovodskej doliny ju delí približne vysoká strmá stena. Na dolnom poschodí doliny je Ťažké pleso, z ktorého vyteká Ťažký potok, ktorý pramení v Zmrzlom plese. Na tomto úseku je Zmrzlý vodopád (). Valí sa strmým prahom do Bielovodskej doliny a vytvára jeden z najpôvabnejších tatranských vodopádov - Ťažký vodopád, (). Najvyššie poschodie doliny tvorí kotol "Spádovej dolinky", ktorá je obkolesená na juhu Ťažkou vežou, na západe Malými Rysmi a na severe Veľkým Žabím štítom.
Turistika.
Do doliny nevedie turistický chodník. S horským vodcom je možné dolinu navštíviť a vystúpiť do sedla Váha. Ťažká dolina je východiskom mnohých horolezeckých výstupov na okolité štíty, na Ťažký štít, Ganek, Rysy, Vysokú.
Kačacia dolina

Kačacia dolina (, , ) je dolina vo Vysokých Tatrách. Od Bielovodskej doliny je oddelená skalným prahom, cez ktorý padá Hviezdoslavov vodopád.
Názov.
Zlatá kačica bola ústrednou postavou zlatokopeckých povestí. Podľa nich v doline kládla každý rok v čase letného slnovratu veľké zlaté vajce. V doline sa od dávnych čias pokúšali nájsť zlato. Neboli úspešní. Pomenovanie môže vychádzať aj z iných faktov. Návštevníci doliny často pozorovali kŕdle divých kačíc, ktoré sa tu v čase ťahu zdržiavali. Možno to boli poľovníci, ktorí dali doline tento názov. Zaužívané názvy Kačia dolina, Kačí štít sú podľa Slovníka slovenského jazyka nesprávne.
Poloha.
Od prahu v jej ústí po úpätie Zadného Gerlachovského štítu je dlhá . Má dva výrazné glaciálne stupne. Leží medzi vedľajším severozápadným hrebeňom Litvorového štítu, hlavným hrebeňom Vysokých Tatier od Litvorového štítu po Malý Ganek a vedľajším severným hrebeňom Malého Ganku.
Sú v nej dve plesá: Zelené Kačacie pleso a Kačacie pliesko. Zo Zeleného Kačacieho plesa vyteká Zelený potok, ktorý prostrednú časť časti dolinného prahu prekonáva vysokým Kačacím vodopádom.
Turistika.
Jej okrajom vedie modro značkovaný turistický chodník z Lysej Poľany na Zbojnícku chatu a ďalej do Tatranskej Lomnice. V okolí doliny je veľa vrchov, ktoré poskytujú výborné horolezecké terény.
Zadné Meďodoly

Zadné Meďodoly, dávnejšie aj Zadné Koperšády (, , ) je dolina v Tatrách. Je to najväčšie a prvé východné odvetvie Javorovej doliny na rozhraní Vysokých a Belianskych Tatier. Údolie je dlhé . 
Topografia.
Dolina na začiatku smeruje na juhovýchod, potom na východ pod Kopské sedlo. Na severe ju uzaviera Hrebeň Belianskych Tatier od Hlúpeho, cez Ždiarsku vidlu po Havran a Štefanov diel spadajúci na juhovýchod. Na východe hraničí s Prednými Meďodolmi a na juhovýchode od Doliny Bielych plies ju oddeľuje Hlavný hrebeň Vysokých Tatier. Na východe hraničí s Prednými Meďodolmi a na juhovýchode od Doliny Bielych plies ju oddeľuje Hlavný hrebeň Vysokých Tatier. Na juhozápade od Kolovej doliny ju oddeľuje hrebeň Jahnencov.
Názov.
Tomáš Mauksch názov odvodzuje od Medených lávok. Treba však vysloviť pochybnosti, lebo tieto dva objekty sú príliš od seba vzdialené. Z historických prameňov možno usúdiť, že sa ako v Predných, tak aj v Zadných Meďodoloch v dávnejších dobách baníčilo. Spomínajú sa dve banské štôlne v Kopskom sedle a ďalšie sa tiahli po hrebeni k Jahňaciemu štítu. Historické písomnosti, popri medených, spomínajú aj železnú žilu (Jakub Buchholtz). Haviari prichádzali sem z Kežmarku a zo Spišskej Belej. Stopy po banských šachtách sa časom stratili. 
Príroda.
V dobe ľadovej bola pokrytá ľadom. V dolnej časti doliny rastie hustý les. V doline v dávnych dobách sa pásaval dobytok a ovce. 
Vodné toky.
Dolinou preteká Meďodolský potok s mnohými prítokmi, z ktorých najväčší je Kolový potok. 
Turistika.
Cez dolinu vedie modro značkovaný turistický chodník z Tatranskej Javoriny cez Kopské sedlo do Tatranských Matliarov. Dolinu navštevovali vedci už 18. storočí. V roku 1751 ju skúmala cisárska vedecká komisia vedená Jakubom Buchholtzom. V zimnom období prvými návštevníkmi, ktorí prešli dolinou boli Theodor Wundt a Jakub Horvay. Stalo sa to 16. mája 1884.
Dolina Zeleného plesa

Dolina Zeleného plesa () je jedno z troch odvetví Doliny Bielej vody kežmarskej vo Vysokých Tatrách. Zasahuje hlboko do severovýchodných úbočí Lomnického štítu. Má .
Polohopis.
Od severu ju ohraničuje hrebeň "Žeruchových veží", zo západu Kolová dolina a Čierna dolina Na juhozápade ju od Malej Studenej doliny oddeľuje hrebeň Vyšnej a Nižnej Baranej strážnice, Baranie rohy, Pyšný štít a masív Lomnického štítu. Na juhovýchodnej strane za hrebeňom "Vidlových veží" a za Kežmarským štítom je Skalnatá dolina. Na horných poschodiach doliny sú: Červená dolina, Malá Zmrzlá dolina, Veľká Zmrzlá dolina a Medená kotlina. Nad dolinou sa vypína severná stena Malého Kežmarského štítu.
Z histórie.
Zelené pleso a jeho okolie i samotnú dolinu navštevovali už v 16. storočí a pravdepodobne aj dávno predtým hľadači pokladov, pastieri a pytliaci. Profesori kežmarského lýcea sem vodili svojich študentov, na turistické vychádzky sa tu vyberala vysoká kežmarská spoločnosť. Známa je návšteva Beaty Laskej, hradnej panej, ktorá v júni 1565 sa vydala na dlhú túru so svojim sprievodom z Kežmarku do Veľkej Zmrzlej doliny.
Uhorský karpatský spolok rýchlo reagoval na stále zvyšujúcu sa návštevnosť doliny a počas predsedníctva Egida Berzeviciho postavili v roku 1876 pri ceste vedúcej k Zelenému plesu na Predných meďodoloch prvú útulňu, ktorú nazvali Egidova chata. Potom ako zhorela na zhorenisku postavili novú chatu, ktorá bola niekoľko razy prestavaná až do dnešnej podoby. Nesie názov Chata pri Zelenom plese.
Dolina Bielych plies

Dolina Bielych plies (, , ) je široké severozápadné odvetvie Doliny Bielej vody kežmarskej vo Vysokých Tatrách, Ohraničuje ho Kozí hrebeň Jahňacieho štítu a vedľajšie rameno Jahňacieho hrbu s Belianskou kopou. Dolina je dlhá približne a zaberá plochu 
Preteká ňou Kežmarská Biela voda (krátko Biela voda). Okrem Bielych plies sú v doline aj Trojrohé pleso, Nižné a Vyšné Žeruchové pliesko a Žlté pleso. Pri Veľkom Bielom plese stála Kežmarská chata, ktorá vyhorela v roku 1974. Končí sa tu Tatranská magistrála.
Názov.
Bola pomenovaná podľa Bielych plies, ktoré v nej ležia.
História.
Dolina v dávnych časoch patrila mestu Spišská Belá. Pásol sa v nej dobytok a ovce. Dolina Bielych plies bola v dávnych časoch navštevovaná bylinkármi, poľovníkmi i pytliakmi. Úbočia okolitých štítov i samotná dolina boli hojne porastené kosodrevinou. Podnikavci v nej ťažili kosodrevinu. Pod juhovýchodným brehom Veľkého Bieleho plesa zriadil "Karol Molnár" z Koložváru, vysoký úradník štátnych železníc vo výslužbe, výrobňu na destiláciu éterických olejov z kosodreviny. Strojné zariadenia dodala děčínska firma Schomburg a Stegmann. Továrnička stála na brehu Bieleho potoka vo výške asi Do prevádzky ju uviedli 26. júla 1897. Mesto Kežmarok, ktoré vlastnilo tieto pozemky dalo súhlas, aj napriek tomu, že hrozila devastácia prírody v doline. Inšpektorát štátnych lesov prevádzku okamžite zastavil, ale ilegálna výrobňa zákaz nerešpektovala a existovala do roku 1904.
Predné Meďodoly

Predné Meďodoly, v dávnejších dobách Predné Koperšády (, je dolina vo Vysokých Tatrách. Leží na rozhraní Vysokých a Belianskych Tatier, medzi hrebeňom Belianskej kopy, najvýchodnejším úsekom Hlavného hrebeňa Vysokých Tatier od Jahňacieho štítu až po Kopské sedlo a Belianskymi Tatrami od Hlúpeho až po Holicu. Dno kotliny sa tiahne od juhovýchodu na západ s výškovým rozpätím asi 1600 až 1650 metrov (na úpätí Kopského sedla) v dĺžke takmer . Je severnou vetvou Doliny Kežmarskej Bielej vody. 
Názov.
Tomáš Mauksch názov odvodzuje od Medených lávok. Treba však vysloviť pochybnosti, lebo tieto dva objekty sú príliš od seba vzdialené. Z historických prameňov možno usúdiť, že v Predných, tak aj v Zadných Meďodoloch v dávnejších dobách baníčilo. Spomínajú sa dve štôlne v Kopskom sedle, ďalšie sa tiahli po hrebeni k Jahňaciemu štítu. Historické písomnosti (Jakub Buchholtz) popri medených spomínajú aj železnú žilu. Pozostatky banských diel však nie sú presnejšie lokalizované. Haviari prichádzali z Kežmarku a zo Spišskej Belej. Starší názov Predné Koperšády je odvodený od slova "Kopper", ktoré v spišsko – nemeckom dialekte označuje meď. Tento názov prevzalo poľské názvoslovie a podobný názov má nemecké názvoslovie. Poliaci ich nazývali aj uhorskými Meďodolmi – "Koperszady Węngerskie". 
Príroda.
I keď Predné Meďodoly sú geograficky zaradené do Vysokých Tatier krajinným obrazom i geologickým tvarom patria skôr do Belianskych Tatier. Z trávou zarastených úbočí sa vypínajú biele vápencové veže. Dolina leží na hraniciach prísnej prírodnej rezervácie TANAP-u.
História.
Dolina bola až do konca druhej svetovej vojny vypásaná dobytkom a ovcami. Jej majiteľom bolo mesto Spišská Belá. V 17. storočí v doline kutali meď baníci. V rokoch 1876 - 1880 stála v doline chata. Prvými návštevníkmi (okrem baníkov a pastierov), ktorí prešli dolinou boli Theodor Wundt a Jakub Horvay. Stalo sa to 16. mája 1884.
Turistika.
Naprieč dolinou vedie zeleno značkovaný turistický chodník ku chate Plesnivec a ďalej do Tatranskej Kotliny alebo do Kežmarských Žľabov. Turistický chodník vedie cez rovinatejšiu dolnú časť doliny, ktorá sa volá „Jeruzalem“. Stretávajú sa tu chodníky vedúce z Predných Meďodolov a Doliny Bielych plies. Ešte po druhej svetovej vojne tam stál salaš.
Vodné toky.
Preteká ňou Napájadlový potok.
Dielik

Dielik môže byť:
Brestová

Brestová môže byť:
Kopanec

Kopanec môže byť: