Ulanbátar

Ulanbátar (mongolsky: "Улаанбаатар", anglicky "Ulan Bator") je hlavné mesto Mongolska. Leží v severovýchodnej časti zeme v údolí rieky Túl a na úpätí horského masívu Bogd úl. Je to najchladnejšie hlavné mesto sveta s veľmi drsným, vnútrozemským podnebím. Leží v nadmorskej výške nad 1300 metrov. Predtým sa mesto nazývalo "Urga", dnešný názov Ulanbátar získalo až v 20. rokoch 20. storočia. Ulanbátar znamená v preklade "„červený bohatier“" a uctieva si pamiatku mongolského revolucionára Süchbátara.
Dejiny.
Mesto bolo založené v roku 1639 ako hlavné sídlo bogdgegéna, hlavy lamaistov Vnútorného Mongolska. Vtedy sa nazývalo "Urga" (Hlavný stan) alebo tiež "Ich-chure" (Veľký kláštor). Na prelome 17. a 18. storočia vznikla neďaleko kláštora obchodná osada "Majmačen". Počas niekoľkých nasledujúcich desaťročí sa plocha medzi kláštorom a obchodnou osadou začala zmenšovať. Pre správu Vonkajšieho Mongolska si mandžuský miestodržiteľ vybral mesto za svoje sídlo. Vzhľadom na jeho strategickú polohu medzi Ruskom a Čínou bol v roku 1861 v meste otvorený ruský konzulát. V roku 1911 bola za ruskej podpory čínsko-mandžuská vláda zvrhnutá a vyhlásený autonómny "Mongolský štát". Vtedajšia Urga bola na krátku dobu premenovaná na "Nijs-lel-chure". November 1919 ale znamenal opätovné obsadenie Mongolska čínskymi vojskami. Rôzne boje pretrvávali až do roku 1921, keď bolo mesto 6. júla oslobodené revolučnými skupinami Süchbátara a Čojbalsana za podpory Červenej armády. V roku 1924 sa po prvýkrát zišiel Veľký ľudový chural a vyhlásil "Mongolskú ľudovú republiku". Vtedy došlo k premenovaniu mesta na dnešný názov Ulanbátar. V tej dobe tvorili mesto hlavne jurty a rôzne hlinené a drevené domčeky. Medzi nimi vynikali lamaistické chrámy so zlatými vežami. Došlo k rozčleneniu obyvateľov mesta na lamov, kniežatá, kupcov, remeselníkov, Číňanov a Rusov. Vzhľadom na veľký vplyv ZSSR pokračovala výstavba mesta podobne ako v iných sovietskych mestách. Centrom novej výstavby sa stala dlhá trieda Mieru, ktorá pretína mesto od západu k východu. Pozdĺž nej boli časom vystavený moderné výškové budovy s ministerstvami, úradmi, obchodmi i bytmi. Na centrálnom námestí bol postavený obrovský pomník a mauzóleum Süchbátara, vládne budovy, opera, národné divadlo (1932) a veľký hotel Altaj. Centrum mesta obopína okružná ulica, ktorá nadväzuje na triedu Mieru. Pozdĺž nej je postavené univerzitný tábor "(založený v roku 1942)" s výskumnými a vedeckými ústavmi, Palácom pionierov a Palácom športu. V západnej časti mesta nájdeme veľké panelové sídlisko. Juhovýchodne od centra boli vybudované priemyslové závody.
Súčasnosť.
Po rozpade Sovietskeho zväzu došlo v Mongolsku k uvoľneniu politických pomerov a k prvým slobodným voľbám. V nich zvíťazili komunisti. V roku 1994 bol lamaizmus prehlásený za štátne náboženstvo. Najvýznamnejším priemyslovým odvetvím sú: priemysel obuvnícky, spracovávanie kože, potravinársky, strojársky a hutnícky. Mesto leží na odbočke Transsibírskej magistrály Ulan-Ude – Peking, ktorá spája Rusko s Čínou a nazýva sa Transmongolská magistrála. Leteckú dopravu zaisťuje Čingischánovo letisko. Ulanbátar pôsobí ako pomerne moderné mesto s veľkým množstvom panelových domov. Typické jurty ale v meste stále nájdeme. V meste má sídlo prezident, vláda a mongolský parlament – jednokomorový Veľký ľudový chural. Mesto riadi mestská rada.