Pobaltská operácia (1944)

Pobaltská operácia (zriedkavo "Baltská operácia" či nespisovne "Baltická operácia" ) alebo Pobaltská ofenzíva ("Baltská ofenzíva" či nespisovne "Baltická ofenzíva") bola strategická ofenzíva na východnom fronte počas druhej svetovej vojny uskutočnená 14. septembra – 24. novembra 1944. Jej cieľom bolo znovuobsadenie Estónska, Lotyšska a Litvy a preniknutie k Baltskému moru.
Predchádzajúce útoky.
Do apríla roku 1944 sa podarilo červenej armáde v rámci Leningradsko-novgorodskej operácie preraziť blokádu Leningradu a postúpiť až k hraniciam Estónska. Začiatkom júna 1944 začali v tejto oblasti ďalšie útoky, ktoré boli predzvesťou Operácie Bagration. V rámci tejto mohutnej ofenzívy postúpili sovietske jednotky na územie pobaltských štátov, ale do jeho skončenia sa im nepodarilo postúpiť až k Baltskému moru. Zatiaľ čo v prípade Ukrajiny, Bieloruska a Poľska, kde Červená armáda prekonala niekoľko stoviek kilometrov a bola vyčerpaná, a preto prechodne ukončila boje a prešla do strategickej obrany, v prípade útokov proti Pobaltiu a Besarábii bolo rozhodnuté o tom, že k ďalším ofenzívam dôjde ešte v roku 1944.
Pobaltská operácia.
V dňoch 14. až 17. septembra začal útok sovietskeho leningradského, 1., 2. a 3. pobaltského a 3. bieloruského frontu. Proti približne 900 tisícom červenoarmejcov stálo 730 tisíc príslušníkov Wehrmachtu a jednotiek Waffen-SS. Červená armáda mala ale významnú prevahu v delostrelectve, tankoch aj lietadlách. Prvý úder bol vedený na Rigu, pričom malo dôjsť k rozdeleniu nemeckých vojsk na dve skupiny. Nasledovala útočná operácia na Tallinn a na Klaipédu. 3. bieloruský front útočil v smere na Prusko. Riga bola síce sovietskymi jednotkami obkľúčená, no veľmi úspešne sa im bránila. Rovnaká situácia nastala aj v prípade Klaipédy, kde sa bránili nemecké jednotky, ich snahou bola evakuácia po mori do Nemecka. Útok na Estónsko bol ukončený 26. septembra a potom previedli sovietske paradesantné jednotky výsadok na Západoestónske súostrovie. Klaipėdu dobyla Červená armáda 22. októbra, rižská ofenzíva bola dovŕšená 24. októbra a v Pobaltí tak zostali uväznené nemecké jednotky iba v Kurónsku. Obkľúčené nemecké sily v počte asi 200 tisíc mužov kapitulovali až v máji 1945 súčasne s ukončením vojny.
Dôsledky operácie.
Obsadenie Pobaltia malo vojenské a politické dôsledky. Sovietske vojská zastali na hraniciach Pruska, pričom na niektorých miestach sa im podarilo prekročiť hraničnú čiaru. Sovietska baltská flotila mala už naplno otvorené dvere k akciám v Baltskom mori, keď nebola limitovaná mínovými poľami a protiponorkovými zátarasami a mohla využívať prístavy pobaltských republík. Vďaka tomu mohla viesť efektívny boj proti nemeckým námorným silám v Baltskom mori. Medzi najznámejšie akcie sovietskej flotily z tejto doby patrí potopenie nemeckých lodí Wilhelm Gustloff a General von Steuben ponorkou S-13 či potopenie dopravnej lode Goya ponorkou L-3.
Hlavným politickým dôsledkom operácie bolo obnovenie sovietskej okupácie Estónska, Lotyšska a Litvy. Snahy predstaviteľov pobaltských národov o znovuobnovenie suverenity počas leta 1944 boli zmarené ofenzívou, pobaltské republiky sa stali na viac než štyridsať ďalších rokov súčasťou Sovietskeho zväzu.