burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Osek (okres Rokycany)

Osek je obec v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 302 obyvateľov, z toho 659 mužov a 643 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 38,2 roka, ženy 40,7 roka).
Podmokly (okres Rokycany)

Podmokly sú obec v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 275 obyvateľov, z toho 139 mužov a 136 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,4 roka (muži 41,6 roka, ženy 43,2 roka).
Raková (okres Rokycany)

Raková (okres Rokycany) je obec v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 224 obyvateľov, z toho 114 mužov a 110 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,6 roka (muži 39,8 roka, ženy 39,3 roka).
Strašice (okres Rokycany)

Strašice je obec v Česku v okrese Rokycany v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 470 obyvateľov, z toho 1 264 mužov a 1 206 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 38,1 roka, ženy 40,8 roka).
Benešovice

Benešovice je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 168 obyvateľov, z toho 72 mužov a 96 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,6 roka (muži 42,1 roka, ženy 39,4 roka).
Bezdružice

Bezdružice () je mesto v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 944 obyvateľov, z toho 478 mužov a 466 žien, pričom priemerný vek v meste bol 39,5 roka (muži 38,2 roka, ženy 40,8 roka).
Bor (okres Tachov)

Bor je mesto v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 4 189 obyvateľov, z toho 2 095 mužov a 2 094 žien, pričom priemerný vek v meste bol 39,0 roka (muži 37,7 roka, ženy 40,2 roka).
Brod nad Tichou

Brod nad Tichou () je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 248 obyvateľov, z toho 123 mužov a 125 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,9 roka (muži 38,5 roka, ženy 39,2 roka).
Broumov (okres Tachov)

Broumov je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 116 obyvateľov, z toho 62 mužov a 54 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,9 roka (muži 39,9 roka, ženy 39,8 roka).
Cebiv

Cebiv je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 265 obyvateľov, z toho 136 mužov a 129 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,9 roka (muži 35,5 roka, ženy 40,3 roka).
Částkov (okres Tachov)

Částkov je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 357 obyvateľov, z toho 180 mužov a 177 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,5 roka (muži 39,7 roka, ženy 39,3 roka).
Černošín

Černošín je mesto v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 171 obyvateľov, z toho 580 mužov a 591 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,4 roka (muži 39,7 roka, ženy 41,0 roka).
Dlouhý Újezd

Dlouhý Újezd je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 384 obyvateľov, z toho 205 mužov a 179 žien, pričom priemerný vek v obci bol 36,6 roka (muži 36,4 roka, ženy 36,9 roka).
Erpužice

Erpužice je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 351 obyvateľov, z toho 180 mužov a 171 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,2 roka (muži 37,3 roka, ženy 39,2 roka).
Horní Kozolupy

Horní Kozolupy sú obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 237 obyvateľov, z toho 123 mužov a 114 žien, pričom priemerný vek v obci bol 45,1 roka (muži 42,9 roka, ženy 47,6 roka).
Hošťka

Hošťka je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 418 obyvateľov, z toho 231 mužov a 187 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,9 roka (muži 36,9 roka, ženy 39,2 roka).
Chodová Planá

Chodová Planá () je mestečko v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 858 obyvateľov, z toho 958 mužov a 900 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,2 roka (muži 38,9 roka, ženy 39,4 roka).
Chodský Újezd

Chodský Újezd () je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 773 obyvateľov, z toho 390 mužov a 383 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,8 roka (muži 40,3 roka, ženy 39,2 roka).
Blízko obce leží prírodná pamiatka Žďár u Chodského Újezda.
Bor

Bor alebo bôr(a) môže byť:
Bor môže byť aj:
Bôr môže byť aj: vrch, pozri Bôr (vrch)
BOR môže byť:
Kočov

Kočov je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 203 obyvateľov, z toho 100 mužov a 103 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,2 roka (muži 37,2 roka, ženy 37,3 roka).
Kokašice

Kokašice je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 268 obyvateľov, z toho 131 mužov a 137 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,2 roka (muži 35,4 roka, ženy 40,8 roka).
Konstantinovy Lázně

Konstantinovy Lázně sú obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 938 obyvateľov, z toho 449 mužov a 489 žien, pričom priemerný vek v obci bol 44,4 roka (muži 42,9 roka, ženy 45,7 roka).
Kostelec (okres Tachov)

Kostelec je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 496 obyvateľov, z toho 258 mužov a 238 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,5 roka (muži 36,7 roka, ženy 38,2 roka).
Kšice

Kšice je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 215 obyvateľov, z toho 114 mužov a 101 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,3 roka (muži 40,0 roka, ženy 40,6 roka).
Lestkov (okres Tachov)

Lestkov je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 400 obyvateľov, z toho 216 mužov a 184 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 38,0 roka, ženy 41,1 roka).
Broumov

Broumov môže byť:
Lom u Tachova

Lom u Tachova je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 412 obyvateľov, z toho 212 mužov a 200 žien, pričom priemerný vek v obci bol 36,3 roka (muži 35,7 roka, ženy 36,9 roka).
Milíře (okres Tachov)

Milíře je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 233 obyvateľov, z toho 126 mužov a 107 žien, pričom priemerný vek v obci bol 35,4 roka (muži 35,5 roka, ženy 35,2 roka).
Olbramov

Olbramov je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 57 obyvateľov, z toho 31 mužov a 26 žien, pričom priemerný vek v obci bol 46,8 roka (muži 45,6 roka, ženy 48,2 roka).
Ošelín

Ošelín je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 135 obyvateľov, z toho 68 mužov a 67 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 42,8 roka, ženy 36,6 roka).
Prostiboř

Prostiboř je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 139 obyvateľov, z toho 78 mužov a 61 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,7 roka (muži 43,5 roka, ženy 41,8 roka).
Částkov

Částkov môže byť:
Přimda

Přimda () je mesto v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 540 obyvateľov, z toho 809 mužov a 731 žien, pričom priemerný vek v meste bol 36,6 roka (muži 35,8 roka, ženy 37,6 roka).
Rozvadov

Rozvadov () je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 776 obyvateľov, z toho 412 mužov a 364 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,4 roka (muži 38,1 roka, ženy 38,9 roka).
Skapce

Skapce je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 90 obyvateľov, z toho 46 mužov a 44 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,5 roka (muži 37,2 roka, ženy 44,0 roka).
Staré Sedliště

Staré Sedliště je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 248 obyvateľov, z toho 645 mužov a 603 žien, pričom priemerný vek v obci bol 35,3 roka (muži 34,8 roka, ženy 35,7 roka).
Kostelec

Kostelec môže byť:
Staré Sedlo (okres Tachov)

Staré Sedlo je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 244 obyvateľov, z toho 126 mužov a 118 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,6 roka (muži 40,9 roka, ženy 40,2 roka).
Stříbro

Stříbro je mesto v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 7 895 obyvateľov, z toho 3 900 mužov a 3 995 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,6 roka (muži 39,1 roka, ženy 42,0 roka).
Geografia.
Časti mesta: Stříbro, Butov, Jezerce, Lhota u Stříbra, Milíkov, Otročín a Těchlovice.
Studánka (okres Tachov)

Studánka je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 476 obyvateľov, z toho 251 mužov a 225 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,0 roka (muži 36,4 roka, ženy 39,7 roka).
Sulislav

Sulislav je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 204 obyvateľov, z toho 113 mužov a 91 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,5 roka (muži 40,0 roka, ženy 41,1 roka).
Svojšín

Svojšín () je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 413 obyvateľov, z toho 195 mužov a 218 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,2 roka (muži 40,6 roka, ženy 38,0 roka).K obci patria osady Holyně, Nynkov, Řebří.
Sytno

Sytno je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 346 obyvateľov, z toho 201 mužov a 145 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,3 roka (muži 39,5 roka, ženy 41,5 roka).
Tisová (okres Tachov)

Tisová je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 471 obyvateľov, z toho 245 mužov a 226 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,5 roka (muži 37,3 roka, ženy 39,8 roka).
Trpísty

Trpísty () sú obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 240 obyvateľov, z toho 132 mužov a 108 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,7 roka (muži 41,0 roka, ženy 44,7 roka).
Třemešné

Třemešné je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 385 obyvateľov, z toho 194 mužov a 191 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,9 roka (muži 39,6 roka, ženy 42,3 roka).
Únehle

Únehle je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 124 obyvateľov, z toho 63 mužov a 61 žien, pričom priemerný vek v obci bol 35,6 roka (muži 32,3 roka, ženy 39,1 roka).
Zadní Chodov

Zadní Chodov je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 278 obyvateľov, z toho 150 mužov a 128 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 37,3 roka, ženy 42,0 roka).
Záchlumí (okres Tachov)

Záchlumí je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 380 obyvateľov, z toho 187 mužov a 193 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,8 roka (muži 37,9 roka, ženy 37,7 roka).
Staré Sedlo

Staré Sedlo môže byť:
Tisová

Tisová môže byť:
Záchlumí

Záchlumí môže byť:
Ctiboř (okres Tachov)

Ctiboř je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 346 obyvateľov, z toho 175 mužov a 171 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,2 roka (muži 36,9 roka, ženy 39,6 roka).
Kladruby (okres Tachov)

Kladruby sú mesto v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 553 obyvateľov, z toho 793 mužov a 760 žien, pričom priemerný vek v meste bol 38,4 roka (muži 37,9 roka, ženy 39,0 roka).
Lesná (okres Tachov)

Lesná je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 458 obyvateľov, z toho 242 mužov a 216 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 38,8 roka, ženy 40,0 roka). Prvá písomná zmienka je z roku 1349.
Obora (okres Tachov)

Obora je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 112 obyvateľov, z toho 57 mužov a 55 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,4 roka (muži 39,8 roka, ženy 43,1 roka).
Planá (okres Tachov)

Planá je mesto v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 5 522 obyvateľov, z toho 2 725 mužov a 2 797 žien, pričom priemerný vek v meste bol 40,3 roka (muži 39,1 roka, ženy 41,5 roka).
Stráž (okres Tachov)

Stráž je mestečko v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 109 obyvateľov, z toho 569 mužov a 540 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,0 roka (muži 37,5 roka, ženy 40,6 roka).
Vranov (okres Tachov)

Vranov (okres Tachov) je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 155 obyvateľov, z toho 87 mužov a 68 žien, pričom priemerný vek v obci bol 42,4 roka (muži 41,2 roka, ženy 44,0 roka).
Zhoř (okres Tachov)

Zhoř je obec v Česku v okrese Tachov v Plzenskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 127 obyvateľov, z toho 71 mužov a 56 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,3 roka (muži 35,6 roka, ženy 41,6 roka).
Reichsbrücke

Reichsbrücke je najznámejší most vo Viedni, ktorý spája Mexikoplatz v Leopoldstadte s ostrovom Donauinsel v Donaustadte na opačnej strane Dunaja. Nachádza sa na dôležitej osi vedúcej z centra mesta cez Praterstern na Kagran na the severovýchode. Na moste je 6-pruhová vozovka, pričom cez most denne prejde 50-tisíc vozidiel a na okrajoch má lávky pre peších a cyklistov.
Súčasný most stojí od roku 1980, keďže pôvodný z roku 1937 sa v nedeľu 1. augusta 1976 o 4.55 zrútil do Dunaja. Na moste sa v tom čase nachádzali iba dve vozidlá. Linkový autobus viedenskej hromadnej dopravy bez cestujúcich a služobné vozidlo s technikom vysielača ORF. Vodič autobusu vyviazol s ľahkými zraneniami. Druhé vozidlo bolo nájdené až na druhý deň pod zrútenou konštrukciou mosta, vodič bol mŕtvy.
Od roku 1982 premávajú vnútrom mostu aj vlaky linky metra U1. Riešenie vedenia metra by sa dalo prirovnať k Nuselskému mostu v Prahe, v ktorého útrobách je vedená linka C pražského metra. Vo vnútri mostu Reichsbrücke sa nachádza aj jedna stanica "Donauinsel", ktorá slúži hlavne ako prístup na rovnomenný ostrov (pevnina medzi Dunajom a Novým Dunajom), slúžiaci najmä na rekreáciu a zábavu pre Viedenčanov.
Most je dielom architektov Siegfrieda Theissa a Hansa Jakscha.
Donaustadtbrücke

Donaustadtbrücke je zavesený most vo Viedni na Dunaji, ktorý spája viedenské mestské okresy Leopoldstadt a Donaustadt.
Bol postavený v rokoch 1995 až 1997.
Od roku 2010 cez most premávajú vlaky linky U2 viedenského metra; na južnom konci sa nachádza stanica "Donaumarina" a na severnom "Donaustadtbrücke".
Széchenyi Lánchíd

Széchenyi Lánchíd (čítaj: Séčéni Lánchíd) (doslova "Széchenyiho reťazový most") je prvý most cez rieku Dunaj v Budapešti. Spája dve historické mestá Budín a Pešť. Hoci v preklade názov znamená "reťazový", je to visutý most. Bol postavený v rokoch 1839-1849, slávnostne bol otvorený 20. 11. 1849. Pomenovaný je po slávnom maďarskom politikovi menom Štefan Sečéni (István Széchenyi). Stavbu mostu financoval rakúsko-grécky podnikateľ Georgios Sinas.
Na moste je dvojpruhová vozovka a lávky pre peších. Dĺžka mosta je 375 metrov, hlavné rozpätie mosta medzi piliermi je 202 m, čím bol svojho času jedným z najväčších na svete. Navrhol ho anglický inžinier William Tierney Clark v roku 1839, na výstavbu dohliadal škótsky inžinier Adam Clark (napriek rovnakému menu neboli príbuzní). Most je zväčšenou verziou mostu Marlow Bridge na rieke Temža v Anglicku.
Počas 2. svetovej vojny bol most ťažko poškodený, ale po oprave bol v roku 1949 znovu otvorený.
Sajonara Zecubó Sensei

Sajonara Zecubó Sensei (; ) je japonská manga séria od autora Kódži Kumetu. Začala sa vydávať v roku 2005 v japonskom chlapčenskom manga týždenníku "Weekly Shonen Magazine". Doposiaľ vyšlo 14 zväzkov.
V roku 2007 sa odvysielalo aj 12 epizód rovnomenného anime seriálu v televízii TV Kanagawa. V tomto roku sa vysielalo 13 epizód druhej série, ktorá niesla názov Zoku Sajonara Zecubó Sensei. Objavili sa tiež tri diely OVA s názvom Goku Sajonara Zecubó Sensei.
Príbeh.
Príbeh sa odohráva v súčasnom Japonsku. Veľmi pesimisticky naladený muž "Nozomu Itošiki" sa pokúsi v parku obesiť na jednej Sakure. O kúsok ďalej sa z jari raduje veľmi optimisticky naladené dievča "Kafuka". Keď uvidí Nozomuho, snaží sa ho zachrániť, i keď mu skôr ublíži. Keď Nozomu spadne na zem, tí dvaja sa spoznajú. Kafuka začne Nozomuho volať menom "Ružový Dozorca" (jap.: 桃色係長, "Momoiro Kakaričó"; ). Neskôr vysvitne, že Nozomu je nový učiteľ v škole, kde študuje Kafuka a stane sa tiež jej triednym učiteľom. Ako bude seriál postupovať, budú sa postupne odhaľovať ďalšie postavy Nozomuho triedy.
Všetky epizódy sú vtipne spracované a veľmi často sa tu objavujú paródie na známych ľudí, relácie alebo iné anime. Pre zahraničného diváka sú mnohé vtipy však väčšinou nepochopiteľné. Zvláštnosťou je aj veľmi často sa objavujúca režisérova hlava (Akijuki Šinbo). Pri etči scénach sa používa ako cenzúra, inde napríklad ako školský zvon.
DigiKam

digiKam je slobodný softvér, aplikácia pre KDE na správu albumov a kolekcií digitálnych obrázkov. Pomocou KIPI rozhrania ponúka tiež nástroje na ich úpravu.
Mobile Servicing System

Mobile Servicing System (skratka MSS) je robotický systém Kanadskej kozmickej agentúry, umiestnený na Medzinárodnej vesmírnej stanici. Hrá dôležitú úlohu pri manipulácii s nákladom mimo priestoru stanice, podporuje tiež pohyb astronautov okolo stanice. Pozostáva y viacerých komponentov
Canadarm2 bola vynesaná do vesmíru počas misie Endeavour STS-100 v apríli 2001. Je 17,6 metrov dlhá, má sedem motorizovaných ohybných kĺbov a váži . Priemer je . Jej maximálna nosnosť je 116 ton, čo je hodnota dostatočná pre manipuláciu aj s najťažšími modulmi stanice (cca 22 ton) prípadne s kozmickým raketoplánom (cca 70 ton).
Tento manipulátor vyvinula a postavila firma MD Robotics (MacDonald Dettwiler), Brampton, ONT (Kanada) pod riadením Kanadskej kozmickej agentúry (CSA). Je vyrobený zo zosileného uhlíkového laminátu.
Jur Janoška

Dr. Jur Janoška alebo Juraj Janoška (* 25. december 1856, Dolný Kubín, Slovensko – † 27. január 1930, Liptovský Mikuláš, Slovensko) bol evanjelický kňaz, biskup, prvý generálny biskup evanjelickej cirkvi a. v. na Slovensku, spisovateľ, predseda Matice slovenskej, signatár Martinskej deklarácie. 
Životopis.
Pochádzal z roľníckej rodiny. 
Ľudovú školu vychodil v Dolnom Kubíne. V rokoch 1871 - 1876 študoval na gymnáziách v Martine, Revúcej a Kežmarku. V Kežmarku založil študentský vzdelávací spolok, redigoval jeho rukopisné časopisy "Dennica" a "Bleiben". V rokoch 1876 - 1879 študoval teológiu v Rostocku a Viedni. Vo Viedni zastával funkciu tajomníka slovenského akademického spolku Tatran.
Po skončení vysokej školy pôsobil v rokoch 1879 - 1880 najskôr ako učiteľ a potom ako kaplán v Dolnom Kubíne. Potom pôsobil ako farár v Liptovskej Sielnici (1880 - 1883), Jasenovej (1883 - 1895) a v Liptovskom Mikuláši (1895 - 1930).
Aktívne pôsobil v slovenskom národnom hnutí pred rokom 1918. Proti maďarizácii vystupoval na konventoch evanjelickej cirkvi, v cirkevných časopisoch. Národné záujmy obhajoval v stoličnom zastupiteľstve. Propagoval česko-slovenskú vzájomnosť. Od októbra 1918 bol člen Slovenskej národnej rady a jeden zo signatárov Martinskej deklarácie. V rokoch 1918 - 1920 bol poslanec Národného zhromaždenia za Slovenský klub. Bol prívržencom SNS.
Od roku 1922 bol biskupom východného dištriktu a prvým generálnym biskupom evanjelickej cirkvi a. v. na Slovensku. Toho istého roku sa stal tiež predsedom Matice slovenskej.
Janoška pôsobil aj ako spisovateľ a literárny kritik. Písal literatúru pre deti a mládež. Bol autorom životopisov kultúrnych a cirkevných dejateľov. Prispieval do časopisov Slovenské pohľady. Bol predsedom Hurbanovej evanjelickej literárnej spoločnosti. Prispel k rozvoju cirkevnej tlače, v roku 1887 založil "Cirkevné listy", ktoré redigoval do roku 1921. Redigoval tiež "Tranovského evanjelický kalendár" (1899 - 1921), "Časopis pre ev. bohoslovie" (1901), "Evanjelického kazateľa" (1905 - 1911). V roku 1898 spoluzakladal spolok Tranoscius.
Jeho život a dielo približuje aj dokumentárny film Juraj Janoška (Slovenská televízia Bratislava, cyklus Kultúra a náboženstvo, scenár Miloš Kovačka, réžia Fedor Bartko).
Canadian Space Agency

Canadian Space Agency (-po anglicky, skr. "CSA"; , skr. "ASC", vyskytujúce sa preklady: Kanadská kozmická agentúra, Kanadská vesmírna agentúra) je kanadská vládna kozmická agentúra, ktorá zabezpečuje vesmírny program tejto krajiny. Bola založená v marci 1989. Na jej čele stojí prezident, ktorý sa zodpovedá ministrovi priemyslu. Sídli v meste Quebec, ale pobočky má tiež na iných miestach: v Ottawe, Washingtone, Paríži, na Myse Canaveral a v Houstone. Má cca 575 zamestnancov (2006). 
Kanadský kozmický program.
Kanadský kozmický program je spravovaný Kanadskou kozmickou agentúrou. Kanada sa zapája do celosvetového kozmického výskumu v oblasti technológií, expertíz a personálu, najmä v spolupráci s NASA a ESA.
Kanada má niekoľkých astronautov, výrazný je tiež kanadský technologický prínos na stavbe a prevádzke Medzinárodnej vesmírnej stanice. Ide o robotický systém Canadarm, ktorý je súčasťou raketoplánu a Canadarm2 a mobilná platforma Mobile Servicing System na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS). Pre lepšiu orientáciu okolo raketoplánu a kozmickej stanice využívajú Canadarm a Canadarm2 program Advanced Space Vision System, ktorý presne určí požadovanú pozíciu v 3D priestore. Ďalším kanadským príspevkom je Orbiter Boom Sensor System, ktorý sa využíva pri kontrole poškodenia raketoplánu na obežnej dráhe.
Kanaďania vo vesmíre.
Osem kanadských astronautov sa zúčastnilo letu raketoplánov NASA:
Poznámka: Michael McKay, člen kanadského tímu astronautov, opustil výcvik zo zdravotných dôvodov.
Kanadské satelity.
Ďalšie satelity vypustila telekomunikačná firma Telesat Canada. Je to 13 satelitpv Anik (3 sú doteraz v činnosti), 3 satelity Nimiq (všetky v súčasnosti používa firma Bell ExpressVu), a satelit M-Sat 1 vypustený 20. apríla 1996.
Reťazový most

Reťazový most je visutý most zavesený na reťaziach. Tvar prehnutej reťaze je parobola (nie reťazovka). Neskoršou modifikáciou boli prácne a nákladné reťaze nahradené káblami zo splietaných oceľových lán.
Canonical

Canonical Ltd. je softvérová spoločnosť vyvíjajúca a podporujúca slobodný softvér. Svoje sídlo má na ostrove Man. Zakladateľom spoločnosti je Mark Shuttleworth. Spoločnosť oficiálne vznikla 5. marca 2004.
CSA

CSA môže byť skratka:
Community support agriculture- spoločnosť podporujúca miestnych záhradníkov, malých hospodárov
Danaova klasifikácia minerálov

Danaova klasifikácia minerálov je systém zadelenia minerálov do skupín, ktorý je založený predovšetkým na chemickom zložení minerálov.
Zakladateľom tejto klasifikácie bol James Dwight Dana, americký geológ a mineralóg. Jeho klasifikáciu neskôr zrevidoval a doplnil jeho syn Edward Salisbury Dana.
The New York Times

The New York Times sú populárne americké noviny vydávané v New Yorku. Noviny vlastní spoločnosť The New York Times Company, ktorá vlastní aj ďalších 15 novín. Boli založené v roku 1851 Henry Jarvis Raymondom a Georgeom Jonesom.
Man

Man môže znamenať:
MAN môže byť:
Kritický bod

Kritický bod kvapaliny je hodnota teploty a tlaku vo fázovom diagrame, pri najvyššej teplote (kritickej teplote), pri ktorej ešte môže koexistovať kvapalná fáza. Pri teplotách vyšších, ako je kritická, nemôže kvapalina existovať ani pri ľubovoľne veľkom tlaku.
Pre kritický bod vody platí:
Axe historique

Axe historique (doslova "Historická os") alebo Voie triomphale ("Triumfálna cesta") je jedna zo základných osí Paríža. Vychádza z jeho samého stredu severozápadným smerom. 
Trasa.
Axe historique začína pri múzeu Louvre, pokračuje cez záhrady Tuileries k malému víťaznému oblúku Arc de Triomphe du Carrousel, ďalej potom cez Place de la Concorde a cez Avenue des Champs-Élysées k veľkému víťaznému oblúku. Za ním potom vedie cez triedu Avenue de la Grande Armée a cez most Pont Neuilly do štvrte La Défense. Tu pokračuje už iba ako pešia zóna a vytvára tiež i os celej tejto modernej štvrte. Axe historique je ukončená tzv. Veľkou Archou, monumentálnou modernou budovou postavenou v roku 1989 na počesť dvestoročného výročia od francúzskej revolúcie. Trieda pokračuje síce ešte ďalej na západ, nie však už v tak veľkolepej podobe.
Historický vývoj.
História súčasnej Axe historique sa začala písať v 17. storočí, kedy vznikla dnes svetoznáma trieda Champs-Elysées. Postavená bola v rovnakej osi ako vtedajší Louvre aj záhrady Tuileries. Až do časov vlády Ľudovíta XV. však ešte obe prepojené neboli; v oblasti dnešného Place de la Concorde sa nachádzalo mnoho nízkych budov. Po ich zbúraní bolo nové námestie pomenované práve po Ľudovítovi. V roku 1836 bola Champs-Elysées opticky uzatvorená vybudovaním Arc de Triomphe de l’Étoile na námestí Place de l'Étoile. Ďalšie predĺženie osi na západ pokračovalo nedlho potom, ale až v 20. storočí vznikla moderná štvrť La Défense, do ktorej bola os zavedená. Tu už má podobu pešej zóny (Esplanade de La Défense) s rôznymi sadmi a fontánami. Veľká Archa, rovnako ako veľký Víťazný oblúk, ukončila ďalšiu časť historickej osi. Existujú i mnohé plány do budúcna, počítajúce s jej predĺžením (prípadne až za obec Nanterre), avšak znamenalo by to celú os mierne ohnúť.
Iwaki (sopka)

Iwaki je názov v súčasnosti neaktívneho stratovulkánu, nachádzajúceho sa na severozápade japonského ostrova Honšú, asi 20 km juhovýchodne od pobrežia Japonského mora. Vulkán je svojim tvarom podobný sopke Fudži, jeho vrchol je ukončený 2 km širokým kráterom, v rámci ktorého sa nachádza mladší lávový dóm. Od konca 16. storočia bolo zaznamenaných niekoľko menších freatických erupcií, posledná v roku 1867.
Towada (sopka)

Towada je názov neaktívnej vulkanickej kaldery, nachádzajúcej sa na severe ostrova Honšú. Kaldera má priemer 11 km a je zaliata vodou, vytvárajúc tak jazero s rovnakým názvom. Kaldera vznikla pred 40 000 rokmi šiestomi explozívnymi erupciami, predkalderové štádium vulkanizmu oblasti Towada má viac ako 2 mil. rokov.
Neskoršie štádium (po vytvorení kaldery) dalo za vznik niekoľkým menším stratovulkánom rôzneho zloženia (od bazaltových cez andezitové až po ryolitové horniny) na okrajoch kaldery. Posledná erupcia komplexu sa odohrala v roku 915, keď lávový dóm "Ogura-jama" vyprodukoval väčšie objemy (2,3 . 108 m3) vulkanického popola a pyroklastík.
Hakkóda

Hakkóda je názov v súčasnosti neaktívneho vulkanického pohoria, tvoreného asi štrnástimi stratovulkánmi a lávovými dómami, nachádzajúceho sa na severe japonského ostrova Honšú, asi 20 km juhovýchodne od mesta Aomori. V podloží komplexu sa nachádzajú zvyšky staršej, pleistocénnej kaldery, v rámci ktorej sa nachádzajú novšie vulkanické formy. Severná skupina vulkánov je geneticky mladšia ako južná.
V 13. až 17. storočí bolo zaznamenaných viacero menších erupcií komplexu, v súčasnosti sú v oblasti aktívne len fumaroly a horúce pramene, nachádzajúce sa viacerých miestach v rámci kaldery.
Carl Alexander Clerck

Carl Alexander Clerck (* 1709 - † 22. júl 1765) bol významný švédsky entomológ a arachnológ.
Clerck pochádzal z významnej šľachtickej rodiny a v roku 1726 začína študovať na univerzite v Uppsale (= Uppsala universitet). Počas svojich štúdií bol málo známy. Nevie sa ani presne kedy nadviazal svoje kontakty so svojim významným a veľmi známym vrstovníkom Carlom Linném ale predpokladá sa, že v roku 1728. Neskôr Carl Alexander Clerck pôsobil hlavne v švédskom Štokholme. 
Zrejme i po vplyvom Linného sa začína zaoberať prírodovedou a jej štúdiom. Spočiatku sa venoval hlavne štúdiu pavúkov. Tieto svoje poznatky spracoval v roku 1757 v svojej prvej práci, ktorá vyšla v Štokholme pod názvom: "Svenska spindlar" ("Pavúky Švédska" = "Aranei suecici"). Táto práca mala svoje vydanie i v Londýne v roku 1793. V svojej ďalšej významnej práci: "Icones insectorum rariorum, cum nominibus еоrum trivialitus ... etc." začína vydávať sériu tabulí, kde sú detailné (ale bez komentára) ilustrácie prekrásnych motýľov. Táto séria zostala po Clerckovej smrti nedokončená v treťom dieli (1766). Začal ju vydávať v roku 1759 v Štokholme. Linné mal voči tejto jeho práci ešte počas jeho života isté výhrady.
Bol od roku 1756 členom Kráľovskej spoločnosti vied v Uppsale (Royal Society of Sciences in Uppsala = Kungliga Vetenskaps-Societeten i Uppsala) a od roku 1764 tiež členom Kráľovskej švédskej Akadémie prírodných vied (Royal Swedish Academy of Sciences = Kungliga Vetenskapsakademien). 
Na jeho počesť boli jeho menom nazvané niektoré druhy hmyzu, hlavne zo skupiny malých motýľov (= Microlepidoptera) ako napr.: "Phalaena (Tinea) clerkella" Linnaeus, 1758, dnes "Lyonetia clerkella" (Linnaeus, 1758), Lyonetiidae.
Saratov

Saratov je mesto v európskej časti Ruska, na pravom brehu Volgogradskej priehradnej nádrže na rieke Volga, asi juhovýchodne od Moskvy. Má 875-tisíc obyvateľov a je sídlom Saratovskej oblasti.
Poloha.
Mesto leží na pravom brehu Volgy. Z geomorfologického hľadiska leží na Východoeurópskej platforme v oblasti Nízke Zavolžie.
Dejiny.
Mesto bolo založené ako pevnosť v roku 1590 na ochranu Volžskej vodnej cesty pred útokmi kočovníkov. Do druhej polovice 18. storočia sa stalo mesto významným obchodným a dopravným centrom, najmä v obchode s rybami a soľou. Neskôr od 19. storočia nadobudlo význam i v obchode s obilím. V roku 1780 sa mesto stalo centrom gubernie. Na začiatku 20. storočia bol Saratov jedným z najbohatších miest Povolžia. V roku 1909 v meste otvorili prvú univerzitu.
Počas občianskej vojny mesto 27. októbra 1917 ovládla Červená armáda. V 30. rokoch 20. storočia sa v meste rozvinul strojársky priemysel. Po druhej svetovej vojne sa rozvíjal ľahký aj ťažký priemysel. Mesto sa stalo dôležitým vedeckým a priemyselným centrom.
Doprava.
Mesto je križovatkou železničných tratí v smere na Moskvu, Volgograd, Kazaň, Uralsk a Astrachaň. Je taktiež významným cestným uzlom.
Arachnológia

Arachnológia je veda o pavúkovcoch, príbuzná entomológii (skúmajú triedy toho istého kmeňa – článkonožcov). Laici často nesprávne považujú za cieľ štúdia iba pavúky – arachnológia skúma okrem pavúkov aj napr. šťúry, kam patria škorpióny. Niekedy sa za objekt výskumu nepovažujú roztoče (tieto sú predmetom skúmania akarológie; medzi roztoče sa zaraďujú napr. kliešte). Odborník na arachnológiu sa nazýva arachnológ.
Česko-slovenská arachnológia.
Prvé písomné zmienky o českej arachnofaune pochádzajú z konca 18. storočia a sú spojené s menom Jana Daniela Preyslera. Sústavný výskum tohto odboru však začal až v tridsiatych rokoch 20. storočia. K známym česko-slovenským arachnológom patril profesor Vysoké školy zemědělské v Brne František Miller (1902 – 1983), ktorý významne ovplyvnil smer tohto vedného oboru nielen v Česku, ale aj na Slovensku. Rozhodujúcim medzníkom českej, ale i slovenskej arachnológie bolo v roku 1971 usporiadanie V. medzinárodného arachnologického kongresu v Brne – práve na počesť profesora Millera. Najvýznamnejším arachnológom na Slovensku je t. č. Mgr. Jaroslav Svatoň (* 1933) z Martina.
Na Slovensku a na uzemí Uhorska mali v minulosti ako arachnológovia význam ešte napr.: Kornel Chyzer, Karol Ľudovít Doležal a Juraj Böckh.
Dolný Smokovec

Dolný Smokovec je kúpeľná osada a miestna časť mesta Vysoké Tatry. Po prvej svetovej vojne sa úradne ustálil slovenský názov osady "Nižný Smokovec" a dovtedajšia oficiálna forma "Alsó-Tátrafüred" s inojazyčnými podobami "Dolny Smokowiec" a "Unterschmecks" sa odvtedy objavujú len v cudzojazyčných prameňoch. V súvise so vznikom Horného Smokovca zmenil sa "Nižný Smokovec" na Dolný Smokovec. Najväčšie tatranské stredisko liečby detskej tuberkulózy a respiračných chorôb. Pod samotnou historickou osadou je novšie sídlisko Pod lesom s občianskou vybavenosťou.
Dejiny.
V roku 1958 na dolnom okraji lesa vyrástlo rozsiahle obytné sídlisko pre spádovú časť Smokovcov, aj s potrebnou občianskou vybavenosťou a so záhradníctvom. Bolo pomenované Pod lesom.
služby. Má právne postavenie ako vysoko špecializovaný odborný ústav, ktorý poskytuje špecializovanú, ústavnú a ambulantnú liečebno - preventívnu starostlivosť a diferenciálnu diagnostiku najmä v oblasti detskej pneumoftizeológie, imunoalergológie a cystickej fibrózy.
starostlivosti v odbore detská chirurgia, v roku 2010 v odbore detská otorinolaryngológia. 
Školstvo.
Škola v Šrobárovom ústave.
Škola pri Šrobárovom ústave je prvou školou na Slovensku založenou pri detskej liečebni. Jej
vznikom sa zároveň položili základy postupného zriaďovania škôl pri zdravotníckych zariadeniach na Slovensku. 
školou pri zdravotníckom zariadení na Slovensku. Patria k nej alokované pracoviská: Kúpele s.r.o., Horný Smokovec a Nemocnica a.s. v Poprade.
V súčasnosti v škole pracuje 30 zamestnancov. .
Škola Pod lesom.
Bola to malotriedka, ktorej "vypomáhala" bývalá " nemecká škola" , ktorá stála v lesnom poraste po ľavej strane spomínanej cesty, tam ,kde sú dnes objekty Verejno-prospešných služieb. Vyučovala tam Elena Michalová a riaditeľom bol František Mišenda. 
Cirkev.
O prevádzku tohto exercično-rekreačného zariadenia sa starajú rehoľné sestry z Inštitútu Milosrdných sestier Svätého kríža. ,
Podbanské

Podbanské je osada na Slovensku.
Časť je súčasťou dediny Pribylina, časť zostala administratívne jednou z mestských častí mesta Vysoké Tatry. 
Založené bolo v roku 1871, má nadmorskú výšku .
Horný Smokovec

Horný Smokovec (, , ) je tatranská osada, situovaná východne od križovatky Cesty slobody s cestou od Popradu, smerom na Tatranskú Lomnicu. V osade sú rekreačné penzióny, liečebne a škola. Sídlo tu má riaditeľstvo Horskej záchrannej služby.
Názov osady.
Keď v druhej polovici 19. storočia na východ od osady Starý Smokovec postavili drevenú rozhľadňu, ku ktorej viedol obľúbený chodník, miesto nazvali Peknou vyhliadkou. Od roku 1926 vyrástlo na Peknej vyhliadke niekoľko rodinných penziónov. Toto zoskupenie budov v roku 1930 úradne vyhlásili za novú tatranskú osadu a pomenovali Horný Smokovec. 
História.
Od roku 1926, potom, ako tu postavili rozhľadňu, tu vyrástlo niekoľko rodinných penziónov (vily Klára, Irma, Dagmar, Vlasta, Siesta a. i.) Stavali ich prevažne hoteloví zamestnanci, ktorí sa materiálne vzmohli a využívali záujem vtedajších návštevníkov o pokojný oddych v neveľkých a lacných podnikoch s domáckym ovzduším a stravou. V 30. rokoch 20. storočia tu vyrástli dve dobre vybavené klimatoterapeutické sanatóriá dr. Jána Opatrného (1928) a dr. Júliusa Holzmanna-Horného (1935).
MUDr. Ján Opatrný (narodený 1900 vo Vodňanoch) s manželkou Zdenkou Opatrnou, rod. Karáskovou (narodená 1901 v Prahe) sa zaoberal lekárskou starostlivosťou, jeho manželka prevádzkou sanatória. Liečili sa tu pacienti na tuberkulózne ochorenia.
Po vojne, v roku 1948, bola liečebňa znárodnená. Vzniklo preventórium pre deti tuberkulóznych rodičov s názvom Detská ozdravovňa Horný Smokovec. V roku 1971 sa reprofilizovala na zariadenie slúžiace na liečbu detí s ochoreniami dýchacích ciest. Bola súčasťou Československých neskôr Slovenských štátnych kúpeľov.Ku dňu 1. januára 1997 bola budova liečebne na základe uplatnenia reštitučného nároku vrátená dedičom pôvodných majiteľov. Vnučky manželov Opatrných Ing. Karin Frieszová a Mgr. Bibiána Prekopová sa rozhodli zachovať tradíciu liečebne a pokračovať kontinuálne v liečbe pacientov s ochoreniami dýchacích ciest.
Šrobárov ústav detskej tuberkulózy a respiračných chorôb v Dolnom Smokovci tu má Pavilón pre matku a dieťa, ktorý bol otvorený v roku 2001. Poskytuje zdravotnú starostlivosť deťom vo veku od 0-6 rokov.
Penzióny po roku 1948 slúžili ako odborárske zotavovne. V druhej polovici 20. storočia na území osady postavili nové hotely Bellevue a Šport, ktoré boli zariadeniami Interhotelu Tatry. V tom období vyrástla tu nová zotavovňa výrobných družstiev Nový život a Juniorhotel Cestovnej kancelárie mládeže. Po roku 1989 všetky objekty patria súkromným majiteľom. Od roku 1954 vo vile Vlasta bola umiestnená Osemročná stredná škola a trochu neskôr niektoré triedy boli premiestnené do vily Lipa. Od roku 1961 vo vile Lipa má svoje sídlo Stredná odborná škola v odbore kuchár, čašník.
Achille Guénée

Achille Guénée (* 1. január 1809, Chartres, Francúzsko - † 30. december, 1880, Châteaudun, Francúzsko) bol významný francúzsky advokát a entomológ - lepidopterológ.
Životopis.
Vyrastal v rodisku - v Chartres, kde sa už od mladosti zaujímal o hmyz, hlavne motýle. V tomto jeho koníčku ho podporoval hlavne François de Villiers (1790 - 1847). Potom začína v Paríži študovať právo. Po smrti svojho jediného syna sa presťahoval do Châteaudun pri Paríži, kde pôsobil až do svojej smrti. Počas obdobia Francúzsko-pruskej vojny v roku 1870 bol Châteaudun zničený požiarom, ale našťastie jeho zbierka hmyzu ostala nepoškodená. 
Bol autor cca 63 publikácií o hmyze, z ktorých niektoré napísal spoločne s Philogène Duponchelom (1774 - 1846), ale i s inými zberateľmi, napr. s Jeanom Baptiste Alphonse Dechauffour de Boisduvalom. Zaoberal sa hlavne nočnými motýľmi z čeľade Noctuidae.
Jeho práce o nočných motýľoch, hlavne múrach majú cca 1300 stránok.
V roku 1832 bol jedným zo zakladajúcich členov Francúzskej entomologickej spoločnosti ("Société Entomologique de France"]. V roku 1849 bol prezidentom tejto entomologickej spoločnosti a od roku 1874 bol jej čestným členom.
Ján Kocian

Ján Kocian (* 13. marec 1958, Zlaté Moravce) je bývalý slovenský futbalový obranca a futbalový tréner. Je bývalý tréner slovenskej národnej reprezentácie. Ako tréner pôsobil dlhší čas aj v Nemecku.
Hráčska kariéra.
Svoju futbalovú kariéru začal roku 1976 vo vtedajšom ZŤS Martin, ktorý pôsobil v druhej najvyššej československej lige. Tu hral do roku 1979, kedy prestúpil prvoligového mužstva Dukly Banská Bystrica, v ktorom od roku 1982 až 1987 nosil kapitánsku pásku. Kocian odohral za Banskú Bystricu 212 zápasov a v rokoch 1979 až 1988 zaznamenal 20 gólov. V roku 1988 prestúpil do nemeckého klubu FC St. Pauli, kde odohral 147 zápasov. Na svoj posledný zápas nastúpil v auguste 1992 proti vtedajšiemu Stuttgarteru Kickers. S aktívnou kariérou skončil v roku 1993.
Za česko-slovenskú reprezentáciu odohral 26 zápasov. Hral aj na Majstrovstvách sveta v roku 1990. Kocian bol zvolený za hráča roku 1990. Kapitánom reprezentácie bol v rokoch 1989 až 1992.
Trénerská kariéra.
Trénerskú kariéru začal roku 1993 ako asistent hlavného trénera slovenskej reprezentácie Jozefa Vengloša, kde pôsobil do roku 1995. V rokoch 1997-1998 bol hlavným trénerom Dukly Banská Bystrica. V sezóne 1997/98 trénoval český klub Petra Drnovice. Sezónu 1998/1999 strávil ako trénersky asistent v klube 1. FC Košice. Roku 1999 odišiel do Nemecka, kde najskôr asistoval v rokoch 1999-2002 na lavičke 1. FC Kolín a následne (2002-2004) aj v Eintrachte Frankfurt. Neskôr trénoval nemecké kluby FC Rot-Weiß Erfurt a Sportfreunde Siegen. 
Trénerom reprezentácie sa stal 2. novembra 2006, keď nahradil Dušana Galisa. Neskôr sa stal asistentom trénera Karla Brücknera pri rakúskej reprezentácii.
Roku 2011 trénersky opustil Európu a začal pôsobiť v Ázii. Najprv v čínskom klube FC Ťiang-su Sainty a neskôr v hongongskom klube South China AA.
Áziu opustil roku 2012 a opäť sa vrátil do Európy, kde trénoval v klubov Ruch Chorzów (2013-2014), Pogoń Štetín (2014-2015) a Podbeskidzie Bielsko-Biala (2016-2018).
V októbri 2018 sa stal trénerom Jemenskej futbalovej reprezentáciu. Od 5. mája 2022 viedol FC ViOn Zlaté Moravce, kde skončil 4. októbra toho istého roku pre zdravotné problémy.
Osobný život.
je ženatý a má dve deti syna Jána a dcéru Michaelu.
Miroslav Plzák

MUDr. Miroslav Plzák (* 25. august 1925, Libušín, Česko – † 13. november 2010, Praha, Česko) bol český lekár (psychiater a matrimoniológ, ku koncu života sa venoval tiež sexuológii). Napísal svetovo prvú vysokoškolskú učebnicu na tému matrimoniológia, náuky o manželstve . Bol dvakrát ženatý. Dcéra z prvého manželstva je lekárka, syn z druhého manželstva spáchal v roku 1992 samovraždu.
Životopis.
Vyštudoval v rokoch 1945 - 1950. Od roku 1959 pôsobil na psychiatrickej klinike Fakulty všeobecného lekárstva Karlovej univerzity, v roku 1964 sa stal jej primárom. Na tomto mieste pôsobil ďalších 25 rokov. Svoju pracovnú aktivitu ukončil v roku 1989. Od roku 1964 sa sústavne venoval výskumu žiarlivosti. Tú pokladá za najzávažnejší problém manželstva a mileneckých vzťahov. Na tému žiarlivosť publikoval celkom 21 vedeckých prác.
Bol spoluzakladateľom telefonickej krizovej Linky dôvery, fungujúcej od roku 1964 ako prvá vo východnom bloku. Bol tak priekopníkom telemedicíny v psychiatrii . Traduje sa, že od neho pochádza rada "zatĺkať, zatĺkať, zatĺkať" pre neverných manželov, on sám však svoje autorstvo tejto rady vyvracal.
Tvorba.
Napísal viac ako 70 vedeckých a populárno-náučných publikácií na tému partnerských vzťahov a manželského spolužitia. Je spoluzakladateľom telefonickej Linky dôvery. Pôsobil tiež ako dramatik (napísal 9 divadelných hier), scenárista a spisovateľ. Inscenácia "Záviš kontra Březinová", ktorú napísal spoločne s Miloslavom Šimkom sa hrala v pražskom divadle Semafor nepretržite tri a pol roka.
Jean Baptiste Alphonse Dechauffour de Boisduval

Jean Baptiste Alphonse Dechauffour de Boisduval (* 17. jún 1799, Ticheville, Francúzsko — † 30. december 1879, Тicheville) bol francúzsky entomológ — koleopterológ, ale hlavne lepidopterológ, lekár a botanik.
Žvotopis.
V roku 1828 ukončil štúdium medicíny ako lekár. Počas svojho života popísal veľa nových druhov hmyzu, hlavne z radov motýľov (Lepidoptera) a chrobákov (Coleoptera). Ako jeden z najvýznamnejších lepidopterológov Francúzska tej doby stál pri zrode Francúzskej entomologickej spoločnosti ("Société Entomologique de France"). Spočiatku, v začiatkoch svojej entomologickej kariéry, sa zaoberal hlavne chrobákmi (Coleoptera) a spolupracoval s viacerými významnými francúzskymi entomológmi, akými boli napr.: Lacordaire a Latreille. Bol kurátor entomologického kabinetu grófa Dejeana a správcom jeho zbierok v Paríži. Popisy nových druhov pochádzali zo zbierok, ktoré nazbierali viacerí významní entomológovia a cestovatelia tej doby, počas svojich vedecko-výskumných expedícií. Patril k najvýznamnejším lepidopterológom sveta a tiež k zakladajúcim členom Société entomologique de France. V rokoch 1838, 1853 a 1858 bol prezidentom tejto entomologickej spoločnosti.
Napísal veľa známych prác s entomologickým obsahom. V civilnom živote pracoval ako lekár v Ticheville, kde aj zomrel. Pôsobil tu takmer po celý svoj život.
Boisduvalom popísaný materiál sa t. č. zväčša nenachádza v Paríži. Chrobáky z čeľade Elateridae sa dnes nachádzajú v British Natural History Museum v Londýne a typový materiál z čeľade Curculionidae je v Naturhistorischen Museum v Bruseli. Motýle odkúpil Charles Oberthür. Lišaje (Sphingidae) sa dnes nachádzajú v Carnegie Museum v Pittsburghu v Pennsylvanii.
Ziz

Ziz () je mytologický vták v židovskej tradícii. Údajne bol taký veľký, že keď roztiahol krídla, zakryl slnko. Spolu s Behemotom, predstavujúcim zem, a Leviatanom, predstavujúcim more, tvorí trojicu obrích netvorov v židovskom folklóre. Tieto tri bytosti boli obľúbeným motívom v umení aškenázkych židov.
Ziz v Biblii.
Na vtáka Ziz sa údajne vzťahuje Žalm 50, 11: "Poznám všetko vtáctvo hôr, moje je všetko, čo sa hýbe na poli (Ziz-Sadai)".
Ziz v rabínskej tradícii.
Ziz sa objavuje na viacerých miestach rabínskej literatúry, mimo iné aj v traktáte Bava Batra, ktorý tvorí súčasť Talmudu. Keď sa Ziz postaví do oceánu, voda mu siaha iba po členky a jeho hlava údajne dosahuje až Trón, na ktorom sedí Boh. Podobne o Zizovi hovorí aj rabbi bar Hanna, ktorý popisuje stretnutie lode s vtákom, ktorý stál uprostred morských vôd, takže si námorníci mysleli, že je na tom mieste plytčina. Hlas z neba ich však varoval: "Neponárajte sa tu! Tesár tu zahodil pred siedmimi rokmi svoju sekeru a ešte nedosiahla dno."
Ďalšia povesť o Zizovi tvrdí, že keď raz jeho vajce padlo na zem, zničilo les a po puknutí svojim obsahom zatopilo 60 miest. Podľa iného podania bol Ziz stvorený, aby ochraňoval ostatné vtáky. Keby Ziz neexistoval, všetky drobné vtáčiky by boli bezbranné.
Vták Ziz figuruje aj v povesti o kráľovi Šalamúnovi, ktorý, keď sa dozvedel, že si jeho dcéra má vziať za muža chudáka, nechal princeznú zavrieť do veže na opustenom ostrove. Mýtický vták však do veže zaniesol vyvoleného mladého muža a ani kráľ Šalamún nedokázal premôcť osud, za symbol ktorého je Ziz považovaný. S podobným výsledkom sa objavuje Ziz aj v ďalších legendách.
Kabalistický výklad.
Maharša (rabín Šmuel Eliezer Edels) a rabbi Nachman vykladajú vtáka Ziz ako ezoterickú alegóriu pre Tóru. Podľa nich to, že Ziz siaha hlavou do neba, znamená, že štúdiom Tóry možno dosiahnúť Boha, a hlbokú vodu, v ktorej vták stojí, ako nezmerateľnú hĺbku Tóry. Tesár má, podľa rabbiho Nachmana, symbolizovať Boha a sekera Mesiáša. Podľa ezoterického výkladu musí Mesiáš najprv obsiahnuť celú hĺbku Tóry a až potom nastane mesianistická éra, v ktorej budú jej tajomstvá odhalené všetkým ľuďom.
Ziz v literatúre.
Vták Ziz ožíva aj v literatúre pre deti, a to hlavne v rozprávke Gertrude Landa (známej tiež ako teta Naomi) zo zbierky Židovské rozprávky a legendy (1919). Nasledovali dve ďalšie knihy - "Ziz" (The Ziz) a "Ziz a zázrak Chanuky" (The Ziz and the Hanukkah Miracle) -, vďaka ktorým, sa Ziz zapísal do židovskej literatúry pre deti. Ziz sa objavuje aj v dvoch knihách novšieho dáta napísaných Jacqueline Jules a ilustrovanými Katherine Janus Kahn - "Noe a Ziz" (Noah and the Ziz, 2005) a "Ziz a zázrak Chanuky" (The Ziz And the Hanukkah Miracle, 2006).
Koncert pre dva klavíry (Poulenc)

Koncert pre dva klavíry a orchester d-mol, FP 61 je dielo francúzskeho skladateľa Francisa Poulenca.
Skladateľ dielo zložil v roku 1932 ako svoj druhý koncert po svojom "Concert champêtre" z roku 1924. V duchu Poulencovho výroku "moje skladby sú mojími autoportrétmi" aj tento koncert reflektuje pomerne spokojné skladateľovo obdobie, v ktorom prežíval vzťah so svojím partnerom. Možno práve z tohto dôvodu napísal koncert nie pre jeden, ale dva klavíry, čo je pomerne vzácny typ koncertu. Premiéra diela sa uskutočnila v Benátkach. Sólistami boli samotný Poulenc, ktorý bol schopným klaviristom a Jacques Fevriér. Orchester milánskej La Scaly dirigoval Désire Defauw.
Duchaplné dielo je pestrým koktejlom viacerých inšpirácií, od concerta grossa, cez Mozartove klavírne koncerty, blues až po exotickú hudbu gamelanového orchestra, ktorý niekoľko desaťročí pred ním uchvátil i Debussyho. Poulenc sa v súlade s názormi "Parížskej šestky" nebránil ani ľahšej múze kabaretov a cirkusov, čo vyvoláva rozpoluplné reakcie. Koncert nesie charakteristické znaky Poulencovho štýlu, priam prekypuje melodickými nápadmi a so svojou eleganciou a brilantnými klavírnymi partami predstavuje dielo neoklasicizmu "par excellance".
V prvej vete sa po úvodných dvoch úderoch orchestra najprv predstaví prvý klavír rýchlou blúdiacou melodiou, ktorý zakrátko vystrieda druhý klavír. Po tejto krátkej úvodnej časti nasleduje samotný motív prvej časti vety, ktorý spustí prvý klavír rozhodným zostupným behom. Zakrátko sa pridáva druhý klavír, a rozbieha sa pomerne dramatický dialóg medzi oboma nástrojmi. Stredná časť vety sa nesie v pomalom tempe, zo zasnívanou hudbou klavírov a lenivým doprovodom orchestra. Preruší ju však živá, energická pasáž s výraznou rytmikou, ktorú ešte viac zdôrazňujú kastanety. Potom sa však vráti zasnívaná nálada, v ktorej prvá veta končí. Druhá veta začína sólom klavírov, ktoré prednesú kultivovanú, až klasicistickú tému. Po vstupe orchestra veta postupne čoraz viac naberá na emocionalite, ktorá v strednej časti prerastá až do búrlivosti. V tretej časti vety znovu zaznie hlavná sladká téma z úvodu. V kontraste s ňou sa skladateľ v záverečnom "Finale" sústredil viac na rytmickú stránku. Po úvodných úderoch orchestra sa znovu rozbiehajú klavíre so svojími odľahčenými partami. Veta má formu voľného ronda a skladateľ tu po výrazne emocionálnych hudobných nápadov z prvých dvoch viet koncert uzatvára so svojím charakteristickým nadhľadom a zmyslom pre humor.
Poulencov dvojkoncert nie je široko známy, avšak je základným dielom koncertne vystupujúcich klavírnych dvojíc. Zachovala sa nahrávka i videozáznam prevedenia koncertu s Francisom Poulencom a Jacquesom Fevriérom ako sólistami.
Narodnyj komissariat vnutrennich del

Narodnyj komissariat vnutrennich del, skr. NKVD (po rusky – , doslova Ľudový komisariát vnútra), bol ekvivalent ministerstva vnútra v ZSSR v rokoch 19171946. V roku 1934 prevzal aj úlohy OGPU (Zjednotená štátna politická správa, teda štátna polícia) a ďalších bezpečnostných a väzenských služieb. V roku 1941 bola z neho naopak štátna polícia vyčlenená do nového útvaru nazývaného NKGB (od roku 1946 MGB, od roku 1954 KGB). V roku 1946 bol NKVD premenený na ministerstvo vnútra.
NKVD bola zodpovedná za sovietske politické utláčanie počas stalinizmu, najmä za stalinské represie. Spravovala systém gulagov nútenej práce, deportovala celé národy a roľníkov označených ako kulakov do neobývaných častí krajiny, strážila štátne hranice, vykonávala špionáž a politické atentáty v zahraničí a bola zodpovedná za rozvracanie zahraničných vlád a vynucovanie stalinistickej politiky v komunistických hnutiach v iných krajinách.