burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Piotr Berngardovič Struve

Piotr Berngardovič Struve, (; * 26. január 1870, Perm – † 22. február 1944, Paríž) bol ruský filozof, historik, ekonóm, verejný činiteľ a novinár.
Život.
Piotr Berngardovič Struve bol synom permského gubernátora Berngarda Vasilieviča Struve a vnukom astronóma Vasilija Jakovleviča Struve, príslušníkom dynastie vynikajúcich vedcov a politikov, a z nich pravdepodobne najznámejší člen v Rusku.
Bol jedným z prvých marxistov v Rusku. Asistoval pri stretnutiach marxistov a narodnikov, kde spoznal svojho budúceho oponenta, Vladimira Ulianova. Napísal Manifest Ruskej sociálno-demokratickej strany pracujúcich pri jej založení v roku 1898. Ešte pred rozpadom strany na boľševikov a menševikov ju Struve opustil a prešiel do Konštitučne demokratickej strany (ktorej bol aj spoluzakladateľom), propagujúcej liberálne metódy. Túto stranu reprezentoval v predrevolučnej Dume. Po ruskej revolúcii publikoval rôzne významné články o príčinách revolúcie a pridal sa k bielogvardejcom. Vo vláde Piotra Vrangeľa a Antona Denikina bol ministrom zahraničných vecí.
Nasledujúce tri desaťročia žil v Paríži, a jeho synovia získali významné posty v Ruskej pravoslávnej cirkvi v zahraničí.
Postgraduálne štúdium

Postgraduálne štúdium je špecializovaná príprava absolventov vysokých škôl zameraná na rozšírenie či ziskanie nových vedeckých poznatkov.
V rokoch 1990 - 1996 bolo v zmysle slovenského vysokoškolského zákona označované doktorandské štúdium ako postgraduálne štúdium. Jeho absolventom bol udeľovaný titul Dr. pre všetky študijné odbory.
Synkretizmus (psychológia)

Synkretizmus je globálne a nerozčlenené zachytenie celku, prvé štádium detského vnímania (Jean Piaget) alebo počiatočný stav ľudského poznania (Ernest Renan).
Stud

Stud alebo pocit hanby alebo hanba alebo pocit zahanbenia je pocit pri uvedomení si nesprávneho, zlého konania alebo nejakého iného osobného nedostatku.
Podľa Novalisa je stud pocit profanácie. S priateľstvom, láskou a pietou by sa malo zaobchádzať ako s tajomstvom. Len v ojedinelých, dôverných chvíľach by sa malo o nich hovoriť, mlčky sa o nich dorozumieť. Mnohé je príliš jemné, aby sa o tom myslelo, a ešte premnohé, aby sa o tom hovorilo.
Svätá aliancia

Svätá aliancia je spolok európskych kresťanských panovníkov proklamovaný 26. septembra 1815 v Paríži. 
Akt Svätej aliancie, podpísali: ruský cár Alexander I., rakúsky cisár František II. a pruský kráľ Fridrich Viliam III. a postupne všetky európske monarchie s výnimkou anglického kráľa, škandinávskych panovníkov a pápeža.
Akt Svätej aliancie mal byť zárukou status quo v Európe po Viedenskom kongrese.
Špecialista

Špecialista môže byť:
Štúdium veľkých filozofov

Štúdium veľkých filozofov je podmienka toho, aby sme dospeli k jasnému a pravému filozofovaniu. Pri tomto štúdiu sa jednotlivec môže cítiť akoby sa šplhal po kmeni a vetvách stromu pôvodných filozofických diel. Toto šplhanie sa podarí len vtedy, keď
vychádza z nášho vnútorného popudu, znášho vlastného filozofovania, ktoré sa práve pri tomto štúdiu prebúdza.
V rámci štúdia veľkých filozofov ako cesty k pravému filozofovaniu je nevyhnutné vybrať si podobu tejto cesty, čiže zodpovedať si otázku "Ktorého z veľkých filozofov by som chcel nielen čítať, ale aj dôkladne premyslieť a spracovať? "
Odpoveď na tuto otázku si musí nájsť každý sám. Nemožno ju predpísať, predložiť ako niečo definitívne platné, nie je to ani nič vonkajšie. Treba si tu zachovať možnosť a odvahu k pokusom. Výber treba spraviť rozhodne, ale nelpieť na ňom, ale neustále overovať a opravovať. Nejde tu však o ľubovôľu, lež treba tu postupovať s vážnosťou, ktorá nás nakoniec privedie k jednote.
Súdenie

Súdenie môže byť:
Josef Škoda

Josef Škoda (* 10. december 1805, Plzeň – † 13. jún 1881, Viedeň) bol rakúsky lekár českého pôvodu. Jeden zo zakladateľov mladšej viedenskej lekárskej školy, spolupracovník K. Rokitanského, priekopník fyzikálneho vyšetrovania (poklep, posluch) a jeho konfrotnácie s pitevným nálezom.
Špecializácia

Špecializácia je:
Súdnictvo

Súdnictvo môže byť:
Sväté

Sväté je niečo, čo nás presahuje, čo vyvoláva strach až hrôzu, čo si človek nedokáže bezozvyšku vysvetliť.
Špecifikácia

Špecifikácia (lat.) je detailný opis;
jasné a presné vymedzenie
kvality, rozmerov a vlastností
surovín,
tovaru,
výrobkov,
materiálov, súčiastok a pod., prípadne vymedzenie
pracovných úkonov
alebo postupov, výrobných procesov, skúšobných postupov,
organizačných podmienok,
pojmov, jednotiek, veličín a pod.; podrobné
roztriedenie, rozvedenie dačoho podľa osobitostí, podľa určitých znakov;
podrobný zoznam.
Synkrisis

Synkrisis alebo nereduktívne usúvzťažňovanie je spájanie a porovnávnie, zjednocovanie, zozbieranie s cieľom prezrieť a porovnať; druh syntézy.
Čiže také uvádzanie do vzájomného vzťahu, pri ktorom sa usúvzťažňované nezbavuje svojich pôvodných kvalít. Týmto rešpektovaním originality usúvzťažňovaného je synkrisis možná ako živel diania pravdy, prúdu rozpamätávania sa - "aléthé", odhaľovanie sa skutočnosti takej aká je, prúdu zbavovania sa skreslení.
Ide o spájanie a porovnávnie, zjednocovanie, zozbieranie s cieľom prezrieť a porovnať. druh syntézy. Opozitum k diakrisis (oddeľovaniu). 
Synkritizmus.
Synkritizmus je Komenského metóda alebo nástroj hlbšieho poznávania štruktury sveta; systematické uplatňovanie synkritickej metódy ako metódy triád.
Synkritika.
Cieľavedome uskutočňovanou synkrisis je synkritika s cieľom porovnávať to, čo sa uvádza do vzájomného vzťahu; kritika a komparácia súbežne, zároveň.
Synkritický rozum.
Synkritický rozum je schopnosť nereduktívne usúvzťažnovať.
Súdnosť

Súdnosť je schopnosť správne usudzovať, rozvážnosť.
Podľa Immanuela Kanta zložka vedomia, schopnosť usudzovať, súdiť, posudzovať, či niečo zvláštne spadá pod všeobecné pravidlo. Súdnosť je špecifickosť prirodzeného dôvtipu, ktorého nedostatok nemôže nahradiť nijaká škola. Nedostatok súdnosti je hlúposť a táto chyba sa vôbec nedá odstrániť.
Existuje subsumujúca súdnosť, čiže schopnosť rozlíšiť, či niečo podlieha alebo nepodlieha pravidlu, a reflektujúca súdnosť, čiže schopnosť myslieť zvláštne ako obsiahnuté vo všeobecnom. Súdnosť zaujíma miesto medzi umom ako schopnosťou vytvárať pojmy a pravidlá a rozumom ako schopnosťou usudzovať podľa pravidiel.
Svätec

Svätec alebo svätý (ženský rod: svätica alebo svätá) je osoba, ktorej pozemský život sa vyznačoval mimoriadnou zbožnosťou, bohumilosťou, a ktorá sa po smrti stala prostredníkom medzi ľuďmi a božstvom, schopná vplývať na osudy ľudí, ochraňovať ich a pomáhať im. Svätci sú osoby uctievané najmä v Katolíckej cirkvi, Pravoslávnej cirkvi, v staroorientálnych cirkvách a v islame ako vzor náboženskej dokonalosti, ochrancovia veriacich, orodovníci za ich spásu, patróni povolaní, miest a pod.
Odchylne od vyššie uvedenej definície je podľa Nového zákona „svätý“ každý kresťan, pretože verí, že Ježiš Kristus zomrel za jeho hriechy - teda je v Kristovi a prebýva v ňom Kristus.
Súpis svätcov Katolíckej cirkvi a deň ich slávenia je uvedený v Rímskom martyrológiu.
Špekulácia

Špekulácia alebo špekulovanie môže byť:
Svätopluk Štúr

Svätopluk Štúr (* 24. január 1901, Hodslavice – † 12. február 1981, Bratislava) bol slovenský filozof, predstaviteľ kritického realizmu.
Vychádzal z Bergsona, najmä však z Croceho a Masaryka. Zaoberal sa aj estetikou, dejinami filozofie a logikou.
Životopis.
Narodil sa v rodine evanjelického farára Antona Štúra (* 1857 - † 1937) a jeho manželky Roziny rod. Rýdlovej (* 1868 - † 1937). Mal dve sestry a dvoch bratov. V rokoch 1907-12 navštevoval základnú školu v Hodslaviciach, v rokoch 1912-19 reálku v Novom Jičíne, v rokoch 1919-20 študoval na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity. V rokoch 1932-36 študoval filozofiu na Filozofickej fakulte UK a získal titul PhDr. V rokoch 1938 získal titul docent a roku 1946 profesor. 
Roku 1919 až 1921 pracovník Ministerstve s plnou mocou pre správu Slovenska, v rokoch 1921-37 pracoval v Slovenskej banke v Bratislave, v rokoch 1937-1940 vedecký tajomník Učenej spoločnosti Šafárikovej, 1941-42 opäť pracovník Slovenskej banky, následne až do konca vojny nezamestnaný. Od roku 1945 doc. (roku 1946 profesor) na Filozofickej fakulte UK. V rokoch 1950-1961 pracovník Univerzitnej knižnice, v roku 1961 nútený ísť do dôchodku. Po rehabilitácii v rokoch 1969 a 1970 prednášal dejiny filozofie na Filozofickej fakulte UK.
Špekulácia (ekonómia)

Špekulácia je: vypočítavá, obyčajne s rizikom spojená činnosť, najmä obchodná činnosť, smerujúca k dosiahnutiu rýchleho a čo najväčšieho zisku alebo iných výhod, a to aj nelegálnou cestou. Najčastejšie: technika kúpy a predaja nového tovaru alebo cenných papierov na základe zmien kurzov alebo cien s cieľom dosiahnuť zisk.
Carl Stumpf

Carl Stumpf (* 21. apríl 1848, Wiesentheid, Nemecko – † 25. december 1936, Berlín) bol nemecký filozof, predstaviteľ rakúskej filozofie, psychológ a prírodovedec.
Prednášal v Göttingene, pôsobil ako profesor vo Würzburgu, Halle, Mníchove a nakoniec v Berlíne, kde založil Berlínsku školu experimentálnej psychológie, ktorá neskôr vytvorila základňu pre pôsobenie gestaltistickej metodológie.
V rokoch 1879 až 1884 pôsobil ako profesor na pražskej univerzite. V období 1883 až 1884, po rozdelení pražskej univerzity na nemeckú a českú, bol zvolený za dekana nemeckej filozofickej fakulty v Prahe. Jeho práca mala dôležitý vplyv aj na Edmunda Husserla, zakladateľa modernej fenomenológie.
Logický štvorec

Logický štvorec ("štvorec protikladov") je mnemotechnická pomôcka na zapamätanie si vzťahov medzi štyrmi základnými druhmi súdov aristotelovskej logiky, ktorými sú:
Termín „ľudia“ vo všeobecnom kladnom súde je subjektom súdu (S) a „sú smrteľní“ jeho predikátom (P). Všeobecný kladný súd ("universalis affirmativa") skrátene zapisujeme v tvare „S a P“, kde „a“ je tzv. spona medzi subjektom a predikátom; je vyjadrením kvantifikátora (v tomto prípade slova „všetci“) a zároveň identifikuje fakt, že ide o kladný súd.
Čiastočný kladný súd ("particularis affirmativa") zapisujeme v tvare „S i P“, všeobecný záporný súd ("universalis negativa") v tvare „S e P“ a čiastočný záporný súd ("particularis negativa") v tvare „S o P“.
Suej (dynastia)

Suej alebo Suejovci (čín. 隋朝, , 581618), prvýkrát od pádu dynastie Chan v roku 220, po vyše troch storočiach rozdrobenosti, zjednotila severnú a južnú Čínu. Napriek svojmu krátkemu trvaniu sa radí k jednej z najvýznamnejších dynastií v čínskych dejinách a často býva porovnávaná s dynastiou Čchin.
Dejiny.
Vládcovia dynastie Suej patrili k počínštenej turkickej šľachte. Zakladateľ dynastie Jang Ťien (581605), ktorý je známejší pod jeho posmrtným menom Suej Wen-ti, si najprv podmanil štáty v severnej Číne, a neskôr porazil dynastiu Čchen vládnucu v južnej Číne a pričlenil ju k ríši. 
Počas vládnutia tejto dynastie došlo k rozvoju poľnohospodárstva. Zaviedol sa takzvaný "systém rovných polí", ktorý znížil sociálne rozdiely medzi bohatými a chudobnými. Roku 608 bol dokončený Veľký čínsky kanál, ktorý spojil mestá Jang-čou na rieke Jang-c’-ťiang a Luo-jang na rieke Chuang-che. V roku 610 bol kanál potiahnutý až do Pekingu. Hlavný význam kanálu spočíval v zásobovaní severu Číny plodinami z juhu.
Vládcovia dynastie Suej taktiež zaviedli jednotnú menu, posilnili obranu ríše rozšírením Veľkého čínskeho múru, centralizovali moc a podporovali šírenie budhizmu. Dva roky po svojom nástupe na trón začal Jang Ťien budovať nové hlavné mesto Čchang-an, nachádzajúce sa južne od dnešného Si-anu. Nové hlavné mesto malo pravidelný šachovnicový pôdorys a pojalo až 1 milión ľudí, čo z neho robilo jedno z najväčších miest vtedajšieho sveta.
Pád.
Po smrti Jang Ťiana nastúpil roku 605 na trón cisár Jang-ti. Jang-ti viedol v rokoch 612 až 614 tri neúspešné vojenské kampane proti severokórejskému štátu Kogurjó a roku 615 prehral vojnu s ríšou východných Turkov, čo výrazne poškodilo imidž dynastie. Konfiškácia potravín armádou pre jej nákladné kampane spôsobila hladomor a následne roľnícke povstanie. Roku 617 odišiel cisár na juh, kde bol zavraždený. Po ňom nastúpil na trón cisár Kong-ti (617618), ktorý však vládol len formálne. Na severe Číny, ktorý ostal prakticky bez vlády, využil situáciu generál Li Juan, dobyl hlavné mesto Čchang-an a založil dynastiu Tchang, ktorá vládla nasledujúce tri storočia.
Svätyňa

Svätyňa môže byť:
Eduard Suess

Eduard Suess (* 20. august 1831, Londýn, Spojené kráľovstvo - † 26. apríl 1914, Viedeň, Rakúsko) bol rakúsky paleontológ. Významne prispel k rozvoju tektonickej geológie, vyslovil nové názory na orogenézu, vrásové príkrovy a iné. 
Od roku 1857 bol profesorom na Univerzite vo Viedni. Študoval graptolity, ramenokožce, hlavonožce a neogénne cicavce. Zaslúžil sa o poznanie spraše a zaoberal sa vznikom orografických celkov. Je autorom termínu biosféra.
Život.
Narodil sa v Londýne v rodine saského obchodníka. Keď mal tri roky, jeho rodina sa presťahovala do Prahy a neskôr do Viedne keď mal 14. Od mladého veku sa zaujímal o geológiu, svoje prvé práce vydal, keď mal 19 rokov, pojednávali o geológii Karlovych Varov. 
V roku 1857 sa stal profesorom geológie na Viedenskej univerzite, a tam rovíjal názory na vývoj vzťahov medzi geológiou severnej Afriky a Európy. Dospel napokon k názoru, že horniny dnes budujúce Alpy boli kedysi morským dnom, ktoré patrilo k Stredozemnému moru. Napriek tomu, že sa neopieral o teóriu platňovej tektoniky, keďže v tej dobe bola všobecne uznávaná iba teória geosynklinál správne predpokladal existenciu oceánu, ktorý v roku 1893 pomenoval Tethys. Medzi rokmi 1898 a 1911 pôsobil vo funkcii prezidenta Rakúskej akadémie vied. 
Podieľal sa na stavbe Viedenského vodovodu a regulácii Dunaja. Medzi jeho ďalšie objavy patrilo objavenie fosílií glossopterisovej flóry (papraďovité rastliny) v Južnej Amerike, Afrike a Indii (neskôr po jeho smrti bola glossopterisová flóra nájdená aj v Antarktíde). Suess toto rozšírenie vysvetľoval tým, že tieto pevniny boli kedysi spojené do jedného kontinentu ktorý pomenoval Gondwanaland. Predpokladal však, že kontinenty boli vždy na svojom mieste a pevnina medzi nimi bola neskôr zaplavená morom, v skutočnosti však boli tieto kontinenty spojené a v jure až kriede sa rozpadla na dnešné kontinenty, ktoré driftovali až na svoje dnešné miesta. Publikoval tiež práce o zemetraseniach Dolnom Rakúsku a Južnom Taliansku.
Suess je považovaný za jedného z prvých praktických ekológov. V rokoch 1885 až 1901 publikoval komplexnú syntézu svojich prác pomenovanú "Das Antlitz der Erde" (v preklade „Tvár zeme“), ktorá sa stala populárnou učebnicou na mnoho rokov. V tejto práci Suess po prvýkrát použil termín biosféra, ktorý neskôr ďalej rozpracoval V.I. Vernadskij v roku 1926. V roku 1903 mu Kráľovská spoločnosť udelila Copleyovu medailu. Sú po ňom pomenované krátery na Mesiaci a na Marse.
Nultý stupeň

Nultý stupeň je sémantický stupeň, označovaný znakmi prvého sémantického stupňa. Jeho prvky
samé nie sú teda znakmi. Nultý stupeň je stupeň objektov, ktoré tvoria poslednú vrstvu hierarchie sémantických stupňov.
Pojem nultého stupňa je relatívny, pretože pre sémantický stupeň n-tého rádu možno znaky n-1 rádu považovať za objekty (teda nie za znaky).
Škola Annales

Škola Annales alebo Škola Análov alebo analistická škola je francúzska historická škola 20. storočia, ktorú pred druhou svetovou vojnou založil Marc Bloch a Lucien Febvre roku 1929 v Paríži. Jej názov je odvodený od časopisu "Annales d´histoire économique et sociale" (neskôr premenovaný na "Annales. Economies, sociétés, civilisations" a od roku 1994 "Annales. Histoire, Sciences Sociales"), ktorý začal vychádzať v roku 1929.
Škola Annales vychádza z tradícií štrukturalizmu a sociológie E. Durkheima. Škola Análov je nový smer historického bádania, ktorý chce prekonať pozitivistickú historiografiu, zameranú na veľké udalosti a letopočty. Všíma si skôr dlhodobé civilizačné
procesy a zmeny, život prostých ľudí, pramene a oblasti, ktoré predchádzajúca história zanedbávala. Skúma ekonomické a spoločenské podmienky, hmotné pamiatky, predmety a vyrobky, daňové, súdne a vôbec občianske písomnosti. Tým sa prirodzene stierajú umelé hranice medzi históriou, sociológiou, psychológiou, ekonómiou atď.
Cieľom školy Análov je vytvoriť taký rámec pre všetky spoločenské vedy, ktorý prelomí ich uzavretosť a izolovanosť
Škola Annales odmietala rozprávanie ako povrchné a jednotlivca ako nedôležitého a hlásala geografický a ekonomický determinizmus, ktorého štruktúry celkom určujú dlhodobý beh dejín. Školu Annales reprezentujú mená: Marc Bloch, Lucien Febvre, Jacques Le Goff, Fernand Braudel.
Metodologicky nadviazala na diskusie, ktoré sa viedli v nemeckej historiografii koncom 19. storočia a ktoré sú známe ako boj o Karla Lamprechta. Zakladateľ školy Annales, Marc Bloch, kritizoval tradičný historizmus založený na princípe individuality a vystúpil s požiadavkou, aby sa historiografia nezaoberala jednotlivcami, ale celými sociálnymi skupinami. Bloch zastával porovnávaciu metódu, ktorú aplikoval pri štúdiu feudalizmu, a vystúpil s koncepciou, ktorá sa usilovala podlomiť vládu úzkeho europocentrizmu v historiografii: zastával napr. požiadavku porovnávania európskeho a japonského feudalizmu.
Špina

Špina je materiál, ktorý je na nesprávnom mieste, nečistota. Záľuba v špine sa označuje ako
mysofília.
Štýl

Štýl môže byť:
Svedectvo

Svedectvo môže byť:
Bádenská škola novokantovstva

Bádenská škola novokantovstva alebo juhozápadná škola novokantovstva bola jedna z novokantovských škôl počiatku 20. storočia, ktorá sa vyznačovala predovšetkým kontrapozíciou historickej a prírodovedeckej metódy. Hlavnými predstaviteľmi bádenskej školy boli Wilhelm Windelband a Heinrich Rickert.
Bádenská škola rozvíjala svoju činnosť v bádenskom Freiburgu, Heidelbergu a Štrasburgu.
Bádenská škola na rozdiel od marburskej školy aplikovala idealizmus a transcendentálnu metódu predovšetkým na duchovné vedy a filozofiu kultúry. Nepopierala, pravda, význam teórie poznania, ale dôraz jednako len kládla na otázky hodnoty, čiže toho, čo a ako má byť.
História je veda o individuálnych faktoch vývoja, ktoré majú kultúrny význam; prirodné vedy sa zaoberajú opakujúcimi sa a všeobecnými zákonitosťami prírodných javov.
Pojmy sú myšlienkovým pretvorením reality, podriadeným apriórnym princípom: v prirodných vedách je dôraz na poznaní všeobecného, v histórii na poznaní individuálneho.
Bytie (Sein) stojí proti tomu, čo má byť (Sollen).
Chromatická stupnica

Chromatická stupnica je rad dvanástich poltónov v rozmedzí jednej oktávy temperovaného ladenia.
Bratislavská škola

Bratislavská škola je filozoficko-metodologická škola, ktorá vznikla v Bratislave v druhej
polovici 20. storočia nadväzujúc na učenie Igora Hrušovského. Jej predstaviteľmi sú najmä: Vojtech Filkorn, Václav Černík, Pavel Cmorej, Jozef Viceník a ďalší. Na bratislavskú školu nadväzuje okrem iného aj synkriticizmus.
Bratislavská škola sa podstatným spôsobom zaslúžila o rozvoj slovenskej logiky a metodológie a slovenskej filozofie kultúry.
K zdrojom bratislavskej školy treba rátať Viedenský krúžok, štrukturalizmus a marxizmus.
Synkriticizmus

Synkriticizmus (z = spájajúci a porovnávajúci; angl. Syncriticism) je filozofická a metodologická koncepcia synkriticky nadväzujúca na encyklopedické a kritické idey európskej filozofie (najmä Komenského synkritizmus a ideu pansofie, Kantov a Marxov kriticizmus a Patočkovu radikalizáciu Husserlovho chápania sebakritiky kultúry). K zdrojom synkriticizmu treba pripojiť aj učenie Jiddu Krišnamurtiho. Zakladateľom synkriticizmu je slovenský filozof Jozef Piaček. Synkriticizmus leží v základoch vybudovania systému syshedit. 
Synkriticizmus vznikol v druhej polovici 80-tych rokov na pôde Stáleho seminára Integrácia na Komenského univerzite v Bratislave v nadväznosti na tradíciu bratislavskej školy.
Metódou synkriticizmu je synkritika, ktorá predstavuje porovnávanie ľubovoľných entít pri zachovaní ich spojenia a zároveň neporušenosti porovnávaných entít; synkriticizmus sa teda neusiluje o syntézu entít, ale skôr o ich konkordanciu. Z tohto hľadiska je – stručne povedané – synkriticizmus filozofia konkordancie.
Výskyt ľubovoľnej entity – čiže udalosť – je podľa synkriticizmu ireverzibilný, no zároveň je príležitosťou kultivovateľnosti. Synkriticizmus je návrhom využiť túto možnosť kultivovať sa a teóriou kultivácie.
Stredobodom pozornosti synkriticizmu je kultúra. Synkriticizmus vychádza z hypotézy, že kultúra je premieňanie zla na dobro (alebo menšieho dobra na väčšie dobro) a ošklivého na krásu. Čokoľvek patrí iba potiaľ do kultúry, pokiaľ sa podieľa na premene zla/ošklivého na dobro/krásno.
Synkriticizmus považuje filozofiu za činnosť odhaľovania, skúmania a rozširovania predpokladov premeny ľudskej spoločnosti na kultúrne spoločenstvo, človeka na kultúrnu bytosť.
Základným prvkom reality je podľa synkriticizmu udalosť, ktorú chápe v prvom rade ako príležitosť kultivácie. Udalosťou je napríklad ľudské indivíduum.
Ľudské indivíduum je podľa synkriticizmu udalosť otvárania sa miesta, cez ktoré na svet prichádza význam/zmysel.
Význam/zmysel je poľudšťujúca prítomnosť sveta v ľudskom vedomí.
Synkriticizmus ako filozofia formuluje desať téz:
Prvých päť téz (tézu 1 až 5) rozvíja synkritická antropológia čiže synkritická filozofia človeka. Druhých päť téz (tézu 6 až 10) rozvíja synkritická agapológia čiže synkritická filozofia lásky. Ontologicky synkriticizmus vyrastá z perichronozofie.
Zmyslom teoretického rozvíjania synkriticizmu ako filozofie a zmyslom jeho praktikovania ako spôsobu života je otvorenie sa tej vrstve mysle, ktorú synkriticizmus označuje termínom 'nadoblačie mysle'.
Špiritizmus

Špiritizmus je viera v záhrobný život duchov zomrelých a v možnosť dorozumenia s nimi prostredníctvom médií (prostredníkov), ktorá sa rozšírila na prelome 19. stor. a 20. stor.. Stúpenci špiritizmu sa nazývajú špiritisti. Špiritisti robia pokusy zhmotniť duchov zomrelých na seansách pomocou rôznych praktík (stolčeky).
Sufragán

Sufragán alebo sufragánny biskup (, z lat. "suffragium"hlas, hlasovacie právo) je v katolíckom a anglikánskom prostredí biskup stojaci na čele sufragánnej diecézy. Je podriadený metropolitovi cirkevnej provincie. Sufragánny biskup má v rámci svojej diecézy v zásade postavenie a právomoci diecézneho biskupa. Najstarší sufragán má okrem toho podľa univerzálneho kánonického práva Katolíckej cirkvi niektoré ďalšie právomoci (kánn. 395 §4; 415; 425 §3 CIC [1983]). Termín sufragán sa v cirkevnom prostredí vyskytuje od 8. storočia. Historicky, najmä v nemeckých krajinách, tiež označoval biskupov auxiliárnych. Tento širší význam sa dodnes zachoval v Poľsku. Termín v minulosti označoval aj iné duchovné osoby s hlasovacím právom ("ius sufragii") na cirkevných zhromaždeniach.
Diatonická stupnica

Diatonická stupnica alebo heptatonia prima je stupnicový rad v rozsahu jednej oktávy zložený z piatich celých tónov a dvoch poltónov. Jednotlivé tóny diatonickej stupnice sa označujú rímskymi číslicami.
Diatonická stupnica vychádza z hudobnej tradície antického Grécka. Súčasné diatonické stupnice sa ustálili v 17. storočí. Súčasné klávesové nástroje majú klávesy, ktoré vychádzajú z diatonickej stupnice. Podobne z nich vychádza aj zápis nôt v notovej osnove. 
Podľa polohy poltónov diatonické stupnice rozdeľujeme na
Svedomie

Svedomie je vnútorná inštancia, „mlčanlivé volanie“, ktoré vedie súdy človeka o tom, čo sám spôsobil alebo čo sa chystá spôsobiť. Nadväzuje na ľudskú schopnosť sebareflexie, t. j. schopnosť uvažovať o sebe samom, „pozrieť sa“ na seba inými očami, než je pohľad vlastného záujmu a sebapresadzovania. 
Je to všeobecné poznanie dobra a zla, ktoré spontánne a samozrejme predpokladáme v styku s ľuďmi; vnútorné vedenie, ktoré je základom morálneho usudzovania človeka o sebe samom a o iných ľuďoch; schopnosť poznať morálne hodnoty a požiadavky, ktoré z nich plynú; morálne vedomie, schopnosť rozoznávať dobro od zla, správne od nesprávneho, pokiaľ ide o vlastné konanie.“
Svedomie sa chápe ako podstatný príznak a atribút ľudskej osoby, prejavuje sa vnútorným pocitom záväznosti či povinnosti a je nezávislé od akéhokoľvek vonkajšieho donútenia. Zvonku a zo strany spoločnosti si vyžaduje rešpekt (sloboda svedomia). Je prvkom morálneho vedomia. Prostredníctvom tejto inštancie sa udržuje platnosť mravných hodnôt a noriem. 
Podľa Kanta je svedomie každému vlastný praktický rozum v kategorickom nároku mravného zákona.
Stupňovitosť

Stupňovitosť (nem. "stufenleiter") je reťazec bytia, štruktúra sveta nezávislá od času a zakladajúca sa na princípoch úplnosti, kvalitativnej kontinuity a odstupňovanej dokonalosti vecí. Predstava stupňovitosti sveta pochádza z antiky
(od Platóna, Aristotela, novoplatonizmu).
Obraz sveta stojaci na predstave jeho stupňovitosti sa stal schémou myslenia o svete v 18. st. najmä pod vplyvom filozofie Leibniza a Locka a tvoril akúsi duchovnú schránku, do ktorej sa ukladalo empirické poznanie prírody, pričom samu prírodu skúmala mechanika a analýza, ako aj porovnávanie vecí existujúcich v prírode. Ako heuristický princíp podnecoval k hľadaniu "missing links" (medzičlánkov) pri detailnom zobrazení odstupňovanosti.
Čisté svedomie

Čisté svedomie je svedomie človeka, ktorý má z morálneho hľadiska presvedčenie, že koná správne.
Výraz „čisté svedomie“ sa často používa v pejoratívnom zmysle, keď sa chce naznačiť, že také svedomie sa ľahko uspokojí, pretože svoje situácie skúma len veľmi povrchne, ale sa skrýva za rôznymi normami a pravidlami.
Podľa niektorých filozofov (Martin Heidegger) svedomie nikdy nemôže byť čisté, pretože jeho funkciou je práve pripomínať človeku jeho povinnosť.
Kresťanstvo naproti tomu verí v možnosť čistého resp. dobrého svedomia (1Pet 3,16 a i.). Rozoznáva tiež iné stavy svedomia: svedomie poškvrnené (Tit 1,15), svedomie slabé (1Kor 8,7; 1Kor 8,12), poznačené svedomie (1TIm 4,2).
Efezská škola

Efezská škola bola veľká a početná škola strogréckeho filozofa Hérakleita z Efezu, ktorá trvala až do čias Aristotelových. Z Herakleitovych žiakov poznáme iba Kratyla.
Štýl (jazykoveda)

Štýl alebo sloh je cieľavedomý výber, usporiadanie a využitie jazykových prostriedkov vzhľadom na obsah a funkciu prejavu, situáciu a zámer autora alebo epochy.
Jeho základnou jednotkou je štyléma. Štýlom sa zaoberá štylistika. Štylistika skúma jazykové prostriedky jednotlivých jazykových rovín z hľadiska ich výberu, spôsobu a vhodnosti ich využitia pri jazykovej komunikácii. Okolnosti ktoré vplývajú na utváranie jazykového prejavu sú štýlotvorné činitele.
Hovorový štýl.
Hovorový štýl sa používa v súkromnom styku, pri rozhovore s priateľmi, rodičmi, známymi... Používajú sa nárečové slová a nespisovná výslovnosť. Vety sú krátke a často nedokončené. Často sa používa častica reku, vraj, hádam... Aj obyčajní ľudia listy píšu v tomto štýle.
Jazykové prostriedky: hovorové a slangové slová, frazeologizmy, nespisovná výslovnosť, často nedokončené vety...
Mimojazykové prostriedky: mimika, gestikulácia, výrazná imitácia...
Žáner: rozprávanie, dialóg, spoločná komunikácia...
Administratívny štýl.
Používa sa pri oficiálnej komunikácii medzi/s štátnymi verejnými inštitúciami, firmami a podobne. Forma útvarov tohto štýlu je často predpísaná, strohá, dôraz sa kladie na jednoznačnosť a faktografiu. Bežné je používanie cudzích slov, odborných termínov a skratiek. Používajú sa vizuálne dorozumievacie prostriedky, ako sú grafy, tabuľky a formuláre.
Žáner: list, plán, protokol, telegram, vyhláška, zápisnica, zmluva, žiadosť a pod.
Náučný (vedecký) štýl.
Náučný (vedecký) štýl sa vyskytuje spravidla v písomnej podobe. Náučné diela majú monologickú podobu, pevnú kostru, je súvislý a neprerušovaný. V ňom sa nevyjadruje osobný vzťah a cit (radosť, hnev). Emocionálna stránka sa musí vylúčiť. Odborný štýl je presný a v ňom sa používajú odborné termíny alebo názvy. Tie odborné termíny tvoria TERMINOLÓGIU, ktorá môže byť matematická, fyzikálna, jazykovedná, chemická, biologická... Odborné názvy môžu byť jednoslovné a viacslovné. Odborné vyjadrovanie vo vedeckých textoch je veľmi špeciálne často ho rozumejú iba odborníci. Medzi jeho útvary sa radia napr. dizertačná práca, habilitačná práca alebo aplikačná práca.
Názory.
Podľa M. Franka: Slovo 'stil' znamenalo pôvodne griflík, ktorý Rimania používali na písanie; potom sa stal metonymiou každého osobite stvárneného spôsobu písania. Aj neliterárne prejavy majú štýl. Spočíva v individuálnom spôsobe rozprávačov (alebo pisateľov), akým si z internalizovaného slovníka vyberajú slová a svojrázne ich kombinujú. Pri tomto výbere a spájaní sa uplatňujú aj estetické normy. Tradične, najmä v rétorickej tradícii od Quintiliana, sa štýl však definuje neutrálnejšie - ako spôsob, akým spisovateľ alebo rečník sprostredkúva svoje predstavy. Rozhodne vládne zhoda v tom, že štýl (v doslovnom zmysle tohto slova) je určitou črtou jazykového prejavu.
Suger

Suger (* 1081 – † 1151) bol francúzsky duchovný, opát kláštora v Saint-Denis od 1122. Je označovaný ako patrón gotickej architektúry. Bol skúsený radca a blízky priateľ Ľudovíta VI. Tlstého a Ľudovíta VII. Ako regent Francúzska v dobe jeho účasti na 2. križiackej výprave 1147 – 1149 pomohol udržať kráľa na tróne. Autor životopisu Ľudovíta VI. "Vita Ludivici VI."
Umelecký štýl

Umelecký štýl je jednota obrazovej sústavy, prostriedkov a spôsobov umeleckého prejavu.
Svet (všetko)

Svet alebo univerzum (lat. "mundus", "universum") je súhrn všetkých skutočných a možných vecí a procesov; jedna z ústredných tém ľudského myslenia vôbec; obraz sveta závisí predovšetkým od kategórií, ktoré intervenujú v priebehu jeho tvorby: keď prevažujú špeciálnovedné kategórie v tvorbe obrazu sveta, možno hovoriť o špeciálnovednom obraze sveta (napríklad o astronomickom obraze sveta), ak filozofické kategórie, tak o filozofickom obraze sveta (napríklad o Heideggerovom obraze sveta), ak v tvorbe obrazu sveta intervenujú najmä náboženské významové útvary, hovoríme o náboženskom obraze sveta. Rôzne aspekty sveta možno tematizovať pomocou pojmu kozmu, vesmíru, univerza, prírody, fysis, diania atď. 
Stvorenie sveta.
Je vytvorenie sveta z niečoho alebo z ničoho?
Synoda

Synoda (gr.) je cirkevný snem.
V Pravoslávnej cirkvi je synoda zhromaždením biskupov v rámci každej autonómnej cirkvi. Využíva sa pri voľbe biskupov a vytváraní cirkevných zákonov pre viacero eparchií. Podobne je to aj vo východných katolíckych cirkvách. Vo všetkých týchto cirkvách sa odlišuje od soboru, ktorý zhromažďuje okrem biskupov aj iných zástupcov cirkvi.
Synoda biskupov v Rímskokatolíckej cirkvi je poradným orgánom rímskeho pápeža. Bola vytvorená dekrétom Christus Dominus.
Synoda v Evanjelickej cirkvi a. v. na Slovensku je:
Stvorenie

Stvorenie je bezprostredné urobenie niečoho hotového z ničoho alebo zo surovej hmoty - asi tak, ako tvorí umelec alebo remeselník. V súvislosti so svetom sa uvažuje aj o jeho vytvorení buď z absolútnej ničoty alebo z relativnej "ničoty" (z potenciálneho, z chaosu) alebo zo svojej vlastnej božej podstaty (z ideí v bohu, z prírody v bohu a pod.).
Stvorenie v kresťanstve.
Stvorenie z pohľadu kresťanstva je danie, dar bytia. Aby čokoľvek trvale existovalo, treba dar bytia stále uchovávať. Preto hovoríme o stvorení na počiatku, ale aj o neustálom tvorení a uchovávaní. Správy o počiatočnom stvorení sú v Biblii podané literárnou formou, ktorá pripúšťa rôzny výklad. Detaily rozprávania nie sú podstatné; stvorenie neba a zeme znamená, že je stvorený celok skutočnosti, bytosti hmotné i duchovné. Stvorený je človek, a to nielen prvý, ale každý, čo sa netýka jeho biologického pôvodu. Človek je bytosťou duchovnou i telesnou v plnej jednote obojeho. Je otvorený pre Boha. Nie je celý bez Boha, potrebuje byť Bohom doplnený, aby dosiahol svoj cieľ.
Životný štýl

Životný štýl je funkčná a estetická integrácia spoločenského života prejavujúca sa v jednotnom výraze foriem výrobných vzťahov a ľudských vzťahov, správania, vedomia a vecného prostredia.
Hovorový výraz pre životný štýl.
Životný štýl sa tu objavuje ako označenie poznateľnej kombinácie preferencií voľného času (napr. akú hudbu človek počúva). Vzťahuje sa na štýl bývania, oblečenia, rečových gest, či miest prebývania. S životným štýlom sú spojované atribúty, ktoré ľudí navzájom odlišujú alebo ich spájajú. Tak sa môže životný štýl stať súčasťou kultúrneho pohybu, alebo i výraz politického protestu. Môže však stelesňovať aj pôžitok a životnú radosť a byť pri tom nepolitický.
Typické životné štýly môžu byť priraďované subkultúram ako napríklad: Hippies,straight edge,
Punks, Rocker, alebo Mods. Niečo menej ako subkultúra označovaný životný štýl je napríklad Dandys a Playboys.
Životnému štýlu sa často prihovára reklama alebo ho dokonca vytvára. Životný štýl je dôležitý hospodársky faktor, pretože sa stará o konzum a tým aj o rozvoj. Životný štýl sa často mení s módou a preto prináša do hospodárstva trvalý pohyb.
Zdravý životný štýl.
V predchádzaní a liečení takzvaných civilizačných chorôb sa preukazuje zmena zdravého životného štýlu ako možno najdôležitejšie opatrenie.
K zdravo vedenému životnému štýlu patrí:
Z hľadiska epidemiológov nie je pochýb o tom ako pôsobia na priemernú dĺžku života alebo na častosť ochorení napríklad fajčenie alebo nadváha.
Pretekársky šport

Pretekársky šport je šport, ktorý sa vyznačuje snahou o najvyšší výkon a o víťazstvo nad súperom podľa medzinárodne platných pravidiel.
Sugescia

Sugescia (z &lt; "suggestus" &lt; "suggerere" = podložiť, klásť pod) je podnet alebo proces, ktorý vedie od podnetu k reakcii. 
Sugescia ako podnet je obvykle tvrdenie formulované a oznamované tak, aby vyvolalo zamýšľaný účinok samočinne, bez kritického uvažovania a bez účasti vôle subjektu. Sugescia ako proces spočíva v uskutočňovaní sugerovaného javu, v jeho automatickej mimovolnej premene na subjektívny zážitok alebo správanie. Uvedenou nekritickosťou a automatickosťou sa sugescia odlišuje od inštrukcie alebo príkazu, na ktorých splnení sa subjekt podieľa svojím vedomým rozhodnutím.
Rozdiel medzi inštrukciou alebo príkazom a sugesciou je zjavný pri porovnaní formulácií "Zdvihnite ruku" a Vaša ruka sa zdvíha", "Zavrite oči" a "vaše oči sa o chvíľu samy zavrú", "Predstavte si, že je vám teplo" a "Začínate
pociťovať teplo".
Tvrdenia vo forme inštrukcií a príkazov sa pravda niekedy so sugesciami kombinujú a niekedy môžu aj podnety zamýšľané ako sugescie pôsobiť ako inštrukcie a naopak.
Pre spoľahlivé posúdenie, či podnet mienený ako sugescia účinkoval skutočne ako sugescia, treba ešte následné hodnoverné výpovede subjektu o druhu vnútorného zážitku. 
Sugescia sa môže chápať aj ako psychologický proces ovplyvňovania či manipulovania osobnosti, najmä jeho vnímania, myslenia a úsudku sugestívnymi citovými, ale i racionálnymi podnetmi. Sugestibilita, resp. náchylnosť k preberaniu myšlienok iných je vyššia u detí a u osôb s nižšou sebadôverou či inteligenciou, prípadne u takých jedincov, ktorí sa ocitli v mimoriadnej životnej situácii alebo sú vysilení a unavení. 
Sugerované nanútené predstavy vyvoláva aj reklama.
Štyléma

Štyléma je základná jednotka štylistiky, pomocou ktorej sa tvorí istý štýl textu. Je to výrazový prostriedok, ktorý má systémovo vymedzenú slohovú hodnotu (význam). Ako štylémy sa uplatňujú prvky všetkých rovín jazykového systému, ak sa pokladajú za štylistické prostriedky, ktoré možno funkčne využiť v jednotlivých typoch textov.
Svet ideí

Svet ideí je podľa Platóna duchovný svet, ktorého entitami sú idey, spomedzi ktorých najvyššou je idea dobra, kvôli ktorej sú tu ostatné idey. Na rozdiel od
zmyslového sveta je tento svet večný a nemenný. Človek prináleží k
tomuto svetu svojou dušou.
Tautológia výrokovej logiky

Tautológia výrokovej logiky je formula, ktorá má v poslednom stĺpci pravdivostnej tabuľky vo všetkých riadkoch P. Tautológia vyrokovej logiky umožňuje vykonávať ekvivalentné transformácie formúl.
Sugescia pomenovania

Sugescia pomenovania je podľahnutie viere, že nejaký jav, entita je taká, ako naznačuje jeho pomenovanie, napr. mužský rod slova "boh" vnukuje myšlienku, že boh má mužské pohlavie.
Elidsko-eretrijská škola

Elidská škola alebo elidsko-eretrijská škola bola jedna zo sokratovských škôl, ktorej prívržencami boli: Faidón z Elidy, Menedemos, Asklepiades z Eretrie. Zachovali sa o nej len útržkovité správy; svojimi názormi sa podobala megarskej škole.
Stúpenci elidsko-eretrijskej školy sa zaoberali prevažne etickými otázkami. Menedemos tvrdil, že všetky rôznorodé cnosti majú jednotný základ, a preto ich možno redukovať na jediné dobro, ktoré je vlastne rozumom postihnuteľnou pravdou. Menedemovi pripisujú aj názor, že všeobecné vlastnosti vecí samostatne nejstvujú, prejavujú sa iba v jednotlivých konkrétnych veciach.
Štylistika

Štylistika je odbor lingvistiky, ktorý sa zaoberá štýlom, t. j. využitím jazykových prostriedkov, ktoré sú typické pre daného autora, grupu; ich prejav, sloh. Štylistiku charakterizujú aj ako náuku o slohu a jazykovom štýle. Skúma funkčné využívanie jazykových a mimojazykových výrazových prostriedkov v konkrétnych prejavoch.
Každodenný svet

Každodenný svet je relatívne samostatná sféra mimo vedy, umenia, náboženstva a filozofie tvorená názornými entitami a procesmi, ku ktorým každodenný človek zaujíma intuitívne stanovisko.
Synonymika

Synonymika môže byť:
Sugestopédia

Sugestopédia (novšie názvy: desugestopédia, rezervopédia, [po anglicky] Reserves Capacity Communicative [skr. Re-Ca-Co] - pozri podkapitolu Komentár k iným názvom) je pedagogický systém (najčastejšie používaný pri výuke cudzích jazykov), vyvinutý bulharskými vedcami G. Lozanovom a E. Gatevovou od 60. do 90. rokov 20. storočia, ktorý sa opiera o sugestológiu. Cieľom je zvýšiť efektivitu učenia tak, aby učenie prebiehalo v súlade s prirodzeným spôsobom učenia sa mozgu.
Sugestológia.
Sugestológia vznikla rozvinutím psychoterapie a je definovaná ako komplexná veda o sugescii alebo presnejšie ako veda o (zisťovaní fyzických a psychických potenciálov osoby a následnom) harmonickom urýchlení rozvoja osoby a jej daností. Zo sugestológie sa v sugestopédii zdôrazňuje najmä potreba dodržiavania troch základných psychofyziologických zákonov: (1) používanie celého mozgu (t.j. nie len napr. jeho ľavej strany), (2) súčasné používanie analýzy aj syntézy, (3) súčasné používanie vedomia aj paravedomia (paravedomie je definované ako nevedomá psychická aktivita ľubovoľnej intenzity, vrátane takých jednoduchých vecí ako sú reflexy a zvyky). 
Fungovanie.
Konkrétne sugestopédia funguje tak, že najprv vytvorí veľkú rezervu informácií v paravedomí žiaka a potom získané informácie aktivuje v príjemnom prostredí, v ktorom sa žiaci venujú hrám, piesniam, hudbe a sú konfrontovaní so zmenami, prekvapeniami a jednotlivými viacerými stránkami svojej osobnosti. Učiteľ poskytuje žiakom bezpečné a povzbudivé prostredie, ktoré im umožňuje robiť chyby, vyjadriť sa, ale aj skryť sa za ostatných. Po celý čas sa udržuje integrovaná dynamická rovnováha jednak emócií a logiky, a jednak časti a celku. Sugestopédia nepracuje s hypnózou. 
Komentár k iným názvom sugestopédie.
Názov desugestopédia (používaný od roku 1994) má zdôrazniť dôraz na desugestívnu sugesciu. Názvy "Reserves Capacity Communicative" (používaný od roku 1998) a rezervopédia (používaný od roku 2006) majú zdôrazniť, že si je metóda vedomá potenciálu "rezerv mysle".
Príbuzné metódy.
Na (de)sugestológii založené a jej podobné (ale odlišné) sú metódy :
Spoločné všetkým 4 metódam zostávajú 3 prvky pôvodnej (de)sugestopédie: hudba, relax a sugescia. 
Treba poznamenať, že viaceré texty nepresne používajú vyššie uvedené termíny a termín sugestopédia v rôznych kombináciách ako úplné synonymá.
Štylizácia

Štylizácia alebo (ako proces aj) štylizovanie môže byť:
Materiálny svet

Materiálny svet je súhrn hmotných objektov a interakcií hmotných objektov.
Tautoméria

Tautoméry sú štruktúrne izoméry (konštitučné izoméry) chemických zlúčenín, ktoré môžu voľne prechádzať z jedného na druhý. Táto reakcia je zvyčajne výsledkom presunu protónu (vodíkového katiónu). Tento dej je dôležitý napríklad v chovaní aminokyselín alebo nukleových kyselín, základných výstavbových molekúl živých systémov.
Chemická reakcia, pri ktorej sa premieňa jeden tautomér na druhý, sa nazýva tautomerizácia. Tento koncept sa nazýva tautoméria. Zriedka sa nazýva dezmotropia (kedy sú oba tautoméry stabilné a možno ich vyizolovať z roztoku). Kedysi sa nazývala i alelotropia.
Tautoméria by nemala byť zamieňaná s rezonančnými štruktúrami. Tautoméry sú odlišné zlúčeniny, ktoré možno identifikovať podľa rôznych vlastností (napríklad spektroskopických). Naproti tomu rezonančné štruktúry umožňujú vysvetliť chovanie či vlastnosti molekúl, ale neexistujú ako samostatné molekuly.
Príklady.
Tautoméria je všadeprítomná v organickej chémii. Zvyčajne je asociovaná s polárnymi molekulami a iónmi obsahujúcimi funkčné skupiny, ktoré sú aspoň slabo kyslé. Tautoméry existujú väčšinou v pároch, čo znamená, že sa protón presúva medzi dvoma miestami v molekule. Typicky je to zmena spojená s pohybom dvojitej väzby: H−X−Y=Z ⇌ X=Y−Z−H. Bežné páry tautomérov zahŕňajú:
Druhy tautomérie.
Dve špecifické podkategórie tautomerizácie sú:
Tautomerizácia môže všeobecne byť katalyzovaná:
Prototropia.
Prototropia je reakcia, počas ktorej sa presúva protón, a je to najbežnejší druh tautomérie. Prototropická tautoméria sa dá považovať za časť acidobázického chovania látok. Tieto tautoméry sú sadami izomérnych protónovaných štruktúr s rovnakým sumárnym vzorcom a celkovým nábojom.
Ako prototropia sa môže označovať i presun protónu v rámci štruktúry smerom k stabilnejšej molekule, napríklad ak vzniká konjugovaný systém:
Valenčná tautoméria.
Valenčná tautoméria je druhu tautomérie, pri ktorej sa rýchlo tvorí a zaníka obyčajna alebo dvojitá väzba, a to bez zmeny polohy atómov alebo skupín. Je odlišná od prototropickej tautomérie a spočíva v rýchlej reorganizácii elektrónov tvoriacich väzby.
Párom valenčných tautomérov so vzorcom C6H6O sú oxepin a benzénoxid.
Iné príklady tohto typu tautomérie je možné vidieť napríklad u bullvalénu a u otvorených či cyklických foriem niektorých heterocyklov, ako sú azidy a tetrazoly.
Valenčné tautoméry vyžadujú zmenu v molekulárnej geometrii a nemali by sa zamienať s rezonančnými štruktúrami.
Štádium

Štádium môže byť:
Erlangenská škola

Erlangenská škola () je nemecká filozofická škola blízka analyticko-filozofickej tradícii. Program erlangenskej školy možno chápať ako spojenie prvkov analytickej filozofie a prvkov kritickej teórie.
Miesto človeka vo svete tematizuje ako dialógovú situáciu. Hlavnými predstaviteľmi erlangenskej školy sú: Paul Lorenzen, Wilhelm Kamlah, Oswald Schwemmer.
Konštruktívny, teoretickovedný program školy je zameraný na metodické a kritické zdôvodnenie všetkých vied, vrátane teórie vedy samej. Forma zdôvodnenia sa chápe v intenciách Hugo Dingler. Metodickosť zdôvodnenia spočíva v úplnosti a v tom, že sa uskutočňuje bez kruhu a v zreteľne oddelených krokoch. Úplnosť znamená, že svoje vychodisko má v báze zdôvodnenia, ktorá už nevyžaduje dálšie zdôvodňovanie. Touto bázou je predvedecká prax a v nej zabehaný spôsob používania jazyka. Prax teda predchádza každej teórii. Konkrétne sa zdôvodňovanie uskutočňuje tak, že sa systematicky rekonštruujú jazykové vyjadrovacie prostriedky každej vedy. Cieľom je poskytnúť vedeckej praxi prehľadné a intersubjektívne naučiteľné jazykové prostriedky. Dospieva sa tak k uisteniu, že racionálne dialógy o vedeckych tvrdeniach možno viesť so spoločným vedením o tom, ako možno dovoleným spôsobom argumentovať za alebo proti týmto tvrdeniam. Táto rekonštrukcia má svoje východisko vo Ludwig Wittgenstein idei jazykovych hier. Keďže jazyk a skutočnošť nemožno radikálne rozlíšiť, stáva sa rekonštrukcia jazykových prostriedkov vied
zároveň konštrukciou ich predmetov. Preto sa erlagenská teória vedy označuje ako konštruktívna.
Súhrn

Súhrn je celok zložený z nejakých entít, napr. prostredie.
Gašpar Šulek

Gašpar Šulek (* 1788 Paludza – † 1827 Bratislava) bol slovenský filozof, evanjelický kňaz, od roku 1815 v Tisovci a teológ, člen Učenej spoločnosti malohontskej. Vychádzal z Kanta. Šulek podal apagogický dôkaz existencie Boha, podľa ktorého Boh existuje preto, lebo nie je možné dokázať jeho neexistenciu.
Možný svet

Možný svet je jedna z predstaviteľných realizácií svetov odlišných od aktuálneho (skutočného) sveta. Je to logicky prijateľná alternatíva reálneho svet, svet realizovateľný za určitých podmienok alebo svet, ktorý môže byť za určitých predpokladov myslený ako skutočný. Jednu realizáciu zo súboru
možných svetov označujú ako stav vecí.
Možný svet sa odlišuje od reálneho sveta aspoň v jednom atribúte pripisovanom individuám.
Synopsa

Synopsa (gr.) môže byť:
Tavenina

Tavenina je roztavená látka alebo zmes. V geológií sa pod pojmom tavenina väčšinou myslí magma, i keď tá reálne nie je čistou taveninou, ale jej zmesou spolu s už vykryštalizovanými minerálmi.
Ivan Odilo Štampach

Ivan Odilo Štampach (* 18. február 1946, Praha) je český teológ, religionista a bývalý 
dominikán Od roku 1999-2002 posobil v Starokatolickej cirkvi v Prahe (za Co bol v roku 1999 z rádu vylúčený a exkomunikovaný). Od roku 2000 pôsobí ako docent na Katedre religionistiky na Univerzite Pardubice a na Institutu ekumenickych studii Praha-IES. V rokoch 1948 - 1975 žil na Slovensku (Hlboké a Trenčín). Studoval na Univerzite Komenskeho v Bratislave.
Filozofická škola

Filozofická škola je skupina predstaviteľov toho istého filozofického smeru, filozofického programu, filozofickej metódy nadväzujúca najčastejšie na prácu alebo idey niektorého vynikajúceho filozofa. Príkladom je Platónska akadémia, Aristotelovo Lykeion alebo Epikurova záhrada. 
V súčasnosti sa pod filozofickou školou chápe skupina mysliteľov, umelcov alebo vedcov, ktorí sa hlásia k tomu istému prúdu.
Šúnja

Šúnja alebo šúnjam je sanskritský výraz, ktorý možno preložiť slovenskými adjektívami "prázdny, otvorený, ničotný, neexistujúci". Spolu s pojmom šúnjatá je jedným zo základných pojmov budhistickej náuky: vyjadruje filozofický koncept, náboženský prístup a spôsob etického konania. Bez jeho realizácie nie je možné oslobodiť sa z kolobehu zrodení.
Synopsia

Synopsia je univerzálne nahliadnutie výsledkov všetkých partikulárnych nahliadnutí vzťahujúcich sa na určitý komplexný predmet; je to nahliadnutie eidosu tohto
predmetu.