burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kompenzácia účinníka

Kompenzácia účinníka (skr. PFC z angl. power factor correction) je proces, ktorý posúva fázu vstupného prúdu vzhľadom k napätiu. Upravuje sa účinník, ktorý je u zariadení bez PFC obvodu zvyčajne 0,75. PFC ho upravuje na 0,95 - 0,99. PFC môže byť aktívne alebo pasívne.
Účinník je cosinus fázoveho posunu medzi napätím a prúdom (tento uhol sa zvyčajne označuje φ).
Kompenzácia účinníka k odobreanému indukčnému výkonu dodáva kapacitný výkon.
Indukčné spotrebiče pre svoj výkon potrebujú magnetizačný prúd. Tento výkon sa nepremení na užitočnú energiu (svetelnú, tepelnú, mechanickú), ale cirkuluje medzi generátorom a spotrebičom. Nazýva sa JALOVÝ VÝKON.
Zdanlivý výkon je celkový výkon, ktorý spotrebič potrebuje pre svoju činnosť.
Činný výkon reprezentuje tú časť celkového zdanlivého výkonu, ktorá sa premieňa na užitočnú prácu a pokrýva činné straty spotrebiča.
Jalový výkon slúži na vytvorenie magnetického poľa spotrebičov a na pokrytie jeho jalových strát. Vytvára teda podmienky na chod spotrebiča, sám sa však netransformuje na užitočnú prácu.
Pasívne PFC.
Je najpoužívanejší typ PFC, pretože je lacný. Je realizovaný jednoduchým kapacitným filtrom na vstupne, ktorý vyrovnáva nelinearitu účinníka. Kompenzuje účinník na maximalne 0,95.
Aktívne PFC.
Je to drahší typ, pretože je realizovaný niekoľkými obvodmi. Kompenzuje účinník na viac ako 0,95. 
Ideálny účinník = 1 (teda cosinus uhla 0, žiaden posun medzi napätím a prúdom, napätie a prúd sú vo fáze) čisto odporová záťaž, ktorá neodoberá žiaden kapacitný alebo magnetizačný (na vytvorenie mag. poľa) prúd. Teda žiaden jalový prúd.
Alpínia galangová

Alpínia galangová ("Alpinia galanga") je rastlina z čeľade ďumbierovité ("Zingiberaceae").
Podzemok sa používa sa na varenie v indonézskej a thajskej kuchyni pod názvom galangal.
Kladistika

Kladistika je moderný systém klasifikácie organizmov na základe ich evolučnej príbuznosti, nie tradične podľa morfologickej podobnosti. Na rozdiel od tradičných metód klasifikácie kladie dôraz na objektívnu, kvantitatívnu analýzu a hlavne na analýzu príbuznosti sekvencií DNA a RNA.
Pôvodcom kladistiky je nemecký entomológ Emil Hans Willi Hennig, ktorý ju nazýval "fylogenetická systematika". Názov "kladistika" je odvodený z gréckeho slova κλάδος/klados, teda "vetva". Kladistika zoskupuje fylogeneticky príbuzné (majúce hypotetického spoločného evolučného predka) skupiny organizmov do vetiev (angl. "clade"), ktoré zobrazuje graf zvaný kladogram.
Alpínia liečivá

Alpínia liečivá (lat. "Alpinia officinarum") je rastlina z čeľade ďumbierovité ("Zingiberaceae").
Podzemok sa používa sa na varenie v indonézskej a thajskej kuchyni pod názvom galangal.
Ďumbier lekársky

Ďumbier lekársky (zastarano ďumbier pravý, zázvor pravý; lat. "Zingiber officinale") je rastlina z čeľade ďumbierovité ("Zingiberaceae").
Pochádza z juhovýchodnej Ázie ako väčšina ďumbierovitých. Podzemok, ktorý sa používa ako korenina a liečivka, sa nazýva takisto ďumbier.
Peter Hochschorner

Peter Hochschorner (* 7. september 1979, Bratislava) je slovenský vodný slalomár, trojnásobný olympijský víťaz a trojnásobný majster sveta vo vodnom slalome. V disciplíne C2 súťaží spolu so svojou dvojičkou Pavlom Hochschornerom. Ako prví kanoisti na svete sa stali trojnásobnými olympijskými víťazmi.
Pavol Hochschorner

Pavol Hochschorner (* 7. september 1979, Bratislava) je slovenský vodný slalomár, trojnásobný olympijský víťaz a majster sveta vo vodnom slalome. V disciplíne C2 súťaží spolu so svojou dvojičkou Petrom Hochschornerom. Obaja sú (ako prví na svete v tejto disciplíne) trojnásobní olympijskými víťazi.
Georg Gaál

Georg Gaál alebo Georg von Gaal (* 21. apríl 1783, Bratislava – † 8. november 1855, Viedeň, Rakúsko) bol uhorský spisovateľ, prekladateľ a folklorista. 
Pracoval ako hlavný knihovník a galerista Mikuláša Esterháziho vo Viedni. Podľa publikácie "Illustrieter Führer durch Pozsony (Pressburg), Sigmund Steiner's 1907" v literatúre objavil svet maďarskej rozprávky.
Beara (polostrov)

Beara (angl. "Beara Peninsula", ír. "Béara") je polostrov vybiehajúci do Atlantického oceánu v juhozápadnom Írsku. Severovýchodná časť je súčasťou grófstva Kerry, západná a južná grófstva Cork.
Poloha.
Do oceánu vybieha medzi zálivmi Kenmare Bay na severe a Bantry Bay na juhu, od materskej pevniny sa oddeľuje na línii medzi ústiami riek Roughty na severe a Coomhola na juhu. Prebieha od severovýchodu na juhozápad, dosahuje dĺžku 51 km, maximálnu šírku 18 km a minimálnu šírku len cca 0,5 km (v oblasti mysu Crow Head). Smerom na juhozápad sa postupne zužuje a v západnej časti polostrova vybiehajú do oceánu malé polostrovy zakončené mysmi Cod's Head, Black Ball Head, Garnish Point a Crow Head. Pobrežie polostrova je veľmi členité, do pevniny sa vrezávajú zátoky a zálivy Lehid Harbour, Kilmakilloge Harbour, Ardgroom Harbour na severe, Coulagh Bay a Garnish Bay na západe, Bear Haven, Adrigole Harbour a Glengarriff Harbour na juhu. Pri južnom pobreží sa rozprestiera ostrov Beara Island, pri západnom Dursey Island, pri severnom pobreží leží niekoľko menších ostrovov (Inishfarnard, Ormond's Island, Dinish Island).
Reliéf.
Povrch polostrova je značne členitý, západnú časť pokrýva pohorie Slieve Miskish Mountain, kým východnú pohorie Caha Mountains. Najvyšším bodom je vrch Hungry Hill (685 m n. m.), ďalšie vrcholy sú Knockowen (658 m n. m.), Coomnadiha (642 m n. m.), Caha (608 m n. m.), Lackabane (602 m n. m.), Coomacloghane (598 m n. m.), Sugarloaf Mountain (573 m n. m.) v pohorí Caha Mountains a Maulin (620 m n. m.), Knockgour (488 m n. m.), Knocknagallaun (376 m n. m.) v pohorí Slieve Miskish Mountain.
Vodstvo.
Rieky tečúce na polostrove sú krátke, najdlhšia pramení v centrálnej časti pohoria Caha Mountains, tečie na severovýchod, na dolnom toku na sever a oproti mestečku Kenmare ústi do zálivu Kenmare Bay. Viaceré rieky vytekajú z jazier vo vnútrozemí polostrova. Nachádza sa tu niekoľko ľadovcových jazier, z nich najväčšie sú: Lough Inchiquin, Cloonee Loughs, Glenbeg Lough, Glanmore Lake, Barley Lake, Glenkeel Lough, Lough Shanoge, Lough Derreenadavodia a Cummer Lough.
Obyvateľstvo.
Najväčším sídlom na polostrove je mestečko Castletown Bearhaven, medzi významnejšie obce patria Glengarriff, Adrigole, Lauragh, Ardgroom, Eyeries a Allihies. Najbližšími väčšími mestami sú Killarney v grófstve Kerry a Bantry v grófstve Cork. Pozdĺž okraja polostrova prebieha turistická magistrála The Ring of Beara.
Jozef Karol Habsbursko-lotrinský

Jozef Karol Ľudovít Habsbursko-lotrinský, arcivojvoda Rakúsky ("Josef Karl Ludwig von Habsburg-Lothringen"; 2. marec 1833, Bratislava – † 13. jún 1905, Rijeka, Chorvátsko) bol druhý syn posledného palatína, arcivojvodu Jozefa Antona Habsbursko-lotrinského a princeznej Márie Dorotey Württemberskej.
Narodil sa v kúriovom dome na Ventúrskej. Zaslúžil sa ako veliteľ a ako organizátor uhorských honvédov, pôsobil tiež ako jazykovedec, prírodovedec a etnograf. Písal diela o Rómoch a ich jazyku a tiež botanické a archeologické články. Jeho učiteľ a vychovávateľ bol Floridus Rómer narodený v Bratislave.
Michal Fábry

Michael Ritter von Fabri alebo poslovenčene Michal Fábry (* 1739, Bratislava – † 9. október 1809, Mór) bol poľný maršal Rakúskej armády, držiteľ vojenského Rádu Márie Terézie (udelený 19. decembra 1790)
Rimbaba obyčajná

Rimbaba obyčajná ("Tanacetum parthenium") je rastlina z čeľade astrovité ("Asteraceae").
Seniorát (evanjelici)

Seniorát je stredný článok územnej, organizačnej a správnej štruktúry medzi cirkevným zborom a dištriktom evanjelickej cirkvi augsburského vyznania a reformovanej kresťanskej cirkvi. Do roku 1735 sa seniorát nazýval kontubernium. Na jeho čele stojí volený kňaz - senior, ktorý je zároveň farárom niektorého cirkevného zboru v rámci seniorátu, a laický dozorca.
Vladimir Soloviov

Vladimir Soloviov môže byť:
Andské hospodárske spoločenstvo

Andské hospodárske spoločenstvo alebo Andské spoločenstvo (šp. Comunidad Andina, angl. Andean Community) je hospodárske a kultúrne (v menšej miere politické) regionálne zoskupenie andských štátov, ktoré vzniklo v roku 1996 nahradením pásma voľného obchodu nazývaného Andský spoločný trh (ktorému prislúchalo integračné zoskupenie nazývané Andská skupina, Andský pakt, Cartagenský pakt či Cartagenská zmluva). 
Sídlo je v Lime v Peru. Členskými štátmi sú: Bolívia, Ekvádor, Kolumbia a Peru. V minulosti bola členom aj Venezuela, ktorá sa ale v roku 2006 stala členom Mercosuru. Asociované štáty sú: Argentína, Brazília, Paraguaj, Uruguaj a Čile (Čile bolo plným členom 1969-1976, pozorovateľom 1976-2006, pristupujúcim členom od 2006). Pozorovateľské štáty sú Mexiko a Panama.
Základným cieľom Andského hospodárskeho spoločenstva je utvorenie spoločného trhu. Už na začiatku činnosti došlo k výraznému zníženiu colných taríf vo vzájomnom obchode (do roku 1975 päťkrát po 10 %). Komisia a ďalšie orgány vypracovali: zásady politiky voči zahraničným podnikom na území štátov (odovzdanie 51 %j akcií investorom z týchto štátov), spoločné priemyselné programy – petrochemický, výroby motorových vozidiel, oceliarsky a ďalších odvetví, program integrácie sociálnej politiky.
Stredoamerický spoločný trh

Stredoamerický spoločný trh alebo The Central American Common Market (CACM) je organizácia 5 stredoamerických krajín založená v roku 1960. Patria tam Guatemala, Salvádor, Honduras, Nikaragua a v roku 1963 sa pridala aj Kostarika. Organizácia sa rozbila po udalostiach roku 1969, tzv. Futbalovej vojne, kde došlo počas kvalifikácie na FIFA 1970. Príčinou nebol futbal, ale silná imigračná vlna Salvádorčanov do Hondurasu, čo vyústilo 14. júla do toho, že salvádorská armáda zaútočila na Honduras. Prímerie bolo vyhlásené o týždeň neskôr, ale mierová zmluva bola podpísaná až koncom októbra 1980.
V roku 1991 bola organizácia obnovená, ale zatiaľ nedosiahla žiadne významnejšie úspechy.
Únia Juhoamerických národov

Únia Juhoamerických národov alebo The Union of South American Nations (hol. Zuid-Amerikaanse Statengemeenschap, port. União das Nações Sul-Americanas, špan. Unión de Naciones Suramericanas) je vízia supranárodnostného a medzivládneho spoločenstva podľa vzoru Európskej Únie, v ktorom by sa spojili dve existujúce združenia voľného obchodu: Mercosur a Andské spoločenstvo; podľa idei latinskoamerického bojovníka za slobodu, Simóna Bolivara, ktorý bol priamo zodpovedný za získanie nezávislosti juhoamerických krajín, presnejšie Venezuely, Kolumbie, Ekvádoru, Peru a Bolívie.
Zavŕšenie integrácie sa očakáva po summite v januári 2008 v Kolumbii. Jej rozpracované ciele sú jednotný trh, spolupráca na úrovni infraštruktúry, ktorú chcú dosiahnuť aj za pomoci Interoceanic Highway, spojením Čile, Peru, Brazílie a Argentíny. Prvá fáza bude ukončená koncom roku 2009 a to diaľničným spojením Peru a Brazílie, financovaný bude v pomere 40 ku 60, taktiež vybudovaním siete plynovodov, ktorý spojí štáty MERCOSURU a Čile. Ďalej ide o pásmo voľného pohybu osôb v celej oblasti južnej Ameriky, okrem Francúzskej Guyany, ktorá patrí pod správu EÚ. Hudbou budúcnosti je spoločná monetárna politika a spoločná mena, podľa slov peruánskeho presidenta Alana Garcíu.
MERCOSUR: Argentína, Brazília, Paraguaj, Uruguaj, Venezuela
Andské spoločenstvo: Bolívia, Ekvádor, Kolumbia a Peru
Ostatné krajiny: Guyana, Surinam, Čile
Pozorovateľská krajina: Panama
Nezúčastnené teritóriá: Francúzska Guyana, Falklandské ostrovy, Malvíny, Južná Georgia a Južné Sandwichove ostrovy
28. decembra 2005 bývalý čilský minister zahraničných vecí Ignacio Walker nepochodil so svojim návrhom premenovať Úniu juhoamerických národov na Juhoamerickú úniu (South American Union), z dôvodu odporu mnohých členských štátov, že by sa výsledná skratka podobala na U.S.A.
Ľadový hokej na Zimných olympijských hrách 1928

Olympijský turnaj v ľadovom hokeji v roku 1928 bol zároveň tretími Majstrovstvami sveta a trinástymi Majstrovstvami Európy. Dejiskom turnaja bolo švajčiarske stredisko zimných športov St. Moritz. Zápasy sa hrali na prírodnom ľade, kde ale na rozdiel od turnaja v roku 1924 v Chamonix neboli problémy s počasím.
Hrací systém turnaja.
Desať mužstiev (všetky okrem Kanady) bolo roztriedených do troch kvalifikačných skupín. Víťazi skupín postupovali do finálovej skupiny kde sa k tímom pripojila Kanada. Víťaz skupiny sa stal majstrom sveta.
Výsledky a tabuľky.
SKUPINA A
SKUPINA B
SKUPINA C
FINÁLOVÁ SKUPINA
Encyclopædia Dramatica

Encyclopædia Dramatica (tiež Encyclopedia Dramatica lebo ED) je internetový wiki projekt, ktorý vznikol v roku 2004. Encyclopædia Dramatica sa snaží informovať o "internetovej dráme" a internetových mémoch vulgárnym spôsobom.
Sheep’s Head

Sheep’s Head môže byť:
Sheep’s Head (polostrov)

Sheep's Head (angl. "Sheep's Head Peninsula") je polostrov vybiehajúci do Atlantického oceánu na juhozápadnom pobreží Írska. Je súčasťou grófstva Cork.
Poloha.
Na východe je spojený s materskou pevninou, na severe ho obmýva záliv Bantry Bay, na juhu záliv Dunmanus Bay. Je situovaný v smere severovýchod - juhozápad, na dĺžku má 28 km, na šírku maximálne 4 km a minimálne iba cca 0,4 km (v oblasti mysu Sheep's Head). 
Od pevniny ostrova sa oddeľuje zhruba na línii Relane Point - estuár rieky Four Mile Water (pri obci Durrus), pobrežie je viac členité na juhu. Povrch polostrova je vertikálne členitý, najvyšší bod je vrch Seefin (346 m n. m.).
Vodstvo.
Na polostrove tečú len krátke vodné toky, z nich najdlhšie sú Ahaneganavagh Stream a Ahankeesha Stream, ktoré tečú na juh. Leží tu niekoľko menších jazier ľadovcového pôvodu: Lough Akeen, Coolturtaun Lough, Doo Lough, Glan Lough, Laharandota Lough; a tiež lagúnového pôvodu: Farranamagh Lough a Loughaun.
Obyvateľstvo.
Priamo na polostrove ležia obce: Ahakista, Kilcrohane, Ballyroon, Caher, Gerahies a časť obce Durrus. Najbližšie mesto je Bantry ležiace cca 3 km na severovýchod od Relane Point. Sheep's Head Way je turistická magistrála dlhá 88 km, ktorá vedie v západnej časti polostrova po jeho pobreží, vo východnej jeho vnútrozemím. Po pobrežných komunikáciách prechádza cyklotrasa Sheep's Head Cycle Route.
Mizen Head

Mizen Head môže byť:
Materina dúška

Materina dúška môže byť starší názov:
Hewlett-Packard

Hewlett-Packard Company, skrátene HP, je nadnárodná spoločnosť zaoberajúca sa informačnými technológiami. Je to nadnárodná IT spoločnosť svetoznáma sa stala hlavne vďaka svojim tlačiarňam, osobným počítačom a špičkovým serverom.
Cieľom spoločnosti HP je vyvíjať technológie a služby, ktoré zefektívňujú chod firiem, s úmyslom osloviť čo najviac potenciálnych zákazníkov. HP je značka počítačov, notebookov, tlačiarní a iného.
Lipa obyčajná

Lipa obyčajná alebo lipa európska (lat. "Tilia europaea", "Tilia vulgaris") je druh stromu z rodu lipa (lat. "Tilia"). Ide o prirodzený hybrid medzi lipou malolistou a lipou veľkolistou ("Tilia cordata" × "Tilia platyphyllos").
Juraj Piroska

Juraj Piroska niekde uvádzaný aj ako "Juraj Piroška" (* 27. február 1987, Bratislava) je slovenský futbalový útočník. V súčasnosti je kapitánom druholigovej FC Petržalky. Je bývalým reprezentantom Slovenska do 21 rokov.
Kariéra.
Je odchovancom Slovana Bratislava, v ktorom pôsobil až do 17. rokov. Potom dostal spolu s Marekom Hamšíkom ponuku do Brescie , no rozhodol sa pôsobiť v nemeckom SC Freiburg. Po ročnom pôsobení v doraste nemeckého Freiburgu prestúpil do Trenčína, kde sa priveľmi nepresadil. Po ročnom zranení chrbtice nasledoval prestup do Artmedie Petržalka, kde sa uchytil. V zimnom prestupovom období sezóny 2008/09 bol na skúške v klube 1. FC Kolín, ale neprestúpil doň. Nakoniec, vo februári 2009, na poslednú možnú chvíľu prestúpil do Sparty Praha. Zmluvu podpísal na štyri roky, nakoniec v roku 2011 odišiel na Tehelné Pole.
Kyjovský prales

Kyjovský prales, v minulosti nazývaný Vihorlatský prales, je národná prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza vo Vihorlatských vrchoch v strede vojenského obvodu Valaškovce na Slovensku. Patrí pod správu CHKO Východné Karpaty. Rozprestiera sa na severovýchodnom svahu vrchu Kyjov.
Bola vyhlásená v roku 1974, kedy mala rozlohu okolo 50 hektárov. V roku 2007 bol však prales mnohonásobne rozšírený aj vďaka aktivite Lesoochranárskeho zoskupenia VLK a v súčasnosti tak má rozlohu 400 hektárov (). V pralese sa nachádzajú predovšetkým listnaté stromy ako buk a pod.
Kyjovský prales bol aj kandidátom na zápis do Svetového prírodného dedičstva UNESCO v kategórii Karpatské pralesy.
Územie s rozlohou na rovnakom mieste a s rovnakým názvom patrí medzi lokality európskeho významu sústavy Natura 2000.
Prevládajúcou drevinou vo vrcholovej časti Kyjova, ktorá ma kamenitý charakter je jaseň štíhly, ktorý tu dosahuje mohutné rozmery. Najhrubší nameraný obvod kmeňa jaseňa dosiahol . Z ďalších drevín sa tu vyskytuje buk, javor horský, brest horský a javor mliečny. Južné svahy Kyjova sú strmšie ako severné, majú prevažne kamenitý, miestami až sutinový charakter. Nachádza sa tu zachovalý bukový les s prímesou jaseňa štíhleho, javora a bresta horského, ktoré sa presadzujú najmä v kamenitých častiach, kde je oslabená konkurenčná schopnosť buka. Pri javore horskom bol najhrubší nameraný obvod kmeňa .
Rožok

Rožok môže byť:
Gepard štíhly

Gepard štíhly alebo gepard (lat. "Acinonyx jubatus") je jediný recentný druh z rodu gepard ("Acinonyx").
Charakteristika.
Je to najrýchlejší cicavec na svete. Pružná chrbtica sa mu pohybuje hore a dole. Zadné končatiny pri rýchlom behu dopadnú na zem skôr ako predné. Gepard dosahuje v behu na krátku vzdialenosť rýchlosť za hodinu. Takýto rýchly beh je pre geparda veľmi vyčerpávajúci a gepard sa rýchlo rozhorúči. Asi po 400 metroch si musí oddýchnuť. Gepard ako jediný z cicavcov beží za korisťou. Dĺžka tela sa pohybuje v rozmedzí 115 až , váha v rozmedzí 40 až , dĺžka chvosta dosahuje 60 až , je samotár alebo tvorí pár, status: zraniteľný.
Rozšírenie.
Pôvodne areál geparda zahŕňal Afriku, Arabský polostrov, Blízky východ a Indiu. V súčasnosti sa vyskytuje predovšetkým v strednej, západnej a južnej Afrike. V Ázii už takmer vymizli, gepard stredoázijský je s najväčšou pravdepodobnosťou vyhubený, gepard indický je kriticky ohrozený. Malá populácia (max. 200 jedincov) snáď ešte prežíva v nedostupných oblastiach Iránu a Pakistanu.
Najväčšia populácia gepardov žije v Namíbii, 2 000 - 3 000.
Systematika.
gepard štíhly ("Acinonyx jubatus"):
Introjekcia

Introjekcia môže byť:
Bazilika svätého Emeráma

Bazilika svätého Emeráma v Nitre je katedrálnym chrámom Biskupstva Nitra. Katedrála je zasvätená sv. Emerámovi, biskupovi a mučeníkovi, ktorý žil v 7. storočí. Je integrálnou súčasťou Nitrianskeho hradu a ako taká bola v roku 1961 vyhlásená za jednu z prvých národných kultúrnych pamiatok na Slovensku. Chrám pozostáva z troch stavieb rozličného veku. Románska kaplnka bola postavená na prelome11. a 12. storočia. Horný kostol sa datuje do rokov 13331355 a bol postavený v gotickom slohu. Spodný kostol bol postavený v rokoch 16211642. Neskôr bola celá katedrála prestavaná v barokovom štýle.
Tento chrám bol už v 11. storočí uvádzaný ako bazilika. Tento titul má katedrála opäť od 21. októbra 1998, keď tento starodávny titul obnovil pápež Ján Pavol II. po tom, ako ju navštívil v roku 1995.
História.
Románska kaplnka sv. Emeráma, ktorej vznik sa datuje do 11. až 12. storočia, je najstaršou zachovanou časťou katedrály. V minulosti bola považovaná za pôvodný Pribinov kostol z 9. storočia. Táto teória však bola výskumom vyvrátená. Po požiari v druhej polovici 13. storočia ju prestavali a po zničení vojskom Matúša Čáka Trenčianskeho v roku 1317 pripojili k novostavbe gotického kostola. Gotickú prestavbu sakrálneho komplexu začal biskup Meško v roku 1333 a práce boli dokončené v roku 1355. Prestavbou sa výrazne zmenila dovtedajšia podoba kostola sv. Emeráma. Neskororománska krypta zanikla a zasypali ju. Za vlády Mateja Korvína došlo k vypáleniu románskej časti hradného kostola. 
Architektúra.
Na najvyššom mieste skalnej vyvýšeniny vybudovali jednoloďový gotický chrám. Úzke priestranstvo predurčilo jeho rozmery medzi strmým svahom hradného kopca a románskym kostolom. V čase, keď hrad prestal mať strategický význam, bol celý chrámový priestor v duchu barokového slohu od základov prestavaný podľa projektov talianskeho architekta Domenica Martinelliho. Pri prestavbe došlo k uzavretiu barokového celku, čím sa dosiahlo uzavretie románskej časti priečnej steny a zúženiu lode dolného kostola. 
Interiér.
Súčasný interiér Kostola sv. Emeráma je výsledkom veľkej rekonštrukcie. Vysoký drevený kríž s ukrižovaným Ježišom Kristom na modernom oltári zo zlatého ónyxu je dielom J. Pospíšila. Z Ríma sa prostredníctvom biskupa Karola Kmeťka dostala vzácna relikvia pozostatkov sv. Cyrila. Návštevníkov môžu zaujať farebné vitráže okien od Ľudovíta Fullu s postavami sv. Ondreja a sv. Benedikta. Interiér dolného kostola neoplýva takou velebnosťou ani takým umelecky vyzdobeným interiérom ako horný kostol. Priestor obohacuje najcennejšia umelecká pamiatka celej katedrály z hľadiska sochárskej výzdoby – po architektonicko-sochárskej stránke jedinečný oltár. Plastický reliéf Snímanie z kríža tvorí ústrednú časť oltára. Pod hlavnou plastikou sa nachádza mramorový reliéf Kladenie do hrobu. Medzi ďalšie pamiatky patriace dolnému kostolu sú tri náhrobky nitrianskych biskupov a tri bočné neskorobarokové oltáre z 18. storočia.
Muzikál

Muzikál je syntetický dramatický žáner, ktorý spája literatúru, hudbu a tanec.
Pojem muzikál.
Slovo muzikál má viac významov a môže sa označovať tiež ako: muzikálový film alebo divadelná inscenácia muzikálu, poprípade muzikálové divadlo. Tieto významy však treba odlišovať.
Pri inscenovaní muzikálu musia byť interpreti nielen dobrými hercami, ale aj spevákmi a tanečníkmi súčasne. Žánrovo typický je teda muzikál, v ktorom sa strieda hovorené slovo, spev a tanec. Môže byť aj celospievaný (napr. v prípade tzv. rockovej opery) alebo s dominujúcou tanečnou zložkou (približujúc sa tak baletu), rovnako však môže tanec celkom chýbať.
Slovo muzikál pochádza zo skráteného anglického slovného spojenia "the musical comedy", ktoré označovalo v 1. polovici 20. storočia revue s humoristickými a speváckymi číslami, ktoré spravidla nemali súvislý dej.
Slovenské muzikály.
Za prvý slovenský muzikál sa pokladá Nie je všedný deň (1960) s hudbou Milana Nováka s libretom P. Ševčoviča. Paradoxne sa za prvý slovenský muzikál pokladá tiež Revízor podľa poviedky Gogoľa. 
Dátum v zozname muzikálov uvádza ich premiéru či už scénickú, televíznu alebo filmovú.
Devízová hodnota

Devízové hodnoty je pojem slovenských a predtým česko-slovenských devízových predpisov. 
Podľa súčasného Devízového zákona č. 202/1995 Z.z. (stav máj 2008) sú to peňažné prostriedky v cudzej mene (inými slovami resp. v staršej terminológii devízy a valuty) a zahraničné cenné papiere (pred prijatím novely č. 209/2007 sem patrili aj finančné deriváty a pred prijatím novely č. 602/2003 aj zlato), pričom:
Podľa predchádzajúceho Devízového zákona č. 528/1990 Zb. sú to devízy, valuty, zahraničné platobné dokumenty, zlato, zahraničné cenné papiere, vkladové listy znejúce na cudziu menu a vkladné knižky znejúce na cudziu menu , pričom:
Rovnaká bolo definícia v Devízovom zákone č. 162/1989, no vkladové listy znejúce na cudziu menu sa nespomínali.
Podľa Zákona o devízovom hospodárstve č. 142/1970 Zb. (§10) sú to devízy, valuty, cenné papiere, depozitné potvrdenky, vkladné knižky a životné poistky znejúce na cudziu menu, pričom:
Devízové prostriedky

Devízové prostriedky je starší pojem zo slovenských a predtým česko-slovenských devízových predpisov (v súčasnom Devízovom zákone z roku 1995 sa už nevyskytuje).
Podľa Devízového zákona č. 528/1990 ako aj Devízového zákona č. 162/1989 to sú peňažné prostriedky v cudzej mene, teda devízy a valuty.
Podľa Zákona o devízovom hospodárení č. 142/1970 to sú valuty, devízy, zlato a zahraničné cenné papiere, pričom:
Valuty

Valuty alebo valuta sú peňažné prostriedky v cudzej mene vo forme bankoviek, štátoviek a obežných mincí. Opakom je pojem devízy. 
S takouto definíciou to je pojem v niektorých krajinách kontinentálnej Európy (Rakúsko, Španielsko a pod.), ale používal sa najmä v bývalých socialistických krajinách, napr. Česko-Slovensku, Rusku či Nemeckej demokratickej republike, teda krajinách bez konvertibilnej meny. 
Na Slovensku sa v poslednom Devízovom zákone z roku 1995, t. j. od kedy sa slovenská koruna stala konvertibilnou, už nespomína ako právny pojem. V predchádzajúcom Devízovom zákone č. 528/1990 Zb. ako aj Devízovom zákone č. 162/1989 bol definovaný ako peňažné prostriedky v cudzej mene vo forme bankoviek, štátoviek a obežných mincí. V Zákone o devízovom hospodárstve č. 142/1970 bol definovaný ako bankovky, štátovky a všetky druhy obežných mincí cudzích štátov.
Valuta

Valuta môže byť:
Devízy

Devízy (j. č. devíza je zriedkavé) môžu byť:
Niekedy sa pod pojmom devízy nesprávne zahŕňajú aj valuty.
Pojem devíza (Devise, divisa a pod.) sa vyskytuje v kontinentálnej Európe, presný anglický ekvivalent neexistuje.
Slovenské právo.
V slovenskom finančnom práve sa pojem ako právny pojem v poslednom Devízovom zákone z roku 1995, teda odkedy je slovenská koruna konvertibilná, už nevyskytuje (iba ako prídavné meno "devízový", ale to sa nevzťahuje iba na slovo "devízy"). 
V Devízovom zákone č. 528/1990 ako aj Devízovom zákone č. 162/1989 bol pojem definovaný ako peňažné prostriedky v cudzej mene, ktoré sú na účtoch v tuzemských alebo zahraničných peňažných ústavoch, alebo s ktorými možno nakladať na základe zahraničných platobných dokumentov, pričom zahraničnými platobnými dokumentmi sa rozumejú doklady, s ktorými je spojené právo na peňažné plnenie v cudzej mene (zmenky, šeky, akreditívy, poukážky, platobné karty a pod.).
V Zákone o devízovom hospodárstve z roku 1970 boli devízy definované ako všetky druhy výplat na zahraničné miesta, ako aj platobné dokumenty znejúce na cudziu menu (zmenky, šeky, akreditívy, poukážky a pod.).
Devíza

Devíza môže byť:
Alexandr Alexandrovič Volkov (kozmonaut)

Alexandr Alexandrovič Volkov (; * 27. máj 1948, Gorlovka) je bývalý sovietsky, resp. ruský kozmonaut zo Sojuzov a kozmických staníc Saľut a Mir.
Život.
Mladosť a výcvik.
Úspešne absolvoval Charkovské vyššie letecké učilište a potom tam zostal pracovať ďalších šesť rokov ako letec – inštruktor. V roku 1976 bol prijatý do oddielu kozmonautov, avšak aj naďalej pokračoval vo zvyšovaní kvalifikácie testovacieho armádneho pilota. Do kozmu letel až o 9 rokov.
Lety do vesmíru.
Po prvýkrát letel z kozmodrómu Bajkonur na jeseň 1985. V Sojuze T-14 na orbitálnu stanici Saľut 7 s ním leteli Vladimir Vasiutin a Georgij Grečko. Stali piatou základnou posádkou. Po 64 dňoch pobytu sa predčasne vracal s chorým Vasiutinom na Zem.
Druhý, naozaj dlhodobý let sa uskutočnil na palube Sojuzu TM-7, kde bol Volkov veliteľom. Spolu s ním leteli Sergej Krikaľov a francúzsky kozmonaut Jean-Loup Chrétien. Na štarte z Bajkonuru bol prítomný aj francúzsky prezident François Mitterrand. Na stanici Mir ich privítala 3. základná posádka Vladimir Titov a Musa Manarov. Po mesiaci spoločného pobytu kozmonauti Titov, Manarov a Chrétién odleteli na Zem, Volkov zostal na Mire ako člen 4. základnej posádky. Na Zem sa vrátil po 151 dňoch. 
Tretí pobyt bol pre neho rekordne dlhý, trval 175 dní. Loď, na ktorej štartovali niesla označenie Sojuz TM-14 a Volkov bol jej kapitánom, v posádke mal kozmonautov Toktara Aubakirova z Kazachstanu a Franca Viehböcka z Rakúska. Na štarte z Bajkonuru bolo prítomných 14 hláv štátov Európy. Na obežnej dráhe sa pripojili k stanici Mir, kde pôsobila 9. základná posádka Anatolij Arcebarskij a Sergej Krikaľov. Po týždni sa pätica rozdelila, v lodi Sojuz TM-12 na Zem odleteli Arcebarskij, Aubikarov a Viehböck, Volkov zostal ako člen 10. základnej posádky s Krikaľovom. Počas pobytu prijali niekoľko zásobovacích lodí Progress a tiež Sojuzy s medzinárodnými posádkami. Krikaľov s Volkovom pristáli na území Kazachstanu v lodi Sojuz TM-13.
Je zaregistrovaný ako 183 kozmonaut Zeme s 391 dňami strávenými v kozme.
Po letoch.
Na druhý deň po úspešnom pristátí bolo oznámené, že obaja kozmonauti dostali za odmenu osobné auto a finančnú odmenu (Volkov 75000 SUR). Jeho syn Sergej Alexandrovič Volkov sa tiež stal kozmonautom, štartoval v roku 2008 na lodi Sojuz TMA-12.
Alexandr Volkov

Alexandr Volkov môže byť:
Aulus Cornelius Celsus

Aulus Cornelius Celsus (asi 25 pred Kr. – 50 po Kr.) bol rímsky vzdelanec a encyklopedista, autor mnohozväzkovej encyklopédie "Artes" (Vedy). Celsova encyklopédia sa zaoberala šiestimi obormi: poľnohospodárstvom, lekárstvom, vojenstvom, rečníctvom, filozofiou a právom. Z týchto oddielov sa v úplnosti dochovalo osem kníh (VI-XIII) pojednávajúcich o lekárstve. Dochovaný výber sa objavuje pod menom "De medicina" (O lekárstve).
Celsus pochádzal pravdepodobne zo Zaalpskej Galie ("Gallia Narbonensis"). Pre obrovský objem informácii o starovekom lekárstve, chirurgii, liečivách a výžive sa už od stredoveku predpokladalo, že sám musel byť lekárom. Dnes sa takáto možnosť javí ako nie úplne pravdepodobná.
Celsova "Medicina" vychádza zo starších gréckych prameňov, obzvlášť z pojednaní o alexandrijskej medicíne, nie je to však iba kompilácia. Celsus sám pridáva niektoré rímske poznatky a postupy. Navyše, Celsus spomína existenciu viacerých lekárskych škôl a ich vzájomné spory, ale sám si udržiava nadhľad, čo mu umožňuje kriticky hodnotiť viaceré lekárske smery. Učenec sa napríklad zmieňuje o napätí medzi lekármi „empirickými“, ktorí sa uspokojili s určovaním diagnózy na základe vonkajšieho pozorovania a jej následným liečením, a „racionalistickými“, ktorí sa pokúšali odhaliť pôvod chorôb a boli zástancami pitiev a štúdia anatomických vlastností ľudského tela. V súvislosti s týmito dvoma stranami sa Celsus snaží polemizovať o kladoch a záporoch experimentov vykonávaných na zvieratách a na ľuďoch.
Celsov štýl charakterizuje výrazová vybrúsenosť a elegancia. Zaraďuje sa k najelegantnejším prozaickým dielam, ktoré antický svet priniesol, za čo vďačí svojej neprestávajúcej obľube od čias humanizmu.
"De medicina" Aula Cornelia Celsa bola po prvý raz v tlači vydaná už roku 1478.
Lucius Iunius Moderatus Columella

Lucius Iunius Moderatus Columella (Gades, Hispánia, 4 – asi 70) bol rímsky spisovateľ, autor diela o poľnohospodárstve. Podľa nápisu nájdeného v Tarente slúžil ako vojenský tribún roku 35 v Sýrii. Táto funkcia bola bežnou procedúrou, ktorá predchádzala politickej alebo administratívnej kariére v Ríme. Columella s najväčšou pravdepodobnosťou patril k bohatej aristokracii, keďže sa označuje ako vlastník viacerých statkov, mimo iné v Ardei, Carseoli a Albe.
Dielo.
Columella, ako sa zdá, písal svoju prácu o poľnohospodárstve nadvakrát. Z prvej, staršej edície sa dochovala jediná kniha, ktorá nesie názov "De arboribus" (O stromoch). Druhá edícia, nesúca názov celého diela, "Res rustica" (O poľnohospodárstve), sa zachovala v plnom znení, teda v dvanástich knihách. Obsahom jednotlivých kníh je pôdohospodárstvo, včelárstvo, sadárstvo, záhradníctvo, ošetrovanie stromov, vinárstvo, chov dobytka a drobného zvieratstva a úlohy hospodára a jeho ženy pri udržiavaní a zveľaďovaní statku.
Desiata kniha nazývaná "De cultu hortorum" (O záhradníctve) je písaná ako básnická skladba v hexamteroch. Je to pocta Vergíliovi, ktorí v svojom diele o roľníctve, "Georgica", o záhradách nepojednával a uviedol, že túto možnosť ponecháva neskorším autorom.
Columella používa mnohé zdroje z bohatej literatúry o poľnohospodárstve, ktoré považovali Rimania za jednu z tradičných činností svojho národa. Z latinských autorov sú to predovšetkým Marcus Porcius Cato, autor spisu "De agri cultura" (O poľnohospodárstve), a Marcus Terentius Varro, autor diela "De re rustica" (O poľnohospodárstve). Jeho ďalšími prameňmi sú práce, ktoré sa nám nedochovali: pojednania gréckeho spisovateľa Xenofonta, poľnohospodárstvu venované oddiely encyklopédie Aula Cornelia Celsa, práce kartáginského spisovateľa Magona, rímskeho vzdelanca Gnaea Tremellia Scrofa a ďalších.
"De re rustica" je venované istému Publiovi Silvanovi.
Tandikat

Tandikat je v súčasnosti neaktívny stratovulkanický komplex, nachádzajúci sa na indonézskom ostrove Sumatra, asi západne od sopky Marapi.Komplex pozostáva z dvoch stratovulkánov "Tandikat" () a "Singgalang" (). Vrchol Tandikatu je ukončený širokým kráterom, v rámci ktorého stojí mladší troskový kužeľ. Koncom 19. a začitakom 20. storočia boli zaznamenané tri menšie erupcie z centra Tandikat.
Pavol Farkaš

Pavol Farkaš (* 27. marec 1985, Vráble) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za slovenský klub FC Nitra. Na drese nosí číslo 26 a hráva ako stredový obranca.
Farkaš odštartoval svoju futbalovú kariéru v Nitre, odkiaľ sa v roku 2007 presunul do Petržalky. Po jednej sezóne v klube prestúpil do Vaslui. V roku 2012 odišiel do talianskeho Chieva Verona, odkiaľ v sezóne 2013/14 hosťoval v Ternane. Hral aj za Gabalu, Xanthi a AEL. V roku 2018 sa vrátil do Nitry a v sezóne 2019/20 bol jej kapitánom. 
V júni 2020 v Nitre skončil, keď ho vyhodili noví ukrajinskí majitelia. V júli toho roku podpísal zmluvu s treťoligovým tímom Spartak Myjava. V januári 2021 sa po 12 rokoch vrátil do Petržalky, kde pôsobil do konca sezóny, po ktorej ukončil profesionálnu kariéru. V sezóne 2022/2023 hral za Dolné Obdokovce. Od septembra 2022 pôsobí ako tlmočník slovenského reprezentačného trénera Francesca Calzonu.
Watchdog

Watchdog (z angl. "strážny pes") je prevzatý výraz, ktorý sa používa pre označenie činnosti od štátu nezávislých skupín (príp. aj jednotlivcov), ktoré sa venujú verejnej kontrole moci. Ide hlavne o prácu mimovládnych organizácií zameraných na kontrolu zákonnosti postupov štátnych orgánov (prípadne orgánov územnej samosprávy), ich nečinnosti - v prípadoch, keď by konať mali, prípadne efektívneho využívania verejných prostriedkov - teda financií, z ktorých je financovaný štát, územná samospráva, verejnoprávne inštitúcie a organizácie im podriadené, či od nich závislé. Zriedkavo sa watchdog používa aj na označenie samotných organizácií, ktoré sa venujú watchdogovým aktivitám.
Výsledky svojich zistení watchdogové organizácie zvyčajne publikujú buď v snahe vyvolať tlak verejnej mienky na to, aby príslušné úrady začali dôsledne dodržiavať (uplatňovať) zákony, prípadne etické pravidlá, alebo aj v snahe upozorniť na „diery v zákonoch“ - teda neexistenciu právnych noriem, ktorá vedie k eticky neprijateľnému zneužívaniu moci, či verejných prostriedkov.
Správy renomovaných watchdogových organizácií mávajú vysokú odbornú hodnotu a vierohodnosť a bývajú podkladmi aj pre rozhodovanie oficiálnych medzinárodných inštitúcií a orgánov. Medzi najznámejšie patria pravidelné správy Amnesty International. Watchdogové organizácie niekedy slúžia ako arbiter pri posudzovaní sporného uplatňovania etických pravidiel - v tejto úlohe vystupovala napr. organizácia Article 19, ktorá posudzovala návrh slovenského Tlačového zákona pre Organizáciu pre bezpečnosť a spoluprácu v Európe (OBSE resp. OSCE).
Organizácie označované ako watchdogové sa zvyčajne zameriavajú na poukazovanie na:
Watchdogové organizácie mnohokrát využívajú postupy investigatívnej žurnalistiky. Charakterom práce sa im podobajú organizácie na ochranu práv spotrebiteľov, ktoré sa však medzi watchdogové organizácie nezvyknú zaraďovať.
Najznámejšími watchdogovými organizáciami pôsobiacimi na Slovensku sú: Aliancia Fair-play, Transparency International Slovakia, Memo 98, Amnesty International, Greenpeace.
Talang

Talang je aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v západnej časti ostrova Sumatra, asi 20 km juhovýchodne od mesta Padang. Zaujímavosťou sopky je to, že nemá vrcholový kráter, všetky erupcie sa odohrávali z trhlín na severovýchodnom úbočí. Na svahu sopky sa nachádzajú aj dve jazierka, väčšie z nich má rozmery 1 × 2 km. V 19. storočí bolo zaznamenaných niekoľko menších erupcií, sopka sa neskôr ozvala aj v roku 1963 a naposledy v rokoch 2001, 2005, 2006 a 2007.
Mizen Head (polostrov)

Mizen Head alebo staršie Ivagha (angl. "Mizen Head Peninsula", resp. "Ivagha Peninsula", ír. "Carn Uí Néid") je polostrov vybiehajúci do Atlantického oceánu na juhozápadnom pobreží Írska. Je súčasťou územia grófstva Cork. Mys Brow Head je najjužnejším bodom pevninskej časti ostrova. Na dĺžku meria 27 km, na šírku maximálne 11 km a minimálne 2 km.
Poloha.
Polostrov prebieha v smere severovýchod - juhozápad, od zvyšku pevniny ostrova sa oddeľuje zhruba v línii obcí Durrus na severe a Ballydehob na juhu. Severné pobrežie obmýva záliv Dunmanus Bay, juhozápadné zálivy Dunlough Bay a Barley Cove a južné Keltské more so zálivmi Toormore Bay, Croagh Bay, Skull Harbour a Roaringwater Bay. Pobrežie je značne členité po celej dĺžke s hlboko vrezanými zálivmi a zátokami a viacerými ostrovmi pri pobreží. Najväčšie ostrovy v tesnej blízkosti pobrežia sú Long Island, Castle Island a Horse Island na juhu a Furze Island na severe. Na južnom pobreží okrem toho vybiehajú do mora malé polostrovy zakončené mysmi Mizen Head, Brow Head, Streek Head, Spanish Point, Castle Point a Coosheen Point, na západnom pobreží je to mys Three Castle Head. 
Reliéf.
Povrch polostrova je pomerne členitý, najvyšším bodom je vrch Mount Gabriel (407 m n. m.) v centrálnej časti. Medzi ďalšie významné vrchy patria: Knocknamaddree (312 m n. m.), Mount Corin (286 m n. m.), Knockaughna (268 m n. m.) a Knockaphuca (237 m n. m.).
Obyvateľstvo.
Na polostrove ležia dve mestečká - Ballydehob a Schull, obe na južnom pobreží, okrem nich obce Goleen, Dunmanus, Rossbrin, Toormore a Crookhaven. Polostrovom prechádza turistická magistrála nazývaná Malin to Mizen, ktorá spája najsevernejší bod írskej pevniny (mys Malin Head) s mysom Mizen Head.
112 (televízna relácia)

112 je dokumentárna relácia, ktorá bola vysielaná na TV Markíza. Relácia zachytáva akčné, niekedy aj tragické zábery priamo zo záchranárskych či policajných akcií. Komentáre k jednotlivým epizódam načítali Marián Miezga, Tomáš Maštalír a Marek Majeský.
Priemerná sledovanosť tejto relácie bola okolo 335 tisíc divákov. Reprízy sa vysielali na Markíze KRIMI.
Istota (rozlišovacia stránka)

Istota môže byť:
Balfourova deklarácia

Balfourova deklarácia (1917) bol neoficiálny otvorený list, ktorý poslal 2. novembra 1917 britský minister zahraničných vecí Lord Arthur James Balfour v mene jeho vlády Lordovi Rothschildovi, ako neoficiálnemu židovskému predstaviteľovi. Tento list je klasifikovaný ako formálne politické stanovisko britskej vlády k vzniku "národnej domoviny pre židovský ľud na území Palestíny". Deklarácia nebola prejednávaná v poslaneckej snemovni, ale vojnovým kabinetom na Downing Street 10. Zástupcovia sionistického hnutia toto považovali za prvý krok na vytvorenie židovského štátu v Palestíne.
Marcus Gavius Apicius

Marcus Gavius Apicius bol preslávený rímsky labužník z 1. storočia. Pravdepodobne podľa neho je pseudoepigraficky pomenovaný súbor kuchárskych predpisov a receptov, známy aj ako De re coquinaria, „O umení kuchárskom“ – v skutočnosti je to však neskorší kompilát asi zo 4. storočia.
Cognomen Apicius nebolo vlastným menom Marca Gavia. Dostal ho práve na základe svojej povesti labužníka a milovníka luxusu podľa povestného gurmána Apicia, žijúceho v 90. rokoch pred Kr. Marcus Gavius Apicius bol súčasníkom cisára Tiberia.
Životopisné údaje o tomto Rimanovi sa zakladajú na dnes už stratenom diele gréckeho gramatika Apiona (1. stor. po Kr.) a na správach jeho súčasníkov alebo takmer súčasníkov. Mnohé z informácií o Apiciovi sa však blížia legendám alebo klebetám. Napríklad údaj, že by bol hodoval po boku Maecenata, Augustovho dôverníka a ministra kultúry, ktorý uvádza Martialis, je len ťažko pravdivý, vzhľadom na to, že Maecenas zomrel v roku 8 pred Kr., v čase, keď mohol byť Apicius sotva mladík. Niektoré z historiek o Apiciovom živote sú:
Dielo.
Spis De re coquinaria vychádza z gréckych pojednaní o gastronómii, rovnako ako z rímskych dietologických príručiek. Hoci je toto dielo, pozostávajúce z desiatich kníh, podľa tradície pripisované Apiciovi, vznikalo postupným pridávaním jednotlivých častí ako kompilácia. Jej najmladšie časti pochádzajú pravdepodobne až zo 4. storočia. Na základe scholií k dielu satirika Iuvenala možno za Apiciom napísané časti teoreticky považovať niektoré z oddielov kuchárky venované príprave omáčok. Apiciovo meno sa v priebehu nasledujúcich vekov stalo synonymom požívačnosti.
Proprietárny formát

Proprietárny formát je súborový formát, ktorý je krytý patentom alebo copyrightom. Takéto obmedzenia sú pokusom zabrániť spätnému inžinierstvu, aj keď spätné inžinierstvo súborových formátov pre ciele interoperability je považované za legálne, hlavne tými, čo ho praktizujú. To, či to legálne je, alebo nie, závisí od krajiny a jej vlastných zákonov, okrem iného tiež aj podľa softvérových patentov.
Protikladom proprietárneho formátu je otvorený formát, ktorý nedáva koncovým užívateľom žiadne obmedzenia, a je tiež často dobre čitateľný.
Súkromie, vlastníctvo, risk a sloboda.
Jeden zo stálych problémov obklopujúcich používanie proprietárnych formátov je existencia vlastníctva. Ak je informácia uložená tak, že používateľov poskytovateľ softvéru sa snaží udržať tajomstvo, užívateľ síce môže vlastniť informáciu, ale nemá žiadnu možnosť ako ju získať používaním ich softvéru. Ak užívateľ nemá možnosť informáciu získať, ale výrobca ju má – prakticky má kontrolu nad užívateľovou informáciou. Fakt, že užívateľ je závislý od kúska softvéru, aby získal informáciu v jeho/jej proprietárnom formáte, dáva takmer garantované zisky pre budúce vydania softvéru.
Problém risku je v tom, že to, ako presne proprietárny formát pracuje, nie je verejne známe. Ak softvérová firma vlastniaca práva na určitý formát prestane vyrábať softvér, ktorý ho dokáže prečítať, tak potom užívateľ, ktorý tento formát používal v minulosti, môže stratiť všetky informácie, ktoré v týchto súboroch mal, aj keď toto sa deje nie často, keďže formáty bývajú „spätne inžinierované“ a výsledok býva zverejňovaný. Takéto situácie sú pomerne bežné, obzvlášť pre zastarané verzie softvéru.
Oviedo

Oviedo (v astúrčine "Uviéu") je mesto v severnom Španielsku, hlavné mesto autonómneho spoločenstva Astúria. Mesto bolo založené v roku 761.
Oviedo leží v údolí riek Nalón a Nora, pod dominantou hory Monte Naranco. Vzdialenosť od Atlantiku je asi .
Dejiny.
Mesto Oviedo vzniklo na pahorku, ktorý Rimania nazývali Ovetao. Jeho zakladateľom bol astúrsky kráľ Fruela, syn Alfonsa I. Astúrskeho (zať a následník kráľa Fruela I. Astúrskeho), ktorý panoval v rokoch 757 až 768.
Neďaleko starej rímskej "civitas" Lucus Asturum sa v roku 761 presbyteriánsky mních Máximo a jeho synovec Fromestano rozhodli založiť kláštor na okraji rímskej cesty, ktorá spájala mestá León, Pajares a Lugo de Llanera.Rovnako tu zriadili pustovňu na počesť martýra svätého Vincenta. O niečo neskôr sa asi dvadsať mníchov spojilo v kolonizátorskom pláne, premeniac miesto kláštora tak a ako to vyplývalo zo zakladateľskej listiny podpísanej 25. decembra v roku 781 prvým opátom Fromestanom. Následne ho vzal pod svoju ochranu kráľ Fruela I, ktorý toto miesto vybral za sídlo svojej ženy Munie a tu sa im narodil syn Alfonso II., známy ako "el Casto".
Neskôr syn Fruelu, Alfonso II. Astúrsky presťahoval hlavné mesto Astúrskeho kráľovstva do tohto miesta a zmenil Oviedo v sídlo biskupa. Taktiež ho ohradil a financoval stavbu palácov, kostolov a iných budov, ako akvadukt (z ktorého dnes zostávajú už len tri stĺpy).
Počas jeho vlády bola v Compostela objavená hrobka pripisovaná apoštolovi Jakubovi (v roku 812), a tento kráľ bol prvým, ktorý navštívil túto hrobku cestou z Ovieda, čím sa Alfonso II. stal prvým pútnikom do Santiago de Compostela a tým bola zahájená prvá cesta pútnikov, ako sa môžeme dočítať v dokumente Alfonsa II. s dátumom 4. september 829.
Razilka smradľavá

Razilka smradľavá ("Aposeris foetida") je rastlina z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Podobá sa na bežnú púpavu, ale celá rastlina obsahuje páchnucu mliečnu šťavu, podľa ktorej dostala rastlina pomenovanie.
František Krištof Veselý

František Krištof Veselý, rodným menom "František Veselý" (* 12. apríl 1903, Skalica – † 13. marec 1977, Bratislava) bol slovenský spevák, herec a režisér. Spolu s Gejzom Dusíkom a Pavlom Braxatorisom patrí medzi spoluzakladateľov slovenskej operety. Bol aj spoluzakladateľom divadla Nová scéna v Bratislave.
Životopis.
Jeho otec, keď bol František malý, odišiel za prácou do Ameriky a už sa naspäť nevrátil. Druhýkrát sa jeho mama vydala za továrnika Krištofa z Budapešti. S manželom odišli do Budapešti a pretože nevlastný otec nemal o Františka záujem, tak ho vychovávali rodičia jeho mamy - Kotekovci v Skalici. Spolu s Jankom Blahom (ten sa neskôr stal známym slovenským operným tenorom) spievali v skalickom cirkevnom zbore. Keď mal František sedemnásť rokov zomrel mu nevlastný brat v Budapešti. V Budapešti ho jeho nevlastný otec adoptoval a František začal používať meno - "František Krištof Veselý".
V Budapešti začal ako zborista spievať v Budapeštianskom operetnom divadle. Popri štúdiu gymnázia vyštudoval aj v rokoch 1921 - 1923 štátnu hereckú školu v Budapešti. V roku 1930 začal vystupovať vo viacerých mestách - Segedíne, Debrecíne, Rábe, Cegléde, Miškovci a iných. V Miškovci sa zoznámil so svojou manželkou Gizkou. Neskôr získal miesto v Kráľovskom divadle v Budapešti.
V roku 1931 podpísal zmluvu so Slovenský národným divadlom do operetného súboru. Tu okrem spievania aj režíroval operety (1931 až 1933, 1936 – 1938, 1940 – 1946). Popri vystupovaní v maďarskom alebo slovenskom divadle hosťoval aj v českých divadlách. Svoju prvú filmovú rolu stvárnil v roku 1936 v komédii Uličnice. Okrem hrania v tomto filme aj spieval. V tomto istom roku nahral aj svoju prvú platňu vo firme Ultraphon. V archíve Slovenského rozhlasu je viac ako dvestopäťdesiat jeho piesní.
V období Slovenského štátu naspieval aj niekoľko platní pre nemecké firmy Telefunken a Polydor. Po 2. svetovej vojne bol zatknutý a nejaký čas pracoval v pracovnom tábore v Novákoch.
Bol spoluzakladateľom divadla Nová scéna v Bratislave, ktoré otvorili 30. 11. 1946 premiérou Shakespearovej komédie Skrotenie zlej ženy v réžii Drahoša Želenského. Viedol tu súbor hudobnej komédie. V divadle Nová scéna pôsobil medzi rokmi 1946 - 1964. Napísal vlastnú knihu spomienok s názvom S úsmevom a veselo, ktorá vyšla až v roku 2006 vo vydavateľstve Q111 pod názvom Moja cesta s piesňou.
Kostihoj hľuznatý

Kostihoj hľuznatý (lat. "Symphytum tuberosum") Čelaď: Borakovité (lat.Boraginaceae)Trvalka vysoká 0,20 až 0,40 m. Má jednoduchú stonku a hľuznatý podzemok. Listy sá elipsovito kopijovité,žltkastobile kvety majú rurkovite lievokovistú korunu. Kvitne od apríla do júna.
Ostrica sedmohradská

Ostrica sedmohradská ("Carex transsilvanica", syn. "Carex depressa" subsp. "transsilvanica") je rastlina z čeľade šachorovité ("Cyperaceae"). Je uvedená v Červenom zozname ohrozených rastlín Slovenska ako zraniteľný druh.
Telekia ozdobná

Telekia ozdobná ("Telekia speciosa") je rastlina z čeľade astrovité ("Asteraceae").
Blue Cheer

Blue Cheer bolo americké rockové trio založené v roku 1967 v San Franciscu. Trio bolo jednou z prvých formácií, ktoré spojili psychedelický rock s bluesom a hard rockom. Sú označovaní za jednu z prvých heavy metalových skupín.
Pôvodnými členmi skupiny boli Dickie Peterson (basová gitara a spev), Leigh Stephens (gitara) a Paul Whaley (bicie).
O skupine.
Blue Cheer sa vyznačovali vysokou hlasitosťou či hlučnosťou hrania, ktoré boli v ich podaní rovnocennou súčasťou hudobného prejavu. Počas nahrávania druhého albumu "Outsideinside" v roku 1968, museli opustiť nahrávacie štúdio, keďže miestnosť, kde nahrávali, vraj svojou kapacitou nepostačovala ich neuveriteľnému zvuku. Nahrávka nakoniec unikátne vznikla na voľnom priestranstve.
Ich coververziu hitu Eddieho Cochrana „Summertime Blues“ z roku 1968 považujú mnohí odborníci a priaznivci heavy metalu za prvú ozajstnú heavy-metalovú pieseň. 
Zaujímavosť.
V roku 2004 gitarový časopis Guitar World zostavil poradie 100 najhorších riffov a sól všetkých čias. V prvej desiatke rebríčka sa coververzia „Summertime Blues“ umiestnila na druhom mieste za „víťazom“, C. C. DeVille, gitaristom skupiny Poison.
Externé odkazy.
Hudobné skupiny ukončené v roku 2009
Zoznam piesní Františka Krištofa Veselého

Toto je zoznam piesňovej tvorby, ktorú naspieval František Krištof Veselý.
Zoznam.
poz. * pieseň - duet - (autor hudby / autor textu piesne)
(h:/t:) - doteraz nezistený autor hudby alebo textu
Quintus Cornificius

Quintus Cornificius bol rímsky rečník a autor práce o rečníctve žijúci v 1. storočí pred Kr. V súčasnosti sa uvažuje o tom, že by mohol byť stotožnený s autorom anonymného diela "Rhetorica ad Herennium" (Rétorika pre Herennia). Za hlavný argument pre túto hypotézu sa pokladá viacero pasáží z Cornificiovho diela, ktoré cituje Quintilianus a ktoré sa zhodujú s textom Rétoriky.