burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Miloš Vesel

Miloš Vesel (* 29. január 1909, Zvolen† 22. jún 1989, Ružomberok) bol slovenský generál in memoriam, protifašistický bojovník, účastník SNP.
Životopis.
Absolvoval gymnázium v Banskej Bystrici (1929). Študoval na vojenskej škole v Košiciach, na Vojenskej akadémii v Hraniciach, na Vojenskej aplikačnej škole delostrelectva v Olomouci, absolvoval vojenské kurzy v Míloviciach, v Plaveckom Podhradí, Vysokú vojenskú školu v Prahe. Od 1929 vojak v Nitre, od 1932 dôstojník československej a neskôr slovenskej armády z povolania. Pôsobil ako vojenský veliteľ vo viacerých delostreleckých útvaroch v Brezne, v Banskej Štiavnici a i. Od júla 1944 veliteľ posádky v Ružomberku. Bol protifašisticky zmýšľajúci, ako dôstojník slovenskej armády spolupracoval s odbojom, orientoval sa na londýnske centrum. Spoluorganizátor a účastník SNP. Do povstania sa zapojil ako veliteľ vojenskej posádky v Ružomberku. Počas obsadzovania Ružomberka partizánmi došlo popravám nemeckých vojakov a civilistov partizánmi. Z Ružomberka ustúpil resp. utiekol pred slabou nemeckou jednotkou, obranu musel konsolidovať pplk. Černek. Veliteľ obranného úseku Biely Potok 6. taktickej skupiny 1. čs. armády na Slovensku. Neskôr po prechode povstania do hôr pôsobil ako zástupca veliteľa a súčasne veliteľ 1. práporu 2. čs. paradesantnej brigády. Po spojení s Červenou armádou bol od februára veliteľom delostrelectva 4. čs. samostatnej brigády. Po oslobodení z politických dôvodov predčasne prepustený z armády. Rehabilitovaný bol v roku 1964. Nositeľ vysokých vojenských vyznamenaní, 10. december 1991 in memoriam udelená hodnosť generálmajor a Rad M. R. Štefánika III. tr.
Mirko Vesel

Mirko Vesel (* 23. máj 1903, Zvolen – † 6. jún 1976, Weil der Stadt) generál, vojenský veliteľ, protifašistický bojovník, organizátor a účastník SNP. Bol iniciátor a hlavný aktér dobytia budovy Veliteľstva pozemného vojska, ktoré prebehlo 29. augusta 1944 v Banskej Bystrici.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (19131921), na Vojenskej akadémii v Hraniciach na Morave, na Vojenskej aplikačnej škole delostrelectva v Olomouci, neskôr absolvoval niekoľko vojenských kurzov. Od roku 1923 dôstojník československej a neskôr slovenskej armády, príslušník delostreleckého pluku vo funkcii veliteľa, prednosta 4. odd. štábu 1. divízie, dôstojník na doplnkovej správe MNO v Bratislave. 
Bol účastník ilegálneho protifašistického hnutia, spolupracovník občianskych odbojových skupín. Stúpenec čs. exilovej vlády, organizoval informačné služby britskej rozviedky pre československý zahraničný odboj. Spoluorganizátor a účastník SNP, 29. augusta 1944 bol s bratom Milanom iniciátor a aktér obsadenia budovy Veliteľstva pozemného vojska v Banskej Bystrici. Tiež bol signatár Proklamácie s slovenským vojakom a Proklamácie k slovenskému národu, ktorými bolo vyhlásené povstanie. Počas neho bol prednosta politickej správy Veliteľstva 1. čs. armády na Slovensku, v októbri-novembri 1944 zástupca 1. čs. armády na Slovensku v delegácii povstaleckej SNR na rokovaniach s exilovou vládou v Londýne a účastník delegácie na rokovaniach v Moskve. 
Po roku 1945 sa zúčastnil na budovaní novej čs. armády a 19. februára 1947 bol vymenovaný do hodnosti brigádny generál. V roku 1950 bol zbavený vojenskej hodnosti, ktorá mu bola v roku 1991 vrátená "in memoriam". Mestský národný výbor v Banskej Bystrici mu udelil 21. augusta 1990 čestné občianstvo in memoriam. Pochovaný je v Banskej Bystrici.
Externé odkazy.
Mikuláš Vešeléni

Mikuláš Vešeléni - Wesselényi de Hadad (starším slovenským pravopisom Wesselényi, historickým pravopisom aj Wesselini; ) (* 14. február Trenčianske Teplice† 4. február 1666, Banská Bystrica) bol rímskokatolícky duchovný, jezuita a pedagóg.
Životopis.
Pochádzal z významného uhorského protestantského šľachtického rodu Vešeléniovcov, ktorý pochádzal z Novohradskej župy. Jeho otcom bol barón Štefan Vešeléni z Hadadu, kráľovský radca a župan Solnockej župy, matka Katarína, rodená Deršfi ("Derssfy").
Jeho brat František Vešeléni bol významným uhorským vojvodom a politikom.
Od roku 1626 bol členom jezuitskej rehole, doktor filozofie. Vyučoval filozofiu, teológiu a fyziku na univerzite v Trnave. Bol rektorom bratislavského kolégia. Neskôr bol predstaveným Dómu sv. Alžbety v Košiciach. Bol členom predstavenstva jezuitskej školy v Trenčíne.
Je autorom viacerých filozofických dišpút.
Kornélia Veselová

Kornélia Veselová, rod. "Barányová" (* 2. február 1866, Solčany† 26. február 1945, Slovensko) bola slovenská národnokultúrna pracovníčka. Je pochovaná v Banskej Bystrici.
Životopis.
Národná a kultúrna pracovníčka. Predsedníčka Živeny a Červeného kríža vo Zvolene. Iniciátorka založenia a členka družstva Lipa vo Zvolene. Predsedníčka, členka Živeny v Banskej Bystrici. Zakladajúca členka a funkcionárka obnoveného MO MS v Banskej Bystrici.
František Veselovský

František Veselovský (* 30. september 1845, Liptovská Lúžna – † 13. marec 1917, Trnava) bol slovenský advokát, politik a bankár.
Životopis.
Jeho otec bol František Veselovský a matka Barbora rod. Cibuľová. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, žiak Martina Čulena, právo absolvoval v Bratislave, JUDr. Pôsobil ako advokát v Trnave (od 70 rokov 19. storočia), od 1897 zakladateľ a správca Trnavskej a vidieckej ľudovej banky, právny poradca a funkcionár Spolku sv. Vojtecha. Od začiatku 20. storočia člen Slovenskej národnej strany, jej poslanec v uhorskom sneme (19011905). Aktívny národný pracovník počas štúdií člen spolku "Naprej", v uhorskom parlamente bojoval za práva slovenského národa, mecén slovenských kultúrnych podujatí. Publikoval články o volebnej tematike.
Pavol Veselský

Pavol Veselský (* 5. marec 1849, Banská Bystrica - † 15. apríl 1933, Nădlac, Rumunsko) bol pedagóg a publicista.
Životopis.
Študoval na učiteľskom ústave v Soprone. Od 1865 pomocný učiteľ v Aszóde, učiteľ v Pitvaroši, po 1920 pôsobil v Nadlaku. Významný pedagóg, bojovník za nár. práva Slovákov na Dolnej zemi a proti maďarizácii, osvetový pracovník a publicista. V pedagogických príspevkoch sa venoval vyučovaciemu procesu, rodinnej výchove, povinnostiam učiteľa, odmeňovaním aktivity žiakov. V osvetových článkoch sa zameral na problematiky včelárstva a národopisu, autor učebníc dejepisu a národopisu. V ľudovýchovnej a osvetovej práci sa zameral na záhradníctvo a včelárstvo, založil v Pitvaroši dychovú kapelu a slov. spevokol, aktivizoval činnosť ochotníckeho divadla. Predplácal a rozširoval slov. knihy a časopisy. Bol poslancom rumun. snemu za Tótkomlós. Spolozakladateľ a prvý vzdelávateľ Sokola v Nadlaku. Vyznamenaný Radom Rumunskej koruny.
František Veselý (lekár)

František Veselý (* 9. október 1950, Trenčín - † 19. apríl 2000, Banská Bystrica) bol lekár-onkochirurg.
Životopis.
Študoval na Lekárskej fak. UK v Bratislave. Nastúpil do NsP KÚNZ v Banskej Bystrici (1. augusta 1978). Vedúci úseku onkochirurgie Chirurgickej kliniky Nemocnice s poliklinikou FDR v Banskej Bystrici (po → A. Pelikánovi). Autor monografie 
Operácia katarakty rohovkovým rezom (Bratislava roku 1998), autor a spoluautor štúdií a odborných článkov v lekárskych časopisoch.
Ľudovít Veselý

Ľudovít Veselý (* 28. september 1910, Budapešť – † 14. december 1944, Kováčová) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, protifašistický bojovník, účastník SNP.
Životopis.
Študoval teológiu v seminári v Banskej Bystrici (19291932), 1932 vysvätený za kňaza. Počas štúdia v Banskej Bystrici tajomník Literárnej školy banskobystrických klerikov. V roku 19331936 rokuk. kňaz, 19361940 dôstojník duchovnej služby čs. resp. slov. armády z povolania, 19401944 administrátor fary vo Zvolenskej Slatine. Odporca fašistického režimu na Slovensku, pre pokus o útek do zahraničia, po prezradení zatknutý, prepustený z armády. V civilnej duchovnej správe podporoval protifašistický odboj, zapojil sa do SNP ako spravodajský dôstojník 1. čs. armády na Slovensku. Po potlačení Povstania do hôr opäť zapojený do ilegálneho odboja, ukrýval sa v seminári v Banskej Bystrici, 12. decembra 1944 nem. bezpečnostnými orgánmi zatknutý, odsúdený na trest smrti a popravený.
Vladimír Vestenický

Vladimír Vestenický (* 14. december 1919, Brusno – † 20. február 1979, Bratislava) bol slovenský maliar.
Životopis.
Narodil sa v rodine krajčíra Jozefa Vestenický (* 1894 † 1960) a jeho manželky Anny rod. Rizoniovej (* 1900 † 1982). Základnú školu navštevoval a 1931-38 študoval na gymnáziu v Prievidzi, 19411943 na Odd. kreslenia a maľovania na SVŠT v Bratislave. Absolvoval študijné pobyty v Madride (1943-1944) a v Paríži (1945). V Paríži žil s prestávkami až do roku 1947. Roku 1948 sa stal starostom Prievidze. Roku 1950 obvinený z velezrady a väznený v Ilave a Leopoldove. Od roku 1952 žil v Bratislave. Umelecké začiatky nachádzal v sociálne cítiacich prácach. V povojnovom období hlavnou témou jeho diel sa stalo SNP a budovateľské námety, ale aj mestské veduty a krajiny. Maľoval aj portréty a autoportréty. Maľoval pre významné spoločenské inštitúcie v Bratislave, v Prahe v Banskej Bystrici a i. V Banskej Bystrici aj vystavoval (1979). Jeho diela sú v Slovenskej národnej galérii (SNG) v Bratislave, Galérii mesta Bratislava (GMB), Stredoslovenskej galérii v Banskej Bystrici, a v Krajskej galérii v Nitre. Roku 1972 zaslúžilí umelec.
Ján Jozef Veterl

Ján Jozef Veterl (Vetterl) (* Slovensko) bol kníhtlačiar.
Životopis.
Majiteľ tlačiarne v Banskej Bystrici, ktorú kúpil od Zuzany Štefániovej. Podnik sa mu nepodarilo vyviesť z finančných ťažkostí, preto ho 1830 predal Filipovi Macholdovi. Počas krátkeho pôsobenia vytlačil len niekoľko drobných tlačí, medzi nimi vlastné príležitostné verše (1830) venované banskobystrickému biskupovi Jozefovi Belánskemu.
Milota Vetráková

Milota Vetráková (* 8. marec 1950, Málinec) je vysokoškolská pedagogička a ekonómka.
Životopis.
Vysokú školu ekonomickú v Bratislave, špecializácia Ekonomika a riadenie vnútorného obchodu ukončila v roku 1974. Vedecko- pedagogickú hodnosť kandidát ekonomických vied získala v roku 1982, 1987 bola menovaná doc., 2002 bola inaugurovaná za prof. Pre profesionálnu kariéru sú významné jej študijné pobyty a kurzy v zahraničí, najmä na University of West a Manchester Metropolitan v Anglicku, Fachhochshule Kempten a Freundenstadt v Nemecku, University of South Carolina v USA, vzdelávací program priemyselnej politiky v Japonsku. V roku 19741975 stredoškolská profesorka na gymnáziu v Považskej Bystrici, od 1974 – doteraz členka Katedry cestovného ruchu a spoloč. stravovania Ekonomickej fak. UMB v Banskej Bystrici, 19901993 prodekanka pre pedagogickú činnosť, 19941999 dekanka Ekonomickej fak. UMB v Banskej Bystrici, 20002002 prodekanka pre pedagogickú činnosť Ekonomickej fak. UMB v Banskej Bystrici, od 2003 dekanka Ekonomickej fak. UMB v Banskej Bystrici. Svoju odbornosť v pedagogickej činnosti orientuje na riadenie ľudských zdrojov, personálny manažment, manažérsku komunikáciu. Pod jej vedením v roku 1999 získala Ekonomické fak. medzinárodný certifikát systému kvality podľa normy ISO 9001 ako prvá na Slovensku, po certifikačnom audite v 2003 bol fakulte udelený certifikát podľa noriem ISO 9001:2000 a Ekonomická fak UMB v Banskej Bystrici získala medzinárodné akreditácie v študijných programoch na dvoch katedrách. Je členkou vo vedeckých radách na fakultách univerzít doma aj v zahraničí. Výsledky pedagogickej a vedeckovýskumnej činnosti publikovala v učebných textoch, v monografii, v odborných knižných publikáciách, vedeckých a odborných prácach, recenziách a posudkoch knižných publikácií. Na publikované práce je 121 citácií doma a v zahraničí. Svoje odborné vedomosti úspešne prezentovala na 25 konferenciách doma i zahraničí.
Ondrej Viazanica

Ondrej Viazanica (* 15. august 1920, Banská Bystrica-Kremnička - † 23. júl 1985, Banská Bystrica) bol slovenský obchodník, športovec-lyžiar, športový funkcionár.
Životopis.
Vyučil sa za obchodníka a pracoval v predajni Šport-Šeb2k v Banskej Bystrici. Organizátor príprav a účastník SNP vo Vysokoškolskom strážnom odd. Zaradený do kancelárie náčelníka štábu na Veliteľstvo pozemného vojska v Banskej Bystrici (1943), účastník bojových akcií počas SNP. Po ústupe Povstania do hôr zajatý v Hiadeľskom sedle, väznený v Banskej Bystrici, pri oslobodzovaní Banskej Bystrici-Radvane ranený (25. marca 1945), odvtedy invalid. Pretekár-lyžiar za KSTL Banská Bystrica (40. roky 20. stor.), počas vojenskej prezenčnej služby za OAP Bratislava (na memoriáli pplk. E. Budinského 3. februára 1944 získal 1. miesto v behu na 18 km so streľbou). Po oslobodení predavač a vedúci predajne Šport v Banskej Bystrici (od 1. mája 1949-máj 1985). Poslanec MsNV v Banskej Bystrici (1954-1960). jeden zo zakladateľov TJ Banská Bystrica-Radvaň. Pôsobil v TJ Istra Smrečina Banská Bystrica.
Jozef Vido

Jozef Vido (* 1909, Banská Bystrica - † 1997, Slovensko) bol pedagóg.
Životopis.
Učiteľ na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici. Stredoškolský profesor chémie a botaniky na Strednej všeobecnovzdelávacej škole (neskôr gymnázium) v Banskej Bystrici.
Branislav Viest

Branislav Viest (* 18. november 1894, Myjava – † 25. február 1952, Lučenec) bol obchodník, verejný činiteľ, protifašistický bojovník.
Životopis.
Po skončení základnej školskej dochádzky sa vyučil za obchodníka v Rimavskej Sobote. Majiteľ veľkoobchodnej firmy v Lučenci a v Lovinobani. Od 1920 politicky pracoval v Slovenskej národnej a roľníckej strane. Národný pracovník, spoluzakladateľ, majiteľ a vydavateľ, redaktor Národného týždenníka v rokoch 19281939. Počas Prvej Slovenskej republiky účastník ilegálneho protifašistického odboja, zúčastnil sa príprav SNP, 20. októbra 1943 bola v jeho byte porada reprezentantov občianskeho odboja, ktorá ho poverila nadviazaním spojenia s predstaviteľmi odboja v Banskej Bystrici, neskôr vykonával funkciu spojky medzi odbojovým hnutím v Novohrade a Banskou Bystricou. Po roku 1945 organizátor DS v Lučenci, 1948 z politických príčin prenasledovaný. Prispieval úvodníkmi a článkami o národnostných problémoch, aktuálnych otázkach Lučenca a Novohradu. Člen Slovenskej národnej rady. Činný funkcionár Novohradského evanjelického seniorátu.
Ivan Viest

Ivan Viest (* 23. október 1882, Revúca – † 13. apríl 1963, Bratislava) bol slovenský železničný inžinier a protifašistický bojovník.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Kežmarku, 19001904 na polytechnike v Budapešti. Hospodársky a odborný pracovník železničnej dopravy na Slovensku. Pracoval v službách Ministerstva železníc v Prahe a v Bratislave. Konštruktér viacerých sérií parných rušňov. Účastník protifašistického odboja, počas SNP poverený riadeným železničnej dopravy na povstaleckom území. Pracovník Povereníctva pre železnice v Banskej Bystrici, zodpovedný najmä za stavbu obrnených vlakov a zabezpečovanie železničných spojení medzi jednotlivými povstaleckými oblasťami. Spolutvorca slov. železničnej terminológie v podobe technických viacjazyčných a náučných slovníkov, elektrotechnických a strojárskych prekladových slovníkov. Publikoval v novinách a časopisoch. Prekladal z maďarčiny a ruštiny.
Karol Ladislav Viest

Karol Ladislav Viest (* 27. jún 1885, Myjava - † 11. september 1947, Hlboké) bol evanjelický kňaz, kultúrno-osvetový pracovník, národný pracovník.
Jeho otec bol Karol Viest (* 18. júl 1844 - † 30. január 1903) a matka Eleonóra rod. Rosiarová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, Rimavskej Sobote, potom v Meztúre a v Sarvaši, 1906 maturoval. V roku 1906-1910 poslucháč teológie na evanjelickej teologickej akadémii v Bratislave, 1910 ordinovaný za kňaza. Kaplán v Hlbokom, farár v Častkove, od 1923 natrvalo v Hlbokom. Počas prvej ČSR sa politicky aktivizoval v Republikánskej strane poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu. Upodozrievaný z ilegálnej odbojovej činnosti, politicky prenasledovaný a väznený. Spracoval dejiny evanjelickej cirkvi v Hlbokom, doplnené o životopis Jozefa Miloslava Hurbana (práca zostala v rukopise). Zakladateľ a predseda Samovzdelávacieho spolku, Potravného spolku a Spolku J. M. Hurbana. Roku 19341947 pokladník nitrianskeho seniorátu.
Rudolf Viktorin

Rudolf Viktorin (* 13. júl 1898, Tešice - † 3. jún 1986, Bratislava) bol československý dôstojník a protifašistický bojovník.
Životopis.
Študoval na reálnom gymnáziu v Hodoníne, na lesníckej škole v Písku. V roku 1917-1918 vojak rah.-uh. armády, potom úradník na rôznych miestach, 1945-1950 dôstojník ZNB. Po rozbití republiky organizátor ilegálneho protifašistického hnutia na severozápadnom Slovensku udržiaval kontakty so skupinou Flóra, signatár jej Memoranda (1943). Spolupracovník partizánskych skupín, ilegálnej SNR. Člen povstaleckého ÚV KSS a Vojenského ústredia SNR v Banskej Bystrici. Účastník zjednocovacieho zjazdu KSS a sociálnej demokracie v Banskej Bystrici (17. september 1944). Bezpečnostný veliteľ v Banskej Bystrici (máj 1945)). 
V povojnových rokoch sa zúčastnil na budovaní novej Verejnej a Štátnej bezpečnosti na Slovensku. Politicky prenasledovaný, väznený, 1963 rehabilitovaný.
Stanislav Vilhelmovič

Stanislav Vilhelmovič (Stanko) (* asi Považská Bystrica) bol kupec, podnikateľ.
Životopis.
Okolo 1441 si kúpil dom na námestí v Kremnici a stal sa kremnickým mešťanom. Prostredníctvom sobáša s vdovou Agnešou Bergovou, rod. Jungovou získal majetok ťažiarov Jungovcou v Banskej Bystrici (1469 majetok zdedil). Časť majetku banskobystrických Jungovcov mal v zálohu (pred 1456). Postupne sa stal v strednej Európe známym veľkoobchodníkom s drevom, ktoré ťažil v kráľovských lesoch v okolí Brezna. Spoluvlastník žilinského dedičného richtárstva.
František Vince

František Vince (* 27. október 1936, Nitra – † 18. marec 1979, Banská Bystrica) bol drevársky odborník a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Študoval na SPŠ stavebnej v Nitre, na Drevárskej fak. VŠLD vo Zvolene. Stážista na drevárskej fak. vo Varšave a v Brašove, 1973 v Oslo. Technický pracovník v Žarnovici od 1963 na Drevárskej fak. VŠLD vo Zvolene, 19631965 výskumný pracovník, od 1965 vysokošk. ped., prednášal technológiu nábytku, drevených konštrukcií a stavieb. Vo vedeckom výskume sa zameral na typológiu a konštrukciu drevárskych výrobkov. Publikoval odborné štúdie a články.
Pavel Višňovský

Pavel Višňovský (* 30. jún 1913, Banská Štiavnica – † 7. január 1994, Zvolen) bol geodet, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Vysokoškolský profesor na VŠLD vo Zvolene, jej rektor. Pracovník (1936), neskôr vedúci Katastrálneho meračského úradu v Banskej Bystrici (1941-1945). Autor publikácií o využití geodézie v lesníctve a o leteckej fotogrametrii, spoluautor vysokoškolskej učebnice, početných vedeckých a odborných prác. Autor patentových vynálezov, autorských osvedčení. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Štefan Višňovský

Štefan Višňovský (* 10. december 1909, Banská Štiavnica – † december 1944, Kováčová) bol slovenský strojný inžinier, elektrotechnik a protifašistický bojovník.
Jeho otec Daniel Višňovský, matka Matilda rod. Schwarzová, brat Pavel Višňovský.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici, elektrotechnické a strojné inžinierstvo na ČVUT v Prahe. V roku 1936 absolvoval a dosiahol titul Ing.. Počas štúdia sa zúčastnil študijného pobytu v Lipsku. Pôsobil ako technický úradník štátnych železníc vo Zvolene, zaoberal sa otázkami elektrifikácii slovenských železníc a vypracoval návrh jej postupnej realizácie. Účastník protifašistického odboja, zapojil sa do príprav SNP v okolí Zvolena, počas neho člen SNR, od 1. september 1944 povereník pre dopravu a verejné práce. Po ústupe SNP do hôr sa ukrýval v oblasti Kališťa, neskôr v Banskej Bystrici. Koncom decembra bol zatknutý príslušníkmi Pohotovostných oddielov Hlinkovej gardy vo Zvolene, popravený bol pri Kováčovej. Na jeho počesť sa od 1947 organizuje vo Zvolene Memoriál v pästiarstve.
Ľudovít Višňovský

Ľudovít Višňovský (* 15. júl 1939, Zombor) je slovenský vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Študoval na Strednej pedagogickej škole pre vzdelávanie učiteľov NŠ v Lučenci (1953-1957), absolvoval štúdium na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave (1957-1961), 1969 PhDr., 1972 CSc., 1977 docent, 1986 bol vymenovaný za profesora. 
Od roku 1961 pôsobí na Pedagogickom inštitúte v Banskej Bystrici (v súčasnosti Pedagogická fakulta UMB v Banskej Bystrici) ako asistent, odborný asistent, docent a profesor na Katedre pedagogiky. Prednáša metodológiu pedagogiky, teóriu výchovy a teóriu rodinnej výchovy. Vo svojej publikačnej činnosti sa zameriava na problém teórie výchovy, pedagogickej metodológie, pedeutológie, teórie rodinnej výchovy a výchovy k manželstvu a rodičovstvu. Na PF UMB v Banskej Bystrici vykonával funkciu vedúceho katedry (1975-1980), prodekana (1980-1983 a 1996-1998), dekana (1983-1990). Od roku 1998 je opäť dekanom. Je členom Slovenskej pedagogickej spoločnosti pri SAV, Slovenskej spoločnosti pre plánované rodičovstvo a výchovu k rodičovstvu a členom Vedeckého kolégia pre pedagogiku a psychológiu. &lt;br&gt;
Je autorom a spoluautorom monografickej a učebnicovej literatúry, publikoval vedecké a odborné štúdie, vedecko-populárne články v časopisoch a zborníkoch doma aj v zahraničí.
Pavol Vitkai

Pavol Vitkai (iné mená pozri nižšie; * 31. december 1779, Spišské Bystré (Kubachy)† 14. november 1842, Oravka) bol rímskokatolícky kňaz, čestný kanonik Spišskej diecézy, botanik a autor prvej botanickej zbierky zameranej na flóru Oravy, "Flora Arvensis" z roku 1822.
Životopis.
Jeho otec bol Martin Vitko a matka Anna rod. Majerková. Študoval v Kecskeméte, Banskej Bystrici, teológiu a filozofiu v seminári Bratislave a v Trnave. Bol rímskokatolícky kaplánom v Ružomberku a neskôr administrátor v Rabči. Od roku 1807 bol farárom v Bobrove a od roku 1815 v Zázrivej. Potom od roku 1828 zase v Zubrohlave a medzi rokmi 18301842 v Oravke. Ďalej pôsobil ako prísediaci súdnej stolice Oravskej stolice, dekan a čestný kanonik pre oravský dištrikt.
Pavol Vitkai botanizoval už ako kaplán v Ružomberka v okolí Ďumbiera, Choča, Boroch na Orave, Stohu, na Malom a Veľkom Rozsutci alebo na Babej hore či Pilsku. Výsledky floristického výskumu spísal v jeho práci "Flora Arvensis", ktorá je prvou súbornou botanickou štúdiou Oravy z 19. storočia. Zachoval sa iba rukopis. Uvádza v ňom 510 údajov o výskyte rastlín na Orave a čiastočne aj na Liptove. Niektoré údaje sa overili až po 100 rokoch, čo potvrdzuje jeho komplexné vedomosti v odbore. Rukopis sa neskôr dostal k Danielovi Szontaghovi a jeho synovi Mikulášovi Szontaghovi, ktorý zozbieral rukopisné údaje Pavla Vitakaia. Daniel Szontagha spolu so svojimi poznatkami ich publikoval v súbornej práci "Enumeratio plantarum phanerogamicarum et cryptogamicarum vascularium comitatus Arvensis in Hungaria" v roku 1863. Pavol Vitakai sa zoznámil s Ľudovítom Medzihradským, s ktorým uskutočnil niekoľko botanických vychádzok v okolí Starej Hory, Magury a ďalších. Okrajovo poznačil niektoré slovenské ľudové názvy rastlín.
V rodnom Spišskom Bystrom na jeho počesť 10. novembra 2012 usporiadali spomienkovú slávnosť spojenú s omšou a inštalovaním pamätnej tabule na stenu kaplnky pri miestnom Kostole svätého Michala.
"Flora Arvensis".
"Flora Arvensis" je rukopis na pergamenovom papieri z roku 1822. Skladá sa z dvoch častí, úvodná časť je momentálne stratená, druhá časť s enumeráciou rastlín sa v súčasnosti nachádza v Múzeu TANAPu v Tatranskej Lomnici. Rukopis predtým vlastnila rodina Szontaghovcov. Kópia rukopisu sa nachádza v Botanickom ústave SAV v Bratislave. Dielo bolo v roku 2012 vyhlásené za historický knižničný dokument.
Damjan Vizár

Damian Vizár (Vizy) (* 2. október 1912, Vrútky – † 17. december 1991, Banská Bystrica) bol lekár – fyziater a balneológ.
Jeho brat Jozef Vizár
Životopis.
Odborný lekár fyziatrie, balneológie a liečebnej rehabilitácie. Sekundárny lekár v Metskej nemocnici v Banskej Bystrici (19371939), okresný a župný lekár v Banskej Bystrici (19441945). Zdravotný referent a člen Revolučného ONV, zároveň vedúci lekár Masarykovej ligy proti tuberkulóze (19441948), obvodný lekár v Robotníckej poisťovni (19441952) a súkromný lekár v Banskej Bystrici; lekár inšpekcie práce na sociálnom referáte KNV v Banskej Bystrici (19501952). Zakladateľ a prvý primár fyziatricko-rehabilitačného odd. KÚNZ v Banskej Bystrici (19531976); primár odd. zdravotnej starostlivosti o telovýchovu a šport (19531966); zároveň podpredseda Slovenskej spoločnosti liečebnej rehabilitácie (1953), lekár Športového klubu Sokol v Banskej Bystrici (1953) a závodný lekár KÚNZ v Banskej Bystrici (19561960). Krajský inšpektor pre Stredné zdravotnícke školy na Odbore školstva KNV v Banskej Bystrici (19791983); samostatne pracujúci lekár NsP KÚNZ v Banskej Bystrici (19831984). Šéflekár čs. športovej výpravy na Svetovom festivale mládeže a študentstva v Moskve (1957) a okresných športových klubov. Činovník a funkcionár ČSČK, ČSZTV, člen MS, Demokratickej strany (19451946) a i. Počas SNP šéflekár Leteckého útvaru Tri Duby a Leteckej školy, organizátor Vojenskej školy zdravotníkov. Vedúci lekár, odborný dozor pri exhumácii obetí vojny v masových hroboch v okolí Banskej Bystrice (1945). Autor state "Lekár v Povstaní" a pri oslobodzovaní v knihe "Nezabúdame" (BB, roku 1949). Autor odborných článkov, prednášok, relácií v rozhlase a v televízii, v novinách a v časopisoch. Spoluautor knižných publikácií a zdravotníckych učebníc. Nositeľ viacerých štátnych vyznamenaní.
Jozef Vizár

Jozef Vizár (Vizy) (* 26. február 1909, Vrútky - † 18. november 1951, Banská Bystrica) bol lesný inžinier, športovec-oštepár.
Jeho brat Damjan Vizár 
Životopis.
Lesmajster v Čiernom Balogu, vedúci polesia vo Veľkých Uherciach, odborný pracovník Povereníctva poľnohospodárstva a lesného hospodárstva v Bratislave, riaditeľ lesného závodu na Starých Horách. Reprezentant Československa v hode oštepom, zakladateľ plavectva vo Vrútkach.
Otto Vízner

Otto Vízner (* 6. jún 1920, Ľubietová† 11. február 1990, Ľubietová) bol slovenský evanjelický kňaz, prekladateľ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (do roku 1939), teológiu v Bratislave. Kaplán v Ľubietovej, Spišskej Novej Vsi, Necpaloch a v Prešove, profesor-katechéta na gymnáziu v Martine (od roku 1946). Politicky prenasledovaný, odsúdený vo vykonštruovanom procese proti skupine evanjelických kňazov. Po prepustení robotník vo Zvolene a Banskej Bystrici. Činný v obrodnom hnutí cirkvi (1968). Autor učebnice "Vierouka a mravouka" (1949), v rukopise ostala dizertačná práca "Božie ustanovenie života" (1953). Prekladateľ diela "Symbolické knihy" (preklad pripravený 1951, vyšiel až 1992), odborných článkov. Niekoľko statí publikoval v "Lutherische Rundschau".
Zomrel v Ľubietovej 11. februára 1990 vo veku 69 rokov na infarkt.
Jozef Vlachovič

PhDr. Jozef Vlachovič, CSc. (* 12. marec 1929, Trstín - † 18. január 1977, Bratislava) bol historik, múzejník.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Trnave, históriu a germanistiku na FF UK v Bratislave, 1967 PhDr. Stredoškolský učiteľ v Trebišove, 1953-1965 pracovník Hist. ústavu SAV, 1965-1977 riaditeľ SNM v Bratislave. Autor vyše 40 štúdií venovaných najmä 
histórii slov. baníctva a banského školstva v 16. až 19. stor. Venoval sa histórii baníctva a banských miest, osobitne histórii Banskej Bystrice a Banskej Štiavnice. Práce uverejňoval v domácich a zahraničných odborných periodikách, v rkp. ostala práca o dejinách bansko-štiavnickej akadémie. Prekldateľ a editor nem. pitoreskného románu Uhorský Simplicissimus. Organizátor slov. múzejníctva.
František Vlossák

František Vlossák (Vlošák) (* 22. október 1864, Bobrov – † 30. marec 1956, South Bethlehem) bol rímskokatolícky kňaz a krajanský činiteľ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Trstenej, Oradei a v Levoči, teológiu v Banskej Bystrici a v Louvain (Belgicko), 1891 vysvätený za rokuk. kňaza. Roku 1891 odišiel do USA, kde pôsobil ako kaplán a administrátor na viacerých miestach, naposledy v South Bethlehem, potom dočasný kaplán vo viacerých kláštorocha v tábore kat. veteránov. Aktívny činiteľ v krajanskom hnutí v USA, zakladal slov. osady a spolky, spoluzakladateľ MS v Amerike, jej prvý účtovník, 1895 spoluzakladateľ Spolku slov. kňazov, 1906 spoluorganizoval prvý kat. slov. kongres, zaslúžil sa o vybudovanie kostola a školy.
Jozef Vodrážka

Jozef Vodrážka (* 25. február 1899, Banská Štiavnica – † 8. október 1987, Topoľčianky) bol notár, verejný činiteľ, ochranca prírody a február.
Životopis.
Maturoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici, 1921 absolvoval náukobeh pre obvodných notárov v Banskej Bystrici. Pôsobil ako notár, verejný činiteľ, 19501960 vedúci plánovacieho odd. Riaditeľstva Št. lesov v Topolčiankach. Angažoval sa v miestnej kultúre, hlavný v amatérskom divadelníctve a v hasičstve. Pracoval ako ochranca prírody. Spoluautor monografie o Topolčianskach, článkami prispieval do Slov. denníka a časopisu Život. Zakladateľ úverového družstva. Nositeľ ocenení.
Ondřej Vogeltanz

Ondřej Vogeltanz (* 20. august 1932, Banská Bystrica) je český scenárista a dramaturg.
Životopis.
Študoval na Filmovej akadémii múzických umení v Prahe, absolvoval roku 1956.&lt;br&gt;
V roku 1956-1958 pracoval v redakcii zábavných programov Čs. televízie Praha. Z politických dôvodov prepustený zo zákazom práce v kultúre, 1958-1959 baník v Jáchymovských baniach. V roku 1963-1983 dramaturg dramatického vysielania Čs. televízie Praha. 
Zaoberal sa najmä námetmi z diela A. Branalda (Chléb a písně, 1961; Stříbrná paruka, 1970; Dva muži v jedné válce, zakázané). Z ďalšieho diela: dramatizácie Ticho (J. Bondarev, 1960, Zlá minuta (E. Vachek, 1965), Podivný výslech (M. Twain, 1969); scenáre filmov: Tajemství ocelového města (1978), Poslední propadne peklu (1982), Odstřel (1982); scenáre tel. inscenácií: Mistr Kampanus (1969, zakázané), Princ a chuďas (M. Twain, 1971), Pozdrav z přístavu (1979) a i.
Ladislav Vokáň

Ladislav Vokáň (* 24. február 1914, Banská Bystrica - † 30. máj 1970, Banská Bystrica) bol slovenský právnik a športový funkcionár.
Dlhoročný predseda Stredoslovenskej župy hokejovej v Banskej Bystrici; správca Zimného štadióna v Banskej Bystrici. Venoval sa výchove hokejistov v žiackych kategóriách.
Gabriel Volko

Gabriel Volko (* 26. október 1873, Kláštor pod Znievom-Lazany† 25. február 1960, Martin, pochovaný Kláštor pod Znievom) bol slovenský politik, obchodník, lekárnik a politik Hlinkovej slovenskej ľudovej strany v období medzivojnového Česko - Slovenska. 
Životopis.
Jeho otec bol Jozef Volko a matka Anna rod. Országhová. Študoval na gymnáziu v Egri a v Banskej Bystrici, potom na Obchodnej akadémii v Bratislave. Po štúdiách pracoval v obchodných podnikoch svojho otca, ktorý bol významným slovenským veľkoobchodníkom v cárskom Rusku. Následne pracoval ako účtovník v banke v Hlohovci, odkiaľ odišiel pracovať do Ružomberka, kde bol vedúcim účtovníkom v miestnej papierni. Z Ružomberka sa vrátil do Kláštora pod Znievom, kde si otvoril obchod a začal sa venovať podnikaniu. V obci bol verejne činný. Spolu s miestnymi obyvateľmi sa pričinil o obnovu a zveľadenie tamojšieho patronátneho gymnázia, na ktorom dokonca určitú dobu vyučoval francúzsky jazyk. V Kláštore pod Znievom zastával niekoľko rokov aj funkciu starostu a pôsobil aj ako predseda gymnaziálneho patronátu. 
Na základe svojho katolíckeho vierovyznania a národného povedomia sa politicky angažoval v Hlinkovej slovenskej ľudovej strane. V parlamentných voľbách v roku 1925 bol za ľudovú stranu zvolený do senátu. Kandidoval v XI. volebnom kraji. V senáte zasadal v inkompatibilnom, kultúrnom, rozpočtovom a sociálnom výbore. Svoj senátorský mandát obhájil aj v nasledujúcich parlamentných voľbách v roku 1929. Tento raz kandidoval v VIII. volebnom kraji. V III. volebnom období zasadal v rozpočtovom, imunitnom, sociálnom a technicko - dopravnom výbore senátu.
V druhej polovici tridsiatych rokov 20. storočia sa postupne z politiky stiahol a neskôr žil v Žiline. 
Bol aktívnym aj v "Zväze slovenských remeselníkov a obchodníkov", kde zastával vedúce pozície. Okrem toho bol aj členom Muzeálnej slovenskej spoločnosti.
Eva Volková

Eva Volková (rod. Longauerová) (* 9. február 1937, Banská Bystrica - † 1. marec 1988, Bratislava) bola architektka.
Životopis.
Študovala na gymnáziu v Martine, 1955-1961 na Fakulte architektúry a pozemného staviteľstva SVŠT v Bratislave. V roku 1973-1988 samostatná projektantka v Stavoprojekte v Bratislave. Od roku 1970 sa venovala projektovaniu rodinných domov, administratívnych stavieb, od 1973 aj školských a kultúrnych zariadení. Autorka budovy Výskumného ústavu poľnohosp. techniky v Rovinke, adm. budovy Elektrovodu v Bratislave, typizovaných jaslí a materských škôl a 2. stavby Najvyššieho súdu v Bratislave. Spolupracovala na Katalógu projektu rodinných domov. Od 1978 členka Zväzu slov. architektov.
Jozef Volný

Jozef Volný (Wolny) (* 12. február 1819, Spišské Vlachy – † 14. september 1878, Ožďany) bol slovenský hutnícky inžinier.
Jeho otec bol Ján Volný a matka Anna Mária rod. Sommerová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu, vo filozofickom kurze a v 1. roč. právnickej akadémie v Košiciach, 18411844 na Baníckej akadémii v Banskej Štiavnici. V roku 18441848 banský inžinier Komorského úradu v Banskej Bystrici, 18481849 tajomník komisára banských miest Ľudovíta Benického, hutnícky inžinier v Pohorelej, a i. Riaditeľ Salgotarjánskej železiarskej spoločnosti v Salgotarjáne a v Budapešti. Modernizátor uhorského železiarstva a hutníctva na Slovensku. Autor knihy venovanej uhorskému banskému zákonodárstvu, článkov o železiarstve, štúdie o prameňoch k dejinám baníctva a hutníctva na Gemeri.
Ondrej Voskár

Ondrej Voskár (kr.m. Ondrej Oško) (* 13. november 1897, Riečka - † 19. jún 1976, Ružomberok) bol slovenský dôstojník, verejný činiteľ a protifašistický bojovník.
Životopis.
Vyučil sa na 4-ročnej stolárskej škole v Banskej Bystrici, 1918 absolvoval guľometný a granátový kurz v St. Yrieix-la- Perche (Francúzsko) a kurzy záložných dôstojníkov čs. armády. Vojak rak.-uh. armády, člen čs. légií v Rusku, účastník prvého i druhého odboja na dolnom Liptove a na východnom Slovensku. Počas Povstania spolupracovník so sov.partizánskymi organizátormi v Nízkych Tatrách. Počas SNP preniesol hotovosť Národnej banky z Ružomberka do Banskej Bystrice pre potreby SNR (5. september 1944). Od roku 1945 prívrženec DS, 1945-1947 poslanec SNR.
Teofil Bohumír Vozárik

JUDr. Teofil Bohumír Vozárik (pseudonym Bohuš Lipták) (* 11. december 1912, Podtureň – † 13. november 1973, Washington) bol verejný činiteľ a rozhlasový pracovník. 
Životopis.
Študoval na Právnickej fakulte UK v Bratislave. V roku 1938 získal titul JUDr. V rokoch 1940-1941 pracoval ako osobný tajomník Jána Ursínyho vo Zväze roľníckych pokladníc, neskôr bol právnym úradníkom Sedliackej banky. Zúčastnil sa SNP ako pobočník generála Jána Goliana. Po ústupe do hôr žil pod cudzím menom na rozličných miestach. Po oslobodení pracoval na Povereníctve pre pôdohospodársku a pozemkovú reformu. Od roku 1948 žil v emigrácii, od 1950 v USA. Bol redaktorom česko-slovenského oddelenia Hlasu Ameriky vo Washingtone a autorom rozhlasových programov.
Jozef Vrabec (technik)

Jozef Vrabec (* 2. marec 1909, Horná Lehota (okres Brezno) – † 1. február 1987, Bratislava) bol slovenský rozhlasový a televízny technik.
Životopis.
Študoval na Vyššej priemyselnej škole v Košiciach. Príslušník prvej generácie rozhlasových a televíznych technikov. Námestník ústredného riaditeľa Československého rozhlasu v Prahe, riaditeľ Československej televízie v Bratislave. Účastník SNP, podieľal sa na prípravách odbojového vysielania v Banskej Bystrici. Viedol technickú prevádzku Slobodného slovenského vysielača v Banskej Bystrici (1944). Rozhlasovou a televíznou prácou sa zaoberal v početných článkoch publikovaných v programových časopisoch oboch masmédií a v denníkoch. Vo vedúcich funkciách ovplyvnil rozvoj rozhlasu a televízie v Česko-Slovensku; jeden zo zakladateľov televízie v Prahe a neskôr v Bratislave.
Tomáš Vranka

Tomáš Vranka (Cornides, Prividensis) (* Slovensko) je evanjelický kňaz.
Životopis.
Rektor Špitála sv. Alžbety v Banskej Bystrici (1581-1584).
Daniel Vražda (hokejista)

Daniel Vražda (* 28. september 1938, Poprad-Veľká – † 9. november 1984, Bratislava) bol slovenský hokejista, hokejový tréner a futbalista.
Absolvoval štúdium na Strednom odbornom učilišti elektrotechnickom v Banskej Bystrici a v rokoch 19641967 študoval na Fakulte telesnej výchovy a športu Univerzity Komenského v Bratislave. Pôsobil ako futbalista v banskobystrickom futbalovom klube, ktorý vystupoval pod názvami Šk Banská Bystrica (19561957), TJ ČH Banská Bystrica (19571962) a TJ Partizán Banská Bystrica (19621963).
Ako hokejista hral za klub TJ Iskra Smrečina Banská Bystrica, kde následne pôsobil ako tréner ľadového hokeja prvej a druhej triedy. V rokoch 19581984 bol pracovníkom podniku Smrečina Banská Bystrica. Pôsobil ako tréner štátnej reprezentácie hokejistov do 20 rokov na majstrovstvá sveta v Prešove (1968). Vychoval niekoľko hokejistov československej reprezentácie (Miroslav Miklošovič, Oto Sýkora a i.).
Matej Vrbiar

Matej Vrbiar (* 23. február 1892, Tisovec – † 9. jún 1983, Rimavská Sobota) bol verejný činiteľ a roľník.
Životopis.
Navštevoval ľudovú školu v Tisovci. Sprvu samostatne hospodáriaci roľník, potom pracovník veľkoskladu v Rimavskej Sobote. V období 1. ČSR organizátor robotníckeho hnutia. Počas Slovenského štátu účastník ilegálneho protifašistického odboja, 1941 krátko väznený. Účastník SNP, člen rady RNV v Tisovci, po ústupe Povstania do hôr pomáhal pri zásobovaní partizánov, 1945 väznený gestapom v Banskej Bystrici. V roku 19351938 člen Krajinského zastupiteľstva. Nositeľ vyznamenaní.
Anton Vyrosil

Anton Vyrosil (Virosil, Viroszil, Virotsil) (* 14. apríl 1792, Banská Štiavnica - † 19. máj 1868, Viedeň) bol právnik, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici a v Trnave, 1809-1814 filozofiu na rokuk. seminári v Trnave a v Nitre, teológiu v Banskej Bystrici. Roku 1810 doktor filozofie, 1823 doktor právnych a politických vied. Rektor univerzity v Budapešti, vysokoškolský profesor v Bratislave, Budapešti a vo Viedni. Cisársky a dvorný radca, povýšený do šľachtického stavu. Zaoberal sa filozofiou práva a verejným právom, spoluzakladateľ novšej maď. politológie. Autor syntetických a encyklopedických prác a zbierky poézie.
Štefan Vysočáni

Štefan Vysočáni (Viszochani, Viszoczányi) (* 1605, Vysočany - † 11. december 1662, Banská Bystrica) bol teológ, vysokoškolský pedagóg, jezuita.
Životopis.
Pochádzal zo šľachtického rodu s predikátom z Vysočian. Roku 1630 vstúpil do jezuitskej rehole, 1633 prof. na bratislavskom gymnáziu, potom profesor teológie na Trnavskej univerzite (doložený aj 1651), 1648 spoluzakladateľ jezuitskej školy v Trenčíne, začas misionár v okolí Trenčína, 1654-1662 kazateľ a spovedník na jezuitskej škole v Banskej Bysatrici. Ovládal slovenčinu, latinčinu, čiastočne maďarčinu.
Kazimír Wachtler

Kazimír Bohumír Jozef Wachtler (* 15. február 1815, Špania Dolina, Slovensko – † 11. apríl 1872, Banská Bystrica) bol tribún a mešťanosta Banskej Bystrice (1852-1860, 1871-1872).
Životopis.
Významne sa podieľal na rozvoji školstva v Banskej Bystrici. Pôsobil ako správca ľudovej školy, v roku 1856 sa podieľal na založení banskobystrického učiteľského ústavu. Na jeho počesť mesto založilo nadáciu 400 zlatých, z ktorých úroky sa poskytovali ako podpora chudobným žiakom. Na riadení Banskej Bystrice sa zúčastňoval ako tribún, neskôr bol mešťanostom. Patril k stúpencom maďarizácie.
Eliáš Wagner

Eliáš Wagner (* Slovensko) bol evanjelický kňaz.
Životopis.
Hlavný mestský evanjelický farár v Banskej Bystrici (1612, 1617-1622).
Gašpar Wagner

Gašpar Wagner (Wagner Novizoliensis) (* Banská Bystrica) bol básnik.
Životopis.
Po absolvovaní nižších škôl na Slovensku študoval na univerzite vo Wittenbergu. Roku 1574 vydal knižne príležitostné verše na pamiatku sobáša T. Vranku s D. Branczovou.
Daniel Wagner

Daniel Wagner (* 31. december 1800, Brezno - † 10. január 1890, Budapešť) bol lekárnik, botanik, chemik.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Dobšinej a v Rožňave, farmáciu na univerzite v Pešti, farmáciu a chémiu na univerzite vo Viedni. V roku 1821 sa stal magistrom farmácie, v roku 1824 doktorom chémie vo Viedni. Pôsobil ako lekárnik v Bratislave, neskôr zdravotný radca a referent pre farmaceutické záležitosti na Ministerstve obchodu v Pešti. Popri lekárnickej činnosti sa venoval botanike, výskumu liečivých prameňov a liečivých rastlín. Roku 1834 založil laboratórium, ktoré neskôr rozšíril na továreň na liečivá a chemikálie. Vo svojom dvojzväzkovom diele "Pharmaceutisch-medizinische Botanik..." (1828) podal rozbor liečiv najmä rastlinného pôvodu, v diele "Heilquellen von Sliatsch in Ungarn..." (1834) analyzoval vlastnosti sliačskych prameňov. Ako prvý v Uhorsku zaviedol súdno-lekárske rozbory. Zaoberal sa zdokonalením výroby pušného prachu. Autor odborných článkov, statí a okolo 22 vedeckých prác. Redigoval odborný časopis "Gyógyászati Lapok".
Ignác Wagner

Ignác Wagner (* 9. august 1700, Komárno – † 30. január 1739, Viedeň) bol náboženský spisovateľ, vysokoškolský pedagóg, prekladateľ a jezuita.
Životopis.
R. 1715 vstúpil do jezuitskej rehole, po štúdiách doktor filozofie. Štyri roky vyučoval gramatiku, rétoriku a filozofiu v Trnave, kazateľ, potom tri roky predstavený duchovnej správy v cisárskej armáde. Na gymnáziu v Banskej Bystrici vyučoval gramatiku a spoločenské náuky (1725). Tretiu probáciu si robil v Banskej Bystrici (1731). Autor príležitostných kázní a prekladateľ náboženských spisov do latinčiny.
Jakub Wagner

Jakub Wagner (* 1560, Banská Bystrica - † 1600, Sabinov) bol evanjelický kňaz, pedagóg, básnik.
Jeho brat Martin Wagner (1547-1590)
Životopis.
Základné a stredné školy navštevoval v Banskej Bystrici, Ľubietovej (1570-1573). Študoval v Poľsku (Głubczyce), Bardejove, na univerzite Tübingene (1583-1584). Do 1583 rektor evanjelický školy v Ľubietovej a na neznámom mieste v Nemecku 1584 rektor v Prešove, 1586 diakon v Bardejove, 1586 vysvätený za evanjelický kňaza vo Wittenbergu, od 1590 evanjelický kňaz v Bardejove , Spišskom Podhradí, v Sabinove. Autor príležitostných lat. veršov v zborníku venovanom P. Hrabovskému a v i. zborníkoch, s T. Fabrim a S. Škultétym vydavateľ diela svojho brata M. Wagnera "Apologia examinis ecclesiae et scholae Bartphensis..." (1590). Účastník synody 1588 v Košiciach, 1593 a 1595 v Prešove, 1594 v Bardejove.
Jozef Wagner

Jozef Wagner (Vagner, Vágner, Wágner) (* 4. február 1770, Trenčín – † 26. september 1849, Brezno) bol pedagóg a odborný spisovateľ.
Životopis.
Základné vzdelanie získal v Trenčíne, študoval na evanjelický lýceu v Bratislave. Po štúdiách 17891817 učiteľ, od 1817 pokladník mestskej pokladnice, šk. inšpektor, od 1848 mestský radca v Brezne. Pozoruhodným v súvekom školstve bolo založenie konfesionálne zmiešanej dievčenskej triedy v Brezne, kt. založil v spolupráci s kat. učiteľom L. Bendíkom (škola existovala až do 1. októbra 1858). Autor príručky o správnom písaní listov a rozličných administratívnych spisov, slúžila ako učebnica, vyšla v 3 vyd. (1797, 1808, 1827).
Karol Wagner

Karol Wagner (* 3. apríl 1732, Zborov – † 7. január 1790, Sibiu, Rumunsko) bol slovenský historik a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
V roku 1747 vstúpil v Trenčíne do jezuitskej rehole. Študoval na gymnáziu v Sabinove a v Prešove, filozofiu na univerzite v Košiciach, 1757 teológiu na univerzite v Trnave, doktor teológie.
Učiteľ na kapitulnej škole, slovenský kazateľ v Pezinku, 1764 v Banskej Bystrici, kde absolvoval tretiu probáciu. Misionár na viacerých miestach. Riaditeľ krajinského archívu v Bratislave, kustód univerzitnej knižnice. Patril k zakladateľom uhorskej diplomatiky, genealógie a heraldiky. Historik zameraný na výskum starších dejín Uhorska a na genealógiu.
Písal príležitostné oslavné reči náboženského charakteru. Vydal historické pramene k svetským a cirkevným dejinám Spiša a Šariša, prácu o genealógii uhorských šľachticých rodov. Prekladal z francúzštiny. Zberateľ kníh histrického obsahu so vzťahom k Uhorsku. Katalóg jeho knižnice je uložený v Széchéniho knižnici v Budapešti.
Ľudovít Wagner

Ľudovít Wagner (* 1. august 1846, Banská Bystrica - † 17. august 1930, Bratislava) bol slovenský pedagóg, historik, jazykovedec. Pseudonym: Zólyomi.
Životopis.
Narodil sa v rodine Michala Wagnera (mešťan v Banskej Bystrici a odlievač medi) a jeho manželky Zuzany rodenej Bakošovej. Navštevoval ľudovú školu v Banskej Bystrici, 1854-1857 študoval na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici, teológiu v Bratislave, filozofiu a jazykovedu na univerzite v Budapešti, potom absolvoval študijný pobyt na univerzitách vo Viedni, Krakove, Grazi a v Cluji, 1880 doktor filozofie. Sprvu vychovávateľ, 18701872 profesor na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici, potom krátko v Budapešti, od 1874 profesor nemeckej a maďarskej literatúry a filozofie na vyššej reálke v Bratislave, 19091910 jej riaditeľ. Vedecky sa zaoberal najmä jazykovednou a literárnou históriou, dejinami Uhorska a geografiou Bratislavskej stolice. Autor životopisných prác o osobnostiach maďarskej a slovenskej literatúry a kultúry. Venoval sa tvorbe učebníc pre ľud a meštianske školy a otázkam organizácie uhorského školstva. Spoluzakladateľ a člen kultúrnych, literárnych a cirkevných organizácií, od 1919 člen Matice slovenskej.
Martin Wagner

Martin Wagner (* 1547, Banská Bystrica - † 25. november 1590, Bardejov) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ, cirkevný hodnostár.
Jeho bratom bol Jakub Wagner.
Životopis.
Študoval v Bardejove, Elblagu, na univerzite vo Wittenbergu (od roku 1571). Prvý rektor evanjelický školy v Ľubietovej, diakon (od roku 1577), farár v Bardejove (od roku 1580, senior piatich východoslov. slobodných kráľovských miest (Pentapolitany) a Šariša (od roku 1588). Ako farár v Bardejove vystupoval proti obrazoboreckým názorom kryptokalvinistov. S T. Fabrim a S. Škultétym vydal dve diela, zamerané na obranu protentantizmu augsburského vyznania proti východoslov, filipistom a kryptokalvinistom, najmä 
G. Pilcovi, kt. s ním ostro polemizoval.
Aladár Wahlner

Aladár Wahlner (Walner) (* 1. február 1861, Betliar – † 11. august 1930, Budapešť) bol banský inžinier, právnik.
Jeho otec bol Karol Walhner a matka Júlia rod. Ščavnická.
Životopis.
Od roku 1883 študoval na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, neskôr na právnickej akadémii v Košiciach, Ing. Od roku 1885 praktikant na banskom úrade v Sedmohradsku, od 1891 banský komisár v Banskej Bystrici, od 1896 hlavný banský komisár na Ministerstve financií v Budapešti. Významným podielom sa zúčastnil na príprave banských zákonov a na organizovaní banskej administratívy. Venoval sa najmä problémom banského práva, autor početných štúdií uverejňovaných v odborných časopisoch. Vydával ročenku banského a hutníckeho priemyslu "Magyarország bánya". V roku 18991903 hovorca odbornej komisie pre prípravu banských zákonov; 1909 ministerský radca.
Samuel Walesch

Samuel Walesch (* Slovensko) je medikováč.
Životopis.
Medikováč v Banskej Bystrici. Prijatý za mešťana Banskej Bystrice (23. september 1820).
Adam Wallisch

Adam Wallisch (* Kremnica) bol cinár.
Životopis.
Pôsobil ako remeselník-cinár v Banskej Bystrici. Banskobystrické meštianskej právo získal (26. mája 1628). Jeho výrobky sa nachádzajú v Stredoslovenskom múzeu v Banskej Bystrici.
Albert Ferdinand Wallo

Albert Ferdinand Wallo, tiež "Valló" (* 20. apríl 1873, Zvolen – † 5. február 1963, Gabčíkovo) bol jazykovedec, publicista, osvetový pracovník, pedagóg. Pseudonym: Veridicus.
Jeho otec bol Michal Wallo a matka Žofia rod. Bukocová.
Životopis.
Študoval na katolíckom gymnáziu v Trnave, 1897 absolvoval vysokoškolské štúdium na univerzite v Budapešti. Od 1898 stredoškolský profesor v Keszthely, Banskej Bystrici, Szekszárde a v Užhorode, správca gymnázia v Košiciach, riaditeľ gymnázia v Leviciach. V jazykovede nadviazal na dielo Samuela Czambela, spracoval výskyt slovenských výrazov v maďarskom jazyku (1897), vydal učebnicu "Slovenský pravopis" (1919), pre Maďarov príručky slovenskej gramatiky. Zaoberal sa aj štylistikou spisovnej slovenčiny a metodikou vyučovania slovenského jazyka. Jeho záujem sa orientoval aj na literatúru, autor monografie o dráme. Venoval sa i otázkam prekladu poézie a novinárskym žánrom. V publicistických príspevkoch po roku 1918 vystupoval proti iredente, pranieroval však aj čechoslovakizmus. Publikoval aj články o pedagogickej, hospodárskej, ľudovýchovnej, osvetovej a jazykovednej problematike. Ako osvetový pracovník sa zameral na boj proti alkoholizmu, na pestovanie hodvábnika a výrobu hodvábu. Hudobný autodidakt, vynikal ako huslista a skladateľ príležitostných svetských i cirkevných skladieb.