Alexander Wienerberger

Alexander Wienerberger (* 8. december 1891, Viedeň† 5. január 1955, Salzburg) bol rakúsky chemický inžinier, ktorý pracoval 19 rokov v chemických podnikoch v ZSSR. Je známy tým, že v Charkove vytvoril a uložil fotografie hladomoru z rokov 19321933, ktoré sú fotografickým dokladom masového hladovania obyvateľov Ukrajiny v tej dobe.
Životopis.
Alexander Wienerberger sa narodil v roku 1891 (iné zdroje uvádzajú chybne 1898) v hlavnom meste Rakúska-Uhorska vo Viedni, v česko-židovskej rodine. Hoci jeho otec bol národnosťou Žid, Alexander sa podľa jeho dcéry pokladal za Rakúšana a ateistu.
Od roku 1910 do roku 1914 študoval na Filozofickej fakulte na Viedni. Počas prvej svetovej vojny bol mobilizovaný do rakúsko-uhorskej armády, zúčastnil sa bitiek na východnom fronte a v roku 1915 bol zajatý. V roku 1917 sa mohol presťahovať do Moskvy, kde založil s priateľmi chemické laboratórium. Na jeseň 1919 sa pokúsil utiecť zo sovietskeho Ruska do Rakúska cez Estónsko na falošné doklady, ale v Pskove ho zatkli dôstojníci Čeky, a bol odsúdený za špionáž. Značnú časť 20. rokov strávil vo väzení Lubianka v Moskve.
Počas jeho pobytu v ruskom väzení sovietska vláda ocenila jeho odbornú kvalifikáciu. Zahraniční väzni pracovali vo výrobe, Wienerberger bol menovaný inžinierom na výrobu lakov a farieb a neskôr pracoval v továrňach na výrobu výbušnín.
V roku 1927 sa rozpadlo jeho manželstvo s Josefinou Rönimoisovou z rodiny baltských Nemcov, ktorá spolu s dcérou Annemarie a synom Alexandrom zostala v Estónsku (neskôr sa Annemarie presťahovala do Rakúska).
V roku 1928 Wienerberger prvýkrát po zajatí navštívil svojich príbuzných vo Viedni a uzavrel nové manželstvo s Lilly Zimmermannovou, dcérou výrobcu zo Schwechatu. Po jeho návrate do Moskvy boli zrušené obmedzenia, ktoré jeho manželke bránili presťahovať sa do Sovietskeho zväzu. V roku 1931 sa manželom narodila dcéra Margot (sovietska vláda umožňuje žene inžiniera vrátiť sa do Viedne po dobu narodenia).
Na začiatku 30. rokov žila rodina Wienerberger v Moskve, kde Alexander zastával vedúcu pozíciu v chemickej továrni. V roku 1932 bol poslaný do Ljubučan (Moskovský kraj), kde bol technickým riaditeľom továrne na umelé hmoty, a v roku 1933 bol poslaný do podobnej pozície v Charkove.
Fotografické doklady o hladomore 19321933..
Wienerberger žil v Charkove, vtedajšom hlavnom meste Ukrajinskej SSR, bol svedkom masívneho hladomoru a fotografoval scény, ktoré videl na uliciach mesta, napriek hrozbe zatknutia NKVD.
Počas svojho pobytu v Charkove tajne vytvoril asi 100 fotografií mesta počas Hladomoru. Jeho fotografie zachytávajú rad hladných ľudí v obchodoch, hladujúce deti, telá ľudí, ktorí zomreli od hladu v uliciach Charkova, aj masové hroby obetí hladovania. Svoje fotografie vytváral nemeckou kamerou Leica, ktorú mu pravdepodobne odovzdali priatelia zo zahraničia.
V roku 1934 odišiel Wienerberger do Rakúska a poslal negatívy diplomatickou poštou prostredníctvom rakúskeho veľvyslanectva. Rakúska diplomacia trvala na takej opatrnosti, pretože bola vysoká pravdepodobnosť prehliadky osobných vecí inžiniera na hranici a nález fotografií mohol ohroziť jeho život. Po návrate do Viedne odovzdal Wienerberger fotografie kardinálovi Theodorovi Innitzerovi, ktorý ich spoločne s generálnym tajomníkom Medzinárodného výboru národnostných menšín Ewaldom Ammende odovzdal Lige národov.
V roku 1934 vydala Vlastenecká fronta v Rakúsku Wienerbergerove materiály ako malú brožúru s názvom „Russland, wie es wirklich ist“ (Rusko, aké skutočne je), ale bez uvedenia zdroja. Wienerbergerove fotografie prvýkrát sprístupnil verejnosti v roku 1935 v knihe „Musí Rusko hladovať?“ ("Muss Russland Hungern?") Ewalda Ammende bez uvedenia autora kvôli obavám o jeho bezpečnosť. V roku 1939 vydal Alexander Wienerberger v Rakúsku svoju vlastnú knihu spomienok o živote v Sovietskom zväze, v ktorej sú dve kapitoly venované hladomoru. Fotografie boli tiež zahrnuté do jeho monografie publikovanej v roku 1942.
V roku 1944 Wienerberger slúžil ako styčný dôstojník pre ROA. Po vojne sa mu podarilo zabrániť presunu do sovietskych jednotiek – skončil v americkej okupačnej zóne v Salzburgu, kde zomrel v roku 1955.
Externé odkazy.
po ukrajinsky:
v iných jazykoch: