burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Vlajka Kórejskej ľudovodemokratickej republiky

Vlajka Kórejskej ľudovodemokratickej republiky (v kórejčine oficiálne nazývaná Inkong-gi 인공기 / 人共旗) je obdĺžnikového tvaru a pozostáva z dvoch modrých pásov (po jednom v hornej a dolnej časti vlajky), červeného pruhu v strede, na ktorom je biely kruh s červenou hviezdou.
Z histórie.
Pôvodne po oslobodení Kórey (15. augusta 1945) sa na celom polostrove používala vlajka Thägükki – 태극기 (neskôr používaná výlučne v Južnej Kórey). Časom sa na odlíšenie od juhokórejskej vlajky začala používať vlajka Inkong-gi, vyjadrujúca iné spoločenské smerovanie. Táto vlajka reflektuje viac sovietsky štýl.
Význam.
Vlajka má vyjadrovať revolučné tradície severokórejského ľudu, ktorých hlavným tvorcom bol Kim Il-song (김일성). Červená farba symbolizuje vlastenectvo. Modré pásy majú vyvolávať dojem hlavné myšlienky Severnej Kórey – nezávislosť, priateľstvo a mier... Biely kruh by mal nadväzovať na tradičný symbol thägük 태극, pričom biela je tradičnou farbou Kórey.
Báb

Báb (arabs. باب "báb" - brána), vlastným menom Sajjid Alí Muhammad alebo Mirza Alí Muhammad (* 20. október 1819, Šíráz, Perzia – † 9. júl 1850, Tabríz, Perzia) bol zakladateľ bábizmu. Zakladateľ bahaizmu Bahá’u’lláh považoval Bába za svojho predchodcu. 
Sajjid Alí Muhammad sa živil ako obchodník a cestoval po Iráne a Iraku. V rokoch 1840–41 navštívil šiitske pútne miesto Karbala, kde sa dostal do kontaktu s šajchizmom, islamským mystickým hnutím. 22. mája 1844 sa vyhlásil za predchodcu skrytého imáma (vodcu šiitskych moslimov) a prijal meno Báb. Ešte v ten večer začal písať svoje prvé náboženské dielo, komentár k dvanástej súre Koránu (súre "Júsuf") pod názvom "Kajjúm al-Asma'." Bábisti a bahájci považujú tento spis za prvé Bábovo dielo inšpirované Bohom.
V septembri 1844 vykonal Báb púť do Mekky. Pre svoju reformovanú verziu šiitskeho islamu sa mu nepodarilo získať veľa prívržencov. Po návrate do Šírázu ho perzské úrady uväznili. Vo väzení strávil pol roka a krátko po svojom prepustení sa v ňom začiatkom roku 1847 ocitol zase. Na jar roku 1848 sa v liste svojim žiakom vyhlásil za očakávaného dvanásteho imáma šiitskeho islamu. Po smrti perzského šáha na jeseň roku 1848 sa niektorí radikálni Bábovi prívrženci rozhodli využiť príležitosť a definitívne sa oddeliť od islamu. Začali viesť formu "bábistického džihádu" s cieľom vytvoriť bábistickú teokraciu. Séria povstaní Bábových prívržencov trvala päť rokov. Perzské úrady Bába v roku 1850 odsúdili na trest smrti a popravili.
Najdôležitejším Bábovým dielom je Baján, posvätná kniha bábistov a bahájcov.
Bonn

Bonn je nemecké veľkomesto, Kreisfreie Stadt v Severnom Porýnsku-Vestfálsku vo vládnom obvode Kolín nad Rýnom. Mestom preteká rieka Rýn. Medzi rokmi 1949 až 1990 bolo hlavným mestom Západného Nemecka. V roku 1989 mesto Bonn oslávilo svoje 2000. výročie. Prechodné sídlo tu má spolkový prezident, spolkový kancelár a dve ministerstvá. Šesť ministerstiev má v Bonne hlavné sídlo a sídli tu aj 16 organizácií Organizácie Spojených Národov a tým sa od 1996 mesto Bonn stalo tzv. "Mestom OSN na Rýne".
Gotlandčina

Gotlandčina alebo gutničtina je severogermánsky jazyk používaný obyvateľmi ostrova Gotland (Švédsko), niekedy pokladaný len za dialekt švédčiny. Starogotlandčina sa výrazne líšila od všetkých severogermánskych jazykov. Bola v tesnom kontakte s východogermánčinou, konkrétne s gótčinou. V kultúrnej tradícii gotlandčiny je zaujímavé, že zo všetkých germánskych jazykov si najdlhšie udržala runové písmo - až do začiatku 16. storočia.
Gótčina

Gótčina je vymretý východogermánsky jazyk, v užšom zmysle tzv. "biblická gótčina", do ktorej preložil Bibliu ariánsky biskup Wulfila, jej základ je západná gótčina. Okrem Biblie sú aj ďalšie, hlavne cirkevné pamiatky.
Jeho delenie (pokiaľ je známe) je:
Cirkevná slovančina

Cirkevná slovančina je jazyk (súbor jazykov), ktorý sa vyvinul zo staroslovienčiny v 11. storočí. Dodnes sa používa ako liturgický jazyk pravoslávnej a gréckokatolíckej cirkvi.„Cirkevná slovančina" bolo v minulosti označenie pre to, čo dnes označujeme ako staroslovienčina (prípadne vrátane cirkevnej slovančiny).
Cirkevná slovančina je vlastne súhrnné označenie pre „jazyky", ktoré sa vyvinuli z rôznych variantov staroslovienčiny v 11. storočí. Rozlišujeme najmä bulharskú cirkevnú slovančinu (stredná bulharčina), ruskú cirkevnú slovančinu, srbskú cirkevnú slovančinu, chorvátsku cirkevnú slovančinu a českú cirkevnú slovančinu. Jednotlivé varianty cirkevnoslovanského jazyka sa označujú ako „redakcie".
Niektoré odlišnosti medzi redakciami cirkevnej slovančiny:
V minulosti sa cirkevná slovančina v Rusku (do 18. storočia), Bielorusku, na Ukrajine, v Rumunsku, Srbsku, Bulharsku, Severnom Macedónsku a na východnom Slovensku používala nie len ako liturgický jazyk, ale do značnej miery aj ako literárny jazyk. V cirkevnom prostredí sa dlho používala aj ako úradný jazyk.
Jej súčasná podoba (najmä čo sa týka pravopisu) sa ustálila po reformách v polovici 17. storočia za čias moskovského patriarchu Nikona.
Cirkevná slovančina v slovenskom prostredí.
Na Slovensku sa cirkevná slovančina používa ako bohoslužobný jazyk v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi. Používa sa prispôsobená ukrajinská redakcia cirkevnej slovančiny. V prostredí pravoslávnej cirkvi sa však ojedinele vyskytujú aj tendencie používať ruskú redakciu cirkevnej slovančiny.
V minulosti sa na slovenskom území (v prostredí Mukačevskej a Prešovskej eparchie) používala cirkevná slovančina aj ako jazyk literárny a úradný (v cirkevnom prostredí), pričom jej podoba bola často ovplyvnená ľudovým jazykom. Na začiatku 20. storočia sa začali vydávať knihy s bohoslužobnými textami pre ľud (tzv. zborníky), ktoré už neboli písané cyrilikou, ale latinkou. Bohoslužobné knihy pre duchovenstvo sú však podnes tlačené cyrilikou.
V roku 1996 vydal Ralph Cleminson katalóg cyrilských rukopisov zo slovenského územia, z ktorých drvivá väčšina je písaná v cirkevnej slovančine. Výskumu cirkevnej slovančiny v slovenskom prostredí sa venuje najmä Slavistický ústav Jána Stanislava SAV.
JPEG

JPEG (vyslovovať "džeipeg") je štandardná metóda stratovej kompresie používanej pre ukladanie počítačových obrázkov vo fotorealistickej kvalite. Formát súboru, ktorý túto kompresiu používa, sa tiež bežne nazýva JPEG. Najrozšírenejšími príponami tohto formátu sú .jpg, .jpeg, .jfif, .jpe.
Skutočným názvom typu súboru je JFIF, čo znamená "JPEG File Interchange Format". Skratka "JPEG" znamená "Joint Photographic Experts Group", čo je vlastne konzorcium, ktoré túto kompresiu navrhlo.
Keď sa bežne hovorí o súbore JPEG, myslí sa tým väčšinou súbor JFIF, alebo súbor Exif JPEG. Existuje však viacej formátov súborov založených na kompresii JPEG, napríklad JNG.
JPEG/JFIF je najčastejší formát používaný pre prenášanie a ukladanie fotografií na webe. Nie je však vhodný pre perokresbu, zobrazenie textu alebo ikonky, pretože kompresná metóda JPEG vytvára v takomto obraze viditeľné a rušivé artefakty. Pre takéto účely sa väčšinou používajú súbory PNG a GIF. Pretože má GIF iba 8 bitov na pixel, nie je vhodný pre farebné fotografie, PNG je možné použiť pre ukladanie fotografií, ale výsledná veľkosť súboru je nevhodná pre publikovanie na webe.
Použitie.
JPEG je vhodný pre fotografické snímky alebo maľby realistických scenérií s hladkými prechodmi v tóne a farbe. V tomto prípade funguje omnoho lepšie ako čisté bezstratové metódy, pričom poskytuje stále veľmi dobrú kvalitu obrazu. V skutočnosti poskytuje omnoho vyššiu kvalitu obrazu ako GIF, ktorý je síce bezstratový (a hodí sa na text a ikonky), ale vyžaduje veľmi silnú kvantizáciu pre plnofarebný obraz fotografie.
Ďalšie stratové metódy.
Novšie stratové kompresné metódy, hlavne vlnková kompresia, dávajú ešte lepšie výsledky. Napriek tomu je JPEG veľmi dobre zavedený štandard, s ktorým je schopné pracovať mnoho aplikácií. Mnoho vlnkových algoritmov je navyše patentovaných, takže je obťažné alebo nemožné používať ich v mnohých softwarových projektoch.
Bunková teória

Bunková teória je vedecká teória, ktorá je jedným zo základných kameňov biológie. Rozvoj tejto teórie bol umožnený vďaka pokrokom v mikroskopii. Odkazuje sa na myšlienku, že bunky sú základnou jednotkou štruktúry každej živej bytosti. Hovorí, že nové bunky sú tvorené inými existujúcimi bunkami a že bunka je základnou jednotkou štruktúry, funkcie a organizácie vo všetkých živých organizmoch
Podľa bunkovej teórie:
História.
Bunkovú teóriu formulovali v roku 1838 nezávisle od seba nemecký botanik Matthias Jakob Schleiden, objaviteľ jadierka a nemecký zoológ Theodor Schwann. Obidvaja prírodovedci tak dali vedecký základ rozvoju cytológie.
Biomolekula

Biomolekuly sú chemické zlúčeniny vyskytujúce sa v živých organizmoch. Skladajú sa predovšetkým z uhlíka a vodíka. Ďalej v nich nájdeme aj dusík, kyslík, síru a fosfor. Ostatné prvky sa takisto môžu vyskytovať v biomolekulách, ale nie sú také časté.
Biomolekuly sú nevyhnutné pre existenciu všetkých foriem života. Mnoho týchto molekúl je polymérnych, ale poznáme aj malé organické molekuly, ktoré sú obsiahnuté, alebo syntetizované v organizme:
Montenegro

Montenegro (doslova: čierna hora) môže byť:
Ohmov zákon

Ohmov zákon je fyzikálny zákon, ktorý definuje vzájomný vzťah medzi elektrickým prúdom, elektrickým napätím a elektrickým odporom. Pomenovaný je podľa svojho objaviteľa, nemeckého fyzika Georga Ohma.
V jednoduchom obvode je vyvolávajúcou príčinou javov napätie zdroja. Veľkosť prúdu závisí nielen od napätia zdroja, ale aj od odporu obvodu. Ohm pokusom dokázal, že prúd rastie s napätím, ak odpor obvodu zostane konštantný. Ak je napätie zdroja stále a odpor v obvode sa zmenšuje, začne prúd stúpať. Ak by sme odpor obvodu znížili takmer na nulovú hodnotu, prúd narastie (podľa vlastností zdroja) na veľkú hodnotu. Takýto stav obvodu potom označujeme ako "krátke spojenie" alebo presnejšie "chod na krátko".
Ohmov zákon môžeme teda formulovať takto: Ak preteká lineárnym pasívnym prvkom – rezistorom R prúd I, vznikne na jeho svorkách napätie úmerné prúdu. Konštantou úmernosti je odpor R.
Zákon.
"Elektrický prúd pretekajúci v uzavretom elektrickom obvode je priamo úmerný napätiu zdroja a nepriamo úmerný elektrickému odporu obvodu."
V matematickom zápise
kde "I" je prúd, "U" je napätie a "R" je odpor.
Ďalej sa dá tento vzorec rozviesť ako: 
Zákon platí pre obvody zložené z lineárnych prvkov, ktorými preteká jednosmerný prúd a za ideálnych podmienok - konštantná teplota, konštantný odpor, ideálne prívodné vodiče.
Ohmov zákon je možné napísať aj v tzv. diferenciálnom tvare. Tento vyjadruje vzťah elektrického poľa a elektrického prúdu, čo je pôvodný tvar Ohmovho zákona. Ohmov zákon je vlastne súčet prúdov do uzla vtekajúcich.
kde formula_5 je hustota elektrického prúdu, formula_6 je merná elektrická vodivosť a formula_7 je intenzita elektrického poľa. 
Ohmov zákon neplatí pre polovodiče a iné nelineárne prvky.
Ohmov zákon pre uzavretý obvod.
„"Prúd v uzavretom obvode sa rovná podielu elektromotorického napätia zdroja a súčtu odporov vonkajšej a vnútornej časti obvodu.""
formula_8
Tento tvar zákona vychádza zo skutočnosti, že napätie zaťaženého zdroja je nižšie, než napätie zdroja nezaťaženého, teda takého, z ktorého neodoberáme žiadny prúd. dJe to spôsobené tým, že ľubovoľný uzavretý elektrický obvod sa skladá z vonkajšej a vnútornej časti obvodu. Vonkajšiu časť obvodu tvoria rezistory, vodiče, spotrebiče a pod. pripojené na svorky zdroja, ktorým priraďujeme celkový odpor R - vonkajší odpor obvodu. Vodivý priestor medzi pólmi vnútri zdroja tvorí vnútornú časť obvodu, tejto časti priradíme vnútorný odpor zdroja Ri.
Pre elektrické napätie vonkajšej časti obvodu platí vzťah: formula_9
kde "Ue" je elektromotorické napätie (napätie nezaťaženého zdroja), "Ri" je vnútorný odpor zdroja a "I" je prúd prechádzajúci obvodom.
Z toho vyplýva, že ak meriame napätie voltmetrom, ktorého odpor "Rv" » "Ri" a nemáme práve v obvode zapojené žiadne ďalšie prvky, môžeme nameranú hodnotu elektrického napätia považovať za elektromotorické napätie zdroja.
Keď spojíme svorky zdroja vodičom s nízkym odporom, nastane skrat, kedy vonkajší odpor je takmer nulový R « Ri, U ≈ 0 V a prúd v obvode dosiahne hodnotu formula_10 Odberom takéhoto prúdu sa poškodzuje zdroj. Môže dôjsť k jeho prehriatiu a explózii.
Starec a more

Starec a more () je posledné významné dielo Ernesta Hemingwaya. Dielo je epickou metaforou o živote. Autor v ňom vytvoril pozoruhodnú alegóriu, kde starec predstavuje človeka, ryba prírodu a žraloci zlo okolo nás. Za toto dielo dostal v roku 1954 Nobelovu cenu.
Téma.
Autor opisuje príbeh starca Santiaga, ktorý celý život chytá ryby. Počas 84 dní nechytí a nakoniec sa mu podarí na 85. deň uloviť veľkú rybu, ktorú mu však cestou späť zožerú žraloky. Prichádza s kostrou, ktorú aj tak všetci ľudia obdivujú.
Idea.
Autor vyzdvihuje človeka, jeho silu a vytrvalosť, cieľavedomosť, lásku k prírode a odhodlanosť bojovať a nevzdávať sa.
Obsah.
Starec Santiago, kubánsky rybár, prvých 40 dní mu pomáhal chlapec Manolin. Kedysi zasvätil Manolina do tajov tohto remesla. Starcovi sa na návnadu chytí veľká ryba, ktorá ho dva dni a dve noci vlečie na mori. Je hladný, zoslabnutý a po ťažkom boji sa mu podarí rybu harpúnovať a pripútať k člnu. Čoskoro sa objaví žralok. Prídu aj ďalšie a zožerú mu mäso z celej ryby. Prvé nájazdy dravých rýb starec odvráti nožom a veslami, keď však pri obrane zničí akékoľvek zbrane, rezignuje a zanechá mäso mŕtvej ryby napospas útočiacim žralokom. V ten istý deň neskoro v noci vpláva na pokraji síl do domovského prístavu, vlečie za loďou len ohlodanú kostru ryby. O vysileného starca sa po návrate stará jediný priateľ, chlapec Manolin. Ten so starcom chodil rybárčiť už skôr a pomohol mu vypraviť sa na posledný lov. Chlapec rybára obdivuje a vytrvalo verí v jeho starobou oslabené schopnosti a skúsenosti.
Bulgakov

Bulgakov môže byť:
Catholic Encyclopedia

Catholic Encyclopedia je anglická encyklopédia, ktorú v roku 1913 vydalo americké vydavateľstvo Encyclopedia Press. Jej cieľom bolo poskytnúť čitateľom spoľahlivé informácie o katolíckej teórii, vierouke, praxi a o dejinách Katolíckej cirkvi.
Práca na encyklopédii začala 11. januára 1905 a bola ukončená 19. apríla 1913. Zodpovednými redaktormi boli: Charles G. Herbermann (profesor latinčiny a knihovník "College of the City" v New Yorku), Edward A. Pace (profesor filozofie na Catholic University), Condé Benoist Pallen (redaktor), reverend Thomas Joseph Shahan (profesor cirkevných dejín na Catholic University) a John J. Wynne (jezuita, redaktor časopisu „The Messenger“).
Encyklopédia mala slúžiť hlavne potrebám Katolíckej cirkvi, preto sú v nej vynechané také informácie, ktoré nesúvisia s cirkvou a jej dejinami. Fakty prezentuje z pohľadu oficiálnej katolíckej doktríny z doby pápeža Pia X., a to hlavne pri rozbore sporných záležitostí (napr. cirkevných schiziem). Keďže pochádza ešte z doby pred Druhým vatikánskym koncilom, ktorý zaviedol v cirkvi podstatné zmeny, sú niektoré jej heslá (hlavne z oblasti náboženskej praxe) pomerne zastarané. Jej historické heslá sa však dodnes používajú ako sekundárne zdroje pri vedeckej práci, pretože obsahujú množstvo informácií z cirkevných prameňov.
V encyklopédii sú tiež uvedené významné katolícke osobnosti, vrátane vychovávateľov, umelcov, básnikov a vedcov. 
Catholic University of America vydala v rokoch 1967 a 2002 úplne novú encyklopédiu pod názvom "New Catholic Encyclopedia".
Roger David Kornberg

Roger David Kornberg (* 24. apríl 1947, St. Louis, Missouri, USA) je americký vedec a profesor štrukturálnej biológie na Stanfordovej univerzite. V roku 2006 získal Nobelovu cenu za chémiu „"za jeho štúdie molekulovej stavby eukaryotickej transkripcie"“, ktoré vysvetľujú proces, ktorým sa genetická informácia kopíruje z DNA na RNA. Jeho otec, Arthur Kornberg, ktorý bol taktiež profesorom na Stanfordovej univerzite bol ocenený Nobelovou cenou za medicínu v roku 1959.
SlavCon

SlavCon je festival fantasy, sci-fi, histórie, mytológie, hier a stretnutie ľudí s týmito záujmami. V trojdňovom programe sa nájdu rôzne prednášky, diskusie a workshopy z týchto oblastí, vystúpenia a súťaže. Organizuje ho OZ Spoločenstvo Tolkiena, Združenie Fantastiky a od roku 2011 aj OZ SciFi Guide.
28. - 30. apríla 2017 sa v Dome Kultúry Dúbravka uskutoční 11. ročník festivalu.
Ročníky.
Do roku 2011 sa pravidelne konal na SPŠD Kvačalova 20 v Bratislave.
V rokoch 2012-2014 sa konal v priestoroch Iuventa, Karlovesská 64, Bratislava.
V rokoch 2015-2016 sa konal v Dome Kultúry Lúky v Bratislave.
Od roku 2017 sa koná v Dome Kultúry Dúbravka, Saratovská 2/A v Bratislave.
Ľudovít IV. (Východofranská ríša)

Ľudovít IV. zvaný Dieťa () (* jeseň 893, Altötting - † 20. alebo 24. september 911) bol východofranský kráľ v rokoch 900-911.
Život.
Už ako šesťročný bol 4. februára 900, necelé dva mesiace po smrti svojho otca Arnulfa Korutánskeho, korunovaný za východofranského kráľa. Išlo o prvú doloženú kráľovskú korunováciu vo Východofranskej ríši. V marci 900 mu vzdala sľub vernosti lotrinská šľachta.
Nakoľko maloletý Ľudovít nemohol vládnuť samostatne, vláda sa ocitla v rukách regentov, ktorých pred svojou smrťou určil ešte Arnulf Korutánsky. Rozhodujúce postavenie mal arcibiskup Hatto z Mohuča a biskup Salomo III. z Kostnice, ktorí svoje postavenie využili k získaniu veľkých dedičných majetkov pre svoje príbuzenstvo. Vychovávateľom mladého kráľa sa stal biskup Albero z Würzburgu. Svetským poručníkom sa stal Konrád, príbuzný Ľudovítovej matky Ody a manžel Ľudovítovej sestry Glismut. Slabosť ústrednej vlády znamenala opätovné posilnenie bývalej moc vojvodstiev, ktoré sa obnovili ako "mladšie" kmeňové vojvodstvá (Sasko, Durínsko, Bavorsko).
Za Ľudovítovej vlády sa konali ríšske snemy v Rezne (901), Forchheime (903) a Tribure (906). V prvých rokoch vlády sa Ľudovít zdržiaval najmä v Rezne v Bavorsku, neskôr sa zdržiaval (od roku 905 sporadicky, od roku 907 trvalo) v rýnsko-mohučskej oblasti (Frankfurt nad Mohanom, Tribur a Ingelheim).
Krajina bola v tejto dobe (až do roku 906) svedkom častých bojov medzi rodmi Konrádovcov a Babenbergovcov (tzv. Babenberský spor). Okrem toho z juhovýchodu začali krajinu od roku 900 ohrozovať Maďari. Roku 906 prenikli územím starého protivníka Východofranskej ríše, Veľkomoravskej ríše, až ku Sasku. Markgróf Liutpold sa pokúsil v nasledujúcom roku, prostredníctvom preventívneho útoku Maďarov zastaviť. Vojenské ťaženie sa však skončilo pri Bratislave ničivou porážkou Bavorov. V rokoch 909 a 910 napadli Maďari Švábsko. V lete 910 sa pokúsil mladý kráľ postaviť proti Maďarom na Lechskom poli pri Augsburgu. Utrpel tu však ťažkú porážku.
20. alebo 24. septembra 911 chorľavý mladý kráľ zomrel. Miesto úmrtia nie je známe. Údajne mal byť pochovaný v kostole Sv. Emmeráma v Rezne. Ním vymrela východofranská línia Karolovcov.
Mars Sample Return

Mars Sample Return (z angl. "doprava vzorky z Marsu") je plánovaná, vysoko komplexná robotická misia k planéte Mars, ktorá by mala dopraviť naspäť na Zem vzorky marťanskej horniny (podobne ako programy Apollo alebo Luna dopravili horninu z Mesiaca). V súčasnosti sa jej prípravou zaoberá Európska kozmická agentúra v rámci projektu Aurora a NASA.
Prvá fáza MSR, zber vzoriek, už prebieha vďaka činnosti vozidla Perseverance, ktoré vzorky zbiera do kapsúl. Tieto vzorky mal podľa pôvodnej predstavy doniesť k pristávaciemu modulu nasledujúcej misie jednoduchý rover. 27. júla 2022 však NASA a ESA oznámili zmeny v plánovaného projektu. Podľa nového rozhodnutia sa tento rover nepostaví a vzorky donesie k návratovej rakete samotný Perseverance. V prípade, že Perseverance nebude schopný tieto vzorky v roku 2030 dopraviť k návratovému systému, prinesú vzorky k návratovému systému dve nové marťanské helikoptéry, ktoré ho zastúpia. Takýto postup je oproti pôvodnému plánu jednoduchší, čiže menej riskantný, a tiež finančne menej náročný. Agentúry k nemu pristúpili po vynikajúcich skúsenostiach s prototypom prvého marťanského vrtuľníka - Ingenuity.
Po naložení vzoriek do návratového modulu s nimi raketa odštartuje z povrchu Marsu. Raketa bude musieť fungovať na tuhé pohonné hmoty, pretože kvapalné by sa kvôli krátkej dobe skladovateľnosti museli vyrobiť krátko pred štartom a teda priamo na Marse, čo je príliš zložité. Na obežnej dráhe Marsu sa puzdro so vzorkami stretne s európskym orbitálnym modulom vybaveným americkým systémom na ich zachytenie. Ten ich uloží do návratovej schránky, ktorá má zabrániť kontaminácii. Potom puzdro opustí obežnú dráhu Marsu, preletí k Zemi, zabrzdí v jej atmosfére a bez padákov dopadne do púšte v Utahu. Puzdro bude zosilnené, aby toto neriadené pristátie vydržalo. Padáky sa nepoužijú preto, lebo ak by zlyhali, puzdro by sa roztrieštilo o zemský povrch a nastalo by riziko obojstrannej kontaminácie – mikroorganizmami zo Zeme pre vzorky a mikroorganizmami z Marsu pre Zem. Týmto spôsobom sa zároveň ušetrí hmotnosť návratového puzdra.
David Fiodorovič Ojstrach

David Fiodorovič Ojstrach (v ruštine "Давид Фёдорович Ойстрах"; * 30. september 1908, Odesa – † 24. október 1974, Amsterdam), na západe písaný ako Oistrakh (prípadne Oistrach), bol svetoznámy ruský huslista židovského pôvodu.
Životopis.
Narodil sa ako David Kolker. Jeho matka, Isabella Stepanovna Kolker si neskôr vzala Fjodora Davidoviča Ojstracha a David prevzal meno po otčimovi.
Na husle začal hrať v piatich - šiestich rokoch v Odese, ktorá v tom čase patrila Rusku v triede prof. Piotra Solomonoviča Stolijarského. Ako 15-ročný bol prijatý na konzervatórium, kde pokračoval ďalej v štúdiu u prof. Piotra Solomonoviča Stolijarského. Na konzervatóriu v školskom orchestri začal zbierať prvé skúsenosti. Najprv ako violista, neskôr ako koncertný majster a sólista. Po druhej svetovej vojne patril David Ojstrach popri klaviristovi Sviatoslavovi Richterovi a violončelistovi Mstislavovi Rostropovičovi k najznámejším interpretom zo Sovietskeho zväzu. Do dnešného dňa patria mnohé nahrávky Davida Ojstracha medzi najobľúbenejšie interpretácie husľovej hry.
Koncertná činnosť.
Od roku 1920 začal David Ojstrach pravidelne koncertovať ako sólista po celom bývalom ZSSR vo vypredaných koncertných sálach. Od roku 1928 začal koncertovať aj v zahraničí vo východnej Európe. Veľmi často aj v bývalej ČSR. V roku 1934 sa stal docentom na Moskovskom konzervatóriu. Až v roku 1953 povolili úrady bývalej ZSSR Davidovi Ojstrachovi koncertovať v zahraničí v západnej Európe. Prvý koncert odohral v Paríži. Od roku 1954 koncertoval po celom svete od newyorskej Carnegie Hall cez všetky najväčšie koncertné sály sveta. Okrem týchto koncertov koncertoval po celej ZSSR, kde odohral ročne vyše 100 koncertov a vyučoval naďalej na Moskovskom konzervatóriu. Počas svojho života odohral premiéry husľových koncertov, ktoré z veľkej časti boli venované jemu. Ku koncu svojho života stále častejšie vystupoval aj ako dirigent.
Nahrávky.
Interpretácia Davida Ojstracha je zaznamenaná na nespočetnom množstve digitálnych nahrávok. Zoznam k nahliadnutiu tu:
Nástroj.
David Ojstrach hral od roku 1953 na husle "Conte de Fontana" od majstra husliara Antonia Stradivariho, ktoré vymenil asi o osem rokov neskôr za „Marsick“ taktiež za nástroj od Antonia Stradivariho z roku 1705. Na tomto nástroji hral až do svojej smrti. Zomrel 24. októbra 1974 počas jedného koncertného turné v Amsterdame.
House

House môže byť:
Tchaj-pej 101

Tchaj-pej 101 (čínskym písmom 臺北101 alebo 台北101; angl. Taipei 101) je 101-poschodový mrakodrap v meste Tchaj-pej na Taiwane. Je to tretia najvyššia budova sveta v troch zo štyroch kategórií uznaných organizáciou Council on Tall Buildings and Urban Habitat. Pôvodné meno budovy bolo "Tchaj-pejské finančné centrum", založené na pôvodnom čínskom názve. Bol postavený v roku 2004.
Má 101 podlaží nad zemou a 5 pod zemou. V čase dokončenia držala rekordy v nasledovných kategóriách:
Architektúra.
Umenie.
V budove a okolo nej sa nachádza viacero umeleckých diel. Medzi tieto patria: "Dialog between Yin and Yang" (Rebecca Hornová, 2002, oceľ a železo), "1-0" (Robert Indiana, 2002, hliník) či "Between Earth and Sky" (Ariel Moscovici, 2002, granit). Na mrakodrape bola umiestnená fotografia slovenskej umeleckej fotografky Márie Švarbovej.
Burdž chalífa

Burdž chalífa (), staršie "Burdž Dubaj" (), je mrakodrap v meste Dubaj v Spojených arabských emirátoch. Výstavba začala 21. septembra 2004 a budova bola uvedená do prevádzky 4. januára 2010.
Celková výška budovy vrátane antény je 828 metrov. Po dokončení v roku 2010 sa stala bezkonkurenčne najvyššou stavbou na svete, pričom výrazne predbehla Taipei 101, ako aj One World Trade Center v New Yorku.
Autorom budovy je Adrian Smith, ktorý pracoval do roku 2006 v spoločnosti Skidmore, Owings and Merrill. Staviteľmi sú spoločnosti Samsung Engineering &amp; Construction, Besex a Arabtec.
Plány poschodí.
Členenie poschodí.
Volant

Volant je typ riadiacej kontroly používaný vo väčšine moderných pozemných vozidlách, vrátane všetkých masovo produkovaných 
automobilov. Volant je časť riadiaceho systému, ktorým manipuluje vodič; zvyšok 
riadiaceho systému reaguje na pohyby volantu. To môže byť cez priamy mechanický kontakt v riadení zvanom podložka a ozubené koleso, s pomocou hydrauliky v silovom riadení, alebo v niektorých prototypoch a moderných 
produkčných autách ako Toyota Prius úplne cez počítačové riadenie. Na prevenciu krádeže je väčšina 
volantov blokovaných, ak kľúč zapaľovania je vybratý zo zámku zapaľovania.
Dejiny.
Prvé automobily boli riadené riadiacou pákou, ale Packard zaviedol volant na druhé auto, ktoré vyrobili v roku 1899. V priebehu desaťročia volant úplne nahradil riadiacu páku v automobiloch.
Osobné autá.
Volanty pre osobné automobily sú obvykle okrúhle, koleso je upevnené na riadiaci stĺp jedným alebo viacerými výpletmi (aj keď jednovýpletové koleso je dosť vzácna výnimka). Iné typy vozidiel môžu používať kruhový design, motýlikový tvar alebo iný tvar. V krajinách, kde autá musia jazdiť na ľavej strane cesty, riadiace koleso je typicky pravej strane auta; opak platí v krajinách kde autá jazdia na pravej strane cesty.
Ohio Wesleyan University

Ohio Wesleyan University (skrátene Wesleyan alebo OWU) je významná americká súkromná univerzita. Bola založená roku 1842 v Delaware v štáte Ohio. Nazvaná je podľa jej spoluzakladateľa Johna Wesleyho.
Čong Mong-džu

Čong Mong-džu (kórejsky 정몽주; * 22. november 1337, Jongčchon† 4. apríl 1392, Käsong) bol stredoveký kórejský diplomat a básnik.
Bol v službách posledných kráľov dynastie Korjo (9181392). Je známy ani nie tak svojou diplomatickou prácou, ako oddanosťou k zanikajúcemu kráľovstvu. 
Dielo.
Jeho najznámejšia báseň je "Tanšimga". Báseň má 34 slabík a je napísaná štýlom hanši, t. j. klasickou čínštinou. Autor ju napísal po tom, ako sa generál I Song-gje v roku 1392 chopil moci a nastolilna ďalších 500 rokovnovú kráľovskú dynastiu I. Ale Čong bol až do svojej smrti verný dynastii Korjo. Svoje city prelial do básne, ktorá ho nakoniec stála život. Istý čas po svojej smrti bol vyhlásený paradoxne práve dynastiou I za „svätého“. Dnes je „Tanšimga“ považovaná za báseň, ktorá najlepšie charakterizuje vernosťjednu z najväčších cností kórejského národa.
Sambo (bojový šport)

Sambo alebo zápasenie sambo (po rusky sambo = skratka zo "samozaščita bez oružija", t.j. sebaobrana bez zbrane) je ruský bojový systém (druh zápasenia) využívajúci najjednoduchšie hmaty a údery s vysokou efektívnosťou a systematickým prístupom k súperovi ako takému. Používa jedoduché údery a hmaty-páky podobne ako v džiudžicu s prvkami zápasenia. 
Prvé zmienkach bojových techník vhodných pre výcvik špeciálnych, armádnych a policajných jednotkách ako aj pre sebaobranu.
Combat Sambo je veľmi agresívny systém vytvorený pre prípravu jednotlivca na efektívnu sebaobranu v každej situácii. Cieľom Combat Sambo je "prežiť". Combat Sambo zahŕňa techniky zo športového a bojového samba. Zahŕňa tiež kombináciu Jiu-Jitsu, Aikijitsu, Aikido, Sambo, Judo, Thai-box, zápasenie.
Demilitarizovaná zóna (Kórea)

Demilitarizovaná zóna je pás zeme dlhý 248 km a široký 4 km, ktorý rozdeľuje Kórejský polostrov na dve časti – Severnú a Južnú Kóreu – tvoriac nárazníkovú zónu v okolí 38. rovnobežky (západná časť sa zvažuje južne od rovnobežky, východná severne). Je to najnepriechodnejšia a najstráženejšia hranica na svete.
V pojmoch treba od seba odlišovať 38. rovnobežku, Demilitarizovanú zónu (DMZ) a Demarkačnú líniu (Military demarcation line).
Vývoj.
Pôvodne po skončení 2. svetovej vojny sa mocnosti (Sovietsky zväz a USA) rozhodli rozdeliť si Kórejský polostrov pozdĺž 38. rovnobežky. Severná časť polostrova (na sever od nej) bola okupovaná Sovietskou armádou a postupne tu vznikol komunistický štát – Kórejská ľudovodemokratická republika. No južná časť bola okupovaná americkou armádou a do roku 1948 tu vznikol druhý kórejský štát – Kórejská republika. Keď 25. júna 1950 o 4 hodine ráno KĽDR prekročila túto hranicu a bez varovania zaútočila na Juh, rozpútala tak 3 roky trvajúcu občiansku vojnu (Kórejská vojna), do ktorej bolo zapojených ďalších 18 štátov (na strane Severu to bola Čína a ZSSR, na strane juhu 16 národov pod vlajkou OSN). 
Zloženie zbraní sa uskutočnilo po dlhých rokovaniach 27. júla 1953, na základe ktorých bola vytvorená nárazníková zóna bez prítomnosti zbraní v šírke 2000 metrov po každej strane od frontovej línie tvoriac tak 4 km široký pás zeme, do ktorého nesmie vstúpiť ľudská noha, hoci vojaci obidvoch armád patrolujú hranicu po oboch stranách. 
Joint Security Area (JSA).
Jediné miesto, kde sa Sever a Juh stretávajú, je Pchanmundžom (판문점 / 板門店) alebo tiež nazývané Spoločná bezpečnostná zóna (ang. Joint Security Area, skratka JSA). Nachádza sa vo vnútri Demilitarizovanej zóny, rozdelená je presne na polovicu, pričom stredom prechádza Demarkačná línia (MDL). Po niekoľko budov stojí po oboch stranách, pričom v jednej z nich, stredom ktorej prechádza MDL, sa konali rokovania o zložení zbraní, repatriácii a iné sporadické rokovania medzi Juhom a Severom. 
Incidenty.
V okolí 38. rovnobežky sa od 1945 roku odohralo množstvo drobných aj väčších incidentov. Za spomienku stojí snáď jeden incident, ktorý sa odohral priamo v Panmundžome. Jeden sovietsky diplomat bol pozvaný Severnou Kóreou na návštevu tohto miesta. Náhle však začal utekať smerom na juh pričom kričal, že chce prejsť na Juh. Keďže dovtedy dvaja severokórejskí a dvaja juhokórejskí vojaci stáli tvárou v tvár oproti sebe, Severokórejčania nezbadali utekajúceho Rusa. Severania spustili paľbu za utekajúcim človekom, pričom zabili jedného juhokórejského vojaka. Odvtedy na severnej strane stoja vždy traja vojaci. Jeden čelom k návšteve prichádzajúcej zo severu a druhí dvaja otočení bokom k juhu. Tak sa vyhnú podobnému prípadu. Už sa nemôže stať, že nezbadajú človeka, ktorý sa snaží utiecť na druhú stanu.
Demilitarizovaná zóna (všeobecne)

Demilitarizovaná zóna alebo demilitarizované pásmo (niekedy skrátene DMZ) je územie (väčšinou pásmo), na ktorom bola na základe medzinárodnej zmluvy uskutočnená demilitarizácia. 
Je to teda územie bez vojenskej prítomnosti, v tejto oblasti sa nenachádzajú vojaci, zbrane ani vojenské stanovištia. V oblasti demilitarizovanej zóny nie je možné umiestňovať alebo koncentrovať vojenské jednotky, udržiavať alebo zakladať vojenské objekty akéhokoľvek druhu, je tu zakázaná akákoľvek aktivita ozbrojených síl, k čomu sa väčšinou zaviazali strany na základe mierovej dohody, prímeria alebo inej bilaterálnej či multilaterálnej dohody. Väčšinou je demilitarizovaná zóna hranicou medzi dvoma alebo viacerými vojenskými silami a často ohraničuje oblasti, ktoré sú týmito silami kontrolované. Môže tak tvoriť de facto štátnu hranicu.
Viaceré demilitarizované zóny sa stali neúmyselne oblasťami so zachovanou prírodou (napr. Antarktída), keďže boli považované za nebezpečné miesta alebo boli jednoducho menej vystavené ľudským aktivitám, najmä výstavbe alebo lovu.
Najznámejšia demilitarizovaná zóna sa nachádza v Kórei (38. rovnobežka). Demilitarizované pásmo sa tiež nachádza na hraniciach Srbska a Kosova alebo medzi Podnesterskom a Moldavskom. Tiež medzi Egyptom a Izraelom alebo na Cypre.
Dnes už neexistujúce demilitarizované zóny existovali napr. po prvej svetovej vojne medzi Nemeckom a Francúzskom, alebo po Indočínskej vojne rozdeľovali Severný a Južný Vietnam.
Liga majstrov UEFA 2006/2007

Vyraďovacia fáza.
Osemfinále.
Prvé zápasy sa hrali 20. a 21. februára, 2007, druhé 6. a 7. marca.
Štvrťfinále.
Štvrťfinálové zápasy sa hrali 3./4. apríla, a 10./11. apríla, 2007.
Semifinále.
Semifinálové zápasy sa hrajú 24./25. apríla, a 1./2. mája, 2007.
CN Tower

CN Tower je 553,33 metrov vysoká veža v kanadskom meste Toronto na brehu Ontárijskeho jazera. Je to druhá najvyššia voľne stojaca stavba na svete a najvyššia betónová veža na svete. Slúži ako telekomunikačná veža, šíri televízny a FM signál, na plošine sa nachádza reštaurácia a rozhľadňa.
Ročne ju navštívi viac ako 2 milióny návštevníkov z celého sveta. Najvyššou voľne stojacou stavbou sveta bola 32 rokov, kým ju v septembri 2007 neprekonal Burdž Kalífa. Projekt na výstavbu začal v roku 1972. Pôvodný návrh počítal s troma vežami spojenými mostíkmi, ale nakoniec sa rozhodlo pre jednu vežu z troch nosných „nôh“ tvaru Y. To zjednodušilo aj vertikálnu prepravu a ostatné siete. Výstavba začala vo februári 1973. Základy veže siahajú do hĺbky 15 metrov. Výstavba prebiehala pomocou „posuvného debnenia“, ktoré sa postupne dvíhalo vlastným hydraulickým zariadením. Takto sa zabezpečila monolitickosť a bezškárová betónová konštrukcia. Konštrukcia je z predpätého betónu, ktorý lepšie znáša zaťaženie. Keď veža dosiahla výšku 336 metrov, boli zdvihnuté konzoly pre osadenie plošiny. Na plošine sa nachádza reštaurácia s kapacitou 400 osôb, interiérová a exteriérová rozhľadňa. Reštaurácia sa každých 72 minút otočí okolo svojej osi. Pohyb návštevníkov zabezpečuje 6 výťahov. Neskôr bola do rozhľadne namontovaná zasklená podlaha s hrúbkou skla 6,4 mm.Plošina pokračuje do výšky 447 m. 100 metrovú anténu, zloženú zo 40 častí (hmotnosť jednej 6,4 t) na vrchol dopravil dopravný vrtuľník S-64 Skycrane.
Na stavbu sa použilo 40.000 m3 betónu, 130 km predpínacej výstuže, 4 500 ton oceľovej výstuže 544 ton konštrukčnej ocele. Veža bola dokončená v júni 1975 a slávnostne otvorená 1. októbra. Náklady na výstavbu boli približne 63 miliónov CAD.
Kubrat (Bulharsko)

Kubrat (*? – † medzi 641 a 668) bol vládca (chán) Prabulharov a neskôr ostatných kočovníkov medzi Kubanom a Azovským morom.
Za jeho vlády, po zbavení sa nadvlády Avarov alebo západných Turkov niekedy v rokoch 623 - 636 (pravdepodobne 632/635), sa sformovala ríša Prabulharov, známa ako Veľké Bulharsko, Staré Veľké Bulharsko alebo Onoguria. Prvýkrát sa jeho meno spomína v byzantskej kronike v súvislosti so vznikom tohto štátu. Jeho dŕžava sa rozprestierala od rieky Doneck na východe až na západ k rieke Dneper. Zo severu štát ohraničovalo Azovské more a na juhu Čierne more.
Pokojné vzťahy s Byzantskou ríšou, pre ktoré neskôr dostal titul Imperator Heraklius, mu dovolili, aby ubránil nezávislosť Veľkého Bulharska od neustálych nájazdov Kabarov (Chazarov).
Chán Kubrat umrel niekedy medzi 641 a 668 (najčastejšie sa uvádza 651 alebo 665) ako mocný a uctievaný vládca. Jeho piati synovia, hoci každý z nich išiel svojou vlastnou cestou, neskôr stratili kontrolu nad Veľkým Bulharskom.
Prvý syn - Bajan - ostal v rodnej zemi a veľmi skoro bol porazený Kazarmi. Kubratov druhý syn - Kotrag - založil svoj vlastný štát pri rieke Volga a Kam. Tretí syn - Kuber - odišiel do Macedónie, štvrtý syn - Altcek - sa so svojou skupinou Bulharov usídlil v Taliansku. Začaté dielo svojho otca dokončil jeho piaty syn - Asparuch. Pri delte Dunaja založil Bulharský štát, ktorý mal vydržať 13. storočí.
Hrudník

Hrudník (lat. "thorax") alebo tórax je časť tela stavovcov. U cicavcov spolu s bruchom (lat. "abdomen") a panvou (lat. "pelvis") tvoria trup. Predná časť hrudníka (a niekedy aj celý hrudník) sa u stavovcov označuje ako hruď ("thorax", "pectus").
Hrudník človeka.
U človeka je hrudník časť tela siahajúca od hornej hrudnej apertúry až po bránicu. Okrem bránice ho tvorí kostra hrudníka, čiže hrudný kôš (12 hrudných stavcov, 12 párov rebier, hrudná kosť) a svaly hrudníka. Tieto štruktúry ohraničujú "hrudnú dutinu". 
Hrudná dutina je oddelená od brušnej dutiny bránicou. V jej strede, rozdeľujúc ju na pravú a ľavú polovicu, sa nachádza mediastínum (medzipľúcie), so srdcom, veľkými cievami, priedušnicou a pažerákom. Ľavú a pravú polovicu hrudníka vyplňujú pľúcne krídla, ktoré sú obalené pohrudnicou.
John Wesley

John Wesley (* 17. jún 1703, Epworth, Spojené kráľovstvo – † 2. marec 1791, Londýn) bol anglický kresťanský teológ, anglikánsky kňaz a jeden z prvých vodcov metodistického hnutia v 40. rokoch 18. storočia.
Pochádzal z tradične náboženskej rodiny, sám sa po štúdiách na Oxfordskej univerzite stal farárom Anglikánskej cirkvi. Tu však nenašiel uspokojenie a po tom krátkom koketovaní s Českými bratmi založil Metodistickú spoločnosť v Anglicku. Tá sa rýchlo rozšírila do ostatných anglicky hovoriacich krajín. Cirkevné spoločenstvá vychádzajúce z wesleyovskej tradície dnes združuje Svetová metodistická konferencia.
Kubrat

Kubrat môže byť:
Asparuch

Chán Asparuch bol prvým vládcom prvej bulharskej ríše (681–1018); vládol v rokoch 681–700. Podľa byzantských zdrojov bol jedným z piatich synov chána Kubrata, ktorý založil na území dnešnej Ukrajiny štát zvaný Veľké Bulharsko. Pochovaný bol na územi dnešného mesta Záporožie.
Príchod do delty Dunaja.
Keď sa tento štát pod nátlakom Chazarov v roku 668 rozpadol, začal si spolu s ostatnými bratmi hľadať miesto inde. S istotou nemôžeme povedať, kde sa Asparuch usídlil ešte predtým, ako prišiel k delte Dunaja, kde sa jeho horda usídlila v južnej Besarábie a severnej Dobrudži.
V roku 680 vytiahol byzantský cisár Konštantín IV. proti nomádom na hranici svojej ríše, ale Asparuchovi protobulhari sa ubránili a začali postupovať ďalej na Balkán.
Príchod na Balkán.
Po roku 681 sa Asparuch spojil so slovanským obyvateľstvom nazývaným Severi alebo Sedem slovanských kmeňov a začal podnikať výpady do byzantskej Trácie.
Vznik Bulharského štátu.
Konstantín IV. sa rozhodol uzatvoriť s Asparuchom dohodu, na základe ktorej Byzantská ríša platila každoročný tribút za „ochranu“ (výpalné). To sa retrospektívne považuje za uznanie Bulharského (Protobulharsko-Slovanského) štátu a dátum jeho vzniku. Podľa neskoršej tradície si za hlavné mesto štátu, ktorý sa neskôr v 10. storočí rozpadol, vybral mesto Pliska v dnešnom severovýchodnom Bulharsku.
Asparuch niesol v štáte zodpovednosť za zahranično-politické veci a bol hlavným veliteľom armády v časoch vojny s Avarmi, ktorí útočili na štát pri severozápadnej hranici. Čo sa týkalo bezpečnosti ostatných hraničných prechodov, južná hranica bola poctivo chránená ako Slovanmi, tak aj Bulharmi, v celej jej šírke – až ku rieke Timok. A Trákovia, ktorí tu pred vznikom štátu žili, boli pripojení k novovzniknutému štátu.
Václav Neumann

Václav Neumann (* 29. september 1920, Praha, Česko – † 2. september 1995, Viedeň, Rakúsko) bol významný český dirigent, dlhodobý šéfdirigent Českej filharmónie. Jeho doménou bola hudba 20. storočia. 
Známym sa stal najmä svojou interpretáciou symfonického diela Bohuslava Martinů a snahou presadiť aj počas totalitného režimu uvádzanie diel Miloslava Kabeláča.
Neumann nahral kompletné symfonické dielo Gustava Mahlera. Na zahraničné vystúpenia ho pozývali predovšetkým ako experta na českú hudbu (viedenské naštudovanie Rusalky, početné inscenácie Predanej nevesty a ďalších diel).
Životopis.
Po maturite na gymnáziu študoval Neumann súkromne aj na konzervatóriu (absolvoval 1944) husľovú hru a dirigovanie. Od roku 1945 bol členom Českej filharmónie ako violista a s rovnakým nástrojom patril krátky čas k zakladajúcim členom Smetanovho kvarteta. 
7. marca 1948 zastupoval dirigenta Rafaela Kubelíka v Českej filharmónii a na základe tohto jediného dirigentského vystúpenia bol po Kubelíkovej emigrácii vymenovaný za jej šéfa, veľmi skoro však na funkciu rezignoval. 
V rokoch 1951-54 pôsobil ako umelecký riaditeľ Karlovarského symfonického orchestra, potom brnianskeho a v rokoch 1956-63 pražského symfonického orchestra FOK. Súčasne od roku 1955 hosťoval v berlínskej Komickej opere, kde získal ako spolupracovník renomovaného nemeckého operného režiséra Waltera Felsensteina medzinárodné ocenenie.
Stúpajúci kredit v nemecky hovoriacich krajinách viedol v roku 1964 k tomu, že Neumanna vymenovali za umeleckého riaditeľa lipského Gewandhausorchestru. Po auguste 1968 túto vysoko prestížnu funkciu Neumann zložil a vrátil sa do Prahy, kde mu emigrácia Karla Ančerla uvoľnila miesto šéfa Českej filharmónie.
Svätá stolica

Svätá stolica alebo Svätý stolec alebo Apoštolská stolica alebo Apoštolský stolec označuje v Katolíckej cirkvi rímskeho pápeža resp. úrad pápeža – rímskeho biskupa a hlavy katolíckej cirkvi (vychádzajúci z apoštolskej tradície sv. Petra). Väčšinou (nie však vždy) zahŕňa aj Rímsku kúriu na čele s kolégiom kardinálov.
V kánonickom práve má pojem Svätá stolica dvojaký význam: podľa kánonu 361 CIC sa v širšom zmysle pod menom Apoštolská alebo Svätá stolica "„rozumie nielen Rímsky veľkňaz, ale ak z povahy veci alebo z kontextu nevyplýva iné, aj Štátny sekretariát, Rada pre verejné záležitosti Cirkvi a iné ustanovizne Rímskej kúrie,“" teda všetky úrady, ktoré pápežovi pomáhajú pri správe rímskokatolíckej cirkvi. V užšom zmysle pojem zahŕňa predovšetkým najvyššiu učiteľskú, zákonodarnú, súdnu, kňazskú a správnu moc pápežského úradu v rímskokatolíckej cirkvi (kánony 113 § 1, 359, 364, 1354 § 3 a 1404).
Svätá stolica je ako právnická, resp. "„zo samého božského nariadenia“" (ex ipsa ordinatione divina, CIC 13) morálna osoba subjektom medzinárodného práva, a to ako najvyšší reprezentatívny orgán Katolíckej cirkvi na svete a ako držiteľka suverenity štátu Vatikán. Ako taká nadväzuje Svätá stolica (zastúpená Štátnym sekretárom) diplomatické vzťahy so štátmi a medzinárodnými organizáciami.
Pojem sa často používa aj na označenie sídla pápeža, teda Vatikánu, ale z právneho hľadiska sú Vatikán (územie, štát) a Svätá stolica dve rôzne veci. V minulosti sa ako Svätá stolica označovali aj sídla iných významných biskupstiev. V priebehu 19. storočia sa však od tohto označovania upustilo. Ako jediné na svete (okrem Ríma) dodnes používa titul Svätá stolica Mohučské arcibiskupstvo.
Metodizmus

Metodizmus alebo metodistické hnutie je kresťanské protestantské vyznanie a smer, ktorý vznikal od 18. storočia pod vplyvom učenia anglikánskeho kňaza Johna Wesleyho, jeho brata Charlesa Wesleyho a ich priateľa Georga Whitefielda. Svoje korene má v Anglicku, odkiaľ sa šírilo do celého Britského impéria a predovšetkým do Spojených štátov. V roku 2006 malo metodistické hnutie okolo 75 miliónov prívržencov po celom svete. 
Metodisti prišli k svojmu názvu vďaka výsostne metodickému spôsobu života a zbožnosti skupiny študentov Oxfordskej univerzity, ktorí sa v 30. rokoch 18. storočia schádzali so zámerom vzájomne sa zdokonalovať. Ich životný režim zahŕňal pravidelné prijímanie eucharistie a pôsty, odopieranie si zábavy a prepychu, ako aj napomáhanie a časté navštevovanie chudobných. Metodizmus, ktorý vzišiel z učenia anglikánskeho kňaza Johna Wesleyho a jeho mladšieho brata Charlesa, charakterizuje dôraz na duchovnú transformáciu jednotlivca prostredníctvom podrobného štúdia Svätého písma a na praktickú činnosť v prospech zlepšenia sociálnych pomerov a sociálnej spravodlivosti. Metodisti patrili medzi popredných bojovníkov za zrušenie otroctva, podporovali protialkoholické hnutia a ich rozsiahla misionárska činnosť mala za cieľ šírenie ich posolstva aj v zámorí. Výrazom angažovanosti metodistov v sociálnej problematike bola ich kazateľská činnosť mimo kostolov. Mnohé metodistické cirkvi v prvú nedeľu roka usporadúvajú tzv. zmluvnú bohoslužbu ("Covenant Service"), na ktorej veriaci opätovne potvrdzujú svoju absolútnu oddanosť Bohu a odhodlanie plne mu slúžiť.
Pozri aj.
John Wesley
Charles Wesley
Evanjelická cirkev metodistická na Slovensku
Peter Grolmus

Peter Grolmus (* 16. február 1955 – † 1996) bol slovenský kulturista, najstarší zo slovenskej súrodeneckej trojice známych kulturistov. Jeho mladšími bratmi sú Pavel (* 1959 – † 1996) a Jozef (* 1961).
Vyučil sa za sústružníka, odmlada sa venoval kulturistike. Neskôr pracoval vo vtedajšej Verejnej bezpečnosti, po emigrácii najmladšieho brata ho však prepustili.
V roku 1988 sa stal majstrom Česko-Slovenska v kulturistike. Po Nežnej revolúcii pôsobil päť rokov v Cudzineckej légii (Francúzska Guyana).
Po návrate na Slovensko sa venoval vymáhaniu pohľadávok. 22. mája 1996 bol videný naposledy, spolu so svojím bratom Pavlom sa stal obeťou vraždy. Ich telá boli objavené až po desiatich rokoch - v máji 2006 neďaleko Brezna.
Pavel Grolmus

Pavel Grolmus (* 2. máj 1959 – † 22. máj 1996) je prostredný zo slovenskej súrodeneckej trojice známych kulturistov. Jeho starším bratom je Peter (1955-1996), mladším Jozef (*1961).
V kategórii do 65 kg sa v roku 1990 stal majstrom Európy a v roku 1992 i svetovým šampiónom. Rok nato štartoval aj na najprestížnejšej profesionálnej súťaži Mr. Olympia.
Potom sa z kulturistiky vytratil, začiatkom roka 1996 však ohlásil návrat. Požiadal o profesionálnu licenciu IFBB a plánoval štarty na súťažiach Grand Prix.
Popritom sa venoval spolu s bratom Petrom vymáhaniu pohľadávok. 22. mája 1996 bol videný naposledy, spolu s Petrom sa stal obeťou vraždy. Ich telá boli objavené až po desiatich rokoch - v máji 2006 neďaleko Brezna.
Tervel

Tervel bol bulharský chán pravdepodobne v rokoch 701–718, nemanželský syn chána Asparucha.
Podpora cisárovi Justiniánovi.
Chronológia jeho vládnutia je nejasná, po prvýkrát sa spomína v byzantských zdrojoch z roku 704, kedy sa na neho obrátil zosadený cisár Justinián II. so žiadosťou o pomoc. V roku 705 Tervelova armáda o sile 15 000 jazdcov pomohla Justiniánovi II. opätovne získať trón, za žo Tervel získal mnohé dary, vrátane titulu "kaisar" (lat. "caesar"), z čoho vznikol neskorší titul cár, a olovenú pečať s nápisom "Matka Božia, pomôž cézarovi Tervelovi". Bulharsko tiež získalo územné ústupky v regióne Zagora v Trácku, cez ktorú viedli dôležité obchodné cesty. Tervel sa mal tiež oženiť s Justiniánovou dcérou Anastasiou, ale nevieme či sa tak stalo.
O tri roky neskôr Justinián II. uskutočnil vojenské ťaženie do zagorského regiónu, aby si ho vybojoval späť, ale v bitke pri Anchiale bol porazený.
Konflikt v Malej Ázii.
V roku 711 si Justinián opäť vyžiadal od Tervela vojenskú podporu proti vzbúrencom v Malej Ázii, ale dostal len malý kontingent 3 000 mužov. Justiniána v boji proti Filippikovi zajali a popravili.
Chronologický nesúlad.
Podľa niektorých chronológií Tervel umrel v roku 715, podľa byzantského kronikára Teofana Spovedníka sa však zúčastnil reštaurácie zosadeného cisára Anastasia II., ktorý nahradil Filippika v roku 718 alebo 719.
Ak Tervel žil tak dlho, musel to byť on, kto uzavrel v roku 716 opätovnú dohodu s byzantským cisárom Teodosiom III. ktorá upevnila hranice medzi Bulharskom a Byzantskou ríšou, potvrdila príslušnosť Zagory k Bulharsku ako aj každoročnú platbu tribútu Bulharom. Chán Tervel nazval toto spolužitie Byzantskej ríše a Bulharska vzájomnou výhodnou spoluprácou. Musel to byť tiež on, kto bránil Konštantínopol pred nájazdmi Arabov, ktorí sa ho v rokoch 717–718 druhýkrát pokúšali dobyť.
Treba však uviesť aj to, že Teofan na inom mieste uvádza meno buharského chána, ktorý uzatvoril zmluvu v roku 716 ako "Kormesios", čo je Tervelov neskorší následník Kormesij.