burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Caecilius Statius

Caecilius Statius tiež Statius Caecilius (*230 až 220 pred Kr.-168 alebo 166 pred Kr.) bol rímsky autor komédii.
Život.
Podobne ako Terentius a Livius Andronicus, aj Caecilius bol pôvodom prepustený otrok, pravdepodobne z Milána, oblasti ktorú obývali insuberský Galovia. Do Ríma sa dostal možno ako vojnový zajatec po porážke Insubrov Marcom Claudiom Marcellom (222 pred Kr.) okolo roku 200 pred Kr. Meno Caecilius prijal po svojom patrónovi, ktorý pochádzal možno z rodu Metellovcov. Caecilius bol významný súčasník Plauta a Ennia, z ktorých s Enniom udržiaval dôverné priateľstvo. Podľa neskoršieho historika Suetonia iný významný autor komédii, Terentius, predčítal pred uvedením staručkému Caeciliovi svoju hru "Andria" (uvedenú v roku 166 pred Kr.). Dnes je táto historka ale považovaná za vymyslenú.
Caecilius sa v Ríme živil úpravou gréckych hier pre rímske publikum. Úspech si nezískal hneď. Hoci sa dnes radí medzi „menších“ dramatikov, nie je to pre nízku kvalitu diela, ale preto, že sa z neho takmer nič nezachovalo. Antickí kritici ho hodnotili vysoko. Volcacius Sedigitus mu dokonca pridelil prvé miesto v rebríčku autorov komédii. Varro má vysokú mienku o zápletkách jeho hier, Horatius oceňuje jeho citovosť a Cicero priznáva, že by mu udelil medzi komikmi prvé miesto (to podľa neho dostal Terentius), keby bol jeho jazyk tríbenejší .
Dielo.
Caecilius stojí svojou tvorbou niekde medzi Plautom a Terentiom. Badať u neho tak plautovskú neviazanosť a jazykovú jednoduchosť ako aj terentiovskú snahu pridržiavať sa originálu. Viac než polovica jeho hier má pôvod u Menandra, od ktorého Caecilius prevzal aj niektoré názvy (napríklad hra "Plocium", Náhrdelník, má vzor v Menandrovej komédii "Plokion").
Najdôležitejšie zlomky Caeciliovho diela sa zachovali v Attických nociach ("Noctes Aticae") Aula Gellia, ktorý cituje rozsiahly úryvok z hry Plocium a porovnáva ho s menandrovským vzorom. Z väčšiny ďalších Caeciliovych hier sa nám zachovali len grécke a latinské tituly – "Ex hautú hestós" (Kto sa drží na nohách), "Gamos" (Svadba), "Epikléros" (Dedička), "Synaristósae" (Obedujúce ženy), "Synephebi" (Priatelia z mladosti), "Epistula" (List), "Pugil" (Boxer) a "Faenerator" (Úžerník).
Konrád II. (Čechy)

Konrád II. Oto (* medzi 1136 a 1141, Znojmo – † 9. september 1191, pri Neapole) bol moravským údelným (11821189) a českým kniežaťom (krátko v 1182 a od 1189) z rodu Přemyslovcov.
Údelné a české knieža.
Syn Konráda II. (vnuka kniežaťa Konráda I. Brnianskeho) a Márie, dcéry Štefana I. Srbského, bol najvýznamnejším z přemyslovských moravských údelných kniežat. Pôvodne sa volal Konrád, druhé meno dostal počas pobytu v cudzine. Po smrti svojho otca po roku 1161 dostal okolie Znojma, roku 1173 okolie Brna a v roku 1179 okolie Olomouca, čím sa fakticky stal pánom celej Moravy.
V roku 1173 podporoval Soběslava II. a v roku 1178 Bedřicha k získaniu kniežacieho stolca. Bol mužom mimoriadne ctižiadostivým, energickým, schopným, ale tiež mimoriadne vzdelaným, čo veľmi imponovalo jeho súčasníkom doma i v cudzine. Súčasne sa však musel prispôsobovať neurovnaným pomerom poslednej štvrtiny 12. storočia.
Po vypudení neobľúbeného Bedřicha v r. 1182 bol Konrád zvolený českým kniežaťom, ale na zásah rímskeho cisára Fridricha I. Barbarossu sa musel vzápätí tohto titulu vzdať. Ako náhrada mu bol ponúknutý titul prvého moravského markgrófa. Morava v tom čase bola uvoľnená z moci českého kniežaťa a dostala sa do priamej podriadenosti ríšskeho cisára. Po smrti kniežaťa Bedřicha sa v r. 1189 stal českým kniežaťom.
Konrádov štatút.
Hneď po nástupe na kniežací stolec usporiadal v Prahe kolokvium všetkých Čechov. Ešte v tom istom roku sa v Sadskej na jeho podnet zišla spoločnosť vysokých svetských i cirkevných hodnostárov, ktorým Konrád Oto predložil svoj návrh prvého písaného zákonníka. Do histórie vošiel ako "Konrádov štatút" a jeho hlavným cieľom bolo potvrdenie dedičného prechodu vlastníckych práv k majetku. V roku 1190 sa Konrád Oto zúčastnil rímskej jazdy cisára Henricha VI. a o rok na to sa ako prvý český panovník zúčastnil v bazilike sv. Petra cisárskej korunovácie. Vzápätí po jeho boku sa zúčastnil bitky pri Neapole. Táto bitka sa mu stala osudnou. Počas obliehania mesta vypukol v cisárskom vojsku mor, ktorému padlo za obeť mnoho bojovníkov, medzi nimi i samotný Konrád. Bol pochovaný v benediktínskom kláštore Monte Cassino. Neskôr boli jeho ostatky prenesené do Čiech.
Hodnotenie Konrádovej vlády.
Konrád II. Oto patril akiste k najvýznamnejším predstaviteľom přemyslovského rodu. Jeho zásluhou došlo k zjednoteniu a upevneniu jednoty českého štátu v dobe európskeho rozmachu štaufovskej dynastie.
Rodinné pomery.
Konrád II. Oto sa pred r. 1176 sa oženil s Helichou (* 1160?, † 13. august 1198), dcérou grófa Otta Wittelsbašského. Ich manželstvo ostalo bezdetné.
Quintus Fabius Pictor

Quintus Fabius Pictor (*254 pred Kr. – ?) bol jedným z prvých rímskych historikov.
Je považovaný za prvého predstaviteľa analistickej historiografickej školy. Cognomen Pictor dostal po svojom dedovi Gaiovi Fabiovi Pictorovi, ktorý bol maliar (po latinsky "pictor"). Bol senátorom, zastával rôzne úrady, v rokoch 225 a 222 pred Kr. bojoval proti keltským Insubrom a neskôr v Púnskych vojnách. Počas Druhej púnskej vojny, po porážke pri Kannách (216 pred Kr.), bol vyslaný senátom do Délf žiadať veštiareň o radu.
Quintus Fabius Pictor podľa všetkého zaviedlo v Ríme zvyk písať tradičné záznamy o štátnych udalostiach ("Annales") grécky. Dôvodom mohla byť snaha osloviť aj iné ako latinské obecenstvo a ponúknuť mu rímske dejiny, predovšetkým rímsky pohľad na vojnu s Kartágom. Zo záznamov vlastnej rodiny a iných popredných rodov Ríma zostavil najstaršie rímske historiografické dielo, v ktorom sa zaoberá dejinami Ríma od jeho založenia po Druhú púnsku vojnu. Jeho pohľad na udalosti nie je vyvážený. Z rozpútania vojny obviňuje Kartágincov, čo mu vytýkajú už antickí kritici. Naopak, preceňuje význam rímskej aristokracie v dejinách, obzvlášť vlastného rodu (gens) Fabiovcov. Fabius Pictor datuje podľa Dionysia z Halikarnasu založenie Ríma do roku 747 pred Kr.
Fabia Pictora použili ako zdroj Polybius, Livius a Dionysios z Halikarnasu. Jeho dielo bolo preložené aj do latinčiny už v klasickej dobe.
Vario LF2

Vario LF2 je typ českej, čiastočne nízkopodlažnej, dvojčlánkovej električky. Vyvinutá bola firmami "Pragoimex, a. s.", "Krnovské opravny a strojírny, a. s." (KOS) a "VKV Praha, s. r. o.", ktoré vozidlá tohoto typu vyrábajú v spolupráci s Dopravným podnikom Ostrava.
Konštrukcia.
Konstrukčne vychádza LF2 z predchádzajúcich modelov LF a LF3. Ide o jednosmernú šesťnápravovú električku, ktorá kapacitne konkuruje vozňom Škoda 03T a nahradzuje tak zastarané električky typu Tatra K2. Vario LF2 sa skladá z dvoch častí, ktoré sú navzájom spojené kĺbom, ktorý je krytý prechodovým mechom. Na pravej bočnici sa nachádza štvorica dvojkrídlových výsuvných dverí pre cestujúcich. Krajné dvere vedú do vysokopodlažnej časti vozidla. Nízkopodlažná časť o výške nad temenom koľaje, sa nachádza v priestore za oboma strednými dverami a tvorí tak 43% celkovej plochy električky. V kĺbe (nad stredným podvozkom) je podlaha vo výške nad koľajou, teda rovnako vysoko, ako v krajných častiach vozňa.
Vario LF2 je vybavené asynchronnou elektrickou výzbrojou TV Europulse (je umiestnená na streche) od firmy "Cegelec", odpruženými otočnými podvozkami Komfort a polpantografom. Design vozňa vytvoril Ing. arch. František Pelikán.
Ballade pour Adeline

Ballade pour Adeline je skladba z roku 1976, skomponoval ju Paul de Senneville a úspešne ju nahral Richard Clayderman. Paul de Senneville skomponoval túto skladbu na oslavu narodenia svojej dcéry "Adeline".
Prieliv svätého Juraja

Prieliv svätého Juraja (slovenský normovaný názov; angl. "St George's Channel", waleš. "Sianel San Siôr", ír. "Muir Bhreatan") je prieliv v Atlantickom oceáne. Spája Keltské more s Írskym morom. Oddeľuje Írsko na západe a Wales na východe. Najužší je na spojnici mysov St. David's Head vo Walese a Carnsore Point v Írsku.
Na pobreží prielivu leží niekoľko významných prístavov; na írskej strane Rosslare Harbour, Wexford, na waleskej strane Milford Haven, Pembroke a Fishguard.
Lucius Cincius Alimentus

Lucius Cincius Alimentus bol rímsky senátor a historik. Patril k tzv. analistickej historiografickej škole.
Pochádzal z plebejského rodu a v roku 210 pred Kr. zastával úrad prétora. V Druhej púnskej vojnevelil dvom légiam na Sicílii a údajne padol do zajatia, v ktorom sa osobne stretol s Hannibalom. Podobne ako jeho predchodca Quintus Fabius Pictor, spísal aj Cincius Alimentus grécky analistickú dielo, v ktorom sa zaoberá dejinami Ríma od jeho založenia po Druhú púnsku vojnu. Polybios aj Dionysios z Halikarnasu ho hodnotia ako nestranného historika. Až na niekoľko fragmentov sa Alimentova história nezachovala a vieme o nej len od Dionysia z Halikarnasu, ktorý z nej čerpal.
Podľa Dionysia z Halikarnasu Cincius Alimentus kladie založenie Ríma do roku 729 pred Kr.
Dolphin

Dolphin môže byť:
Paul de Senneville

Paul de Senneville, celým menom Paul Marie André de Senneville (* 30. júl 1933, Paríž, Francúzsko† 23. jún 2023) bol francúzsky novinár, hudobný skladateľ, producent a podnikateľ.
Kariéru začal ako novinár vo francúzskych denníkoch "France Soir" a "Paris-Presse". Neskôr sa stal televíznym producentom. V roku 1976 založil s Olivierom Toussaintom nahrávaciu spoločnosť "Delphine Productions" nazvanú po jeho prvej dcére "Delphine".
Spolupracoval s najlepšími francúzskymi umelcami, ako sú Mireille Mathieu, Michel Polnareff, Dalida, Claude François
Okrem skladania a komponovania hudobných diel skladá aj hudbu k filmom. Najznámejšia skladba, ktorú zložil sa volá Ballade pour Adeline. Zložil ju v roku 1976 pri príležitosti narodenia jeho dcéry "Adeline". Túto skladbu veľmi úspešne interpretuje klavirista Richard Clayderman. V jeho interpretácii tejto skladby sa predalo niekoľko miliónov albumov po celom svete.
Richard Clayderman

Richard Clayderman, vlastným menom Philippe Robert Louis Pagès (* 28. december 1953, Paríž, Francúzsko) je francúzsky klavírista.
Preslávil sa po celom svete hlavne skladbou Ballade pour Adeline ktorú v roku 1976 pre svoju novorodenú dcéru Adeline zložil hudobný skladateľ Paul de Senneville. V interpretácii skladby v podaní Richarda Claydermana sa predalo niekoľko miliónov albumov po celom svete.
Westerheim

Westerheim môžu byť miesta v Nemecku:
Westerheim (Bádensko-Württembersko)

Westerheim je obec v krajinskom okrese Alb-Donau v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko v Nemecku. Obec má 2 882 obyvateľov a rozlohu . 
Geografia a poloha.
Obec Westerheim leží v pohorí Švábska Jura asi 30 kilometrov severozápadne od mesta Ulm.
Obec susedí na severe s mestom Wiesensteig a na východe s obcou Hohenstadt, obidva sú v okrese Göppingen, na juhu s mestom Laichingen ako aj na západe s obcou Römerstein v okrese Reutlingen.
Stavby.
V obci Westerheim sa nachádza ako evanjelický tak aj rímskokatolícky kostol.
Subwoofer

Subwoofer je doplnkový reproduktor reproduktorovej sústavy, určený na vysielanie zvuku "basovej frekvencie" - obvykle 20 Hz - 250 Hz. Subwoofer sa používa ako samostatný, jediný reproduktor slúžiaci zároveň pre viacero audio kanálov.
Pri zvukových signáloch pod 100 Hz nie je ľudský sluch schopný rozpoznať smer odkiaľ sa zvuk šíri. Preto v reproduktorovej sústave nie je potrebných viacero basových reproduktorov, nakoľko ich počet už výraznejšie nemení kvalitu audioreťazca. Viacero basových reproduktorov je potom kvôli úspore miesta a ceny jedného reproduktoru nahradených jediným - subwooferom. Pre stereofónny posluch sa používajú relatívne malé reproduktory zámerne vyrobené tak, aby vysielali signál s frekvenciou nad 100Hz. Signály nižších frekvencií sa z oboch kanálov zlúčia a privedú do subwooferu. Subwoofer má spravidla veľký objem, rádovo až desiatky litrov a je osadený jedným, alebo viacerými reproduktormi.
Paradoxný spánok

Paradoxný spánok (iné názvy: REM, spánok REM, REM-spánok, rýchle očné pohyby, aktívny spánok, desynchronizovaný spánok, rombencefalický spánok, REM je angl. skratka spojenia "rapid eye movement") označuje fázu najhlbšieho spánku, pri ktorom dochádza k sneniu. K sneniu avšak môže dochádzať aj v NREM fázach spánku, avšak sny sú opisované ako fádne a nejasné. Sny konajúce sa v REM fáze spánku sú živé a bizarné.
Ak sa dívame na časový profil prirodzeného spánku z hľadiska trvania a striedania fázy NREM-spánku a REM spánku, na zvislej osi je mozgová aktivita v Hz, na horizontálnej osi vyobrazený čas trvania spánku. Jeden cyklus REM a NREM spánku trvá 90 minút, avšak aktivita REM spánku je tesne pod úrovňou bdenia, čím sa môžeme domnievať, že REM spánok je spánok plytký. Nie je to tak. Je to ten najhlbší spánok, avšak aktivita mozgu práve v tejto fáze stúpa na hodnoty pripomínajúce bdenie, zobrazujú sa naň vlny podobné beta-vlnám, ktoré sú charakteristické pre zobudeného človeka. 
REM spánok tvorí 15-20% z celkového trvania spánku, aktivita mozgu je v ňom o 30-40% vyššia ako vo fáze bdenia. Sú preň charakteristické alfa, theta a pílovité vlny s vysokými frekvenciami pripomínajúcimi bdelú aktivitu mozgu. Avšak mozog je v tejto fáze "odpojený" od tela ako ochranný mechanizmus pred realizáciou snových pohybov. Dochádza teda k úplnému vymiznutiu svalového tonusu okrem okohybných a autonómnych (aj dýchacích) svalov.
Srdcová aktivita a frekvencia dýchania sú zvýšené, dýchanie je rýchle a plytké. Dochádza k transformácii primárnej pamäti na pamäť sekundárnu - slabé spomienkové asociácie sa menia na silné spomienky. Dochádza tu k výraznej prestavbe a regenerácii CNS. 
Nástup paradoxného spánku riadi štruktúra locus caeruleus v dorzálnej časti hornej polovici mosta.
Paradoxný spánok sa vyskytuje len u stavovcov. Najvýraznejšie je zastúpený u cicavcov - viac u mäsožravcov než u bylinožravcov. Z hľadiska ontogenézy sa pozoruje opačná súvislosť - paradoxný spánok trvá 2-krát dlhšie u novorodencov a mláďat než u dospelých jedincov.
Následky deprivácie REM spánku sú úzkosť, neistota a agresivita. Alkohol ako sedatívum vyvoláva nedosiahnutie REM fázy spánku, z dlhodobého hľadiska sa vytráca aj hlboká fáza NREM spánku (fáza III a IV).
Zdroje.
JAVORKA, Kamil. "Lekárska fyziológia. Učebnica pre lekárske fakulty". Martin: Osveta, 2014. ISBN 978-80-8063-407-0.
Gamepad

Gamepad je vstupné zariadenie na ovládanie počítača alebo hernej konzoly, používané predovšetkým na hranie počítačových hier a videohier.
Spôsoby pripojenia.
Predtým sa používalo pripájanie týchto zariadení cez Gameport, IEEE 1284 alebo COM port. Pri konzolách potom hojne DB-9. Dnes sa pre pripojenie už používajú štandardné zbernice USB alebo bezdrôtové Bluetooth. Veľkú výnimku tvoria herné konzoly, kde každý výrobca používa vlastný typ koncovky.
Joypad vs. Gamepad.
Oba názvy sú hojne používané a spravidla pre rovnaké zariadenie. Konkrétny rozdiel je v ovládaní smerov.
Na gamepade sú tlačidlá, prípadne ďalšie ovládacie prvky. Na ovládanie smeru sa používa tzv. analógové tlačidlo, ktoré je možné stlačiť do štyroch, skôr ôsmich smerov. Na starších verziách bolo analógové tlačidlo nahradené štyrmi samostatnými tlačidlami.
Joypad je kombinácia joysticku a gamepadu. Od gamepadu zachováva ergonómiu a tvar, ale pre ovládanie smerov je vybavený malým joystickom. Spravidla býva aj väčšia, pretože páčka (Joystick) sa musí držať celou dlaňou alebo viacerými prstami, nie iba stláčať palcom. Táto kombinácia bola prevzatá z hracích automatov. Typický joypad sa už dnes nevyrába, ale myšlienku páčky pre ovládanie smerov dodnes zachováva napríklad Sony Playstation alebo Xbox.
Casina (dráma)

Casina je jedna z hier latinského dramatika Tita Maccia Plauta. Zápletkou hry je konflikt otca a syna o tú istú ženu a vtipné odhalenie pokusu o neveru manželkou.
Dej.
Dej komédie sa odohráva v Aténach. Casina je krásne dievča, ktoré našli ako malé bábätko pred svojimi dverami Lysidamus a jeho žena Cleostrata a vychovali ako slúžku. Lysidamov syn Euthynicus sa do Casiny zamiluje a chce si ju vziať za ženu, ale Lysidamus chce získať krásku pre seba. Vymyslí si lož, ktorou chce dostať Euthynica z domu a vydať Casinu za svojho sluhu Olympia. Verí, že takto oklame aj svoju ženu aj svojho syna a bude si môcť z Casiny urobiť svoju milenku. Cleostrata sa návrhu na sobáš postaví a praje si, aby sa Casina vydala za jej sluhu Chalina.
Lysidamus a Cleostrata sa rozhodnú žrebovať o to, koho si Casina vezme a Lysidamus vyhrá. Cleostrata a jej sluhovia vymýšľajú jeden plán za druhým, aby oddialili sobáš. Nakoniec sa Cleostrata dozvie o manželovom zámere vyspať sa s Casinou. Prestrojí Chalina za Casinu a keď sa s ním Lysidamus stretne v tme spálne susedného domu, kde má k afére dôjsť, je odhalený a ponížený. Cleostrata ho milostivo príjme nazad k sebe. V epilógu sa publikum dozvie, že po návrate domov sa Euthynicus s Casinou skutočne ožení a že Casina bola slobodné aténske dievča, nie otrokyňa, takže v jej zväzku jej nič nebráni.
Nils Ericson

Nils Ericson (skôr "Ericsson"; 31. január 1802 Långbanhyttan, Švédsko – 8. september 1870 Štokholm) bol švédsky inžinier, staviteľ a vojak. Bol starším bratom vynálezcu Johna Ericssona.
Životopis.
Nils bol rovnako ako jeho brat vo švédskej armáde. V roku 1823 bol podporučíkom v inžinierskom zbore, v roku 1828 bol povýšený do hodnosti poručíka. V roku 1830 sa stal kapitánom, 1832 majorom a v roku 1850 plukovníkom mechanizovaného práporu švédskeho námorníctva.
Od roku 1855 pôsobil Nils ako vedúci štátnych železničných stavieb. Jeho inžinierske diela sú známe hlavne stavbou "Trollhättenského kanálu" v rokoch 1837 – 1844, veľkého kanálu medzi riekou Saimen vo Fínsku a Fínskym zálivom (1849 – 1856) a v poslednej rade vďaka zbudovaniu švédskych železníc, ktoré sú jeho najznámejším dielom. Potom, čo v roku 1862 odstúpil z vedenia švédskych železníc, mu bola poslancami schválená doživotná renta vo výške 15 000 riksdolarov ročne. V roku 1854 bol povýšený do šľachtického stavu a v roku 1860 dostal titul "Slobodný pán".
Menaechmi

Menaechmi je jedna z hier latinského dramatika Tita Maccia Plauta. Jej zápletka sa zakladá na zámene dvojčiat s rovnakým menom. Vystupuje v nej tiež rada plautovských postáv: príživník, kurtizána, chytrý otrok a žena rozkazujúca manželovi.
Dej.
Moschus mal dvoch synov, Menaechma a Sosicla. Jedného dňa vezme malého Menaechma so sebou na obchodnú cestu, od syna sa odlúči a toho adoptuje obchodník žijúci v Epidamne. Jeho pravý otec umrie od žiaľu a jeho brat-dvojča dostane na pamiatku meno Menaechmus podľa strateného súrodenca.
Menaechmus-Sosicles náhodou pri hľadaní brata príde do Epidamna, kde dôjde vďaka zámene dvoch súrodencov k rade vtipných omylov.
Ohlas.
Plautova komédia sa stala podkladom pre "Komédiu omylov" (The Comedy of Errors) Williama Shakespeara a pre muzikál "The Boys of Syracuse" dvojice Rodgers a Hart. Podobne Plautus ovplyvnil talianskeho dramatika Carla Goldoniho a jeho hru "I due gemelli veneziani" (Benátske dvojčatá).
Kostol svätého Martina (Trstená)

Kostol svätého Martina je rímskokatolícky kostol v Trstenej.
Je postavený na gotických základoch pravdepodobne zo 14. a 15. storočia. Kostol bol niekoľkokrát prestavaný. Prvá prestavba bola uskutočnená v rokoch 1710 až 1747. V okolí kostola boli do hradieb vbudované kamenné spovednice na spôsob výklenkov a polygonálna kaplnka Svätého kríža. Prestavba bola ukončená vytvorením barokovej cibuľovitej veže. Počas druhej svetovej vojny bol kostol značne poškodený. Rekonštrukcia chrámu bola uskutočnená v rokoch 1946 až 1948.
V kostole sa nachádza niekoľko významných historických pamiatok. Medzi najvýznamnejšie patria: barokový parlamentár (polovica 18. storočia), patronátne lavice (polovica 18. storočia), voľné plastiky (18. storočie), polo rustikálna socha Panny Márie (polovica 18. storočia), ľudový betlehem s veľkými figúrkami (začiatok 19. storočia).
Heinrich Harrer

Heinrich Harrer (* 6. júl 1912, Hüttenberg, Rakúsko – † 7. január 2006, Friesach) bol rakúsky horolezec, cestovateľ, geograf, fotograf a spisovateľ.
Životopis.
Predvojnové obdobie.
Narodil sa v korutánskom Hüttenbergu v rodine poštového úradníka. V rokoch 1933 – 1938 študoval geografiu a šport na Univerzite Karla Franzensa v Grazi. Od mladosti sa venoval lyžovaniu a horolezectvu. Medzi jeho predvojnovými výkonmi vyniká najmä prvovýstup Severnej steny švajčiarskeho Eigeru, ktorý spoločne so skupinou rakúsko-nemeckých horolezcov uskutočnil v roku 1938.
Od roku 1933 bol členom nacistických oddielov SA a postupne získal hodnosť Oberscharführer. V roku 1938 po anšluse Rakúska vstúpil do NSDAP a oddielov SS. Toto neskôr sám označil za hlúpu chybu a ideologický omyl.
India a Tibet (1939 – 1951).
V lete roku 1939 odišiel s nemeckou horolezeckou expedíciou do Himalájí, cieľom bolo zdolanie pakistanskej osemtisícovky Nanga Parbat. Krátko po začatí druhej svetovej vojny v roku 1939 padol do zajatia britskej koloniálnej správy a spoločne s ďalšími asi tisíc zajatcami ho internovali v indickom Dehradune. Z internačného tábora sa mu podarilo ujsť, a pretože potreboval rýchlo zmiznúť z indického územia, uchýlil sa do Tibetu, kde prečkal zvyšok vojny a niekoľko povojnových rokov.
Vlastné skúsenosti z ciest do Tibetu zhrnul okrem iného v knihách Sedem rokov v Tibete a "Návrat do Tibetu". Spriatelil sa okrem iných so švédskym cestovateľom Svenom Hedinom a súčasným dalajlámom Tändzinom Gjamccho, ktorého učil angličtinu.
V roku 1962 na Novej Guinei vykonal prvý výstup na Carstenz Pyramid, najvyššiu horu Austrálie a Oceánie.
Individualizmus

Individualizmus môže byť:
Individualizmus (umenie)

Individualizmus je individualita, resp. zdôrazňovanie individuality umelca pri tvorbe. Tvorí základné predpoklady tvorby a črtu umenia, ktorá sa prejavuje v úsilí tvorcu vytvoriť originálne umelecké dielo.
Individualizmus (politika)

Individualizmus je pojem viacerých politických doktrín s rôznym významom, ale vždy ide o opak kolektivizmu. 
Pôvodne, po Francúzskej revolúcii, to bolo synonymum pre anarchiu, neskôr sa chápal už len ako protipól socialistického kolektivizmu, teda synonymum osobnej slobody, ľudskej nezávislosti, štátneho nezasahovania, slobodného podnikania a podobne. 
Individualisti odporujú najviac vonkajším zásahom do individuálnej voľby buď spoločnosťou, štátom alebo hociktorou inou skupinou, prípadne inštitúciou. Individualizmus je preto opačný nielen voči kolektivizmu, ale keby aj voči holizmu, fašizmu, komunalizmu, etatizmu, totalitarizmu a communitárstvu, ktoré prízvukujú, že komunitné, skupinové, spoločenské, rasové alebo národné ciele by mali byť nadradené nad individuálne ciele.
Individualizmus (etika)

Individualizmus je postoj k svetu určovaný vyhranenými osobnými názormi, predstavami a
cieľmi. 
Výraz "individualizmus" má hanlivý význam potiaľ, pokiaľ vyrastá zo sebectva, bezohľadnosti a sebalásky. Individualizmus je pozitívnou životnou orientáciou, pokiaľ je sebaobrannou reakciou na zaslepenosť, predsudky a pokrytecké konvencie kolektívu alebo tlak spoločenských inštitúcií a politickej moci, deformujúcich rozvoj a prejavy ľudskej osobnosti.
Výstup

Výstup môže byť:
China Open

China Open môže byť:
Václav II. (české knieža)

Václav II. (* 1137, † po 1192) bolo moravské údelné a české knieža (v r. 11911192). 
Najmladší syn Soběslava I. a Adléty Uhorskej strávil značnú časť života vo vyhnanstve. Až keď sa jeho brat Soběslav II. stal českým kniežaťom dostal ako údel brnianske a neskôr i olomoucké kniežatstvo. 
Po vypudení Soběslava v roku 1178 utiekol do Uhorska. Vrátil sa až o šesť rokov a pokúsil sa získať kniežací stolec proti synovi Vladislava II. Bedřichovi. V jeho snažení ho podporovala i česká šľachta nespokojná s Bedřichovou vládou. Nepodarilo sa mu dobyť Pražský hrad a Bedřich ho s pomocou nemeckých kniežat porazil a prinútil k poslušnosti. Na jeseň roku 1191 po Bedřichovej smrti sa dočkal kniežacieho titulu, z ktorého sa však netešil dlho. Cisár Henrich VI. ho už v nasledujúcom roku z kniežacieho stolca zosadil a kniežatstvo udelil bratrancovmu synovi Přemyslovi Otakarovi I. 
Václav skončil vo väzení v Meissensku. Odvtedy o ňom nie sú záznamy. Rovnako nie sú k dispozícii údaje o jeho prípadnej manželke či deťoch.
Soběslav I.

Soběslav I. (* okolo 1090, † 14. február 1140, Hostinné) bolo české knieža (od r. 1125) z rodu Přemyslovcov.
Dňa 16.4.1125 zasadol na kniežací stolec posledný potomok prvého českého kráľa Vratislava II. a jeho tretej manželky Svatavy (* 1041/44 alebo 1046/48, † 1. september 1126).
Moravský údelník.
Do povedomia sa prvý raz dostal v r. 1107, keď odišiel spolu so zvrhnutým bratom Bořivojom II. do exilu do Poľska. Po návrate dostal v roku 1110 údel v Žatci. V roku 1115 od brata a kniežaťa Vladislava I. dostal okolie mesta Hradec Králové, neskoršie miesto toho okolie Znojma a Brna. V roku 1123 však ako dôsledok jeho sporov s kniežaťom bol údelov zbavený, utiekol do Nemecka a potom do Poľska. Správa o Vladislavovom ochorení ho priviedla späť do Čiech a obaja bratia sa zmierili.
Bitka pri Chlumci.
Po Vladislavovej smrti sa Soběslav ujal vlády. Tento čin vyvolal odpor u vnuka jeho strýka Ota II., ktorý na uplatnenie svojho nároku ako najstaršieho Přemyslovca na kniežací stolec hľadal pomoc u rímskeho kráľa Lothara III. Soběslav sa však jeho príkazu na uvoľnenie trónu v Otov prospech nepodriadil, a preto Lothar v roku 1126 vtrhol do Čiech. Dňa 18. februára sa pri Chlumci strhla známa bitka, v ktorej rímsky kráľ utrpel porážku. Medzi mnohými urodzenými bojovníkmi tu padol i sám Oto II. Soběslav rímskeho kráľa zajal, no vzápätí ho prezieravo prepustil na slobodu. Uvedomoval si, že je to jeho prvá vojnová výprava, ktorá miesto lesku víťazstva skončila hanebnou porážkou. Lothar sa v nasledujúcich rokoch nemiešal do českých pomerov.
Rozvoj krajiny.
Soběslav viedol v rokoch 11311135 vojnu s Poľskom, ktorá vznikla kvôli sporom o uhorskú korunu a bola sprevádzaná značným pustošením. V domácej politike si viedol úspešne, staral sa o zachovanie pokoja a rozvoja krajiny, opevňoval pohraničné hrady, osobitnú pozornosť venoval vyšehradskej kapitule. Posledný pokus o Soběslavovo zvrhnutie sa udial v roku 1130. Bol do neho zapletený Břetislav, syn Břetislava II. Soběslav sa však o komplote dozvedel a aktérov sprisahania dal potrestať (Břetislava dal oslepiť).
Posledné roky jeho života sprevádzala snaha o zabezpečenie trónu pre svojho syna Vladislava. V roku 1138 o tom viedol rokovania i s novým rímskym panovníkom Konrádom III. V júni toho roku zvolal do Sadskej zasadnutie šľachty na ktorej prítomní šľachtici prisahali vernosť budúcemu kniežaťu.
Soběslav zomrel v Hostinnom, keď dozeral na opevňovanie východnej hranice. Bol pochovaný vo vyšehradskom kostole vedľa svojich rodičov a súrodencov. Jeho syn sa však kniežaťom nestal. Na kniežací stolec zasadol Vladislav II., syn Vladislava I.
Rodinné pomery.
Soběslav I. bol ženatý s Adlétou (* 1105/1107, † 15. september 1140), dcérou Álmoša Uhorského. Z manželstva sa narodilo päť detí:
Konrád I. (Čechy)

Konrád I. Brniansky (* okolo 1035, † 6. september 1092, Praha) bolo brnianske (v r. 10541055) a znojemské (v r. 10611092) údelné knieža a české knieža (v r. 1092) z rodu Přemyslovcov. 
Tretí syn kniežaťa Břetislava I. a Judity sa v r. 1054 stal údelným brnianskym kniežaťom. Keď sa znepriatelili jeho bratia Vratislav a knieža Spytihněv, pridal sa Konrád na stranu olomouckého údelníka Vratislava. Spytihněv však v spore zvíťazil a zbavil Konráda jeho údelu. Na Moravu sa mohol vrátiť až po Spytihněvovej smrti (r. 1061), kedy od Vratislava dostal Znojemsko. Vytvoril tu stabilný základ přemyslovskej moci pre ďalšie generácie. 
Aj medzi ním a novým kniežaťom Vratislavom dochádzalo k sporom. Spory medzi bratmi urovnala až Konrádova manželka Wirpirka. Po smrti brata, teraz už českého kráľa Vratislava II., sa 22.1.1092 Konrád stal na osem mesiacov českým kniežaťom.
Rodinné pomery.
S manželkou Wirpirkou (*?, †?), dcérou Fridricha I. z Tenglingu mal dvoch synov:
Salamandrovité

Salamandrovité alebo mlokovité (lat. "Salamandridae") je čeľaď chvostnatých obojživelníkov. Rody, ktoré do nej patria, majú slovenské rodové meno jednak mlok, jednak salamandra (prípadne salamander) a jeden rod prípadne taricha (pozri nižšie).
Táto veľká čeľaď severnej pologule zahrnuje mnoho rodov, druhov a poddruhov.
Vzhľad.
Tieto živočíchy majú typický vzhľad chvostnatých obojživelníkov. Pozemné druhy (po slovensky spravidla nazývané salamandra - pozri nižšie) majú guľatý chvost (napr. druhy z rodu "Salamandra"), kým druhy, ktoré niekoľko mesiacov roka trávia vo vode (po slovensky spravidla nazývané mlok - pozri nižšie), majú po stranách sploštenú chvostovú plutvu (napr. druhy z rodu "Triturus"). Koža môže byť drsná aj hladká, nikdy však nie je slizká. Mloky majú pľúca.
Systematika.
Podčeľade.
Čeľaď sa v závislosti od autora v súčasnosti obyčajne delí buď na podčeľade Salamandrinae, Salamandrininae a Pleurodelinae, alebo sa delí na podčeľade Salamandrinae a Molginae (vrátane rodu Salamandrina) 
Slovenské rodové mená.
1. Slovenské rodové meno všetkých rodov z podčeľade Pleurodelinae (resp. v inom systéme: z podčeľade Molginae okrem rodu Salamandrina) - ale novšie okrem rodov Pleurodeles a Taricha a niekedy aj okrem rodu Tylototriton - znie mlok. Slovenský názov mlok pravdepodobne vyplýva z toho, že uvedené rody (vrátane Pleurodeles, Taricha a Tylototriton) sa v dávnejšej minulosti často klasifikovali ako jeden rod, ktorý sa latinsky nazýval Triturus (v najširšom zmysle) alebo Molge. Dnešný rod Triturus (po slovensky mlok) je oveľa menší než v minulosti (pozri Triturus).
2. Rod Taricha sa staršie po slovensky volal mlok, novšie sa volá taricha.
3. Slovenské meno všetkých ostatných rodov čeľade, t.j. rodov z podčeľadí Salamandrinae a Salamandrininae (resp. v inom systéme: z podčeľade Salamandrinae a rodu Salamandrina) plus prípadne aj z rodov Tylototriton a Pleurodeles, znie salamandra (skôr staršie aj salamander ).
Pozor na zámenu s češtinou, pretože mlok v češtine = salamandra v slovenčine a čolek v češtine = mlok v slovenčine.
Zdroje k tejto podkapitole:
Druhy na Slovensku.
Na Slovensku sa z tejto čeľade vyskytujú druhy:
Juraj Andričík

PhDr. Juraj Andričík (* 28. apríl 1937, Bežovce† 29. január 2017, Košice) bol slovenský básnik, prekladateľ a rozhlasový redaktor. Otec literárneho vedca, prekladateľa a vysokoškolského pedagóga Mariána Andričíka.
Absolvoval Vysokú školu ruského jazyka a literatúry v Prahe (19561960). Pracoval ako pedagóg na stredných školách v Sobranciach a Humennom. V rokoch 19781983 bol v slobodnom povolaní a venoval sa umeleckému prekladu. Potom, až do odchodu do dôchodku (2002), pracoval v Literárno-dramatickej redakcii Slovenského rozhlasu v Košiciach ako redaktor.
Je pochovaný na Verejnom cintoríne v Košiciach.
Preklady.
Prekladal poéziu, prózu a odbornú literatúru z ruštiny, bieloruštiny, ukrajinčiny a poľštiny.
Severný prieliv

Severný prieliv (angl. "North Channel", ír. a škót. "Sruth na Maoile") je prieliv v severnej časti Atlantického oceánu. Spája Írske more na juhovýchode s Hebridským morom na severozápade. Zároveň oddeľuje ostrovy Írsko a Británia, z administratívneho hľadiska vytvára hranicu medzi Škótskom na východe a Severným Írskom na západe.
Najužšie miesto prielivu sa označuje ako "Straits of Moyle" a spája mysy Fair Head v Severnom Írsku (grófstvo Antrim) a Mull of Kintyre v Škótsku (polostrov Kintyre v Argyll and Bute).
Prieliv začína severozápadne od ostrova Man, medzi škótskym mysom Mull of Galloway a polostrovom Ards Penninsula v Severnom Írsku a prebieha v smere juhovýchod - severozápad. Do Hebridské mora vyúsťuje približne na spojnici škótskeho ostrova Islay a polostrova Inishowen.
Súčasťou prielivu je hlboký záliv Firth of Clyde na škótskej a záliv Belfast Lough na severoírskej strane. Na pobreží prielivu ležia prístavné mestá Belfast, Bangor, Carrickfergus, Larne, Port Ellen, Campbeltown a Stranraer.
Evanjelický kostol v Bardejove

Evanjelický kostol cirkvi augsburského vyznania je klasicistický kostol v Bardejove. Bol postavený v rokoch 17981808 na ulici Dlhý rad. Chrám je vybavený neogotickým interiérom z 2. polovice 19. storočia. 
Bol postavený podľa podmienok tolerančného patentu Jozefa II., ktorý umožňoval protestantom postaviť si chrám, tam kde bolo 500 ľudí alebo 100 rodín.
Budova kostola.
Stavba je postavená na základoch, ktoré tvoria dubové koly vbyté do štrkového podložia. V zmysle tolerančného patentu bol postavený za severnou hradbou mesta. Je to jednoloďová klasicistická stavba obdĺžnikového tvaru s polkruhovým oltárnym uzáverom. Vo východnej časti kostola pod oltárom je krypta. Nad vstupom do kostola je chronogramom „Čo šťastní kresťania tu pokľaknúc zakladajú, to požehnaj Ty sám Svätý Bože“ s dátumom. V západnej časti je umiestnená ihlanová veža.
Interiér.
Interiér kostola je neogotictý, pochádzajúci z 2. polovice 19. storočia. Strop je tvorený zaklenutými pruskými klenbami. V západnej, vstupovej časti sa nachádza vstavaný organový chór.
História.
Počiatky Evanjelického cirkevného zboru siahajú do začiatkov Reformácie a sú spojené s osobnosťami ako Leonard Stöckel (1510 – 1560), ktorého nazývali aj "Učiteľ Uhorska" a Bardejov bol nazývany "Uhorským Wittenbergom". Ďalšou osobnosťou tohoto obdobia bol Michal Radašin, ktorý bol oddaným hlásateľom reformácie, prvým reformovaným kňazom v Bardejove a od roku 1546 prvým superintendentom Pentapolitany. V tom čase bol evanjelický cirkevný zbor zviazaný s Bazilikou sv. Egídia. Prešiel úskaliami okolo Oratória, až nakoniec 25. septembra 1808 bol vysvätený súčasný chrám.
Zoznam obcí v Maďarsku (K)

Toto je zoznam obcí v Maďarsku začínajúcich sa na písmeno K.
Zoznam obcí v Maďarsku (L)

Toto je zoznam obcí v Maďarsku začínajúcich sa na písmeno L.
Zoznam obcí v Maďarsku (M)

Toto je zoznam obcí v Maďarsku začínajúcich sa na písmeno M.
Zoznam obcí v Maďarsku (N)

Toto je zoznam obcí v Maďarsku začínajúcich sa na písmeno N.
Heliopauza

Heliopauza je okraj heliosféry, teda zóna,
v ktorej už tlak častíc slnečného vetra prestáva odolávať tlaku galaktického vetra. Je to teda hraničná oblasť medzi heliosférou a medzihviezdnym priestorom a svojim spôsobom "koniec" slnečnej sústavy, pretože za heliopauzou sa už začína medzihviezdne prostredie.
Tvar heliopauzy je kvapkovitý. Jej najbližší okraj leží vo vzdialenosti 90 až 100 AU smerom do súhvezdia Strelec. Na opačnej strane oblohy, smerom do súhvezdí Perzeus a Kasiopeja je heliosféra pretiahnutá do dlhého chvosta.
Zoznam obcí v Maďarsku (O)

Toto je zoznam obcí v Maďarsku začínajúcich sa na písmeno O.
Zoznam obcí v Maďarsku (P)

Toto je zoznam obcí v Maďarsku začínajúcich sa na písmeno P.
Zoznam obcí v Maďarsku (R)

Toto je zoznam obcí v Maďarsku začínajúcich sa na písmeno R.
Zoznam obcí v Maďarsku (S)

Toto je zoznam obcí v Maďarsku začínajúcich sa na písmeno S.
Zoznam obcí v Maďarsku (T)

Toto je zoznam obcí v Maďarsku začínajúcich sa na písmeno T.
Zoznam obcí v Maďarsku (U)

Toto je zoznam obcí v Maďarsku začínajúcich sa na písmeno U.
Zoznam obcí v Maďarsku (V)

Toto je zoznam obcí v Maďarsku začínajúcich sa na písmeno V.
Zoznam obcí v Maďarsku (Z)

Toto je zoznam obcí v Maďarsku začínajúcich sa na písmeno Z.
Mlokovité

Mlokovité môže byť:
Kánún

Kánún (iné názvy: kanon, kánun; ; tur. "kanun"; gr. / – "kanon"/"kanonáki" ) je brnkací strunový hudobný nástroj. Vyvinul sa pravdepodobne zo staroegyptskej harfy, ale na rozdiel od nej má struny rovnobežné s ozvučnicou. Používa sa na Blízkom východe, v Iráne, Turecku, Azerbajdžansku, Arménsku, Grécku alebo Albánsku.
Ernest Chausson

Ernest Chausson (* 20. január 1855, Paríž – † 10. jún 1899, Limay) bol popredný francúzsky hudobný skladateľ éry romantizmu.
Život a dielo.
Narodil sa v roku 1855 do bohatej rodiny. Jeho otec mu platil súkromného učiteľa. Najprv bol predurčený na právnickú dráhu, ale nakoniec práva opustil a začal súkromne študovať u skladateľa Césara Francka.
V jeho orchestrálnych dielach je cítiť veľký vplyv svojho učiteľa, Francka, ale aj iných veľkých skladateľov, napr. Richarda Wagnera, ktorého opery ovplyvnili niekoľko významných skladateľov svojej doby. Medzi Chaussonove najvýznamnejšie diela patrí aj jeho jediná opera "Le Roi Arthus" (1886 – 95), ktorá spracováva tému lásky na dvore kráľa Artuša. Jeho dielo obsahuje ťažké chromatické harmónie, ohromujúcu orchestráciu a aj veľkú individuálnu krásu. Dodnes nesmrteľné sú aj jeho diela pre orchester medzi ktoré patrí hlavne "Poème de l'amour et de la mer" z roku 1882. Nádhernú hudbu nájdeme aj v jeho symfónii a komornej hudbe.
Bol šťastne ženatý, mal päť detí a poznal sa s niekoľkými významnými osobnosťami svojej doby, napr. s Claudom Debussy, Henrim Duparcom, Gabrielom Fauréom alebo s Isaacom Albénizom. Jeho život však nemal dlhé trvanie. 
Zomrel 10. júna roku 1899 po tragickej nehode na bicykli pričom na mieste zomrel.
Petr Hruška (básnik)

Petr Hruška (* 7. jún 1964, Ostrava) je český básnik a literárny vedec.
Život.
Vyštudoval VŠB v Ostrave (odbor úprava nerastných surovín, špecializácia Úprava vôd, promovaný inžinier roku 1987), Filozofickú fakultu OU v Ostrave (19901994 česká literatúra a literárna veda, dipl. práca "Současná nezavedená česká poezie a próza", Mgr.) A FF MU (doktorandské štúdium, dizertačná práca "Poválečný surrealismus a reakce na setrvačnost avantgardního modelu v oficiální poezii", obhájená v roku 2003, Ph.D.) Pracuje v Ústave pre českú literatúru AV ČR v Brne; jeho bádateľskou oblasťou je česká poézia po roku 1945. Podieľal sa na spracovaní štvorzväzkových "Dějin české literatury 19451989", druhého dielu "Slovníku českých spisovatelů" od roku 1945, "Slovníku českých literárních časopisů, periodických literárních sborníků a almanachů 19452000" a dvoch knižných súborov interpretácií diel vzniknutých po roku 1990: "V souřadnicích volnosti" (2008) a "V souřadnicích mnohostí" (2014).
Dielo.
Petr Hruška hovorí: „"Poézia nie je zdobenie života"“. Podľa neho poézia musí „"rozrušovať, udivovať, prekvapovať, zneisťovat, boriť existujúce estetické istoty a vytvárať nové"“. O jeho knihách Ivan Wernisch napísal: „"Daria sa vám verše bez zbytočností, teda bez lyrického čvaňhania".“
Časopisecky publikoval oi. V Hoste, Tvare, Revolver Revue, Literárních novinách, Souvislostech, Welese ai. Je autorom literárnych stĺpčekov na rôzne kultúrne témy, pravidelne uverejňovaných v časopise Respekt (20102013) a v internetovom Bubínku Revolver Revue. Písal aj recenzie a kritiky (hlavne Iniciály, Tvar, pravidelná spolupráca s rozhlasovou stanicou Vltava v 2. pol. 90. rokov). Ďalej publikoval odborné literárnohistorické práce, úvahy atď. (Hlavne Host, Tvar, ale aj Slovenská literatúra, Protimluv, Obrácená strana měsíce a i.).
Jeho básne boli preložené oi. do angličtiny, francúzštiny, nemčiny, taliančiny, slovinčiny, holandčiny, poľštiny či chorvátčiny. V roku 1998 bol ocenený Drážďanskou cenou lyriky a v roku 2009 dostal Cenu Jana Skácela. Za zbierku "Darmata" získal v roku 2013 Štátnu cenu za literatúru. V Taliansku obdržal Premio Piero Ciampi 2014. Za knihu "Daleko od ničeho. Básnik Ivan Wernisch" mu bola v septembri 2020 udelená cena Nadácie Českého literárneho fondu.
Ako editor pripravil na vydanie napríklad zobrané dielo Jana Balabána alebo výbor z poézie Ivana Martina Jirousa, pre slovinské vydanie zostavil antológiu českej poézie 20. storočia.
Básnické dielo.
Antológie (výber).
České:
Zahraničné:
Ken Doherty

Ken Doherty (* 17. september 1969, Ranelagh) je profesionálny hráč snookeru, komentátor a moderátor v rádiu. 
Ako prvý vyhral amatérske aj profesionálne majstrovstvá sveta a momentálne to dokázal iba on a Stuart Bingham. Profesionálnym hráčom sa stal v roku 1990. V roku 1998 ho Ronnie O’Sullivan porazil vo finále "Irish Masters", ale Ronnie neprešiel protidrogovým testom a titul pripadol Dohertymu.
Úspechy.
Má na konte 6 víťazstiev v bodovaných turnajoch:
Na turnajoch zatiaľ vyhral cez 3 milióny £. Jeho najvyšší break je 147, ktorý sa mu podaril na Paul Hunter Classic v roku 2012.
Noviciát

Noviciát (z lat. "novitiatum") je obdobie, počas ktorého čakatelia na vstup do katolíckeho rehoľného alebo mníšskeho spoločenstva žijú spoločne s rehoľníkmi alebo mníchmi. Takáto osoba sa nazýva novic, resp. novicka. Noviciátu predchádza postulát.
Náplň noviciátu.
Noviciát sa začína tzv. "obliečkou", teda obradom, počas ktorého kandidát prijíma rehoľný alebo mníšsky habit. Kandidáti sa počas noviciátu pripravujú na skladanie rehoľných alebo mníšskych sľubov, skúšajú bežný život v spoločenstve a majú možnosť zvážiť, či si do neho skutočne želajú vstúpiť. Zároveň rehoľné alebo mníšske spoločenstvo posudzuje, či kandidát spĺňa predpoklady a podmienky na trvalé zaradenie do komunity. Novic nemá rozhodovaciu právomoc ako ostatní rehoľníci alebo mnísi. Často býva oslobodený od niektorých povinností bežného rehoľníka či mnícha, aby sa mohol viac venovať modlitbe a štúdiu.
Dĺžka noviciátu sa u rôznych spoločenstiev líši, obvykle trvá rok. Avšak napríklad u jezuitov ide o dva roky a u benediktínov na Sampore rok a pol. Sprevádzanie novica počas noviciátu má na starosti novicmajster. 
Podobné koncepcie existujú aj u iných mníšskych radov, napríklad buddhistických. Pokiaľ novici žijú či trávia časť dňa v špeciálnom dome či časti kláštora, poprípade pokiaľ sa novici zaučujú len v určitom kláštore, nazýva sa dotyčná budova (kláštor) tiež noviciát.
Operation Body Count

Operation Body Count je 3D akčná počítačová hra vyvinutá a vydaná spoločnosťou Capstone Software v roku 1994. Hra používa modifikovaný herný engine Wolfenstein 3D.
Herné módy.
Hráčovi je umožnené ešte pred samotným spustením misie vybrať si z nasledovných herných módov:
Zbrane.
V hre sa nachádza celkovo 5 zbraní:
Donegalský záliv

Donegalský záliv (slovenský normovaný názov; angl. "Donegal Bay", ír. "Bá Dhún na nGall ") je záliv v severovýchodnej časti Atlantického oceánu. Nachádza sa na severozápadnom pobreží Írska a je najväčším írskym zálivom. Na severe, východe a juhovýchode ho ohraničuje pevnina grófstva Donegal, na krátkom úseku na juhovýchode grófstva Leitrim a na juhu grófstva Sligo. Na západe je otvorený a približne v línii Roskeeragh Point - Carrigan Head sa spája s vodami Atlantiku. Na severnom pobreží sú jeho súčasťou zátoky Fintragh Bay, Inver Bay a McSwynes Bay. Na juhovýchodnom pobreží sa nachádza hlboký estuár rieky Erne.
V zálive ležia ostrovy Isle of St. Ernan, Belle's Isle, Rotten Island, v ústí zálivu sa nachádza ostrov Inishmurray. 
Do zálivu ústia rieky Eany Water, Eske, Erne, Drowes a Duff. Na jeho pobreží ležia mestá Ballyshannon, Bundoran, Coolmore, Donegal, Killybegs, Mountcharles, Mullaghmore, Rossnowlagh a Tullaghan.
Na pobreží Donegalského zálivu sa vypína najvyšší morský klif v Európe, 601 m vysoký Slieve League. Pláže zálivu sú zároveň najlepším miestom v Írsku vhodným na surfovanie.
Frenológia

Frenológia je (z dnešného pohľadu nevedecká) teória o súvislosti medzi tvarom mozgovne (a tým aj lebky a čŕt tváre) a psychickými vlastnosťami človeka. Rozšírená bola najmä na konci 18. a začiatku 19. storočia. O jej rozšírenie sa vtedy zaslúžil F. J. Gall (* 1758 - † 1828).
Jadrové krmivo

Jadrové krmivá sú krmivá, ktoré obsahujú mnoho živín. Patria sem najmä "zrniny" - kŕmna pšenica, kŕmny jačmeň, ovos siaty, kukurica siata a iné, z ktorých sa vyrábajú kŕmne zmesi (šrot).
Sultanát

Sultanát môže byť:
Dublinský záliv

Dublinský záliv (, ) je záliv v severovýchodnej časti Atlantického oceánu. Leží na východnom pobreží Írska a má polkruhovitý tvar. Na západe ho obklopuje pevnina grófstva Dublin, na východe sa spája s Írskym morom. Na severe začína mysom, na ktorom stojí maják Baily Lighthouse, na juhu siaha k ostrovu Dalkey Island.
V zálive leží jediný ostrov - North Bull Island, ktorý je od pevniny oddelený úzkym a plytkým prielivom a v čase odlivu je spojený s pevninou. Do zálivu ústia rieky Liffey, Santry a Tolka. Celé pobrežie zálivu obklopuje zastavané územie Dublinu. Na pobreží zálivu sa nachádza viacero pláží: Sutton Strand, Sandymount Strand, Merrion Strand. Súčasťou zálivu sú Dublinský prístav, prístav v Dún Laoghaire a Bullock Harbour a malý záliv Scotsman's Bay na južnom pobreží.
Preľudnenie

Preľudnenie je prílišná "nadmerná" hustota zaľudnenia. Nie je dôležité, koľko obyvateľov pripadá na štvorcový kilometer, ale počet ľudí, ktorých môže územie vyživiť. Závisí to predovšetkým od hospodárskej vyspelosti štátu.
Herbicíd

Herbicíd (z latinského "herba" – rastlina a gréckeho "cidó" – ničím) je chemická látka používaná na ničenie buriny. Patrí medzi pesticídy (látky ničiace organizmy). Väčšinou sa vstrebávajú cez listy a rozvádzajú sa do stopiek a koreňov. Zasiahnuté buriny zastavujú svoj rast a vývin.
Antropogénny reliéf

Antropogénny reliéf sú tvary zemského povrchu utvorené úmyselnou aj neúmyselnou činnosťou človeka, napr. vyrovnané alebo terasovito upravené poľnohospodárske plochy, regulované korytá riek, násypy dopravných ciest, hrádze, odvaly, haldy.
Kaolín

Kaolín je biela alebo svetlo sfarbená nespevnená usadená hornina, ktorá vznikla väčšinou rozkladom hornín bohatých na živec. Hlavnou zložkou je ílovitý minerál kaolinit - Si2Al2O5(OH4), ktorý tvorí až 80% jej objemu. 
Výraz kaolín pochádza z čínštiny: 高岭土 (Gāolǐng tǔ; Kau-ling tchu) znamená „hlina z Vysokého masívu“ a je odvodený z mena významného náleziska Kao-lin („Vysoký masív resp. horský chrbát, prípadne kopec“) pri meste Ťing-te v čínskej provincii Ťiang-si.
Vznik.
Kaolinické íly vznikajú viacerými spôsobmi. Najdôležitejší proces je kaolinizácia - proces zvetrávania hornín bohatých na živce (najmä draselné ortoklasy). Medzi takéto horniny patria najmä granitoidy, ortoruly a arkózy. Dôležitým faktorom vzniku je teplé a vlhké podnebie a kyslosť prostredia . Niekedy vznikajú hydrotermálnou premenou podobných hornín. Môžu tiež vznikať preplavením lateritov bohatých na kaolinit v sladkovodnom prostredí a ich následnou sedimentáciou v terénnych depresiách. Môžu obsahovať prachovú alebo piesčitú prímes.
Vlastnosti.
V surovom stave aj po vypálení má bielu farbu. Je žiaruvzdorný, mäkký, plastický, najmä pri styku s vodou. Na rozdiel od iných ílových minerálov nemá dobré sorpčné vlastnosti. Pre priemyselné použitie sa zväčša upravuje plavením, čím sa dosahuje vyšší obsah kaolinitu.
Použitie.
Kaolín je základná surovina pri výrobe porcelánu, keramiky, obkladačiek a žiaruvzdorných materiálov. Používa sa aj pri výrobe papiera a ako plnidlo v chemickom priemysle. Rozpustený vo vode sa môže používať ako náterová hmota. 
Výskyt.
Hlavným producentom kaolínu je USA (štát Georgia), medzi ďalších tradičných producentov patrí Uzbekistan, Južná Kórea, Spojené kráľovstvo, Brazília, Ukrajina a Česko, ktoré patrí medzi najväčších ťažiarov kaolínu na svete. Český kaolín sa ťaží v oblasti Karlovych Varov, Plzne a na južnej Morave.
Kaolín sa na Slovensku vyskytuje v tzv. poltárskej formácii v Lučenskej a Žiarskej kotline. V oblasti Poltára a Rudníka sa aj ťaží.
Celina

Celina môže byť:
Heinrich Schwarz

Heinrich Schwarz (* 14. jún 1906, Mníchov, Nemecká ríša – † popravený 20. marec 1947, Sandweier, dnes Baden-Baden, Nemecko) bol veliteľ koncentračného tábora Auschwitz III (Monowitz) v rokoch 1943-1945. Člen NSDAP (č. 786871) a SS (č. 19691).
Životopis.
Vyučil sa za tlačiara, po vypuknutí 2. svetovej vojny nastúpil k Waffen-SS a bol pridelený do služby v koncentračnom tábore Mauthausen-Gusen. V novembri 1941 bol prevelený do koncentračného tábora Auschwitz-Birkenau, kde viedol oddelenie pracovného nasadenia väzňov. Od 18. augusta do 11. novembra 1943 bol vedúcim tábora Auschwitz I. Po rozdelení tábora bol vymenovaný za veliteľa Auschwitz III až do jeho evakuácie v januári 1945. Potom pôsobil ako veliteľ koncentračného tábora Natzweiler-Struthof. Po vojne ho francúzsky vojnový tribunál odsúdil k trestu smrti a bol popravený.
Menič

Menič môže byť: