burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Priestor (fyzika)

Priestor vo fyzike je charakteristika hmotných objektov určujúca ich vzájomné odľahlosti. [1] 
Vznikom teórie relativity v 20. storočí veda priniesla do chápania priestoru a času nové svetlo. V rovniciach teórie relativity vystupuje čas t podobne ako každá z troch zložiek priestoru x, y, z (dĺžka, šírka a výška), takže namiesto 1-dimenzionálneho času a 3-dimenzionálneho priestoru existujeme vlastne v 4-dimenzionálnom časopriestore. Navyše, veľkosť priestoru a rýchlosť toku času závisia od rýchlosti pohybu. Priestor sa s narastajúcou rýchlosťou skracuje a čas sa s narastajúcou rýchlosťou spomaľuje. Hovoríme, že dochádza ku kontrakcii dĺžok a k dilatácii času. Pri rýchlostiach pohybu rovných 0.866 (3/2) násobku rýchlosti svetla sa rozmer priestoru v smere pohybu zmenší na polovicu a čas sa predĺži na dvojnásobok. Čím viac sa blížime k rýchlosti svetla, tým je tento efekt väčší, až pri rýchlosti pohybu rovnej rýchlosti svetla sa pozdĺžna zložka priestoru zmenší na nulu, čím sa trojrozmerný priestor zmení na dvojrozmernú plochu a čas sa celkom zastaví. Sú to javy, ktoré dnes experimentálne pozorujeme napríklad v prípade kozmického žiarenia a využívame pri skúmaní elementárnych častíc v urýchľovačoch. Poskytujú nám úplne nový pohľad na existenciu času a priestoru. [2] 
Čas a priestor nie sú pevné štruktúry, ale sú dosť flexibilné. Pôsobí na ne aj gravitácia. Priestor sa v gravitačnom poli zakrivuje a čas sa spomaľuje. Čiara predstavuje 1-dimenzionálny priestor, plocha 2-dimenzionálny priestor, teleso 3-dimenzionálny priestor. Čím má priestor viac dimenzií, tým je bohatší čo do možností pohybu v ňom a obsahuje v sebe všetky menejrozmerné priestory. Podľa niektorých fyzikálnych teórií náš štvorrozmerný časopriestor je súčasťou viacrozmerného priestoru, pričom tie rozmery, čo sú navyše, nevnímame, podobne ako pri bežnom pohybe po povrchu Zeme nevnímame, že Zem je guľatá. V súčasnosti sa pracuje na výskumných projektoch, ktoré potvrdzujú tieto predstavy. Hoci si viac ako 3-dimenzionálny priestor nevieme predstaviť, matematicky ho vieme opísať. Nápomocná by nám mohla byť predstava lana zaveseného medzi stožiarmi. Z diaľky sa nám javí ako čiara, teda ako jednorozmerný priestor, lebo jeho ďalšie dva rozmery na diaľku nevnímame. Keď sa však dostatočne priblížime, vidíme dobre aj hrúbku lana, teda zvyšné dva rozmery. Takto sa nám môže javiť aj viacdimenzionálny priestor iba ako náš 3-dimenzionálny priestor. [2] 
Fine-tuned universe.
Na výnimočnosť nastavenia dimenzionality nášho časopriestoru (tri priestorové a jedna časová dimenzia) upozornili niekoľkí autori. Súčasné aj rozpracované fyzikálne teórie sa pri makroskopickom popise nášho vesmíru zhodujú na tomto počte. Tento problém bol skúmaný z fyzikálneho aj čisto matematického hľadiska. Iné počty makroskopických dimenzií vedú k vesmírom, v ktorých buď neexistuje stabilita dráh planét či stavebných blokov hmoty, alebo sú len veľmi jednoduché.
Protirečenie

Protirečenie môže byť:
Priestor (geometria)

Priestor je geometrický útvar, ktorého rozmer sa rovná priestoru, v ktorom sa nachádza. V prípade trojrozmerného priestoru má teda rozmer rovný 3. Priestor môže obsahovať lineárne, rovinné alebo priestorové útvary, teda geometrické útvary s rozmerom nižším alebo rovným ako je rozmer daného priestoru (napríklad polpriestor má rovnaký rozmer ako priestor, do ktorého patrí).
Vlastnosti a počet rozmerov priestoru ďalej určuje aké priestorové útvary mu môžu patriť a aké medzi nimi môžu byť geometrické vzťahy.
V geometrii sa štandardne používa Euklidovský priestor s dvoma alebo troma rozmermi, priestor s dvoma rozmermi sa označuje ako rovina (geometria).
Označovanie.
Priestor ako taký sa typicky nezobrazuje, ale priestorové útvary v priestore obsiahnuté sa dajú zobraziť pomocou niektorej z metód geometrického premietania do roviny alebo sa dá transformáciou zobraziť do iného priestoru s rovnakým alebo nižším rozmerom. Zvyčajne sa používa zobrazenie pomocou rovinného rezu.
Historický prameň

Historický prameň je každé svedectvo a poznаtok, ktorý vypovedá o minulosti. Správnym pochopením a interpretovaním historických prameňov sa zaoberajú pomocné historické vedy.
Podľa formy zachovania sa delia na:
Písomné pramene sa zvyknú deliť podľa ich pôvodcov na dve základné skupiny – na pramene osobnej (súkromnej) povahy a na pramene úradnej povahy. Medzi pramene súkromnej povahy radíme najmä osobnú korešpondenciu, denníky, zápisníky, spomienky a autobiografie, prípadne aj literárne diela intímnejšej povahy. Medzi pramene úradnej povahy radíme najmä písomnosti vyplývajúce z činnosti hospodárskych, súdnych, vládnych a zákonodarných inštitúcií, prípadne orgánov štátnej správy, lokálnej samosprávy a tiež cirkevných úradov. Prameňmi úradnej povahy tak môžu byť rôzne hospodárske záznamy, zmluvy, daňové súpisy, urbáre, sčítania obyvateľstva (sčítacie hárky), rôzne súdne rozhodnutia a nariadenia, stoličné súdne záznamy (protokoly), mestské súdne knihy, kráľovské donácie majetkov, potvrdenia o udelení šľachtického titulu (armálesy), úradná korešpondencia, správy a rozhodnutia lokálnych správnych úradov (napr. kongregačné zápisnice jednotlivých uhorských stolíc), ale aj najvyššie vládne rozhodnutia, diplomatické správy a prijaté zákony.
Z prameňov cirkevných inštitúcií sú to matriky narodených/krstených, sobášených a zomrelých, histórie jednotlivých farností alebo kanonické vizitácie. Medzi špecifické pramene radíme naratívne (rozprávacie) pramene, ako sú napríklad kroniky, letopisy, cestopisy alebo (cirkevné) legendy.
Historické pramene písomnej povahy skúmajú historici, ktorí ich podrobujú analýze a kritike, to znamená, že definujú ich autora a dôvod vzniku prameňa, posudzujú dôležitosť a vierohodnosť informácií, ktoré prameň obsahuje. Často sa táto vierohodnosť robí porovnávaním (komparovaním) obsahu prameňa s inými známymi prameňmi. Informačný obsah prameňa sa napokon interpretuje, to znamená, že z prameňa získané informácie sú historikmi vysvetľované a zasadzované do širších historických súvislostí, čím sa utvára naše poznanie dejín.
Logické protirečenie

Logické protirečenie je tvrdenie výroku A a zároveň tvrdenie výroku nie-A v rámci toho istého systému výrokov.
Životný priestor

Životný priestor je miesto, kde sídli jedinec, skupina alebo celá populácia; obydlie, sídlisko a jeho okolie, v ktorom sa nachádza obživa, a kde sa odohráva vývoj a rozmnožovanie (pozri životné prostredie).
Prvotné pramene histórie filozofie

Prvotné pramene histórie filozofie sa delia sa na bezprostredné a nepriame.
Prvotné bezprostredné pramene obsahujú predovšetkým autografy, čiže zachované diela vlastnoručne zapísané daným filozofom (rukopisy), poznámky, listy, prípadne stenogramy; v súčasnosti sú to priamo nahrané zvukové nosiče. Tieto pramene sú rozličné v jednotlivých obdobiach histórie filozofie. Filozofia starovekého Grécka a Ríma ich má veľmi málo. Za prvotné sa zvykli považovať diela Platónove, Epiktetove, ďalej diela Marca Aurelia, Sexta Empirika, Plutarcha a Plotina.
Prána

Prána (sans.) je životná energia, univerzálna životná sila, absolútna energia. V čínsko-japonskej tradícii chi alebo ki. 
Predstavuje prazdroj všetkých foriem energií a prejavuje sa v rôznych oblastiach bytia na rôznych frekvenciách. Jednou z jej foriem prejavu je dych, jeden zo spôsobov, ktorým nám je umožnené pránu prijímať.
Úroveň vedomia každej životnej formy závisí od frekvencie prány, ktorú dokáže prijímať a udržiavať. Pri zvieratách sú to nižšie frekvencie ako pri ľuďoch a u vyvinutých ľudí vyššia frekvencia ako u tých, ktorí stoja na začiatku svojho vývoja.
Príhoda

Príhoda je základný prvok ľubovoľného (materiálneho či duchovného) diania; pojem príhody kolíše podľa toho, aké významové útvary intervenujú v priebehu jeho tvorby.
Protireformácia

Protireformácia (alebo "rekatolizácia" v širšom zmysle) bola cieľavedomá snaha katolíckej cirkvi o zastavenie šírenia reformácie v 16.- 18. storočí. Jej hlavnou úlohou bolo pripútať protestantské krajiny ku katolíckej cirkvi. V tom jej pomáhali rozpory medzi jednotlivými prúdmi reformácie.
Protireformáciu organizovala pápežská kúria a cirkevná hierarchia v spolupráci s katolíckymi panovníkmi. Najmä po tridentskom koncile (pozri nižšie) sa podarilo zlikvidovať protestantizmus na Apeninskom a Pyrenejskom polostrove, z veľkej časti v Poľsku a v prevažnej miere v Česku a Uhorsku. Čiastočné "úspechy" sa dosiahli aj v Nemecku, Švajčiarsku a Holandsku, tu však protestanti zostali pomerne silní. 
Významnými faktormi protireformácie boli: Jezuiti, tridentský koncil, inkvizícia a hon na čarodejnice.
Jezuiti.
Hlavnými šíriteľmi katolíckej reformy bol rád jezuitov, založený v roku 1534 španielskym šľachticom a bývalým cisárskym dôstojníkom Ignácom z Loyoly. Reformy uskutočňovali najmä zakladaním škôl a prostredníctvom misií. Jezuiti (Spoločnosť Ježišova) sú známi svojimi misiami v zámorí. Príslušníci jezuitského rádu nesmeli prijímať žiadne cirkevné hodnosti. Významným jezuitom bol napríklad František Xaverský. Bol to mužský rád.
Tridentský koncil.
Vyvrcholením úsilia o protireformáciu bol Tridentský koncil, ktorý sa konal v rokoch 1545 až 1563 v talianskom mestečku Trident a zúčastnilo sa ho 255 biskupov. Zvolal ho Karol V. Habsburský ktorý chcel dosiahnuť kompromis medzi katolíkmi a protestantmi. Jezuiti ale o kompromise nechceli ani počuť. Dôraz kládli na prísnu rekatolizáciu a úplnú autoritu pápeža. Koncil bol napokon víťazstvom jezuitov.
Výsledky koncilu: 
Protireformácia na Slovensku.
Slovensko bolo vo včasnom novoveku prevažne protestantská krajina (miestami 90% obyvateľov), ale postupne sa podarilo premeniť ju opäť na prevažne katolícke územie (dnes 70% rímskych katolíkov), na čo sa používali od začiatku 17. storočia veľmi často aj násilné prostriedky (tzv. rekatolizácia v užšom zmysle).
V Uhorsku je začiatok protireformácie spojený s menom ostrihomského arcibiskupa Mikuláša Oláha, ktorý v polovici 16. storočia zavolal do Uhorska jezuitov. Významným protireformátorom bol aj arcibiskup Peter Pázmaň. Protireformácii sa venovali aj štátne a kráľovské orgány. Protireformátormi boli samotní Habsburgovci. Odpor proti protireformácii bol jedným z hlavných motívov protihabsburských stavovských povstaní na Slovensku. 
Protireformácia a rekatolizácia sa v Uhorsku skončila až vydaním tolerančného patentu v roku 1781.
Pránajáma

Pránajáma (sans.) sú jogové dýchacie techniky, dýchacie cvičenia, pomocou ktorých ovládame dych, IV. stupeň výcviku v aštangajoge.
Pránajáma je kontrola činnosti mysle stiahnutím zmyslových orgánov dovnútra. To znamená, že myseľ sa kontroluje bez zmyslových orgánov (po ich vylúčení). Kdekoľvek myseľ zablúdi, pokúste sa ovládnuť ju a vrátiť naspäť. Vráť svoju myseľ naspäť, ak na ňu pôsobí príjemná vôňa alebo nepríjemný
zápach; pokús sa udržať ju pod vlastnou kontrolou.
Václav Příhoda

Václav Příhoda (* 7. september 1889, Sány† 18. november 1979, Praha) bol významný český pedagóg zaoberajúci sa pedagogikou, didaktikou a psychológiou.
Životopis.
Narodil sa v Sánach u Poděbrad do početnej učiteľskej rodiny. Na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity študoval filológiu nemčinu a francúzštinu, školu absolvoval v roku 1914. Potom učil na stredných školách v Českej Třebovej, Kladne a Prahe.
Z počiatku svojej kariéry sa venoval filozofii, avšak po vzniku Česko-Slovenska sa zameral na reformy česko-slovenského školstva. Orientoval sa najmä na oblasť experimentálnej pedagogiky, vďaka ktorej preukázal overiteľnosť pedagogických javov a dokázateľnosť súdov o nich. Aj neskôr používal vedecké metódy umožňujúce pedagogické a psychologické javy merať, overovať a dokazovať.
V roku 1924 habilitoval na Karlovej univerzite; docentúru získal po obhájení spisu "Psychologie a hygiena zkoušky". Profesorom bol menovaný v októbri 1945.
Stal sa odborným poradcom na ministerstve školstva, avšak po roku 1948 mu bola znemožnená ďalšia pedagogická činnosť. Preto sa rozhodol venovať plne psychológii. Svoje úsilie zúročil v roku 1956, kedy vydal "Úvod do pedagogické psychologie". Tento učebný text sa časom rozrástol do podoby štvorzväzkového diela "Ontogeneze lidské psychiky". Táto publikácia nemá vo svetovej pedagogickej a psychologickej literatúre obdoby.
Za svoje zásluhy o rozvoj pedagogiky a psychológie dostal v roku 1966 medailu Jana Amosa Komenského za celoživotnú prácu a v roku 1969 Rád republiky k svojim osemdesiatinám.
Protiva

Protiva je zastarano - protiklad, rozpor, protirečenie, kontrast, opak.
Pranárod

Pranárod je národ, o ktorom sa vyslovujú domnienky, že hovoril prajazykom.
Protoevanjelium

Protoevanjelium je úryvok z knihy Genezis, kde sa hovorí o tom, že Boh človeka po páde neopustil, ale naopak, volá ho a tajomným spôsobom mu ohlasuje, že zlo sa premôže a človek bude zo svojho pádu pozdvihnutý. Protoevanjelium je prvá zvesť o Mesiášovi vykupiteľovi, o boji medzi hadom a ženou a o konečnom víťazstve jej potomka.
"Nepriateľstvo ustanovujem medzi tebou a ženou, medzi tvojím potomstvom a jej potomstvom; ono ti rozšliape hlavu, ty mu však zraníš pätu! (Gen 3,15)" 
Kresťanská tradícia vidí v tomto úryvku zvesť o novom Adamovi, ktorý svojou poslušnosťou až k smrti na kríži viac než dostatočne odčinil Adamovu neposlušnosť.
Praslovančina

Praslovančina je jazyk, ktorým hovorili Slovania, prajazyk slovanských jazykov. 
Jazyk sa sformoval pravdepodobne v priebehu prvého tisícročia pred Kr. a neskôr sa z neho postupnou diferenciáciou (niekedy aj integráciou) vyvinuli všetky slovanské jazyky. O praslovanskom jazyku neexistujú žiadne doklady, jazyk je iba rekonštruovaný. Rekonštrukcia vzniká na základe porovnávania slovanských jazykov s ostatnými indoeurópskymi jazykmi, najmä na základe porovnávania s litovčinou, indičtinou, gréčtinou a latinčinou. Tieto jazyky v najväčšej miere zachovali niektoré vlastnosti pôvodného indoeurópskeho jazyka. Praslovanský jazyk patril do satemovej skupiny indoeurópskych jazykov (pozri: satemové jazyky).
Z pôvodného indoeurópskeho prajazyka sa vyčlenila niekoľkými charakteristickými zmenami v hláskovej stavbe. Napr. spoluhlásky k, g, ch pôvodného prajazyka sa v praslovančine zmenili na č, ž, š pred samohláskami b, i, e, ě. Z predpokladaných praslovanských slov *kelo, *giv, *legeti tak vznikli slovenské slová čelo, živý, ležať. Takáto zmena sa označuje ako prvá palatalizácia (prvé zmäkčovanie). Je známa aj druhá palatalizácia a tretia palatalizácia.
Ak porovnáme dnešné slovanské jazyky, zistíme, že sú neobyčajne blízke. Z toho možno vyvodiť (napríklad) záver, že praslovančina sa pomerne dlho rozvíjala ako jednotný dialekt indoeurópskeho prajazyka, a to v období, keď Praslovania žili v spoločnej pravlasti. Keď sa však z tejto pravlasti rozišli, začal sa aj ich prajazyk rozpadať na jednotlivé dialekty. Tieto dialekty sa rozlišovali najmä svojou hláskovou stavbou. V historickom vývine sa niektoré z týchto dialektov stali základom spisovného jazyka. Napr. stredoslovenský dialekt sa stal základom spisovnej slovenčiny, orlovský dialekt základom spisovnej ruštiny.
Vývoj.
Aj praslovančina prešla viacerými vývojovými etapami:
Samohláskový systém.
Samohláskový systém praslovančiny sa vyznačuje tým, že má oveľa väčšie množstvo samohlások. Fonologicky nevyužívala kvantitu, dĺžku samohlások. Dlhé samohlásky boli vždy dlhé a tie, ktoré boli krátke, boli vždy krátke. Schematicky môžeme systém samohlások praslovančiny znázorniť takto:
Praslovančina sa vyznačovala aj týmito osobitnými samohláskami:
Protofilozofia

Protofilozofia je prvotná filozofia, neraz implicitne prítomná v mytologickej mentalite.
Pratjahára

Pratjahára (sans.) je odtiahnutie mysle od rušivých vplyvov, ktoré pôsobia na telesné zmysly. V. stupeň výcviku v rámci aštangajogy.
Príjemnosť

Príjemnosť je kladný zážitok alebo vlastnosť vyvolávajúca kladný zážitok. Príjemnosť je zážitok sprevádzaný pocitom rastu alebo uspokojovania psychofyziologických potrieb.
Podľa Kanta je príjemné to, čo sa zmyslom pri pociťovaní páči.
Protokol

Protokol môže byť:
Prijímač (komunikácia)

Prijímač je druhý člen komunikačnej dvojice (komunikant) a komunikačnej sústavy. Je prijímačom správy. Pretože sa hlavná informácia nemôže prenášať, ale iba sprostredkúvať, správnejšie je, ak hovoríme, že prijímač prijíma komunikačný signál. Prijímač musí mať ten istý kód ako vysielač, aby mohol správu dekódovať. Musí mať tie isté pravidlá priraďovania nosnej informácie k hlavnej informácii a ten istý inventár jednotiek. V prijímači má však proces dekódovania smer od nosnej informácie k hlavnej.
Príkaz

Príkaz môže byť:
Protoplazma

Protoplazma alebo plazma je živá hmota bunky.
Delí sa na:
Termín prvý raz použil roku 1839 Jan Evangelista Purkyně.
Priraďovací príkaz

Priraďovací príkaz je inštrukcia programového jazyka, ktorá priraďuje hodnotu premennej.
Priraďovací príkaz obyčajne pozostáva z troch prvkov: priraďovacieho výrazu, priraďovacieho operátora a cieľovej premennej. Symbolom priraďovacieho príkazu je napr. := (v jazyku Pascal).
Protozoológia

Protozoológia je náuka o prvokoch.
Programový príkaz

Programový príkaz (iné názvy: programový výrok, príkaz, výrok; ) je časť programu, ktorá mení stav programu (hodnoty premenných, obsahy vstupných a výstupných dát). V príkazoch pri vykonávaní programu dochádza k spracovaniu dát (na rozdiel od deklarácií).
Ak sa príkaz nedá rozložiť na jednoduchšie príkazy ide o "elementárny príkaz". Medzi elementárne príkazy patrí napríklad priradenie a volanie procedúry
Ďalšími dôležitými príkazmi sú:
Protreptikos

Protreptikos (z gr. PROTREPÓ = obraciam [pozornosť], nabádam) je spis, ktorý nabáda k pestovaniu filozofie alebo inej disciplíny. 
Medzi najslávnejšie filozofické protreptiky patril Aristotelov PROTREPTIKOS a Ciceronov spis Hortensius, ktorý získal pre filozofiu Augustina. Oba spisy sa zachovali iba v zlomkoch, Aristotelov však možno do značnej miery rekonštruovať zo zachovaného protreptika novoplatonika Iamblicha.
Pierre Joseph Proudhon

Pierre-Joseph Proudhon (* 15. január 1809, Besançon, Francúzsko - † 19. január 1865, Paríž) bol francúzsky filozof, sociológ a ekonóm, jeden zo zakladateľov anarchizmu. Dejiny ľudskej spoločnosti sú podľa Proudhona bojom ideí.
Pierre-Joseph Proudhon obhajoval hodnotu slobody. Človek podľa neho môže niečo vlastniť iba na základe vykonanej práce. Je zástancom spoločnosti drobných vlastníkov a výrobcov, odmieta však veľkovlastníctvo. Odmieta Marxov socializmus, pretože revolúcie nepovažuje za prostriedok sociálnej reformy a pretože jeho teórie o štátom vytváraných spoločných dielňach považuje za centralistické.
Zákony spoločnosti.
Aby bola revolta voči veľkovlastníkom účinná, musí jej aktér ovládať presné teoretické poznanie zákonitostí ovládajúcich spoločnosť. Východiskom k tejto analýze je práca. Práca má primárnu sociálnu funkciu, pretože organizuje ľudí vo výrobe, riadi politiku, prostredníctvom nej sa vedie deliaca čiara medzi vládnucimi a ovládanými. Práca je teda konštituujúcim prvkom spoločnosti. Ďalším zákonom spoločnosti je spravodlivosť, ktorá je zákonom sociálnej rovnováhy, tj je snahou o rovnováhu síl, ktoré zápasia vo fyzikálnom, sociálnom a morálnom svete.
Proudhon a štát.
Sprvu odmieta štát absolútne, neskôr uznáva potrebu minimálneho štátu. Hlása mutualistickú spoločnosť, založenú na vzájomnej spolupráci bez nátlaku štátu. Štát je podľa neho monopolom násilia a ničí sebarealizáciu a všeobecnú solidaritu, infantilizuje spoločnosť sociálnou komformizáciou. Štát vidí ako negáciu autonómie, zodpovednosti, slobody a tvorivej kapacity jedincov aj celej spoločnosti. Namiesto štátu hlása doktrínu "sebaregulujúceho federalizmu". Federalizmus považuje za prenesenie mutualizmu do politickej sféry. Predpokladá štyri druhy mocí, ktoré zostanú v rukách štátu:
Navrhuje dve odlišné, navzájom sa ovplyvňujúce sociálne konštrukcie:
Vychádza z toho, že štát je chybný a nie je možné ho upraviť, demokracia a všeobecné volebné právo je vraždou suverenity ľudí. Represívne zložky sú zbytočné, pretože spoločenský zákon sa bude vykonávať samovoľne na základe všeobecnej spontánnosti. Národ by sa mal zmeniť na autonómne regióny usporiadané na územnom a záujmovom základe. Regióny by sa mali riadiť sami, ďalej na národnej úrovni sa spájať do federácie a na medzinárodnej úrovni sa spájať do medzinárodnej konfederácie.
Štyri pravidlá politického federalizmu podľa Proudhona.
1/ autonómne riadenie základných skupín, predovšetkým regiónov, ako ekonomicko-politických jednotiek, ktoré sú sprostredkujúcimi spojivami medzi národnými a medzinárodnými úrovňami
2/ federalizácia skupín, pomocou ktorej sa vylúči nebezpečenstvo hospodárskej autarkie a politickej anarchie, federálna vláda nezabezpečuje úlohu politickej moci, ale koordinácie a podpory tvorivosti
3/ vytvorenie federatívnych republík, ktoré sa združia do aliancií reprezentujúcich regióny
4/ vytvorenie konfederácie národov, ktoré sa zjednotia aby vybudovali socializmus a trvalý mier
Príklad

Príklad je prostriedok objasňovania a oplyvňovania. Podľa Aristotela "sa podobá návodu a návod je počiatkom". Príklad je špeciálny, konkrétny prípad ilustrujúci všeobecnú situáciu alebo postup a uľahčujúci pochopenie všeobecnej teórie. Príklad môže ukazovať aj neplatnosť nejakého tvrdenia (tzv. protipríklad).
Platón o príklade: "Ak chceš porozumieť tomu, čo sme práve povedali, pochop to na jednom príklade a uvedom si, že je to tak so všetkým."
Príklonka

Príklonka alebo enklitika je neprízvučné slovo prikláňajúce sa k predchádzajúcemu
prízvučnému slovu, napríklad slovo "ma" vo výraze "vidí ma".
Provensalsko

Provensalsko (príp. menej vhodne (bohemizmus) Provensálsko) alebo Provence (okcitánsky "Provença", "Prouvènço", francúzsky "Provence") je historické územie v juhovýchodnom Francúzsku. Pôvodne bolo osidlené Ligurmi, pobrežie od 6. storočie pred Kr. kolonizovali grécki Ióni s centrom v
Massalii (Marseille). Od 4. storočia pred Kr.
sa tu usádzajú Kelti, v 2. storočí pred Kr. ovládli časť Provensalska Rimania a založili tu prvú zaalpskú provinciu – "Provincia Romana", ku ktorej bolo 49 pred Kr. pripojené územie Massalie.
Začiatkom 6. storočia územie Provensalska ovládli Ostrogóti a v roku 537 Frankovia. V 8. storočí až 10. storočí boli časté vpády Arabov. V roku 843 Verdunskou zmluvou pripadlo Lotárovi I., 855 kráľovstvo jeho syna Karola Ml., po jeho smrti 863 sa stalo súčasťou Západofranskej ríše. Od roku 879 do 928 bolo Provensalsko nezávislé a v 928 splynulo s Burgundským kráľovstvom.
Primeranosť

Primeranosť je vhodnosť, príhodnosť, náležitosť.
Providencializmus

Providencializmus je nábožensko-filozofický názor, podľa ktorého dejiny ľudstva, vývin ľudskej
spoločnosti, zdroje jej pohybu a cieľ sú tajomné, voči historickému procesu vonkajšie sily - prozreteľnosť, boh.
Proxemika

Proxemika je vedná disciplína, ktorá sa zaoberá štúdiom interpersonálnej priestorovej dištancie, t. j. rolou priestorovej vzdialenosti v sociálnej interakcii. Ide o formu neverbálnej komunikácie. Prvýkrát ju predstavil antropológ Edward T. Hall v roku 1959.
S ohľadom na vzdialenosť medzi dvoma ľuďmi sa rozlišuje:
Vzdialenosti sú iba orientačné, záleží na temperamente a národnosti. Bližšie vzdialenosti zaujímajú väčšinou ľudia v mestách, zatiaľ čo na vidieku je táto vzdialenosť považovaná za neprijateľnú a svojím spôsobom agresívnu. Aj introverti zaujímajú v komunikácií väčšie vzdialenosti.
Pojem proxemický tanec je neustále približovanie a vzďaľovanie sa.
Primordiálny

Primordiálny (lat.) je pôvodný, začiatočný.
Próza

Próza z lat. prosa oratio = reč postupujúca priamo, t. j. nedelená na verše – neveršovaná literárna tvorba. Z jazykovoštylistického hľadiska ide o prehovory písané alebo hovorené neviazanou rečou, čiže neutrálnym, prirodzeným jazykovým štýlom. V tomto zmysle je próza protikladom verša, ktorý používa reč viazanú (pozri napr. drámu vo veršoch a drámu v próze); v literárnovednom zmysle je próza súhrnom neveršovaných a nedramatických literárnych diel, jedným z troch členov základnej druhovej triády (poézia, próza a dráma).
Rozlišuje sa próza náuková (próza odborná), próza rétorická (próza rečnícka), próza dokumentárna (listiny, korešpondencia), próza publicistická (žurnalistická a popularizačná), próza umelecká (všetka veršovaná epika).
Primordium

Primordium (lat.) môže byť:
Prozódia

Prozódia je
Absolútna pravda

Absolútna pravda je vlastnosť úplného, vyčerpávajúceho poznania skutočnosti, ten aspekt poznatkov, ktorý nemôže byť vyvrátený ani v budúcnosti.
Okrem matematiky sa v ostatných vedách absolútna pravda vyskytuje zriedkavo. Prehlbovanie poznania často vedie k tomu, že to, čo kedysi bolo považované za "absolútnu pravdu" sa ukázalo byť buď nepravdivé, alebo pravdivé iba v istom rozpätí podmienok.
Primus inter pares

Primus inter pares (lat.) je prvý medzi seberovnými.
Prst

Prst (lat. "digitus" alebo "dactylus") je jeden z (viac-menej pohyblivých) útvarov ukončujúcich končatinu štvornožcov, resp. v užšom zmysle len ľudí. 
Prsty človeka.
U človeka prsty ukončujú hornú končatinu (ruku) a dolnú končatinu (nohu). Je ich po 5 na každej končatine. Tvorené sú vždy troma článkami, okrem palcov, ktoré sú tvorené dvoma článkami. Na konci posledného článku prsta je prst vždy chránený nechtom.
Prsty človeka na ruke.
Jednotlivé prsty na rukách majú aj špecifické názvy: palec (na ruke), ukazovák, prostredník, prstenník a malíček (na ruke).
Princeps

Princeps je historické označenie popredného muža v štáte. V starovekom Ríme („prvý občan“) bol týmto titulom označovaný aj Rímsky cisár.
Slovo „Princeps“ bolo odvodené od "Princeps senatus", čo bol titul pre senátora s významným a prestížnym postavením, tzv. „prvý senátor“.
Prstenník

Prstenník je prst na ľudskej ruke. Nachádza sa medzi prostredníkom a malíčkom. Tradične ženy na ňom nosia prstene a obe pohlavia aj svadobné obrúčky.
Princíp akcelerácie

Princíp akcelerácie je v ekonómii princíp závislosti medzi výrobou spotrebných predmetov a výrobou výrobných prostriedkov - prírastok dôchodkov a dopytu po spotrebných predmetoch pôsobí akceleračne (zrýchľujúco) na tempo rastu investícií.
Prúd (umenie)

Prúd v umení je
Princíp aktualizmu

Princíp aktualizmu (iné názvy: princíp uniformitarizmu, aktualizmus, uniformitarizmus) je smer v prírodovede (pôvodne len geológii), podľa ktorého sa predveké deje zásadne kvalitatívne nelíšili od súčasných dejov. 
Geológia.
V geológii je to princíp, podľa ktorého všetky udalosti v dejinách Zeme sú výsledkom pôsobenia takých síl, aké účinkujú i dnes a s rovnakou intenzitou. Princíp aktualizmu sa dopĺňa o princíp vyvoja geologických procesov, podľa ktorého tieto sily mali často odlišný charakter a pôsobili s rozdielnou intenzitou. Zjednodušene možno konštatovať, že dnešok je kľúčom k minulosti.
Autormi princípu aktualizmu sú James Hutton, ktorý roku 1795 navrhol a Charles Lyell, ktorý roku 1800 redefinoval princíp aktualizmu.
Faktová pravda

Faktová pravda je syntetická veta, ktorá vychádza zo skúsenosti a vyjadruje obsah (aj zákony)
konkrétnych viet.
Pruh

Pruh môže byť:
Pravda faktu

Pravda faktu podľa Gottfrieda W. Leibniza je náhodná pravda; jej pravdivosť vyplýva zo zhody s faktickým stavom vecí. Pravdy faktu sú pravdivé len v niektorom z možných svetov, vrátane nás obklopujúceho sveta.
Princíp ekvivalencie

Princíp ekvivalencie je vo fyzike princíp, podľa ktorého je pohyb objektu v neinerciálnej vzťažnej sústave rovnaký ako v inerciálnej vzťažnej sústave za prítomnosti gravitačných síl. Inými slovami: nie je možné rozlíšiť gravitačné zrýchlenie od zrýchlenia pohybom. Jedným z východísk pre toto tvrdenie je tzv. Eötvösov experiment.
Jozef Prusák

Prof. JUDr. Jozef Prusák, CSc. (* 3. august 1942, Trenčín – † 7. marec 2018) bol slovenský právnik a vysokoškolský pedagóg. Patril k najvýznamnejším odborníkom v odbore teória štátu a práva na Slovensku. Dve funkčné obdobia pôsobil ako dekan Právnickej fakulty Trnavskej univerzity. 
Životopis.
Narodil sa v Trenčíne, stredoškolské vzdelanie už absolvoval v Bratislave. V roku 1965 úspešne ukončil štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1980 habilitoval na docenta v odbore teória štátu a práva. V 80. rokoch 20. storočia pôsobil na Katedre teórie práva a sociálnych vied Právnickej fakulty Univerzity Komenského (pred tým pod názvom Katedra teórie a dejín štátu a práva). V decembri 1989 sa stal vedúcim tejto katedry. V roku 1991 ho prezident Václav Havel vymenoval za profesora v odbore teória štátu a práva. V roku 2000 sa stal dekanom Právnickej fakulty Trnavskej univerzity. V tejto funkcii zotrval do konca januára 2007. Následne pôsobil ako predseda Akademického senátu trnavskej právnickej fakulty.
Počas svojho pôsobenia sa okrem teórie štátu a práva zaoberal aj športovým právom. Vďaka tomu pôsobil aj v rôznych domácich a zahraničných športových organizáciách a zväzoch. Bol tiež predsedom právnej komisie Slovenského olympijského výboru. V pozícii poradcu pôsobí na Ústavnom súde Slovenskej republiky. Patrí tiež k spoluzakladateľom Nadácie Štefana Lubyho. Bol členom Komisie pre rekodifikáciu slovenského Občianskeho zákonníka.
Princíp evolúcie

Princíp evolúcie je univerzálny princíp vývoja, ktorý platí pre kozmos ako celok, pre špirálovité hmloviny, hviezdy s ich planétami, pre zemský plášť, rastliny, zvieratá i človeka, pre správanie a vyššie schopnosti zvierat, platí aj pre jazyk a jazyky a pre historické formy ľudského spolužitia a pôsobenia, pre spoločnosti a kultúry, pre systémy viery a vedy. Pochopiteľne môžu byť faktory a zákony evolucie na rôznych rovinách veľmi rozdielne: pre vývoj hviezd sú výhradne určujúce fyzikálne zákony; pri biologickych systémoch k nim pristupujú ďalšie princípy, bez toho, však, že čo i len jediný fyzikálny zákon bol zrušený.
Rozlišuje sa medzi biologickou, sociálnou a kultúrnou evolúciou človeka.
Rumanček kamilkový

Rumanček kamilkový (staršie: rumanček pravý; ľudovo: rumanček [v užšom zmysle], harmanček, kamilka, kamilky; lat. "Matricaria chamomilla", "Matricaria recutita", "Chamomilla recutita") je liečivá rastlina z čeľade astrovité (). Harmanček, kamilka, kamilky je aj názov sušených kvetov tejto rastliny alebo odvaru z týchto kvetov.
Stanovište.
Rastie ako poľná burina a na rumoviskách. V poslednej dobe sa pestuje i v poľných kultúrach. Nie je náročný na pôdu, preferuje ale hlinité pôdy s vyšším obsahom živín.
Areál rozšírenia.
Pôvodný areál rozšírenia zahŕňal južnú Európu a oblasť Stredomoria. V priebehu doby sa pestovaním postupne rozšíril i do iných teplejších oblastí Európy i do Ameriky a Ázie. V južných oblastiach sa pestuje v poľných kultúrach.
Na Slovensku a v Česku rastie celkom hojne na celom území od nížin až do podhoria.
Použitie.
V liečiteľstve sa používa sušený kvet.
Odvar či čaj z rumančeka pôsobí proti zápalovým chorobám, pri chorobách tráviaceho traktu, znižuje bolesť, hojí rany a bráni tvorbe jaziev.
Hojne sa využíva i v kozmetickom priemysle.
Niektorí ľudia sú však na rumanček alergickí.
Rumanček pôsobí upokojujúco.
Obsahové látky.
Obsahuje silice s hlavnou zložkou chamazulénom, bisabol, farnesen, matricín, kumaríny, flavonoidy a polyacetylénové zlúčeniny.
Princíp falzifikácie

Princíp falzifikácie je kritérium vedeckosti výrokov. 
Popperov princíp falzifikácie hovorí, že všetko, čo sa nedá empiricky (alebo špeciálnou vedou) falzifikovať, je iracionálne alebo nezmyselné. Napríklad prírodovedecké a metafyzické vety sa odlišujú empirickou falzifikovateľnosťou. Prírodovedecké vety (i všeobecné vety) sú také, ktoré by sa mohli na základe pozorovania ukázať ako nepravdivé. V Austrálii sa našli čierne labute, mohla by sa nájsť meď, ktorá by neviedla elektrinu. Metafyzické vety však nie sú empiricky falzifikovateľné, a preto sú nezmyselné.
Pružnosť

Pružnosť alebo elasticita môže byť:
Objektívna pravda

Objektívna pravda je významový konštituent poznatku, ktorý nezávisí od vôle a želaní subjektu.
Cenová elasticita ponuky

Cenová elasticita ponuky alebo cenová pružnosť ponuky (často skrátene: elasticita ponuky, pružnosť ponuky) je reakcia v ponúkanom množstve určitého tovaru na trhu na zmenu ceny daného tovaru.
Princíp identity

Princíp identity je základný logický princíp vyjadrovaný často formuláciou: "Čo je, je; čo nie je, nie je", t. j. "A je A", pričom pismeno A môže predstavovať tak pojem, ako aj vetu.
Relatívna pravda

Relatívna pravda je vlastnosť neúplných poznatkov o skutočnosti, tá zložka poznatkov, ktorá sa
počas vývinu poznania môže meniť, spresňovať, nahrádzať novým.
Princíp individuácie

Princíp individuácie je to, čo umožňuje a podmieňuje individualitu a konkrétnosť súcna.
Podľa Aristotela je princíp individuácie látka. Každé súcno je zložené z formy a látky, pričom prvá dáva vznik všeobecnému, druhá individuálnemu (Metafyzika VII, 8).
Princíp kauzality

Princíp kauzality alebo princíp príčinnosti je kľúčový vedecký zákon, podľa ktorého každá skutočnosť a každá zmena vo svete je zapríčinená. Podľa princípu kauzality má každý jav svoju príčinu.
Aktívny prvok

Aktívny prvok alebo aktívny element je prvok dynamického systému:
Biogénny prvok

Biogénny prvok alebo bioprvok je chemický prvok, ktorý sa nachádza v živých organizmoch. Biogénny prvok v užšom zmysle je len primárny biogénny prvok.
Delenie biogénnych prvkov (v širšom zmysle).
Biogénne prvky sa delia podľa percentuálneho množstva v organizme (na dve či tri veľmi rôzne označované hmotnostné skupiny) a podľa miery výskytu vo všetkých organizmoch (na invariabilné a variabilné). 
Celkové delenie je teda takéto:
Skupina III) sa niekedy delí na dve ďalšie hmotnostné podskupiny (označme ich IIIa) a IIIb) – pozri*).
Uvedené tri skupiny sa zvyknú alternatívne označovať rôzne, a to takto:
Výraz makrobiogénne prvky možno vždy nahradiť slovom makroprvky alebo makroelementy alebo hlavné živiny; výraz mikrobiogénne prvky zas slovom mikroprvky alebo mikroelementy.
Elektronický prvok

Elektronický prvok je prvok elektrického obvodu, ktorého vlastnosti sa zakladajú na zákonitostiach pohybu nabitých častíc. Charakteristické vlastnosti jednotlivých prvkov závisia od použitého zdroja nabitých častíc a od prostredia, v ktorom sa pohybujú.
Prvok množiny

Prvok množiny alebo bod množiny je najjednoduchšia časť množiny. Pojem prvku množiny je základný matematický pojem.
Obvodový prvok

Obvodový prvok je časť elektrického obvodu medzi dvoma svorkami.
Riadený prvok

Riadený prvok je prvok systému cieľovo ovplyvňovaný riadiacim prvkom. Svoju činnosť vykonáva na základe riadiacich impulzov, ktoré dostáva od riadiaceho prvku, a zodpovedajúcimi reakciami ovplyvňuje okolie systému. Pre riadený prvok je charakteristická určitá stála varieta správania, spôsobilosť dosiahnuť daný
cieľ, ovládateľnosť riadiacimi podnetmi a schopnosť odovzdávať informácie o svojom stave riadiacemu prvku.
Riadiaci prvok

Riadiaci prvok je prvok systému, ktorý cieľovo ovplyvňuje ďalšie prvky a má v systéme dominantné postavenie. Prostredníctvom riadeného prvku, s ktorým je spojený priamymi i spätnými väzbami, vysiela riadiace impulzy. Kvalita riadiaceho prvku bezprostredne ovplyvňuje kvalitu celého systému.
Kopernikovský princíp

Kopernikovský princíp (iné názvy: Kopernikov princíp, Koperníkov princíp) je tvrdenie, že Zem nemá vo vesmíre výsadné postavenie. Je pomenované podľa astronóma Mikuláša Kopernika.
Táto myšlienka bola dôležitým posunom od starovekého chápania vesmíru, v ktorom okolo Zeme obiehajú planéty a Slnko (geocentrický názor), k modernému poňatiu, v ktorom je Zem súčasťou väčších štruktúr (heliocentrický názor). Názov kopernikovský princíp však dostala až v dvadsiatom storočí.
Prvok systému

Prvok systému je na danej rozlišovacej úrovni ďalej nedeliteľná časť systému, ktorá sa vymedzuje z hľadiska hĺbky poznania systému alebo jeho skúmania na základe jeho vlastností (cf. štruktúra systému). Pre vymezenie prvku je rozhodujúce identifikovanie tých jeho vlastností, na základe ktorých vznikajú vzťahy k iným prvkom, predstavujúce potenciálnu možnosť väzieb medzi nimi (cf. väzba v systéme).
Rozloženie systému na prvky a poznanie ich vlastností vytvára predpoklady pre zásahy do štruktúry systému, ktoré vedú k skvalitneniu funkcií prvkov, a tým aj k zlepšeniu funkcie systému ako celku.
Prvky možno hodnotiť z rôznych hľadísk, na základe čoho sa určujú vnútorné, hraničné, vstupné, výstupné, riadené prvky i riadiace prvky.
Logický princíp

Logický princíp je kľúčový vedecký zákon v logike, napr. princíp identity.
Prytaneion

Prytaneion je menšia osobitná budova v starogréckych mestách, spravidla iba s jednou väčšou sálou na slávnostné zhromaždenia členov výboru mestskej rady, slávnostné prijímanie významných hostí, poslov, zaslúžilých a významných obyvateľov mesta
a na slávnostné hostiny.
Princíp totožnosti

Princíp totožnosti hovorí, že dve veci, dva pojmy atď. x a y sú totožné vtedy a len vtedy, keď každú vlastnosť P, ktorú má x, má súčasne aj y, a naopak.
Psaligrafia

Psaligrafia je umelecké vystrihovanie z papiera, najmä siluetových obrázkov.
Ján Packa (policajný funkcionár)

Gen. JUDr. Ján Packa (* 25. august 1956, Nitra) je bývalý prezident Policajného zboru, tento post zastával v rokoch 2006 až 2010. 
Životopis.
Členom Zboru národnej bezpečnosti sa stal v roku 1976. V roku 1978 ukončil dôstojnícku školu. V roku 1982 sa stal vedúcim oddelenia dopravnej ochrany na Správe ochrany straníckych a ústavných činiteľov (V. správa ZNB) v Bratislave. V rokoch 1985 až 1989 študoval na Fakulte vyšetrovania Vysokej školy Zboru národnej bezpečnosti v Bratislave. V roku 1990 zložil rigoróznu skúšku v odbore správne a ústavné právo, získal titul doktora práv na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
V roku 1991 sa stal vedúcim odboru dopravnej ochrany Správy ochrany ústavných činiteľov SR. Od roku 1994 bol zástupcom riaditeľa Úradu ochrany ústavných činiteľov a diplomatických misií Ministerstva vnútra SR. 30. októbra 2002 ho minister vnútra vymenoval do funkcie riaditeľa Úradu ochrany ústavných činiteľov a diplomatických misií. Vo funkcii zostal do roku 2006. 
Dňa 7. augusta 2006 bol vymenovaný za prezidenta Policajného zboru. 19. júla 2010 odišiel do dôchodku. Počas jeho funkčného obdobia došlo v polícii k výmene celého vozového parku.
Dva roky pracoval ako asistent poslanca. V roku 2013 sa Ján Packa stal šéfom Automobilových opravovní Ministerstva vnútra.
Pséfofória

Pséfofória (gr.) je počtárske umenie pomocou obliakov, malých okrúhlych kamienkov (pséfoi, j. č. pséfos), ktoré používali už Kréťania. Od Kréťanov sa tomuto umeniu naučili aj Gréci. V pytagorovskom období bola pséfofória bežne známa v celom gréckom svete.
Pseudoepigraf

Pseudoepigraf (gr.) je kniha s falošným názvom; výrazom "pseudoepigrafy" označujú protestanti starozákonné knihy, ktoré katolícki autori označujú ako apokryfy.
Princíp verifikácie

Princíp verifikácie je princíp logického pozitivizmu, podľa ktorého treba pravdivosť každého vyroku o svete stanoviť jeho porovnaním so zmyslovými údajmi.
Pseudokultúra

Pseudokultúra (gr. + lat.) je nepravá kultúra.
Princíp zachovania

Princíp zachovania je vedecký princíp odrážajúci stálosť základnych vlastností alebo vzťahov prírody. Princípy zachovania sa v štruktúre fyzikálnych teórií formulujú ako zákony zachovania alebo ako princípy invariantnosti.
Pseudológia

Pseudológia (gr.) je chorobná túžba po klamaní a podvádzaní. V medicínskej literatúre bola prvýkrát spomenutá v roku 1891.
Životný princíp

Životný princíp je substanciálny základ autonómie organizmov oproti všetkému anorganickému.
Pseudonym

Pseudonym (gr. ψευδόνυμον, pseudo- + -onym: "nepravé meno") je nepravé, fiktívne (krycie) meno, známe tiež ako alias, používané jednotlivcom ako náhrada jeho občianskeho mena (umelci, spisovatelia a pod.).
Bez súhlasu autora nie je možné totožnosť autora prezradiť. Právo na pseudonym je jedno zo základných osobných práv - autor má právo rozhodnúť či a akým spôsobom má byť autorstvo autora pri zverejnení uvedené.
Principát

Principát je obdobie po zmene rímskej republiky na rímske cisárstvo, štátna forma v Ríme 27 pred Kr. – 284, zdanlivo zachované republikánske zriadenie, ale rozhodujúcu moc mal rímsky cisár, ktorý vystupoval ako "primus inter pares" (prvý medzi seberovnými). Principát vytvoril Octavianus Augustus.
Pravdivosť

Pravdivosť je vlastnosť významového útvaru spočívajúca v jeho zhode s realitou. Tento pojem je podstatný vo viacerých oboroch ľudskej činnosti ako je filozofia, veda, právo a náboženstvo (či teológia).
Pseudonymografia

Pseudonymografia(gr.) je odvetvie bibliografie zaoberajúce sa dešifrovaním pseudonymov a ich súpisom, či už v podobe celých slovníkov alebo nejakych menších zoznamov.
Faktová pravdivosť

Faktová pravdivosť je zhoda s faktickým stavom vecí; vyznačujú sa ňou náhodné pravdy alebo pravdy
faktu.
Pseudoproblém

Pseudoproblém je významový útvar, ktorý sa považuje za problém, avšak súčasne je o ňom známe, že mu nezodpovedá nijaká problémová situácia; nepravý, falošný, predstieraný problém.
Princípium

Princípium je druh stredovekej strednej školy.
Logická pravdivosť

Logická pravdivosť alebo platnosť je pravdivosť vyplývajúca zo zákonov logiky.
Pseudo-

Pseudo- (z gr. "pseudos" - lož, omyl) je predpona, ktorá vyjadruje - najčastejšie v spojení s menom spisovateľa -
nepravé, domnelé autorstvo.
Pravdivosť výroku

Pravdivosť výroku je splniteľnosť v špeciálne vybudovanom metajazyku; podľa Alfreda Tarského je výrok X pravdivý vtedy a len vtedy, keď ho spĺňajú všetky predmety (pre kalkul tried -
triedy), a nepravdivý, keď nejestvujú predmety, ktoré by ho spĺňali.
Princípy poznania

Princípy poznania sú prvé a základné princípy v našom poznaní; predovšetkým bezprostredne nahliadnuteľné všeobecné vety (zásady - Grundsätze).
Pravdivý

Pravdivý je zodpovedajúci vnímanému alebo skutočnému.
V metafyzike je reálny alebo taký, ktorý má byť, zodpovedajúci svojej prirodzenosti.
Psyché

Psyché (iné názvy: Psycha, Psýché, Psýcha, zastarano Psyche) môže byť:
Psyché môže byť aj:
Psycha môže byť aj druh nábytku (vysoké zrkadlo s nízkou skrinkou dole), obľúbený v spáľňových zostavách najmä medzi prvou a druhou svetovou vojnou, pozri psycha (nábytok)
Psyche môže byť aj:
Priorita

Priorita môže byť:
Priorita operátorov

Priorita operátorov je prednosť v spracovávaní operátorov, ak ich je použitých viacero v jednom výraze: operátory s vyššou prioritou sa spracúvajú ako prvé. Väčšina jazykov dáva vyššiu prioritu operátoru násobenia než operátoru sčítania.
Prípad

Prípad je udalosť, príhoda, príbeh, čo sa stalo, jednotlivý jav, obyčajne dokladajúci, vysvetľujúci niečo, príklad, možný, v budúcnosti predpokladaný alebo očakávaný jav, eventualita, okolnosť, predmet, záležitosť.
Podľa Aristotela je to niečo, čo nie je nevyhnutné, teda niečo môže byť, ale nie je, môže nebyť, ale je. Mnohé veci, ktoré nie sú, jestvujú už v možnosti. Prechod z možnosti do skutočnosti sa realizuje pohybom. Možnosť nie je taký vysoký a dobrý stupeň existencie ako skutočnosť. Zmenu možnosti na skutočnosť môže spôsobovať len taká príčina, ktorá je sama skutočnosťou.
Nová pravica

Nová pravica je skupina intelektuálov vo Francúzsku začiatkom 70. rokov 20. storočia, ktorí aktívne vystúpili s požiadavkami "obrody európskej kultúry". Uvedomujú si krízu európskej kultúry, ktorej príčiny treba hľadať podľa nich v činnosti starej pravice. Treba sa zrieknuť demokratických tradícií a racionalistického filozofického dedičstva a vrátiť sa k predkresťanskej Európe.
Nová pravica odmieta rovnostárstvo, svetové dejiny nemajú jednotu, neexistuje pokrok.
Predstaviteľmi novej pravice sú A. de Benoist, Ch. Bresol, P. Vial, M. Marmin, A. Hobarte.
Účtovný prípad

Účtovný prípad je operácia, ktorá vyplýva zo vzniku hospodárskych operácií (tých, ktoré sú predmetom zachytenia v účtovníctve) a z účtovných operácií. Konkrétnou výrazovou formou vecnej podstaty účtovného prípadu je účtovný zápis.
Pravidlo

Pravidlo je kognitívny významový útvar, ktorý je výsledkom poznania spôsobu realizácie
konania a je vyjadrovaný v podobe návodu, predpisu alebo normy. Konštituentom pojmu pravidla je pojem výnimky.
Pravidlo určuje (kodifikuje) východisko činnosti, vlastnosti krokov, postupnsti krokov (operácií), ako aj zamýšľaný výsledok činnosti (výsledok poslednej operácie, cieľ činnosti).
Pravidlá sú štandardné postupy alebo metódy riešenia úloh; sú to predpisy určené na určitý druh činnosti, ktoré zaručujú, že z vopred zadanej vychodiskovej situácie sa dostaneme do želanej výslednej situácie. Ak v existujúcej oblasti platí istá zákonitosť, pravidlá zaručujú, že ju bude naša činnosť rešpektovať (napr. pravidlá narábania s technickými zariadeniami; odvodzovacie pravdilá); ak je istá oblasť našou činnosťou vytváraná, pravidlá zabezpečia, že výsledok čínnosti bude mať želané vlastnosti (napr. pravidlá spoločenských hier).
Psychedelickosť

Psychedelickosť je spojenosť s pokojom, veľmi príjemným omámením zmyslov, estetickým vytržením a tvorivými impulzmi vyvolanými niektorými drogami; napr. psychedelický zážitok.
Pôvod termínu je v spojení gréckych slov psyché (ψυχή - myseľ) a delos (δήλος - prejav). Do používania ho zaviedol anglický psychiater Humphry Osmond v roku 1957.
Pripiať (rieka)

Pripiať (, , ) je rieka na Ukrajine a v Bielorusku, pravostranný prítok Dnepra. Pramení na severozápade Ukrajiny, neďaleko od poľských hraníc. Po asi prechádza bieloruské hranice a tečie Polesskou nížinou a Pripiaťskými močiarmi. Posledných tečie Pripiať znovu na ukrajinské územie. Do Dneperskej vodnej nádrže vteká neďaleko mesta Černobyľ. Splavná je na .
Psychéma

Psychéma je psychický zážitok priradený k slovu.
Pripisovanie

Pripisovanie alebo pripísanie môže byť:
Pravidlo generalizácie

Pravidlo generalizácie umožňuje vyvodiť z predikátovej formuly í (x) predikátovú formulu (Ax) í(x). Symbolicky
í(x)
Ä.
Ak sa nám totiž podarí dokázať í(x) bez toho, aby sme využili špecifické vlastnosti objektu x, platí formula í pre všetky x.
Psychiater

Psychiater je lekár duševných chorôb, odborník v psychiatrii.
Prípona

Prípona alebo sufix alebo sufixálna morféma je časť slova (morféma) stojaca za slovným základom (koreňovou morfémou) a meniaca jeho slovný (sémantický) (pek-ár) alebo gramatický význam (žen-a, -y).
Preparát

Preparát alebo prípravok je výrobok (chemický, lekárnický, kozmetický a podobne) pripravený na použitie.
Preparát je preparovaný (t. j. na ďalšie vedecké účely pripravený) predmet, pozri preparácia.
Konštitutívne pravidlo

Pravidlo konštitutívne podľa Searla je pravidlo, ktoré definuje nový spôsob konania.
Logické pravidlo

Logické pravidlo je pravidlo, podľa ktorého sa uskutočňujú logické operácie, napr. odvodzovacie pravidlo.
Priradenie

Priradenie (priraďovanie) môže byť:
Modus ponens

(Pravidlo) modus ponens alebo (Pravidlo) modus ponendo ponens alebo pravidlo odlúčenia je nasledujúca schéma usudzovania: ((A ⇒ B) Λ A ) ⇒ B. 
Vyjadrené slovami: Ak platí "z A vyplýva B" a súčasne vieme, že platí A, tak platí B. Inými slovami: Ak sme odvodili vetu 'ak A, tak B' a vetu 'A', tak možno odvodiť aj vetu 'B'. Ešte inými slovami: Modus ponens je odvodzovacie pravidlo, ktoré spočíva v tom, že keď medzi riadkami dôkazu máme implikáciu a jej antecedent, tak k riadkom dôkazu môžeme pripojiť konzekvent danej implikácie, čiže: "Ak A implikuje B a zároveň je známe, že A je pravdivé, tak aj B je pravdivé".
Príklad: Ak platí "ak mám peniaze, tak si kúpim auto" a peniaze mám, tak si kúpim auto. 
Táto schéma usudzovania je z hľadiska logiky bezchybná, je teda logická. Je to zďaleka najbežnejší z logických spôsobov usudzovania anatomicky moderného človeka a v matematike vôbec.
Psychika (informatika)

Psychika je riadiaca časť človeka; konečný automat s definovaným cieľom konania. Psychika je množina všetkých informačných javov prebiehajúcich v organizme.
Odvodzovacie pravidlo

Odvodzovacie pravidlo je základný dokazovací prostriedok, s pomocou ktorého možno z formulí, o ktorých je známe, že sú dokázateľné, odvodiť (dedukovať) ďalšiu dokázateľnú formulu. V rámci bežnej logiky vystačíme s použitím pravidla odlúčenia a pravidla generalizácie. Možné je však používať aj ďalšie odvodzovacie pravidlá, napr. pravidlo substitúcie.
Psychoanalýza

Psychoanalýza je smer psychológie 20. storočia založený S. Freudom. Psychoanalýza vychádza z teórie neuróz a metódy ich liečenia: predpokladá nevedomé motívy pri vzniku neuróz a v ľudskom konaní vôbec. Odhaľovanie týchto motívov sa uskutočňuje výkladom voľných asociácií, snov a citového vzťahu pacienta k analytikovi,
ktorý uskutočňuje výklad.
Psychoanalýzu označujú ako prvý z viedenských psychoterapeutických smerov (vedľa logoterapie a individuálnej psychológie).
Produkčné pravidlo

Produkčné pravidlo je akčné pravidlo - údaj majúci charakter všeobecného poznatku o vykonaní nejakej akcie; je to procesne vyjadrený poznatok, ktorý spravidla zahŕňa implikácie alebo kvantifikované premenné. Je to spravidla štrukturálny údaj skladajúci sa z údajových prvkov.
Psychodiagnostika

Psychodiagnostika je odbor, ktorý sa zaoberá poznávaním psychických vlastností človeka jeho psychickej individuality a individuálnych rozdielov.
Pravidlo správania

Pravidlo správania je významový útvar, ktorý je výsledkom uvedomenia si spôsobu realizácie správania.