DR-Baureihe VT 2.09

DR-Baureihe VT 2.09 (od roku 1970: séria 171/172) sú nemecké železničné motorové vozne, určené pre prepravu cestujúcich (označovali sa aj ako železničné autobusy) Deutsche Reichsbahn, ktoré vyvinula VEB Waggonbau Bautzen a vyrábala tam a neskôr VEB Waggonbau Görlitz. Po prevzatí vozidiel spoločnosťou Deutsche Bahn AG boli premenované na rad 771/772.
História.
Dôvod vzniku vozidla má príčinu v tom, že nemecká ríšska dráha hľadala spôsoby, ako zjednodušiť a štandardizovať rozmanitosť železničných vlakov na vedľajších tratiach a racionalizovať ich prevádzku. V roku 1955 bola VEB Waggonbau Bautzen poverená vývojom ľahkého železničného vozňa so spaľovacím motorom pre verejnú osobnú dopravu na použitie na vedľajších a hlavných ťahoch.
Už v roku 1957 bolo dokončené a testované vozidlo VT 2.09.001 a pridružený vozeň VB 2.07.501 z ľahkej ocele s označením „Model 1“. V tom čase bol pohon realizovaný importovanými komponentmi ako motor Büssing U10 s výkonom 95 kW/130 k a elektrická prevodovka 6E75S z továrne na prevodovky Zahnradfabrik Friedrichshafen. Nápravový reverzačný prevod GM130 dodala firma Gmeinder z Mosbachu (Baden).
„Model 2“, VT 2.09.002 s VB 2.07.502, bol dodaný v roku 1959. Vozidlo dostalo nový pohonný systém vyrobený priamo vo fabrike. Büssingov motor, ktorý bol na použitie na hlavných ťahoch trochu slabý, bol nahradený šesťvalcovým dieselovým motorom 6 KVD 18 HRW s výkonom 132 kW/180 k od VEB Motorenwerk Johannisthal, ktorý spája elektrickú prevodovku ESA86 od VEB Maschinen- und Zahnradwerk. Gotha/Thür cez kvapalinovú spojku KUM5. Ten istý výrobca dodal aj novú nápravu spätného chodu AWÜK 11,5.
Po rozsiahlom testovaní a modernizácii modelov odovzdal Waggonbau Bautzen v roku 1962 pilotné sériové vozidlá VT 2.09.003/VB 2.07.503 až VT 2.09.007/VB 2.07.507 Deutsche Reichsbahn. Dodávka prvej série sa začala v roku 1963 s VT 2.09.008–070 s pridruženými vozňami. V roku 1965 nasledovalo ďalších 16 motorových vozňov (VT 2.09.101-116) a prvýkrát namiesto jednoduchých vozňov pribudol v druhej sérii aj dlho očakávaný riadiaci železničný vozeň VS 2.08.101-116. To znamenalo, že na zmenu smeru jazdy v koncových bodoch trasy nebolo potrebné otáčanie rušňa. To skrátilo časy obratu a výrazne zjednodušilo prevádzku.
V rámci špecializácie výrobných závodov bola v roku 1968 vo VEB Waggonbau Görlitz vyrobená tretia a posledná séria so 73 vozňami a 72 riadiacimi vozňami. K tejto sérii boli priradené firemné čísla VT 2.09.201 až 273. Vo všeobecnosti bol ku všetkým sériám vždy dodávaný aj riadiaci vozeň patriaci k vozňu.
Podľa schémy série Deutsche Reichsbahn dostali všetky vozidlá spočiatku označenie VT 2.09 pre motorové vozne, VB 2.08 pre vozne pre cestujúcich a VS 2.07 pre riadiace vozne. Zavedením systému číslovania v súlade s IT a UIC od 1. júla 1970 došlo k preradeniu na rady 171.0 (koľajový vozeň), 171.8 (sajdkár) a 171.7 (riadiaci vozeň) a vozidlá poslednej série na 172.0–. 1 (motorový vozeň) a 172,7 (riadiaci vozeň). Keď bola 1. januára 1992 založená spoločnosť Deutsche Bahn AG, musel byť prijatý plán číslovania Deutsche Bundesbahn a železničné vozne sa teraz označovali ako série 771 a 772 a riadiace vozne ako série 971 a 972. Nie je známe ako sa do nového spôsobu číslovania pridali existujúce postranné vozíky.
Prezývky.
Motorové vozne rýchlo dostali názov Ferkeltaxe (taxík pre prasiatka) a železničné vozne boli známe aj ako "Blutblase (krvavá bublina), Sandmännchenzug" alebo Sova . Prvý termín " Ferkeltaxe (taxík pre prasiatka)" vraj pochádza z toho, že vozidlo často jazdilo na vidieku, kde ho obyvateľstvo využívalo aj na prepravu drobného dobytka, hydiny, či dokonca prasiec.