Carmen Miserabile

Žalostná pieseň o zničení Uhorského kráľovstva Tatármi () napísaná v rokoch 12431244 Rogerom z Torre Maggiore, talianskym prelátom pôsobiacim v Uhorskom kráľovstve a neskôr splitským arcibiskupom, je jedinečným a významným prameňom k mongolskému vpádu do Uhorského kráľovstva v rokoch 1241 a 1242.
Autor.
Roger z Torre Maggiore alebo "Magister Rogerius", "Rogerius Spalatensis" (, * 12011205, Torre Maggiore† 14. apríl 1266, Split) bol taliansky prelát pôsobiaci v Uhorskom kráľovstve v polovici 13. storočia. Od roku 1249 až do svojej smrti bol arcibiskupom v Splite v Dalmácii. Podľa arcidiakona Tomáša zo Splitu bol Roger „"z mesta Turris Cepia v regióne Benevento"”, ktoré bolo stotožňované s Torre Maggiore v Apúlii v Taliansku. Do Uhorska prišiel v sprievode kardinála Giacoma da Pecorara, pápežského legáta vyslaného k uhorskému kráľovi Ondrejovi II. v roku 1232. Majster Roger bol varadínskym arcidiakonom, keď mesto dobyli Mongoli, ktorí vtrhli do kráľovstva z východu. Zajali ho Mongoli, ale podarilo sa mu ujsť, keď sa útočníci v roku 1242 sťahovali z Uhorska, a vrátiť sa naspäť.
Roger následne odišiel do Ríma, kde 13. novembra 1243 získal od pápeža Inocenta IV. post arcidiakona v Šoprone v západnej časti Uhorského kráľovstva (Varadín bol úplne zničený Mongolmi). Svoj nový post prevzal v roku 1243 a svoje skúsenosti počas mongolskej invázie začal zaznamenávať v liste napísanom kardinálovi Giacomovi. 
V roku 1249 vymenoval pápež Inocent IV. majstra Rogera za splitského arcibiskupa a ten na tomto poste vytrval až do svojej smrti v roku 1266.
Carmen Miserabile.
Spis začína po úvodnom slove opisom vlády kráľa Bela IV. a príchodu kmeňa Kumánov ustupujúcich pred Mongolmi do Uhorska. Príchod Kumánov a ich uprednostňovanie kráľom Roger udáva ako prvú z príčin nenávisti medzi Belom IV. a Uhrami.
 Šľachta však nenávidela Bela aj kvôli okresávaniu privilégií štedro rozdávaných Belovým otcom Ondrejom II. Mongolský vpád zastihol krajinu v rozklade.
Mongoli vedením Batuchána vpadli do Uhorska cez Ruskú bránu, kde porazili vojská palatína Dionýza. Druhý prúd pod velením Peta prešiel Poľskom, zničil Vratislav, Moravu a vstúpil do Uhorska od západu. Kráľ Kadan prekročil Karpaty a vyplienil banské mesto Rodna. 
Tatári sa dostali až k Pešti, vyplienili Vacov. Obrane krajiny nepomohlo ani to, že uhorský ľud vinil z príchodu Tatárov Kumánov a počas nepokojov zabili kumánskeho vodcu Kutena.
Tatári s obľubou používali taktiku predstieraného ústupu, a následne zaútočili, takto opisuje Roger v kapitole 27 porážku Benedikta, varadínskeho biskupa. Kapitola 28 "„O nešťastnej vojne kráľa Bela s Tatármi“" prináša detailný opis porážky uhorského vojska pri rieke Slaná a následne kapitola 30 "„O biskupoch a iných kňazoch usmrtených v tejto vojne“" vymenúva osobnosti zahynuvšie v bitke.
Mongoli sa zmocnili aj kráľovskej pečate a prinútili uhorských kňazov, ktorých nechali pri živote, napísať a rozposlať falošné listy privolávajúce obyvateľstvo naspäť. Belo IV. medzitým utiekol k rakúskym hraniciam, kde rakúsky vojvoda Fridrich zneužil jeho postavenie a vynútil si odstúpenie „troch krajov“ a veľkú sumu peňazí. Spis obsahuje opis prekročenia zamrznutého Dunaja Tatármi (kapitola 38) a zničenie Ostrihomu (kapitola 39), ako aj naturalistické opisy pustošenia.
Sám Roger pred príchodom Tatárov z Varadína "„utiekol do lesa a tam sa skrýval, kým mohol“", neskôr padol do zajatia ale podarilo sa mu ujsť, keď sa útočníci v roku 1242 sťahovali z Uhorska, a vrátiť sa naspäť.
Komentáre a preklady.
Rukopis "Carmen miserabile" sa nezachoval, no spis vyšiel v roku 1488 ako prídavok kroniky Jána z Turca. Následne bol predmetom viacerých vydaní a prekladov, z tých novších napríklad: