burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
USB OTG

USB On-The-Go (USB OTG alebo len OTG) je špecifikácia prvýkrát použitá koncom roku 2001, ktorá umožňuje USB zariadeniam, ako sú tablety alebo smartfóny, fungovať aj ako hostiteľ, čo umožňuje iným USB zariadeniam, ako sú USB flash disky, digitálne fotoaparáty, myš alebo klávesnice, ktoré sa k nim majú pripojiť. Použitie USB OTG umožňuje týmto zariadeniam prepínať tam a späť medzi rolami hostiteľa a zariadenia. Mobilný telefón môže čítať z vymeniteľného média ako hostiteľské zariadenie, ale po pripojení k hostiteľskému počítaču sa prezentuje ako veľkokapacitné pamäťové zariadenie USB.
USB OTG predstavuje koncept zariadenia, ktoré plní rolu hostiteľa aj periférie – vždy, keď sú pripojené dve USB zariadenia a jedno z nich je USB OTG, vytvoria komunikačné spojenie. Zariadenie, ktoré riadi prepojenie, sa nazýva hostiteľ, zatiaľ čo druhé zariadenie sa nazýva periféria.
USB OTG definuje dve úlohy pre zariadenia: OTG A-device a OTG B-device, pričom špecifikuje, ktorá strana napája prepojenie a ktorá je na začiatku hostiteľ. Zariadenie OTG A je dodávateľom energie a zariadenie OTG B je spotrebiteľom energie. V predvolenej konfigurácii pripojenia sa zariadenie A správa ako hostiteľ USB a zariadenie B funguje ako periférne zariadenie USB. Hostiteľský a periférny režim je možné vymeniť neskôr pomocou protokolu HNP (Host Negotiation Protocol).
Zapojenie pre ID pin definuje počiatočnú úlohu každého zariadenia.
Slovenský reklamný klub

Slovenský reklamný klub bol nezávislou slovenskou organizáciou, ktorá sa po druhej svetovej vojne oddelila od československého Reklubu.
Vznik združenia.
Ustanovujúca schôdza sa konala 14. februára 1946 v spoločenskej miestnosti reštaurácie Leier - Meštiansky pivovar na Rybnom námestí v Bratislave o 19. hodine. Zakladajúci členovia diskutovali o tom, či má byť Slovenský reklamný klub založený ako samostatná inštitúcia alebo či má byť súčasťou Reklamného klubu československého. Prevládol názor, že má byť založený samostatne. Podobne ako československý, aj slovenský klub zanikol v roku 1949.
Činnosť klubu.
Vzhľadom na krátkosť času svojej existencie toho samostatný Slovenský Reklub nestihol veľa dosiahnuť. V októbri 1946 na mimoriadnom valnom zhromaždení založil tri sekcie: dámsku a módnu, aranžérsku a tvorivú.
V dňoch 21.-24. októbra 1946 zorganizoval vo veľkej sále Grémia bratislavského obchodníctva na Gorkého ulici kurz „Umenie jednať s ľuďmi“, na ktorom vystúpili slovenskí a českí odborníci:
Československý Reklub.
Záujmová organizácia združujúca pracovníkov z oblasti reklamy a príbuzných profesií vznikla ako Reklamní klub československý 6. októbra 1927. V prvom roku činnosti mala jediná pražská pobočka 80 členov, v roku 1948 bolo v celom Československu šestnásť pobočiek s 3 690 členmi.
Věruna Melčáková-Juneková

Věruna Melčáková-Juneková (* 20. február 1945, Zlín) je akademická maliarka českého pôvodu žijúca na Slovensku. Venuje sa voľnej grafike, exlibrisu, knižnej ilustrácii, akvarelu, maľbe, tapisérii, textilným objektom, kresbe, píše poéziu a úvahy o živote.
Životopis.
V rokoch 19601964 študovala na Štátnej umelecko-priemyselnej škole v Uherskom Hradišti, v rokoch 19671973 na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave (VŠMU) v ateliéri voľnej grafiky a knižnej tvorby u prof. Albína Brunovského a monumentálnej maľby u prof. Petra Matejku.
Je členkou Združenia grafikov na Slovensku, Združenia textilných výtvarníkov TxT, Slovenskej únie karikaturistov a členkou Sdružení Q, Brno, Česko.
Magura (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Magura () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Červenou Skalou, približne severne od Revúcej.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a zasahuje na katastrálne územie obce Telgárt a Šumiac. Najbližšími sídlami sú západne situovaná Červená Skala, severozápadne leží Šumiac a severne Telgárt, juhozápadne sa nachádza Muránska Huta a východne Rejdová. Vrch patrí do ochranného pásma Národného parku Muránska planina.
Opis.
Magura leží v severnej časti Muránskej planiny, v hrebeni, vedúcom z Kyprova () severozápadným smerom cez Župkovu Maguru (). Severne dominujú Nízke Tatry s vrcholmi Stredná hoľa (), Kráľova hoľa () a Kráľova skala (), rovnakým smerom leží aj Dlhý vrch (), Homoľa () a Gregová (), východne sa nachádza Ondrejisko (), Borovniak (), Trsteník () a Priehybka (), južne Kyprov, Stolica (), Župkova Magura () a Čelo () a západne Šiance (), Veľký Cigán (), Lopušná () a Grúň (). Oblasť patrí do povodia rieky Hron, kde vodu z východnej a severnej časti odvádza potok Stračaník, juhozápadné svahy odvodňuje potok Župkov. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít sú pozorovateľné okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, Nízkych Tatier a Stolických vrchov.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no zeleno značená turistická trasa z rázc. Dolina Strateník pri Červenej Skale do sedla Šumiacka priehyba prechádza blízkym sedlom a južným úbočím.
Ernest Šimoni

Ernest Ján Šimoni - Simonyi de Simony et Varsány (; * 18. december 1821, Žabokreky nad Nitrou – † 28. marec 1882, Opatija) bol uhorský statkár, politik a historik.
Životopis.
Narodil sa v zemianskej rodine Alojza Šimoni a jeho manželky Anny Hegyüzy. Navštevoval školy v Nitre, Tate, Vacove, Trnave a Bratislave. O rodine Šimoniovcov, ako aj o samotnom Ernestovi hovorí webová stránka obce Žabokreky nad Nitrou ako o významnej rodine, ktorá zasahovala do dejín regiónu.
Pred rokom 1848 sa aktívne zúčastňoval na zhromaždeniach Nitrianskej, Trenčianskej aj Tekovskej župy, vždy v radoch opozície. Počas uhorskej revolúcie bol predsedom súdu v Bojniciach a bol v Prievidzkom volebnom okrsku zvolený za poslanca uhorského snemu, avšak voľby neboli uznané za právoplatné. Ako dobrovoľník sa zúčastnil vojenských operácií proti Hurbanovej výprave a neskôr proti výprave gen. Šimuniča. O osobnom vzťahu Šimoniho a Hurbana hovorí aj anekdota, ktorú zaznamenal J. V. Ormis, o tom ako Šimoni navštívil Hurbana vo väzení a pri pohľade na prvý paragraf zákona o slobode tlače, ktorý mal Hurban na stene iba skonštatoval, že v Uhorsku sa málo využíva.
Začiatkom roku 1849 zorganizoval a viedol vojenskú skupinu, ktorá guerilovým spôsobom operovala v tyle cisárskych vojsk. Neskôr pôsobil ako sudca v Nitre a pridal sa k obrancom Komárňanskej pevnosti. Po potlačení uhorskej revolúcie emigroval do zahraničia.
V Anglicku pôsobil ako vychovávateľ detí továrnika Payna v Bridgewateri, s ktorými odišiel do Paríža, kde ich sprevádzal pri ich vysokoškolských štúdiách. On sám študoval chémiu a prírodné vedy. V roku 1857 rodinu opustil a usadil sa v Londýne, kde sa živil vyučovaním geológie a mineralógie. Voľný čas trávil v knižnici Britského múzea, kde študoval a kopíroval historické dokumenty týkajúce sa Uhorska. Tieto neskôr knižne vydal v niekoľkých zväzkoch v Pešti.
V roku 1859 cestoval po Európe a vstúpil do Maďarskej légie bojujúcej na strane Francúzska a Sardínie proti Rakúsku. Po uzatvorení mieru sa vrátil do Londýna a venoval sa fotografovaniu. V roku 1861 bol zvolený za poslanca uhorského snemu, avšak návrat do Uhorska mu nebol umožnený a tak odišiel do Bridgewateru kde mu bolo zverené vedenie cementárne a tehelne. Ako vyslanec Sheffieldskej oceliarne (Turton a spol.) precestoval väčšinu západnej Európy.
Keď po rakúsko - uhorskom vyrovnaní bolo umožnené emigrantom sa vrátiť do Uhorska, vrátil sa vykonávať svoj poslanecký mandát, ktorý zastával do roku 1881 za Stranu nezávislosti. Od roku 1880 trpel zdravotnými problémami a preto odišiel do chorvátskej Opatije, kde v roku 1882 zomrel.
Takešiho hrad

Takešiho hrad () bola japonská televízna súťaž z rokov 19861989. Populárna zábavná show, v ktorej stovka súťažiacich postupne prechádzala rôznorodými úlohami a snažila sa v čo najväčšom počte prebojovať do finále, ktorým je dobývanie hradu samotného grófa Takešiho. Relácia sa dočkala aj pokračovania z roku 2002. Na Slovensku sa show vysielala na TV JOJ a nahováral ju Ján Tréger. V Česku reláciu dávala televízia Prima Cool.
Priebeh súťaže.
Sto súťažiacich (mužov aj žien) vyráža pod velením generála Lee na trasu, pri ktorej zdolávajú zaujímavé prekážky a plnia úlohy, ide tu predovšetkým o srandu a zábavu, nie o získanie peňažnej výhry.
Katarína Korčeková

Katarína Korčeková, známa aj ako Katka Korček (* 1966, Bratislava, Česko-Slovensko), je slovenská speváčka, ktorá sa stala známa v 90. rokoch ako členka formácie Made 2 Mate.
Životopis.
Rodičia Kataríny Korčekovej sú vedci. Otec pochádza z Trnavy, mama zo Slovenského Grobu. Katka sa narodila na Slovensku, v Bratislave. Po augustových udalostiach v roku 1968 sa rodičia rozhodli emigrovať. Najprv päť rokov žili v kanadskej Otawe, potom otec dostal ponuku pracovať v automobilke Ford v Detroite, tak sa rodina presťahovala do Spojených štátov. 
Katka mala už od škôlky prvý jazyk angličtinu, no od rodičov sa naučila hovoriť po Slovensky. Neskôr začala na Michiganskej univerzite študovať chémiu, matematiku, fyziku, no nebavilo ju to, a tak prestúpila na štúdium francúzštiny, dejín umenia a reklamy, ktoré ukončila. 
V roku 1990, po skončení školy sa Katka Korčeková na popud otca rozhodla spolu so svojim vtedajším priateľom, kúzelníkom Arthurom prísť do vtedajšieho Československa. V Prahe si dvojica asi deväť mesiacov na Karlovom moste privyrábala vystupovaním s kúzelníckymi číslami. V tých dobách sa Katka postupne začala zoznamovať s hudobníkmi.
Na Slovensko z Prahy Katka Korčeková prišla pôvodne učiť Angličtinu. Ani nie po roku sa náhodne zoznámila s muzikantmi sprevádzajúcimi Marcela Palondera. Jeho skupina sa volala Accidents Happen. Marcel ju časom požiadal, či by im nenapísala nejaké anglické texty piesní. Katka, ktorá istú dobu pracovala aj ako copywriterka v jednej reklamnej agentúre v USA, sa rozhodla že to skúsi. V kapele Accidents Happen účinkovali okrem niektorých budúcich členov Made 2 Mate aj hudobníci, ako Andrej Šeban, či Marek Minárik. Raz v šatni pred jedným vystúpením, hral Marcel na gitare pieseň od kapely The Beatles. Katka sa k nemu spontánne pridala v speve a Marcela jej spev zaujal. V ten istý večer to skúsili na pódiu, kde ju požiadal aby spievala vokály. Skupina Accidents Happen v skutočnosti nemala kapelníka, funkčnú organizáciu, ich spolupráca bola dobrovoľná a tak, potom, čo nahrali asi šesť skladieb, sa rozpadli.
V roku 1994 Katka Korčeková s kapelníkom Radovanom Orthom s funky skupinou Made 2 Mate vyhrala hudobnú súťaž Marlboro rock in 1994. Po rozpade Made 2 Mate založila svoj sólový projekt Lady Kazoo. Meno Katky Korčekovej sa nachádza v projektoch azda všetkých hudobníkov, ktorí niečo na Slovensku znamenajú. no svoj prvý sólový štúdiový album s vlastnými skladbami, "21st Century Movie", vydala až v roku 2016.
Veľká cena Miami 2023

Veľká cena Miami 2023 (angl. Formula 1 Crypto.com Miami Grand Prix 2023) sa uskutočnila 7. mája 2023 na pretekárskom okruhu Miami International Autodrome v Miami Gardens, čo je predmestie floridskej metropoly Miami. Boli to piate preteky sezóny 2023 Majstrovstiev sveta Formule 1.
Po víťazstve v šprinte a Veľkej cene počas predchádzajúceho súťažného víkendu v Azerbajdžane sa Sergio Pérez priblížil lídrovi šampionátu jazdcov Maxovi Verstappenovi na rozdiel šiestich bodov. Na treťom mieste v priebežnom poradí bol Fernando Alonso.
Priebeh kvalifikácie.
Sergio Pérez si v Miami vybojoval tretiu Pole Position svojej kariéry. Fernando Alonso bol druhý a Carlos Sainz tretí. Kvalifikácia bola predčasne ukončená kvôli nehode Charlesa Leclerca krátko pred koncom tretieho kvalifikačného segmentu, čo znamenalo, že Max Verstappen nemohol zajazdiť merané kolo, v dôsledku čoho musel do Veľkej ceny štartovať z 9. miesta; svoj prvý pokus v Q3 predtým kvôli jazdeckej chybe vypustil.
Priebeh pretekov.
Max Verstappen vyhral preteky aj vďaka alternatívnej stratégii - na rozdiel od jazdcov pred ním začal na tvrdých pneumatikách a potom prešiel na stredné. Tímový kolega Sergio Pérez skončil druhý a Fernando Alonso získal v svojich piatych pretekoch pre tím Aston Martin už štvrté umiestnenie na stupňoch víťazov.
Výsledky.
Preteky.
Poznámky:
Záboj Bohuslav Kuľhavý

Záboj Bohuslav Kuľhavý (* 9. február 1937, Závažná Poruba – † 3. máj 2023, Bratislava) bol slovenský maliar, grafik a ilustrátor, považovaný za významného predstaviteľa postmoderny.
Životopis.
Narodil sa v liptovskej obci Závažná Poruba, strednú školu absolvoval v Liptovskom Mikuláši. V polovici 50. rokov odišiel do Martina, kde študoval súkromne u zakladateľa moderného slovenského prejavu v maľbe Martina Benku. Do sveta výtvarného umenia vstúpil začiatkom 60. rokov v Martine v okruhu výtvarníkov známych ako Skupina Mikuláša Galandu. V roku 1963 tu usporiadal prvú samostatnú výstavu v Slovenskom národnom múzeu. V rovnakom roku reprezentoval slovenské výtvarné umenie na výstave Súčasné slovenské výtvarné umenie v Prahe.
V roku 1964 sa presťahoval do Bratislavy, kde potom (s výnimkou dvojročného pobytu v USA v rokoch 19871988) pôsobil po zvyšok života. V roku 1968 vystavoval na Medzinárodnom bienále mladých výtvarníkov Danuvius v Bratislave, v roku 1969 v Lasson Gallery of Modern Art v Londýne.
Podľa teoretika a historika umenia Ľuboslava Mozu, Kuľhavý "„rozvíjal najhodnotnejší odkaz postmoderny. Po celý svoj tvorivý život vkladal na obrazovú plochu viac obsahových dejov, ktoré zdanlivo so sebou nesúviseli. Jeho rukopis sa tým stal neopakovateľným v slovenskom umeleckom raste, … S týmto majstrom odchádza posledná žijúca legenda slovenskej maľby. Celý svoj tvorivý život prežil po boku galandovcov, jeho tvorbu vysoko ocenili majstri ako Martin Benka a iní“".
Lopušná (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Lopušná () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Zlatnom, približne severne od Revúcej.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a na katastrálnom území obce Šumiac. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Vaľkovňa, severovýchodne leží Šumiac, východne Červená Skala, juhovýchodne Muránska Huta, južne Muráň a severozápadne Pohorelá. Vrch leží v Národnom parku Muránska planina.
Opis.
Lopušná leží v strednej časti Muránskej planiny. Severne sa nachádza Hôrka (), Bartková (), Orlová (), Stredná hoľa (), Kráľova hoľa () a Kráľova skala (), východne Grúň (), Dlhý vrch (), Magura (), Kyprov () a Čelo (), južne Šiance () a Cigánka () a západne Veľký Cigán (), Kľak (), Rácovo () a Gindura (). Oblasť patrí do povodia rieky Hron, kde vodu zo západnej a severnej časti odvádza potok Havraník, z východných Sviniarka. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít ponúka výhľad na okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, Nízkych Tatier a Stolických vrchov.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no južným úbočím vedie zeleno značená turistická trasa z Červenej Skaly na rázc. Studňa na Muránskej planine.
Starstreak

Starstreak je prenosný protilietadlový raketový systém krátkeho dosahu používajúci rakety s laserovým navádzaním. Poskytuje obranu pred vzdušnými hrozbami vrátane bojových lietadiel a útočných helikoptér. Dá sa odpáliť z ramena vojaka, ale je možné ho integrovať aj do stojanov typu Lightweight Multiple Launchers (LML), ktorý vedia naraz odpáliť až tri kusy. Tento systém je možné namontovať aj na obrnené vozidlá a vytvoriť tak mobilný systém protivzdušnej obrany. Raketa kompletu Starstreak je najrýchlejšou svojho typu na svete, veľmi presnou a vysoko odolnou voči rôznym protiopatreniam. Starstreak vyvinula koncom 90. rokov britská spoločnosť Thales a prvýkrát bola bojovo nasadená počas konfliktu v Iraku v roku 2003.
Konštrukcia.
Starstreak využíva navádzanie laserovým lúčom, pri ktorom operátor odpáli raketu, akonáhle je v opticky stabilizovanom zameriavači detegovaný cieľ. Táto strela má schopnosť okamžitého odpálenia - od získania cieľa po odpálenie rakety to trvá menej ako 5 sekúnd. Operátor používa opticky stabilizovaný zameriavač a musí držať zameriavací kríž na cieli, až kým ho strela nezasiahne. Zameriavacia jednotka pritom premieta na cieľ dva laserové lúče, pričom senzory na vypálenej strele vypočítavajú vzájomné polohy až do dopadu na cieľ. Intenzita týchto laserových lúčov je dostatočne nízka na to, aby ich podľa výrobcu zacielené lietadlo alebo vrtuľník nemohlo detegovať.
Celkovo je táto metóda navádzania výrazne presnejšia ako tradičné laserové navádzanie, pri ktorom je cieľ ožarovaný iba jediným lúčom. Zároveň na rozdiel od infračerveno navádzaných rakiet nemôže byť strela zmätená klamnými cieľmi, pretože operátor stále v zameriavači presne vidí svoj cieľ. Strela je taktiež odolná proti moderným elektronickým protiopatreniam, ktoré majú za úlohu ju zmiasť. Zo záberov z Ukrajiny vieme, že Starstreak je odolný aj voči najmodernejším ruským obranným systémom L-370 Vitebsk a L-175 Chibiny.
Starstreak má dvojstupňový raketový motor na tuhé palivo. Strela má v sebe zabudované tri volfrámové šípky, ktoré letia rýchlosťou Mach 3, teda viac ako 3 675 kilometrov za hodinu, čo nedáva cieľu takmer žiadny čas potrebný na manévrovanie. Len pre porovnanie iné z ramena odpaľované strely, ako je napríklad ruská Strela, alebo americký Stinger, dosahujú rýchlosť iba 2,2 Mach. Akonáhle tieto šípky preniknú do cieľa, vybuchnú. Každá volfrámová šípka váži 900 g a nesie trieštivo-trhavú nálož. Takáto konštrukcia umožňuje vykonať až tri zásahy do cieľa, hoci na zostrelenie vzdušného cieľa postačuje jeden priamy zásah. Starstreak je schopný zničiť cieľ aj vo výške 6 kilometrov. 
Jedinečné vlastnosti a výnimočná rýchlosť strely Starstreak predstavuje značnú výzvu pre pilotov protivníka, ktorí pravdepodobne nebudú mať dostatok času na reakciu. Neschopnosť odkloniť strelu má obrovský vplyv na morálku a kritické uvažovanie pilotov, a vysoko rušivý účinok pri plánovaní a vykonávaní misie.
Ladislav Tomčáni

Ladislav Tomčáni (prídomok "Tomcsányi de Tomcsány"; ; * 1. jún 1844, Veľké Revištia – † 7. marec 1903, Budapešť) bol uhorský právnik a poslanec uhorského snemu.
Životopis.
Pochádzal z úradníckej zemianskej rodiny, keďže jeho otec a ďalší príbuzní zastávali župné úrady. Právne vzdelanie získal v Košiciach. Po advokátskych skúškach sa zamestnal v štátnych službách, v ktorých pôsobil do roku 1875, kedy bol zvolený v Sobraneckom volebnom okrsku za poslanca uhorského snemu za pravicovú opozíciu. Poslanecký mandát obhájil až do roku 1901. Bol aj spolupracovníkom periodika "Kelet Népe" a prezidentom akciovej vydavateľskej a tlačiarenskej spoločnosti Pallas.
Azov

Azov (rus. a ukr. Азов) môže byť:
Carmen Geissová

Carmen Geissová (, rodená Schmitz, * 5. máj 1965, Kolín nad Rýnom, Nemecko) je nemecká podnikateľka, fitnes trénerka, speváčka, televízna herečka, bývalá modelka a manželka Roberta Geissa.
Životopis.
Carmen Geiss pochádza z Kolína nad Rýnom. V roku 1982 bola zvolená za Miss Fitness. Vo vysielaní "Rudiho prázdninovej show" v rokoch 1994 až 1996 bola videná ako sprievod Rudiho Carrella.
V roku 1994 sa vydala za podnikateľa Roberta Geissa, v ktorého firme dočasne pracovala ako predavačka, má s ním dcéry Davinu (* 2003) a Shaniu (* 2004).
Od januára 2011 je hlavnou postavou s Robertom Geissom v televíznej šou "Geissenovci – Ťažký život milionárov" ("Die Geissens – Eine Schrecklich Glamouröse Familie"), ktorá zobrazuje život jej rodiny. Pre sériu naspievala ústrednú pieseň "Jet Set".
Zblízka

Zblízka je názov debutového štúdiového albumu, ktorý v roku 2002 cez hudobné vydavateľstvo Milenium records vydala slovenská speváčka Lucia Šoralová.
Kolymské poviedky

Kolymské poviedky () je názov zbierky šiestich poviedok ruského autora Varlama Šalamova o živote v pracovných táboroch v Sovietskom zväze. Na tejto knihe začal pracovať v roku 1954 a pokračoval v nej až do roku 1973. Kniha sa považuje za Šalamovov spisovateľský "opus magnum" a za jedno z najvýznamnejších diel ruskej literatúry 20. storočia.
Pozadie.
Šalamov sa narodil v roku 1907 a v roku 1929 bol zatknutý počas štúdia na Moskovskej univerzite za pokus o vydanie Leninovho testamentu. Bol odsúdený na tri roky vo Višere, satelite rozsiahleho systému pracovných táborov sústredených v bývalom kláštore na Solovkách. V roku 1937 bol opäť zatknutý a odsúdený na päť rokov v Kolyme na severovýchode Sibíri. V roku 1942 mu bol trest predĺžený do konca vojny a potom bol v roku 1943 odsúdený na ďalších 10 rokov za to, že opísal Ivana Bunina ako veľkého ruského spisovateľa. Celkovo Šalamov strávil v táboroch približne 17 rokov.
Po prepustení začal písať Kolymské poviedky, ktoré však v Sovietskom zväze vyšli až po jeho smrti v roku 1982. Počas svojho života stihol vydať päť básnických zbierok a bol známy ako básnik ešte predtým, ako "Kolymské poviedky" upevnili jeho povesť spisovateľa gulagov. V roku 2013 sovietológ David Satter napísal, že „Šalamovove poviedky sú definitívnou kronikou týchto táborov“.
Poviedky.
Kompletný súbor "Kolymských poviedok" je založený na dvoch oblastiach: osobných skúsenostiach a fiktívnych opisoch vypočutých príbehov. Príbehy sú založené na živote väzňov v tábore a ich vzťahoch s úradmi. Nájdeme tu výpovede o väzňoch, ktorí sa v barbarských podmienkach stali úplne bezcitnými, nepríčetnými, vraždiacimi a samovražednými.
Hoci Šalamov písal o väznení za stalinského režimu, v knihe sa o Josifovi Stalinovi zmienil len raz, krátkym komentárom k veľkému Stalinovmu portrétu v kancelárii správcu.
Štýl.
Šalamov sa pokúsil spojiť fakty s fikciou, čo vedie k tomu, že kniha je akýmsi historickým románom. Použitý štýl je podobný Čechovovmu, v ktorom sa príbeh rozpráva objektívne a necháva na čitateľovi, aby si ho sám interpretoval. Vďaka vecnému štýlu, ktorý je často brutálny a šokujúci, pôsobí tvrdšie ako použitie senzačného štýlu.
Šalamov povedal, že za svojich učiteľov nepovažuje Tolstého, ku ktorému bol veľmi kritický, ani iných klasikov, ale modernistov Andreja Belého a Alexeja Remizova. Sám Šalamov si myslel, že po zločinoch a kľúčových momentoch 20. storočia treba umenie - a človeka ako takého - prehodnotiť a spisovatelia by mali nájsť novú, tomu adekvátnu formu:
Moskovský prieplav

Moskovský kanál (rusky: "Кана́л и́мени Москвы́"), do roku 1947 pomenovaný kanál Moskva-Volga, je kanál v Rusku, ktorý spája rieku Moskvu s riekou Volga. Nachádza sa v samotnej Moskve a v Moskovskej oblasti. Kanál sa pripája k rieke Moskva v Tušine (oblasť na severozápade Moskvy), od ktorej vedie približne na sever a stretáva sa s riekou Volga v meste Dubna, tesne proti prúdu hrádze priehrady na Volge (Иваньковское водохранилище). Dĺžka kanála je 128,1 km.
V rokoch 1932 až 1937 ho vybudovalo 200 000 väzňov gulagov pod vedením sovietskej tajnej polície a Matveja Bermana.
Vďaka prieplavu je Moskva napojená na Jednotný ruský hlbokovodný systém, rozsiahly systém kanálov a riek v európskom Rusku, ktorý vytvoril prístup k piatim moriam: Bielemu moru, Baltskému moru, Kaspickému moru, Azovskému moru a Čiernemu moru. Ako taký sa niekedy nazýva "prístavom piatich morí" (rusky: порт пяти морей). Okrem dopravy zabezpečuje kanál aj približne polovicu spotreby vody v Moskve a brehy jeho početných nádrží sa využívajú ako rekreačné zóny.
Jedna z najvyšších sôch Vladimíra Lenina na svete, vysoká 25 metrov, postavená v roku 1937, sa nachádza v Dubne na sútoku Volgy a Moskovského kanála. Sprievodná socha Josifa Stalina podobnej veľkosti bola odstránená v roku 1961 v období destalinizácie. 
2. svetová vojna.
Počas druhej svetovej vojny a bitky o Moskvu zohral kanál dôležitú úlohu pri obrane Moskvy. Wehrmacht plánoval obkľúčiť mesto zo severu a juhu. Aby sa tomu zabránilo, z kanála a nádrží sa čerpala voda, ktorá zastavila ich postup týmto smerom. 
Rozmery.
Minimálna hĺbka kanála je 5,5 metra a rozmery plavebnej komory sú 290 x 30 metrov.
Jozef Ambróz Barnabáš Kužílek

Jozef Ambróz Barnabáš Kužílek, OFM (* 4. apríl 1811, Gbeľany† 20. november 1883, Bratislava) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, člen Rádu menších bratov (františkánov) a básnik.
Život.
Narodil sa v rodine Martina Kužíleka a jeho manželky Margity, rod. Hradilovej. Gymnaziálne štúdiá začal v Žiline, pričom filozofiu a teológiu študoval vo františkánskom bohosloveckom učilišti v Žiline. 21. októbra 1828 vstúpil do Rádu menších bratov (františkánov) a prijal meno Barnabáš. Po kňazskej vysviacke pôsobil ako kazateľ a ľudový misionár vo viacerých kláštoroch Mariánskej provincie Rádu menších bratov. V roku 1870 bol tajomníkom provincie v Bratislave, kde sa pričinil o modernizáciu tamojšej františkánskej knižnice. Slúžil tiež ako riaditeľ slovenských terciárov, magister slovenských bratov laikov a poradca provincie. Podporoval používanie štúrovskej slovenčiny.
Básnická tvorba.
Písal príležitostné latinské a slovenské oslavné básne venované najmä predstaveným (Jánovi Kamilovi Šantorchovi, Jozefovi Pantaleónovi Golessénymu). Svoje verše nepodpisoval plným menom, iba iniciálkami alebo skratkami svojho mena.
Ernest Križan

Ernest Križan, rod. Krause (* 25. august 1909, Spišská Nová Ves† 24. jún 1980, Bratislava) bol publicista a úradník.
Život.
Narodil sa v rodine úradníka Richarda Krausa a jeho manželky Júlie, rod. Tamašiovej. Po vyštudovaní ľudovej školy (19151920) a gymnázia v Košiciach (19201928) pracoval ako bankový úradník v Novom Meste nad Váhom a v Bratislave (19281950). V rokoch 19501969 pôsobil ako pracovník Slovenskej knihy Bratislava, š.p. a od roku 1969 bol na dôchodku.
Václav Krolop

Václav Krolop (iný zápis: Wáclav Krolop; ) bol český kníhtlačiar.
Narodil sa v druhej polovici 17. storočia v českej exulantskej rodine. Do roku 1704 bol kníhtlačiarom u Jána Chrastinu v Púchove. V rokoch 17041706 viedol kníhtlačiareň v Žiline, kde vydával zväčša príležitostné tlače.
Ernest Krause

Ernest Krause môže byť:
Vojenský materiál

Vojenský materiál sú hmotné veci slúžiace na zabezpečenie potrieb a úloh ozbrojených síl.
Patrí k nim "„výzbroj a technika, munícia, muničné elementy, trhaviny, stroje, prístroje a zariadenia vrátane príslušenstva a náhradných dielov, agregáty, palivá, pohonné hmoty, mazivá a prevádzkové hmoty, výstroj, potraviny, liečivá, suroviny, kovový a nekovový odpad, obehové materiály, učebné a výcvikové pomôcky, inventár, knižné fondy odborných, vedeckých a osvetových knižníc, kancelárske stroje a potreby, vnútorné zariadenia vojenských budov, výpočtová technika, umelecké diela (pokiaľ nie sú pevnou vecí v múzeách a pamiatkových objektoch), laboratórne a služobné zvieratá a pod.“", ako aj "„stroje a zariadenia, ktoré neboli zahrnuté do rozpočtu stavieb (investícií) a výpočtová technika pre výcvik, riadenia a vedenie ozbrojeným silám“".
Veľký Cigán

Veľký Cigán () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Muráňom, približne severne od Revúcej.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Revúca a na katastrálnom území obce Muráň. Najbližšími sídlami sú južne situovaný Muráň a východne ležiaca Muránska Huta a Červená Skala, severne sa nachádza Šumiac, Vaľkovňa, Pohorelá a Heľpa a juhozápadne Tisovec. Vrch leží v Národnom parku Muránska planina.
Opis.
Veľký Cigán leží v rozsiahlej planine strednej časti Muránskej planiny. Severne sa nachádza Rácovo (), Vasilov (), Gindura (), Veľká Vápenica (), Andrejcová (), Orlová (), Stredná hoľa () a Kráľova hoľa (), východne Lopušná (), Čelo (), Šiance (), Cigánka (), Kyprov () a Stolica, južne Pavelková (), Vrbiarka () a Ostrica () a západne Kľak (), Veľká Stožka () a Malá Smrekovica (). Oblasť planiny odvodňujú severne odtekajúce potoky do rieky Hron a južným smerom riekou Muráň do Slanej. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné ojedinele pozorovať najmä okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, Nízkych Tatier, Stolických a Veporských vrchov.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no južným úbočím vedie žlto značený turistický chodník z rázc. Jaskova muka (napojenie na Muráň) na rázc. Studňa na Muránskej planine. Tu smeruje i severne vedúci zelený chodník z Červenej Skaly.
Púšť (album)

Púšť je názov druhého štúdiového albumu, ktorý v roku 2005 cez hudobné vydavateľstvo Warner Music vydala slovenská speváčka Lucia Šoralová.
RDS-37

RDS-37 bola prvá dvojstupňová vodíková bomba Sovietskeho zväzu, prvýkrát testovaná 22. novembra 1955 v Semipalatinskom jadrovom vojenskom obvode. Zbraň mala mať výbuch o ekvivalente troch megaton TNT. Pre živý test bol zmenšený na 1,6 megatony.
RDS-37 bola reakciou na snahy Spojených štátov. Predtým Sovietsky zväz údajne využíval mnohých svojich špiónov v USA na urýchlenie ich výroby jadrovej bomby. Vytvorenie vodíkovej bomby si vyžadovalo menšie využitie tejto metódy, aj keď im stále pomáhali niektorí špióni, najmä Klaus Fuchs. RDS-37 zväčšila napätie medzi obomi stranami Studenej vojny, keďže demonštrovala že aj Sovietsky zväz je schopný súperiť s USA v jadrovom zbrojení.
Hodiny súdneho dňa

Hodiny súdneho dňa sú symbolom, ktorý predstavuje pravdepodobnosť globálnej katastrofy spôsobenej človekom. Boli vytvorené členmi "Bulletin of the Atomic Scientists". Hodiny, ktoré sa udržiavajú od roku 1947, sú metaforou hrozieb pre ľudstvo v dôsledku nekontrolovaného vedeckého a technologického pokroku. Hypotetickú katastrofu predstavuje polnoc na hodinách, pričom názor "Bulletinu" na to, ako blízko je svet ku katastrofe, predstavuje určitý počet minút alebo sekúnd do polnoci, vyhodnocovaný každý rok v januári. Hlavnými faktormi, ktoré ovplyvňujú hodiny, sú jadrové riziko a zmena klímy. Vedecký a bezpečnostný výbor "Bulletinu" monitoruje nový vývoj v oblasti vied a technológií, ktorý by mohol spôsobiť ľudstvu neodvolateľnú ujmu.
Pôvodné nastavenie hodín v roku 1947 bolo sedem minút do polnoci. Odvtedy boli hodiny posunuté dozadu osemkrát a dopredu sedemnásťkrát. Najvzdialenejší čas od polnoci bol 17 minút v roku 1991 a najbližší čas je 90 sekúnd, nastavený od 24. januára 2023.
Hodiny sa v roku 2017 posunuli na dve a pol minúty do polnoci, v januári 2018 sa posunuli na dve minúty do polnoci a v roku 2019 zostali nezmenené. V januári 2020 sa posunuli dopredu na 100 sekúnd (1 minúta, 40 sekúnd) pred polnocou. Nastavenie hodín zostalo v rokoch 2021 a 2022 nezmenené. V januári 2023 sa posunula na 90 sekúnd (1 minúta, 30 sekúnd) do polnoci. Od roku 1947 sa teda zmenili o päť minút a tridsať sekúnd.
Alvin York

Alvin Cullum York (* 13. december 1887, Fentress County, Tennessee, USA† 2. september 1964, Nashville, Tennessee), tiež známy ako seržant York, bol jedným z najviac vyznamenaných vojakov armády Spojených štátov amerických v prvej svetovej vojne. Získal Medal of Honor za vedenie útoku na nemecké guľometné hniezdo, zhromaždenie 35 guľometov, zabitie najmenej 25 nepriateľských vojakov a zajatie 132 zajatcov. K tomuto došlo počas časti ofenzívy Meuse-Argonne vo Francúzsku vedenej Spojenými štátmi, ktorej cieľom bolo prelomiť Hindenburgovu líniu a prinútiť Nemcov vzdať sa. Počas prvej svetovej vojny získal vyznamenania od niekoľkých spojeneckých krajín vrátane Francúzska, Talianska a Čiernej Hory.
Anglo-zanzibarská vojna

Anglo-zanzibarská vojna bol vojenský konflikt medzi Spojeným kráľovstvom a Zanzibarským sultanátom 27. augusta 1896. Konflikt trval 38 až 45 minút, čo ho robí najkratšou zaznamenanou vojnou v histórii. Bezprostrednou príčinou vojny bola smrť probritského sultána Hamada bin Thuwainiho 25. augusta 1896 a následné nástupníctvo sultána Khalida bin Barghasha. Britské úrady uprednostňovali za sultána Hamúda bin Mohameda, ktorý bol pre britské záujmy priaznivejší. V dohode zo 14. júna 1890 o ustanovení britského protektorátu nad Zanzibarom mal kandidát na vzostup na post sultána získať povolenie britského konzula a Khalid túto požiadavku nesplnil. Briti to považovali za "casus belli" a poslali Khalidovi ultimátum, v ktorom požadovali, aby nariadil svojim silám, aby sa vzdali a opustili palác. V reakcii na to Khalid zavolal svoju palácovú stráž a zabarikádoval sa vo vnútri paláca.
Ultimátum vypršalo 27. augusta o 09:00 východoafrického času (EAT), kedy Briti zhromaždili dva krížniky, tri delové člny, 150 námorníkov a 900 Zanzibarčanov v oblasti prístavu. Kontingent kráľovského námorníctva bol pod velením kontraadmirála Harryho Rawsona a proanglickým Zanzibarčanom velil brigádny generál Lloyd Mathews zo zanzibarskej armády. Okolo 2800 Zanzibarčanov bránilo palác. Väčšina bola regrutovaná z civilného obyvateľstva, ale zahŕňali aj stráž sultánovho paláca a niekoľko stoviek jeho sluhov a otrokov. Obrancovia mali niekoľko delostreleckých diel a guľometov, ktoré boli umiestnené pred palácom, pričom ich pozorovali britské lode. Bombardovanie, ktoré začalo o 9:02, zapálilo palác a zneškodnilo brániace sa delostrelectvo. Uskutočnila sa malá námorná akcia, pri ktorej Briti potopili zanzibarskú kráľovskú jachtu HHS Glasgow a dve menšie plavidlá. Niektoré výstrely boli neúspešne vypálené aj na probritské zanzibarské jednotky, keď sa blížili k palácu. Vlajka na paláci bola zostrelená a paľba prestala o 09:46.
Sultánove sily utrpeli približne 500 obetí, pričom iba jeden britský námorník bol zranený. Sultán Khalid získal azyl na nemeckom konzuláte pred útekom do nemeckej východnej Afriky (v pevninskej časti súčasnej Tanzánie). Briti rýchlo postavili sultána Hamouda k moci na čelo bábkovej vlády. Vojna znamenala koniec zanzibarského sultanátu ako suverénneho štátu a začiatok obdobia silného britského vplyvu.
Trvanie.
Táto vojna, ktorá trvala menej ako trištvrte hodiny, sa niekedy považuje za najkratšiu v zaznamenanej histórii. Zdroje uvádzajú niekoľko dôb, vrátane 38, 40 a 45 minút, ale najčastejšie sa uvádza 38-minútové trvanie. Variácia je spôsobená zmätkom v tom, čo vlastne predstavuje začiatok a koniec vojny. Niektoré zdroje berú začiatok vojny ako rozkaz začať paľbu o 09:00 a niektoré so začiatkom skutočnej paľby o 9:02. Koniec vojny sa zvyčajne uvádza na 09:37, keď zazneli posledné výstrely a bola zasiahnutá palácová zástava, ale niektoré zdroje to uvádzajú o 09:45. Lodné denníky britských lodí tiež trpia touto neistotou, pretože "St George" naznačuje, že bolo vyhlásené prímerie a Khalid vstúpil na nemecký konzulát o 9:35, "Thrush" o 9:40, "Racoon" o 9:41 a "Philomel" a "Sparrow" o 9:45.
Misty Picture

Misty Picture bol test vykonaný 14. mája 1987 Obrannou jadrovou agentúrou Spojených štátov (teraz súčasťou Agentúry na znižovanie hrozieb obrany), ktorá zahŕňala detonáciu niekoľkých tisíc ton konvenčných výbušnín na simuláciu výbuchu malej jadrovej bomby.
Zo správy o teste:
Misty Picture bol štvrtým testom zo série rozsiahlych testov s vysokou výbušnosťou (HE) MISTY CASTLE sponzorovaných Obrannou jadrovou agentúrou (DNA). Test sa uskutočnil 14. mája 1987. Výbušnina pozostávala zo 4685 ton zmesi dusičnanu amónneho a vykurovacieho oleja (ANFO) naloženej hromadne do pologule zo sklenených vlákien s priemerom 13 metrov. To zodpovedá 3900 tonám TNT. Detonácia tejto nálože vytvorila výbuch a pohyb zeme, ktoré používali mnohé agentúry na testovanie rôznych systémov a zariadení v simulovanom jadrovom prostredí. Výsledný pretlak z detonácie simuloval približný ekvivalent výbuchu 8 kilotonového jadrového zariadenia.
Cieľ.
Z úvodu k správe o teste:
Misty Picture bol sponzorovaný Obrannou jadrovou agentúrou (DNA) s Poľným velením. DNA (FCDNA) je poverená vykonaním udalosti. Primárnym cieľom testu je poskytnúť vzduchové a pozemné šokové prostredie pre experimenty sponzorované DoD. Tieto experimenty sú určené na určenie reakcie taktických a strategických zbraňových systémov, komunikačných zariadení, vozidiel a iných štruktúr na simulované jadrové prostredie. Sekundárnym cieľom je poskytnúť tepelné prostredie pre špecifické experimenty. Tretím cieľom je poskytnúť simulované prostredie jadrového prekurzora na podporu programu Air Force Hardened Mobile Launcher (HML).
Podrobnejší popis neskôr v správe:
Misty Picture bude podujatie s vysokou výbušnosťou (HE) navrhnuté tak, aby poskytlo výbuchové, tepelné a šokové prostredie pre ministerstvo obrany (DOD), vládnym agentúram USA a zahraničným vládam sponzorujúcim cieľové experimenty. Pre vybrané experimenty je sedem zdrojov tepelného žiarenia (TRS) umiestnených v rôznych vzdialenostiach od Ground Zero (GZ), aby sa zlepšilo prostredie výbuchu a šoku poskytnutím tepelného žiarenia. TRS bude pracovať tesne pred detonáciou výbušnej nálože. Uskutočnenie je v súčasnosti naplánovaná na 14. mája 1987. Misty Picture odpáli 4 880 ton vykurovacieho oleja s dusičnanom amónnym (ANFO) umiestneného na úrovni zeme. Ciele testu sú:
Okrem vyššie spomenutých cieľov budú štyri rakety Talos / Terrier a 20 rakiet Viper vypálené do oblaku prachu vytvoreného detonáciou Misty Picture v časovom období T+1 minúta až T+3 minúty. Nákladom rakiet sú balistické návratové vozidlá, ktoré sa testujú na účinky erózie prachom na ich povrchy a trajektórie. Rakety sú vzorkovače na definovanie prostredia, ktorému boli návratové vozidlá vystavené.
Popis udalosti.
Test bol vykonaný na Permanent High Explosive Test Site (PHETS) vo White Sands Missile Range (WSMR), približne 32 km južne od hranice Northern Range. Ground Zero (GZ) bolo približne 150 m juho-juhovýchodne od GZ použitého na veľmi podobnú udalosť v júni 1985 menom Minor Scale.
Acha

Acha môže byť:
Oždianska pahorkatina

Oždianska pahorkatina je geomorfologickou časťou Rimavskej kotliny, podcelku Juhoslovenskej kotliny. Zaberá návršia medzi riekou Suchá a Rimava v okrese Poltár a Rimavská Sobota. 
Polohopis.
Územie leží v strednej časti Juhoslovenskej kotliny, presnejšie na západnom okraji Rimavskej kotliny. Južne susedí Blhovská vrchovina, západne sa nachádzajú Novohradské terasy a Poltárska pahorkatina, severne Cinobanské predhorie a východne Gemerské terasy. Západnú časť územia odvodňujú prítoky Suchej, južnú a východnú prítoky Rimavy.
Oždianska pahorkatina leží v Banskobystrickom kraji, na území okresov Rimavská Sobota a Poltár. Z významných sídiel sa v západnej časti nachádzajú Ožďany a Sušany, vo východnej Kružno a v južnej Husiná. Strednou časťou vedie rýchlostná cesta R2 a cesta I/16 z Lučenca do Rimavskej Soboty. Na juhovýchodnom okraji je vybudovaná vodná nádrž a rekreačná lokalita Kurinec.
Chránené územie.
V juhovýchodnej časti sa nachádza prírodná rezervácia Kurinecká dubina, na severnom okraji Svetlianska cerina.
Turizmus.
Mierne vlnitá krajina je pre turistov zaujímavá predovšetkým v juhovýchodnej časti, v rekreačnej lokalite Kurinec. Juhovýchodnou časťou cez túto lokalitu prechádza červeno značený Chodník Márie Széchy z Fiľakova na Muránsky hrad.
Robert Wadlow

Robert Pershing Wadlow (* 22. február 1918, Alton, Illinois, USA† 15. júl 1940, Manistee, Michigan), tiež známy ako Alton Giant a Giant of Illinois, bol Američan, ktorý bol najvyššou osobou v zaznamenanej histórii, o ktorej existujú nezvratné dôkazy. Narodil sa a vyrastal v Altone v Illinois, malom meste blízko St. Louis v Missouri.
Wadlowova výška bola 272 cm, pričom jeho hmotnosť dosiahla 199 kg pri jeho smrti vo veku 22 rokov. Jeho veľká veľkosť a pokračujúci rast v dospelosti boli spôsobené hypertrofiou jeho hypofýzy, čo má za následok abnormálne vysokú hladinu ľudského rastového hormónu (HGH). Dokonca ani v čase jeho smrti nič nenasvedčovalo tomu, že by sa jeho rast skončil.
Skorý život.
Wadlow sa narodil v Altone v štáte Illinois 22. februára 1918 Haroldovi Franklinovi a Addie May (Johnson) Wadlowovej a bol najstarším z piatich detí. Vo veku 8 rokov bol vyšší ako jeho otec a na základnej škole bol pre neho vyrobený špeciálny stôl. V čase, keď v roku 1936 absolvoval Alton High School, mal 254 cm. Zapísal sa na Shurtleff College s úmyslom študovať právo.
Dospelosť a smrť.
Wadlow potreboval pri chôdzi ortézy na nohy a nohy a chodidlá si takmer necítil. Nikdy nepoužíval invalidný vozík.
Wadlow sa stal celebritou po svojom turné po USA v roku 1936 s Circusom Ringling Brothers, keď sa objavil v Madison Square Garden a Boston Garden v stredovom kruhu (nikdy nie na vedľajšej show). Počas svojich vystúpení sa obliekal do svojich každodenných šiat a odmietol požiadavku cirkusu, aby nosil cylinder.
V roku 1938 začal propagačné turné s International Shoe Company, ktorá mu bezplatne poskytla topánky, opäť len v každodennom pouličnom oblečení. Wadlow sa videl ako človek pracujúci v reklame, nie ako čudák. Až do posledných dní svojho života disponoval veľkou fyzickou silou.
Wadlow patril k Rádu DeMolay, slobodomurárskej organizácii pre mladých mužov, a neskôr bol slobodomurárom. V novembri 1939 bol murárskym majstrom pod jurisdikciou Veľkej lóže Illinois AF a AM.
Rok pred svojou smrťou predbehol Johna Rogana ako najvyšší človek vôbec. 27. júna 1940 (18 dní pred smrťou) mu lekári namerali 272 cm.
4. júla 1940, počas profesionálneho vystúpenia na Manistee National Forest Festival, chybná ortéza podráždila jeho členok, čo viedlo k infekcii. Bol liečený transfúziou krvi a operovaný, ale jeho stav sa zhoršil v dôsledku autoimunitného ochorenia. Zomrel v spánku 15. júla.
Jeho rakva merala 328 cm na dĺžku, 81 cm na šírku a 76 cm na hĺbku, vážila viac ako 450 kg a niesli ju dvanásti nosiči a osem pomocníkov. Bol pochovaný na cintoríne Oakwood v Upper Alton, Madison County, Illinois.
Wadlowova socha v životnej veľkosti bola postavená oproti Altonskému múzeu histórie a umenia v roku 1986.
Projekt 596

Projekt 596 bol prvý test jadrových zbraní vykonaný Čínskou ľudovou republikou, odpálený 16. októbra 1964 na testovacom mieste Lop Nur. Išlo o implózne štiepne zariadenie na urán-235 vyrobené zo zbraňového uránu (U-235) obohateného v závode na difúziu plynov v Lan-čou.
Atómová bomba bola súčasťou čínskeho programu „Dve bomby, jeden satelit“. Mala výťažnosť 22 kiloton, porovnateľnú s prvou jadrovou bombou Sovietskeho zväzu RDS-1 v roku 1949 a americkou bombou Fat Man zhodenou na Nagasaki v Japonsku v roku 1945. Vďaka testu sa Čína stala piatou jadrovou veľmocou na svete a prvou ázijskou krajinou, ktorá má jadrové kapacity. Išlo o prvý zo 45 úspešných jadrových testov, ktoré Čína uskutočnila v rokoch 1964 až 1996, pričom všetky sa uskutočnili na testovacom mieste Lop Nur.
Motivácia.
Čínsky program jadrových zbraní sa začal 15. januára 1955. Rozhodnutie čínskeho vedenia podnietili konfrontácie so Spojenými štátmi v 50. rokoch, vrátane kórejskej vojny, krízy v Taiwanskom prielive v roku 1955, jadrového vydierania a nakoniec aj vojny vo Vietname. Mao Ce-tung vysvetlil svoje rozhodnutie na zhromaždení politbyra Komunistickej strany Číny v roku 1956:
"„Už teraz sme silnejší ako v minulosti a v budúcnosti budeme ešte silnejší ako teraz. Nielenže budeme mať viac lietadiel a delostrelectva, ale aj atómovú bombu. V dnešnom svete, ak nechceme byť šikanovaní, musíme mať túto vec.“"
Mao bol presvedčený, že schopnosti jadrových zbraní umožnia Číne presadiť svoju „národnú vôľu“ voči politickým cieľom a odvrátiť hrozby pre národnú bezpečnosť.
Deň Star Wars

Deň "Star Wars" () je neformálny sviatok, ktorý sa každoročne oslavuje 4. mája na oslavu mediálnej franšízy "Star Wars", ktorú vytvoril filmár George Lucas. Dodržiavanie tohto dňa sa od začiatku franšízy v roku 1977 rýchlo rozšírilo prostredníctvom médií a miestnych osláv.
Dátum pochádza zo slovnej hry „"May the Fourth" be with you“, čo je variant hlášky zo "Star Wars" „May the Force be with you“. Aj keď sviatok nebol vytvorený alebo vyhlásený spoločnosťou Lucasfilm, mnohí fanúšikovia "Star Wars" sa rozhodli tento sviatok oslavovať. Odvtedy ho Lucasfilm a The Walt Disney Company prijali ako každoročnú oslavu "Star Wars".
Dátum vydania pôvodného filmu "Star Wars", 25. máj 1977, niektorí oslavujú ako Deň geekskej hrdosti.
História.
Prvá zaznamenaná zmienka o použitej fráze bola 4. mája 1979, deň po zvolení Margaret Thatcherovej za premiérku Spojeného kráľovstva. Jej politická strana Konzervatívci umiestnila do novín "London Evening News" gratulačnú reklamu s nápisom „May the Fourth Be with You, Maggie. Congratulations“.
V epizóde "Count Duckula" z roku 1988 „The Vampire Strikes Back“ sa vesmírny superhrdina Tremendous Terrance pýta Duckulu na dátum a je mu povedané, „May the Fourth“ (4. mája). Keď Terrance odchádza, všetkým dole hovorí: „May the Fourth be with you“.
Táto fráza bola použitá v parlamentnej diskusii v UK o obrane 4. mája 1994.
Astrofyzička a autorka Jeanne Cavelos použila tento výrok na strane 94 svojej knihy "The Science of Star Wars" z roku 1999.
V roku 2008 sa objavili prvé skupiny na Facebooku, ktoré oslavovali Deň Luka Skywalkera s rovnakou frázou.
V roku 2011 sa v Toronte v Ontáriu v Kanade v kine konala prvá organizovaná oslava Dňa "Star Wars". Produkované Sean Wardom a Alice Quinn, slávnosti zahŕňali triviu o originálnej trilógii, súťaž s kostýmami so známymi porotcami a najlepšie tribute filmy, mash-upy, paródie a remixy na veľkom plátne. Druhý ročník sa konal v piatok 4. mája 2012. 
Revenge of the Fifth/Sixth.
Niektorí uznávajú deň 5. mája ako „Revenge of the Fifth“, slovnú hru na ' a oslavujú skôr Sithských lordov a iné záporné postavy zo série "Star Wars" než Jediov. Iní to oslavujú o deň neskôr, 6. mája, citujúc „Revenge of the Sixth“ ako lepšiu slovnú hračku na „Sith“, zatiaľ čo iní hovoria o 6. ako „Return of the 6th“ ako o hre ' a trilógový aspekt filmov Star Wars.
Acha (arcibiskup)

Acha bol arcibiskup Ostrihomskej arcidiecézy približne v rokoch 10931094. Počas jeho pôsobenia bola založená záhrebská diecéza a báčska (kaločská) diecéza bola povýšená na arcidiecézu.
Rowan Williams

Rowan Douglas Williams (* 14. jún 1950, Swansea, Spojené kráľovstvo) je anglikánsky biskup, teológ a básnik. Je emeritným arcibiskupom canterburským.
Život.
Vysvätený za kňaza bol v roku 1978. V rokoch 1977 až 1992 pôsobil ako učiteľ, dekan a kaplán v Cambridge a ako profesor teológie v Oxforde. V roku 1992 sa stal biskupom Monmouthu a v roku 2000 arcibiskupom walesským. V roku 2002 bol zvolený za 104. canterburského arcibiskupa. Číta alebo hovorí 11 jazykmi: po anglicky, walessky, španielsky, francúzsky, nemexky, rusky, biblickou hebrejčinou, latinčinou a biblickou aj modernou gréčtinou.
Dielo.
Je taktiež autorom niekoľkých básnických zbierok.
Anna Falisová

PhDr. Anna Falisová, CSc. (* 1959, Sobrance) je slovenská historička, ktorá pôsobí ako samostatná vedecká pracovníčka v Historickom ústave Slovenskej akadémie vied (HÚ SAV). Vo svojej vedecko-výskumnej činnosti sa venuje dejinám medicíny a zdravotníctva na Slovensku so zameraním na medzivojnové obdobie.
Život.
V roku 1986 úspešne zavŕšila štúdium archívnictva na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a v roku 1994 získala titul kandidátky vied na HÚ SAV. V roku 1995 sa stala vedeckou pracovníčkou a v roku 2000 samostatnou vedeckou pracovníčkou na HÚ SAV.
Ocenenia.
Získala Cenu Literárneho fondu za prácu mladých vedeckých pracovníkov (1994), ako aj dve ceny SAV pre členov autorského kolektívu za dielo "Na ceste k modernej žene : Kapitoly z dejín rodových vzťahov na Slovensku" (2012) a za 3. zväzok edície "Slovensko v 20. storočí" s názvom "V medzivojnovom Československu 19181939" (2013).
Pavelková (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Pavelková () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Muráňom, približne severozápadne od Revúcej.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Revúca a na katastrálnom území obce Muráň. Najbližším sídlom je juhovýchodne situovaný Muráň, východne sa nachádza Muránska Huta, severne Vaľkovňa, Pohorelá a Heľpa a juhozápadne Tisovec. Vrch leží v Národnom parku Muránska planina a južné svahy patria do národnej prírodnej rezervácie Hrdzavá.
Opis.
Pavelková leží na južnom okraji rozsiahlej planiny, zaberajúcej strednú časť Muránskej planiny. Severne sa nachádza Kľak (), Rácovo (), Gindura () a Veľký Cigán (), východne Lopušná (), Čelo (), Šiance (), Cigánka (), Kyprov () a Stolica, južne Krížna poľana (), Vrbiarka () a Macov vrch () a západne Hajnáš (), Ostrica (), Vysoký vrch (), Malá Stožka () a Veľká Stožka (). Túto časť planiny odvodňuje Hrdzavý potok do rieky Muráň v povodí Slanej. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné ojedinele pozorovať najmä okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, Nízkych Tatier, Stolických a Veporských vrchov.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no južným a západným úbočím vedie Hrdzavou dolinou žlto značený turistický chodník z obce Muráň na rázc. Nižná Kľaková. Severne prechádza tiež červený chodník z Veľkej lúky cez rázc. Maretkiná na rázc. Studňa na Muránskej planine.