Kizilirmak

Kizilirmak (iné názvy pozri nižšie) je vnútroštátna turecká rieka tečúca v Malej Ázii. Meria najmenej 1151 km, vďaka čomu je najdlhšou riekou v Turecku. Z hľadiska veľkosti povodia je v Turecku druhou najväčšou po Eufrate. 
Deltou medzi mestami Sinope a Samsun ústi do Čierneho mora. Delta je najväčšou mokraďou v čiernomorskom regióne a jednou z najväčších mokradí v Turecku. Patrí medzi územia chránené Rámsarským dohovorom.
Rieka.
Rieka vyviera v pohorí Kızıldağ (doslova: "červený vrch", čo je aj názov hlavného vrchu pohoria) v centrálnej časti Malej Ázie, v nadmorskej výške asi 1 980 metrov nad morom. Následne tečie na juhozápad okolo tureckých miest Zara a Sivas. Potom sa jej tok v tvare polmesiaca v oblasti Kapadócie stáča na sever, kde preráža Pontské vrchy. Hlavnými prítokmi rieky sú vodné toky Delice, Devrez a Gökırmak, 
Koryto rieky je plytké a objem vody veľmi kolíše podľa ročných období, s minimom v lete a maximom na jar, keď je rieka napájaná roztopeným snehom a dažďovou vodou. Rieka nie je vhodná na plavbu. Býva naopak využívaná na zavlažovanie a výrobu elektriny. Dve veľké vodné elektrárne sú v prevádzke v Hırfanlı a Keşikköprü. Spolu s menším závodom v Kırıkkale dodávajú elektrinu do oblastí čiernomorského, marmarského a egejského pobrežia.
Delta.
Delta rieky Kizilirmak neďaleko tureckého mesta Bafra je najväčšou mokraďou v čiernomorskom regióne a je jednou z najväčších a najbohatších mokradí v Turecku z hľadiska ekologického systému. Patrí medzi územia chránené Rámsarským dohovorom.
Celá mokraďová oblasť je dlhá asi 12 kilometrov a je pokrytá 1,5 kilometrov širokým lesným porastom. Delta je dôležitou vtáčou a rastlinnou oblasťou, ako aj oblasťou kľúčovej biodiverzity. Bola vytvorená úrodnými naplaveninami, vďaka ktorým oblasť vyniká pri pestovaní technických plodín (najmä tabaku), ako aj obilnín, ryže či zeleniny. Voda v oblasti delty však trpí znečistením spôsobeným chemikáliami, takže nespĺňa kritériá pitnej vody.
V delte Kizilirmaku sa nachádzajú 3 hlavné typy biotopov, ktoré sú podľa kritérií Bernského dohovoru klasifikované ako ohrozené: soľné močiare typu Auxin, stále duny južného Čierneho mora a jaseňovo-dubové lesy.
Fauna a flóra.
V delte rieky rastie okolo 355 druhov rastlín, je označená za jednu z tzv. „významných rastlinných oblastí“ (IPA). Medzi najvýznamnejšie druhy rastlín patria "Rhaponticum serratuloides", pankrácium prímorské ("Pancratium maritimum") a bleduľa letná ("Leucojum aestivum"). Zraniteľný druhom je aj sinokvet "Jurinea kilaea".
Delta rieky je tiež bohatá na druhy rýb. Celkovo ju obýva 29 druhov rýb z 11 čeľadí. Významné je najmä zastúpenie čeľade jeseterovitých. V delte bola zaznamenaná prítomnosť 9 druhov obojživelníkov a 12 plazov, čo tvorí 14 % druhov plazov v Turecku. Dva druhy z obojživelníkov sú mloky, zvyšných 7 sú žaby. Medzi zastúpené druhy patria: mlok pásavý ("Triturus vittatus"), mlok Karelinov ("Triturus karaelinii"), ropucha obyčajná ("Bufo bufo"), ropucha zelená ("Bufo viridis"), skokan "Rana bedriagae", skokan štíhly ("Rana dalmatina") a ďalší druh skokana "Rana macrocnemis".
Veľmi významná je prítomnosť vtáctva v delte rieky. Zaznamenaná bola prítomnosť 321 druhov vtákov, čo predstavuje 68% vtáčej diverzity Turecka. V delte zvykne bola v roku 2009 zaznamenaná prítomnosť 124 182 jedincov morských vtákov. Delta je tiež významným zimoviskom sťahovavých vtákov. Medzi zastúpené druhy patria kormorán malý ("Phalacrocorax pygmeus"), beluša malá/volavka striebristá ("Egretta garzetta"), ibisovec hnedý ("Plegadis falcinellus"), potápnica bielohlavá ("Oxyura leucocephala"), čajka malá ("Larus minutus") a čorík bielokrídly/rybár bielokrídly ("Chlidonias leucopterus").
V delte žije 20 % druhov tureckých cicavcov, čo predstavuje 33 zaznamenaných druhov. Medzi významné a ohrozené druhy patria tuleň mníšsky ("Monachus monachus"), netopier brvitý ("Myotis emarginatus"), podkovár Blasiov ("Rhinolophus blasii"), podkovár veľký ("Rhinolophus ferrumequinum"), veverica krátkouchá ("Sciurus anomalus") a škrečok sivý ("Cricetulus migratorius") ako aj vydra riečna ("Lutra lutra"). Oblasť delty je využívaná na chov dobytka.
Hospodárske zvieratá sú jedným z hlavných zdrojov príjmu miestnych obyvateľov. Medzi najviac chované patria dobytok a ovce, v delte však možno vidieť aj divoké kone a ťavy. Sídli tu tiež najväčšia populácia byvolov vodných v Turecku. Dnes však ich chov prudko klesá v dôsledku prechodu na poľnohospodársku činnosť. Celkovo poklesla z 10 000 jedincov v roku 1990 na 2800 jedincov v roku 2006.
Historický význam.
Rieka plnila v histórii Malej Ázie významnú úlohu. Povodie rieky bolo obývané už v praveku, čo dokazujú archeologické lokality v jej povodí. V minulosti bola, najmä počas jari, pomerne ťažko prekonateľná, v dôsledku čoho bolo cez ňu vystavaných viacero mostov. Mnohé z nich (najmä z osmanského obdobia) sa zachovali do dnešných dní.
V staroveku sa pri rieke uskutočnila bitka, ktorá rozhodla vojnu medzi ríšou Lýdov a Médov. Bitka bola prerušená zatmením Slnka predpovedaného Tálesom z Milétu, vďaka čomu je presne známy jej dátum (28. máj 585 pred Kristom). Neskôr po páde ríše Médov tvorila hranicu medzi maloázijskou Lýdiou a Perzskou ríšou. Delfská veštica predpovedala podľa báji lýdskemu kráľovi Kroisovi, že prekročením rieky (a výpravou proti Perzii) zničí veľkú ríšu. Perský vládca Kýros II. Veľký však Kroisa porazil a zničenou ríšou vo veštbe sa tak stala Lýdia. Podľa Herodota mala cez rieku viesť kráľovská cesta zo Sárd do Kilikijských brán, čo je však zrejme chybný údaj.
V byzantskom období tvorila hranicu medzi themami Bukellarion a Veľká Kapadócia, ako aj themami Charsianon a Kapadócia.