Ján Matej Korabinský

Ján Matej Korabinský, historická forma mena bola "Johann Mathias Korabinszky" (* 23. február 1740, Prešov† 23. jún 1811, Bratislava) bol kartografom, pedagógom, lexikografom, redaktorom a novinárom, autorom praktických príručiek a štatistík. Korabinský patril k najuniverzálnejším osobnostiam svojej doby. Radí sa k príslušníkom osvietenstva.
Život.
Jeho otcom bol Ján Korabinský, matkou Zuzana Thomasová. Vyrastal v chudobnom prostredí, ale zato kultúrne bohatom prostredí vzdelanej učiteľskej rodiny, ktorá má svoje miesto v prešovských dejinách umenia a hudby v 18. storočí. Otec kultúrne pôsobil v okruhu prešovského evanjelického kolégia. Vo svojej rodine získal Korabinský všeobecné vzdelanie. Svoju všestrannosť potvrdil aj počas ďalších štúdii, kde získal rôznorodé druhy vzdelania (hudobné, gramatické, rétorické, pedagogické, teologické, filozofické, historické a napokon i prírodovedecké). Vzdelanie nadobúdal postupne na kolégiu Prešove, odtiaľ odišiel v roku 1756 už ako sirota do Bratislavy. Tu študoval na evanjelickom gymnáziu, ktoré sa v roku 1811 premenovalo na lýceum. Svoje hudobné nadanie využíval na chóre, a okrem toho vyučoval aj niektorých žiakov. Tak získal prostriedky na štúdium na evanjelickom lýceu.
Po ukončení gramatickej školy a rétoriky sa stal adjunktom profesora šiestej triedy a ako devätnásťročný v roku 1759 jeho nástupcom. Túto funkciu zastával desať rokov. V roku 1763 založil v dome Johanna Bauera súkromnú dievčenskú školu, ktorú spravoval v duchu pedagogických spisov najlepších nemeckých pedagógov (ako boli Frank, Campe, Salzmann, Johann Bernhard Basedow). Túto školu mali možnosť navštevovať deti z meštianskych a šľachtických rodín, a mali tu výbornú príležitosť vzdelávať sa v troch jazykoch: maďarskom, slovenskom a francúzskom. Tento ústav vydržal iba sedem rokov (zanikol v roku 1768), hlavne kvôli nepriazni vplyvných mešťanov. On sám však dokázal vyučovať denne i štrnásť hodín. Korabinský sa nechcel vzdať výchovy detí, a preto založil chlapčenský konvikt (teda výchovný ústav so spoločným stravovaním a bývaním). Ale verejnosti sa ani táto aktivita nepozdávala, a tak tento ústav vydržal iba do roku 1769. Po tomto neúspechu sa rozhodol pre cestu do Nemecka, kde chcel pôvodne navštíviť svojho strýka. Chcel zároveň bližšie spoznať slávny nemecký výchovno-vzdelávací systém. Popritom si všímal aj také veci ako fabriky, sirotince, ústavy pre chorých. Okrem toho zhromažďoval publikácie o rôznych inštitúciach, robil si rôzne náčrty a mapy. Práve tu v sebe objavil záujem o geografiu. V Nemecku sa rozhodol prijať pozvanie svojho krajana zo Spišskej Novej Vsi Gottfrieda Schwarza, ktorý pôsobil na univerzite v meste Rinteln. Korabinský prijal jeho ponukou, aby si v Rintelne rozšíril vzdelanie. Korabinský tu študoval v rokoch 1770 – 1772 teológiu, filozofiu, históriu, ale aj prírodné vedy.
Po dvoch rokoch strávených v Nemecku sa vrátil naspäť do Bratislavy. Pôvodne sa chcel vrátiť len po peniaze, ktoré si našetril počas štúdia na lýceu, a mal ich uložené u príbuzného. Lenže ten medzi časom prišiel o majetok, a tak musel ostať Korabinský v Bratislave, a prijal miesto vychovávateľa v rodine Vörösovcov. V roku 1772 sa stal vychovávateľom u vydavateľa a kníhkupca Jána Michala Landerera. Jeho bratislavské vydavateľstvo bolo v tom čase najvýznamnejšie v celom Uhorsku. Korabinský tu začal postupne pracovať.
V roku 1773 Korabinský prevzal po K. Windischovi redigovanie novín "Pressburger Zeitung". Tie vydával Landerer dvakrát týždenne na štyroch alebo šiestich stranách oktávového formátu. Korabinský ich redigoval až do roku 1784. Korabinský sa v novinách snažil prispôsobiť čo najviac potrebám širokých más meštianstva. Jeho noviny pôsobili revolučne so svojimi správami o západoeurópskych pomeroch. Za Korabinského noviny "Pressburg Zeitung" kritizovali spoločenské a sociálne pomery, a rozširovali slobodnejšie politické názory, niekedy aj bez toho, aby to bolo autorovým zámerom. Prechodne redigoval aj noviny "Pressburgisches Wochenblatt", do ktorého aj prispieval.
Korabinský pracoval u Landerera aj ako redaktor viacerých literárnych prác. Úplne prepracoval na trojnásobný rozsah Belovu učebnicu maďarčiny "Der ungarische Sprachmeister : Der Deutschen Nation zum Nutz und Dienste" (Pressburg 1774, 320 strán). Vydal aj zborník rôznych príspevkov, podľa nemeckého vzoru, pod názvom "Almanach von Ungarn auf das Jahr 1778" (Wien und Pressburg 1778). Na titulnom liste je zobrazený nový korunovačný pahorok v Bratislave, vybudovaný v roku 1776, a v diele sú aj vyobrazenia Košíc a Prešova. V diele sa nachádzajú príspevky o počítaní astronomického a chronologického času u rôznych národov, metodika vyučovania zemepisu podľa jednotlivých ročníkov, hydrografia Uhorska, historicko-geografické príspevky, vínne rastliny a opis obcí podľa abecedy, ale len po písmeno „K“. Pokračovať vo vydávaní almanachu sa mu nepodarilo hlavne kvôli finančným a organizačným problémom.
Začiatkom 80-tych rokoch sa pokúsil podnikať ako majiteľ vydavateľstva a kníhkupectva, ale tento pokus skončil neúspechom. Vo vlastnom vydavateľstve vydal svoje najvýznamnejšie dielo Geograficko-historický a tovarový lexikón Uhorska (pozri samostatný oddiel). Bohužiaľ, jeho vydavateľské aktivity neboli úspešné. Keďže mal veľké dlžoby, magistrát mu dal kníhkupectvo zavrieť. Korabinský sa obrátil s prosbou o pomoc ku kultúrnej verejnosti vydaním letáku "Vorstellung an Menscher Freunde von ihren Verehrer", ktorý však vtedajší richtár Bratislavy K. G. Windisch zakázal rozširovať. V dôsledku dlžôb bol jeho majetok v roku 1789 predaný na dražbe. Mesiac po dražbe odišiel Korabinský z Bratislavy do Viedne, a mal so sebou len rukopis diela "Lexikon von Croatien, Slavonien und Militärgrenze". V Bratislave zanechal poslednú dcéru, ktorá ako jediná zostala nažive z jeho detí.
Vo Viedni našiel útočisko u kníhkupca Oehlera, ktorý zobral do tlače jeho rukopis. Nevytlačil ho však celý, len niekoľko strán, keďže nebol dostatočný záujem u predplatiteľov. To bola pre Korabinského ďalšia rana. Značnou sumou sa ho snažil podporiť gróf Mikuláš Forgáč, aby vykúpil svoj slovník o Chorvátsku a Slovinsku, ale jeho tlač už nedokončili. Korabinský musel v roku 1789 prijať miesto učiteľa v rodine továrnika Hornoostela. Vo voľnej chvíli pracoval na príručnom atlase 49-tich uhorských žúp, ktorý vyšiel vo Viedni v roku 1804 pod názvom "Atlas Regni Hungariae portatilis".
Korabinský zomrel v roku 1811 na odpočinku u svojej dcéry v Bratislave.
Dielo.
Geograficko-historický a tovarový lexikón Uhorska.
Ide o ekonomicko-geografické dielo s rozsahom 858 strán. Obsahuje stručný opis Uhorska a detailnejšie opísanie jeho topografických, demografických, etnických ako aj hospodárských pomerov. Obsahuje taktiež register nemeckých miestnych názvov, register slovenských, chorvátskych a rumunských názvov miest a obcí a jednu mapu v prílohe. Fyzická geografia sa uplatňovala v Lexikone málo. Na vypracovanie hesiel si Korabinský vypracoval nasledujúci postup: pomenovanie miesta; poloha v stolici, okrese a vzdialenosť i smer od známeho najbližšieho mesta; ak leží pri rieke, tak na ktorom brehu; majiteľ dediny/usadlosti (vtedy ešte každá obec patrila zemepánovi), dopravný a obchodný význam lokality; najdôležitejšie hospodárske produkty; manufaktúry a remeslá; teplice a minerálne pramene; poštové, tridsiatkové a soľné úrady; vzťahy vedecké a umelecké; pamätihodnosti. Vlastivedné dielo od Korabinského je dodnes jedno z najvýznamnejších diel, z ktorých poznávame pomery z 18.storočia. Je obsahovo veľmi bohaté. Významné je hlavne z toho hľadiska, že popri nemeckých a maďarských názvoch disponuje aj slovenskými názvami, čo nebolo dovtedy zvykom, a sú v ňom údaje o hospodárskych pomeroch a národnostnom zložení obyvateľstva. Navyše k dielu je pripojená poštová mapa, ktorá je najlepšie generovanou mapou v tej dobe, vynímajúc mapy vojenské, ktoré však boli verejnosti neprístupné a tajné.