burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1967

Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1967 bol v poradí 5. turnaj majstrovstiev sveta v basketbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Konal sa v mestách Praha, Bratislava, Brno a Gottwaldov, v Česko-Slovensku v dňoch od 15. do 22. apríla 1967, za účasti 11 tímov. Nováčikmi podujatia boli družstvá NDR a Talianska. Zápasy finálovej skupiny sa odohrali v aréne Sportovní hala ČSTV v Prahe. Titul obhájil , ktorý sa vo finálovej skupine umiestnil pred a domácim . Strieborná Kórejská republika získala svoju prvú medailu.
Turnaja sa nezúčastnilo družstvo , ktoré už do Česko-Slovenska pricestovalo, ako protest proti rozhodnutiu FIBA zamietnuť učasť družstva na týchto MS, za ktoré loboval aj česko-slovenský organizačný výbor. Družstvo KĽDR sa podľa zdelenia FIBA nekvalifikovalo na turnaj z kontinentálneho šampionátu organizovanom v Kórejskej republike.
Zaujímavosť.
Organizátori turnaja sa rozhodli udeliť cenu "Miss Basketball" o najkrajšiu basketbalistku tunaja. Športoví novinári hlasovaním rozhodli o tom, že sa ňou stala Barbara Kühnová z NDR.
Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1971

Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1971 bol v poradí 6. turnaj majstrovstiev sveta v basketbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Konal sa v mestách Brazília, Araraquara, Niterói, Recife a São Paulo, v Brazílii v dňoch od 15. do 29. mája 1971, za účasti 13 tímov. Nováčikmi podujatia boli družstvá Ekvádoru, Kanady a Madagaskaru. Zápasy finálovej skupiny sa odohrali v aréne Ginásio Ibirapuera v São Paule. Štvrtý titul v rade získal , ktorý sa vo finálovej skupine umiestnil pred a domácou . Bronzová Brazília získala svoju prvú medailu.
Tridentská ofenzíva

Tridentská ofenzíva (známa tiež ako Bitka pri Asiagu alebo Trestná výprava, ) bola rakúsko-uhorská protiofenzíva na talianskom fronte, odštartovaná 15. mája 1916 počas prvej svetovej vojny. Odohrala sa pri mestečku Asiago, blízko talianskeho regiónu Tridentsko, v tom čase ležiaceho na rakúsko-uhorsko-talianskom pohraničí. Pre Talianov išlo o neočakávaný útok, ktorý prišiel len dva mesiace po skončení piatej bitky na Soči.
Rakúsko-uhorský veliteľ Conrad von Hötzendorf navrhoval "trestnú výpravu" voči Talianom, svojim donedávnym spojencom, mnohokrát. Taliansko, ktoré bolo ešte do predošlého roka súčasťou Trojspolku, obviňoval zo zrady. Hötzendorf si dokonca v uplynulých rokoch nechal vypracovať štúdie prípadnej invázie cez náročný horský terén. Samotné prípravy k útoku začali v decembri 1915, kedy Hötzendorf požiadal svojho nemeckého náprotivka, Ericha von Falkenhayna, o presunutie niekoľkých divízií z východného frontu, kde bojovali proti Rusku. Pretože v tom čase ešte Nemecko nebolo s Talianskom vo vojnovom stave, Falkenhayn túto žiadosť zamietol. Hötzendorf sa tak rozhodol konať na vlastnú päsť. Talianska rozviedka mala informácie o chystanej ofenzíve v Tridentsku už niekoľko týždňov pred jej začiatkom, taliansky veliteľ Cadorna ich však ignoroval s tým, že takýto útok v danej oblasti nemôže nastať.
Bitka.
Útok odštartovalo rakúsko-uhorské delostrelectvo, po ktorom sa na 50-kilometrovom fronte vydali vpred pešie jednotky. Tým sa podarilo prelomiť stred talianskej obrany a preniknúť až na hranice benátskej nížiny, čím hrozilo úplne odrezanie talianskych vojakov pri Soči. Cadorna, ktorý si konečne uvedomil kritickosť situácie, vyslal posily pre Prvú armádu a narýchlo sformoval i Piatu armádu, ktorá by čelila nepriateľovi v prípade, že by sa dostal až do spomínanej nížiny.
Vážnu hrozbu talianskej porážky napokon zahnalo až Rusko, ktoré 4. júna prešlo do útoku v Haliči a Hötzendorfa tým donútilo preveliť polovicu svojich síl naspäť na východný front. Zvyšné jednotky už nepredstavovali dostatočnú ofenzívnu silu a boli nútené stiahnuť sa z mnohých dobitých pozícií, zatiaľ čo množstvo talianskych obrancov vďaka posilám naďalej rástlo. V Taliansku mala "trestná výprava", aj keď s vypätím všetkých síl ubránená, i politickú dohru, ktorá viedla k pádu vlády a výmene na premiérskej stoličke.
Unínska pahorkatina

Unínska pahorkatina je geomorfologický podcelok Chvojnickej pahorkatiny.
Vymedzenie.
Podcelok leží v centrálnej časti Chvojnickej pahorkatiny a zaberá veľkú časť krajinného celku. Na severe susedí Dyjsko-moravská niva, západným a južným smerom leží Borská nížina s podcelkami Gbelský bor a Myjavská niva. Na juhovýchode nadväzuje Senická pahorkatina, východným smerom leží Myjavská pahorkatina a Žalostinská vrchovina (podcelok Bielych Karpát). V severovýchodnej časti sa nachádza Skalický hájik a špecifickým je podcelok Zámčisko, ktoré tvorí samostatný ostrov v strednej časti Unínskej pahorkatiny.
Chránené územia.
Východný okraj územia zasahuje do CHKO Biele Karpaty, z maloplošných chránených území tu leží:
Turizmus.
Turistické chodníky sú len v okolí Smrdák, odkiaľ vedie zeleno značený turistický chodník na Zámčisko. Z lokality Miléniový kríž vedú chodníky k mestu Senica s prepojením na kunovskú priehradu.
Doprava.
Severnou časťou územia vedie cesta I/51 (Senica – Holíč), v Holíči končí i cesta II/590, vedúca západnou časťou Unínskej pahorkatiny zo Šaštína-Stráží.
Skalický hájik

Skalický hájik je geomorfologický podcelok Chvojnickej pahorkatiny.
Vymedzenie.
Podcelok leží v severnej časti Chvojnickej pahorkatiny, západne od Skalice. Na severe, západe i juhu nadväzuje Chvojnická pahorkatina s podcelkom Unínska pahorkatina, východným smerom sa dvíhajú Biele Karpaty a ich podcelok Žalostinská vrchovina.
Chránené územia.
Východný okraj územia zasahuje do CHKO Biele Karpaty, z maloplošných chránených území tu leží prírodná rezervácia Veterník.
Turizmus.
Táto časť Chvojnickej pahorkatiny patrí medzi turisticky najatraktívnejšie. Je tu vybudovaných niekoľko značených chodníkov a obľúbeným cieľom turistov je Zlatnícka dolina.
Kristopher Vida

Kristopher Vida (* 23. jún 1995, Budapešť, Maďarsko) je profesionálny maďarský futbalista hrajúci za poľský klub Piast Gliwice. Jeho pozíciou je post útočníka, prípadne krídelníka.
Klubová kariéra.
Kristopher Vida sa objavil v roku 2000, keď začal svoju futbalovú kariéru v mládežníckom tíme FC Goldball 94, keď mal len 4 roky. Zostal tam päť rokov a toto obdobie sa prelomilo, keď ho v roku 2007 podpísal Vasas SC Budapest. Hral tu už štyri roky a potom sa presunul do Budapešť Honvéd FC. Hral tu v rokoch 2009 a 2011, keď ho kúpil holandský FC Twente. Začal skúšobnou hrou a potom získal zmluvu od klubu a začala jeho zahraničná kariéra. Debutoval v druhom tíme klubu medzi profesionálmi v roku 2013 v druhej divízii. Na konci sezóny zmenil svoj klub a stal sa členom De Graafschapu v druhej divízii. V sezóne 2014/2015 ako jeden z kľúčových hráčov pomohol svojmu tímu dostať sa do holandskej prvej divízie, Eredivisie. Bohužiaľ, tím nehral dobre a v ďalšej sezóne vypadol naspäť do druhej ligy. Vida následne opustil klub. V letnom transferovom okne v roku 2016 ho podpísal slovenský prvoligový tím Dunajská Streda. Obdobie Dunaszerdahely začalo s určitými ťažkosťami, ale úloha a dôležitosť hráča sa zmenila k lepšiemu. Kristopher je v súčasnosti kľúčovým členom DAC 1904. Vo svojej prvej slovenskej sezóne vo Fortuna lige skóroval 5 krát v 29 zápasoch a svojimi víťaznými gólmi a asistenciou prispel k sérii 17 zápasov bez prehry.
Senická pahorkatina

Senická pahorkatina je geomorfologický podcelok Chvojnickej pahorkatiny.
Vymedzenie.
Podcelok leží v juhovýchodnej časti Chvojnickej pahorkatiny a susedí na severe s Unínskou pahorkatinou, na juhozápade leží Myjavská niva a na juhu Podmalokarpatská zníženina, obe patriace do Borskej nížiny. Východným smerom pokračuje zvlnená krajina Myjavskou pahorkatinou.
Chránené územia.
Východným okrajom územia preteká rieka Myjava, ktorej vodný tok je prírodnou pamiatkou.
Turizmus.
Turistické chodníky sú vybudované najmä v okolí Senice, odkiaľ vedú značené trasy do Smrdák, na kunovskú priehradu i do Hlbokého.
Doprava.
Údolím Myjavy vedie cesta I/51 (Trnava – Holíč), ktorú v okresnom meste križuje cesta II/500 (Šaštín-Stráže – Sobotište). Územím vedie i železničná trať Kúty – Trnava.
Ismar Tandir

Ismar Tandir (* 19. august 1995, Frankfurt, Nemecko) je profesionálny futbalista reprezentujúci Bosnu a Hercegovinu hrajúci za český klub SK Sigma Olomouc.
Klubová kariéra.
Narodil sa vo Frankfurte nad Mohanom v Nemecku a presťahoval sa do Spojených štátov. Tandir pôvodne hral v New York Red Bull Academy, kde vyhral národné majstrovstvá, najprv s U16 a potom s U18. Bol najlepším strelcom v posledných dvoch sezónach pred tým, ako sa presťahoval do FC Sochaux v decembri 2012. V Sochaux zaznamenal 11 gólov v 19 zápasoch v B tíme.
Tandir podpísal svoju prvú profesionálnu zmluvu v USL pre klub Sacramento. Potom sa opäť presťahoval do Európy, tentokrát sa presťahoval na Island a podpísal s Breiðablikom UBK. V Breiðabliku vstrelil 2 góly v Úrvalsdeild.
V decembri 2015 Tandir podpísal so španielskym Deportivo Aragón, rezervný tím Realu Zaragoza. 15. júla 2016 podpísal 3-ročný kontrakt so srbskym FK Javor Ivanjica.
Následne pôsobil v bosenskom FK Sloboda Tuzla kde vstrelil 3 góly. Po angažmá v českom Frýdku-Místku zavítal na Slovensko, do Ružomberka.
Po nezhodách s vedením tímu bola Tandirovi ukončená zmluva. Od leta 2019 hrá za Sigmu Olomouc.
Bitka o Mont Sorrel

Bitka o Mont Sorrel bola lokálna operácia na západnom fronte prvej svetovej vojny, v ktorej sa medzi 2. až 13. júnom 1916 proti sebe v boji stretli po tri divízie britskej druhej armády a nemeckej štvrtej armády.
Nemecké velenie už od februára 1916 pozorovalo posilňovanie nepriateľských pozícií na rieke Somme, kde Briti a Francúzi chystali masívnu ofenzívu. V snahe spomaliť jej prípravy sa Nemci uchyľovali k útokom v severnejších častiach frontu, v okolí belgického mesta Ieper (Ypres). V dôsledku prebiehajúcej bitky o Verdun a obmedzených zdrojov si však mohli dovoliť iba malé, lokálne operácie.
Bitka o strategický kopec s dobrým výhľadom na celú oblasť začala nemeckou delostreleckou paľbou, ktorá spôsobila kanadským obrancom ťažké straty. Dve nemecké divízie následným útokom poľahky zabrali Mont Sorrel i ďalšie dva susediace kopce. Získané pozície im navyše umožňovali pomýšľať na útok na samotné mesto, a preto britské a kanadské jednotky, rovnako obmedzené chystanou ofenzívou na Somme, museli čo najskôr začať s protiútokom. Ten prišiel už na druhý deň, no Nemcom sa ho podarilo odraziť. Po ňom nasledovala séria ďalších útokov a protiútokov. 9. júna začali spojenecké vojská ostreľovať kopec delostrelectvom a 13. júna nasledoval útok peších divízií, ktorým sa napokon podarilo dobyť väčšinu stratených pozícií.
Zoznam najlepších strelcov La Ligy

Najlepším strelcom La Ligy je Lionel Messi, ktorý drží rekord aj za najviac gólov v jednej sezóne (50). Taktiež je jediným hráčom, ktorý sa stal najlepším strelcom sezóny sedemkrát. Telmo Zarra z Athletic Bilbao, ktorý bol do roku 2014 najlepším strelcom, sa stal šesťkrát najlepším strelcom. Ďalší traja hráči- Alfredo di Stéfano, Quini a Hugo Sánchez-sa stali päťkrát.
Najlepší strelci celkovo.
"K zápasom hraným 19. júla 2020."
Vytlačený hráči sú stále v La Lige aktívny.
Najlepší aktívni strelci.
"K zápasom hraným 14. júla 2020."
Hráči, ktorý hrajú v La Lige v sezóne 2020/2021.
Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1975

Majstrovstvá sveta v basketbale žien 1975 bol v poradí 7. turnaj majstrovstiev sveta v basketbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná basketbalová federácia (FIBA). Konal sa v mestách Bogota, Cali a Bucaramanga, v Kolumbii v dňoch od 23. septembra do 4. októbra 1975, za účasti 13 tímov. Nováčikmi podujatia boli družstvá Senegalu a domácej Kolumbie. Zápasy finálovej skupiny sa odohrali v aréne Coliseo El Pueblo v Cali. Piaty titul v rade získal , ktorý sa vo finálovej skupine umiestnil pred a . Strieborné Japonsko získalo svoju prvú medailu.
Tento turnaj slúžil zároveň ako jedno z kvalifikačných podujatí na basketbalový turnaj Letných olympijských hier 1976. Kvalifikovali sa naň 3 najlepšie družstvá.
Swing the Mood

„Swing the Mood“ je skladba anglického zoskupenia Jive Bunny and the Mastermixers, z ich debutového albumu "".
Producentmi boli otec a syn Andy a John Pickles. Skladba je vytvorená štýlom cut and paste a spája v sebe viacero prvotných skladieb rock and rollovej éry, s bohatým uplatnením skladby „In the Mood“ od Glenna Millera. Problémy s autorskými právami zapríčinili opätovné nahranie skladby, pričom dosiahla veľký úspech, aj keď kritikmi nebola hodnotená príliš pozitívne. V Spojenom kráľovstve obsadila skladba 1. miesto v rebríčku UK Singles Charts po dobu päť týždňov. Následne sa stala celosvetovým fenoménom a takisto obsadila 11. miesto v americkom rebríčku Billboard Hot 100. Singel sa stal druhým najpredávanejším singlom roku 1989 v Spojenom kráľovstve, pričom ho prekonal len singel „Ride On Time“ od Black Box.
Sample.
Táto skladba obsahuje prvky alebo časti nasledujúcich skladieb:
Vrchárka modrá

Vrchárka modrá alebo vrchopenica modrá () je druh spevavca z čeľade vrchárkovité ("Prunellidae"). Obýva najmä Európu a bola introdukovaná na Nový Zéland. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov vrchárka modrá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, stavy v Európe v rokoch 19802013 mierne poklesli.
Výskyt a stav na Slovensku.
Vrchárka modrá na Slovensku hniezdi a pravidelne zimuje, bolo dokázané alebo pravdepodobné hniezdenie v 83,20 % a zimovanie v 33.10 % mapovacích kvadrátoch. Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 300 000 - 500 000, zimujúcich jedincov 5 000 - 10 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sú "stabilné", maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v rokoch 1995, 1998 a 2001 žiadny. V roku 2014 "LC" - menej dotknutý. Európsky ochranársky status "SPEC4" - druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe a majú tam vhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia "S" - vyhovujúci ochranársky status. 
Externé odkazy.
Silent Running (On Dangerous Ground)

„Silent Running (On Dangerous Ground)“ je skladba anglickej skupiny Mike + the Mechanics. Napísali ju Mike Rutherford a B. A. Robertson. Je prvou skladbou v poradí na ich rovnomennom debutovom albume z roku 1985. Skladba bola vydaná ako prvý singel skupiny, pričom dňa 8. marca 1986 obsadil 6. miesto v americkom rebríčku Billboard Hot 100 a 1. miesto v rebríčku Mainstream Rock Tracks, kde sa udržal päť týždňov. V Spojenom kráľovstve obsadil 21. miesto. Hlavné vokály v skladbe naspieval Paul Carrack. Pôvodne mala skladba názov jednoducho len „Silent Running“, avšak potom, ako bola vybraná do filmu "On Dangerous Ground", obdržala názov v dnešnej podobe.
Text.
Podľa Rutherforda je skladba:
Dyjsko-moravská niva

Dyjsko-moravská niva je geomorfologický podcelok Dolnomoravského úvalu.
Vymedzenie.
Podcelok leží na dolnom toku rieky Morava, od Skalice po sútok s Dyje neďaleko Sekúl. Je plošne identický so slovenskou časťou krajinného celku Dolnomoravský úval, ktorý pokračuje na území Česka. Severný a západný okraj tak vymedzuje štátna hranica (vedená korytom rieky), južným a juhovýchodným smerom leží Borská nížina s podcelkami Dolnomoravská niva, Záhorské pláňavy, Myjavská niva a Gbelský bor. Východným smerom nadväzuje Chvojnická pahorkatina a jej podcelok Unínska pahorkatina.
Chránené územia.
Južná časť podcelku je súčasťou CHKO Záhorie, z maloplošných chránených území tu leží:
Turizmus.
Turisticky atraktívna je najmä severná časť v okolí Skalice, kde je tiež niekoľko značených chodníkov. Okrem mesta sú obľúbeným cieľom turistov najmä Baťov kanál a Kostol svätej Margity Antiochijskej. Práve okolie Kopčian bolo súčasťou veľkomoravskej aglomerácie Mikulčice-Valy.
Doprava.
Územie križuje niekoľko významných ciest. V južnej časti vedie diaľnica D2 i železničná trať Bratislava – Břeclav, strednou časťou cesta I/51 a železničná trať Holíč – Hodonín a v severnej časti cesta II/426 a železničná trať Kúty – Sudoměřice.
Viktor Andrejevič Kravčenko

Viktor Andrejevič Kravčenko (* 11. októbra 1905, Jekaterinoslav, Dnepropetrovsk (dnes Dnipro), Ruské impérium (dnes Ukrajina) - 25. februára 1966 New York, USA) bol sovietsky inžinier a diplomat, ktorý v roku 1944 požiadal o politický azyl v Spojených štátoch a v roku 1946 opísal svoje skúsenosti so sovietskym systémom a svoje poznatky o hladomore na Ukrajine v knihe "Vybral som si slobodu (I Chose Freedom)".
Životopis.
Narodil sa v ukrajinskej rodine revolucionára, vyštudoval inžinierstvo a pracoval v Donbase. V roku 1928 vstúpil do armády a o rok neskôr do komunistickej strany. Počas druhej svetovej vojny slúžil v armáde ako politický komisár a bol vyslaný do sovietskej obchodnej komory vo Washingtone, kde vyjednával o vojnových dodávkach. V roku 1944 požiadal o azyl, ktorý napriek sovietskej intervencii dostal, ale musel žiť v USA pod falošným menom, pretože sovietske tajné služby zavraždili niekoľko sovietskych exulantov. Ani jeho dvaja synovia nesmeli vedieť, kto je ich otec.
Jeho kniha "Vybral som si slobodu" (1946), v slovenčine vyšla pod názvom "Žil som pod červenou hviezdou", mala mimoriadny ohlas a bola preložená do mnohých jazykov, pretože opisuje hladomor na Ukrajine spôsobený násilnou kolektivizáciou, podmienky v gulagu a ďalšie praktiky sovietskeho vedenia. Francúzsky komunistický časopis "Les lettres françaises" ho obvinil z klamstva, ale Kravčenko na súdnom procese dokázal, že išlo o ohováranie. Proti Kravčenkovi svedčili aj významní francúzski ľavicoví intelektuáli ako Vercors, Roger Garaudy a Frédéric Joliot-Curie. Rozhodujúce bolo svedectvo Margarete Buberovej-Neumannovej, bývalej komunistickej novinárky, ktorá prežila gulag a nacistický koncentračný tábor, a ktorá potvrdila Kravčenkove tvrdenia.
Neskôr vydal knihu "Vybral som si spravodlivosť" (1950), v ktorej kritizoval americký kapitalizmus a snažil sa prevádzkovať bane v Bolívii, kde by baníci dostávali riadne platy. Po počiatočnom úspechu jeho podnik stroskotal a Kravčenko sa vrátil do USA, kde žil v ústraní. V roku 1966 ho našli v jeho byte s prestrelenou hlavou, čo polícia klasifikovala ako samovraždu, ale Kravčenkov syn bol presvedčený, že ho zavraždila KGB.
Kopanec (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Kopanec () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Vernárom, približne južne od Popradu.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Vernár. Najbližším sídlom je severozápadne situovaný Vernár a južne ležiaca osada Dobšinská Ľadová Jaskyňa, juhozápadne sa nachádza Telgárt, východne Stratená a Dedinky a severovýchodne Hrabušice. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.
Opis.
Kopanec leží severne od údolia Hnilca, nad sedlom Kopanec v centrálnej časti Slovenského raja. Severným smerom sa nachádza Zbojnícka (), Vysoká () a Tri kopce (), východne leží Koč (), Vahan (), Štrbáková () a Remiaška (), južne Duča (), Doštianky (), Ondrejisko (), Borovniak () a Kopa () a západne Javorina (), Popová (), Kráľova skala (), Kráľova hoľa (), Predná hoľa () a Barbolica (). Južné svahy patria do povodia rieky Hnilec, kde vodu odvádza potok Kopanec, voda zo severnej časti odteká do Hornádu Veľkou Bielou vodou a jej prítokom Štvrtockým potokom. Východným úpätím vedie rovnomenným sedlom cesta, spájajúca Stratenú a Hrabušice. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Volovské vrchy, Stolické vrchy, východnú časť Nízkych Tatier a Vysoké Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný neznačeným chodníkom zo sedla Kopanec, dostupného cestou zo Stratenej a zeleno značeným chodníkom z rázcestí Bľajzoch alebo Krivian.
Armáda (album)

Armáda je tretí štúdiový album speváčky Dominiky Mirgovej, ktorý vydalo 29. februára 2016 hudobné vydavateľstvo Galgan Music. Nahrávka obsahuje 12 skladieb. Album vyšiel po dvoch rokoch od prechádzajúceho štúdiového albumu – "#Nová".
Album Armáda je zároveň jej prvým, v rámci ktorého vystupuje ako autorka väčšiny materiálu a spoluproducentka samotnej nahrávky. Okrem stálej producentskej zostavy Randyho Gnepu a Mira Jaroša, na albume má zastúpenie aj Billy Hollywood („Žijem ako viem“), DJ Robert Burian, JL Beats („Pódium“), BigFoot &amp; len Echo („Armáda“) a Marek Danko. V dvoch skladbách sa predstavili aj hostia - raper Elpe v skladbe „Dole“ a český spevák Pavel Callta v duete „Štít“.
Dizajn albumu.
CD obal a disk.
Grafický návrh obalu a disku bol zvolený v čiernobielych farbách a charakteristickej staroružovej farbe ako hlavná, nosná farba, odskakujúca od podkladu. Keďže názov albumu je "Armáda", pôvodne sa uvažovalo nad rôznymi podkladmi kamufláže a maskovacích vzorov, ale nakoniec sa od návrhov upustilo. Ako podklad bola nakoniec zvolená na čierno zafarbená stará stena. Dominika je na obale s dvomi bielymi čiarami na tvári, čo je charakteristickým znakom pre éru albumu "Armáda". Vojenská téma sa odráža na grafickom návrhu CD disku, ktorý tvorí terč. Zoznam piesní je vyobrazený na sústredných kružniciach. Dva kvadranty tvorí zoznam piesní, jeden je s názvom „Armáda“ a jeden s fotkou Dominiky.
Booklet.
CD obsahuje 8-stranový booklet obsahujúc farebné a čiernobiele fotografie speváčky, úryvky piesní, poďakovanie a autorské kredity. Zaujímavosťou je dvojfotka s titulkou „ja som vlkodlak“ vyjadrujúca pohyb, tajomno a nadprirodzenosť. Je umiestnená presne do stredu bookletu, takže pri otvorení sa obe tváre akoby od seba vzďaľovali a takto podporili motion efekt. Zadná strana obsahuje reálne fotografie fanúšikov s dvoma čiarami na tvári.
Vo vizuáloch ku koncertnému turné sa staroružová farba zmenila na oranžovú farbu reklamného partnera Manner.
Martin Hanus (novinár)

Martin Hanus (* 26. júl 1977, Bratislava) je slovenský konzervatívny novinár a politický publicista, šéfredaktor denníka Postoj.
Životopis.
V roku 1999 absolvoval učiteľské štúdium germanistiky na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Vyučoval nemčinu na bratislavských gymnáziách na Haanovej a Vazovovej ulici.
V rokoch 19992000 študoval externe politológiu a históriu na Filozofickej fakulte Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre.
Od roku 1998 bol členom mládežníckej politickej organizácie Občiansko-demokratická mládež (ODM), v novembri 2001 bol zvolený za podpredsedu ODM Bratislava.
Od roku 2002 do roku 2004 pracoval ako redaktor v týždenníku Domino fórum. V decembri 2004 sa spolupodieľal na vzniku časopisu .týždeň, kde v rokoch 20082014 pracoval ako zástupca šéfredaktora. Na prelome rokov 2014 a 2015 odišiel aj s rodinou na desať mesiacov do mestečka Loppiano, hlavného mestečka kresťanského hnutia Fokoláre vzdialeného 30 km od Florencie, kde prehodnotil niektoré zo svojich názorov. Po návrate na Slovensko v roku 2015 stál pri vzniku denníka Postoj, kde od mája 2020 zastáva post šéfredaktora. V roku 2015 mu bolo udelené ocenenie za najlepšie písané politické komentáre.
Je autorom knihy "Hra sa skončila" publikovanej v roku 2018 vydavateľstvom Postoj Media a spoluautorom kníh "Cyril Vasiľ: Kresťan by mal byť hrdinom" (2016, Postoj Media) a "Vladimír Krčméry: Ženie ma zlé svedomie" (2014, W Press)
Vyjadroval sa aj ku kauze vraždy Ľudmily Cervanovej, voči ktorej počas svojho pôsobenia v časopise .týžďeň najprv zastával názor, že siedmi Nitrania sú nevinní, no po návrate z Talianska a prečítaní knihy "Kauza Cervanová I." bývalého novinára (neskôr príslušníka SIS a spolupracovníka Mariana Kočnera) Petra Tótha svoj názor zmenil.
Dom Neveny Atanasovovej

Dom Neveny Atanasovovej (), známy aj ako Dom anjelov (), alebo Dom s anjelmi () je meštiansky dom zo začiatku 20. storočia v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka miestneho a súborového významu.
Názov budovy.
Budova je všeobecne známa pod názvami "Dom anjelov", alebo "Dom s anjelmi". Tieto názvy budova získala, pretože v minulosti sa v miestnosti na druhom poschodí nachádzala veľkorozmerná kompozícia s anjelmi.
Lokalita.
Dom Neveny Atanasovovej leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv na ulici „Săborna“ () č. 20.
Dejiny.
Budova bola postavená v roku 1906 ako honosný obytný dom.
V rokoch 1991 a 2006 prešla budova rekonštrukciami interiéru, pri ktorých bola spevnená aj samotná konštrukcia budovy. V roku 2007 bola reštaurovaná strecha budovy, rovnako tak vonkajšie fasády. Dom následne fungoval nejaký čas ako hostel, nájomná zmluva však bola neskôr mestským zastupiteľstvom vypovedaná.
V roku 2021 bola budova rozhodnutím starostu Plovdivu daná pod správu plovdivského regionálneho etnografického múzea. V roku 2023 sa začala reštaurácia spojená s otváraním novej expozície múzea.
Charakteristika.
Budova je symetrická stavba, pričom sa jedná o pomerne masívnu budovu. Plán budovy a vnútorné priestory sú podriadené symetrii pozdĺž hlavnej osi v smere východ-západ, ktorú tvorí hlavný vstup, lobby a vnútorné schodisko. Princíp symetrie je dôsledne realizovaný a vyjadrený v reprezentatívnej a dekoratívnej fasáde orientovanej do ulice. Omietky a ozdobné prvky hlavnej fasády zostali takmer úplne zachované v pôvodnom vzhľade. Budova je štvorposchodová. Skladá sa z polopodzemného poschodia. prvého a druhého nadzemného poschodia a podkrovia. Obytné poschodia majú rozlohu približne 129 m² (každé) a podkrovie má rozlohu 65,9 m².
V priestore dvoru pri zadnej fasáde sú exponované zvyšky častí antických hradieb.
Regionálne etnografické múzeum.
Ide o pobočku regionálneho etnografického múzea v Plovdive. Múzeum budovou disponuje od roku 2021.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu a kultúrna pamiatka súborového významu
Dôvod zaradenia medzi kultúrne pamiatky miestneho význam: architektonicko-staviteľská hodnota nemovitosti
Dôvod zaradenie medzi kultúrne pamiatky súborového významu: jedinečná lokalita nehnuteľnosti, pričom budova tak tvorí unikátny ansábel s ostatnými budovami v tejto časti architektonickej rezervácie Starý Plovdiv, architektonicko-historickej rezervácie "Antické mesto Filipopolis a Starý Plovdiv" (), ako aj územia kultúrno-historického dedičstva so štatútom nehnuteľnej kultúrnej cennosti pod názvom "Filipopol-Trimoncium-Plovdiv" ().
Koč (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Koč () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Vernárom, približne južne od Popradu.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Vernár. Najbližším sídlom je západne situovaný Vernár a južne ležiaca Stratená a jej miestna časť Dobšinská Ľadová Jaskyňa, juhovýchodne ležia Dedinky, severovýchodne Hrabušice a severovýchodne Hranovnica. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.
Opis.
Koč leží nad roklinou Malý Sokol, v centrálnej časti Slovenského raja. Severným smerom sa nachádza Vysoká (), Krompľa () a Rumanová (), východným Bykárka (), Červená skala () a Suchý vrch (), južným Cigánka (), Havrania skala (), Lipovec (), Štrbáková (), Remiaška (), Vahan () a Doštianky () a západným Javorina (), Kopanec (), Kráľova hoľa (), Predná hoľa () a Barbolica (). Oblasť patrí do povodia Hornádu, kde vodu odvádzajú prítoky Veľkej Bielej vody. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Volovské vrchy, Levočské vrchy, Vysoké a východnú časť Nízkych Tatier.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no blízkymi dolinami vedie:
Suitsov index

Suitsov index verejnej politiky je mierou daňovej progresivity pomenovaný po ekonómovi Danielovi B. Suitsovi. Podobne ako Giniho koeficient sa vypočíta porovnaním plochy pod Lorenzovou krivkou a plochou pod proporcionálnou čiarou. Pre progresívnu daň (napríklad, keď vyššie daňové jednotky platia väčšiu časť svojho príjmu ako daň), je Suitsov index kladný (1). Pri Pomernej dani (napríklad, keď každá jednotka platí rovnaký zlomok príjmu) je Suitsov index nula (0) a pri regresívnej dani (napríklad keď nižšie daňové jednotky platia väčšiu časť príjmu ako daň) je Suitsov index záporný (-1). Teoretická daň, pri ktorej najbohatší človek platí všetky dane, má Suitsov index 1 a daň, pri ktorej platí všetko najchudobnejší človek, má Suitrosv index rovný -1. Daňové preferencie (kredity a odpočty) majú tiež Suitsov index.
Druhy daní.
Daň z príjmu.
Rovná daň z príjmu má podľa definície Suitsov index nuly. Avšak väčšina systémov daní z príjmu umožňujú zarobiť určitú sumu príjmu bez dane (sumu oslobodenú od dane), aby sa zabránilo vyberaniu daní od jednotiek s veľmi nízkymi príjmami. Väčšina systémov daní z príjmu tiež poskytuje vyššie hraničné daňové sadzby pri vyšších príjmoch. Tieto účinky sa spájajú, aby dane z príjmu boli vo všeobecnosti progresívne a mali pozitívny Suitsov index.
Daň z predaja.
Dane z predaja sa účtujú pri každom nákupe bez výnimky pre nízke príjmy. Jednotky s nižším príjmom zvyčajne minú väčšiu časť príjmu na zdaniteľné nákupy, zatiaľ čo jednotky s vyšším príjmom ušetria alebo investujú väčšiu časť príjmu. Preto sú dane z predaja vo všeobecnosti regresívne a majú negatívny Suitsov index.
Spotrebné dane.
Spotrebné dane sa zvyčajne účtujú na položky ako alkohol, benzín alebo tabakové produkty. Keďže daňová sadzba je zvyčajne vysoká a existuje praktický limit na množstvo produktu, ktoré sa dá spotrebovať, spotrebná daň je vo všeobecnosti regresívna a má veľmi negatívny Suitsov index.
Vlastnosti.
Suitsov Index má užitočnú vlastnosť. Celkový Suitsov index skupiny daní je príjmami váženým súčtom jednotlivých indexov. Suitsov index blízko súvisí aj s Giniho koeficientom. Zatiaľ čo Giniho koeficient v hodnote nula znamená, že každý dostane rovnaký príjem alebo benefit ako hodnota na obyvateľa, Suitsov index v hodnote nula znamená, že každý človek platí rovnakú daň ako percento z príjmu. Volebná daň má Suitsov index rovný zápornej hodnote Giniho koeficientu pre rovnakú skupinu.
Cengá do triedy

Cengá do triedy je televízny film Československej televízie Bratislava z roku 1985. Ide o hudobno-zábavnú komédiu a o školských radostiach a starostiach od prvej triedy až po maturitu. Účinkujú Ivan Krivosudský, Milan Lasica, Darinka Rolincová a ďalší.
Cengá do triedy (LP).
Cengá do triedy je LP, ktoré vydalo v roku 1981 vydavateľstvo Opus. LP platňa obsahuje 14 skladieb. Skladby „Dve mamičky“, „Športové drevo“ a „ZOO“ vyšli na reedíci debutového albumu Darinky Rolincovej "Keby som bola princezná Arabela" v roku 2021.
Vahan

Vahan () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Vernárom, približne južne od Popradu.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží na pomedzí Prešovského a Košického kraja, na hranici okresov Poprad a Rožňava a zasahuje na katastrálne územie obce Vernár a Stratená. Najbližším sídlom je západne situovaný Vernár a južne ležiaca Stratená a jej miestna časť Dobšinská Ľadová Jaskyňa, juhovýchodne ležia Dedinky, severovýchodne Hrabušice a severne Hranovnica. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.
Opis.
Vahan je uzlovým vrchom v centrálnej časti Slovenského raja, z ktorého vybiehajú tri hrebene. Juhozápadný vedie cez sedlo Kopanec na rovnomenný vrch (), južný na Štrbákovú () a severovýchodne smerujúci na Koč (). Severným smerom sa nachádza tiež Krompľa (), Vysoká () a Tri kopce (), západným sa nachádza Barbolica (), Predná hoľa (), Kopanec, Javorina () a Kráľova hoľa (), južným Doštianky (), Duča (), Remiaška () a Štrbáková a východným Havrania skala (), Cigánka (), Lipovec () a Bykárka (). Severná a východná čas masívu patrí do povodia Hornádu, kde vodu odvádzajú prítoky Veľkej Bielej vody, juhozápadné svahy odvodňuje potok Kopanec do Hnilca. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Levočské vrchy, Branisko, Volovské vrchy, Stolické vrchy, východnú časť Nízkych Tatier a Vysoké Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no sedlom Kopanec prechádza cesta i zeleno značený chodník z rázcestia Bľajzoch v Pílskej doline na rázc. Krivian pri Stratenej.
Tibor Károlyi

Gróf Tibor Ján Justin Károlyi (; * 26. september 1843, Bratislava – † 5. apríla 1904, Opatija) bol uhorský statkár, politik, poslanec uhorského snemu a predseda hornej snemovne uhorského snemu.
Životopis.
Pochádza z bohatej šľachtickej rodiny Károlyiovcov. Jeho rodičmi boli Juraj gróf Károlyi de Nagykároly, reálny kráľovský tajný radca, dvorník uhorského kráľovského dvora a Karolina grófka Zichy de Zich et Vásonkeö. Z matkinej strany bol synovcom prvého uhorského premiéra Ľudovíta Baťána.
Jeho starí rodičia z otcovej strany boli gróf Jozef Károlyi, župan Békešskej župy a dedičný župan Satumarskej župy a grófka Elizabeta von Waldstein–Wartenberg. Jeho starými rodičmi z matkinej strany boli gróf Karol Ziči a Antónia Baťánová, cisárska a kráľovská komorná. Jeho mladším bratom bol uhorský politik Štefan Károlyi, poslanec uhorského snemu.
S manželkou grófkou Emmou von Degenfeld-Schonburg mali 5 detí: dcéru Gabrielu, synov Júliusa (ktorý bol maďarským premiérom v rokoch 1931 až 1932), Imricha, Františka a Antona.
V mladosti, spolu s bratmi absolvoval cestu po Európe a Afrike. Po vypuknutí rakúsko - pruskej vojny sa podieľal na vytvorení uhorských légii na pruskej strane a stal sa pobočníkom generála Klapku. Po porážke rakúskych vojsk žil v Paríži a do Uhorska sa vrátil po rakúsko-uhorskom vyrovnaní.
V rokoch 1875 až 1884 bol v poslancom uhorského snemu za Liberálnu stranu.
Potom bol vymenovaný za dedičného člena hornej komory snemu, ktorej bol najprv podpredsedom a v rokoch 1898 až 1900 bol jej predsedom.
Okrem politiky sa venoval hospodárstvu a prekladom z francúzštiny a angličtiny. Zostavil a vydal rodinný archív Károlyiovcov v 5 zväzkoch.
Podieľal sa na regulácii riek Tisa, Maros, Körös a Szamos a na odvodňovaní močiarov Ecsedi.
Venoval sa aj spolkovej činnosti. Bol prezidentom Uhorskej spoločnosti výtvarných umení, viceprezidentom Pozemkového úverového ústavu pre drobných roľníkov a predsedom predstavenstva Adriatickej spoločnosti pre námornú plavbu.
Čo sa týka majetkových pomerov, bol vlastníkom dedičného majetku v rumunskej Macei (mad. Aradmácsa) s pozemkami o rozlohe 4600 hektárov a manželstvom získal veľkostatok v rumunskom meste Balc, v ktorom nechal postaviť zámok.
Marek Fila

Prof. RNDr. Marek Fila, DrSc. (* 29. august 1959, Bratislava – † ~23. apríl 2023, Bratislava) bol slovenský matematik a vysokoškolský pedagóg. Venoval sa oblasti matematickej analýzy a pôsobil na Katedre aplikovanej matematiky a štatistiky FMFI UK, ktorej bol aj dlhoročným vedúcim. Patril medzi slovenských vedcov s najvyšším Hirschovým indexom.
Životopis.
Narodil sa 29. augusta 1959 v Bratislave v rodine maliara Rudolfa Filu a reštaurátorky Doroty Filovej.
V roku 1978 absolvoval Gymnázium Jura Hronca na Novohradskej ulici. V roku 1983 absolvoval štúdium matematickej analýzy na vtedajšej Matematicko-fyzikálnej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (MFF UK, dnes FMFI UK) s titulom RNDr. (v roku 1989 potom CSc., 1998 doc., 2001 DrSc. a 2008 prof. v odbore matematika).
Na FMFI UK sa podieľal na zabezpečovaní a garantovaní študijných programov, bol garantom habilitačného a inauguračného konania v matematike, pôsobil ako člen vedeckých rád. Prispel k rozvoju teórie dynamických systémov a kvalitatívnej analýzy nelineárnych parciálnych diferenciálnych rovníc.
Osobný život.
S manželkou mali syna Lukáša (novinár a hudobník, SME, Denník N, Korben Dallas) a dcéru Natáliu (architektka, FAD STU).
The Blue Hill

The Blue Hill je anglická verzia štvrtého štúdiového albumu "Modrý vrch" od slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. Album roku 1983 s pôvodnou hudbou, ale s prespievanými anglickými textami vydalo hudobné vydavateľstvo Opus. Podobne ako na slovenskej verzii, zostava hudobníkov aj na tomto hudobnom nosiči účinkuje ako skupina Burčiak.
Without Weather

Without Weather je názov albumu anglických coververzií nahrávok šiesteho štúdiového albumu "Bez počasia" od slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1984 tento album vydalo slovenské hudobné vydavateľstvo Opus. Podobne ako jeho slovenskú verziu aj tento album s Dežom nahrala skupina Provisorium.
Green

Green je názov albumu anglických coververzií nahrávok siedmeho štúdiového albumu "Zelená" od slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1986 tento album vydalo slovenské hudobné vydavateľstvo Opus. Podobne ako jeho slovenskú verziu aj tento album s Dežom nahrala skupina Provisorium, ktorú Ursíny zostavil z hudobníkov: Jaro Filip, Vlado Kaššay, Luboš Stankovský, Richard Kroczek, či Dušan Húščava.
On the Way Home

On the Way Home je názov albumu anglických coververzií nahrávok ôsmeho štúdiového albumu " Na ceste domov" od slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1987 tento album vydalo slovenské hudobné vydavateľstvo Opus. Podobne ako jeho slovenskú verziu aj tento album s Dežom nahrala skupina Provisorium, ktorú Ursíny zostavil z hudobníkov: Jaro Filip, Vlado Kaššay, Luboš Stankovský, Richard Kroczek, saxofón nahral Jiří Stivín.
Dom Georgiho Jovčeva

Dom Georgiho Jovčeva (), známy aj ako Generálny konzulát Grécka v Bulharsku (), alebo len Grécky konzulát () je dom zo začiatku 20. storočia v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka miestneho významu.
Lokalita.
Dom Georgiho Jovčeva leží v centrálnej časti mesta Plovdiv na ulici „Preslav“ () č. 10.
Dejiny a charakteristika.
Budova bola postavená v roku 1912 podľa projektu architekta Michaila Nenkova. V roku 1973 bol v budove otvorený Generálny konzulát Grécka v Bulharsku. 29. februára 2016 Grécko svoj konzulát v Plovdive zatvorilo. Oficiálnu príčinu zatvorenia plovdivského konzulátu grécke veľvyslanectvo v Sofii nezverejnilo, predpokladá sa však, že išlo o ekonomické dôvody. Približne rok potom, čo bola budova opustená sa začali na fasáde objavovať prvé narušenia z dôvodu, že budova nebola nijakým spôsobom udržiavaná. Keďže je však samotná budova vo vlastníctve Gréckej republiky, nemohol plovdivský magistrát začať s prípadnými opravami. V roku 2023 navštívil budovu grécky veľvyslanec v Bulharsku Alexios Marios Liberopoulos, aby sa osobne mohol pozrieť na stav budovy a rozhodnúť o nutných opravách. Počas návštevy Plovdivu sa stretol aj s plovdivským starostom Zdravkom Dimitrovom a oznámil možnosti budúceho využitia budovy. Uvažuje sa buď o prenájme budovy, prípadne o otvorení gréckeho kultúrneho centra, alebo jazykovej školy.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Pevniny a vrchy

Pevniny a vrchy je názov kompilácie nahrávok slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1997 ju na základe povolenia z licencií viacerých hudobných vydavateľov vydalo hudobné vydavateľstvo Bonton Music. Kompilácia obsahuje nahrávky skupín: The Beatmen, The Soulmen, The New Soulmen, Burčiak, ako aj Provisorium.
Filmová databáza

Filmová databáza (, skratka FDb) je česká internetová databáza informácií o filmových dielach, televíznych reláciách, hercoch, moderátoroch a filmároch (režiséroch, kameramanoch a pod.). Návštevníkom servera je umožnené sa tiež zaregistrovať (nepovinné) a celú databázu rozširovať. Celkový počet článkov presahuje hranicu 185 000.
Dipoinos

Dipoinos () bol grécky sochár v 6. storočí pred Kr. 
Dipoinos, grécky sochár z Kréty, brat a spolupracovník Skylida, bol podľa Plínia činný v období 50. olympiády (580 – 577 pred Kr.). Pausanias uvádza, že Dipoinos, spoluautor sochy bohyne Atény v Nemey, bol zrejme synom sochára Daidala a matky pochádzajúcej z krétskej Gortyny: "„Je tam svätyňa Atény a socha, ktorá je dielom Skyllida a Dipoina. Boli vraj Daidalovými žiakmi, jedni dokonca hovoria, že sa Daidalos oženil so ženou z Gortyny a že sa mu Dipoinos a Skyllis z tejto ženy narodili.“" Ak by bolo toto všetko, čo bolo o týchto umelcoch zaznamenané, možno by boli považovaní za úplne legendárnych. Ale niektoré ďalšie písomné správy o nich sa zdajú byť za viac-menej historické.
Podľa Plínia sa Dipoinos a Skyllis na Kréte preslávili tým, že ako prví sochári tvorili z mramoru (prvé mramorové sochy mužov v životnej veľkosti sa začali vyrábať na ostrovoch Naxos, Samos a Paros v polovici 7. stor. pred Kr. ). Neskôr, keď sa ich domovinou na čas stal Sikyón, sa miestnej autorite zaviazali, že zhotovia sochy bohov, ale skôr, než tieto práce dokončili, po sťažnosti, že im bolo ublížené, odišli do Aitólie (zrejme kvôli porušeniu dohody, možno po smrti tyrana Kleisthena v roku 573 pred Kr.). Sikyón bol po ich odchode okamžite zasiahnutý hladomorom, neplodnosťou a strašným utrpením. Keď ľudia požiadali orákulum o radu ako odvrátiť hnev bohov, z delfskej veštiarne dostali túto odpoveď: úľava príde, „ak Dipoinos a Skyllis dokončia sochy bohov“. To sa im nakoniec za cenu veľkých ústupkov a peňazí podarilo a bratia sochy božstiev Apolóna, Artemidy, Hérakla a Atény dokončili.
Pausanias zaznamenal, že dielami Dipoina a Skyllida boli aj sochy Dioskúrov, sochy Anaxida a Mnasinoua a ich matiek, Hilaeiry a Foiby, všetky zhotovené z ebenového dreva (z menšej časti zo slonoviny), ktoré sa nachádzali v Argose.
Klement Alexandrijský vo svojom diele "Protreptikos pros Hellénas" (4.42) uvádza: „"Boli tam ďalší dvaja sochári, myslím, že Kréťania, podľa mena Dipoinos a Skyllis. Títo muži vytvorili sochy Dioskúrov v Argose, sochu Hérakla v Tirynte a drevenú sochu (xoanón) Artemidy Mounychie v Sikyóne."“ 
Menej spoľahlivá je správa o ich aktivite v Lýdii, ktorú zaznamenal arménsky historik Mojžiš z Chorény.
Dipoinos a Skyllis sú považovaní za zakladateľov peloponézskych sochárskych škôl, táto skutočnosť sa zhoduje s najnovšími štúdiami, ktoré uvádzajú Krétu medzi centrá vzniku a šírenia tzv. „daidalského“ umenia (pre daidalský štýl bol typický vlnitý účes, podobný parochni, frontálne zobrazenie, strnulý postoj a tvár v tvare trojuholníka. Postavy boli nahé a jedna noha bola mierne nakročená.)
Tri kopce (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Tri kopce () je názov vrchu v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Vernárom, približne južne od Popradu.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží na pomedzí Prešovského a Košického kraja, na hranici okresov Poprad a Spišská Nová Ves a zasahuje na katastrálne územie obcí Vernár, Betlanovce a Hrabušice. Najbližším sídlom je juhozápadne situovaný Vernár, južne sa nachádza osada Dobšinská Ľadová Jaskyňa a Stratená, juhovýchodne Dedinky, severovýchodne Hrabušice a Betlanovce a severne Hranovnica. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj a rovnomennej národnej prírodnej rezervácie.
Opis.
Tri kopce dominujú severnej časti Slovenského raja, ktorú zo západu vymedzuje Vernárska a od východu Pílska dolina. Severným smerom sa nachádza Vysoká () a Baba (), východným Krompľa (), Bykárka (), Suchý vrch () a Cigánka (), južným Havrania skala (), Štrbáková (), Vahan (), Kopanec (), Javorina () a Popová () a západným Kráľova hoľa (), Predná hoľa (), Barbolica (), Koreň () a Zbojnícka (). Západnú časť odvodňuje Vernársky potok do Hornádu, juhovýchodné prítoky Veľkej Bielej vody. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Levočské vrchy, Branisko, Volovské vrchy, východnú časť Nízkych Tatier a Vysoké Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník a najbližším je červeno značený chodník z rázcestia Bľajzoch v Pílskej doline do obce Vernár.
Gemma Chanová

Gemma Chanová (* 29. november 1982, Londýn, Anglicko, Spojené kráľovstvo) je anglická herečka, čínskeho pôvodu. 
Detstvo a mladosť.
Chanová sa narodila v Londýne v Anglicku. Jej rodičia emigrovali do Londýna z Hongkongu. 
Kariéra.
Chanová si zahrala v roku 2015 v televíznom seriály "Humans", kde účinkovala do roku 2018. V roku 2018 si zahrala po boku Margot Robbie a Saoirse Ronan vo filme "Mária, kráľovná škótska". V roku 2021 dabovala postavu Namaari v animovanom filme "Raya a posledný drak". O rok neskôr, si zahrala po boku Florence Pugh, Harryho Stylesa a Olivie Wilde, vo filme "Neboj sa, zlatko".
Súkromný život.
Chanová chodila v rokoch 2011 až 2017 s anglickým komikom Jackom Whitehallom. V roku 2018 začala chodiť s anglickým hercom Dominicom Cooperom. Spoločne bývajú v Londýne. Chanová sa venuje aktivizmu.
Kopolymér

Kopolymer je polymér, ktorý je tvorený viacerými druhmi monomérov. Polymerizácia monomérov na kopolyméry sa označuje ako kopolymerizácia. Kopolyméry možno charakterizovať mnohými chemickými metódami, napríklad NMR spektroskopiou alebo vylučovacou chromatografiou, pomocou ktorých možno zistiť ich veľkosť molekúl, hmtonosť, vlastnosti a zloženie materiálu. 
Medzi komerčne dostupné kopolyméry patria akrylonitrilbutadiénstyrén (ABS), styrén-butadiénový kaučuk (SBR), nitrilová guma a iné. Všetky uvedené polyméry vznikajú reťazcovou polymerizáciou. Ďalším spôsobom výroby kopolymérov je postupná polymerizácia, pomocou ktorej vzniká napríklad kopolymér nylon-12/6/66, ktorý je tvorený nylonom 12, nylonom 6 a nylonom 66, a takisto kopolyestery.
Pevniny a vrchy 2 (Rarity)

Pevniny a vrchy 2 (Rarity) je názov kompilácie nahrávok slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 2000 ju na základe povolenia z licencií viacerých hudobných vydavateľov vydalo hudobné vydavateľstvo Bonton Music. Kompilácia, ktorá je zbierkou hudobných nahrávok od Deža Ursinyho voľne nadväzuje na predošlú oficiálnu kompiláciu, ktorá v roku 1997 vyšla u toho istého vydavateľstva pod názvom "Pevniny a vrchy".
Ústav pre štúdium totalitných režimov

Ústav pre štúdium totalitných režimov (česky "Ústav pro studium totalitních režimů", ÚSTR) je organizačná jednotka Českej republiky, ktorá sa venuje vedeckému štúdiu a vysvetľovaniu obdobia dvoch totalitných režimov v Česko-Slovensku, komunizmu a nacizmu. Podľa iniciátorov vzniku ústavu by sprístupnenie archívov a údajov malo zabrániť skresleniu výkladu českých dejín.
Inštitúcia bola zriadená 1. augusta 2007 zákonom, ktorý definuje jej poslanie a úlohy. Najvyšším orgánom ústavu je Rada ústavu, ktorú tvorí sedem členov volených Senátom Parlamentu Českej republiky na obdobie 5 rokov.
Činnosť.
Ústav vydáva časopis "Pamäť a dejiny (Paměť a dějiny)." Archív bezpečnostných zložiek vydáva časopis "Securitas Imperii".
Na podporu činnosti ústavu bola zriadená aj osobitná podriadená inštitúcia, Archív bezpečnostných zložiek,
Inštitút prezentuje výstavy z iných krajín a pripravil vlastné putovné výstavy. Výstava "„Praha objektívom tajnej polície“" bola prvýkrát predstavená v roku 2009 na Stálom zastúpení Českej republiky pri Európskej únii v Bruseli; jej recenzia bola uverejnená v Harvardských novinách, v ktorých Mark Kramer, spolupracovník a riaditeľ Harvardského projektu pre štúdium studenej vojny, komentoval rozsah monitorovania bežných ľudí komunistickým režimom. „Česká tajná polícia sa veľmi snažila sledovať ľudí, ktorí boli úplne neškodní. Neboli to žiadni teroristi. Neboli nebezpečenstvom pre štát.“
Ústav sa dlhodobo zaoberá témami ako napríklad Čechoslováci v gulagu.
Štefan Lovič

Ing. Štefan Lovič (* 1. január 1924, Česko-Slovensko – † 1. júl 1993, Pezinok) bol predseda MsNV v rokoch 1956 – 1985 a v rokoch 1965 – 1967 externý učiteľ stredného odborného učilišťa v Pezinku.
Po výhre vo voľbách v roku 1971 pokračoval vo svojej funkcii predsedu MsNV.