burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Slovenský kras

Slovenský kras (zastarano "Juhoslovenský kras") je krajinný celok geomorfologickej oblasti Slovenské rudohorie. Bol tu vyhlásený Národný park Slovenský kras.
Polohopis.
Južný okraj vymedzuje štátna hranica s Maďarskom, východným smerom leží Košická kotlina, severne Volovské vrchy, Rožňavská kotlina a Revúcka vrchovina. Západným smerom nadväzuje Juhoslovenská kotlina a Bodvianska pahorkatina.
Charakteristika.
Slovenský kras je tvorený vápencovými náhornými planinami oddelenými hlbokými údoliami s množstvom podzemných i povrchových krasových javov. Najvyššími vrcholmi tejto oblasti je Dvorník () a Matesova skala ().
V minulosti bolo celé územie zalesnené listnatými lesmi. Pôvodné dubové, lipové, habové a bukové porasty však boli čiastočne vyťažené. Neporušené lesné porasty sa zachovali v hlbokých roklinách a na svahoch ťažko prístupných planín. V oblasti slovenského krasu rastie veľmi mnoho druhov chránených teplomilných rastlín. Vzácne rastlinné spoločenstvá sa vyskytujú na silno zamokrených lúkach v okolí Štítnického potoka. Pestré prírodné podmienky ovplyvňujú rozšírenie a vývoj živočíchov. Miešajú sa tu druhy horské, lesné i stepné. Špecifické druhy živočíchov žijú v jaskyniach a priepastiach. 
Slovenský kras odvodňujú rieky Slaná, Muráň a Turňa s väčším množstvom drobnejších prítokov. Slovenský kras patrí do teplej klimatickej oblasti so zimnými priemernými teplotami −2−5 °C a letnými teplotami 1618 °C. Počet dní so snehovou pokrývkou sa pohybuje okolo 6080, počet letných dní medzi 3050.
Na území Slovenského krasu sa nachádza okolo 1300 jaskýň, z ktorých je sprístupnená Domica, Gombasecká jaskyňa, Jasovská jaskyňa, Krásnohorská jaskyňa a Ochtinská aragonitová jaskyňa.
Podcelky.
Slovenský kras sa delí na 9 podcelkov, ktoré zahŕňajú aj 2 časti:
Ochrana prírody.
Národný park Slovenský kras sa rozprestiera na juhovýchode Slovenska. S hraničiacim Aggteleckým národným parkom (Maďarsko) tvorí jednotný celok, ktorý ako súvislé územie svojou rozlohou predstavuje najrozsiahlejšie krasové územie planinového typu v strednej Európe. Na ploche vytvára Slovenský kras svojou prírodnou a kultúrnohistorickou rozmanitosťou jednu z najkrajších oblastí Slovenska. Za chránenú krajinnú oblasť bol Slovenský kras vyhlásený v roku 1973 a v roku 1977 bol ako prvý na Slovensku zaradený do medzinárodnej siete biosférických rezervácií v rámci programu UNESCO Človek a biosféra a patrí tak medzi jednu zo štyroch slovenských biosférických rezervácií .
Ján Bežo

Ján Bežo (* 21. marec 1842, Nitrianska Streda – † 24. júl 1905, Senica) bol slovenský učiteľ a nakladateľ.
Život.
Narodil sa v Nitrianskej Strede v okrese Topoľčany. Gymnázium navštevoval v Modre a v Bratislave, učiteľský ústav v Šoporni. Vyučoval v Šoporni, v Uhrovci, v Beckove a od 21. septembra 1862 v Senici. V roku 1867 navštívil Nemecko, Švajčiarsko a Taliansko, kde študoval vyučovacie metódy na základných školách. Po 27 rokoch učiteľského pôsobenia sa v júli 1888 dobrovoľne vzdal učiteľského povolania a založil v Senici tlačiareň. V Senici nadviazal priateľské styky s J. M. Hurbanom. 
Ján Bežo náhle zomrel v Senici 24. júla 1905. Senica si uctila Jána Bežu pamätnou tabuľou na bývalej ev. škole dňa 28. septembra 1941. 
Dielo.
Ján Bežo bol autorom a vydavateľom 15 učebníc pre národné školy, ktoré vyšli spolu v 68 vydaniach. Vydával "Knižnicu zábavného a užitočného čítania" a edíciu "Divadelné hry pre mládež". Vydal veselohru v 3 dejstvách "Molier: Nasilu stal sa lekárom". Vydával časopis pre deti "Noviny mladých". 
Jeho kniha "Silozpyt čili fyzika pre národné školy" vyšla v r. 1871. Prvé vydanie Silozpytu sa rozobralo počas jedného roka. Druhé vydanie vyšlo v r. 1873. V Predmluve autor upozorňuje, že texty na učenie spamäti pre žiakov sú vysádzané väčšími typmi písma, drobnejšia sadzba je pre výklad učiteľa. Ďalej radí, kde vo Viedni a v Budapešti dostať fyzikálne pomôcky. V exemplári (Bežovej Fyziky), vypožičanom z Univerzitnej knižnice v Bratislave, nachádzame podpis Vladimíra Clementisa z roku 1920, teda používala sa ešte po 47 rokoch. Možno konštatovať, že Bežov "Silozpyt čili fyzika" splnil svoje poslanie.
Kyla Cole

Kyla Cole, vlastným menom "Martina Jacová", (* 10. november 1978, Prešov) je slovenská modelka a erotická herečka. Dnes sa považuje za jeden z najdrahších erotických modelov sveta.
Po páde komunizmu odišla do USA. Do modelingovej scény sa dostala v marci 2000, kedy bola vymenovaná za „Pet of the month“ (domáci maznáčik mesiaca) Penthousu. Má za sebou stovky výstupov (fotky, filmy) - spravidla nahá - a je na obaloch najpopulárnejších erotických časopisov sveta. 
Účinkovala v mnohých filmoch porno režiséra Andrewa Blakea (vo filmoch "Blonde and brunettes" a "Exhibitionists" v roku 2001 a "The Villa" v roku 2002), ako aj vo filme "Pets in paradise" 2001 od Penthousu. Údajne pracuje na ďalšom filmovom projekte. 
Od augusta 2003 do apríla 2004 bola moderátorkou týždennej relácie Láskanie na slovenskej televíznej stanici TV Markíza. 
Vlastní a prevádzkuje vlastnú webstránku, prostredníctvom ktorej je v kontakte so svojimi fanúšikmi.
Ján Bobok

PhDr. Ján Bobok (* 16. október 1936, Trnava – † 27. november 1984, Bratislava) bol slovenský pedagóg a matematik. Patril medzi nadšencov a priekopníkov novej koncepcie vyučovania matematiky a zaslúžil sa o jej zavedenie na školách.
Životopis.
Narodil sa v Trnave. Po ukončení štúdia matematiky a fyziky na Vyššej pedagogickej škole v Bratislave pôsobil na základnej škole v Bratislave, na Košickej ulici od 1. septembra 1963 do 30. júna 1970. Venoval sa problematike vyučovania matematiky. Svoje odborné poznatky a didaktické skúsenosti uplatnil ako vedecko-výskumný pracovník a metodik vyučovania matematiky na Výskumnom ústave pedagogickom v Bratislave. Zomrel 27. novembra 1984 v Bratislave.
Prínos.
Veľmi aktívne sa podieľal na vypracovaní novej koncepcie vyučovania matematiky na základnej škole, na tvorbe metodických materiálov pre učiteľov, na ich preškoľovaní a ako pracovník VÚP a hlavný autor usmerňoval tvorbu učebníc matematiky. Publikoval v časopisoch "Matematika a fyzika ve škole", "Matematické obzory", "Komenský", a aj takto odovzdával učiteľom svoje pedagogické poznatky a skúsenosti.
Ján Bobok má veľký podiel na skvalitňovaní vyučovania matematiky na základných školách, kde žiak získava základné vedomosti a poznatky na ktoré potom nadväzuje pri ďalšom štúdiu. Jeho prácu ocenila aj Jednota slovenských matematikov a fyzikov udelením Vyznamenania Matematickej sekcie JSMF za zásluhy o rozvoj vyučovania matematiky roku 1978 a v tom istom roku obdržal aj čestné uznanie Jednoty.
Krakovská republika

Krakovská republika alebo Slobodné mesto Krakov (, dlhý tvar: "Wolne, Niepodległe i Ściśle Neutralne Miasto Kraków z Okręgiem") bol štátny útvar vytvorený na Viedenskom kongrese, kontrolovaný troma vtedajšími mocnosťami: Pruskom, Ruskom a Rakúskom. Krakovská republika existovala v rokoch 18151846, oficiálne vznikla 3. mája 1815.
Rozloha republiky bola 1164 km² a zahrňovala okrem samotného mesta aj jeho okolie. Na území republiky roku 1815 žilo 88 000 obyvateľov. V roku 1818 Slobodné mesto Krakov získalo svoju ústavu. Pri svojom vzniku požívalo vysokú autonómiu. Ústava garantovala záruky zákonodarnej a exekutívnej moci. Republika mala vlastný parlamentZbor reprezentantov ("Zgromadzenie Reprezentantów") i vládu ("Senat Rządzący"). Vláda mala 13 členov: prezident, 8 členov volených parlamentom, 2 cirkvou a 2 Univerzitou. Ústava a zákony boli založené na občianskom Napoleonovom zákonníku a Francúzskom obchodnom a trestnom práve.
Republika bola bezcolnou zónou s právom obchodovať s Pruskom, Rakúskom a Ruskom. 
Jagielovska Univerzita ("Uniwersytet Jagielloński") mohla prijímať študentov zo všetkých troch obsadených častí Poľska.
Počas novembrového povstania rokov 18301831 bol Krakov centrom pašovania zbraní do Poľského kráľovstva ("Kongresówka"). Po porážke povstania tri mocnosti značne obmedzili právomoci Krakova. V rokoch 18361841 bolo pod rakúskou okupáciou. 
Koniec samostatnosti mesta priniesla porážka Krakovského povstania v roku 1846. Po jeho vypuknutí vkročili do mesta vojská okupantov. 16. novembra 1846 Rakúsko anektovalo územie "Slobodného mesta Krakov".
Po pripojení k Rakúsku sa Krakov a jeho okolie stal súčasťou rakúskej provincie Halič ("Galícia").
Ján Nepomuk Herkeľ

Ján Nepomuk Herkeľ (* 22. január 1786, Vavrečka, Slovensko – † pred 1853) bol slovenský národovec, advokát a spisovateľ.
Životopis.
Bol absolvent filozofického a právnického kurzu v Pešti, kde pôsobil po roku 1830 ako advokát. Patril do kruhu slovenských národovcov v Pešti, sústredených okolo Martina Hamuljaka. V roku 1827, keď v Lajoškomáre vrchnosť nariadila palicovať miestnych obyvateľov – Slovákov pre prejavy slovenského národného cítenia, Herkeľ zostavil žiadosť týchto občanov adresovanú Kráľovskej uhorskej miestodržiteľskej rade, v ktorej odsudzoval protiprávny postup sudcov, ale aj všetky maďarizačné akcie.
Tvorba.
V roku 1826 vydal v Budíne dielo "Elementa universalis linguae Slavicae" (Základy všeobecného slovanského jazyka), v ktorom propagoval potrebu vytvorenia jednotného všeslovanského jazyka. K filologickej problematike sa vrátil roku 1836 v almanachu "Zora" vydanom Martinom Hamuljakom, v ktorom v článku "Premena" sa pokúsil vytvoriť osobitný slovenský spisovný jazyk, odchylný od Bernolákovej jazykovej normy.
Z toho istého roku pochádza asi aj Herkeľov vlastnoručný latinský koncept žiadostí o povolenie tzv. Novín slavianských, ktorých vydavateľom a redaktorom mal byť on sám.
Literárny noviny všeslovanské

Literárny noviny všeslovanské je označenie slovanských novín, o ktorých vydávanie sa neúspešne pokúsil Frano Kurelac v 30-tych rokoch 19. stor..
Predohra.
Kurelac bývalý študent ev. lýcea v Bratislave a chorvátsky mladík a veľký stúpenec štúrovcov dobre ovládajal všetky slovanské jazyky a osvojil si aj učenie Jána Kollára o slovanskej vzájomnosti. Preto sa aj snažil novinárstvo postaviť do jej služieb. Kurelac, ktorý v Pešti bol v úzkych priateľských stykoch s uvedomelým Slovákom Alexandrom Vrchovským, chcel tu založiť Literárny noviny všeslovanské, napriek tomu, že si uvedomoval, že ide o veľmi rozsiahle podujatie, ktoré by si vyžadovalo podporu a spoluprácu mnohých vzdelaných Slovanov. 
Podoba novín.
Kurelac predložil Alexanderovi Vrchovskému náčrt svojich nádejných novín, ako aj ich zameranie: 
1. Spis tento musel by mať charakter novín a nie časopisu. 
2. V každom nárečí, bez ohľadu na úzkosť, alebo širokosť kmeňovú (kmeň tu Kurelac používal miesto pomenovania národ), bolo by potrebné písať. 
3. Iba hlavní spisovatelia by mali právo vládnuť nad týmto spisom a svoje príspevky doň posielať. 
4. Čokoľvek prospechu literárneho Slovanstva môže poslúžiť, mohlo by tu mať miesto, hlavne však posudok, alebo kritika, mluvospit ( jazykoveda) a dejepis… 
Kurelac sa na tomto istom mieste zmieňuje aj o nádejných dopisovateľoch a podporovateľoch novín všeslovanských, medzi ktorými by podľa neho, nemali chýbať predstavitelia poľských emigrantov vo Francúzsku (Mickiewicz) , z Bruselu (Lelevel). Z Rusov by tu mali byť významní učenci (Koppen, Pogodin, Gnědič, Venelin, Jazygov) , pričom počíta aj s osobnosťami slovenskými, českými a chorvátskymi. Tvrdí, že J. Kollár mu už dávnejšie sľúbil pomoc pri tomto medzinárodnom podujatí. 
Ako vidieť v Literárnych novinách všeslovanských chcel Kurelac uverejňovať príspevky vo všetkých slovanských jazykoch. Ich ťažiskom mali byť úvahy o slovanskej vzájomnosti, historické, jazykovedné články i recenzie a kritiky odbornej i umeleckej literatúry. 
Nevieme, prečo sa tento Kurelacov návrh nestretol medzi slovenskými národovcami s väčším ohlasom, ako ani to, že Kurelac nepodal na nadriadený úrad žiadosť o vydávanie spomínaných novín. Podľa všetkého aj tento návrh zapadol, pretože zmienky o jeho ďalších osudoch sa v súdobej korešpondencii nenachádzajú.
Slovenské pohľady

Slovenské pohľady môžu označovať:
Slobodné mesto Gdansk (medzivojnové obdobie)

Slobodné mesto Gdansk (; ) bol samostatný štát, ktorý vznikol 15. novembra 1920. Územie štátu zahŕňalo samotné mesto Gdansk a jeho okolie (Zoppot; po poľsky: Sopot), Tiegenhof (Nowy Dwór Gdański) a Neuteich (Nowy Staw), 252 dedín a 63 usadlostí (v súčasnosti powiaty: Gdańskie Wyżyny, Gdańskie Niziny a Wielkie Żuławy), ktoré boli od roku 1815 súčasťou Pruska a od roku 1871 Nemecka. Rozloha štátu bola 1,952 km² (1893 bez vodných plôch); na jeho území v roku 1919 žilo 357 000 obyvateľov (408 000 v roku 1934). Nemci však tvorili viac ako 90 % obyvateľov, Poliaci len okolo 410 %. Úradným jazykom v meste bola nemčina.
Štát bol zriadený Versailleskou zmluvou (10. januára 1920), bol odčlenený od Nemecka a pod ochranou Spoločnosti národov a Poľsko tu malo rezervované isté práva. Mestský štát mal vlastnú ústavu, hymnu, parlament ("Volkstag") a vládu. 
Gdansk tvoril s Poľskom colnú úniu. Železnica vedúca z Poľska do Gdanska bola spravovaná Poľskom. Poľsko malo rovnako vojenskú základňu v prístave Westerplatte (od roku 1924). V meste existovali dva poštové úrady: mestský a poľský, Poľsko malo v meste vlastnú telefónnu a telegrafickú službu. Poľsko mohlo vyvážať a dovážať svoje tovary cez gdanský prístav. Zástupcom Poľska v Slobodnom meste Gdansk bol generálny komisár Poľskej republiky ("Komisarz Generalny Rzeczypospolitej Polskiej").
9. novembra 1920 bola podpísaná poľsko-nemecká zmluva. Podľa nej Poľsko zastupovalo Gdansk v zahraničí a taktiež zodpovedalo za ochranu jeho obyvateľov a ich záujmov vo svete, za medzinárodné zmluvy týkajúce sa mesta a registrovalo lode plávajúce pod gdanskou námornou vlajkou. Správa Slobodného mesta Gdansk sa stala hlavnou zámienkou napadnutia Poľska a vypuknutia 2. svetovej vojny.
Fašizmus a druhá svetová vojna.
V roku 1933 vyhrala voľby v Gdansku Národnosocialistická nemecká robotnícka strana (NSDAP, nacistická strana), ktorá získala 57 % hlasov, čo bolo menej ako 2/3 požadované Spoločnosťou národov na zmenu ústavy. Napriek tomu boli schválené protižidovské a protikatolícke zákony.
1. septembra 1939 Nemecko vyhlásilo pripojenie Slobodného mesta Gdansk k Tretej ríši a pristúpilo k likvidácii poľských inštitúcií v meste. 2. septembra gdanský parlament schválil pripojenie k Nemecku. Došlo k obkľúčeniu Poľskej pošty v samotnom meste Gdansk (udalosť dostala historické pomenovanie Obrana Poľskej pošty v Gdansku), prekladiska na polostrove Westerplatte a k mnohým útokom na Poliakov, ako aj k streľbe na nich. Následne sa mesto stalo súčasťou provincie Gdansk-Západné Prusko ("Reichsgau Danzig-Westpreußen"). Poliaci boli z mesta vyhnaní, Židia stihli ujsť ešte pred pričlenením mesta k Nemecku.
30. marca 1945 do mesta vstúpila sovietska Červená armáda. Nemecké obyvateľstvo bolo vyhnané a územie sa stalo súčasťou Poľskej republiky.
Anton Adalbert Bresztyenszky

Anton Adalbert Bresztyenszky - "Brestyánszky de Bresztina" (* 5. august 1786, Nitrianske Pravno – † 15. február 1850, Tihany, Uhorsko, dnes Maďarsko) bol uhorský matematik a autor učebníc.
Životopis.
Narodil sa v Nitrianskom Pravne v rodine Antona Bresztyenského a jeho manželky Anny. Pochádzal zo slovenského zemianskeho rodu pôvodom z Briestenného. Po gymnaziálnych štúdiách v Prievidzi a v Stoličnom Belehrade (Székesfehérvár) vstúpil v roku 1803 do benediktínskeho rádu. Filozofický kurz absolvoval v Rábe (Győr), teologické štúdiá v Pannonhalme, v roku 1810 ho vysvätili za kňaza. V období rokov 1810–1838 bol profesorom matematiky a fyziky na rádovom gymnáziu, resp. kráľovskej akadémii v Rábe, v roku 1813 získal doktorát filozofie na peštianskej univerzite a od roku 1838 bol vymenovaný za opáta rádového domu v Tihanyi. Na tomto poste pôsobil až do svojej smrti. Zomrel 15. februára 1851 v Tihany (dnešné Maďarsko). 
Prínos.
Zaslúžil sa o zveľaďovanie opátstva a o rozvoj Balatonfüredu ako kúpeľného centra na Balatone. Zaujala ho aj myšlienka chovu priadky morušovej a za týmto účelom dal v okolí opátstva vysadiť veľa moruší. Napísal niekoľko dobrých učebníc matematiky pre gymnáziá, resp. kráľovské akadémie a knižne vydal aj svoje prednášky z aplikovanej matematiky (mechaniky) na akadémii v Rábe. Do dejín matematiky v Uhorsku sa zapísal najmä svojou terminologickou štúdiou ("Tudományos Gyüjtemény", 1823), v ktorej zhromaždil vtedy známe maďarské odborné výrazy z matematiky, pritom mnohé z nich upravil a doplnil. V štúdii upozornil aj na potrebu zjednotenia a dotvorenia vtedy ešte neustálenej maďarskej matematickej terminológie a uverejnil aj výzvu v tomto smere. Jeho štúdia a učebnice, v ktorých uvádza aj maďarské ekvivalenty k latinským výrazom, sa stali jedným z hlavných prameňov prvého maďarského matematického terminologického slovníka ("Mathematikai müszótár", Budín, 1834) vydaného Uhorskou akadémiou vied. Za terminologickú a učebnicovú tvorbu ho v roku 1836 zvolili za člena korešpondenta UAV.
Jonáš Bubenka

Jonáš Bubenka (* okolo 1650, Ochtiná – † 18. jún 1705, Levoča) bol slovenský učiteľ, výtvarník a hudobný skladateľ.
Životopis.
Narodil sa v Ochtinej. V rokoch 1667–1670 študoval na evanjelickom kolégiu v Prešove, kde jeho učiteľom bol I.Caban. Pôsobil ako učiteľ a kantor evanjelickej cirkvi v Prešove, neskôr pred r. 1680 prešiel do Levoče, kde od r. 1682 bol profesorom tamojšieho evanjelického gymnázia. 
Zomrel 18. júna 1705 v Levoči. 
Práca.
Komponoval duchovné piesne a zhudobňoval príležitostné básne. Známym sa stal ako ilustrátor levočského vydania Komenského diela "Orbis pictus" (1685), podľa niektorých on preložil pôvodné latinské texty tejto učebnice do češtiny. Vydal aj učebnicu matematiky "Arithmeticae vulgaris nucleus" (Levoča 1689).
Marcin Bylica

Marcin Bylica (* 1433, Olkusz, Poľsko – † 1493, Budín) bol poľský astronóm.
Život.
Marcin Bylica sa narodil v Olkusze (Poľsko). Bol absolventom krakovskej univerzity, kde začal aj svoju dráhu univerzitného profesora, neskôr prednášal na univerzitách vo Viedni a Bologni. Od roku 1465 pôsobil v Uhorsku, 1472–1490 bol dvorným astrológom panovníka Mateja Korvína a v rokoch 1467–1472 prednášal na bratislavskej Academii Istropolitane, neskôr v Budíne. Bol priateľom a spolupracovníkom ďalšieho profesora Academie Jána Müllera Regiomontana, s ktorým sa zoznámil ešte v Taliansku. Spolupracovali nielen v oblasti astronómie, ale aj pri zostavovaní šesťmiestnych tabuliek tangens – prvých v európskych dejinách matematiky – a na iných trigonometrických, resp. astronomických tabuľkách. Na bratislavskej univerzite prednášal matematiku a tzv. computus. V rámci svojich astronomických meraní uskutočňovaných v r. 1474 po celom Uhorsku stanovil zemepisné šírky mnohých uhorských miest. Zaoberal sa aj astrológiou a v spolupráci s viedenským dominikánom, mechanikom Jánom Dornom aj zhotovovaním astronomických prístrojov. Svoju knižnicu a zbierku prístrojov venoval krakovskej univerzite, na ktorej pôsobil v posledných desaťročiach svojho života. Zomrel v roku 1493 v Budíne.
Konštantný symbol

Konštantný symbol používaný v platobnom styku na Slovensku sa tvorí ako štvormiestne číslo, pričom:
Konštantné symboly sa zaraďujú do 10 tried, od 0 do 9, takto:
Premenná časť konštantného symbolu (X) sa zaraďuje do 10 skupín, od 0 do 9, takto:
Konštantné symboly s označením „B“ sa používajú iba v prevodných príkazoch vykonávaných bankami.
Pozri aj.
Zdroj:
Zoznam bánk na Slovensku

Zdroj: Národná banka Slovenska
Medzinárodné bankové číslo účtu

Medzinárodné bankové číslo účtu (, skr. IBAN) je medzinárodne štandardizovaná forma čísla bankového účtu, ktorá umožňuje strojové automatizované spracovanie bezhotovostných platieb, jednoznačnú identifikáciu účtu, krajiny a bankovej inštitúcie príjemcu platby a tým minimalizuje chybovosť, zjednodušuje a urýchľuje medzinárodné bezhotovostné platby.
Koncept IBAN bol vytvorený Európskym výborom pre bankové štandardy v spolupráci s Medzinárodnou organizáciou pre normalizáciu (ISO) a jeho podoba je definovaná v medzinárodnej norme ISO 13616. Aj keď pôvodne mal IBAN uľahčovať bezhotovostné prevody iba medzi krajinami Európskej únie, v súčasnosti tento štandard využíva väčšina európskych krajín, ale aj krajiny na Blízkom a Strednom východe, či v Karibiku. Podľa registra organizácie SWIFT, ktorá je od roku 2006 registračnou autoritou pre IBAN, ho v marci 2016 používalo 71 krajín sveta.
Štruktúra IBAN.
IBAN môže byť tvorený max. 34-znakovou kombináciou písmen a číslic. V písomnej forme je IBAN medzerami rozdelený na skupiny po 4 znaky, v elektronickej forme sa medzery medzi skupinami znakov vypúšťajú.
IBAN tvorí kombinácia veľkých písmen a číslic v nasledovnej štruktúre:
Slovensko.
Na Slovensku je IBAN povinný od 1. februára 2016. IBAN pre slovenské banky má vždy 24 znakov:
Erik Erikson

Erik Homburger Erikson (* 15. jún 1902, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko – † 12. máj 1994, Harwich, Massachusetts, USA) bol nemecko-americký vývinový psychológ a psychoanalytik rakúskeho pôvodu známy svojou teóriou psychosociálneho vývoja človeka a svojím pojmom „kríza identity“. Bol 12. najcitovanejším psychológom v 20. storočí.
Eriksonove fázy psychosociálneho vývoja

Eriksonove fázy psychosociálneho vývoja vypracované Erikom Eriksonom opisujú 8 vývojových stupňov, ktorými prechádza zdravo sa vyvíjajúci človek od detstva po neskorú dospelosť. V každej fáze človek stretáva a prekonáva nové výzvy. Každá fáza je postavená na úspešnom zvládnutí predchádzajúcich fáz. Výzvy a fázy úplne nezvládnuté môžu prinášať problémy v budúcnosti.
Fázy.
Dieťa sa učí nemať nadmernú úzkosť alebo hnev, ak mu matka zmizne z dohľadu. Matka sa mu stáva vnútornou istotou, vďaka pravidelnosti a predvídateľnosti jej opatery a blízkosti. 
Dieťa si tiež uvedomuje pominuteľnosť prítomnosti žiadúcich predmetov ako sú napr. bradavky, či matkina starostlivosť. Nedostatok základnej dôvery sa psychopatologicky prejavuje v infantilnej schizofrénii. Tiež sa to napr. prejavuje u dospelých v únikových „riešeniach“ depresií, kedy vonkajšie zlo miešame s vnútorným. Zvlášť v krízach lásky, dôvery a viery môžu v dospelosti viesť k iracionálnym postojom. 
Ľudské inštitúcie sa vyvíjali v zhode so životným cyklom človeka a tak aj v každom náboženstve môžeme sledovať detinské či detské odovzdávanie sa Darcovi (darcom). Takisto primitívna náboženská snaha o odpykanie si zla prichádzajúceho zvonka má korene vo vzťahu k materskému lonu (vesmíru) tohoto vývojového štádia.
Počas získavania kontroly nad vylučovaním a motorickými schopnosťami začína dieťa preskúmavať svoje okolie. Rodičia stále poskytujú dieťaťu bezpečnú oporu, z ktorej sa vydáva do okolia uskutočňovať ich vôlu. Trpezlivosť a povzbudenie od rodičov napomáha vyvíjať autonómiu dieťaťa. Reštriktívni rodičia s väčšou pravdepodobnosťou vštiepia do dieťaťa pocity pochybností o sebe a neochotu čeliť novým výzvam.
Aby bolo možné čeliť strachu zo straty ega v situáciach vyžadujúcich sebazrieknutie, telo a ego musia byť schopné ovládať orgány a iné telesné konflikty. Vyhýbanie sa týmto skúsenostiam vedie k otvorenosti a sebapohlteniu.
Konflikt intimity a izolácie vzniká medzi 19 a 34 rokom. Na začiatku tohto štádia sa uzatvára konflikt identity a konfúzií rolí, ktorý vtedy ešte pretrváva (Erikson, 1950). Mladí dospelí majú stále tendenciu nechať s priateľmi splynúť svoje identity. Chcú sa zaradiť. Podľa Eriksona identita môže izolovať. Obávame sa odmietnutia zo strany druhého, resp. rovnakého pohlavia, či od vlastných rodičov. Máme skúsenosti s bolesťou, ktorou je pre mnohých z nás odmietnutie; naše ego ju nie je schopné uniesť. Erikson tiež tvrdí, že "intimita má svoj náprotivok v rezervovanosti, t. j. pripravenosti izolovať sa a v prípade nutnosti zničiť sily či ľudí, ktorých povaha pripadá tej našej nebezpečná a ktorých teritórium zasahuje do oblasti našich intímnych vzťahov (Erikson, 1950)."
Anonymova kronika

Anonymova kronika (iné názvy: Činy Uhrov, Skutky Uhrov, Gesta Hungarorum, lat. "Gesta Hungarorum") je kronika neznámeho kráľovského notára, známeho neskôr pod označením "Anonymus" alebo "Magister P.", ktorá vznikla okolo roku 1200 alebo o čosi skôr v 12. storočí.
Autor sa v kronike sám označuje ako "P." ("P. dictus magister et gloriosissimi condam regis notarius") – i keď P. môže značiť tiež skratku "praedictus" ("prv menovaný") alebo ako "Anonymný notár kráľa Bela" ("Anonymus regis Belae notarius"), pričom slovo "Anonymus" možno chápať ako meno "Anonym" alebo ako prívlastok "anonymný". Kráľom Belom sa pravdepodobne myslí uhorský kráľ Belo III.
, hoci iní historici ho identifikujú ako Bela IV (Matej Bel, Martin Homza). Jediný zachovaný rukopis kroniky je uschovávaný v Széchényiho národnej knižnici v Budapešti. Úvod k prvému knižnému vydaniu napísal Matej Bel a historickú mapu Uhorska podľa kroniky vypracoval Maximilián Hell.
Dielo.
Kronika opisuje dejiny Maďarov od pravlasti v Skýtii až po knieža Gejzu a založenie uhorského štátu, so silnou aktualizáciou významu oligarchie. Anonymova kronika zakladá stredovekú, latinsky písanú uhorskú historiografiu. Väčšina osôb a udalostí je autorovou fikciou, sčasti zrejme prevzatou zo staršej ústnej tradície. Anonymus nezmieňuje doložené historické postavy ako sú veľkomoravský Svätopluk, východofranský cisár Arnulf Korutánsky a Boris I., prvý bulharský kresťanský cár. Naopak žiaden z oponentov príchodu Maďarov (bulharský Salan, Menumorout, alebo Vlach Gelou) nie je spomínaný v iných prameňoch.
Podľa kroniky zabrali Maďari krajinu vojensky, pomocou ľsti, ale aj sobášnym aktom:
Beckov

Beckov môže byť:
Daniel Fischer (lekár)

Daniel Fischer (* 9. november 1695, Kežmarok – † 18. september 1746, Kežmarok) bol slovenský prírodovedec a lekár.
Život.
Narodil sa v Kežmarku. Podobne ako veľa jeho krajanov študoval na univerzite vo Wittenbergu (1713–1716), kde získal titul doktora medicíny. Po návrate do Kežmarku sa stal komitátnym lekárom Liptovskej a Spišskej stolice. Bol tiež mestským lekárom v Kežmarku, kde založil súkromnú lekársku školu. Istý čas bol aj osobným lekárom ostrihomského arcibiskupa Mikuláša Csákyho. Hoci prežil celý život v Kežmarku, nikdy nevyučoval na tamojšom lýceu. Už v r. 1719 sa stal členom nemeckej spoločnosti prírodovedcov Academia Leopoldina. Cisár Karol VI. mu udelil v roku 1722 titul uhorského zemana.
Práca.
Zaoberal sa prípravou liečiv, pripravil tzv. karpatský olej z limby a kosodreviny. Na liečbu kiahní používal mliečnu kúru založenú na ľudovej liečbe tejto choroby kyslým mliekom. Napísal správu o epidémii kiahní na Slovensku v r. 1740–1742. V r. 1735 vypracoval návrh na založenie učenej spoločnosti v Uhorsku, ktorá by tiež vydávala časopis "Acta eruditorum Pannonicae", zameraný na prírodné vedy, lekárstvo a hospodárstvo. Zámer sa napokon nerealizoval pre nedostatok financií. V mestskej knižnici v Kežmarku sa zachoval Fischerov obšírny rukopis "Princípy fyziky" z roku 1730. V tomto spise autor cituje Isaaca Newtona, prípadne úryvky z jeho "Princípií". Svet je podľa Fischera poznateľný a pôsobia v ňom sily, ktorých podstatu nepoznáme. Rukopis, v ktorom sa fyzika člení na generálnu a partikulárnu, pripomína viaceré učebnice fyziky z 18. storočia, ktoré sa pokúšali zjednotiť karteziánsku a newtonovskú fyziku. Napríklad pohybové zákony a gravitáciu Fischer vysvetľuje podľa Newtona, zatiaľ čo zrážku podľa Descarta. V rukopise je stručná časť venovaná elektrine, obsahuje však iba zastarané názory.
Sieť so vzájomným sprístupňovaním

Sieť so vzájomným sprístupňovaním (iné názvy: sieť medzi partnermi, sieť (typu) peer to peer, sieť P2P, P2P sieť, sieť (typu) rovný s rovným, sieť rovnocenných počítačov, sieť s rovnocennými uzlami, peer(-)to(-)peer, peer-to-peer network, P2P, p2p) je počítačová sieť, ktorá sa viac spolieha na výpočtovú silu koncových zariadení (počítačov) ako na sieť samotnú.
Čistý P2P prenos súborov neobsahuje ani klientov, ani servery, ale iba rovnocenné sieťové uzly, ktoré súčasne plnia voči iným uzlom v sieti úlohu servera aj klienta. Týmto sa tento sieťový model odlišuje od modelu klient-server, kde komunikácia zvyčajne prebieha cez centrálny server. Typickým príkladom prenosu súborov typu klient-server je prenos z FTP serveru a na FTP server. Jeden používateľ nahrá súbor na FTP server a potom veľa používateľov daný súbor sťahuje, pričom nie je nutné, aby nahrávajúci a sťahujúci užívateľ boli pripojení v rovnakom čase.
Pri komunikácii typu P2P vystupujú aplikácie ako rovnocenné, teda nie je tu prítomný server. Komunikácia prebieha priamo medzi klientmi a každý peer si uchováva informácie o ostatných uzloch u seba. Tento typ komunikácie však vyžaduje väčšie množstvo prenesných dát ako je tomu v prípade klient – server, ale má výhodu, že server nie je potrebný.
Peter Capek

RNDr. Peter Capek, CSc. (* 19. jún 1946, Bratislava – † 21. február 1991, Bratislava) bol slovenský matematik.
Život.
Po maturite na strednej všeobecnovzdelávacej škole r. 1964 v Bratislave študoval v rokoch 1964–1969 matematiku a fyziku, od 3. ročníka špecializáciu matematická analýza na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 1968–1971 pracoval ako asistent na Katedre matematickej analýzy Prírodovedeckej fakulty UK v Bratislave, v rokoch 1971–1973 bol na tejto katedre interným ašpirantom. V rokoch 1974–1975 si doplnil pedagogickú kvalifikáciu postgraduálnym štúdiom pedagogiky vysokých škôl na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. R. 1976 absolvoval polročný študijný pobyt na Prírodovedeckej fakulte univerzity v Breste vo Francúzsku. Akademický titul RNDr. získal r. 1974, kandidátsku dizertačnú prácu pod vedením prof. Tibora Neubrunna obhájil a vedeckú hodnosť kandidáta fyzikálno-matematických vied v odbore matematická analýza nadobudol r. 1978. Od r. 1973 pôsobil na Katedre matematickej analýzy Prírodovedeckej (od r. 1980 Matematicko-fyzikálnej fakulty UK) ako odborný pracovník, neskôr ako vedecký pracovník až do svojej smrti.
Práca.
Popri odborných a vedeckých úlohách sa značnou mierou podieľal na pedagogickej činnosti najmä v predmetoch matematickej analýzy a matematiky pre prírodovedné odbory. Podieľal sa aj na príprave celoštátnej vysokoškolskej učebnice matematiky pre geológov. Vedecky pracoval v matematickej analýze a jej matematických aplikáciách. Prispel k obohateniu pôvodnej slovenskej publikačnej produkcie v teórii reálnych funkcií a v teórii miery s aplikáciami v teórii číselného kontinua. Časť jeho prác bola publikovaná vo Francúzsku.
Alexius Cörver

Barón Alexius Cörver (staršie Alexius barón Cörverr; * 19. máj 1714, Turnianske Podhradie, dnes časť Turne nad Bodvou – † 4. jún 1747, Nitra) bol slovenský teológ, filozof a matematik.
Životopis.
Alexius Cörver sa narodil v Turnianskom Podhradí. Od r. 1731 bol príslušníkom piaristickej rehole, noviciát absolvoval v Prievidzi, neskôr pôsobil na rehoľných gymnáziách v Nitre a Pešti ako učiteľ. Vo vyšších štúdiách pokračoval v Taliansku v Carei a Ríme, potom vyučoval na kráľovskom kolégiu v Neapoli, napokon opäť na gymnáziách v Nitre a Pešti. Od r. 1746 bol riaditeľom konviktu a profesorom teológie v Nitre. Zomrel 4. júna 1747 v Nitre.
Práca.
Vo svojich filozofických prácach sa pokúša odpútať sa od scholastickej filozofie, interpretuje aj moderných autorov – Galileiho, Gassendiho, Descarta, Leibniza, Wolffa a vyzdvihuje význam empírie a prírodných vied. Tieto tézy sa pokúšal presadiť aj v rámci výukových reforiem na piaristických školách. Vo svojej učebnici geometrie ("Compendium elementorum geometricae practicae fundatum", Budín 1746) sa venuje najmä zememeračským úlohám.
Zoznam pápežov

Toto je kompletný zoznam osôb s titulom rímsky pápež. Rímsky pápež je hlavou katolíckych cirkví. Jeho súčasný úradný titul pápeža znie „biskup rímsky, nástupca kniežaťa apoštolov, prímas taliansky, arcibiskup a metropolita rímskej cirkevnej provincie, suverén štátu mesta Vatikán“. Od 6. storočia sa využíva aj titul „"servus servorum Dei"“ (sluha sluhov Božích). Ďalšími titulmi pápežov sú Summus Pontifex a Pontifex Maximus. Do roku 2006 pápežom prislúchal aj titul „patriarcha západu“. Okrem rímskych pápežov používa titul pápež ešte niekoľko kresťanských náboženských vodcov. Súčasným, 266. pápežom Katolíckej cirkvi je pápež František.
Zoznam pápežov býva často upravovaný. Každý rok je zoznam publikovaný spolu so životopismi jednotlivých pápežov v cirkevnej ročenke Annuario Pontificio. Zmeny sú spôsobované najmä pre nejasnosť platných nástupníctiev v niektorých starších dátumoch. Z prvých päťdesiatych pápežov bolo 48 vyhlásených za svätých, pričom z prvých 31 pápežov 28 zomreli ako mučeníci.
Sovia hmlovina

Sovia hmlovina (iné názvy: Planetárna hmlovina M97, Messier 97, M 97, NGC 3587) je planetárna hmlovina v súhvezdí Veľká medvedica. Objavil ju Pierre Méchain v roku 1781.
Nachádza sa východne od Meraka, bližšie k stredu súhvezdia. Názov dostala kvôli svojmu okrúhlemu tvaru s dvoma tmavšími škvrnami, akoby očami sovy. Jej uhlová veľkosť je 200“. Zaberá priestor s priemerom 2 svetelné roky, je teda približne 2 000-krát väčšia ako planetárna časť slnečnej sústavy. Podľa iného zdroja je priemer hmloviny až 7,3 ly a hmotnosť dve hmotnosti Slnka. Jej centrálna hviezda má jasnosť iba 14 mag., hoci jej povrchová teplota dosahuje 55 000 K. Hmlovina celkove patrí medzi jeden z najslabších objektov Messierovho katalógu. Je na hraniciach možností ďalekohľadu s priemerom objektívu 6 cm. Sovia hmlovina má aj svojho vizuálneho „dvojníka“, takzvanú Južnú soviu hmlovinu v súhvezdí Hydry.
Omega (hmlovina)

Omega (iné názvy: Labutia hmlovina, Podkova, Homária hmlovina, Messier 17, M 17, NGC 6618) je oblasťou H II v súhvezdí Strelec. Objavil ju Jean-Philippe de Chéseaux v roku 1745. Hmlovina Omega je oblasťou, v ktorej vznikajú nové hviezdy a svieti excitovanou emisiou, spôsobenou vysokoenergetickým žiarením mladých hviezd.
Názov Omega pochádza od Johna Herschela, ktorému jej tvar pripomínal veľké grécke písmeno omega. Jej celková jasnosť je 7,0 mag, takže sa dá pozorovať aj poľným triédrom. Na oblohe má rozmery 46´ krát 37´ a odhady jej vzdialenosti sú 3 260 svetelných rokov. Jej hmotnosť odhadujeme asi na 500 hmotností Slnka. Omega je tiež zdrojom infračerveného a rádiového žiarenia, pričom na rádiových vlnách patrí medzi najjasnejšie zdroje na oblohe. Plyn v hmlovine budí k žiareniu horúca hviezda 8,9 mag a spektrálneho typu A05e. Podobne ako Veľká hmlovina v Orióne, aj Omega je veľmi aktívnym miestom zrodu hviezd. Nové hviezdy vznikajú v hĺbke tmavých mrakov prachu a plynu. Vyše sto vysoko žiarivých mladých hviezd spektrálnych typov O a B postupne svojím žiarením odparujú tmavú prachovú prikrývku. Pred hmlovinou sa nachádza malá otvorená hviezdokopa s asi 50 hviezdami.
Julius Caesar (matematik)

Julius Caesar (* Padova v Taliansku) bol pseudonym autora elementárnych počtárskych tabuliek–násobiliek mimoriadne rozšírených v Uhorsku aj osobitne na Slovensku. 
Ich prvé vydanie bolo debrecínske z r. 1614 a posledné pochádza z r. 1823. Len na Slovensku vyšli v 17. a 18. storočí takmer v 20 vydaniach, najčastejšie pod názvom "Arithmetica practica…" a obyčajne so sprievodným textom v rôznych národných jazykoch. Ich levočské vydanie s maďarským textom z r. 1647 bolo prvou matematickou prácou vydanou tlačou na Slovensku. Zaujímavé je aj ďalšie levočské vydanie z r. 1729, v ktorom sprievodným textom je slovakizovaná čeština: "Practica arithmetica; to gest: Tabule početnj, v kteréž summa rozlyčnych wěcy, gak v kupowánj, též w prodáwánj, skrze snadný spusob spatriti a lehce se naleznauti muže…" (prvý výskyt slovakizovanej češtiny v matematickej publikácii).
Jozef Balala

Jozef Balala (* 18. marec 1915, Čachtice – † 1980, Bratislava) bol slovenský pedagóg a matematik.
Životopis.
Jozef Balala sa narodil v Čachticiach. Bol odborníkom v oblasti deskriptívnej geometrie. Po vysokoškolských štúdiách pôsobil na Katedre deskriptívnej geometrie Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave do roku 1949.
Deskriptívnú geometriu vyučoval na Dievčenskom gymnáziu Dunajská ul., na Gymnáziu ul. ČA, ako triedny učiteľ pôsobil na 4. jedenásťročnej škole na Jelenej ul. a neskôr od roku 1959 na Gymnázium Jura Hronca v Bratislave. Jeho žiaci dosahovali výborné výsledky v najvyšších kolách matematickej olympiády. 
V roku 1967 bol jedným zo zakladateľov a dlhoročným vedúcim "Klubu stredoškolských profesorov matematiky" v Bratislave. V letných prázdninách organizoval kurzy deskriptívnej geometrie pre stredoškolských učiteľov. Zúčastňoval sa pri tvorbe učebníc matematiky i ako spoluautor "Zbierky úloh z matematiky".
K jeho menu sa viaže priekopnícka práca pri zrode programátorských tried na Gymnáziu Jura Hronca.
Jozef Balala zomrel v Bratislave v decembri 1980.
Antonín Bečvář

RNDr. Antonín Bečvář (* 10. jún 1901, Stará Boleslav – † 10. december 1965, Brandýs nad Labem) bol český astronóm a klimatológ. Dlhé roky pôsobil na Slovensku.
Život.
Narodil sa v Starej Boleslavi. Vyštudoval na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, kde získal doktorát prírodných vied. Na Slovensku pôsobil od roku 1937 ako klimatológ Štátnych kúpeľov na Štrbskom Plese. Inicioval postavenie astronomického observatória na Skalnatom plese a bol jeho prvým riaditeľom (1943–1950). Založil tu tradíciu výskumu Slnka a medziplanetárnej hmoty. Už od vzniku Prírodovedeckej fakulty Slovenskej univerzity v Bratislave prednášal astronómiu. V roku 1944 sa stal prednostom novozriadeného Astronomického ústavu PFSU a viedol ho až do roku 1952, keď sa ústav stal súčasťou novovytvorenej Katedry astronómie, geofyziky a meteorológie, ktorú viedol prof. Mikuláš Konček.
Práca.
A. Bečvář vykonal dlhoročné systematické pozorovania slnečnej fotosféry, komét a meteoritov. Objavil kométy 1942 IV a 1947 III, viedol pozorovania meteorického roja Ursíd. Je autorom viacerých prác z meteorickej astronómie a hydrológie, filmov o vývoji oblakov, obrazových publikácií "Vysoké Tatry" (1948) a "Atlas horských mrakov" (1953). Najvýznamnejším jeho dielom sú štyri veľké astronomické atlasy vychádzajúce z originálnej koncepcie: "Atlas Coeli Skalnaté Pleso" (1948) s katalógom (1951), "Atlas Eclipticalis" (1958), "Atlas Borealis" (1962) a "Atlas Australis" (1964). Boli to najmodernejšie diela svojho druhu a vyšli aj v zahraničí. Stali sa základnou pomôckou vo hvezdárňach na celom svete a používajú sa dodnes. Medzinárodná astronomická únia na jeho pamiatku nazvala jeden z kráterov na odvrátenej strane Mesiaca Bečvář (1970) a je po ňom pomenovaná planétka (4567) Bečvář.
Matej Butschany

Matej Butschany (* 12. február 1731, Zvolen – † 2. august 1796, Hamburg) bol slovenský fyzik a matematik.
Narodil sa vo Zvolene. Študoval na univerzite v Göttingene, kde získal aj doktorát. Prednášal filozofiu, logiku a matematiku na svojej materskej univerzite, neskôr v Hamburgu. Venoval sa elektrickým a iným fyzikálnym javom v atmosfére, zdokonaleniu bleskozvodu a meteorológii, o čom aj publikoval niekoľko štúdií. Bol autorom učebníc logiky a algebry (Anfangsgründe der Algebra…, Göttingen 1761, Viedeň 1767). Zomrel 2. augusta 1796 v Hamburgu.
Kelvin

Kelvin je jednotka teploty, ktorá je založená na absolútnej stupnici. Je jednou zo siedmich základných jednotiek SI. Má značku K. Kelvinova stupnica je absolútna stupnica termodynamickej teploty, ktorá ako svoj začiatok používa absolútnu nulu, teda teplotu, pri ktorej sa podľa popisu klasickej termodynamiky zastaví všetok pohyb. Kelvin je definovaný ako 1/273,16 termodynamickej teploty trojného bodu vody (presne 0,01 °C alebo 32,018 °F). Inými slovami, definícia hovorí, že trojný bod vody nastáva pri teplote presne 273,16 K.
Kelvinova stupnica je pomenovaná po inžinierovi a fyzikovi Glasgowskej univerzity Williamovi Lordovi Kelvinovi (1824 – 1907), ktorý písal o potrebe absolútnej tepelnej stupnice. Na rozdiel od Fahrenheitových alebo Celziových stupňov, pri Kelvinoch sa slovo stupeň nepoužíva.
Pre prevody medzi týmito stupnicami platí:
Hodnota absolútnej nuly je potom 0 K = −273,15 °C = −459,67 °F.
História.
V roku 1848 písal Lord Kelvin vo svojej práci, "On an Absolute Thermometric Scale", o potrebe stupnice, kde by nekonečný chlad (absolútna nula) bola najnižším bodom stupnice a ktorá by ako jednotku používala stupeň Celzia. Kelvin vypočítal, že absolútna nula bola rovná −273 °C na teplomeroch v tej dobe. Táto absolútna stupnica je dnes známa ako Kelvinova stupnica termodynamickej teploty. Záporná prevrátená hodnota Kelvinovej hodnoty -273 je 0,00366 – táto hodnota je všeobecne prijímaná hodnota koeficientu expanzie plynu pri zmene teploty o 1 stupeň Celzia.
Roku 1954 rezolúcia 3 z 10. Generálnej konferencie pre váhy a miery (GKVM) moderne zadefinovala Kelvinovu stupnicu pridaním trojného bodu vody ako jej druhého definičného rámca a priradila mu hodnotu presne 273,16 Kelvinov.
3. rezolúcia 13. GKVM v roku 1967/1968 nahradila stupeň Kelvina, °K a premenovala jednotku prírastku termodynamickej teploty na kelvin, symbol K. Štvrtá rezolúcia rovnakej konferencie zadefinovala kelvin ako 1/273,16 termodynamickej teploty trojného bodu vody.
Navrhovaná redefinícia.
Medzinárodný úrad pre váhy a miery (MUVM) začal v roku 2005 s redefiníciou jednotiek, vrátane kelvinu, pomocou prísnejších pravidiel. Definícia z roku 2010 nebola dostatočná pre teploty pod 20 K a nad 1300 K. Komisia navrhla definíciu kelvinu ako teplotnej stupnice, pre ktorú je hodnota Boltzmannovej konštanty presne 1,3806505×10−23 J/K. Podľa tejto hodnoty je aktuálne (2023) kelvin definovaný v rámci sústavy SI, kde došlo k redefinícii v roku 2019. Z praktického pohľadu je redifinícia nepovšimnutá, voda stále mrzne pri 0 °C (273,15 K, 32 °F).
Praktické použitie.
Farebná teplota.
Kelvin sa často používa na meranie farebnej teploty svetelných zdrojov. Farebná teplota je založená na princípe, že čierne teleso vyžaruje žiarenie, ktorého farba závisí na teplote žiariča. Čierne telesá s teplotou pod 4000 K sú červené a tie s teplotou nad 7500 K modré. Farebná teplota je dôležitá vo fotografii. V astronómii je na nej založená klasifikácia hviezd a ich pozícia v Hertzsprungovom-Reussellovom diagrame, napríklad fotosféra Slnka má efektívnu teplotu 5778 K.
Kelvin ako jednotka šumu.
V elektronike sa kelvin používa ako indikátor šumu obvodu vzhľadom na pozadie.
Stupeň Fahrenheita

Stupeň Fahrenheita (značka °F) je jednotka teploty pomenovaná po nemeckom fyzikovi Danielovi Gabrielovi Fahrenheitovi (1686-1736). Dnes sa používa hlavne v USA.
Vychádza z dvoch základných referenčných bodov: 
Neskôr boli referenčné body upravené na 32 °F pre bod tuhnutia vody a 212 °F bod varu vody. Tieto referenčné body sú od seba vzdialené 180 stupňov, teda jeden stupeň Fahrenheita zodpovedá 5/9 kelvina, resp. stupňa Celzia.
Prepočet na iné stupnice.
Kelvinova stupnica.
kde "K" je teplota v kelvinoch, "F" je teplota v stupňoch Farenheita.
Celziova stupnica.
kde "C" je teplota v stupňoch Celzia, "F" je teplota v stupňoch Farenheita.
Réaumúrova stupnica.
kde "R" je teplota v stupňoch Réaumúra, "F" je teplota v stupňoch Farenheita.
Stupeň Celzia

Stupeň Celzia (značka °C) je jednotka teploty, pomenovaná po švédskom astronómovi Andersovi Celsiovi.
História.
Oproti dnešnej dobe bola pôvodne stupnica obrátená. Švédsky astronóm Anders Celsius ju zaviedol v roku 1742 s dvomi pevnými bodmi pri tlaku vzduchu 1 013,25 hPa, a to 100 °C pre teplotu tuhnutia vody a 0 °C pre teplotu varu vody. Carl Linné stupnicu neskôr otočil a preto je dnes definovaná ako
Definícia.
Dnes sa Celziova stupnica (ako vedľajšia jednotka sústavy SI) definuje pomocou trojného bodu vody, ktorému je priradená teplota 0,01 °C a tým, že absolútna veľkosť jedného stupňa teplotnej stupnice (±1 °C) sa rovná 1 K.
Prepočet na iné stupnice.
Kelvinova stupnica.
kde "K" je teplota v kelvinoch, "°C" je teplota v stupňoch Celzia.
Fahrenheitova stupnica.
kde "F" je teplota v stupňoch Fahrenheita, "C" je teplota v stupňoch Celzia.
Réaumurova stupnica.
kde "R" je teplota v stupňoch Réaumura, "C" je teplota v stupňoch Celzia.
Stupeň Réaumura

Stupeň Réaumura (značka °R) je jednotka teploty pomenovaná po francúzskom prírodovedcovi René Réamurovi. Ten ju zaviedol v roku 1730. Vychádza z dvoch základných referenčných bodov:
pri normálnom atmosférickom tlaku. 
Réaumurova stupnica bola svojho času veľmi rozšírená, ale počas 19. storočia bola nahradená inými systémami. V dnešnej dobe sa už viac používa hlavne Celsiova stupnica (Európa) alebo imperiálna jednotka Fahrenheit (USA a UK). Vo vede sa potom často používa Kelvinova stupnica.
Prepočet na iné stupnice.
Celziova stupnica.
kde "R" je teplota v stupňoch Réaumura, "C" je teplota v stupňoch Celzia.
Fahrenheitova stupnica.
kde "R" je teplota v stupňoch Réaumura, "F" je teplota v stupňoch Fahrenheita.
Kelvinova stupnica.
kde "R" je teplota v stupňoch Réaumura, "K" je teplota v kelvinoch.
Gabriela Mistral

Gabriela Mistral vlastným menom "Lucila Godoyová Alcayagová" (* 7. apríl 1889, Vicuña, Čile – † 10. január 1957, New York, USA) bola čilská poetka. Bola nositeľkou Nobelovej ceny za literatúru v roku 1945.
Gabriel Čepčáni

Gabriel Čepčáni z Malého Čepčína (staršie: "Gabriel Csepcsányi"; latinsko-maďarská podoba prídomku: "de Csepcsány"; * 17. jún 1775, Jáger† 5. február 1841, Bratislava) bol maďarsko-slovenský profesor matematiky.
Život.
Gabriel Čepčáni sa narodil v Jágri v rodine Jána Čepčániho a jeho manželky Barbory rodenej Sabóovej. Pochádzal z turčianskej zemianskej rodiny, vstúpil do piaristického rádu, ale neskôr rehoľu opustil. Pôsobil ako profesor matematiky na kráľovských akadémiách v Košiciach a v rokoch 18101831 v Bratislave. Je autorom učebníc matematiky, civilného a vodného staviteľstva. Zomrel 5. februára 1841 v Bratislave.
Perejil

Perejil (po španielsky "Isla Perejil", po anglicky "Parsley Island", po arabsky "Leila" („noc“)) je malý skalnatý španielsky ostrov v Stredozemnom mori, vzdialený len 200 metrov od pobrežia Maroka a 5 km od Ceuty. Perejil považuje Španielsko za svoj ostrov, no Maroko ho od Španielska požaduje napriek tomu, že nie je spomenutý v "Zmluve o marockej nezávislosti".
Dejiny.
V roku 1415 obsadili ostrov Portugalci. V rokoch 1580 – 1640 bolo Portugalsko zjednotené so Španielskom. Od roku 1668 je ostrov pod kontrolou Španielska, no Maroko ho stále požaduje. Od 11. júla 2002 bol ostrov okupovaný marockými jednotkami, ale bez krviprelievania boli čoskoro nahradené španielskymi námornými jednotkami. 20. júla 2002 Španielsko súhlasilo so stiahnutím svojich jednotiek, ak Maroko nebude naďalej ostrov využívať.
Ostrov Perejil je neobývaný, no marockí pastieri ho využívajú na pasenie svojich kôz. Marocká vláda však vyhlasuje, že ostrov využívajú teroristi a pašeráci, ale v skutočnosti ho používajú len marockí pašeráci ľudí. Marocká vláda ostrov využíva len ako prostriedok na diplomatický tlak na Španielsko.
Pôvod názvu ostrova.
Názov ostrova "Perejil" (po španielsky "petržlen") nie je odvodený od názvu rastliny, ale od mena majiteľa či dobyvateľa ostrova „Perez Gil“.
Názov "Leila" podľa obyvateľov oblasti pôvodne vznikol zo zrýchlenej výslovnosti španielskeho „la isla“ ako „laila“.