burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Mariánske námestie (Žilina)

Mariánske námestie alebo ľudovo zaužívane Štvorcové námestie je námestie v historickom centre Žiliny.
Stred mesta bol v roku 1987 zákonom Slovenskej národnej rady vyhlásený za Mestskú pamiatkovú rezerváciu, ktorú tvorí Mariánske námestie štvorcového tvaru rozmerov približne 100 x 100 metrov, deväť uličiek, ktoré z neho vychádzajú, a ďalších dvanásť ulíc ktoré tvoria kruh okolo námestia.
Mariánske námestie je typické svojimi domami, ktoré majú poschodie vysunuté na arkádach a pod nimi vznikli priestory podlubia, ľudovo nazývané „laubne“. V nich boli obchody a pracovali tam remeselníci. Domy majú dodnes zachované pôvodné, gotické pivnice. Vznik námestia sa datuje pred rok 1300. Všetky domy mali do požiaru v roku 1886 štítové strechy. Tieto sa dnes za pomoci Mesta Žilina obnovujú. V súčasnosti je námestie súčasťou pešej zóny v meste a konajú sa tu rozličné podujatia. Cez leto je celé námestie lemované terasami.
Pamiatky.
V strede námestia je socha "Nepoškvrnenej Panny Márie (Immaculata)", ktorá bola postavená na počesť rekatolizácie v roku 1738. Socha je umiestnená na podstavci s reliéfom svätého Floriána, patróna hasičov. Za sochou sa nachádza malý park. V rámci rekonštrukcie námestia boli obnovené aj dve historické studne, v ktorých sa voda nachádza v hĺbke asi 12 metrov.
Domom číslo 1 na námestí je "Radnica mesta Žilina" na jeho východnej strane, hoci vchod do budovy je z Radničnej ulice.
Radnica prešla viacerými stavebnými úpravami. Dnešná podoba radnice je z roku 1890. Posledná prestavba sa uskutočnila v roku 1992 a 1993. Aj v budove radnice sú pôvodné gotické pivnice. Na radnici dnes sídli primátor mesta a sú tu reprezentačné priestory, v ktorých zasadá Mestské zastupiteľstvo a konajú sa sobášne obrady. Na prízemí radnice je busta Andreja Hlinku (1864-1938), rímskokatolíckeho kňaza a významného slovenského dejateľa, s citáciou básne Andreja Žarnova. Zaujímavosťou je zvonkohra na priečelí budovy, ktorá od roku 1994 hrá melódie po odbití každej celej hodiny.
Na západnej strane námestia vyniká "rímskokatolícky Kostol Obrátenia sv. Pavla" a kláštor jezuitov. Kostol bol dokončený v roku 1754. Dvojvežová baroková stavba je jednoloďová. Veže sú vysoké 32 metrov. Hlavný oltár je barokový, autorom obrazu sv. Pavla je známy slovenský maliar Jozef Božetech Klemens (1817-1883). Na kláštore je pamätná tabuľa venovaná nitrianskemu biskupovi Jozefovi Vurumovi (1763-1838) a pamätná tabuľa venovaná Rádu sestier sv. Vincenta za záchranu deviatich židovských detí počas vojny.
Námestie obetí komunizmu

Námestie obetí komunizmu je malé námestie v Žiline. Nachádza sa pred Mestským úradom. Na námestí je "Pamätník obetiam komunizmu", ktorý vytvoril akademický sochár Milan Lukáč. Námestie bolo v roku 2008 zrekonštruované, keď sa rozšírila plocha parkoviska.
Námestie Andreja Hlinku (Žilina)

Námestie Andreja Hlinku je námestie v Žiline. Je pomenované po slovenskom buditeľovi Andrejovi Hlinkovi. 
Námestie je ďalším významným žilinským kultúrnym centrom po Mariánskom námestí a súčasťou pešej zóny. Bronzová socha Andreja Hlinku bola odhalená v roku 1994, jej autorom je žilinský sochár Ladislav Berák. Na námestí sa nachádza stupňovitá fontána a budovy, v ktorých sídlia Považská galéria umenia (na budove je pamätná tabuľa pripomínajúca konanie výstavy maliarov v roku 1903), banky a obchodné centrum Mirage.
Na námestie nadväzuje nedávno rekonštruovaný najstarší žilinský mestský park Sad SNP s hudobným pavilónom a fontánou. V sade je pamätník odhalený pri príležitosti 10. výročia oslobodenia Žiliny (1955) od sochára Rudolfa Pribiša. Vznik sadu sa datuje medzi roky 1902 až 1908.
Z námestia je pohľad na jeho dominantu – Kostol Najsvätejšej Trojice a Burianovu vežu (zvonicu). Medzi námestím a kostolom je balustráda z roku 1940, na ktorej sa nachádza súsošie sv. Cyrila a Metoda.
Františkánske námestie

Františkánske námestie je námestie:
Štefánikovo námestie

Štefánikovo námestie je námestie:
Moyzesova ulica

Moyzesova ulica je ulica:
Sládkovičova ulica (Hlohovec)

Sládkovičova je ulica v Hlohovci.
Táto ulica je pomenovaná podľa básnika, kritika literárnych a dramatických prác, publicistu a prekladateľa Andreja Sládkoviča. V Hlohovci sa na tejto ulici nachádzajú Krajská hvezdáreň a planetárium.
Ulica športovcov

Ulica športovcov je ulica:
Robotnícka ulica

Robotnícka ulica je ulica:
Hodžova ulica

Hodžova ulica je ulica:
Ulica Martina Rázusa

Ulica Martina Rázusa je ulica:
Považská ulica

Považská ulica je ulica:
Ulica Janka Kráľa

Ulica Janka Kráľa je ulica:
Ulica Jána Bottu

Ulica Jána Bottu je ulica:
Krížna

Krížna môže byť:
Námestie Štefana Moysesa

Námestie Štefana Moysesa je námestie v centre Banskej Bystrice.
Pomenované je podľa slovenského cirkevného hodnostára a podpredsedu Matice slovenskej Štefana Moyzesa (Moysesa).
V roku 1937 sa námestie volalo Horné.
Námestie SNP

Námestie SNP je námestie v týchto mestách a obciach:
Horná ulica

Horná ulica je ulica:
Krajinská ulica

Krajinská ulica je ulica:
Partizánska ulica

Partizánska ulica je ulica:
Pozri aj.
Partizánska cesta
Štefánikova ulica

Štefánikova ulica je ulica:
Jilemnického ulica

Jilemnického ulica je ulica :
Zvolenská ulica

Zvolenská ulica je ulica:
Ulica Červenej armády

Ulica Červenej armády je ulica:
Ulica budovateľov

Ulica budovateľov je ulica:
Ulica kozmonautov

Ulica kozmonautov je ulica:
Ulica francúzskych partizánov

Ulica francúzskych partizánov je ulica:
Jesenského ulica (Hlohovec)

Jesenského ulica v Hlohovci pretína ulice Pribinova, Radlinského a Hurbanova. Nachádza sa tu Cirkevná základná škola sv. Jozefa.
Pomenovaná je podľa českého lekára, politika a filozofa Jána Jesenského alebo slovenského prozaika Janka Jesenského.
Ulica A. Kmeťa

Ulica A. Kmeťa je ulica:
Sklabinská ulica

Sklabinská ulica je ulica:
Ulica P. O. Hviezdoslava

Ulica P. O. Hviezdoslava je ulica v:
Moskovská ulica

Moskovská ulica je ulica:
Ulica V. P. Tótha

Ulica V. P. Tótha je ulica:
Ulica osloboditeľov

Ulica osloboditeľov je ulica:
Divadelná ulica

Divadelná ulica je ulica:
Záborského ulica

Záborského ulica je ulica:
Škultétyho ulica

Škultétyho ulica je ulica:
Kuzmányho

Kuzmányho môže byť:
Ulica česko-slovenskej armády

Ulica česko-slovenskej armády môže byť:
Ulica hrdinov SNP

Ulica hrdinov SNP je ulica:
Štúrova ulica

Štúrova ulica je ulica:
Je pomenovaná podľa slovenského politika, jazykovedca, učiteľa, spisovateľa, novinára a národného buditeľa Ľudovíta Štúra.
Malobytčianska cesta

Malobytčianska cesta je ulica v Bytči.
Pôvod mena.
Pomenovaná je podľa Malej Bytče, do ktorej vedie, (kedysi samostatnej obce, dnes bytčianskej mestskej časti). Začína pri podniku Kinex.
Námestie Slovenskej republiky

Námestie Slovenskej republiky je námestie situované v centre Bytče. Vďaka množstvu obchodných prevádzok plní funkciu mestského korza. Nachádza sa na ňom rímskokatolícky kostol Všetkých svätých, pôvodne gotická stavba z 13. storočia, neskôr však výrazne prestavaný.
Lombardiniho ulica (Bytča)

Lombardiniho ulica je ulica v Bytči.
Pôvod názvu.
Je pomenovaná podľa Alexandra Lombardiniho (1851 – 1897), slovenského právnika, historika a vlastivedného pracovníka.
Ally McBealová

Ally McBealová je americký advokátsky televízny seriál 42-minútových epizód, ktorý od roku 1997 do roku 2002 v angličtine vysielala televízia FOX.
Hlavnú úlohu, postavu Ally McBealovej, charizmatickej, egocentrickej, ráznej, ale zraniteľnej advokátky žijúcej v Bostone, hrala Calista Flockhartová. Ďalšie úlohy právnikov vo fiktívnej bostonskej právnickej firme (Cage, Fish a spol.) stvárnili napríklad Lucy Liuová, Peter MacNicol, Greg Germann a Jane Krakowski. 
Seriál získal cenu Emmy a Zlatý glóbus.
Calista Flockhartová

Calista Flockhartová (* 11. november 1964, Freeport, Illinois, USA) je americká herečka známa najmä zo seriálu Ally McBealová kde stvárnila hlavnú postavu, právničku Ally McBealovú.
Dom kultúry Zrkadlový háj

Dom kultúry Zrkadlový háj sa nachádza na Rovniankovej 3 v Petržalke, Bratislave. Slúži na rôzne kultúrne podujatia.
História.
Za návrhom objektu domu kultúry stoja architekti Peter Jančo a Pavol Mrázek z bratislavského Stavoprojektu. Budova bola odovzdaná do prevádzky v novembri 1993.
Od začiatku 90.rokov až do dokončenia neďalekého kostola Svätej rodiny v roku 2003 sa v ňom každú nedeľu konali rímskokatolícke bohoslužby.
Smrteľný úraz Karola Ježíka.
V noci 7. decembra 1998 tu počas oslavy narodenín Pavla Hammela na toalete odpadol spoluzakladateľ a prvý šéfredaktor denníka SME Karol Ježík a vážne si poranil hlavu. 14. decembra na následky zranení zomrel.
Súčasnosť.
Dom kultúry spravujú Kultúrne zariadenia Petržalky, ktoré tu prevádzkujú Artkino za zrkadlom, organizujú divadelné a hudobné vystúpenia, prenajímajú priestory pre organizáciu rôznych iných podujatí.
V budove zároveň sídli jedna z pobočiek Miestnej knižnice Petržalka.
D1

D1 môže byť:
Tunel Dargov

Tunel Dargov je plánovaný diaľničný tunel na Slovensku, ktorý bude dlhý 4008 metrov. Nachádzať sa bude na úseku diaľnice D1 "Bidovce-Dargov", na hranici okresov Košice-okolie a Trebišov.
Parametre.
Projektová dokumentácia tunela počíta s výstavbou dvoch paralelných tunelových rúr v dĺžke 4008 metrov. Pravá rúra bude mať vybudované dva jazdné pruhy, ľavá z dôvodu výškového vedenia trasy diaľnice navyše ešte tretí pruh pre pomalé vozidlá. 
V interiéri tunela sú navrhnuté SOS výklenky, výklenky pre hydrant požiarneho vodovodu, hlásky núdzového volania, kamery a iné technicko-zabezpečovacie zariadenia. Centrálny riadiaci systém bude umiestnený v tunelovom dispečingu.
Výstavba.
Detaily projektu sú v procese posudzovania vplyvov navrhovaných činností na životné prostredie.
Tunel Havran

Tunel Havran je plánovaný diaľničný tunel s dĺžkou 2 820 m a dvoma tunelovými rúrami. Nachádzať sa bude na diaľnici D1 v úseku Turany - Hubová v okrese Ružomberok. Posledný úsek severnej diaľničnej spojnice medzi Bratislavou a Košicami s tunelmi Korbeľka a Havran sa v súčasnosti nachádza vo fáze projektovej prípravy a výstavba by mala začať v roku 2025.
Zdroj.
Tunel Havran
Tunel Žilina

Tunel Žilina je diaľničný dvojrúrový tunel s dĺžkou 655 m. Nachádza sa na diaľnici D1 v úseku Hričovské Podhradie - Lietavská Lúčka v okrese Žilina. Zmluva na výstavbu bola podpísaná 9. decembra 2013. Samotná výstavba sa oficiálne začala 20. februára 2014, tunel je súčasťou diaľničného obchvatu mesta Žilina.
Slávnostný začiatok razenia tunela a osadenie sošky sv. Barbory sa uskutočnilo dňa 5. novembra 2014 pri západnom portáli. Vplyvom nepriaznivých geologických podmienok a niekoľkokrát prepadnutého stropu trval proces raziacich prác podstatne dlhšie, ako bolo pôvodne plánované. Tunel bol slávnostne prerazený 5. decembra 2016. V zmysle zmluvy mal byť tunel sprejazdnený v roku 2018. K tomu nedošlo pre pomalý priebeh prác. Nový termín sprejazdnenia v decembri 2019 nebol taktiež dodržaný, kedže diaľničný úsek, ktorého je tento tunel súčasťou, nebolo možné včas prepojiť na existujúcu cestnú sieť pre chýbajúci privádzač a výjazd Lietavská Lúčka. Sprejazdnenie tak bolo možné až po dokončení privádzača a výjazdu Lietavská Lúčka. Tunel bol v plnom profile slávnostne odovzdaný do definitívneho užívania 29. januára 2021.
Tunel Poľana

Tunel Poľana je diaľničný jednorúrový tunel s dĺžkou 898 metrov na Slovensku v okrese Čadca. Tunel sa nachádza na diaľnici D3 v úseku Svrčinovec - Skalité. 
Zmluva o dielo na výstavbu bola uzavretá 28. júna 2013, samotná výstavba bola oficiálne spustená 25. októbra 2013 odovzdaním staveniska zhotoviteľovi, základný kameň stavby bol slávnostne položený 30. októbra 2013. Razba tunela bola zahájená 31. júla 2014 slávnostným osadením sošky sv. Barbory pri západnom portáli.
Po 15 mesiacoch práce bol tunel 7. septembra 2015 slávnostne prerazený a v polovičnom profile odovzdaný do užívania 10. júna 2017.
Zhotoviteľom bolo konzorcium firiem Váhostav – SK, a.s., Doprastav, a.s., Strabag, s.r.o. a Metrostav SK a.s. Celý projekt bol spolufinancovaný z TEN-T programu Európskej únie.
Tunel Považský Chlmec

Tunel Považský Chlmec je diaľničný dvojrúrový tunel na Slovensku, ktorý meria 2218 metrov. Nachádza sa severozápadne od centra Žiliny a je súčasťou úseku diaľnice D3 "Žilina, Strážov"–"Žilina, Brodno". Zmluva na výstavbu bola podpísaná 26. mája 2014, samotná výstavba sa oficiálne začala 17. júna 2014. 
Slávnostný začiatok razenia tunela osadením sošky sv. Barbory sa uskutočnil dňa 10. marca 2015 v mieste stavby stredového portálu tunela. K 5. júnu 2015 bolo v súčte vyrazených 1127 m v kalote.
Tunel bol slávnostne prerazený 28. januára 2016 a v plnom profile odovzdaný do užívania 2. decembra 2017.
Parametre.
Obe tunelové rúry do približnej polovice tunela stúpajú v smere staničenia o 0,5 percenta, ďalej nasleduje klesanie 0,79% až do konca tunela. Zakružovací polomer oblúka tunelových rúr má hodnotu 30 kilometrov. 
V tuneli sú umiestnené SOS výklenky vo vzdialenostiach približne 200 metrov a výklenky pre hydrant požiarneho vodovodu sú rozmiestnené po približne 100 metroch. Vetranie tunela funguje ako pozdĺžne pomocou prúdových ventilátorov.
R1

R1 môže byť:
Rýchlostná cesta R5 (Slovensko)

Rýchlostná cesta R5 ("R5") je plánovaná rýchlostná cesta na Slovensku, ktorej trasa začína v križovatke Svrčinovec na diaľnici D3, a pokračuje k rovnomennému hraničnému priechodu s Českom, kde bude napojená na existujúcu českú cestu I/11. Česká cesta I/11 je postavená v parametroch rýchlostnej cesty, v prihraničnom úseku potom v parametroch rýchlostnej cesty v polovičnom profile. Napojená je na českú diaľnicu D48. S dĺžkou necelé dva kilometre bude R5 po jej dokončení najkratšou rýchlostnou cestou na Slovensku. Po jej trase bude vedená Európska cesta E75.
V technických štúdiách sa posudzovali viaceré varianty, vrátane nulového (zamietnutie výstavby) i rozšírenia existujúcej cesty I/11 do parametrov rýchlostnej cesty v polovičnom profile. Nulový variant a variant rozšírenia cesty boli zamietnuté a do užšieho výberu sa dostali dva podobné varianty. V červenom variante sa uvažuje o úrovňovom napojení zastavanej časti obce Svrčinovec na R5. Zelený variant s úrovňovými križovaniami nepočíta. 
V júni 2010 bolo ministerstvom životného prostredia vydané stanovisko, ktorým ministerstvo z hľadiska environmentalistiky odporúča výstavbu červeného variantu v šírkovom usporiadaní 11,5 metra (polovičný profil) v prvej etape. Po naplnení kapacít križovatiek navrhuje v druhej etape prebudovať červený variant na zelený, teda úrovňové križovania na mimoúrovňové. Po roku 2040, respektíve po naplnení kapacity polprofilovej cesty, ministerstvo odporúča dostavbu druhého jazdného pásu do šírkového usporiadania 22,5 metra.
Podľa správ zo septembra 2020 hrozí vyradenie R5 zo siete rýchlostných ciest a teda zrušenie plánovanej výstavby cesty. Národná diaľničná spoločnosť s cestou nepočíta pri výstavbe ekoduktu, mostu pre zvieratá, ktorý bol pôvodne súčasťou plánu výstavby R5. Podľa iného vyjadrenia R5 ostáva v pláne výstavby, ale ďalší postup bude nasledovať až po dokončení diaľnice D3. Plánované náklady sú 58 miliónov €, pri dĺžke 1,7 kilometra je to 34 milióna eur na kilometer, čo je porovnateľné s tunelovým obchvatom Žiliny a Strečna na D1. V zmysle aktuálnych plánov ministerstva dopravy, nebude cesta R5 do roku 2028 rozostavaná ani sprejazdnená. Do plánov nebola zaradená bez ohľadu na vysoký stupeň prípravy. S ohľadom na diaľničný charakter českej cesty I/11, možno po dokončení jej napojenia na diaľnicu D48 v decembri 2022 očakávať výrazné zvýšenie intenzity dopravy v trase cesty R5. Napriek tomu sprevádzkovanie rýchlostnej cesty nemožno s ohľadom na aktuálne zámery ministerstva dopravy očakávať pred rokom 2050.
Rýchlostná cesta R6 (Slovensko)

Rýchlostná cesta R6 ("R6") je rýchlostná cesta na Slovensku, ktorá po svojom dobudovaní bude spájať D1 (križovatka "Beluša") s Púchovom a hraničným priechodom do Česka pri Lysej pod Makytou. Nachádzať sa bude v koridore I/49 a prechádzať bude cez mierne zvlnený terén. Na hranici bude cesta R6 prepojená s českou diaľnicou D49. Obe cesty, R6 a D49 sú zaradené do pan európskej siete multimodálnych koridorov TEN-T. Predpokladaná dĺžka R6 je 30km. V minulosti, v zmysle rétoriky NDS a.s., výraznejšie rozostavanie cesty R6 aktuálne záviselo od postupu prác na diaľnici D49 na území Česka. České ŘSD (obdoba NDS a.s.) predpokladá, že D49 dosiahne na česko-slovenskú hranicu aspoň v polovičnom profile v roku 2033. Na českej strane bola v roku 2021 neďaleko Zlína spustená výstavba prvého, 17,3km dlhého úseku diaľnice D49, v príprave zostáva približne 40km, ktoré sú rozdelené do siedmich úsekov. 
V zmysle aktuálnych plánov ministerstva dopravy, nebudú do roku 2028 rozostavané ani sprejazdnené žiadne úseky cesty R6. Sprevádzkovanie rýchlostnej cesty v celej dĺžke trasy nemožno s ohľadom na aktuálne zámery ministerstva dopravy očakávať pred rokom 2040.
Úseky.
Beluša, križovatka D1xR6 - Púchov, Východ.
Daný úsek bol realizovaný v troch podúsekoch. Prvým podúsekom je časť ceste medzi diaľničnou križovatkou ciest R6 a D1 v Beluši a výjazdom Beluša, ktorý prepája cestu R6 s cestou I/61 s dĺžkou 1,2 km. Druhým podúsekom je časť cesty R6 medzi výjazdom Beluša a výjazdom Dolné Kočkovce, Za ním nasleduje tretí podúsek medzi výjazdom Dolné Kočkovce a dočasným napojením na cestu II/507, v mieste budúceho výjazdu Púchov - Východ, ktorý v rámci tejto stavby nebol realizovaný. Úsek cesty medzi Dolnými Kočkovcami a dočasným napojením nie je predbežne označený ako cesta R6, ale ako cesta I/49a, pretože v rámci úsporných opatrení sa na tomto podúseku nachádzajú úrovňové dočasné kríženia. Po dostavbe na plný profil a odstránení týchto krížení bude táto cesta prekategorizovaná na cestu R6. Celková dĺžka postaveného úseku je 7,7 km.
Púchov-Lysá pod Makytou.
Ide o plánovaný úsek, výstavbou ktorého sa skompletizuje rýchlostná cesta R6. V rámci neho sa dobuduje aj predošlý úsek tak, aby spĺňal technické parametre rýchlostnej cesty v polovičnom profile. Záverečné stanovisko ministerstva životného prostredia bolo vydané v marci 2009 a odporučilo výstavbu tzv. kombinovaného variantu, ktorý vznikol kombináciou viacerých navrhovaných variantov v súlade s pripomienkami dotknutých subjektov a obcí. Dĺžka tohto úseku je 23,202 kilometra vrátane 4,866 km, ktoré je potrebné dostavať južne od Púchova. Súčasťou stavby budú aj dve jednostranné odpočívadlá, jedno pri Dohňanoch v smere do Česka a druhé pri Lysej pod Makytou v smere do Púchova. Stavať by sa podľa Národnej diaľničnej spoločnosti malo v období od septembra 2014 do júla 2018 v polovičnom profile "(R11,5/80)". Stavebné náklady by sa mali vyšplhať na sumu 285,815 milióna eur. Výstavbu druhého profilu bude potrebné realizovať podľa štúdií až vo vzdialenom časovom horizonte (po roku 2030). V novembri 2017 je úsek Púchov – Mestečko a Mestečko – štátna hranica v procese EIA.
R2

R2 môže byť:
R3

R3 môže byť:
R4

R4 môže byť:
R5

R5 môže byť:
R6

R6 môže byť:
D2

D2 môže byť:
D3

D3 môže byť:
24. november

Nedeľa Krista Kráľa - koniec cirkevného roka v Rímskokatolíckej cirkvi
Bytča (okres)

Administratívne členenie.
Mestá.
Bytča
Obce.
Hlboké nad VáhomHvozdnicaJablonovéKolároviceKotešováMaršová-RašovPetrovicePredmierSúľov-HradnáŠtiavnikVeľké Rovné
Námestovo (okres)

 Nachádza na severozápadnom Slovensku v regióne Orava.
Zoznam obcí okresu Námestovo.
"Údaje sú z 31. 12. 2017, ak nie je napísané inak"
Dolný Kubín (okres)

 Okres sa nachádza na severozápadnom Slovensku v regióne Orava.
Martin (okres)

 Nachádza na severnom Slovensku v regióne Turiec.
Turčianske Teplice (okres)

 Okres leží v južnej časti regiónu Turiec.
Tvrdošín (okres)

 Nachádza sa na severe Slovenska v regióne Orava. Na severovýchode hraničí s Poľskom.
Bratislava I (okres)

 Je to centrálny okres mesta Bratislava a má iba jednu mestskú časť – Staré Mesto.
Administratívne členenie.
Okres zahŕňa len jednu mestskú časť: Staré Mesto
Bratislava II (okres)

Nachádza sa vo východnej časti Bratislavy a svojou veľkosťou je tretím najväčším okresom a počtom obyvateľov je druhým najväčším bratislavským okresom. Leží na ľavom brehu rieky Dunaj a zahŕňa 3 mestské časti, pričom mestská časť Ružinov so 70.000 obyvateľmi tvorí viac ako polovicu celého obyvateľstva okresu Bratislava II.
Administratívne členenie.
Okres sa delí na mestské časti: Podunajské Biskupice, Ružinov, Vrakuňa
Bratislava III (okres)

Nachádza sa v severovýchodnej časti Bratislavy. Na jeho území sa nachádzajú 3 mestské časti, z ktorých najväčšou mestskou časťou je Nové Mesto. Rozlohou a aj počtom obyvateľov je okres Bratislava III druhým najmenším bratislavským okresom.
Administratívne členenie.
Okres sa delí na mestské časti: Nové Mesto, Rača, Vajnory
Bratislava IV (okres)

Nachádza sa v západnej časti Bratislavy pri hraniciach s Rakúskom. Svojou rozlohou je druhým najväčším okresom, pričom počtom obyvateľov je tretím najľudnatejším okresom. 
Administratívne členenie.
Okres sa delí na mestské časti: Devín, Devínska Nová Ves, Dúbravka, Karlova Ves, Lamač, Záhorská Bystrica
Bratislava V (okres)

Je to najľudnatejší okres Bratislavského kraja. Väčšia časť obyvateľstva žije v najväčšom bratislavskom sídlisku Petržalka, kde žije takmer celá časť obyvateľstva okresu Bratislava V. Nachádza sa v južnej časti Bratislavy na pravom brehu rieky Dunaj a bezprostredne hraničí s Rakúskom na západe a Maďarskom na juhu. Zahŕňa 4 mestské časti a je to jediná časť Slovenska, ležiaca na pravom brehu Dunaja.
Veľkú časť okresu tvorí lužný les, nachádzajú sa tu aj chránené krajinné oblasti, napríklad chránená krajinná oblasť Dunajské luhy.
Administratívne členenie.
Okres sa delí na mestské časti: Čunovo, Jarovce, Petržalka, Rusovce
Malacky (okres)

Okres sa nachádza v juhozápadnej časti Slovenska, v regióne Záhorie. Na severe hraničí s okresmi Senica a Trnava, na juhu s Pezinkom a Bratislavskými okresmi Bratislava III a Bratislava IV. Západná časť okresu Malacky sa delí o rieku Moravu s Rakúskom. 
Administratívne členenie.
Mestá.
MalackyStupava
Obce.
BorinkaGajaryJablonovéJakubovKostolišteKuchyňaLábLozornoMalé LeváreMariankaPernekPlavecké PodhradiePlavecký MikulášPlavecký ŠtvrtokRohožníkSološnicaStudienka SuchohradVeľké LeváreVysoká pri MoraveZáhorieZáhorská VesZávodZohor
Pezinok (okres)

Administratívne členenie.
Mestá.
ModraPezinokSvätý Jur
Obce.
BáhoňBudmericeČastáDoľanyDubováJablonecLimbachPílaSlovenský GrobŠenkviceŠtefanováViničnéVinosadyVištuk
Okruh (algebra)

Okruh je jedna zo základných štruktúr v algebre.
Na množine celých čísel definujeme klasickým spôsobom binárnu operáciu sčítanie. Celé čísla tvoria vzhľadom na sčítanie abelovskú grupu. No na tejto množine vieme definovať aj násobenie, ktoré je so sčítaním zviazené distributívnym zákonom. Podobných štruktúr poznáme veľmi veľa (pozri aj sekciu Príklady) a je tak výhodné urobiť ich abstrakciu a študovať ich všetky naraz.
Definícia.
"Okruh" je usporiadaná trojica ("M", +, *), kde
Inak povedané (ak rozpíšeme definície abelovskej grupy, pologrupy a distributívnosti v definícii), platí:
Ak operácia * je komutatívna, hovoríme o komutatívnom okruhu.
Ak existuje neutrálny prvok vzhľadom na *, hovoríme, o okruhu s jednotkou a tento neutrálny prvok nazývame "jednotkou okruhu".
Komutatívny okruh s jednotkou, v ktorom platí zákon nenulového súčinu, nazývame obor integrity.
Ak ku každému prvku okrem nuly v okruhu s jednotkou existuje inverzný (vzhľadom na operáciu *) (t. j. formula_4 je grupa), hovoríme o telese.
Komutatívne teleso nazývame pole.
Jednoduché vety.
Nie je ťažké dokázať, že v každom okruhu platia nasledujúce vzťahy:
V každom netriviálnom okruhu s jednotkou (t. j. ktorý má aspoň dva prvky) je jednotka vždy rôzna od nuly.
Konštrukcia nových okruhov.
Nech je daný okruh ("A", +, *). Hovoríme, že ("B", +', *') je "podokruh" okruhu "A", ak
Nech "C" je ľubovoľná podmnožina "A". Najmenší podokruh okruhu "A" (s indukovanými operáciami) obsahujúci množinu "C" nazývame podokruhom generovaným množinou "C" (symbolicky zapisujeme formula_11). Takýto podokruh existuje vždy práve jeden.
Nech teraz "A" je komutatívny okruh s jednotkou a nech jednotka patrí aj podokruhu "B", nech "u" je ľubovoľný prvok z "A", potom sa dá dokázať, že:
Podokruh formula_13 symbolicky zapisujeme formula_14.
Direktný (priamy) súčet okruhov ("A",+,*) a ("B",+',*') je okruh formula_15, kde
Centrum okruhu je jeho podokruh prvkov, ktoré komutujú so všetkými ostatnými.
Ak je daný ľubovoľný ideál "I" okruhu "A", existuje k nemu faktorový okruh "A/I".
Rímska ríša

Rímska ríša (začiatočné R je veľké písmeno) môže byť:
Hurbanova ulica (Hlohovec)

Hurbanova je ulica v Hlohovci.
Pomenovaná je podľa spisovateľa, novinára, politika a evanjelického kňaza Jozefa Miloslava Hurbana.
Hurbanova ulica v Hlohovci susedí s ulicami Jesenského a Železničná. Pretína ju tiež ulica Rázusova. Nachádza sa na nej najmä kostol Svedkov Jehovových.
4. september

 &lt;br&gt; Európsky deň židovskej kultúry a dedičstva (Medzinárodný deň na Slovensku v roku 2022) &lt;br&gt;
Chile

Chile môže byť:
Turks a Caicos

Turks a Caicos je zámorské územie Spojeného kráľovstva pozostávajúce z dvoch skupín tropických ostrovov v karibskej oblasti, ktoré patria do súostrovia Bahamy v širšom zmysle.
Všetkých 30 ostrovov má celkovú rozlohu a má prevažne nížinatý charakter, s vápencovým podložím a rozsiahlymi mangrovníkovými močiarmi. Počasie je slnečné a relatívne suché, časté sú tu však hurikány.
Ostrovy majú obmedzené zdroje pitnej vody; súkromné nádrže zachytávajú dažďovú vodu. Hlavnými prírodnými zdrojmi sú morské raky a mušle.
Falklandy

Falklandy, dlhý tvar Falklandské ostrovy (), alebo Malvíny () sú zámorské územie Spojeného kráľovstva v Atlantickom oceáne juhovýchodne od pobrežia Argentíny.
Dejiny.
Objavil ich britský moreplavec John Davis v roku 1592, ale prvá kolónia (francúzska) bola založená až roku 1764. Potom boli Falklandy v rokoch 1766 – 1811 pod španielskou správou, až ich roku 1820 obsadila Argentína. Od roku 1833 ostrovy okupovali Briti. Argentína britskú okupáciu nikdy neuznala a po rokoch rokovaní (od 1966) ostrovy roku 1982 vojensky obsadila. Po krátkej argentínsko-britskej vojne (leto 1982) vypudili britské vojská Argentíncov z ostrovov. Vzťahy medzi Spojeným kráľovstvom a Argentínou sa úplne normalizovali až roku 1990, bez toho aby sa však Argentína vzdala nárokov na Falklandy (resp. Malvíny), ako uvádza aj nová argentínska ústava z roku 1994.
Rozsah územia.
Grahamova zem, Južné Orkneje a Južné Shetlandy (dovtedy dependencie Falklánd) boli v roku 1962 vyčlenené a získali zvláštne postavenie ako Britské antarktické územia.
V roku 1985 boli zas od Falklánd oddelené dovtedajšie dependencie Južná Georgia a Južné Sandwichove ostrovy.
Čachtický hrad

Čachtický hrad (normovaný názov) alebo (hrad) Čachtice je dnes hradná zrúcanina na vápencovo-dolomitickom vrchu () v Čachtickom krase, Malých Karpatoch medzi obcami Čachtice a Višňové.
Dejiny.
Čachtický hrad vznikol v prvej polovici 13. storočia. Patril medzi prvé hrady, ktoré zabezpečovali západnú hranicu Uhorska, najmä v 13. storočí, keď ho spravoval hradný kráľovský kastelán. V roku 1273 ho napadol a silno poškodil český kráľ Přemysl Otakar II. Medzi prvými pánmi hradu boli Peter a Pongrác z rodu Hunt-Poznanovcov, načas patril aj Matúšovi Čákovi Trenčianskemu. V roku 1392 prešiel do majetku Stibora zo Stiboríc, ktorý vlastnil 20 hradov na Považí. V roku 1467 väznili na hrade husitského veliteľa Jána Švehlu.
Hrad mal predovšetkým chrániť hranice Uhorska, preto bol budovaný ako mohutná pevnosť. Nikdy sa nestal prepychovým sídlom. Bývanie na hrade bolo nepohodlné. Jedinou aspoň trochu zdobenou časťou na hrade bola kaplnka.
Od roku 1569 boli vlastníkmi hradu spolu s prislúchajúcim kaštieľom v Častkovciach Nádašdyovci, ktorí ho do držby získali svadbou Františka Nádašdyho s Alžbetou Bátoriovou. V roku 1708 dobyli hrad vojská Františka II. Rákociho a odvtedy začal pustnúť, aj keď začas slúžil ako väzenie.
Súčasný stav.
Zrúcaniny Čachtického hradu tvoria dodnes dobre identifikovateľné budovy, postupne sa dvíhajúce na hornom, strednom a dolnom hrade. Opevnenia si zachovali zvyšky štítkových renesančných atík, na hornom hrade sú fragmenty pôvodných omietok s maľbami. Na starších fotografiách môžete hrad vidieť s vežou, v súčasnosti stojí bohužiaľ už iba jeden jej múr. Z hradu je nádherný výhľad na okolité svahy Malých Karpát, kopanice Myjavskej pahorkatiny a Považský Inovec.
Exteriér.
Na najvyššom mieste hradného brala postavili palác s hranolovou a podkovovitou vežou, v ktorej bola umiestnená aj kaplnka. Okolo horného nádvoria vznikali postupne v 14. storočí ďalšie budovy, zatiaľ čo veľké nádvorie stredného hradu iba na okraji lemovali hospodárske budovy. Z čias stiborovských úprav pochádza ďalší palác a kaplnka. Dolné nádvorie, ktoré slúžilo najmä obrane, bolo prístupné z horného hrebeňa ponad priekopu vysekanú v skale. Medzi dolným dvorom a renesančným nádvorím bol v druhej polovici 16. storočia dlhý spojovací tunel. V prvej polovici 16. storočia vznikol pod hradom kaštieľ, nazývaný aj hradný kaštieľ. V roku 1772 vyhorel, v literatúre sa uvádza ako ruina alebo archeologická lokalita.
Červený Kameň (hrad)

Červený Kameň je hrad na Slovensku na juhovýchodnom svahu Malých Karpát neďaleko Modry nad obcou Častá.
Dejiny.
Na nádvorí dnešného hradu Červený Kameň stál už v polovici 13. storočia kamenný hrad, ktorý bol súčasťou pohraničnej sústavy hradov, tiahnúcej sa od Bratislavy až po Žilinu. Tento pôvodný hrad zanikol v prvej polovici 16. storočia, keď jeho vtedajší majitelia, augsburskí podnikatelia Fuggerovci, vybudovali v rokoch 15351557 po jeho obvode novú pevnosť s ústredným štvorcovým dvorom a štyrmi nárožnými baštami a rozsiahlymi skladovacími pivničnými priestormi.
Základom pevnosti bolo pôvodne iba juhozápadné obytné krídlo, v ktorého suteréne boli rozsiahle skladovacie priestory. Štyri nízke a široké bašty postavené na obranu pevnosti, boli prispôsobené vyspelej delostreleckej obrane systémom kazemat a strelných komôr s dômyselným riešením vetrania a odsávania dymu po výstreloch. Pevnosť dobudoval po roku 1588 jej nový majiteľ Mikuláš Pálffy dostavbou ďalších dvoch poschodových obytných krídel a jedného prízemného krídla na severozápade. Pevnosť sa tak stala zároveň honosným renesančným zámkom, ktorého obytné priestory zariadili umelecky vyspelým interiérom.
Neskoršie prestavby už iba zvyšovali reprezentačnosť rodového panského sídla. Aj keď bol hrad v nasledujúcich storočiach niekoľkokrát poškodený požiarom, Pálfiovci, ktorí boli jeho vlastníkmi až do druhej svetovej vojny, ho vždy opravili, takže sa nám dodnes zachoval vo svojej historickej podobe. Objekt dnes slúži ako múzeum nábytku.
Povesť o vzniku.
O stavbe hradu Červený Kameň sa zachovala zaujímavá povesť, podľa ktorej sa dvanásť mudrcov radilo, kde ho postaviť. Jedenásti navrhli vrch Kukla, ležiaci dnes naproti hradu. Iba jeden, najmladší, navrhol terajšie miesto, pretože podľa neho na vrchu Kukla sa stretávajú duchovia a strašidlá a určite sa im nebude páčiť stavebný ruch v ich hniezde. Väčšina však rozhodla pre Kuklu. A tak robotníci už v prvý deň postavili veľkú časť základov a múrov. V noci sa však diali čudné veci. Dobré víly nadvihli hrad a preniesli ho na susedný kopec. Aké veľké bolo prekvapenie robotníkov, keď na druhý deň už na pôvodnom mieste nič nenašli. Tak znova zasadla rada starších a dala za pravdu svojmu najmladšiemu členovi a hrad nechala na novom mieste. Tak sa mohol nerušene vystavať do svojej krásnej podoby...
Gýmeš

Gýmeš (normovaný názov; iné názvy: Gýmešský hrad, Jelenec, Jelenecký hrad) je hradná zrúcanina na strmom kremencovom kopci Dúň () na južnom svahu pohoria Tribeč, zhruba na sever od obce Jelenec (Gýmeš). Zrúcanina je výraznou dominantou širokého okolia. Gýmeš je jedným z rodových hradov šľachtického rodu – spolu s Haličským zámkom.
Dejiny.
Hrad dal postaviť pravdepodobne v r. 12531270 na mieste starého hradiska Ivankov syn Ondrej, účastník bitky pri Slanej.
Najstaršie jadro hradu vymedzoval hradobný múr ranogotického opevnenia, ktoré uzatváralo trojuholníkové nádvorie. Na južnej strane, na vyvýšenine bola hranolová veža s obytnou a obrannou funkciou. Koncom 13. storočia pristavali ďalšiu vežu. Medzi veže postavili potom paláce v spoločnom opevnení.
V tejto podobe poznal hrad Matúš Čák Trenčiansky a takto stál až do 15. storočia. Vtedy, za panstva Forgáčovcov, sa začína rozsiahla výstavba, budujú sa nové paláce a rozsiahle opevnenie. Práce na obranných zariadeniach pokračovali aj v 16. storočí, keď pri vstupe do hradu postavili veľkú vežu lichobežníkového pôdorysu a valcovitú vežu.
Zvýšené roboty, poplatky a dane vyústili v roku 1610 do roľníckej vzbury poddaných, ktorú panstvo kruto potlačilo. Pri obnove hradu, zničeného Turkami po páde Nových Zámkov na jeseň 1663, postavili na južnej, najviac ohrozenej strane nové opevnenie s delovými baštami.
Gýmeš bol jedným z mála hradov, kde prebiehali stavebné práce ešte v 18. storočí. Do tohto obdobia sa datuje premena gotického paláca na rodovú kryptu Forgáčovcov s kaplnkou. Až v polovici 19. storočia panstvo hrad definitívne opustilo a začal sa rozpadávať.
Súčasný stav.
Horizontálne pôsobiacu siluetu stredovekého hradu modelujú tvary zachovaných častí obvodového muriva a konštrukcií hradných budov a opevnení. Otvory okien a vstupov si zachovali na viacerých miestach kamenné obruby; neskorobaroková architektúra kaplnky je čitateľná najmä členením stien zdvojenými pilastrami a profilovanými rímsami, ktoré kedysi niesli klenbu priestoru.
Prístup.
Prístup na hrad je možný z viacerých miest.
Holumnica

Holumnica je obec na Slovensku v okrese Kežmarok.
V obci je evanjelický kostol a rímskokatolícky kostol sv. Kataríny.
Dobrá Voda (hrad)

Dobrá Voda (normovaný názov; iný [zároveň starší normovaný] názov: Dobrovodský hrad) je gotický hrad - zrúcanina ležiaca v strednej časti pohoria Malé Karpaty nad obcou Dobrá Voda v okrese Trnava v Trnavskom kraji. Leží vo výške a zaberá plochu . Je súčasťou územia prírodnej rezervácie Slopy.
Názov hradu je odvodený od početných vodných prameňov v jeho okolí. V písomných zmienkach sa vyskytuje pod názvami "Bona Aqua", "Dobrawoda" alebo v rôznych jazykoch ako Dobrý Kameň: "Jókő" (maďarsky), "Jokw" (latinsky), "Burg Guttenstein", "Burg Gutstein" (nemecky).
Dejiny.
Hrad postavili na mieste staršieho hradiska v prvej štvrtine 13. storočia v hornatom teréne na skalnom výbežku na jednej z ciest prechádzajúcich hrebeňom Malých Karpát. Písomne sa spomína v roku 1263.
Jeho poloha v blízkosti Českej cesty ho predurčovala do úlohy strážneho hradu. V najstarších časoch tvoril hrad pretiahnutú stavbu s palácom, ktorý mal na oboch užších stranách štvorboké veže; k palácu sa na juhovýchodnej strane pripájala ďalšia časť hradu zakončená kaplnkou.
Hrad, pôvodne v kráľovskom majetku, sa koncom 14. storočia stal majetkom Stibora zo Stiboríc, neskôr, od roku 1436 bol už vo vlastníctve rodu Országhovcov.
Koncom 16. storočia majitelia hrad zabezpečili predbráním a prestavali aj dolné nádvorie, ktoré doplnili niekoľkými baštami v hradobnom múre. Hrad sa stal tak menej ohrozeným, pretože vstup na horný hrad sa serpentínovite skrúcal a nižšia časť bola zabezpečená obranou z vyššie položeného miesta.
Za povstania Františka II. Rákócziho (r. 1703) bol veľmi poškodený, po následnej oprave v roku 1762 vyhorel a zostalo na ňom len väzenie pre poddaných. Začiatkom 19. storočia sa, podobne ako iné hrady, začal meniť na zrúcaniny.
Opis.
Hrad je dnes v stave rozvalín. Zo stavieb sa zachovala časť muriva s opevnením a zvyšky niekoľkých stavieb. Do procesu jeho deštrukcie zasahuje i množstvo náletovej zelene, ktorá celým objektom prerastá. Napriek tomu jeho ruiny sú malebným doplnkom tejto časti malokarpatskej krajiny.
Haličský zámok

Haličský zámok (normovaný názov; iné názvy: Halič, kaštieľ Halič, zámok Halič, Haličský kaštieľ) je zámok, prestavaný z pôvodného hradu, ležiaci v obci Halič, 8 km západne od Lučenca. V súčasnosti je po desiatich rokoch rekonštrukčných prác znovu otvorený ako zámocký hotel. Majiteľom zámku je firma IMET.
Zámok bol postavený v 15. až 16. storočí v renesančnom štýle.
V stredoveku bol na jeho mieste hrad, ktorý bol zbúraný v roku 1544. Zámok postavili v roku 1612, neskôr vyhorel, bol prestavaný v barokovom štýle a naposledy rekonštruovaný v polovici 20. storočia.
Súčasťou zámku je priekopa, baroková fontána, park z 18. storočia s pergolou, rozáriom a alegorickou plastikou.
Dobrá Niva

Dobrá Niva môže byť:
Gemerský hrad

Gemerský hrad (normovaný názov; iné názvy: Gemer, staršie "Gömör") je hrad na území Slovenska, z ktorého ostali malé zbytky.
Patril medzi najstaršie slovenské hrady a ležal v Rimavskej kotline severne od Tornale nad obcou toho istého mena.
Vznikol už v 12. storočí a po tatárskom vpáde roku 1241 ho znovu prebudovali. Ako župný hrad zohral významnú úlohu pri feudalizácii gemerskej oblasti. Už za kráľa Bela IV. sa dostal do súkromných rúk, koncom 14. stor. bol však opäť kráľovským hradom a sídlom župy. Významnú úlohu zohral počas dynastických bojov v Uhorsku v polovici 15. stor., keď sa ho zmocnili vojská Jána Jiskru z Brandýsa. Neskôr sa ho zmocnil kráľ Matej Korvín, ktorý ho dal roku 1458 zbúrať.
Dnes zostali zo stavby hradu iba úplne deštruované základy, prerastené vegetáciou.
Považský hrad

Považský hrad (iné názvy: hrad Bystrica, Bystrický hrad) je zrúcanina hradu na strmom vrchu na pravom brehu Váhu, neodmysliteľná silueta Považia nachádzajúca sa neďaleko Považskej Bystrice.
Dejiny.
Presné doklady na čas vzniku tunajšieho kráľovského hradu sa nezachovali. Podľa neoverených správ hrad bol postavený už v roku 1128 na ochranu dôležitej považskej cesty. Prvá zmienka je však až z roku 1316, kde sa spomína ako "Bystrický hrad". V roku 1458 ho kráľ Matej daroval Podmanickovcom (známi sú najmä Ján a Rafael). Noví majitelia opravili všetky objekty a hrad rozšírili. Veľký požiar v roku 1543 ťažko poškodil jednotlivé stavby. Pri oprave zmenili niektoré architektonické prvky a hrad rozšírili o predhradie. Podmanickovcom patril hrad do vymretia v roku 1558. 
Ďalší majitelia, Balassovci, adaptovali starý palác a vykonali ďalšie opravy ostatných budov. Napriek opravám v roku 1631 opustili nepohodlný hrad a presťahovali sa do nového, renesančného kaštieľa v podhradí. V roku 1684 obliehalo hrad vojsko cisára Leopolda I., keď ho krátko predtým obsadili tököliovské vojská. Z obavy, aby sa nestal sídlom povstalcov, ho cisár nechal v roku 1698 zničiť. Tunajšie panstvo v roku 1895 kúpil barón Popper.
Súčasný stav.
Najstaršou časťou hradu bola veža, stojaca na najvyššom bode brala, a gotický palác. Veľké predhradie oválneho tvaru obklopoval hradný múr, ktorý chránili zo SV dve hranolové veže. Prístupová cesta, vedúca na hrad zo severovýchodu, je v teréne dodnes viditeľná. Vstupnú bránu chránila hranolová veža s barbakanom.
Čiastočne sa zachovali múry paláca, veží a opevnenia. Na paláci sú viditeľné otvory okien, miestami so zachovanými renesančnými rímsami. Z bývalých hospodárskych budov, postavených na nádvorí, sú viditeľné len časti múrov, prípadne ich základy. V niektorých priestoroch sú zvyšky renesančných klenieb.
Prístup.
Prístup na hrad je možný cez Považské Podhradie, miestnu časť Považskej Bystrice, 4 km na sever od centra mesta, na pravom brehu Váhu pod zrúcaninou hradu (pôvodne bola obec sídlom hradných sluhov). Chodí sem mestská hromadná doprava z autobusového nástupišťa v Považskej Bystrici. Treba vystúpiť na konci dediny pri kostole a barokovom kaštieli. Potom po značke okolo renesančného kaštieľa a strmo nahor až k hradbám.
Kežmarský zámok

Kežmarský zámok (normovaný názov; iné názvy: Kežmarok, Kežmarský hrad) je zámok v Kežmarku, ktorý stojí na mieste kostola z 13. storočia. Ten bol v roku 1462 prestavaný na hrad a v 17. storočí na zámok. Je sídlom Múzea v Kežmarku.
Dejiny.
Kežmarský zámok je pôvodne gotický hrad z prelomu 14. a 15. storočia, vznikol na mieste kláštora s Kostolom svätej Alžbety spomínaného už v roku 1251. Prvá písomná zmienka o Kežmarskom hrade pochádza z roku 1447, z čias, kedy územie obývala posádka Jana Jiskru z Brandýsa. Dlhoročnými majiteľmi hradu bola rodina Thököly. Vlastníkmi boli tiež rodiny Lasky a Rueber. Rodina Rueber hrad vlastnila do roku 1610, kedy ho 25. mája kúpil Štefan Thököly za 13 000 uhorských florénov. Na nádvorí hradu sú základy neskororománskeho kostola z 13. storočia. Z 15. storočia pochádzajú gotické prvky niektorých traktov hradu, ktorý bol renesančne, barokovo a klasicisticky upravovaný. Cenným pamiatkovým objektom je ranobaroková kaplnka. Hrad sa v roku 1702 stal majetkom mesta Kežmarok a v roku 1787 vyhorel, jeho pamiatková obnova započala na začiatku 20. storočia.
Nad portálom vstupnej veže sa nachádza tabuľa, ktorá zobrazuje erby Štefana I. Thökölyho a jeho manželky Kataríny Thurzovej. Nad erbami je nápis: "TVRRIS FORTISSIMA // NOMEN DOMINI", pod erbami "STEPHANUS TÖKÖLI DE KESMARK // ANNO SALUTIS 1628 TVRRIM HANC RENOVARI CURAVIT".
28. marca 2022 na zámku (hrade) odhalili bronzovú sochu grófa Imricha Tököliho, na koni v nadživotnej veľkosti, ktorá je dielom maďarského umeleckého sochára Lajosa Győrfiho.
Čierny hrad

Čierny hrad je menšia zrúcanina hradu na Slovensku v pohorí Tribeč, nachádzajúci sa 13 km severne od Zlatých Moraviec nad obcou Zlatno.
Minulosť hradu je zatiaľ málo známa, keďže donedávna sa na hrade nerobil žiaden výskum. Až v rokoch 2005, 2007 a 2009 sa na hrade uskutočnili prvé archeologické výskumy, ktoré nám pomohli presnejšie datovať dobu existencie hradu i jeho dispozíciu.
Hrad bol postavený s najväčšou pravdepodobnosťou na pravekom hradisku zo staršej doby bronzovej. Nálezový materiál taktiež dokladá osídlenie lokality v 9. a 10. storočí Slovanmi. Išlo pravdepodobne o výšinné opevnenie pred nájazdmi Maďarov. Neskorší, stredoveký kamenný hrad bol podľa dispozície vybudovaný niekedy koncom 13. alebo začiatkom 14. storočia. Stavba hradu hlboko v horách v tak odľahlej lokalite mimo významných ciest pravdepodobne súvisela s ryžovaním zlata v neďalekom Zlatne. Strategická poloha hradu umožňovala vizuálny kontakt s hradmi Gýmeš a Hrušov, ako aj neďalekým Velčickým hrádkom. 
Historik Ján Lukačka predpokladá, že stavebníkmi hradu boli predkovia Báša (Baas), ktorý žil na prelome 13. a 14. storočia. V roku 1341 sa jeho synovia Marek a Ján spomínajú ako vlastníci Zlatna (Zalathnuk). Množstvo nálezového materiálu z 13. storočia však umožňuje na mieste kamenného hradu predpokladať existenciu staršieho drevozemného hrádku ešte v 13. storočí. Bášoví potomkovia pravdepodobne zomreli bez potomkov, lebo v roku 1386 daroval kráľ Zlatno Blažejovi Forgáčovi. Ten však ešte v ten istý rok umrel a jeho dediči o Zlatno pravdepodobne rýchlo prišli, keďže v roku 1396 sa spomína ako jeho vlastník Vavrinec z Veľkých Uheriec. Na základe nálezového materiálu možno predpokladať zánik hradu na prelome 14. a 15. storočia. Je však možné, že hrad bol dočasne kontrolovaný bratríkmi v polovici 15. storočia.
Z roku 1516 pochádza zatiaľ jediná písomná zmienka o hrade. V listine žiadajú Forgáčovci od kráľa právo ryžovať zlato na ich panstve "Fekhetewar" (Čierny hrad). Ojedinelé nálezy z 16. storočia umožňujú predpokladať, že hrad mohol byť v tejto dobe dočasne obnovený.
Od roku 2006 prebiehajú na hrade popri archeologickom výskume aj konzervačné práce.
Topoľčiansky hrad

Topoľčiansky hrad (normovaný názov) alebo hrad Topoľčany je zrúcanina stredovekého hradu z 13. storočia.
Poloha.
Hrad sa vypína na brale z dolomitového vápenca vo výške Nachádza sa v Nitrianskom kraji, v juhovýchodnej časti Považského Inovca, priamo nad obcou Podhradie.
Dejiny.
Najstaršia písomná zmienka pochádza z roku 1235, kde sa uvádza ako kráľovský majetok. Neskôr vystriedal množstvo majiteľov. Od 13. storočia bol strediskom hradného panstva s 26 obcami. Hovorí sa, že v rokoch 143134 ho dobyla a užívala posádka husitského vojska, lenže zistenia preukázali, že husiti na hrade nikdy neboli. Začiatkom 18. storočia ho za povstania Františka II. Rákociho veľmi poškodili cisárske vojská. V polovici 18. storočia ho ešte opravili, ale po presťahovaní správy panstva do Tovarník začal pustnúť. Koncom 19. storočia bola v romantickom slohu dostavaná hlavná veža a konzervovaná časť opevnenia. Posledným rodom, ktorý ho vlastnil, boli Stummerovci.
Opis.
Hradu dominuje hranolová veža charakteristického tvaru obohnaná zvyškami hradného paláca a vonkajšieho opevnenia s bránou.
Prístup.
Z obce Podhradie po vyznačenom chodníku.
Orava (rieka)

Orava je rieka na Orave, vzniká sútokom dvoch zdrojníc: pravostrannej Bielej Oravy a ľavostrannej Čiernej Oravy, ktorá priteká z Poľska. Na ich sútoku bola postavená Oravská priehrada. Pod priehradným múrom už tečie pod spoločným názvom Orava, prevažne juhozápadným smerom. Do Váhu ústi v nadmorskej výške pri obci Kraľovany.
Geologický podklad tvoria na severe flyšové horniny, nižšie vápencové bradlá. V obale bradiel je erózna brána, v ktorej úseku Orava a Oravica sledujú množstvo drobných bradlových, vápencových tvrdošov vyčnievajúcich z miernejšieho modelovaného reliéfu a dodávajúcich tým krajine malebný ráz. (Trstená, Dlhá nad Oravou a podobne). V Oravskom Podzámku podmýva rieka malebne skalu s Oravským zámkom. Za Tvrdošínom potom tečie rieka na juhovýchod a vytvára veľké oblúky. Do Váhu ústi v prielomovej kraľovianskej doline. 
Najväčší prietok má rieka v marci a apríli, keď sa topí sneh, najmenší v januári a februári. Historicky najnižší prietok zaznamenali ešte pred vybudovaním priehrady – /s, najväčší už po vybudovaní priehrady 19. júna 1958 – /s.
Názov.
V podobe „Arva“ bol názov prvýkrát zaznamenaný v roku 1267 v súvislosti s Oravským hradom a nepochybne odkazoval na rieku Orava. Veľa lingvistov, etymológov a historikov sa zaoberalo pôvodom tohto názvu (Aleksander Brückner, Andrej Kavuljak, Šimon Ondruš, Jan M. Rozwadowski a Zdzisław Stieber), ale výsledky týchto výskumov nie sú jednoznačné. Podľa jedného z nich je názov „Orava“ („Arva“) praslovanského pôvodu s indogermánskym koreňom "eren" (rýchly). Iné hypotézy odvodzujú názov jednoducho z keltského "arva", čo znamená "rýchla voda", "rýchly tok". 
Slovenská forma "Orava" ("Oravia") bola prvýkrát použitá v dokumente z roku 1314.
Chránený areál rieka Orava.
Celý tok rieky Orava bol v roku 1997 vyhlásená za chránený areál s rozlohou a so 4. stupňom ochrany. Predmetom ochrany je komplex zachovalých riečnych ekosystémov s funkciou biokoridoru nadregionálneho významu s bohatým druhovým zastúpením fauny a flóry a biotopov mnohých chránených, vzácnych a ohrozených druhov organizmov.
Povodie Oravy podľa prítokov.
"Pod priehradným múrom":
Nitra (rieka)

Nitra je slovenská rieka, prameniaca na juhovýchodných svahoch Lúčanskej Malej Fatry pod vrchom Reváň. Je ľavostranný prítok Váhu, kam sa vlieva pri obci Komoča. Jej dĺžka bola pôvodne , v roku 1950 sa skrátila na , a to vybudovaním preložky do Váhu. Prekonáva výškový rozdiel . Má pretiahnutý tvar s nesúmernými prevládajúcimi prítokmi, pred preložkou prijíma zľava Žitavu.
Významnejšie prítoky Nitry sú: Tužinka, Handlovka, Nitrica – Belianka, Bebrava, Radošinka, Dlhý kanál a Žitava.
V hornej a strednej časti povodia priberá okrem veľa malých, málo vyvinutých prítokov Handlovku z ľavej a Nitricu z pravej strany, nižšie z tej istej strany Bebravu a Radošinku. Na dolnom toku priberá svoj najdlhší () a plochou povodia najväčší () prítok Žitavu so zbernou oblasťou na svahoch Tribeča a Pohronského Inovca. Riečna sústava Nitry je charakterizovaná dlhou hlavnou tepnou s viacerými krátkymi a niekoľkými dlhšími prítokmi.
Z Nových Zámkov bol vybudovaný v 60. rokoch 20. storočia umelý kanál, ktorý spojil rieku Nitra s Váhom v obci Komoča, vzdialenej od Nových Zámkov pár kilometrov. Staré koryto rieky Nitra však naďalej existuje. Preteká cez Martovce a spája sa so Žitavou a v Komárne sa vlieva do Váhu. Tento tok Nitry je pokojný, plný vodného života, pripravený na skvelú vodnú turistiku. V Komoči je aj pekná piesočná pláž vhodná na rekreáciu spolu s chatovými oblasťami.