burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Chrám svätých Kozmu a Damiána (Belaštica)

Chrám svätých Kozmu a Damiána () je chrám Bulharskej pravoslávnej cirkvi z druhej polovice 19. storočia, ktorý sa nachádza v dedine Belaštica v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Stavba má pridelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu. Chrámový sviatok sa slávi 1. júla.
Lokalita.
Chrám svätých Kozmu a Damiána sa nachádza v dedine Belaštica na ulici „Treti mart“ (, doslova "ulica 3. marca") č. 19.
Dejiny.
Výstavba chrámu prebehla v roku 1881. Významným sponzorom výstavby bol francúzsky konzul v Bulharsku, ktorý sa rozhodol pomôcť po stretnutí s ľuďmi z Belaštice. Hlavnými iniciátormi výstavby boli obyvatelia dediny Kosovo, ktorí taktiež prispeli aj finančne a podieľali sa aktívne aj na samotnej výstavbe. Aktívnymi členmi správy farnosti boli v tom čase predovšetkým Georgi Todorov Georgiev (otec prvého kronikára Belaštice T. G. Todorova) a Rangel Anastasov Jankov a Krăsťu Stefanov, ktorí zakúpili pre chrám aj prvý zvon. V roku 1882 bola v chrámovom dvore postavená budova prvej školy v Belaštici. V roku 1888 bola pri chráme postavená zvonica.
V roku 1940 došlo k stavebnej úprave (zníženiu) chrámovej zvonice. V roku 1980 stavba získala štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu.
Medzi rokmi 2015 a 2022 prebiehali na chráme reštauračné práce.
V súčasnosti je chrám funkčným chrámom Bulharskej pravoslávnej cirkvi, liturgie sa však slúžia len pri príležitosti veľkých kresťanských sviatkov.
Charakteristika.
Zvonica.
Autorom zvonice je staviteľský majster Lazar Dimitrov z Razložska (región okolo juhobulharského mesta Razlog). Pôvodne bola zvonica štvorposchodová, v roku 1940 však došlo k stavebnej úprave pri ktorej bola znížená na trojposchodovú. 
Výzdoba.
Chrám je vyzdobený freskami, mená autorov sa však do súčasnosti nedochovali. Chrámové ikony podarovali farnosti samotní obyvatelia Belaštice.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu 
Rok vyhlásenia: 1980
Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota budovy
Bodliak lopúchovitý pravý

 
Bodliak lopúchovitý pravý () je trváca vlhkomilná bylina z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Jeho prirodzený areál sa rozprestiera od Španielska cez strednú a juhovýchodnú Európu až po Ukrajinu.
Opis.
Bodliak lopúchovitý pravý je trváca vlhkomilná bylina vysoká 60 až 200 cm. Byľ je priama, hore je krátko rozkonárená, lysá alebo roztratene pavučinato chlpatá, po celej dĺžke až pod úbory mäkko ostnitá a úzko laločnato krídlatá. 
Prízemné listy sú v obryse kopijovité a zúžené do krídlatej listovej stopky. Ružicové a tiež spodné byľové listy sú perovito dielne so 4 až 6 pármi laločnatých dielov. Horné listy sú nedelené a sú nepravidelne zúbkaté s ostňami do 2 mm. Na líci sú holé, na rube sivozelené, na strednej žile s mnohobunkovými chlpmi.
Purpurové, zriedka biele kvety sú usporiadané v súkvetí, ktorým je rúrkokvetý úbor. Jednotlivé kvety v úbore sú obojpohlavné, rúrkovité, pravidelné, päťpočetné, dlhé 14 až 16 mm. Tyčiniek býva zvyčajne päť, s peľnicami zrastenými do rúrky okolo čnelky. Kalich je voľný, trváci, premenený na chocholec s nedelenými štetinkami, dlhý 8 až 12 mm, slúžiaci na rozširovanie semien vetrom. Semenník je spodný a plodom je hladká nažka veľká 3 až 4 mm. Zákrov tvoria škridlicovité, na hornej tretine esovito prehnuté listene, ktoré sú dole jemne brvito pílkovité, s ostníkom do 2,5 mm. Pologuľovité sediace úbory s priemerom 15 až 35 mm sú nakopené po 2 až 3 na konci krátkych konárov.
Rozšírenie.
Bodliak lopúchovitý pravý sa prirodzene vyskytuje od Španielska cez strednú a juhovýchodnú Európu až po Ukrajinu. Na Slovensku rastie roztrúsene v hornatých oblastiach na celom území.
Ekológia.
Bodliak lopúchovitý pravý obsadzuje vhodné stanovištia v podhorskom až v subalpínskom stupni. Rastie v pobrežných krovinách, riečnych údoliach, horských nivách a vo vlhkých lesoch. Vyhovujú mu vlhké až mokré, výživné, zásadité, humózne, hlinitopiesočnaté pôdy. Kvitne od júla do septembra.
Rypy

Rypy (; ) je názov vrchu v Bukovských vrchoch, krajinnom celku Polonín. Leží na slovensko-poľskej hranici nad obcou Stakčín, približne severovýchodne od Sniny. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti Bukovských vrchov, v geomorfologickom podcelku Bukovce. Južná časť masívu a hrebeňa leží v Prešovskom kraji, okrese Snina a na katastrálnom území obce Stakčín, severná zasahuje do Podkarpatského vojvodstva, powiatu Lesko a gminy Cisna. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situovaná Runina, južne sa nachádza Topoľa, Príslop a Stakčín, juhozápadne Pčoliné, západne Parihuzovce a Osadné a severne poľská obec Cisna. Masív patrí do Národného parku Poloniny a v slovenskej časti aj do prírodnej rezervácie Šípková.
Opis.
Rypy ležia v hraničnom hrebeni na severnom okraji Bukovských vrchov, medzi vrchmi Strop () a Kruhliak (), juhozápadne od Ruského sedla. Východným smerom sa nachádza Jaslo (), Kruhliak (), Kurníkov Beskyd (), Pľaša () a Ďurkovec (), južným Saganovec (), Hajdošík (), Solište () a Borsuk (), západným Hrčasté (), Kýčerka () Skory (), Černiny (), Strop () a sedlom oddelená Šípková () a severným Matragona (), Kiczerka (), Hyrlata (, Rosocha () a Rys (). Južná časť hrebeňa patrí do povodia Laborca, kde vodu odvádza na východnom úbočí prameniaca Cirocha a jej prítoky, voda zo severných svahov odteká potokom Roztoczka do rieky Solinka v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít na hrebeni je však vidieť okolité vrcholy Bukovských vrchov, no tiež Laboreckú vrchovinu, Slanské a Vihorlatské vrchy, Bieszczady v Poľsku a ukrajinské Karpaty.
Turistická značkovaná trasa číslo 8112

 Turistická značkovaná trasa číslo 8112 je žltá trasa v Myjavskej pahorkatine a Bielych Karpatoch, ktorá vedie zo Starej Turej k Holubyho chate na Veľkej Javorine. Dĺžka trasy je 10,8 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
Apc

Apc alebo APC môže byť:
Turistická značkovaná trasa číslo 2437

 Turistická značkovaná trasa číslo 2437 je modrá trasa v Myjavskej pahorkatine, ktorá vedie zo Starej Turej do Višňového. Dĺžka trasy je 8,7 km.
Michal Pastier

Mgr. Michal Pastier (* 30. júl 1984, Nová Dedina) je slovenský marketér, investor a podnikateľ. Od roku 2021 je kreatívnym riaditeľom a spoluzakladateľom spoločnosti Darwin &amp; the Machines a od roku 2012 spoločnosti GoBigname. Obe spoločnosti sa sústreďujú na marketing a zatraktívnenie svetových značiek. V rokoch 2009 – 2021 bol kreatívnym riaditeľom spoločnosti Zaraguza, ktorej je aj naďalej spolumajiteľom. Dlhodobo pôsobil aj v spoločnosti Exponea.
Pôsobenie.
Už počas štúdia na vysokej škole pôsobil v reklamnej agentúre Istropolitana Ogilvy ako bloger. Prvý blog založil už v roku 2006. V mladosti taktiež pracoval po dobu troch mesiacov ako šéfkuchár v Londýnskej časti Holborn. Neskôr pôsobil ako copywriter a postupne sa dostal na post kreatívneho riaditeľa a spolumajiteľa dvoch reklamných agentúr – Zaraguza a prvej naming agentúry na Slovensku s názvom BigNameTheory (dnes GoBigName). 
V roku 2021 stál pri odpredaji spoločnosti Exponea z väčšinového vlastníctva Ivana Chrenka americkej firme Bloomreach. Neskôr v roku 2021 sa stal spoluzakladateľom a kreatívnym riaditeľom spoločnosti Darwin &amp; the Machines – hybridná spoločnosť zameraná na efektívnu komunikáciu značiek. V tom istom roku bol porotcom v súťaži "YouTube Works: Grand Prix" kde posudzoval kreativitu viacerých reklamných kampaňí.
Ocenenia.
Bol zaradený do rebríčka "Top 100 európskych inovátorov" podľa spoločností Google a Financial Times. V roku 2015 a 2023 figuroval na obálke magazínu Forbes a zároveň bol v roku 2015 laureátom ocenenia rebríčka "Forbes 30 pod 30". Získal viac ako 200 kreatívnych ocenení vrátane ocenenia "FILIP" za výnimočný prínos do slovenskej reklamy.
Patrí medzi najoceňovanejších reklamných tvorcov v regióne s prácami pre viaceré nadnárodné spoločnosti ako Accenture, ČSOB, Kofola, L'Oréal, Martinus, Muziker, GymBeam, Orange, Red Bull, Slovenská sporiteľňa, Škoda Auto, Websupport a podobne.
Kniha.
V auguste 2023 vydal knihu s názvom „Žltá kniha budovania značky“, ktorá spája brandbuilding a efektívne podnikanie a v dvanástich princípoch opisuje ako efektívne budovať osobnú, produktovú alebo firemnú značku. Kniha za veľmi krátky čas dostala medzi slovenské kninžné bestselleri v oficiálnom rebríčku najpredávanejších kníh na Martinus.sk.
Dráhové vozidlo

Dráhové vozidlo je dopravný prostriedok, ktorý sa pohybuje po dráhe. Uvedeniu dráhového vozidla do prevádzky musí predchádzať schválenie jeho typu.
Rozdelenie.
Dráhové vozidlá sa podľa typu delia na:
Koľajové vozidlá sa podľa prítomnosti pohonu delia na:
Vedenie dráhových vozidiel.
Dráhové vozidlo s vlastným pohonom môže viesť len držiteľ preukazu na vedenie dráhového vozidla. V prípade električky, aj držiteľ vodičského oprávnenia skupiny B, v prípade trolejbusu, aj držiteľ vodičského oprávnenia skupiny D. Riadiť chod lanovej dráhy môže len držiteľ preukazu na riadenie chodu lanovej dráhy.
Oľga Gyárfášová

Doc. PhDr. Oľga Gyárfášová, PhD. (rod. Konrádová; * 1957, Bratislava) je slovenská sociologička, politologička a vysokoškolská pedagogička. Od roku 2020 pôsobí aj ako poradkyňa prezidentky SR Zuzany Čaputovej.
Životopis.
Sociológiu študovala v rokoch 1976 až 1980 na Katedre sociológie Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave (FiF UK). Od roku 1982 pracovala ako projektová asistentka v Novinárskom študijnom ústave. Následne v roku 1989 začala ako projektová asistentka pracovať v Sociologickom ústave SAV. Od roku 1990 do roku 1991 bola analytičkou Centra pre sociálnu analýzu Univerzity Komenského. V rokoch 1994 až 1999 bola projektovou manažérkou Centra pre sociálnu a marketingovú analýzu agentúry FOCUS. Od roku 1999 pracuje ako riaditeľka programu Verejná mienka a politická kultúra Inštitútu pre verejné otázky, ktorý spoluzakladala.
V roku 2006 získala titul PhD. z komparatívnej politológie na Katedre politilógie FiF UK. Docentúru získala tiež z politológie. Od roku 1998 je externou prednášajúcou na Katedre politológie FiF UK a na Fakulte sociálnych a ekonomických vied Univerzity Komenského (FSEV UK). V rokoch 2015 až 2020 viedla Ústav európskych štúdií a medzinárodných vzťahov FSEV UK.
Zameriava sa na „politickú sociológiu, sociálnu inklúziu, práva menšín a situáciu ohrozených skupín“.
Od jesene 2020 pracuje ako externá poradkyňa prezidentky Zuzany Čaputovej pre sociálne témy a verejnú mienku.
S manželom, informatikom, publicistom a vysokoškolským pedagógom Františkom Gyárfášom má dve deti, jej dcéra Tina Gažovičová (* 1986) je odborníčka v oblasti vzdelávania a politička.
Chrám svätého Juraja (Belaštenský monastier)

Chrám svätého Juraja (), je monastiersky chrám Bulharskej pravoslávnej cirkvi z prvej polovice 19. storočia, ktorý sa nachádza v areáli Belaštenského monastiera pri dedine Belaštica v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Stavba má pridelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu.
Dejiny.
Výstavba chrámu prebehla v roku 1831. V rokoch 18381840 bol chrám vyzdobený freskami. 1. augusta 1839 bol chrám vysvätený. Svätiteľom bol plovdivský metropolita Nikifor. 5.6. januára 1878 bol monastier vypálený v priebehu bojov medzi ruskými a tureckými vojskami, ktoré prebiehali v areáli medzi dedinami Părvenec a Brestnik v priebehu rusko-tureckej osloboditeľskej vojny. Chrám však ostal bez väčších škôd a vzápätí bol reštaurovaný z prostriedkov obyvateľov Belaštice.
V roku 1980 získal chrám spolu s celým areálom monastiera štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu. Od roku 2000 prebiehali na chráme niekoľko rokov reštauračné práce.
Charakteristika.
Výzdoba.
Chrám bol vyzdobený freskami s vysokou umeleckou hodnotou, ktorých autorom bol jeden z najvýznamnejších bulharských zografov Zachari Zograf v spolupráci s jeho žiakmi. Fresky sa však nezachovali, keďže v 30. rokoch 20. storočia boli na príkaz vtedajšieho starostu dediny Belaštica zamaľované. 
V priestore pred prestolom v chráme sa nachádza granitový blok, na ktorom sa nachádzali reliéfy a nadpisy zhotovené v 2. storočí, ani tie sa však do súčasnosti nezachovali, boli však v minulosti preskúmané a opísané G. Cukalasom a A. Dumontom. Boli sústredené do dvoch pásov. V hornom páse bol reliéf zobrazujúci dvoch jazdcov na koňoch a pod reliéfom sa nachádzal nápis "Alexandros Filipu Agoreos". V dolnom páse boli vyobrazené figúry troch chlapcov a jednej ženy a grécky nápis, ktorý v preklade znamenal "Svojim deťom". Granitový blok má rozmery 63x39 cm a pôvodne slúžil ako oltár na uctievanie tráckeho vojnového boha v svätyni, ktorá sa pôvode nachádzala na mieste dnešného monastiera. 
V pivničných priestoroch chrámu sa na stene nachádza ktitorský (sponzorský) nápis, ktorý je napísaný na mramorovej vo forme básne a je venovaný sponzorom výstavby kašny v monastierskom dvore.
Ďalšími významnými súčasťami výzdoby chrámu je vzácny ikonostas, z roku 1777 darovaný chrámu chadžim Jovanom zo Stanimaky (dnešný Asenovgrad), ikona svätej Bohorodičky z roku 1772 a diskos z konca 18. storočia.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu 
Rok vyhlásenia: 1980
Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota budovy
Bodliak ovisnutý

 
Bodliak ovisnutý () je dvojročná bylina z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Jeho prirodzený areál zahŕňa mierne oblasti Európy až po Sibír a čínsky Sin-ťiang.
Opis.
Bodliak ovisnutý je dvojročná, zriedka jednoročná ostnitá bylina. Byle sú priame, ostnato kučeravo krídlaté.
Listy sú v obryse podlhovasté až kopijovité, perovito zárezové, na líci zvyčajne holé, na rube vlnaté.
Červenofialové kvety sú usporiadané v súkvetí, ktorým je rúrkokvetý úbor. Jednotlivé kvety v úbore sú obojpohlavné, rúrkovité, pravidelné, päťpočetné. Tyčinky sú peľnicami zrastené do rúrky okolo čnelky. Kalich je voľný, trváci, premenený na chocholec s nedelenými štetinkami, slúžiaci na rozširovanie semien vetrom. Semenník je spodný a plodom je malá nažka. Zákrov je guľatý, mnohoradový, listene sú škridlicovité, s kopijovitými, ostnato končistými hrotmi. Úbory sú na konci konárikov zvyčajne jednotlivé, na dlhých stopkách. 
Rozšírenie.
Areál rozšírenia bodliaka ovisnutého zahŕňa mierne oblasti Európy až po Sibír a čínsky Sin-ťiang.
Zavlečený je v Kanade, Spojených Štátoch, Bolívii, Uruguaji, v Európe v Dánsku, Poľsku, Švédsku, Nórsku a v severnej oblasti európskeho Ruska a tiež v Austrálii, Tasmánii, Kórei a v ruskom Prímorí.
Na Slovensku sa vyskytuje na celom území roztrúsene.
Ekológia.
Bodliak ovisnutý rastie často na výslnných stanovištiach, popri cestách, na pasienkoch a na krasových stráňach od pahorkatín po podhorský stupeň. Obľubuje výhrevné, vysychavé, výživné, kamenisté, piesočnaté i hlinité pôdy pôdy. Kvitne od júla do septembra. 
Poddruhy.
V rámci druhu sú akceptované tieto poddruhy:
Iné projekty.
Kurníkov Beskyd

Kurníkov Beskyd (; ) je vrch v Bukovských vrchoch, krajinnom celku Polonín. Leží na slovensko-poľskej hranici nad obcou Stakčín, približne severovýchodne od Sniny. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti Bukovských vrchov, v geomorfologickom podcelku Bukovce. Juhozápadná slovenská časť hrebeňa leží v Prešovskom kraji, okrese Snina a na katastrálnom území obce Stakčín, severovýchodná poľská zasahuje do Podkarpatského vojvodstva, powiatu Lesko a gminy Cisna. Najbližším sídlom je južne situovaná Runina, južne sa nachádza tiež Topoľa a Príslop, juhozápadne Jalová a Stakčín, juhovýchodne Nová Sedlica a severovýchodne osady poľskej obec Cisna. Masív patrí do Národného parku Poloniny a juhovýchodná časť na Slovensku aj do národnej prírodnej rezervácie Pľaša.
Opis.
Kurníkov Beskyd leží v hraničnom hrebeni na severnom okraji Bukovských vrchov, medzi vrchmi Pľaša () a Kruhliak (), východne od Ruského sedla. Západným smerom sa nachádzajú Rypy (), Šípková (), Solište () a Borsuk (), južným Hajdošík (), Saganovec (), Veľký Bukovec (), Pľaša () a Ďurkovec (), východným Jarabá skala (), Čelo (), Jawornik () a Smerek () a severným Fereczata (), Czerenina (), Jaslo (), Rys () a Kruhliak (). Južné svahy odvodňuje Brestový potok, západné Kuzmovský potok, oba smerujúce do Cirochy v povodí Laborca, voda zo severných svahov odteká potokom Smerek do rieky Wetlina v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít na hrebeni je vidieť okolité vrcholy Bukovských vrchov, no tiež Laboreckú vrchovinu, Slanské a Vihorlatské vrchy a Bieszczady v Poľsku.
Bitka pri Svätom Gottharde

Bitka pri Svätom Gottharde môže označovať:
Rádio Okey

Rádio Okey bola súkromná komerčná multiregionálna stanica. Začala vysielať 1. marca 2001, kedy nahradila Rádio Koliba. Vysielanie ukončila 12. decembra 2009, kedy na jej frekvenciách začala vysielať Europa 2.
Dejiny.
Vysielanie sa začalo 1. marca 2001 ako prevzatie Rádia Koliba. Okey si od Koliby nechal hudobný formát aj moderátorov. Do 31. mája 2007 dominovala hudba 70., 80., a 90. rokov ako aj aktuálna domáca hudba. Od 1. júna 2007 vysielalo formát Hot AC, ktoré vysiela dnes aj Rádio Expres. Po roku začatia vysielania vytvorilo programovú sieť s vtedajším košickým Top Rádiom, kedy následne vzniklo Okey Top rádio. Vtedy bolo Okey niekoľko vĺn po sebe najpočúvanejšie súkromné rádio, až pokým ho v roku 2002 nepredbehlo Rádio Expres, kedy predbehlo aj verejnoprávne rádio Rock FM, ktoré dnes vysiela ako Rádio_FM. Počúvanosť rádia začala postupne klesať, až pokým sa v roku 2007 neznížila na polovicu oproti roku 2001 až 2002, kedy kúpila francúzska skupina Lagardère toto rádio. Vtedy už vedenie rozmýšľalo o rebrandingu na Europu 2, keďže vtedy v Česku Lagardère vlastnilo rádio Evropa 2. To sa nakoniec stalo a 12. decembra 2009 ukončilo Okey vysielanie a nahradilo túto stanicu rádio Europa 2.
Počúvanosť.
Rádio Okey malo v 1. vlne 2003 počúvanosť 10 %, čo predstavovalo v priemere 430 000 aktívnych poslucháčov a 9,7 % podiel na trhu. Posledné informácie o počúvanosti pred koncom vysielania hovoria o počúvanosti 5,8 %, čo predstavovalo v priemere 260 000 aktívnych poslucháčov a 5,7 % podiel na trhu.
Vysielače.
Rádio Okey sa vysielalo z 13 vysielačov po celom Slovensku:
Kristy Swansonová

Kristy Swansonová ( * 19. december 1969, Mission Viejo, Kalifornia, USA) je americká herečka, známa z filmov ako "Deadly Friend" (1986), "Kvety v podkroví" (1987), "Horúce strely" (1991), "Buffy, zabíjačka upírov" (1992), "Senzačný únos" (1994), "Fantóm" (1996), "Veľký tato" (1999), "Kámo, kde mám fáro?" (2000), "Svedkyňa na úteku" (2003), "Smrtiace čeluste" (2011), a "A Mother's Sacrifice" (2017).
Detstvo a mladosť.
Swansonová sa narodila a vyrastala v Mission Viejo v Kalifornii a obaja jej rodičia boli stredoškolskými učiteľmi. Ako deväťročná prejavila záujem o herectvo. 
Kariéra.
Swansonová najskôr účinkovala v televíznych reklamách a neskôr mala menšie jednorazové vystúpenia v televíznych seriáloch. Jej prvá väčšia filmová úloha prišla v roku 1986, keď ju režisér Wes Craven obsadil do jeho filmu "Deadly Friend". O rok neskôr, stvárnila dcéru Louise Fletcher vo filme "Kvety v podkroví". 
Počas 90. rokov účinkovala najmä vo filmoch. V roku 1992 stvárnila hlavnú rolu, vo filme "Buffy, zabíjačka upírov". V roku 1995 hrala vo filme "Higher Learning". Hrala aj vo filmovom spracovaní komiksu "Fantóm" z roku 1996 a čiernej komédii "8 Heads in a Duffel Bag". 
V roku 1999 si Swansonová zahrala bývalú priateľku Adama Sandlera vo filme "Veľký tato".
V novembri 2002 pózovala nahá pre časopis Playboy. 
V rokoch 2011 až 2014 účinkovala v televíznom seriáli "Psych s.r.o" a v rokoch 2018 až 2019 v televíznom seriáli "SEAL Team".
Súkromný život.
Od roku 2009 vydatá za Lloyda Eislerom, s ktorým má syna. Swansonová je republikánka. 
V roku 2021 bola hospitalizovaná s COVID-19 s ťažkými respiračnými komplikáciami.
Betina O’Connellová

Betina O’Connellová, celým menom "María Betina O’Connellová" (* 5. apríl 1972, Buenos Aires, Argentína) je argentínska divadelná a televízna herečka. Preslávila sa účinkovaním v mládežníckej telekomédii "Montaña rusa". V roku 2014 si zahrala v telenovele "Somos familia" v hlavnej zápornej úlohe.
Na Slovensku je známa svojim účinkovaním v telenovele "Žena na úteku" ako Mercedes „Mecha“ Green.
Tu veneno (album)

Tu veneno je druhý album uruguajskej herečky a speváčky Natalie Oreiro z roku 2000. Celosvetovo sa predalo cez 3 000 000 kópií.
Zoznam skladieb.
Zoznam je prevzatý z Apple Music
Móriz Kolbenheyer

Móric Kolbenheyer (* 17. júl 1810, Bielsko† 4. január 1884, Šoproň) bol evanjelický farár, spisovateľ.
Životopis.
Móric Kolbenheyer sa narodil v roku 1810 v sliezskom Bielsku (vtedajšie Rakúsko). Bol potomkom nemeckej súkenníckej a kupeckej rodiny zo Spiša. Študoval na evanjelických školách v Prešove. Stredoškolské štúdium absolvoval na Evanjelickom lýceu v Kežmarku. Na viedenskej univerzite najskôr študoval matematiku a chémiu. V rokoch 1832 až 1835 teológiu na Viedenskej univerzite a čiastočne v Berlíne.
Po teologických štúdiách sa v roku 1836 vrátil do Prešova, kde celé desaťročie pôsobil ako evanjelický farár. V tom istom roku sa v Prešove oženil s Kornéliou Medgyaszay, dcérou viedenského veľkoobchodníka Štefana Medgyasszayho. Počas pôsobenia v Prešove sa zaslúžil o viaceré zmeny v zbore a opravy chrámu. V roku 1846 bol Moritz Kolbenheyer menovaný do svojej druhej pastorácie ako nástupca superintendenta Johannesa Kisa v Šoproni, kde pôsobil až do svojej smrti. Rovnako ako v Prešove, aj v Šoproni Kolbenheyer kázal po nemecky. V roku 1856 na podnet riaditeľa Šopronského lýcea Josepha Paula von Királyho podnikol dlhú cestu do Nemecka, Francúzska a Anglicka, ktorej účelom bola podpora vyššieho školstva v Šoproni. Spoluzakladateľ Šoproňskej evanjelickej učiteľskej školy v roku 1858 a tamojšieho sirotinca. Bol významným rečníkom a propagátorom vzdelanosti.
Moriz Kolbenheyer tlačou vydal 60 diel, okrem 28 kázňových textov aj príležitostné publikácie, aj poéziu a preklady. Pochovaný je na Evanjelickom cintoríne v Šoproni.
P. Ramlee

Teuku Zakaria bin Teuku Nyak Puteh (neskôr Ramlee bin Puteh; * 22. marec 1929, George Town, Malajzia† 29. máj 1973, Kuala Lumpur, Malajzia), známy pod umeleckým menom P. Ramlee (Puteh Ramlee), bol malajzijský herec, spevák, skladateľ a režisér. Bol jedným z najvýznamnejších osobností v histórii malajzijskej kinematografie a hudby.
Životopis.
Počas svojej kariéry v 50. a 60. rokoch 20. storočia sa stal jedným z najvýznamnejších umelcov v Malajzii. Medzi jeho známe filmy patrili "Penarik Beca", "Ibu Mertua-ku", "Hang Tuah", "Madu Tiga" a mnohé ďalšie. Niektoré z jeho najznámejších skladieb sú „Getaran Jiwa“, „Di Mana Kan Ku Cari Ganti“, „Azizah“, „Bunyi Gitar“ a „Dendang Perantau“.
P. Ramlee zomrel 29. mája 1973 kvôli infarktu myokardu.
Osobný život.
Jeho poslednou manželkou bola Saloma a P. Ramlee má 10 detí, o ktoré sa stará, ale iba dve z nich sú jeho biologické deti z manželstva s Junaidah.
Spomienka.
Po smrti P. Ramlee, malajzijská vláda venovala osobitnú pozornosť jeho odkazu. Usporadúvali sa rôzne podujatia a akcie na uctenie jeho pamiatky. Okrem toho boli po celej krajine pomenované ulice a miesta na jeho počesť.
Arturo Maly

Arturo Maly, celým menom "Arturo Francisco Maly" (* 6. september 1939, Buenos Aires, Argentína – † 25. máj 2001, Morteros, Córdoba, Argentína) bol argentínsky televízny, filmový a divadelný herec.
Od roku 1970 až do svojej smrti v roku 2001 sa objavil vo viac ako 50 filmových a televíznych úlohách, debutoval v roku 1970 v televíznom seriáli "Esta noche, como miedo".
V roku 1981 získal ocenenie Cóndor de Plata v kategórii „Najlepší herecký objav“ za prácu vo filme "Tiempo de revancha".
Účinkoval v uznávaných argentínskych filmoch ako "La Aventura explosiva" (1977), "Alambrado" (1991), "Corazón iluminado" (1996) a "La Fuga" v roku 2001.
Na Slovensku je známy svojim účinkovaním v telenovele "Divoký anjel" ako Federico Di Carlo.
Zomrel 25. mája 2001 na infarkt myokardu.
Turistická značkovaná trasa číslo 2416

 Turistická značkovaná trasa číslo 2416 je modrá trasa v Myjavskej pahorkatine a Bielych Karpatoch, ktorá vedie z Lubiny k Holubyho chate na Veľkej Javorine. Dĺžka trasy je 12,1 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
Východokaribský dolár

Východokaribský dolár (kód: XCD, symbol EC$) je oficiálnou menou ôsmich členských krajín Východokaribskej centrálnej banky. Tieto krajiny sa bežne označujú ako členovia Východokaribskej menovej únie (ECCU). Východokaribský dolár je od roku 1976 viazaný na americký dolár v kurze 2,70 XCD ku 1,00 USD.
Antimykotikum

Antimykotiká alebo antifungálne látky sú látky, ktoré sa používajú na liečbu fungálnych infekcií (mykóz) spôsobených patogénnymi hubami, typicky plesňami a kvasinkami. Ich hlavným účelom je narušenie štruktúry či životného cyklu patogénnych húb s cieľom zneškodniť ho a ochrániť tak hostiteľský organizmus. 
Fungálna infekcia.
Ako fungálne infekcie sa označujú choroby spôsobené patogénnymi mikroorganizmami, medzi ktoré patria predovšetkým plesne a kvasinky. Môže ísť o pomerne bežné ochorenia kože, vlasov či nechtov, ale aj o invazívne infekcie s veľmi vysokou mortalitou.
Invazívne fungálne infekcie sú veľmi vážne ochorenia, ktoré sa v poslednej dobe vyskytujú čoraz častejšie. Tieto ochorenia napádajú najmä jedincov s oslabenou imunitou, napr. pacientov po transplantáciách, trpiacich nádorovým ochorením či ochorením AIDS. Pre takýchto pacientov predstavujú mykózy vážnu hrozbu a majú často fatálne dôsledky. Z tohto dôvodu je nutné venovať pozornosť vývoju účinných liekov s cieľom zmierniť dopad týchto infekcií na ľudský organizmus. Väčšina už známych antimykotík funguje na princípe inhibície syntézy bunkovej steny, plazmatické membrány alebo bunkového delenia pôvodcu ochorenia. Liečba systémových fungálnych infekcií je však veľmi zdĺhavá a neefektívna. Problémom je jednak všeobecný nedostatok nových skupín antifungálnych liečiv, ale aj vzrastajúca rezistencia proti týmto látkam.
Pôsobenie antimykotík.
Antifungálne liečivá sa zameriavajú na niektorý z fungálnych bunkových kompartmentov a narúšajú ich napr. inhibíciou syntézy kľúčových metabolitov. Medzi najčastejšie ciele patrí bunková stena, plazmatická membrána či bunkové jadro.
Bunková stena.
Medzi známe zlúčeniny, ktoré narúšajú fungálnu bunkovú stenu, patria echinokandíny (napr. kaspofungín). Tieto antimykotiká nachádzajúce využitie v liečbe kandidóz a aspergilóz sa viažu na enzýmový komplex 1,3-β-glukánsyntázu, čím inhibujú syntézu 1,3-β-glukánu a spôsobujú lýzu bunky.
Cytoplazmatická membrána.
Na komponenty plazmatickej membrány cielia predovšetkým azoly (napr. ketokonazol alebo flukonazol) a polyény (napr. amfotericín B). Azolové antimykotiká inhibujú enzým zodpovedný za tvorbu hlavného sterolu fungálnej bunkovej membrány – ergosterolu. Naopak o niečo toxickejší amfotericín B sa na ergosterol priamo viaže, čím sa v membráne vytvoria póry, čo spôsobuje únik intracelulárneho obsahu do mimobunkového prostredia.
Bunkové jadro.
Za inhibíciu bunkového delenia sú potom zodpovedné napr. fungicídne látky griseofulvín a flucytozín (5-fluorocytozín). Griseofulvín svojou väzbou na tubulín obmedzuje funkciu mikrotubulov a bráni priebehu mitózy. Flucytozín je analóg pyrimidínu, ktorý po prevedení na 5-fluorouridíntrifosfát (5-FUTP, nukleotid s 5-fluorouracilom ako bázou) inhibuje syntézu proteínov a po prevedení na 5-fluorodeoxyuridínmonofosfát (5-FdUMP) inhibuje enzým tymidylátsyntázu a tým i tvorbu nukleových kyselín.
Bodliak ovisnutý pravý

 
Bodliak ovisnutý pravý () je dvojročná bylina z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Jeho prirodzený areál zahŕňa mierne oblasti Európy až po Sibír a čínsky Sin-ťiang.
Opis.
Bodliak ovisnutý pravý je dvojročná, zriedka jednoročná ostnitá bylina, vysoká 30 až 100 (150) cm. Byľ je priama, hore chudobne rozkonárená, ostnato kučeravo krídlatá, vlnatá, krídla sú široké do 10 mm, ostne sú dlhé až 8 mm.
Listy sú v obryse podlhovasté až kopijovité, perovito zárezové, so šiestimi až desiatimi pármi dvoj až päť laločných úkrojkov, na líci sú holé, na rube najmä na žilnatine vlnaté.
Červenofialové, zriedka biele kvety sú usporiadané v súkvetí, ktorým je rúrkokvetý úbor. Jednotlivé kvety v úbore sú obojpohlavné, rúrkovité, pravidelné, päťpočetné, dlhé 15 až 25 mm. Tyčiniek býva zvyčajne päť, s peľnicami zrastenými do rúrky okolo čnelky s dvojzárezovou bliznou. Kalich je voľný, trváci, premenený na chocholec s nedelenými štetinkami, dlhý 15 až 20 mm, slúžiaci na rozširovanie semien vetrom. Semenník je spodný a plodom je priečne vráskavá nažka, veľká 4 až 5 mm. Zákrov je guľatý, mnohoradový, listene sú škridlicovité, vajcovité až podlhovasté, trojžilové, v polovici zúžené, s kopijovitým, ostnato končistým hrotom. Ovisnuté úbory s priemerom do 40 mm sú na konci konárikov jednotlivé na dlhých, bielo plstnatých stopkách alebo po niekoľko na konci konárikov sediace. 
Rozšírenie.
Areál rozšírenia bodliaka ovisnutého pravého zahŕňa mierne oblasti Európy až po Sibír a čínsky Sin-ťiang.
Na Slovensku sa vyskytuje na celom území roztrúsene.
Ekológia.
Bodliak ovisnutý pravý obsadzuje vhodné stanovištia od pahorkatín po podhorský stupeň. Rastie často na výslnných stanovištiach, popri cestách, v lomoch, na pasienkoch a na krasových stráňach. Obľubuje výhrevné, vysychavé, výživné, zásadité až neutrálne, kamenisté, piesočnaté i hlinité pôdy. Kvitne od júla do septembra.
Čelo (vrch v Bukovských vrchoch)

Čelo (; ) je vrch v Bukovských vrchoch, krajinnom celku Polonín. Leží na slovensko-poľskej hranici nad obcou Nová Sedlica, približne severovýchodne od Sniny. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti Bukovských vrchov, v geomorfologickom podcelku Bukovce. Juhozápadná slovenská časť hrebeňa leží v Prešovskom kraji, okrese Snina a na katastrálnom území obce Zboj, severovýchodná poľská zasahuje do Podkarpatského vojvodstva, powiatu Lesko a gminy Cisna. Najbližším sídlom je juhozápadne situovaná Runina, južne sa nachádza Ruský Potok, juhovýchodne Zboj a Nová Sedlica a severne Wetlina a Stare Siolo, patriace do poľskej obce Cisna. Masív patrí do Národného parku Poloniny a južná časť na Slovensku aj do prírodnej rezervácie Borsukov vrch, poľská je súčasťou Bieščadského národného parku.
Opis.
Čelo leží v hraničnom hrebeni na severnom okraji Bukovských vrchov, medzi Jarabou skalou () a Čierťažou (). Západným smerom sa nachádza Paportna (), Pľaša (), Ďurkovec () a Jarabá skala (), južným Minčol (), Veľký Bukovec () a Kýčera (), východným Príkry (), Borsukov vrch (), Čierťaž (), Hrúbky (), Mala Rawka () a Dil Szelesisty () a severným Hnatowe Berdo (), Smerek () a Jawornik (). Južné svahy tejto časti hrebeňa odvodňuje Zbojský potok do Uličky v povodí Uhu, z východných a severných voda odteká potokom Górna Solinka do rieky Wetlina v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít na hrebeni je však vidieť okolité vrcholy Bukovských vrchov, no tiež Slanské a Vihorlatské vrchy, Bieszczady v Poľsku a ukrajinské Karpaty.
Karol Kolbenheyer

Karol Kolbenheyer (* 28. máj 1841, Bielsko† 1. február 1901, Bielsko) bol stredoškolský učiteľ, meteorológ, kartograf, botanik.
Životopis.
Karol (Karl) Kolbenheyer sa narodil v roku 1841 v sliezskom Bielsku (vtedajšie Rakúsko). Pochádzal zo známej nemeckej súkenníckej rodiny pôvodom zo Spiša. Po skončení základnej školy študoval na Evanjelickom gymnáziu v Tešíne a pokračoval na univerzitách vo Viedni a Jene klasickú filológiu (gréčtina a latinčina).
Po štúdiách stredoškolský profesor na štátnom gymnáziu v Levoči (18631868), ktoré opustil po zavedení povinnej výuky maďarčiny. V roku 1868 krátko pôsobil vo Viedni, potom odišiel do Prahy a v rokoch 18691870 bol riaditeľom reálky v Prahe. V rokoch 18701872 učil na štátnom gymnáziu v Těšíne a od roku 1872 28 rokov na novo zriadenom gymnáziu v Bielsku. Okrem klasickej filológie vyučoval aj geografiu, prírodopis a botaniku.
V Bielsku vytvoril meteorologickú stanicu, ktorú od roku 1873 sám viedol a od roku 1897 viedol aj stanicu v útulku na vrchole Kamitzer Platte (poľsky Szyndzielnia) v Sliezkych Beskydoch. Vedecky pracoval v oblasti meteorológie, klimatológie, geografie a botaniky. Z tejto oblasti publikoval viaceré práce. Bol milovníkom a znalcom Vysokých Tatier. Je známy aj ako zakladateľ meteorologickej služby v Tatrách. Preslávil sa meraniami absolútnej nadmorskej výšky tatranských vrcholov a meraní na kartografické účely. Preslávil sa turistickou mapou Tatier "Vysoké Tatry z roku 1876, Késmárk, Karl Kolbenheyer, 1:100000". ktorá bola považovaná za jednu z najpresnejších v svojej dobe. Napísal dvoch turistických sprievodcov: Sprievodcu po Tatrách – "Die hohe Tatra" (desať vydaní) a po Beskydách – "Führer durch die Beskiden…" (dve vydania). Títo sprievodcovia prispeli k značnej propagácii cestovného ruchu. Od roku 1866 bol členom Fyziografickej komisie Krakovskej vedeckej spoločnosti a neskôr Akadémie výtvarných umení a vied.
Karol Kolbenheyer zomrel 1. februára 1901 a bol pochovaný na Starom evanjelickom cintoríne v Bielsku.
Pretlačovanie (tvárnenie)

Pretlačovanie (iný názov pretláčanie) je tvárnenie materiálu vysokým tlakom, ktorý spôsobí jeho tečenie. Tvárniac nástroj sa nazýva "pretlačovadlo" a výsledný výrobok
výtvarok sa nazýva "prietlačok". 
Operácie pretláčania.
Pretlačovanie sa podľa STN 22 6001 rozdeľuje na nasledovné operácie:
Pretlačovadlo.
Tvárniaci nástroj - pretlačovadlo sa skladá z dvoch častí:
Na pretlačovanie sa používajú kľukové lisy s vysokým zdvihom a presným vedením barana.
Stupeň deformácie.
Stupeň deformácie je definovaný ako pomer redukcie prierezu po pretláčaní k prierezu polotovaru. Prierez sa posudzuje kolmo na smer nástroja:
kde:
Použitie.
Pretlačovanie sa používa najmä na výrobu dutých a rúrkovitých súčastí z materiálov: olovo, cín, meď, hliník, zinok a ich zliatin. Pretlačovať 
možno aj nízkouhlíkové ocele. Medzi je ho výhody patria: skrátenie výrobného času, zníženie nákladov, menší odpad, menší potrebný počet operácií.
Východiskovým polotovarom pre pretlačovanie je zvyčajne malý valec alebo doštička materiálu. Spôsob pretlačovania sa zvolí podľa rozmerov a tvaru výsledného prietlačku. Poda stupňa 
deformácie sa určí počet operácií a veľkosť potrebnej sily. S rastúcim stupňom deformácie sa tvárnený materiál spevňuje a tým narastá aj požiadavka na veľkosť tvárniacej sily. Tvárniaci 
tlak môže dosiahnuť až 3 000 MPa.
Rešovka

Rešovka je potok v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Bardejov. Je ľavostranným prítokom vodného toku Hrabovec v povodí Sekčova. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v severovýchodne od vrchu Šipotská hora s v Ondavskej vrchovine v poľnohospodárskom extraviláne v severnej časti územia obce Rešov v okrese Bardejov v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie juhovýchodným smerom cez poľnohospodársky extravilán obce Rešov, preteká cez pole Lán, pri hornom konci intravilánu Rešova mení smer na juh a vteká do intravilánu, v priberá bezmenný pravostranný prítok pritekajúci z východného svahu Šipotskej hory, v vteká do poľnohospodárskeho extravilánu. Meandruje, v priberá pravostranný bezmenný prítok pritekajúci z poľa Záhumnie, v priberá ľavostranný bezmenný prítok pritekajúci z pasienka Krčmovka, obmýva úpätie lesa Na dieliky, v priberá ľavostranný bezmenný prítok, v priberá pravostranný bezmenný prítok, pravým brehom obmýva lúku aj pole aj les Gadov laz. V vteká na obecnú hranicu medzi Rešovom a obcou Kobyly, tečie po obecnej hranici, priberá dva ľavostranné bezmenné prítoky v a v , v opúšťa obecnú hranicu a vteká na územie obce Tročany. Ľavým brehom obmýva les Zadná Brána a les Mláky, pravým brehom obmýva úpätie vrchu a lesa Dukance a les Hrabiny, v priberá ľavostranný bezmenný prítok pritekajúci spod lesa Starý stavenec, pravým brehom obmýva les Buková, ľavým brehom obmýva les Kopanec. Meandruje, v priberá ľavostranný bezmenný prítok, preteká cez dolnú časť intravilánu obce Tročany, vteká na obecnú hranicu medzi Tročanmi a Janovcami, tečie po hranici a v v extraviláne na hranici obcí Tročany a Janovce ústi do vodného toku Hrabovec ako jeho ľavostranný prítok. Vodný tok Hrabovec ďalej ústi do Sekčova. Pramení a preteká na území obce Rešov, ďalej preteká územím obcí Kobyly, Tročany a Janovce a na hranici posledných dvoch menovaných obcí ústi v okrese Bardejov v Prešovskom kraji. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve obce Rešov, na území ktorej potok pramení a v svojej hornej časti toku tečie. Vývoj názvu obce: 1454 "Ressew", 1773 "Ressow", 1786 "Ressow", 1808 "Řessuw", "Reszow", 1920 "Rešov". Z názvu obce rozšírením o formant "-ka" bolo utvorené jednoslovné hydronymum "Rešovka" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Vývoj názvov vodného toku podľa dochovaných prameňov: 1820 "Ressuwka B." (2. vojenské mapovanie, sekcia 41, stĺpec XXXIV), 1852 "Ressuvka Bach" (Katastrálna mapa Tročany, Katastrálna mapa Janovce), 1965 "Rešovka". Hydronymum Rešovka bolo štandardizované v roku 1975. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Rešovka je jedinečným názvom (marec 2024).
Turistická značkovaná trasa číslo 8111

 Turistická značkovaná trasa číslo 8111 je žltá trasa v Bielych Karpatoch, ktorá vedie z Topoleckej - osady Starej Turej, na Krúžok - vrch Bielych Karpát. Dĺžka trasy je 8 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
Chrám Vstupu presvätej Bohorodičky do chrámu

Chrám Vstupu presvätej Bohorodičky do chrámu môže byť chrám v týchto obciach:
Bodliak sivastý

 
Bodliak sivastý () je horská trváca bylina z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Jeho prirodzený areál zahŕňa oblasti strednej až juhovýchodnej Európy a Ukrajinu.
Opis.
Bodliak sivastý je horská, nápadne sivozelená trváca bylina, vysoká 20 až 60 cm. Byľ je krátko vystúpavá až priama, nerozkonárená, riedko pavučinatá, dole je husto olistená, neprerušovane krídlatá, pod úborom bezlistá.
Listy sú v obryse podlhovasté až obrátene vajcovité, na oboch stranách sivozelené, nedelené, s dvakrát ostnito zúbkatým okrajom, sú holé alebo roztrúsene chlpaté. 
Červenofialové kvety sú usporiadané v súkvetí, ktorým je rúrkokvetý úbor. Jednotlivé kvety v úbore sú obojpohlavné, rúrkovité, pravidelné, päťpočetné, dlhé 16 až 18 mm. Tyčinky sú s peľnicami zrastenými do rúrky okolo čnelky. Kalich je voľný, trváci, premenený na chocholec s nedelenými štetinkami, dlhý 10 až 13 mm, slúžiaci na rozširovanie semien vetrom. Semenník je spodný a plodom je nažka, veľká 4 až 5 mm. Zákrov je viacradový, tvorený listeňmi. Vonkajšie a prostredné listene sú v polovici zúžené do podlhovastej tupej špičky, na vrchole háčikovité, vnútorné sú dvakrát dlhšie ako prostredné. Úbory s priemerom 25 až 30 mm sú jednotlivé, na dlhých stopkách a počas kvitnutia sú ovisnuté. 
Rozšírenie.
Areál rozšírenia bodliaka sivastého zahŕňa oblasti strednej až juhovýchodnej Európy a Ukrajinu. Na Slovensku sa vyskytuje od Malých a Bielych Karpát a Považského Inovca na východ po Pieniny, Slovenský kras, Slovenský raj a Branisko. 
Ekológia.
Bodliak sivastý obľubuje horské a subalpínske sutiny a svahové lúky. Kvitne od júna do septembra.
Borsukov vrch (vrch v Bukovských vrchoch)

Borsukov vrch (; ) je vrch v Bukovských vrchoch, krajinnom celku Polonín. Leží na slovensko-poľskej hranici nad obcou Nová Sedlica, približne východne od Sniny. 
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Bukovských vrchov, v geomorfologickom podcelku Bukovce. Juhozápadná slovenská časť hrebeňa leží v Prešovskom kraji, okrese Snina a na katastrálnom území obce Zboj, severovýchodná poľská zasahuje do Podkarpatského vojvodstva, powiatu Lesko a gminy Cisna. Najbližšími sídlami sú západne situovaná Runina, juhozápadne sa nachádza Ruský Potok, južne Zboj a juhovýchodne Nová Sedlica, severne leží Wetlina a Stare Siolo, patriace do poľskej obce Cisna. Slovenská časť patrí do Národného parku Poloniny a rovnomennej prírodnej rezervácie, poľská je súčasťou Bieščadského národného parku.
Opis.
Borsukov vrch leží v hraničnom hrebeni na severovýchodnom okraji Bukovských vrchov, medzi Čelom () a Čierťažou (). Západným smerom sa nachádza Paportna (), Čelo (), Pľaša (), Ďurkovec (), Jarabá skala () a Minčol (), južným Veľký Bukovec (), Kýčera (), Vyšná Brackaňa (), Prípor () a Stinská (), východným Príkry (), Čierťaž (), Hrúbky (), Kamenná lúka (), Mala Rawka () a Szipowaty () a severným Hnatowe Berdo (), Smerek () a Jawornik (). Voda z juhozápadných svahov hrebeňa odteká Zbojským potokom do Uličky v povodí Uhu, východné a severné odvodňuje potok Beskidnik do Górnej Solinky a rieky Wetlina v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je ojedinele vidieť len okolité vrcholy Bukovských vrchov, blízke vrchy poľských Bieščad a ukrajinských Karpát.
Stredná priemyselná škola informačných technológií Ignáca Gessaya

Stredná priemyselná škola informačných technológií Ignáca Gessaya (takisto známa skratkou "SPŠ IT IG") je škola v Tvrdošíne, ktorá vznikla v roku 1961 s pôvodným názvom "Stredná priemyselná škola elektrotechnická" so sídlom najskôr v Nižnej a od roku 1968 v novopostavenej budove v Tvrdošíne na sídlisku Medvedzie.
Škola je jediná svojho druhu v regióne Orava. Stratégiou školy je inovovať a prispôsobovať sa vedecko-technickému pokroku zavádzaním do vyučovacieho procesu nové softvérové a hardvérové riešenia, digitálne technológie a počítačové siete. To potvrdzuje aj moderné technologické vybavenie mnohých učební. Podľa hodnotenia INEKO je škola aktuálne najlepšia stredná škola v Oravskom regióne. S indexom 6,3 sa radí medzi školy s veľmi dobrými výsledkami žiakov za obdobie 2017/182020/21.
História školy.
Korene vzniku školy siahajú do 60-tych rokov:
96th Academy Awards

96th Academy Awards, ľudovo 96. udeľovanie Oscarov, bola slávnostná ceremónia udeľovania cien Akadémiou filmových umení a vied, na ktorej boli ocenené najlepšie filmy za rok 2023. Ceremónia sa skutočnila 10. marca 2024 v divadle Dolby Theatre v Hollywoode v Los Angeles, Kalifornii. Oscary, ktoré sa udelovali v 23 kategóriách, moderoval po štvrtýkrát Jimmy Kimmel a vysielala americká stanica ABC. 
Nominácie na Oscary boli oznámené 23. januára 2024. "Oppenheimer" získal 13 nominácii, nasledovalo "Chudiatko" s 11 a Vrahovia mesiaca kvetov s 10 nomináciami.
"Oppenheimer" získal popredných sedem ocenení, vrátane ceny za najlepší film. Ďalšími hlavnými víťazmi bol film "Chudiatko" so štyrmi oceneniami a "Zóna záujmu" s dvoma. Americká fikcia "Anatómia pádu", "Barbie", "Chlapec a volavka", "Godzilla Minus One", "Zimné prázdniny", "The Last Repair Shop", 20 dní v Mariupole, "WAR IS OVER! Inspired by the Music of John and Yoko" a "The Wonderful Story of Henry Sugar" získali po jednom Oscarovi.
Nakadžima B5N

Nakadžima B5N (), v spojeneckom kóde označenie Kate, bolo japonské torpédové a bombardovacie lietadlo používané počas druhej svetovej vojny. 
Dizajn a vývoj.
Stroj navrhol Kasudži Nakamura. Požiadavky na konštrukciu nového torpédového bombardéru dalo japonské námorníctvo v roku 1935. B5N malo nahradiť zastaralé lietalo Jokosuku B4Y. Prvý prototyp vzlietol v roku 1937.
Počas druhej čínsko-japonskej vojny sa objavilo niekoľko slabín lietadla. Medzi ne patrila nedostatočná ochrana palivových nádrží.
Prevádzková história.
Lietadlo B5N bolo používané ako palubné lietadlo a výnimočne ako pozemný bombardér. Stroj mal trojčlennú posádku, pozostávajúcu z pilota, navigátora (bombometčíka, pozorovateľa a radistu v jednej osobe) a strelca palubného guľometu.
Prvý krát sa nakadžima B5N1 objavila v boji v roku 1938. Zohrala aj hlavnú úlohu pri útoku na Pearl Harbor.
1,8-bis(dimetylamino)naftalén

1,8-bis(dimetylamino)naftalén (DMAN) je organická zlúčenina so vzorcom C10H6[N(CH3)2]2, ktorá sa predávaná pod názvom protónová špongia (angl. Proton sponge®). Patrí mezi perinaftalény, teda 1,8-disubstituované deriváty naftalénu. Je veľmi silnou zásadou zo stérických dôvodov. Pnutie vyvolané stérickým a elektrostatickým odpudzovaním dimetylaminoskupín sa zmení na pozitívnu interakciu naviazaním jedného protónu symetrickou vodíkovou väzbou. Jedna molekula DMAN viaže iba jeden protón, takto vzniknutý amóniový ión je stabilizovaný neväzbovým elektrónovým párom vedľajšej neprotónovanej dimetylaminoskupiny.
p"K"a konjugovanej kyseliny protónovej špongie vo vodnom roztoku je 12,34, čo z nej robí jednu z najsilnejších organických zásad.
Využitie.
Stanislaw F. Wnuk využil protónovú špongiu ako bázu pri fosforylácii derivátov nukleozidov na nukleotidy. Michal Hocek použil protónovú špongiu na zabránenie kyslo katalyzovanej epimerizácii v benzylovej polohe nukleozidov počas fosforylačnej reakcie za vzniku nukleozidtrifosfátov.
Rotačné kovanie

Rotačné kovanie je špeciálna forma strojového kovania. Vyrábajú sa ním valcové alebo kužeľové výkovky rotačného tvaru. Kovanie sa vykonáva mnohými údermi protibežných zápustiek, ktorú sú uložené v kovacej hlave. Zápustky v kovacej hlave rotujú okolo súosovo vloženého výkovku. Sú v nej uložené tak, aby sa mohli radiálne posúvať. Odstredivá sila ich odtláča od materiálu smerom k vonkajšiemu prstencu kovacej hlavy. Na vnútornom obvode tohoto prstenca sú vložené valčeky, ktoré zápustky odrazia smerom k výkovku. Pri rotačnom kovaní sa dosahuje rýchlosť až 60 úderov za minútu. Rotačné kovanie poskytuje úsporu materiálu, veľkú pracovnú rýchlosť, dobrú kvalitu povrchu výkovku a zlepšenie jeho mechnických vlastností. Medzi nevýhody rotačného kovania patria hluk, potreba výmen a opráv zápustiek a obmedzenie maximálneho priemeru výkovku.
Aj keď má rotačné kovanie špecifiká kovania, názvoslovná norma STN 22 6001 ho nezaraďuje medzi práce kovania ale medzi špeciálne tvárniace práce.
Guy Chambers

Guy Antony Chambers (* 12. január 1963, Londýn, Spojené kráľovstvo) je anglický skladateľ a producent hudby, známy svojou dlhoročnou umeleckou spoluprácou s Robbie Williamsom. 
Spolupráca s Robbie Williamsom.
Chambers spolupracoval ako skladateľ a producent na prvých piatich albumoch Robbieho Williamsa. Všetky sa umiestnili na prvej pozícii v britskom rebríčku a dosiahli globálne predaje viac ako 40 miliónov kópií. Chambers napísal väčšinu najznámejších piesní Williamsa, vrátane „Rock DJ“, „Feel“, „Millenium“, „Let Me Entertain You“ a „Angels“.
Ostatné spolupráce.
Chambers a Williams ukončili svoju spoluprácu po nahrávaní piateho albumu "Escapology" v roku 2002. Následne pracoval s umelcami ako INXS, pričom produkoval a napísal piesne pre ich album "Switch" z roku 2005.
Chambers tiež napísal piesne pre londýnsku pop rockovú skupinu Busted, ako „Fake and Better Than This“ z ich druhého albumu A "Present For Everyone".
V roku 2022 spolupracoval Chambers s rakúskym hudobníkom Tricksterom na písaní a produkcii vianočnej skladby plnej nadávok, ktorá odrážala napätie a stres toho roku (a ktorá sa stala virálnou).
Turistická značkovaná trasa číslo 5116

 Turistická značkovaná trasa číslo 5116 je zelená trasa v Bielych Karpatoch, ktorá vedie z Poriadia do Javorníka nad Veličkou. Dĺžka trasy je 10,3 km.
Ďurkovec

Ďurkovec môže byť:
Vytoč môjho agenta

Vytoč môjho agenta je slovenský komediálny seriál TV JOJ. Ide o adaptáciu francúzskeho seriálu "Call My Agent!" z roku 2015 vysielanej v televízii France 2. Seriál sa vysielal od 20. marca. Hlavnú postavu stvárni Tomáš Maštalír.