burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
SWAN

SWAN, a. s. je slovenský telekomunikačný operátor, ktorý patrí do portfólia slovenského telekomunikačného holdingu DanubiaTel, a. s. Telekomunikačný operátor SWAN je druhým najväčším poskytovateľom telekomunikačných služieb firemnej klientele na Slovensku, ktorý tiež ponúka služby pre domácnosti a prevádzkuje telekomunikačného operátora 4ka. 
Spoločnosť SWAN svoje elektronické služby poskytuje už od roku 2000. Od roku 2001 začala spoločnosť SWAN poskytovať bezdrôtové dátové pripojenie pre firmy v licencovanom pásme 26 Ghz a neskôr širokopásmové bezdrôtové pripojenie na internet aj pre koncových zákazníkov cez Wimax technológiu. Spoločnosť SWAN disponuje vysokokapacitnou chrbticovou sieťou, ktorá je primárne vybudovaná na optických trasách s prenosovou platformou IP MPLS (MultiProtocol Label Switching). 
Okrem optických sietí už v takmer 400 mestách a obciach SWAN poskytuje vysokorýchlostné pripojenie vzduchom. SWAN je zároveň držiteľom licencie na budovanie a prevádzkovanie pevných bezdrôtových sietí FWA 26 GHz a FWA 3,5 GHz. Od roku 2007 poskytuje službu Triple Play pre domácnosti v rezidenčných objektoch v Banskej Bystrici, Bratislave, Trnave, Nitre, Trenčíne, Pezinku, Malackách, Seredi, Novej Dubnici, Dubnici nad Váhom, Púchove, Komárne, Košiciach a Trenčianskych Tepliciach a vo Zvolene.
V roku 2014 získal SWAN v tendri na frekvencie 2 x 15 MHz v pásme 1800 MHz, čo mu umožnilo výstavbu 4G siete na prenos dát vysokou rýchlosťou prostredníctvom technológie LTE. V nadväznosti na LTE internet, spoločnosť SWAN prevádzkuje 5G fixné pripojenie do internetu na úrovni 250 Mbit/s vo vybraných lokalitách Bratislavy.
Oto Tomeček

PhDr. Oto Tomeček, PhD. (* 2. júl 1974, Banská Bystrica) je slovenský historik a vysokoškolský pedagóg pôsobiaci na Katedre histórie Fakulty humanitných vied Univezity Mateja Bela v Banskej Bystrici, syn Otta Tomečka.
Životopis.
Základnú a strednú školu navštevoval vo svojom rodisku v Banskej Bystrici. Po absolvovaní gymnázia v roku 1992 študoval v rokoch 1992 – 1997 na Fakulte prírodných vied Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici dvojodbor geografia – história. 
Od roku 1997 pracuje ako vysokoškolský pedagóg na Katedre histórie Fakulty humanitných vied Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici, kde vedie nasledovné kurzy: historická geografia, historická demografia, dejiny správy a dejiny umenia. Od roku 2008 prednáša tiež na Katedre európskych kultúrnych štúdií Fakulty humanitných vied Univerzity Mateja Bela predmet politická historická geografia strednej Európy.
Je členom "Slovenskej historickej spoločnosti pri SAV" v Bratislave a členom redakcie vedeckého časopisu pre historické vedy "Acta historica Neosoliensia".
Vo svojej vedeckovýskumnej činnosti sa zameriava na historickú geografiu Slovenska, predovšetkým na vývoj odboru, humánnu historickú geografiu Slovenska (vývoj osídlenia, obyvateľstva a cestnej siete), politickú historickú geografiu (historické hranice menších územných celkov), regionálne dejiny mesta Banská Bystrica a jeho zázemia do polovice 19. storočia a dejiny uhliarstva na Slovensku.
Je úspešným riešiteľom viacerých grantových úloh a autorom viac ako 50 publikačných výstupov vydaných na Slovensku a v zahraničí. Autorsky sa podieľal na príprave monografií obcí Donovaly (2002), Brusno (2004) a Slovenská Ľupča (2010).
Bajtavská brána

Bajtavská brána je geomorfologická časť Ipeľskej pahorkatiny, ktorá je podcelkom Podunajskej pahorkatiny. Zaberá zníženinu medzi Kamenicou nad Hronom a Salkou, severne od Štúrova.
Polohopis.
Nachádza sa na juhovýchodnom okraji Podunajskej pahorkatiny a zaberá najjužnejšiu časť podcelku Ipeľská pahorkatina. Rozkladá sa v zníženine, ktorá údolím Bajtavského potoka prepája západne situovanú nivu Hrona a východne ležiacu nivu Ipľa. Jediným významným vodným tokom je práve Bajtavský potok, odvodňujúci územie brány do rieky Hron. Na severovýchode susedí Ipeľská niva, severozápadne pokračuje Ipeľská pahorkatina časťou Zalabský chrbát, západne nadväzuje Hronská niva a juhovýchodne sa dvíha neveľké pohorie Burda. 
Bajtavská brána leží na území Nitrianskeho kraja, v okrese Nové Zámky a na katastrálnom území obcí Kamenica nad Hronom, Bajtava, Salka a Leľa. Oblasťou prechádza cesta II/564 zo Štúrova do Levíc, na ktorú sa miestnymi cestami pripájajú všetky tunajšie sídla.
Turizmus.
V lokalite nie sú žiadne maloplošne chránené územia ani značené turistické chodníky. Oblasť patrí medzi turisticky pokojnejšie a ponúka možnosti na nenáročné prechádzky a cyklotúry.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 1998

Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 1998 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale mužov na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 1998, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konala sa od 26. apríla28. decembra 1997 a zúčastnilo sa jej 28 družstiev, ktoré súťažili v predkvalifikácii a neskôr v hlavnej kvalifikácii. 11 družstiev sa kvalifikovalo na Majstrovstvá sveta, ktoré sa uskutočnili v Japonsku.
Predkvalifikácia.
 Lille
 Istanbul
 Debrecín
Hlavná kvalifikácia.
 Montacatini 
 Groningen 
 Olsztyn 
 Sofia 
 Lamia
Znak Quebecu

Znak Quebecu je jeden z quebeckých symbolov. Vo svojej súčasnej podobe existuje už od 9. decembra 1939, kedy vláda kanadskej provincie Quebec vydala dekrét, ktorým bol nahradený dovtedajší znak z roku 1868.
Súčasný znak.
Štít znaku je vo francúzskom štýle - spodná časť je špicatá, nie ako v britskej heraldike polkruhová. Je rozdelený do troch horizontálnych oblastí. Horný pruh s tromi zlatými fleur-de-lys na modrom pozadí symbolizuje minulosť Quebecu ako kolónie francúzskeho kráľovstva. Zlatý leopard na červenom pozadí je prevzatý z erbu Anglicka a je to tradičný symbol britskej monarchie. Tri javorové listy na zlatom pozadí reprezentujú Kanadu.
Eduardovská koruna nad znakom je ďalší symbol britskej monarchie. Stuha pod znakom nesie motto provincie vo francúzštine: "je me souviens".
Pôvodný znak.
Starý znak, ktorý prijala v roku 1868 kráľovná Viktória, sa len nepatrne líšil od dnešného: horná tretina štítu obsahovala dve modré fleur-de-lys na zlatom pozadí.
Roňavská brána

Roňavská brána je geomorfologický útvar a zároveň geomorfologická časť Zemplínskych vrchov.
Polohopis.
Nachádza sa v juhozápadnej časti okresu Trebišov, približne medzi Čerhovom a Boršou a oddeľuje slovenskú a maďarskú časť pohoria. Zníženinou preteká rieka Roňava, vytvárajúca na tomto úseku štátnu hranicu s Maďarskom.
Doprava.
Územím vedú komunikácie nadregionálneho významu; z Trebišova do Slovenského Nového Mesta vedie cesta I/79 a z Košíc do Čiernej nad Tisou železničná trať s odbočením do Maďarska.
Medzinárodné letisko Faleolo

Medzinárodné letisko Faleolo (), (IATA: APW, ICAO: NSFA) je hlavné a najväčšie letisko na Samoe. Nachádza sa 40 km na západ od hlavného mesta Apia, na západnej časti ostrova Upolu v nadmorskej výške 18 m n. m.
História letiska.
Miesto, na ktorom bolo postavené letisko nazývali „"Faleolo Airfield"“.
Počas vojny v Tichomorí (1942) sa letisko zmenilo na Americkú základňu Tutuila a bola to hlavná oblasť obrany v tomto čase v týchto priestoroch.
Dráha letiska bola pôvodne 4 000 x 200 stôp (1 219 x 61 m), ale letisko bolo rozšírené na 6 000 x 350 stôp (1 829 x 107 m).
V marci 1943 sa na letisko zmestilo 57 bojových lietadiel.
Zariadenie.
Letisko sa nachádza vo výške 18 metrov nad hladinou mora. 
Faleolo Tower.
"Faleolo Tower" ("Faleolová veža") má právomoc nad vzdušným priestorom Americkej Samoy a Tongy. To pomáha k udržiavaniu stability vzdušného priestoru nad touto oblasťou. S týmito právomocami pomáha aj vzdušná právomoc Fidži s vežou "Nadi". Všetko to má pod dohľadom oceánske riadenie z Aucklandu na Novom Zélande.
Antikleia (dcéra Diokla)

Antikle (, ) je v gréckej mytológii dcéra Diokla, kráľa mesta Farai
Antický autor Pausanias uvádza, že Antikleia bola sestrou dvojčat Krethóna a Orsilocha, ktorí zomreli v trójskej vojne rukou hrdinu Aineia.
Antikleia sa vydala za Machaóna, syna boha lekárstva Asklépia, ktorý bojoval v trójskej vojne, ale slúžil aj ako lekár a chirurg. Manželia zanechali po sebe dvoch potomkov, synov Gorgasa a Nikomacha.
Letisko Maota

Letisko Maota (), (IATA: MXS, ICAO: NSMA) je hlavné letisko ostrova Savai’i na Samoe. Nachádza sa 5 km na západ od mesta Salelologa v nadmorskej výške 34,5 m n. m.
História letiska.
Letisko bolo spustené do prevádzky v roku 1990.
Vybavenie.
Aj keď letisko má vlastnú kontrolnú vežu, musí sa pre bezpečnosť podriaďovať príkazom leteckej kontrolnej veže z letiska Faleolo. Lietadla majú zakázané odlietať a pristávať počas zlej viditeľnosti, alebo v nočných hodinách miestneho času.
Zoznam letísk v Samoe

Toto je zoznam letísk na Samoe, zoskupených podľa typu a zoradených podľa polohy.
Letiská.
Tučne zobrazené názvy letísk označujú letiská s pravidelnými leteckými linkami.
Letisko Asau

Letisko Asau (; IATA: AAU, ICAO: NSAU) je letisko na ostrove Savai’i na Samoe. Nachádza sa pri dedine Asau v nadmorskej výške 
História letiska.
V roku 2003 letisko vážne poškodil cyklón, ktorý zasiahol túto časť ostrova a preto ho v roku 2006 upravili.
Vybavenie.
Letisko nemá vlastnú kontrolnú vežu ani osvetlenie. Pristávať tu môžu len menšie lietadlá. Lietadla majú zakázané odlietať a pristávať počas zlej viditeľnosti, alebo v nočných hodinách miestneho času.
Lamačská brána

Lamačská brána je geomorfologický útvar v juhozápadnom výbežku Malých Karpát.
Polohopis.
Brána leží v západnej časti Bratislavy, v časti Dúbravka a Lamač a oddeľuje podcelok Devínske Karpaty a masív Kamzíka. Územie je husto zastavané a vedie ním hlavný cestný (cesta I/2 a D2, ktorou vedie európska cesta 65) i železničný (smer Česko a smer Rakúsko) koridor. 
Geomorfologická časť tvorí severovýchodný okraj podcelku Devínske Karpaty. Južným smerom pokračujú časťou Bratislavské predhorie, severne nadväzujú Homoľskými Karpatmi rozsiahle Pezinské Karpaty a západný okraj vymedzuje Podmalokarpatská zníženina, okrajový podcelok Borskej nížiny. 
Osídlenie.
Na jej území ležia mestské časti Bratislavy:
Polygraf (prístroj)

Polygraf je prístroj, ktorý zaznamenáva niekoľko fyziologických veličín (napríklad krvný tlak, srdečný pulz, dýchanie, elektrický odpor kože, veľkosť zrenice, ľudské oko pod.) súčasne.
Používa sa v lekárstve, v psychofyziologickom výskume (napr. pri výskume spánku, snov, pri sexuálnom výskume) a ako detektor lži (o ňom pozri samostatný článok).
Lekárstvo.
V lekárstve sa polygraf využíva najmä v odboroch fyziológia, angiológia, kardiológia. Obsahuje zvyčajne šestnásťkanálový elektrokardiograf s viackanálovým osciloskopom (vytvára zápis EKG) pre záznam fonokardiogramu (zvukový záznam činnosti srdca), pulzových vĺn, karotidogramu (časový priebeh zmien cievy), apexkardiogramu (záznam mechanických pohybov srdca), krvného tlaku a pod.
Detektor lži

Detektor lži (iné názvy: polygraf, najmä ak je polygraf doplnený o hlasovú analýzu aj: (zariadenie na) fyziodetekčné vyšetrenie, fyziodetekcia, fyziodektor) je prístrojové zariadenie v kriminalistike, ktoré sa používa na odhaľovanie lži. Spravidla je to druh polygrafu.
Vychádza sa z predpokladu, že vedomé klamstvo vyvolá stresovú situáciu, ktorá sa prejaví merateľnou zmenou sledovaných údajov.
Pri interpretácii výsledkov výstupu polygrafu sa v kriminalistike využíva forenzná analýza. Polygraf sám o sebe nedokáže povedať, či sledovaná osoba klamala, alebo nie, záver musí urobiť človek na základe zistených údajov. Otázky vyberá vyšetrovateľ spolu s psychológom a vlastné vyšetrenie prístrojom vykonáva školená odborná obsluha
Polygraf

Polygraf môže byť:
Diokles

Diokles alebo Dioklés (, ) môže byť:
Agrochemikália

Agrochemikália je akákoľvek chemická látka, ktorá je používaná v poľnohospodárstve. Patrí sem široké spektrum pesticídov (vrátane herbicídov, insekticídov, fungicídov atď.), ale aj umelé hnojivá, hormóny a rôzne rastové faktory. Väčšina agrochemikálií je toxických a znamenajú často pre životné prostredie určitú ekologickú záťaž, predovšetkým pokiaľ dôjde k nekontrolovanému úniku látok. Preto je nakladanie s agrochemikáliami spravidla právne upravené.
Gorgasos

Gorgasos () môže byť:
Nikomachos

Nikomachos (, ) môže byť:
Štefan zo Šternberka

Štefan zo Šternberka (iné názvy: Štefan zo Šternberga/zo Šternbergu/zo Sternbergu, Štefan Čech, Štefan Bohemus; lat. "Stephanus Bohemus", čes. "Štěpán ze Šternberka") bol významný šľachtic z rodu pánov zo Šternberka, zakladateľ moravskej šternberskej vetvy. Jeho otcom bol Zdeslav starší ze Šternberka. Mal bratov Zdeslava ml., Albrechta, Jaroslava a Matúša a dve sestry, ktoré sa stali mníškami. Prvá písomná zmienka o Štefanovi pochádza z roku 1316, kedy bol so svojim otcom u Matúša Čáka Trenčianskeho.
Štefan bol príbuzným Matúša Čáka, pravdepodobne jeho synovcom. Štefan často pobýval v Uhorsku a tu ho nazývali aj Štefan Čech. Po smrti jediného Matúšovho syna bol Štefan považovaný za jeho nástupcu, čo sa aj po Matúšovej smrti v roku 1321 stalo. Proti Štefanovi však vojensky zasiahol uhorský kráľ Karol I. Róbert, ktorý ešte v tom istom roku obsadil Štefanove významné hrady vrátane Trenčína.
Štefan Čech mal šesť potomkov. O najstaršom synovi Petrovi je jediná správa z roku 1351, krátko nato zomrel (asi v roku 1353). Jeho druhorodený syn Albrecht Aleš zo Šternberka sa dal na duchovnú kariéru a stal sa biskupom. Tretí syn Zdenek, o ktorom je minimum správ, zomrel tri roky po otcovej smrti. Zanechal však syna Petra zo Šternberka, ktorý so strýkom Albrechtom spravoval rodové majetky. Štefan malaj tri dcéry Markétu, Anešku a Katarínu, ktoré sa vydali za českých šľachticov.
Geologické kladivo

Geologické kladivo je kladivo používané na štiepanie a lámanie hornín, čo je potrebné pri odoberaní vzoriek a sledovaní čerstvého (nezvetraného) lomu hornín. Kladivo okrem toho slúži ako mierka pri fotografovaní a zakresľovaní terénnych schém, pri začisťovaní odkryvov. Je to bežný a užitočný, ale nie bezpodmienečne nutný, nástroj každého geológa.
Geologické kladivo má jedno alebo dve čelá (plôšky používané na udieranie o kameň). Všeobecne sa kladivá s celkovou hmotnosťou do považujú za nedostatočne ťažké a vhodné iba pre odbíjanie mäkkých hornín. Univerzálnejšie sú kladivá s celkovou hmotnosťou okolo . Geológovia pracujúci v terénoch tvorených vyvrenými horninami, ktoré sú podstatne pevnejšie, nosia väčšinou ťažšie kladivá o hmotnosti , alebo ak to okolnosti dovolia nosia jedno klasické a jedno ťažšie (2 – ) kladivo s oboma tupými koncami (tzv. „pucka“), s ktorým je možné odštiepiť aj kusy tých najpevnejších hornín.
V Európe sú uprednostňované kladivá s jedným plochým čelom (tupou stranou) a druhou stranou ostrou, vhodnou na sekanie.
Najlepšie sú geologické kladivá ukuté z jedného kusu kalenej ocele. Takéto kladivá sú robustné a trvácne. V súčasnosti sú rozšírené celokovové kladivá s pogumovanou alebo kožou potiahnutou rúčkou. Kladivá s drevenou násadou majú výhodu, pretože sú pružnejšie, vyžadujú však viac údržby a nie sú také trvácne. Drevo násady by malo byť tvrdé ale nie krehké, vhodné je napr. drevo drieňa, jaseňa alebo jarabiny. Niektorí geológovia uprednostňujú drevenú násadu, pretože si ju môžu upraviť podľa vlastných potrieb a kladivo s dlhou násadou potom môže slúžiť pri podopieraní pri chôdzi, čo je vhodné najmä v členitom a strmom teréne. Drevenú násadu je možné rôznym spôsobom upravovať, napr. na nej vyznačiť dieliky mierky, ktorá je využívaná pri zakresľovaní alebo fotografovaní odkryvov a hornín.
Geologické kladivo sa líši od paleontologického kladiva tvarom hlavy kladiva. Geologické kladivá majú jedno čelo (plochá strana) a jeden ostrý hrot. Paleontologické kladivo máva jednu stranu plochú a druhú tvaru dláta, čím je prakticky totožné s klasickými murárskymi kladivami. Plochý dlátovitý hrot sa používa na štiepanie bridličnatých hornín, pretože je vhodnejší ako klasický ostrý hrot geologického kladiva. Plochý hrot je tiež vhodný pri začisťovaní odkryvu alebo kopaní v mäkších horninách.
Breza žltá

Breza žltá ("Betula alleghaniensis") je drevina z čeľade brezovité ("Betulaceae").
Opis.
Breza žltá rastie na východe USA a Kanady. Dorastá do výšky až 30 metrov a priemer kmeňa dosahuje až 60 centimetrov. Dožíva sa až 150 rokov. Kmeň je rovný, kôra vo farbe smotanovej až bronzovej sa odlupuje. 
Použitie.
Z kôry mladých konárikov sa získava vonná silica. Strom sa ťaží pre kvalitné drevo a vysádza sa aj pre okrasu.
Od roku 1993 je tento strom symbolom kanadskej provincie Quebec.
Mendelejevova rovnica

Mendelejevova rovnica alebo Mendelejevov vzťah alebo Mendelejevov vzorec je vzorec, ktorým možno vypočítať dolnú výhrevnosť paliva.
Znie nasledovne:
Hu = 33,913.mC + 102,995.mH - 10,885.(mO - mS) - 2,51mH2O
pričom:
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2002

Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2002 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale mužov na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2002, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konala sa od 22. júna2. septembra 2001 a zúčastnilo sa jej 28 družstiev, ktoré súťažili v siedmich kvalifikačných skupinách. 11 družstiev (7 víťazov skupín + 4 najlepšie družstvá z druhých miest) sa kvalifikovalo na Majstrovstvá sveta, ktoré sa uskutočnili v Argentíne.
Kvalifikácia.
 Sevilla 
 ’s-Hertogenbosch 
 Ostrava 
 Lodž 
 Prešov 
 Tampere
 Bursa
Ján Fajnor

Ján Fajnor (* 14. január 1941 Brezová pod Bradlom† 22. február 2005 Bratislava) bol scenárista a režisér dokumentárnych filmov.
Pôsobil najmä v Slovenskej televízii, kde začínal v roku 1961 vo vysielaní pre deti a mládež s obľúbeným magazínom "Lastovička". Kľúčovou bola spolupráca s Elom Havettom na kultúrnom magazíne "Ráčte vstúpiť", ktorý budoval dobové kinematografické povedomie, keďže prinášal aktuality z diania vo filme a profily tvorcov. V roku 1977 získala táto relácia hlavnú cenu na festivale "Prix Danube Bratislava", ale pár mesiacov po udelení ceny ju zakázali priamo na príkaz riaditeľa Československej televízie. 
Doménou jeho televíznej tvorby sa stali predovšetkým dokumentárne portréty osobností slovenského kultúrneho života. Jeho tvorivá metóda sa výrazne odlišuje od autorov filmov pre kiná. Fajnorove snímky sú postavené na slove, monológu a na výraznej a mnohovrstevnatej osobnosti. Neobmedzoval sa na 15 až 20-minútové filmy, nakrúcal 50 až 60-minútové snímky. Pred kameru si pozýval najmä ľudí niečím netypických, vyhranených, s bohatým duchovným rozmerom. Fajnorovi sa darilo vnuknúť svojím snímkam nadčasovú polohu, napr. v televíznom dokumente "Sen - jama vo mne" o spisovateľovi Rudolfovi Slobodovi. Vo filme "Život je len dívanie" sa mu podarilo preniknúť do tvorivého zákulisia Vladimíra Kompánka, výrazného predstaviteľa slovenského sochárstva a maliarstva druhej polovice 20. storočia. Objektom jeho dokumentu "Košatý strom plný pozorných očí" z roku 1988 sa stal český spisovateľ európskeho formátu Bohumil Hrabal. Začiatkom osemdesiatych rokoch realizoval cyklus "Pokusy", v ktorých sa snažil o netradičný pohľad na osobnosti slovenského kultúrneho života. Patrí k nim napríklad "Pokus o Vladimíra Mináča" (1982) či "Pokus o Blahoslava Hečku" (1983). Počas nakrúcania sa kamera nepohla z miesta, zaberala záhradu a v pozadí dom. Napriek výrazovej askéze prostredia vytvoril Fajnor strhujúci portrét osobnosti, pričom formálne obmedzenie vyzdvihlo fascinujúci komentár a myšlienky protagonistu. Ďalším portrétom potvrdzujúcim silu Fajnorovej poetiky je snímka "Blízko je tak ďaleko" z roku z roku 1986, v ktorom herečka Naďa Hejná rozpráva na Národnom cintoríne v Martine historky, anekdoty a historky mohých osobností slovenskej kultúry. Prostredníctvom spomienkach na jednotlivcov sa vrství výpoveď o národe. Fajnor v tomto dokumente volí lyrickú štylizáciu, ktorá podporovala atmosféru spomienok a hľadania v pamäti. K mimoriadnym dielam patrí aj "Pokus o útek" z roku 1983 o slepeckom páre. Svoju poetiku založenú na slove opustil v dokumente "Labyrint sveta" (1983) o rovnomennom predstavení brnianskeho divadla na provázku. Zo správy o inscenácii realizovanej v spustnutých priemyselných priestoroch sa vytvoril pomocou obrazu posolstvo o samote, agresivite a snoch. Posledným dokumentom, ktorý nakrútil, je "Allegro ma non mortale" z roku 1999. Jeho dvorným kameramanom a najbližším spolupracovníkom bol Richard Krivda.
Phil Rudd

Phillip Hugh Norman Rudd vlastným menom Phillip Hugh Norman Witschke Rudzevecuis (* 19. máj 1954, Melbourne, Victoria, Austrália) je austrálsky bubeník, ktorý sa najviac preslávil pôsobením v hardrockovej kapele AC/DC. V kapele pôsobil v rokoch 1975 a 1983, kedy bol z kapely vylúčený pre problémy s alkoholom. Nahradený bol bubeníkom Chrisom Slaidom. Ku kapele sa vrátil v roku 1994 a pôsobí v nej dodnes. Po odchode basgitaristu Marka Evansa v roku 1977 zostal jediným členom AC/DC narodeným v Austrálii. V roku 2003 bol spolu s ostatnými členmi kapely AC/DC zapísaný do Rock and Roll Hall of Fame.
6. novembra 2014 polícia na Novom Zélande obvinila Phila Rudda z pokusu o prípravu vraždy.
Iné projekty.
Ján Oparty

Doc. Ing. Ján Oparty, ArtD. (* 21. máj 1949 Trstená) je producent, scenárista, režisér dokumentárnych filmov a pedagóg.
Životopis.
Je absolventom réžie a scenáristiky dokumentárnych filmov na Divadelnej fakulte VŠMU. Po skončení štúdia pracoval v rokoch 1982-1992 v Štúdiu krátkeho filmu Slovenskej filmovej tvorby v Bratislave. V osemdesiatych rokoch sa vyprofiloval ako režisér populárno-vedeckých filmov a v roku 1984 debutoval dielami "Hľadať spôsob" a "Pánska jazda". Ich prínosom bolo najmä tematické obohatenie tvorby, nakoľko v tom čase sa dokumentárny film nachádzal v období stagnácie. Snímka "Pánska jazda" rozpráva o skupine robotníkov, ktorí namiesto dovolenky išli na žatevnú brigádu. Ďalším filmom boli "Spomienky na minulosť" (1985), kde zobrazil portrét rázovitého dedinského vynálezcu. Opartyho harmonizujúci prístup však odbúraval konkrétnu výnimočnosť a rozpornosť detailov a spracovanie obrúsilo hrany potencionálnych konfliktov. V roku 1989 nadviazal na tendenciu skúmania stavu spoločnosti a to snímkou "Skutočný príbeh". Rozvíjal v nej tému nekompetencie, ľahostajnosti a lajdáctva na vysokej škole, čím poodhalil príčiny zaostávania slovenskej vedy. Dokumentaristicky sa pripomenul aj v roku 1993, kedy natočil film "Stanko Mužík" a nadviazal tak na emotívne sugestívne snímky Petra Solana z druhej polovice sedemdesiatych rokov o mentálne postihnutých ľuďoch. V roku 1992 založil spoločnosť ALEF Studio. Okrem iného produkoval dokument Sahry Karimi o získavaní osobnej slobody v Afganistane, s názvom "Afganské ženy za volantom". Snímka získala ocenenie za najlepší dokument na festivaloch Jeden svet, Ekofilm, Sole Luna a špeciálnu cenu poroty na festivale Miradasdoc. Ján Oparty od roku 2002 pedagogicky pôsobí na Filmovej a televíznej fakulte VŠMU v Bratislave. Od 13. mája 2013 je členom vedenia Slovenskej filmovej a televíznej akadémie. Jeho najnovší dokument "Skala útočišta" o obnove stredovekého kláštora je v postprodukcii. Ako producent pripravuje s režisérom Ivom Trajkovom a scenáristom Ondrejom Šulajom historický film o Cyrilovi a Metodovi, "Anjelský obraz".
Mukačevský rajón (historický)

Mukačevský rajón () bol administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Územie nezahŕňalo samotné Mukačevo, ktoré spadá pod oblasť. Rajón s rozlohou 998 km² obývalo viac ako 101 000 obyvateľov (2012) v 2 obciach mestského typu a 86-tich obciach. Cez Mukačivskyj rajon vedie železničné i cestné spojenie na Ľvov a z východu na západ preteká rieka Latorica.
Užhorodský rajón (historický)

Užhorodský rajón () bol administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Územie nezahŕňalo samotné mesto Užhorod, ktoré spadalo pod oblasť. Rajón s rozlohou 870 km² obývalo viac ako 69 200 obyvateľov (2012), žijúcich v 1 obci mestského typu a 32 obciach. Cez Užhorodský rajón vedie železničné i cestné spojenie zo Slovenska i Maďarska na Ľvov a smerom na naše územie preteká rieka Latorica a Uh.
Chustský rajón (historický)

Chustský rajón () bol administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Rajón s rozlohou 975 km² obývalo približne 95 603 obyvateľov (2012) a jeho sídlom bolo mesto Chust. Cez Chustskyj rajon preteká rieka Tisa.
Veľkoberezniansky rajón

Veľkoberezniansky rajón () bol administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Rajón s rozlohou 809 km² obývalo približne 26 400 obyvateľov (2012), žijúcich v 1 obci mestského typu a 31 obciach. Centrom bolo Veľké Berezné blízko hraníc so Slovenskom, cez ktoré vedie železničné i cestné spojenie na Ľvov a smerom na naše územie preteká rieka Uh.
Perečínsky rajón

Perečínsky rajón () bol administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Rajón s rozlohou 631 km² obývalo približne 31 400 obyvateľov (2012), žijúcich v 1 meste a 24 obciach. Centrom je Perečín na rieke Uh, blízko hraníc so Slovenskom, cez ktorý vedie železničné i cestné spojenie na Ľvov.
Rozhlas

Rozhlas môže byť:
Zuzana Gindl-Tatárová

Prof. Zuzana Gindl-Tatárová, ArtD. (* 29. september 1956, Bratislava) je slovenská filmová dramaturgička, scenáristka, publicistka a vysokoškolská pedagogička. Je absolventkou katedry filmovej a televíznej scenáristiky a dramaturgie na pražskej FAMU. Začiatkom osemdesiatych rokov patrila k novej generácii dramaturgov a scenáristov, ktorí pôsobili v Štúdiu hraných filmov na Kolibe. Zároveň písala aj pre televíziu a rozhlas v Bratislave.
Jej manželom bol publicista Eugen Gindl.
Kariéra.
Celovečerné filmy.
Zuzana Gindl-Tatárová spolupracovala na dvanástich celovečerných filmoch. Je autorkou námetu k filmu "Šiesta veta", ku ktorému spolu s Hanou Cielovou a Štefanom Uhrom napísala scenár. Snímka rozdelená do piatich kapitol pojednáva o živote a diele Boženy Slančíkovej-Timravy a snaží sa poetickým spôsobom zachytiť vývin a formovanie osobnosti tejto slovenskej spisovateľky a zároveň postihnúť jej inšpiračné zdroje. Na 25. ročníku Festivalu československého filmu získala cenu za scenár a na Filmovom festivale Trutnov čestné uznanie poroty.
Medzi ďalšie významené spolupráce patrí dramaturgia k filmom "Kára plná bolesti" (1985) v réžii Stanislava Párnického, "Sedím na konári a je mi dobre" (1989) v réžii Juraja Jakubiska, "Let asfaltového holuba" (1990) v réžii Vlada Balca a "Neha" (1991) v réžii Martina Šulíka.
Pedagogická činnosť.
Na Filmovej a televíznej fakulte VŠMU pôsobí už od jej založenia v roku 1990. Roky 1993 a 1994 strávila na newyorských univerzitách Tisch School of the Arts a Columbia. So svojimi prednáškovými cyklami absolvovala množstvo workshopov v zahraničí a viac ako desať rokov vyučovala aj na Univerzite Tomáša Baťu v Zlíne. Viedla tvorivo-kritický seminár na Filmovej a televíznej fakulte VŠMU v Bratislave.
Publicistická činnosť.
Výsledkom pobytu na Tisch School of the Arts v New Yorku bola publikácia "Hollywoodoo: filmové ilúzie podľa zaručených receptov", ktorú v roku 2001 vydal Slovenský filmový ústav. V tomto texte sa zaoberá americkou trojaktovou štruktúrou v kontexte masovej kultúry. V roku 2004 prispela do encyklopédie "The Cinema of Central Europe". V roku 2005 jej vyšla dvojjazyčná publikácia "Praktická dramaturgia", ktorá je zovšeobecnením jej prednášok a slúži ako učebný text pre študentov filmu, teoretikov a učiteľov estetiky. Okrem toho sa venuje písaniu o filme v rôznych periodikách a poviedkovej tvorbe.
Ostatné aktivity.
Zuzana Gindl-Tatárová sa v druhej polovici osemdesiatych rokov podieľala na príprave Fóra mladého filmu, dlhoročne spolupracovala aj s filmovými klubmi. Viedla kurzy amatérskeho filmu a Školu mladého filmového diváka pre učňovskú mládež.
V rokoch 2002 až 2007 pôsobila aj ako prezidentka Slovenskej filmovej a televíznej akadémie a v roku 2004 založila národnú filmovú cenu Slnko v sieti. Od apríla 2005 zastupuje Slovensko v rade kinematografického fondu Eurimages na podporu filmových koprodukcií. V roku 2011 pôsobila ako predsedníčka Rady Audiovizuálneho fondu.
Berehovský rajón (historický)

Berehovský rajón () bol administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Rajón s rozlohou 635 km² sa nachádzal v rovinatej oblasti pri rieke Tisa a Latorica. Centrom bolo Berehovo a približne 52 000 obyvateľov (2012) žilo v 1 obci mestského typu a 42 obciach.
University of St Andrews

University of St Andrews je najstaršia univerzita v Škótsku a tretia najstaršia v anglicky hovoriacom svete, po Oxforde a Cambridge. Bola založená v rozpätí rokov 1410 až 1413 sériou pápežských búl a dekrétov. Nachádza sa v meste St Andrews, v okrese Fife, na východnom pobreží Škótska.
V roku 2019 bola hodnotená po Cambridge ako druhá najlepšia univerzita v Spojenom kráľovstve, najlepšia v Škótsku a jedna z najlepších na svete. Podľa rebríčka "The Times Higher Education World Universities Ranking" z roku 2010 patrila medzi 20 najlepších univerzít v spoločenských vedách na svete. Ako jedna iba z dvoch univerzít v Spojenom Kráľovstve bola menovaná ako univerzita roka podľa The Times a Sunday University 'Good University Guide. V národnom študentskom prieskume dosiahla najvyššie hodnotenie spokojnosti študentov spomedzi všetkých univerzít v Škótsku. V roku 2015 sa St Andrews umiestnila na druhom mieste vo svete zo všetkých malých a stredných univerzít pomocou metrík od QS Intelligence Unit. St Andrews vyprodukovala najviac riaditeľov spoločností FTSE 100 v pomere k jej veľkosti v porovnaní s ktoroukoľvek inou vzdelávacou inštitúciou v Británii. 
Počas školského roka tvoria študenti a zamestnanci univerzity viac ako tretinu obyvateľstva mestečka St Andrews. Viac ako 30 % študentov je zo zahraničia, zastúpených je viac ako 100 krajín, pričom 15 % študentov pochádza zo Severnej Ameriky. Univerzitné športové tímy súťažia v ligách a pohároch BUCS. Študentská komunita je známa zachovávaním množstva tradícii a zvykov. Od septembra 2016 je rektorka (Principal and Vice-Chancellor) prof. Sally Mapstone, odborníčka na škótsku literatúru.
Dejiny.
Univerzita bola založená v roku 1410 skupinou augustiniánov, ktorí boli vyhnaní z univerzity v Paríži ako dôsledok Západnej schizmy a vojnami medzi Anglickom a Škótskom z univerzít v Oxforde a Cambridge. Títo mnísi vytvorili spoločnosť vyššieho vzdelávania v mestečku St Andrews zameranú na teológiu, logiku, filozofiu a právo. V roku 1411 udelil biskup diecézy St Andrews, Henry Wardlaw, tejto spoločnosti vzdelancov a učiteľov výsady. Biskup Wardlaw následne úspešne žiadal avignonského pápeža Benedikta XIII. o pridelenie štatútu univerzity sériou búl, ktoré sú datované do roku 1413. Kráľ Jakub V. podporil univerzitu v roku 1532 vydaním výsadnej listiny.
Hodnotenia univerzity.
University of St Andrews sa pravidelne umiestňuje na popredných priečkach všetkých rebríčkov britských univerzít. Absencia University of St Andrews na najvyšších priečkach medzinárodných rebríčkov najlepších svetových univerzít je zapríčinená malou veľkosťou tejto prestížnej a elitnej inštitúcie.
Prijímacie konanie.
The University of St Andrews je celkovo jednou z najkonkurencieschopnejších univerzít vo Veľkej Británii, pričom miera prijatia v rokoch 2016-17 bola iba 8,35%. Podmienkou prijatia sú väčšinou výsledky z maturitných skúšok ekvivalentné škótskym AAAAB, AAA z anglických A-levels, alebo minimálne 38 bodov z International Baccalaureate (IB), avšak prijatí študenti majú v priemere A*A*AA z A-levels.
Iršavský rajón

Iršavský rajón () bol administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Rajón s rozlohou 944 km² sa nachádzal v centrálnej časti oblasti a obývalo ho približne 99 000 obyvateľov (2012), žijúcich v 1 meste a 46 obciach. Centrom bola Iršava.
Mižhirský rajón

Mižhirský rajón () bol administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Hornatý rajón s rozlohou 1 166 km² obývalo približne 48 200 obyvateľov (2012), žijúcich v 1 meste a 43 obciach. Centrom bola Mižhiria.
Vynohradivský rajón

Vynohradivský rajón () bol administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Centrom rajóna bol Vynohradiv a na území s rozlohou 697 km² žilo približne 119 600 obyvateľov (2012).
Volovecký rajón

Volovecký rajón () bol administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Centrom hornatého rajóna s rozlohou 544 km² bol Volovec a v 24 obciach a dvoch sídlach mestského typu žilo približne 25 400 obyvateľov (2012).
Ťačivský rajón (historický)

Ťačivský rajón () bol administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Centrom rajóna s rozlohou 1 818 km² bol Ťačiv a v 56 obciach, 5 sídlach mestského typu a jednom meste žilo približne 174 000 obyvateľov (2012).
Svaľavský rajón

Svaľavský rajón () bol administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Centrom hornatého rajóna s rozlohou 673 km² bola Svaľava a v 28 obciach a jednom meste žilo približne 54 500 obyvateľov (2012).
Horali

Horali (jednotné číslo horal resp. Horal) môže byť:
Horali môže byť aj česko-slovenský film z roku 1974, pozri Horali (film)
Horal môže byť aj:
Rachivský rajón (historický)

Rachivský rajón () bol administratívna jednotka na úrovni okresu v Zakarpatskej oblasti na Ukrajine.
Centrom najväčšieho zakarpatského rajóna s rozlohou 1 892 km² bol Rachiv a v 28 obciach, troch sídlach mestského typu a jednom meste žilo približne 91 500 obyvateľov (2012).
Štefan Čech

Štefan Čech môže byť:
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2006

Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2006 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale mužov na Majstrovstvá sveta 2006, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konala sa od 13. januára21. augusta 2005 a zúčastnilo sa jej 35 družstiev, ktoré súťažili v troch kvalifikačných kolách a play-off. 9 družstiev (prvé 2 družstvá zo skupín 3. kola a víťaz play-off) sa kvalifikovalo na Majstrovstvá sveta, ktoré sa uskutočnili v Japonsku.
1. kolo.
 Sheffield 
 Tiszaújváros 
 Tulcea 
 Tallinn 
2. kolo.
 Varna 
 Opava
 Vila do Conde
 Tampere
3. kolo.
 Neapol
 Larisa
 Cannet
 Rzeszów
Play-off.
 Varna
Jeremy Irons

Jeremy John Irons (* 19. september 1948, Cowes, Spojené kráľovstvo) je britský herec.
V roku 1984 získal Tony Award (Tony Award for Best Performance by a Leading Actor in a Play) za úlohu v hre "The Real Thing" a v roku 1990 Oscara za najlepší mužský herecký výkon v hlavnej úlohe vo filme "Zvrat šťasteny" ("Reversal of Fortune").
Nikto nie je dokonalý (televízna relácia)

Nikto nie je dokonalý je humoristická talk show, ktorú od 31. decembra 2012 do 24. januára 2017 vysielala Jednotka. Od 28. februára 2017 sa relácia vysielala na TV JOJ. Moderátormi v roku 2013 boli Oliver Andrásy a Elena „Eňa“ Vacvalová, ktorí sa však s moderovaním relácie rozhodli skončiť. Od januára 2014 do decembra 2017 reláciu moderovali úspešní rozhlasoví spíkri Marcel Forgáč a Milan „Junior“ Zimnýkoval. V roku 2018 sa novými moderátormi stali Marián „Čeky“ Čekovský a Martin Dejdar. V každej časti si moderátori pozvú dvoch hostí, ktorí okrem iného hádajú počet správne zodpovedaných odpovedí na otázky, často banálne, no úmyselné chytáky, z ankety siedmich až deviatich respondentov.
Pentapolis

Pentapolis alebo päťmestie (v slovenčine obyčajne písané malým začiatočným písmenom) môže byť:
Včielka Maja

Včielka Maja môže byť:
Leandros

Leandros (, ) je v gréckej mytológii hrdina slávneho ľúbostného príbehu.
Antický príbeh o tragickej láske mladíka Leandra a Héro, kňažky bohyne Afrodity, pochádza z Byzantia. Leadros žil v Abyde na maloázijskej strane Héllespontu a Héro bývala vo veži v Seste na európskom brehu.
Leandros sa do Héro zamiloval a ona jeho lásku opätovala. Héro však vzhľadom na svoje postavenie musela svoju lásku tajiť a preto sa schádzali v noci. Morská úžina nebola pre Leandra prekážkou, po zotmení Héro zavesila na vežu lampu a Leandros riadený svetlom lampy k nej zakaždým priplával.
Osud ich láske však určil tragický koniec. V jednu búrlivú noc sfúkol vietor lampu a Leandros plávajúci cez nekľudné morské vlny stratil smer a utopil sa. Vlny potom vyhodili jeho mŕtve telo na breh pod vežu jeho milenky. Keď ho Héro na úsvite uvidela, zo žiaľu ukončila svoj život skokom z veže. Ráno ich potom ľudia našli mŕtvych na ostrých skalách, ležiacich verne pri sebe i po smrti.
Héro

Héro alebo Héró (, ) môže byť v gréckej mytológii:
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2010

Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2010 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale mužov na Majstrovstvá sveta 2010, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konala sa od 2. januára16. augusta 2009 a zúčastnilo sa jej 35 družstiev, ktoré súťažili v troch kvalifikačných kolách. 8 družstiev (prvé 2 družstvá zo skupín 3. kola) sa kvalifikovalo na Majstrovstvá sveta, ktoré sa uskutočnili v Taliansku. Pôvodne sa malo v kvalifikácii predstaviť aj družstvo .
1. kolo.
 Sheffield 
 Riga 
 Viedeň 
 Quba 
2. kolo.
 Poprad (Aréna Poprad) 
 Rotterdam
 Póvoa de Varzim
 Liberec
3. kolo.
 Tampere
 Varna
 Gdynia
 Kragujevac
Dendra

Dendra môže byť:
Narses

Narses (iný prepis: Narsés) môže byť:
Oka (syr)

Oka je kanadský syr pomenovaný po malej dedine Oka blízko Montrealu, v ktorej začal byť vyrábaný v roku 1893.
Syr má jemnú, krémovú chuť a štipľavú vôňu, ktorá je niekedy opisovaná ako orechová a ovocná. Je vynikajúcou náhradou za mnoho polomäkkých zrejúcich syrov vo všetkých druhoch pokrmov.
Oka sa vyrába z pasterizovaného aj surového mlieka. Existujú dva druhy: "Regular" a "Classic". "Regular" je lisovaný, polomäkký syr, ktorý zreje asi 30 dní. "Classic" zreje ešte ďalší mesiac.
Oka bol pôvodne vytvorený francúzskymi mníchmi, ktorí ho produkovali v trapistickom kláštore "Salut Port". Mnísi, ktorí sa usadili v La Trappe, v blízkosti obce Oka, priniesli recept na syr z Port Salut sebou.
Veronika Vadovičová

 
Mgr. Veronika Vadovičová (* 9. február 1983, Trnava) je slovenská paralympijská reprezentantka v športovej streľbe. 
Zúčastnila sa na siedmich paralympijských hrách, na ktorých si vybojovala päť zlatých, dve strieborné a jednu bronzovú medailu. Je najúspešnejšou slovenskou zdravotne postihnutou strelkyňou.
Životopis.
Vadovičová sa narodila v Trnave, žije v Šelpiciach. Vyštudovala odbor aplikovanej telesnej výchovy na Univerzite Palackého v Olomouci, sociálnu prácu na Vysokej škole zdravotníctva a sociálnej práce sv. Alžbety v Trnave a Mgr. odbor trénerstvo športovej streľby na Univerzite Komenského v Bratislave.
Reprezentácia.
Je zamestnaná v Športovom centre polície Ministerstva vnútra SR a trénuje ju Milan Goleňa. Jej paralympijskú medailovú kolekciu tvorí zlatá medaila z Pekingu 2008, dve zlaté medaily z Ria 2016, zlato z Tokia 2020, zlato z Paríža 2024, z Ria 2016 striebro, z Paríža 2024 striebro a z Londýna 2012 bronz.
Na podujatí svetového pohára v Al Aine v Spojených arabských emirátoch získala začiatkom marca 2017 štyri prvenstvá a zároveň vytvorila štyri svetové rekordy. Aj vďaka týmto úspechom sa Veronika stala víťazkou ankety Medzinárodného paralympijského výboru o najlepšieho paralympionika sveta za február 2017.
Na Letných paralympijských hrách v Tokiu 2020 získala zlatú medailu v zmiešanej streľbe na 50 m v ľahu a zároveň dosiahla nový olympijský rekord, 248,9 bodov. Stala sa tak najúspešnejšou letnou paralympioničkou so štyrmi zlatými, jednou striebornou a jednou bronzovou medailou.
Na MS v Al Aine získala v roku 2022 zlatú medailu v disciplíne R2 vzduchová puška v stoji i R3 vzduchová puška v ľahu. Na ME 2023 v Rotterdame získala striebro v disciplíne vzduchová puška v stoji.
Zúčastnila sa aj Letných paralympijských hier 2024 v Paríži, kde získala zlatú medailu vo vzduchovej puške na 10 m v ľahu a striebornú v malokalibrovke na 50 m 3 polohy ženy.
Mélikah Abdelmoumenová

Mélikah Abdelmoumenová (* 1972, Chicoutimi, Quebec, Kanada) je kanadská spisovateľka a pedagogička.
Špecializuje sa na autobiografickú fikciu. Začala publikovať v 90. rokoch 20. storočia pod menom Mélika Abdelmoumen.
V súčasnosti žije a pracuje vo Francúzsku.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2006

Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2006 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na Majstrovstvá sveta 2006, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konala sa od 12. januára21. augusta 2005 a zúčastnilo sa jej 27 družstiev, ktoré súťažili v troch kvalifikačných kolách a play-off. 7 družstiev (prvé 2 družstvá zo skupín 3. kola a víťaz play-off) sa kvalifikovalo na Majstrovstvá sveta, ktoré sa uskutočnili v Japonsku.
1. kolo.
 Sheffield 
 Santo Tirso 
 Saint-Dié-des-Vosges 
2. kolo.
 Baku 
 Atény
 Záhreb
3. kolo.
 Moskva
 Ankara
 Drážďany
Play-off.
 Varna
Polymélé (dcéra Pélea)

Polymélé alebo Polyméla (, ) je v gréckej mytológii dcéra fthíjskeho kráľa Pélea.
Antický autor Apollodoros z Atén uvádza, že Polyméla sa vydala za Menoitia, kráľa v Opunte. (podľa iného antického zdroja jeho manželkou bola Filoméla) Manželom sa narodil syn Patroklos, ktorý so svojim priateľom Achillom bojoval a zomrel v trójskej vojne.
Letné paralympijské hry 2008

XIII. letné paralympijské hry sa konali od 6. do 17. septembra 2008 v Pekingu. 
O 472 medailových sád v dvadsiatich športoch bojovalo 3 951 športovcov zo 146 krajín sveta. Slovensko reprezentovalo 36 športovcov v 10 športoch.
Športy.
Na programe bolo 20 športov:
Leonid Danylovyč Kučma

Leonid Danylovyč Kučma (; * 9. august 1938, Čajkyne, Černihivská oblasť, ZSSR dnes Ukrajina) je ukrajinský politik, v rokoch 1994–2005 pôsobil ako prezident Ukrajiny.
V roku 1960 skočil fyzikálno-technickú fakultu Dnepropetrovskej štátnej univerzity, špecializáciu inžinier-mechanik. Člen komunistickej strany, kandidát technických vied. V rokoch 1992-1993 pôsobil ako premiér. V rokoch 1994 až 2005 bol prezidentom Ukrajiny, pričom v tejto funkcii vystriedal svojho predchodcu Leonida Kravčuka. Vo funkcii prezidenta zotrval dve funkčné obdobia. Činnosť Leonida Kučmu na poste prezidenta je hodnotená rôznoznačne. Jeho meno bolo často spájané s korupčnými škandálmi a najmä pochybnými praktikami pri privatizácii niektorých štátnych podnikov, ktorá prebehla jasne v prospech jeho zaťa V. M. Pinčuka a skupiny Syrkis-Medvedčuk.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2010

Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2010 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na Majstrovstvá sveta 2010, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konala sa od 2. januára19. júla 2009 a zúčastnilo sa jej 33 družstiev, ktoré súťažili v troch kvalifikačných kolách. 8 družstiev (prvé 2 družstvá zo skupín 3. kola) sa kvalifikovalo na Majstrovstvá sveta, ktoré sa uskutočnili v Japonsku. Pôvodne sa malo na kvalifikácii predstaviť aj družstvo .
1. kolo.
 Lendava 
 Sheffield 
 Tallinn 
2. kolo.
 Quba 
 Split
 Gabrovo
 Marseille
3. kolo.
 Conegliano
 Subotica
 Rzeszów
 Almere
Île Jésus

Île Jésus je ostrov v juhozápadnej časti kanadskej provincie Quebec. Je obtekaný riekami Rivière des Prairies a Rivière des Mille Îles. Nachádza sa severne od Île de Montréal a niekoľko kilometrov západne od Rieky svätého Vavrinca. S rozlohou 242 km ² je druhým najväčším ostrovom v súostroví Hochelaga. Nadmorská výška dosahuje až 50 metrov. Mesto Laval pokrýva celé územie ostrova, mestské časti sú v centre ostrova a na južnej a západnej strane, zatiaľ čo severná a východná časť je vidiecka.
Názov ostrova je odvodený od jezuitov a bol prvýkrát spomenutý v roku 1636 v správe Compagnie de la Nouvelle France.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1998

Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1998 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na Majstrovstvá sveta 1998, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konala sa od 26. apríla28. decembra 1997 a zúčastnilo sa jej 28 družstiev, ktoré súťažili v dvoch fázach kvalifikácie a play-off. 6 družstiev (víťazi skupín hlavnej kvalifikácie a víťaz play-off) sa kvalifikovalo na Majstrovstvá sveta, ktoré sa uskutočnili v Japonsku. 
Predkvalifikácia.
doma &amp; vonku
doma &amp; vonku
doma &amp; vonku
Hlavná kvalifikácia.
 Moskva 
 Amsterdam
 Vicenza
 Brémy
 Sofia
Play-off.
doma &amp; vonku
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2002

Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2002 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na Majstrovstvá sveta 2002, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konala sa od 2. februára2. septembra 2001 a zúčastnilo sa jej 25 družstiev, ktoré súťažili v dvoch fázach kvalifikácie. 8 družstiev (víťazi skupín hlavnej kvalifikácie a 2 najlepšie družstvá z druhých miest) sa kvalifikovalo na Majstrovstvá sveta, ktoré sa uskutočnili v Nemecku. 
Predkvalifikácia.
 Baku 
Hlavná kvalifikácia.
 ’s-Hertogenbosch 
 Opole
 Lisabon
 Novyj Urengoj
 Urbino
 Dubrovnik
Svetová kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1994

Svetová kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1994 bola kvalifikácia vo volejbale žien na Majstrovstvá sveta 1994, ktorú organizovala Medzinárodná volejbalová konfederácia (FIVB). Konala sa od 9. júna30. októbra 1993 a zúčastnilo sa jej 24 družstiev, ktoré súťažili v dvoch fázach kvalifikácie. 8 družstiev (víťazi skupín hlavnej kvalifikácie) sa kvalifikovalo na Majstrovstvá sveta, ktoré sa uskutočnili v Brazílii. 
Predkvalifikácia.
doma &amp; vonku
Hlavná kvalifikácia.
 Ankara 
 Szolnok
 Tandil
 Ženeva
 Porto
 Nairobi
Svetová kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 1994

Svetová kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 1994 bola kvalifikácia vo volejbale mužov na Majstrovstvá sveta 1994, ktorú organizovala Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB). Konala sa od 19. júna28. novembra 1993 a zúčastnilo sa jej 25 družstiev, ktoré súťažili v dvoch fázach kvalifikácie. 6 družstiev (víťazi skupín hlavnej kvalifikácie) sa kvalifikovalo na Majstrovstvá sveta, ktoré sa uskutočnili v Grécku.
Predkvalifikácia.
doma &amp; vonku
Hlavná kvalifikácia.
 Koblenz
 Granada
 Paríž
 Moskva
Doplnkové kolo + Afrika.
 Tunis
Kaineus

Kaineus (, ) je v gréckej mytológii syn lapithského kráľa Elata.
Kaineus sa narodil ako pekné dievča menom Kainis, do ktorej sa po rokoch zaľúbil boh Poseidón. Keď sa Lapiti chystali na vojenskú výpravu proti Kentaurom, aj ona sa chcela výpravy zúčastniť, požiadala preto boha Poseidóna, aby ju zmenila na muža. Poseidón jej prianiu vyhovel a ako mužovi mu ponechal aj nezraniteľnosť, ktorú mu daroval odmenou za lásku, ešte ako dievčaťu.
V bitke ho potom Kentauri nevedeli zabiť, ale napokon to vyriešili tak, že ho obrovskými balvanmi a polenami zarazili do zeme. Podľa starších mýtov ho zarazili až do podsvetia,
kde sa opäť stal dievčaťom, podľa mladšej verzie unikol premenený na vtáka.