burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
2-metylacetoacetylkoenzým A

2-metylacetoacetylkoenzým A (2-metylacetoacetyl-CoA) je intermediát v katabolizme izoleucínu.
Metabolizmus.
2-metylacetoacetyl-CoA vzniká pôsobením 2-metyl-3-hydroxybutyryl-CoA dehydrogenázy (3H2MBD) na 2-metyl-3-hydroxybutyrylkoenzým A. Oxidačným činidlom je NAD+:
2-metylacetoacetyl-CoA sa ďalej štiepi na acetyl-CoA a propionyl-CoA pôsobením acetyl-CoA acetyltransferázy, ktorá spotrebúva koenzým A:
Rozklad 2-metylacetoacetyl-CoA v poslednom kroku robí i izoleucínu ketogénnu i glukogénnu aminokyselinu. Predstavuje posledný krok premeny izoleucínovej kostry na menšie látky. Propionyl-CoA potom podstupuje premenu cez metylmalonyl-CoA na sukcinyl-CoA, ktorá sa vracia do citrátového cyklu alebo využíva iným spôsobom.
Euromosty v Spijkenisse

Euromosty Spijkenisse, miestne známe ako Spijkenisser Eurobruggen, je projekt úžitkového umenia v meste Spijkenisse v holandskej provincii Južný Holland. Projekt bol realizovaný v rezidenčnej štvrti Het Land.
Mosty boli navrhnuté tak, aby predstavovali obrázky na zadnej strane eurobankoviek. Mosty 10 a 50 eurových bankoviek otvoril 26. októbra 2011 vtedajší komisár kráľovnej Južného Holandska Jan Franssen. Mosty bankoviek 5 a 20 boli umiestnené po nich, pričom len jedna strana predstavovala bankovky. Most za 200 eur bol umiestnený 17. októbra 2012. 26. septembra 2013 boli umiestnené posledné euromosty predstavujúce 100 a 500 bankovky.
Mosty navrhol Robin Stam. Sú vyrobené z betónového základu s farebnými betónovými panelmi umiestnenými po stranách.
Jean-Jacques Caffieri

Jean-Jacques Caffieri (* 29. apríl 1725, Paríž, Francúzsko† 22. jún 1792, Paríž) bol francúzsky sochár. Bol menovaný "sculpteur du Roi" Ľudovíta XV. a neskôr mal ubytovanie v Galérii du Louvre. Navrhol "rampe d'escalier", ktorá dodnes zdobí Palais Royal. Známejší je svojimi portrétnymi bustami z terakoty alebo mramoru, jeho busta Madame du Barry je v Ermitáži v Petrohrade. Preslávil sa svojimi bustami Pierra Corneilla a Jeana Racina pre foyer Comédie-Française.
Život.
Narodil sa v Paríži a pochádzal z rodiny sochárov z Talianska, ktorí sa presťahovali do Francúzska počas vlády kardinála Mazarina. Jeho otec Jacques Caffieri a jeho starší brat Philippe Caffieri boli tiež sochármi. Jean-Jacques zostal slobodný a nemal deti. Ako penzista vo Ville Medici v Ríme v rokoch 1749 až 1753, ako aj študent Françoisa Lemoyna, vstúpil v roku 1757 do Académie royale de peinture et de sculpture vo Francúzsku.
Vytvoril busty alebo portréty mnohých veľkých mužov, najmä Pierra Corneille, Thomasa Corneille, Philippe Quinaulta, Jeana de La Fontaine a Jean-Philippe Rameaua, ako aj pamätník Richarda Montgomeryho v Kaplnke svätého Pavla v New Yorku. Medzi jeho študentov patril Jean-Joseph Foucou.
Imrich Degro

PhDr. Imrich Degro, PhD. (* 23. august 1969, Solivar) je slovenský kňaz, teológ, exorcista Košickej arcidiecézy, vysokoškolský pedagóg, odborný asistent a vedúci katedry filozofie a histórie na Teologickej fakulte v Košiciach, duchovný asistent v Spoločenstve svätého Michala archanjela v Košiciach a výpomocný duchovný v Rímskokatolíckej farnosti sv. Jána Nepomuckého v Haniske.
Život.
Narodil sa 23. augusta 1969 v Solivare (Prešov). Vyštudoval teológiu na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, ktorú ukončil v roku 1995, a bol vysvätený za kňaza v Dóme sv. Alžbety v Košiciach 17. júna 1995. V roku 1999 vyštudoval teoretickú filozofiu – metafyziku na Lublinskej katolíckej univerzite Jána Pavla II. v Lubline, kde v roku 2004 získal aj titul Doktor (PhD.) v odbore filozofia, a v roku 2010 titul doktor filozofie (PhDr.) na Teologickej fakulte v Košiciach KU v Ružomberku.
V rokoch 19972003 bol odborný asistent na Teologickom inštitúte v Košiciach CMBF UK v Bratislave a prefekt v Kňazskom seminári sv. Karola Boromejského v Košiciach. V roku 2003 bola založená Teologická fakulta v Košiciach KU v Ružomberku, kde pokračoval ako odborný asistent a prednáša dejiny filozofie, filozofickú antropológiu, filozofiu Boha a personalizmus. V súčasnosti je vedúcim katedry filozofie a histórie, členom vedeckej rady a predsedom akademického senátu fakulty.
V roku 2002 ho košický arcibiskup Mons. Alojz Tkáč poveril službou exorcizmu pre individuálne prípady a od roku 2010 mu bola rozšírená pôsobnosť na celú Košickú arcidiecézu. Od roku 2016 je členom Medzinárodnej asociácie exorcistov (AIE).
V rokoch 19951997 bol kaplánom v Rímskokatolíckej farnosti Kráľovnej pokoja v Prešove, v roku 1997 v Košiciach, a od roku 2007 je výpomocný duchovný v Rímskokatolíckej farnosti sv. Jána Nepomuckého v Haniske, kde pôsobil niekoľko rokov ako kaplán na fare.
Paideros

Paideros () môže byť:
Bojnianska pahorkatina

Bojnianska pahorkatina je geomorfologická časť Nitrianskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Leží západne a juhozápadne od Topoľčian.
Polohopis.
Nachádza sa v strednej časti Podunajskej pahorkatiny a zaberá rozsiahlu strednú oblasť podcelku Nitrianska pahorkatina. Zvlnené územie nadväzuje na okolité pahorkatiny a zaberá široký pás Ponitria medzi západne ležiacim Považským Inovcom a rovinatou Nitrianskou nivou na východe. Severným smerom tak pokračuje Nitrianska pahorkatina časťou Bánovská pahorkatina, na juhozápade nadväzuje Zálužianska pahorkatina. Východný okraj vymedzuje Nitrianska niva časťou Stredonitrianska niva, na severovýchode časťou Bebravská niva a západne sa dvíha Považský Inovec a jeho podcelky Nízky Inovec, Krahulčie vrchy a Inovecké predhorie. Východne preteká rieka Nitry, ktorá celú oblasť odvodňuje. Z významných prítokov tu preteká Radošinka, Bojnianka, Chotina, Železnica a Andač. 
Bojnianska pahorkatina zasahuje do okresu Partizánske v Trenčianskom kraji, okresov Topoľčany a Nitra v Nitrianskom kraji a okresu Hlohovec v Trnavskom kraji. Na okraji leží mesto Topoľčany a z množstva obcí napríklad Prašice, Bojná, Radošina, Veľké Ripňany, Jacovce, Urmince a Nové Sady. 
Doprava.
Východný okraj pahorkatiny lemuje cesta I/64, spájajúca Partizánske a Nitru, na ktorú sa v Topoľčanoch pripája cesta II/499 do Piešťan i II/514 do Hlohovca. Južným okrajom prechádza aj významná spojnica Hlohovca a Nitry, cesta II/513. Na tieto cesty sa pripájajú všetky obslužné komunikácie v tejto oblasti. Železničné trate vedú nivou Nitry z Nitry do Prievidze a južným okrajom do Hlohovca, bez dopravy je trať do Radošiny. 
Chránené územia.
V tejto časti Nitrianskej pahorkatiny sa nachádza prírodná pamiatka Čermiansky močiar, chránený areál Tovarnícky park a Tesársky park.
Turizmus.
Zvlnené územie v strednej časti Podunajskej pahorkatiny ponúka vhodné podmienky na nenáročné túry a cykloturistiku. Oblasťou vedie niekoľko cyklotrás a z obcí do blízkych hôr aj značené turistické chodníky, atraktívne je rekreačné stredisko Duchonka.
65. prieskumný prápor

65. prieskumný prápor (skrátene: 65. pspr, čestný názov: Prieskumný prápor Michala Strenka) je prápor Ozbrojených síl Slovenskej republiky.
Útvar sídli v Sokolovských kasárňach v Prešove.
Dejiny.
Rota ISTAR 2. mechanizovanej brigády vznikla 1. októbra 2005. „Táto jednotka vznikla zrušením útvarov a zariadení OS SR pôsobiacich v oblasti spravodajstva, prieskumu a elektronického boja. Išlo o Prieskumný prápor v Bardejove, Stredisko EPs v Prešove a Prápor elektronického boja v Štúrove.“ Prápor ISTAR vznikol zlúčením „roty ISTAR a prieskumnej roty 2.mb v podriadenosti 2. mechanizovanej brigády a prieskumnej roty v podriadenosti 1. mechanizovanej brigády“.
Od 1. septembra 2022 je prápor podriadení Veliteľstvu Pozemných síl Trenčín. Dovtedy bol súčasťou 2. mechanizovanej brigády. Od júna 2023 prápor nesie čestný názov Prieskumný prápor Michala Strenka. 24. mája 2024 prápor od prezidentky Zuzany Čaputovej prevzal bojovú zástavu.
Bombardovanie Rače 26. marca 1945

Bombardovanie Rače 26. marca 1945 bol posledný zaznamenaný nálet 15. leteckej armády amerických vzdušných síl na Bratislavu počas druhej svetovej vojny. 500 bombardérov B-17 a B-24 cielilo na železničnú infraštruktúru v mestách Wiener Neustadt, Strasshof, Bruck an der Leitha a Neunkirchen v Nemeckej ríši, v Szombathely v Maďarsku a v BratislaveRači. Zriaďovacia stanica v miestnej časti Rendez bola zničená a vyradená z prevádzky. Bombardovanie usmrtilo 10 civilných obetí, 16 nemeckých vojakov a desiatky spojeneckých zajatcov nachádzajúcich sa vo vagónoch.
Predohra.
Dňa 11. decembra 1941, potom ako Japonsko prepadlo USA náletom na Pearl Harbor, Nemecko vyhlásilo USA vojnu. Predseda vlády a minister zahraničných vecí Slovenskej republiky Vojtech Tuka vyhlásil vojnu Spojeným štátom a Veľkej Británii v mene Slovenskej republiky dňa 12. decembra 1941.
Na rozdiel od vojny s Poľskom a ZSSR nezahájila Slovenská republika voči západným veľmociam žiadne priame vojenské kroky. Až v roku 1944 začalo bojové nasadenie slovenského letectva proti americkým bombardérom a v júni začalo bombardovanie Slovenska 15. leteckou armádou amerických vzdušných síl.
Dňa 25. marca 1945 Červená armáda zahájila Bratislavsko-brniansku operáciu. Americká rozviedka zaznamenala koncentrácie nemeckých vojsk a techniky na bratislavskej zriaďovacej stanici (na tzv. "Rendezi"), cez ktorú nemecké vojská jednak ustupovali na Viedeň a jednak privážali posily a zásoby, a zahrnula stanicu do cieľov náletu. Ciele boli zvolené na základe koncentrácie nepriateľa bez priamej koordinácie s Červenou armádou.
Priebeh náletu.
K náletu na Raču 26. marca 1945 odštartovalo 122 bombardérov B-24 Liberator 55. bombardovacieho krídla krytých 50 stíhačkami P-38 Lightning. Nad cieľ sa dostavilo 60 bombardérov 464. a 485. bombardovacej skupiny. Medzi 13:20 až 14:00 zhodili v dvoch vlnách 133,72 ton bômb. V prvej náletovej vlne o 13:20 hod. zhodilo 31 lietadiel 60 ton bômb. V druhej náletovej vlne o 14:00 hodine 29 lietadiel zhodilo 71,5 ton bômb priamo na zriaďovacie nádražie.
Pri nálete dva protilietadlové granáty explodovali medzi vedúcim stojom a strojom č. 930. Šrapnely zasiahli motory č. 3 a 4 na stroji č. 930 Georgea Manuela. Stroj havaroval, posádka sa zachránila výskokom a skončila v zajateckom tábore v Norimbergu, až na 2nd Lt. Richarda A. La Barrona, ktorý ostal nezvestný.
Výsledky náletu.
Fotoprieskum odhalil desiatky zásahov stanice, opravárenských dielní, východného konca depa. Zničené boli tri jednoposchodové domy, šesť malých tzv. nemocničných domčekov a osem rodinných domov v okolí stanice, mnoho ďalších bolo poškodených. Pri nálete zahynulo 10 civilistov (známe sú ich mená, Baťová, Baťa, ich vnučka, Čamaj, Husarovič, Diviak, Križka, Karvašová, Karvaš, Rollerová), 16 nemeckých vojakov a desiatky spojeneckých zajatcov nachádzajúcich sa vo vagónoch.
Odkazy.
V roku 2023 bola na budove kultúrneho strediska Impulz na Dopravnej ulici, v susedstve koľajiska stanice Bratislava východ, ktorá bola cieľom bombardovania, odhalená pamätná tabuľa s textom:
Zálužianska pahorkatina

Zálužianska pahorkatina je geomorfologická časť Nitrianskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Leží medzi Hlohovcom a Nitrou.
Polohopis.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Podunajskej pahorkatiny a zaberá strednú a juhozápadnú oblasť podcelku Nitrianska pahorkatina. Zvlnené územie nadväzuje na okolité pahorkatiny a zaberá pás medzi nivami riek Váh a Nitra. Južným smerom pokračuje Nitrianska tabuľa, juhozápadne na krátkom úseku nadväzuje Podunajská rovina a západne podcelok Dolnovážska niva. Severne susedí Považský Inovec a jeho podcelok Inovecké predhorie a Nitrianska pahorkatina pokračuje časťou Bojnianska pahorkatina. Východný okraj lemuje Nitrianska niva časťami Stredonitrianska niva a Dolnonitrianska niva, medzi ktorými vystupujú Nitrianske vŕšky. Rieky Váh a Nitra pretekajú už mimo tohto územia a tak významnejšími vodnými tokmi sú Jarčie, Dlhý kanál, Malá Nitra, Cabajský potok a Andač. 
Zálužianska pahorkatina zasahuje do okresov Nitra a Nové Zámky v Nitrianskom kraji a okresov Hlohovec a Galanta v Trnavskom kraji. Na západnom okraji leží mesto Hlohovec, na východnom Nitra a z množstva obcí sa tu nachádzajú Dvorníky, Veľké Zálužie, Cabaj-Čápor, Komjatice a Zbehy. 
Doprava.
Centrálnou časťou pahorkatiny prechádza medzinárodne významná rýchlostná cesta R1 z Trnavy do Zvolena, východný okraj lemuje cesta I/64, spájajúca Nové Zámky a Nitru. Z Nitry do Šale vedie cesta II/562, západným okrajom II/507 zo Serede do Hlohovca a severným okrajom cesta II/513 z Hlohovca do Nitry. Súbežne s touto cestou vedie aj železničná trať Leopoldov – Nitra a východným okrajom aj trať z Prievidze do Nových Zámkov. 
Chránené územia.
V tejto časti Nitrianskej pahorkatiny sa nachádza národná prírodná rezervácia Dubník a Bábsky les a chránený areál Rumanovský park a Bábsky park.
Turizmus.
Mierne zvlnené územie v strednej časti Podunajskej pahorkatiny ponúka vhodné podmienky na nenáročné túry a cykloturistiku. Oblasťou vedie niekoľko značených cyklotrás a z Hlohovca a Nitry aj značené turistické chodníky do blízkych pohorí.
Motorový rušeň DH 100

DH 100 je motorový rušeň s rozchodom 760 mm. Tieto rušne sa využívajú na Oravskej, Čiernohronskej a Trenčianskej železnici. Boli vyrábané v roku 1989 v ZŤS Martin. Hmotnosť je 3 toni, ťažná sila 38 kN, výkon motora 74 kW a maximálna rýchlosť 18 km/h.
Prevádzkovatelia.
Oravská lesná železnica.
Oravská lesná železnica vlastní rušne DH 100 s výrobným číslom 1, 3 a 4. Vyrobené boli v roku 1989. Vyrobené boli v ZŤS Hliník nad Hronom.
Trenčianska elektrická železnica.
Trenčianska elektrická železnica vlastní 1 kus DH 100, ktorý bol vyrobený v roku 1989 s výrobným číslom 2 v závode 11 ZŤS v Hliníku nad Hronom. Používaná bola Holdingom ZVS v Dubnici nad Váhom pri vnútropodnikovej doprave.
Rue Louis-le-Grand

Rue Louis-le-Grand ("ulica Ľudovíta Veľkého") je ulica v štrvti Gaillon v 2. obvode Paríža.
Poloha a prístup.
Rue Louis-le-Grand je verejná cesta nachádzajúca sa v 2. obvode Paríža. Začína sa na 16, rue Danielle-Casanova a končí sa na 31, boulevard des Italiens.
Je obsluhovaná linkami 3, 7 a 8 na stanici "Opéra".
Pôvod mena.
Rue Louis-le-Grand vďačí za svoj názov blízkosti námestia Place Vendôme, predtým Place Louis-le-Grand.
História.
Ulica bola otvorená v roku 1703 na základe výnosu Kráľovskej rady podpísaného v Marly 3. júla 1703. V roku 1868 bola uzavrená, kvôli predlžovaniu rue Réaumur (rue du Quatre-Septembre), v roku 1876 výstavbou avenue de l'Opéra.
Ulica bola pomenované po Ľudovítovi Veľkom, teda Ľudovítovi XIV. Počas revolúcie bolo námestie Place Louis-le-Grand premenované na „Place des Piques“, ulica potom dostala názov „rue des Piques“. Reštaurácia prinavrátila dvom cestám meno, ktoré niesli v rámci Ancien régime.
Celia Imrie

Celia Imrieová CBE (; * 15. júl 1952, Guildford, Surrey, Anglicko) je anglická herečka.
Detstvo a mladosť.
Imrieová sa narodila ako štvrté dieťa z piatich detí. Jej otec pochádzal z mesta Glasgow v Škótsku. Ako štrnásťročná, bola prijatá do Royal Waterloo Hospital s mentálnou anorexiou. Bola v starostlivosti kontroverzného psychiatra Williama Sarganta a dostala elektrošoky a veľké dávky antipsychotického lieku Largactil.
Kariéra.
Na začiatku svojej kariéry Imrieová účinkovala v mnohých zborových pantomímach. V roku 1975 získala prácu asistentky scénického manažéra a náhradníka v Royal Shakespeare Company spoločne s herečkou Glendou Jackson. V roku 1979 hrala v prvej revue Performing Ceals s Celiou Fox, ktorá sa hrala na rôznych miestach v Londýne. 
V roku 1983 si zahrala vedľajšiu úlohu vo filme "The Wicked Lady" po boku Faye Dunaway. V roku 1986 si zahrala po boku Christophera Lamberta vo filme "Highlander". 
V roku 2001 si zahrala v komédii "Denník Bridget Jonesovej". Po boku herečiek ako Helen Mirren, Julie Walters a Penelope Wilton si zahrala v komédii "Hore bez".
V roku 2005 získala cenu Laurence Olivier Award za najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe v divadelnom predstavení "Acorn Antiques: The Musical!". 
V roku 2013 si zahrala v komédii "Dobrodružstvo s mojím ex".
V rokoch 2019 až 2022 účinkovala v televíznom seriáli "Better Things".
V roku 2023 stvárnila opakujúcu sa rolu v televíznom seriáli "The Diplomat", po boku Keri Russell. 
Imrieová účinkovala v rozhlasových hrách BBC Radio 4's No Commitments a Bleak Expectations. Na začiatku roka 2007 narozprávala knihu Arabella, vysielanú v kategórii Book at Bedtime. Napísala aj niekoľko kníh. 
Súkromný život.
Imrie žije striedavo v Londýne a v Nice vo Francúzsku. V roku 1994 sa jej narodil syn, Angus Imrie. 
V júli 2005 utrpela pľúcnu embóliu a bola hospitalizovaná v nemocnici dva týždne.
V roku 2013 jej bol udelený čestný doktorát od Winchesterskej univerzity. 
V roku 2023 bola vymenovaná za veliteľa Rádu Britského impéria (CBE) za zásluhy o drámu.
Jan Švejdar

Brig gen. Mgr. Jan Švejdar (* 21. november 1967) je český policajt, od 2018 do 2022 prezident Polície Českej republiky.
Policajná kariéra.
Do vtedajšieho Zboru národnej bezpečnosti (konkrétne k Pohotovostnému pluku VB) nastúpil v marci 1987, začínal na obvodnom oddelení v Peci pod Sněžkou. V roku 1989 prešiel na "Odbor obecné kriminality" Okresného riaditeľstva Trutnov, ktorému v rokoch 1991 až 1993 šéfoval. V rokoch 1993 až 2006 bol veliteľom "Služby kriminální policie a vyšetřování Policie ČR" Správy Východočeského kraja Hradec Králové. V roku 2002 vyštudoval sociálnu pedagogiku na Pedagogickej fakulte Univerzity Hradec Králové.
V rokoch 2006 a 2007 pôsobil ako riaditeľ "Úřadu služby kriminální policie a vyšetřování Policejního prezidia ČR", potom do roku 2012 vykonával funkciu námestníka riaditeľa pre "Službu kriminální policie a vyšetřování" Krajského riaditeľstva polície Královohradeckého kraja. V rokoch 2012 až 2013 bol riaditeľom KRP Královohradeckého kraja a v rokoch 2013 až 2018 riaditeľom KRP Pardubického kraje.
Keď koncom októbra Tomáš Tuhý rezignoval na funkciu prezidenta Polície ČR, bolo na miesto jeho nástupcu vyhlásené výberové konanie. Švejdar sa do neho prihlásil a porazil riaditeľa KRP Úsťanského kraja Jaromíra Kníže. Minister vnútra Jan Hamáček ho vymenoval do funkcie policajného prezidenta s účinnosťou od 1. decembra 2018. Nepotvrdil tlak, ale po rozhovore s novo nastupujúcim ministrom vnútra Vítom Rakušanom, z miesta odstúpil k 31. marcu 2022 a novým policajným prezidentom sa stal Martin Vondrášek.
Prezident Miloš Zeman ho 8. mája 2019 povýšil do hodnosti brigádny generál.
Osobný život.
Je ženatý, má tri deti.
Spolkový kancelár (Nemecko)

Spolkový kancelár (nem. "Bundeskanzler"), často skrátene "kancelár" ("Kanzler"), je hlava nemeckej vlády od roku 1949. 
Historické pozadie.
Historickým predchodcom tejto funkcie bola v rokoch 1871 - 1945 funkcia ríšskeho kancelára ("Reichskanzler"). Predtým, v rokoch 1867 až 1871, existovala funkcia spolkového kancelára ("Bundeskanzler") pre Severonemecký spolok, ktorý bol federáciou severonemeckých štátov združených pod faktickým vedením Pruského kráľovstva.
Opis.
Podľa Základného zákona ("Grundgesetz") z roku 1949, ktorý v Nemecku nahrádza ústavu, je nemecký spolkový kancelár ústrednou postavou výkonnej moci s rozsiahlymi právomocami. Okrem iného určuje základné usmernenia politiky vlády (tzv. "Richtlinienkompetenz"). Aj preto sa niekedy Nemecko označuje ako tzv. "kancelárska demokracia".
Spolkového kancelára formálne navrhuje spolkový prezident na základe výsledku volieb do Spolkového snemu a zastúpenia politických subjektov v ňom. Potom kancelára volí snem, pričom na jeho zvolenie je potrebná absolútna väčšina hlasov, teda nadpolovičná hlasov všetkých poslancov, nie nadpolovičná väčšina prítomných. Voľba môže byť až trojkolová.
Spolkový kancelár môže byť Spolkovým snemom odvolaný len na základe tzv. konštruktívneho vóta (vyslovenia, odhlasovania) nedôvery ("konstruktives Misstrauensvotum"), teda iba vtedy, ak sa Spolkový snem zároveň zhodne na jeho nástupcovi.
Spolkový kancelár

Spolkový kancelár () môže byť:
David Alan Grier

David Alan Grier (* 30. jún 1955, Detroit, Michigan, USA) je americký herec a komik.
Mike Ness

Michael James Ness (* 3. apríl 1962, Lynn, Massachusetts, USA), známy ako Mike Ness, je americký spevák, gitarista a skladateľ skladieb skupiny Social Distortion.
Životopis.
Ness bol vychovávaný vo Fullertone v štáte Kalifornia. V mladosti počúval blues, country a raný rokenrol, čo sa neskôr premietlo v jeho tvorbe, keď vplyvy týchto štýlov zahrnul medzi typické prvky punk rocku.
V roku 1978, vo svojich šestnástich rokoch, založil skupinu Social Distortion, s ktorou koncertuje dodnes. V roku 1982 sa objavil v nezávislom filme "Another State of Mind", ktorý mapoval ich prvé turné spolu so skupinou Youth Brigade.
Vydanie druhého albumu "Prison Bound", zdržala Nessova rehabilitácia zo závislosti na heroíne a alkohole. Aj keď od roku 1985 je triezvy. Je tiež vegetariánom.
Medzi rokmi 1986 a 1988 krátko pôsobil v hudobnej skupine Easter. V roku 1992 sa oženil a v súčasnosti má dvoch synov.
V roku 1999 vydal dva sólové albumy a vystupoval na festivale Woodstock. V tom istom roku sa objavil vo filme "Frezno Smooth".
Smrť gitaristu a dlhodobého Nessovho priateľa, Dennisa Danella, v roku 2000 ovplyvnila album "Sex, Love and Rock 'n' Roll". Viaceré zo skladieb na tomto albume sú venované Danellovi, napríklad „Don't Take Me For Granted“, „Reach For The Sky“ alebo „Angel's Wings“.
Vlastní obsiahlu zbierku vozidiel „Hot Rod“.
Zatiaľ posledný album, ktorý Ness vydal bol "Hard Times and Nursery Rhymes" so Social Distortion.
Sýrske pozorovateľské centrum pre ľudské práva

Sýrske pozorovateľské centrum pre ľudské práva (anglicky : Syrian Observatory for Human Rights skr. "SOHR," arabsky : "المرصد السوري لحقوق الإنسان)" je sýrska exilová organizácia so sídlom v Spojenom kráľovstve. 
SOHR v máji 2006 založil a riadi Rami Abdel Rahman, majiteľ obchodu s textilom v Coventry a odporca režimu Baššára al-Asada.
Od roku 2011 monitoruje občiansku vojnu a poskytuje údaje o civilných a vojenských obetiach bojov a teroristických útokov v Sýrii.
Dee Snider

David Daniel „Dee“ Snider (* 15. marec 1955, Astoria, Queens, New York, USA) je americký spevák, DJ a herec. V roku 1976 sa stal členom skupiny Twisted Sister, v ktorej nahradil predchádzajúceho speváka Franka Karubu. So skupinou vystupoval až do jej rozpadu v roku 1987, ale od roku 2003, kedy bola obnovená, v nej opäť spieva. V roku 1988 spolu s gitaristom Berniem Tormé, basgitaristom Marcom Russellom a bubeníkom Clivom Burrom založil skupinu Desperado, v ktorej pôsobil až do jej rozpadu v roku 2006. Svoj prvý sólový album nazvaný "Never Let the Bastards Wear You Down" vydal v roku 2000, v roku 2012 nasledoval druhý pod názvom "Dee Does Broadway". V roku 2010 spolu s členmi svojej rodiny vystupoval v relácii "Growing Up Twisted".
Dalibor Roháč

PhDr. Dalibor Roháč PhD. (* 1983) je slovenský zahraničnopolitický analytik a publicista. Je expertom koalície Progresívne Slovensko/Spolu pre zahraničnú a hospodársku politiku. Pôsobí ako výskumník American Enterprise Institute vo Washingtone, výskumný pracovník "Wilfried Martens Centre for European Studies" v Bruseli, oficiálneho think tanku Európskej ľudovej strany a člen poradnej rady organizácie US-Europe Alliance.
Roháč je autorom kníh "Towards an Imperfect Union: A Conservative Case for the EU", ktorá bola časopisom Foreign Affairs zaradená na zoznam najlepších kníh roku 2016 a "In Defense of Globalism". Okrem pravidelných stĺpčekov v časopisoch .týždeň a The American Interest často prispieva do The Washington Post, Politico Europe, Financial Times a mnohých iných periodík. V máji 2019 Roháča citovala skupina amerických senátorov vo svojom otvorenom liste prezidentovi Donaldovi Trumpovi, v ktorom vyjadrujú znepokojenie nad stavom demokracie v Maďarsku.
V parlamentných voľbách vo februári 2020 kandidoval na 23. mieste kandidátky koalície PS/SPOLU. Vo voľbách získal 4 483 hlasov, po zohľadnení preferenčných hlasov sa umiestnil na 23. mieste kandidátky. Kvôli výsledku koalície sa do parlamentu nedostal.
Martin Kavický

Martin Kavický (* 1919, Krajné-Žadovica, Česko-Slovensko – † 7. november 2003, Myjava) bol slovenský vojak a partizán. Narukoval ako vojak slovenskej armády do Martina, neskôr sa pridal k oddielu Hurban (neskôr oddiel Miloša Uhra) 2. československej partizánskej brigády J.V. Stalina. Po smrti Miloša Uhra sa stal jej veliteľom.
Životopis.
Pochádza zo siedmich deti z kopaničiarskej osady Žadovica (časť obce Krajné). Matka mu zomrela, keď mal 6 rokov a súrodenci postupne poodchádzali za prácou do cudziny. Otec ho dal vyučiť za kováča u majstra v Čechách v šumavskom kraji. Keď však vznikol protektorát, Martin sa vrátil do rodnej Žadovice. Začal pracovať u kováča v Prietrži. Stal sa načas vojakom a narukoval do martinských kasární. V marci 1943 sa vrátil domov z vojenčiny. To už nežil ani jeho otec a doma ho čakal len jeho brat Štefan. Našiel si prácu vo firme, ktorá robila na regulácii Váhu v Novom Meste nad Váhom.
Jeho meno je vyryté na pamätníku SNP v Poriadí.
Steppeulven

Steppeulven alebo Årets Steppeulv (doslova: "Stepný vlk roka") je dánske ocenenie, ktoré od februára 2003 udeľuje "Asociácia dánskych hudobných kritikov". Asociácia dánskych hudobných kritikov sa skladá z hudobných recenzentov z novín "Berlingske Tidende", "B.T.", "Dagbladet Information", "Ekstra Bladet", "Fyens Stiftstidende", "Jyllands-Posten", "Politiken", "Weekendavisen" spolu s hudobným magazínom "Soundvenue".
Cena je pomenovaná po dánskej rockovej hudobnej skupine Steppeulvene.
Príjemcovia ocenení.
Cena sa udeľuje raz ročne od roku 2004 v 12 rôznych kategóriách:
2010.
V roku 2010 sa neuskutočnila žiadna cena a samotná cena Steppeulven bola udelená v súvislosti s dánskymi hudobnými cenami.
2011.
"Chýba text, pomôžte ho doplniť"
Anergia (termodynamika)

Anergia alebo nepoužiteľná energia je časť tepla, alebo energie, ktorú nemožno využiť pri danom stave okolia v procese premeny energie na prácu. Označuje sa B alebo b s indexom podľa formy energie.
Súčet anergie a exergie predstavuje vnútornú energiu systému, alebo celkové privádzané teplo.
Anergia tepla.
Anergia tepla sa označuje BQ a vypočíta sa zo vzťahu:
formula_1
kde:
Anergia energie prúdu.
Anergia energie prúdu sa označuje bh a vypočíta sa zo vzťahu:
formula_2
kde:
Stužková slávnosť

Stužková slávnosť, hovorovo stužková, je stredoškolská slávnostná udalosť, konajúca sa pred maturitnou skúškou. Pri tejto udalosti sú spoločensky odetým študentom pripínané zelené stužky na odev triednou učiteľkou, triednym učiteľom, profesorom alebo profesorkou za prítomnosti krstného rodiča (pedagogického pracovníka, ktorý pokrstí stužky) a riaditeľa školy. Zelená stužka má predstavovať nádej, ktorá má pomôcť študentom prejsť maturitnou skúškou.
História.
Tradícia stužkových slávností súvisí so vznikom gymnázií a stredných odborných škôl v bývalom Česko-Slovensku po prvej svetovej vojne. Študenti nemeckých a maďarských gymnázií si stužku pripínali na kabáty už pred vznikom Česko-Slovenska. Podľa etnografky Viery Feglovej pochádzajú začiatky stužkových slávností na našom území z banícko-lesníckej školy v Banskej Štiavnici.
V populárnej kultúre.
V roku 1985 sa stala motívom pre rovnomennú skladbu z albumu "Hodina slovenčiny" od slovenskej pop rockovej skupiny Elán.
Stužková

Stužková môže byť:
Háj u Louky

Háj u Louky je prírodná rezervácia ev. č. 1739, ktorá sa nachádza v okrese Hodonín na juhovýchodnom okraji obce Louka. Rezervácia je spravovaná regionálnym pracoviskom AOPK v Brne.
Predmet ochrany.
Vo vyhláške Okresného úradu v Hodoníne o zriadení prírodná rezervácia Háj u Louky je ako hlavný dôvod uvedená ochrana jedného z najcennejších listnatých lesov v Bielych Karpatoch. Zo stromov tu prevažuje hrab "(Carpinus)". V bohatom bylinnom poraste sa vyskytuje snežienka jarná "(Galanthus nivalis)", scila dvojlistá "(Scilla bifolia)", medúnka medovkolistá "(Melittis melissophyllum)", ľalia zlatohlavá "(Lilium martagon)" a ďalšie vzácnejšie druhy rastlín.
Charakteristika územia.
Geomorfológia.
Z geomorfologického hľadiska sa rezervácia nachádza na území Vizovickej vrchoviny. Lokalita je rozdelená na dve časti telesom železničnej trate z Veselí nad Moravou do Veľkej nad Veličkou, na severe je ohraničená riečkou Velička.
Geológia.
Lokalita je významná aj z hľadiska geologického, lebo tunajšie odkryvy nivnického súvrstvia v rámci tzv. Vrchného oddielu bielokarpatskej jednotky magurského flyšu predstavujú doteraz najväčší známy profil týmto súvrstvím. Ide o prirodzený nesúvislý odkryv, dlhý približne 500 metrov, dosahujúci výšku až 20 metrov. V Nivnickom súvrství prevládajú vápnité ílovce a slieňovce nad pieskovcami. Ílovce v prírodnej rezervácii sa vyznačujú pestrou paletou farieb - vyskytujú sa tu ílovce bielošedé, hnedošedé, zelenošedé, žltošedé a dokonca aj okrovo sfarbené, ktoré nie sú z ostatných litostratigrafických jednotiek bielokarpatského flyšu známe.
Prístup.
Prírodná rezervácia sa rozkladá pri ľavom brehu riečky Velička, ktorej tok oddeľuje chránený les od cesty č. 71 a od južného okraja obce Lúka. Od železničnej zastávky "Louka u Ostrohu" je lokalita vzdialená 300 metrov východným smerom.
Velička (prítok Moravy)

Velička je druhá najväčšia rieka okresu Hodonín. Je to ľavostranný prítok rieky Moravy. Dĺžka toku činí 40,2 km. Plocha povodia meria 184,73 km².
Priebeh toku.
Velička pramení na západnom úbočí vrchu Veľká Javorina () V nadmorskej výške okolo . Najskôr smeruje hlbokým zalesneným údolím na severozápad. Pri osade Vápenky prijíma sprava "Kamenný potok" a pokračuje ďalej na západ. Pod sútokom s "Kazivcom" sa stáča na juhozápad k Javorníku, kde prijíma zľava "Hrubý potok". Odtiaľ riečka smeruje na sever až severozápad cez Velkú nad Veličkou a Louku, kde sa obracia na západ. Ďalej Velička preteká Lipovom a Tasovom, pod ktorým prijíma zľava "Kuželovský potok". Na dolnom toku v Strážnici sa jej tok kríži s Baťovým kanálom. Do Moravy sa vlieva západne od Strážnice v nadmorskej výške 
Vodný režim.
Priemerný prietok Veličky v ústí činí 0,90 m³/s.
Ľudové Mladistvá

Ľudové Mladistvá je slovenská džezová skupina, ktorá vznikla v roku 2016. Jej tvorba spája prvky folklóru a džezu, vážnej aj energickej hudby.
Hudobný projekt získal niekoľko ocenení:
Síran sodný

Síran sodný je biela tuhá kryštalická anorganická zlúčenina so vzorcom Na2SO4, pričom môže taktiež existovať vo forme niekoľkých hydrátov. Využíva sa najmä pri výrobe čistiacich látok, výrobe buničiny, ale aj v potravinárstve pod E číslom E514.
Chemické vlastnosti a reaktivita.
Podobne ako aj ostatné sírany, aj síran sodný reaguje s bárnatými soľami (bežne napríklad chlorid bárnatý - BaCl2) za vzniku nerozpustného BaSO4. Toto sa využívalo ako klasická kvalitatívna analytická skúška prítomnosti rozpustených síranov. Prebieha nasledovná reakcia:
Na2SO4 + BaCl2 → 2 NaCl + BaSO4↓
Aj napriek tomu, že síran sodný s väčšinou oxidačných ani redukčných činidiel nereaguje, sa dá za vysokej
teploty uhlíkom redukovať na sulfid sodný
Na2SO4 + 2 C → Na2S + 2 CO2
Fyzikálne vlastnosti.
Zaujímavou fyzikálnou vlastnosťou síranu sodného je jeho rozpustnosť vo vode, ktorá sa prudko zvyšuje až kým roztok nedosiahne teplotu 32,38 °C, kedy dosiahne rozpustnosť 49,7 g/100 cm3. Pri ďaľšom zvýšení teploty rozpustnosť mierne klesne a dalej sa zvyšuje len mierne, čo sa dá vysvetliť tým, že pri tejto teplote dochádza k uvoľneniu kryštálovej vody, čím sa dekahydrát premieňa na bezvodú látku.
Výroba.
Z prírodných zdrojov.
Dve tretiny dekahydrátu síranu sodného sa získavajú z prírodne vyskytujúceho sa minerálu - mirabilitu. 
V roku 1990 boli najväčšími producentmi Mexiko a Španielsko, pričom obidva štáty vyprodukovali približne 500 000 ton. Ďalšími veľkými producentmi boli Rusko, USA a Kanada, ktoré vyprodukovali približne 350 000 ton.
Chemická výroba.
H2SO4 + 2NaOH = 2H2O + Na2SO4
Použitie.
Používa sa pri korekciách kyslosti, v pekárenskom priemysle alebo ako potrava pre kvasinky pivné pri výrobe piva. V lekárnictve ako preháňadlo. Môžeme ho nájsť na žuvacích cukríkoch a žuvačkách.
V Spojených štátoch amerických je síran sodný povolený. V celej Európskej únii a na Slovensku smie byť používaný v množstve, ktoré je potrebné okrem detských výživ.
Nežiaduce účinky.
Nebola stanovená hodnota prijateľnej dennej dávky. Nie sú žiadne známe vedľajšie a nežiadúce účinky na zdravie človeka.
TV RiK

TV RiK je detská súkromná televízna stanica na Slovensku, ktorá pôvodne patrila do portfólia televíznej skupiny JOJ Group. Televízia bola spustená 1. januára 2015 a 1. januára 2020 bola nahradená TV Jojko. V novembri 2020 bola TV RiK opäť spustená v spolupráci s IFC Media. Stanica je cielená na deti a vysiela hlavne dabované animované seriály v slovenskom jazyku.
Externé odkazy.
Oficiálne stránky – tvrik.sk
Roure

Roure môže byť:
Carpathia

Carpathia môže byť:
Dominik Kružliak

Dominik Kružliak (* 10. júl 1996, Liptovský Mikuláš) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za slovenský klub FC Košice .
Životopis.
Kružliak je odchovancom Ružomberka, kam prišiel ako žiak z Liptovského Mikuláša - Palúdzky. V najvyššej súťaži debutoval v marci 2014 ako sedemnásťročný. Posledné dve sezóny v MFK bol kapitánom. V sezóne 2018/19 si svojimi výkonmi vypýtal miesto v Jedenástke sezóny. V sezóne 2019/2020 prestúpil do klubu DAC Dunajská Streda, kde podpísal zmluvu do leta 2023. V máji 2020 o Kružliaka prejavili záujem anglický klub FC Everton a taliansky Atalanta Bergamo. V lete 2023 v Dunajskej Strede skončil, keď sa nedohodol na predĺžení zmluvy. V júni 2023 sa stal oficiálne hráčom gréckeho NFC Volos. V klube však pôsobil iba 3 zápasy, pretože Volos s ním kontroverzne rozviazal kontrakt po tom, čo v zápase zavinil penaltu. Následne podpísal dvojročnú zmluvu s nováčikom Niké ligy FC Košice.
Reprezentácia.
Kružliak hrával v juniorských reprezentačných výberoch, takisto v tíme do 21 rokov. V januári 2017 si v neoficiálnom súboji proti Švédsku obliekol aj dres A mužstva Slovenska.
Žigmund Turzo

Žigmund Turzo (* okolo 1465 ? – † 12. september 1517, Oradea, Uhorsko) nitriansky biskup (nekňaz) a humanista.
Životopis.
Žigmund Turzo sa narodil ako syn kupca a banského podnikateľa Martina III. Turzu z Betlanoviec. Bol známym humanistom, ktorý vyštudoval na univerzite v Padove. Od roku 1496 bol arcidiakonom, potom desať rokov (1496 - 1507) kráľovským tajomníkom. Súčasne bol v rokoch 1500 - 1502 ostrihomským kanonikom - lektorom. V rokoch 1503 - 1504 stal sa ako prvý z Turzovcov nitrianskym biskupom, ďalšie dva roky (1505 - 1506) bol sedmohradským biskupom a napokon oradejským biskupom (1506 - 1512). Ako nitriansky a oradejský biskup sa zdržiaval na kráľovskom dvore, a ako kráľovský sekretár sa zúčastňoval na diplomatických misiách. V roku 1505 pripravil jagelovsko - habsburgskú zmluvu o vzájomnom nástupníctve. V roku 1507 sa stal vyslancom pri pápežskej kúrii. Vo svojom dome v Budíne udržiaval humanistický krúžok, postaral sa o vzdelanie Mikuláša Oláha, budúceho ostrihomského arcibiskupa, ktorý ho na oplátku nazval "druhým pápežom".
Nikétas Chóniates

Nikétas Chóniates (iné prepisy: Niketas Choniates alebo Nikétas Chóniatés, Nikitas Chóniatis; ; * 1155, Chónai† 1215/1216), prezývaný tiež Acominatus, bol vysoký byzantský úradník, spisovateľ, teológ a historik. Jeho bratom bol Michal Chóniates, rétor, básnik a aténsky biskup.
Život.
Niketas sa narodil v maloázijskom meste Chónai (odtiaľ meno Chóniates). Od raného detstva sa pod dohľadom svojho brata, neskoršieho aténskeho biskupa Michala vzdelával v rétorike a v práve. Svoje vedomosti následne zúžitkoval v úradníckych službách v Malej Ázii a Konštantínopole. Okrem iných úradov zastával post kancelára, správcu plovdivskej (filippopolskej) thémy, či úrad veľkého logothéta ("megas logothetes," pôvodne šlo o titul "logothetes ton sekreton") za vlády Izáka II. Kariérny rast mu však pretrhlo dobytie Konštantínopolu počas štvrtej križiackej výpravy. Následne Niketas podobne ako mnohí iní žil v Nikajskom cisárstve v exile, kde však už žiaden významnejší úrad nezískal.
Dielo.
Teologicko - filozofické dielo o herézach. Bol publikovaný len sčasti.
Dielo sa skladá z 21 kníh, popisuje udalosti z rokov 1118 1206, čím nadväzuje na prácu Anny Komnény a Jána Zonara. V diele využíva typický archaizujúci komnénovský štýl a nie je len faktografickou kronikou, ale obsahuje viacero umeleckých replík, ktoré uňho často dostávajú prednosť pred faktami.""História je najznamenitejší odkaz a najkrásnejší vynález Grékov"."Dielo obsahuje dodatok - popis umeleckých diel zničených alebo odcudzených počas štvrtej križiackej výpravy.
Michaél Attaleiates

Michaél Attaleiates (aj Attaliates; iné verzie mena Michaél: Michael, Michail, Michal, ; * medzi 1020 až 1030, Attália (?)† po 1085) bol byzantský historik a právnik.
Životopis.
Michal sa narodil do chudobnej málo významnej rodiny. Podľa mena je možné, že pochádzal z Attálie (dnes Antalya). Po dokončení štúdií sa stal advokátom a následne aj civilným a vojenským sudcom. Za jeho služby mu boli postupne udelené vysoké tituly "patrikia" a "proedra" a získal aj značný majetok, z ktorého okolo roku 1077 financoval založenie kláštora Krista Panoiktirmoona v hlavnom meste a chudobinca ("xenodocheionu") v Rhaideste (dnešný Tekirdağ). Zakladacie listiny inštitúcií (nazývané Diataxis) sú považované za cenné pramene spoločenských (hospodárskych a kultúrnych) pomerov v Byzancii 11. storočia.
Dielo.
Nedokončený historický spis, v ktorom popisuje historický vývoj Byzantskej ríše od roku 1034 do roku 1080. Najväčšia časť diela sa venuje vláde Nikéfora III. Botaneiata, ktorému je dielo venované. Túto časť diela možno označiť i ako pangeriku - oslavnú chválu, hoci si stále zachováva istý uhol objektívnosti. Dielo obsahuje viacero popisov prírodných ale i spoločenských a kultúrnych javov. Jazykovo sa dielo blíži ku komnénovskému archaizujúcemu štýlu, namiesto Boha napríklad v istých okamihoch ako príčinu náhody, či šťastia spomína Tyché (Fortúnu).
Vznikla v roku 1072 pre cisára Michala VII. Popísal v nej vývoj rímskeho práva od republiky až po vydanie Bazilík.
Brilantná čierna BN

Brilantná čierna BN (iné názvy: brilantná čierna PN, brilantná čierna A, čierna PN, v potravinárstve: E 151) je syntetické čierne azofarbivo. Je rozpustné vo vode. Zvyčajne sa dodáva ako tetrasodná soľ. Má vzhľad pevného, ​​jemného prášku alebo granúl. Povolené sú aj vápenaté a draselné soli.
V potravinárstve sa používa v potravinárskych dekoráciách a náteroch, dezertoch, sladkostiach, zmrzline, horčici, džemoch z červeného ovocia, nealkoholických nápojoch, ochutených mliečnych nápojoch, rybích pastách a iných potravinách.
Brilantná čierna je zakázaná v Spojených štátoch, Švajčiarsku a Japonsku. Je povolená v Európskej únii. V Nórsku bola zakázaná do roku 2001, keď bola povolená z dôvodu obchodných vzťahov s inými štátmi.
Brilantná čierna sa používa na farbenie živočíšnych vedľajších produktov v kategórii 2.
Jordanes

Jordanes (lat. "Iordanes", * okolo 480† po 552) bol východorímsky úradník a historik pravdepodobne (ostro) gótskeho pôvodu. O jeho živote sa veľa nevie. Vo svojom diele hovorí o svojej konverzii, čo možno chápať ako konverziu z najmä germánskeho ariánstva na rímske - chalcedónske (všeobecné) kresťanstvo. Bol sekretárom ("notarius") v rímskej provincii Mézia ("Moesia") v dnešnom Bulharsku. Niekedy býva označovaný aj za biskupa v juhotalianskom meste Krotón, neskôr však býval v Konštantínopole. Ovládal latinčinu a zrejme i gréčtinu. 
Dielo.
Dielo sa venuje raným dejinám Gótov a Hunov. Napriek svojmu pôvodu sa Jordanes na dejiny pozerá z pohľadu Rimana a o rímskom území hovorí ako o „našom území“, verí však v zmier Gótov a Rimanov. Pôvodne malo ísť iba o výťah z dnes neznámej 12 zväzkovej práce historika Cassiodora, avšak nakoniec boli do práce zahrnuté aj iné zdroje (napr. Priscus) a jej obsah sa značne rozšíril. Dielo vzniklo okolo roku 551 v Konštantínopole. V diele sa taktiež nachádzajú jedny z najranejších zmienok o Slovanoch.
Dielo sa venuje rímskym dejinám od vzniku Ríma po vládu Justiniána I. Skladá sa z dvoch častí a je venované akémusi Vigíliovi. Dielo býva považované za menej významné ako Jordanove "Gótske dejiny".
Vlastenecký blok

Vlastenecký blok, skratka VLASTENCI SK (v rokoch 2014 – 2022 JEDNOTA – ľavicová strana Slovenska, skratka JEDNOTA-ĽSS a v rokoch 2022 – 2023 Hnutie Občan Národ Spravodlivosť, skratka Hnutie ONÁS) je slovenské pronárodne-vlastenecké politické hnutie. Vznikla v roku 2014, historicky bola ľavicová strana. Jej predsedom je od roku 2021 Ivan Stanovič.
Ióannes Malalas

Ióannes Malalas (iné mená pozri nižšie; * 491, Antiochia† 578, asi Konštantínopol) bol byzantský helenizovaný kronikár sýrskeho pôvodu. Niektorí historici ho stotožňujú s antiochijským patriarchom Jánom III. Scholastikom, čo sa však nepotvrdilo a dnes nie je prijímané. Jeho priezvisko je sýrskym slovom pre rétora a prvýkrát ho použil Ján z Damasku, v neskoršom období (od vlády Konštantína VII.) sa používala aj forma Malelas. Je zakladateľom žánru svetovej kroniky v byzantskej literatúre.
Dielo.
Dielo zložené z 18 kníh opisuje dejiny sveta cez dejiny Egypta, vrátane biblických a staroorientálnych dejín až do vlády Justiniána I. Končí sa rímskou výpravou do Afriky. Autor vychádza z viacerých starších diel, avšak použitá citácia je častokrát falošná a údaj z diela nevychádzal, alebo bol autorovi poskytnutý z druhej ruky.
Kronika bola pôvodne napísaná v hovorovej gréčtine (koiné) používanej v sýrskych krajinách. Dielo bolo v Byzancii veľmi obľúbené a bolo dokonca preložené do cirkevnej slovenčiny a niekoľkých orientálnych jazykov. Dodnes sa zachovalo len v neúplnom znení, niektoré časti len v slovanskom jazyku. Dielo sa stalo jedným zo vzorov slovanského kronikárstva. Ideovo Malalas svoje dielo stavia na princípoch rímskeho cisárstva a kresťanstva. Kladne hodnotí všetkých cisárov a taktne mlčí o ranocirkevných problémoch. Vzácne sú najmä jeho informácie o Sýrii a Antiochii. Zaujíma sa aj o prírodné úkazy a pohromy.
Burgess Meredith

Oliver Burgess Meredith (* 16. november 1907, Cleveland, Ohio, USA † 9. september 1997, Malibu, Kalifornia) bol americký herec, režisér, producent a spisovateľ. Jeho kariéra trvala šesťdesiat rokov, bol dlhoročným členom Actors Studio. Bol víťazom mnohých cien Emmy, a taktiež sa stal prvým hercom, ktorému sa podarilo dvakrát vyhrať cenu Saturn za 'Najlepší výkon vo vedľajšej úlohe'. Bol nominovaný aj na Oscara. 
Životopis.
Narodil sa v Clevelande. Bol synom Idy Beth (rod. Burgess) a kanadského lekára anglického pôvodu Williama Georga Mereditha. Jeho matka bola veľká metodistka, náboženstvu zasvätila celý svoj život. 
V roku 1926 začal navštevovať súkromnú školu v New Yorku – Howard, neskôr nastúpil na Amherst univerzitu (1931). Po chvíli však univerzitu nechal a stal sa reportérom redakcie "Stamford Advocate". V roku 1942 počas druhej svetovej vojny vstúpil k vzdušným silám amerického vojska, kde sa pokúšal dosiahnuť hodnosť kapitána. Po preložení na Úrad vojnových informácií pracoval na rôznych edukačných filmoch, ktoré mali pomôcť školiť americké ozbrojené sily. V roku 1943 sa objavil v krátkom filme "The Rear Gunner" a americkej armádnej snímke "A Welcome to Britain", ktorá znázorňovala americké vojská smerujúce do Spojeného kráľovstva s cieľom oslobodiť Európu. O rok neskôr (1944) ho z práce uvoľnili kvôli filmu "The Story of G.I. Joe" v ktorom stvárnil postavu vojnového spravodajcu Ernieho Pyla. Rok 1945 bol pre Mereditha finálny a z amerických leteckých síl ho oficiálne prepustili.
V Hollywoode sa preslávil rolami Georga Miltona vo filme "O myšiach a ľuďoch" (1939) a Ernieho Pylea v "The Story of G.I. Joe" (1945). V postave rozprávača účinkoval vo vojnovom filme "A Walk in the Sun" (1945).
Diváci si ho pamätajú najmä z televízneho seriálu "The Twilight Zone". Obludného darebáka "The Penguin" zobrazil v seriáli zo 60-tych rokov 20. storočia "Batman". V sérii filmov o Rockym stvárnil postavu trénera boxu Mickeyho Goldmila. Za svoje herecké výkony vo filmoch "The Day of the Locust" Den kobylek) (1975) a "Rocky" (1976), bol nominovaný na Cenu akadémie za "'Najlepšieho herca vo vedľajšej úlohe'." Neskôr si zahral rolu v komédii "Nečistá hra" (1978) a vo fantasy filme "Súboj titanov" (1981). Počas života svoj hlas prepožičal mnohým filmom a dokumentárnym dielam, napr. "Twilight Zone: The Movie" (1983).
,Napriek tomu, že sa [Burgess Meredith] preslávil filmovými úlohami, ktoré stvárnil," poznamenal Mel Gussow pre americký denník The New York Times, v jeho živote značili iba malú časť. V divadelnej sfére často zobrazoval role klasických hier od Shakespeara, O'Neilla, Becketta a ďalších."
Hodonínská Dúbrava

Hodonínská Dúbrava je národná prírodná pamiatka vyhlásená 1. apríla 2014 Ministerstvom životného prostredia Českej republiky na ploche 683,1841 ha, rozloha ochranného pásma je 89,3 ha. Územie spravuje AOPK ČR – RP Južná Morava.
NPP sa nachádza v Juhomoravskom kraji, v okrese Hodonín, na katastrálnom území Hodonín, v Dolnomoravskom úvale, asi 2 km severne od Hodonína medzi obcami Hodonín, Mutěnice a Dubňany v juhozápadnej (Hodonínskej) časti Doubravy, ktorá si z väčšej časti zachovala svoj charakter, v nadmorskej výške 164
Predmet ochrany.
Predmetom ochrany sú lesné spoločenstvá tvorené panónskymi teplomilnými dúbravami na piesku, dubohrabinami a údolnými jaseňo-jelšovými luhmi. Lesy pokrývajú takmer 100 % plochy NPP.
Chránené sú tu tiež roztrúsené stepné teplomilné spoločenstvá.
Ďalším bodom ochrany sú vzácne druhy rastlín a živočíchov, vrátane ich stanovíšť.
Geológia.
Podložie je tvorené terciérnymi ílmi alebo štrkopieskami riečnej terasy s pelickými a psamitickými bázickými sedimentami, na ktoré bola v holocéne naviata vrstva pieskov. Viate piesky sú tvorené z kremičitého piesku stredne zrnitého, svetlo šedo-bieleho. Mocnosť pieskov rastie od juhu k severu.
Prekrytia s inými chránenými územiami.
Územie NPP je súčasťou územia európskeho významu Hodonínská Doubrava vyhláseného 15. apríla 2005 na ploche 3029,1 ha.
Chránené územie tesne susedilo s bývalou prírodnou rezerváciou Stupava vyhlásenou 16. septembra 1996 na ploche 53,5 ha a zrušenou 1. septembra 2016. V pláne starostlivosti o NPP na obdobie 20172025 sa doslova píše: "Tato rezervace včetně ochranného pásma je nyní plně součástí NPP Hodonínská Dúbrava".
Doprava.
Chráneným územím priamo prechádza cesta číslo 431 z Hodonína do Dubňan. Ďalšia cesta číslo 380 vedie z Hodonína do Mutěníc. Súbežne s touto cestou prebieha železničná trať číslo 255.
Turistické cesty.
Cez Hodonínsku Dúbravu vedú nasledujúce turistické trasy:
Zaujímavosti.
Tesne pri hraniciach chráneného územia sa nachádza neskorobaroková výklenková kaplnka svätého Jána.
Priamo na území NPP sa nachádza studnička Ilčíčka.
Stupava (prírodná rezervácia)

Stupava bola prírodná rezervácia ev. č. 1969 západne od mesta Hodonín v okrese Hodonín. Oblasť spravovala Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR. Nariadením č. 5 Juhomoravského kraja z 19. mája 2016 bola s účinnosťou od 1. septembra 2016 prírodná rezervácia Stupava zrušená, rovnako ako jej vyhlasovacia dokumentácia - Nariadenie č. 6/96 Okresného úradu v Hodoníne.
V pláne starostlivosti o NPP Hodonínská Dúbrava na obdobie 2017 - 2025 sa o PR Stupava doslova píše: "Tato rezervace včetně ochranného pásma je nyní plně součástí NPP Hodonínská Dúbrava". 
Ochrana.
Dôvodom ochrany bolo územie, ktoré je charakterizované vysokou mikroekologickou rôznorodosťou stanovíšť danou striedaním rozlične mocných vrstiev piesku a ílu s rôznou vlhkosťou. Vďaka tomu tu existuje výnimočne bohatá flóra vyznačujúca sa veľkými kontrastmi vo výskyte rastlín, ktorých ekologické nároky sú veľmi rozdielne. Spoločenstvo teplomilnej dúbravy, ktoré sa tu vyskytuje, je endemické pre panónsku oblasť strednej Európy. Vysoký počet rastlinných druhov zahŕňa množstvo osobitne chránených alebo inak významných druhov, z ktorých niektoré tu majú jedinú alebo jednu z mála lokalít výskytu na Morave či v Česku. Na rastlinné spoločenstvá nadväzuje významná zložka zoologická (najmä hmyz).
Územie je na zozname mokraďových lokalít Česka nadregionálneho významu v rámci Ramsarskej konvencie a má vysokú hodnotu ako genofondová a študijná plocha.
Benickovci

Benickovci alebo Benickí môžu byť: