burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Maliniak

Maliniak je potok v geomorfologickom celku Spišsko-šarišské medzihorie v geomorfologickom podcelku Stráže v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Prešov. Je pravostranným prítokom vodného toku Ternianka. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v v juhozápadnej časti územia obce Záhradné v lesnom extraviláne severovýchodne od vrchu a lesa Maliniak s v okrese Prešov v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie severovýchodným smerom cez lesný extravilán obce Záhradné, v podmýva cestu zo Záhradného do obce Fintice, v vteká do poľnohospodárskeho extravilánu. Pravým brehom obmýva pole Za potôčikom, ľavým brehom obmýva pole Briežky a ďalej pole Vyšné močiare, v ústi v poľnohospodárskom extraviláne do vodného toku Ternianka ako jej pravostranný prítok. Vodný tok Ternianka ďalej ústi do Sekčova. Pramení, preteká a ústi na území obce Záhradné v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Nemá prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve vrchu a lesa Maliniak, v blízkosti ktorého pramení. Názov vrchu bol bez zmeny prenesený na vodný tok a tým bolo utvorené jednoslovné hydronymum Maliniak ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Motiváciou pomenovania vrchu Maliniak bol charakteristický výskyt maliny, botanicky ostružiny malinovej Rubus idaeus; je to ker so sladkými a voňavými plodmi rastúci na rúbaniskách. Hydronymum Maliniak bolo štandardizované v roku 2007. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Maliniak je jedinečným názvom (február 2024).
Boris Borisovič Nadeždin

Boris Borisovič Nadeždin (* 26. apríl 1963, Taškent, Uzbecká SSR) je ruský politik, v rokoch 2000 až 2003 poslanec ruskej Štátnej dumy.
Bol členom strany Zväz pravicových síl, vedenej neskôr zavraždeným politikom Borisom Nemcovom a rozpustenej v roku 2008.
V septembri 2022, keď boli ruské vojská nútené ustúpiť z ukrajinskej Charkovskej oblasti, kritizoval ruskú vojnovú stratégiu a činnosť spravodajských služieb. Prezidenta Vladimíra Putina podľa neho uviedli v omyl, keď mu tvrdili, že odpor proti ruskej invázii na Ukrajinu bude krátky a neúčinný. Poraziť Ukrajinu so žoldniermi bez mobilizácie metódami koloniálnej vojny je podľa neho „absolútne nemožné“. Rusko podľa neho má dve možnosti: buď mobilizovať a viesť skutočnú vojnu, alebo – čo navrhuje on – začať rokovania o ukončení vojny a pokračovať ďalej v politickej rovine.
Kandidatúra v prezidentských voľbách 2024.
Na jeseň 2023 sa Nadeždin rozhodol kandidovať v prezidentských voľbách v marci 2024. Podarilo sa mu zozbierať 150 000 podpisov občanov. Kandiduje za Občiansku iniciatívu.
Nadeždin sa ako jediný z uchádzačov o túto funkciu vyslovil proti pokračovaniu vojny na Ukrajine a kritizoval aj Putina. Rozhodnutie rozpútať vojnu označil za „fatálnu chybu“, Putin podľa neho vedie krajinu „ku katastrofe“.
Ruská ústredná volebná komisia Nadeždina vo februári 2024 odmietla zaregistrovať. Uznala mu len zhruba 96 tisíc podpisov, potreboval ich však 100 tisíc. Nadeždin podal proti rozhodnutiu dve sťažnosti, súd ich však zamietol. Nadeždin sa ešte chystá odvolať, ale uznal, že jeho šance súperiť s Putinom vo voľbách klesli „na nulu“.
Žltá 2G

Žltá 2G je potravinárske farbivo označené číslom E E107 a s indexom farby CI18965. Má vzhľad žltého prášku a je rozpustný vo vode. Žltá 2G je syntetické žlté azofarbivo, patriace medzi benzénsulfonáty, chlórarény a pyrazoly.
Agentúra pre potravinové normy Spojeného kráľovstva, nezaradila žltú 2G, medzi potravinárske prídavné látky, schválené v Európskej únii. Jeho používanie je zakázané aj v Rakúsku, Japonsku, Nórsku, Švédsku, Švajčiarsku a Spojených štátoch amerických.
Bocianik slezolistý

Bocianik slezolistý () je jednoročná až dvojročná bylina z čeľade pakostovité ("Geraniaceae"). Jeho prirodzený areál sa rozprestiera od Makronézie cez južnú Európu po Pakistan.
Opis.
Bocianik slezolistý je jednoročná až dvojročná bylina. Byle sú jednotlivé, priame, rozkonárené, mäkko chlpaté, chlpy naspäť odstávajúce, často žliazkaté, dlhé 10 až 40 (60) cm.
Listy sú dlhostopkaté, podlhovasto vajcovité, na báze srdcovité, perovito laločnaté alebo trojlaločné, vrúbkovane zubaté, dlhé do 10 cm a široké do 5 cm. Listene sú okrúhlo vajcovité, často chlpaté, belavé.
Súkvetie tvorí trojkvetý až sedemkvetý okolík. Kvety sú päťpočetné, pravidelné a obojpohlavné. Fialové kvetné lupienky sú voľné, obrátene vajcovité, dlhé 5 až 9 mm. Plodné bývajú iba päť vnútorné tyčinky. Semenník je päťpuzdrový, s jednou čnelkou rozdelenou na päť blizien. Päťpočetný kalich má lístky voľné, žliazkaté, dlhé 5 až 7 mm. Kvetné stopky sú dvakrát dlhšie ako kalich.
Zobákovité plody sú belavo chlpaté, dlhé 20 až 25 mm. Po dozretí pukajú na päť, na vrchole spojené jednosemenné plôdiky, veľké do 5 mm. Plôdiky sú chlpaté, na vrchole žliazkaté, s hlbokou jamkou a širokou brázdou.
Rozšírenie.
Areál prirodzeného rozšírenia bocianika slezolistého sa rozprestiera od Makronézie cez Portugalsko, Španielsko, Taliansko, Grécko a Turecko až po Irán a Pakistan.
Zavlečený je vo Veľkej Británii a Belgicku, v Severnej Amerike (Kalifornia, Massachusetts, New York), v Južnej Amerike (Peru, Uruguaj, Brazília, Čile), v Juhoafrickej republike a na Novom Zélande.
Na Slovensku sa považuje za nepôvodný druh. Ojedinele sa vyskytoval v Bratislave, v okolí prístavu. 
Poddruhy.
V rámci druhu sú akceptované tieto poddruhy:
Košiarka (vrch v Laboreckej vrchovine)

Košiarka (; ) je vrch v Laboreckej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží na slovensko-poľskej hranici, nad obcou Oľšinkov, približne juhovýchodne od Medzilaboriec. 
Poloha.
Nachádza sa v hraničnom hrebeni vrchoviny. Juhozápadná časť masívu a hrebeňa zasahuje na územie Prešovského kraja, okresu Medzilaborce a katastrálne územie obce Oľšinkov, severovýchodná patrí poľskému Podkarpatskému vojvodstvu, powiatu Sanok a gmine Komańcza. Najbližšími sídlami sú juhozápadne situovaný Oľšinkov a Výrava, západne sa nachádzajú Čabalovce, severozápadne Palota a východne na poľskom území Lupków a Smolník, patriace do gminy Komańcza. Oblasť je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty v slovenskej a Cisniansko-wetlinského parku v poľskej časti.
Opis.
Košiarka leží na severnom okraji Laboreckej vrchoviny, v hraničnom hrebeni juhovýchodne od Lupkovského priesmyku. Južne sa nachádza Parilov (), Ostrý grúň (), Gušina (), Černiny () a Lesík (), západne Kobyla (), Javorská (), Megelov grúň (), Jaseňovec (), Brincová () a Ščob (), severne Stredný hrb (), Kľučkov (), Terpiak (), Jasieniowa () a Chryszczata () a východne Jaworne (), Patryja (), Hojdov (), Hlboký vrch () a Vysoký grúň (). Vodu z juhozápadnej časti hrebeňa odvádzajú do rieky Laborec prítoky Výravy, zo severovýchodnej odteká potokom Smolniczek do rieky Oslawa v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Laboreckej vrchoviny, ojedinele tiež Ondavskú vrchovinu, Čergov, Slanské, Vihorlatské a Bukovské vrchy, okolité vrchy v Poľsku a vzácne i Tatry.
Košiarka

Košiarka môže byť:
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018 – Južná Amerika

Juhoamerická časť kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018 bola jednou zo šiestich kontinentálnych častí kvalifikácie o postup na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018. O 4 miesta na svetovom šampionáte a o jedno miesto v medzikontinentálnej baráži sa uchádzali reprezentačné mužstvá 10 členských krajín Juhoamerickej futbalovej konfederácie (CONMEBOL). 
Interkontinentálna baráž.
Žreb interkontinentálnej baráže bol 25. júla 2015. Piaty tím juhoamerickej kvalifikácie sa stretne v baráži s prvým tímom oceánskej kvalifikácie. 
Peru sa kvalifikovalo na Majstrovstvá sveta 2018
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018 – Ázia

Ázijská časť kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018 bola jednou zo šiestich kontinentálnych častí kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018. Bola určená pre národné tímy, ktoré sú členmi Ázijskej futbalovej konfederácie (AFC). Organizácii AFC boli k dispozícii štyri priame miesta na finálovom turnaji a jedno miesto v interkontinentálnej baráži.
Prvé kolo.
Prvé kolo sa začalo 12. marca 2015
Poznámky
Druhé kolo.
Druhé kolo sa začalo 24. mája 2015
Interkontinentálna baráž.
Žreb interkontinentálnej baráže bol 25. júla 2015. Víťaz štvrtého kola ázijskej kvalifikácie sa v baráži stretne so štvrtým tímom tretieho kola severoamerickej kvalifikácie.
Formula 1 v roku 2024

Sezóna 2024 je 75. ročníkom majstrovstiev sveta Formuly 1. Kalendár pretekov obsahuje rekordný počet 24 Veľkých cien. Sezóna sa začala Veľkou cenou Bahrajnu 2. marca 2024 a skončí sa Veľkou cenou Abú Zabí 8. decembra 2024.
Max Verstappen je úradujúcim majstrom sveta jazdcov, zatiaľ čo tím Red Bull Racing získal v predchádzajúcej sezóne šiesty titul majstra sveta konštruktérov.
Zloženie tímov.
Prvýkrát v histórii formuly 1 nedošlo v porovnaní s poslednými pretekmi predchádzajúcej sezóny k žiadnej zmene jazdca. To znamená, že všetci jazdci budú jazdiť za rovnaký tím ako v predchádzajúcom roku.
Výsledky a umiestnenie.
Bodovací systém.
Body sa udeľujú desiatke najlepších klasifikovaných jazdcov, jazdcovi, ktorý zajazdí najrýchlejšie kolo počas Veľkej ceny (iba ak bol jeden z desiatich najlepších) a ôsmim najlepším v šprinte. V prípade rovnosti bodov sa používa systém spätného odpočítania, kde je jazdec s najväčším počtom výhier Grand Prix umiestnený vyššie. Ak je počet výhier rovnaký, berie sa do úvahy počet druhých miest atď. Body sa udeľujú za každé preteky podľa nasledujúceho systému:
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018 – Severná Amerika

Severoamerická, stredoamerická a karibská časť kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018 bola jednou zo šiestich kontinentálnych častí kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018. Bola určená pre národné tímy, ktoré sú členmi Konfederácie severoamerického, stredoamerického a karibského zväzového futbalu (CONCACAF). Organizácii CONCACAF boli k dispozícii tri priame miesta na finálovom turnaji a jedno miesto v interkontinentálnej baráži.
Prvé kolo.
Prvé kolo sa začalo 22. marca 2015
Druhé kolo.
Druhé kolo sa začalo 7. júna 2015
Poznámka
Tretie kolo.
Tretie kolo sa začalo 4. septembra 2015.
Štvrté kolo.
Štvrté kolo sa začalo 13. novembra 2015
Piate kolo.
Piate kolo sa začalo 11. novembra 2016.
Interkontinentálna baráž.
Žreb interkontinentálnej baráže bol 25. júla 2015. Štvrtý tím tretieho kola severoamerickej kvalifikácie sa stretne v baráži s víťazom štvrtého kola ázijskej kvalifikácie.
Efeméra (zberateľstvo)

Efeméra je v zberateľstve kolekcia tlačených alebo písaných papierových náležitostí.
Slovník definuje efeméru ako „prchavú vec, dielo prchavej hodnoty, krátkodobú horúčku, hmyz podenku či rastlinu, ktorá žije len niekoľko dní až týždňov“. My sa však pozrieme na efeméru z pohľadu zberateľstva.
V slovníku zberateľov je efeméra kolekcia starých tlačených alebo písaných papierových náležitostí, ktoré pôvodne slúžili nejakému špecifickému účelu a neočakávalo sa, že si ich niekto odloží. Časom sa z nich však stal kus histórie. 
Efeméra je zbierka, ktorá je takmer vždy z papiera, aj keď v súčasnosti sa okruh zberateľského záujmu rozšíril o také predmety, akými sú plechovky od tabaku, textilné vzorkovníky, vinylové platne či drobnosti z dreva.
Efemérou jednoducho môže byť všetko, čo na prvý pohľad nemá hodnotu, vy však viete, že vám to bude pripomínať istý okamih alebo jednoducho skrášli vašu zbierku maličkostí.
Efemérou však môžu byť aj písomnosti, ktoré nám skutočne pripomínajú konkrétne udalosti. Sú nimi svadobné pozvánky, sobášne listy, pasy, rodné listy, závety, listiny, rozvodové listy, zmenky a mnoho iných historických dokumentov.
Ako o písomnostiach každodenného života hovorieval Maurice Rickards (11. augusta 1919 – 11. februára 1998), zakladateľ "The Ephemera Society" v Anglicku a autor encyklopédie "The encyclopedia of Ephemera": „Tieto položky odrážajú nálady a zvyky minulých čias tak, ako to formálnejšie záznamy nedokážu“.
Okrem toho, že hľadať, zbierať a tvoriť retro efeméry je príjemným koníčkom, môžeme tento druh zberateľstva považovať aj za cenný primárny zdroj informácií, ktorý otvára jedinečné okná do minulosti.
Čo môže byť efeméra?
Neexistujú presné pravidlá či kategorizácia toho, čo môže alebo nemôže byť efemérou. Záleží len na vašej fantázii, vkuse a okolnostiach, ktoré vo vás vyvolávajú nostalgiu a pocit krásna. Týmto zoznamom sa však môžete inšpirovať: 
Efeméra sa stala aj záľubou dizajnérov a grafikov, ktorí tvoria a ponúkajú hotové výrobky napodobňujúce efeméru.
Jessica Cauffielová

Jessica Cauffielová (* 30. marec 1976, Detroit, Michigan, USA) je americká herečka a speváčka. Je známa z filmov ako "Temná legenda 2" (2000), "Valentín" (2001), "Pravá blondínka" (2001), "Pravá blondínka 2" (2003), "Niekto to rád blond" (2004), "V zajatí rýchlosti" (2005) a "Ice Dreams" (2009).
Detstvo a mladosť.
Cauffielová sa narodila v Detroite, v štáte Michigan. Jej matka pracuje ako sociálna pracovníčka a otec je spisovateľ, scenárista, filmový a televízny producent. Cauffielová študovala na University of Michigan odbor hudobné divadlo a vokálny jazz, ktoré ukončila bakalárskym titulom. Pred ukončením vysokej školy spievala na výletnej lodi a v jazzových a bluesových kluboch.
Kariéra.
Herectvo.
Cauffielová začala svoju hereckú kariéru v divadlách Off-Broadway v New Yorku.
V roku 1999 debutovala po boku Stevea Martina a Goldie Hawn vo filme "New York, New York alebo Sedliaci v meste". V rovnakom roku hosťovala v dvoch epizódach televízneho seriálu "Frasier", kde stvárnila priateľku Davida Hydea Pierceho.
V roku 2000 si zahrala v komédii "Road Trip" a v horore Urban "Temná legenda 2", kde si zahrala po boku hercov ako Jennifer Morrison, Matthew Davis, Anson Mount a Eva Mendes.
V roku 2001 stvárnila postavu Margot v komédii "Pravá blondínka" a svoju rolu si zopakovala aj v druhej časti, natočenej v roku 2003. O rok neskôr si zahrala v komédii "Niekto to rád blond".
V roku 2005 si zahrala vedľajšiu úlohu v komédii "Hádaj kto?" a v rokoch 2006 až 2007 hosťovala v televíznom seriáli "Volajú ma Earl".
V roku 2009 natočila krátky komediálny film "Bed Ridden" pri ktorom sa podieľala aj na produkcii. Zahrala si v ňom po boku Joela Davida Moora, Alana Tudyka a Garretta Morrisa.
V roku 2025 by mal mať premiéru film "Pravá blondínka 3", v ktorom by mala účinkovať aj Cauffielová.
Hudba.
Cauffielová má vyštudovaný divadelný spev a klasickú západnú hudbu. Viac ako 20 rokov študovala a vystupovala v západných klasických, hudobných, divadelných, jazzových, popových, bluesových a východných vokálnych médiách. Vie hrať na klavír, gitaru a perkusie.
10. marca 2004, v deň výročia Dňa tibetského povstania spolu so známym bollywoodskym perkusionistom a skladateľom Sivamanim vystupovala v indickej Dharmšále pre 14. dalajlámu a približne 20 000 ďalších mníchov a návštevníkov z celého sveta. Nahrala a vydala album v Indii.
Súkromný život.
Cauffielová je certifikovaná inštruktorka meditácie a jogy. Často navštevuje Indiu a Peru, hovorí niekoľkými jazykmi a praktizuje tradičnú šamanskú medicínu. Cauffielová nie je vydatá a má dcéru.
Noviny TV JOJ

Noviny TV JOJ (od septembra 2013 do decembra 2014 Veľké noviny TV JOJ) sú hlavná spravodajská relácia TV JOJ, vysielaná od pondelka do nedele o 19:30 (v roku 2002 a od 1. septembra 2013 do 30. júna 2014 o 19:00). Moderátori účinkujú v nestabilných dvojiciach. Tvárami Novín sú: Ľuboš Sarnovský, Ján Mečiar, Lucia Barmošová, Aneta Parišková, Andrea Pálffy Belányiová. Vysielajú sa od roku 2002, no od vtedy prešli výraznými zmenami štúdia aj grafiky. 
TV JOJ do roku 2007 disponovala štúdiom a grafikou spravodajstva, ktoré silno nadväzovalo na českú TV Nova. Od 22. apríla 2007 sa však uskutočnila kompletná zmena oboch týchto prvkov, aby sa zladili všetky spravodajské a publicistické relácie. 
Technologické inovácie sa prejavili napríklad v sprostredkúvaní obrazových informácií cez šesť bezrámových plazmových obrazoviek, televízia bude pracovať s takzvaným matnicovým systémom (premietanie zospodu na špeciálne fólie – použité aj v relácii De Facto). TV JOJ bude ako prvá v Európe na spravodajské účely používať "3D Musion" systém holografického zobrazenia. Táto technológia umožňuje realisticky umiestniť do štúdia spravodajstva človeka, ktorý v ňom aktuálne nesedí.
Úspechy.
Medzi prvé veľké úspechy patrí vybudovanie silného hlavného spravodajstva pod vedením šéfredaktora a terajšieho riaditeľa spravodajstva TV JOJ Rolanda Kubinu, ktoré sa po presune na 19:30 hod. postupne stalo jednou z najsledovanejších relácií na Slovensku. Od roku 2008 začala TV JOJ vysielať o 19:00 hod. spravodajstvo Krimi Noviny, minulý rok premenované na KRIMI, ktoré sa v najťažšej možnej konkurencii vyprofilovali na rovnocennú a konkurencieschopnú spravodajskú reláciu. Aktuálne je hlavné spravodajstvo NOVINY TV JOJ najsledovanejšou spravodajskou reláciou na Slovensku (január-február 2012, 12-54). Úspešné sú aj ďalšie spravodajské a publicistické relácie ako Noviny o 12:00, Noviny o 17:00, Noviny Špeciál, či magazín TOPSTAR. Televízia JOJ 1.9.2013 spustila svoju vynovenú spravodajskú reláciu so začiatkom o 19:00, čím skopírovala nastavenie konkurenčnej Markízy aj verejnoprávneho RTVS. Takmer hodinové správy dostalo nový názov Veľké noviny. Zo štruktúry hlavného kanála JOJ sa vytratila relácia Krimi. 1. júla 2014 sa Veľké noviny TV JOJ vrátili na 19:30, keď v situácii udržiavala takisto relatívne stabilné čísla, ktoré boli spravidla nad hranicou 20-percentného trhové podielu, teda nad úrovňou celkového priemeru stanice. Televízia JOJ začala hneď od roku 2015 vysielať spravodajské relácie vo vysokom rozlíšení. Stanica upravovala v posledných mesiacoch pracoviská a spravodajstvo dostalo aj nový grafický vizuál.
Hojdov

Hojdov () je vrch v Laboreckej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží na slovensko-poľskej hranici, nad obcou Svetlice, približne juhovýchodne od Medzilaboriec. 
Poloha.
Nachádza sa v hraničnom hrebeni vrchoviny. Južná časť hrebeňa zasahuje na územie Prešovského kraja, okresu Medzilaborce a katastrálne územie obce Svetlice, severné svahy patria poľskému Podkarpatskému vojvodstvu, powiatu Sanok a gmine Komańcza. Najbližšími sídlami sú západne situovaný Oľšinkov a Výrava, juhozápadne sa nachádzajú Svetlice, južne Vyšná Jablonka, juhovýchodne Osadné a severne na poľskom území Lupków a Smolník, patriace do gminy Komańcza. Oblasť je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty v slovenskej a Cisniansko-wetlinského parku v poľskej časti.
Opis.
Hojdov leží na severnom okraji Laboreckej vrchoviny, v hraničnom hrebeni juhovýchodne od Lupkovského priesmyku. Južne sa nachádza Parilov (), Ostrý grúň (), Černiny () a Gušina (), západne Lesík (), Kobyla (), Košiarka (), Megelov grúň (), Ščob () a Brincová (), severne Stredný hrb (), Kľučkov (), Terpiak (), Jasieniowa () a Chryszczata () a východne Jaworne (), Kraglica (), Patryja (), Hlboký vrch (), Vysoký grúň () a Ščoby (). Vodu z južnej časti hrebeňa odvádza potok Svetlica do Výravy v povodí rieky Laborec, zo severnej odteká potokom Smolniczek do rieky Oslawa v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Laboreckej vrchoviny, ojedinele tiež Čergov, Slanské, Vihorlatské a Bukovské vrchy, ako aj okolité vrchy v Poľsku.
Hlboký vrch

Hlboký vrch môže byť:
Bocianik žeriaví

Bocianik žeriaví () je jednoročná až dvojročná bylina z čeľade pakostovité ("Geraniaceae"). Jeho prirodzený areál sa rozprestiera od východného Stredomoria až po Irán.
Opis.
Bocianik žeriaví je jednoročná až dvojročná bylina. Byle sú vystúpavé alebo priame, odstávajúco chlpaté, vysoké 15 až 50 cm. 
Prízemné listy sú dlhostopkaté, srdcovito vajcovité a laločnaté. Byľové sú krátkostopkaté, kopijovito vajcovité, dlhé 12 cm, široké do 7 cm. Sú trojúkrojkové, končisto zúbkaté, chlpaté, koncový úkrojok je perovito laločnatý a väčší ako ostatné. 
Súkvetie tvorí dvojkvetý až šesťkvetý okolík, chlpatý a bez žliazok. Kvety sú päťpočetné, pravidelné a obojpohlavné, jeden a pol krát dlhšie ako kalich. Listene sú kopijovité, končisté, holé a belavé. Modrofialové kvetné lupienky sú voľné, tmavo žilkované, dlhé 20 až 25 mm. Z Tyčiniek bývajú plodné iba päť vnútorné. Semenník je päťpuzdrový, s jednou čnelkou rozdelenou na päť blizien. Päťpočetný kalich má lístky voľné, päťžilové, roztrúsene chlpaté, dlhé 15 až 20 mm, s koncovou osťou do 7 mm. Kvetné stopky sú hákovito zohnuté, dlhé 25 až 50 mm.
Zobákovité plody sú dlhé 70 až 110 mm. Po dozretí pukajú od stredového stĺpika zdola nahor a tak sa oddeľujú jednosemenné plôdiky, veľké do 11 mm. Sú priamo odstávajúco chlpaté, na vrchole s hlbokou jamkou a širokou ryhou a so skrutkovito stočenými príveskami. 
Rozšírenie.
Prirodzený areál pakosta žeriavého sa rozprestiera od Sicílie cez Grécko, Cyprus a Turecko až po Irán. Pôvodný je aj v severnej Afrike v Líbyi a Egypte.
Na Slovensku a taktiež v Česku je považovaný za nepôvodný druh. Kvitne od apríla do mája.
Korunáč vejárový

Korunáč vejárový () je veľký modrosivý druh vtáka z čeľade holubovité s elegantnými modrými čipkovanými chocholmi, gaštanovou hruďou a červenými dúhovkami. Možno ho ľahko rozoznať podľa jedinečných bielých ukončeniach na chochole a podľa jeho hlbokých „pískavých“ zvukov. Dorastá do veľkosti . Nachádza sa aj v ZOO Bojnice.
Rozšírenie a spôsob života.
Korunáč vejárový sa vyskytuje na severu Novej Guiney, od rieky Siriwo až po zátoku Astrolabe ako aj na ostrovoch Yapen a Biak, kam bol pravdepodobne donesený. Jeho prirodzeným biotopom sú dažďové lesy a bahnité údolia nížin.
 Väčšina korunáčov sa vyznačuje prodovšetkým robustou postavou a sú podobnej veľkosti ako Morka. Ich ďaľším charakteristickým znakom znakom je chocholka z peria, zo strán sploštená. Ich peria sú dlhé, na konci majú chumáčik a skutočne pripomínajú vejár. Obe pohlavia sa od seba nelíšia, len mláďatá sú menej vyfarbené ako dospelí jedinci. O správaní korunáčov v ich prirodzenom prostredí toho nie je príliš známe, ale možno sa domnievať, že sa správajú ako iné príbuzné druhy v podobnom areáli rozšírenia.
Ako ostatné druhy z čeľade holubovitých je to spoločenský druh, obyčajne cestujú v pároch alebo malých kŕdľoch, v ktorých hľadajú potravu. Živý sa spadnutým ovocím a bobuľami o občas možna aj drobnými bezstavovcami, ktoré hľadajú na zemi. V zajatí je možné korunáče úspešne chovať, ak ako potravu dostávajú šalátom siatym, ryžou, mrkvou a arašidmy, obľubuje ale divoké figy. Korunáči žijú na stromoch, kam sa tiež schovávajú, keď im hrozí nebezpečenstvo.
Samce sa pravidelne zúčastňujú agresívnych bojov. V týchto bojoch nafúknu hrudník a opakovane dvíhajú svoje krídla ako by sa chystali udrieť protivníka. Občas sa naozaj uderia, ale väčšinou sa seba ani nedotknú a len sa snažia navzájom zastrašiť. Väčšinou sú voči ostatným mierumilovní, boje sa stupňujú k začiatku obdobia párenia. Pri tokaní samec predvádza pred samicou tanec a klaňanie. Samica vyjadruje svoju ochotu k partnerstvu tak, že roztiahne krídla do šírky a zdvihne ich, behá tiež s mierne pokrčenými nohami okolo samca a vydáva krátke sykavé zvuky. Hniezdo je v porovnaní s inými hniezdami holubov pomerne silné a korunáč ho stavia z vetiev na strome, niekedy vo výške . Z chovu v zajatí je známe, že samica znáša jediné vajce, na ktorom sedia obaja rodičia a pravidelne sa striedajú. Hniezdenie trvá 30 dní, asi po mesiaci mláďa opustí hniezdo, ale rodičia ich kŕmia až do veku 13 mesiacov.
Korunáč vejárový sa môže dožiť aj 50 rokov.
Jakob Friedrich Ehrhart

Jakob Friedrich Ehrhart (* 4. november, 1742, Holderbank, Švajčiarsko† 26. jún, 1795, Hannover, Nemecko) bol nemecký lekárnik a botanik švajčiarskeho pôvodu.
Život a kariéra.
Ehrhart medzi rokmi 1773 a 1776 študoval v Uppsale. Bol študentom Linného. Stal sa kurfirstským botanikom a riaditeľom záhrady v Herrenhausene pri Hannoveri.
Je po ňom pomenovaný rastlinný rod "Ehrharta" Thunb. z čeľade Poaceae.
Dielo.
Jakob Friedrich Ehrhart má v Medzinárodnom registri mien rastlín skratku Ehrh.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018 – Afrika

Africká časť kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018 bola jednou zo šiestich kontinentálnych častí kvalifikácie o postup na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018. O 5 miest na svetovom šampionáte sa uchádzali reprezentačné mužstvá 54 členských krajín Konfederácie afrického futbalu (CAF). 
Prvé kolo.
Prvé kolo sa začalo 7. októbra 2015.
Druhé kolo.
Druhé kolo sa začalo 11. novembra 2017
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018 – Oceánia

Oceánska časť kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018 bola jednou zo šiestich kontinentálnych častí kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018. Bola určená pre národné tímy, ktoré sú členmi Futbalovej konfederácie Oceánie (OFC). Prvé dve kola kvalifikácie boli súčasťou Oceánskeho poháru národov 2016.
Formát.
Prvé a druhé kolo je súčasťou Oceánskeho poháru národov 2016.
Prvé kolo.
Prvé kolo sa začalo 31. augusta 2015. O postup do druhého kola sa hralo v Tonge. 
Druhé kolo.
Pozri aj: Oceánsky pohár národov 2016
Turnaj sa hostila Papua-Nová Guinea od 29. mája do 5. júna 2016.
Tretie kolo.
Tretie kolo sa začalo 7. novembra 2016.
Interkontinentálna baráž.
Žreb interkontinentálnej baráže bol 25. júla 2015. Prvý tím oceánskej kvalifikácie sa v baráži stretne s piatym tímom juhoamerickej kvalifikácie.
Peru sa kvalifikovalo na Majstrovstvá sveta 2018
Puuluup

Puuluup je estónske nu-folkové duo, ktoré v roku 2014 založili Ramo Teder (známy ako sólo umelec Pastacas) a Marko Veisson. Nástroje, ktoré používajú sú hiiu kannel/talharpa a loopery.
V novembri 2023 bolo ohlásené, že spolu s 5miinust sú jednými zo semifinalistov Eesti Laul 2024, estónskeho výberu skladieb pre Eurovision Song Contest 2024 (ESC 2024), so skladbou "(Nendest) narkootikumidest ei tea me (küll) midagi". Do finále sa kvalifikovali počas prvého kola semifinále. Nakoniec sa im vo finále podarilo vyhrať a budú reprezentovať Estónsko na ESC 2024.
Rekonštrukcia budov G, H, I v Grand Parc

Rekonštrukcia budov G, H, I v Grand Parc bola rekonštrukcia troch panelových domov v lokalite Grand Parc v meste Bordeaux. Budovy vďaka rekonštrukcii získali Cenu Miesa van der Rohe za rok 2019, a zabránilo sa tak plánovanému zbúraniu budov. Tento projekt bol vybraný z 383 nominovaných prác z 38 európskych krajín.
Riešenie rekonštrukcie.
Rekonštrukcia spočívala v odstránení vonkajších obvodových plášťov budov s malými oknami a ich nahradení celosklenenými panelmi (priečkami) so zasúvacími dverami. Priečky byty oddeľujú od novopostavených zasklených lodžií, ktoré okolo budov pribudli ako prístavba spoločne s balkónmi. Budovy získali rekonštrukciou lepšie tepelnoizolačné vlastnosti.
Autori.
Na tejto rekonštrukcii sa podieľali architekti: Anne Lacaton, Jean Philippe Vassal, Frederic Druot a Christophe Hutin.
Telurocysteín

Telurocysteín (v niektorých vedeckých článkoch označovaný ako Te-Cys) je aminokyselina, ktorá predstavuje ťažký analóg serínu, cysteínu a selenocysteínu. Telurolová funkčná skupina (RTeH) je vzácna a veľmi krehká, hlavne v prípade alkylových derivátov. Okrem toho je väzba C-Te slabá (200 kJ/mol) v porovnaní s väzbou C-Se (234 kJ/mol). Na základe týchto vlastností je telurocysteín veľmi labilný. I selenocysteín je v prírode vzácny. Namiesto telurocysteínu sa typicky izoluje jeho dimér, telurocystín. V dimére je potom prítomná väzba Te-Te.
Vlastnosti.
Huba "Aspergillus fumigatus" je schopná zabudovať telurocysteín (a telurometionín) do bielkovín, keď rastie vo vhodnom médiu.
Keď sa telurocysteín zabuduje do glutatióntransferázy, telurocysteín efektívne inhibuje aminoacyláciu a zvyšuje efektivitu glutatiónperoxidázy.
Syntéza.
-Telurocystín sa podarilo pripraviť s nízkym výťažkom z chránenej formy 3-iódoalanínu. Následne reaguje metyl-("2R")-2-[("terc"-butoxykarbonyl)amino]-3-jódopropionát s teluridom lítnym za vzniku telurocystínu.
Telurid lítny

Telurid lítny (Li2Te) je anorganická zlúčenina lítia a telúru. Spolu s triteluridom lítnym je to jeden z intermediátov pevných fáz v systéme Li-Te. Dá sa pripraviť priamou reakciou lítia a telúru v žíhacom tégliku z oxidu berýlnatého pri teplote 950 °C.
Pomocou teluridu lítneho možno pripraviť telurocysteín.
Teluričitan lítny

Teluričitan lítny je anorganická zlúčenina lítia, kyslíku a telúru. Kryštalizuje v monoklinickej sústave s priestorovou grupou "C2/c". Dá sa pripraviť reakciou oxidu lítneho, hydroxidu lítneho alebo uhličitanu lítneho s oxidom teluričitým. Reaguje s fluoridom lítnym pri vysokých teplotách v stechiometrickom pomere 3:1 za vzniku Li7(TeO3)3F.
Petra Víťazoslava Rovnianka

Petra Víťazoslava Rovnianka je ulica v Martine, na sídlisku Záturčie.
Popis.
Na východnom konci začína križovatkou s ulicou Aurela Stodolu a na západnom konci končí križovatkou so Záturčianskou ulicou.
Je to obojsmerná komunikácia, v každom smere je jeden jazdný pruh. Jazdné pruhy sú široké. Popri ceste po ľavej a takmer po celej pravej strane vedú chodníky a parkovacie miesta.
Ulica P. V. Rovnianka vedie pomedzi paneláky. Je druhou a najdlhšiou z troch ulíc, ktoré spájajú ulice A. Stodolu a Záturčiansku. Približne uprostred ulice zľava ústi ulica D. Makovického. Približne 28 metrov od ústia ulice D. Makovického, rovnako pri ulici A. Mamateja ústia dve pomerne dlhé parkoviska (~ 59,8 a 75,7 m).
Pôvod názvu.
Ulica je pomenovaná podľa popredného predstaviteľa slovenského krajanského života v Spojených štátoch, najskôr novinára, úspešného podnikateľa, bankára, kultúrneho dejateľa, neskôr „skrachovanca” a zlatokopa, Petra Víťazoslava Rovnianeka.
Telurometionín

Telurometionín (niekedy skracovaný ako TeMet) je vzácna aminokyselina. Je to ťažký analóg metionínu a selenometionínu, ktorý obsahuje telúr. Bolo navrhnuté použitie telurometionínu v štruktúrnej biochémii, keďže je možné ho zabudovať do bielkovín a použiť ako sondu pri röntgenovej kryštalografii a NMR.
Vo vodných roztokoch sa telurometionín oxiduje na teluroxid, ale je možné ho obnoviť použitím DTT. Telurometionín nie je veľmi stabilný v extrakte z pšeničných klíčkov, čo ovplyvňuje jeho mieru translácie. V extrakte sa podľa všetkého tvorí čistý telúr, čo naznačuje nejaký rozkladový pochod, ale ten nie je presne známy. U auxotrofnej "E. coli" sa však podarilo exprimovať niekoľko rekombinantných bielkovín obsahujúcich telurometionín.
Christian Oliver

Christian Oliver (* 3. marec 1972, Celle† 4. január 2024, Karibské more) bol nemecký herec, najznámejší bol zo seriálu "Kobra 11", kde si zahral postavu komisára Jana Richtera v hlavnej úlohe s Erdoganom Atalayom.
Život.
Christian Oliver sa narodil 3. marca 1972 v Celle v Nemecku. Vyrastal však vo Frankfurte nad Mohanom, kde vyštudoval Freiherr-vom-Stein-Schule. Po maturite odišiel študovať herectvo do Los Angeles.
Známym sa stal rolou v seriáli nemeckej televízie RTL - "Kobra 11", v úlohe komisára Jana Richtera. V tomto seriáli vystupoval v 7. a 8. sérii spolu s Erdoganom Atalayom. V roku 2008 hral vo vojnovej dráme "Valkýra". Hral aj v divadle. Na javisku stál prvýkrát v 16 rokoch, dostal rolu vo frankfurtskom komornom divadle v klasickom predstavení "Candide".
Najradšej mal adrenalínové športy ako potápanie, sky-diving, snowboarding, surfing a jazdu na skateboarde. Rád cestoval a spoznával nové miesta a ľudí. Navštívil napríklad Afriku, Tahiti alebo Indiu. Mal pestrú paletu záujmov a koníčkov - maľoval, fotografoval, varil, počúval hudbu, hral na bicie a jazdil na koni. Rád hral futbal, plachtil a trénoval box, kickbox a rôzne iné bojové umenia.
Jeho manželkou bola redaktorka vip.de Jessica Mazur. V júni 2011 sa im narodila dcéra Madita Maia.
Dňa 4. januára 2024 tragicky zahynul pri nehode jednomotorového lietadla pri južnom pobreží ostrova Bequie (necelé dva kilometre západne od ostrovčeka Petit Nevis) v štáte Svätý Vincent a Grenadíny v Malých Antilách v Karibiku. Na palube sa nachádzali aj jeho dcéry Madita Maia a Annika a vlastník lietadla pilot Robert Sachs. K nehode došlo krátko po štarte, keď sa lietadlo dostalo do problémov a zrútilo sa do oceánu. Na miesto tragédie ihneď vyrazili záchranári aj miestni rybári, avšak nedokázali už nikomu pomôcť.
Hlboký vrch (Laborecká vrchovina)

Hlboký vrch (; ) je vrch v Laboreckej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží na slovensko-poľskej hranici, nad obcou Svetlice, približne juhovýchodne od Medzilaboriec. 
Poloha.
Nachádza sa v hraničnom hrebeni vrchoviny. Južná časť hrebeňa zasahuje na územie Prešovského kraja, okresu Medzilaborce a katastrálne územie obce Svetlice, severné patria poľskému Podkarpatskému vojvodstvu, powiatu Sanok a gmine Komańcza. Najbližšími sídlami sú západne situovaný Oľšinkov a Výrava, juhozápadne sa nachádzajú Svetlice, južne Vyšná Jablonka, juhovýchodne Osadné a severným smerom poľské obce Lupków a Smolník. Oblasť je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty v slovenskej a Cisniansko-wetlinského parku v poľskej časti.
Opis.
Hlboký vrch leží na severovýchodnom okraji Laboreckej vrchoviny, v hraničnom hrebeni medzi Lupkovským priesmykom a Vysokým grúňom. Západne sa nachádza Brincová (), Ščob (), Megelov grúň (), Košiarka (), Hojdov () a Gušina (), južne Ostrý grúň (), Černiny (), Parilov () a Ščoby (), východne Rydošová (), Kýčerský grúň (), Vysoký grúň (), Patryja () a Jaworne () a severne Kraglica (), Chryszczata (), Jasieniowa () a Terpiak (). Juhozápadné svahy sú pramennou oblasťou Svetličky, odtekajúcej do Výravy v povodí rieky Laborec, vodu z juhovýchodných odvádza Rieka do Udavy. Severné časti hrebeňa odvodňuje potok Zubenczyk do rieky Oslawa v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Laboreckej vrchoviny, ojedinele tiež Slanské, Vihorlatské a Bukovské vrchy, ako aj okolité vrchy v Poľsku.
Bocianik piesočný

Bocianik piesočný () je jednoročná až dvojročná bylina z čeľade pakostovité ("Geraniaceae"). Jeho prirodzený areál sa rozprestiera od strednej a juhovýchodnej Európy po strednú Áziu.
Opis.
Bocianik piesočný je jednoročná až dvojročná, žliazkato mäkko chlpatá bylina s priamymi byľami, vysoká 20 až 40 cm.
Prízemné listy sú v ružici a odumierajú pred rozkvitnutím. Čepele stonkových listov sú v obryse podlhovasto vajcovité, hlboko perovito laločnaté, najvyššie sú takmer celistvookrajové. 
Kvety sú päťpočetné, pravidelné, obojpohlavné a tvoria súkvetia vo forme až osemkvetých okolíkov. Kvetné lupienky sú voľné, najčastejšie fialové, rovnako dlhé ako kalich. Semenník je päťpuzdrový, s jednou čnelkou rozdelenou na päť blizien. Päťpočetný kalich má lístky voľné, trojžilové až päťžilové, končisto ostité. 
Zobákovité plody sú dlhé do 7 cm. Po dozretí pukajú na päť, na vrchole spojených jednosemenných plôdikov. 
Rozšírenie.
Prirodzený areál bocianika piesočného sa rozprestiera od strednej a juhovýchodnej Európy po strednú Áziu a Irán.
Ekológia.
Bocianik piesočný rastie na trávnatých a piesočnatých stanovištiach v nížinách. Obľubuje suché, výhrevné a piesočnaté pôdy. Kvitne od mája do júna.
Poddruhy.
V rámci druhu sú akceptované tieto poddruhy:
Anna Bergerová

Anna Bergerová, rod. Daňová (* 3. marec 1930, Habura – † 19. február 2024, Bratislava) bola slovenská účastníčka protifašistického odboja za 2. svetovej vojny. Pôsobila v partizánskom zväzku Čapajev.
Život.
Anna Bergerová mala dvoch bratov a sestru. Počas vojny sa jej bratia zapojili do protifašistického odboja v okupovaných Čechách a Morave. Zbytok rodiny vrátane Anny žil v rodnej obci.
Keď sa v lete 1944 v Habure objavili slovenskí vojaci poľnej, tzv. východoslovenskej armády, niektorých z nich Bergerovci ubytovali vo svojom dome a Anna rada počúvala ich príbehy. No 31. augusta 1944 sa všetko zmenilo. Slovenskí vojaci odišli k partizánom nakoľko dostali správu o blížiacich sa Nemcoch. Keď Nemci obsadili dedinu a ubytovali sa v ich dome, Anna spoločne so sestrou Máriou a mamou taktiež odišli k partizánom. Neskôr pôsobili v partizánskom zväzku Čapajev.
A zatiaľ čo matka opravovala oblečenie. Anna pôsobila ako ošetrovateľka a spoločne so sestrou Máriou pracovali ako spojky, pašovali muníciu a zbierali informácie o okupantoch. Poznala sa s náčelníkom štábu čapajevovcov Ľudovítom Kukorellim.
Po prechode zväzku cez front v poslednej dekáde novembra 1944 naďalej pôsobila ako ošetrovateľka už na oslobodenom území. Ošetrovala ranených vojakov, partizánov a bývalých väzňov, ktorí sa vracali z koncentračných táborov.
O konci vojny sa Anna dozvedela v Humennom, keď pred kaštieľ v Humennom prišiel chlapec a začal rečniť, že ide z Košíc, kde sa oslavuje. Oslavovalo sa už aj v Michalovciach a po jeho slovách sa začalo oslavovať aj v Humennom.
Po vojne.
Po skončení vojny Anna vyštudovala gymnázium v Humennom, Právnickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave, bola funkcionárkou Slovenského zväzu žien, poslankyňou národného výboru a aktívne sa angažovala v spoločenskom a politickom živote aj v čase dokumentovania, kedy bola na dôchodku a žila s manželom v Bratislave.
Anna Bergerová zomrela 19. februára 2024. Pohreb sa konal 22. februára 2024 na cintoríne Slávičie údolie v Bratislave.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018 – Interkontinentálna baráž

Interkontinentálna baráž určila posledné dva postupujúce tímy na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018. Dvojzápasy sa hrali v dňoch 10. a 15. novembra 2017.
Formát.
Štyri tímy zo štyroch konfederácii (AFC, CONMEBOL, CONCACAF a OFC) boli žrebom rozdelení do dvojzápasov (doma a vonku). Víťaz dvojzápasu sa kvalifikoval na Majstrovstvá sveta vo futbale 2018.
Zápasy.
Prvé zápasy sa hrali 10. a 11. novembra 2017. Odvety sa hrali 15. novembra 2017.
CONCACAF – AFC.
Prvý zápas
Druhý zápas
Austrália v konečnom zúčtovaní 3-1 postupuje na MS vo futbale 2018.
OFC – CONMEBOL.
Prvý zápas
Druhý zápas
Peru v konečnom zúčtovaní 2-0 postupuje na MS vo futbale 2018.
Svinka (vrch v Tatrách)

Svinka () je vrch v Tatrách na Slovensku. Leží nad Čiernou Javorovou dolinou, nad obcou Tatranská Javorina, približne severne od Popradu. 
Poloha.
Nachádza sa vo východnej polovici Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Vysoké Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Tatranská Javorina. Najbližšími sídlami sú severozápadne situovaná Tatranská Javorina, severovýchodne obec Ždiar, východne Tatranská Kotlina, Lendak a Kežmarské Žľaby, juhovýchodne Tatranské Matliare a Tatranská Lomnica a južne Starý Smokovec. Štít sa nachádza v Tatranskom národnom parku a v národnej prírodnej rezervácii Javorová dolina.
Opis.
Svinka leží v Hrebeni Sviniek, ktorý vybieha severozápadným smerom z hlavného hrebeňa Vysokých Tatier v masíve Kolového štítu (). Južne sa nachádza Čierna Javorová dolina, ktorou voda z tejto časti hrebeňa odteká Čiernym potokom do Javorinky v povodí Dunajca. Severné svahy padajú do Kolovej doliny, ktorá je vetvou Zadných Meďodolov a kde do Kolového plesa steká voda z tejto časti hrebeňa. Odtiaľ pokračuje Kolovým a Meďodolským potokom do Javorinky a Bielej vody.
Severne sa nachádza Veľký Baboš (), Úplaz (), Kopa brán (), Jahnence (), Havran () a Ždiarska vidla (), východne leží Hlúpy (), Jahňací štít (), Kozí štít (), Jastrabia veža () a Kolový štít (), južne Čierny štít (), Lomnický štít (), Pyšný štít (), Baranie rohy (), Snehový štít (), Ľadový štít () a Veľká ľadová veža () a západne Malá ľadová veža (), Žabí vrch (), Široká () a Svišťovky (). Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky voľne neprístupný skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Viditeľné sú blízke doliny a okolité vrcholy Vysokých Tatier, hrebeň Belianskych Tatier a Oravské Beskydy, no tiež podhorie a vrchy južného Poľska.
Prístup.
Vrch sa nachádza na území národnej prírodnej rezervácie a Tatranského národného parku, preto vrchol nie je voľne prístupný. Výstup je možný len s horským vodcom, napríklad aj z neďalekej Chaty pri Zelenom plese, kde vedie viacero značených trás.
Požarevacký mier

Požarevacký mier bola mierová zmluva uzavretá dňa 21. júla roku 1718 medzi Habsburskou monarchiou a Osmanskou ríšou. Mier mal za následok ukončenie bojov počas rakúsko-tureckej vojny v rokoch 1716 až 1718. Zmluva bola uzavretá na pahorku v blízkosti mesta Požarevac pri Belehrade. Podmienky tejto mierovej zmluvy boli dohodnuté jednak medzi vyslancami tureckého sultána Ahmeda III. na jednej strane a rímsko-nemeckého cisára Karola VI. spolu so zástupcami Benátskej republiky na strane druhej.
Výsledky rokovaní.
Rakúsko-turecká vojna sa skončila vynikajúcim vojenským víťazstvom maršala Eugena Savojského, ktorého armády v roku 1717 dobyli nielen Temešvár a Belehrad, ale aj ďalšie pevnosti a rozsiahle osmanské územia. Mierom v Požarevaci došlo k územnému zrieknutiu Temešského banátu zo strany Osmanskej ríše, ktorá odstúpila Habsburskej monarchii taktiež severné Srbsko s mestom Belehrad ale aj západné Valašsko až po rieku Olt a severovýchodnú Bosnu. Všetky novozískané územia boli pripojené k monarchii a riadené priamo vojenskou správou. Územie Habsburskej monarchie sa teda významne rozšírilo aj na Balkáne. Po požarevackom mieri bola Habsburská monarchia tak na vrchole moci. Zaberala obrovské územia od Severného mora až po dolný tok Dunaja spojené iba osobou panovníka.
Dôsledky pre Uhorsko.
Požarevacký mier bol akousi „bodkou“ za storočím častých vojen, povstaní a náboženských búrok, za takým storočím, ktoré sa začalo nábožensko-politickým konfliktom, neskôr nazvaným tridsaťročná vojna. Aj napriek tomu, že Uhorsko nemalo v Habsburskej a ani dunajskej monarchii, ktorého bolo jadrom, zďaleka vedúce či aspoň významnejšie postavenie, po roku 1718 sa zmenila aj jeho pozícia. Po takmer dvoch storočiach došlo k ukončeniu osmanskej okupácie na jeho území, ktoré bolo integrované pod habsburskou vládou (nie však spojené v zmysle stredovekého Uhorského kráľovstva). Práve vďaka územnému odstúpeniu Temešského banátu zo strany Osmanskej ríše sa úplne obnovila integrita Uhorska.
Kopa brán

Kopa brán (; ) je vrch v Tatrách na Slovensku. Leží nad Javorovou dolinou, nad obcou Tatranská Javorina, približne severne od Popradu. 
Poloha.
Nachádza sa vo východnej polovici Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Vysoké Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Tatranská Javorina. Najbližším sídlom je severne situovaná Tatranská Javorina, severovýchodne sa nachádza Ždiar, východne Tatranská Kotlina, Lendak a Kežmarské Žľaby, juhovýchodne Tatranské Matliare a Tatranská Lomnica a južne Tatranská Lesná a Starý Smokovec. Štít sa nachádza v Tatranskom národnom parku a v národnej prírodnej rezervácii Javorová dolina.
Opis.
Kopa brán leží v Hrebeni Sviniek, ktorý vedie z Kolového štítu () v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier severozápadným smerom cez Svinku (). Južne sa nachádza Čierna Javorová dolina s Čiernym Javorovým plesom, ktorým odteká voda Čiernym potokom do Javorinky v povodí Dunajca. Vodu zo severných a východných svahov odvádza Kolovou dolinou, ktorá je vetvou Zadných Meďodolov, Kolovým plesom pretekajúci Kolový potok.
Západným smerom susedí Košiar (), Svišťovky (), Široká () a Predný ľadový hrb (), južným Malá ľadová veža (), Veľká ľadová veža (), Ľadový štít (), Snehový štít (), Baranie rohy () a Čierny štít (), východným sedlom oddelená Svinka (), Kolový štít (), Jastrabia veža (), Jahňací štít (), Hlúpy () a Jahnence () a severným Havran (), Muráň (), Úplaz () a Veľký Baboš (). Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky voľne neprístupný skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Viditeľné sú blízke doliny a okolité vrcholy Vysokých Tatier, hrebeň Belianskych Tatier a Oravské Beskydy, no tiež podhorie v Poľsku.
Prístup.
Vrch je súčasťou národnej prírodnej rezervácie a Tatranského národného parku, preto vrchol nie je voľne prístupný. Výstup naň je možný len s horským vodcom.
Robert Chazan

Robert L. Chazan (* 25. apríl 1936, Albany, New York – † 12. február 2024) bol americký historik, ktorý bol profesorom hebrejčiny a judaistiky na New York University.
Životopis.
Robert Leon Chazan sa narodil 25. apríla 1936 v Albany.
Jeho rodičmi boli Abraham a Iza Chazan. V roku 1958 získal BA na Columbia College (súčasť Columbia University), v roku 1962 získal rabínsku ordináciu na Jewish Theological Seminary. Svoj doktorát získal na Columbia University kde bol jeho učiteľom Salo Wittmayer Baron. Počas štúdií bol skeptický ohľadne svojej kariéry v judaistike, ale pomery sa zmenili kým ukončil štúdium v roku 1967. V rokoch 1967 až 1980 vyučoval a viedol Merton Center for Jewish Studies na Ohio State University. Na City University of New York pôsobil v rokoch 1981 až 1987 kde viedol Center for Jewish Studies. Od roku 1987 pôsobil na New York University.
Chazan bol v rokoch 1995 až 2000 prezidentom American Academy for Jewish Research. Na New York University bol zakladajúcim vedúcim katedry Skirball Department of Hebrew and Judaic Studies.
Chazan zomrel 12. februára 2024 vo veku 87 rokov.
Festschrift publikovaný na Chazanovu počesť a editovaný Davidom Engelom, Lawrenceom Schiffmanom, Elliotom Wolfsonom a Yechielom Schurom, uvádza „históriu židovských komunít v západnom kresťanskom svete počas stredoveku, židovsko-kresťanské interakcie v stredovekej Európe, stredovekú židovskú exegézu Biblie a náboženskú literatúru a historické reprezentácie skúseností stredovekého židovstva,“ ako štyri oblasti vedeckého záujmu, ktoré boli dôležité pre Chazanovu prácu.
Podľa Andrewa Gowa, ktorý píše v "Speculum", bol Chazan „významným učencom v oblasti židovskej histórie a kresťansko-židovských vzťahov neskorého stredoveku“.
Dielo.
V češtine vyšlo:
Tamás Sulyok

Tamás Sulyok (* 24. marec 1956, Kiskunfélegyháza) je maďarský prezident, ústavný právnik, diplomat a vysokoškolský pedagóg. V rokoch 20162024 pôsobil ako predseda maďarského Ústavného súdu. Vo februári 2024 ho maďarský parlament (po rezignácii prezidentky Katalin Novákovej) v tajnej voľbe zvolil za prezidenta. Úradu sa ujal 5. marca 2024.
Životopis.
Narodil sa v revolučnom roku 1956 v meste Kiskunfélegyháza v Báčsko-malokumánskej župe vo vtedajšej Maďarskej ľudovej republike. Jeho otec bol právnikom, po roku 1945 však nemohol prevádzkovať prax, z politických dôvodov mu bolo ukončené členstvo v advokátskej komore a živil sa manuálnou prácou. Jeho matka bola pedagogička. V roku 1980 získal právnický titul na Právnickej fakulte Univerzity Józsefa Attilu v Segedíne (dnes Segedínska univerzita).
Právnickú kariéru zahájil na župnom súde Čongrádsko-čanádskej župy v Segedíne. V roku 1982 zložil odbornú právnickú skúšku a potom až do roku 1991 pôsobil ako právny poradca. V rokoch 19982002 pracoval ako právnik pre samosprávu mesta Segedín. V rokoch 20002014 pôsobil ako honorárny konzul Rakúska v Segedíne. V roku 2004 získal kvalifikáciu právnika špecialistu v európskom práve na Univerzite Loránda Eötvösa v Budapešti. Od septembra 2005 vyučuje ústavné právo na Právnickej fakulte Segedínskej univerzity, kde v roku 2013 získal titul Ph.D. Od septembra 2014 pôsobil ako sudca Ústavného súdu Maďarska ("Magyarország Alkotmánybírósága") a dňa 22. novembra 2016 sa stal jeho v poradí siedmym predsedom, keď nahradil Barnabása Lenkovicsa.
Prezidentská kandidatúra.
10. februára 2024 oznámila maďarská prezidentka Katalin Nováková rezignáciu po kritike a protestoch v súvislosti s udelením amnestie mužovi, ktorý kryl sexuálne zneužívanie. 22. februára avizoval predseda parlamentnej frakcie strany Fidesz Máté Kocsis, že Tamás Sulyok je kandidátom vládnej koalície strán Fidesz – KDNP (ktorá v parlamente disponuje ústavnou väčšinou) na post prezidenta republiky. 26. februára 2024 bol so ziskom 134 poslaneckých hlasov v tajnej voľbe zvolený do funkcie prezidenta. Úradu sa ujal 5. marca 2024.