Teng Siao-pching

Teng Siao-pching (; ; * 22. august 1904, Kuang-an – † 19. február 1997, Peking) bol čínsky štátnik, revolucionár a politický teoretik, ktorý bol v rokoch 1978 až 1989 najvyšším vodcom Čínskej ľudovej republiky. Po smrti Mao Ce-tunga v roku 1976 sa Teng postupne dostal k najvyššej moci a krajinu viedol prostredníctvom ďalekosiahlych hospodárskych reforiem. Transformoval hospodárstvo Číny na socialistické trhové hospodárstvo a pre jeho prínos k socializmu s čínskymi špecifikami sa všeobecne považuje za „architekta modernej Číny“. Významne prispel k tomu, že Čína sa stala jednou z najväčších ekonomík na svete.
Životopis.
Narodil sa v provincii S’-čchuan v rodine príslušníkov národnostnej menšiny Hakka. Po štúdiu na Čunkinskej prípravnej škole odišiel v roku 1919 ako pätnásťročný na štúdiá do Francúzska. Vo Francúzsku však strávil viac času prácou ako štúdiom a pod vplyvom kolegov (okrem iných aj Čou En-laja) začal študovať marxistické myšlienky. V roku 1924 sa stal členom Komunistickej strany Číny a vo februári až auguste 1926 absolvoval krátke štúdium v Moskve. Toho istého roku sa po siedmich rokoch vrátil do Číny. V Číne sa aktívne zúčastnil na aktivitách komunistickej strany – viedol povstanie proti vládnemu Kuomintangu, zakladal soviety vo vidieckych oblastiach južnej Číny, zúčastnil sa na Dlhom pochode, bojoval v komunistickej armáde proti Japoncom a bol pri vzniku Čínskej ľudovej republiky v roku 1949. 
Ako osoba blízka Mao Ce-tungovi stúpal po straníckom rebríčku a v roku 1954 sa stal generálnym tajomníkom strany. V roku 1957 sa podieľal na kampani proti pravičiarom, ktorá zlikvidovala celú jednu generáciu intelektuálov. Počas Veľkého skoku vpred, vidiac jeho negatívne dôsledky, presadzoval spoločne s prezidentom Liou Šao-čchim pragmatickú politiku. Z tejto doby pochádza jeho najznámejší výrok: "„Je mi jedno, či je mačka biela alebo čierna, je dobrá, pokiaľ chytá myši.“" Teng spolu s prezidentom Liouom "de facto" vytvorili pravicové krídlo v strane, a preto sa stali terčom kritiky počas kultúrnej revolúcie, ktorá začala v roku 1966. Teng bol poslaný pracovať do továrne vyrábajúcej traktory v južnej Číne. V roku 1972 ho Mao, potom ako prijal jeho sebakritiku, povolal späť do Pekingu. Po Čou En-lajovej smrti na začiatku roka 1976 však bol Teng opäť odstavený od moci, tentoraz tzv. bandou štyroch, a poslaný do S’-čchuanu.
Po smrti Mao Ce-tunga v septembri 1976 sa Teng Siao-pching postupne pomocou známostí od júla 1977 dostával na vyššie pozície v rámci strany a štátneho aparátu. Postupne sa mu podarilo vyšachovať z najvyšších pozícií Maovho nástupcu Chua Kuo-fenga a dosadiť do najvyšších pozícií svojich protežantov. Sám na najvyššie priečky v administratíve nevystúpil a v roku 1987 odišiel i zo straníckeho vedenia a politiku ovplyvňoval z úzadia.
Teng Siao-pching nastúpil trend otvorenia sa Číny Západu a v roku 1978 normalizoval vzťahy s Japonskom. Nasledujúci rok podnikol cestu do USA, kde sa stretol s americkým prezidentom Jimmym Carterom. Od roku 1979 Čína a USA nadviazali oficiálne diplomatické vzťahy. V osemdesiatych rokoch sa snažil zjednotiť Hongkong, Macao a Taiwan s Čínou a rozvinul myšlienku „jedna krajina, dva systémy“. V roku 1984 podpísal s Margaret Thatcherovou zmluvu o prechode Hongkongu pod čínsku správu v roku 1997. Nasledujúceho roku podpísal podobnú zmluvu s Portugalskom o Macau. V roku 1978 naštartoval ekonomickú reformu, ktorej ciele boli definované štyrmi modernizáciami, a to poľnohospodárstva, priemyslu, vedy a technológie a obrany. Týmto sa čínska ekonomika transformovala na tzv. „socialistické trhové hospodárstvo“. Prvým krokom bola dekolektivizácia poľnohospodárstva a s tým spojená možnosť roľníkov predávať prebytky na trhu. Ďalším Tengovým revolučným krokom bolo založenie „špeciálnych ekonomických zón“ v pobrežných oblastiach južnej Číny, ktoré boli proexportne orientované a zároveň pritiahli do krajiny zahraničných investorov. V roku 1992 vykonal slávnu cestu na juh, čím dodal silný podnet k rastu čínskej ekonomiky, ktorá bola otrasená sankciami po udalostiach na Námestí Tchien-an-men v roku 1989.