burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Duševná zaostalosť – mentálna retardácia (MKCH-10)

Za mentálnu retardáciu sa pokladá zastavenie alebo nedokončenie vývinu intelektu. Porucha 
sa prejavuje počas vývinovej periódy a charakterizuje ju najmä poškodenie schopností patriacich k celkovej úrovni inteligencie, t. j. poznávacích, jazykových, pohybových a sociálnych schopností.
Podľa potreby je možné použiť doplnkové kódy na identifikáciu pridružených stavov, ako je autizmus, iné poruchy vývinu, epilepsia, poruchy správania alebo ťažké fyzické postihnutie.
Rozdelenie.
F70 – ĽAHKÁ DUŠEVNÁ ZAOSTALOSŤ
Rozsah IQ od 50 do 69 (u dospelých, mentálny vek od 9 do 12 rokov). Výsledkom budú pravdepodobne problémy s učením v škole. Veľa dospelých je schopných pracovať, udržiavať dobré spoločenské vzťahy a byť prospešnými spoločnosti.
Zahŕňa:
F71 – STREDNÝ STUPEŇ DUŠEVNEJ ZAOSTALOSTI
Rozsah IQ od 35 do 49 (u dospelých, mentálny vek od 6 do 9 rokov). Výsledkom bude pravdepodobne výrazne oneskorený vývin v detstve, ale väčšina je schopná dosiahnuť určitý stupeň nezávislosti a schopnosti primerane komunikovať a nadobudnúť školské zručnosti. Život a práca dospelých v spoločnosti vyžaduje starostlivosť rôzneho stupňa.
Zahŕňa:
F72 – ŤAŽKÁ DUŠEVNÁ ZAOSTALOSŤ
Rozsah IQ od 20 do 34 (u dospelých, mentálny vek od 3 do 6 rokov). Výsledkom bude pravdepodobne potreba neustálej starostlivosti.
Zahŕňa:
F73 – HLBOKÁ DUŠEVNÁ ZAOSTALOSŤ
IQ je pod 20 (u dospelých, mentálny vek niže 3 rokov). Výsledkom bude pravdepodobne závažné obmedzenie samostatnosti, kontinencie a pohyblivosti.
Zahŕňa:
F78 – INÁ DUŠEVNÁ ZAOSTALOSŤ
F79 – NEŠPECIFIKOVANÁ DUŠEVNÁ ZAOSTALOSŤ
Zahŕňa:
Chrám Vasilija Blaženého

Chrám Vasilija Blaženého (iné názvy pozri nižšie) je architektonicky významný sobor (chrám) na severozápadnej strane Červeného námestia v Moskve. Jeho architektúra symbolizuje spojenie Ruska s Európou a Áziou. Pred chrámom je umiestnený pamätník Mininovi a Požarskému.
Názvy.
Poznámka: Ruská pravoslávna cirkev používa ako oficiálny názov chrámu dlhý a krátky tvar. Zahraničná odborná literatúra používa krátky tvar, ktorý je nepresný ale všeobecne známy a rozšírený. pozri: Krátky tvar nesprávne tituluje ako hlavného patróna chrámu svätého Vasilija Blaženého.
Slovenské názvy:
Ostatné ruské názvy: Василия Блаженного церковь"Vasilija Blažennogo cerkov", Васи́лия Блаже́нного Храм"Vasilija Blažennogo Chram", Василия Блаженного Собор"Vasilija Blažennogo Sobor", Покровский собор"Pokrovskij sobor", По­кров­ский со­бор что на Рву"Pokrovskij sobor čto na Rvu", Покрова Пресвятой Богородицы на Рву собор"Pokrova Presviatoj Bogorodicy na Rvu sobor", Покрова на Рву у Троицких ворот"Pokrova na Rvu u Trojckih vorot", Троицы на Рву"Trojcy na Rvu", Собо́р Васи́лия Блаже́нного"Sobor Vasilija Blažennogo", Cобор Покровa на Рву "Sobor Pokrova na Rvu" a Cобор Покровa, что на Рву"Sobor Pokrova, čto na Rvu"
Dejiny.
Chrám bol postavený v rokoch 15551561 na príkaz ruského cára Ivana Hrozného ako pripomienka víťazstva nad kazanským chánom. Architektom bol ruský architekt Postnik Jakovlev. Podľa legendy bol architekt Jakovlev na príkaz Ivana Hrozného po dokončení práce oslepený, aby už nič také krásne nepostavil, ale v skutočnosti pracoval ešte aj v roku 1588, štyri roky po smrti Ivana Hrozného.
V rámci ateizácie sa v roku 1928 stal súčasťou "Štátneho historického múzea". V roku 1929 chrám uzavreli boľševici a z veží boli odňaté zvony. Znovu otvorený bol v roku 1990, od roku 1991 sa v chráme občas slúžia pravoslávne bohoslužby.
Architektúra.
Chrám sa skladá z ôsmich viac-menej samostatných chrámov, symbolizujúcich jednotlivé dni rozhodujúcich bojov o Kazaň. Štyri z chrámov sú osové, štyri ďalšie sú umiestnenie medzi ne. Cerkvi majú nasledujúce názvy:
Týchto osem cerkví obopína centrálny stĺpovitý chrám zasvätený Pokrovu (Ochrane) presvätej Bohorodičky. Osem bočných chrámov je zdobených pôvodne bohato pozlátenými cibuľovitými hlavami (kupolami), centrálny chrám je ukončený šiatrom (v tvare poľného stanu) a neveľkou pozlátenou kupolou. Celá skupina chrámov má spoločné základy s perimetrickou (predtým otvorenou) galériou a vnútornými klenutými priechodmi. V roku 1588 bola ku stavbe pristavená kaplnka svätého Bazila (Vasilija) Blaženého (14691552), ktorého ostatky sa nachádzali na mieste stavby chrámu a ktorý dal celej stavbe jej druhé meno. Stavba bola zavŕšená dobudovaním zvonice v roku 1670. Chrám bol veľakrát prestavaný a rekonštruovaný.
Reliéf (geomorfológia)

Reliéf alebo georeliéf z pohľadu vied o Zemi je členitosť zemského povrchu. Jednotlivé tvary reliéfu zemského povrchu vyjadrujú momentálny stav vzájomného spolupôsobenia endogénnych (vulkanizmus, horotvorné a iné tektonické pohyby) a exogénnych procesov (zvetrávanie), ktoré prebiehajú v rôznych klimatických podmienkach, v geologických štruktúrach a horninách rôznych vlastností v určitom čase. Reliéfom sa zaoberá geomorfológia.
Tektonické reliéfotvorné procesy sú mechanické pohyby zemskej kôry vertikálneho alebo horizontálneho smeru. Podľa prejavov v reliéfe sa tektonické reliéfotvorné pohyby rozdeľujú na:
Klasifikácia foriem reliéfu podľa absolútnej a relatívnej nadmorskej výšky.
Podľa nadmorskej výšky sa vyčleňujú dva typy georeliéfu, do 200 m n. m. sú to nížiny, oblasti nad 200 m n. m. sa označujú vysočiny. Z hľadiska relatívnej členitosti územia, presnejšie relatívneho výškového rozdielu medzi údoliami a vrcholmi na ploche 16 km2 (štvorec so stranami 4 x 4 km) sa vyčleňujú:
Elektrometer

Elektrometer je merací prístroj, ktorý meria veľkosť elektrického náboja alebo rozdielu elektrických potenciálov. 
Princíp.
Elektrometer využíva zmenu veľkosti príťažlivej sily v elektrostatickom poli. Je tvorený vákuovou bankou, v ktorej je jemný pásik kovu umiestnený na držiaku vodivo spojenom s vonkajšou platňou, alebo guľou. Funguje tak, že na kovovú platňu sa prenesie náboj z meraného telesa. Ak je teleso elektricky nabité, pásik kovu sa vychýli úmerne veľkosti náboja. 
Keď sa teleso dotkne kovovej platne, elektricky nabité častice, sa presunú do držiaka. Vzniká prebytok kladných iónov a pásik sa odchýli od súhlasne nabitého držiaka. Keď je teleso záporne nabité, je prebytok záporných elektricky nabitých častíc, záporný elektrický náboj prejde z telesa do držiaka a do pásika a keďže sú súhlasne nabité, pásik sa vychýli opačne. 
Pri praktickej konštrukcii je merací pásik spojený s ručičkou odchýlkomera, alebo sa údaj odčíta opticky oproti stupnici.
Z veľkosti výchylky elektrometra na stupnici sa zisťuje veľkosť kladného alebo záporného elektrického náboja privedeného na platňu elektrometra. Elektrometer sa „vynuluje“ po spojení so zemou - uzemnenia.
Existuje mnoho rôznych druhov, v rozmedzí od historických ručne mechanických prístrojov po vysoko presné elektronické zariadenia. Moderné elektromery sú založené na vákuovej trubici alebo polovodičových technológiách môže byť použitý pre meranie napätia a náboja s veľmi nízkymi zvodovými prúdmi až do jedného femtoampéra. Jednoduchšie, ale súvisiace prístroje, elektroskopy, fungujú na podobnom princípe, pričom udávajú pomer veľkosti napätia a náboja.
Elektrometer by sa nemal zamieňať s (elektromer)om.
Biely dom

Biely dom je oficiálne sídlo a hlavné pracovisko prezidenta Spojených štátov amerických. Jeho adresa je 1600 Pennsylvania Avenue NW vo Washingtone D.C. Bol postavený v rokoch 1792 až 1800 v neskorogregoriánskom slohu a je exekutívnym sídlom každého prezidenta USA počnúc Johnom Adamsom. Keď sa v roku 1801 nasťahoval do Bieleho domu Thomas Jefferson, spolu s architektom Benjaminom Henrym Latrobom rozšírili vonkajšok budovy vytvorením dvoch kolonád. 
V roku 1814, počas vojny, bolo sídlo podpálené britskou armádou. Zničený bol interiér a obhorená väčšina vonkajších stien. S rekonštrukciou sa začalo takmer ihneď. Prezident James Monroe sa nasťahoval do čiastočne zrekonštruovaného domu v októbri 1817. Stavba pokračovala pridaním južného portika v roku 1824 a neskôr severného v roku 1829. V dôsledku neustáleho zapĺňania sa domu, prezident Theodore Roosevelt premiestnil v roku 1901 takmer všetky kancelárske práce do novo zrekonštruovaného západného krídla. O osem rokov neskôr prezident William Howard Taft rozšíril západné krídlo a vytvoril prvú oválnu pracovňu. Podkrovie bolo prestavané na obytnú časť v roku 1927 rozšírením existujúcej holandskej strechy. Novopostavené východné krídlo bolo využívané ako recepčná zóna pre spoločenské udalosti. Oboje z nových krídel boli prepojené Jeffersonovými kolonádami. Zmeny východného krídla boli dokončené v roku 1946 vytvorením dodatočného priestoru pre kancelárie. V roku 1948 bolo zistené, že nosné vonkajšie steny a vnútorné drevené brvná majú blízko k zlyhaniu. Podľa Harryho S. Trumana boli vnútorné miestnosti kompletne rozobraté, výsledkom bola výstavba novej vnútornej oceľovej nosnej konštrukcie a zmontovanie vnútorných miestností.
Dnes komplex Bieleho domu zahŕňa výkonnú rezidenciu (v ktorej býva rodina úradujúceho prezidenta), západné krídlo (miesto oválnej pracovne, kabinetu a Rooseveltovej miestnosti) a východné krídlo (miesto pracovne prvej dámy a spoločenského sekretariátu Bieleho domu), rovnako aj Eisenhower Executive Office Building, v ktorej sú pracovne prezidenta a viceprezidenta.
Elektromer

Elektromer je elektrický merací prístroj, ktorý meria množstvo odoberanej elektrickej energie. Obyčajne je nainštalovaný distribútorom elektrickej energie u odberateľa a na jeho základe prebieha stanovenie a vyúčtovanie spotrebovanej elektrickej energie. Niekedy sa nesprávne označuje ako elektrické hodiny. Tento názov pochádza z doby, kedy boli elektromery svojou konštrukciou podobné hodinám.
Viacsadzbové elektromery.
Aby distribútori a dodávatelia elektrickej energie zohľadňovali odoberanie elektrickej energie v dobe, kedy je jej v sieti prebytok (najmä v noci a cez víkend), alebo naopak v dobe energetických špičiek, účtujú pre tieto obdobia rôzne sadzby. Aby mohli merať množstvo odobranej energie v týchto obdobiach zvlášť, vyrábajú sa tzv. viacsadzbové (alebo viactarifné) elektromery.
V minulosti boli časové úseky nízkej a vysokej tarify stanovené pevne. Elektromer bol preto vybavený hodinami, ktoré prepínali meranie pre jednotlivé obdobia. Dnes sú elektromery ovládané prostredníctvom HDO (hromadné diaľkové ovládanie), čo umožňuje distribútorovi flexibilnejšie reagovať na aktuálny stav v sieti.
Blokovanie spotrebičov.
Aby zákazníci nemíňali príliš veľa elektriny vo vysokej tarife, distribútori pomocou HDO zabezpečujú aj blokovanie vybraných spotrebičov. A to tak, aby vo vysokej tarife došlo k vypnutiu zariadení s vysokou spotrebou, ako napríklad akumulačné alebo priamo výhrevné vykurovanie. Po prepnutí elektromeru do nízkej tarify sa uvedené spotrebiče automaticky zapnú.
Inteligentné meracie systémy (IMS).
Ide o elektronický systém novej generácie, ktorý je schopný priebežne merať množstvo spotrebovanej, alebo vyrobenej energie. Tento typ elektromeru je plne automatizovaný, bez potreby fyzického odpočtu. Na Slovensku je inštalácia IMS povinná do roku 2020 pre všetkých odberateľov, ktorí ročne spotrebujú viac ako 4 MWh elektrickej energie.  Očakáva sa, že celkovo bude IMS vybavených približne pol milióna domácností žijúcich predovšetkým v rodinných domoch.
Poruchy psychického vývinu (MKCH-10)

F80 - F89: PORUCHY PSYCHICKÉHO VÝVINU patria do V. kapitoly MKCH-10 - Duševné poruchy a poruchy správania. Majú tieto spoločné črty: 
Vo väčšine prípadov je postihnutá jazyková funkcia, zrakové a priestorové schopnosti, motorická koordinácia. Oneskorenie alebo zníženie funkcie bolo zvyčajne prítomné odvtedy, keď bolo možné spoľahlivo ho určiť a postupne sa znižuje s pribúdajúcim vekom dieťaťa, hoci mierny deficit často pretrváva aj v dospelosti.
F80 - ŠPECIFICKÉ PORUCHY VÝVINU REČI A JAZYKA
Ide o poruchy, pri ktorých je narušené normálne osvojovanie jazyka od skorých štádií vývinu. Poruchy nemožno pripísať priamo neurologickým abnormalitám, ani odchýlkam jazykových mechanizmov, poškodeniam senzória, duševnej zaostalosti alebo faktorom prostredia. Špecifické poruchy vývinu reči a jazyka majú často za následok pridružené odchýlky, napr. ťažkosti pri čítaní a písaní, v medziľudských vzťahoch a poruchy emócií a správania.
F81 - ŠPECIFICKÉ PORUCHY VÝVINU ŠKOLSKÝCH ZRUČNOSTÍ
Poruchy, pri ktorých je nadobúdanie zručností obmedzené od skorých vývinových štádií. Obmedzenie nie je len dôsledkom chýbania možnosti učiť sa, ani prejavom len mentálnej retardácie a nezapríčiňuje ho ani daktorá forma získanej choroby alebo poranenia mozgu.
F82 - ŠPECIFICKÁ PORUCHA VÝVINU POHYBOVEJ FUNKCIE
Hlavnou črtou tejto poruchy je vážne oneskorenie vývinu motorickej koordinácie, ktoré sa nedá vysvetliť len celkovou mentálnou retardáciou alebo špecifickou vrodenou alebo získanou nervovou chorobou. Starostlivé klinické vyšetrenie jednako ukáže vo väčšine prípadov zreteľnú vývinovú nezrelosť nervového systému, ktorá sa prejavuje choreiformnými pohybmi nepodporených končatín alebo zrkadlovými pohybmi a inými združenými motorickými prejavmi, ako aj príznakmi zhoršenej jemnej a celkovej motorickej koordinácie.
F83 - ZMIEŠANÉ ŠPECIFICKÉ VÝVINOVÉ PORUCHY
Zvyšková kategória pre poruchy, pri ktorých je určité primiešanie špecifických vývinových porúch reči a jazyka, školských schopností a motorických funkcií, pričom žiadna z nich dostatočne neprevláda, aby oprávňovala na prvú diagnózu. Táto zmiešaná kategória by sa mala použiť len vtedy, ak sa tieto špecifické vývinové poruchy príliš prekrývajú. Zvyčajne, ale nie vždy ich sprevádza určitý stupeň celkového kognitívneho poškodenia. Mala by sa preto použiť pri dysfunkciách, ktoré spĺňajú kritériá pre dve alebo viac porúch pod F80.-, F81.- a F82.-.
F84 - PRENIKAVÉ PORUCHY VÝVINU
Skupina porúch charakterizovaná kvalitatívnym zhoršením recipročných sociálnych interakcií a spôsobov komunikácie a obmedzeným, stereotypným, opakujúcim sa repertoárom záujmov a aktivít. Tieto kvalitatívne odchýlky sú prenikavou črtou fungovania jednotlivca vo všetkých situáciách. Podľa potreby je možné použiť doplnkový kód na identifikáciu pridružených zdravotných porúch a mentálnej retardácie.
F88 - INÉ PORUCHY PSYCHICKÉHO VÝVINU
F89 - NEŠPECIFIKOVANÁ PORUCHA PSYCHICKÉHO VÝVINU
Gyula Komarnicki

Gyula Komarnicki (* 22. február 1885† 27. august 1975, Budapešť) bol maďarský horolezec s poľskými predkami, ktorý vo Vysokých Tatrách vykonal vyše 100 stenových prvovýstupov. V rokoch 19281934 bol generálnym riaditeľom maďarských železníc, potom v rokoch 19341944 generálnym riaditeľom maďarskej riečnej a námornej dopravy.
Stručný životopis.
Vyštudoval piaristické gymnázium v Budapešti. Právnické vzdelanie ukončil doktorátom. Často sa na dovolenku so svojimi rodičmi vyberal do Vysokých Tatier. Hory ho spočiatku nezaujímali. Ovplyvnila ho vtedajšia literatúra o horách i univerzitní priatelia. Najprv sa venoval turistike, ale zakrátko sa dal na horolezectvo. Intenzívne sa mu začal venovať v roku 1906, kedy bol s rodičmi a mladším bratom na dovolenke v Tatrách. Obaja bratia bez vedomia rodičov, oblečení v mestskom odeve a topánkach, 14. augusta 1906 vyliezli na Lomnický štít. V tom istom roku urobili aj iné odvážne túry. Od vtedy sa Komarnicki naplno začal venovať horolezectvu a objavovaniu nový ciest na tatranské vrcholy. Roku 1912 uskutočnil 25 prvovýstupov a pokračoval v ďalších. Počas prvej svetovej vojny bojoval na talianskom fronte. Až v roku 1920 sa znovu objavil v Tatrách a svoje aktivity v nich ukončil v roku 1968. Intenzívne sa venoval turistike a horolezectvu v Alpách.
Venoval sa glaciológii a geografii. Bol aktívnym členom mnohých turistických a športových spolkov. Bol členom predstavenstva Maďarského klubu lyžiarov (1910), členom Maďarského turistického spolku ("Magyar turista egyesület") v rokoch 19111913, 19181920 i členom jeho predstavenstva. Bol spoluzakladateľom Budapeštianského univerzitného turistického spolku v roku 1909.
Výrazne prispel k ustáleniu názvoslovia v Tatrách. Vydal prvého turistického Sprievodcu Vysokých Tatier "A Magas Tátra hegymászókalauza" (vydania 1914, 1917, 1926, 1978 a v nemeckej verzii 1918). Uverejnil mnohé odborné články o Vysokých Tatrách v turistických ročenkách a časopisoch, najmä v "Turistaság és Alpinizmus," ktorého bol spoluzakladateľom a spoluredaktorom (od roku 1911).
Počas druhej svetovej vojny pomohol desiatkam utečencov z Poľska (nielen horolezcom) a jasne sa dištancoval od fašizmu. Po nástupe Maďarskej socialistickej robotníckej strany k moci ho ako buržoázneho živla vyhnali z Budapešti. Až počas úradovania jej najvyššieho predstaviteľa Jánosa Kádára sa smel vrátiť dožiť do rodného mesta.
Lezecké výkony.
Od roku 1906 do vypuknutia prvej svetovej vojny (krátko aj po jej skončení) vykonal vo Vysokých Tatrách 143 prvovýstupov, napríklad SV stenou Zlobivej, J stenou Batizovského štítu, S stenou Javorového i Malého Javorového štítu, SZ stenou Gerlachovského štítu, SZ stenou poľského Mnícha, JZ žľabom na Širokú vežu a S stenou Malého Kežmarského štítu. Pozoruhodné boli aj prvé zimné výstupy na Ostrý štít či Zadný Gerlach. V medzivojnovom období podnikal aj v Alpách.
Svojimi výkonmi vo veľkých stenách posunul športové horolezectvo v Tatrách. Niektoré túry s ním absolvoval jeho brat Roman Komarnicki (18871973).
Pokrovský sobor

Pokrovský sobor alebo Pokrovský chrám ( – Pokrovskij sobor) je hovorový názov soborov Pokrovu, konkrétne:
Sobor

Sobor môže byť:
Pokrov

Pokrov môže byť:
Viliam I.

Viliam I. môže byť:
Viliam II.

Viliam II. môže byť:
Fridrich III.

Fridrich III. môže byť:
WCT Johannesburg 1975

WCT Johannesburg 1975 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 11. do 17. apríla 1975 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v juhoafrickom Johannesburgu. Bol súčasťou turnajov World Championship Tennis. Titul v dvojhre získal Brit Buster C. Mottram, ktorý vo finále porazil Holanďana Okkera. Titul vo štvorhre získali Američan Arthur Ashe a Holanďan Tom Okker, ktorí vo finále porazili juhoafrický pár Bob Hewitt, Frew McMillan.
Víťazi.
Dvojhra mužov.
 Buster C. Mottram vs. Tom Okker 6-4 6-2
Štvorhra mužov.
 Arthur Ashe / Tom Okker vs. Bob Hewitt / Frew McMillan 6-3 6-2
Mužská dvojhra na WCT Johannesburg 1975

Mužská dvojhra na WCT Johannesburg 1975 sa hrala ako súčasť WCT Johannesburg 1975 od 11. do 17. apríla 1975. Titul získal Brit Buster C. Mottram, ktorý vo finále porazil Holanďana Okkera 6-4 6-2.
Mužská štvorhra na WCT Johannesburg 1975

Mužská štvohra na WCT Johannesburg 1975 sa hrala ako súčasť WCT Johannesburg 1975 od 11. do 17. apríla 1975. Titul získali Američan Arthur Ashe a Holanďan Tom Okker, ktorí vo finále porazili juhoafrický pár Bob Hewitt, Frew McMillan 6-3 6-2.
Peripieninský lineament

Peripieninský lineament je to tektonické rozhranie 1. rádu, ktoré oddeľuje blok Centrálnych Západných Karpáty od Českého masívu a východoeurópskej platformy. Možno ho považovať za hlbinný prejav komplikovanej stavby bradlového pásma. V súčasnosti sa tento termín neodporúča používať.
Na Považí je približne zhodný s priebehom bradlového pásma. Na východe možno rozhranie sledovať v oblasti ukrajinského úseku bradlového pásma a severného okraja rumunského marmarošského masívu. Geofyzikálne výskumy v priestore západne od Myjavy poukazujú, že skok Moho-diskontinuity, s ktorým je peripieninský lineament najčastejšie stotožňovaný, sa v tomto priestore oddeľuje od bradlového pásma a pozdĺž severozápadných svahov Malých Karpát smeruje na juhozápad do oblasti Semmeringu. Rozhranie je na väčšine územia Západných Karpát takmer vertikálne, alebo veľmi strmo uklonené na juh. Smerom na západ do Álp sa tento sklon zmenšuje a mení sa na vnútrokôrový násun. Podľa geofyzikálnych zistení nie je peripieninský lineament celkom zhodný s priebehom bradlového pásma, na východe zasahuje viac na sever, zatiaľčo na západe viac do vnútornej časti orogénu.
Termín pôvodne zaviedol M. Máška v roku 1961, ktorý toto rozhranie chápal ako predel medzi starými masívmi fungujúci od dôb asyntskej a kaledónskej až do alpínskej éry.
Irkeštam

Irkeštam () je dedina na juhu Kirgizska južne od Alajskej doliny. Dedina sa nachádza na hranici s Čínou, v nadmorskej výške 3 005 metrov.
Polepetko

Polepetko je rozprávka pre deti a mládež. Jej autorom je slovenský spisovateľ, scenárista a publicista Peter Stoličný. Po skončení štúdia réžie a dramaturgie v Prahe žil Bratislave, kde pôsobil ako televízny a divadelný dramaturg. Vytvoril veľké množstvo literárnych diel pre deti a mládež. V súčasnosti sa ako vysokoškolský pedagóg v Česku špecializuje na oblasť mediálnej komunikácie.
O diele.
Rozhlasová hra.
Polepetka prvýkrát napísal pre Československý rozhlas v rámci III. celoštátnej prehliadky pôvodných hier pre deti a mládež. Premiéra pod názvom Popletený Polepetko bola 29. októbra 1978 o ôsmej hodine ráno. Bola to pôvodná rozprávková hra pre deti s pesničkami v réžii Viery Weidlerovej, ku ktorým napísal texty Ján Štrasser a hudbu skomponoval Laco Gerhardt. V titulnej úlohe vystúpil Michal Dočolomanský. Rozprávku ihneď ocenili poslucháči i kritika, ako udávajú aj skromné záznamy v tlači. „Bola to moderná rozprávka v najlepšom zmysle slova, plná dobrej Bázlikovej hudby a hýriaca doteraz nepoužitými nápadmi.“ (Rozhlas, 30.11.1978.)
Film (Rozprávkový muzikál).
Na základe rozhlasového príbehu Polepetka vznikla v roku 1986 pôvodná televízna komédia pre deti s pesničkami, teraz už len pod názvom Polepetko. V príbehu pribudla postava princeznej Pletany (Jana Nagyová) a hudbu napísal Igor Bázlik. Postavu Polepetka hral Miroslav Noga. 
Réžia: Peter Jozef Oravec
Album.
V roku 1987 potom podľa televíznej verzie vznikla zvuková nahrávka na gramofónovej platni, ktorá vyšla vo vydavateľstve OPUS.
Kníha a audio CD.
V roku 2010 vyšla kniha s audio cd. Rozprávku s pesničkami nahrali Mária Podhradská a Richard Čanaky. Ilustráciami knihu doplnila Anna Pospíšilová. 
Česká verzia a muzikál.
Polepetko je známy aj v českej verzii (pod názvom Polepeta), jeho muzikálovú verziu tu nacvičili napríklad divadlo JAKO pri Masarykovej univerzite v Brne alebo divadlo Piškot v Liberci.
Detská opera (Slovensko).
Na objednávku Štátnej opery v Banskej Bystrici trojica Stoličný (libreto), Štrasser (texty piesní), Bázlik (hudba) pripravila opernú verziu, ktorá mala ako detská opera premiéru v roku 2003. Vo februári 2009 prebieha premiéra opery Polepetko na opernej scéne Štátneho divadla v Košiciach.
Táto bohatá história diela svedčí o jeho obľúbenosti a jedinečnosti pre slovenské publikum. Na rôznych spracovaniach Polepetka sa podieľalo mnoho popredných slovenských umelcov a toto dielo je veľmi dôležitou zložkou našej rozhlasovej, divadelnej i hudobnej kultúry.
Dej rozprávky.
Polepetko popletie všetko. Alebo skoro všetko. Keď rozpráva, niekedy mu ani vlastná mať nerozumie, v lese zablúdi a všetko robí naopak. Avšak len niekto ako on, veselý, odvážny a popletený, môže prejsť cez rozum zbojníkovi Zubadlovi, zloduchovi, ktorý sa napcháva kovom a robí si chúťky aj na kráľovskú korunu. Nakoniec všetko dobre dopadne. Polepetko získa korunu späť a k tomu si získa aj srdce kráľovskej dcéry, princeznej Pletany.
Jazykové spracovanie.
Základom jazyka "Polepetka" sú slovné hračky. Vznikajú deformáciou slov, ktoré Polepetko poplietol. Priaznivci Polepetka obdivujú vety ako "Rokunu máte v kure" alebo "zubníka Zbojňadla, ktorý kotlí kradník."
Kontinentálny pohár v ľadovom hokeji 1997/1998

Ročník 1997/1998 bol prvým ročníkom Kontinentálneho pohára v ľadovom hokeji. O trofej bojovalo 42 klubov z 26 krajín. Pohár trval od 19. septembra do 28. decembra 1997. Hostiteľom finálového turnaja bol tím Ilves Tampere.
1. kolo.
Prvé kolo sa hralo v dňoch 19. – 21. septembra 1997.
Skupina A.
Po dvoch víťazstvách postúpil do ďalších bojov domáci celok Alba-Volán.
Skupina B.
Zápasy skupiny B sa hrali v slovinských Jeseniciach. Víťazom skupiny sa stala Unia Osvienčim.
Skupina C.
Skupinu hranú v Belehrade vyhral maďarský tím Dunaferr Dunaújvaros, domáci skončili na beznádejnom poslednom mieste.
Skupina D.
Zápasy sa hrali v lotyšskej Rige a postup si vybojovali domáci hokejisti.
Skupina E.
Päticu postupujúcich do druhého kola doplnil usporiadateľský tím skupiny E, rumunský SC Miercurea-Ciuc.
2. kolo.
Záoasy druhého kola sa hrali v šiestich skupinách v dňoch 10. – 12. októbra 1997.
Skupina F.
Víťazom skupiny F sa stal nórsky tím Vålerenga Oslo. Zápasy sa hrali v dánskom Herningu.
Skupina G.
Z G skupiny, ktorá sa hrala v holandskom Nijmegene, postúpilo mužstvo Trondheim Black Panthers, domáci obsadili tretiu priečku.
Skupina H.
Z tejto skupiny postúpil o skóre EC Klagenfurt, hokejistom domácej Ľubľany sa ušla až posledná priečka.
Skupina J.
Bez straty bodu vyhral skupinu J domáci tím Podhale Nowy Targ.
Skupina K.
Z estónskeho Tartu sa do tretieho kola prebojoval tím Juniors Riga. Domáci zástupca skončil tretí.
Skupina L.
Posledným účastníkom tretieho kola sa stalo mužstvo Metallurg Magnitogorsk, ktoré bolo hostiteľom skupiny L.
3. kolo.
Tretie kolo sa hralo v dňoch 14. – 16. novembra 1997.
Skupina M.
Zápasy skupiny M sa hrali v Berlíne a víťazmi sa stali domáci Eisbären.
Skupina N.
Napriek vysokému víťazstvu v prvom zápase nad Klagenfurtom skončil domáci Třínec až na poslednom mieste. Víťazom skupiny sa stali HC Košice.
Skupina O.
Posledný finalista vzišiel zo súboja dvoch ruských klubov a stal sa ním celok Salavat Julajev Ufa. Domáci klub z bieloruského Novopolotsku skončil posledný.
Finále.
Dejiskom finálového turnaja premiérového ročníka Kontinentálneho pohára bolo fínske mesto Tampere. K trom postupujúcim mužstvám z tretieho kola sa pridal domáci tím Ilves.
Konečná tabuľka.
Prvým víťazom Kontinentálneho pohára sa stal slovenský klub HC Košice.
Podolie (historické územie)

Podolie (; ; ; ; ) je historické územie v juhozápadnej Ukrajine a z malej časti aj v severnom Moldavsku.
Geografia.
Podolie sa nachádza východne od Karpát na juhozápade dnešnej Ukrajiny a je súčasťou veľkej východoeurópskej Podolskej vysočiny. Je to nížinatá až kopcovitá krajina pretkaná s hlbokými údoliami riek. Najväčšou riekou je Dnester, ktorý sa vlieva do Čierneho mora. Tradičným centrom regiónu je historické mesto Kamianec-Podiľskyj () s veľkým hradom nad kaňonom rieky Smotryč. Ďalšie významné mestá sú Vinnycia (dnes najväčšie), Chmeľnyckyj, Podiľsk, Balta, Mohyliv-Podiľskyj, Žmerynka (tiež významný železničný uzol), Chotyn, Hajsyn, Bar, historické mestečká Braclav a Letyčiv; v Moldavsku zase najmä Rîbnița a Camenca.
Etymológia.
Názov je slovanský, rovnakého pôvodu ako v slovenčine (predpona "po-" + "dol(ina)" + "-ie").
Dejiny.
Podolie bolo osídlené niekoľkými kultúrami už v neolite. Zo 4. a 3. tisícročia pred Kr. pochádzajú nálezy artefaktov tripolskej kultúry. V staroveku tu sídlili Skýti, potom Dákovia a Geti. Na obranu proti nim tu bola začiatkom 2. storočia zriadená jedna z vetiev Trajánovho valu. Určitý čas bolo Podolie súčasťou ríše Hunov, v 6. storočí sa tu usadili Slovania.
V 14. storočí anektovalo Podolie Litovské veľkokniežatstvo; zároveň sem začali prenikať Poliaci, ktorí kraj získali po smrti litovského kniežaťa Vytautasa v roku 1430.
V 16. a 17. storočí tu prebiehali kruté boje s Turkami (jedna z najväčších bitiek bola pri Chotyne). Veľa podolských obcí bolo zničených aj pri povstaní Bohdana Chmeľnického.
V 18. a 19. storočí sa v Podolí zrodil východný chasidizmus, mohutné židovské náboženské hnutia, ktoré sa rýchlo rozšírilo ďalej vo vtedajšom Poľsku; jeho zakladateľ Izrael Baal Sem Tov (16981760) sa narodil v meste Kamianec-Podiľskyj a pôsobil v Medžybiži, kde sa narodil o. i. jeho pravnuk Nachman z Braclavi.
Po druhom delení Poľska získala väčšinu oblasti Ruská ríša a urobila z neho Podolskú guberniu; Rusko tu susedilo s Rakúskom, ktorému tiež ostal cíp regiónu.
Po 1. svetovej vojne tu susedili efemérna Ukrajinská ľudová republika a Západoukrajinská ľudová republika; jej malá časť Podolí pripadla Poľsku, kým väčšina územia sa stala v roku 1922 súčasťou ZSSR. Počas 2. svetovej vojny bolo Podolie ťažko poznačené nemeckou inváziou a okupáciou; veľa obyvateľov a takmer všetci Židia skončili v koncentračných táboroch. Po vojne bolo celé Podolie súčasťou Ukrajinskej SSR, teraz patrí samostatnej Ukrajine. Podolie nebolo industrializované tak ťažko ako ostatné regióny a dodnes tu má silnú pozíciu poľnohospodárstvo, najmä pestovanie ovocia a zeleniny.
Choroby ostatných endokrinných žliaz (MKCH-10)

E20 - E35: CHOROBY OSTATNÝCH ENDOKRINNÝCH ŽLIAZ je položka z medzinárodnej klasifikácie chorôb. Patrí do IV. kapitoly MKCH-10 - Choroby žliaz s vnútorným vylučovaním, výživy a premeny látok (MKCH-10, E00 - E90).
Skupina nezahŕňa:
Hana Zagorová

Hana Zagorová (* 6. september 1946, Ostrava-Petřkovice – † 26. august 2022, Praha) bola česká speváčka, textárka, herečka a moderátorka. Stala sa držiteľkou deviatich Zlatých slávikov nepretržite od roku 1977 až do roku 1985. V rokoch 1974, 1975, 1986 získala bronzového Zlatého Slávika. Za rok 1976 sa umiestnila na druhom mieste. Je najpredávanejšou českou speváčkou všetkých čias.
Ceny a uznania.
Zahraničné
Michal Tučný

Michal Tučný (* 11. január 1947, Praha† 10. marec 1995, Praha) bol český spevák, jedna z legiend českej country music (často bol označovaný za jej kráľa). Bol vyučený predavačom (sám sa o tom v niekoľkých piesňach zmieňuje, najznámejšia z nich je „Prodavač“). Maturitnú skúšku zložil v roku 1965 na obchodnej škole. V detstve hrával na klavír. Spočiatku svojej kariéry spieval výhradne po anglicky, česky začal spievať až kvôli normalizácii, na podnet kapelníka Greenhorns Jana Vyčítala.
Veľa rokov sa liečil s množstvom najrôznejších chorôb včetne zápalu pobrušnice a žltačky. Bol vášnivým fajčiarom a tiež sa niekoľkokrát liečil z alkoholizmu. 10. marca 1995, iba deň po návrate z chalupy zomrel vo vinohradskej nemocnici na rakovinu pečene. Posledné roky svojho života žil v juhočeských Hošticích u Volyně, kde je aj pochovaný. Jeho hrob zdobí kameň v podobe klobúka, na ktorom horia sviečky. 
Na jeho počesť je pomenované námestie v obci. 
V skupine Fešáci hral a spieval medzi rokmi 19741980.
Hokejová karta

Hokejová karta je druh zberateľskej karty, ktorá sa najčastejšie tlačila na nejaký druh kartónu, s motívom hokeja. Na prednej strane sa najčastejšie uvádza len meno hráča a tím, prípadne nejaké doplňujúce informácie. Na druhej strane sú zobrazované štatistiky, stručné informácie o hráčovi a biografické informácie. Na starších kartách sa zozbrazovala aj reklama.
Tieto karty nemajú žiadnu určenú veľkosť, ale časom sa štandardizovali do obdĺžnika na výšku a na šírku .
História.
Prvé karty sa objavili v balíčkoch s cigaretami v rokoch 1910 až 1913. Po prvej svetovej vojne, v rokoch 1924 – 1925, bola vydaná ešte jedna rada cigariet s hokejovými kartami.
Roku 1920 boli karty tlačené potravinárskou spoločnosťou. Od roku 1941, tlačila hokejové karty spoločnosť O-Pee-Chee, tá však produkciu zastavila po druhej svetovej vojne.
Ďalšia vydávaná séria bola v rokoch 1951 – 1952 vydávanými Shirriff Desserts, York Peanut Butter a Post Cereal. Torontská firma Parkhurst začala s vydávaním kariet v roku 1951. Nasledovala firma Topps, ktorá začala s tlačou roku 1954 – 1955. O-Pee-Chee a Topps karty neprodukovali roku 1955 a 1956, ale nasledujúci rok sa ku kartám vrátili.
Na americkom trhu sa v dnešnej dobe objavujú desiatky firiem, ktoré sa zaoberajú tlačou hokejových kariet. K najznámejším patria Upper Deck, Pro Set, Pinnacle a iné.
Karel Zich

Karel Zich (* 10. jún 1949, Praha – † 13. júl 2004, Korzika), bol český spevák, gitarista a hudobný skladateľ.
Václav Neckář

Václav Neckář (* 23. október 1943, Praha) je český spevák a herec.
V rokoch 1968 až 1970 bol spolu s Martou Kubišovou a Helenou Vondráčkovou členom speváckej skupiny Golden Kids. Ako herec sa preslávil rolou vo filme Jiřího Menzela Ostře sledované vlaky na motíve novely Bohumila Hrabala, ale hral aj hlavné postavy vo filmoch Skřivánci na niti a Šíleně smutná princezna. Naspieval piesne k filmom, napr. Jak básníci přicházejí o iluze, Jak utopit doktora Mráčka alebo Páni kluci. Od 70. rokov nahráva a koncertuje so skupinou Bacily. K jeho dvorným autorom patria brat Jan Neckář a Otakar Petřina, ale písali pre neho i Karel Svoboda, Petr Hapka, Petr Janda alebo Bohuslav Ondráček. Texty mu písali okrem iných Zdeněk Rytíř, "Michal Horáček", Jan Schneider, Ladislav Kantor alebo Michael Prostějovský. Okrem hitov ako sú Stín katedrál, Tu kytaru jsem koupil kvůli tobě alebo Lékořice, má Neckář v repertoári i radu balád, napríklad Nautilus, Suzanne, Perla nebo Podej mi ruku a projdem Václavák.
WCT Johannesburg 1974

WCT Johannesburg 1974 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 15. do 21. apríla 1974 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v juhoafrickom Johannesburgu. Bol súčasťou turnajov World Championship Tennis. Titul v dvojhre získal Američan Andrew Pattison, ktorý vo finále porazil Austrálčana Alexandra. Titul vo štvorhre získali Juhoafričania Bob Hewitt a Frew McMillan, ktorí vo finále porazili americký pár Jim McManus, Andrew Pattison. 
Víťazi.
Dvojhra mužov.
 Andrew Pattison vs. John Alexander 6-3 7-5
Štvorhra mužov.
 Bob Hewitt / Frew McMillan vs. Jim McManus / Andrew Pattison 6-2 6-4 7-6
Mužská dvojhra na WCT Johannesburg 1974

Mužská dvojhra na WCT Johannesburg 1974 sa hrala ako súčasť WCT Johannesburg 1974 od 15. do 21. apríla 1974. Titul získal Američan Andrew Pattison, ktorý vo finále porazil Austrálčana Alexandra 6-3 7-5.
Mužská štvorhra na WCT Johannesburg 1974

Mužská štvohra na WCT Johannesburg 1974 sa hrala ako súčasť WCT Johannesburg 1974 od 15. do 21. apríla 1974. Titul získali Juhoafričania Bob Hewitt a Frew McMillan, ktorí vo finále porazili americký pár Jim McManus, Andrew Pattison 6-2 6-4 7-6. 
Výsledky.
Poznámka:"Finále sa hralo na tri vyhraté sety"
Ľvovsko-sandomierzská ofenzíva

Ľvovsko-sandomierzská ofenzíva/operácia (Львовско-Сандомирская операция) bolo ozbrojené stretnutie vojsk Červenej armády a vojskami nemeckej a maďarskej armády odohrávajúce sa od 13. júla do 29. augusta 1944 na východnom fronte počas druhej svetovej vojny. Úlohou Červenej armády bolo vytlačiť nemecké vojská zo západnej Ukrajiny a juhovýchodného Poľska na rieku Visla.
Nasledovala po operácii Bagration, ktorej úspech ju do značnej miery zatieňuje. Počas jeden a pol mesiaca dosiahla červená armáda všetky svoje ciele v dvoch fázach operácie. Najprv vojská 1. ukrajinského frontu prelomili obranu nemeckej skupiny armád Severná Ukrajina a oslobodili a obsadili mestá Ľvov, Rava-Ruska, Przemyśl, Stanislav, Brody a iné, neskôr prekročili Vislu a vybudovali pri Sandomierzi predmostie na jej západnom brehu. Patrila medzi tzv. 10 stalinovych úderov. Operácia sa skladala z troch čiastkových ofenzív:
Na samom konci operácie sa podarilo Sovietskym vojskám, ktoré v tej dobe čelili silným nemeckým protiútokom obsadiť mesto Krosno, nahádzajúce sa okolo od slovenských hraníc. Prítomnosť sovietskych vojsk blízko územia Slovenska v tej dobe výrazne aktivizovala odbojovú činnosť a urýchlila začiatok SNP.
Heraldická figúra

Heraldická figúra, (, ) je geometrický vzor a tvar, vymyslený tak, aby bola možná väčšia rozmanitosť erbov. Vychádza zo základných geometrických tvarov, čiar a ich kombinácii tak, aby bola ľahko klasifikovatelná a pomenovatelná v blazóne. Odtiaľ aj názov heraldická (týkajúca sa erbu) – vychádzajúca z heraldických pravidiel a postupov. Termín „heraldická figúra“ nie je totožný s termínom „heroldská figúra“.
Delenie.
Heraldické figúry sa delia na:
Figúry sú vždy umiestnené na niečom. Buďto prekrývajú celý štít erbu, alebo jeho časť – oddelenú delením štítu. Heraldické figúry sa zväčša neprekrývajú, každá má vždy svoju farbu, pričom musia spĺňať pravidlo kontrastných farieb.
Hlavné figúry.
Medzi hlavné figúry sa zaraďujú tie, ktoré sa v angličtine označujú ako tzv. "ordinaries honourable," čiže čestné figúry.
Hlavná figúra by podľa estetického pravidla mala obsahom zaberať presnú tretinu erbu. Často je to kvôli plnosti erbu nemožné. Býva to typické u jednofigúrových erbov, ako je napr. rakúsky erb: červený, na ňom biele brvno. 
Figúra však môže byť aj menšia, tenšia, ide potom o deminutívum. Tieto sú zobrazené väčšinou vo dvojici, alebo v ešte väčšom počte, do štyroch. 
Keď okolo hlavnej figúry idú dve menšie, alebo jedna rovnakého druhu, ide o tzv. "cottise". Nemusia mať rovnakú farbu ani typ čiary.
Figúra môže mať ako okraj ľubovoľný typ čiary.
Hlavné figúry sú tvarovo podobné deleniam štítu, vychádzajú z rovnakých trás čiar ako delenia, na rozdiel od mnohých vedľajších figúr (možno až na gyrron).
Vedľajšie figúry.
Vedľajšie heraldické figúry () sú tie erbové figúry, ktoré sa síce podobajú na hlavné v tom, že spĺňajú ich "pravidelnosť" (vychádzajú z heraldických a geometrických princípov), no odlišujú sa od nich najmä tým, že nevedú vždy po heraldických trasách delenia a ďalej aj menej častým používaním. Taktiež nemusia zaberať tretinu štítu a väčšinou sú menšie.
Pohyblivé figúry.
Podkategóriou vedľajších heraldických figúr sú aj tzv. pohyblivé figúry. Tie vychádzajú z geometrických princípov, ale používaním sa blížia k heroldským figúram.
Pojmy k farbe a zobrazeniu figúry.
Okrem určených farbami, môžu byť heraldické figúry aj "voided" – teda také, že vidno len ich obrys a pole pod nimi presvitá alebo je úplne cez ne vidieť.
Julius von Kennel

Julius von Kennel (známy aj ako profesor Julius Thomas von Kennel) - (* 10. jún 1854, Schwegenheim bei Germersheim, Nemecko – † 24. január 1939, Mníchov, Nemecko) - menej známy, ale významný estónsky prírodovedec, zoológ a entomológ nemeckého pôvodu. Zaoberal sa hlave skupinou malých motýľov (Microlepidoptera) a to prevažne s čeľaďou obaľovačov (Tortricidae). Počas svojho života pôsobil ako profesor zoológie na univerzite v Tartu. Jeho privátna zbierka hmyzu (prevažne "Tortricidae") je uložená cca od roku 1922 v Zoologickom múzeu v Rige.
Diskografia Ladislava Vodičky

Toto je diskografia speváka Ladislava Vodičky.
WCT Johannesburg 1973

WCT Johannesburg 1973 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 16. do 22. apríla 1973 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v juhoafrickom Johannesburgu. Bol súčasťou turnajov World Championship Tennis. Titul v dvojhre získal bez boja Američan Brian Gottfried. Titul vo štvorhre získali Američania Robert Lutz a Stan Smith, ktorí vo finále porazili juhoafricko-austrálsky pár Frew McMillan, Allan Stone. 
Víťazi.
Dvojhra mužov.
 Brian Gottfried vs. Jaime Fillol bez boja
Štvorhra mužov.
 Robert Lutz / Stan Smith vs. Frew McMillan / Allan Stone 6-1 6-4 6-4
Mužská štvorhra na WCT Johannesburg 1973

Mužská štvohra na WCT Johannesburg 1973 sa hrala ako súčasť WCT Johannesburg 1973 od 16. do 22. apríla 1973. Titul získali Američania Robert Lutz a Stan Smith, ktorí vo finále porazili juhoafricko-austrálsky pár Frew McMillan, Allan Stone 6-1 6-4 6-4. 
Výsledky.
Poznámka:"Finále sa hralo na tri víťazné sety."
Hrubá veža

Hrubá veža je samostatne stojaca pyramída, ktorú dobre vidno v závere cesty značeným chodníkom z Bielovodskej doliny na Prielom či Poľský hrebeň. Podľa geológov ide o tzv. "nunatak", osamotenú skalu, ktorá kedysi trčala z ľadovca a nie je súčasťou hrebeňa porovnateľných štítov.
Topografia.
Je dominantou hrebeňa, ktorý oddeľuje "Litvorovú kotlinu" od Svišťovej doliny. Má dva vrcholy, hlavný je juhovýchodný, nižší severozápadný. Medzi Hrubou vežou a Velickým štítom leží sedlo "Velická priehyba" (modro značený chodník). V predĺžení členitého SZ hrebeňa sa ďalej nachádza "Predná Hrubá štrbina, Prostredná Hrubá vežička, Zadná Hrubá štrbina, Hrubá vežička, Hrubý roh" a niekoľko ešte menších vežičiek. V juhozápadnom žľabe je jaskynka a skalné okno.
Niekoľko horolezeckých výstupov.
V stenách sú cesty do obťažnosti V.
Mužská dvojhra na WCT Johannesburg 1973

Mužská dvojhra na WCT Johannesburg 1973 sa hrala ako súčasť WCT Johannesburg 1973 od 16. do 22. apríla 1973. Titul bez boja získal Američan Brian Gottfried.
ATP Johannesburg 1972

ATP Johannesburg 1972 bol tenisový turnaj mužov, ktorý sa konal v dňoch od 8. do 14. apríla 1972 na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom v juhoafrickom Johannesburgu. Titul v dvojhre získal Američan Cliff Richey, ktorý vo finále porazil Španiela Orantesa 6-4 7-5 3-6 6-4.
Štefan Zamkovský

Štefan Zamkovský (* 25. december 1908, Levoča - † 15. máj 1961, Banská Štiavnica) bol slovenský horolezec, horský vodca a chatár.
Životopis.
Pochádzal z Levoče, bol vyučený fotograf. V Tatrách robil nosiča na Téryho a Zbojnícku chatu a popri tom liezol. V medzivojnovom období patril k nemnohým slovenským horolezcom, schopným sekundovať progresívnym Poliakom. V roku 1934 sa stal horským vodcom. Od roku 1936 bol nájomcom Téryho chaty. Potom sa oženil a s manželkou Ľudmilou sa rozhodol postaviť chatu v ústí Malej Studenej doliny. Za vojny na nej našiel dočasné útočisko nejeden utečenec pred fašizmom, napríklad aj popredný poľský horolezec Stanislaw Motyka. Po vojne mu však predstavitelia ďalšej totality chatu zhabali a na pár desaťročí ju premenovali na chatu kpt. Nálepku. Štefan Zamkovský ešte nakrátko spravoval Bilíkovu chatu, ale potom bol označený za kapitalistu a musel z Tatier celkom odísť. Dožil v Banskej Štiavnici, kde viedol chatu na Sitne. Po nežnej revolúcii Zamkovského chatu v reštitúcii vrátili jeho potomkom. In memoriam dostal strieborný odznak vodcu I. triedy Horskej služby, ktorej členovia mu na pohreb priniesli veniec z kosodreviny.
Lezecké výkony.
Vykonal okolo 30 prvovýstupov, napr. JV stena Zamarlej Turnie, J stena Ostrého štítu, V stena Zadnej Bašty, Z stena Malého Ľadového štítu, SV stena Kupoly, Z stena Širokej veže, JZ pilier Pyšného štítu, a spolu s so Stanislavom Motykom, J. Sawickim a Z. Brüllom Z stena Lomnického štítu.
Île Saint-Louis

Île Saint-Louis je jeden z dvoch prírodných ostrovov na rieke Seina, v meste Paríž (ďalší prírodný ostrov je Île de la Cité, ostrov Île aux Cygnes je umelo vytvorený). Ostrov je pomenovaný po kráľovi Ľudovítovi IX.
Ostrov je spojený s mestom Paríž mostami na oboch stranách rieky a mostom Pont Saint-Louis s ostrovom Île de la Cité. Ostrov sa v minulosti používal na pasenie dobytka a uskladňovanie dreva. Bol jedným z prvých príkladov francúzskeho mestského plánovania, v 17. storočí počas vlády Henricha IV. a Ľudovíta XIII. bol zmapovaný a osídlený. Stal sa tichou oázou v centre Paríža. Na ostrove nie je zastávka Parížskeho metra, sú tu len dve autobusové zastávky. Väčšina ostrova má charakter obytnej zástavby, ale nachádza sa tu aj niekoľko reštaurácií, obchodov, kaviarní. Významnou pamiatkou je kostol Saint-Louis-en-l'Île
Hoflingov nemocničný experiment

V roku 1966 sa psychiater Charles K. Hofling vykonal pokus, ktorým chcel zistiť stupeň poslušnosti vo vzťahu sestra-lekár. 
Experiment sa uskutočnil v originálnom nemocničnom prostredí. Zdravotné sestry dostali telefonicky príkaz od neznámeho lekára nadávkovať chorému liek (fiktívnu drogu "Astroten") spôsobom, ktorý bol v rozpore s bezpečným dávkovaním drogy. Hofling zistil, že napriek oficiálnemu zákazu dávkovať lieky týmto spôsobom, väčšina zdravotných sestier na pokyn lekára vystavila pacienta riziku predávkovania lieku. 
Pokus.
Neznámy lekár "Dr. Smith" telefonicky prikázal zdravotnej sestre, aby nadávkovala chorému 20 mg fiktívnej drogy "Astroten" s tým, že uvedený príkaz vydokladuje neskôr. Okrem toho bola síce fľaša s "drogou" tajne umiestnená v skrinke s drogami, ale "Astroten" nebol na schválenom zozname povolených liekov. Tiež, dávkovanie lieku bolo jasne vyznačené a bolo z neho zrejmé, že 10 mg bola maximálna denná dávka. 
Dôvody k odmietnutiu príkazu lekára.
Sestry mali 3 vážne dôvody k odmietnutiu príkazu: 
Výsledky.
Štúdia odhalila nebezpečený vplyv vnímania autority lekára na konanie sestier, keďže u 21 sestier z 22 vyvolal príkaz lekára porušenie úsudku i porušenie známych bezpečnostných pravidiel a ohrozenie zdravia pacienta.
Na úvod pokusu uskutočnil Hofling v prostredí zdravotníckych pracovníkov (vrátane skupiny zdravotných sestier) anketu, v ktorej zisťoval názor účastníkov o predpokladanej reakcii zdravotných sestier na príkaz údajného lekára. Výsledky ankety ani zďaleka nepredpokladali negatívny výsledok pokusu (a to ani v skupine anketovaných zdravotných sestier).
Zdroje.
Článok vznikol na základe prekladu z anglickej Wikipédie
Île aux Cygnes

Île aux Cygnes () je malý ostrov na rieke Seina v Paríži, situovaný v 15. a 16. obvode Paríža. Je to umelo vytvorený ostrov z roku 1827, ktorý mal chrániť prístav Port of Grenelle. 
Ostrov je dlhý 850 metrov a široký 11 metrov. Vedie ním alej l'Allée des Cygnes. Ostrov je dostupný dvoma stanicami parížskeho metra Passy a Bir-Hakeim a je križovaný troma mostami Pont de Grenelle, Pont Rouelle a Pont de Bir-Hakeim.
Socha slobody.
Najvýraznejší znak ostrova je malá Socha slobody, ktorá je otočená tvárou na západ, k jej väčšej dvojičke - Soche slobody v New Yorku.
Crowning of Atlantis

Crowning of Atlantis je album vydaný symfonickou metalovou skupinou Therion. Obal bol vytvorený Nicom &amp; Theresou. Na začiatku bol vydaný vo forme EP s niekoľkými cover verziami a skladbami z koncertného turné Vovin, ktoré boli na naliehanie vydavateľstva a manažmentu na album pridané, aby mal dostatočnú dĺžku.
The Siren of the Woods

„Siren of the Woods“ je druhý singel vydaný skupinou Therion. Rovnomenná skladba je napísaná v akkadskom jazyku.
Peter Stoličný

Peter Stoličný (* 19. marec 1945, Beharovce) je slovenský spisovateľ, scenárista a publicista. Má české občianstvo a žije v Česku.
Zo života.
Po skončení štúdia réžie a dramaturgie v Prahe žil v Bratislave, kde pôsobil ako televízny a divadelný dramaturg. Vytvoril veľké množstvo literárnych diel pre deti a mládež. V súčasnosti sa ako vysokoškolský pedagóg v Česku špecializuje na oblasť mediálnej komunikácie.
Henrich I. (Francúzsko)

Henrich I. Francúzsky (* 1008, Remeš, Francúzske kráľovstvo – † 4. august 1060, Vitry-aux-Loges) bol francúzsky kráľ z dynastie Kapetovcov.
Život.
Narodil sa ako druhý syn Róberta II. a Konstancie z Arles.
Od roku 1017 bol vojvodom burgundským a po smrti staršieho brata Huga sa stal v roku 1025 následníkom trónu. Počas svätodušných sviatkov roku 1027 bol korunovaný v Remeši a stal sa tak spolukráľom svojho otca až do jeho smrti († 1031).
Moris Pocchišvili

Moris Pocchišvili (, ; * 11. jún 1930, Tiflis, Gruzínska SSR, Sovietsky zväz† 1997) bol gruzínsky básnik a prekladateľ. 
Tvorba.
Jeho básne sú plné moderných prekvapivých obrazov, no nespreneverujú sa gruzínskym literárnym tradíciám, nepopierajú ich. Sú meditatívne, často zachádzajú do ríše detstva. Nevyhýbajú sa tragickému v živote, no napriek tomu sú prehriate optimizmom. Básnikovým hobby bolo maliarstvo, jeho básnické vidiny sú plastické. Mnohé autorove verše sú zhudobnené a spievajú sa po celom Gruzínsku.
Ocenenia.
Mesto Dolný Kubín mu za preklad Krvavých sonetov Pavla Országha Hviezdoslava udelilo čestné občianstvo a Zväz slovenských spisovateľov Cenu P. O. Hviezdoslava.