burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Michail Borisovič Kornijenko

Michail Borisovič Kornijenko (; * 15. apríl 1960, Syzraň) je bývalý ruský policajt, inžinier, od februára 1998 do decembra 2017 bol kozmonautom, členom oddielu RKK Energija a neskôr CPK. V apríli 2010 sa na šesť mesiacov vypravil na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) ako člen Expedícii 23 a 24. Spolu so Scottom Kellym bol vybraný na ročnú misiu na ISS od marca 2015 do marca 2016.
Život.
Mladosť.
Michail Kornijenko pochádza zo Syzrane v Kujbyševskej (dnes Samarskej) oblasti, žil v Moskve, neskôr v Čeľabinsku, tu tiež roku 1977 absolvoval strednú školu. Dva roky (1978 - 1980) základnej vojenskej služby strávil u 104. gardovej výsadkovej divízie, posádka pri Kirovabade v Azerbajdžane. V rokoch 1980 - 1986 slúžil v moskovskej polícii. Súčasne diaľkovo študoval na Moskovskom leteckom inštitúte, kde roku 1987 získal diplom inžiniera so špecializáciou na raketové motory na kvapalné pohonné látky. V rokoch 1986 - 1991 pracoval v Konštrukčnej kancelárii všeobecného strojárstva (KBOM). Od októbra 1991 bol riaditeľom výrobno-technického oddelenia spoločnosti Transvostok (), od decembra 1992 bol generálnym riaditeľom spoločnosti ESTE (). V apríli 1995 nastúpil do RKK Energija do oddelenia prípravy kozmonautov k výstupom do otvoreného vesmíru.
Kozmonaut.
Prihlásil sa na kosmonautický výcvik, prešiel lekárskymi prehliadkami v IMBP, ale v júli 1997 firemná komisia zadržala jeho spis, nespĺňal totiž podmienku minimálne trojročného zamestnania v RKK Energija. Štátna medzirezortná komisia ho preto až 24. februára 1998 odporučila do oddielu kozmonautov RKK Energija, formálne zaradený do Energie na pozíciu kandidáta na kozmonauta bol 23. marca 1998, s platnosťou od 10. apríla 1998 (tretie výročie nástupu do zamestnania). Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu vo Stredisku prípravy kozmonautov J. A. Gagarina (CPK) a 1. decembra 1999 získal kvalifikáciu skúšobný kozmonaut.
Od februára 2000 bol zaradený medzi kozmonautov pripravujúcich sa v CPK na lety na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). V auguste 2001 bol menovaný do záložnej posádky Expedície 8. Vo februári 2003 po havárii Columbie, bol program letov obmedzený a posádka rozpustená.
V júli 2005 bol zaradený do skupiny 15/16/17, z ktorej členov sa zostavovali posádky Expedícii 15 až 17. V máji 2006 bol predbežne, v júni 2006 definitívne, začlenený do záložnej posádky Expedície 15 (štartovala v marci 2007). V auguste 2007 bol predbežne vymenovaný do základnej posádky Expedície 20, v júli 2008 bol preradený do Expedície 23, oficiálne bolo toto zaradenie oznámené v septembri 2008.
Na svoju prvú kozmickú výpravu odštartoval z kozmodrómu Bajkonur v Sojuze TMA-18 ako palubný inžinier lode spolu s Alexandrom Skvorcovom a Tracy Dysonovou dňa 2. apríla 2010 o 04:04 UTC.
Bazardüzü dağı

Bazardüzü dağı alebo Bazardüzü () je vrch v pohorí Veľký Kaukaz nachádzajúci sa na štátnej hranici Ruska a Azerbajdžanu. S nadmorskou výškou je najvyšším vrchom Azerbajdžanu. Neďaleko vrcholu sa nachádza najjužnejší bod Ruskej federácie.
Škrlatica

Škrlatica, kedysi nazývaná aj Suhi plaz, je vrch v Slovinsku, v pohorí Júlske Alpy. S výškou je po Triglave druhým najvyšším vrchom Slovinska a po "Triglave" a "Jôf di Montasio" tretím najvyšším vrchom Júlskych Álp.
Dmitrij Jurievič Kondratiev

Dmitrij Jurievič Kondratiev (; * 25. máj 1969, Irkutsk) je pôvodne pilot ruského vojenského letectva, od júla 1997 do júla 2012 bol kozmonautom, členom oddielu kozmonautov CPK. Na svoj prvý kozmický let na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS), odštartoval 15. decembra 2010 a vo vesmíre strávil 159 dní.
Život.
Mladosť.
Pochádza zo sibírskeho Irkutsku, mladosť prežil v strednej Ázii. Roku 1986 dokončil strednú školu v Alma-Ate, potom študoval na Kačinskej vojenskej vysokej leteckej škole, absolvoval ju v roku 1990.
Po škole slúžil v učebnej leteckej jednotke na Urale, od októbra 1990 bol preložený na Ďaleký východ, do Amurskej oblasti. Po roku bol prevelený do Karélia. Roku 1997 získal kvalifikáciu vojenského letca 1. triedy. 
Kozmonaut.
Prihlásil sa do výberu kozmonautov, 28. júna 1997 získal odporúčanie Štátnej medzirezortnej komisie k výcviku a 26. decembra 1997 bol zaradený do oddielu kozmonautov CPK. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 1. decembra 1999 získal kvalifikáciu skúšobný kozmonaut.
Od januára 2000 bol zaradený medzi kozmonautov pripravujúcich sa na lety na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). V máji 2000 získal druhý diplom na Moskovskej štátnej univerzite ekonómie, štatistiky a informatiky, kde študoval odbor informačné systémy.
Bol zaradený do zálohy Expedície 5, prípravu posádka začala v marci 2001, Expedícia 5 štartovala v júni 2002. Koncom roka 2003 bol zaradený do záložnej posádky Expedície 13, začiatkom nasledujúceho roka prešiel do hlavnej posádky rovnakej expedície, ktorú tak tvorili Pavel Vinogradov, Daniel Tani a Kondratiev. Roku 2005 ale z posádky vypadol.
V auguste 2007 bol zaradený do záložnej posádky Expedície 20 (odštartovala v máji 2009). Paralelne sa od júla 2008 pripravoval na let v posádke Expedície 25. V apríli 2009 bol preradený do zálohy pre Expedíciu 24 (štart v máji 2010). V júli 2009 bol súčasne vymenovaný do hlavnej posádky Expedície 26, štart v lodi Sojuz TMA-20 sa napokon uskutočnil v decembri 2010.
Expedícia 22

Expedícia 22 bola dvadsiatoudruhou expedíciou na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Expedícia sa začala odletom kozmickej lode Sojuz TMA-15 od stanice 1. decembra 2009 a skončila odletom Sojuzu TMA-16 18. marca 2010. Veliteľom Expedície 22 bol americký astronaut Jeffrey Williams.
Sojuz TMA-16 a Sojuz TMA-17 pripojené k modulu Zarja slúžili ako záchranné lode. 
Posádka.
Zdroj pre tabuľku: NASA
Expedícia 23

Expedícia 23 bola dvadsiatoutreťou expedíciou na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Expedícia sa začala odletom kozmickej lode Sojuz TMA-16 od stanice 18. marca 2010 a skončila odletom Sojuzu TMA-17 2. júna 2010. Veliteľom Expedície 23 bol ruský kozmonaut Oleg Kotov.
Sojuz TMA-17 a Sojuz TMA-18 pripojené k modulu Zarja slúžili ako záchranné lode. 
Posádka.
Zdroj pre tabuľku: NASA
Expedícia 24

Expedícia 24 bola dvadsiatouštvrtou expedíciou na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Expedícia sa začala odletom kozmickej lode Sojuz TMA-17 od stanice 2. júna 2010 a skončila odletom Sojuzu TMA-18 16. septembra 2010. Veliteľom Expedície 24 bol ruský kozmonaut Alexandr Skvorcov ml..
Sojuz TMA-18 a Sojuz TMA-19 pripojené k modulu Zarja slúžili ako záchranné lode. 
Záložná posádka.
Zdroj:ASTROnote
Alexandr Michajlovič Samokuťajev

Alexandr Michajlovič Samokuťajev (, * 13. marec 1970, Penza) je pôvodne pilot ruského vojenského letectva, od mája 2003 do apríla 2017 bol kozmonautom, členom oddielu CPK. Na svoj prvý kozmický let na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS), letel na palube Sojuzu TMA-21 ako člen Expedícií 27 a 28 16. septembra 2011. Vo vesmíre strávil 164 dní.
Život.
Mladosť.
Alexandr Samokuťajev pochádza z povolžskej Penzy, po strednej škole bol prijatý na štúdium na miestnom polytechnickom inštitúte, ale už nasledujúci rok prestúpil na Černihivskú vojenskú vysokú leteckú školu (), absolvoval ju v roku 1992.
Po štúdiu zostal v Černihive ako inštruktor, neskôr bol preložený v rovnakej funkcii na vrtuľníkovú školu na Ukrajine, potom slúžil na Ďalekom východe. V rokoch 1998-2000 študoval na Gagarinovej vojenskej leteckej akadémii, načo bol vymenovaný za náčelníka organizačno-plánovacieho oddelenia 2. správy Strediska prípravy kozmonautov (CPK).
Kozmonaut.
Prihlásil sa do výberu kozmonautov a 29. mája 2003 získal odporúčanie Štátnej medzirezortnej komisie na zaradenie do oddielu kozmonautov CPK. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 5. júla 2005 získal kvalifikáciu skúšobný kozmonaut.
Bol zaradený medzi kozmonautov pripravujúcich sa na lety na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). V júli 2008 bol začlenený do záložnej posádky Expedície 25 (štart v septembri 2010). V októbri 2008 bol vybraný do hlavnej posádky Expedície 27, ktorej štart v Sojuze TMA-21 sa uskutočnil 16. septembra 2011.
Alexandr Samokuťajev je ženatý, má jednu dcéru.
Vazodilatancium

Vazodilatanciá sú liečivá, ktoré priamym pôsobením na hladkú svalovinu ciev spôsobujú ich dilatáciu (rozšírenie).
Rozdelenie:
Arthur Cayley

Arthur Cayley (* 16. august 1821, Richmond, Spojené kráľovstvo - † 26. január 1895, Cambridge ) bol anglický matematik. Je známy predovšetkým vďaka práci v lineárnej algebre, teórii grúp a teórii grafov.
Arthur Cayley je spoločne s Waltherom von Dyckom považovaný za jedného z pôvodcov modernej definície grupy. V lineárnej algebre dokázal Cayleyho-Hamiltonovu vetu, ktorá hovorí, že každá štvorcová matica je koreňom svojho vlastného charakteristického polynómu.
V teórii grúp dokázal tzv. Cayleyho vetu, ktorá hovorí, že každá grupa "G" je izomorfná s niektorou podgrupou symetrickej grupy na "G". Názov Cayleyho veta tiež nesie veta v teórii grafov, ktorá hovorí, že počet stromov s "n" vrcholmi je formula_1. Zaoberal sa tiež kvaterniónmi a oktoniónmi.
Amos Tversky

Amos Nathan Tversky (* 16. marec 1937, Haifa, Izrael, vtedy Britský mandát Palestína – † 2. jún 1996, Stanford, Kalifornia, USA) bol izraelský kognitívny vedec a matematický psychológ. Bol dlhoročným spolupracovníkom Daniela Kahnemana. Svoje teórie aplikoval aj v ekonómii.
Strih

Strih môže byť:
Zádor (Maďarsko)

Zádor je obec v Maďarsku v Baranskej župe v Szigetvárskom okrese.
Má rozlohu 1 522 ha a žije tu 372 obyvateľov .
Tréner mesiaca FA Premier League

Tréner mesiaca Premier League sa udeľuje raz za mesiac počas sezóny FA Premier League. Toto ocenenie sa udeľuje spolu s ocenením pre Hráča mesiaca FA Premier League každý prvý alebo druhý piatok nasledujúceho mesiaca. Toto ocenenie bolo nazvané Carling Premiership tréner mesiaca (1994–2001) a potom Barclaycard Premiership tréner mesiaca (2001–2004), a teraz je známy ako Barclays tréner mesiaca. 
Premier League vznikla v roku 1992, keď členovia Frist Division odstúpili z Football League. Tieto kluby založili novú komerčne nezávislú ligu, ktorá si dojednala vlastné vysielacie a sponzorské zmluvy. Premier League zaviedla nové ocenenia Tréner mesiaca a tréner sezóny pre sezónu 1993–94. Prvé ocenenia tréner mesiaca získal tréner Manchestru United Alex Ferguson za úspechy v auguste 1993. Pre sezónu 1994–95 zaviedla Premier League ocenenie Hráč mesiaca, ktoré sa udeľuje v ten istý deň spoločne s ocenením tréner mesiaca.
Ferguson bol tréner mesiaca rekordných dvadsaťsedemkrát. Harry Redknapp toto ocenenie získal počas trénovania šiestich rôznych klubov v Premier League (West Ham United, Portsmouth, Southampton, opäť Portsmouth, Tottenham Hotspur a Queens Park Rangers).
Ocenenie v po sebe mesiacoch vyhralo 17 trénerov: Joe Kinnear, Kevin Keegan, Roy Evans, Alex Ferguson, Arsène Wenger, David O'Leary, Stuart Pearce, Paul Jewell, Rafael Benítez, Carlo Ancelotti, Manuel Pellegrini, Claudio Ranieri, Antonio Conte, Pep Guardiola, Jürgen Klopp, Mikel Arteta a Ange Postecoglou. 
Guardiola je jediným trénerom v histórii Premier League, ktorý vyhral toto ocenenie v štyroch po sebe nasledujúcich mesiacoch. Klopp je prvým manažérom, ktorý získal toto ocenenie päťkrát v jednej sezóne. 
Postecoglou je jediným trénerom, ktorý získal ocenenie v každom zo svojich prvých dvoch mesiacov v Premier League. Ocenenie bolo zdieľané pri jednej príležitosti, v marci 2002, keď tréner Liverpoolu Gérard Houllier bol ocenený ako tréner mesiaca spoločne s dočasným manažérom Philom Thompsonom, ktorý zastupoval, kým Houllier bol zo zdravotných dôvodov neprítomný.
Foliácia (geológia)

Foliácia v geológii je popisné (negenetické) označenie rovnobežných štruktúrnych plôch, ktoré prestupujú celou horninou (sú penetratívne). Zahŕňajú viacero typov nehomogenít spôsobených prednostnou orientáciou minerálov, väčšinou fylosilikátov.
Typy.
Týmto termínom môžu byť opisované aj primárne foliované horniny ako sú ílovité bridlice, preto sa obyčajne označuje ako bridličnatosť (). Ich foliácia vznikla po usadení alebo zväčša pri diagenéze (najviac vo fácii zelených bridlíc).
Sekundárna foliácia, väčšinou označovaná ako kliváž, vzniká pri metamorfóze (tzv. S-tektonity). Najčastejšie sa vyskytuje v regionálne premenených horninách ako sú fylity, svory, je bežná v orogénnych pásmach. Metamorfná foliácia sa vzťahuje na hrubozrnnejšie horniny, kde sú minerály viditeľné voľným okom.
Skupina kozmonautov Akadémie vied

Skupina kozmonautov Akadémie vied ZSSR vznikla roku 1967 s predpokladom účasti vedcov v letoch na Mesiac. Už v lete 1968 boli vedci z lunárneho programu vyradení a skupina sa postupne rozišla. Začiatkom 80. rokov získala Akadémia vied opäť vlastných kozmonautov, ale zostaviť plnohodnotný oddiel sa nepodarilo. Žiadny kozmonaut skupiny nebol zaradený do hlavnej či záložnej posádky.
História.
O vlastných kozmonautoch sa v Akadémii vied diskutovalo od roku 1963. Počas roka 1965 bol pripravený štatút, spôsob výberu a výcviku členov oddielu. Začiatkom roku 1966 sa organizácia výberu ujal Georgij Katys, ktorý absolvoval kozmický výcvik v programe Voschod. 31. októbra 1966 absolvovali štyria kandidáti - Valentin Jeršov, Rudolf Guljajev, Ordinard Kolomijcev a Mars Fatkullin - medzirezortnú lekársku komisiu a od 22. mája 1967 ako členovia skupiny kozmonautov AV začali prípravu v CPK, od mája 1968 vrátane Katysa, vymenovaného za ich vedúceho. Pričom sa počítalo s účasťou v mesačnom programe. Všeobecnú prípravu ukončili v lete 1968, ale súčasne bola účasť vedcov v lunárnom programe zrušená. Pomalý rozvoj orbitálnych staníc nádej na lety nedával, a tak sa skupina do roku 1974 postupne rozišla.
Ešte v roku 1968 začala príprava ďalšieho náboru. V roku 1970 súhlas Hlavnej lekárskej komisie na výcvik získali oceánograf Zyjatdin Kajumovič Abuzjarov, fyzik Gurgen Abelovič Ivanjan a geológ Genre Semionovič Štejnberg. Prví dvaja si ešte niekoľko rokov udržiavali lekársky súhlas, ale výcvik nezačali a do skupiny začlenení neboli.
Ďalším kozmonautom AV sa stala až roku 1980 Irina Latyševová, pripravovala sa s kozmonautmi NPO Energija, ale na lety sa nedostala, skupinu opustila roku 1993. V 80. rokoch získali súhlas lekárov na výcvik Arkadij Ivanovič Melua (17. apríla 1985) a Anatolij Jurievič Murašov (24. marca 1989), ale výcvik nezačali a zostali u svojej doterajšej práce.
V druhej polovici 80. rokov boli na záver kariéry z oddielu NPO Energija do Akadémie vied preložení Georgij Grečko (v Akadémii vied od júla 1986 do marca 1992) a Valentin Lebedev (v Akadémii vied od novembra 1989 do februára 1993).
Roku 1993 bolo rozhodnuté o znovuvytvorení oddielu teraz už Ruskej akadémie vied. Ako budúci vedúci oddielu bol v septembri 1993 z CPK do Akadémie vied prevedený Anatolij Arcebarskij. Jeho snaha o organizáciu oddielu bola neúspešná. Tak sa v lete 1994 vrátil do armády a začal štúdium na Akadémii generálneho štábu.
V marci 1995 bol z oddielu IMBP preložený Jurij Stepanov, snažil sa o zaradenie do niektorej z posádok na Mir, až kým roku 2002 nestratil súhlas lekárov na kozmické lety. Od tej doby zostáva kozmonautom Ruskej akadémie vied čisto formálne.
Majstrovstvá Európy v hádzanej do 18 rokov 2010

Majstrovstvá Európy v hádzanej do 18 rokov 2010 sa konali 12. až 22. augusta 2010 v Čiernej Hore. Slovenská reprezentácia vypadla už v základnej skupine a celkovo skončila na poslednom, 16. mieste.
František Lexa

František Lexa (* 5. apríl 1876, Pardubice – † 13. február 1960, Praha) bol český egyptológ a filológ, zakladateľ československej a českej egyptológie. Pôsobil ako profesor egyptológie na Karlovej univerzite v Prahe a významnou mierou prispel k založeniu Československého egyptologického ústavu.
Život.
Narodil sa v rodine právnika v Pardubiciach. V 80. rokoch 19. storočia sa rodina presťahovala do Prahy, kde už navštevoval gymnázium. Medzi jeho učiteľov patril Alois Jirásek, ktorý ho učil zemepis a dejepis. Po gymnáziu navštevoval Filozofickú fakultu Karlo-Ferdinandovej univerzity (dobový názov Karlovej univerzity). Medzi jeho spolužiakmi bol Tomáš Masaryk a Zdeněk Nejedlý.
Po dokončení vysokoškolských štúdií učil chvíľu stredoškolskú matematiku a fyziku na malostranskom gymnáziu a na C. K. Vyššom gymnáziu v Hradci Králové, jeho záujmy však smerovali k filozofii a psychológii. Odtiaľ sa dostal k štúdiu staroegyptského písma. V roku 1905 sa začal učiť starú egyptčinu a preložil jednu kapitolu "Knihy mŕtvych". Tento preklad sa náhodou dostal do rúk profesorovi orientalistiky Rudolfovi Dvořákovi a ten Lexu odporučil na štúdium egyptčiny k profesorovi Adolfovi Ermanovi do Berlína.
Po roku štúdia v Berlíne sa Lexa presunul na niekoľko mesiacov do Štrasburgu, kde študoval démotčinu. Tu sa rozhodol vydať vlastnú démotickú gramatiku. Po návrate do Prahy opäť vyučoval na gymnáziu, zároveň však pracoval na svojej habilitačnej práci s názvom "O poměru ducha, duše a těla u Egypťanů Staré říše", ktorú zverejnil po prvej svetovej vojne.
Po vzniku Československa bol na Karlovej univerzite záujem o orientalistiku a tak tu Lexa bezplatne prednášal od roku 1919 egyptológiu. V roku 1927 získal na univerzite platené miesto mimoriadneho profesora. Počas tohto obdobia uverejnil niekoľko prác, o ktoré bol veľký záujem, čo bolo podnetom k vytvoreniu Egyptského seminára na Karlovej univerzite. Jeho jediným riadnym profesorom sa stal František Lexa. V školskom roku 1934/35 bol zvolený za dekana Karlovej univerzity. Jeho žiakom z tohto obdobia bol aj Jaroslav Černý, neskorší vynikajúci český egyptológ a znalec hieratického písma.
V 50. rokoch 20. storočia vnukol Lexovi jeho žiak Zbyněk Žába myšlienku založiť Československý egyptologický ústav so sídlom v Prahe a Káhire. A pretože mal Lexa dobré známosti v politických kruhoch, podarilo sa ústav roku 1958 založiť a dostať poverenie viesť ho. Po jeho smrti vedenie ústavu prevzal Zbyněk Žába.
František Lexa zomrel v roku 1960 v Prahe a je pochovaný na Olšanskom cintoríne.
Dorota Rabczewska

Dorota Aqualiteja Rabczewska "Doda" (* 15. február 1984, Ciechanów) je poľská popová a rocková speváčka.
Stanca

Stanca () je forma básne, ktorá vznikla v 13. storočí v talianskej trubadúrskej poézii. Má jednu slohu s ôsmimi veršami, ktoré sa rýmujú podľa vzoru: ab-ab-ab-cc. Rytmicky je verš utvorený z päťstopého jambu a desiatich slabík.
Stanca talianska.
Talianska literatúra rozoznáva stancu - ottavu rimu sicílsku a toskánsku. 
Oba druhy používajú desaťslabičný verš v päťstopovom jambe.
Stanca francúzska.
Francúzska poézia inkorporovala taliansku stanzu do novovznikajúcej renesančnej poetiky. Stancu písali v tvare od štvorveršovej slohy až po štrnásťveršovú. Rým zostal striedavý. Pri štrnásťveršovej obvykle posledné dva verše mali zhodný rým. Výnimkou je nóna s deviatimi veršami. Prvý, kto použil stancu je Jean de Lingendes v poéme "Premeny pastierky Iris" uverejnenej v antológii roku 1605.
Skupina kozmonautov GKNII VVS V. P. Čkalova

Skupina kozmonautov GKNII VVS V. P. Čkalova (Štátneho vedecko-testovacieho inštitútu vojenského letectva V. P. Čkalova, ) v Achtubinsku bola tvorená vojenskými testovacími pilotmi inštitútu. Predurčení boli na pilotovanie sovietskeho raketoplánu Buran. Skupina sa začala vytvárať od roku 1978, formálne bola založená v auguste 1987, existovala do roku 1996.
Zo šestnástich letcov inštitútu vybraných ku kozmickým letom sa ich nakoniec do vesmíru dostalo päť - štyria v lodiach Sojuz po preložení do oddielu Centra prípravy kozmonautov vo Hviezdnom mestečku. Piaty Leonid Kadeňuk sa po získaní ukrajinského občianstva zúčastnil v rámci ukrajinsko-americkej dohody misie STS-87.
História skupiny.
V decembri 1978 dostalo od Štátnej medzirezortnej komisie súhlas na kosmonautický výcvik šesť skúšobných letcov inštitútu - Ivan Ivanovič Bačurin, Alexej Sergejevič Borodaj, Vladimir Jemeljanovič Mosolov, Nail Šaripovič Sattarov, Anatolij Michajlovič Sokovich a Viktor Martynovič Čirkin. V januári 1979 zahájili všeobecnú kozmickú prípravu formou krátkodobých stáží v Centre prípravy kozmonautov vo Hviezdnom mestečku, ukončili ju v novembri 1980. V máji 1980 bol vyradený Sattarov za neuposlúchnutie rozkazu pri lete. Kvalifikácia skúšobný kozmonaut bola zvyšnej pätici priznaná 12. februára 1982.
Roku 1985 prebehol druhý nábor medzi vojenskými skúšobnými letcami, vybraní Anatolij Pavlovič Arcebarskij, Viktor Michajlovič Afanasiev a Gennadij Michajlovič Manakov od novembra 1985 do mája 1987 absolvovali všeobecnú prípravu, po štátnych skúškach získali kvalifikáciu skúšobný kozmonaut. Vzhľadom k prieťahom programu Buran boli v januári 1988 zaradení do oddielu CPK.
K 7. augustu 1987 bola rozkazom ministra obrany založená päťčlenná skupina kozmonautov GKNII VVS V. P. Čkalova, z kozmonautov do nej boli začlenení, ale iba Bačurin a Borodaj. V rokoch 1987 - 1988 posádka Bačurin, Borodaj absolvovala šesť skúšobných letov v atmosfére s analógom Buranu. V októbri 1988 skupinu doplnil Leonid Kadeňuk, bývalý kozmonaut CPK.
V rokoch 1989 - 1990 prebehol v inštitúte tretí nábor, v dvoch etapách boli vybraní Alexandr Nikolajevič Jabloncev, Valerij Ivanovič Tokarev, Anatolij Borisovič Polonskij, Valerij Jevgenjevič Maximenko, Alexander Sergejevič Pučkov a Nikolaj Alexejevič Puščenko. Všeobecnú kozmickú prípravou absolvovali od mája 1989 do apríla 1991. Do skupiny boli začlenení postupne, najskôr v apríli 1992 Jabloncev a Pučkov (tým po piatich rokoch od založenia skupiny bol dosiahnutý plánovaný stav piatich kozmonautov), v januári 1993 Tokarev (náhradou za Bačurina) a vo februári 1995 Puščenko (miesto Borodaja).
V polovici 90. rokov už bolo jasné, že program Buran, zastavený v roku 1992, nebude obnovený. Vo februári 1996 odišiel Kadeňuk na Ukrajinu a v septembri 1996 bola skupina zrušená.
Skupina kozmonautov CKBM

Skupina kozmonautov CKBM vznikla roku 1972 v Čelomejovej Centrálnej konštrukčnej kancelárii strojárstva (CKBM) v Reutove. Vedenie podniku počítalo s letmi svojich zamestnancov na orbitálnu stanicu Almaz v kozmickej lodi TKS. Vývoj lode TKS sa preťahoval, preto k Almazom, vypusteným ako Saľut 2, Saľut 3 a Saľut 5, lietali upravené Sojuzy. Program TKS bol nakoniec v roku 1981 z finančných dôvodov zrušený, skupina však existovala až do apríla 1987. Nikto z jej členov sa do vesmíru nedostal.
História skupiny.
Zostavovanie skupiny kozmonautov CKBM (od 1983 NPO Mašinostrojenija) začalo v roku 1967, prihlásilo sa viac ako 300 inžinierov. Vybraní kandidáti z radov inžinierov spoločnosti prešli previerkou zdravotného stavu v Inštitúte lekársko-biologických problémov, súhlas Medzirezortnej lekárskej komisie (GMK) na výcvik dostali 20. mája 1968 Oleg Nikolajevič Beřkovič (do 1969) a Leonard Dmitrijevič Smiričevskij (do 1971), 16. októbra 1968 Viktor Nikolajevič Jeremič (do 1971), Valerij Grigorievič Makrušin a Eduard Dmitrijevič Suchanov. V lete 1970 bola na lekárske testy vyslaná druhá skupina kandidátov. 25. februára 1971 súhlas GMK na výcvik dostali Alexej Anatolievič Grečanik s Dmitrijom Andrejevičom Jujukovom. Po získaní súhlasu lekárov boli kandidáti zaradení do špeciálnej skupiny skúšobných inžinierov. Jej členovia absolvovali fyzickú, parašutistickú a potápačskú prípravu, tréning v stave beztiaže. Spolupracovali pri skúškach a vývoji stanice Almaz a lode TKS.
Z členov špeciálnej skupiny získal kvalifikáciu skúšobného kozmonauta () 22. marca 1972 Valerij Makrušin a 27. marca 1973 Dmitrij Jujukov. 26. júla 1973 získal súhlas GMK a bol zaradený medzi skúšobných inžinierov Valerij Alexandrovič Romanov.
Roku 1975 generálny konštruktér Vladimir Čelomej rozhodol o rozšírení počtu kozmonautov na šesť ľudí. Skupina bola rozšírená predovšetkým o inžinierov z pobočky v Filách. 31. augusta 1977 tak získal súhlas GMK na výcvik Vladimír Mkrtyčovič Gevorkian a 1. novembra 1977 Valerij Alexandrovič Chatulev. V decembri 1978 získali kvalifikáciu skúšobný kozmonaut Grečanik, Romanov, Gevorkian a Chatujev.
Valerij Makrušin, Valerij Romanov a Dmitrij Jujukov boli v decembri 1978 určení do posádok lodí TKS. Ale onedlho (roku 1981) bol celý program letov lodí TKS zrušený.
Medzitým od roku 1978 prebiehalo ďalšie kolo rozširovania skupiny. Súhlas GMK na výcvik a zaradenie medzi skúšobných inžinierov získali postupne Anatolij Merkurjevič Čech (do 1982) v júli 1979, Boris Nikolajevič Morozov 31. októbra 1979, Sergej Vladimirovič Čelomej (do 1983, syn Vladimira Čelomeja) a Sergej Andrejevič Čučin 14. apríla 1981, Sergej Erislavovič Kondratiev a Lev Nikolajevič Tararin roku 1981. Vzhľadom na ukončenie programu TKS sa nikto z tejto šestice kozmonautom nestal.
Skupina bola zrušená príkazom ministra všeobecného strojárstva č.138 z 8. apríla 1987.
James Bagian

James Philip Bagian (22. február 1952, Philadelphia, Pensylvánia, USA) je americký lekár a astronaut, ktorý absolvoval v raketopláne dva lety do vesmíru. V NASA bol od 7. júla 1980 do augusta 1995 a stal sa 214. človekom letiacim do vesmíru. Vo vesmíre strávil niečo viac ako 14 dní.
Životopis.
Vysokoškolské vzdelanie získal na univerzitách Drexel a Thomas Jefferson a v roku 1977 tak získal titul doktora medicíny. V roku 1976 nastúpil do služieb armády Spojených štátov, kde absolvoval leteckú školu USAF Flight Surgeons School v San Antoniu. Oženil sa. V roku 1978 nastúpil do NASA v Houstone, potom bol 2 roky na univerzite v Pensylvánii. V roku 1980 sa do Houstonu k NASA vrátil a absolvoval tu výcvik astronautov. V rokoch 1981 až 1995 bol vedený v NASA ako astronaut.
Lety do kozmu.
V roku 1989 absolvoval päťdňový let STS-29 (registrovaný v COSPAR ako 1989-021A). Letel ako letový špecialista spolu s ďalšími štyrmi astronautmi v raketopláne Discovery, ich misia začala štartom na Myse Canaveral (USA, štát Florida) a skončila úspešne pristátím na základni Edwards v Kalifornii, ležiacej v Mohavskej púšti).
O dva roky neskôr absolvoval deväťdňový let STS-40 (1991-040A). Posádka bola sedemčlenná, leteli v raketopláne Columbia, štart aj pristátie boli na rovnakých základniach, ako predchádzajúci let.
Po letoch.
V období rokov 1994 - 1995 bol lekárom - výskumníkom vo William Beaumont Hospital, Royal Oak. Potom nastúpil do Environmental Protection Agency, National Vehicle and Fuel Emissions Lab. v Ann Arbor.
Abraham de Moivre

Abraham de Moivre (* 26. máj 1667, Vitry-le-François, Marne, Francúzsko - † 27. november 1754, Londýn, Anglicko, Spojené kráľovstvo) bol francúzsky matematik. Je známy predovšetkým vďaka de Moivrovej vete, ktorá hovorí o umocňovaní komplexných čísel v goniometrickom tvare. Pracoval tiež v teórii pravdepodobnosti, zaoberal sa najmä normálnym rozdelením. Ako prvý objavil uzavretý tvar pre Fibonacciho čísla. Je tiež objaviteľom princípu zapojenia a vypojenia.
Abraham de Moivre bol pôvodom Francúz, ale ako hugenot bol nútený emigrovať do Anglicka.
Michael Foale

Colin Michael Foale (* 6. január 1957, Louth, Spojené kráľovstvo) je britsko-americký fyzik a od augusta 1987 astronaut NASA. Má za sebou šesť kozmických letov vrátane päťmesačného pobytu na orbitálnej stanici Mir a polročnej misie na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS). Celkom strávil vo vesmíre 373 dní, 18 hodín 23 minút.
Život.
Mladosť.
Narodil sa v meste Louth vo východnom Anglicku, jeho matka bola Američanka, preto má dvojité občianstvo. Detstvo a mladosť prežil v anglickej Cambridgi. Po ukončení strednej školy (roku 1975) študoval fyziku na University of Cambridge, roku 1982 získal titul bakalára, roku 1987 titul doktora (Ph.D.) v oblasti astrofyziky. Roku 1982 sa presťahoval do texaského Houstonu, kde pracoval v spoločnosti McDonnell Douglas na problémoch navigácie raketoplánov, o rok neskôr prešiel do Johnsonovho vesmírneho strediska NASA.
Astronaut.
Zúčastnil sa 10. náboru astronautov NASA v rokoch 1983 - 1984, ale neúspešne. Na druhý pokus, v 12. nábore už uspel a 17. augusta 1987 bol začlenený do oddielu astronautov NASA. Po ročnom kurze všeobecnej vesmírnej prípravy získal kvalifikáciu letový špecialista.
Bol zaradený do posádky letu STS-45. Do vesmíru odštartoval na palube raketoplánu Atlantis 24. marca 1992. Raketoplán pristál po 8 dňoch, 22 hodinách a 10 minútach letu 2. apríla 1992.
V dňoch 8. - 17. apríla 1993 sa zdržiaval vo vesmíre druhýkrát. Misia STS-56 raketoplánu Discovery trvala 9 dní, 6 hodín a 9 minút.
Tretíkrát vzlietol do vesmíru opäť na palube raketoplánu Discovery počas letu STS-63 v dňoch 3. až 11. februára 1995. Raketoplán sa stretol so stanicou Mir, priblížil sa na 11,3 metrov. Počas letu Foale vystúpil do vesmíru na 4 hodiny a 39 minút.
Od roku 1995 boli do základných posádok Miru nominovaní aj americkí astronauti. Roku 1997 sa k nim zaradil aj Foale. Dňa 15. mája 1997 odštartoval v raketopláne Atlantis (let STS-84), od 17. mája už žil na Mire. Na Zem ho priviezol raketoplán Atlantis pri nasledujúcej misii STS-86. Foale strávil pri tomto lete vo vesmíre do pristátia 6. októbra 1987 144 dní, 13 hodín a 49 minút.
V dňoch 20. až 28. decembra 1999 sa zúčastnil servisného letu Discovery k Hubblovmu teleskopu. Počas misie STS-103 Foale vystúpil do vesmíru na 8 hodín a 10 minút.
V marci 2001 bol vymenovaný za veliteľa hlavnej posádky Expedície 8 na ISS. Po havárii Columbie bol súčasne vymenovaný za veliteľa zálohy pre Expedíciu 7.
Šiestykrát vzlietol do vesmíru 18. októbra 2003 v ruskom Sojuze TMA-3. Na ISS pracoval spoločne s Alexandrom Kalerim. Počas pobytu na ISS raz vystúpil do vesmíru na necelé štyri hodiny. Dvojica Foale, Kaleri pristála 30. apríla 2004 po 194 dňoch, 18 hodinách a 33 minútach letu.
V novembri 2004 postúpil z postu zástupcu riaditeľa Johnsonovho vesmírneho strediska pre technické otázky na miesto zástupcu riaditeľa NASA pre vedecké programy. Námestníkom riaditeľa NASA bol do apríla 2006.
Michael Foale je ženatý, má dve deti.
Gregory Chamitoff

Gregory Errol Chamitoff (* 6. august 1962, Montreal, Quebec, Kanada) je americký astronaut narodený v Kanade, ktorý slúžil v roku 2008 na Medzinárodnej vesmírnej stanici ISS. Bol 479. človekom vo vesmíre, strávil v ňom 198 dní.
Životopis.
Stredoškolské vzdelanie získal v San José (Kalifornia) na Blackford High School. V Kalifornii pokračoval v štúdiách elektrotechniky na California Polytechnic State University, ktorú ukončil v roku 1984. Potom nasledovalo ročné štúdium letectva na California Institute of Technology a v roku 1985 začal študovať na Massachusetts Institute of Technology. Tu v roku 1992 získal doktorát v odbore astronautiky.
Získal zamestnanie u leteckej kontroly United Space Alliance v Houstone, odkiaľ v roku 1998 prešiel do výcvikového strediska astronautov NASA v Houstone. Po dvojročnej príprave bol zaradený do jednotky astronautov. Je ženatý, jeho manželka je Chantal rodená Cavinessová.
Lety do vesmíru.
Bol členom sedemčlennej posádky raketoplánu Discovery na misii STS-124 (katalogizovaná v COSPAR pod číslom 2008-027A), ktorá z Floridy odštartovala 31. mája 2008. Členmi posádky okrem neho boli Mark Kelly, Kenneth Ham, Karen Wybergová, Ronald Garan, Michael Fossum a Japonec Akihiko Hošide. Na stanici ISS sa stal členom Expedície 17, keď vystriedal Garretta Reismana a zostal tu päť mesiacov. Discovery s ostatnými astronautmi pristál na Zemi 14. júna 2008.
V Expedícii 17 slúžil spolu so Sergejom Volkovom a Olegom Kononenkom, ktorí boli na stanici už pred jeho príletom a odleteli z nej v októbri 2008 v Sojuze TM-18. Boli vystriedaní inou posádkou a zostávajúci Chamitoff sa tak stal členom Expedície 18.
Späť za Zemi pristál s ostatnými v raketopláne STS-126 v Kalifornii na Edwards Air Force Base 29. novembra 2008 večer miestneho času, za sebou mal 183 dní strávených na orbite Zeme. Expedícia 18 pokračovala v práci na Medzinárodnej vesmírnej stanici po jeho odlete s inou posádkou.
Druhý let absolvoval na palube raketoplánu Endeavour v misii STS-134.
Zaujímavosti.
Gregory zohral z paluby stanice dve médiami sledované šachové partie s riadiacimi strediskami NASA, ktorým pomáhali študenti. Šach si sám vopred upravil.
Zdroj.
Brno-Žabovřesky

Brno-Žabovřesky je mestská časť štatutárneho mesta Brna. Pod názvom Žabovřesky tiež katastrálne územie a do 16. apríla 1919 samostatná obec.
Mestská časť leži na ľavom brehu Svratky severozápadne od historického jadra Brna. Má rozlohu 434,87 ha, je tu evidovaných 118 ulíc a 4 022 adries.
Brno-Žebětín

Brno-Žebětín je mestská časť štatutárneho mesta Brna. Pod názvom Žebětín tiež katastrálne územie a do 26. novembra 1971 samostatná obec.
Mestská časť leží západne od centra mesta v blízkosti Masarykovho okruhu. Má rozlohu 1 359,99 ha, je tu evidovaných 43 ulíc a 1 430 adries.
Žebětín

Žebětín môže byť:
Hráč mesiaca FA Premier League

Hráč mesiaca Premier League sa udeľuje raz za mesiac počas sezóny FA Premier League. Toto ocenenie sa udeľuje spolu s ocenením pre Trénera mesiaca FA Premier League každý prvý alebo druhý piatok nasledujúceho mesiaca. Toto ocenenie bolo nazvané Carling Premiership hráč mesiaca (1994–2001) a potom Barclaycard Premiership hráč mesiaca (2001–2004), a teraz je známy ako Barclays hráč mesiaca. 
Prvýkrát bola udelená v sezóne 1994/1995, rok potom ako si anglická liga zmenila názov a sponzora. Prvým víťazom tohto ocenenia sa v auguste 1994 stal nemecký hráč Jürgen Klinsmann z Tottenhamu Hotspur.
Steven Gerrard a Wayne Rooney získali toto ocenenie rekordných päťkrát. Ashley Young vyhral toto ocenenie trikrát v jednom kalendárnom roku. Robbie Keane vyhral toto ocenenie s tromi rôznymi klubmi (Coventry City, Leeds United a Tottenham Hotspur). Posledným ocenením hráčom je Peter Odemwingie z West Bromwich Albion. 
Viacnásobní víťazi.
  *   Aktívni hráči v Premier League.
1. slovenská národná hokejová liga 1985/1986

1. slovenská národná hokejová liga 1985/1986 bola dvadsaťtreťou sezónou samostatnej nižšej slovenskej hokejovej súťaže. Hrala sa ako samostatná súťaž. Víťazom sa stalo družstvo VTJ Michalovce, ktoré skončilo na konečnom 1. mieste v základnej časti, ale v kvalifikácii si postup do najvyššej súťaže nevybojovalo. Vypadlo družstvo ZVL Žilina. Nováčikom pre nasledujúcu sezónu sa stalo družstvo Slávia Ekonóm Bratislava.
1. slovenská národná hokejová liga 1986/1987

1. slovenská národná hokejová liga 1986/1987 bola dvadsaťštvrtou sezónou samostatnej nižšej slovenskej hokejovej súťaže. Hrala sa ako samostatná súťaž. Víťazom sa stalo družstvo Plastika Nitra, ktoré skončilo na konečnom 1. mieste v základnej časti, ale v kvalifikácii si postup do najvyššej súťaže nevybojovalo. Vypadlo družstvo Slávia Ekonóm Bratislava. Nováčikom pre nasledujúcu sezónu sa stalo družstvo Gumárne 1. mája Púchov.
TERRIERS

Tomographic Experiment using Radiative Recombinative Ionospheric EUV and Radio Sources, skrátene TERRIERS bola americká študentská družica prevádzkovaná Bostonskou univerzitou. Hlavným cieľom misie bolo demonštrovať možnosti sledovania termosféry a ionosféry pomocou tomografie a emisií fotónov v oblasti extrémneho ultrafialového žiarenia. Družica bola vynesená 18. mája 1999 raketou Pegasus XL. Po dosiahnutí obežnej dráhy však zlyhal systém orientácie a družica nebola schopná nasmerovať svoj jediný slnečný panel na Slnko. Po niekoľkých neúspešných pokusoch o zorientovanie boli palubné batérie vybité a spojenie bolo prerušené.
Opis.
TERRIERS bola rotáciou stabilizovaná družica určená na štúdium ionosféry. Bola vybavená jedným panelom slnečných batérií dodávajúcim priemerne 31 wattov elektrickej energie a dobíjajúcimi NiCd akumulátorovými batériami s kapacitou 4,8 Ah. Telekomunikačný systém pracoval v pásme S (rýchlosť prenosu na satelit 4 kbit/s, z družice 32 kbit/s). Na palube boli nasledujúce vedecké prístroje:
Stabilizačný systém využíval magnetické cievky k zmene osi rotácie. Ako polohové snímače slúžili detektory Slnka a magnetometre. Pozemná stanica a riadiace stredisko sa nachádzalo v areáli Bostonskej univerzity. Predpokladaná aktívna životnosť bola 1 rok. Družica sa pohybuje po slnečnej synchrónnej dráhe s preletom nad rovníkom o 08:40 miestneho času.
Nathalia Lemelová

Nathalia Lemelová (* 24. august 1826, Brest – † 1921, Ivry-sur-Seine) bola francúzska militantná anarchofeministka, účastníčka Parížskej komúny.
Život.
Narodená ako Duvalová, v dvanástich začala pracovať v kníhkupectve. V roku 1845 sa vydala za Jérôme Lemela, s ktorým mala tri deti. V Quimpere vlastnili spoločné kníhkupectvo, ktoré zbankrotovalo v roku 1861, následne sa presťahovali do Paríža. Tam sa z nej stala anarchistická aktivistka. Roku 1864 sa tam konal veľký štrajk kníhkupectiev, ktorého sa zúčastnila. V roku 1865 vstúpila do Prvej internacionály. Pri ďalšom štrajku bola členkou štrajkovej komisie, a tiež bola zvolená medzi vedúcich členov miestnych odborov, čo bolo v tých časoch pre ženu veľmi neobvyklé. Bola veľkou odporkyňou Napoleona III. V roku 1868, kvôli manželovmu alkoholizmu, opustila svoju rodinu a domov, vďaka čomu sa mohla plne venovať revolučnému aktivizmu. Zamestnala sa ako kuchárka v reštaurácii.
Od 18. marca 1871, po vzniku Parížskej komúny, bola aktívna v ženských kluboch, kde mala často plamenné prejavy. Spolu s Elizabeth Dmitrieffovou založila "Union des femmes" (Ženské odbory). Po útoku Versaillských jednotiek na komúnu bojovala na barikádach a zároveň sa starala o ranených. Po porážke komúny bola deportovaná do Novej Kaledónie, kde sa spoznala s ďalšou významnou anarchistkou, Louise Michelovou. Obidve sa po amnestii z roku 1880 vrátili do Paríža, kde pokračovala v boji žien za ich práva.
Zomrela v roku 1921 v nemocnici v Ivry-sur-Seine.
Vodné lietadlo

Vodné lietadlo (iné názvy: hydroplán, hydroavión) je lietadlo uspôsobené na pristávanie a štartovanie na vodnej hladine.
Konštrukcia.
Býva vybavené buď 2 veľkými plavákmi, ktoré držia lietadlo na hladine – plavákové lietadlá. Iné konštrukcie sa opierajú o jeden veľký plavák pod trupom a menšie pomocné na koncoch krídel (napr. Vought OS2U Kingfisher). Inou modifikáciou je zvlášť uspôsobený trup, podobný trupu lode, ktoré tiež ptrebujú stabilizačné plaváky pod krídlami. Takéto stroje sa nazývajú lietajúce člny (napr. Consolidated PBY Catalina).
Plaváky majú obvylke na zadnej strane výrazný stupeň, ktorý ulahčuje odpútanie lietadla od vodnej hladiny pri štarte. V prípade, že je hydroplán uspôsobený aj na pristávanie na suchej zemi, hovorí sa takémuto typu lietadla aj obojživelné lietadlo alebo amfibické lietadlo (amfíbia).
Dejiny.
Prvé lietadlo schopné štartu a pristátia na vodnej hladine zostrojil v roku 1905 Francúz Gabriel Voisin. Prvý let takéhoto lietadla sa uskutočnil v roku 1910. Išlo o stroj Le Canard iného Francúza Henriho Fabrea. V decembri 1912 francúzsky priemyselník Jascques Schneider vyhlásil prvú súťaž vodných lietadiel, ktorá sa neskôr stala známa ako Schneiderov pohár. Čoskoro sa stala najznámejšou leteckou súťažou na svete. Nové konštrukcie pretekárskych vodných lietadiel významne ovplyvnili ďalšie smerovanie konštrukcie hydroplánov.
Lietadlá tohto typu sa zvykli v medzivojnové obdobie používať na dlhé zaoceánske lety. Ich výhodou bolo, že nepotrebovali dlhé vzletové a pristávacie dráhy na pevnine. Používali sa tiež na vojenské účely, sprvu ako prieskumné, neskôr aj ako torpédové a záchranné lietadlá.
Dnes sa používajú hlavne na špeciálne účely (hasiace a záchranné lietadlá) alebo ako menšie dopravné lietadlá, hlavne v oblastiach s vhodnými vodnými plochami.
Submillimeter Wave Astronomy Satellite

SWAS ( Submillimeter Wave Astronomy Satellite) je astronomická družica, určená na štúdium medzihviezdnych oblakov. Postavila ju firma Ball Aerospace Systems Group v spolupráci so strediskom NASA Goddard Space Flight Center, ktoré ju tiež prevádzkuje.
Popis.
Družica je vybavená dvoma výklopnými a jedným pevným panelom slnečných batérií, dodávajúcich priemerne 270 wattov (v maxime 600 W) elektrickej energie a dobíjacími NiCD akumulátorovými batériami s kapacitou 21 Ah. Stabilizačný systém využíva 3 silové zotrvačníky a 3 magnetické aktuátory. Orientácia je zisťovaná tromi magnetometrami, troma meracími gyroskopmi, jedným digitálnym a šiestimi analógovými snímačmi Slnka, detektorom jasných objektov a presným hviezdnym snímačom (presnosť 38"). Riadiaci počítač 80386/80387 je vybavený polovodičovou pamäťou s kapacitou 88 Mbyte. Telemetrický systém pracuje v pásme S (2 GHz), prenosová rýchlosť zo Zeme na satelit je 2 kbit/s a v opačnom smere 1,8 Mbit/s.
Hlavným prístrojom je rádioteleskop typu Cassegrain, celým názvom "Submillimeter Wave Telescope", ktorý sa skladá zo:
Prístrojové vybavenie je riadené palubným počítačom s mikroprocesorom 80386. Namerané dáta sú ukladané do palubnej pamäte a raz alebo dvakrát denne prehrávané na Zem. Ako hlavné pozemné riadiace stredisko slúžia mobilná stanica TOTS ("Transportable Orbital Tracking Station"), umiestnená v "Poker Flats" v Arkansase v USA.
Družica mala za úlohu:
Okrem bežných úloh, na ktoré bol navrhnutý, sa teleskop podieľal aj na monitorovaní dopadu sondy Lunar Prospector na povrch Mesiaca v roku 1999. Vedecká činnosť bola ukončená 21. júla 2004, ale v júni 2005 bol teleskop na tri mesiace oživený, aby sledoval následky kolízie telesa sondy Deep Impact s kométou 9P/Tempel.
Transition Region and Coronal Explorer

TRACE (Transition Region and Coronal Explorer) je vesmírny teleskop americkej agentúry NASA, zameraný na štúdium slnečnej fotosféry, koróny a koronálnych slučiek. Štart sa konal 2. apríla 1998 na kalifornskej základni Vandenberg. Družica bola vynesená raketou Pegasus XL a umiestnená na polárnu obežnú dráhu so sklonom 97,8°, výškou apogeom približne 640 km a dobou obehu 97 minút. Postavilo ju stredisko NASA Goddard Space Flight Center, hlavnými subdodávateľmi boli firma Lockheed Martin, Stanford Lockheed Institute for Scientific Research, Stanford University a Smithsonian Astrophysical Observatory.
Popis.
TRACE je trojosovo stabilizovaná družica, vybavená štyrmi panelmi slnečných batérií s priemerným príkonom 85 wattov (maximálne 222 W), dobíjajúcimi akumulátorovú batériu s kapacitou 9 Ah. Nesie ďalekohľad typu Cassegrain s ohniskovou vzdialenosťou 8,66 m a priemerom hlavného zrkadla 0,3 m a sekundárneho s priemerom 60 mm pre pozorovanie slnečnej koróny, chromosféry a prechodovej oblasti medzi slnečným povrchom a extrémne horúcimi vrstvami atmosféry v oblasti extrémneho ultrafialového žiarenia (17-160 nm). Pripojená kamera má zorné pole s rozmermi 8,5'× 8,5' a rozlišovaciu schopnosť 1". Príkon slnečných batérií činí 200 W. Ako doplňujúci experiment nesie vzorku nových veľmi výkonných fotovoltaických článkov. Telemetrický systém pracuje v pásme S, má výkon výkon 2 W a prenosová rýchlosť je 2,25 Mbit/s. Palubná polovodičová záznamová jednotka má kapacitu 300 MB. Orientačný a stabilizačný systém využíva pre zistenie orientácie jeden digitálny a šesť hrubých detektorov Slnka, tri inerciálne meracie gyroskopy a trojosí magnetometer. Ako výkonné prvky potom slúžia tri magnetické cievky a štyri silové zotrvačníky.
Student Nitric Oxide Explorer

SNOE (Student Nitric Oxide Explorer) bola študentská vedecká družica, postavená a prevádzkovaná University of Colorado s pomocou organizácie NASA. Štart sa konal 26. februára 1998 pomocou zo vzduchu odpaľovanej rakety Pegasus XL. Vedecká činnosť bola ukončená v septembri 2000. Do atmosféry vstúpila 1. decembra 2003.
Opis.
Družica mala tvar šesťbokého hranola s priemerom podstavy a výškou . Povrch bol pokrytý solárnymi panelmi s celkovým výkonom 37 wattov. Družica bola stabilizovaná rotáciou 5 otáčok za minútu a os rotácie bola kolmá k smeru letu.
Misia.
Družica bola určená predovšetkým na meranie koncentrácie oxidov dusíka v termosfére a zisťovanie jej závislosti na slnečnom mäkkom röntgenovom žiarení a na aurorálnej aktivite. Stredisko riadenia misie () bolo umiestnené v areáli "University of Colorado". Družica bola umiestnená na polárny obežnej dráhe synchrónna so Slnkom. Apogeum dráhy sa na začiatku misie nachádzalo nad povrchom Zeme, sklon dráhy bol 97,75° a doba obehu 99,8 minút. Posledné vedecké dáta boli získané 30. septembra 2000. Dráha družice sa postupne znižovala a 13. decembra 2003 vstúpila do atmosféry a zanikla.
Advanced Composition Explorer

Advanced Composition Explorer, skrátene ACE, je americká vedecká družica, určená na štúdium chemického a izotopového zloženia hmoty pochádzajúcej zo slnečnej koróny, medziplanetárneho, lokálneho medzihviezdneho a medzigalaktického prostredia. Obieha Libračný bod L1 sústavy Zem-Slnko. Pre udržanie tejto pozície má dostatok paliva až do roku 2024.
Opis.
Základná konštrukcia vychádza z výskumnej družice Charge Composition Explorer vypustenej v rámci programu Active Magnetospheric Particle Tracer Explorer (AMPTE). Skladá sa z dvoch osembokých hranolov s rozmermi 1,6 metra naprieč a 1 meter na výšku. O dodávku elektrickej energie sa starajú štyri kremíkové solárne panely s výkonom 464 wattov (440 W po piatich rokoch prevádzky). Vďaka povahe misie, keď je družica natočená k Slnku pod stále rovnakým uhlom, môžu byť solárne panely fixné a celá konštrukcia sa tým zjednodušila. Stabilizácia je zabezpečená rotáciou okolo pozdĺžnej osi rýchlosťou 5 otáčok za minútu. Pre dosiahnutie presnej dráhy a jej následné udržanie bola družica vybavené pohonným systémom s celkom desiatimi tryskami. Štyri trysky sú umiestnené v osi a riadia rýchlosť v osi rotácie. Ďalších šesť trysiek je umiestnených v radiálnej rovine a ich úlohou je korigovanie rýchlosti v tejto rovine a zároveň udržiavanie rotácie telesa družice. Ako palivo slúži hydrazín a motory pracujú na princípe pretlakovej dodávky pohonných látok (Raketový motor na kvapalné pohonné látky#Pretlakový cyklus), kedy ako zdroj tlaku tlaku v systéme slúži stlačený dusík. Pri štarte bolo na palube hydrazínu, čo podľa odhadov vystačí na udržanie pozície až do roku 2024. Prenos dát a riadiacich povelov je realizovaný prostredníctvom siete DSN. Družica je vybavená dvoma nezávislými komunikačnými systémami, pracujúcimi v pásme S a palubnou pamäťou s kapacitou dvoch Gb.
Prístrojové vybavenie.
Dáta z prístrojov EPAM, MAG, SIS a SWEPAM využíva aj organizácia NOAA pre predpovedanie vesmírneho počasia a monitorovanie anomálií v slnečnej aktivite.
ACE

ACE môže byť:
Israel Kirzner

Israel Meir Kirzner (Jisra'el Mayer Kirzner) (* 13. február 1930, Londýn, Spojené kráľovstvo) je americký ekonóm, jeden z hlavných predstaviteľov rakúskej ekonomickej školy.
Život.
Syn známeho rabína a talmudistu sa narodil v Londýne, študoval v Južnej Afrike, neskôr sa dostal do USA. V rokoch 1947 - 1949 navštevoval Univerzitu v Kapskom Meste, bakalársky titul (summa cum laude) získal na Brooklyn College v 1954, o rok neskôr MBA a v 1957 Ph.D. na New York University (študoval pod vedením Ludwiga von Misesa).
Kariéra.
Najväčšia časť Kirznerovej práce sa týka ekonómie znalostí, podnikania a etiky trhov. Je emeritným profesorom na New York University a vedúcim nástupcom myšlienok a metodológie Ludwiga von Misesa. V roku 2006 obdržal Cenu za výskum podnikania "za rozvoj ekonomickej teórie zdôrazňujúc dôležitosť podnikania pre ekonomický rast a fungovanie kapitalistického systému."
Sima (Maďarsko)

Sima je obec v Maďarsku v Boršodsko-abovsko-zemplínskej župe v Göncskom okrese.
Má rozlohu 488 ha a žije tu 23 obyvateľov .
Fast Auroral Snapshot Explorer

Fast Auroral Snapshot Explorer skrátene FAST bola vedecká družica určená na výskum procesov v plazme v okolí Zeme a vplyv procesov v nej prebiehajúcich na polárnu žiaru v zemskej atmosfére. Bola postavená v Goddardovom kozmickom stredisku ako súčasť programu Small Explorer (SMEX). Vypustená bola pomocou nosnej rakety Pegasus XL 21. augusta 1996. Vedecké dáta boli získavané až do 1. mája 2009 a družica naďalej slúži pre testovacie účely.
Opis.
Základné teleso družice je vyrobené z hliníka a má tvar osembokého hranolu. V pozdĺžnej osi vystupujú z oboch podstáv antény magnetometrov a v rovine rotácie sú antény meračov elektrických a magnetických polí. Všetky prístroje sú umiestnené na prístrojovej palube v rovine rotácie. Družica je stabilizovaná rotáciou 12 otáčok za minútu. Plášť družice je pokrytý solárnymi panelmi, ktoré sa skladajú z 8225 jednotlivých článkov a celkovo pokrývajú plochu . Články typu GaAs/Ge sú hrubé a navyše sú pokryté 60 milimetrov silnou vrstvou krycieho skla, ktoré ich chráni pred vysokými dávkami radiácie. Panely musia byť tiež odtienené, aby nimi produkované elektrické a magnetické polia neovplyvňovali palubné prístroje. Výkon panelov sa pohybuje od 60 do 130 wattov, podľa aktuálneho uhla dopadu slnečných lúčov. K uchovaniu energie je určená 9 Ah NiCd batéria. Na palube je veľmi rýchla veľkokapacitná polovodičové pamäť (kapacita 1 Gbit, rýchlosť záznamu 8 Mbit/s), umožňujúca štúdium veľmi rýchlych procesov.