Duchovný ale bez vyznania

„Duchovný, ale bez vyznania“ alebo „spirituálny, ale nenáboženský“ (angl. "spiritual but not religious – SNBR", "spiritual but not affiliated") je populárna fráza slúžiaca na sebaidentifikáciu životného postoja duchovnosti, ktorý má problém s organizovaným náboženstvom ako jediným alebo najcennejším prostriedkom na podporu duchovného rastu. Historicky sa slová "nábožný" a "duchovný/spirituálny" používali ako synonymum na opis všetkých rôznych aspektov konceptu náboženstva, no v súčasnom používaní sa duchovnosť často spája s vnútorným životom jednotlivca, s dôrazom na blaho "mysle-tela-ducha"; zatiaľ čo "náboženstvo" odkazuje na organizačné alebo spoločenské rozmery.
Pôvod a demografia.
Historicky boli slová "nábožný" a "spirituálny/duchovný" používané v rovnakom význame na popis všetkých rôznych aspektov konceptu náboženstva. Avšak náboženstvo je vedcami ako Russell McCutcheon veľmi napádaný termín; tí argumentujú, že termín "náboženstvo" je používaný ako spôsob pomenovania "podľa všetkého odlišnej oblasti rôznorodých predmetov ľudskej činnosti a produkcie". Religionisti sa ani nedokážu zhodnúť na jednej definícii pre náboženstvo a keďže sa s ňou spiritualita mnohými spôsobmi prekrýva, je rovnako ťažké dosiahnuť konsenzus čo sa týka aj jej definície.Podľa Lindy Mercandante je koncept náboženstva sociálny konštrukt, keďže v iných érach bolo náboženstvo, kultúra a dokonca národná identita často vzájomne neoddeliteľné. Čo sa týka spirituality, je to starý koncept s novým použitím. V minulosti to, čo dnes ľudia volajú spiritualita, bolo často nazývané zbožnosťou či pobožnosťou. Mercadante vidí náboženstvo ako komplexnú adaptívnu sieť mýtov, symbolov, rituálov a konceptov, ktoré súčasne vytvárajú vzorce pocitov, myslenia a konania a narušujú stabilné štruktúry zmyslu a účelu. Ak je chápané týmto spôsobom, náboženstvo ovplyvňuje nielen myšlienky a praktiky, ktoré sú zjavne náboženské, ale tiež zahŕňa široké spektrum kultúrnych fenoménov nie priamo s náboženstvom spojených. Mnoho ľudí používa spiritualitu v zmysle označenie svojho vnútorného prežívania viery a náboženstva, mysliac tým nevyhnutnú spoločenskú a/alebo organizačnú časť. Mercadante vidí spiritualitu a náboženstvo ako pozostávajúcu zo štyroch základných častí: viery, túžby, rituálov a behaviorálnych očakávaní, no v rámci spektra náboženských štúdií sa definície líšia.
Hoci tento špecifický výraz bol použitý v jednom vedeckom antropologickom článku už v roku 1960, SBNR ako hnutie v Amerike bolo prvý krát pomenované a vymedzené v roku 2000 Svenom Erlandsonom v jeho knihe "Spiritual but not Religious". Fenomén sa pravdepodobne objavil ako výsledok hnutia nového romantizmu, ktoré začalo v 60-tich rokoch 20. storočia. Vzťah medzi nimi bol vzdialene naznačený definíciou náboženskej skúsenosti Williama Jamesa. Romantické hnutia majú tendenciu sa odkláňať od tradičných náboženstiev a vo svojej podpore mystična, neortodoxie a exotiky sa podobajú spirituálnym hnutiam. Owen Thomas tiež tvrdí, že nejednoznačnosť a chýbanie štruktúry v romantických hnutiach je podobné ako v hnutiach spirituálnych.
Podľa štúdie Pew Research Center realizovanej v roku 2012 sa počet Američanov, ktorí sa nehlásia k žiadnemu náboženstvu zvýšil z 15% v roku 2007 na 20% v roku 2012, a toto číslo neustále rastie. Jedna pätina americkej verejnosti a tretina dospelých mladších ako 30 rokov sa nehlásia k žiadnemu náboženstvu ale identifikujú sa ako určitým spôsobom duchovní. Z týchto nábožensky nezaradených Američanov sa 37% označuje za spirituálnych ale nenáboženských, 68% hovorí, že verí v Boha a 58% cíti hlboké spojenie s planétou.
Rastúci laický i odborný záujem o "spiritualitu" ma podľa vedcov ako Kenneth Pargament príčinu v sociokultúrnych trendoch smerujúcich k deinštitucionalizácii, individualizmu a globalizácii.
Generačná výmena sa považuje za významný faktor rastu počtu nábožensky nezaradených jedincov. Našli sa významné rozdiely medzi tými, ktorí sa označujú ako mladší mileniáli (narodení v 1990 – 1994) a generáciou X (narodení v 1965 – 1980), kedy v prvej skupine je podiel nezaradených 34% a v druhej 21%.
Demografický výskum zistil, že nábožensky nezaradená populácia je mladšia, s prevahou mužov (56 ku 44%), a 35% z tvoria ľudia vo veku medzi 18 a 29 rokov. Naproti tomu iba 8% nábožensky nezaradených má 65 a viac rokov.
Iné možné vysvetlenie pre vzostup tejto skupiny je lingvistické. Owen Thomas vyzdvihuje fakt, že duchovné hnutia sú dominantné v anglicky hovoriacich a severoamerických kultúrach. Význam slova "spirit" je v anglickom jazyku užší ako v iných, odkazujúc na všetky jedinečné ľudské schopnosti a kultúrne funkcie.
Charakteristika.
Osobná a anti-inštitucionálna.
Časť z tých, ktorí sú kritickí k náboženstvu a vidia ho ako nepružné a vnucujúce, pri popise samých seba používajú termíny ako ateista či agnostik. Pre mnohých ľudí však nie je SBNR o priamom odmietnutí náboženstva, ale o neochote byť ním obmedzovaný.
Podľa Lindy Mercadante ľudia hlásiaci sa k SBNR všeobecne zastávajú rozhodný anti-dogmatický postoj proti náboženskej viere. Vyhlasujú nielen to, že viera nie je nevyhnutná, ale že je potenciálne škodlivá alebo minimálne prekážkou spirituality.
Podľa Philipa D. Kennesona študenti hlásiaci sa k SBNR cítia napätie medzi svojou osobnou spiritualitou a členstvom v tradičnej náboženskej organizácii. Väčšina z nich si cení zvedavosť, intelektuálnu slobodu a experimentálny prístup k náboženstvu. Mnoho z nich vidí organizované náboženstvo ako najväčšieho nepriateľa autentickej duchovnosti a vyhlasuje, že spiritualita je osobný názor a osobná skúsenosť a nie verejný rituál. Byť "nábožný" implikuje členstvo v inštitúcii obyčajne spojenej a abrahámovskými tradíciami: chodenie na bohoslužby, omše, rozsvecovanie sviečok Chanuky. Byť "spirituálny" naopak znamená osobnú prax a splnomocnenie, ktoré sú spojené s najhlbšími životnými motiváciami.. Výsledkom je, v kultúrach, ktoré sú vysoko podozrievavé voči inštitucionálnym štruktúram a ktoré pripisujú vysokú hodnotu osobnej slobode a autonómii, sa spiritualita vníma vo všeobecnosti pozitívne, kým na náboženstvo sa hľadí skôr negatívne.
Podľa Roberta Fullera môže byť fenomén SBNR charakterizovaný ako mix intelektuálneho progresivizmu a a hladu po mystike, ktorý nemá trpezlivosť so zbožnosťou zavedených cirkví.
Podľa Roberta Wuthnowa je spiritualita oveľa viac ako chodenie do kostola a súhlas alebo nesúhlas s cirkevnými doktrínami. Spiritualita je zjednodušený termín používaný v Západnej spoločnosti pri rozhovoroch o vzťahu ľudí k Bohu.
Kategorizácia.
Linda A. Mercadante rozdeľuje ľudí hlásiacich sa k SBNR do piatich odlišných kategórií:
Praktiky.
SBNR má vzťah k feministickým duchovným a náboženským smerom a ekologickej duchovnosti a tiež k novopohanstvu, wicca, šamanizmu, druidizmu, filozofii Gaia, a praktikám ceremoniálnej mágie. Niektoré spirituálne praktiky hnutia New age zahŕňajú astrológiu, dosky Ouija, tarotové karty a science fiction. Bežnou praktikou ľudí s postojom SBNR je meditácia, často vo forme mindfulness a transcendentálnej meditácie.
Kritika.
Niektorí predstavitelia organizovaného náboženstva praktizovanie spirituality bez nábožnosti kritizovali. Lillian Daniel, liberálny protestantský kňaz, charakterizoval tento pohľad na svet ako produkt sekulárnej americkej konzumnej spoločnosti. Jezuitský kňaz James Martin nazýval životný štýl SBNR "obyčajnou lenivosťou", prehlasujúc, že "spiritualita bez náboženstva sa môže stať sebastredným uspokojením oddeleným od múdrosti komunity".
Ďalší kritici tvrdia, že v svetonázore "spirituálny no nenáboženský" je sebapoznanie a osobný rast problematicky zamieňaný za poznanie Boha, usmerňujúc pozornosť človeka dovnútra. Výsledkom je, že politické, ekonomické a sociálne sily, ktoré tvarujú svet sú prehliadané a nebrané do úvahy. Ďalej niektorí učenci upozorňujú na relatívnu spirituálnu povrchnosť niektorých SBNR praktík. Klasický mysticizmus hlavných svetových náboženstiev vyžaduje odovzdanie, často v podobe dlhého asketizmu, odovzdaniu sa modlitbe a kultivácie pokory. Naproti tomu SBNR v západnom svete povzbudzuje skúmanie spirituálnych praktík spôsobom, ktorý je často občasný a nezväzujúci, bez zjavne stanovených priorít. Sociológ Robert Wuthnow konštatuje, že tieto formy mysticizmu sú "plytké a neautentické".