burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Andrej Blasius

Andrej Blasius (Blázy, Blásy, pôv. Szabó) (* Zvolen? – † 24. máj 1715, Ivančiná) bol slovenský spisovateľ, prekladateľ a pedagóg.
Životopis.
Andrej Blasius sa narodil v rodine Jána Blasiusa a Zuzany rod. Mathesiovej. Po štúdiách pôsobil v rokoch 1659 – 1666 ako kantor v Banskej Bystrici a 1666 – 1703 rektor v Turčianskom Michale, súkromný učiteľ a dvorný kazateľ. Počas prenasledovania evanjelikov bol súdený a väznený v Leopoldove, pod nátlakom sa zriekol kňažského stavu a konvertoval na katolicizmus. Vydal nezvestnú rozpravu De libro vitae, v diele T. Stellera Exercitium metaphysicum (Levoča roku 1665) lat. pozdravné verše adresované autorovi. Prekladal z nemčiny.
Grigorij Jakovlevič Pereľman

Grigorij Jakovlevič Pereľman () (* 13. jún 1966, Petrohrad, Rusko, vtedy Leningrad, Ruská SSR, ZSSR), známy aj ako Griša Pereľman, je ruský matematik, expert v oblasti topológie. Významne prispel v oblastiach Riemannovej geometrie a geometrickej topológie. V roku 2002 uverejnil svoj dôkaz pre Thurstonovu geometrizačnú domnienku, ktorej dôsledkom je aj známa Poincarého domnienka, ktorú v roku 1904 sformuloval Henri Poincaré, a ktorá bola považovaná za jeden z najdôležitejších a najzložitejších otvorených problémov v matematike. Pereľmanov dôkaz domnienky sa vo všeobecnosti považuje za správny.
Pereľman mal za dôkaz geometrickej domnienky dostať Fieldsovu medailu za rok 2006, ktorú si však odmietol prevziať. Keďže bola Poincarého domnienka v zozname tzv. problémov tisícročia ("Millenium Prize Problems"), za ktorých vyriešenie je vypísaná odmena 1 000 000 amerických dolárov, rozhodol Clay Mathematics Institute o vyplatení tejto odmeny Grigorijovi Pereľmanovi. Ten však aj toto ocenenie odmietol s tým, že cena mu bola udelená nespravodlivo, a že jeho zásluha na riešení problému nie je o nič väčšia, než zásluha amerického matematika Richarda Hamiltona, ktorý ako prvý navrhol program na nájdenie dôkazu.
Pavol Blatnický

Pavol Blatnický (* 1. február 1869 Banská Bystrica - † 4. apríl 1935 Budapešť) bol evanjelický kňaz, cirkevný historik.
Jeho otec Pavol Blatnický, jeho matka Johanna rod. Gáliková.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, teológiu v Bratislave. Pôsobil ako kaplán, 1893-1896 farár vo Zvolene, 1910 v Budapešti-Cinkote, 1924 budapeštiansky senior. Od 1935 na dôchodku. Autor práce o Zvolene, učebnice cirkevných dejín pre ľudové meštianske školy, prispieval do náboženských časopisov.
Tibor Blatný

Ing. Tibor Blatný ("Blattný") (* 22. február 1883, Košice – † 12. december 1969, Banská Bystrica) bol slovenský lesný hospodár a fytogeograf.
Životopis.
Jeho otec bol Ernest Blatný, jeho matka Irma rod. Wittenbergerová. Do 1900 študoval na reálke v Levoči, 19001903 na Banskej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, 1903 (Ing.). Od 1903 lesný praktikant v Banskej Bystrici, neskôr pôsobil ako lesný pracovník na viacerých miestach Slovenska. Predstaviteľ slovenskej fytogeografie a dendrológie, dejín lesníctva a lesníckeho archívnictva na Slovensku. Autor rozsiahleho diela o rozšírení stromov a krov na území Slovenska (vyšlo súčasne v nemeckom aj v maďarskom jazyku), historických štúdií o lesných pomeroch na Horehroní v období Jozefa Dekret-Matejovie a Ľudovíta Greinera. Článkami prispieval do odborných časopisov.
Baltazár Blutfogel

Baltazár Blutfogel (Balthasar) (* Bardejov - † 1516 Sliezsko) bol iluminátor, rímskokatolícky kňaz.
Životopis.
Pochádzal zo Sliezska. V roku 1498-1504 študoval na univerzite v Krakove, 1502 magister filozofie. Kazateľ na rôznych miestach Slovenska. Autor rkp. knihy Modlitebná kniha. Iluminátor a rubrikátor prvotlačí. Zachovalo sa 22 ním iluminovaných prvotlačí (väčšina z nich je v Országh Szechényi Könyvtár v Budapešti). SBS: Zv. 1 [uvádza kazateľ v Považskej Bystrici (1491-1498)]; Stredoveká knižná maľba na Slovensku, Bratislava 1997.- S. 73 [uvádza kazateľ v Banskej 
Bystrici (1491-1498)].
Božena Bobáková

Božena Bobáková (* 4. september 1929, Mýto pod Ďumbierom† 21. október 2020) bola slovenská spisovateľka.
Životopis.
Študovala na gymnáziách v Banskej Bystrici a v Brezne, kde v roku 1947 maturovala, a v roku 1978 skončila diaľkové štúdium slovenčiny a nemčiny na PF v Banskej Bystrici. Po vydaji sa venovala vlastnej domácnosti, potom od roku 1960 učila nemčinu na SPŠ v Brezne. Od roku 1983 žije na dôchodku. Prozaickej tvorbe sa venovala od polovice 50. rokov.
Daniel Bodický

Daniel Bodický (* 24. júl 1864, Sebedín-Bečov – † 6. október 1932, Poděbrady, pochovaný: Lučenec) bol slovenský osvetový pracovník, pedagóg.
Jeho otec Pavol Bodický, jeho matka Anna rod. Rosinská 
Životopis.
V roku 18751880 študoval na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici, 18801882 na Učiteľskom ústave v Prešove (vylúčený za panslavizmus), 18821883 na Obchodnej škole v Prahe, neskôr 18871889 opäť na Učiteľskom ústave v Lučenci a v Prešove. Pôsobil ako učiteľ na viacerých miestach Slovenska, 18911896 v Báčskom Petrovci, 19191929 inšpektor v Lučenci. Autor slovenskej gramatiky pre ľudové školy, ktorá v 19061926 vyšla v 13 vydaniach. V miestach svojho pedagogického pôsobenia nacvičoval ochotnícke divadlo, rozširoval slovenskú tlač. Publikoval v periodikách Cirkevné listy, Dom a škola, Národná jednota, Národné noviny, Tranovský ev. kalendár a i. Predseda Spolku slovenských inšpektorov, evanjelického učiteľského spolku v Liptove, zakladajúci člen Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS) a i. spolkov.
Michal Bodický

Michal Bodický (pseudonym: "Bohutiensky, Kapitán, Milovník Boží, Modlitebník Boží"; * 25. september 1852, Špania Dolina – † 23. december 1935, Bratislava) bol slovenský evanjelický kňaz, spisovateľ, publicista, člen Slovenskej národnej rady, profesor teológie a prvý slovenský dekan na Evanjelickej teologickej fakulte, bývalom evanjelickom lýceu v Bratislave. Zúčastnil sa mnohých národných a cirkevných zápasov v Uhorsku. Usiloval sa o reformy a aktualizáciu cirkevného života, napríklad aj o poslovenčenie bohoslužieb.
Životopis.
Jeho otcom bol Samuel Bodický (1818 – 1904), matkou Mária, rod. Bodická. Jeho brat Samuel Bodický (1850 – 1919) bol tiež evanjelický kňaz a spisovateľ. Manželka Jarmila, rodená Abafiová (dobovo: Abaffyová), dcéra Leopolda Branislava Abafiho.
Študoval na základnej škole v Červeňanoch a v rokoch 1864 – 1866 a 1868 – 1872 na Prvom slovenskom gymnáziu v Revúcej, kde aj maturoval. Neskôr pokračoval v štúdiu teológie na evanjelickej teologickej fakulte vo Viedni a v Erlangene. V rokoch 1878 – 1895 pôsobil ako evanjelický kňaz v Pondelku a potom v Krajnom (v rokoch 1895 – 1920). Na krajnianskej fare aj v ťažkých vojnových časoch Michal Bodický pomáhal udržiavať bohatý národný život (ako kapláni tu počas vojny pôsobili napr. Vladimír Roy [1915] a po ňom Štefan Krčméry [1916]). Roku 1918 sa Michal Bodický stal členom Slovenskej národnej rady. Od roku 1920 bol vysokoškolským profesorom a prvým slovenským dekanom (1920 – 1926 a 1927 – 1929) na evanjelickej teologickej fakulte v Bratislave (dnešná Evanjelická bohoslovecká fakulta Univerzity Komenského). 
Počas štúdia na gymnáziu v Revúcej bol aktívnym členom divadelného krúžku. Redigoval tu aj študentský rukopisný časopis "Včela". Autor krátkych próz, prekladov z nemčiny. Vynikol biografickými článkami, nekrológmi o slovenských spisovateľoch a dejateľoch. Jeho pramenné bohaté rozpomienky "Štyridsať rokov v službe cirkvi" vyšli v Slovenských pohľadoch a po prepracovaní aj samostatne ("Rozpomienky a pamäti", Matica slovenská 1933). Pre cirkevné dejiny sú významné najmä jeho memoárové diela, ako i biografie národno-cirkevných dejateľov. Je autorom množstva teologických, literárnohistorických a kritických statí. Časopisecky i samostatne vydal kázne a úvahy.
Samuel Bodický

Samuel Bodický (* 9. október 1850, Špania Dolina - † 22. august 1919, Senné) bol slovenský evanjelický kňaz, spisovateľ. Pseudonym: Samo Samovič, Samoslav Javorov.
Jeho otec bol Samuel Bodický (1818-1904) bol obuvníkom a jeho matka bola Mária rod. Bodická. Jeho brat Michal Bodický (1852-1935) bol evanjelický kňaz, spisovateľ, profesor teológie, dekan na evanjelickej teologickej fakulte v Bratislave. Jeho syn, Dr. Ivan Bodický (1882-1955), bol známy modranský lekár a ľudomil.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Lučenci, v Banskej Bystrici a v Revúcej, od 1872 teológiu vo Viedni. Roku 1874-1888 evanjelický kňaz v Ozdíne a v Sennom. Je autorom literárnokritických portrétov ruských a ukrajinských spisovateľov (Puškin, Lermontov, Krylov, Gogoľ, Ševčenko). Vlastná prozaická tvorba vznikla 1879-1882. Vo svojich humoreskách nadväzuje na Zechentera, rozvíja najmä situačný humor. V prózach začal narušovať sentimentálne romantické klišé; približuje sa k realistickému zobrazovaniu charakterov i prostredia. V jeho prozaických príbehoch dominuje prostredie pánov a vzdelancov (Starý mládenec, Zaľúbenec, Nihilisti, Vo väzení), dedinčanov (Prvá ľúbosť, Žena dvoch mužov, Otcova kliatba, Z mŕtvych), dedinské a statkárske prostredie (Zlý duch, Nová kométa). V najrozsiahlejšej próze Nihilisti zachytil sociálny a morálny vzostup a pád kapitalistickej rodiny Koreňovcov. V poslednom období svojej činnosti intenzívne prekladal z angličtiny, maďarčiny, ruštiny. Orientoval sa najmä na Puškinovu veršovanú epiku. Prispieval do tlače (Národných Novín, Sokola, Orla a Slovenských Pohľadov), kalendárov a zborníkov. Člen Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS).
Dezider Bodický

Dezider Bodický (* 20. november 1865 asi Šopron - † december 1917 Slovensko) bol prekladateľ, dôstojník.
Pseudonym: B. Teodorovič
Jeho otec Teodor Bodický 
Životopis.
Absolvoval gymnázium v Banskej Bystrici, od 1888 študoval va vojenskej akadémii v Budapešti. Roku 1891 por., 1895 npor. 1904 kpt. rak.-uh. armády. Básne a prózy publikoval v Slovenských pohľadoch, Národných novinách, jeho poviedky neprekročili začiatočnícku úroveň. Preklady z poľ., maď., franc., tal. a rum. literatúry uverejňoval v Slov. novinách. Vydal rus.-maď. slovník pre vojenské potreby. Roku 1883 redigoval v Budapešti Uh. noviny.
Veronika Bodnáriková

Veronika Bodnáriková (* 1. marec 1958 Pohorelá) je speváčka ľudových piesní.
Jej matka Mária Vojtková 
Životopis.
V roku 1973-1976 chodila na Stredné odborné učilište obchodné v Banskej Bystrici a v roku 1985-1988 študovala PSS-prevádzku spoločného stravovania v Banskej Bystrici. Pracovala v hoteli Lux v Banskej Bystrici ako prevádzkárka, od roku 1996 pracuje na Konzervatóriu J.L. Bellu v Banskej Bystrici ako vrátnička. Od piatich rokov navštevovala folklórny súbor Mladosť v Pohorelej. Po príchode do Banskej Bystrice 22 rokov pôsobila vo folklórnom súbore Urpín. Spievala s ľudovou hudbou Ondreja Mrázika, ktorá spolupracovala s Rozhlasovým štúdiom v Banskej Bystrici, s Brnenským orchestrom ľudových nástrojov a s Orchestrom ľudových nástrojov Bratislava. Pod hlavičkou Slovkoncertu účinkovala v dychovej hudbe Banskobystrická dvanástka.
Spolupracovala s posádkovou hudbou a jej zložkou Bystrická kapela. V súčasnosti príležitostne spolupracuje s ľudovou hudbou Borievka a účinkuje v malej skupine pod názvom Salašníci.
Matej Bodó

Matej Bodó (Bodo) (* 1690 Rimavská Baňa) bol právnik, náboženský spisovateľ, odborný spisovateľ.
Jeho otec Ondrej Bodó, jeho manželka Rebeka rod. Grossmanová.
Životopis.
Pochádzal z pôv. turčianskeho zemianskeho rodu. Študoval na evanjelický školách v Štítniku, Banskej Bystrici a v Bratislave. Právnik, odborný a náboženský spisovateľ. Advokát koháriovského muránskeho panstva, prísediaci gemerskej súdnej stolice, profesor práva na trnavskej univerzite. Autor právnických, vlastivedných a náboženských prác. Dielo Juris prudentia criminalis... (1751) sa považuje za priekopnícke dielo uh. súdneho lekárstva. Zbieral a vydával evanjelický náboženské piesne.
Samuel Bodorovský

Samuel Bodorovský (* 30. apríl 1825, Banská Bystrica† 1. jún 1891, tamže) bol slovenský národno-kultúrny pracovník, úradník.
Životopis.
Jeho otec bol Samuel Bodorovský, jeho matka Mária rod. Šimonovičová. Študoval v Banskej Bystrici a Banskej Štiavnici, právo v Kežmarku. Počas revolúcie 1848/49 a po nej úradník Zvolenskej stolice, potom slúžny v Predmieri, od 1861 štátny úradník, neskôr advokát, od 1872 hlavný mestský notár v Banskej Bystrici. Zakladajúci člen Matice slovenskej, rozširoval slovenskú spisbu, posielal správy do Lichardovho Obzoru, zaujímal sa o históriu rodného mesta.
Karol Böhm

Karol Böhm (* 17. september 1846, Banská Bystrica – † 18. máj 1911, Kluž) bol slovenský filozof a psychológ.
Jeho otec Gottlieb Böhm, jeho matka Anna rod. Žufajová 
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a filozofiu a teológiu na univerzite v Göttingene, v Tübingene a Berlíne. Ako profesor pôsobil na rôznych miestach, 1896 profesor filozofie na univerzite v Kluži. Prednášal vybrané filozofické problémy, dejiny filozofie, psychológiu, logiku, estetiku o čom aj publikoval. Bol autor monografických prác, stredoškolských a vysokoškolských učebníc a štúdií. Bol pochovaný v Banskej Bystrici.
Eugen Bohuš

Eugen Bohuš (* 3. máj 1892, Brezno - † 19. apríl 1977, Poprad) bol publicista, právnik.
Životopis.
Gymnaziálne štúdia absolvoval v Rimavskej Sobote, právo na univerzite v Kluži a v Budapešti, JUDr. Usporiadal archívy a spracoval históriu niektorých podnikov (Vagónka, Pivovar, Tatrasmalt).Vypracoval návrh na územné osamostatnenie Vysokých Tatier, administratívne pripravoval podmienky pre založenie TANAPu, pričinil sa o založenie Podtatranského múzea, ktoré do 1949 aj spravoval. Príspevky s historickou, muzejníckou, archivníckou a knihovednou tematikou publikoval v Novom Slove, Slovenskej národnej knižnici, Archívnom časopise, Podtatranských novinách a i.
Juraj Bohuš (evanjelický kňaz)

Juraj Bohuš (Senický) (* 1687 Banská Bystrica - † 22. máj 1722 Kežmarok) bol evanjelický kňaz, historik, pedagóg, geograf.
Jeho otec bol Juraj Bohuš-Senický.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na univerzite vo Wittenbergu. Konrektor v Banskej Štiavnici, rektor gymnázia a slov. kňaz v Kežmarku. Venoval sa prírodovednému a historickému výskumu Kežmarku a jeho tatranského okolia. Výborne ovládal latinčinu, ktorú uplatnil vo svojich príležitostných básňach, dobrý rečník. V rukopise zanechal Dejiny Kežmarku. Od 1717 člen vedeckej spoločnosti v Erfurte.
Ján Bohuš

Ján Bohuš (* 1691 Vlkanová - † 5. december 1759 Banská Bystrica) bol právnik.
Životopis.
Právnik, prísediaci stoličného súdu.
Samuel Bohuš

Samuel Bohuš (* Banská Bystrica-Iliáš) bol slovenský právnik.
Jeho otec František Bohuš 
Životopis.
Študoval na domácich evanjelických školách, 1704-08 na univerzite vo Wittenbergu. Autor právnických diel (zostali v rukopise), práca o uhorskom práve nevyšla pre smrť autora, hoci ju mali odmeniť cenou kráľa Karola VI. Finančne pomohol vydať 4-dielny spis → Samuela Michalidesa Sumovní a gruntovní výklad Písma.
Ján Bojmír

Ján Bojmír (pôv. Bornemisza) (* 23. október 1887, Jazernica† 15. február 1970, Martin) bol slovenský publicista, pedagóg, organizátor turistiky.
Jeho otec Ján Bornemisza, jeho matka Mária rod. Kováčová.
Životopis.
Narodil sa v strážnom dome pri železničnej trati v Jazernici. Jeho otec bol železničiar, matka sa starala o domácnosť. Študoval na učiteľskom ústave v Kláštore pod Znievom. Roku 19261928 absolvoval vysokoškolský kurz. Učiteľ na ľudovej škole (19211924), na meštianskej škole (19261928), 19241926 školský inšpektor v Banskej Bystrici. Od študentských čias sa venoval turistike. Funkcionár turistických organizácií v miestach kde pôsobil. Zostavovateľ a spoluautor turistických sprievodcov, od 1923 značkár turistických chodníkov. Výrazná postava turistickej fotografie 30.60. rokov. Publikoval články o prírodných krásach o ochrane prírody a o metodike vyučovania.
Milan Bojo

Milan Bojo (* 16. január 1950 Žiar nad Hronom) je lekár-pediater.
Životopis.
V roku 1968-1975 absolvoval Lekársku fak. UK v Bratislave. Pôsobil ako lekár v NsP v Žiari nad Hronom (1975-1979). Od roku 1979 pôsobí v Poliklinike Banská Bystrica ako pediater (Brusno, Banská Bystrica-Radvaň) a od roku 1990 ako riaditeľ 
dojčenského ústavu Detský domov v Banskej Bystrici. Je členom a predsedom Územného spolku SČK Banská Bystrica (od roku 1975) a zakladajúcim členom a výkonným predsedom Dôvery - slovenskej spoločnosti na ochranu zanedbávaných a zneužívaných detí 
(od roku 1996).
Jozef Bojsa

Jozef Bojsa (* 17. marec 1892, Banská Bystrica-Radvaň – † 21. máj 1941, Bratislava) bol slovenský pedagóg.
Jeho otec bol Michal Bojsa, jeho matka Antónia rod. Žabková.
Životopis.
Vychodil ľudovú školu v Banskej Bystrici-Radvani, gymnázium v Salzburgu. Po 1919 študoval na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Stredoškolský profesor na rozličných miestach Slovenska, po 1930 školský inšpektor v Bratislave, od 1939 knihovník Univerzitnej knižnice. Spoluautor učebnice zemepisu a štúdie zo surdopedagogiky, autor rukopisnej monografie "Horné Ponitrie", prekladateľ a upravovateľ učebníc, ako aj zbierky úloh z matematiky.
Michal Boman

Michal Boman (* Slovensko) bol kamenár.
Životopis.
Kamenársky majster doložený (1666) pri ohodnocovaní kamenárskych opráv na hrade Likava a v kaštieli sv. Žofie v Ružomberku. Kamenár v Banskej Bystrici (Steinmetzmeister von Noysoll).
Jana Borguľová

Jana Borguľová (* 19. jún 1951, Martin) je slovenská publicistka a múzejníčka.
Životopis.
Študovala na SVŠ v Banskej Bystrici (19661969), absolvovala štúdium na PF v Banskej Bystrici, odbor slovenský jazyk a anglický jazyk (19691973), 1981 PaedDr. Pracovne navštívila Spojené kráľovstvo, Francúzsko a Belgicko. Pôsobila na PF v Banskej Bystrici ako odborná asistentka (19731982), v Literárnom a hudobnom múzeu ako riaditeľka a samostatná odborná pracovníčka (od roku 1982). Vo volebnom období 19982002 vykonávala funkciu zástupkyne primátora Mestského úradu Banská Bystrica. Je členkou Slovenskej literárnovednej spoločnosti pri SAV v Bratislave (od roku 1975); Matice slovenskej v Martine (1990); tajomníčkou odbočky Spolku slovenských spisovateľov v Banskej Bystrici (od roku 1993) a členkou Správnej rady Komunitnej nadácie Zdravé mesto Banská Bystrica. Publikuje štúdie v odbore muzeológie a literatúry, je autorkou scenárov výstav, expozícií a zostavovateľka literárnych zborníkov.
Ján Boroškay

Ján Boroškay (* 24. august 1841, Brezno† 4. marec 1923, Zvolen) bol slovenský učiteľ, notár, 
ornitológ, preparátor, lesmajster, entomológ a zberateľ prírodnín.
Životopis.
Narodil sa v rodine Jána Boroškaya a jeho manželky Barbory rodenej Loykovej. Študoval na gymnáziu v Levoči a Rožňave. Vyštudoval Banícku a lesnícku akadémiu v Banskej Štiavnici. Pôsobil spočiatku ako učiteľ v obci Kozelník, v okrese Banská Štiavnica. Neskôr ako notár v Ostrej Lúke a vo Zvolene. Od roku 1877 bol mestským lesmajstrom vo Zvolene. Zaoberal sa prírodnými vedami, bol zberateľom prírodnín - minerálov, skamenelín, vtákov, ich vajíčok a hniezd, jeleních parohov a srnčích parôžkov. Vlastnil bohatý herbár a zbierku hmyzu, najmä chrobákov, o výskum ktorých mal ako lesník veľký záujem. Zhromaždil aj pozoruhodnú zbierku mincí. Venoval sa však najmä ornitológii. Od roku 1885 spolupracoval s Uhorským ornitologickým ústavom, ktorému pravidelne posielal svoje pozorovania, i s Uhorskou ornitologickou spoločnosťou a Národným múzeom v Budapešti. Svoje celoživotné ornitologické pozorovania zhrnul do práce "Vtáctvo Zvolenskej župy", ktorá zostala v rukopise, nezvestná. Bol popredným preparátorom vtákov na Slovensku. Jeho zbierka preparovaných vtákov, ktorú vystavoval v roku 1906 v Budapešti i jeho zbierka minerálov sa nachádza v Prírodovednom múzeu SNM v Bratislave.
Ivan Bortel

Ivan Bortel (* 15. september 1943, Horná Lehota – † 18. máj 1970, Llanganuco Peru) bol slovenský horolezec, strojný inžinier.
Jeho otec Ľudovít Bortel, jeho matka Viera rod. Kusá.
Životopis.
Do základnej školy chodil v Hornej Lehote, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a do 1960 v Bratislave. Od roku 1960 študoval na Fakulte strojného inžinierstva na ČVUT v Prahe, titul Ing získal v roku 1965. Od detstva sa venoval športu, najmä horolezectvu. Prvé horolezecké skúsenosti získal najmä v pieskovcoých skalách Českého raja a vo Vysokých Tatrách. Bol členom reprezentačného družstva ČSSR. Od roku 1966 každoročne navštevoval oblasť Mont Blancu v Alpách, kde vyliezol stenové cesty na Aig. de Bionassay, Aig. du Triolet, Mt. Blanc cez Brenvu, Grandes Jorasses cez Rubáš i cez Walkerov pilier a Bonattiho cestu na Grand Capucin. Účastník čs. expedície v Peru, zahynul nešťastnou náhodou pri príprave prvovýstupu juž. stenou Nevado Huandoy. 31. mája 1970, počas zemetrasenia pod sev. vrcholom Huascaránu, zahynuli všetci ostatní (14) členovia expedície.
Juraj Boško

Juraj Boško (* 27. apríl 1913 Záriečie - † 18. september 1996 Brezno) bol slovenský pedagóg, kantor.
Životopis.
Jeho otec bol Ondrej Boško a jeho matka Božena rod. Jancíková. Ľudovú školu vychodil v Záriečí, meštianku v Púchove. Juraj Boško absolvoval učiteľský ústav v Banskej Štiavnici v roku 1936. V rokoch 1936 – 1938 vyučoval vo Vyšnej Boci, nasledujúci rok pôsobil v Uhorskom pri Málinci. Po skúške spôsobilosti, ktorú urobil v Novej Bani, bol roku 1939 zvolený za učiteľa vo Veľkých Levároch. Po roku pôsobenia prichádza 20. septembra 1940 do Jasenovej, kde účinkoval osem rokov. 16. februára 1948 bol preložený na štátnu meštiansku školu v Brezne. Tu účinkoval v rokoch 1948 – 1953. Učiteľskú profesiu opustil pre rozpory medzi cirkvou a vtedajšími predstaviteľmi školstva. Zamestnal sa v Mostárni Brezno, kde sa z robotníka vypracoval na projektanta vo výpočtovom stredisku. Naďalej však pokračoval v kantorskej práci v cirkevnom zbore, vyučoval hru na klavír a akordeón. V roku 1987 v Brezne založil a dlhé roky viedol spevokol, na ktorého základoch v novembri 1995 vznikol evanjelický miešaný spevácky zbor Chrámový zbor apoštola Pavla v Brezne, ktorý pôsobí aj v súčasnosti. Napísal okolo 100 básní, niektoré zhudobnil.
Po príchode do Jasenovej v roku 1940 mladý učiteľ Juraj Boško sa zaoberal aj výskumom jaskýň v oblasti Chočských vrchov. Juraja Bošku možno považovať za prvého speleológa, ktorý sa systematickejšie zaoberal prieskumom Choča. Po príchode do Brezna sa stal členom Slovenskej speleologickej spoločnosti, zúčastnil sa výskumu jaskyne Bystrá a ďalších jaskýň v Nízkych Tatrách a Horehroní.
Juraj Boško je známy aj ako autor jaskyniarskych piesní. S piesňami "Hora, hora, ty si dobrá", "Klenotnica" a "Hľadať krásu..." sa umiestnil na prvom mieste v súťaži, ktorú vypísala Slovenská speleologická spoločnosť. Jeho ďalšou záľubou bolo maľovanie. Učil ho maľovať akad. maliar prof. Jaroslav Augusta, občas ho navštevoval aj akad. maliar Martin Benka. Namaľoval niekoľko desiatok obrazov, najmä krajinky, ktoré väčšinou rozdal rodine a priateľom. Juraj Boško bol zanieteným matičiarom. V rokoch 1985 – 1988 bol predsedom miestneho odboru v Brezne.
Daniel Bothár

Daniel Bothár (* 2. apríl 1856, Banská Bystrica – † 8. február 1929, Šopron) bol pedagóg, publicista. Pseudonym: Dobroslav.
Jeho otec Michal Bothár, jeho matka Zuzana rod. Vanková, jeho brat Michal Bothár (1844-1921).
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na univerzite v Budapešti, kde získal prof. diplom z gréckeho a latinského jazyka, a vo Viedni. Pôsobil ako profesor na rôznych gymnáziách. Venoval sa antickej kultúre, pedagogickým problémom a česko-slovenským literárnym vzťahom. Účinkoval aj ako knihovník lyceálnej knižnice a kustód archívu zadunajského evanjelického cirkevného dištriktu. Na šopronskom gymnáziu sa zaslúžil o založenie prírodopisných zbierok.
Ľudovít Bothár

Ľudovít Bothár (* 29. marec 1856, Banská Bystrica† 19. január 1938, Pliešovce) bol slovenský veršovník, kultúrny pracovník, pedagóg. Pseudonym: Predsitniansky, Podsitniansky.
Životopis.
Narodil sa v rodine obuvníka Gustáva Bothára a jeho manželky Emílie rodenej Hlaváčovej. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a učiteľskom ústave v Lučenci. Učiteľ v Bére (Maďarsko), 19011914 v Kynceľovej. Pracoval s mládežou v ochotníckom divadelníctve a pre potreby ochotníkov prekladal jednoduché hry. Produktívny autor poézie (vyše 250 básničiek) a prózy (okolo 50 poviedok), ktoré písal peknou slovenčinou. Prekladal básne a prózy prevažne z maďarčiny.
Michal Bothár

Michal Bothár (* 13. december 1844, Banská Bystrica† 13. január 1921, Banská Bystrica) bol slovenský veršovník, kultúrny pracovník, remeselník. Pseudonym: Spevomil.
Jeho otec bol Michal Bothár, jeho matka Zuzana rod. Vanková, jeho brat Daniel Bothár.
Životopis.
Ľudovú školu vychodil v Banskej Bystrici, kde sa vyučil za obuvníka a kde aj pôsobil. Propagátor slovenskej tlače, rozširovateľ slovenskej knihy v Banskej Bystrici, organizátor remeselníckych a cirkevných spolkov a spevokolov. Autor náboženskej reči, krátkych literárnych útvarov v "Cirkevných listoch", "Národných novinách", v "Slovenských pohľadoch" a i., skladal texty cirkevných piesní.
Belo Bottló

Belo Bottló (* 18. január 1905 Banská Bystrica - † 18. január 1964 Budapešť) bol historik, archivár.
Jeho otec Jozef Bottló, jeho matka Cecília rod. Otrubiová 
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Bratislave, teológiu v Zirci a históriu a archívnictvo na univerzite v Budapešti, 1932 PhDr. 1930-33 lektor maďarčiny na VŠ obchodnej vo Varšave a knihovník tamojšieho Maď. inštitútu, od 1933 pracovník Maď. krajinského archívu v Budapešti. Viedol a usporiadal tzv. regnikolárny archív a vydal aj jeho sprievodcu, pomáhal slov. bádateľom. Vo vedeckej práci sa zaoberal poľ.-uh. vzťahmi v stredoveku, a najmä pomocnými vedami hist. Prispieval do odborných časopisov, 1944-1950 redigoval orgán Maď. heraldickej a genealogickej spoločnosti.
Ľudovít Bradáč

Ľudovít Bradáč (* 10. máj 1953 Komárno) je slovenský sudca, bývalý predseda súdu.
Životopis.
Jeho otec bol Ludvík Bradáč a jeho matka Anna rod. Valachová. V rokoch 19681971 študoval na "Strednej všeobecnovzdelávacej škole" v Trenčíne, 19721977 na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 19771979 pôsobil na Okresnom súde v Považskej Bystrici, od 1980 sudca na občiansko-právnom úseku, predseda senátu odvolacieho súdu, predseda krajského súdu v Banskej Bystrici. Podieľal sa na založení stavovskej organizácie sudcov: Združenia sudcov Slovenska. V tejto organizácii je čestným predsedom. Je autorom odborných a všeobecných filozofických článkov v odborných časopisoch, v tlači aj elektronických médiách, prednášal na školách a rôznych odborných seminároch a konferenciách, autor projektov a štúdií na súdne systémy.
V apríli 2021 ho vláda Eduarda Hegera menovala do funkcie člena Súdnej Rady SR. V novembri 2023 ho štvrtá Ficova vláda z funkcie odvolala.
Ocenenia.
V roku 2004 mu prezident Ivan Gašparovič prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra III. triedy.
Martin Miloš Braxatoris

Martin Metod Braxatoris (* 2. máj 1863 Banská Bystrica-Radvaň - † 26. august 1934 Senica) bol slovenský evanjelický kňaz, básnik, redaktor, prekladateľ. Pseudonym: Gnom, Martin Sládkovič, Ondrejovič, Strýčko Martin. Je písaný ako Martin Miloš Braxatoris, no jeho pravé stredné meno je Metod.
Jeho otec bol známy slovenský básnik Andrej Braxatoris-Sládkovič (autor: Marína a Detvan a ďalších diel) a syn známy slovenský libretista, textár a spoluzakladateľ slovenskej operety Pavol Braxatoris (autor operiet napr. Modrá ruža, Pod cudzou vlajkou...).
Životopis.
Syn Andreja Sládkoviča a Antónie rod. Sekovičovej. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na evanjelickom lýceu a od 1882 teológiu v Bratislave, Rostocku a na univerzite v Lipsku. V roku 1887 bol vysvätený za kňaza. Ako kňaz pôsobil v Nadlaku, Liptovskom Mikuláši, Brezovej. Ako básnik tvoril pod vplyvom Hviezdoslavovej poézie, výrazne sa prezentoval ako autor detskej literatúry a redaktor mesačníka Noviny malých. Venoval sa aj prekladateľskej činnosti. Prekladal z ruskej, nemeckej a maďarskej literatúry.
Tvorba.
V oblasti literatúry pre deti a mládež bola významná jeho redaktorská činnosť v mesačníku Noviny malých. Tvorba bola ovplyvnená dobovými názormi na prioritu výchovného aspektu v literatúre pre deti. Spolu s Jánom Detrichom preložil Dobrodružstva Toma Sawyera M. Twaina.
Ondrej Braxatoris

Ondrej Braxatoris (* 1. december 1782 Hronsek – † 14. november 1845 Krupina) bol publicista, pedagóg.
Jeho syn Andrej Braxatoris-Sládkovič.
Životopis.
Narodil sa v rodine Jána Braxatorisa a jeho manželky Márie. Bol otcom básnika Andreja Sládkoviča. Základné vzdelanie získal u strýka Ondreja Braxatorisa, kazateľa v Hornej Mičinej. Študoval v Banskej Bystrici, v Banskej Štiavnici a v Miškolci. Od roku 1804 učiteľ a správca v Krupine, kde pôsobil až do smrti. Bol členom Učenej spoločnosti banského okolia, ktorej odovzdal viac svojich rukopisov. Autor historického diela Letopisové krupinští (1810), prvého tlačeného diela o meste Krupina.
Je otcom slovenských štúrovských básnikov Andreja Braxatorisa-Sládkoviča, Karola Braxatorisa, rytca a autora niekoľkých pohľadov na Sitno, Čabraď, Krupinu – Daniela Braxatorisa.
Anton Brček

Anton Brček (* 20. júl 1895, Ružomberok, Rakúsko-Uhorsko, dnes Slovensko - † 2. jún 1969, Bratislava, ČSSR, dnes Slovensko) bol slovenský prekladateľ umeleckej literatúry a notár.
Život.
Narodil sa v rodine Jozefa Brčeka a jeho manželky Zuzany rod. Jurčekovej. Študoval na piaristickom gymnáziu v Ružomberku a absolvoval notársky kurz v Banskej Bystrici. V rokoch 19181920 slúžil v hodnosti podporučíka v Československej brannej moci. Potom pôsobil ako notársky adjunkt v Krušovciach a následne ako notár v Nitre, Obide a v Krušovciach.
Prekladateľská tvorba.
Z francúzštiny do slovenčiny preložil niektoré veselohry Molièra, pričom dve z nich ("Juraj Dandin", "Nútená svadba") uviedlo v septembri 1924 Slovenské národné divadlo v Bratislave v réžii Janka Borodáča.
Ján Breuer

Ján Breuer (* 28. september 1886, Brzotín† 21. marec 1950, Banská Bystrica) bol osvetový pracovník, pedagóg.
Jeho otec bol Ján Breuer, jeho matka bola Zuzana rod. Gömöriová.
Životopis.
Študoval v Dobšinej a na učiteľskom ústave v Spišskej Novej Vsi, kde 1904 maturoval. Roku 19041906 učiteľ v Brusníku, 19061909 v Hrlici, 19091937 v Hrachove. Od 1937 žil na odpočinku v Banskej Bystrici. Propagátor nových foriem hospodárenia ovocinárstva a včelárstva. V Hrachove založil a viedol ľudovú hospodársku školu. Od 1931 ústredný tajomník Slovenskej evanjelickej jednoty.
Ján Brewer

Ján Brewer (Breuer) (* 1675, Levoča† 6. december 1744 Levoča) bol kníhtlačiar, lekár. Jeho otec bol kníhtlačiar Samuel Brewer (16451699) a matkou bola Žofia Sonntagová.
Životopis.
Študoval na lýceu v Levoči, od roku 1695 v Jene (neukončil). Kníhtlačiar a kníhviazač v Banskej Bystrici, (1689) kúpil od mesta tzv. Strelingerov dom v susedstve strážnej veže (smerom k Hornej ulici). V Banskej Bystrici žil pravdepodobne do 1715. Potom v Levoči popri medicíne prevzal rodinnú tlačiareň a doplnil ju modernými typmi. Vydal Belovu "Gramatica Latina" (1711). Od roku 1730 tlačil hlavne maďarské, nemecké a slovenské kalendáre. Vydal vyše 100 tlačí, z toho 30 v slovenčine. Autor nemeckej básne na smrť Augustína Lazara (Levoča roku 1693).
Ján Brežný

Ján Brežný (* 27. marec 1871 Kysucké Nové Mesto† 25. december 1939, Bratislava) bol slovenský verejný činiteľ, právnik.
Jeho otec Jozef Brežný, jeho matka Anna rod. Galvánková.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Žiline, Banskej Bystrici, Soprone, orientálne jazyky a teológiu na univerzite vo Viedni, právo v Budapešti, JUDr. Advokátsky koncipient, 1899 advokát, neskôr verejný notár v Žiline, 19211922 šarišský župan. Počas štúdií a krátkeho pôsobenia v Budapešti sa zúčastnil na práci Slov. kruhu, 1918 člen miestnej SNR v Žiline, 19191920 poslanec NZ, funkcionár Republikánskej strany poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu, člen správnych rád a akcionár úč. spol. Článkami prispieval do novín a časopisov.
Peter Briška

Peter Briška (* 27. júl 1895, Stará Lehota – † 28. august 1939, Veľké Chlievany) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, publicista a politik.
Pseudonym: Fulgur; P. Trenčan; profesor Slovák;
Jeho otec Marek Briška, jeho matka Alžbeta rod. Jamborová 
Životopis.
Pochádzal z početnej rodiny ako najstarší syn (jeho mladší brat bol národohospodár a vysokoškolský profesor Rudolf Briška). Teológiu študoval v Banskej Bystrici. Za kňaza bol vysvätený v roku 1918. Ako profesor náboženstva pôsobil na gymnáziu v Prievidzi, Od roku 1924 bol farárom v Lazanoch. V roku 1937 odišiel do nitrianskej diecézy a bol farárom vo Veľkých Chlievanoch pri Bánovciach nad Bebravou. Reprezentant čechoslovakistickej a a klerikálnej politiky Čs. strany lidovej, generálny tajomník jej slovenskej organizácie, 19251938 šéfredaktor je denníka Ľudová politika, 19261938 jej týždenníka Ľud. chýrnik, funkcionár Orla. Autor ideovo-politických príručiek, divadelnej hry, prekladal najmä náboženské práce. Roku 19201922 redaktor časopisu Náš kraj.
Karolína Brocková

Karolína Brocková (* 8. jún 1903, Revúca - † 23. september 1982, Banská Bystrica) bola slovenská pedagogička.
Jej otec Karol Brocko, jej matka Emília rod. Čechová 
Životopis.
Študovala na učiteľskom ústave v Lučenci a na UK v Bratislave. Od roku 1931 pôsobila v Banskej Bystrici, na Učiteľskom ústave, na Krajskom pedagogickom ústave, 1954-1973 vyučovala externe na Pedagogickej fakulte. Propagovala spojenie školy so životom a zaslúžila sa o uplatňovanie zásad jednotnej školy. Autorka metodických príručiek a učebnice slovenského jazyka pre základné školy. Pedagogické a literárne články uverejňovala v časopisoch Naša škola, Komenský, Živena a i. Účastníčka protifašistického odboja a SNP.
Miroslav Brooš

Miroslav Brooš (* 30. november 1952, Poprad) je slovenský maliar a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Študoval na SPŠ grafickej v Prahe (1968-1972), absolvoval štúdium na Akadémii výtvarných umení v Sofii (Bulharsko)(1975- 1980). Vystavoval na medzinárodných sympóziách, na autorských výstavách doma i v zahraničí. Jeho diela sú v zbierkach Ministerstva kultúry SR, Stredoslovenskej galérii v Banskej Bystrici, v Galérii P.M. Bohúňa v Liptovskom Mikuláši a i. a v súkromných zbierkach doma i v zahraničí.
Daniel Brossman

Daniel Brossman (* Slovensko) bol pedagóg.
Životopis.
Pôsobil ako učiteľ na evanjelickej dievčenskej škole v Banskej Bystrici (1824-1836).
Miroslav Brozman

Miroslav Brozman (* 16. október 1920 Brezno – † 22. apríl 1993 Bratislava) bol lekár-patológ, vysokoškolský pedagóg.
Jeho otec Samuel Brozman, jeho matka Irena rod. Brečková.
Životopis.
Navštevoval ľudovú školu v Brezne (1927-1932), študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1932-1937), na Lekárskej fak. UK v Bratislave (1940-1947), roku 1947 MUDr., 1959 doc., 1963 DrCSc., 1966 univ. prof. Absolvoval študijné cesty a pobyty v Taliansku, v býv. NDR a NSR. Sprvu odborný asistent, doc., od 1966 prof. a vedúci Katedry patologickej anatómie Lekárskej fak. UK, súčasne prednosta Ústavu patologickej anatómie, od 1988 vedúci Laboratória pre výskum histochémie a ultraštruktúrnej patológie Výskumného ústavu lekárskej bioniky v Bratislave. Zakladateľ a popredný predstaviteľ imunopatológie na Slov., kt. ovplyvnil vývoj čs. patológie a dosiahol uznanie aj v zahraničí. Zameriaval sa najmä na problematiku embólie plodovou vodou, hemokoagulácie a na otázky imunológie. Lokalizoval pomocou imunochem. metód hormóny v ľudskej adenohypofýze, zaoberal sa patológiou hepatocytu, sleziny, novými imunopatologickými metódami a i. V Ústave patolog. anatómie sa zameriaval na imunologické bazálne membrány, analýzy chorobných proc. pľúc, gastrointestinálneho traktu, obličiek, placenty a i. Popri vedeckej práci sa venoval aj pedagogickej činnosti. Autor a spoluautor publikácií, 
vysokošk. učebníc a skrípt, početných štúdií, kt. uverejňoval v domácich i zahraničných čsp. a zborníkoch. Roku 1944 účastník SNP. Člen a funkcionár viacerých spolkov a spoločností..
Ján Bruck

Ján Bruck (* 1775, Horné Jaseno† 7. máj 1819, Žaškov) bol slovenský pedagóg, veršovník.
Jeho otec bol Ján Bruck, jeho matka Anna, rod. Koričanská, manželka Zuzana rod. Čaplovičová, jeho syn Leopold Bruck.
Životopis.
Študoval v Martine a v Banskej Bystrici. Rektor evanjelickej školy v Žaškove. V rokoch 17941800 zapisoval príležitostné básne, veršované mravoučné výstupy a dialógy, žartovné, satirické a iné verše. V zapisovaní básní pokračoval jeho syn Leopold (18191829).
Ján Brumovský

Ján Brumovský (* Slovensko) bol pedagóg, rímskokatolícky kňaz, jezuita.
Životopis.
Učil na jezuitskom kolégiu v Banskej Bystrici, absolvoval tu tretiu aprobáciu.
Terézia Brunšviková

Grófka Terézia Brunšviková z Krupej alebo staršie Brunswicková (; * 27. júl 1775, Bratislava – † 17. september 1861, Duka) bola uhorská šľachtičná, pedagogička a sociálna pracovníčka.
Životopis.
Narodila sa v rodine grófa Antona Brunšvika a jeho manželky Alžbety, rodenej barónky Wankel von Seeberg. Rodina udržiavala blízke kontakty so skladateľom Ludwigom van Beethovenom, ktorý sa viackrát zdržiaval v ich kaštieli v Dolnej Krupej a vyučoval Teréziu a jej súrodencov hru na klavír. V roku 1809 jej venoval Sonátu č. 24 Fis dur op. 78 pre klavír. Niektorými autormi bola považovaná za adresátku známeho Beethovenovho listu "„nesmrteľnej milenke“".
Pri svojom pobyte vo Švajčiarsku v roku 1808 sa v meste Yverdon stretla so švajčiarskym pedagógom Pestalozzim, ktorý ju výrazne ovplyvnil.
V roku 1828 v Budíne založila prvú materskú školu v Uhorsku s názvom (Anjelská záhrada). Jej pričinením vznikla 1829 prvá detská opatrovňa na území Slovenska v Banskej Bystrici a v roku 1830 dve materské školy v Bratislave (na Vydrici a na Valónskej ulici). Jej zásluhou vznikali detské opatrovne aj na iných miestach monarchie, zakladala a propagovala ženské dobročinné spolky. Založila prvú dievčenskú priemyselnú školu v Uhorsku a propagovala polytechnickú výchovu žien. Rozvinula zásady, obsah a metódy predškolskej výchovy škótskeho pedagóga Samuela Wilderspina. Vydávala výzvy, informačné letáky, plagáty a stanovy spolkov propagujúcich zakladanie materských škôl. V 20. storočí vyšli ďalšie práce čerpajúce z jej pozostalosti.
Terézia zomrela 21. septembra 1861. V literatúre sa uvádzajú rôzne miesta úmrtia, napr. Budín, Duka, Drážďany. V úmrtnom oznámení, ktoré vydali jej súrodenci, je uvedené ako miesto úmrtia obec Duka a miesto pochovania rodinná hrobka v meste Martonvásár.
Vojtech Bruoth

Vojtech Bruoth (* 2. január 1906, Dolná Lehota – † 9. apríl 1979, Bratislava) bol slovenský lekár – chirurg.
Jeho otec Samuel Bruoth, jeho matka Malvína rod. Mockovčáková 
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici a v Banskej Bystrici, 19231929 na Lekárskej fakulte KU v Prahe, 1929 MUDr., 1976 doc. Asistent očnej a chirurgickej kliniky UK, prednosta chirurgického odd. Onkologického ústavu v Bratislave, 19611974 prednosta chirurgického odd. OÚNZ v Trnave. V klinickej praxi sa venoval najmä chirurgii, štúdie a články z tejto oblasti uverejňoval v Bratislavských lekárskych listoch, Slov. lekárovi a v odborných zborníkoch, spoluautor zdravotnícko-osvetových príručiek. 
Účastník druhého odboja a SNP.
Augustín Brychta

JUDr. Augustín Brychta (* 29. september 1891 Rača - † 15. október 1962 Bratislava) bol slovenský právnik a notár.
Rodina.
Jeho otec Alexander Brychta, jeho matka Elena, rod. Šimončičová.
Životopis.
Gymnázium absolvoval v Bratislave, právo študoval v Bratislave a v Budapešti. Notár v Bernolákove, neskôr hlavný župný notár v Bratislave. Počas prvej svetovej vojny dôstojník justičnej služby generálneho štábu. 
V rokoch 1940 – 1941 župan Pohronskej župy v Banskej Bystrici, pracovník Ministerstva vnútra, od roku 1945 Povereníctva vnútra v Bratislave. Pri vzniku ČSR predseda miestnej SNR v Rači.
Eliáš Bubenka

Eliáš Bubenka (* 1683 Slovensko) je evanjelický kňaz, pedagóg, dramatik.
Jeho otec Eliáš Bubenka, jeho matka Katarína rod. Fröhlichová 
Životopis.
Študoval v Banskej Bystrici, Levoči, a v Kežmarku. Od roku 1703 správca školy v Nižnom Skálniku, v Hrachove, v Selciach, od 1706 evanjelický kňaz v Hrochoti a i. miestach, farár v Banskej Bystrici-Radvani (po roku 1706). Počas pôsobenia v Hrachove 
popularizoval prírodné vedy a nacvičoval šk. divadelné hry. Autor dvoch latinských divadelných hier.
Ján Bučko

Prof. Ing. Ján Bučko DrSc. (* 2. jún 1931, Predajná) je vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Brezne (1943-1951). Neskôr na Fakulte chemickotechnologickej SVŠT v Bratislave (1952-1957), 1972 CSc., 1974 doc. Po ukončení štúdia pôsobil ako asistent na Katedre chemickej technológie celulózy a papiera CHTF SVŠT v Bratislave (1957-1960) a v Smrečine v Banskej Bystrici ako vedúci závodu (1960-1964). Žije v Banskej Bystrici a od roku 1964 pôsobí na Technickej univerzite vo Zvolene. 1. júla 1985 vymenovaný za profesora. Roku 1986 DrSc. Patrí medzi najlepších slovenských a českých expertov v oblasti chemického spracovania dreva (buničina, papier, hydrolýza a p.), aglomerických materiálov (výroba lisovaných a nelisovaných dosák), biotechnológie pri výrobe buničín a papiera. Vydal odborné monografie, vedecké a odborné štúdie v domácich a zahraničných periodikách (Holtztechnologie, Svensk Papperstidning, Swedish forest Product Research Laboratory). Autor zlepšovacích návrhov realizovaných v praxi a patentov, člen newyorskej akadémie vied.
Jozef Bučko

Jozef Bučko (* 3. marec 1907, Slatina nad Bebravou - † 6. máj 1945, Ebensee, Rakúsko) bol slovenský evanjelický kňaz, protifašistický bojovník.
Životopis.
Evanjelický kňaz, účastník protifašistického odboja v Martine, počas SNP duchovný v nemocničných zariadeniach. Po páde Martina pôsobil na Veliteľstve 1. čs. armády v Banskej Bystrici v duchovnej správe a vo vojenskej záložnej nemocnici. Po ústupe povstania bol 4. novembra 1944 zajatý jednotkou Sicherheitsdienst na ceste medzi Ľubietovou a Lučatínom, eskortovaný do Banskej Bystrice, neskôr transportovaný do koncentračného tábora Mauthausen a Ebensee, kde zomrel.
Michal Bučko

Michal Bučko (* 15. júl 1931, Sačurov) je slovenský mikrobiológ.
Životopis.
V roku 19501954 absolvoval štúdium na VŠCHT v Prahe, 1967 CSc., 1987 DrSc. Pôsobil v Biotike Slovenská Ľupca (19551991), z toho (19621991) ako vedúci výskumu. Prednášal z oblasti biosyntézy antibiotík a aminokyselín na UK v Bratislave. Žije v Banskej Bystrici. Od roku 1992 vykonáva poradenskú činnosť v oblasti výskumu a výroby antibiotík. Je členom komisie pre udeľovanie vedeckých hodností z oblasti kvasnej chémie a technilógie. Je autorom a spoluautorom čs. a slovenských patentov a autorských osvedčení, vedeckých a odborných publikácií, odborných publikácií, odborných prednášok na medzinárodných a národných konferenciách, záverečných správ štátnych a odborových úloh, záverečných podnikových úloh.
Jozef Búda

Jozef Búda (* 14. september 1898, Nemecká – † 23. jún 1994, Báč) bol slovenský cirkevný hodnostár, teológ, biblista, vysokoškolský pedagóg a rímskokatolícky kňaz.
Pseudonym: Jozef Chata
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (maturoval 1916), chórový kaplán v Banskej Bystrici (1925). Bol tiež farárom v Banskej Bystrici-Radvani. Vyučoval náboženstvo na gymnáziu v Banskej Bystrici (od 1930), suplujúci profesor Rimskokatolíckej vysokej školy bohosloveckej v Banskej Bystrici (od 1. september 1933), rektor kňazského seminára v Banskej Bystrici, profesor pastorálknej teológie (19451946) a profesor biblického štúdia, čestný kanonik Banskobystrickej kapituly (1973). Viedol Katolícku jednotu žien v Banskej Bystrici. Politicky prenasledovaný (50. roky). Autor publikácií Evanjelium starého Zákona I., II., prekladateľ Starého zákona. Publikoval v náboženských novinách, časopisoch a zborníkoch. Vymenovaný za pápežského preláta (1992).
Andrej Budai

Andrej Budai alebo Andrej Buday (* 26. november 1859, Tajov - † 31. december 1907, Gyula) bol vlastivedný pracovník, úradník, publicista a amatérsky entomológ, hlavne koleopterológ.
Jeho otec František Budai, jeho matka Jozefína rod. Paulíniová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Úradník v mediarskom podniku v Banskej Bystrici, od začiatku 90. rokov v kremnickej mincovni. V Banskej Bystrici spolupracoval pri rozširovaní slovenskej tlače. V slovenských novinách, časopisoch a kalendároch uverejňoval správy, články o ľudovej kultúre, najmä o folklóre. Do Černokňažníka prispieval (1892-1898) satirickými veršami, napísal nábožensky motivované divadelné hry, memoáre, z ktorých časť uverejnil. Zbieral ľudové povery, povesti, piesne.
Entomologické aktivity.
Pre našu, slovenskú entomológiu má z historického hľadiska význam hlavne jeho spolupráca s MUDr. Karolom Brančíkom, známym prírodovedcom Trenčianskej župy, ktorému svojimi zbermi prispel v roku 1906 do jeho doplnkov "Zoznamu Coleopter" (chrobákov) z tejto oblasti.
Jozef Budai

Jozef Budai (* 19. február 1813, Hronec – † 5. január 1892, Ostrihom) bol náboženský spisovateľ a rímskokatolícky kňaz.
Jeho otec Juraj Budai, jeho matka Cecília rod. Andrédiová 
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici, filozofiu a teológiu v Trnave, absolvoval 1836. Rokuk. kaplán na Myjave, v Dolnom Trhovišti, administrátor vo Veľkých Kostoľanoch, 1849 kurátor anabaptistov v Moravskom Jáne. Autor latinských príležitostných veršov k jubileám cirkevných hodnostárov.
Ivan Bujna

Ivan Bujna (* 26. júl 1881 Pukanec - † 23. júl 1949 Bratislava) bol náboženský spisovateľ, evanjelický kňaz.
Jeho otec Martin Bujna, jeho matka Ľudmila rod. Holéczyová 
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1892-1894), v Banskej Štiavnici (1894-1900), na evanjelický teol. škole v Bratislave (1900-1904). Počas pastorácie sa venoval kult.-osvetovej práci medzi Slovákmi na Dolnej zemi, kde bol i seniorom. Autor regionálnych hist. prác kde pôsobil, pohrebných kázní. Po roku 1948 repatrioval do ČSR, žil v Šamoríne a Bratislave.
Martin Bujna

Martin Bujna (pseudonym: Starší strýčko Martin; * 25. október 1845, Bohunice – † 22. júl 1923, Pukanec) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ a publicista.
Životopis.
Narodil sa v rodine Jána Bujnu a jeho manželky Márie rodenej Loischovej. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici. Teológiu študoval vo Viedni a Bazileji. V rokoch 1870 – 1871 pôsobil ako evanjelický kaplán a administrátor, v rokoch 1871 – 1921 ako farár v Pukanci a od roku 1919 bol hontianskym seniorom. 
Počas štúdií v Banskej Štiavnici bol členom študentského spolku Slovenské kolo. Bol úspešným v boji proti pomaďarčeniu cirkevnej školy v Pukanci, keď z príspevkov občanov postavil novú budovu školy. Podporoval rozvoj slovenského národného školstva, organizoval zbierky na založenie sirotincov v Modre a v Liptovskom Mikuláši. 
V rámci nedeľnej školy a vzdelávacieho spolku sa venuje ľudovýchove.
Tvorba.
Už počas stredoškolských štúdií písal básne, ktoré uverejnil (pod menom Vlastimil) v študentskom časopise "Sitno", ktorého spoluredaktorom bol v rokoch 1865 – 1866. Neskôr sa venoval väčšinou cirkevným a spoločenským problémom. Je autorom práce o problémoch cirkevného školstva "Eben-Ezer" (1901) a príručky pre vysťahovalcov. Voľne interpretoval nábožensko-didaktické rozprávania. Prispieval do novín a časopisov Korouhev na Sionu, Svědectví víry, Cirkevné listy, Obzor, Orol, Tranovského evanjelický kalendár, Národné noviny a tiež do krajanských časopisov a kalendárov v USA. Písal aj básne a texty piesní k cirkevným slávnostiam. Dojmy z pobytu vo Švajčiarsku opísal v cestopisnej črte "Výlet na Švajčiarske Alpy", ktorú uverejnil časopis Orol v roku 1875.
Marta Buková

Marta Buková (rod. Uhrinová; * 19. február 1942, Banská Bystrica-Jakub† 8. február 1991, Banská Bystrica) bola slovenská múzejníčka.
Životopis.
Navštevovala základnú školu v Jakube, do roku 1959 študovala na Jedenásťročnej strednej škole (dnes Gymnázium Andreja Sládkoviča) v Banskej Bystrici, potom dejepis a slovenský jazyk na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (nedokončila). Lektorka, etnografka, 19861991 dokumentaristka Stredoslovenského múzea v Banskej Bystrici. Ako odborná múzejná pracovníčka sa zúčastnila na budovaní zbierkového fondu Stredoslovenského múzea, zamerala sa najmä na oblasti Horehronia, Podpoľania a okolia Banskej Bystrice, v ktorých podnikala aj terénne výskumy. Venovala sa spracovaniu zbierkových predmetov z oblasti etnografie, ňou vyhotovené katalogizačné karty boli podkladom pre edíciu špecializovaných súpisov zbierok "Fontes". Podieľala sa na príprave výstav narodopisného charakteru, z ktorých niektoré boli prezentované i v zahraničí.
Vojtech Bukovčan

Ing. Vojtech Bukovčan (* 3. február 1891, Košice - † 4. marec 1977, Banská Bystrica) bol slovenský lesný inžinier.
Jeho otec bol Jozef Bukovčan, matka Žofia rod. Haitná a jeho syn Ivan Bukovčan.
Životopis.
Študoval na Vysokej škole baníckej a lesníckej v Banskej Štiavnici. Pôsobil na Lesnej správe v Banskej Bystrici a Starých Horách, 1945 - 1956 lesný inšpektor pre Horehronie. Priekopník protilavínovej ochrany na Slovensku. V knižných prácach sa zaoberal otázkami rekonštrukcie a obnovy lesa. Uplatňoval progresívne pestovateľské metódy.