burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Alexandrijský maják

Alexandrijský maják je jeden zo sedem divov starovekého sveta. Nachádzal sa na (bývalom) ostrove Faros pri Alexandrii v Egypte.
Dejiny.
V roku 279 pred Kr., po 20 rokoch práce, bol dokončený maják v Alexandrii a hneď bol vyhlásený za jeden z divov sveta. Bol to jeden z prvých veľkých majákov, ktoré boli kedy postavené a bol vybudovaný tak dôsledne, že stál ešte vyše 1 000 rokov a vydržal viacero zemetrasení. Bol vybudovaný z bieleho mramoru v troch vrstvách tak, že každá sa smerom k vrcholu zužovala. Spodná časť bola pravouhlá, prostredná osemuholníková a vrchná časť mala tvar valca. Maják dostal meno podľa ostrova Faros, na ktorom stál. V mnohých jazykoch sveta dnes pharos znamená maják. Ostrov ležal pred prístavom Alexandria a s pevninou bol spojený hrádzou. Na vrchole majáka sa vo dne v noci udržiaval oheň. Svetlo z neho bolo také jasné, že ho bolo možné vidieť od mora zo vzdialenosti až . Dobrú predstavu o tom, ako maják vyzeral, máme zo zobrazení na rímskych minciach a z opisu spisovateľov tých čias. Faros sa dvíhal do výšky 120 až a lode na mori ho mohli vidieť už z diaľky mnohých míľ. V rokoch 956, 1303 a následne aj 1323 bol maják vážne poškodený pri zemetraseniach a v roku 1480 sa z jeho zvyškov postavila stredoveká obranná pevnosť Kait-bajova Citadela (), v ktorej možno dodnes vidieť základy starovekého Farosu.
Ostatné archeologické výskumy.
Niektoré pozostatky majáku boli nájdené potápačmi na dne Alexandrijského Východného prístavu v roku 1994. Väčšina pozostatkov bola potom odhalená na základe satelitných snímok.
Faros.
Etymologický pôvod slova Faros ("Pharos") je z gréčtiny (φάρος), bulharčiny (фар) a viacerých románskych jazykov, ako je francúzština (phare), taliančina (faro), portugalčina (farol), španielčina (faro), rumunčina a katalánčina (far), a švédčina ("Fyr") a znamená "maják".
Tvar minaretov na viacerých starších moslimských mešitách o niekoľko storočí neskôr bol obdobný troj-stupňovému tvaru z Farosu. To svedčí o širšom architektonickom vplyve stavby.
Karol Bacílek

Karol Bacílek, po česky Karel Bacílek (* 12. október 1896, Choťánky – † 19. marec 1974, Bratislava), bol československý politik Komunistickej strany Československa, resp. Komunistickej strany Slovenska českého pôvodu, ale pôsobiaci na Slovensku. Predstaviteľ centralistickej a stalinistickej skupiny v KSČ, prvý tajomník ÚV KSS, minister československých vlád, s podielom na politických a súdnych procesoch v 50. rokoch. V roku 1963 odvolaný z verejných funkcií. 
Bacílek bol vyučeným strojným zámočníkom. Členom KSČ bol od jej založenia v roku 1921, počas prvej republiky, od roku 1924 pôsobil ako komunistický funkcionár na Slovensku. V rokoch 193943 bol v emigrácii v Sovietskom zväze. V roku 1943 sa vrátil na cez Poľsko na Slovensko a v roku 1944 sa zúčastnil Slovenského národného povstania. V tom čase sa stal tajomníkom sekretariátu Komunistickej strany Slovenska. Po vojne a komunistickom prevrate zastával významné politické funkcie na Slovensku. Od mája 1950 do septembra 1951 bol predsedom Zboru povereníkov, v rokoch 19511952 bol ministrom štátnej kontroly, 19521953 ministrom národnej bezpečnosti, 19531963 prvým tajomníkom ÚV KSS. Aktívne sa podieľal na nezákonnostiach a politických procesoch v 50. rokoch. V roku 1963 bol odvolaný zo všetkých vyšších funkcií; členom ÚV KSS a ÚV KSČ ostal ešte do roku 1966, poslancom Národného zhromaždenia a SNR ostal ešte do roku 1964.
Ladislav Adamec

Ladislav Adamec (* 10. september 1926, Frenštát pod Radhoštěm – † 14. apríl 2007, Praha) bol český komunistický politik, verejný činiteľ a dlhoročný funkcionár Komunistickej strany Česko-Slovenska.
Kariéra.
V rokoch 19581961 absolvoval Vysokú školu politickú ÚV KSČ v Prahe. V rokoch 19651967 tu absolvoval ešte ašpirantúru na Vysokej škole ekonomickej.
V rokoch 19631969 pracovník aparátu ÚV KSČ, 19661990 člen ÚV, 19871989 člen predsedníctva ÚV KSČ; 19691987 podpredseda a v rokoch 19871988 predseda českej vlády, 19881989 predseda federálnej vlády.
Bol považovaný za umierneného reformátora, po 17. novembri 1989 viedol rokovanie s Občianskym fórom a pokúšal sa o kompromis. Po neúspešnom pokuse o rekonštrukciu vlády 7. decembra 1989 rezignoval. V rokoch 19891990 predseda KSČ a poslanec za túto stranu v Českej národnej rade. V roku 1993 odišiel z politického života.
Jozef August Mikuš

Prof. JUDr. Jozef August Mikuš (* 3. júl 1909, Krivá – † 19. máj 2005, Krivá) bol slovenský právnik, diplomat, významný exilový pracovník.
Životopis.
Už počas stredoškolských štúdií sa Jozef August Mikuš prejavil ako talent. Prispieval do viacerých vznikajúcich katolíckych časopisov. Vysokoškolské štúdiá na Právnickej fakulte UK v Bratislave prežil na katolíckom internáte Svoradov. Na istý čas odišiel študovať do Francúzska. Už vtedy plynule ovládal viacero jazykov. Po škole vstúpil do diplomatických služieb ČSR. Začínal na Ministerstve zahraničia v Prahe. Svoje poznatky z fungovania veľkej politiky v Prahe prinášal svojim priateľom na Svoradov v mnohých prednáškach a článkoch. Po vzniku samostatnej Slovenskej republiky 14. marca 1939 Jozef Mikuš začal pracovať na veľvyslanectve v Ríme. Tu sa veľmi zblížil s vtedajším veľvyslancom vo Vatikáne Karolom Sidorom. Pre svoje vyhranené postoje voči fašizmu mal v Ríme isté problémy, preto bol preložený do Španielska. Tu pôsobil ako chargé d affaires až do roku 1944. V marci 1944 začal pracoval v službách SNR v Bratislave. 
Po skončení druhej svetovej vojny sa zapojil do iniciatív podporujúcich demokratický politický vývoj na Slovensku. Kvôli tejto činnosti a aj kvôli svojej práci v diplomatických službách bol komunistami niekoľkokrát zatknutý. Preto sa rozhodol emigrovať. Po dramatickom úteku cez Budapešť, Viedeň a Paríž sa nakoniec aj so svojou francúzskou manželkou Renée usadil v USA, kde získal občianstvo.
Stal sa profesorom európskych dejín a medzinárodných vzťahov na univerzitách Saint John's University v Queens (New York) a Georgian Court College v Lakewood (New Jersey). Popri tejto činnosti publikoval. Napísal 16 kníh. Vo viacerých z nich sa venuje dejinám Slovenska v európskom kontexte, filozofii, diplomacii. Významne sa zapájal do slovenského exilového života. Stál pri založení Svetového kongresu Slovákov, písal do viacerých slovenských novín a časopisov. 
V novembri 1989 s nadšením privítal Nežnú revolúciu a pád komunizmu v Česko-Slovensku. Po smrti manželky Renée sa rozhodol ako takmer deväťdesiatročný vrátiť na milovanú Oravu, domov do Krivej. V roku 2002 sa tu s ním stretol predseda vlády Mikuláš Dzurinda.
Ružienka

Ružienka alebo rubeola, označovaná i ako rubella je vírusové ochorenie spôsobené vírusom "Rubivirus rubellae." Toto ochorenie sa prejavuje zvýšenou teplotou (subfebrilitami), bolesťou hlavy, kašľom a malátnosťou. Inkubačná doba je 14 až 21 dní. Neskôr sa objavuje makulopapulózna vyrážka, ktorá začína typicky za ušami a postupne sa šírí cez tvár na celé telo. Proti ružienke existuje očkovanie, ktoré sa zvyčajne robí kombinovanou MMR vakcínou v 1. roku života. Toto očkovanie je na Slovensku pre deti povinné. Ružienka sa prenáša kvapôčkovou infekciou (kašeľ) a dotykom. Od nákazy do prvej vyrážky môže uplynúť až 18 dní. Drobné ružové nesvrbivé vyrážky sa šíria z tváre na trup a po 2 – 3 dňoch miznú. Liečba spočíva v tlmení príznakov, ochorenie si nevyžaduje špeciálnu liečbu, pokiaľ sa nevyskytnú závažné komplikácie. Chorí by mali byť izolovaní. Rubeola je nebezpečná pre tehotné neočkované ženy, ochorenie môže viesť k potratu alebo poškodeniu plodu.
Eugen Filkorn

Mons. ThDr. Eugen Filkorn (* 10. november 1881, Nitrianske Pravno – † 5. január 1974, Nitra) bol slovenský katolícky kňaz a pápežský prelát, poslanec slovenského snemu.
Po kňazskej vysviacke pôsobil na viacerých školách v Nitre. Stal sa profesorom bohoslovia. Prednášal cirkevnú históriu, sociológiu a dejiny cirkevného umenia. V roku 1915 narukoval a pôsobil v Rakúsku ako nemocničný duchovný. Po prvej svetovej vojne založil a stal sa prvým riaditeľom katolíckeho vysokoškolského internátu Svoradov (1922), prvého vysokoškolského internátu v Bratislave.
Eugen Filkorn pozýval každý týždeň do študentského domova prednášateľov z radov najlepších katolíckych vedcov a intelektuálov, ako aj odborníkov z oblastí filozofie, etiky, sociológie a literatúry. Rovnako sem prichádzali aj spisovatelia, novinári a iné významné osobnosti z celého Slovenska i z Česka.
Ako riaditeľ internátu podnikal veľa ciest do zahraničia. Prezrel si katolícke internáty v Anglicku, Francúzsku, Nemecku a USA. Nezameriaval sa len na materiálne vybavenie objektov, sledoval aj výchovnú a kultúrnu prácu v týchto ústavoch a systém poskytovania štipendií. Počas zahraničných návštev organizoval finančné zbierky, najmä u amerických Slovákov. Pre svojich akademikov vydával časopis Svoradov, pre stredoškolskú mládež časopis Rozvoj. Bol riaditeľom revue Kultúra, ktoré zapojil do európskych duchovných prúdov.
Z Filkornovej iniciatívy bolo založené knižné vydavateľstvo Lev. Na Svoradove poskytol prístrešie viacerým študentských akademickým spolkom, ktoré boli združené v Ústredí slovenského katolíckeho študentstva. Založil celoslovenskú organizáciu Katolícka jednota žien, ktorá mala svoj ústredný dom v Trnave. Mladým dievčatám umožnil združovať sa v organizáciách Veniec. Tieto mali svoje mesačníky Jednota a Listy rodičom, ktoré Eugen Filkorn sám redigoval. Aj v týchto združeniach zaviedol usporadúvanie prednášok a duchovných cvičení.
Vo voľbách do Krajinského zastupiteľstva Slovenskej krajiny v roku 1928 bol zvolený za poslanca krajinského zastupiteľstva za HSĽS. Zvolený bol aj v roku 1935.
Počas Prvej Slovenskej republiky bol Filkorn poslancom Slovenského snemu. Po roku 1945 bol internát Svoradov znárodnený, časopisy zakázané a spolky rozpustené. Sám Filkorn bol v roku 1947 tzv. Ľudovým súdom vo vykonštruovanom procese odsúdený na 2 roky nepodmienečne za vlastizradu (obhajoval ho Dr. Ernest Žabkay). Po prepustení z väzenia, napriek neustálemu prenasledovaniu zo strany ŠtB, pôsobil ako kanonik, bol predsedom diecézneho cirkevného súdu a nestorom nitrianskej diecézy.
V roku 1966 mu v Kanade vyšla životopisná kniha "Ján XXIII. – pápež pokoja a lásky".
Eugen Filkorn zomrel v 93. roku života a 70. roku kňazstva. V roku 1996 arcibiskup Ján Sokol odhalil Filkornovi vo vestibule internátu Svoradov pamätnú tabuľu s veršami básnika katolíckej moderny, svoradovčana Andreja Žarnova.
Borgovia

Borgovia sú fiktívna civilizácia zo seriálového cyklu Star Trek. Sú kolektívnou inteligenciou združenou v spoločenstve, v ktorom je myseľ každého jedinca podriadená spoločnej mysli. Sami seba nazývajú: "My sme Borg".
Borgovia sú hlavní nepriatelia Spojenej federácie planét v 24. storočí. 
Charakter spoločenstva.
Jednotliví členovia spoločenstva sa označujú ako trúdy (angl. "drones", nepríliš presný preklad: vojaci), sú kyborgovia – napoly organickí členovia rôznych rás a napoly stroje. Ich telesná teplota je 39,1 °C. Borgovia pochádzajú z vesmírneho kvadrantu Delta. Rozmnožujú sa asimilovaním organických jedincov a technológií iných rás a civilizácií.
Predstaviteľom Borgov je kráľovná. Ona sama na otázku, či vládne kolektívu odpovedala "oddeľuješ neoddeliteľné". V prípade zničenia kráľovnej kolektív jej „myslenie“ obnoví zo záložných kópií.
Technológia.
Pri asimilácii Borgovia získavajú všetky znalosti asimilovaného jedinca. Vďaka tomu spoznávajú celý rad rôznych technológií, okrem technológie regenerácie lodí.
Energetické štíty Borgov sú schopné sa adaptovať, takže získavajú odolnosť proti zbrani, ktorá bola proti nim použitá. Vďaka tomu rýchlo získali odolnosť voči fotónovým torpédam a phaserom. Princípom ďalšieho vylepšenia zbraní Federácie proti Borgom je rýchla zmena frekvencie. Borgovia sa síce dokážu adaptovať odhalením vzorca zmeny frekvencie, ale toto prispôsobenie im trvá nejaký čas. Podobne Borgovia prispôsobujú svoje zbrane štítom protivníka.
Kraj tisícich vrchov

Kraj tisícich vrchov môže byť:
Varolov most

Varolov most alebo Varoliov most (často pons, pons Varolii podľa anatóma menom Costanzo Varolio) je súčasťou mozgového kmeňa a vytvára na ňom nápadný priečny sval. Leží nad predĺženou miechou, pod stredným mozgom a pred mozočkom. Je jednou z častí autonómneho nervového systému a prepája senzorické informácie medzi mozočkom a koncovým mozgom. Niektoré teórie sa domnievajú, že zohráva dôležitú úlohu v tvorbe snov.
Anatómia.
Predná stena ponsu leží pred klinovou kosťou. V jej strednej čiare sa nachádza plytký zárez, ktorý spôsobuje priebeh arteria basilaris, a ktorý sa nazýva sulcus basilaris. Bočné okraje ponsu sa stáčajú dozadu k mozočku a vytvárajú masívny párový pedunculus cerebellaris medius, na ktorý sa mozoček obojstranne upína a ktorým doň vedú nervové dráhy z ponsu.
Z Varolovho mosta vystupujú nasledovné hlavové nervy:
Zadná strana mostu plynulo pokračuje z predĺženej miechy. Z časti predĺženej miechy a Varolovho mosta tu vzniká "fossa rhomboidea" - spodina IV. mozgovej komory, ktorá má typický tvar kosoštvorca a zozadu je krytá mozočkom.
Cievne zásobenie.
Väčšina cievneho zásobenia je z "pontinných tepien". Sú to malé tepny, ktoré sú vetvami arteria basilaris. Krv do oblasti pontu prichádza tiež z arteria cerebellaris anterior inferior a arteria cerebellaris superior.
Diagnostika.
Rádiologické vyšetrenie pomocou MRI alebo CT môže potvrdiť podozrenie na diagnózu sclerosis multiplex.
Krvácanie do ponsu má niekedy za následok extrémnu miózu.
Pons

Pons môže byť:
Stroj

Stroj (hovorovo mašina) je v širšom zmysle akékoľvek zariadenie nahrádzajúce, uľahčujúce, zrýchľujúce či spresňujúce ľudskú prácu (a spravidla premieňajúce jeden druh energie na iný), v užšom zmysle len účelné zoskupenie pevne spojených alebo vzájomne pohyblivých súčiastok a mechanizmov, ktoré menia privádzanú alebo akumulovanú energiu na žiadaný účinok. 
Definícia.
V detailoch sa definície stroja v literatúre značne rozchádzajú, napríklad sčasti odlišné od definícií uvedených v úvode tohto článku sú tieto definície stroja:
Európska smernica 2006/42/ES definuje strojové zariadenie (v iných jazykoch preložené ako "stroj" - napr. angl. machinery, nem. Maschine, fr. machine) ako : 
V slovenských predpisoch túto definíciu v mierne upravenej podobe preberá nariadenie 436/2008 Z. z. 
Charakteristika.
Existujú tieto typy strojov :
Podľa niektorých definícií pojmu stroj medzi stroje ako špeciálna kategória patria aj tzv. jednoduché stroje, podľa väčšiny súčasných definícií je však jednoduchý stroj skôr nástroj než stroj.
Chiliazmus

Chiliazmus alebo milenarizmus je učenie, ktoré vzniklo medzi židmi, že príde Mesiáš, Kristus a založí tuzemské kráľovstvo slávy, v ktorom bude panovať s vyvolenými. Niektoré zle vysvetľované slová Krista i apoštolov, (napr. Zjv 20, 1, 2, 3, 4, 5, 7., kde sa spomína tisíc rokov), dali podnet aj kresťanom, že očakávali tuzemské kráľovstvo Kristovo, ktoré malo trvať tisíc rokov. Chiliazmus živili počas prenasledovaní ťažké trápenia, ktoré museli kresťania znášať. Dokonca aj medzi biskupmi malo toto presvedčenie niekoľkých prívržencov. Keď sa skončili prenasledovania, chiliazmus bol takmer úplne odstránený. V stredoveku však toto presvedčenie znova ožilo, ba možno povedať, že nevymizlo úplne ani dnes.
Ján Jakubčin

Ján Jakubčin (* 3. marec 1964) je slovenský spevák (skupina Drišľak) a poslanec zastupiteľstva Prešovského samosprávneho kraja za okres Vranov nad Topľou. 
Zo života.
V hudobnej skupine Drišľak začal hrať v roku 1992.
Baradla

Baradla alebo Aggtelek-Baradla je podzemný krasový systém v severnom Maďarsku pri hraniciach so Slovenskom pri obci Aggtelek; je spojený na slovenskej strane s jaskyňou Domica. 
Celkovo bolo objavených asi jaskynných chodieb v triasových vápencoch. Podzemné priestory sú až vysoké. Z Domice priteká podzemná riečka Styx. Vykonávajú sa tu sa tu archeologické výskumy. 
Všetky jaskyne Aggteleckého krasu a Slovenského krasu sú od roku 1995 súčasťou Svetového prírodného dedičstva UNESCO. V súčasnosti je známych vyše 1300 jaskýň, z čoho je na Slovenskej strane viac, než 1000. V čase ich zápisu do Svetového prírodného dedičstva bolo známych asi 750 jaskýň.
Doktor sociálno-politických vied

Doktor sociálno-politických vied&lt;ref name="39/1980 Zb."&gt;&lt;/ref&gt; (skr. RSDr.; do roku 1966 "doktor sociálnych vied";&lt;ref name="27/1966 Zb."&gt;&lt;/ref&gt; 19661980 "doktor sociálnopolitických náuk"; alebo "rerum societatis doctor") bol akademický titul, udeľovaný v Česko-Slovensku v rokoch 19491952 a 19661989 za politickú aktivitu a po ukončení štúdia.
V rokoch 19491952 bol udeľovaný na Vysokej škole politickej a sociálnej v Prahe, od roku 1966 na Vysokej škole politickej ÚV KSČ v Prahe (od roku 1972 s fakultou v Bratislave) a od roku 1980 zároveň na Vojenskej politickej akadémii Klementa Gottwalda v Bratislave. Hlavným ťažiskovým predmetom bol tzv. marxizmus-leninizmus. Titul RSDr. sa udeľoval po absolvovaní rigoróznej skúšky.
Dodatočne bol udelený aj niektorým absolventom fakulty spoločenských vied Vysokej školy politických a hospodárskych vied.
Pretože tento titul získavali zvyčajne komunistickí predstavitelia a nomenklatúrne kádre, nemal veľkú akademickú váhu a postupom času v Česko-Slovensku zľudovelo množstvo jeho posmešných označení ako "„rozhodnutím strany doktor“", "„rodnej strany doktor“", "„robotnícky sranda doktor“", „"rychle snadno doktor"“, "„rozum strana darovala“", "„rerum srandarum doctor“" a iné.
Milan Rúfus

Milan Rúfus (* 10. december 1928, Závažná Poruba – † 11. január 2009, Bratislava) bol slovenský básnik, literárny historik, prekladateľ a esejista. Bol niekoľkokrát nominovaný na Nobelovu cenu za literatúru.
Životopis.
Narodil sa v rodine murára a vzdelanie získaval v ľudovej škole v rodisku, na gymnáziu v Liptovskom Mikuláši, kde v roku 1948 úspešne zmaturoval a v rokoch 1948 – 1952 študoval slovenčinu a dejepis na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Po skončení vysokoškolského štúdia zostal na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského ako pedagóg. Prednášal dejiny slovenskej a českej literatúry. V školskom roku 1971 – 1972 pôsobil na univerzite "Instituto Universitario" v Neapole, kde prednášal slovenský jazyk a literatúru. Od roku 1990 do svojej smrti v roku 2009 žil na dôchodku v Bratislave. Od roku 1991 až do r. 2008 bol pravidelne nominovaný na Nobelovu cenu za literatúru.
Tvorba.
Prvé básne publikoval v časopisoch "Prameň", "Nový rod", "Mladá tvorba" a "Borba". Debutoval básnickou zbierkou "Až dozrieme", ktorá znamenala výrazný posun dobového chápania poézie. Jeho tvorbu ovplyvnil symbolizmus, mal silné sociálne cítenie a nechal sa inšpirovať i dielom fotografa Martina Martinčeka. Inšpiroval sa slovenskou ľudovou slovesnosťou a dielami viacerých slovenských maliarov. Patrí k najvýraznejším básnickým zjavom. Predstavil sa ako básnik s autonómnym pohľadom na životné a morálne hodnoty ľudského konania, na lásku, pravdu, krásu, utrpenie a tragiku človeka i sveta druhej polovice 20. storočia. Veľmi vnímavo a citlivo hľadá zmysel a podstatu ľudského života.
Okrem tvorby pre dospelých sa venoval najmä v 70.-90. rokoch minulého storočia prerozprávaniu rozprávok a písaniu básní o deťoch, detstve a pre deti. Prekladal z češtiny a ruštiny a v jazykovej spolupráci z nórčiny a španielčiny. Spolupreložil tiež starozákonné "Žalmy" a "Jeremiášov nárek". Jeho diela vyšli knižne v angličtine, bulharčine, češtine, francúzštine, maďarčine, nemčine, nórčine, poľštine, rómčine, ruštine, taliančine, čínštine a ďalších jazykoch.
Ocenenia.
Od r. 1991 bol každoročne navrhovaný na Nobelovu cenu za literatúru
(33158) Rúfus.
Po básnikovi je pomenovaná planétka "(33158) Rúfus", ktorú objavili Leoš Kornoš a Peter Kolény z "Astronomického a geofyzikálneho observatória FMFI UK v Modre" 26. februára 1998.
Diela.
Poézia.
Od r. 2002 vychádza vo vydavateľstve MilaniuM Súborné dielo Milana Rúfusa (dosiaľ vyšli: Dielo I, Dielo II, Dielo III, Dielo IV, Dielo V, Dielo VI, Dielo VII, Dielo VIII, Dielo IX, Dielo XII, Dielo XIV).
Ľudo Zúbek

Ľudovít Zúbek (Ľudo Zúbek) (* 12. júl 1907, Malacky – † 23. jún 1969, Bratislava) bol slovenský prozaik, publicista a prekladateľ. 
Životopis.
Ľudo Zúbek sa narodil 12. júla 1907 v rodine murára Jána Zúbka a Terézie Zúbkovej (rodenej Ivanovej). Pochádzal z deviatich detí a bol prvorodeným synom, ďalší súrodenci boli: Jozef, Ružena, Matilda, Mária, Ernest, Valéria, Karol a Viktor Zúbkovci. V rodisku vychodil školu základnú i meštiansku. Po skončení meštianskej školy úspešne pokračoval v štúdiu na obchodnej akadémii v Bratislave, kde úspešne zmaturoval v roku 1925. Pracoval v bankách ako úradník (Bratislava, Malacky, Skalica, Zohor, Hlohovec, Piešťany). V rokoch 1932 – 1946 pracoval v Slovenskom rozhlase, v rokoch 1946 – 1947 na Povereníctve informácií. V roku 1947 sa stal riaditeľom novovzniknutého vydavateľstva "Tatran" a v rokoch 1948 – 1956 bol jeho vedúcim redaktorom. Od roku 1956 sa zo zdravotných dôvodov rozhodol prerušiť zamestnanecký pomer. V ďalších rokoch - až do svojej predčasnej smrti dňa 23. júna 1969 - sa výlučne venoval spisovateľskej práci. Za svoje dielo bol v roku 1967 ocenený titulom zaslúžilý umelec.
Tvorba.
Patril k tvorcom slovenského historického biografického románu a zaslúžil sa o rozvoj slovenskej rozhlasovej hry pre deti a mládež, ale i dospelých. Písal prednášky, fejtóny, reportáže, cestopisné pásma, poviedky, rozhlasové hry a romány. Venoval sa tiež literatúre faktu a prekladal z maďarskej a českej literatúry. Upravil tiež dielo "Dômyselný rytier don Quijote de la Mancha" a časť z románu V. Huga "Bedári" pod názvom "Cosette".
Milo Urban

Milo Urban (pseudonymy Ján Rovňan ml., Podbabjagurský a i.; * 24. august 1904, Rabčice – † 10. marec 1982, Bratislava) bol slovenský prozaik, prekladateľ a novinár, jeden z najvýznamnejších reprezentantov modernej slovenskej literatúry.
Životopis.
Narodil sa na regióne Orava v rodine hájnika. Rané detstvo prežil v hájovni pod vrchom Babia Hora, prakticky odtrhnutý od civilizácie. Základné vzdelanie získal v Zázrivej, Oravskej Polhore, gymnázium navštevoval v Trstenej a v Ružomberku. Z rodinných dôvodov (tragická smrť otca, nezhody s otčimom) a pre konflikt s profesorom francúzštiny, ktorý vyústil do trojky z mravov, štúdium na gymnáziu zanechal a pracoval ako pomocný redaktor v tlačovom orgáne Slovenskej ľudovej strany (od roku 1938 HSĽS) Slovák a úradník v Spolku sv. Vojtecha v Trnave. Napokon sa jeho finančná situácia vďaka podpore viacerých mecénov zlepšila a on mohol pokračovať v štúdiu na "Štátnej vyššej lesníckej škole" v Banskej Štiavnici, no štúdium predčasne ukončil pre neriešiteľné finančné problémy.
Pracoval v denníku Slovenský národ v Bratislave, v roku 1927 však ostal po zániku novín nezamestnaný a venoval sa hlavne vlastnej literárnej činnosti. Bol redaktorom v časopise Vatra, neskôr pracoval v periodiku Slovák. Od roku 1940 bol šéfredaktorom ľudáckych novín (od 1941 denníka) Gardista.
Pred koncom 2. svetovej vojny emigroval aj s rodinou do Rakúska, kde bol internovaný v americkej zóne a v roku 1947 eskortovaný do ČSR a postavený pred ľudový (retribučný) súd. V roku 1948 ho ľudový súd odsúdil na verejné pokarhanie za jeho novinársku činnosť počas vojny. Usadil sa v Chorvátskom Grobe a živil sa najmä prekladaním. V roku 1974 sa presťahoval do Bratislavy, kde 10. marca 1982 zomrel. 
Tvorba.
Urbanova prozaická tvorba patrí k trvalým hodnotám našej spisby. Písal realistické poviedky a novely zo života horalov, romány z obdobia 2. svetovej vojny. V trilógii "Živý bič, Hmly na úsvite" a "V osídlach" zachytil osudy obyvateľov hornooravského kraja v 20. a 30. rokoch 20. storočia. Umeleckou a dokumentárnou hodnotou vynikajú najmä jeho knihy spomienok. Prekladal z poľskej, nemeckej (Thomas Mann) a českej literatúry (Karel Čapek). Na jeho dielo mali vplyv hlavne Martin Kukučín a Svetozár Hurban Vajanský, ale tiež Ján Kalinčiak a Pavol Országh Hviezdoslav, zo zahraničných autorov potom Fiodor Michajlovič Dostojevskij, Endre Ady, Petr Bezruč či Jiří Wolker.
Čo sa týka jeho noviel – napätie novely nepramení z vonkajších situačných prvkov, ale zo spôsobu, ako sa vo vedomí človeka postupne koncentrujú dojmy, myšlienky a obrazy, ktoré majú reálnu a dešifrovateľnú príčinu. Urbanova próza neprichádza s mravným ponaučením a odsúdením, ale s úsilím preniknúť do súhry síl v človeku – do jeho myšlienok, i do síl mimo neho, ktoré sa splietajú do tragickej nepochopiteľnosti a ovládajú jeho osud tak, akoby bol iba pasívnou súčasťou, hoci sa im vzpiera.
Ovocie

Ovocie sú jedlé plody alebo semená viacročných semenných rastlín, najčastejšie drevín. Ovocie obvykle rozdeľujeme na ovocie mierneho pásma, tropické a subtropické. Obsahuje prírodné cukry.
Tropické a subtropické ovocia.
pomaranč, banán, mandarínka, ananás, citrón, marakuja, avokádo, curuba, čerimoja, datľa. dula, durian, etrog, figa, granátové jablko, grapefruit, graviola, akébia , anona, guave, hurma, jabuticaba , jackfruit, karambola, kivi, kiwano, kumkvat, liči, limetka, mango, marakuja, mineola, nashi, oliva, papája, pitahaya, pomelo, rambutan, salaka, tamarillo
Zoznam filmových článkov/Ľ

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 20 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ľa.
Ľadové kráľovstvoĽalie poľnéĽavé spektrum 2012
ľu.
Ľubica BlaškovičováĽubo BelákĽubomír GregorĽubomír PaulovičĽubomír RomanĽubomír ŠteckoĽubomír ViludaĽuboš KostelnýĽuboš MachajĽuboš ZemanĽudmila MandžárováĽudmila SwanováĽudovít FilanĽudovít GreššoĽudovít JakubóczyĽudovít KronerĽudovít Moravčík
Zoznam filmových článkov/X

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 3 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
xa.
Xavier Dolan
xe.
Xena (seriál)
xz.
Xzibit
Andač (potok)

Andač je vodný tok na západnom Slovensku, preteká územím okresov Hlohovec a Nitra. Je to pravostranný prítok Radošinky, má dĺžku a je tokom V. rádu.
Pramení v Nitrianskej pahorkatine neďaleko Hlohovca v nadmorskej výške Od prameňa tečie juhovýchodným smerom, z ľavej strany priberá občasný prítok prameniaci južne od obce Pastuchov a preteká cez obce Kľačany a Rišňovce. Na kratšom úseku tečie potom východným smerom, sprava priberá Geňov a pokračuje cez Alekšince. Za obcou sa oblúkom stáča na sever, sprava priberá Alekšinský potok a obteká sústavu troch Alekšinských rybníkov na ľavom brehu. Následne sa stáča na severovýchod, zľava priberá Blatinu a od osady Tŕnie tečie opäť východným smerom. Neďaleko osady Andač priberá z pravej strany Slivášsky potok a cca severne od železničnej stanice Zbehy ústi v nadmorskej výške do Radošinky.
Radošinka

Radošinka je riečka na západnom Slovensku, preteká územím okresov Topoľčany a Nitra. Je to pravostranný prítok Nitry, má dĺžku , priemerný prietok (ústie) je /s a povodie zaberá plochu . Je tokom IV. rádu, priemerná lesnatosť povodia je len 10%.
Prameň.
Pramení v Považskom Inovci, v podcelku Krahulčie vrchy, pod Zlatým vrchom () v nadmorskej výške cca 
Opis toku.
Na území Považského Inovca priberá niekoľko menších pravostranných prítokov a vteká do Nitrianskej pahorkatiny, kde preteká okolo obce Radošina. Ďalej tečie na juhovýchod, sprava priberá Bzinský potok a v blízkosti Behyniec ľavostrannú Blatnicu. Koryto toku sa stáča na juh, preteká obcou Veľké Ripňany, za ňou priberá sprava Cerový potok a tečie cez Malé Ripňany. Pri obci priberá najprv z ľavej strany Hlavinku a potom z pravej strany Merašický (Stoličný) potok (). 
Ďalej preteká obcou Biskupová a okrajom Kapiniec, sprava priberá Trhovištský potok () a pokračuje cez Malé Zálužie, kde napája malú vodnú nádrž. Následne preteká cez Nové Sady a ostrým oblúkom (smerujúcim k obci Sila) obteká obec Čab a osadu Lahne, mení smer toku viac na juhovýchod. Priberá sprava Andač () a obteká z východu obec Zbehy, zľava priberá Perkovský potok (), na krátkom úseku opäť tečie na juh a pri obci Lužianky sa v nadmorskej výške vlieva do Nitry.
Povodie Radošinky podľa prítokov (v smere toku).
Radošinka (P - pravostranný prítok, Ľ - ľavostranný prítok)
Ruzizi

Ruzizi je rieka, ktorá spája jazerá Kivu a Tanganika v centrálnej časti Afriky, pričom na krátkom úseku jej dĺžky klesá z nadmorskej výšky 1500 metrov na 770 metrov. Tvorí prirodzenú hranicu Konžskej demokratickej republiky s Rwandou a Burundi.
Na jej toku boli vybudované dve vodné priehrady s elektárňami. Ruzizi I (1958) sa nachádza pri výtoku z jazera Kivu a jej prenosová sústava s ročnou kapacitou 148 GWh prepravuje elektrinu cez stanicu Mururu do Bubanzy a Kigomy. Elektrická stanica Ruzizi II bola pridaná v roku 1989 a spolu s jednotkou je v správe troch štátov: Burundi, Rwanda a Kongo (býv. Zair). Elektrická produkcia týchto elektrární je nedostatočná, preto sa plánuje s dostavbou ďalšej priehrady, Ruzizi III, asi nižšie po toku.
Zoznam literárnych článkov/Ö

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
öd.
Ödön von Horváth
Vyčoma

Vyčoma je riečka na západnom Slovensku, v okrese Partizánske. Je to ľavostranný prítok Nitry s dĺžkou , je tokom IV. rádu.
Pramení v pohorí Tribeč v nadmorskej výške okolo pod vrchom Veľký Vracov (). Najprv tečie na juhozápad cez dolinu Veľká Chmelina, priberá Skýcovský potok zľava a tečie na západ cez Uhrovskú dolinu severným okrajom topoľčianskej zvernice. Sprava ďalej priberá Suchý potok a vteká do Nitrianskej pahorkatiny, kde vzápätí priberá ľavostranný potok Slače (). Stáča sa a tečie na severozápad, priberá sprava Hlomniansky potok a pri Ješkovej Vsi tiež pravostranný Klížsky potok. Ďalej oblúkom obteká masív Hôrky (), pri Janovej Vsi zľava priberá Hradský potok a preteká cez obec Klátova Nová Ves. Za obcou tečie na západ a pri Sádku vytvára dva ostré ohyby (prvý severne od obce a druhý západne od nej), potom tečie na severozápad okolo Baštína a Práznoviec. V katastrálnom území obce Bošany, na hranici okresov Partizánske a Topoľčany, sa vlieva do Nitry.
Holeška

Holeška je potok na západnom Slovensku, na Strednom Považí, preteká územím okresov Myjava a Piešťany. Je to pravostranný prítok Horného Dudváhu, má dĺžku 16,5 km a je tokom IV. rádu. Priemerná lesnatosť povodia dosahuje 30%.
Prameň.
Pramení v Malých Karpatoch, v geomorfologickom podcelku Brezovské Karpaty, na juhovýchodnom úpätí Vysokej hory (), v lokalite Lopušná, v nadmorskej výške približne 
Opis toku.
Spočiatku tečie juhovýchodným smerom, vstupuje do Myjavskej pahorkatiny, kde sa oblúkom stáča na severovýchod. V obci Prašník priberá Podkylavský potok, stáča sa juhovýchodným smerom, pričom vteká na územie Trnavskej pahorkatiny a vteká do vodnej nádrže Čerenec (). Následne preteká cez Vrbové, na území mesta priberá zľava Šípkovec a sprava Cintorínsky potok. Ďalej tečie cez Krakovany, za obcou sa stáča severojužným smerom, tesne pred ústím opäť juhovýchodným smerom a v katastrálnom území obce Trebatice sa vlieva do Horného Dudváhu.
Ústie.
Do Horného Dudváhu ústi juhovýchodne od centra obce Trebatice v priestore Dudvážskej mokrade v nadmorskej výške cca
Zoznam hudobných článkov/5

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 11 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
5?
5’nizza
5.
5 (album, Miro Jaroš)5 More Days ’Til Summer5 Seconds of Summer
5..
5. symfónia (Beethoven)5. symfónia (Čajkovskij)5. symfónia (Sibelius)
50.
50 Cent
54.
54 dole hlavou
55.
55 (album)55 Escape
Zoznam hudobných článkov/Ľ

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 20 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ľa.
Ľahkým krokom
ľu.
Ľuba Ballová-KrálikováĽuba Pavlovičová-BakováĽubica ČekovskáĽubica VargicováĽubo BelákĽubo HorňákĽubo VirágĽubomir PipkovĽubomír PáričkaĽubomír StankovskýĽuboslav PetruškaĽuboš NovotnýĽuboš ŠrámekĽuboš ZemanĽudová hudbaĽudová pieseňĽudová pieseň (Martin Babjak)Ľudovít RajterĽudovosť umenia
Zoznam hudobných článkov/Q

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 13 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
q.
Q (časopis)Q Project
qu.
Quasars EnsembleQuassitQueen (album)Queen (skupina)Queen IIQueen LatifahQueens of the Stone AgeQueens of the Stone Age (album)QueensrÿcheQuietdriveQuincy Jones
Zoznam hudobných článkov/Š

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 36 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ša.
Šachy robia človekaŠalmajŠansony s Hanou HegerovouŠansón
šá.
Šárka Rezková
šč.
Šče ne vmerla Ukrajina
še.
Šeban – Godár – Breiner – Kolkovič
ši.
Šimon JurovskýŠiroka strana moja rodnaja (pieseň)
šk.
Škótska fantáziaŠkrtni, co se nehodí
šl.
ŠlágerŠlágerparádaŠlágr TV
šľ.
Šľahačková princezná
šm.
Šmoulové
šp.
Špačinčanka
št.
Štátna hymnaŠtátna hymna Dominikánskej republikyŠtefan BabjakŠtefan Fajnor (hudobný skladateľ)Štefan HozaŠtefan HundžaŠtefan ChrappaŠtefan KocánŠtefan MártonŠtefan NosáľŠtefan SkrúcanýŠtefan TóthŠtěpán DoubekŠtěpán HájekŠtúdiový albumŠtvorka (album)Štyri posledné piesne
šť.
Šťastné a veseléŠťastné staré slunce
Zoznam hudobných článkov/U

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 73 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
u.
U Don’t Know Me
u..
U.D.O.U.K.N.D
u2.
U2 (hudobná skupina)
u9.
U96
ub.
UB40
uč.
Učedníci
ud.
Udo JürgensUdu
ug.
Ugly Kid Joe
uh.
Uhh Le LeeeUhol pohľadu (album)
uk.
UK SubsUkáž tú tvoju ZOOUKF Music
ul.
UliceUltimate Collection (album Michaela Jacksona)Ultimate SantanaUltra (album)UltrapopUltratopUltratop 40 SinglesUltraviolenceUltravox
um.
Umberto GiordanoUmelecký súbor LúčnicaUmmagumma
un.
Un fatto ovvioUnavení a zničeníUnbroken (album)Under My SkinUnder PressureUnder the BridgeUnder the Radar Over the TopUndercoverUndercover (album Rolling Stones)UndergroundUnderoathUnderworld (skupina)Undisclosed DesiresUniaUnicorn KidUnintendedUnion JUnisex (kapela)United States of EurasiaUnivers ZeroUnlimited TouchUnmaskedUno (skladba)Unplugged (Pavol Hammel)Unplugged CD 2004–2014Untitled Korn albumUntouchables (Korn)UnwrittenUnwritten Law
up.
Up (Peter Gabriel album)Up All Night (album, One Direction)Up the DownstairUp to DateUprising (singel)Uprostred chaosuUptown Funk
ur.
Urban Cookie CollectiveUrban HymnsUriah HeepUrpín (folklórny súbor)
us.
Us and ThemUspávanka
ut.
Utah SaintsUte Lemperová
uz.
UZED
už.
Už (album)
Zoznam hudobných článkov/Ú

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 6 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
úd.
Úd (hudobný nástroj)Údolia a kopce
úr.
Úryvok
ús.
Úschovňa pohľadovÚstav etnológie a sociálnej antropológie Slovenskej akadémie vied
út.
Útok na špicu hitparády
Zoznam hudobných článkov/Y

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 52 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
y..
Y.M.C.A.
y2.
Y2K (album)
ya.
YaelYahman!Yanking Out My HeartYann TiersenYannick Noah
ye.
Years &amp; YearsYehoshua LaknerYellow Magic OrchestraYellow Submarine (album)YellowcardYes (skupina)YesterdayYet Another Movie
yi.
Yield (album)
ym.
Ymnos eis tin Eleftherian
yn.
Yngwie Malmsteen
yo.
Yoko OnoYolanda Be CoolYou’re ShiningYou’re the VoiceYou’ve Come a Long Way, BabyYou Ain’t Seen Nothing YetYou Could Be MineYou Don’t Fool MeYou Don’t KnowYou Give Love a Bad NameYou Hardly Know MeYou Know I’m No GoodYou Spin Me Round (Like a Record)You Win AgainYoung Americans (album)Young ForeverYoung LustYoung the GiantYoungmanYour Possible PastsYour Time Has ComeYoussou N’DourYouth &amp; Young ManhoodYouth (album BTS)Youth of the NationYoü and I
yu.
Yuri LandmanYusef Lateef
yv.
Yves MontandYvetta SimonováYvette GregušováYvette GuilbertováYvonne Přenosilová
yz.
Yzomandias
Zoznam hudobných článkov/Ž

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 22 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ža.
Žalman Brothers BandŽanna Friske
že.
Želva (album)Ženy, nikotín a alkoholŽeravé znamenie osudu
ži.
Žijem ako viemŽijeme len raz (Mixtape)Živá voda (album)ŽivákŽivák (DVD)Živé kvetyŽivé kvety (album)Živě!Život človeka v roku 2022Život je karnevalŽivot je krásny (Martin Babjak)Život je...Život u čizmama sa visokom petomŽivých nás nedostanú
ží.
Žízeň
žl.
Žlutý pes
žo.
Žofie Kabelková
Horné Ozorovce

Horné Ozorovce sú mestská časť mesta Bánovce nad Bebravou. 
Polohopis.
Horné Ozorovce ležia v Nitrianskej pahorkatine, neďaleko sútoku Bebravy a Machnáča, v nadmorskej výške Z východu obec obteká Bebrava a zo západu Svinica. Ležia 3 km severozápadne od centra mesta, na ceste I. triedy č. 16 a pri železničnej trati č. 143, v obci je železničná zastávka.
Dejiny.
Obec sa spomína v roku 1234, v roku 1492 sa odčlenila od susedných Dolných Ozoroviec. Šľachtická obec patrila rodu Ozoroczyovcov. Od roku 1976 je obec súčasťou mesta Bánovce nad Bebravou.
Dolné Ozorovce

Dolné Ozorovce je mestská časť mesta Bánovce nad Bebravou v Nitrianskej pahorkatine, na ľavom brehu Svinice, v nadmorskej výške Od centra mesta je vzdialená cca 2 km severozápadne. Bola to pôvodne zemianska obec, ktorej obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom a súkenníctvom. Stojí tu klasicistický kaštieľ z roku 1817.
O obci s názvom Ozorovce sa po prvýkrát zmienil uhorský kráľ Ondrej II. v roku 1234, ktorý udelil svojmu vojenskému veliteľovi Hodslavovi zem zvanú Ozor. Tento názov vyjadruje obrovskú veľkosť, ozrutnosť a od neho boli odvodené aj neskoršie názvy obce. Do prvej polovice 14. storočia je datovaný farský kostol, ktorý bol zasvätený Nanebovzatiu Panny Márie a stál na území dnešného cintorína. Práve od neho sa odvíja aj tradícia súčasných hodových osláv. Koncom 15. storočia sa Ozorovce rozdelili na Horné(Veľké) a Dolné(Malé) Ozorovce. Najstarší záznam názvu Dolné Ozorovce ako Inferior Ozor pochádza z roku 1496. Obec patrila zemianskym rodinám Ozorovských, Poberovcov, Švehlovcov. V roku 1598 mala 11 domov, 54 rodín a 206 obyvateľov, v roku 1828 mala 26 domov a 229 obyvateľov. Zaoberali sa poľnohospodárstvom. V roku 1960 bola obec pričlenená k Bánovciam nad Bebravou.
Biskupice (Bánovce)

Biskupice sú mestskou časťou mesta Bánovce nad Bebravou. 
Polohopis.
Obec leží v Nitrianskej pahorkatine, pri sútoku Bebravy s Radišou, v nadmorskej výške Je vzdialená 2 km juhozápadne od centra mesta.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1320, od roku 1322 patrila nitrianskej kapitule. 
Kultúra a zaujímavosti.
Zaujímavosti.
V obci bol navŕtaný termálny prameň.
Lučenská kotlina

Lučenská kotlina alebo Lučenecká kotlina je geomorfologický podcelok Juhoslovenskej kotliny.
Polohopis.
Zaberá jej strednú časť v širšom okolí mesta Lučenec. Z juhu je ohraničená riekou Ipeľ a podcelkami Cerovej vrchoviny Mučínska vrchovina, Fiľakovská brázda a Bučenská vrchovina. Na severozápade ležia Ostrôžky a Cinobanské predhorie, podcelok Revúckej vrchoviny. Západným smerom pokračuje Juhoslovenská kotlina podcelkom Ipeľská kotlina, východným smerom nadväzuje Rimavská kotlina. Kotlinou preteká rieka Ipeľ s prítokmi Slatinka a Suchá.
Sídla v Lučenskej kotline.
Lučenská kotlina patrí medzi stredne husto zaľudnené územia a ležia tu mestá Lučenec, Fiľakovo a Poltár, z významnejších sídiel napríklad Divín, Halič, Ožďany, Tomášovce a Vidiná.
Doprava.
Územím vedie dôležitá dopravná spojnica stredného a východného Slovenska, dnes medzinárodná cesta E 58, vedúca po ceste I/16. Spája Zvolen cez Lučenec a Rimavskú Sobotu s Košicami. Od Veľkého Krtíša vedie do Lučenca cesta I/75 a cez Fiľakovo do Maďarska vedie cesta I/71. Nezastupiteľnú úlohu zohráva železničná trať Zvolen - Košice, ktorá je súčasťou južného prepojenia západného a východného Slovenska. V Lučenci sa pripája trať do Veľkého Krtíša a Poltára, vo Fiľakove trať do Maďarska.
Oravská kotlina

Oravská kotlina je geomorfologický celok Podhôľno-magurskej oblasti. Najvyšším vrchom je vysoký Výr.
Polohopis.
Zo severu a západu je ohraničená Podbeskydskou vrchovinou, z juhu Oravskou Magurou, Oravskou vrchovinou a Skorušinskými vrchmi. Za štátnou hranicou pokračuje ako kotlina Orawsko-Nowotarska do Poľska. V západnej časti kotliny sa nachádza Oravská priehrada a územie kotliny odvodňuje rieka Orava so svojimi prítokmi Jelešňa a Oravica.
Oravská kotlina nemá žiadny podcelok, no na západe leží geomorfologická časť Hruštínske podolie.
Sídla v Oravskej kotline.
Oravská kotlina patrí medzi stredne husto zaľudnené územia a ležia tu mestá Tvrdošín, Trstená a Námestovo, z významnejších sídiel napríklad Liesek, Suchá Hora, Vitanová a Zubrohlava.
Doprava.
Územie Oravskej kotliny patrí medzi dopravne významné územie, nakoľko jej centrálnou časťou vedie dôležitá severo-južná dopravná spojnica, dnes medzinárodná cesta E 77, vedúca po ceste I/59. Spája Budapešť cez Zvolen a Dolný Kubín s Krakovom, pričom prechádza mestami Tvrdošín a Trstená. Z regionálnych ciest je významná aj cesta I/78, ktorá prechádza západným okrajom kotliny cez Námestovo do Poľska a najmä cesta II/520, ktorá vedie územím hornej Oravy od Kysúc cez Námestovo a Trstenú až na hraničný priechod v Suchej Hore. Železničná doprava v kotline je len doplnková a po zrušení prepojenia do Poľska vedie súčasná trať len do stanice v Trstenej.
Čertovica (sedlo)

Čertovica je sedlo na severnom Slovensku v Nízkych Tatrách. Spája Bociansku dolinu a Liptov s dolinou Štiavničky a Horehroním. Zároveň oddeľuje Ďumbierske Tatry na západe a Kráľovohoľské Tatry na východe. Má nadmorskú výšku 
Sedlom vedie cesta I. triedy číslo 72 Kráľova Lehota - Podbrezová. Je zároveň najvyššie položeným sedlom Slovenska, ktorým prechádza cestná spojnica. V súčasnosti je rekreačným strediskom zimnej (chaty, lyžiarsky vlek) aj letnej turistiky. Sedlom vedie hranica medzi okresmi Liptovský Mikuláš a Brezno. Sedlom prechádza aj červenou farbou značený turistický chodník, súčasť cesty hrdinov SNP.
Geológia.
Oblasťou sedla tvorí významné geologické rozhranie Západných Karpát. Je jediným miestom, kde na povrchu vystupuje Čertovická línia, rozhranie medzi tatrikom a veporikom.
Šport.
V sedle fungujú dve menšie lyžiarske strediská. Miestne občianske združenie prevádzkuje a upravuje trate pre bežecké lyžovanie. Priemerná nadmorská výška bežeckých tratí je nad , pričom dosahujú až .
Podhôľno-magurská oblasť

Podhôľno-magurská oblasť je jedna z piatich oblastí subprovincie Vonkajšie Západné Karpaty. Zaberá pás územia od strednej časti Oravy cez Zamagurie až po Prešov.
Delenie.
Súčasťou sú nasledovné geomorfologické celky:
Spomenuté celky patria do flyšového pásma.
Zoznam geografických článkov/Î

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 9 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
îl.
Île aux CochonsÎle aux CygnesÎle de l’EstÎle de la CitéÎle de la PossessionÎle JésusÎle Saint-LouisÎle-de-France (región)Îles Éparses
Zoznam geografických článkov/Ö

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 8 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
öb.
Öblarn
ör.
Örebro (mesto)Örebro (provincia)ÖresundÖrkény
ös.
ÖsterbymoÖstersund
öt.
Ötztalské Alpy
Kivu (jazero)

Kivu je jazero na hraniciach Konžskej demokratickej republiky s Rwandou, vo Východoafrickej priekopovej prepadline.
Je súčasťou Veľkých jazier v Afrike. Je odvodňované riekou Ruzizi, ktorá vteká do jazera Tanganika. Prvým Európanom, ktorý toto miesto zdokumentovateľne navštívil bol v roku 1894 Nemec Adolf von Götzen. Neslávne známym sa stalo ako miesto, kde boli nahádzané mnohé obete Rwandskej genocídy z roku 1994.
Geografia.
Jazero má rozlohu a nachádza sa v nadmorskej výške 1460 metrov nad morom. Dno jazera leží v priekopovej prepadline, ktorá sa pomaly rozširuje a môže spôsobiť vulkanickú činnosť.
V strede jazera sa nachádza ostrov Idjwi. Najväčšie pobrežné mestá a sídla sú: Bukavu, Kabare, Kalehe, Saké a Goma v Konžskej demokratickej republike a Gisenyi, Kibuye a Cyangugu v Rwande.
Kalinov (Krásno nad Kysucou)

Kalinov je mestská časť mesta Krásno nad Kysucou, vzdialená 2 km východne od jeho centra. 
Nachádza sa v údolí Bystrice, v Krásňanskej kotline a na okraji Kysuckej vrchoviny. Stred obce leží v nadmorskej výške Mestská časť leží po oboch stranách cesty II/520 v okrese Čadca.
Dejiny Kalinova.
Kalinov je najstaršou osídlenou osadou v Bystrickej doline. Už prvé roky existencie bol pričlenený ku Krásnu, v roku 1342. Ako súčasť Krásna mal počas stredoveku okolo 60 domov, v ktorých žilo do 100 obyvateľov. Až v novoveku ma Kalinov už vlastný mlyn a začína sa rozvíjať až na začiatku 19. storočia. V roku 1835 z celkového počtu obyvateľstva v Krásne okolo 2300 obyvateľov mal Kalinov okolo 920 obyvateľov. Na konci 19. storočia sa tu postavila obecná píla- základ budúceho veľkého podniku v Krásne nad Kysucou. . V Kalinove bol postavený obchod s potravinami a postavili sa ďalšie kaplnky v okolí. Kalinov dodnes patrí pod Krasňanskú farnosť(je jeho filiálkou). V Kalinove sa z 19 kaplniek rozšírených v celom Krásne nachádza 6 kaplniek, prvá z nich bola postavená na začiatku 20. storočia. Ďalšie si postavili obyvatelia kopaníc aby nemuseli dochádzať ďaleko do kostola v Krásne.
Zaujímavosti.
Žije tu približne 1.500 obyvateľov, čo Kalinov radí medzi druhú najľudnatejšiu mestskú časť v meste Krásno nad Kysucou, s veľkým počtom kopaníc a osád je Kalinov aj najväčšou mestskou časťou. Patria sem osady Barancovci, Bohovičovci, Capovci, Gašovci, Hackovci, Jarabicovci, Jozefíkovci, Kulijovskovci, Šurábovci iné.
Rozdelenie mestskej časti:
Hranica mestskej časti s mestskou časťou Krásno nad Kysucou (stred): ulica SNP
Kagera (rieka)

Kagera je rieka dlhá asi , ktorá patrí do povodia Nílu. 
Pramení v Burundi pri jazere Kivu a vlieva sa do Viktóriinho jazera. Často sa pokladá za hlavnú zdrojnicu Nílu.
Tvorí prirodzenú hranicu medzi Rwandou a Tanzániou a Tanzániou a Ugandou. Počas Rwandskej genocídy sa po nej dostali zmasakrované telá až do Viktóriinho jazera.
Kagera

Kagera môže byť:
Kivu

Kivu môže byť:
Ľuborča (Nemšová)

Ľuborča je mestská časť mesta Nemšová, 1 km od centra mesta, v okrese Trenčín. Leží v Ilavskej kotline, neďaleko Váhu a na oboch brehoch rovnomenného potoka. S Nemšovou ju spája most cez Vláru. Cez Ľuborču preteká aj rieka Váh.
V doline Ľuborče v Bielych Karpatoch, na samote Antonstál, sa nachádza neorománsky poľovnícky kaštieľ.
Obec leží na ceste II/507.
Turá Lúka

Turá Lúka je mestská časť mesta Myjava.
Polohopis.
Nachádza sa v Myjavskej pahorkatine, na hornom toku rieky Myjava. Leží na ceste II. triedy č. 581, 3 km na západ od centra mesta. Je východiskom k hradu Branč. 
Dejiny.
Je to pôvodne kopaničiarska obec. Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1580, patrila panstvu hradu Branč. V roku 1672 tu došlo k vzbure proti rekatolizácii. V roku 1674 tu bol umučený správca katolíckej fary, jezuitský kňaz Ján Simonides. Od roku 1980 je súčasťou mesta Myjava.
Kultúra a zaujímavosti.
Zaujímavosti.
Zachovali sa tu niektoré ľudové zvyky (piesne, hry, zvyky), v minulosti bola známa čipkárstvom a výšivkárstvom.
Čertov

Čertov je osadou obce Lazy pod Makytou, v okrese Púchov. Leží v Javorníkoch pod hlavným hrebeňom, pod vrchom Malý Javorník (), v pramennej oblasti Bielej vody. Územie je súčasťou CHKO Kysuce. Osada je v súčasnosti rekreačnou oblasťou (chaty, lyžiarske vleky).
Okolie osady patrí do území európskeho významu.
Vieska-Bezdedov

Vieska-Bezdedov je mestská časť mesta Púchov, bývalá samostatná obec. 
Polohopis.
Leží v údolí Bielej vody na pomedzí Javorníkov a Bielych Karpát. Nachádza sa 3 km severozápadne od centra mesta, pri ceste I. triedy č. 49. Do obce premáva linka č. 5 MHD z Púchova.