burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Nicolas Malebranche

Nicolas Malebranche (* 6. august 1638, Paríž, Francúzsko – † 13. október 1715, Paríž) bol francúzsky filozof, hlavný predstaviteľ protireformačnej (nescholastickej) katolíckej filozofie vo Francúzsku („kresťanský Platón“), spolu s Geulincxom hlava okazionalizmu.
Jeho učenie bolo silno inšpirované Descartovým učením.
Prokop Málek

Prokop Málek (* 9. apríl 1915, Zábřeh – † 30. september 1992) bol český lekár-chirurg, profesor Karlovej univerzity v Prahe a akademik.
V rokoch 19711983 viedol "Institut klinické a experimentální medicíny" (IKEM) v Prahe a v rokoch bol 19811990 bol šéfredaktorom časopisu Vesmír. 
Jeho brat Ivan Málek bol mikrobiológ a lekár, zakladateľ Biologického ústavu ČSAV (1952) Mikrobiologický ústav ČSAV (1962).
Mání

Mání (iné názvy: nepresne Mani; podľa niektorých názorov pôvodne Máné; v zoroastrijskom sanskrite "Mánéjasja"; po starogrécky "Manes" [iný prepis: "Manés"] alebo "Man(n)ichaios"; po latinsky "Manes" alebo "Manichaeus" alebo "Mannicheus";* 14. apríl 216, neďaleko Ktésifónu – † 26. február 277) bol perzský/iránsky prorok, zakladateľ manicheizmu.
Pier Angelo Manzolli

Pier Angelo Manzolli (* okolo 1500, Neapol? – † pred 1551, Cesena) bol taliansky básnik, filozof a lekár.
Bol autorom mýticky poňatej didaktickej básne "Zverokruh života" (Zodiacus vitae), ktorá vyšla v Benátkach v roku 1534 a podáva obraz rozsiahleho (nie však nekonečného) vesmíru. Zem je v tomto vesmíre len bodom a v ňom možno predpokladať aj iné obývané svety. Palingeniov "Zverokruh" predstavuje básnickú kozmologickú víziu, ktorá je pod vplyvom novoplatonizmu a predstavuje pokus o nové videnie sveta, vymykajúce sa už z rámca scholisticko-stredovekej učenosti.
Gabriel Honoré Marcel

Gabriel Honoré Marcel (* 7. december 1889, Paríž, Francúzsko – † 9. október 1973, Paríž) bol francúzsky filozof, dramatik a kritik, zakladateľ katolíckeho existencializmu.
Miroslav Marcelli

Prof. PhDr. Miroslav Marcelli, PhD. (* 7. september 1947, Žilina) je slovenský filozof, prekladateľ, profesor na Katedre filozofie a dejín filozofie Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave (FF UK), je vedúci Katedry Elektronické kultury a sémiotiky Fakulty humanitných štúdií Karlovej univerzity v Prahe. 
V rokoch 19661971 študoval filozofiu a históriu na FF UK, v roku 1981 na parížskej Sorbonne. V rokoch 19911992 prednášal na Univerzite Blaise Pascala v Clermont-Ferrand, v roku 1996 absolvoval študijný pobyt na Magdalen College v Oxforde. Ťažiskom jeho vedeckej práce sú dejiny filozofie. 
V súčasnej filozofii sa sústreďuje na francúzske filozofické myslenie, najmä na dielo Michela Foucaulta, ktoré aj prekladá do slovenčiny. Jeho práce sa venujú aj problematike filozofických aspektov semiotiky a teórie argumentácie.
Na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského vyučuje v akademickom roku 2016/2017 kurzy Dejiny filozofie a Semiotika, filozofia, umenie.
Jacques Maritain

Jacques Maritain (* 18. november 1882, Paríž, Francúzsko – † 28. apríl 1973, Toulouse) bol francúzsky filozof, popredný predstaviteľ neotomistickej filozofie. Tvorca integrálneho humanizmu, ktorému ide o zmenu civilizácie združením ľudí na základe náboženských hodnôt. Odstrániť treba tak kapitalizmus, ako aj socializmus.
Odo Marquard

Odo Marquard (* 26. február 1928, Słupsk, Poľsko – † 9. máj 2015, Celle, Nemecko) bol nemecký filozof, predstaviteľ postmodernej filozofie, od roku 1965 profesor filozofie v Gießene, žiak J. Rittera, nadväzuje na skeptickú tradíciu počnúc antikou a v tomto duchu filozofiu chápe ako obrat ku skepse.
Giacomo Marramao

Giacomo Marramao (* 18. október 1946, Catanzaro, Taliansko) je taliansky filozof, predstaviteľ postmodernej filozofie. Zaoberá sa najmä kategóriou času a ľudskou skúsenosťou s časovou dimenziou posthistorického sveta (posthistoire).
Marsilius z Padovy

Marsilius z Padovy (* asi medzi 1270 - 1275, Padova, Taliansko - † 1342/1343, Mníchov, Nemecko) bol taliansky filozof, politický činiteľ, teológ, publicista, lekár, predstaviteľ renesančného humanizmu. Odporca pápežského absolutizmu, obhajca teórie spoločenskej zmluvy.
Jaroslav Martinka

Prof. PhDr. Jaroslav Martinka, CSc. (* 29. apríl 1930, Strkovice – † 2. september 2013, Bratislava )
bol slovenský filozof, špecialista na antickú filozofiu.
Abraham Harold Maslow

Abraham Harold Maslow (* 1. apríl 1908, Brooklyn, New York, USA – † 8. jún 1970, Menlo Park, Kalifornia, USA) bol americký psychológ, psychiater a filozof (predchodca new age), zakladateľ humanistickej psychológie. Skúmal hierarchiu ľudských potrieb, motiváciu, sebarealizáciu. Vymyslel známu Maslowovu pyramídu potrieb.
Matúš

Matúš je mužské krstné meno. Pôvod má v hebrejskom mene Matitjahu (skrátene: Mattitja) s významom „dar Boha Jahveho“. Meniny na Slovensku má 21. septembra.
Fritz Mauthner

Fritz Mauthner (* 22. november 1849, Hořice, Rakúske cisárstvo – † 29. jún 1923, Meersburg, Nemecko) bol nemecký básnik a filozof, ktorý anticipoval filozofiu jazyka 20. stor. 
Podľa Mauthnera jazyk vytvára falošný dojem, že poskytuje objektívny obraz sveta. V skutočnosti sa tento obraz tvorí v súlade s našimi praktickými potrebami, z čoho plynie relativita svetonázorov, ktoré nachádzajú svoj výraz v rôznych jazykoch.
Mauthner podáva nominalistickú kritiku jazyka s cieľom zbaviť sa tyranie jazyka, slovnej poverčivosti ako viery, že slová zodpovedajú objektívnym danostiam skutočnosti. Jazyk skrz-naskrz preniknutý metaforickosťou. Táto metaforickosť na jednej strane znemožňuje jazyku fungovať ako nástroj poznania, no na druhej strane mu umožňuje byť prostriedkom umeleckého vyjadrovania sa.
Mauthner svoju kritiku jazyka rozvíja výslovne nadväzujúc na Kantovu kritiku rozumu, no na rozdiel od Kanta Mautnerovi ide o to, aby preukázal nemožnosť ľudského poznania vôbec, teda nielen v metafyzike a filozofii, ale aj v prírodných vedách. Mauthner tak dospieva k totálnemu skepticizmu existencialistického zafarbenia.
Metodicky Mauthner vychádza zo stotožnenia myslenia a hovorenia, možnosť poznania skúma na základe jazyka a popiera túto možnosť radikálnym pochybovaním o jazyku, pričom jazyk skúma:
James Clerk Maxwell

James Clerk Maxwell (* 13. jún 1831, Edinburgh, Spojené kráľovstvo – † 5. november 1879, Cambridge) bol škótsky fyzik. Jeho najväčším objavom je všeobecný matematický opis zákonov elektriny a magnetizmu, dnes známy ako Maxwellove rovnice. Známe je aj jeho Maxwell-Boltzmannovo rozdelenie rýchlostí v kinetickej teórii plynov.
Maxwell je vo všeobecnosti považovaný za vedca 19. storočia, ktorý mal svojim príspevkom k elementárnym modelom prírody najväčší vplyv na fyziku 20. storočia. Pri príležitosti stého výročia jeho narodenia Albert Einstein opísal Maxwellovu prácu ako „"najdômyselnejšie a najplodnejšie, čo fyzika zažila od Newtonových čias"“.
Črtou Maxwellovej práce je algebrická matematika s prvkami geometrie. Maxwell demonštroval, že elektrické a magnetické sily sú dve dopĺňajúce sa stránky elektromagnetizmu. Ukázal, že elektrické a magnetické polia sa šíria priestorom vo forme vĺn konštantnou rýchlosťou 3.0 × 108 m/s. Navrhol, že svetlo je forma elektromagnetického žiarenia.
Na jeho počesť bola podľa jeho mena pomenovaná jednotka magnetického toku (všeobecne zapisovaná ako "f") v sústave jednotiek CGS ako Maxwell (Mx). Podobne, podľa jeho mena je pomenované aj pohorie na Venuši. Teleskop Jamesa Clerka Maxwella s priemerom zrkadla 15 m, je najväčší astronomický teleskop na svete.
George Herbert Mead

George Herbert Mead (* 27. február 1863, South Hadley, Massachusetts, USA – † 26. apríl 1931, Chicago, Illinois, USA) bol americký filozof a sociálny psychológ, zástupca filozofického pragmatizmu, dnes radený ku kľúčovým postavám symbolického interakcionizmu.
Od roku 1894 pôsobil ako profesor v Chicagu, predtým v Michigane, kde bol v užšom kontakte s Johnom Deweyom. Pracoval v oblasti fyziologickej psychológie, kultúrnej antropológie a sociálnej filozofie.
Počas jeho života mu nevyšla žiadna kniha, všetky jeho publikácie vyšli až posmrtne na základe prednášok, rukopisov či publikovaných článkov. Na popularizácii jeho diela sa významne podieľal okrem iného Herbert Blumer. V 80. rokoch 20. storočia zaznamenalo jeho dielo renesanciu záujmu predovšetkým v Nemecku a Spojených štátoch amerických.
Mead venoval veľkú pozornosť problematike ľudského Ja (self). Nadväzoval na Charlesa H. Cooleyho a jeho koncepciu "zrkadlového ja", podľa ktorej človek hodnotí sám seba z pohľadu druhých.
Zaoberal sa aj ľudskou socializáciou, v súvislosti s ktorou vymedzil koncepciu takzvaného "významného druhého" a jeho internalizovanej, nadindividuálnej formy tzv. "generalizovaného druhého". Mead okrem iného poukázal aj na to, že významná časť detského učenia sa, akceptovaním sociálnych úloh prebieha v procese hry. Odlíšil hru–play a hru–game: prvá označuje prosté „hranie si na niečo“, spočíva v napodobňovaní úloh dospelých, druhá zas na „hranie niečoho“, čo zahŕňa zložitejší systém pravidiel, ktoré musí dieťa pochopiť a podvoliť sa im.
Cosimo de' Medici

Cosimo Medici, zvaný "Il Vecchio (Starý)" (* 27. september 1389, Florencia, Florentská republika – † 1. august 1464, Careggi) bol taliansky bankár, od roku 1434 neoficiálny vládca Florencie, starý otec Lorenza Mediciho.
V roku 1433 presadila florentská šľachta vedená rodom Albizzi jeho vyhnanie z mesta, ale v roku 1434 sa v dôsledku víťazstva svojich prívržencov vrátil a ujal sa vlády pri zachovaní republikánskeho zriadenia. Na odstránenie svojich bohatých súperov a posilnenie vlastnej moci využíval sympatie ľudových vrstiev, ku ktorým bol veľmi štedrý. 
Veľmi sa zaslúžil o rozvoj obchodu, vied a umení, založil platónsku akadémiu vo Florencii, dal postaviť nádherné stavby, napr. palác Medici (Riccardi) a kostol San Lorenzo, 1444 položil základy medicejskej knižnice (Biblioteka Medicea Laurenziana), v jeho okolí žili najvýznamnejší humanisti a umelci. Nazývajú ho Otcom vlasti.
Philipp Melanchthon

Philipp Melanchthon (* 16. február 1497, Bretten, Nemecko – † 19. apríl 1560, Wittenberg) bol nemecký filozof, luteránsky teológ, humanista, cirkevný reformátor, pedagóg, poradca a priateľ Martina Luthera, profesor univerzity vo Wittenbergu. Realizátor Lutherovho teologického programu: Melanchton podal filozofickú formuláciu protestantizmu; je zakladateľ protestantskej neoscholastiky. Veľký vplyv malo jeho učenie o práve a štáte. 
Má čestný titul „Praeceptor Germaniae“ (Učiteľ Nemecka). Nebol však duchovným. Na rozdiel od Luthera, nikdy nebol ordinovaný za kňaza, ani v katolíckej ani v evanjelickej cirkvi.
Jeleazar Moisejevič Meletinskij

Jeleazar Moisejevič Meletinskij (* 22. október 1918, Charkov, Ukrajina – † 17. december 2005, Moskva, Rusko) bol ruský folklorista a literárny historik, špecialista v odbore mytológie.
Melissos zo Samosu

Melissos () bol grécky filozof, predstaviteľ eleatskej školy, komentátor Parmenidových myšlienok. Velil loďstvu ostrova Samos, ktoré porazilo Aténčanov v roku 441 pred Kr.
Učenie Melissa zo Samosu je jednak komentárom základných predpokladov Parmenidovho učenia a jednak výsledkom skúmania bytia KATÁ TÉN HYLÉN, čiže nakoľko je bytie čímsi vecným, materiálnym. Melissos pravdepodobne ako prvý v dejinách filozofie zavádza pojem HYLÉ ako pojem niečoho, čo je telesné alebo ako pojem hmoty. Starý homérsky významový útvar "HYLÉ" Melissos obohacuje o nový filozofický obsah. Melissos popiera najmä možnosť absolútneho prázdna, pretože logicky ho nemožno definovať na základe pojmu bytia. Bytie v materiálnom zmysle je všetkým, je mimo konkrétneho miesta a mimo času a ako také je absolútne neohraničené, a teda jedno a výlučne jediné, vylučujúce akúkoľvek možnosť jestvovania čohokoľvek mimo seba, teda aj absolútneho prázdna. Pojem bytia teda zahrnuje v sebe i pojem prázdna i pojem HYLÉ (hmoty). Logika stojí nad DOXAI čiže nad vedením o zmyslovom svete. Zmyslovému poznaniu chýba filozofická hodnota, pretože zmyslové poznanie podlieha ustavičnej zmene, a teda nemôže chápať ani predstavovať v stálych a nemenných kategóriách bytia. Keďže človek nemôže vyjsť za zmyslové poznanie, teda pravdivé, čisto rozumové poznanie je preň celkom nemožné. Melissovo učenie vyúsťuje do sofistického skepticizmu a koniec koncov do nihilizmu.
Menedémos z Eretreie

Menedémos z Eretreie alebo Menedemos z Eretreie (* asi 350 pred Kr. – † od 278 do 275 pred Kr.) bol starogrécky filozof, predstaviteľ elidsko-eretrijskej školy, ktorý ju preniesol z Elidy do Eritreje na ostrove Euboia.
Meng-c’ (filozof)

Meng-c’ (, , lat. Mencius; * 372 pred Kr.† 286 pred Kr.) bol čínsky filozof, predstaviteľ konfucianizmu.
Carl Menger

Carl Menger (* 23. február 1840, Nowy Sącz, Poľsko – † 27. február 1921, Viedeň, Rakúsko) bol rakúsky ekonóm, jeden zo zakladateľov Rakúskej ekonomickej školy
Život.
Detstvo a rodina.
Predkovia Carla Mengera boli nemecko-českého pôvodu. Otec Anton Menger pochádzal z Haliča a užíval šľachtický titul Edler von Wolfersgrün. Matka, dievčenským menom Caroline Gerzabek, si ho vzala v roku 1833. Otec podnikal so súkromnou právnickou firmou v Bielsku- Bialej až do svojej predčasnej smrti v roku 1848.
Mal dvoch starších bratov: Maxa a Antona.
Životopis.
V roku 1859 začal Menger študovať právo a politológiu vo Viedni a v  rokoch 1860 až 1863 pokračoval v Prahe. Po ukončení štúdia sa stal redaktorom v oficiálnych Ľvovských novinách. V roku 1867 na Krakovskej univerzite získava doktorát. V roku 1872 habilituje vo Viedni a v tom istom roku sa stáva súkromným lektorom. V septembri 1873 bol vymenovaný za docenta na viedenskej univerzite. V roku 1875 sa dobrovoľne vzdal svojej funkcie, aby sa mohol plne venovať vedeckej a pedagogickej činnosti.
V  rokoch 1876 až 1878 bol súkromným učiteľom princa Rudolfa von Habsburg. V roku 1878 ho Rakúsko-uhorský cisár František Jozef menoval za profesora politickej ekonómie vo Viedni, získava titul Hofrat a v roku 1890 sa stáva aj členom ríšskej rady.
Na jar 1903 sa odobral do dôchodku so zjavne podlomeným zdravím. Jeho rodinné pomery sú doteraz nejasné. Pravdepodobne bol do konca života slobodný, ale žil s Herminou Andermannovou, ktorej aj odkázal svoje dedičstvo. Narodil sa im jediný syn Karl Menger, ktorý sa neskôr stal známym matematikom.
Zomrel 26. februára 1921 vo Viedni a bol pochovaný v čestnom hrobe na viedenskom ústrednom cintoríne.
Práca.
Teória subjektívnej hodnoty.
Menger vychádzal z takzvanej subjektívnej hodnoty, kde hovoril: „hodnota je význam, ktorý konkrétne statky dosahujú tým, že si sporiaci ľudia uvedomujú, že uspokojovanie ich potrieb závisí na disponovaní ľudí práve týmito statkami. Preto hodnota neexistuje mimo vedomia ľudí.“ Menger tieto statky ešte rozdeľuje, a to na voľné a hospodárske. Kľúčovou vlastnosťou voľných statkov pre ich ohodnotenie je vzácnosť. Potom rozdeľuje statky do hierarchickej štruktúry podľa toho, či sa k užitočnosti viaže aj vzácnosť alebo nie. 
Dochádza k deleniu na statky prvého a druhého rádu. Statky prvého rádu sú schopné uspokojovať potreby priamo, statky druhého rádu nepriamo – teda slúžia ako nevyhnutné aktívum pre statky prvého rádu (napr. vstupujú do výrobného procesu).
Hodnotenie statkov prvého rádu závisí na ich množstve, stupni nasýtenia potreby a na naliehavosti potrieb. Jednotlivé hodnotenia statkov podľa naliehavosti je možné sústrediť do takzvanej Mengerovej tabuľky, kde sa nachádza hodnotenie potreby statkov podľa naliehavosti od jedna po desať (zapísané rímskymi  číslicami) a v jednotlivých riadkoch možnosť opakovanej spotreby statkov. Vyplýva z nej, že maximalizácia úžitku spočíva v medzných úžitkoch jednotlivých statkov v ich spotrebách.
Ako predpoklad tejto teórie Menger považuje voľný trh a hospodársku súťaž medzi jednotlivcami.
Messer-Džavaih z Basry

Messer-Džavaih z Basry bol židovský lekár, ktorý v roku 683 preložil do arabčiny sýrske lekárske dielo.
Métrokles

Métrokles alebo Métroklés alebo Metrokles bol starogrécky filozof, predstaviteľ kynizmu, brat Hipparchie.
Johannes Micraelius

Johannes Micraelius, vlastným menom Johannes Lütkeschwager, (* 1. september 1597, Koszalin - † 3. december 1658, Štetín) bol nemecký básnik, filozof a historik. Je autorom diela „Lexicon philosophicum“ (1653).
Mikuláš Kuzánsky

Mikuláš Kuzánsky (* 1401, Kues, Nemecko – † 11. august 1464, Todi, Taliansko), pôvodným menom "Nikolaus Chrypffs" alebo "Khryppfs", "Nikolaus de Cusa" alebo "Cusanus", bol nemecký filozof, ktorý stál na hraniciach medzi scholastikou a humanizmom ("posledný scholastik a prvý renesančný filozof"), teológ, cirkevný politik, tvorca tzv. funkcionalistickej ontológie.
Vychádzal z platonizmu a novoplatonizmu, bol ovplyvnený mystikou (najmä Majstrom Eckhartom), neskorostredovekou devotio moderna a nominalizmom (Occamom).
Mikuláš Kuzánsky bol kardinál.
Mikuláš Kuzánsky sa snažil filozoficky vymedziť okruh ľudského vedenia ako „vedenie nevedenia“ (Docta ignorantia) a rozšíriť jeho možnosti na základe „princípu zhody protikladov“ (Coincidentia oppositorum), ktorý vo vlastnom zmysle môže byť iba v Bohu. Predznamenával vývoj renesančnej filozofie.
Nadväzuje na novoplatonikov. Základ je Jedno – zdroj sveta, večné,nekonečné,dáva svetu zmysel a vydeľuje z neho všetko iné. Mnohé – všetky existencie.
Teória učenej nevedomosti: čím sme učenejší, tým menej vlastne vieme. Boha vníma ako princíp – panteizmus.
Lawrence Delos Miles

Lawrence Delos Miles (* 21. apríl 1904, Harvard, Nebraska, USA – † 1. august 1985, Easton, Maryland) bol americký ekonóm, tvorca metodiky nazvanej „hodnotová analýza“ z roku 1947 vo firme General Electric Company.
Květoslav Minařík

Květoslav Minařík (* 21.2. 1908, Horní Litvínov – † 4.7. 1974, Praha) bol český mystik a zároveň šiesty člen Belostnej Dynastie Guruov, nasledujúci hneď po Milaräpovi.
V mladosti do najhlbších podrobností spoznal a sám na sebe uskutočnil najvyššie duchovné a mystické ideály Východu, bez toho aby pritom stratil kontakt s občianskym životom. Svoje skúsenosti potom formuloval ako originálnu, z kníh nevyčítanú duchovnú náuku, ktorá vychádza z psychológie a spôsobu myslenia súčasného Európana. Vedie ho životom a zdokonaľuje jeho bytosť ako celok; nezaoberá sa iba fyzickou, mravnou alebo mentálnou zložkou, ale harmonicky ich rozvíja všetky naraz. Z veľkých svetových duchovných smerov má jeho náuka najbližšie k mahájánskemu budhizmu. Tieto hlásania sú ale v rozpore s kostolným poriadkom.
Mo-c’

Mo-c’ alebo Mo Ti (, , lat. Micius; * asi 479 pred Kr.† okolo 390/380 pred Kr.) bol čínsky filozof, odporca Konfucia a zakladateľ mohizmu, hlásajúceho teórie o univerzálnej láske. Mo-c’ zakladal komúny, v ktorých sa pokúšal realizovať svoje predstavy o beztriednej spoločnosti.
Luis de Molina

Luis de Molina (* 29. september 1535, Cuenca, Španielsko – † 12. október 1600, Madrid) bol španielsky filozof a teológ, jezuita.
Vo svojom učení (molinizme) sa pokúšal riešiť stáročia trvajúci spor o milosti v dejinách katolíckej dogmy: podľa Molinu existuje spolupôsobenie slobodnej vôle a božskej milosti.
Monimos

Monimos môže byť:
Henry More

Henry More (* 1614, Grantham, Spojené kráľovstvo – † 1. september 1687, Cambridge) bol anglický filozof, predstaviteľ cambridgeskej školy platonizmu. Pod vplyvom J. Böhmeho a kabaly prešiel od karteziánskej metafyziky k mysticizmu.
Bol kritizovaný Leibnizom za jednostrannosť v otázke mechanicko-metafyzického pôsobenia prírody, keďže ako platonik odmietal materiálne príčiny.
Jan Mukařovský

Jan Mukařovský (* 11. november 1891, Písek – † 8. február 1975, Praha) bol český literárny vedec a estetik, profesor Karlovej univerzity, v medzivojnovom období jedna z vedúcich postáv českého štrukturalizmu, člen Pražského lingvistického krúžku. 
Venoval sa štúdiu poetiky českého verša a prózy. Jeho hlavné dielo sú "Kapitoly z české poetiky".
Sergej Gennadievič Nečajev

Sergej Gennadievič Nečajev (; * 2. október 1847, Ivanovo – † 3. december 1882, Petrohrad) je ruský anarchista, predstaviteľ nihilizmu, zakladateľ spolku Súd ľudu (Narodnaja rasprava). Zastával ideu všeobecného všezničenia, všezničenia štátnych útvarov. Zamýšľal sa nad významom dýky a jedu v revolúcii, nad krádežou ako cestou k revolučným prostriedkom.
Nágárdžuna

Nágárdžuna (2. storočie) bol indický filozof, buddhistický mudrc, mahájánsky mysliteľ, zakladateľ školy madhjámiky. Podľa Nágárdžunu je tento náš svet (samsára) nirvána a naopak.
Vypracoval základy buddhistickej logiky, ktoré vyložil vo svojich štyroch učeniach:
Logika popierania, ktorá sa rozvíja na tejto ceste, vedie k Nágárdžunovmu nihilistickému systému.
Základom bytia a jeho nositeľov je podľa Nágárdžunu prázdnota (šúnja).
Nágárdžuna odmieta prehnaný asketizmus ako aj ľahký svetský život; pre zástancu filozofie madhjámiky je všetko parikalpita.
Nágárdžuna nadväzuje na pradžňápáramitu.
Ernest Nagel

Ernest Nagel (* 16. november 1901, Nové Mesto nad Váhom – † 22. september 1985, New York, USA) bol americký filozof, logik a teoretik vedy. Profesor Columbijskej univerzity, predstaviteľ novopozitivisticky orientovanej filozofie vedy.
Maurice Nédoncelle

Maurice Nédoncelle (* 30. október 1905, Roubaix, Francúzsko – † 25. november 1976, Strasbourg) bol francúzsky filozof a teológ, predstaviteľ francúzskeho personalizmu. Zaoberal sa problémom intersubjektivity, vzťahom ja-ty.
Jeho myslením sa zaoberá aj slovenský filozof Cyril Dunaj.
Wilhelm Nestle

Wilhelm Albrecht Nestle (výslovnosť priezviska IPA: [ˈnɛstlə]; * 16. apríl 1865, Stuttgart, Nemecké cisárstvo† 18. apríl 1957, Stuttgart, Západné Nemecko) bol nemecký klasický filológ a historik filozofie. Venoval sa najmä starogréckej literatúre, vrátane diel starogréckych filozofov.
Nigidius Figulus

Publius Nigidius Figulus (* asi 98 pred Kr.– 45 pred Kr.) bol rímsky vzdelanec, ktorého svojimi rozsiahlými znalosťami prekonal iba Varro, v tradícii považovaný za veľkého znalca mágie a čarodejníka. Nigidius patril k priateľom Marca Tullia Cicera, ktorého podporil počas Catilinovho sprisahania . Roku 58 pred Kr. zastával úrad prétora. V občianskej vojne sa pridal k Pompeiovcom a po ich porážke (48 pred Kr.) bol Caesarom poslaný do vyhnanstva, kde zomrel.
Cognomen Figulus (hrnčiar) získal Nigidius údajne preto, že vyhlásil, že svet sa točí okolo svojej osi rýchlosťou hrnčiarského kruhu.
Podľa Cicerana sa Figulus usiloval, pomerne úspešne, oživiť pytagoreizmus. Z toho vyplýval jeho záujem o matematiku, astronómiu, astrológiu a dokonca aj o mágiu. Podľa Suetonia v deň narodenia budúceho Augusta predpovedal jeho slávu. Apuleius uvádza historku, podľa ktorej Figulus s pomocou kúziel našiel stratený poklad. Lucanus na konci prvej knihy svojho diela "Bellum civilie" (Občianska vojna) necháva Figula prednášať temné proroctvo o krvavej dobe, ktorá má nastať. Hieronymus, ktorý stanovil dátum Figulovho úmrtia ako 45 pred Kr., ho nazýva Pythagoricus et magus (pytagorejec a čarodejník) .
Dielo.
Pretože Nigidiovo dielo pripadalo nezrozumiteľné už jeho súčasníkom, a pretože sa vo všeobecnosti Rimania nezaujímali o magické vedy, upadli jeho práce rýchlo do zabudnutia. V neskoršej tradícii vystupoval Nigidius Figulus ako tajomný, temný mág-vzdelanec, ako to dokladá i jeho obraz v literárnych dielach iných autorov.
Najvýznamnejšie Figulovo dielo je "Commentarii grammatici" (Gramatické zápisky) obsahujúce 29 kníh. Nigidius v ňom vyjadril názor, že význam slov je daný, nie určený človekom. Obzvláštny dôraz pritom kládol na ortografiu a etymológiu. Quintilianus sa zmieňuje tiež o jeho rečníckom spise "De gestu" (O výraze).
Dochované tituly niektorých ďalších prác sú:
Novalis

Novalis vlastným menom Friedrich von Hardenberg (* 2. máj 1772 – † 25. marec 1801) bol nemecký filozof, spisovateľ, básnik, predstaviteľ raného romantizmu.
Novalis bol opakom ostatných romantikov tešiacich sa zo života. Bol šľachticom, ktorý vykonával meštianske povolanie. Zaujímal sa o poéziu, filozofiu a prírodné vedy (hlavne o matematiku). Oženil sa s 13-ročnou Sophiou, ktorá však zakrátko zomrela. Jej smrť ním hlboko otriasla – smrť manželky, rovnako ako smrť jeho mladšieho brata ovplyvnila jeho literárnu tvorbu. Vo svojich dielach používal mystický, temný a tajomný jazyk. Zomrel vo veku nedožitých 29 rokov na tuberkulózu.
František Novosád

Prof. PhDr. František Novosád, CSc. je slovenský pôvodne marxisticko-leninský filozof, historik filozofie, prekladateľ, hlavný redaktor časopisu Filozofia do roku 2006. Novosád sa špecializuje na dejiny filozofie 19. stor. a 20. stor. a výskum sociálnej filozofie, je špecialistom najmä na filozofiu Martina Heideggera, Ernsta Cassirera a Maxa Webera. Do r. 2020 bol vedúcim Oddelenia sociálnej filozofie a filozofickej antropológie na Filozofickom ústave SAV. V súčasnosti je prorektorom Bratislavskej medzinárodnej školy liberálnych štúdií - BISLA.
Robert Nozick

Robert Nozick (* 16. november 1938, New York, USA – † 23. január 2002, Cambridge, Massachusetts, USA) bol americký filozof, predstaviteľ zásadného individualizmu, ktorý sa dostáva do blízkosti anarchizmu. Je známy svojím dielom "Anarchia, štát a utópia" z roku. 1974, vychádzajúcim z individualistických predpokladov a z kantovského chápania práv a považovaným za novú formuláciu lockovskej teórie štátu, spravodlivosti a súkromného vlastníctva.
Locke

Locke môže byť:
Nouménios z Apameie

Nouménios z Apameie alebo Núménios z Apameie alebo Numenios z Apameie (* asi 150, Apameia,Sýria – † asi 200) bol grécky filozof, v učení ktorého sa spájali názory pytagorovské a platónske. 
Grécku múdrosť považoval za odvodenú z Orientu a Platóna nazýval aticky hovoriacim Mojžišom. Vzhľadom na jeho ontológiu zaraďujú Numenia medzi predchodcov novoplatonizmu.
Viliam z Ockhamu

Viliam z Ockhamu (asi 1285, Ockham pri Londýne – 1349, Mníchov), známy aj ako William (of) Ockham/Occam/Hockham, bol stredoveký anglický teológ a scholastický filozof, najväčší predstaviteľ stredovekého nominalizmu, hlavný predstaviteľ via moderna, neskorej scholastiky. Člen františkánskeho rádu. V roku 1328 exkomunikovaný.
Ockham učil na Oxfordskej univerzite. Roku 1324 sa mal dostaviť pred pápežskú teologickú komisiu v Avignone vo veci vyšetrovania päťdesiatich chybných tvrdení v jeho komentári k Lombardovým Sentenciám. V roku 1328 ušiel do Pisy, kde sa uchýlil pod ochranu Ľudovíta Bavorského, s ktorým sa následne vrátil do Mníchova. 
Spolu s Dunsom Scotom bol vodcom scholastickej opozície proti tomizmu. Tvrdil, že existenciu Boha a iné náboženské dogmy nemožno dokázať rozumom a že sa zakladajú výlučne na viere. Filozofia sa preto musí oddeliť od teológie.
Odon z Cluny

Odo(n) z Cluny (* asi 879, Le Mans, Francúzsko – † 18. november 942, Tours) bol francúzsky básnik, teológ filozofických básní o vývoji sveta od jeho stvorenia do založenia cirkvi. R. 924 sa stal opátom kláštora v Cluny, kde začal reformu, ktorá silne ovplyvnila nielen kláštorný život, ale aj formovanie sa feudálneho duchovného a kultúrneho života vo Francúzsku, Anglicku a Španielsku.
Teodor Iľjič Ojzerman

Teodor Iľjič Ojzerman (; * 14. máj 1914, Petrovirivka, Ukrajina – † 25. marec, 2017, Moskva, Rusko) bol ruský filozof, predstaviteľ marxizmu-leninizmu. Venoval sa najmä dejinám filozofického myslenia. Bol odborník
v oblasti dejín svetovej a marxisticko-leninskej filozofie. V dňoch 31. októbra a ž 7. novembra 1977 bol hosťom Univerzity Komenského v Bratislave.
Dielo (výber).
Najznámejšie jeho dve práce: obsiahla monografia, ktorá vyšla vo vydavateľstve Sloboda pod titulom „Hlavné filozofické smery" a je pokračovaním jeho monografie „Problémy filozofie a filozofie dejín", ktorá vyšla vo vydavateľstve Pravda v roku 1976.
Lorenz Oken

Lorenz Oken (* 1. august 1779, Bohlsbach, Nemecko - † 11. august 1851, Zürich, Švajčiarsko) bol nemecký lekár a prírodovedec.
Umar ibn al-Chattáb

Umar ibn al-Chattáb (; iné názvy: al-Farúk, Umar Farúk, Umar, Omar; * okolo 586-89 – † 7. november 644) bol druhý kalif islamského Rášidského kalifátu (634-644), jeden zo štyroch "Chulfa ar-rašídún" (Správne vedených chalífov) podľa sunnitskej tradície.
Za jeho kalifátu dobyli Arabi Egypt, Sýriu a Perziu. V roku 636 dobyli Jeruzalem, čím sa Židia dostali pod nadvládu Arabov.
Onésikritos (Alexandrov sprievodca)

Onésikritos alebo Onesikritos (; cca 360 pred Kr.- cca 290 pred Kr.) z ostrova Astypalaia bol starogrécky historik a filozof, predstaviteľ kynizmu. Sprevádzal Alexandra Veľkého na jeho ceste do Ázie. Bol žiakom Diogenesa zo Sinope.
Alexandr Ivanovič Oparin

Alexandr Ivanovič Oparin (, * 18. február 1894, Uglič, Rusko – † 21. apríl 1980, Moskva) bol ruský biológ a biochemik. Venoval sa evolučnej teórii, špeciálne chemickej evolúcii prebiologických systémov.
Teória koacervátov.
Definoval (1922) a publikoval (1924) tzv. hypotézu koacervátov – teóriu postupného vzniku života na Zemi z anorganických látok (abiogenéza), a to najprv chemickými reakciami, biochemickým procesom a nakoniec biologickou cestou (evolúcia, fylogenéza, ontogenéza, dedičnosť, výber). Prvá fáza tejto hypotézy – premena anorganických látok na jednoduché organické – bola overená v roku 1952 experimentom Stanleya Millera a Harolda Ureya. Výsledky experimentu boli zverejnené v roku1953 v University of Chicago.
V súčasnosti bola teória koacervátov ako celok opustená, pretože nedokáže vysvetliť vznik genetického kódu, DNA apod.
Franz Oppenheimer

Franz Oppenheimer (* 30. marec 1864, Berlín, Nemecko – † 30. september 1943, Los Angeles, Kalifornia, USA) bol nemecký ekonóm a sociológ, profesor vo Frankfurte nad Mohanom a neskôr v USA. Teoretik liberálneho socializmu.
Životopis.
V rokoch 1881-1885 študoval medicínu vo Freiburgu a v Berlíne, v rokoch 1886-1895 pracoval ako praktický lekár v Berlíne a od roku 1890 sa začal zaoberať sociálnopolitickými problémami a vedeckou sociálnou ekonómiou. Ďalej sa venoval žurnalistickej činnosti ako hlavný redaktor vo „world on Monday“. V rokoch 1909-1917 prednášal ako súkromný vysokoškolský učiteľ, od roku 1917 ako titulovaný profesor v Berlíne. V rokoch 1919-1929 pôsobil ako prvý profesor sociológie a teoretickej politickej ekonómie vo Frankfurte na Mohanom. V rokoch 1934-1935 prednášal v Palestíne, v roku 1936 sa stal čestným členom Americkej spoločnosti pre sociológiu. V roku 1938 emigroval cez Tokio a Šanghaj do Los Angeles v USA, kde zomrel v septembri 1943.
Friedrich Wilhelm Ostwald

Friedrich Wilhelm Ostwald (), (* 2. september 1853, Riga – † 4. apríl 1932, Lipsko) bol nemecký fyzikálny chemik a filozof, nositeľ Nobelovej ceny za chémiu (1909) za práce o katalýze a výskumy podmienok chemickej rovnováhy a reakčných rýchlostí.
Život.
Ostwald sa narodil v Rige (v minulosti patrila pod Rusko, teraz Lotyšsko), ako syn Gottfrieda Wilhelma Ostwalda a Elisabeth Leuckelovej. Vyštudoval v roku 1875 na Univerzite v Tartu a vyučoval tam od 1875 do roku 1881. V roku 1887 odišiel do Lipska, kde pracoval po zvyšok života.
Ostwald bol členom Medzinárodného Výboru pre Atómové hmotnosti. Počas 1. svetovej vojny toto členstvo bolo natrvalo ukončené v roku 1917.
Podľa publikovaných prác, Wilhelm Ostwald bol veľmi produktívny v širokých oblastiach chémie. Publikoval prácu, ktorá obsahovala značné množstvo filozofických spisov, ktorá obsahovala takmer 40 tisíc strán.
Na konci jeho extrémne plodného života, Ostwald zomrel v nemocnici 4. apríla 1932.
Práca.
Je mu najčastejšie pripisovaný objav Ostwaldovho procesu (patentovaný v roku 1902), ktorý sa používa na priemyselnú výrobu kyseliny dusičnej. I keď tento proces bol známy už 64 rokov skôr vďaka Kuhlmannovi, bol nezaujímavý pre vtedajšiu dobu, kvôli malému množstvu potrebného amoniaku. Tento proces by bol nevýznamný aj v roku 1902 ale vďaka práci Habera a Boscha sa prudko zvýšila produkcia amoniaku vďaka ich technike oddeľovania dusíka Haberovým procesom (dokončený v roku 1911 alebo 1913). Rok 1908 (šesť rokov po patente) je často prikladaný ku objavu Ostwaldovho procesu. Je možné, že objav oddeľovania dusíka motivoval Ostwalda ku komercionalizácii jeho procesu. Alternatívne, 6 rokov mohla byť byrokratická doba, kým jeho proces dostal patent.
Kombináciou týchto dvoch prelomových procesov sa zvýšila produkcia dusíka, bola zväčšená sila výbušnín. To využilo Nemecko počas 1. svetovej vojny. Ostwald taktiež vytvoril zaujímavú teóriu ktorá viedla ku objaveniu Zákonu riedenia ktorý je pomenovaný po ňom.
Slovo "mól", podľa Gorina, bolo predstavené chemickému svetu v roku 1900 Ostwaldom. Ostwald definoval jeden mól ako molekulovú váhu látky ku hmotnosti látky. Podľa Ostwalda, tento koncept bol prepojený so vzácnymi plynmi. Iróniou bolo, že Ostwaldov koncept mólu priamo protirečil s jeho atómovou teóriou. Počas rozhovoru s Arnoldom Sommerfeldom vysvetlil, že bol ovplyvnený Einsteinovým vysvetlením Brownovho pohybu.
Walter F. Otto

Walter Friedrich Gustav Hermann Otto alebo len Walter F. Otto (* 22. jún 1874, Hechingen – † 23. september, 1958 Tübingen) bol nemecký klasický filológ. Zaoberal sa vplyvom a významom gréckeho náboženstva a mytológie a to najmä v diele "Die Götter Griechenlands" () (1929).
Lucius Outlaw

Lucius Outlaw je americký filozof, Department of Philosophy Haverford College. Zaoberá sa africkou filozofiou.
Ozeáš (prorok)

Ozeáš alebo Hozeáš bol jeden z biblických prorokov (jeden z tzv. malých prorokov) a zároveň autor "knihy Ozeáš(ovej)" (resp. "Knihy proroka Ozeáša"), ktorá je súčasťou židovského Tanachu a kresťanského Starého zákona.
Ozeáš, syn Bériho, bol prorokom v období panovania judských kráľov Uziáša, Jotama, Achaza a Ezechiáša. Pochádzal z Isacharovho kmeňa. Žil v 8. storočí pred Kr. Boh prikázal Ozeášovi, aby si vzal za manželku ženu-cudzoložnicu a Ozeáš si vzal Gomer, dcéru Diblaima, ktorá mu postupne porodila syna Jizreela, dcéru Lo-ruchamu a syna Lo-ammiho.
Predpovedal, že židia budú dlho bez kráľov, kňazov a prorokov ale nakoniec sa vrátia k Bohu.
Ozeáš pravdepodobne neprežil zánik Izraelského (čiže Severného) kráľovstva.
Kniha Ozeáš (Hozeáš).
Prorok po ktorom je kniha pomenovaná pochádzal zo severného kráľovstva. Žil približne v období keď bola nájdená kniha Deuteronomium. Hovoril, že ľud zradil svojho Boha a prirovnáva ho k nevernej snúbenici, ktorej ale Boh odpustí a na púšti jej hovorí od srdca k srdcu.
Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si ho pripomínajú 17. októbra.
Menyhért Palágyi

Menyhért Palágyi, tiež Melchior Palágyi (* 16. alebo 26. december 1859, Paks, Maďarsko – † 14. júl 1924, Darmstadt, Nemecko) bol maďarsko-nemecký filozof, filozofický predchodca teórie relativity. Pôvodne priezvisko "Silberstein" bolo zmenené v roku 1895 na "Palágyi".
Papias z Hierapolisu

Papias (2. storočie) bol apoštolský otec, hieropolský biskup. Jeho fragmentárne zachovaná práca „Výklad kázní Pána“ (okolo r. 130) zhŕňa slová a skutky Ježiša Krista a jeho učeníkov. Zmieňuje sa o Markovom evanjeliu, ktoré zoraďuje udalosti tak, ako ich apoštol Peter rozprával svojim poslucháčom. V súvislosti s apoštolom Matúšom konštatuje, že svoje evanjelium napísal podľa pravidiel hebrejského žánru (hebraidi dialekto), „usporiadane“.
Talcott Parsons

Talcott Parsons (* 13. december 1902, Colorado Springs, Colorado, USA – † 8. máj 1979, Mníchov, Nemecko) bol americký sociológ, hlavný predstaviteľ funkcionalistickej školy v sociológii.
V rokoch 19271973 pôsobil na Harvardovej univerzite. Východiskom Parsonsovho učenia je konštatovanie, že každý sociálny systém má určité systémové potreby, ktoré musia byť uspokojené, ak má systém v prostredí pretrvať. Sociológia skúma sociálne štruktúry, ktoré tieto potreby uspokojujú.
Parsons je autorom prvého uceleného a originálneho teoretického systému sociológie v Amerike.
Blaise Pascal

Blaise Pascal (* 19. jún 1623, Clermont-Ferrand, Francúzsko – † 19. august 1662, Paríž) bol francúzsky náboženský filozof, matematik, fyzik, prozaik. Predchodca kresťanského existencializmu. 
Podľa Pascala je človek, konečná bytosť uprostred medzi nekonečnom a ničím, sám časťou univerza, nemôže pochopiť nerozlučné spojenie všetkých vecí celku, univerzum; poznávanie je poznávaním konečného z nekonečného, v ktoré možno iba veriť a cítiť ho, nie však už poznať. Preto sa veľké duše, ktoré nadobudli všetky ľudské poznatky, prinavracajú späť k nevedomosti, odovzdávajú sa zjaveniu a milosti, mystériu. Náboženská pravda sa zakladá na „logique du coeur“ (logike srdca), na subjektívnom zážitku mystického dosvedčenia Boha. Pascalove náčrty apológie kresťanstva vydali posmrtne jeho priatelia pod názvom "Pensées sur la religion" (1669).
Pascal zavádza do filozofie metódu iracionálnej intuície, ktorú nazýva srdcom ("coeur") alebo niekedy aj inteligenciou, a kladie ju proti rozumu ("raison"). Túto filozofickú metódu citu nazýva aj duchom jemným, ktorý dokáže poznať vec jedným pohľadom, a nie postupom rozumného uvažovania, ktorým sa vyznačuje duch geometrický.
Boha nemožno dokazovať, Boha možno jedine cítiť v srdci ("Dieu sensible au coeur"). Túto teóriu, ktorá vyplynula z jeho náboženského záujmu, generalizuje a citová intuícia sa mu stáva základom všetkého poznania. Každé rozumové uvažovanie sa koniec koncov musí zastaviť pri veciach a pojmoch, ktoré už ďalej nemožno definovať a ktoré nemožno dokázať; tu nastupuje poznanie priame, ktoré nám poskytuje citová intuícia, z ktorého je poznanie odvodené, pretože rozumové poznanie je závislé a teda druhotné. Len tam, kde cítime, máme istotu; tam, kde odvodzujeme, sme plní neistoty.
Pataňdžali

Pataňdžali (2. storočie pred Kr.) bol indický filozof, zakladateľ a systematizátor staroindického filozofického učenia jogy.
Jeho učenie sa zakladá na téze, že duchovný základ každej bytosti (átman) je kvalitatívne totožný s duchovným základom všetkých bytostí (paramátman). Inými slovami, číre vedomie indivídua je súčasťou vedomia univerzálneho, kozmického - je jeho neoddeliteľnou časťou.
Cieľom výcviku je dosiahnuť stav číreho vedomia, v ktorom človek spozná svoju totožnosť s univerzálnym vedomím. Toto poznanie vedie k nastoleniu šťastia, harmónie a k oslobodeniu sa od nevedomosti (mókša) a pracovať na oddanosti(bhakti) voči duchovnému základu všetkých živých bytostí (paramátman).
Friedrich Paulsen

Friedrich Paulsen (* 16. júl 1846, Langenhorn pri Husume – † 14. august 1908, Berlín) bol nemecký filozof, profesor filozofie a pedagogiky v Berlíne. Bol ovplyvnený Fechnerom, Wundtom, Lotzem, Kantom a Spinozom; svoj svetonázor označoval ako idealistický monizmus. Materiálny svet je podľa neho prejavom duchovného všeživota, ktorý je uskutočňovaním jednotného zmyslu, dianím chcenia realizujúcim idey (panpsychizmus).
Karl Pearson

Karl Pearson (* 27. marec 1857, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 27. apríl 1936, Coldharbour) bol anglický matematik a filozof, zástanca machizmu.
Matematická teória štatistiky a jej aplikácie na biológiu (biometria). Vo svojej základnej filozofickej práci „Gramatika vedy“ (1892) sa venuje otázkam metodológie vedy.
Úloha vedy spočíva v klasifikácii a opise faktov. Materiálne veci sú skupiny zmyslových vnemov a zákony prírody, priestor a čas sú výtvory ľudského rozumu.
Charles Sanders Peirce

Charles Sanders Peirce (* 10. september 1839, Cambridge, Massachusetts – † 19. apríl 1914, Milford, Pensylvánia) bol americký filozof, logik, jeden zo zakladateľov (hlavný inšpirátor) pragmatizmu, ktorý sa zrodil z diskusií v tzv. metafyzickom klube v Cambridgi. Peircove myšlienky boli inšpiratívne v mnohých odboroch: epistemológia, metafyzika, semiotika. Peircove myšlienky (po uverejnení jeho zobraných spisov) zasiahli veľmi silno do diskusie v hermeneutike, analytickej filozofii, frankfurtskej škole. Výrazne ovplyvnil Maxa Benseho.
Tvrdí, že pevné presvedčenie je presvedčenie, o ktorom vieme, že konanie v ňom implikované umožňuje uspokojenie našich prianí.
Miroslav Petříček

Miroslav Petříček jr. (* 21. február 1951, Praha) je český filozof, žiak Jana Patočky.
Pôsobí na Ústave filozofie a religionistiky Filozofickej fakulty Karlovej univerzity, špecializuje sa na francúzsku súčasnú (postmodernú) filozofiu a vzťahy medzi filozofiou a umením. Taktiež pôsobí ako prekladateľ z francúzštiny. Vydal niekoľko publikácii a do češtiny preložil napr. dílo "Viditelné a neviditelné" Maurice Merleau-Pontyho.
William Petty

Sir William Petty (* 27. máj 1623, Romsey, Anglicko – † 16. december 1687, Londýn) bol anglický ekonóm, štatistik, lekár, profesor hudby, námorník a vynálezca. V ekonómii to bol merkantilista a predchodca klasickej ekonómie.
Vytvoril základy teórie pracovnej hodnoty, ktorou vysvetlil aj ceny. 
Hodnota (cena) tovaru je z dlhodobého hľadiska rovná práci vynaloženej na jeho výrobu. Táto práca sa meria množstvom potravín, ktoré sú schopní robotníci, ktorí tovar vyrábali, za rovnaký čas vyrobiť v poľnohospodárstve. Hodnota peňazí (mincí), a tým nepriamo aj dlhodobá cena tovaru, je z dlhodobého hľadiska analogicky rovná najmä práci vynaloženej na výrobu (ťažbu a razenie) týchto peňazí. 
Úrok je podľa neho z dlhodobého hľadiska rovný pozemkovej rente. Pozemková renta je rozdiel (tzv. prebytok či v marxistickej terminológii nadhodnota) medzi hodnotou (cenou) obilia a existenčným minimom poľnohospodárov.
Alexander Pfänder

Alexander Pfänder (* 7. február 1870, Iserlohn, Nemecko – † 18. marec 1941, Mníchov) bol nemecký filozof, predstaviteľ mníchovskej fenomenológie; pracoval v oblasti logiky a psychológie.
Človek je telesno-duševno-duchovná trojjedinosť. Život je sebapresadozvanie sa do tubytia. Ľudský duch je duša, ktorá sa prinavrátila k sebe. Všetky podstaty a idey vzhliadajú k ľudskému duchu a naň zameriavajú svoje požiadavky, aby im pomáhal.
Jean Piaget

Jean Piaget (* 9. august 1896, Neuchâtel, Švajčiarsko – † 10. september 1980, Ženeva) bol švajčiarsky psychológ, biológ a epistemológ. Je zakladateľom operacionálnej teórie intelektu, genetickej psychológie a genetickej epistemológie. Prednášal na ženevskej, lausannskej a parížskej univerzite.
Pico della Mirandola

Giovanni Pico della Mirandola (*24. február 1463, Mirandola, Taliansko – † 17. november 1494, Florencia) bol taliansky filozof a učenec. Vynikal priam zázračnou pamäťou.
Narodil sa v šľachtickej rodine v malom mestečku Mirandola, asi 30 km severovýchodne od Modeny v severnom Taliansku. Zaujímal sa o filozofiu a klasické jazyky, začal študovať právo v Bologni, ale skoro osirel, odišiel do Padovy a roku 1483 do Florencie, kde sa zoznámil s Lorenzom Medicejským a jeho krúžkom mladých filozofov a básnikov (Marsilio Ficino, Angelo Poliziano a i.) Začal sa zaoberať aj kabalou a myšlienkou na spojenie a zmierenie všetkých náboženstiev. 
Najznámejším Pikovým dielom je tzv. "Reč" (lat. "Oratio"), ktorú roku 1496 uverejnil jeho synovec Gianfrancesco Pico della Mirandola (1469–1533) pod názvom "O ľudskej dôstojnosti" ("De hominis dignitate"). Pôvodne mala slúžiť ako úvodná reč pre plánovanú rímsku dišputu k Pikovmu synkretickému projektu, ktorý nazval "Deväť sto téz" (lat. "Conclusiones"). Pico della Mirandola v "Reči" vyzdvihol osobitné postavenie človeka, ktorého Boh postavil do stredu stvorenia takým spôsobom, že má svoju prirodzenosť voliť sám, na základe slobodného rozhodnutia, a tak môže byť buď pozdvihnutý na úroveň vyšších bytostí, podľa nebeskej hierarchie, alebo poklesnúť k zvieratám. Jedná sa o známy text humanizmu. Zároveň predstavuje pre autora typickú snahu o synkretizmus na poli filozofických aj teologických otázok.
Celý Pikov projekt "Deväť sto téz", ktorý sa mal odohrať v Ríme, nebol nikdy uskutočnený. Snažil sa prizvať celú vtedajšiu vzdelaneckú elitu ku slobodnej akademickej diskusii a dokonca ponúkol osobné financie na cestovné náklady účastníkov, ale pápež Inocent VIII., ktorému tiež zaslal tézy k prečítaniu, dal tézy preskúmať komisii, ktorá trinásť z nich označila za chybné, podozrivé, alebo heretické. Keď sa ich Piko pokúsil obhajovať v "Apologii" (1487), bol spis roku 1487 cirkevne odsúdený a Pico utiekol do Francúzska. Po úteku do Francúzska sa dostal do väzení Filipa Savojského. Vďaka diplomatickému vyjednávaní Lorenza Medicejského a Karla VIII. bol prepustený pod podmienkou, že bude žiť vo Florencii a jej bezprostrednom okolí. V posledných rokoch života bol v tesnom kontakte s radikálnym dominikánskym kazateľom Girolamom Savonarolom a venoval sa hlavne náboženským úvahám. V Savonarolovom kostole San Marco bol potom aj v roku 1494 pochovaný.
Dmitrij Ivanovič Pisarev

Dmitrij Ivanovič Pisarev (1840 - 1868) ruský revolučný publicista, literárny kritik a filozof. Spolupracovník a ideový vedúci časopisu „Russkoje slovo“ (od 1861). Zastával teóriu „chemickej“ cesty revolúcie - postupných sociálnych premien (vzdelávanie ľudu, zvyšovanie produktivity práce, zlepšovanie životných podmienok más).
Pittakos z Mytilény

Pittakos z Mytilény (gr. Πιττακὸς ὁ Μυτιληναῖος alebo Πιττακὸς ὁ Λέσβιος; * 651/650 – † asi 570 pred Kr.) bol starogrécky filozof, jeden zo siedmich mudrcov. 
Pôsobil v meste Mytiléna na ostrove Lesbos (pri juhozápadnom pobreží Malej Ázie). Vyznamenal sa v bojoch proti Aténam a získal si veľkú vážnosť. V bojoch medzi aristokraciou a ľudovými vrstvami ho zvolili za tyrana, aby zmiernil rozpory. Pripravil prvé písané zákony pre obyvateľov mesta a po desiatich rokoch samovlády sa dobrovoľne vzdal svojej tyranskej funkcie. V staroveku ho grécky spisovateľ Diogenes Laertios zaradil medzi sedem mudrcov.
Max Planck

Max Karl Ernst Ludwig Planck (* 23. apríl 1858 Kiel, Nemecko – † 4. október 1947, Göttingen) bol nemecký teoretický fyzik, profesor na univerzite v Berlíne. Štúdiom absolútne čierneho telesa dospel k záveru, že energia je vyžarovaná a pohlcovaná v kvantách a stal sa tak zakladateľom kvantovej mechaniky. Za jeho objav kvantovania energie dostal Nobelovu cenu. Po Planckovi je pomenovaná Planckova konštanta.
Zaoberal sa aj termodynamikou, mechanikou, optikou a filozofickými otázkami fyziky.
Helmuth Plessner

Helmuth Plessner (* 4. september 1892, Wiesbaden, Nemecko – † 12. jún 1985, Göttingen) bol nemecký filozof, jeden zo zakladateľov filozofickej antropológie.
Ploutarchos (spisovateľ)

Ploutarchos (iné prepisy: Plútarchos, Plutarchos; ; starší názov: Plutarch; * asi 45, Cheronia – † asi 125, tamtiež) bol významný grécky spisovateľ – historik, filozof, autor moralistických diel.
Život.
Získal kvalitné vzdelanie v Aténach a egyptskej Alexandrii, väčšinu života prežil v rodnej Chaironei, ale veľa cestoval po vtedy známom svete – osobne poznal Grécko, Egypt, Malú Áziu, viackrát navštívil Rím. Získal čestné občianstvo Atén, udržiaval úzke kontakty s delfskou veštiarňou, kde pravdepodobne pôsobil ako jej kňaz.
Dielo.
Plutarchos bol veľmi plodný autor. V staroveku bolo známych takmer 230 literárnych diel, do súčasnosti sa zachovala len asi 150. Jeho hlavným historickým dielom sú "Paralelné životopisy" (Bioi paralléloi) – boli to dvojice životopisov významných gréckych a rímskych osobností, ktoré navzájom porovnával (23 dvojíc: Alexander Veľký – Caesar, Dion – Brutus, Demetrios – Antonius, Agesilaos – Pompeius, Nikias – Crassus, Théseus – Romulus, Lykurgos – Numa, Solon – Poplicola, Aristeides – Cato Maior, Themistokles – Camillus, Kimon – Lucullus, Perikles – Fabius Maximus, Alkibiades – Coriolanus, Lysandros – Sulla, Pelopidas – Marcellus, Timoleon – Aemilius Paulus, Demostenes – Cicero, Phokion – Cato Minor, Eumenes – Sertorius, Pyrrhos – Marius, Philopoimen – Flamininus, Agis/Kleomenes – Gracchovci.
K nim boli pripojené životopisy rímskych cisárov Galbu a Othona a životopis Arata zo Sikyónu a perzského kráľa Artaxerxa II.). Dejiny a životopisy významných osobností mali byť podľa Plutarcha vzorom a poučením pre život, pre správanie sa ľudí i veľkých kolektívov. Jeho životopisy mali veľký význam v neskoršom období, čerpali z nich mnohí dramatici (Corneille, Racine, Shakespeare)
Druhú veľkú skupinu jeho diel tvoria etické diela, lat. nazývané "Moralia". Sú to drobnejšie i rozsiahlejšie diela, ktoré riešia mnohé etické otázky každodenného života, morálky a správania sa ("O zvedavosti", O "počúvaní", "O duševnom pokoji", "O láske"). Napísal aj mnohé diela, ktoré sa venovali literatúre, prírodovede, filozofii, matematike, náboženstvu a ďalším odborom.
Podobne ako v životopisoch významných Grékov a Rimanov hľadal nielen spoločné rysy porovnávaných historických osobností, ale predovšetkým ich morálne kvality, napísal aj asi sto stručných príbehov "Cnosti žien". Pre svoju manželku napísal dielko "Útecha pre vlastnú manželku".
Henri Poincaré

Jules Henri Poincaré (* 29. apríl 1854, Nancy, Francúzsko – † 17. júl 1912, Paríž) bol francúzsky matematik, fyzik, astronóm a filozof, zakladateľ konvencionalizmu, člen Parížskej akadémie vied. 
V roku 1905 dospel súčasne s Einsteinom k základným pojmom špeciálnej teórie relativity. Poincaré je významným predstaviteľom kritiky vedy ako sebauvedomenia postupov vedy: zaujímala ho predovšetkým otázka pôvodu základných vedeckých presvedčení.
Zákony vedy sú dohody, ktoré majú slúžiť na čo najvhodnejšie a užitočné opisovanie príslušných javov. Fakty sú hranice slobodných konvencií.
Bol vychovaný ako katolík, avšak neskôr sa stal ateistom. Dal to jasne najavo vo svojej práci "Dernières Pensées" ("Posledné myšlienky"), ktorá bola publikovaná 1. januára 1913, teda po jeho smrti.