burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ján Bakoss

Ján Bakoss (* 31. marec 1895, Pukanec - † 31. január 1945, Martin, pochovaný v Banskej Bystrici) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ, redaktor, protifašistický bojovník.
Životopis.
Roku 1915 maturoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici. Po návrate z ruského frontu, na ktorom utrpel zranenie, vyštudoval teológiu v Bratislave. Roku 1920 ordinovaný za kňaza. Pôsobil ako evanjelický kaplán v Pukanci a v Martine. Od roku 1921 farár v Jabloňovciach, od 1924 v Hybiach, od 1932 v Poprade-Veľkej, od 1935 v Banskej Bystrici. Podieľal sa na záchrane viacerých rasovo prenasledovaných. Pokrstil viac než 100 židov, viacerým z nich tento krok zachránil život. Od roku 1944 senior Zvolenského seniorátu. 
Taktiež sa zapojil do antifašistického odboja, Bol aktívny v antifašistickej skupine ,Balko - Borský -Banská Bystrica" a po vypuknutí SNP bol členom miestneho RNV v Banskej Bystrici za občiansky blok. Taktiež sa zaslúžil o to, že do budovy zborového banskobystrického Evanjelického spolku na Hornej ulici presťahovalo prešovské štúdio rozhlasu, ktoré tu vytvorilo provizórne štúdio Slobodného slovenského vysielača. Po potlačení Slovenského národného povstania opustil Banskú Bystricu, krátko žil v ilegalite v Nemeckej Ľupči a neskôr v Martine so svojím švagrom Teodorom Schwarzom. 5. januára 1945 bol v Martine zatknutý a neskôr zavraždený. Jeho telesné pozostatky našli v masovom hrobe spolu s ďalšími 10 obeťami na lokalite Pod stráňami. Pri exhumácii 21. apríla 1945 mali všetky obete drôtom zviazané ruky za chrbtom. Na žiadosť rodiny bol pochovaný v Banskej Bystrici 26. apríla 1945.
Bol autorom kázní, náboženských úvah, apologetických, biografických a popularizačných článkov, recezií. Prekladal z nemčiny. Od roku 1921 prispieval do Evanjelického posla zpod Tatier, Stráže na Sione, Cirkevných listov, Tranovského kalendára, Evanjelického kazateľa, Národných novín, Živeny. V rokoch 1927-1935 redigoval časopis Evanjelický posol spod Tatier, od roku 1938 Naša cirkev, čo bol zborový časopis banskobystrického evanjelického cirkevného zboru. Popri pastoračnej práci sa venoval i osvete a národno-kultúrnej činnosti. V banskobystrickom evanjelickom cirkevnom zbore pôsobil aj ako predseda Evanjelického spolku.V rámci banskobystrického cirkevného zboru sa zaslúžil významnou mierou o vytvorenie charitatívneho finančného fondu ,Skrtá bieda" , ktorý bol určený na pomoc chudobným evanjelikom.
Ocenenie.
Roku 1947 bol in memoriam vyznamenaný Radom SNP I. triedy, Československým vojnovým krížom 1939.
Michal Bakuľa

Michal Bakuľa (* 23. august 1911, Málinec – † 21. október 1983, Bratislava) bol slovenský politický pracovník, verejný činiteľ.
Jeho otec Pavol Bakuľa, jeho matka Dorota rod. Gúgľová 
Životopis.
V r. 19171924 navštevoval ľudovú školu a 19241926 večernú hospodársku školu v Málinci. Sprvu pracoval v robotníckych povolaniach na rozličných miestach, 19491951 vedúci roľníckeho oddelenia a 19511952 tajomník KV KSS v Banskej Bystrici, 19521954 vedúci tajomník KV KSS v Nitre, 19541955 prvý podpredseda Zboru povereníkov, 19551956 minister štátnej kontroly, 19561959 minister poľnohospodárstva a lesného hospodárstva, 19591960 predseda a 19601964 podpredseda Stredoslovenského KNV v Banskej Bystrici, 19641969 predseda Krajskej komisie ľudovej kontroly a štatistiky, 19691974 tajomník KV NF SSR v Banskej Bystrici.
V povojnovom období sa pričinil o obnovu národného hospodárstva, po februári 1948 o násilnú socialistickú kolektivizáciu poľnohospodárstva, v rozličných straníckych a verejných funkciách o upevnenie komunistického totalitného režimu na Slovensku.
Ján Balaďa

Ján Balaďa (* 11. apríl 1902, Malacky - † 1. september 1977, Bratislava) bol reportér, rozhlasový pracovník, protifašistický bojovník.
Jeho otec Ján Balaďa, jeho matka Alžbeta rod. Ulmová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Skalici, 1926 maturoval. V rokoch 1919-1930 úradník Min. s plnou mocou pre správu Slovenska, resp. Krajinského úradu v Bratislave, od 1930 hlásateľ a športový reportér v bratislavskom rozhlase, neskôr jeho tajomník a v rokoch 1945-1948 správny riaditeľ. V rokoch 1948-1962 úradník n.p. Sklo porcelán, jazykový redaktor vydavateľstva Obzor, úradník Slov. fondu výtvarných umení v Bratislave. Zaslúžil sa o rozvoj slovenskej športovej publicistiky. V rokoch 1931-1939 pripravoval rozhlasový týždenník "Športový prehľad Jána Balaďu", reportoval futbalové stretnutia, preteky v plávaní a i., do bratislavských novín písal články o športových podujatiach. Počas druhej svetovej vojny účinkoval v občianskom odboji, pracoval v Slobodnom slovenskom vysielači v Banskej Bystrici, po potlačení SNP vydával partizánsky časopis "Mor ho!" Neskôr publikoval príspevky o odboji v slovenský i českých novinách a časopisoch.
Gejza Balaša

Gejza Balaša (do roku 1941: Gejza Balassa; * 10. marec 1914, Devičany – † 20. február 1994, Bratislava) bol slovenský múzejník, archeológ, historik, pedagóg.
Životopis.
Jeho otec bol Gustáv Adolf Balassa a matka Terézia (rod. Okosová). Študoval na gymnáziu v Kremnici, na pedagogickej akadémii v Bratislave, kde v rokoch 19441949 absolvoval dejepis a zemepis na FF SU. V rokoch 19351948 bol učiteľ na ľudových a meštianskych školách vo Vrútkach, v Podbrezovej, vo Zvolene a iných, 19481952 prednosta Oblastnej pobočky Pôdohospodárskeho archívu v Banskej Bystrici-Radvani, 19521962 kustód pre archeológiu a staršiu históriu Krajského múzea (dnes Stredoslovenské múzeum), 19621976 vedúci odborný pracovník Krajského strediska štátnej pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody v Banskej Bystrici, od 1976 na dôchodku.
Významný organizátor a budovateľ slovenského múzejníctva, venoval sa aj archeologickému výskumu stredného Slovenska, v ktorom sa zameral najmä na obdobie stredoveku. Počas pôsobenia vo Zvolene iniciátor založenia tamojšieho múzea, vybudoval základný zbierkový fond, v roku 1944 prvú expozíciu a súčasne aj oddelenie praveku múzea v Rimavskej Sobote. Ako pracovník Krajského múzea v Banskej Bystrici zachraňoval archeologické nálezy zo stredného Slovenska, viedol archeologický výskum na viac ako 30 lokalitách a vyvíjal rozsiahlu zbierkotvornú činnosť, zúčastňoval sa na rekonštrukcii Zvolenského hradu. Autor libriet a scenárov stálych expozícií v Krajskom múzeu v Banskej Bystrici a v Gemerskom múzeu v Rimavskej Sobote, spoluautor výstavy "Banská Bystrica 700 rokov mestom". Autor monografií o pravekom osídlení stredného Slovenska, publikácií o pamiatkach lužickosrbskej kultúry vo Zvolene, starších dejinách Krupiny aj Zvolena a vyše 130 odborných štúdií a článkov. Po roku 1962 sa zameral na záchranu stavebných a umeleckohistorických pamiatok stredného Slovenska. Zostavil a vydal pravopisnú príručku. Od roku 1944 tajomník Štátneho archeologického ústavu v Martine.
Gabriel Balašovič

Gabriel Balašovič (* Senné - † 1754, Sudice (), dnešné Maďarsko) bol evanjelický kňaz, pedagóg.
Jeho otec Pavol Balašovič, jeho matka Judita rod. Hruškovicová 
Životopis.
Do školy chodil v Polichne, v Galgagute, v Dolnej Strehovej, v Aszóde, od 1733 v Győri a v Banskej Bystrici. Od roku 1740 pôsobil ako vychovávateľ u Gabriela Prónaya v Jači (), 1742 ako kňaz v Galgagute a od 1748 v Szügyi. Počas pobytu v Szügyi napísla pedagogické dielo, v ktorom podáva návrh na nápravu vyučovania v dedinských školách.
Jozef Balčík

Jozef Balčík (* 2. marec 1911, Košice – † 23. marec 1986, Banská Bystrica) bol slovenský vojenský hudobník a vojenský kapelník.
Životopis.
Elév vojenskej hudby v Košiciach, člen armádnej hudby v Bratislave, súčasne študoval na konzervatóriu v Bratislave (19391943). Pôsobil ako dirigent vojenskej hudby v Levoči, Trenčíne a v Jindřichovom Hradci. V Trenčíne bol zároveň inšpektorom vojenských hudieb. Bol členom policajného zboru v Užhorode. Účastník SNP a národnooslobodzovacích bojov v 2. svetovej vojne, člen "Práporu Stráže a obrany štátu". 
Venoval sa inštrumentálnej a skladateľskej tvorbe, autor skladby "Pochod pluku SNP" pre dychový orchester. 
Po premiestnení Leteckej školy a jej vojenskej hudby z Trenčína (od 18. augusta 1943), pôsobil v Banskej Bystrici. Od roku 1966 po skončení vojenskej služby taktiež žil v Banskej Bystrici. Jeho pozostalosť je uložená v Literárnom a hudobnom múzeu v Banskej Bystrici.
Boris Bálent

Boris Bálent (* 16. september 1912, Gorna Mitropolija – † 17. júl 1994, Bratislava) bol slovenský bibliograf, knihovník. Pseudonym: Cyril Todorov, Dr. Boris, C. Bálent.
Životopis.
V rokoch 1930-1936 študoval na Právnickej fakulte UK v Bratislave, kde 1947-1950 absolvoval doplnkové štúdium na Filozofickej fakulte, 1934 zložil pedagogické skúšky na učiteľskom ústave v Turčianskych Tepliciach, 1936 JUDr. Spočiatku učiteľ v Starej Turej a v Hybiach, 1939-1946 úradník Ministerstva železníc v Bratislave, v Prešove, v Banskej Bystrici, 1946-1954 tajomník SNK v Martine, súčasne prednášal dejiny písma a tlače na Filozofickej fakulte SU, 1954-1961 odborný pracovník a začas vedúci Knihovedného strediska MS v Martine, 1961-1976 pôsobil na miestnom pracovisku MS v Bratislave. Odborne činný v oblasti kult. histórie, bibliografie, knihovedy, starých tlačí a dejín knítlačiarstva a exlibrisov.
V začiatkoch vychádzal z výskumu rodinných archívov, osvetlil prvý pokus o spisovný jazyk na východnom Slovensku, postupne sa preorientoval na výskum inkunábulov, starých a púťových tlačí ap. Vydal súpis banskobystrických púťových tlačí (1947) a prvotlačí v 
banskobystrických knižniciach (1948), pripravil faksimilové vydanie Piesní Jána Sylvána (1957) a dvoch vzácnych textov bardejovského katechizmu. V oblasti bibliografie a knihovedy dopĺňal a korigoval st. súpisy knižnej tvorby, preskúmal mnohé fondy slov. hist. knižníc, pričom osobitne spracoval dejiny rob. knižníc na Slovensku. Sústavne sa venoval skúmaniu knižnej grafiky vydávaním exlibrisov a knižných značiek. Redaktor časopisu Slov. národná knižnica (1946-1948), Knižnica (1949-1958), Bibliografický zborník (1957) a Knižničný zborník (1958).
Ján Balko

JUDr. Ján Balko (pseudonym Ján Bukovinský) (* 24. júl 1901, Dolná Ždaňa (predtým Ždáňa), Slovensko – † 14. august 1992, Bratislava, Slovensko), bol slovenský spisovateľ, autor literatúry pre deti a mládež, právnik – národohospodár a politik.
Životopis.
Po základnej škole v rodnej obci, v rokoch 1913 – 1922 študoval na Kráľovskom gymnáziu v Banskej Bystrici, v rokoch 1922 – 1927 právo na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde potom pôsobil ako koncipient na ministerstve s plnou mocou pre správu Slovenska. Bol hlavným tajomníkom Obchodnej a priemyselnej komory v Banskej Bystrici, členom výkonného výboru HSĽS, neskôr prezidiálnym šéfom ministerstva hospodárstva (1938) a viceguvernérom Slovenskej národnej banky. Členom Štátnej rady bol v rokoch 1942 – 1943. Ako jej člen, spolu s vtedajším predsedom Spolku sv. Vojtecha Msgr. Jánom Pöstényim, predniesol v Štátnej rade protest proti transportom Židov. Neskôr, v roku 1943, bol spolutvorcom a právnym redaktorom pastierskeho listu slovenských biskupov proti týmto transportom. Keď videl neúčinnosť Štátnej rady, vlastným rozhodnutím z nej vystúpil. Vtedy ho kooptovali do národohospodárskeho výboru snemu. Počas rokov 1942 – 1943 vykonával tiež funkciu župného tajomníka HSĽS v Banskej Bystrici. Po potlačení SNP sa spolu s biskupom Dr. Andrejom Škrábikom zaslúžil o záchranu desiatich významných činiteľov SNP, ktorých mali Nemci popraviť. Po vojne bol v rokoch 1945 – 1947 vo väzení. Práve na Vianoce roku 1947 ho prepustili do domáceho väzenia. V decembri roku 1948 ho Národný súd odsúdil na tri roky straty občianskych práv. Neskôr pracoval ako právnik, od 1961 ako učiteľ na ekonomickej škole v Bratislave.
Tvorba.
Do pestrej palety literatúry pre deti a mládež v medzivojnovom období sa prihlásil rozprávkovými knižkami, v ktorých stvárňuje hravý svet detských príhod a hrdinstiev. Po dlhšej tvorivej pauze sa prezentoval tvorbou pre dospelých, a to historickými románmi z čias tureckých vojen. V rukopisoch zanechal niekoľko ďalších historických próz.
Dielo.
Diela pre dospelých.
Dr. Ján Balko : Bryndziarsky priemysel na Slovensku, Turčiansky Svätý Martin 1940, 
Autor čerpal údaje asi zo svojej činnosti v obchodnej komore a kniha mohla v danom čase poslúžiť ako akýsi návod na arizácie židovského majetku. Dôsledne v nej rozdelil výrobcov a kontingenty (mliekarenstvo) na Židov a nežidov, pričom sa rozplýva nad tým, ako sa už v tejto oblasti udomácňuje „kresťanský živel“ (citát slovného spojenia)
Stanislav Balko

Stanislav Balko (* 29. september 1943, Banská Bystrica) je slovenský maliar, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
V rokoch 1961-64 študoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave u profesorov Dezidera Millyho a Petra Matejku, v rokoch 1964-1967 pokračoval v štúdiách na AVU v Prahe pod vedením profesorov Arnošta Paderlíka a Karla Součka. Po absolvovaní pôsobil na PF v Banskej Bystrici, kde od r. 1974 pracoval ako umelec v slobodnom povolaní. Od r. 1990 opäť pôsobí ako pedagóg na Pedagogickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici a vedie Katedru výtvarnej výchovy. Popri komornej maľbe a grafike sa venuje i monumentálnej tvorbe pre architektúru.
Zorislav Balkovič

Zorislav Balkovič (* 5. jún 1929 Podbrezová-Lopej - † 7. marec 1982 Zvolen) bol lesný hospodár.
Jeho otec Vojtech Balkovič, jeho matka Adela rod. Králková.
Životopis.
Ľudovú školu vychodil v Podbrezovej, 1941-49 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1949-1952 študoval na Lesníckej fak. VŠPaL v Košiciach, 1952-53 na VŠLD vo Zvolene. R. 1953 Ing., 1967 CSc., 1975 doc. R. 1971 absolvoval študijnú stáž vo Fínsku. Špecializoval sa na genetiku a pestovanie lesa, šľachtenie lesných drevín. Autor vedeckých prác, odborných článkov v tlači a štúdií v zborníkoch. Funkcionár Slov. vedeckotechnickej spoločnosti.
Jozef Balloň

Jozef Balloň (* Slovensko) bol organista, pedagóg. Pôsobil ako katolícky učiteľ a organista v Bacúchu a na Starých Horách a Detve. Autor cirkevných spevníkov, prispieval do časopisov Priateľ školy a literatúry (1860), Sokol (1860), (1864).
Jozef Balogh

Jozef Balogh (iné zápisy: Jozef Július Balogh; ; * 11. jún 1896, Tekovský Hrádok, Rakúsko-Uhorsko, dnes Slovensko – † 11. marec 1963, Trnava, ČSSR, dnes Slovensko) bol slovenský maliar.
Život.
Narodil sa 11. júna 1896 v rodine Júliusa Balogha a jeho manželky Barbory rod. Kozákovej. Základy maľovania si osvojil u Dominika Skuteckého v Banskej Bystrici. Študoval na Akadémii výtvarných umení v Budapešti. Od roku 1929 pôsobil v Trnave. Maľoval najmä portréty a zátišia. Popri maliarstve sa venoval aj hudbe. V roku 1948 sa podieľal na založení Robotníckeho výtvarného krúžku a neskôr bol jeho čestným predsedom. Na celoslovenskej výstave v Bratislave v roku 1952 vystavoval olejomaľby "Vlastná podobizeň" a "Zátišie so zeleninou". Zosobášil sa s Júliou rod. Baloghovou, s ktorou mal syna Júliusa Balogha (19212003). Zomrel 11. marca 1963 v Trnave.
Fridrich Baltík

Fridrich Baltík (* 24. jún 1834, Bohunice - † 26. máj 1919, Balážske Ďarmoty) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ, cirkevný hodnostár.
Životopis.
Študoval na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici. Od roku 1852 študoval teológiu v Bratislave a vo Viedni, od 1857 v Bazileji, od 1858 v Halle. V rokoch 1853-1855 pôsobil ako učiteľ v Bohuniciach. V rokoch 1859-1870 pôsobil ako profesor gymnázia v Banskej Bystrici. V rokoch 1870-1890 bol farár vo Vrbici. Od roku 1875 zastával funkciu liptovského seniora. V rokoch 1890-1918 ako posledný zastával funkciu biskupa preddunajského dištriktu, súčasne pôsobil ako farár v Balážskych Ďarmotách. Roku 1894 sa stal členom panskej snemovne. Roku 1897 mu univerzita v Rostocku udelila čestný titul ThDr. h. c. 
V Banskej Bystrici a Liptovskom Mikuláši sa zúčastňoval na slovenských národných podujatiach. Bol členom Matice slovenskej, ktorú roku 1874 bránil. Po zvolení za biskupa však podľahol maďarizačnému tlaku, jeho politika neprospievala rozvoju cirkevného i kultúrneho života slovenských evanjelikov. 
Bol autorom cirkevných historických prác, životopisov národných a kultúrnych dejateľov, písal modlitby, kázne, duchovnú poéziu. Prekladal z nemčiny teologické a náboženské práce. Prispieval do náboženských periodík, časopisov a kalendárov.
Jozef Baluška

Jozef Baluška (* 15. marec 1910, Šaľa – † 19. jún 1979, Mníchov) bol redaktor, pedagóg.
Jeho otec Ľudovít Baluška, jeho matka Filoména rod. Hajduová 
Životopis.
Študoval na strednej škole v Nových Zámkoch. Pôsobil ako odborný učiteľ na meštianskych školách, 1940-1944 na meštianskej škole v Banskej Bystrici. Po druhej svetovej vojne emigroval do Rakúska, od r. 1952 žil v Mníchove. Pracovník slovenskej redakcie rádia Slobodná Európa. Spracovával materiály o živote a osudoch slovenskej emigrácie v Rakúsku a v Nemecku.
Ľudovít Bancík

Ľudovít Bancík (* 29. marec 1923, Nižný Skálnik – † 17. február 1979, Zvolen) bol lesnícky odborník, poľovnícky odborník, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Študoval lesné inžinierstvo na SVŠT v Bratislave, 1948-1952 asistent Ústavu praxe na VŠ poľnohospodárstva a lesného inžinierstva v Košiciach, 1953-1960 riaditeľ Lesného závodu Štátnych lesov v Čiernom Balogu, od 1963 odborný asistent Katedry krajinárstva a ochrany lesov VŠLD vo Zvolene. V odbornej a výskumnej práci sa orientoval na problematiku zachovania vzácnych druhov zveri, najmä lesných kurovitých vtákov, autor perspektívneho plánu rozvoja poľovníctva na strednom Slovensku (1968). Člen redakčnej rady časopisu "Poľovníctvo a rybárstvo", "Poľovnícky zborník - Folia venatoria", člen komisie pre poľovnícku terminológiu. Autor príručiek a odborných článkov v periodikách.
Volebný systém v Česku

Český volebný systém upravuje voľby do Poslaneckej snemovne a Senátu.
Poslanecká snemovňa má 200 členov – poslancov, ktorí sú volení vo všeobecných, priamych a tajných voľbách raz za štyri roky, proporčným volebným systémom. 
Poslanci sú volení v 14tich volebných obvodoch (13 + Praha), ktoré kopírujú administratívne členenie krajiny. Volebné kvórum na vstup strany do parlamentu je 5 %, jeho násobky pre koaličné zoskupenia. Po dosiahnutí 20 % sa kvórum pri koalíciách viac nezvyšuje. Kvórum sa počíta na celorepublikovej úrovni. 
Poslanecké mandáty sú od roku 2000 rozdeľované na základe d'Hondtovho deliteľa v rámci volebného obvodu (počet hlasov, ktoré každá kandidujúca strana získa v danom volebnom obvode je delený radou prirodzených čísiel od 1 až po n, kde n značí počet kandidátov na volebnom lístku danej strany, zaokrúhľuje sa na dve desatinné čísla smerom hore). 
Kandidátka je otvorená, voliči môžu využiť aj tzv. preferenčné hlasy, ktoré môžu dať konkrétnym osobám na kandidátkach strán. Každý volič ich má dva, po poslednej volebnej reforme platí, že pokiaľ niektorý z kandidátov získa aspoň 7 % hlasov voličov jeho strany/koalície, je automaticky posunutý na prvé miesto na kandidátke. 
Senát má 81 členov – senátorov, ktorí sú volení vo všeobecných, priamych a tajných voľbách na väčšinovom princípe v dvoch kolách, v 81 jednomandátových obvodoch. Senátori sú volení na 6 rokov, každé 2 roky sa konajú voľby do tretiny senátu (tzv. inštitucionálna pamäť).
Matej Banko

Matej Banko (* 1. november 1761, Brezno† 8. apríl 1817, Brezno) bol slovenský veršovník a farbiar.
Jeho otec Ján Banko, jeho matka Mária rod. Daxnerová.
Životopis.
Pochádzal z meštianskej rodiny. Pôsobil ako remeselník-farbiar v Brezne. V rukopise zanechal 7 príležitostných slovenských básní z 17841807, ktoré sa tematicky viažu k breznianskym osobnostiam. V básni "„Fata ecclesiae evangelicae Brezno Banyensis...“" podal stručné dejiny evanjelickej cirkvi v Brezne.
Jolana Bánová-Verbeecková

Jolana Bánová-Verbeecková (rod. Kobzáková; * 13. júl 1926, Brezno – † 27. február 1984, Brusel, Belgicko) bola slovenská prekladateľka a redaktorka.
Jej otec Ján Kobzák, jej matka Vilma rod. Lendáková.
Životopis.
Ľudovú školu navštevovala v rokoch 19321937 v Brezne, kde aj pokračovala študovala na gymnáziu v rokoch 19371938, v rokoch 19381945 v Martine, 19451951 študovala slovenský jazyk, filozofiu a francúzsky jazyk na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity (terajšia Univerzita Komenského) v Bratislave. V rokoch 19541958 odborná asistentka v divadelnom kabinete Ústavu slovenskej literatúry SAV, 19611967 redaktorka vo vydavateľstve Osveta, neskôr Obzor v Bratislave, od 1969 pracovala v Kráľovskej bibliotéke v Bruseli. Prekladala prózu a divadelné hry z češtiny, nemčiny a francúzštiny, ktoré sa hrali na viacerých scénach. V menšej miere prekladala i odbornú literatúru, pričom jej preklady adekvátne tlmočili text a vyznačovali sa dobrou jazykovou kultúrou.
Mikuláš Bánovský

Mikuláš (Bánovszky) Bánovský (* 17. január 1895, Banská Bystrica, † neznáme) bol maliar.
Životopis.
Študoval na VŠVU v Budapešti u prof. I. Rétiho. Maľoval akty, portréty a krajinky. Zakladajúci člen združenia maliarov v Szentendre.
Pavol Bányai

Pavol Bányai (pôv. Muneles) (* 24. marec 1901, Banská Bystrica – † 13. december 1943, Budapešť) bol spisovateľ maďarskej národnosti na Slovensku.
Jeho otec Leopold Muneles, jeho matka Matilda rod. Kohnová 
Životopis.
Ľudovú školu a gymnázium vychodil v Banskej Bystrici, študoval na AVU v Prahe, neskôr v Budapešti a Viedni. Pred 1938 žil v Prahe, po 1939 v Banskej Bystrici. Predstaviteľ zač. maď. social. románu na Slov. R. 1932 poverený redakciou DAVU-u opísať demonštráciu roľníkov v Polomke. V publicistických príspevkoch pranieroval soc. pomery robotníkov v Červenej Skale, Pohorelej a i.
Ján Baptista

Ján (Novosoliensis) Baptista (* Banská Bystrica - † 1550, Slovensko) bol pedagóg a spisovateľ.
Životopis.
Študoval v Banskej Bystrici, na univerzite v Krakove, v Bologni a Padau, 1499 bakalár v Krakove. Prof. na univerzite v Krakove. Udržiaval kontakty s významnými humanistami, publikoval príležitostné latinské básne v zborníkoch iných autorov, editor spisov M. T. Ciceróna, ku ktorým spracoval poznámky a komentáre.
Ján Baran

Ján Baran (* 12. júl 1918 Banská Štiavnica – † 5. marec 1962 Bratislava) bol hudobník, hudobný skladateľ, úradník.
Pseudonym: Baran-Štiavnický
Jeho otec Tomáš Baran, jeho matka Veronika rod. Tomanová 
Životopis.
Navštevoval meštiansku školu v Banskej Štiavnici, od 1926 sa učil hru na husliach u K. Váĺu, neskôr na krídlovku. Elév vojenskej hudby v Banskej Bystrici (1925), potom člen finančnej pohraničnej stráže, od 1938 úradník v súkromných službách, od 1946 pracovník Povereníctva pôšt v Bratislave. Autor skladieb, ktoré hral Čs. rozhlas (1945 a 1947), uviedli ich aj na koncertoch ĽUT.
Miroslav Baran

Miroslav Baran (* 26. február 1950, Rimavská Sobota – † 2. apríl 2009, Slovenská Ľupča, Slovensko) bol spevák ľudových piesní, pedagóg a folklorista.
Zo života.
V r. 19701974 absolvoval štúdium na PF v Banskej Bystrici, odbor hudobná výchova. Pôsobil v Tisovci, v Revúcej a od roku 1984 na ZŠ v Banskej Bystrici a v Slovenskej Ľupči ako učiteľ hudobnej výchovy. Niekoľko rokov bol riaditeľom ZŠ na Kuznámyho ulici v Banskej Bystrici so zameraním na hudobnú výchovu. Upravoval ľudové piesne pre súbory Dratvárik, Spievanky, Sedmokráska, Slnečnica, Ekonóm a pre verejné rozhlasové nahrávky. Účinkoval ako spevák ľudových piesní a interpret na kontrabas v ľudovej hudbe Folklórneho súboru Partizán a v Ľudovej hudbe Borievka. Jeho umenie je nahraté na viacerých CD a mnohých rozhlasových nahrávkach. Ako muzikant precestoval takmer celú Európu. Je autorom rozhlasového cyklu relácií o Gemeri. V rádiu Lumen založil a moderoval reláciu Fujarôčka moja. Zomrel 2. apríla 2009.
Matej Baraňaj

Matej Baraňaj tiež Baranyay (* Pohorelá - † 2. február 1763, Pohorelá) bol slovenský rímskokatolícky kňaz.
Životopis.
Teológiu študoval v Trnave. R. 1714 kaplán v Prievidzi, farár vo Vieske, 1718 v Novákoch, 1731 v Pohorelej. Vlastným nákladom vydal (v staršej literatúre sa mu omylom pripisuje i preklad) v slovenčine obsiahlu prácu zakladateľa jezuitskej rehole Ignáca z Loyoly, významnú pre štúdium stavu slovenského literárneho jazyka v 1. polovici 18. storočia.
Jozef Barčovský

Jozef Barčovský (* 24. marec 1902 Krompachy, † neznáme (1941-1945) ) bol funkcionár KSČ a robotník.
Jeho otec Michal Barčovský, jeho matka Viktória rod. Kocajdová 
Životopis.
Po ukončení základnej školy robotník v hutnom podniku v Krompachoch, v rokoch 19201934 v Coburgových závodoch v Trnave, vrokoch 19341935 tajomník priemyslového zväzu kovorobotníkov v Banskej Bystrici. Organizátor a vodca triednych bojov, člen a funkcionár KSČ. V ČSR politicky prenasledovaný, pred deportovaním emigroval do ZSSR. Od roku 1936 robotník v Saratove (ZSSR). Počas druhej svetovej vojny príslušník Červenej armády. Padol počas bojov s nacistickým Nemeckom.
Oskár Bárczy

Oskár Bárczy alebo Oskár Bárcy (* 29. október 1889, Banská Bystrica-Radvaň† 31. marec 1983, Budapešť) bol slovenský športový funkcionár a obchodník.
Jeho otec Karol Bárczy de Barcziháza, jeho matka Anna rod. Dilnbergerová. Oskar mal ešte dvoch bratov a sestru zemianskeho pôvodu.
Životopis.
Študoval v Banskej Bystrici a v Budapešti. Začas pôsobil v Nemecku, Švajčiarsku, Francúzsku, potom obchodník v Banskej Bystrici. Jeden z priekopníkov tenisu na Slovensku, člen reprezentačného výberu Uhorska. Predseda Maďarského tenisového zväzu v ČSR, propagátor športu, najmä tenisu, ktorému sa venoval i publicisticky.
Miroslav Bárdi

Miroslav Bárdi (* 25. február 1949, Veľké Teriakovce) je slovenský maliar. Jeho manželkou je hudobná historička Marianna Bárdiová.
Životopis.
Do roku 1971 žil v Čerenčanoch v okrese Rimavská Sobota. Výtvarné vzdelanie získal u akad. maliara Štefana Bazovského a v rokoch 1967 - 1971 na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici (hlavní pedagógovia ak. mal. Štefan Prukner, ak. mal. Stanislav Balko, ak. sochár M.Palko, Klára Kubičková, ak. maliar Dušan Zapletal) a v r. 1983 získal akademický titul PaedDr. 
V rokoch 1972 - 2005 pôsobil ako vysokoškolský pedagóg najmä v disciplínach maľba a kresba na Katedre výtvarnej výchovy na Pedagogickej fakulte Univerzity Mateja Bela. Súčasne pracoval v odborných porotách výtvarných súťaží dospelých a všetkých stupňov škôl, viedol výtvarné štúdiá dospelých, venoval sa výtvarnému poradenstvu, uskutočňoval prednášky, besedy a koncepcie výstav na strednom Slovensku. V rokoch 1971 – 1997 žil s rodinou v Banskej Bystrici, od roku 1997 žijú v obci Malachov, kde má maliarsky ateliér. Od roku 2005 tvorí ako umelec v slobodnom povolaní. Je členom Združenia výtvarných umelcov stredného Slovenska a Asociácie slovenského umenia. 
Jeho umelecká tvorba je orientovaná na prírodu, hudobné motívy, úvahy, spomienky. Počas rokov 1972 - 2020 vystavoval na vyše 70 samostatných a vyše 110 spoločných výstavách. Zúčastnil sa na viacerých tvorivých pobytoch na Slovensku a v zahraničí. Jeho obrazy sú v zbierkach galérií, múzeí, kultúrnych inštitúcií a v súkromných zbierkach na Slovensku, v Česku, Nemecku, Rakúsku, Francúzsku, Veľkej Británii, USA, Kanade, Južnej Kórei, Turecku, v Rusku a inde. 
Jeho tvorba bola publikovaná v katalógoch k výstavám, v knihách, v tlači, v rozhlase a televízii.
Marianna Bárdiová

Marianna Bárdiová rodená Reiprichova (* 15. august 1951, Rimavská Sobota) je slovenská hudobná historička, múzejníčka a pedagogička.
Jej otec je František Reiprich, manžel Miroslav Bárdi. 
Životopis.
Vyrastala v Lučenci, po maturite na Strednej všeobecno-vzdelávacej škole B.S.Timravy v rokoch 1969 - 1973 absolvovala štúdium na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici, kombináciu slovenský jazyk - hudobná výchova a v rokoch 1980 - 1985 na Filozofickej fakulte UK v Bratislave odbor hudobná veda, 1986 PhDr., 2007 PhD.
Absolvovala študijné a pracovné pobyty v Čechách a vo viacerých európskych krajinách. V r. 1974 – 2008 pôsobila v Literárnom a hudobnom múzeu v Banskej Bystrici (LHM), ako odborná pracovníčka pre hudbu, od r. 1977 ako vedúca odborných oddelení, ako riaditeľka (1980 - 1982 a 1990 - 2000) a od r. 2001 ako vedúca Literárneho a hudobného múzea a námestníčka riaditeľa ŠVK v Banskej Bystrici pre LHM. Externe učila dejiny hudby a hudobnú teóriu na Konzervatóriu J.L. Bellu (1993 - 1996 a 2008 - 2017) a na FHV UMB v Banskej Bystrici (1997/1998), v školskom roku 2006/2007 muzeológiu na katedre ekomuzeológie FPV UMB. 
Od 1. novembra 2011 do 28. februára 2014 bola vedeckou pracovníčkou Ústavu hudobnej vedy SAV. Odborne, metodicky a výkonne sa podieľala na budovaní zbierkového fondu LHM a profilovaní jeho odbornej činnosti. Pracuje a publikuje v oblasti regionálnej hudobnej historiografie, hudobnej dokumentácie, hudobnej bibliografie, hudobnej a múzejnej pedagogiky, metodiky a muzeológie. Zostavuje a rediguje odborné zborníky, pripravuje zvukové nosiče. Organizuje a koordinuje regionálne, celoštátne a medzinárodné odborné a vedecké semináre a konferencie. Zúčastňuje sa ako prednášajúca, organizátorka, moderátorka alebo dramaturgička rôznych odborných, vedeckých a umeleckých podujatí.
Martin Barger

Martin Barger alebo Martin Bargár (* ?, Slovensko – † 1817) bol rezbár a sochár.
Životopis.
Autor plastík prevažne z dreva. Učiteľ Vavrinca Dunajského. Pôsobil v Banskej Bystrici, kde v Kostole Nanebovzatia Panny Márie (tzv. farský) vyrezal barokové skrine v sakristii (80. roky 18. stor.).
Ján Barič

Ján Barič (* 2. jún 1935 Závadka nad Hronom - † 24. jún 1989 Bratislava) bol ekonóm a vysokoškolský pedagóg.
Jeho otec Ján Barič, jeho matka Anna rod. Hrušková 
Životopis.
Ľud. školu navštevoval v Závadke nad Hronom, meštiansku školu a gymnázium v Brezne. V rokoch 1953-58 študoval politickú ekonómiu na VŠE v Bratislave. Doktorát vied získal po externom štúdiu v Moskve. R. 1958 Ing., 1972 CSc., 1973 doc., 1983 DrSc., 1985 vysokoškolský prof.
Od 1958 odborný asistent Ústavu marxizmu-leninizmu na SVŠT v Bratislave, neskôr vedúci kabinetu marxizmu-leninizmu Stavebnej fakulty SVŠT, napokon vedúci odd. politickej ekonómie ÚML na SVŠT. Autor monografie, štúdií a článkov v Zborníku Univerzity v Kyjeve, Zborníku vedeckých prác SVŠT a i. Člen Slovenskej ekonomickej spoločnosti.
Ján Barlay

Ján Barlay (; * 18. jún 1871, Horná Štubňa, Rakúsko-Uhorsko, dnes Slovensko† 1931, Budapešť, Maďarsko) bol maďarský lekár a odborný publicista slovenského pôvodu.
Život.
Narodil sa 18. júna 1871 v Hornej Štubni pri Turčianskom svätom Martine v rodine Alexandra Barlaya a Márie rod. Kitzingerovej. Stredoškolské štúdium absolvoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, následne študoval medicínu na univerzite v Budapešti, kde v roku 1890 spromoval. Bol asistentom u profesorov Wilhelma Schuleka (18901895) a Stephena de Grósza (18951902), následne vykonával lekárske povolanie v nemocniciach a po roku 1918 sa stal hlavným lekárom nemocnice Maďarských štátnych železníc a napokon expertom Krajinskej úrazovej poisťovne v Budapešti. Publikoval odborné články v maďarských i zahraničných odborných medicínskych časopisoch. Zomrel v roku 1931 v Budapešti.
Dávid Baróty-Sabó

Dávid Baróty-Sabó (Baróti-Szabó) - "Baróti-Szabó de Palatka" (* 10. apríl 1739, Baraolt, Rumunsko - † 23. november 1819, Virt) bol maďarský básnik, prekladateľ a pedagóg.
Jeho otec Matej Baróty-Sabó.
Životopis.
Pochádzal zo sikulskej zemianskej rodiny. V roku 1757 vstúpil do rádu jezuitov v Odorheiu. Teológiu vyštudoval na Košickej univerzite. Ako profesor pôsobil na gymnáziách v Oradei, v Banskej Bystrici (1772-1773), v Komárne a v Košiciach. Bol predstaviteľom maďarského klasicistického básnictva, prekladateľ z latinčiny a angličtiny. Spolu s Františkom Kazincim a Jánom Bačánim v Košiciach založil a regigoval literárny časopis "Maďarské múzeum" (Magyar Museum, 1788). Väčšina jeho básnických, lingvistických a literárnovedných diel vyšla v rokoch 1773-1803 v Košiciach a v Komárne.
Jozef Barši

Jozef Barši (pôv. Neumann; * 24. február 1810, Janova Lehota - † 18. február 1893, Budapešť) bol rímskokatolícky kňaz, publicista a pedagóg.
Životopis.
Narodil sa v rodine riaditeľa školy Jozefa Neumanna a jeho manželky Anny. Študoval na gymnáziu v Kremnici, Banskej Štiavnici, Ostrihome, filozofiu v Nitre, teológiu v Pešti. V roku 1832 získal titul PhDr., v roku 1870 sa stal členom korešpondentom UAV. Rímskokatolícky kaplán v Dobrej Nive, Jastrabej, Nitrianskom Pravne, od 1834 v Tajove, 1835 vychovávateľ, 1836 tajomník banskobystrického biskupa, 1837 kurát v Miláne, 1840 administrátor v Krupine, 1842 v Košiciach, 1846 farár v Bicske.
Za básne a články uverejnené počas maďarskej revolúcie 18481849 v Pešti Hírlap bol v septembri roku 1849 odsúdený na trest smrti, trest mu bol pozmenený na 20 rokov väzenia. Bol väznený v Olomouci a v roku 1856 amnestovaný. V roku 1862 konvertoval na reform. vieru, 1867 pracovník Uhorského štatistického úradu. Autor článkov a štúdií z oblasti národohospodárstva, kultúry, politiky, náboženstva, školstva a štatistiky, príležitostnej poézie. Prekladal z angličtiny a nemčiny.
Ervín Barta

MUDr. Ervín Barta CSc. (* 30. marec 1929, Ľubietová† 31. júl 1991, Bratislava) bol slovenský lekár, fyziológ a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Navštevoval ľudovú školu v Ľubietovej, v štúdiu pokračoval na gymnáziu v Banskej Bystrici.
Roku 1952 získal titul MUDr. na Lekárskej fakulte SU v Bratislave v odbore všeobecné lekárstvo. Následne v rokoch 1960 titul CSc. a doc. v odbore experimentálna patológia a roku 1969 titul mimoriadny profesor v odbore patologická fyziológia.
Popredný slovenský fyziológ, vysokoškolský pedagóg a vedeckovýskumný pracovník, ktorý obohatil česko-slovenskú i svetovú lekársku vedu. Člen výboru Československej kardiologickej spoločnosti, Fyziologickej spoločnosti, Spoločnosti patologickej a klinickej fyziológie. Autor a spoluautor monografií, vysokoškolských učebníc a skrípt z patologickej fyziológie, publikoval vyše 260 odborných štúdií v domácich i zahraničných časopisoch a zborníkoch.
Vladimír Bárta (1974)

Vladimír Bárta (* 19. február 1974, Banská Bystrica) je slovenský fotograf. Jeho otec je Vladimír Bárta.
Životopis.
V roku 19881993 absolvoval SOU elektrotechnické v Banskej Bystrici. Od roku 1996 pôsobí ako fotograf v slobodnom povolaní. V roku 1996 získal 1. miesto v súťaži "Najkrajšie knihy Slovenska" za publikáciu "Slovenská republika" (spoluaut.) a v roku 1997 v súťaži "Kniha roka" 3. miesto za publikáciu "Tatry a Spiš" (spoluaut.). Vystavoval na samostatných autorských súťažiach doma i v zahraničí. Autor a spoluautor obrazových vlastivedných publikácií. Je členom Klubu fotopublicistov Slovenského syndikátu novinárov (1998).
Július Barták

Július Barták (* 23. marec 1896, Banská Bystrica† 1. apríl 1959, Bratislava) bol slovenský historik, archivár, úradník.
Životopis.
Narodil sa v rodine krajčíra Jána Bartáka a jeho manželky Rozálie rod. Skalkovej. Ľudovú a strednú školu vychodil vo svojom rodisku. Po skončení strednej školy pracoval v rokoch 19191947 ako účtovný revízor štátnych lesných riaditeľstiev v Banskej Bystrici, v Liptovskom Hrádku, v Solivare a v Oravskom Podzámku. Venoval sa histórii lesníctva, hoci neabsolvoval vysokoškolské štúdium histórie, bol autodidaktom (samoukom). Jeho služobné zaradenie mu umožnilo poznať všetky lesné riaditeľstvá na Slovensku. Bol iniciátorom Lesohospodárskeho múzea pri Riaditeľstve štátnych lesov a majetkov v Banskej Bystrici. Po oslobodení sa sústredil na vybudovanie centrálneho archívu poľnohospodárstva a lesníctva. V rokoch 19461947 bol vedúcim kultúrno-historického oddelenia Povereníctva pôdohospodárstva a pozemkovej reformy v Bratislave. Stal sa iniciátorom, spoluzakladateľom a prvým riaditeľom Pôdohospodárskeho archívu, kde pôsobil v rokoch 19481955. Roku 1948 sa stal predsedom akčného výboru Slovenskej historickej spoločnosti. V rokoch 19511954 bol členom Slovenskej archívnej komisie.
Tvorba.
V odbornej tvorbe sa venoval dejinám lesníctva a lesníckeho školstva ale i stredoslovenských banských miest, problémom hospodárskych dejín. Štúdie publikoval v odborných periodikách, prispieval aj do novín a časopisov.
Juraj Bartaky

Juraj Bartaky (* 10. apríl 1861 Žilina - † 25. júl 1913, tamže) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, národnokultúrny pracovník. Pseudonym: Ďurko spod Dubna
Životopis.
Narodil sa v rodine Jána Bartakyho a jeho manželky Anny rodenej Augustinyiovej. Študoval na gymnáziu v Žiline a bohosloveckom seminári v Banskej Bystrici. Od 1883 kaplán v Slovenskej Ľupči a iných slovenských mestách. Popri pastoračnej činnosti sa venoval aj poľnohospodárskej osvete. Propagoval moderný systém striedavého hospodárenia, nové metódy prípravy pôdy, orby, sejby plodín.
Anton Bartal

Anton Bartal (pôv. Partl) (* 24. apríl 1829, Banská Bystrica – † 6. september 1909, Dunaharaszti) bol slovenský pedagóg a filológ.
Jeho otec Anton Partl, jeho matka Anna Augustínova.
Životopis.
Študoval klasickú filológiu na univerzitách v Pešti a vo Viedni. Od 1856 prof. a riaditeľ gymnázia v Užhorode, 1858 stredoškolský prof. v Pešti, 1868 prednášal na peštianskej univerzite klasickú filológiu, súčasne riaditeľ cvičného gymnázia. Vydával diela starorímskych klasikov, autor slovníka stredovekej uhorskej latinčiny, početných slovníkov a učebníc latinčiny. Roku 1877 založil filologický zborník "Egytemes Philológiai Közlöny". Prispieval odbornými článkami do maďarských jazykovedných časopisov.
Henrich Bartek

Henrich Bartek (* 25. marec 1907, Žilina – † 7. február 1986, Plattling) bol slovenský jazykovedec, vysokoškolský pedagóg a kultúrny pracovník.
Jeho otec Henrich Bartek, jeho matka Anna rod. Bayerová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Žiline, potom na Filozofickej fakulte KU v Prahe, začas v Paríži a v Štrasburgu, v roku 1945 sa stal univerzitným profesorom. Po štúdiách bol prof. gymnázia v Banskej Bystrici, neskôr tajomníkom Ústredia ochotníckych divadiel, v rokoch 19321939 referent Matice slovenskej v Martine, zakladateľ a redaktor časopisu Slovenská reč a Naše divadlo. Od roku 1940 zakladateľ a redaktor časopisu Slovenský jazyk. V roku 1945 emigroval do Mníchova. Významný bádateľ v oblasti slovenskej jazykovedy, zaslúžil sa o ustálenie pravidiel slovenského pravopisu.
Autor samostatných prác a početných jazykovedných štúdií publikovaných v odborných časopisoch. V emigrácii publikoval štúdie v zborníkoch a v slovenských periodikách, samostatne vydal prácu "Slovenský pravopis" s gramatickými poučkami a slovníkom (1956).
Je pochovaný v Niederaltaichu.
Zuzana Bartková

Zuzana Bartková (rod. Paľová; * 22. november 1949, Hnúšťa) je slovenská historička umenia, dcéra maliara Jána Paľa.
Životopis.
Vyštudovala odbor výtvarná výchova na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici (19681972) a v roku 1982 absolvovala štúdium odboru veda o výtvarnom umení na Filozofická fakulta Univerzity Komenského v Bratislave.
Od roku 1977 pracuje v Štátnej galérii v Banskej Bystrici, od roku 1983 ako historička umenia. Oblasť jej umenovedného výskumu je zameraná na súčasné slovenské umenie, umenie regiónu stredného Slovenska, na grafické slovenské umenie a na grafické medzinárodné umenie. Pôsobí ako usporiadateľka výstav, vydavateľka, zostavovateľka katalógov, skladačiek a autorka štúdií. Od roku 1989 je členkou Slovenskej výtvarnej únie – asociácie historikov, teoretikov a kritikov výtvarného umenia.
Inštitucionálna pamäť

Inštitucionálna pamäť (z angl. "institutional memory") je niečo abstraktné v nejakej organizácii (fakty, know-how, skúsenosti, koncepcie), čo "prežije" jednotlivých členov tejto organizácie. V širšom zmysle sú to (dlhodobé) znalosti organizácie.
Inštitucionálna pamäť vo volebnom systéme.
Inštitucionálna pamäť je spôsob vymieňania členov určitých orgánov, najčastejšie politických inštitúcií. Podstata inštitucionálnej pamäte tkvie v tom, že sa voľba nových členov rozdelí na viacero etáp, tak aby v tých orgánoch nezostali iba novici. 
Príkladom môže byť napríklad český senát, v ktorom majú senátori funkčné obdobie 6 rokov. Voľby sa tam však konajú každé dva roky, s tým, že sa mení jedna tretina senátorov.
Ján Bartoš

Ján Bartoš (* 29. apríl 1884, Banská Bystrica – ?) bol uhorský politik a úradník.
Jeho otec Ferdinand Bartoš, jeho matka Zuzana rod. Kordíková, jeho manželka Helena rod. Gálfiová.
Životopis.
Absolvoval gymnázium v Banskej Bystrici. Úradník Zvolenskej župy v Banskej Bystrici, neskôr pracoval v Budapešti. Od roku 1905 vedúci predstaviteľ Krajinskej ľudovej strany vo Zvolenskej župe, potom v celouhorskom rámci, v roku 1908 sa stal tajomníkom organizácie Katolícka ľudová jednota, v roku 1912 bol zvolený do parlamentu, vystupoval proti rozpadu Uhorska. Po vzniku ČSR pôsobil v Maďarsku. Prispieval do novín a časopisov, tlačou vyšli niektoré jeho parlamentné prejavy.
Samuel Bartošovič

Samuel Bartošovič, tiež Bartosowitz, Bartošovský (* Liptovský Ján – † 18. jún 1645, Banská Bystrica) bol slovenský náboženský spisovateľ a evanjelický kňaz.
Životopis.
Študoval na domácich evanjelických školách, okrem iných na gymnáziu v Bytči, od 1614 na univerzite vo Wittenbergu. Asi v rokoch 1617 – 1624 pôsobil ako rektor evanjelickej školy v Prievidzi, v roku 1624 sa stal konrektorom, v roku 1626 špitálskym rektorom a slovenským kazateľom v Banskej Bystrici. Vo Wittenbergu dišputoval na etickú tému o umiernenosti.
Ján Bastner

Ján (Bastnerus) (prímeno Neosolinus) Bastner (* Slovensko) bol filozof a veršovník.
Životopis.
Pochádzal pravdepodobne z Banskej Bystrice. V roku 1611 sa stal pomocníkom rektora pražskej univerzity, v roku 1612 bakalárom, v roku 1615 získal titul magister. V rokoch 1611 – 1612 a po roku 1617 učiteľ v Starom Měste pražskom, v období 1612 – 1617 v Tábore]. Autor filozofických dišpút, publikoval latinské príležitostné básne v spisoch iných autorov.
Jozef Karol Bauer

Jozef Karol Bauer (* Rožňava - † 6. jún 1874 Banská Bystrica) bol lekár, odborný spisovateľ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, medicínu na univerzite vo Viedni, 1837 MUDr., 1838 získal titul chirurga v Pešti. Mestský lekár, neskôr župný chirurg v Banskej Bystrici. Zakladateľ štúdia vplyvu prostredia na zdravie človeka postaveného na vlastnom pozorovaní. Zakladajúci člen a podporovateľ Matice slovenskej. Za lekársku pomoc ruským vojskám 18481849 vyznamenaný ruským radmi.
Jakub Bauer

Jakub Bauer (* 17. júl 1894, Tužina – † 26. apríl 1997, Straubing) bol rímskokatolícky kňaz, cirkevný hodnostár a osvetový pracovník.
Jeho otec Ján Bauer, jeho matka Janka rod. Greschnerová.
Životopis.
Do roku 1914 študoval na gymnáziách v Prievidzi a v Banskej Bystrici, kde v rokoch 19141918 absolvoval filozoficko-teologickú vysokú školu, súčasne 2 semestre práva na nemeckej univerzite v Prahe. V roku 1918 bol vysvätený za kňaza, Mons., pápežský komorník. V roku 1918 sa stal rímskokatolíckym kaplánom, v roku 1919 administrátorom vo Veľkom poli, v rokoch 19191922 kaplánom a administrátorom v Kremnických Baniach, 19221945 kaplánom, administrátorom a farárom v Tužine. V roku 1945 emigroval do Nemecka, kde od toho istého roku pôsobil ako farár v Parnkofene v Bavorsku.
Predstaviteľ nemeckej katolíckej cirkvi a náboženského života na Slovensku, v roku 1933 inicioval vznik konferencie nemeckých farárov, založil cirkevný časopis Katholisches Leben im Karpatenland a v roku 1938 časopis Windfriedbote. Organizátor kultúrnych podujatí, v roku 1934 nemeckých katolíckych dní v Nitrianskom Pravne, podporoval zakladanie spevácko-divadelných a športových krúžkov. Po roku 1945 pokračoval v kultúrno-osvetovej činnosti v Nemecku, kde do roku 1984 pôsobil ako predseda Podporného spolku karpatonemeckých katolíkov, spoluzakladateľ, zástupca predsedu, neskôr čestný predseda Pracovného združenia karpatských Nemcov zo Slovenska. Vydavateľ časopisu Karpatenboten, publikačne činný, v tlači uverejňoval články cirkevného a kultúrneho zamerania.
Juraj Baummheckel

Juraj Baummheckel, tiež Baumheckel (* Banská Bystrica) bol slovenský mešťan.
Životopis.
Prvý slovenský študent z Banskej Bystrice na univerzite vo Wittenbergu (1523). Majiteľ neskorogotického domu č. 27 (29) na námestí v Banskej Bystrici z hornej strany Lazovnej ulice, nazývaný aj cisárskym (spomínaný už v roku 1535). Mestský radný pán v Banskej Bystrici (1540). Predstaviteľ reformného hnutia.
František Bayer

František Bayer (* Slovensko) je podnikateľ.
Životopis.
Majiteľ firmy správy strojov na Námestí v Banskej Bystrici a dielní na Ľupčianskej ceste (dnes Partizánska cesta).
Jaromír Bázlik

Jaromír Bázlik (* 26. august 1909, Pukanec – † 1. január 1997, Banská Bystrica) bol slovenský právnik a kultúrny pracovník.
Jeho syn Igor Bázlik, Miroslav Bázlik, jeho manželka Blanka Bázliková (rod. Andrašovanová).
Životopis.
Pôsobil na Okresnom a Krajskom súde v Banskej Bystrici v rôznych funkciách. Znalec histórie a kultúrnych tradícií mesta Banská Bystrica. Stál pri zrode Kruhu priateľov hudby v Banskej Bystrici. Spieval v učiteľskom spevokole Hron. Odborný spolupracovník Literárneho a hudobného múzea v Banskej Bystrici a Matice slovenskej v Martine, hlavne v otázkach literárnej a hudobnej kultúry mesta za rakúsko-uhorskej monarchie a z čias I. ČSR. Prekladateľ archívnych dokumentov z maďarčiny, nemčiny, poľštiny, a latinčiny. Autor článkov v regionálnych periodikách.
Koloman Bazovský

Koloman Bazovský (* 28. február 1866, Závada – † 25. január 1950, Banská Bystrica) bol redaktor, publicista, pedagóg.
Rodina.
Otec: Daniel Bazovský, matka: Zuzana rod. Skalošová. Brat Ľudovít Bazovský, syn: Miloš Alexander Bazovský.
Životopis.
Absolvoval Učiteľský ústav v Lučenci. Od roku 1887 učiteľ v Jasenovej. V rokoch 18901909 v Turanoch, kde sa pre svoje liberálne názory dostal do rozporu s cirkevnou vrchnosťou. Počas prvej svetovej vojny patril k členom ružomberského odbojového centra okolo Vavra Šrobára. Člen SNS. Do roku 1918 administrátor redakcie budapeštianskych Slovenských novín. V rokoch 19191922 vydavateľ a redaktor časopisov "Novohradská stráž" a "Slovenský juh" v Lučenci. V rokoch 19221926 pôsobil ako školský inšpektor. V roku 1926 odišiel do dôchodku, žil v Turčianskych Tepliciach a Banskej Bystrici.
Publikoval články s pedagogickou tematikou v časopise "Dom a škola". V Slovenských novinách uverejňoval prózy s námetmi zo súčasnosti a z mestského života, romantické a dobrodružné romány, ako aj preklady z angličtiny, francúzštiny a ruštiny.
Oktáv Bazovský

Oktáv Bazovský (* 15. apríl 1916, Lučenec – † 31. január 1990, Harefield) bol slovenský krajinský pracovník, redaktor a právnik.
Jeho otec Ľudovít Bazovský, jeho matka Božena rod. Fajnorová.
Životopis.
Absolvoval Slovenskú obecnú školu pri Štátnom učiteľskom ústave, v roku 1934 maturoval na gymnáziu v Lučenci, v rokoch 19341936 študoval právo na Karlovej univerzite v Prahe, v rokoch 19361939 na UK v Bratislave. V rokoch 19381945 vykonával advokátsku prax v Banskej Bystrici a v Bratislave, v roku 1945 emigroval a do roku 1948 žil v Taliansku. V tom istom roku začal študovať ekonómiu na School of Economics v Londýne; JUDr. od 1948 v Anglicku.
V období 19511952 vydával s bratom Igorom časopis Slovák. V rokoch 19561980 pôsobil ako redaktor, neskôr vedúci slovenského vysielania rádia BBC v Londýne. Spoluzakladateľ a predseda Slovenského spolku vo Veľkej Británii, zapojil sa do činnosti Slovenského oslobodzovacieho výboru, neskôr Svetového kongresu Slovákov.
Pavel Beblavý

Pavel Beblavý (pseudonymy Anonymus, Božena Malina, P. Drahomír, Maruškin, P. Marulkin, P. Maruškov) (* 16. máj 1847, Vrbovce, Slovensko – † 18. máj 1910, Sobotište, Slovensko) bol slovenský evanjelický kňaz a spisovateľ.
Životopis.
Narodil sa v rodine Pavla Beblavého a jeho manželky Anny, rodenej Podmajerskej. Študoval na gymnáziách v Banskej Štiavnici, v Bratislave, v Banskej Bystrici a v Revúcej a neskôr evanjelickú teológiu vo Viedni, kde bol v roku 1872 vysvätený za kňaza. Pôsobil ako evanjelický kaplán vo Vrbovciach a farár v Sobotišti. 
Tvorba.
Redigoval časopis Svit, do ktorého aj prispieval. Je autorom historicko-dobrodružného románu "Jánošík". Pokúsil sa aj o etnografické a historické štúdium rodného kraja, z ktorého vydal povesti a bájky. V sérii čŕt "Obrázky zo Života" zdokumentoval svoju biografiu i pomery na slovenských gymnáziách.
Ján Bečko

Ján Bečko (* 16. november 1889 Jasenie - † 14. apríl 1972 Bratislava) bol politik, redaktor.
Životopis.
Pochádzal z maloroľnícko-robotníckej rodiny. Ľudovú školu vychodil v rodisku, roku 1904 sa v Podbrezovej vyučil za zámočníka. Roku 1921 zložil skúšky z meštianskej školy, v rokoch 1921-1922 navštevoval Obchodnú akadémiu v Banskej Bystrici. V rokoch 1904-1920 robotník št. železiarní v Podbrezovej, od 1920 predseda Bratskej revírnej pokladnice v Banskej Bystrici, profesionálny funkcionár sociálnej demokracie a jej masových organizácií, redaktor časopisov, 1938-1945 v emigrácii, 1939-1945 člen česko-slovenskej vlády v Londýne, po oslobodení spoluzakladateľ a funkcionár Strany práce, prednosta odboru Ministerstva sociálnej starostlivosti v Prahe, povereník zdravotníctva, riaditeľ Československých štátnych kúpeľov na Slovensku a pracovník Onkologického ústavu v Bratislave. V rokoch 1920-1939 poslanec Národného zhromaždenia, v rokoch 1945-1948 poslanec SNR. Nositeľ niekoľkých vyznamenaní. Po Februári 1948 odišiel z politického života.