burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Fortune 500

Fortune 500 je každoročný rebríček zostavený a vydaný časopisom "Fortune", v ktorom je zoradených 500 amerických súkromných a verejných korporácií podľa ich hrubého obratu (a po úprave Fortune, týkajúcej sa spotrebnej dane). Zahrňuje tie súkromné a verejné spoločnosti, pri ktorých je ich obrat verejne známy. Prvý takýto zoznam bol publikovaný v roku 1955.
Víťazi z posledných rokov.
Vo Fortune 500 bola najväčšou korporáciou z rokov 2007 a 2008 Wal-Mart. ExxonMobil bol v rovnakom období druhý, ale na prvé miesto sa dostal v roku 2009. V roku 2010 ho opäť vystriedal Wal-Mart.
Vrchol rebríčka pre rok 2010:
Obdobné rebríčky časopisu Fortune.
Fortune 500 je najznámejší, ale existujú podobné rebríčky korporácií s najväčším hrubým obratom – Fortune 100 a Fortune 1000. Zatiaľ čo poradie v prvej stovke zostáva viacmenej rovnaké, v priebehu času môže dochádzať k rôznym zmenám, samozrejme v závislosti na výnosoch tých ktorých spoločností a tiež ich fúziách.
Fortune 50.
Pôvodný rebríček Fortune 500 bol obmedzený na spoločnosti, ich obrat sa odvíjal od výroby, ťažby alebo dobývania energie. V rovnakom čase, Fortune vydala zoznam nazvaný "Fortune 50" päťdesiatich najväčších komerčných bank, služieb a spoločností poskytujúcich životné poistenie (zoradené podľa aktivity), ďalej maloobchodných predajcov (zoradených podľa hrubého obratu) a dopravných spoločností (zoradených podľa obratu). Tieto rebríčky boli zjednotené do jedného zoznamu, takže Fortune 500, tak, ako teraz existuje, zahrňuje spoločnosti, ktoré by v skorších rokoch boli v jednotlivých zoznamoch Fortune 50.
Referencie.
Pôvodný rebríček Fortune 500 bol obmedzený na spoločnosti, ktorých obrat sa odvíjal od výroby, ťažby alebo dobývania energie. V rovnakom čase, Fortune vydala zoznam nazvaný Fortune 50 päťdesiatich najväčších komerčných bank, služieb a spoločností poskytujúcich životné poistenie (zoradené podľa aktivity), ďalej maloobchodných predajcov (zoradených podľa hrubého obratu) a dopravných spoločností (zoradených podľa obratu). Tieto rebríčky boli zjednotené do jedného zoznamu, takže Fortune 500, tak, ako teraz existuje, zahrňuje spoločnosti, ktoré by v skorších rokoch boli v jednotlivých zoznamoch Fortune 50.
Zoznam vodných tokov v povodí Nitry

Zoznam vodných tokov v povodí Nitry obsahuje abecedný zoznam všetkých pomenovaných vodných tokov v povodí Nitry. V tomto zozname nie sú zahrnuté vodné toky v čiastkových povodiach Bebravy a Žitavy, tie sú začlenené v samostatných zoznamoch. Vodné toky v povodí starého koryta Nitry (Stará Nitra) sú zatriedené v zozname vodných tokov v povodí Váhu. Rieky sú zvýraznené tučným písmom.
Zoznam chránených území v okrese České Budějovice

Toto je zoznam chránených území v okrese České Budějovice aktuálny k januáru roku 2017, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu České Budějovice.
Oblohová plachta

Oblohová plachta je plachta umiestnená nad kráľovskou plachtou, ktorá visí na štvrtom – kráľovskom (nadbrámovom) nadstavci sťažňa, niekedy na oblohovom nadstavci sťažňa. Pravdepodobne sa objavila v 19. storočí na oplachtení kliprov ako piate poschodie (ak boli košové a brámové plachty vcelku), resp. ako siedme poschodie, ak boli košové a brámové plachty rozdelené na horné a dolné.
Oblohovými plachtami označujeme aj stehové plachty, ktoré visia na stehoch vedúcich z oblohového nadstavca sťažňa (prípadne z hornej časti kráľovského nadstavca) dopredu nadol. Stehové plachty sa teda nachádzajú pred sťažňom, podľa ktorého sú pomenované. 
V anglickom jazyku sa oblohová plachta označuje ako "„skysail“", v nemeckom "„Skysegel“" alebo "„Himmelsegel“". V poľskom jazyku "„trumselreja“".
Na súčasných veľkých plachetniciach sa oblohová plachta vyskytuje zriedkavo.
Ďalšie poschodia rahnových plachiet:
Čertova stráň

Čertova stráň je prírodná rezervácia v okrese Prachatice. Nachádza sa v Boubínskej hornatine, v zarezanom kaňonovitom údolí Boubínského potoka. Je súčasťou CHKO Šumava. Za rezerváciu bola vyhlásená v roku 1992 a rozkladá sa na ploche . 
Predmetom ochrany sú mozaiky prírodných bučín, jedlín a smrečín prepojených zmiešanými porastmi vytvorených na strmých skalnatých svahoch a ich suťových poliach. Les je dlhodobo ponechávaný bez hospodárskeho využitia. Cieľom ochrany je sledovanie prirodzeného vývoja lesa.
Poľsko-uhorská personálna únia

Poľsko-uhorská personálna únia (iné názvy: uhorsko-poľská personálna únia, poľsko-uhorská/uhorsko-poľská únia, personálna únia Uhorska a Poľska) bola personálna únia medzi Uhorskom a Poľskom. Nastala dva razy: za Ľudovíta I. v roku 1370 (trvala do roku 1382/1384) a za Vladislava III. v roku 1440 (trvala do roku 1444).
Anjouovská únia.
Prvá únia medzi štátmi nastala keď posledný piastovský kráľ Poľska, Kazimír III., určil synovca zo sestrinej strany, anjouovského kráľa Ľudovíta I., za svojho dediča. Po smrti Kazimíra, ktorý nemal žiadnych legitímnych synov, nastúpil na poľský trón Ľudovít prakticky bez akýchkoľvek protivníkov. Poľská šľachta to vítala, správne predpokladajúc, že Ľudovít sa nebude veľmi zaujímať o dianie v Poľsku. Poslal svoju mamu Alžbetu, sestru Kazimíra III., aby spravovala Poľsko ako regentka. Ľudovít sa zrejme považoval v prvom rade za kráľa Uhorska; svoje poľské dŕžavy navštívil len trikrát a strávil tam spolu len niekoľko mesiacov. Rokovania s poľskou šľachtou sa často konali v Uhorsku. Uhri a aj Ľudovítova poľská matka boli v Poľsku nepopulárni. V roku 1376, bolo "približne" 160 Uhrov z jej družiny zmasakrovaných v Krakove a potupená kráľovná sa vrátila sa vrátila do Uhorska. Ľudovít ju nahradil svojím príbuzným, Vladislavom II. Opolským.
Počas romantizmu vykresľovali maďarskí historici úniu ako anexiu Poľska Uhorskom. V skutočnosti bola poľská samostatnosť prakticky úplná. Kráľ Ľudovít dohliadal, aby uhorský vplyv v Poľsku nebol väčší ako poľský v Uhorsku.
Únia zanikla po Ľudovítovej smrti v roku 1382. Nespokojná poľská šľachta žiadala od jeho nástupkyne, Márie, aby sa presťahovala do Krakova a vládla nad Poľskom a Uhorskom odtiaľ. Máriina matka Alžbeta Kotromanićová (vdova po Ľudovítovi a praneter otca Kazimíra III., Vladislava I.), sa po poznaní skúsenosti svojej svokry Alžbety odmietla presťahovať. Zavrhla aj myšlienku podriadiť si poľskú šľachtu silou a súhlasila, že pošle svoju mladšiu dcéru Hedvigu aby bola korunovaná za Ľudovítovu následníčku (udialo sa tak v roku 1384). Prvá únia tak trvala niečo vyše desaťročia a skončila rovnako pokojne ako začala.
Jagelovská únia.
Po smrti Márie a Hedvigy bol v roku 1440 poľský kráľ Vladislav III., syn Hedvigy a jej manžela Jogailu (ten panoval po manželkinej smrti sám) zvolený za uhorského kráľa. Proti jeho voľbe ostro vystupovala Alžbeta Luxemburská, dcéra Máriinho manžela a nástupcu Žigmunda Luxemburského. Vypukla občianska vojna, ktorá trvala dva roky a skončila po Alžbetinej smrti v roku 1442. Druhá personálna únia Poľska a Uhorska sa skončila zakrátko, keďže Vladislav III. zahynul v bitke pri Varne v roku 1444 a únia jeho smrťou zanikla.
Majstrovstvá Európy v softbale žien 1999

Majstrovstvá Európy v softbale žien 1999 boli v poradí 11. Majstrovstvá Európy v softbale žien, ktoré organizuje Európska softbalová federácia (ESF). Konali sa v Antverpách, v Belgicku od 19.24. júla 1999, za účasti 16 tímov, rozdelených do dvoch výkonnostných skupín. Belgicko hostilo už tretie ženské ME, predtým to bolo v rokoch 1984 a 1986 (oba v Antverpách). Švédsko, ktoré skončilo na ME 1997 na 7. miesto, sa z tohoto podujatia odhlásilo. Talianky získali piatykrát titul, z toho štvrtý v rade.
Majstrovstvá Európy v softbale žien 2001

Majstrovstvá Európy v softbale žien 2001 boli v poradí 12. Majstrovstvá Európy A skupiny v softbale žien, ktoré organizuje Európska softbalová federácia (ESF). Konali sa v Prahe, v Česku od 30. júla4. augusta 2001, za účasti 8 tímov. Česko hostilo druhé ženské ME, predtým to bolo v roku 1997, tiež v Prahe. Talianky získali šiestykrát titul, z toho piaty v rade.
Kalydón (mytológia)

Kalydón (, ) je v gréckej mytológii syn aitólskeho kráľa Aitóla a jeho manželky Pronoy.
Podľa antického autora Apollodora z Atén, Kalydón s bratom Pleurónom založili v Aitólii mestá, ktoré boli pomenované po nich. Manželkou Kalydóna sa stala Aiolia, dcéra Amythaóna a porodila mu dcéry Epikastu a Prótogeneu, ktorá sa vydala za Oxyla, syna boha Area a Epikastu si vzal Pleurónov syn Agénor.
Koncová ulica

Koncová ulica je ulica:
Aiolia

Aiolia môže byť:
Konopná ulica

Konopná ulica je ulica:
Konvalinková ulica

Konvalinková ulica je ulica:
Kosatcová ulica

Kosatcová ulica je ulica:
Kováčska ulica

Kováčska ulica je ulica:
Kožušnícka ulica

Kožušnícka ulica je ulica:
Krajinská cesta

Krajinská cesta môže byť:
Krajná ulica

Krajná ulica je ulica:
Krasinského ulica

Krasinského ulica je ulica:
Krásna ulica

Krásna ulica je ulica:
Giovanni Battista Zupi

Giovanni Battista Zupi (* ~ 1590, Catanzaro – 1650, Neapol) bol taliansky matematik a astronóm, kňaz jezuitského rádu.
V roku 1639 objavil ako prvý, že planéta Merkúr vykazuje rovnaké fázy ako Mesiac a Venuša. Jeho pozorovania ukázali, že Merkúr obieha okolo Slnka. Zupiov ďalekohľad bol o niečo lepší ako ten Galileov, ktorý bol zostrojený o 30 rokov skôr.
Na počesť Zupiho bol jeden z kráterov Mesiaca pomenovaný "Zupus".
Xanthippé

Xanthippé alebo Xantippa () môže byť:
Pozri aj.
Xanthippe
Xanthippe

Xanthippe môže byť:
Žeňa Tverská

Žeňa Tverská (), rod. Jevgenija Gincburgová (; * 16. august 1904, Baranoviči, Ruské impérium † 9. apríl 1964) bola izraelská politička a poslankyňa Knesetu za stranu Mapaj.
Biografia.
Narodila sa v meste Baranoviči vo vtedajšej Ruskej ríši (dnes Bielorusko). Absolvovala ruskojazyčnú strednú školu, vyštudovala Varšavskú univerzitu a sociálnu prácu v Berlíne. V roku 1923 presídlila do dnešného Izraela. 
Politická dráha.
Angažovala sa v sociálnych službách. V rokoch 1932-1942 riadila centrum sociálnych služieb v Haife, potom v rokoch 1942-1948 v Jeruzaleme. Bola aktívnou členkou strany Mapaj a členkou výkonného výboru odborovej centrály Histadrut. V roku 1945 bola vyslankyňou k pozostalým holokaustu v Európe.
V izraelskom parlamente zasadla prvýkrát už po voľbách v roku 1949 v ktorých bola kandidátkou strany Mapaj. Mandát ale získala až dodatočne, vo februári 1951, ako náhradníčka. Do činnosti parlamentu už sa po zvyšok volebného obdobia výraznejšie nezapojila. Mandát obhájila za Mapaj vo voľbách v roku 1951. Usadla ako členka do parlamentného výboru pre verejné služby, výboru House Committee a výboru práce. Predsedala podvýboru pre zákon o štátnom poistení. Bola zvolená na kandidátke Mapaj aj po voľbách v roku 1955, avšak len ako náhradníčka, ktorá do Knesetu nastúpila až v júli 1959, len pár mesiacov pred voľbami. Aktívne už sa neprejavovala. Za Mapaj uspela vo voľbách v roku 1959. Bola členkou výboru pre verejné služby a výboru pre ústavu, právo a spravodlivosť. Znovu sa v Knesete objavila po voľbách v roku 1961, kedy kandidovala opäť za Mapaj. Aj tentokrát ale mandát získala až ako náhradníčka, v novembri 1963, po smrti predchádzajúceho poslanca Meira Argova. Zomrela po niekoľkých mesiacoch strávených vo funkcii poslankyne. V parlamente ju nahradil Aharon Jadlin.
Zomrela v roku 1964 vo veku 59 rokov a je pochovaná na jeruzalemskom cintoríne Har ha-Menuchot.
Žetón

Žetón alebo zastarano jeton môže byť:
Žestov

Žestov je prírodná pamiatka ev. č. 1285; nachádza sa 1,5 km severozápadne od osady Slavkov v okrese Český Krumlov. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Prírodná pamiatka sa nachádza na zalesnenom pahorku Žestov (762 m) v Českokrumlovskej vrchovine (okrsok Boletická vrchovina). Vrcholová časť je tvorená výrazným mrazovým zrubom, miestami až 8 m vysokým, orientovaným v smere SZ - JV.
Dôvodom ochrany je suťový zmiešaný les na vápenci, cenná lokalita z hľadiska geologického, geomorfologického a botanického.
Prírodná pamiatka bola vyhlásená dňa 15. novembra 1990 s účinnosťou od 14. decembra 1990.
Zo zvlášť chránených druhov rastlín tu rastú ľalia zlatohlavá a arnika horská.
Malá morská víla (film z roku 1989)

Malá morská víla () je americký animovaný film z roku 1989, produkovaný spoločnosťou Walt Disney Feature Animation. Ide o v poradí 28. animovaný film z takzvanej animovanej klasiky Walta Disneyho.
Dej vychádza z klasickej rozprávkovej predlohy rovnomennej rozprávky Hansa Christiana Andersena. Morská víla sa v tejto snímke volá Ariel a ide o dcéru morského kráľa, teda o morskú princeznú. V príbehu tiež vystupujú úplne nové zvieracie postavy: krab, čajka a ryba, ktoré Ariel pomáhajú. Na rozdiel od pôvodnej rozprávkovej predlohy má dej tejto filmovej rozprávky šťastný koniec.
Pinocchio (film z roku 1940)

Pinocchio je americký animovaný film z dielne Walta Disneyho. Natočil ho roku 1940 režiséri Ben Sharpsteen a Hamilton Luske. Námet pochádza z rovnomennej detskej knihy, ktorú napísal Carlo Collodi. Jedna sa o druhý animovaný film z takzvanej animovanej klasiky Walta Disneyho. V roku 2008 ho Americký filmový inštitút zaradil medzi 10 najlepších animovaných filmov na svete.
Hlasy postavičiek v origináli nahovorili herci Cliff Edwards, Dickie Jones, Christian Rub, Mel Blanc, Walter Catlett, Charles Judels, Evelyn Venable a Frankie Darro. Hudbu napísali Leigh Harline, Paul J. Smith a Ned Washington.
Nikolaus Alard

Nikolaus Alard (* 17. december 1644, Süderau – † 3. október 1699, Hamburg) bol nemecký luteránsky teológ.
Životopis.
Narodil sa ako syn farára. Chodil do školy v Lemgo, od roku 1659 v Herforde a od roku 1663 v Hannoveri. Študoval od roku 1664 na univerzite v Giessene, kde sa stal v roku 1666 doktorom filozofie, neskôr v Marburgu, od roku 1668 v Helmstedtu a od roku 1669 na univerzite v Kodani. V roku 1679 získal doktorát z teológie na univerzite v Kieli. Ďalej pôsobil ako kazateľ v Tönningu a od 7. februára 1682 bol prepoštom v Eiderstedte. V roku 1686 bol menovaný generálnym superintendantom grófstva Oldenburg, a hlavným pastorom v kostole svätého Lamberta. Úrad zastával až do roku 1699.
Žezlo (železnica)

Žezlo je jeden z najjednoduchších a najstarších spôsobov zabezpečenia železničnej dopravy. Pre príslušný medzistaničný úsek existovalo vždy jediné žezlo, do daného úseku smel vojsť vlak len pokiaľ strojvodca získal toto žezlo. Na konci úseku zase žezlo odovzdal. Tým bolo zaistené, že v danom medzistaničnom úseku sa pohybuje len jediný vlak. Pokiaľ mal ísť ďalší vlak rovnakým smerom, bolo nutné vyslať posla, ktorý žezlo priniesol.
Určitým zjednodušením bolo u niektorých železníc používané ustanovenie, že v prípade jazdy niekoľkých vlakov v rovnakom smere stačilo, keď strojvodca toto žezlo len videl u obsluhy stanice, žezlo potom dostal strojvodca posledného vlaku. Toto opatrenie však malo zároveň za následok zníženia bezpečnosti, lebo už nezabezpečovalo voľnosť príslušného úseku, len vylučovalo jazdu dvoch vlakov proti sebe.
Na málo zaťažených tratiach v Británii a nielen tam sa používajú žezlá dosiaľ. Z dôvodu ľahkého zachytenia aj z idúceho vlaku majú dnes žezla kruhový tvar. Zároveň na ňom bývajú neoddeliteľne navlečené kľúče od výhybiek, výkoľajok a pod., ktoré sú z príslušných zámkov vybrať len v základnej polohe.
Zo žeziel sa vyvinuli povolenky – kartičky oprávňujúce vypraviť vlak do daného úseku. Používajú sa ako núdzový prostriedok v prípade nemožného dorozumenia medzi dopravňami. Spôsob je rovnaký, ako pri žezlách, na dvojkoľajných tratiach mávajú dopravne na koncoch príslušného úseku povolenku každá pre jednu koľaj.
V súčasnosti existuje v Spojenom kráľovstve elektronický rádiový zabezpečovací systém pracujúci na princípe žeziel – vozidla sú vybavené špeciálnymi prijímačmi a strojvodca smie vojsť do daného úseku len pokiaľ dostane povolenie. Systém sám stráži, aby povolenie pre daný úsek mal iba jediný vlak.
Podobný systém, ale s návestidlami, prevzatý zo švajčiarskych úzkokoľajok, používa električková trať Liberec–Jablonec. Pokiaľ je úsek voľný, smie do neho vojsť vozidlo z ľubovoľného smeru. Pred vjazdom samočinne zažiada o súhlas tým, že zberačom prepojí kontakt v trolejovom vedení, ďalšia jazda je možná len na návesť voľno na návestidle, ktoré kryje príslušný úsek. Po výjazde z úseku tento úsek uvoľní opäť prepojením kontaktu v trolejovom vedení.
Krewská únia

Krewská únia alebo krevská únia bola personálna únia Poľského kráľovstva s Litovským veľkokniežatstvom uzavretá 14. augusta 1385. 
Pozadie.
Potreba poľsko-litovského spojenia vzišla z dôvodu ohrozenia, ktoré pre obe krajiny predstavoval na prelome 14. a 15. storočia rád nemeckých rytierov. Únia z Krewa (dnes "Kreva" v Bielorusku) bola prvou zo šiestich úniových zmlúv uzavretých medzi Poľskom a Litvou.
Ustanovenia.
Zmluva predpokladala manželstvo litovského veľkokniežaťa Jogailu s poľským kráľom (sic!) Hedvigou I. (Jadwigou), za čo mal získať poľský trón, pritom sa Jagielo zaviazal prijať krst a dovoliť christianizáciu Litvy, prepustenie poľských zajatcov, vyplatenie odškodnenia Habsburgovcom za porušenie manželstva "sponsalia de futuro" (záväzok budúceho uzavretia manželstva v prípade ak sú obaja alebo jeden snúbenec maloletý) s Wilhelmom Habsburským, získať späť všetky zeme stratené Korunou. V poslednom odseku dohody knieža Jagielo "prisľubuje pripojenie svojich litovských a ruských území na večné časy ku Korune Poľského kráľovstva".
Dochovaný dokument.
Zachoval sa pergamenový dokument krewskej únie, ktorý je uchovávaný v krakovskom archíve metropolitnej kapituly. Text nevzbudzoval emócie medzi bádateľmi až do začiatku 19. storočia, kedy Michał Wiszniewski zverejnil jeho obsah vo svojich "Pomnikach historii i literatury polskiej", čím značne uľahčil prístup k textu a spôsobil tak vypuknutie živej diskusie o pravosti, význame a hodnote dokumentu. Vďaka rozvoju chemických metód sa podarilo vyvrátiť všetky pochybnosti o autenticite dokumentu.
Žeryk

Žeryk je bábka psa, vystupujúca v bábkovom Divadle Spejbla a Hurvínka.
Žeryk je Hurvínkov pes, ktorý je jeho nerozlučným druhom v mnohých dobrodružstvách. Prvú bábku Žeryka vytvoril bábkar Gustav Nosek (ktorý je rovnako autorom Hurvínka) a po prvýkrát sa na scéne divadla objavil 19. apríla 1930 - v rovnakej hre, v ktorej po prvýkrát vystúpila aj Hurvínkova kamarátka Mánička. Žeryk len šteká a jeho part teda nie je pre interpretov príliš náročný. V jeho roli sa vystriedalo mnoho hercov. Spočiatku ho „nahováral“ sám Gustav Nosek, neskôr František Flajšhanz a Miroslav Černý, v súčasnosti je to Miroslav Polák. Žeryk je spravidla len pomocnou figúrkou pre dokreslenie príbehu, ale niekedy získava aj pomerne významnú úlohu. V niektorých hrách možno v jeho štekote rozpoznať slová, takže mu detskí diváci môžu rozumieť.
Étienne Allegrain

Étienne Allegrain (* 1644 – † 2. apríl 1736, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky barokový maliar krajiniek.
Životopis.
Jeho práca bola inšpirovaná Poussinom. Jeho syn Gabriel bol tiež maliar a jeho synovec Christophe-Gabriel Allegrain (1710–1795) bol známy rokokový sochár.
Allegrainove diela možno dnes nájsť na zámku vo Versailles, zámku vo Fontainebleau, v Dijone, Dole, Chantilly, Metropolitan Museum of Art a v Albertine.
Jokester

Jokester je krátka vedeckofantastická poviedka spisovateľa Isaaca Asimova, ktorá vyšla po prvýkrát v decembri 1956 v časopise "Infinity". Bola následne zaradená do poviedkových zbierok, napr. "Earth Is Room Enough" (1957) a "Robot Dreams" (1986). V češtine vyšla napr. v zbierke "Sny robotů" (1996). V poviedke je prítomný obrovský počítač zvaný Multivac, ktorý možno nájsť aj v ďalších autorových poviedkach, napr. "„The Machine that Won the War“", "„The Last Question“" a ďalších.
Dej.
Noel Meyerhof je „Veľmajster“, jeden z maximálne 10 ľudí na celom svete, ktorí majú geniálnu intuíciu a vďaka tomu môžu klásť veľmi presné otázky a rýchlo sa dostať k jadru problému. Toto je potrebné pri vkladaní dát pre obrovský počítač Multivac. Meyerhof je známy medzi ostatnými členmi podporného technického tímu ako vyhlásený rozprávač dobrých vtipov.
Programátor Timothy Whistler jedného dňa pristihne Meyerhofa, ako rozpráva vtipy aj Multivacovi. Domnieva sa, že Veľmajster začína strácať súdnosť a konzultuje svoju domnienku s vedúcim úradníkom Abramom Traskom. Trask sa na Meyerhofa zameria. Meyerhof pátra po pôvodu vtipov. Nevie, kto vtipy vymýšľa. Každý pozná nejaký vtip, ale nevie o nikom, kto by aspoň jeden vymyslel. Musí ísť o neustále obmeňované variácie starých vtipov. Keď sú dáta zadané do Multivacu, ten ich vyhodnotí a z jeho analýzy vyjde šokujúci výsledok. Vtipy sú nastrčenou psychologickou látkou mimozemskej civilizácie, ktorá pomocou nich študuje ľudské reakcie. Teraz, keď ľudia dokázali celú záležitosť prehliadnuť, experiment mimozemšťanov skončil. Nič už nie je humorné. Nahradí ho nejaký nový, neznámy experiment.
České vydania.
V češtine vyšla poviedka v nasledujúcich zbierkach alebo antológiách:
Pod názvom "Žertéř":
Pod názvom "Vypravěč anekdot":
Pod názvom "Vtipálek":
Jean Jouvenet

Jean-Baptiste Jouvenet (* 1644, Rouen – † 5. apríl 1717, Paríž) bol francúzsky klasicistický maliar. Patrí medzi hlavných francúzskych predstaviteľov náboženského maliarstva.
Životopis.
Pochádzal z rodiny maliarov a sochárov. V roku 1661 nastúpil v Paríži do dielne Charlesa Le Bruna a bol u neho zamestnaný asi do roku 1669. Spolupracoval na výzdobe viacero objektov, ako napríklad Palais des Tuileries, zámku v Saint-Germain-en-Laye a Versailles.
Od 1685 Jean Jouvenet vytváral predovšetkým obrazy s náboženskými námetmi pre kostoly a kláštory v Paríži a provinciách, ale tiež niekoľko veľkých mytologických prác pre Veľký Trianon vo Versailles a zámky Marly a Meudon.
V období 1694-1709 pracoval na výzdobe parlamentu v Rennes, kráľovskej kaplnke v Invalidovni a kaplnke vo Versailles. Tvoril tiež návrhy pre parížsku gobelínovou manufaktúru.
Ochrnul a v posledných rokoch života maľoval len ľavou rukou. Po smrti bol pochovaný v parížskom kostole Saint-Sulpice.
Regest

Regest je krátke zhrnutie (výťah) listiny či inej písomnosti, a to buď na vedecké alebo na úradné účely. Podľa rozsahu sa rozlišuje "regest záhlavný" (inventárny záznam) a "náhradný" (katalogizačný záznam). Záhlavný je kratší, obsahuje len krátku zmienku o vyhotovení, pri použití v edícii prameňov za týmto regestom často nasleduje listina v plnom znení. Náhradný obsahuje navyše všetky miestne mená, plné tituly apod. 
Regesta (buď ako slovenské slovo ženského rodu jedn. č. alebo ako pomnožné latinské slovo) alebo regesty alebo regestár je súbor, kniha alebo edícia regestov. Známe edície sprístupňujúce texty iba vo forme regestov sú:
Cory Monteith

Cory Allan Michael Monteith (* 11. máj 1982, Calgary, Alberta† 13. júl 2013, Vancouver, Britská Kolumbia) bol kanadský herec a muzikant. Jeho najznámejšou úlohou bol Finn Hudson v seriáli Glee.
Detstvo a vzdelanie.
Narodil sa v meste Calgary v Alberte a vyrastal vo Victorii v Britskej Kolumbii. Mal jedného staršieho brata. Jeho rodičia sa rozviedli, keď mal sedem rokov. V trinástich rokoch, kedysi nádejný študent, ktorý sa naučil čítať v piatich rokoch, prestal chodiť do školy. Do 16 rokov navštívil 12 rôznych škôl vrátane alternatívnych programov pre problematických dospievajúcich. S kamarátmi pil alkohol a vyskúšal drogy. V 19 šiel na liečenie, pretože od svojej rodiny dostal ultimátum, aby sa šiel liečiť, alebo sa obrátia na políciu, pretože ukradol veľké množstvo peňazí od jedného člena rodiny. Nakoniec sa úspešne vyliečil.
Predtým, ako sa stal hercom, pracoval vo Victorii ako umývač vozov, šofér taxi, šofér školského autobusu a pokrývač.
V roku 2011 získal stredoškolský diplom za absolvovanie alternatívnej školy vo Victorii.
Kariéra.
Jeho herecká kariéra začala vo Victorii. Hral menšie úlohy vo filmoch Nezvratný osud 3, Šepot smrti a Vianoce na nože. Mal občasnú úlohu v seriáli Kyle XY. Hosťoval tiež v kanadských televíznych seriáloch ako Smallville, Hrozba z temnoty, Flash Gordon, Hviezdna brána a .
V roku 2009 bol obsadený do role Finna Hudsona do seriálu televízie FOX – Glee. Finn bol hlavný spevák školského zboru a futbalista strednej školy McKinley. Pri konkurze na úlohu spieval pieseň od Billyho Joela, „Honesty“.
V apríli 2010 bol obsadený do romantickej komédie Monte Carlo. 8. augusta 2010 uvádzal Teen Choice Awards. Uvádzal tiež Gemini Awards v Toronte, konané 13. novembra 2010.
V júli 2011 autor Glee, Ryan Murphy v interview prezradil, že sa Cory spolu s Chrisom Colferom (Kurt) a Leou Michele (Rachel) v štvrtej sérii objavia, aj keď sa zdá že v seriáli skončili.
Hral na bicie v skupine „Bonnie Dune“, ktorá vznikla v Los Angeles.
Smrť.
V sobotu 13. júla 2013 bol Cory nájdený mŕtvy vo svojej izbe v hoteli The Fairmont Pacific Rim vo Vancouveri v Kanade. Príčinou smrti bola otrava rôznymi drogami vrátane heroínu a alkoholu. Monteith pred nedávnom úspešne dokončil liečenie zo závislosti na liekoch.
Xanthippé (mytológia)

Xanthippé alebo Xantippa () je v gréckej mytológii dcéra Dóra, syna praotca Grékov Helléna.
Antický autor Apollodoros z Atén uvádza, že Xanthippé sa vydala Pleuróna, ktorý so svojim bratom Kalydónom založili v Aitólii mestá, ktoré pomenovali po nich. Xanthippé mu potom porodila syna Agénora a dcéry Steropu, Stratoniku a Laofontu.
Prothesis

Prothesis (slovenská výslovnosť [protezis]; zriedkavo aj: žertveník; , , ) je postranná miestnosť spravidla pripojená k severnej strane apsidy chrámu v ranokresťanskej, byzantskej, sýrskej či ruskej architektúre. Miestnosť slúžila k príprave božskej liturgie - a teda najmä eucharistie (chlieb a víno). Počas palaiologovského byzantského obdobia sa začal prothesis zdobiť ikonami umučenia Ježiša Krista, Krista ako Baránka ("Ammnos") alebo Krista Trpiteľa ("Akra tapeinosis"). Symetricky z južnej strany bol k apside pripojený diakonikon, kde boli uchované obradné potreby.
Prothesis bol spolu s diakonikom označovaný za pastorórium (pastoforion), ktoré v Starom zákone označovalo pokladnicu alebo kňazskú časť v Šalamúnovom chráme. Pastofória sa prvýkrát písomne spomínajú v 4. storočí, ako schránky pozostávajúca z dvoch častí umiestnených vo východnej časti chrámu. Za vlády Justína II. (565 – 574) sa v dôsledku zmeny liturgie prothesis a diakonikon umiestnili do samostatných miestností po stranách apsidy. Niekedy sa objavuje ako samostatne stojaca stavba. V sýrskych chrámoch to bola obdĺžniková komora na ukladanie darov veriacich. Niekedy bola preto umiestnená na južnej strane, aby bola prístupnejšia pre pútnikov a laikov. V koptských chrámoch doň môžu vstúpiť len muži, aby prijali sväté prijímanie. Pred vstupom si musia vyzuť topánky. Ženy prijímajú prijímanie pred tzv. cárskymi dverami. Pred touto zmenou existovala iba samotná apsida. Zvyčajne lemujú apsidu a niekedy s ňou tvoria trojapsidu (sanktuárium) typický prvok byzantskej architektúry. Dnes sa vyskytuje v sýrskych, afrických a ruských chrámoch a často aj v iných regiónoch. Do prothezidy vždy vedie oveľa širší vchod ako do diakoniku. Ďalším rozdielom je, že hoci existujú prípady, keď bočné uličky z apsidy vedú svätyňou a bemou do diakoniku, nikdy nevedú do prothezidy.
Žert

Žert môže byť:
Žert (kniha)

Žert je prvý román Milana Kunderu napísaný roku 1965 a prvýkrát vydaný roku 1967 nakladateľstvom Československý spisovatel.
Hlavnou postavou je Ludvík Jahn, v raných päťdesiatych rokoch ako študent horlivý komunista, ktorého kvôli žartovnej pohľadnici, poslanej spolužiačke Markéte na socialistické školenie, vyhodili z vysokej školy aj zo strany. Ludvík sa chce po desiatich rokoch pomstiť bývalému spolužiakovi Zemánkovi, ktorý ho v rozhodujúcej chvíli podrazil, tým, že zvedie Zemánkovu ženu Helenu. Zistí ale, že manželia spolu už aj tak nežijú.
Väčšina textu knihy je retrospektívne rozprávanie. Príbeh začína tým, že sa Ludvík vracia do rodného moravského mesta vykonať svoju pomstu, ktorej dôvod a Ludvíkov predchádzajúci život sa čitateľovi osvetľuje v následujúcich kapitolách. Román síce komentuje politickú atmosféru doby päťdesiatych a šesťdesiatych rokov, ale autorova pozornosť sa obracia skôr na Ludvíkove vzťahy a lásky. Obsahuje tiež časti venované moravskej ľudovej piesni.
V roku 1968 natočil režisér Jaromil Jireš rovnomenný film, ktorý dodnes oceňujú filmoví kritici aj diváci, a ktorý sa (na rozdiel od západnej filmovej adaptácie jeho Neznesiteľnej ľahkosti bytia) páčil aj Kunderovi.
HC Košice v sezóne 2012/2013

HC Košice v sezóne 2012/2013 hrali svoju 20. sezónu v najvyššej slovenskej hokejovej súťaži pod názvom Tipsport extraliga. HC Košice v nej obsadili 2. miesto.
Káder.
Tréneri
V priebehu sezóny:
Sezóna.
Liga.
Herný systém.
Základná časť sa hrala systémom, kde každý s každým odohral 3 zápasy vonku a 3 zápasy doma. V lige hralo 10 regulárnych družstiev a družstvo HK Orange 20, hrajúce v Púchove, ktoré odohralo iba jej časť ako prípravu na Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov.
Prvých 8 celkov po základnej časti postúpilo do play-off, posledný hral baráž. Všetky série vrátane barážovej sa hrali na 4 víťazné stretnutia.
Žert (film)

Žert je český film natočený v roku 1968 režisérom Jaromilom Jirešom podľa rovnomenného románu Milana Kunderu.
Obsah.
Muž na služobnej ceste (Josef Somr) sa chopí príležitosti pomstiť sa svojmu bývalému priateľovi (Luděk Munzar), ktorý mu kedysi ublížil, tým, že mu zvedie ženu (Jana Dítětová). V okamihu, keď sa mu to podarí a jej nevera má vyjsť najavo, zistí, že priateľ už dávno žije s inou, mladšou ženou.
Žerotínsky zámok

Žerotínsky zámok sa nachádza v historickom centre Nového Jičína, ktoré bolo roku 1967 vyhlásené za mestskú pamiatkovú rezerváciu.
zámok postavili z bývalej drevenej mestskej tvrdze Žerotínovci na začiatku 16. storočia. Pôvodne bolo veží šesť, dnes sú len dve. Žerotínsky zámok bol založený podľa povesti o Jitke ktorá žila na Starom Jičíne.
Mistral Air

Mistral Air je letecká spoločnosť zabezpečujúca nákladnú dopravu a charterové lety so sídlom v Ríme v Taliansku. Spoločnosť zabezpečuje pravidelné nákladné lety pre spoločnosť TNT Global Express a Poste Italiane. Jeho hlavná základňa je na letisku Leonarda da Vinci-Fiumicino v Ríme s ďalšou základňou na Letisku v Bologni.
Letecká spoločnosť má kontrakt so Svätou stolicou, lieta s pútnikmi do svätých miest ako sú Lurdy, Fatima, Santiago de Compostela, Izrael a do miest v Poľsku a v Mexiku. Mistral Air prevádzkuje aj raz týždenne charterové lety medzi mestami Cork v Írsku a Verona v Taliansku.
História.
Leteckú spoločnosť Mistral Air založil v roku 1981 herec a bývalý plavec Bud Spencer. Svoju činnosť začala v roku 1984. Až do marca 2002 bola spoločnosť vo vlastníctve kuriérskej spoločnosti TNT N.V., kedy spoločnosť TNT predala 75% podiel Talianskej pošte.
Zoznam víťazov mužskej dvojhry na Wimbledone

Toto je zoznam víťazov mužskej dvojhry v turnaji Wimbledon, tretieho tenisového grandslamu sezóny.
Rekordy.
Najmladší víťaz:
Najstarší víťaz:
Nemecké Čechy

Nemecké Čechy () bola provincia Nemeckého Rakúska v severných a západných Čechách, ktorá vznikla a trvala krátko po prvej svetovej vojne. Rozprestierela sa v tých českých oblastiach, obývaných predovšetkým Nemcami, ktoré nesusedili priamo s vlastným Rakúskom (tie ktoré susedili boli administratívne pripojené priamo k Hornému Rakúsku, viď mapa).
Dňa 28. októbra 1918 bol v Prahe vyhlásený samostatný česko-slovenský štát, čo bolo okrem iného jedným z dôvodov stiahnutia sa rakúskeho cisára Karla I. z vládnych záležitostí dňa 11. novembra 1918. Následne bola dňa 12. novembra 1918 bola vo Viedni vyhlásená republika Nemecké Rakúsko, pohrobok Rakúsko-Uhorska, ktorý sa pokúsil obnoviť rakúsku vládu aspoň nad väčšinovo nemeckými územiami zaniknutého cisárstva. Jednou z provincií tohto novovzniknutého štátu boli aj "Nemecké Čechy", s hlavným mestom v Liberci ("Reichenberg"). Prvým zemským hajtmanom tohto celku bol rakúsky politik Rafael Pacher, ktorý bol zakrátko, 5. novembra 1918, vystriedaný Rudolfom Lodgmanom von Auen.
Koncom novembra 1918 začali česko-slovenské jednotky ťaženie do vzbúreneckých oblastí, takže už 16. decembra 1918 bol obsadený Liberec a dňa 27. decembra 1918 bolo dobyté posledné veľké vzbúrenecké mesto - Litoměřice. Povstalecká správa utiekla z Liberca cez Drážďany do Viedne. Lodgman von Auen sa ešte zúčastnil v roku rokovaní Saint-Germainskej zmluve, ktorá ale potvrdila príslušnosť Nemeckých Čiech k Česko-Slovensku.
Paolo Uccello

Paolo Uccello, narodený ako Paolo di Dono (* 1396, Florencia, Taliansko – † 10. december 1475, Florencia), bol taliansky maliar a matematik ranej renesancie. 
Jeho dielo charakterizuje prechod z gotiky do renesancie. Neprejavil záujem o štúdium anatómie, ale bol posadnutý otázkami perspektívy a kompozície. Vasari vo svojich Životoch píše: "bol od prírody nadaný hĺbavým duchom, preto nepoznal iné potešenie, ako skúmať zložité a neriešiteľné otázky perspektívy, ktoré boli síce obdivuhodné a krásne, ale predsa len mu však bránili v maľbe figúr, že neskoršie, keď ostarel, maľoval čoraz horšie." Majstrovské zvládnutie perspektívy a nezáujem o ľudskú postavu môžeme dobre pozorovať napríklad na obraze Sv. Juraj oslobodzuje princeznú. 
Ako desaťročný vstúpil do učenia u Lorenza Ghibertiho, významného florentského sochára, tvorcu dvoch dverí florentského baptistéria San Giovanni. Paolo bol veľmi zaujatý uplatňovaním Brunelleschiho perspektívnych princípov na Ghibertiho reliéfoch. V roku 1414 vstúpil do maliarskeho cechu sv. Lukáša - Compagnia di San Luca. V roku 1420 odišiel z Ghibertiho dielne. Pre florentský dóm vytvoril jazdeckú podobizeň Johna Hawkwooda, ktorá mala byť paralelou na jazdecký portrét Niccolu da Tolentino od Anderu del Castagno v tom istom dóme; obe maľby sú imitáciou bronzového reliéfu. Jeho najtypickejšími dielami sú tri tabuľové obrazy s námetom bitky pri San Romane namaľovaných roku 1456 ako oslava víťazstva kondotiéra Niccolu da Tolentino nad sienskymi vojskami, ktoré vytvoril na poverenie Bartoliniovcov.
Daniel Quare

Daniel Quare (* 1648, Somersetshire, Spojené kráľovstvo – † 21. marec 1724, Croydon) bol anglický hodinár.
V roku 1671 vstúpil do Worshipful Company of Clockmakers a v roku 1708 bol zvolený majstrom. Okrem hodín postavil Quare rad barometrov a matematických prístrojov. Jeho hodiny tvoria súčasť zbierky v Buckingham Palace a v Hampton Court Palace. Okolo roku 1680 vynašiel, čiastočne spolu s Edwardom Barlowom (1636–1716), opakovací bicí mechanizmus pre vreckové hodinky a v roku 1686 naň získal patent..
Passo dello Stelvio

Passo dello Stelvio () je najvyššie položený horský priesmyk Východných Álp, a druhý najvyšší v Alpách (najvyšší je priesmyk Col de l'Iseran s výškou ).
Priesmykom často prechádza etapa cyklistických pretekov Giro d’Italia, pričom je najvyššie položeným cieľom pretekov Grand tour.
Poloha.
Priesmyk sa nachádza v Ortleských Aplách v Taliansku, medzi Stilfs v provincii Južné Tirolsko a Bormiom v provincii Sondrio. Nachádza sa približne 75 kilometrov od Bolzana a iba 200 metrov od Švajčiarskej hranice.
Agénor (syn Pleuróna)

Agénor alebo Agénór alebo Agenor () je v gréckej mytológii syn Pleuróna a jeho manželky Xanthippy.
Agénor bol vnukom Aitóla a tak potomkom Endymióna. Jeho manželkou sa stala Epikasté, dcéra strýka Kalydóna, ktorá mu porodila syna Porthaóna a dcéru Démoniku. Podľa antického autora Pausania, synom Agénora bol aj Thestios, otec Lédy, manželky spartského kráľa Tyndarea.
Vinársky lexikón

Vinársky lexikón je jednozväzková slovenská špecializovaná encyklopédia, ktorá vyšla vo vydavateľstve Fedor Malík a syn v roku 2012 v náklade 3000 kusov. Obsahuje okolo 1200 hesiel z oblasti vinárstva, enológie, pôdy, viniča a vinohradníctva. Okrem textu obsahuje čiernobiele fotografie a vyše 100 autorských ilustrácií. V prílohe obsahuje kategorizáciu hroznových vín, súbory aróm v bielych a modrých muštových odrôd viniča, opisy chute, vzhľadu, vône (v štyroch jazykoch) a použitú literatúru.
V recenzii pre časopis "Vinič a víno" recenzent uviedol: „Myslím si, že je vhodným darom pre hobby vinára, či zapáleného konzumenta vína, odborník ju jednoducho chce ako dielo, aby v prípade pochybností mal po čom siahnuť v slovenskom jazyku, pre účely prekladu, či informačnej skratky.“
Fontanka

Fontanka () je rieka v európskej časti Ruska. Je to ľavé rameno rieky Nevy v Petrohrade. Má dĺžku 6,7 km, šírku miestami až 70 metrov a maximálnu hĺbku 3,5 metra. Nábrežie rieky je lemované bývalými súkromnými rezidenciami ruskej šľachty.
Je jednou z 93 riek a kanálov Petrohradu. Rieku kedysi nazývali "Bezmenný jarok" (Безымянный ерик). V roku 1719 rieka získala svoj súčasný názov, pretože voda z nej napájala fontány letných záhrad.
Vincent Malý

Mons. Vincent Malý Dr. h. c. (* 3. september 1922, Čierne Kľačany – † 26. január 2008, Nitra) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, teológ a prekladateľ liturgických kníh.
Život.
Vincent bol najstarším synom Vincenta a Viktórie Malých a sviatosť krstu prijal v pondelok 4. septembra 1922 vo farskom kostole v Zlatých Moravciach, krstnými rodičmi boli Martin Malý a jeho manželka Helena. Študoval na zlatomoraveckom gymnáziu, v kňazskom seminári študoval v rokoch 1942 - 1947. Jeho spolužiakmi zo seminára boli aj kardinál Jozef Tomko, Anton Bagín (1923 - 1992). V nedeľu 22. júna v roku 1947 bol Mons. Vincent Malý vysvätený za kňaza spolu s ním aj ďalší bohoslovci, medzi ktorými bol aj Anton Bagín. Primičná svätá omša sa konala v rodnej obci Čierne Kľačany v nedeľu 29. júna 1947. Špecializoval sa na liturgiu a jeho pozornosť bola zameraná najmä na Druhý vatikánsky koncil a konštitúciu Sacrosanctum Concilium. Jeho najbližšími spolupracovníkmi boli Ferdinand Javor a Vladimír Filo. K tomuto záujmu koncom 20. storočia sa pripájajú aj ďalšie činnosti: zostavovanie vlastných kníh, recenzie. 
Pastoračná činnosť.
Pastoračné pôsobenie začal v roku 1947 ako kaplán. V tejto pastoračnej činnosti zotrval vyše šesťdesiat rokov, na viacerých miestach bratislavsko-trnavskej arcidiecézy. Jeho prvým pôsobiskom bola obec Pribeta kde pôsobil ako kaplán (1947-1948). Druhým pôsobiskom Mons. Vincenta Malého bolo kaplánske miesto v Leviciach kde pôsobil šesť rokov (1948-1954). Ďalším pôsobiskom bola terajšia časť Bratislavy Trnávka kde pôsobil ako administrátor (1955-1959). Jeho predposledným pôsobiskom bola Trnava časť Kopánka (1959-1969). Biskup Július Gábriš ho vymenoval za asesora. Jeho najdlhším a zároveň aj posledným pastoračným pôsobiskom bola obec Lužianky.
S príchodom Mons. Vincenta Malého do obce Lužianky sa viaže utvorenie farnosti v obci. Od roku 1969 až do svojej smrti v roku 2008 bol v tejto obci ako správca farnosti a neskôr správca dekanátu. Plných 39 rokov svojho života prežil v tejto obci ako správca farnosti. V roku 2007 mu bolo udelené vyznamenanie pri príležitosti 85 rokov života a 60 rokov kňazskej služby dostal ocenenie, ktoré ešte nikto pred nim nedostal a to Čestný občan obce Lužianky. 
Dielo.
Pracoval na preklade liturgických kních do slovenského jazyka.
Gaspard Abeille

Gaspard Abeille (* 1648, Riez – † 22. máj 1718, Paríž) bol francúzsky duchovný, spisovateľ a dramatik.
Z Provence odišiel čoskoro do Paríža. Nastúpil ako tajomník u maršala François-Henri de Montmorency-Luxembourg. Po jeho smrti dočasne prešiel do služieb generála Louisa II.. Potom sa stal generálnym tajomníkom provincie Normandia a nakoniec dostal od kráľa prepošstvo "Notre-Dame de la Mercy" v Clermont-Ferrand. V roku 1704 bol menovaný na 19. kreslo Académie française. Časť svojich diel publikoval pod menom herca Jeana François de La Juvenon Tuilleries (1650-1688), aby sa zabránilo kritike nezlučiteľnosti jeho cirkevnej a literárnej činnosti.
Boj (vojenstvo)

Boj je organizovaná bojová činnosť (najmä organizované ozbrojené stretnutie) vojenských zväzkov, útvarov a jednotiek dvoch alebo viacerých strán, ktorá zahŕňa údery, paľbu a manéver a je koordinovaná z hľadiska cieľa, miesta a času. Boj je základná forma taktickej činnosti vojsk. Teória aj prax boja patrí do oblasti taktiky.
Pri boji sledujú obe strany podrobenie si, zničenie, plienenie alebo zajatie protivníka. Môže mať za cieľ aj obsadenie alebo udržanie dôležitého územia, línií obrany alebo významných objektov. Boj predstavuje jedinú možnosť na dosiahnutie vojenského víťazstva.
Druhy boja:
Zoznam víťazok ženskej dvojhry na Wimbledone

 
Toto je zoznam víťazok ženskej dvojhry na turnaji Wimbledon, ktoré od roku 1886 získavajú misu Venus Rosewater.
Rekordy.
Najmladšia víťazka:
Najstaršia víťazka
Peristaltická pumpa

Peristaltická pumpa alebo tiež peristaltické čerpadlo je objemové čerpadlo typicky určené pre čerpanie kvapalín.
Princíp.
Pracuje na princípe pamäti materiálu, z ktorej je vyrobená striedavo stláčaná a uvoľňovaná flexibilná trubica čerpadla. Počas pomalého otáčania rotora dochádza k postupnej deformácii hadice, pričom sa v nej uzavrie malý objem kvapaliny, ktorý je potom pred lopatkou (býva 2 až 6 lopatiek) vytláčaný z hadice v smere jej rotácie. Za lopatkou vzniká podtlak, ktorý má za následok opätovné nasatie čerpanej kvapaliny. Sanie alebo prefukovanie je riadené smerom, ktorým sa otáča čerpadlo.
Využitie.
Tento typ čerpadla sa používa v zdravotníctve, napríklad pri dialýze. Peristaltické čerpadlá sú často využívané tam, kde je potrebné veľmi presné dávkovanie, pretože veľkosť odobratej vzorky je daná počtom otáčok čerpadla s nasatou kvapalinou, ktorú deteguje senzor v nasávacom potrubí.
Výhodou oproti ostatným typom čerpadiel je styk čerpanej látky iba s trubicou, ľahké čistenie, voliteľná odberová rýchlosť a relatívna jednoduchosť konštrukcie.
Ideálna peristaltická pumpa by mala mať tieto vlastnosti: nekonečný priemer hlavy, prítlačné koleso veľkého priemeru s reguláciou prítlačnej sily podľa steny hadičky.
Takáto peristaltická pumpa by mala neobmedzenú životnosť hadičky, prietok kvapaliny by bol úplne konštantný a bez akejkoľvek pulzácie.
Je však zrejmé, že takáto pumpa by bola kvôli svojim rozmerom nepraktická. K ideálnym podmienkam sa možno priblížiť vhodnou konštrukciou hlavy a prítlačných roľníci.
Hlavnou nevýhodou sú straty u plynov a prchavých súčastí čerpanej látky.
Cardiff City FC

Cardiff City F.C. je waleský futbalový klub z Cardiffu momentálne hrajúci Premier League. Klub bol založený ako Riverside AFC v roku 1899. Ako jediný klub mimo Anglicka vyhral v roku 1927 FA Cup . Klub vyhral vo Football League Championship (2. najvyššia futbalová liga v anglicku) titul v sezóne 2012/2013 a postúpil tak medzi elitu anglických futbalvých klubov, do Premier League, prvýkrát po 51 rokoch.
Letisko Nice-Côte d’Azur

Letisko Nice-Côte d’Azur (, ) alebo Letisko Nice, (IATA: NCE, ICAO: LFMN) sa nachádza 5,9 km juhozápadne od mesta Nice, vo francúzskom regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur. Vzdialenosť letiska od centra mesta je 7 km na západ a je to hlavná brána pre cestujúcich do oblasti Côte d'Azur. Letisko je tretie najvyťaženejšie vo Francúzsku po letiskách Charlesa de Gaulla a Orly v Paríži. Nachádza sa na západnom konci promenády Camin deis Anglés, neďaleko l'Arénas a má dva termináli. Vzhľadom k svojej vzdialenosti od Monackého kniežatstva je to pre neho aj štátne letisko. Letisko a Monako spája vrtuľníková doprava.
Riaditeľom letiska je Dominique Thillaud, ktorý riadi aj Letisko v Cannes. V roku 2011 prepravilo letisko 11 222 042 cestujúcich, čo predstavuje vyše 7%-ný nárast oproti roku 2011, kedy letiskom prešlo 10 455 640 cestujúcich. Svoje základne na letisku majú spoločnosti Air France a easyJet.
Služby.
Oba termináli sú prepojené bezplatnou autobusovou dopravou, ktorá spája aj parkoviská s terminálmi. Business centrum sa nachádza v Terminále 1 a obsahuje osem miestností a konferenčných miestností s kapacitou 250 osôb. Na letisku je deväť parkovísk. Autobusy premávajú medzi letiskom a vlakovou stanicou v Nice. Vlaková stanica Nice-Saint-Augustin sa nachádza v blízkosti letiska (asi 15 minút pešo).
Vybavenie.
Letisko sa rozkladá na ploche viac ako 3,70 km2 z toho 2,70 km2 sú dve paralelné dráhy a dva terminály pre cestujúcich a nákladný terminál. Jeho kapacita je 13 miliónov cestujúcich .
Majstrovstvá Európy v softbale žien 2003

Majstrovstvá Európy v softbale žien 2003 boli v poradí 13. Majstrovstvá Európy v softbale žien, ktoré organizuje Európska softbalová federácia (ESF). Konali sa v 5 talianskych mestách: Caronno Pertusella, Bollate, Legano, Malnate a Saronno od 7.12. júla 2003, za účasti 18 tímov rozdelených do 2 výkonnostných skupín. Talianky získali siedmykrát titul, z toho šiesty v rade. Strieborné Rusko vybojovalo svoje najlepšie umiestnenie na ME.
Nováčikom turnaja bol iba Izrael. Naopak, družstvo Dánska, ktoré skončilo na minulých Majstrovstvá Európy A skupiny na 7. mieste, sa turnaja nezúčastnilo. Taliansko hostilo piate ženské ME, predtým to bolo v rokoch 1979 (v Roverete), 1983 (v Parme), 1990 (v Janove) a 1995 (v Settimo Torinese).
Lapithi

Lapithi alebo Lapiti alebo Lapithovia (, ) je v gréckej mytológii mýtický horský kmeň z Tesálie, príbuzný Kentaurom.
Pôvod Lapithov nie je celkom jasný. Za ich predka sa niekedy považuje tesálsky riečny boh Péneios, niekedy boh vojny Ares, inokedy antickí autori ako ich predkov uvádzajú syna boha Apolóna Lapitha a jeho manželku nymfu Stilbu, dcéru Péneia. Staroveký autor Diodoros Sicílsky uvádza, že domovom Lapithov bolo údolie rieky Péneios v Thesálii.
Lapithi boli v príbuzenskom vzťahu s Kentaurami. Podľa najrozšírenejšej verzie sa kráľ Lapithov Ixión previnil takými krutými zločinmi, že ho mohol očistiť len najvyšší boh Zeus, ktorý ho obmäkčený modlitbami prijal na Olymp. Ixión však ani tam nedokázal ovládať svoje násilné a chlipné pudy a pokúsil sa zmocniť Héry, manželky Dia. Keď Héra na to upozornila manžela, ten podrobil Ixióna skúške. Zeus vytvoril oblak podobný Hére a pomenoval ho Nefelé. Ixión pokušeniu neodolal, oblaku sa zmocnil a oplodnil ho. Z oblaku sa potom zrodil Kentauros, tvor, ktorý bol napoly kôň a napoly človek. Zeus za pokus o zvedenie svojej manželky dal potom Ixióna zapliesť do večne sa krútiaceho horiaceho kolesa. O nič lepšie nepochodil aj jeho syn Peirithoos, ktorý chcel uniesť Persefonu, manželku boha Háda. Za pokus o jej únos bol odsúdený na večnú nehybnosť.Lapithi však na rozdiel od Kentaurov, boli aj naďalej ľudia ako ostatní Gréci.
V Homérovom epose Iliada sa Lapithi dokonca zúčastnili trójskej vojny, v ktorej sa pripojili k achájskemu vojsku. Z panovníkov Lapithov je ešte známejší Kaineus, ktorého dal boh Poseidón na jeho žiadosť premeniť z dievčaťa na muža a posledným kráľom Lapithov bol Polypoites, syn Peirithoa.
Aj keď boli Lapithi a Kentauri v dosť napätom vzťahu a neraz v otvorenom nepriateľstve, kráľ Peirithoos pozval Kentaurov na svoju svadbu s Hippodameiou. Na svadbu súčasne s nimi pozval aj mnohých slávnych gréckych hrdinov. Na tejto svadbe potom došlo k najväčšej bitke medzi Kentaurami a Lapithmi. Bitku vyprovokoval vodca Kentaurov Eurytión, ktorý sa v podnapitom stave vrhol na Hippodameiu a pokúsil sa ju uniesť. Ostatní Kentauri si jeho počin vzali za príklad a zakrátko mali všetky prítomné Lapithky na rukách. Peirithoos sa im so svojimi gréckymi druhmi postavil na odpor a rozpútal sa boj, v ktorom takmer všetci Kentauri zahynuli.
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Kentauromachia s víťazstvom Lapithov nad Kentaurami sa v starovekom Grécku stala symbolom víťazstva civilizácie nad divošstvom, ľudskej inteligencie nad zvieracím pudom, racionality nad barbarstvom. Antickí umelci ju v tomto zmysle zobrazovali v monumentálnych dielach. Aj víťazstvo Grékov nad Peržanmi v roku 480 pred Kr. bolo stvárnené na metópach Parthenónu umelcami Feidiovej školy, symbolizovanú nádhernou Kentauromachiou. Víťazstvo Lapithov nad Kentaurami sa aj ako výtvarný námet (hlavne na vázach) udržal od najstaršieho mykénskeho obdobia až do konca helenizmu. Symbolizoval víťazstvá Grékov nad cudzincami (barbarmi).
Lapithes

Lapithes alebo Lapithés ( - "Lapithes"/iný prepis: "Lapithés") môže byť v gréckej mytológii:
Steve Hillage

Steve Hillage (* 2. august 1951) je britský gitarista.
Hillage sa narodil v londýnskej štvrti Chingford. Jeho prvou hudobná skupinou bola Uriel, ktorá bola založená v roku 1968 a na začiatku nasledujúceho roka sa premenovala na Egg. Vtedy však Hillage zo skupiny odišiel. Toho istého roku sa ale pôvodná zostava Uriel dala dokopy a nahrala a vydala album "Arzachel". Hillage tiež hosťoval na poslednom albume Egg "The Civil Surface" z roku 1974.
Členom francúzskej skupiny Gong sa Hillage stal v roku 1973 a opustil ju o tri roky neskôr. Od polovice 70. rokov vydáva Hillage sólové albumy. Na začiatku 90. rokov založil spoločne so svojou bývalou spoluhráčkou z Gongu Miquette Giraudy skupinu System 7, ktorá funguje do súčasnosti.
Stilbé

Stilbé alebo Stilba ( - "Stilbé") môže byť v gréckej mytológii:
Pozri aj.
Stilbe
Stilbe

Stilbe môže byť: