burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
NGC 1557

NGC 1557 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Vodný had, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 24. novembra 1834.
NGC 1558

NGC 1558 je galaxia v súhvezdí Rydlo, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 14. decembra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 1559

NGC 1559 je galaxia v súhvezdí Sieť, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 6. novembra 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,4.
NGC 1560

NGC 1560 je galaxia v súhvezdí Žirafa, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 1. augusta 1883.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,4.
NGC 1561

NGC 1561 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
NGC 1562

NGC 1562 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 1563

NGC 1563 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15.
NGC 1564

NGC 1564 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,6.
NGC 1565

NGC 1565 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
NGC 1566

NGC 1566 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 28. mája 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,4.
NGC 1567

NGC 1567 je galaxia v súhvezdí Rydlo, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 28. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
NGC 1568

NGC 1568 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 2. októbra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,6.
NGC 1570

NGC 1570 je galaxia v súhvezdí Rydlo, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 4. decembra 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 1571

NGC 1571 je galaxia v súhvezdí Rydlo, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 1. decembra 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 1572

NGC 1572 je galaxia v súhvezdí Rydlo, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 23. októbra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 1573

NGC 1573 je galaxia v súhvezdí Žirafa, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 1. augusta 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,9.
NGC 1574

NGC 1574 je galaxia v súhvezdí Sieť, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 4. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,3.
NGC 1575

NGC 1575 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 1576

NGC 1576 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 28. novembra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 1577

NGC 1577 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 10. novembra 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 1578

NGC 1578 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 27. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 1579

NGC 1579 je reflexná hmlovina v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 27. decembra 1788.
NGC 1580

NGC 1580 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 18. januára 1877.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 1581

NGC 1581 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 1582

NGC 1582 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 3. februára 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 7,0
NGC 1583

NGC 1583 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 1584

NGC 1584 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
NGC 1585

NGC 1585 je galaxia v súhvezdí Rydlo, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 6. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 1586

NGC 1586 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 30. decembra 1861.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 1587

NGC 1587 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 19. decembra 1783.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
NGC 1588

NGC 1588 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 19. decembra 1783.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
NGC 1589

NGC 1589 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 19. decembra 1783.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
NGC 1590

NGC 1590 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 28. októbra 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 1591

NGC 1591 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 6. novembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 1592

NGC 1592 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 14. novembra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 1593

NGC 1593 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 7. novembra 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 1594

NGC 1594 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 22. októbra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 1595

NGC 1595 je galaxia v súhvezdí Rydlo, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 3. decembra 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 1596

NGC 1596 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,1.
NGC 1597

NGC 1597 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
NGC 1598

NGC 1598 je galaxia v súhvezdí Rydlo, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 3. decembra 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 1599

NGC 1599 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 14. decembra 1881.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 1600

NGC 1600 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 26. novembra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11.
Prvý svet

Po skončení druhej svetovej vojny bol svet rozdelený na západný blok a východný blok. Tieto dve zoskupenia štátov spočiatku neboli očíslované. Veľké množstvo štátov sa však nedalo zaradiť ani do jednej skupiny, preto sa začali označovať ako tretí svet. Zároveň dostali číslo aj predchádzajúce dva svety (aj keď ostali viac známe ako západný a východný blok).
Termínom prvý svet sa pôvodne označovali kapitalistické krajiny západného bloku na čele s USA. Po páde komunizmu vo východnej Európe sa však toto označenie začalo vzťahovať na všetky vyspelé krajiny s demokratickým zriadením, vysokou životnou úrovňou a dĺžkou života.
Druhý svet

Po skončení druhej svetovej vojny bol svet rozdelený na Západný blok a Východný blok. Tieto dve zoskupenia štátov spočiatku neboli očíslované. Veľké množstvo štátov sa ale nedalo zaradiť do ani jednej skupiny, preto sa začali označovať ako tretí svet. Zároveň boli aj očíslované predchádzajúce dva svety (aj keď ostali viac známe ako Západný a Východný blok).
Druhým svetom sa označovali komunistické štáty východného bloku pod vplyvom ZSSR. Po zvrhnutí komunistických režimov vo východnej európe a rozpade ZSSR zanikol východný blok a tým aj druhý svet.
Kamzík (vrch)

Kamzík (; , ) je vrch v pohorí Malé Karpaty. Leží priamo nad Bratislavou, približne severozápadne od jej centra. Na vrchole stojí televízna veža zo 70. rokov, ktorá nahradila staršiu z roku 1956. Vo veži sa nachádza kaviareň a reštaurácia s panoramatickým výhľadom na celé okolie Bratislavy, za dobrého počasia vidno aj Alpy. 
Poloha.
Nachádza sa na juhovýchodnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Pezinské Karpaty a jej časti Homoľské Karpaty. Vrch leží v Bratislavskom kraji, na území okresu Bratislava III a v katastrálnom území miestnej časti Vinohrady. Najbližším sídlom je na juhovýchodnom úpätí ležiaca miestna časť Koliba. Na vrchol vedie asfaltová cesta a niekoľko značených chodníkov.
Opis.
Kamzík je súčasťou hlavného hrebeňa a najmä vďaka televíznej veži patrí medzi najznámejšie vrchy Malých Karpát. Západným smerom leží Devínska Kobyla () a Sitina (), južným hradný vrch, severovýchodne Chlmec () a severne Hrubý Drieňovec (). Severné a západné svahy odvodňuje Vydrica, smerujúca do Dunaja, voda z východných a južných svahov odteká menšími potokmi. Kamzík pokrýva bukový les a je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty 
Kamzík je významné stredisko turistického ruchu, v blízkosti sa nachádza hotel West, Koliba Expo, bobová dráha, lyžiarsky vlek, rôzne chaty, parkoviská. Na Kamzíku premáva od roku 1972 sedačková lanovka z doliny Železnej studničky. Pod vrcholom stojí pomník padlým vojakom v prusko-rakúskej vojne z roku 1866 a pamätník víťazstva nad Turkami z roku 1683.
Názov vrchu pochádza pravdepodobne z nemeckého "Gemsenberg" – Vrch divých kôz, podľa zatúlaných mestských kôz, ktoré sa zdržiavali na úbočí vrchu. Podľa alternatívneho výkladu je názov odvodený z nemeckého "gahns", označujúceho rumovisko, podľa kameňov, odnášaných na kopy zo zakladaných viníc.
Výhľady.
Lesný porast vrchu neumožňuje rozhľad, ten je obmedzený len z miest s nižšou vegetáciou. Jedinečný je však výhľad z veže s otočnou reštauráciou, ktorá umožňuje kruhový rozhľad na široké okolie. Viditeľné sú mnohé vrchy Malých Karpát, Borská a Podunajská nížina a pri priaznivých podmienkach aj Považský Inovec, Tribeč, Pavlovské vrchy na Morave a juhozápadným smerom aj predhorie Álp.
Turizmus.
Na Kamzík je možný prístup asfaltovou cestou cez Kolibu, ktorá je prístupná automobilmi, alebo trolejbusovou linkou Bratislavskej hromadnej dopravy na zastávku Koliba. Z Koliby premáva aj lanovka.
Úľanská mokraď

Úľanská mokraď je geomorfologická časť Podunajskej roviny. Zaberá pás na sever prehnutého územia medzi Sencom a Sládkovičovom.
Polohopis.
Nachádza sa na severnom okraji Podunajskej roviny, ktorá nadväzuje južným smerom. Severne susedí Podunajská pahorkatina s podcelkom Trnavská pahorkatina a časťami Trnavská tabuľa a Podmalokarpatská pahorkatina. Územím preteká Stoličný a Vištucký potok, Nový kanál a niekoľko ďalších kanálov, ktorými voda odteká do Čiernej vody. V oblasti je viacero jazier, pričom pred výstavbou hrádzí bývalo územie pravidelne zaplavované a zamokrené a nevhodné pre poľnohospodárstvo. Dnes sa intenzívne poľnohospodársky využíva. Zachovali sa tu zvyšky lužných lesov (jelša, vŕba, topoľ, brest, dub), donedávna sa tu ťažila rašelina, v Pustých Úľanoch sa ťaží štrk.
Úľanská mokraď leží v okrese Senec v Bratislavskom kraji a v okrese Galanta v Trnavskom kraji, medzi Sládkovičovom a obcami Blatné, Čataj, Veľký Grob, Pusté Úľany, Nový Svet, Reca a Boldog.
Doprava.
Západnou časťou územia prechádza diaľnica D1 a s ňou súbežná cesta I/61 z Bratislavy na Považie. Juhovýchodným okrajom vedie cesta I/62 zo Senca do Serede. Obce na okraji územia prepájajú cesty III. triedy. Železničný koridor na Nové Zámky vedie juhovýchodom cez Sládkovičovo. 
Chránené územia.
V tejto časti Podunajskej roviny nie sú žiadne osobitne chránené územia.
Turizmus.
Oblasť patrí medzi turisticky pokojnejšie časti bez značených turistických trás. Rovinaté územie a vyznačené cyklotrasy však ponúkajú priaznivé možnosti pre nenáročnú cykloturistiku.
Nový kanál (prítok kanála Boldog-Sládkovičovo)

Nový kanál (staršie aj Nový potok) je krátky, málo vodnatý, nížinný vodný tok v Podunajskej nížine. Meria 2 km a ústi do kanála Boldog-Sládkovičovo. Na mapách často nesprávne pomenúva kanál Boldog-Sládkovičovo, ktorý je však hlavným tokom. 
Tečie v západnej časti okresu Galanta, katastrálnym územím obce Veľký Grob. Vzniká odrazením vody z koryta Stoličného potoka juhozápadne od osady Tarnok, tečie súbežne s jeho korytom a zľava sa vlieva do kanála Boldog-Sládkovičovo (tzv. Zičiho potok).
Stoličný potok (prítok Čiernej vody)

Stoličný potok alebo Sisak je vodný tok na juhozápadnom Slovensku, preteká územím okresov Pezinok, Senec a Galanta. Je to ľavostranný prítok Čiernej vody s dĺžkou 38,9 km a je tokom III. rádu. Priemerná lesnatosť povodia dosahuje 20%.
Stoličný potok je typom nížinného vodného toku, s maximálnym odtokom vo februári a v marci. Podunajskou nížinou preteká čiastočne upraveným a napriameným korytom, ktoré križuje niekoľko zavlažovacích kanálov. Preteká úrodnou oblasťou tzv. Úľanskej mokrade a severne od Stoličného potoka začína Trnavská tabuľa. Okolie potoka je miestami porastené lužnými drevinami. Vodná hladina býva niekedy, hlavne v lete, zarastená vodným rastlinstvom.
Prameň.
Pramení v Malých Karpatoch, v podcelku Pezinské Karpaty, na východnom svahu Veľkej homole () v nadmorskej výške okolo .
Opis toku.
Spočiatku tečie na východ cez rekreačnú oblasť Harmónia, ešte na jej území sa stáča prechodne na juh a zľava priberá vedľajšie rameno Vištuckého potoka. Preteká vinohradníckou oblasťou a následne vstupuje do intravilánu mesta Modra a zároveň do Podunajskej pahorkatiny (podcelok Trnavská pahorkatina). Na území mesta priberá najprv pravostranný prítok z juhovýchodného svahu Peprovca (), potom opäť sprava prítok z južného svahu Malej Homole (). Južne od mesta sa na ľavom brehu oddeľuje vedľajšie rameno, na ktorom je vybudovaná malá vodná nádrž.
Následne priberá pravostranný Trniansky potok a mení smer toku na juhovýchod. Sprava následne priberá prítok vznikajúci východne od obce Vinosady, z ľavej strany Procházkov potok a preteká Šenkvicami. Za obcou priberá zľava Hruškový potok a napája vodnú nádrž Blatné.
Z priehrady už vyteká rozšíreným korytom, pokračuje cez obec Blatné, kde vytvára niekoľko zákrut a vstupuje na Podunajskú rovinu (podcelok Úľanská mokraď, kde koryto križuje Čatajský potok a východným smerom obteká z juhu obec Veľký Grob. Z ľavej strany priberá Vištucký potok, pokračuje východojuhovýchodným smerom oblasťou viacerých kanálov a tiež sústavy rybníkov pri obci Pusté Úľany, najprv štyroch na ľavom brehu, vzápätí priberá ľavostranný Tarnocký kanál a preteká okolo sústavy ďalších štyroch rybníkov na pravom brehu. 
Potom sa stáča na juhovýchod a tečie súbežne s pravobrežným kanálom Boldog-Sládkovičovo. Za osadou Nový dvor sa stáča na juh, sprava priberá spomenutý kanál, preteká západným okrajom mesta Sládkovičovo a oblúkom sa v katastrálnom území obce Veľké Úľany vlieva v nadmorskej výške cca do Čiernej vody.
Kamzík

Kamzík môže byť:
Jacques Anquetil

Jacques Anquetil (* 8. január 1934, Mont-Saint-Aignan, Normandia, Francúzsko – † 18. november 1987, Rouen) bol francúzsky profesionálny cyklista.
Život.
Jacques Anquetil sa narodil ako syn roľníka v Normandii. V roku 1952, ešte ako amatér, získal bronzovú olympijskú medailu v pretekoch družstiev. O rok nato, ako dvadsaťročný, prechádza k profesionálom. Vstup bol veľkolepý, pri prvých pretekoch vyhral "Veľkú cenu národov" a zanechal za sebou aj legendu Fausta Coppiho.
Jacques Anquetil bol prvý cyklista, ktorý vyhral Tour de France päťkrát. Prvýkrát v roku 1957, kedy vyhral s náskokom viac ako 15 minút, ďalšie víťazstvá získal v rokoch 1961 až 1964. Pri svojom poslednom víťazstve na TdF však morálne zlyhal. V etape, ktorá viedla z Brive-la-Gaillard a cieľom bol vrchol stúpania na Puy de Dôme sa mohlo rozhodnúť. V žltom tričku bol Anquetil, ale iba s 56 sekundovým náskokom pred Raymondom Poulidorom. Väčšie šance na víťazstvo v tejto etape mal práve Poulidor, ktorý bol lepší v kopcoch. Keď sa Poulidor pokúsil o rozhodujúci únik, Anquetil ho stiahol za dres a udržal sa s ním v tempe. Poulidorovi sa síce podarilo uniknúť a znížil stratu na 42 sekúnd, no v záverečnej časovke vo Versailles Anquetil náskok zvýšil a v konečnom poradí vyhral TdF o 55 sekúnd pred Poulidorom.
Anqutilova sila bola v individuálnych časovkách, ale preukázal ju aj v "hodinovke", v ktorej 29. júna 1956 prekonal 14 rokov starý svetový rekord Fausta Coppiho. O jedenásť rokov neskôr, v roku 1967 opäť v tejto disciplíne prekonal svetový rekord, bol však diskvalifikovaný a rekord mu odobrali, pretože sa odmietol hneď po príchode do cieľa podrobiť dopingovej skúške. Vraj odkázal lekárom: „Najskôr sa osprchujem a oblečiem a potom sa podrobím vašej prehliadke.“
Jacques Anquetil bol prvý cyklista, ktorý vyhral na každej z troch veľkých „Tour“ (Tour de France, Giro d´Italia a Vuelta a España) aspoň raz. Konkrétne v jeho prípade to je: Tour 5x, Giro 2x a Vuelta 1x. Podobným úspechom sa môžu pochváliť už len štyria cyklisti: Felice Gimondi (Tour 1x, Giro 3x, Vuelta 1x), Eddy Merckx (Tour 5x, Giro 5x, Vuelta 1x), Bernard Hinault (Tour 5x, Giro 3x, Vuelta 2x) a Alberto Contador (Tour 1x, Giro 1x, Vuelta 1x).
V roku 1965 sa Anquetilovi podaril nevídaný kúsok: zvíťazil v osemdňových náročných pretekoch Dauphiné Libéré, ešte v ten deň odletel do Bordeaux, kde na druhý deň zvíťazil v 600 km dlhých pretekoch Bordeaux-Paris. 
V roku 1969, vo veku 35 rokov, ukončil Jacques Anquetil cyklistickú kariéru a vrátil do Normandie kde sa venoval farmárčeniu. 18. november 1987, vo veku 53 rokov, zomiera na rakovinu.
Henrich VII. (Anglicko)

Henrich VII., (* 28. január 1457, Pembroke, Anglicko – † 21. apríl 1509, Londýn, Anglicko) bol prvý tudorovský panovník na anglickom tróne. Stal sa ním roku 1485, keď v bitke pri Bosworthe porazil Richarda III.
Za manželku si potom vybral dcéru Eduarda IV., Alžbetu z Yorku, s ktorou mal štyri deti: Arthura (* 1486), Margarétu (* 1489), Henricha (* 1491) a Máriu (* 1496).
Najznámejším zo všetkých štyroch detí sa stal Henrich, ktorý po predčasnej smrti svojho staršieho brata nastúpil na trón ako Henrich VIII. Henrich VII. vládol Anglicku dvadsaťštyri rokov a dalo by sa povedať, že aspoň čiastočne vrátil krajine stabilitu, akú mala pred mimoriadne vyčerpávajúcou „vojnou ruží“. Položil tiež základy zákonov, ktorými sa vo väčšej či menšej miere do roku 1603 riadili aj nasledujúci tudorovskí panovníci.
Henrich VII.

Henrich VII. môže byť:
Alexander Fleming

Sir Alexander Fleming (* 6. august 1881, Darvel, East Ayrshire, Škótsko – † 11. marec 1955, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol škótsky lekár, mikrobiológ a farmakológ. Fleming publikoval množstvo článkov z bakteriológie, imunológie a chemoterapie. Jeho najznámejším úspechom bolo objavenie enzýmu lyzozým v roku 1922 a izolovanie antibiotickej substancie penicilín z plesne "Penicillium notatum" v roku 1928, za ktoré získal v roku 1945 Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu spolu s Howardom Flore. Alexander Fleming sa narodil v škótskom grófstve Ayrshire v mestečku Darvel. Spolu so svojimi 7 súrodencami vyrástol na farme uprostred vidieckej krajinky. Ako štrnásťročnému mu zomrel otec a preto sa presťahoval do Londýna spolu so svojím bratom Tomom, ktorý sa tu zamestnal ako lekár. Alex najskôr chodil na polytechniku, neskôr robil v zasielateľstve. Po návrate z Búrskej vojny absolvoval aj lekársku školu St. Mary neďaleko londýnskej univerzity. V škole zostal až do roku 1914; robil výskum (v tíme Almrotha Wrighta) a prednášal. Slúžil aj ako lekár v 1. svetovej vojne. Po vojne sa vrátil opäť na St. Mary.
V roku 1921 objavil látku ničiacu baktérie, ktorej dal názov lyzozým. V roku 1928 ho zvolili za profesora. V septembri toho istého roku, pred odchodom na dovolenku, nechal náhodne ležať na stole misku s bakteriálnou kultúrou. Po návrate si všimol, že v miske vyrástla pleseň, okolo ktorej sa vytvoril kruh bez baktérií. Zopakoval to aj s mnohonásobným zriedením a získal podobné výsledky. Toto nedopatrenie ho inšpirovalo k ďalším experimentom s plesňami. Pôvodnú pleseň identifikoval ako "Penicillium notatum". Svoj objav neskôr okomentoval slovami: "Človek niekedy nájde to, čo nehľadá". Protibakteriálnu látku nazval penicilín. Po overení uverejnil 13. februára 1929 článok o svojom objave v "British Journal of Experimental Pathology".
V roku 1938 profesor na Oxfordskej univerzite Howard Florey narazil na Flemingov článok. S kolegom Ernestom Chainom začali s touto penicilínovou plesňou experimentovať. Až v roku 1941 vyvinuli dostatočne čistú látku a vo veľkom ju začali vyrábať v USA od roku 1943 počas vojny. 
Alexander Fleming sa oženil 2-krát. Prvá svadba bola v roku 1915, kedy si zobral za manželku Írku Sarah McElroyovú. Po jej smrti sa oženil s kolegyňou zo St. Mary. Bolo to v roku 1953. Avšak o necelé 3 roky zomrel, presne 11. marca 1955 na zlyhanie srdca. Pochovaný je v londýnskej Katedrále svätého Pavla.
Fleming

Fleming môže byť:
Mária I.

Mária I. môže byť:
Alžbeta I.

Alžbeta I. môže byť:
Ganga

Ganga (; ; ; ) je najväčšia rieka Indie a jedna z najvodnatejších riek sveta. Pramení v Himalájach, preteká severnou Indiou a vlieva sa do Indického oceánu (Bengálsky záliv). V delte Gangy a jej okolí sa nachádzajú rozsiahle mangrovové porasty a vyskytuje sa tiger bengálsky ("Panthera tigris tigris"). Ganga je dlhá asi 2 500 kilometrov a preteká ňou priemerne 43 000 kubických metrov vody za sekundu. Rieka Ganga je jedna z najznámejších riek na svete a má ohromný význam pre Indov. 
Hinduisti uctievajú Gangu ako posvätnú rieku, ktorá je perzonifikovaná do bohyne ako Ganga aj s príbehom o nej v dávnovekých textoch ako Mahábhárata. Údolie rieky Ganga je husto obývané, rieka slúži stále prudko rastúcej populácii, poľnohospodárstvu a priemyslu ako zdroj pitnej aj užitkovej vody, kanál a dopravná tepna. Problémom je jej enormné znečistenie, kvalita vody sa pritom stále zhoršuje.
Gutenbergova diskontinuita

Gutenbergova diskontinuita alebo D"-zóna je rozhranie medzi plášťom a jadrom Zeme.
Lokalizovaná je v hĺbke asi 2 700–2 900 km pod povrchom Zeme. Je charakteristická zmenou hustoty z 5,7 kg.dm−3 na 11 kg.dm−3 a zmenou rýchlosti prechádzajúcich seizmických vĺn, pričom S-vlny sa na nej odrážajú.
Pomenovaná je podľa seizmológa Bena Gutenberga, ktorý sa zaoberal výskumom hraníc zemského plášťa.
Jakub II. (Anglicko)

Jakub II. Stuart (* 14. október 1633, Londýn, Anglicko – † 16. september 1701, Saint-Germain-en-Laye, Francúzsko) bol posledný katolícky kráľ Anglicka, Škótska (ako Jakub VII.) a Írska. Reálne vládol v rokoch 1685 – 1688. Bol tiež posledným kráľom, ktorý sa tituloval ako "kráľ Škótov".
Životopis.
Narodil sa ako tretí syn Karola I. a Henrietty Márie Bourbonskej, dcéry francúzskeho kráľa Henricha IV. Na trón nastúpil po svojom bratovi Karolovi II.
Kráľova politika smerujúca k posilneniu kráľovskej moci a k zrušeniu reštrikcií namierených proti katolíkom vyvolávala všeobecnú nevôľu a nakoniec vyústila do tzv. Slávnej revolúcie, keď bol Jakub II. zvrhnutý z anglického trónu a musel ujsť. Na jeho miesto nastúpila jeho dcéra Mária II. a jej manžel Viliam III. Oranžský (syn Jakuba II., Jakub František, rovnako katolík, bol obídený). Škótsko a Írsko túto zmenu neuznali, ale neskôr u nich bola presadená silou. V týchto krajinách aj v Anglicku však ešte dlho pôsobilo hnutie jakobitov, ktorí podporovali a presadzovali právo Jakuba II. a jeho potomkov na anglický trón. Jakub II. zomrel v exile vo Francúzsku. Jeho potomkovia sa na anglický trón nevrátili.
Karol II. (Anglicko)

Karol II. (* 29. máj 1630, Londýn, Anglicko – † 6. február 1685, Londýn) bol kráľ Anglicka, Škótska a Írska z dynastie Stuartovcov (1660 – 1685 "de facto", aj keď "de iure" od roku 1649).
Životopis.
Narodil sa ako druhý syn Karola I. a Henrietty Márie Bourbonskej, dcéry francúzskeho kráľa Henricha IV.
V roku 1649 v dôsledku občianskej vojny jeho otca popravili a Karol II., ktorý sa v tom čase nachádzal na kontinente, kam ho poslali z dôvodu obáv o jeho život, sa stal "de iure" novým kráľom. Aj keď v Anglicku vyhlásili republiku s názvom Spoločenstvo Anglicka na čele s Oliverom Cromwellom, Karola vyhlásili za kráľa Škótov za podmienky, že škótska cirkev si zachová svoju presbyteriánsku podobu a nebude nútená prijať anglikánstvo. Jeho súhlas s touto podmienkou významne prispel k jeho popularite v Škótsku a zároveň neobľúbenosti v Anglicku. Po korunovácii za kráľa Škótov a následnej neúspešnej invázii do Anglicka v roku 1651 sa Karol II. musel uchýliť do španielskeho exilu.
Stuartovská reštaurácia.
Po smrti Olivera Cromwella v roku 1658 a abdikácii jeho menej schopného syna Richarda sa vtedajší republikánsky správca Škótska George Monck z obáv pred hroziacim nástupom anarchie rozhodol využiť situáciu, a potom, čo vojensky ovládol Anglicko, podporil v roku 1660 Karolovo znovudosadenie na trón (tzv. "stuartovská reštaurácia").
Manželstvo a potomstvo.
Manželkou Karola II. bola od mája roku 1662 portugalská princezná Katarína z Braganzy (1638 - 1705). Karol II. zomrel bez legálneho potomstva, a tak sa po jeho smrti kráľom stal jeho mladší brat Jakub, vojvoda z Yorku, ako Jakub II.. Kráľ Karol II. však mal z viacerých nemanželských vzťahov početných ľavobočkov, z ktorých najvýznamnejším bol James Scott (nazývaný aj James Crofts alebo James Fitzroy), vojvoda z Monmouthu, syn kráľovej milenky Lucy Walterovej, ktorý sa po otcovej smrti pokúsil vojensky uzurpovať si trón. Jeho malé vojenské oddiely však boli porazené krátko po vylodení v južnom Anglicku a on sám bol popravený sťatím hlavy dňa 15. júla 1685.
Jana Greyová

Lady Jana Greyová (* 1536/1537 – † 12. február 1554, Londýn, Anglicko) bola "de facto" kráľovná Anglicka a Írska počas deviatich dní v roku 1553.
"Deväťdňová kráľovná" Jane bola prapravnučkou Henricha VII. Na trón nastúpila po smrti Eduarda VI. Niekedy sa nazýva aj "Trinásťdňová kráľovná", pretože podľa niektorých prameňov nastúpila na trón už v deň smrti svojho predchodcu, 6. júla 1553.
Bola dcérou Henryho Greya, markíza z Dorsetu a lady Frances Brandonovej.
SMD

SMD (surface mount devices) sú elektronické súčiastky vhodné na technológiu povrchovej montáže.
SMD súčiastky majú vývody usporiadané do jednej roviny tak, aby ich bolo možné jednoducho položiť na príslušné spoje na doske plošných spojov a tak zaspájkovať. 
Výraznou črtou SMD súčiastok je aj ich miniaturizácia. SMD súčiastky tiež musia odolať teplotám používaným pri spájkovaní (najčastejšie ide o pretavenie v peci s riadeným priebehom teploty).
U integrovaných obvodov sú dve skupiny púzdier pre SMD montáž: vývodové a bezvývodové. 
Vývodové puzdra (staršie PLCC, SOJ; novšie SOP/SSOP/TSSOP, QFP/TQFP) majú vývody zahnuté do roviny rovnobežnej s plochou puzdra, a to buď pod puzdro (v tvare písmena J) alebo u novších púzdier v smere od puzdra (v tvare písmena L).
Bezvývodové majú vytvorené plôšky priamo v rovine puzdra rozmiestnené po obvode puzdra, prípadne sú rozmiestnené na celej spodnej rovine a sú na nich vytvorené guľôčky zo spájky (BGA).
Judáš Iškariotský

Judáš Iškariotsky (Judáš je pogréčtená forma hebrejského mena Jehuda (, ); Iškariotský je z ) syn Šimona Iškariotského, bol jeden z dvanástich apoštolov a podľa Nového Zákona zradca Ježiša Krista.
Životopis.
Judáš Iškariotský mal na starosti financie apoštolov, ale bol zlodej (Evanjelium podľa Jána 12,6). Pri poslednej večeri Ježiš Kristus predpovedal, že ho Judáš zradí. Pred Veľkou nocou Judáš Iškariotský zradil Ježiša Krista za tridsať strieborných židovskej veľrade. V Getsemanskej záhrade označil Ježiša Krista tým, že ho pobozkal. Keď si uvedomil, čo spôsobil, spáchal samovraždu obesením.
Prenesený význam.
Slovom "judáš" sa v prenesenom význame označuje zradca, podvodník, nedôveryhodný človek. Spojenie "judášsky groš" sa spája s nekalou činnosťou, korupciou, úplatnosťou či zradou. To isté platí aj o spojení "judášsky bozk".
Ján I. (Anglicko)

Ján I. Bezzemok ( "John Lackland", "Jean Sans Terre") (* 24. december 1166, Oxford, Anglicko – † 19. október 1216, Newark-on-Trent) bol kráľ Anglicka (11991216), vojvoda Akvitánska a Normandie, pán ("Lord") Írska a gróf z Maine.
Životopis.
Svoje priezvisko získal pravdepodobne tak, že sa narodil nečakane a „neskoro“, keď už jeho otec Henrich II. Plantagenet rozdelil svoje panstvá medzi svojich troch starších synov. Neskôr sa toto priezvisko stalo ešte obľúbenejším, keď ako anglický kráľ stratil vo vojnách s francúzskym kráľom Filipom II. Augustom väčšinu kontinentálnych dŕžav svojho rodu (najmä Akvitánsko a Maine). 
Jeho vláda bola poznamenaná bezohľadnosťou, s akou presadzoval svoje priania a miestami až chorobnou pomstychtivosťou a bezzásadovosťou, ktorou sa vyznačovala jeho povaha. Aj keď občas prejavoval politického génia, často mu chýbal cit pre to, kedy je vhodné nejaký prečin odpustiť a najmä nedokázal rozlíšiť záväzky, ktoré možno porušiť, od tých, ktoré sa porušiť nedajú. 
Nakoniec sa dostal do situácie, keď musel bojovať súčasne s inváziou francúzskych jednotiek (vedených francúzskym princom Ľudovítom, ktorého časť anglickej šľachty prehlásila anglickým kráľom) a vzburou Welšanov, Škótov a väčšiny svojej domácej šľachty. V roku 1215 bol prinútený podpísať "Veľkú listinu práv a slobôd", ktorá zásadne obmedzovala kráľovskú moc. 
Zomrel na kombináciu celkového vyčerpania a úplavice vo veľmi ťažkej vojenskej situácii. Jeho smrť však situáciu vyriešila, pretože väčšina anglickej šľachty sa vzbúrila proti nemu a nie proti trónu. Keď zmizol dôvod vzbury, vrátila sa väčšina britskej šľachty na stranu jeho syna Henricha III. a francúzske vojská vyhnala z krajiny. Novozavedené obmedzenia kráľovskej moci však ostali prevažne zachované.
Smrť a posledné miesto odpočinku.
Vo svojom závete stanovil, že chce byť pochovaný vo Worcesterskej katedrále, medzi svätyňami svätého Wulfstana a svätého Oswalda. Originál závetu (najstarší zachovaný kráľovský závet v Anglicku) je stále uložený v Katedrálnej knižnici a možno ho vidieť po predchádzajúcej dohode. Kráľ Ján je pochovaný na čestnom mieste pred hlavným oltárom. Jeho hrobka obsahuje Plantaganetov odznak troch levov a má najstaršiu kráľovskú podobizeň v Anglicku. Jánov syn Henrich III. navštevoval hrob svojho otca a patril medzi významných dobrodincov katedrály.
Rodina.
Bol ženatý dva razy. 29. augusta 1189 sa oženil s grófkou Izabelou z Gloucesteru (* 1170 – † 1217), toto manželstvo bolo kvôli bezdetnosti v roku 1199 anulované.
24. augusta 1200 sa jeho druhou manželkou stala grófka Izabela z Angoulême (* asi 1188 – † 1246). Narodilo sa im päť detí:
Frekvenčný multiplex

Frekvenčný multiplex alebo kmitočtový multiplex (angl. 'frequency-division multiplex(ing)", skr. FDM) je forma multiplexovania, pri ktorej sa jednotlivé signály spoločného fyzického média rozlišujú na základe frekvencie vĺn nesúcich informácie.
Staršie telefónne spojenia používali FDM na prenos viacerých hovorov cez jeden fyzický okruh. V takomto prípade bolo 12 kanálov oddelených v odstupoch po 4 kHz a v rozmedzí frekvencií 60 - 108 kHz tvorili jednu skupinu. Päť takýchto skupín mohlo byť multiplexovaných pomocou podobnej metódy do superskupiny umožňujúcej 60 spojení. Moderné telefónne systémy využívajú digitálny prenos, v ktorom je použitý časový multiplex (TDM) namiesto frekvenčného.
Komunikačné kanály používajúce frekvenčný multiplex na odlíšenie viacerých spojení na jednom fyzickom médiu sa označujú FDMA ("Frequency-division multiple access").
Systémy FDM majú dve významnejšie nevýhody:
Odpor

Odpor môže byť:
Elektrický odpor

Elektrický odpor je fyzikálna veličina, ktorá vyjadruje schopnosť materiálu zabraňovať prechodu elektricky nabitých častíc. Je definovaný ako podiel napätia a prúdu prechádzajúceho predmetom následkom tohto napätia.
Ohmov zákon pre časť elektrického vodiča: elektrický prúd pretekajúci vodičom je priamo úmerný rozdielu elektrických napätí na koncoch vodiča a nepriamo úmerný elektrickému odporu vodiča: 
Z Ohmovho zákona vyplýva, že podiel formula_3 je pre daný vodič konštantný a nezávislý od napätia alebo prúdu vo vodiči. Potom pre každý vodič môžeme zaviesť charakteristickú veličinu – elektrický odpor R. Vodiče, pre ktoré platí Ohmov zákon, nazývame lineárne (ohmické), ostatné vodiče nazývame nelineárne.
Značkou elektrického odporu je "R" a jeho jednotkou je "ohm" (Ω). Elektrický odpor môžeme zmerať ohmmetrom alebo za pomoci RLC mostíka. Súčiastkou s definovaným elektrickým odporom je rezistor.
Merný odpor.
Merný odpor je odpor vodiča jednotkovej dĺžky a jednotkového prierezu. Rešpektuje skutočnosť, že rôzne materiály kladú elektrickému prúdu rôzny odpor, pretože majú rôznu štruktúru. Jeho značkou je "ρ" a jednotkou je ohm meter (Ωm).
Elektrická kapacita

Elektrická kapacita je množstvo elektrického náboja vo vodiči s jednotkovým elektrickým potenciálom. Elektrická kapacita je fyzikálna veličina, ktorá vyjadruje schopnosť predmetu udržať na sebe elektrický náboj pri určitom elektrickom napätí. Elektrická kapacita je definovaná ako podiel tohto elektrického náboja a elektrického napätia.
Značka: "C"
Základná jednotka: farad, skratka "F"
Merací prístroj: RLC mostík
Súčiastka s definovanou elektrickou kapacitou: kondenzátor
Z iného pohľadu, pri prenose elektrického náboja z jedného vodivého predmetu (elektródy) na druhý vznikne medzi týmito elektródami napätie priamo úmerné prenesenému náboju, pričom konštanta úmernosti je prevrátenou hodnotou kapacity objektu.
Najjednoduchším usporiadaním pre takéto uchovanie náboja je tzv. rovinný kondenzátor, ktorý pozostáva z dvoch rovnakých oproti sebe umiestnených navzájom rovnobežných kovových platní oddelených vrstvou dielektrika. Kapacita takéhoto kondenzátora je priamo úmerná permitivite dielektrika a ploche elektród a nepriamo úmerná ich vzdialenosti.
Kapacita

Kapacita môže byť:
Kapacity sú výrobné, ubytovacie a iné možnosti.
Podunajská rovina

Podunajská rovina je krajinný celok (juhozápadná časť) Podunajskej nížiny. Nachádza sa na nivách Dunaja a Váhu a zaberá plochu . 
Charakteristika.
Je charakteristická minimálnou členitosťou terénu, pričom absolútne výšky sa pohybujú od  na juhu po na severe. Relatívne výškové rozdiely neprekračujú . Podnebie je teplé a suché, zrážky dosahujú 500 –  za rok. Veľkú časť Podunajskej roviny zaberá Žitný ostrov. 
Polohopis.
Podunajská rovina zaberá Žitný ostrov a dolné toky Váhu a Nitry a na území Slovenska susedí na západe s pohorím Malé Karpaty, na severe a východe ju obklopuje Podunajská pahorkatina a južnú hranicu vymedzuje rieka Dunaj. Z miest sa tu nachádza Bratislava, Pezinok, Senec, Šamorín, Sládkovičovo, Galanta, Veľký Meder, Dunajská Streda, Sereď, Šaľa, Kolárovo, Nové Zámky, Hurbanovo a Komárno. Žije tu značná maďarská menšina.
Delenie.
Podunajská rovina zahŕňa 8 geomorfologických časti (nepokrývajú celé územie Podunajskej roviny):
Turizmus.
Turisticky a rekreačne sa využívajú vodné toky (Dunaj, Malý Dunaj, Čierna voda, Váh), termálne vody (Senec, Veľký Meder, Sládkovičovo, Dunajská Streda) a lužné lesy. Nachádzajú sa tu viaceré národné prírodné rezervácie.
Zobor (vrch)

Zobor je vrch nad mestom Nitra v najjužnejšom geomorfologickom podcelku pohoria Tribeč. Vrch Zobor je uvedený v Zoborských listinách pod názvom „de Zuburiensis“
Charakteristika.
Je to vrchol v zoborskej skupine Tribeča nad Podunajskou pahorkatinou a mestom Nitra, dosahuje nadmorskú výšku Vrchol tvorí prírodná rezervácia Zoborská lesostep, po svahoch sú vinice. Je to vyhliadkový bod na široké okolie. Do r. 1994 sem z Nitry premávala sedačková lanovka, ktorá bola odstavená a zdevastovaná. V súčasnosti je z bezpečnostných dôvodov z veľkej časti rozobratá, no pripravuje sa výstavba novej, o niečo kratšej lanovky.
Je tu viacero archeologických nálezísk. Na vrchole kopca bolo praveké hradisko, ktoré v 9. storočí pravdepodobne využívali Slovania ako útočištné hradisko (obvod valov bol takmer 3 kilometre). Na juhozápad od vrchu sa nachádzal už počiatkom 11. storočia kláštor benediktínov, ktorý sa prvýkrát spomína v roku 1111 (Zoborské listiny); spomína sa tu škola, ktorá je najstaršou doloženou školou na Slovensku. Kláštor možno vznikol už v 9. storočí. Neskôr na jeho mieste vznikol kláštor kamaldulov. Na juhovýchodnom výbežku Zobora sa nachádzalo slovanské hradisko, ktoré vzniklo koncom 8. storočia (pod základmi kostola z 11. storočia sa tu našiel starší kostol). Spolu s hradiskom na vrchole Zobora a ďalšími hradiskami tvorili v 9. storočí základ osídlenia veľkomoravskej Nitry.
Slimák (hmlovina)

Slimák alebo NGC 7293 alebo Helix je najbližšia a súčasne aj najjasnejšia planetárna hmlovina, ktorá sa nachádza v súhvezdí Vodnár. Patrí medzi najznámejšie planetárne hmloviny. 
Hmlovina Slimák je od Zeme vzdialená približne 650 svetelných rokov. Vznikla asi pre 25 000 rokmi a rozpína sa rýchlosťou 24 km/s. Vďaka svojej jasnosti 7,3 magnitúdy a priemeru približne 15 oblúkových minút je ľahko pozorovateľná pomocou ďalekohľadu (binokuláru). Je tiež veľmi vďačným objektom amatérskych pozorovaní.
Všeobecné informácie.
Je to naša najbližšia a súčasne (napriek NGC označeniu) najjasnejšia planetárna hmlovina na oblohe. Je to tiež najrozľahlejšia hmlovinou na oblohe, ale to je skôr nevýhoda, pretože to znamená, že napriek veľkej celkovej magnitúde má malú plošnú jasnosť. Z tohto dôvodu ju neobjavil Herschel a nie je zaznamenaná ani v Messierovom katalógu. 
Jej skutočný priemer je asi 1,5 svetelného roka a vznikla asi pred 25 000 rokmi odhodením horných vrstiev atmosféry materskej hviezdy. Jadro hviezdy sa zmenilo na bieleho trpaslíka s povrchovou teplotou 130 000 °C a zdanlivou jasnosťou 13,3 mag. V dôsledku vysokej teploty je jeho žiarenie prevažne ultrafialové a možno ho vidieť len silným ďalekohľadom. Biely trpaslík osvetľuje svoje odvrhnuté obálky, samotnú hmlovinu, ktorá sa rozpína rýchlosťou 24 km/s. Kedysi bola táto hmlovina hviezdou podobnou nášmu Slnku – pohľad do hmloviny Helix nám odkrýva našu veľmi vzdialenú budúcnosť.
V tejto hmlovine, ale aj v mnohých iných, sa nachádzajú podivuhodné útvary nazývané kometárne uzly. Boli prvýkrát pozorované v roku 1996 práve v hmlovine Slimák. Vzhľadom pripomínajú kométy, ale sú neporovnateľne väčších rozmerov. Iba samotné ich hlavy dosahujú dvakrát väčší rozmer ako má slnečná sústava. Chvosty smerujúce radiálne od centrálnej hviezdy sú až 100-krát dlhšie ako priemer Slnečnej sústavy. Rozpínajú sa rýchlosťou 10 km/s. Hoci so skutočnými kométami nemajú nič spoločné, možno aspoň časť ich hmoty pochádza z Oortovho oblaku komét materskej hviezdy, ktorý sa v záverečnej etape jej vývoja vyparil. Tieto podivuhodné útvary pravdepodobne vznikli prienikom horúcejšej obálky vyvrhnutej materskou hviezdou neskôr s chladnejšou, skôr vyvrhnutou obálkou. Pri strete sa obálky rozpadli na fragmenty a utvorili útvary podobné kométam. Nie je vylúčené, že prachové častice kometárnych uzlov sa postupne zlepia a utvoria kompaktné ľadové telesá podobné Plutu.
Veľký Tribeč (vrch)

Veľký Tribeč () je najvyšší vrch v pohorí Tribeč na Slovensku.. Je zároveň súčasťou rovnomenného podcelku.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria i geomorfologického podcelku Veľký Tribeč, v jeho časti Vysoký Tribeč. Vrch leží v hlavnom hrebeni, ktorým vedie hranica okresov Topoľčany a Zlaté Moravce a zasahuje do katastrálneho územia obcí Velčice a Kovarce. Patrí do Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie. 
Severovýchodným susedom je Malý Tribeč (), juhozápadne sa nachádza Drža () a juhovýchodne Svinec (). Juhovýchodné svahy odvodňujú prítoky Žitavy, severozápadná a západná časť odvádza vodu prítokmi do rieky Nitry.
Opis.
Vrch je súčasťou horského hrebeňa, ktorý sa tiahne v juhozápadno-severovýchodnom smere a v tejto časti dosahuje výškové maximum. Na mnohých častiach vystupujú kremencové bralá, charakteristické pre túto časť pohoria. Na vrchole je menšia horská lúka, obkolesená listnatým lesom, ktorý umožňuje len obmedzený výhľad. Vrcholom prechádza Ponitrianska magistrála.
Výhľady.
Vďaka značnej nadmorskej výške a polohe pohoria ponúkajú malé lúky zaujímavé výhľady. Z vhodných lokalít je mimo okolitých vrchov možné pozorovať pohorie Vtáčnik, vrchy Záruby, Marhát, Inovec, Veľký Inovec či Sitno, pri vhodných podmienkach i alpské vrcholy (Schneeberg).
Trnavská pahorkatina

Trnavská pahorkatina je geomorfologický podcelok Podunajskej pahorkatiny. Nachádza sa v trojuholníku miest Pezinok, Sládkovičovo a Nové Mesto nad Váhom a budujú ju hlavne spraše, ktoré sem boli naviate v ľadových dobách.
Vymedzenie.
Podcelok leží na západnom okraji Podunajskej pahorkatiny a susedí na severe s Bielokarpatským podhorím (podcelok Považského podolia), západný okraj vymedzujú podcelky Malých Karpát, Čachtické, Brezovské a Pezinské Karpaty. Južným susedom je Podunajská rovina a východným smerom pokračuje Podunajská pahorkatina Dolnovážskou nivou.
Delenie.
Podcelok sa delí na dve časti:
Chránené územia.
Na území Trnavskej pahorkatiny leží viacero maloplošných chránených území:
Osídlenie.
Územie pahorkatiny je stredne husto osídlené a ležia tu mestá Trnava, Pezinok, Vrbové a Nové Mesto nad Váhom. Pahorkatinou pretekajú z Malých Karpát juhovýchodným smerom menšie potoky, v údoliach ktorých sú sústredené sídla. 
Doprava.
Územím rozsiahlej pahorkatiny vedie viacero významných komunikácií. Najvýznamnejšie sú diaľnica D1 (Bratislava – Trnava – Trenčín) a rýchlostná cesta R1 (Trnava – Nitra), v trase ktorých vedú medzinárodné cesty E 75 a E 58 po D1, resp. E 58 a E 571 po R1. Z ďalších ciest sú najvýznamnejšie cesta I/61 (Bratislava – Žilina), cesta I/51 (Senica – Trnava) či I/62 (Bratislava – Sereď). Severným smerom vedie i železničná trať Bratislava – Žilina, na ktorú sa pripája viacero iných tratí. Južným okrajom vedie i železničná trať Bratislava – Štúrovo.
Emma Goldmanová

Emma Goldmanová (* 27. jún 1869, Kaunas, Litva – † 14. máj 1940, Toronto, Kanada) bola americká anarchistka a komunistická aktivistka.
Narodila sa v židovskej rodine v Litve. Keď mala trinásť rokov, rodina sa po zavraždení cára Alexandra II. v čase politických represií presťahovala do Petrohradu.
V roku 1885 emigrovala ako šestnásťročná s nevlastnou sestrou Helenou do Ameriky, kde sa rýchlo skontaktovala s ruskými exulantmi a anarchistami.
Nekompromisne presadzovala právo každého indivídua na sebaurčenie a zo začiatku sa hlásila k násiliu ako prostriedku politického boja proti vykorisťovaniu a utlačovaniu. Neskôr sa od tohto postoja dištancovala. 
V rokoch 189596 absolvovala vo Viedni kurz pre pôrodné babice. Po návrate do USA naďalej bojovala za slobodu prejavu a začala propagovať ideál „slobodnej lásky“, čo znamenalo, že základom bola vzájomná úcta medzi partnermi, nie model malomeštiackej rodiny. 
Goldmanová vydávala časopisy (Mother Earth – Matka Zem) a publikovala knihu "Anarchism and Other Essays" (Anarchizmus a iné eseje, 1911). Zasadzovala sa za zverejňovanie informácií o kontrole pôrodnosti. 
Počas prvej svetovej vojny protestovala proti nútenému odvodu mužov, za čo sa v roku 1917 dostala na dva roky do väzenia s priateľom Alexandrom Berkmanom. Po návrate z väzenia oboch deportovali do Ruska, kde ich počiatočné sympatie k boľševikom vystriedalo poznanie skutočnosti, že ich ciele sa v revolučnom Rusku nedajú realizovať. 
V nasledujúcich rokoch bývala v Nemecku, Francúzsku, Anglicku, Švédsku a v Kanade. 
Po Berkmanovej samovražde v roku 1936 zaujala Goldmanovú Španielska občianska vojna, preto odišla do Katalánska a odtiaľ do Londýna propagovať republikánske Španielsko. Počas cesty v Kanade usporiadala zbierku, dostala však mozgovú porážku a ako sedemdesiatročná zomrela v Toronte.
NGC 1601

NGC 1601 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 14. januára 1849.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 1602

NGC 1602 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
NGC 1603

NGC 1603 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 14. januára 1849.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 1604

NGC 1604 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 22. decembra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 1605

NGC 1605 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. decembra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,7.
NGC 1606

NGC 1606 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 14. januára 1849.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,9.
NGC 1607

NGC 1607 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 14. decembra 1881.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 1608

NGC 1608 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil írsky astronóm Lawrence Parsons 1. januára 1876.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 1609

NGC 1609 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 26. novembra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 1611

NGC 1611 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 26. novembra 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 1612

NGC 1612 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 21. decembra 1881.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 1613

NGC 1613 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 21. decembra 1881.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 1614

NGC 1614 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 29. decembra 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
NGC 1615

NGC 1615 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 5. januára 1878.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 1616

NGC 1616 je galaxia v súhvezdí Rydlo, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 24. októbra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 1617

NGC 1617 je galaxia v súhvezdí Mečiar, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 5. novembra 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,5.
NGC 1618

NGC 1618 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 1. februára 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 1620

NGC 1620 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 1. januára 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
NGC 1621

NGC 1621 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 22. decembra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 1622

NGC 1622 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 16. januára 1850.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 1623

NGC 1623 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15,6.
NGC 1624

NGC 1624 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Perzeus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 28. decembra 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
NGC 1625

NGC 1625 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 24. novembra 1827.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 1626

NGC 1626 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 1627

NGC 1627 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 22. decembra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 1628

NGC 1628 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 22. decembra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 1629

NGC 1629 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Vodný had, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 22. decembra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 1630

NGC 1630 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
NGC 1631

NGC 1631 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 11. decembra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 1632

NGC 1632 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
NGC 1633

NGC 1633 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 9. decembra 1798.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 1634

NGC 1634 je galaxia v súhvezdí Býk, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. decembra 1798.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 1635

NGC 1635 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 1. januára 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 1636

NGC 1636 je galaxia v súhvezdí Eridanus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 30. januára 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.