burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Orlia studňa

Orlia studňa () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Kováčová, približne východne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pipitka. Leží v Košickom kraji, na hranici okresov Rožňava a Gelnica a zasahuje na katastrálne územie obcí Kováčová a Smolník. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Kováčová, Lúčka a Bôrka, východne leží Hačava, severne Štós, Smolník a Úhorná a západne Drnava a Pača.
Opis.
Orlia studňa leží v hrebeni, vedúcom od Úhornianskeho sedla východným smerom cez Pipitku na Osadník (). Severne sa nachádza Hekerová (), Medvedí vrch (), Kotlinec () a Skorušina (), východne Tupý vrch (), Osadník a Hajdúchov vrch (), južne Okrúhle (), Gobič () a Drieňovec () a západne Tekvičník (), Čipkov vrch (), Zelená skala () a Pipitka (). Severné svahy hrebeňa odvodňujú prítoky riečky Smolník do rieky Hnilec, voda z južnej časti odteká potokom Trník a zo západnej Banským potokom do Čremošnej v povodí rieky Slaná. Vrcholom vedie značený turistický chodník, magistrála Cesta hrdinov SNP. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z odlesnených častí je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež časť Braniska, Stolické vrchy, Revúcku vrchovinu, Slovenský kras a mnohé vrchy severného Maďarska.
Gabriela Teplická

Gabriela Teplická (rod. Šedivá; * 1980, Poprad) je slovenská dokumentárna fotografka. Je viceprezidentkou Asociácie profesionálnych fotografov SR (APSFR) a Fotoklubu Galanta. Je držiteľkou titulu QEP (Qualified European Photographer) udeľovaný Federáciou európskych fotografov 
Tvorba.
Dlhodobý dokumentárny projekt "MY".
Dlhodobý dokumentárny projekt, ktorý odrýva najsilnejšie príbehy tých najbližších.
Dlhodobý dokumentárny projekt "Kruhy".
Sila kňažky skúma tému kňazských obradov.
Prostredníctvom fotografií prináša niečo nové, nepoznané a tiež možnosť, že sa naše životné situácie dajú zažiť aj inak, ako sú tie konvenčné. Že ich môžeme urobiť prítomnými a uvedomelými.
Nahliadnutím do tohto sveta ho ľudia nebudú považovať za „čarodejníctvo“.
Chce ľuďom ukázať, aby sa nebáli, skúmali, boli nútení zaoberať sa vecami, ktoré nie sú bežné a ktoré nepoznajú, a aby neodmietali a neodsudzovali túto možnosť vedomého prechodu.
Osobný život.
S manželom Petrom Teplickým žijú v Jánovciach pri Senci, majú syna Petra a dcéru Annu.
Leonardit

Leonardit je mäkký voskový, čierny alebo hnedý, lesklý, sklovitý mineraloid, ktorý je ľahko rozpustný v alkalických roztokoch. Je to oxidačný produkt hnedého uhlia, získaný povrchovou ťažbou. Je bohatým zdrojom humínových kyselín (až 90 %) a používa sa ako pôdny kondicionér, stabilizátor ionomeničových živíc pri úprave vody, a pri sanácii znečisteného prostredia. Bol pomenovaný po A. G. Leonardovi, prvom riaditeľovi North Dakota Geological Survey, ako uznanie za jeho prácu na týchto ložiskách. 
Ťažba.
Leonardit sa nachádza v blízkosti povrchových ložísk lignitu. Predpokladá sa, že leonardit vzniká oxidáciou hnedého uhlia. Tento predpoklad možno podporiť porovnávacími chemickými analýzami leonarditu a lignitu. 
Výskyt.
Leonardit bol prvýkrát opísaný v Severnej Dakote a nachádza sa v spojení s prakticky všetkými ložiskami hnedého uhlia. Leonardit bol celosvetovo opísaný aj z ložísk lignitu alebo subbitúmenového uhlia, napr. v Alberte v Kanade, v Achlade a Zeli v Grécku, v Turecku, v Bacchus Marsh v Austrálii a v Maďarsku.
Použitie.
Úprava pôdy.
Na účel úpravy pôdy sa aplikuje buď priamo do pôdy, alebo sa aplikuje spracovaný ako zdroj humínových kyselín. Jeho potenciál ďalej sekvestrovať uhlík, najmä prostredníctvom zrýchleného mikrobiálneho vývoja v pôde, poskytuje základ pre rozsiahly výskum hnedého uhlia ako biologického hnojiva vo Victorii v Austrálii. 
Sanácia kontaminovaných pôd.
Leonardit sa môže pridávať priamo do pôdy, aby sa znížil príjem kovov rastlinami v kontaminovanej pôde, najmä v kombináciii s kompostom . 
Prísada vo vrtnom priemysle.
Leonardit sa osvedčil ako prísada pri vrtoch na prieskum a ťažbu uhľovodíkov alebo geotermálnej energie. Riedi a stabilizuje vrtné výplachy, udržuje ich na konštantnej teplote a pri teplotách okolo 150°C zabraňuje vytvrdzovaniu vápenného kalu.
Toňa Revajová

Toňa Revajová (* 5. november 1948, Katovice) je slovenská spisovateľka a redaktorka.
Život.
Maturovala na SVŠ v Žiline, vysokoškolské štúdium na FF Univerzity Palackého v Olomouci nedokončila. Dva roky pracovala ako učiteľka na 1. stupni ZŠ, v rokoch 1971 – l980 ako odborná referentka na rektoráte VŠD Žilina (dnes Žilinská univerzita), od r. 1981 v PKO Žilina ako zodpovedná redaktorka mesačníka Kultúrny život Žiliny. Po roku 1989 bola medzi novinármi, ktorí v Žiline založili týždenník POVEX (Považský expres), po jeho zániku pracovala ako regionálna redaktorka týždenníka Slovenka. Od r. 2001 žije v Bratislave a venuje sa vlastnej tvorbe a redigovaniu beletrie a detskej literatúry pre vydavateľstvá Slovart a Ikar.
Robert Rooba

Robert Rooba (* 2. september 1993, Tallinn, Estónsko) je estónsky hokejový útočník, ktorý nastupuje za JYP Jyväskylä vo fínskej Liige. Rooba taktiež zastáva funkciu kapitána v estónskej hokejovej reprezentácii.
Hráčska kariéra.
Ku športu priviedol Roobu jeho otec Juri, ktorý odohral niekoľko sezón v estónskej najvyššej hokejovej súťaži a v súčasnosti pracuje ako generálny manažér pre estónske národné mužstvo. Robert začínal s hokejom v tallinnskom klube HC Purikad, kde vydržal do roku 2008. Vtedy si jeho talent všimli aj v neďalekom Fínsku, odkiaľ dostal ponuku z klubu Espoo Blues. V mládežníckych štruktúrach klubu pôsobil do roku 2013.
Za Espoo debutoval vo fínskej najvyššej súťaži v sezóne 2011/12, ale v zostave Blues sa natrvalo usadil až v ročníku 2013/14. V klube vytrval až do leta 2016, kedy klub vyhlásil bankrot a zanikol.
Následne sa presunul do tímu JYP, v ktorom vydržal nasledujúcich päť ročníkov. Prelomová bola najmä sezóna 2020-21, kedy v 59 zápasoch nastrieľal rovných 30 gólov a stal sa druhým najlepším strelcom celej súťaže.
Fantastické výkony mu vyniesli zmluvu s klubom Severstaľ Čerepovec, ktorý pôsobí v KHL. Stal sa prvým Estóncom v dejinách súťaže, ktorý strelil gól. Stalo sa tak v deň jeho 28. narodenín v zápase proti SKA Petrohrad. Za Čerepovec napokon odohral 39 stretnutí s bilanciou päť gólov a dve asistencie.
V súvislosti s Ruskou inváziou na Ukrajinu sa rozhodol nepokračovať v kariére v Rusku a zvolil návrat do Fínska. Na dvojročnom kontrakte sa dohodol s JYP, kde už predtým pôsobil.
Reprezentácia.
Rooba reprezentuje Estónsko na majstrovstvách sveta nižších kategórii už od svojich šestnástich rokov. Od sezóny 2021/22 je kapitánom tímu.
Serie A 2016/2017

Serie A 2016/2017 bol 115. ročník najvyššej talianskej futbalovej súťaže. Obhajcom trofeje bol Juventus, nováčikmi súťaže boli Cagliari, Crotone a Pescara. Sezóna začala 20. augusta 2016 a skončila 28. mája 2017. 
Juventus získal 33. titul v klubovej histórii, a zároveň 6. triumf za sebou, čím vytvoril nový rekord súťaže. Do Ligy majstrov UEFA 2017/2018 sa spolu s ním kvalifikovali aj AS Rím a Neapol. Do Európskej ligy UEFA 2017/2018 sa kvalifikovali Atalanta, Lazio a AC Miláno. Do 2. ligy zostúpili Empoli, Palermo a Pescara.
Tabuľka.
zdroj: Serie A
Vodné vtáctvo

Vodné vtáctvo je súhrnný termín pre vtáky, ktoré žijú v blízkosti vody alebo mokradí. Väčšinou sú týmto názvom označované vtáky žijúce v blízkosti sladkých vôd, ale niekedy sa uvádzajú do tejto skupiny aj morské vtáky. Tieto druhy bývajú na život pri vode prispôsobené plávajúcimi blanami medzi prstami na nohách, nepremokavým perím, zobákom prispôsobeným na lovenie rýb a schopnosťou ponoru aj do niekoľkometrovej hĺbky. Niektoré druhy vtákov sa zdržujú pri vode, napríklad kvôli kúpeľu, pitiu, alebo lovu rýb či iných vodných živočíchov, aj keď vodné prostredie nie je ich domovským stanoviskom. Do tejto skupiny môžeme zaradiť niektoré druhy dravcov (napríklad orliak morský) alebo spevacov (napríklad vodnár potočný)
Medzi tzv. vodné vtáky sa radia:
František Klajban

František Klajban (* 23. júl 1888, Hronec – † 8. marec 1971, Jablonec nad Nisou) bol slovenský verejný činiteľ a politik v období medzivojnového Česko-Slovenska.
Povolaním bol robotník. V lisovni v rodnej obci sa zaslúžil o zdokonalenie miestnej prevádzky. Počas I. svetovej vojny vstúpil do čs. légií. Po roku 1918 sa politicky angažoval v Česko-slovenskej strane národno-socialistickej. Po parlamentných voľbách v roku 1935 získal poslanecké kreslo v Národnom zhromaždení. Mandát nadobudol až dodatočne, 26. apríla 1938, kedy nastúpil na uprázdnený mandát po zosnulom Vladimírovi Polívkovi. Poslancom zostal do konca zániku činnosti Národného zhromaždenia na prelome rokov 1938/1939. V závere roku 1938 ešte prestúpil do poslaneckého klubu HSĽS. V období Slovenského štátu bol účastníkom ilegálneho protifašistického hnutia.
Na nože

Na nože je slovenská televízna gastronomická relácia typu reality show, ktorá sa vysiela od 8. februára 2023 na TV Markíza. Relácia vychádza z britského programu "Ramsay's Kitchen Nightmares". Z rovnakého licenčného formátu vychádza i bývalá relácia TV JOJ "Áno, šéfe!".
Televízia Markíza potvrdila prípravu štvrtej série.
Klamstvo (seriál)

Klamstvo je slovenský dramatický seriál TV Markíza. Ide o adaptáciu britského seriálu "Liar" z roku 2017 vysielanej v televízii ITV1. Seriál sa vysiela od februára 2023. Hlavné postavy stvárňujú Tomáš Maštalír a Monika Szabó.
Serie A 2017/2018

Serie A 2017/2018 bol 116. ročník najvyššej talianskej futbalovej súťaže. Obhajcom trofeje bol Juventus, nováčikmi súťaže boli SPAL, Hellas Verona a Benevento. Sezóna sa začala 19. augusta 2017 a skončila 20. mája 2018.
Juventus získal 34. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2018/2019 sa spolu s ním kvalifikovali aj Neapol, AS Rím a Inter Miláno. Do Európskej ligy UEFA 2018/2019 sa kvalifikovali Lazio, AC Miláno a Atalanta. Do 2. ligy zostúpili Crotone, Hellas Verona a Benevento.
Tabuľka.
zdroj: Serie A
Centrum vplyvu

Centrum vplyvu je rozmer, do ktorého ľudia veria, že na rozdiel od vonkajších síl (mimo ich vplyv), majú kontrolu nad výsledkom udalostí v ich živote. Koncept vymyslel, v roku 1954, Julian B. Rotter, psychológ z Brooklynu, a odvtedy sa stal aspektom psychológie osobnosti. „Locus“ osoby (množné číslo „loci“, latinsky „lokalita“ alebo „umiestnenie“) je vysvetlený ako vnútorný (Život je riadený osobou, a nie osudom) alebo vonkajší (Život je riadený vierou a osudom).
Jednotlivci so silným centrom vplyvu si myslia, že príhody v ich živote sú predovšetkým výsledkom ich vlastných činov (Napríklad ľudia s vnútorným centrom vplyvu majú tendenciu obviňovať alebo chváliť, seba a svoje schopnosti, pri výsledkoch z určitých udalostí.) Ľudia so silným vonkajším centrom vplyvu majú tendenciu chváliť alebo obviňovať vonkajšie faktory, ako je obťažnosť skúšky alebo čas stanovený pre konkrétnu úlohu.
Jednou zo štyroch zložiek základných sebahodnotení, ktoré zahŕňajú aj neurotizmus, sebaúčinnosť a sebaúctu, je centrum vplyvu. Judge, Locke a Durham (1997) uskutočnili prvú štúdiu o myšlienke základných sebahodnotení a odvtedy je jasné, že tento pojem môže predpovedať rôzne pracovné výsledky, najmä pracovný výkon a spokojnosť s prácou. Judge a kol. (2002), je štúdium o zložkách základných sebahodnotení, v ktorom navrhli, že zložky centra vplyvu, neurotizmu, sebaúčinnosti a sebaúcty môžu mať spoločné jadro.
História.
Termín „Centrum vplyvu“, ako teoreticky koncept, sa prvý krát nachádza vo výskumnej literatúre Julian B. Rotter, teória sociálneho učenia osobnosti. Pokroky v teórii nastali po roku 1966, kedy Rotter publikoval článok, ktorý zhrnul viac ako desaťročie výskumu. V roku 1976, psychológ Herbert M. Lefcourt napísal jednu z prvých definícii na centrum vplyvu. Podľa Lefcourt centrum vplyvu je vnímaný ako: „...generalizovaný predpoklad, určujúci internú na rozdiel od externej kontroly nad vôlov“ Rotter často diskutoval o problémoch s pochopením tejto teórie z hľadiska vnútorných a vonkajších síl ovplyvňujúcich osobu, ktorej sa experiment týka.
Einstein (slovenský seriál)

Einstein je slovenský krimi seriál TV JOJ. Ide o adaptáciu nemeckého seriálu "Einstein" z roku 2015, ktorý sa vysielal na Sat.1. Seriál sa vysielal od 26. februára 2023 na TV JOJ. Hlavnú postavu stvárňuje Juraj Loj.
Synopsa.
Filip, utajený prapravnuk slávneho Alberta Einsteina, je sám uznávaným géniom a najmladším profesorom teoretickej fyziky na univerzite. Brilantnému vedcovi však kvôli smrteľnej dedičnej chorobe zostáva už len niekoľko rokov života, ktoré chce využiť naplno. Na to, aby mohol čo najviac pracovať, však užíva rôzne nelegálne stimulanty. A aby neskončil vo väzení za porušenie zákona o omamných látkach, môže si so svojou genialitou trest odpracovať ako nezávislý poradca policajnej detektívky Lenky, ktorej pomáha pri vyšetrovaní prípadov vrážd.
Moka

Moka (hovorovo "koťogó" – z ) je prístroj (kávovar alebo kanvička) na varenie kávy s použitím vysokého tlaku vodnej pary a názov kávy pripravovanej v tomto prístroji.
Firma Bialetti, tradičný výrobca týchto kanvičiek, ich označuje ako kávovar, nie ako prístroj na prípravu espresa. Samotný proces varenia sa odlišuje ako od prípravy zalievanej kávy, tak od prípravy espresa pripravovaného v špeciálnych strojoch využívajúcich vysoký tlak až niekoľkých barov, a pretože ju teda nešlo zaradiť do žiadnej z vtedy známych postupov prípravy kávy, vžil sa pre ňu nový termín „moka“.
Vynájdená bola talianskym vynálezcom Luigim de Ponti pre inžiniera a odborníka na spracovanie hliníka Alfonsa Bialettiho v roku 1933. V súčasnej dobe už existuje množstvo výrobcov zaoberajúcich sa výrobou týchto obzvlášť v Taliansku obľúbených konvičiek. Spoločnosť Bialetti má na trhu svoj hlavný model známy pod názvom Moka Express. Prvý model bol vyrobený z hliníka a umelohmotnej rukoväte. Kanvičky sa vyrábajú v rôznych veľkostiach, od jednej až po osemnásť šálok, a v rôznych prevedeniach od klasických hliníkových cez moderné nerezové až po elektrifikované prístroje, ktoré ľahko pripomínajú moderné kávovary.
Príprava kávy.
Varí sa na miernom ohni. Po niekoľkých minútach sa v spodnej nádobe začne vytvárať para, ktorá vytlačí vriacu vodu cez lievik s kávou do hornej časti. Ventil umiestnený na bočnej strane spodnej nádobky naplnenej vodou je bezpečnostný a mal by zabrániť pretlaku pri upchatí priechodu pary nahor (napr. pri upchatom filtri príliš jemnou kávou). Nemalo by sa čakať, kým vytečie všetka voda zo spodnej nádobky nahor, kanvica by sa mala odstaviť tesne pred dokončením extrakcie.
Do hornej nádobky je možné nasypať bylinky a kôru a zvyšky z vylisovaného ovocia na dochutenie chuti kávy.
Nevýhody.
Pre extrakciu kávy zo stredne rozomletých zŕn je najvhodnejšia teplota 93 °C. Pri príprave kávy v Moka kanvičke ale voda musí dôjsť k varu, aby vznikla para, ktorá vodu pretlačí. Extrakcia teda zákonite prebieha pri teplotách blížiacich sa k 100 °C, a káva preto vždy chutí trochu spálene.
Zaujímavosťou však je, že pri výstupe do vyšších nadmorských výšok s klesajúcim tlakom vzduchu klesá aj teplota varu vody, približne o 3 ° na 1 000 m. Vo výške okolo 2 000 metrov teda kanvička pracuje už okolo 94 °C a káva chutí ešte lepšie.
Hliníkový riad nie je priamo použiteľný na väčšine indukčných varičov, je potrebná redukčná podložka z feromagnetickej ocele. Vyrábajú sa tiež nerezové moka konvičky, priamo určené pre indukčné variče.
Serie A 2019/2020

Serie A 2019/2020 bol 118. ročník najvyššej talianskej futbalovej súťaže. Obhajcom trofeje bol Juventus, nováčikmi súťaže boli Brescia, Lecce a Hellas Verona. Sezóna sa začala 24. augusta 2019 a skončila 2. augusta 2020. 
Sezóna začala 24. augusta 2019 a podľa pôvodného harmonogramu mala skončiť 24. mája 2020. Do súťaže negatívne zasiahla pandémia ochorenia COVID-19. Po 26. kole bola Serie A 9. marca 2020 prerušená do 3. apríla 2020. Vynútená prestávka nakoniec trvala viac ako tri mesiace. Súťaž bola obnovená bez účasti divákov 20. júna 2020 a dohrávala sa v časovej tiesni do 2. augusta 2020, pričom každý tím odohral v danom období 12 ligových zápasov v priebehu 44 dní.
Juventus získal 36. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2020/2021 sa spolu s ním kvalifikovali aj Inter Miláno, Atalanta a Lazio. Do Európskej ligy UEFA 2020/2021 sa kvalifikovali Neapol, AS Rím a AC Miláno. Do 2. ligy zostúpili Lecce, Brescia a SPAL.
Tabuľka.
zdroj: Serie A
Výsledky.
zdroj: Serie A
Kolónia (ekológia)

Kolónia je v biológii zoskupenie jednotlivých organizmov toho istého druhu, ktoré sú vzájomne závislé. 
Koloniálne žijúce organizmy sa delia na: a) sociálne organizmy, ktoré tvoria kolónie ako vzájomne závislé jedince toho istého druhu - napr. mravce, včela medonosná, koraly a pod. b) skupiny živočíchov, inak solitérnych, ktoré sa často spájajú do skupín, napr. koraly. Po rozpade kolónie je však každý jedinec schopný, aspoň po určitú dobu, samostatnej existencie.
Označujú sa tak napríklad zhluky baktérií alebo iných buniek, hlodavcov atď. Niektoré druhy žijú iba v kolóniách (mravce a včely medonosné)
John James Audubon

John James Audubon (* 26. apríl 1785, Les Cayes, Haiti – † 27. január 1851, Manhattan, New York, New York, USA) bol francúzsko-americký ornitológ, prírodovedec a maliar.
Narodil sa na Haiti a v roku 1803 imigroval do USA, kde zostal až do svojej smrti. Za svoj život objavil a popísal celkom 25 nových druhov a 12 poddruhov. Bol členom Linného spoločnosti a Kráľovskej spoločnosti v Edinburghu a Londýne. Jeho dielo "Birds of America" z rokov 1840–1844 býva dodnes považované za jednu z najvýznamnejších ornitologických prác a obsahuje 497 obrazov a cez 700 popisov severoamerických vtáčích druhov. Audubona trikrát citoval napríklad aj Charles Darwin vo svojej knihe "O pôvode druhov".
Biele skaly (vrch vo Volovských vrchoch)

Biele skaly () je názov vrchu v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Úhorná, približne severovýchodne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, na hranici okresov Rožňava a Gelnica a zasahuje na katastrálne územie obcí Pača a Úhorná. Najbližším sídlom je na juhovýchodnom úpätí situovaná Úhorná, východne sa nachádza Smolník, severne Švedlár a Henclová a juhozápadne Čučma, Rožňava a Pača.
Opis.
Biele skaly ležia v hrebeni, vedúcom od dominanty Zlatý stôl () južným smerom do Úhornianskeho sedla. Východne sa nachádza Hekerová (), Kotlinec (), Tupý vrch (), Skorušina () a Osadník (), južne Orlia studňa (), Pipitka (), Panský vrch () a Capkov vrch (), západne Ostrý vrch (), Sporný () a Skalisko () a severne Ramzová (), Okrúhly chrbát (), Jamina () a Zlatý stôl (). Voda zo severných svahov odteká Bielym potokom a z východných prítokmi riečky Smolník do rieky Hnilec, zo západnej časti odteká Krásnohorským potokom do rieky Slaná. Na vrchol nevedie značený turistický chodník, východným úbočím však prechádza Cesta hrdinov SNP. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý, miestami riedky lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s riedkou vegetáciou a odlesnených častí je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Revúcku vrchovinu, Veporské a Stolické vrchy, Nízke a Vysoké Tatry, Slovenský kras a mnohé vrchy severného Maďarska.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, no traverzom prechádza:
Andreas Kaplan

Andreas Kaplan (* 5. október 1977, Mníchov, Nemecko) je profesorom v odbore digitálnej transformácie, pričom sa zaoberá najmä umelou inteligenciou a virtuálnymi svetmi. Je aj odborníkom na vysokoškolské vzdelávanie. Pôsobí ako rektor na Kühne Logistics University. Predtým bol Kaplan rektorom na ESCP Business School, ktorá je súčasťou Sorbonskej aliancie.
Výskum.
Kaplan sa vo svojom výskume zameriava na digitálnu transformáciu spoločnosti, najmä v dôsledku pokroku v oblasti umelej inteligencie a komunikácie na sociálnych médiách. Rebríček Stanfordskej university radí Kaplana medzi najcitovanejších a najvýznamnejších vedcov na svete. Služba Google Scholar uvádza u Kaplana viac ako 43 000 citácii.
Kariéra.
Kaplan začal svoju kariéru na Parížskom inštitúte politických vied (Sciences Po) a odbornej škole ESSEC. Potom nastúpil na ESCP Business School, kde sa neskôr stal rektorom. V súčasnosti pôsobí ako rektor na Kühne Logistics University. Kaplan je zakladajúcim členom Európskeho centra pre digitálnu konkurencieschopnosť a je členom výkonného poradného výboru pre vzdelávanie Kozminskeho univerzity. 
Vzdelanie.
Kaplan sa habilitoval na Parížskej univerzite a získal doktorát na Kolínskej univerzite a HEC Paris. Získal titul MPA na École Nationale d'Administration, MBA na ThePower Business School, MSc na ESCP a BSc na Mnichovskej univerzite.
Československá národná demokracia

Československá národná demokracia bola pravicová politická strana pôsobiaca v období medzivojnového Česko-Slovenska. 
Strana svoj program budovala na princípe jednotnej národnej Česko-slovenskej republiky a na ochrane jej záujmov, demokracie a pokroku. Zasadzovala sa za zachovanie súkromného vlastníctva. Bola proti stavovskému princípu a triednosti, odmietala revolúciu a socializmus. Zároveň však podporovala zoštátnenie banského a hutníckeho priemyslu, lesného a vodného hospodárstva. V programe mala aj nacionalizáciu bývalých šľachtických majetkov (latifundií), ako aj reštitúciu majetkových a občianskych krívd spôsobených v období Rakúsko-Uhorska. V oblasti zahraničnej politike sa pridržiavala línie slovanskej vzájomnosti a vyhraňovala sa voči germánskej rozpínavosti. Presadzovala republikánsku formu vlády a odluku cirkvi od štátu.
Zakladateľom a najvýznamnejším predstaviteľom strany bol prvý predseda vlády ČSR Karel Kramář. Strana však výraznejšieho volebného výsledku nikdy nedosiahla a jej vplyv a voličská podpora slabla. Strana sa postupne čoraz viac stavala kriticky voči tzv. politike hradu a prikláňala s a k vypätému nacionalizmu a pravicovému extrémizmu. V roku 1934 sa strana spojila s menšími nacionalistickými subjektmi, Národnou ligou a Národným frontom, čím sa vytvorila formácia Národné zjednotenie. Avšak ani táto strana výraznejšie volebné výsledky nezaznamenala. V závere roku 1938 sa strana zlúčila s českou Stranou národnej jednoty a na Slovensku s HSĽS. 
Medzi rokmi 1921 - 1934 bola Česko-slovenská národná demokracia súčasťou vládnych koalícií. K významným predstaviteľom strany patril aj Alojz Rašín, Ladislav Novák, Karel Engliš alebo Kamil Krofta. 
Strana na území Slovenska.
Na území Slovenska strana začala pôsobiť od 13. decembra 1922, kedy sa v Bratislave konala ustanovujúca schôdza strany. K jej prívržencom sa hlásila výrazná skupina bankárov, advokátov, podnikateľov a inteligencie, často významní predstavitelia SNS, ktorí sa nestotožnili s jej autonomistickým programom. K najvýznamnejším slovenským predstaviteľom patrili Milan Ivanka, Vladimír Fajnor a Gejza Rehák. Podpora strany na Slovensku bola ešte slabšia ako v českých krajinách. Výraznejšie výsledky zaznamenávala len vo väčších mestách a na severovýchode Slovenska, kde spolupracovala s malými rusínskymi politickými subjektmi. 
Volebné výsledky do Národného zhromaždenia na Slovensku.
¹V roku 1929 kandidovala na Slovensku spolu so Slovenskou národnou stranou (1 mandát preto pripadol jej predsedovi Martinovi Rázusovi).
²V roku 1935 kandidovala v rámci formácie Národné zjednotenie. 
Pozri aj.
Kandidátna listina Česko-slovenskej národnej demokracie pre parlamentné voľby v roku 1929
Miriam Shorová

Miriam Shor (* 25. júl 1971, Minneapolis, Minnesota, USA), je americká herečka, známa z televízneho seriálu "Znovu 20" (2015 - 2021).
Detstvo a mladosť.
Shorová sa narodila v meste Minneapolis, v štáte Minnesota. Hovorí plynule po taliansky. Jej rodičia sa rozviedli, keď mala sedem rokov, a ona sa presťahovala do Turínu v Taliansku, aby mohla žiť so svojou matkou a často cestovala aj do Detroitu, kde žil jej otec. Neskôr navštevovala University of Michigan, kde získala titul B.F.A.
Kariéra.
V roku 2000 získala rolu v sitkome "Then Came You", ktorý mal len jednu sériu. V rokoch 2001 a 2002 hrala v krátkom komediálnom seriáli "Inside Schwartz", po boku Breckina Meyera a Maggie Lawson. Ďalej hosťoval v epizódach televíznych seriálov ako napríklad "Západné krídlo" či "Volajú ma Earl".
V roku 2011 hrala rolu „Anny“ v adaptácii minisérie HBO "Mildred Pierce". V rokoch 2012 až 2015 hosťovala v televíznom seriály, "Dobrá manželka". V roku 2012 tiež hrala spoločne s herečkami ako Leslie Bibb, Kristin Chenoweth, Annie Potts, Jennifer Aspen a Marisol Nichols v televíznom seriály "G.C.B", ktorý mal desať epizód. 
V roku 2015 bola obsadená po boku Hilary Duff, Sutton Foster, Debi Mazar a Nica Tortorellu v televíznom seriály "Znovu 20". V roku 2018 získala za svoj herecký výkon nomináciu na televíznu cenu Critics' Choice za najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe v komediálnom seriáli. V televíznom seriály sa objavila v 74 epizódach a pôsobila v ňom až do záverečnej epizódy, v roku 2021. 
Po boku herečky Amy Ryan, si zahrala v dramatickom filme "Lost Girls", ktorý mal premiéru na filmovom festivale Sundance v januári 2020.
Súkromný život.
Shorová je vydatá a má dve dcéry.
Serie A 2020/2021

Serie A 2020/2021 bol 119. ročník najvyššej talianskej futbalovej súťaže. Obhajcom trofeje bol Juventus, nováčikmi súťaže boli Benevento, Crotone a Spezia. Sezóna sa začala 19. septembra 2020 a skončila 23. mája 2021. 
Inter Miláno získal 19. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2021/2022 sa spolu s ním kvalifikovali aj AC Miláno, Atalanta a Juventus. Do Európskej ligy UEFA 2021/2022 sa kvalifikovali Neapol a Lazio. Do 4. predkola Európskej konferenčnej ligy UEFA 2021/2022 zamieril AS Rím zo 7. miesta tabuľky. Do 2. ligy zostúpili Benevento, Crotone a Parma.
Tabuľka.
zdroj: Serie A
Výsledky.
zdroj: Serie A
Serie A 2021/2022

Serie A 2021/2022 bol 120. ročník najvyššej talianskej futbalovej súťaže. Obhajcom trofeje bol Inter Miláno, nováčikmi súťaže boli Empoli, Salernitana a Venezia. Sezóna sa začala 21. augusta 2021 a skončila 22. mája 2022. 
AC Miláno získal 19. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2022/2023 sa spolu s ním kvalifikovali aj Inter Miláno, Neapol a Juventus. Do Európskej ligy UEFA 2022/2023 sa kvalifikovali Lazio a AS Rím. Do 4. predkola Európskej konferenčnej ligy UEFA 2022/2023 zamierila Fiorentina zo 7. miesta tabuľky. Do 2. ligy zostúpili Cagliari, Genoa a Venezia.
Tabuľka.
zdroj: Serie A
Výsledky.
zdroj: Serie A
Pekka Pyykkö

Veli Pekka Pyykkö (12. október 1941) je fínsky akademik a profesor chémie na Helsinskej univezite. V rokoch 2009 až 2012 bol predsedom Mezinárodnej akadémie kvantovo molekulárnych vied. Je známý vďaka svojmu rozšíreniu periodickej tabuľky prvkov nazývanému Pyykkö model.
Okrem rozšírenej periodickej tabuľky publikoval Pyykkö napríklad o relativistických efektoch prítomných v ťažkých prvkoch, ktoré sa prejavujú v nukleárnej magnetickej rezonancii.
Rozšírená periodická tabuľka.
Keďže je aktuálne (v roku 2023) známych 118 prvkov, Pekka Pyykkö predpovedá, že orbitály sa budú zapĺňať v tomto poradí:
Takisto navrhol, že ôsma perióda sa rozdelí na tri časti:
Kompaktná verzia:
Pekka Pyykkö správne predpovedal existenciu chemickej väzby medzi zlatom a vzácnym plynom xenónom, ktorý je zvyčajne inertný. Je známe, že táto väzba existuje v tetraxenónzlatnatý katióne (2+). Takisto správne predpovedal existenciu trojitej väzby medzi zlatom a uhlíkom.
Ófelión (sochár)

Ófelión () bol starogrécky sochár.
Sochár Ófelión, syn Aristonida, pochádzal pravdepodobne z Rodosu. Známy je len vďaka signatúre, vyrytej na zadnej strane podpery (znázorňujúcej kyrys) portrétnej sochy, nájdenej v Monte Porzio, neďaleko Tusculumu, nachádzajúcej sa v parížskom Louvri (pod ev. č. 1251, do Louvru sa dostala zo zbierky Borghese).
Socha, zhotovená z parského mramoru, predstavuje nahého mladého rímskeho vojaka v stoji (hlava, zrejme cisára Octavia). Na ľavej ruke má prehodený chlamys (sochár sa tu inšpiroval sochami zo 4. stor. pred Kr.) a pravou nohou sa opiera o kyrys (vojenský ochranný kryt trupu). Jej subtílna modelácia a expanzívna póza tela má stále nádych dynamických helenistických sôch podobného typu (neskorej rodoskej sochárskej školy, sôch achillovského typu). Na soche je nové (okrem niekoľkých vložených kúskov) pravé predlaktie a prsty ľavej ruky.
Taliansky archeológ Filippo Visconti uvádza, že hlava sochy bola zrejme v staroveku poškodená a neskôr obnovená (verilo sa, že v jej črtách je istá podobnosť s rímskym vojvodcom Sextom Pompeiom). Aj keď väčšina znalcov nepovažuje hlavu za pôvodné dielo, napriek tomu sochu datujú približne do polovice 1. stor. pred Kr.
Predpokladalo sa, že jeho otca by mohli stotožniť s umelcom rovnakého mena z Rodosu, ale túto hypotézu nepotvrdzuje žiadny hodnoverný prvok.
Švajčiarska superliga 2010/2011

Švajčiarska superliga 2010/2011 bol 114. ročník najvyššej švajčiarskej futbalovej súťaže. Titul obhajoval Basel, nováčikom súťaže bol Thun. Sezóna sa začala 17. júla 2010 a skončila 25. mája 2011.
Basel získal 14. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2011/2012 sa spolu s ním kvalifikoval aj Zürich. Do Európskej ligy UEFA 2011/2012 sa kvalifikovali Sion, Young Boys a Thun. Do 2. ligy zostúpili Bellinzona a St. Gallen.
Tabuľka.
zdroj: weltfussball.at
Kralendijk

Kralendijk je hlavné mesto a najväčší prístav ostrova Bonaire, súčasti Holandského kráľovstva. V meste sa hovorí jazykom papiamento, ale je tu často používaná aj holandčina a angličtina. V holandčine znamená názov Kralendijk „korálový útes“. 
Pevnosť Fort Oranje bola postavená v roku 1639 na obranu hlavného prístavu Bonaire. Pevnosť bola koncom 17. storočia značne upravovaná. Anglická osada "Playa" bola založená vedľa pevnosti v roku 1810. Mesto bolo pomenované "Kralendijk" holandskými koloniálnymi vládcami v roku 1830.
Neďaleko od pobrežia sa nachádza neobývaný ostrov Klein Bonaire, obľúbená lokalita pre potápačov. Na tento malý ostrov sa možno dostať loďou.
Hekerová

Hekerová () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Úhorná, približne severovýchodne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, v okrese Gelnica a na katastrálnom území obce Smolník. Najbližším sídlom je južne situovaná Úhorná, východne sa nachádza Smolník, severne Švedlár a Henclová a juhozápadne Čučma a Pača.
Opis.
Hekerová leží v hrebeni, vedúcom od dominanty Zlatý stôl () južným smerom do Úhornianskeho sedla. Východne sa nachádza Malá Hekerová (), Malý Suchý vrch (), Mlynovec () a Kotlinec (), južne Skorušina (), Osadník (), Orlia studňa (), Pipitka () a Panský vrch (), západne Biele skaly (), Skalisko (), Okrúhly chrbát () a Žobrácka poľana () a severne Jamina (), Zlatý stôl () a Kobyliar (). Masív je súčasťou povodia rieky Hnilec, kde vodu zo severných svahov odvádza Bystrý potok a Stará voda, východné a južné odvodňuje riečka Smolník. Vrcholom vedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast s veľkými holinami, ktoré umožňujú obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Veporské a Stolické vrchy, Nízke a Vysoké Tatry, Čiernu horu, Slovenský kras a mnohé vrchy severného Maďarska.
Švajčiarska superliga 2011/2012

Švajčiarska superliga 2011/2012 bol 115. ročník najvyššej švajčiarskej futbalovej súťaže. Titul obhajoval Basel, nováčikmi súťaže bol Lausanne-Sport a Servette. Sezóna začala 16. júla 2011 a skončila 23. mája 2012.
30. decembra 2011 Švajčiarsky futbalový zväz (SFV) potrestal klub Sion odrátaním 36 bodov v tabuľke kvôli neoprávneným štartom hráčov. 
18. januára 2012 bol klub Neuchâtel Xamax vylúčený zo Švajčiarskej superligy. Toto vylúčenie bolo dôsledkom odňatia licencie klubu disciplinárnou komisiou SFV za porušenie pravidiel ligy. Po odobratí licencie tímu Neuchâtel Xamax, hralo v druhej polovici sezóny v lige deväť klubov, takže tímy odohrali v súťaži 34 namiesto 36 zápasov a žiaden tím priamo nezostúpil.
Basel získal 15. titul v klubovej histórii. Oproti minulej sezóne kleslo Švajčiarsko v rebríčku členských krajín UEFA z 13. na 16. miesto, a preto stratilo miestenku pre vicemajstra v Lige majstrov UEFA 2012/2013. Do Európskej ligy UEFA 2012/2013 sa kvalifikovali Luzern, Young Boys a Servette.
Tabuľka.
zdroj: weltfussball.at
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Švajčiarska superliga 2012/2013

Švajčiarska superliga 2012/2013 bol 116. ročník najvyššej švajčiarskej futbalovej súťaže. Titul obhajoval Basel, nováčikom súťaže bol St. Gallen. Sezóna sa začala 14. júla 2012 a skončila 2. júna 2013.
Basel získal 16. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2013/2014 sa spolu s ním kvalifikoval aj Grasshoppers Zürich. Do Európskej ligy UEFA 2013/2014 sa kvalifikovali St. Gallen, Zürich a Thun. Do 2. ligy zostúpil Servette.
Tabuľka.
zdroj: weltfussball.at
Priveľa žien

Priveľa žien () je román amerického spisovateľa Rexa Stouta, z roku 1947.
Román po prvý krát vyšiel v slovenčine roku 1972, vo knihe ("spolu s románmi V najlepších rodinách a Smrť letného hosťa"). Vydalo ho vydavateľstvo Slovenský spisovateľ, v edícii Zelená knižnica.
Dej.
Keď veľká strojárska korporácia vykoná prieskum vysokej fluktuácie zamestnancov, vráti sa správa, v ktorej sa tvrdí, že Waldo Moore, zamestnanec, ktorý bol nedávno zabitý pri nehode, o ktorej sa predpokladalo, že ide o náhodu, bol zavraždený. Prezident spoločnosti Jasper Pine osloví Nera Wolfa a najme ho, aby zistil, či je toto tvrdenie pravdivé. Archie Goodwin je vyslaný v utajení ako externý konzultant a poverený vyšetrovaním skladového oddelenia, kde Moore pracoval, a je ohromený, keď objaví 500 krásnych žien zamestnaných ako sekretárky a asistentky.
Externé odkazy.
Rex Stout: Nero Wolfe: III. zväzok (Priveľa žien / V najlepších rodinách / Smrť letného hosťa)- Databazeknih.cz
V najlepších rodinách

V najlepších rodinách () je román amerického spisovateľa Rexa Stouta, z roku 1950.
Román po prvý krát vyšiel v slovenčine roku 1972, vo knihe ("spolu s románmi Priveľa žien a Smrť letného hosťa"). Vydalo ho vydavateľstvo Slovenský spisovateľ, v edícii Zelená knižnica.
Dej.
Nero Wolfe je oslovený dedičkou Sarah Rackham a jej bratrancom Calvinom Leedsom, chovateľom dobermanov, aby vyšetrili Sarahinho manžela Barryho, ktorý si udržiava nezvyčajne okázalý životný štýl napriek tomu, že nemá žiadny príjem ani podporu od Sarah. Potom, čo Wolfe neochotne prijme prácu, na druhý deň je do hnedého kameňa doručená bomba so slzným plynom maskovaná ako balíček klobásy. Wolfe je varovaný Arnoldom Zeckom, temným zločineckým strojcom, ktorý sa s ním už dvakrát stretol. Hoci je jasné, že Barry Rackham je jedným zo Zeckových agentov, Wolfe nariadi Archiemu, aby to ďalej vyšetroval.
Externé odkazy.
Rex Stout: Nero Wolfe: III. zväzok (Priveľa žien / V najlepších rodinách / Smrť letného hosťa)- Databazeknih.cz
Smrť letného hosťa

Smrť letného hosťa () je román amerického spisovateľa Rexa Stouta, z roku 1969.
Román po prvý krát vyšiel v slovenčine roku 1972, vo knihe ("spolu s románmi Priveľa žien a V najlepších rodinách"). Vydalo ho vydavateľstvo Slovenský spisovateľ, v edícii Zelená knižnica.
Dej.
Počas dovolenky na ranči v Montane sa Archie Goodwin zapletie do vyšetrovania vraždy. Harvey Greve, manažér ranča, bol obvinený z vraždy Philipa Brodella, bohatého „frajera“ na dovolenke na susednom ranči. Predchádzajúci rok Brodell zviedol a oplodnil Greveovu dcéru a Greve prisahal pomstu; avšak Archie aj Lily sú voči jeho vine skeptickí. Brodell bol dvakrát zastrelený, raz do chrbta, neodborným strelcom; okrem toho, že Greve výborne strieľal, Archie je presvedčený, že je príliš čestný na to, aby strieľal neozbrojenému protivníkovi do chrbta. Avšak miestny šerif, Morley Haight, len lenivo vyšetroval vraždu predtým, ako sa rozhodol o Greveovej vine z veľkej časti kvôli trpkej nevraživosti medzi nimi dvoma.
Externé odkazy.
Rex Stout: Nero Wolfe: III. zväzok (Priveľa žien / V najlepších rodinách / Smrť letného hosťa)- Databazeknih.cz
Birdman

Birdman je americký film z roku 2014. Režisérom filmu, je Alejandro González Iñárritu. V hlavnej úlohe sa objavil herec Michael Keaton. 
Film bol ocenení cenou Zlatý glóbus, za najlepší scenár a Michael Keaton získal rovnaké ocenenie no v kategórii najlepší mužský herecký výkon (komédia/muzikál). Film získal tiež deväť nominácii na Academy Awards, z čoho získal cenu v kategóriách; Najlepší film, Najlepší režisér, Najlepší scenár a Najlepšia kamera.
Ortonormalita

Ortonormalita je matematická vlastnosť vektorov, ktorá hovorí, že dva vektory sú ortogonálne (na seba navzájom kolmé) a normalizované (veľkosť každého prvku je jednotková, teda sú to jednotkové vektory). Táto požiadavka sa často aplikuje na báze vektorového priestoru.
Túto vlastnosť možno vyjadriť pomocou Kroneckerovej delty formula_1, pre ktorú platí, že formula_2 ak formula_3 a formula_4 ak formula_5:
Operácia definovaná zátvorkami formula_7 závisí od zvoleného vektorového priestoru. Napríklad pre vektory formula_8 v unitárnom priestore formula_9 je takouto operáciou skalárny súčin. V kvantovej mechanike, kde bázu priestoru tvoria funkcie, sa ortonormalita definuje pomocou určitého integrálu.
Orthozoa

Orthozoa môže byť v biológii:
Tostones

Tostones (zo španielskeho slovesa "tostar", čo znamená „toastovať“) sú dvakrát pražené plátky plantainu, ktoré sa bežne vyskytujú v kuchyni Latinskej Ameriky a Karibiku. Najčastejšie známe ako "tostones" (v Portoriku, Jamajke, Nikarague, Kube, Floride, Hondurase a Venezuele) sú tiež známe ako "tachinos" alebo "chatinos" (Kuba), "platano frito" alebo "frito verde" (Dominikánska republika), "bannann peze" (Haiti), "patacones" (v Paname, Venezuele, Kolumbii, Kostarike, Peru a Ekvádore) a niekedy aj "patacón pisao" v Kolumbii.
Pica pollo

Pica pollo [čítaj: pika pojo] je dominikánske jedlo. Ide o kuracie mäso, preferované sú krídla alebo stehná, vyprážané vo veľmi horúcom oleji. Mäso je predvarené vo vývare ochutenom červenou cibuľou, strúčikmi cesnaku, citrónovou šťavou, petržlenovou vňaťou a oregánom, potom sa obalí v zmesi múky a korenia, ako je paprika a rasca. 
Kúsky pica pollo sa jedia samotné, s kečupom alebo tostones. Je to typické pouličné jedlo v Dominikánskej republike.
Pôvod názvu.
Názov mohol vzniknúť dvomi spôsobmi:
Plantain

Plantain (tiež plantajn či plantýn) alebo "zeleninový banán" je plod banánovníku odrody "Musa × paradisiaca". Je väčší ako iné druhy banánov (až 30 cm) a má sýto zelenú farbu. Pre vysoký obsah škrobu sa jeho dužina najlepšie hodí na tepelnú úpravu. V juhovýchodnej Ázii, rovníkovej Afrike a Karibiku patrí k základným potravinám s vysokou výživnou hodnotou (jeden plantain má okolo 220 kilokalórií). Pripravujú sa z neho polievka, kaša, nazývaná "fufu", zmes kari alebo tostones, čo sú vyprážané tenké plátky plantainu na palmovom oleji. Tiež sa môže usušiť a rozomlieť na múku. Výhodou plantainu je, že plodí po celý rok. Veľké plantainové listy sú v trópoch používané ako taniere.
Pouličné jedlo

Pouličné jedlo () je druh jedla alebo nápoja predávaného na ulici alebo na iných verejných miestach (trh, bazár), často z improvizovaného stánku, kde sa jedlo pripravuje. Väčšina pouličných jedál spadá do kategórie rýchleho občerstvenia alebo finger food a je zvyčajne lacnejšia ako jedlá kúpené v zariadeniach hromadného stravovania (reštaurácie, bary). Okrem nízkej ceny môže výber pouličného jedla vyplývať z jeho špecifickej chuti, nostalgie, ale aj zvedavosti a snahy spoznať chuť miestnych špecialít.
Hajdúchov vrch

Hajdúchov vrch () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Lúčka, približne východne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pipitka. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a zasahuje na katastrálne územie obcí Lúčka a Bôrka. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Kováčová, Lúčka a Bôrka, východne leží Hačava, severne Štós a Smolník, západne Drnava.
Opis.
Hajdúchov vrch leží v masíve Osadníka (), v hrebeni, vedúcom od Úhornianskeho sedla východným smerom cez Pipitku a pokračujúcim juhovýchodne k Matesovej skale (). Severne sa v tesnom susedstve nachádza Osadník, no tiež Skorušina () a Tupý vrch (), východne Jelení vrch (), Grečov () a Matesova skala (), južne Vysoký vrch () a Žľab () a západne Okrúhle (), Tekvičník (), Orlia studňa () a Pipitka (). Východné svahy odvodňuje Chotárny potok do rieky Bodva, voda z južnej odteká Čremošnou a zo západnej jej prítokom Trník v povodí rieky Slaná. Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no severne vedie traverzom Cesta hrdinov SNP. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý riedky porast nízkej vegetácie, ktorý umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež časť Braniska, Slanské vrchy, Slovenský kras a mnohé vrchy severného Maďarska.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no severne prechádza traverzom Cesta hrdinov SNP. Na neďaleké rázcestie Bodovka je prístup:
Ondrej Krajňák

Ondrej Krajňák môže byť:
Klamstvo (rozlišovacia stránka)

Klamstvo môže byť:
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2004

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2004 boli 28. juniorským hokejovým svetovým šampionátom. Turnaj Top divízie sa hral od 26. decembra 2003 do 5. januára 2004 vo fínskych mestách Helsinki a Hämeenlinna.
Nižšie divízie.
I. divízia.
Skupina A.
Turnaj skupiny A v rámci I. divízie MS 2004 sa hral v Berlíne v Nemecku od 14. do 20. decembra 2003.
Skupina B.
Turnaj skupiny B v rámci I. divízie MS 2004 sa hral v Briançone vo Francúzsku od 13. do 19. decembra 2003.
II. divízia.
Skupina A.
Turnaj skupiny A v rámci II. divízie MS 2004 sa hral v Sosnowci v Poľsku od 28. decembra 2003 do 3. januára 2004.
Skupina B.
Turnaj skupiny B v rámci II. divízie MS 2004 sa hral v Kaunase a Elektrėnai v Litve od 5. do 11. januára 2004.
III. divízia.
Turnaj III. divízie MS 2004 sa hral v Sofii v Bulharsku od 5. do 11. januára 2004.
Malý Suchý vrch

Malý Suchý vrch () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Smolník, približne severovýchodne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, v okrese Gelnica a na katastrálnom území obce Smolník. Najbližším sídlom je južne situovaná Úhorná a juhovýchodne obec Smolník, východne sa nachádza Smolnícka Huta, severne Švedlár, Stará Voda a Henclová a juhozápadne Čučma a Pača.
Opis.
Malý Suchý vrch leží v hrebeni, vedúcom od Hekerovej () východným smerom na Veľký Vtáčí vrch (). Severne sa nachádza Zlatý stôl (), Kobyliar () a Drahov (), východne Veľký Vtáčí vrch (), Vtáčí vrch (), Malá Hekerová () a Tupý vrch (), južne Osadník (), Orlia studňa (), Pipitka () a Panský vrch () a západne Hekerová (), Biele skaly (), Okrúhly chrbát (), Ramzová (), Žobrácka poľana () a Jamina (). Masív je súčasťou povodia rieky Hnilec, kde vodu zo severných častí odvádza Bystrý potok a z južných svahov prítoky riečky Smolník. Na vrchol vedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva len nízka vegetácia rozsiahlej holiny, ktorá umožňuje kruhový rozhľad. Okolité vyššie hrebene obmedzujú výhľad len na susedné vrcholy pohoria, v obmedzenom rozsahu vidieť aj Branisko, Slanské vrchy, Slovenský kras a vrchy severného Maďarska.
Adresná strana

Adresná strana, alebo Strana adresy (maď. Felirati párt) bolo politické zoskupenie poslancov uhorského snemu v roku 1861, ktorí neuznávali ústavnú platnosť Októbrového diplomu, z neho vychádzajúcej tzv. Februárovej ústavy a navrhovali tento nesúhlas vyjadriť formou "adresy" uhorského snemu cisárovi. 
Pojem "adresy".
V uhorskom práve 19. storočia je adresa (alebo žiadosť) písomné podanie nižšieho orgánu vyššiemu. Uhorský snem s panovníkom komunikoval práve formou adries a aj prípadné reakcie na trónne reči (panovníkove programové prejavy) prebiehali práve touto formou. Adresa bola aj nesúhlasným vyjadrením voči panovníkovým riadiacim aktom s odkladným účinkov, avšak bez práva veta.
Historický kontext.
Po vojne so Sardínsko-piemontským kráľovstvom, ktorú Rakúsko v roku 1859 prehralo, bola jasná potreba modernizácie habsburskej ríše. Cisár František Jozef I. odvolal neobľúbeného ministra vnútra Alexandera Bacha, v októbri 1860 vydal októbrový diplom spájajúci absolutistické, federalistické a ústavné prvky a po ňom vo februári 1861 tzv. Februárovú ústavu, ktoré de facto vracali ríšu do ústavného stavu spred revolúcie v roku 1848. Aby si zabezpečil podporu Uhorska pre tieto rozhodnutia, zvolal rokovanie uhorského snemu na apríl 1861. 
Snem všetky cisárove dokumenty jednomyseľne zamietol. Zároveň sa však na sneme rozprúdila diskusia o otázke, či odpoveď panovníkovi zaslať tradičnou formou "adresy" (keďže prívrženci tohto názoru uznávali Františka Jozefa I. ako uhorského kráľa), alebo formou rezolúcie (memoranda) s tým, že sa uhorský snem po tomto rozhodnutí sám rozpustí (prívrženci tohto názoru nárok rakúskeho cisára na uhorskú korunu odmietali). 
Prvý názor zastávali poslanci zoskupení okolo Františka Deáka a práve títo dostali pomenovanie Adresná strana a druhý názor poslanci zoskupení okolo Ladislava Telekiho a tí dostali názov Rezolučná strana (alebo aj Memorandová strana, maď. Határozati párt). 
V predvečer snemovnej diskusie k tejto otázke Ladislav Teleki spáchal samovraždu a rokovanie bolo odložené. Na obnovenom rokovaní František Deák vystúpil s tzv. Adresným prejavom, ktorým podporil zaslanie "Adresy" panovníkovi a bol základom pre jej samotný text. Uhorský snem rozhodol v pomere hlasov 155 - 152 v prospech "Adresy". 
Anton Schmerling však "Adresu" považoval za neprijateľnú a pokúsil sa v júli 1861 vydať panovníkovo rozhodnutie, ktorým by výrazne obmedzil práva Uhorských orgánov. Snem na čele s Deákom jednohlasne prijal novú adresu, ktorou tieto snahy odsúdil. Reakciou Františka Jozefa I. bolo rozpustenie snemu, menovanie Antona Schmerlinga za ríšskeho kancelára. Deák so svojimi prívržencami sa stiahli do ústrania a prestali vykonávať politickú činnosť až do nového zvolania snemu v roku 1865. Rozpustením snemu Adresná strana prestala existovať a pred voľbami 1865 Deák sformoval stranu novú - Deákovu stranu.
Referencie.
ed. Ľubomír Lipták: Politické strany na Slovensku1860 - 1989, vyd.Archa, Bratislava 1992, ISBN 8071150294.