Thor (raketa)

Thor bola prvá americká operačná balistická raketa. Bola vybavená termonukleárnymi hlavicami a v rokoch 1959 až 1963 rozmiestnená v Spojenom kráľovstve. Stala sa základom pre vývoj nosných rakiet. Jej súčasným následníkom je rodina nosných rakiet Delta.
Dôvody pre vývoj.
Z obáv, že Sovietsky zväz vyvinie medzikontinentálne balistické rakety skôr ako Spojené štáty, americké vojenské letectvo v roku 1956 začalo vývoj rakety Thor, 2 400 km balistickej rakety stredného doletu. Program Thor sa rozbehol závratnou rýchlosťou a už o tri roky bola prvá flotila rakiet rozmiestnená v Spojenom kráľovstve. Jedným z cieľov vývoja bolo, na rozdiel od balistickej rakety Jupiter, že raketa Thor musí byť schopná prevozu v nákladných lietadlách amerického letectva, čo umožnilo podstatne urýchliť rozmiestnenie, aj keď na druhej strane odpaľovacie rampy neboli mobilné a museli byť vybudované na mieste. Bolo to len dočasné riešenie. Hneď ako bola vyvinutá prvá generácia amerických medzikontinentálnych balistických rakiet, raketa Thor sa stala nepotrebnou. Posledná bola stiahnutá z výzbroje v roku 1963.
Vývoj rakety stredného doletu.
US Air Force začalo raketu Thor vyvíjať ako taktickú balistickú raketu. Cieľ bol postaviť raketu, ktorá by bola schopná doniesť nukleárnu hlavicu do vzdialenosti 1900 až 3700 km s presnosťou dopadu 3 km. Tento dolet dovoľoval zasiahnuť Moskvu z odpaľovacej rampy v Spojenom kráľovstve.
Začiatočné dizajnové štúdie viedol Cmdr. Robert Truax (US. Navy) a Dr. Adolph K. Thiel (Ramo-Wooldridge Corp, bývalá časť Redstone Arsenal). Títo určili nasledujúce špecifikácie pre raketu stredného doletu:
30. novembra 1955 dostali tri spoločnosti jeden týždeň na vypracovanie ponuky na projekt: Douglas, Lockheed a North American Aviation. Boli požiadané o vytvorenie "riadiaceho tímu, ktorý spojí existujúcu technológiu, skúsenosti, schopnosti a technológie v neuveriteľne krátkom čase". 27. decembra 1955 kontrakt pre leteckú časť a integáciu získala firma Douglas Aircraft Corporation. Divízia Rocketdyne z North American Aviation získala kontrakt na raketový motor, AC Spark Plug na inerciálny navigačný systém, Bell Labs na záložné rádiové riadenie a General Electric na posledný stupeň rakety nesúci jadrovú hlavicu.
Douglas neskoršie zmenil návrh výberom skrutkovaných priečok v nádrži (oproti zvarovaným v pôvodnom návrhu) a kužeľovitých palivových nádrží pre zkodonalenie aerodynamických vlastností. Motor bol priamym následníkom raketového motora MA-3 nosnej rakety Atlas. Úpravy boli spôsobené odstránením jednej spaľovacej komory a zmenami prívodov, aby sa raketový motor zmestil do užšieho tela rakety Thor. Testy motora prebehli v marci roku 1956. Prvý prototyp bol dokončený v júni, nasledovaný prvým použiteľným v septembri. Vývoj motora skomplikovali vážne problémy s turbopumpou.
Odpaľovacia rampa.
Testovacie lety rakety Thor sa uskutočňovali z LC17 na Cape Canaveral Air Force Station. Plán vývoja bol taký nahustený, že rátal aj s využitím odpaľovacej rampy rakety Atlas. Nakoniec však rampa bola pripravená na prvý testovací let práve včas.
Rozmiestnenie.
Rakety Thor boli rozmiestnené v Spojenom kráľovstve v auguste 1958, a to dvadsať letiek pod velením Royal Air Force. Prvá aktívna jednotka bola No. 77 Squadron RAF v RAF Feltwell v roku 1958, ku ktorej sa ostatné jednotky pripojili v roku 1959. Všetky jednotky boli deaktivované v septembri 1963.
Všetkých šesťdesiat rakiet Thor rozmiestnených v Spojenom kráľovstve bolo na pozemných odpaľovacích rampách. Rakety boli skladované v horizontálnej polohe na dopravníku chránenom stiahnuteľným krytom. Pred odpálením rakety posádka stiahla kryt a použitím hydraulického zdvihadla vztýčila raketu do vertikálnej polohy. V tejto polohe do rakety natankovali palivo a odpálili. Celá príprava trvala 15 minút. Hlavný motor horel skoro 2,5 minúty a urýchlil raketu na rýchlosť 4,4 km/s. Desať minút po štarte raketa dosiahla výšku 450 km, blízku apogeu svojej eliptickej dráhy. V tomto bode sa oddelil návratový modul a začal zostupnú dráhu k cieľu. Celý let od štartu po dopad trval okolo 18. minút.
Thor ako nosná raketa.
Raketa Thor bola už od začiatku označovaná ako dobrý základ pre nosné rakety. 
Prvý vesmírny let rakety Thor bol testovací let pre návratový rakety Atlas. Kvôli trom testovacím letom bol na základný stupeň rakety pripojený druhý stupeň "Able" s motormi Aerojet AJ-10-40 z druhého stupňa rakety Vanguard. Prvý takýto let, 116, sa skončil neúspechom kvôli zlyhaniu turbopumpy hlavného motora. 
Raketa Thor 127 bola trojstupňová Thor-Able-Star. Na vylepšený stupeň Able z testu návratového modulu rakety Atlas (Able I) bol pripevnený tretí stupeň s motorom Altair X-248 na pevné palivo. Úlohou bolo vyniesť 38 kg kozmickú sondu Pioneer na lunárnu orbitu, kde by TV kamerou fotografovala povrch. Misia skončila neúspechom 77 sekúnd po štarte kvôli zlyhaniu turbopumpy.
Program Corona.
Raketa Thor slúžila ako základ nosnej rakety Thor-Agena, ktorá vyniesla prvý americký špionážny satelit ako súčasť programu Corona z kozmodrómu Vandenberg AFB.
Delta.
Štvrtá modifikácia rakety Thor pre kozmické ciele sa ukázala ako najdlhšie trvajúca odvodená nosná raketa. Thor-Delta alebo Delta vynáša družice a kozmické sondy dodnes.
Thrust Augmented Thor.
Raketa Thrust Augmented Thor alebo TAT bola vyvinutá aby vyniesla čoraz ťažšie družice typu Corona. K základnému stupňu boli pridané tri nosiče Castor na tuhé palivo—každý s ťahom 236 kN. Rakety boli zapálené pri štarte a po dohorení odhodené.
Long Tank Thor.
Kužeľovité nádrže zmenené na valcovité a spolu so základným stupňom predĺžené (základný stupeň o 4,3 m). Do rakety je možné natankovať o 22 000 kg paliva viac.