burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Klaudia Chlustinová

Klaudia Chlustinová, je speváčka pochádzajúca zo severu Slovenska z Oravy.
Jej skladby sú plné textov o láske. 
Život.
Klaudia sa narodila 28.10.1988 ako najstaršia dcéra Františkovi a Janke Chlustinovcom v meste Trstená. ešte v bývalej Česko- Slovenskej republike. 
Jej súrodenci sú Dajana a František.
Ako dieťa sa zúčastňovala speváckych súťaží. Bystrické zvony, Hviezdiečka, taktiež v televíznych reláciach Kakao-Slávici, Elá Hop a iné. Spievala v školskom zbore. 
Neskôr sa stala modelkou a nafotila niekoľko zaujímavých projektov so zvučnými vtedajšom modelingovom priemysle menami ako Peter Nagy, Denison Bertram, Pavel Beran, Shaun Alexander a iné.
Stala sa účastníčkou súťaže Hotel Paradise kde zasiahla srdcia divákov spolu s Rómeom. 
Po vypadnutí zo súťaže sa začala väčšmi venovať spevu a tvoriť skladby.
Klaudia sa stala mamou dvoch detí dcérky a syna.
Klaudia sa taktiež venuje naďalej fotografií ako uznávaná fotografka. 
Skladby.
Milujem ťa
Baila - Klaudia Chlustinová 
Voľnosť- Klaudia Chlustinová ft. TOON
Viem- Klaudia Chlustinová
Vianoce- Klaudia Chlustinová ft. TOON
Naveky v Nás- Diam ft. Klaudia Chlustinová
Hlina (potok)

Hlina je vodný tok v Tatrách na území okresu Poprad a Liptovský Mikuláš. Je to pravostranný prítok Belej, resp. Tichého potoka ako jej zdrojnice, s dĺžkou približne 4,8 km a je tokom IV. rádu. Preteká územím národnej prírodnej rezervácie Tichá dolina, ktorá je súčasťou Tatranského národného parku.
Priebeh toku.
Potok pramení v strednej časti Tatier, v geomorfologickom podcelku Západné Tatry a v ich časti Liptovské Tatry, na južnom úbočí Poľskej Tomanovej (), v nadmorskej výške približne 
Potok Hlina pramení na hôľnatom svahu, v oblasti hornej hranice pásma kosodreviny. Od prameňa tečie južným smerom cez pásmo kosodreviny Širokým žľabom, zovretým svahmi Smrečín () a Hlinským hrebeňom. Na strednom toku priberá významnejší pravostranný prítok z Hlinského žľabu spod Hlinského sedla a postupne sa stáča na východ, tvoriac obtočník vrchu Hlina (). V tejto časti sa už dolina nazýva rovnako ako vodný tok – Hlina a jej juhozápadnú a južnú časť tvoria svahy Holého vrchu (). Z jeho úbočia priteká do Hliny niekoľko významnejších pravostranných prítokov. Dolina i potok sa tu stáča na severovýchod, no pri vtoku do Tichej doliny mení smer toku na juhovýchod. Tu sa v nadmorskej výške približne potok Hlina vlieva do Tichého potoka, čoby zdrojnice Belej. Je súčasťou povodia rieky Váh. 
Potok pramení na katastrálnom území Štrbského Plesa, časti mesta Vysoké Tatry v okrese Poprad v Prešovskom kraji, no spod Smrečín () až po ústie vedie jeho korytom hranica so Žilinským krajom, okresom Liptovský Mikuláš a katastrom Pribyliny.
Popolavec dlholistý

 
Popolavec dlholistý () je druh trvácej byliny rodu popolavec, z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Rozšírený je v strednej Európe až po Balkánsky polostrov.
Na Slovensku sa vyskytuje iba poddruh popolavec dlholistý moravský ("Tephroseris longifolia subsp. moravica"), ktorý je považovaný za ohrozený taxón a je chránený zákonom.
Popolavec dlholistý moravský

 
Popolavec dlholistý moravský () je poddruh trvácej byliny rodu popolavec, z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Jeho prirodzený areál zahŕňa oblasti v strednej Európe od Karpát po Balkán.
Opis.
Popolavec dlholistý moravský je trváca bylina. Byľ je priama, jednoduchá, iba v zloženom súkvetí rozkonárená, pozdĺžne ryhovaná, vysoká 20 až 90 cm, zelená alebo najmä v hornej čast červenofialová. Celá rastlina je v mladosti riedko pavučinato vlnatá, neskôr lysavejúca.
Prízemné listy (vytvárajú zdanlivú ružicu) a dolné byľové listy sú stopkaté, stopka je krídlatá, spravidla dlhšia ako čepeľ. Čepeľ je kopijovitá alebo elipsovitá, na báze klinovitá, na okraji plytko a riedko zubatá, dlhá 50 až 150 mm, široká 10 až 50 mm. Stredné a horné listy sú s krídlatou stopkou zbiehavé až poloobjímavé, smerom nahor sa zmenšujú do čiarkovitých listeňov.
Súkvetie tvorí 3 až 18 žltých lúčovitých úborov s priemerom 24 až 40 mm. Jazykovité kvety sú žlté, vždy vyvinuté, v počte okolo 20. Semenník (neskôr aj nažky) sú takmer vždy holé, iba výnimočne riedko páperisté. Zákrov je dlhý do 12 mm, zákrovných listeňov je 20 až 21, sú zelené alebo na vrchole fialovočervené.
Plodmi sú svetlohnedé valcovité nažky, dlhé 3 až 4 mm. Lúče chocholca sú nanajvýš dvakrát dlhšie ako nažka.
Rozšírenie.
Popolavec dlholistý moravský je stredoeurópsky taxón s výskytom v Západných Karpatoch, západnej časti Panónie a na Balkáne. Na Slovensku sa vyskytuje vzácne v Bielych Karpatoch, Strážovských vrchoch, Tribeči, Vtáčniku a v minulosti aj v Pohronskom Inovci. Najvyššie zaznamenaný výskyt pochádza z Veľkého Inovca, vo výške okolo 800 m n. m.
Ekológia.
Popolavec dlholistý moravský rastie na hlbších stredne vlhkých pôdach s dostatkom humusu na krovinatých stráňach a v lesných lemoch od pahorkatín po podhorský vegetačný stupeň. Produkuje až do 2 000 nažiek na jednu rastlinu, s klíčivosťou 30 až 60 % v prvom roku. Počet kvitnúcich jedincov však nepriaznivo ovplyvňuje najmä nedostatok zrážok v prechádzajúcej sezóne. Kvitne od mája do júna. U nás je považovaný za ohrozený taxón a je chránený zákonom.
Hlina (rozlišovacia stránka)

Hlina môže byť:
Jihlavský kraj (1948 – 1960)

Jihlavský kraj bol správny celok v Česko-Slovensku, ktorý existoval v rokoch 1948 – 1960. V hrubých rysoch sa prekrýval s územím moderného Kraja Vysočina a rovnako bolo jeho centrom mesto Jihlava. Kraj mal rozlohu 6 621 km².
Historický vývoj.
Jihlavský kraj vznikol na území juhozápadnej Moravy a juhovýchodných Čiech 24. decembra 1948 na základe zákona o krajskom zriadení, podľa ktorého bolo k 31. decembru 1948 zrušené dovtedajšie krajinské zriadenie. Krajský národný výbor bol zriadený k 1. januáru 1949.
Dňa 1. júla 1960 bol na základe zákona o územnom členení štátu kraj zrušený a jeho územie rozdelené medzi Juhomoravský (väčšina územia), Juhočeský (Dačicko a Pelhřimovsko), Východočeský (južná polovica moderného okresu Havlíčkův Brod) a Stredočeský kraj (okrajové oblasti moderných okresov Kutná Hora a Benešov). Od 1. januára 2000 patrí väčšina územia niekdajšieho Jihlavského kraja do Kraja Vysočina, ktorý sa dočasne do 30. mája 2001 tiež nazýval "Jihlavský kraj". Územie v modernom okrese Jindřichův Hradec patrí i naďalej k Juhočeskému kraju, okrajová oblasť na severozápade patrí do kraja Stredočeského a územie v modernom okrese Znojmo patrí do Juhomoravského kraja.
Geografia.
Patril k nemu celý moderný okres Jihlava, takmer celý okres Pelhřimov, väčšina územia okresov Třebíč a Žďár nad Sázavou, južná polovica okresu Havlíčkův Brod, východ a sever okresu Jindřichův Hradec (najmä Dačicko) a okrajové časti okresov Kutná Hora, Benešov a Znojmo. Na východe susedil s Brnianskym krajom, na severe s Pardubickým, na západe s krajom Pražským a Českobudějovickým a na juhu s Rakúskom.
Administratívne členenie.
Jihlavský kraj sa členil na 13 okresov: Dačice, Havlíčkův Brod, Humpolec, Jihlava, Kamenice nad Lipou, Ledeč nad Sázavou, Moravské Budějovice, Pacov, Pelhřimov, Třebíč, Třešť, Velké Meziříčí a Žďár.
Robert Mallet-Stevens

Robert Mallet-Stevens (* 24. marec 1886, Paríž – † 10. február 1945, Paríž) bol francúzsky architekt a dizajnér. Bol známy predovšetkým svojimi modernistickými dielami vo Francúzsku v 20. a 30. rokoch 20. storočia. Od roku 1924 učiteľ na École spéciale d'architecture v Paríži. Mallet-Stevens bol jedným z architektov Art Deco štýlu vo Francúzsku.
Preslávil sa stavbami viacerých víl a domov vrátane Villa Cavrois, Villa Paul Poiret či Villa Noailles. Okrem dezignovania budov sa venoval aj návrhom nábytku a bol aj filmovým scénografom pre okolo dvadsať filmov.
Životopis.
Mallet-Stevens získal formálne vzdelanie na École Speciale d'Architecture v Paríži. Prácu ďalších mladých architektov spoznal na Salons d'Automnes v rokoch 19121914 a po vojne sa ukázal ako módny a dokonca mierne avantgardný dizajnér. Jedna z jeho prvých zákaziek bola pre vila Vicomta de Noailles v Hyères. Dom použil umelec a režisér Man Ray ako kulisu pre svoj film "Les Mystères du Château du Dé" (1929). Nasledujúci rok Mallet-Stevens spolupracoval s maliarom Fernandom Légerom a ďalšími umelcami na filme Marcela L’Herbiera "L'Inhumaine" (1924). Dom navrhnutý pre film a vila de Noailles predstavujú sofistikovanú syntézu Mallet-Stevensovej kubistickej maľby, detailov v štýle Art Deco a iných umeleckých spôsobov tej doby. Mallet-Stevens do svojich projektov zvyčajne vtiahol umelcov, hudobníkov a iných, ako to urobil pre turistický pavilón a takzvané francúzske veľvyslanectvo, ktoré navrhol na výstave Exposition Internationale des Arts Décoratifs et Industriels Modernes v Paríži v roku 1925, ktorá prepožičala jeho názov podľa štýlu nazývaného „Art Deco“. Na tomto projekte pracovali hudobníci Francis Poulenc a Arthur Honegger a maliari Léger a Robert Delaunay. Stevens bol odborníkom na použitie kovových rámov a železobetónu; medzi stavbami, v ktorých boli takéto techniky aplikované, patrí aj bytový blok (1926 – 27) postavený na rue Mallet-Stevens v Paríži, pomenovaný tak na počesť architekta. V roku 1939 sa uchýlil do Penne-d'Agennais v Lot-et-Garonne a 8. februára 1945 zomrel vo veku 58 rokov v Paríži.
Brooke Smith

Brooke Smith (prechýlene: Brooke Smithová) môže byť:
Pata (rozlišovacia stránka)

Pata môže byť:
PATA môže byť aj:
Pata Pata

Pata Pata môže byť:
Veľká cena Kataru 2024

Veľká cena Kataru 2024 (angl. Formula 1 Qatar Airways Qatar Grand Prix 2024), ktorá sa uskutočnila 1. decembra 2024 na pretekárskom okruhu Losail International Circuit v meste Lusail v Katare. Preteky boli dvadsiatimi tretími a zároveň predposlednými pretekmi v poradí v sezóne 2024 šampionátu Formuly 1.
Šprintová kvalifikácia.
Šprintová kvalifikácia sa uskutočnila 29. novembra 2024 v 20:30 miestneho času ().
Poznámky
Šprint.
Šprint sa uskutočnil 30. novembra 2024 v 17:00 miestneho času ().
Kvalifikácia.
Kvalifikácia sa uskutočnila 30. novembra 2024 v 21:00 miestneho času ().
Poznámky
Preteky.
Preteky sa uskutočnili 1. decembra 2024 v 19:00 miestneho času ().
Priebežné poradie šampionátu.
Poradie šampionátu jazdcov (Top 5) 
Poradie šampionátu konštruktérov (Top 5)
František Bernadič

František Bernadič (* 22. apríl 1910, Ružindol, Rakúsko-Uhorsko† 12. júl 1982, Pezinok/Rohovské Rybky) bol slovenský kňaz, dištriktuálny dekan a trpiteľ za vieru (politický väzeň). Publikoval v katolíckych časopisoch. Jeho memoáre vydal v roku 2000 Kňazský seminár svätého Gorazda v Nitre pod názvom "Rozpomienky kňaza."
Život.
Narodil sa v roku 1910 v Ružindole. Jeho mladším bratom bol lekár a spisovateľ Ján Milan Bernadič, ktorý emigroval do Švajčiarska. V Trnave vyštudoval štátne reálne gymnázium a teológiu. Po štúdiách bol 18. júna 1933 nitrianskym biskupom Karolom Kmeťkom vysvätený za kňaza. Do roku 1935 pôsobil ako kaplán v Hlohovci a následne, najprv ako kaplán, potom ako dočasný správca a od roku 1936 ako farár v Šoporni a v Pate (filiálka). V Šoporni sa Bernadič významne podieľal na rozvoji v oblasti školstva a kultúry. V Pate a Šoporni sa dokonca zaslúžil o výstavbu škôl. Už v čase pôsobenia v Hlohovci sa ako vzdelávateľ angažoval v katolíckej telocvičnej organizácii Orol. Podporoval tiež Združenie katolíckej mládeže a bol členom Literárno-vedeckého odboru Spolku svätého Vojtecha. 
V rokoch 1939 až 1940 bol administrátorom v Šúrovciach, pričom pôsobil ako zástupca dekana pre dekanáty Sereď a Mojmírovce. Od roku 1940 pôsobil v Seredi, pričom od roku 1943 bol aj školským dekanom v Trnave. Počas jeho pôsobenia v Seredi sa začala písať novšia kronika "Historia Domus Sereď". Spolu s kňazom Jozefom Dudíkom zabezpečoval Bernadič duchovný život katolíkov (asi 60 osôb) držaných v koncentračnom tábore v Seredi. Od roku 1944 pôsobil ako riadny dekan dekanátu Sereď. V meste pomáhal organizovať kultúrny život. V roku 1946 bol dokonca spolu so spisovateľom Vojtechom Mihálikom a továrnikom Štefanom Schirschichom členom miestneho výboru Matice slovenskej.
Po nástupe komunistov k moci začali miestne orgány obmedzovať jeho duchovnú činnosť. V marci 1950 napríklad zhabali letáky Pia XII. k Svätému roku, ktoré nechal roznášať po meste. 1. augusta 1950 bol zatknutý, zbavený možnosti pastorácie a internovaný v kláštore pre kňazov v Močenku. V internácii strávil dva roky. V roku 1953 ho odsúdili na šesť mesiacov väzenia, z ktorých si odsedel dva a na doživotný zákaz duchovnej činnosti. Po návrate z väzenia pracoval na štátnych majetkoch v Trnave (Farský Mlyn). Štátny súhlas k pastorácii mu bol udelený až v roku 1959, keď bol ustanovený farárom v Borskom Mikuláši a potom v Domove sociálnych služieb v Bojkovej pri Cerovej. Od roku 1962 bol farárom v obci Rohovské Rybky až do jeho smrti. V roku 1969 bol rehabilitovaný. Zomrel v roku 1982 v Charitnom domove v Pezinku alebo v Rohovských Rybkách. Bol pochovaný v Rohovských Rybkách.
Dielo.
Bernadič napísal memoáre, ktoré vyšli v roku 2000 v Kňazskom seminári svätého Gorazda v Nitre. Memoáre patria k často citovaným primárnym prameňom o cirkevnom živote v ČSR a o prenasledovaní Katolíckej cirkvi v komunistickom Česko-Slovensku.
Okrem toho publikoval v slovenských katolíckych časopisoch, najmä v časopise "Duchovný pastier".
Roman Paulus

Roman Paulus môže byť:
Ja (zámeno)

Ja je Slovenské osobné zámeno, ktoré sa používa s 1. osobou a singulárom. Používa sa vo vetách napríklad: Ja mám rád halušky. Ja som Slovák. Ja už nemám ďalšie príklady na vety so slovom ja. Má veľkú úlohu v Slovenčine, keď rozprávame o sebe.
Ftalazín

Ftalazín, tiež nazývaný benzo-ortodiazín alebo benzopyridazín, je heterocyklická organická zlúčenina s molekulovým vzorcom . Je izomérny s inými naftyridínmi vrátane chinoxalínu, cinolínu a chinazolínu.
Syntéza.
Ftalazín možno získať kondenzáciou w-tetrabrómortoxylénu s hydrazínom alebo redukciou chlórftalazínu fosforom a kyselinou jodovodíkovou.
Vlastnosti.
Má základné vlastnosti a tvorí adičné produkty s alkyljodidmi.
Reakcie.
Po oxidácii alkalickým manganistanom draselným poskytuje kyselinu pyridazíndikarboxylovú. Zinok a kyselina chlorovodíková ho rozkladajú za vzniku ortoxylyléndiamínu. Keto-hydroderivát ftalazón () sa získava kondenzáciou hydrazínu s ortoftalaldehydovou kyselinou. Po spracovaní s oxychloridom fosforečným sa získa chlórftalazín, ktorý so zinkom a kyselinou chlorovodíkovou poskytuje izoindol () a s cínom a kyselinou chlorovodíkovou ftalimidín (), pričom druhý atóm dusíka sa odstráni ako amoniak.
Kolagenové solárium

Kolagenové solárium, alebo tiež kolagenárium, je typ solária, ktorý využíva kolagenové lampy namiesto tradičných UV lámp. Tento druh solária je navrhnutý na podporu tvorby kolagénu v pokožke a na celkové zlepšenie vzhľadu pokožky.
Princíp funkcie.
Kolagenové lampy vyžarujú červené svetlo o vlnovej dĺžke v rozmedzí od 600 do 760nm, čo stimuluje fibroblasty v pokožke na produkciu kolagénu a elastínu. Kolagén je prirodzená bielkovina v našom tele, ktorá udržiava pružnosť a pevnosť pokožky. Tento proces môže viesť k redukcii jemných vrások, spevneniu pokožky a zlepšeniu jej textúry.
Typy.
Čisto kolagénové solárium.
Kolagenárium obsahuje len kolagénové trubice. Tie neprodukujú UV žiarenie, čo znamená, že takéto kolagenárium neopaľuje a teda nehrozí riziko poškodenia pokožky spojené s UV žiarením.
Kombinované kolagenové solárium.
Kolagenáriá, ktoré kombinujú červené trubice s UV trubicami, čo umožňuje ako anti-aging efekty červeného svetla, tak aj opaľovanie vďaka UV žiareniu. Tieto zariadenia ponúkajú komplexnú starostlivosť o pokožku, ktorá zahŕňa stimuláciu tvorby kolagénu aj opaľovanie.
Kontraindikácie.
Medzi kontraindikácie, ktoré treba zvážiť, patria:
Pomarančovník

Pomarančovník alebo citrónovník pomarančový môže byť:
Pomarančovník môže byť aj súhrnné označenie druhov citrónovník čínsky ("Citrus sinensis"), citrónovník horký ("Citrus aurantium") a prípadne aj citrónovník bergamotový ("Citrus bergamia"; ), pozri citrónovník čínsky, citrónovník horký, citrónovník bergamotový
Magurský jarok

Magurský jarok je krátky vodný tok v Tatrách na území okresu Poprad. Je to ľavostranný prítok Belej, resp. Tichého potoka ako jej zdrojnice, s dĺžkou približne 1,6 km a je tokom IV. rádu. Preteká územím národnej prírodnej rezervácie Tichá dolina, ktorá je súčasťou Tatranského národného parku.
Priebeh toku.
Potok pramení v strednej časti Tatier, v geomorfologickom podcelku Západné Tatry a v ich časti Liptovské kopy, na západnom úbočí Prednej Licierovej Magury (), v nadmorskej výške približne 
Potok pramení na hôľnatom svahu, pokrytom nesúvislým porastom kosodreviny. Od prameňa tečie západným smerom cez Magurský žľab, zovretý od severovýchodu výbežkom Prednej Licierovej Magury a Malou Licierovou Magurou () od juhu. Krátky vodný tok nemá významnejšie prítoky a preteká pásmom kosodreviny a na strednom a dolnom toku lesným porastom. Severozápadným až západným smerom napokon vteká do Tichej doliny, kde križuje lesnú cestu a turistický chodník a napokon sa v nadmorskej výške približne vlieva do Tichého potoka, čoby zdrojnice Belej. Je súčasťou povodia rieky Váh. 
Potok pramení a preteká iba katastrálnym územím Štrbského Plesa, časti mesta Vysoké Tatry v okrese Poprad v Prešovskom kraji.
Popolavec celistvolistý

 
Popolavec celistvolistý () je druh trvácej byliny rodu popolavec, z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Jeho prirodzený areál zahŕňa oblasti od Európy po Ruský Ďaleký východ a Aljašku.
Opis.
Popolavec celistvolistý je trváca bylina s krátkym a zvislým podzemkom, rastúca jednotlivo alebo v riedkych trsoch. Byľ je spravidla priama niekedy krátko vystúpavá, jednoduchá, v zloženom súkvetí rozkonárená, pozdĺžne ryhovaná, v spodnej časti fialovočervená, riedko až husto chlpatá, vysoká 10 až 100 cm.
Listy sú sivozelené, riedko až husto chlpaté, najspodnejšie sú zblížené do zdanlivých prízemných ružíc. Prízemné a dolné byľové listy sú stopkaté, stopka je krídlatá, kratšia alebo rovnako dlhá ako čepeľ. Čepeľ je široko vajcovitá až podlhovastá, na báze zaokrúhlená až široko klinovitá, najčastejšie celistvookrajová, dlhá do 80 mm a široká do 45 mm. Stredné a horné listy sú sediace, podlhovasté až úzko obrátene kopijovité, postupne sa zmenšujúce do čiarkovitých listeňov.
Súkvetie tvorí chocholík s 3 až 15 úbormi s priemerom 17 až 25 mm. Žltých jazykovitých kvetov býva v úbore 12 až 15, s lupienkami dlhými 10 až 20 mm. Zákrovné listene sú zelené, na vrchole čiastočne fialovočervené.
Plodmi sú hnedé valcovité nažky, ktoré sú po celom povrchu husto odstávajúco chlpaté. Lúče chocholca sú biele, približne v dĺžke nažky. 
Druh sa delí na viacero poddruhov. Ich premenlivosť sa prejavuje vo výške rastlín, tvare a veľkosti listov, počte úborov a farbe kvetov.
Rozšírenie.
Popolavec celistvolistý prirodzene rastie v Európe od Britských ostrovov cez Irán po Ruský Ďaleký východ, Japonsko a Aljašku.
Na Slovensku sa vyskytuje roztrúsene v teplejších južných oblastiach (Burda, Ipeľsko-rimavská brázda, Slovenský kras, Devínska Kobyla) a v teplejších predhoriach Karpát (Malé Karpaty, Považský Inovec, Strážovské vrchy, Slovenské rudohorie), vzácnejšie na teplejších južných úpätiach Nízkych Tatier a v Slovenskom raji.
Ekológia.
Popolavec celistvolistý obsadzuje vhodné stanovištia na stepiach, suchých svahoch a na okraji lesov v nížinách a v pahorkatinách. Vyhovujú mu vlhké, vysychavé, zásadité, často vápenaté, humózne, kamenité i hlinité pôdy. Kvitne od mája do júna. U nás je považovaný za zraniteľný taxón.
Poddruhy vyskytujúce sa na Slovensku.
V rámci druhu sa na Slovensku vyskytujú tieto poddruhy:
Zoznam poddruhov.
V rámci druhu eviduje databáza semenných rastlín POWO tieto súčasné poddruhy, prípadne variety:
Českobudějovický kraj (1948 – 1960)

Českobudějovický kraj bol správny celok v Česko-Slovensku, ktorý existoval v rokoch 1948 – 1960. Jeho centrom bolo mesto České Budějovice a kraj mal rozlohu 8 993 km². Z veľkej časti sa prekrýval so súčasným Juhočeským krajom.
Historický vývoj.
Českobudějovický kraj vznikol na území južných Čiech s malým presahom na západnú Moravu 24. decembra 1948 na základe zákona o krajskom zriadení, podľa ktorého bolo k 31. decembru 1948 zrušené dovtedajšie krajinské zriadenie. Krajský národný výbor bol zriadený k 1. januáru 1949.
Dňa 1. júla 1960 bol na základe zákona o územnom členení štátu Českobudějovický kraj zrušený a väčšina jeho územia začlenená do Juhočeského kraja. Okrajové časti pripadli aj Stredočeskému a Západočeskému kraju. Od roku 2000 patrí väčšina územia bývalého Českobudějovického kraja k samosprávnému Juhočeskému kraju, okrajové časti do Plzenského a Stredočeského kraja.
Geografia.
Okrem južných Čiech zahrňoval moravské obce Česká Olešná, Palupín a Popelín. Na západe kraj susedil s Plzenským krajom, na severe s Pražským krajom, na východe s Jihlavským, na juhu s Rakúskom a na juhozápade s Nemeckom.
Administratívne členenie.
Českobudějovický kraj sa členil na 15 okresov: České Budějovice, Český Krumlov, Jindřichův Hradec, Kaplice, Milevsko, Písek, Prachatice, Soběslav, Strakonice, Tábor, Trhové Sviny, Třeboň, Týn nad Vltavou, Vimperk a Vodňany.
Lotosové jazero

Lien-čch’ Tchan (, pchin-jin: "Liánchí Tán") doslova Lotosové jazero, je umelé jazero a zároveň aj obľúbená turistická destinácia na východnej strane okresu Cuo-jing v meste Kao-siung na Taiwane. Bolo otvorené v roku 1951 a je známe lotosovými rastlinami na jazere a početnými chrámami okolo jazera, vrátane Pavilónov jari a jesene (čínsky: 春秋閣), Pagody draka a tigra (čínsky: 龍虎塔) a konfuciánskym chrámom (čínsky: 孔廟).
História.
História turizmu v Lotosovom rybníku siaha až do japonskej nadvlády na Taiwane, kedy sa jazero a jeho okolie pretvorili na turistické miesto. Po znovuvrátení Taiwanu Čínskej republike spod nadvlády Japonska v roku 1945 oblasť naďalej priťahovala čoraz viac turistov. Významné pamiatky, ako sú pagody draka a tigra, Pavilóny jari a jesene a Konfuciov chrám, prispievajú k pôvabu tejto destinácie. Pridanie týchto architektonických zázrakov od konca 50. do 70. rokov 20. storočia zvýšilo kultúrnu hodnotu rybníka a upevnilo jeho status hlavnej turistickej atrakcie.
Aktivity.
Lotosové jazero slúži ako turistická oblasť, ktorá sa zameriava na ekoturistiku a kultúrne zážitky. Turisti tu môžu vykonávať rôzne aktivity, ktoré zahŕňajú jazdu na vodných bicykloch, pozorovanie vtákov a fotografovanie prírody. Z kultúrneho hľadiska jazero naďalej slúži ako miesto mnohých festivalov a podujatí, z ktorých najvýznamnejší je každoročný Festival dračích lodí, ktorý priťahuje divákov a súťažiacich z celého sveta.
Na jazere sa konali niektoré súťaže vodných športov v rámci Svetových hier 2009, vrátane kanoe póla, vodných lyží a dračích lodí.
Okinavské bojové umenia

Okinavské bojové umenia reprezentujú bojové umenia, ako je karate, tegumi a kobudó, ktoré vznikli medzi domorodými obyvateľmi ostrova Okinava. Vďaka svojej polohe (medzi „pevninským Japonskom“ a Taiwanom) bola Okinava ovplyvnená rôznymi kultúrami s dlhou históriou obchodu a kultúrnej výmeny, vrátane Japonska, Číny a juhovýchodnej Ázie, ktoré výrazne ovplyvnili rozvoj bojových umení na Okinave. Okinava sa tak považuje za rodisko bojového umenia karate.
História.
V roku 1429 sa tri kráľovstvá na Okinave zjednotili a vytvorili kráľovstvo Rjúkju. Keď sa kráľ Šó Šin v roku 1477 dostal k moci, zakázal praktizovať bojové umenia, kvôli obavám zo zvýšenia zločinnosti. Tó-te (niekedy sa označuje aj ako Tóte, čo je starý štýl bojového umenia, ktoré bolo predchodcom karate) a Rjúkju kobudó (klam) sa preto naďalej vyučovali v tajnosti.
Zákaz pokračoval v roku 1609 po napadnutí Okinavy japonskou doménou Sacuma. Zákazy prispeli k rozvoju kobudó, ktoré používa bežné domáce a poľnohospodárske náradie ako zbrane. Okinavčania kombinovali čínske bojové umenia s existujúcimi miestnymi variantmi, aby vytvorili Tóte (唐手, Tuudii, Tangová ruka (výraz Tang predstavoval výraz pre Čínu, teda išlo o čínsku ruku), niekedy nazývaný Okinawa-te (沖縄手, Uchinaa-dii). Do 18. storočia sa v troch rôznych dedinách – Šuri, Naha a Tomari vyvinuli rôzne druhy bojového umenia „te“. Až do 20. storočia boli bojové umenia na Okinave všeobecne označované ako „te“ a tii 手 v japončine a na Okinave pre „ruku“. „Te“ sa často líšilo od jedného mesta k druhému, takže na rozlíšenie medzi rôznymi typmi „te“ sa pred týmto slovom často uvádzala oblasť pôvodu; napríklad Naha-te, Šuri-te alebo Tomari-te.
Štýly.
Bojové štýly Šuri-te, Naha-te a Tomari-te patria do rodiny bojových umení, ktoré boli spoločne definované ako Tode-džucu alebo To-te. Ide o pomenovanie bojových umení, ktoré sa používalo pred 2. svetovou vojnou. Jednotlivé štýly učili samotní majstri / sensei, ktorí mali vlastné školy. V súčasnosti sa používa zjednotený všeobecný názov karate, resp. pre karate z Okinavy môžeme nájsť výraz Okinavské karate alebo Okinava-te. Karate ("Okinawa-te" alebo "Karate-džucu") sa v Japonsku systematicky vyučovalo po ére Taišó (po roku 1926).
Tegumi (japonsky: 手組) alebo Mutó (japonsky: 無刀) predstavuje pomenovanie pre okinavský štýl zápasenia, pričom Tegumi sa používal v oblasti Naha, kým výraz Mutó v oblastiach Tomari a Šuri do roku 1926.
Kobudó (japonsky: 古武道) je japonské bojové umenie, ktoré je súčasťou Okinavského štýlu karate, avšak s tým rozdielom, že používa aj zbrane. Historicky boli totiž obyvatelia Okinavy nútení používať ako zbrane rôzne nástroje (napr. poľnohospodárske), pretože nosenie vtedajších bojových zbraní bolo zakázané.
Medzinárodná popularita.
V súčasnosti je karate medzinárodne rozšírené a obľúbené ako bojové umenie pre rôzne vekové skupiny obyvateľstva. Na letných olympijských hrách v Tokiu 2021 sa karate stalo aj súťažným športom. Vo svete existujú rôzne organizácie združujúce karatistov na medzinárodnej ako aj národnej úrovni.
Turistická značkovaná trasa číslo 8409

 Turistická značkovaná trasa číslo 8409 je krátka žltá trasa v Strážovských vrchoch. Začína v Bojnicich, časť Dubnica a končí na rázcestí Plešina. Dĺžka trasy je 7,5 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
Šťastný nový rok

Šťastný nový rok môže byť:
Popolavec celistvolistý hlavatý

Popolavec celistvolistý hlavatý () je poddruh trvácej alpínskej byliny druhu popolavec celistvolistý, z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Prirodzene je rozšírený od Álp cez Západné Karpaty až po Južné Karpaty.
Opis.
Popolavec celistvolistý hlavatý je trváca bylina. Byľ je priama, v súkvetí rozkonárená, bielo pavučinato vlnatá až plstnatá, vysoká 15 až 40 (60) cm.
Listy sú spravidla trvalo husto sivobielo pavučinato vlnaté až bielo plstnaté. Prízemné listy sú v ružici, stopkaté, vajcovité až elipsovité, celistvookrajové až plytko zubaté. Byľové listy sú riedke, sediace, poloobjímavé, úzko kopijovité.
Úbory, s priemerom 20 až 40 mm, sú usporiadané v okolíkoch a pozostávajú väčšinou iba z červenooranžových, obojpohlavných, rúrkovitých kvetov. Sú dlhé 7 až 10 mm a v úbore ich býva 70 až 120. Jazykovité kvety takmer vždy chýbajú. Zákrovné listene sú purpurové až hnedočervené, v dolnej polovici sú zrastené a v počte 20 až 25.
Plodmi sú valcovité až vretenovité nažky, mierne kosákovito ohnuté, dlhé do 1 mm. 
Rozšírenie.
Popolavec celistvolistý hlavatý je európsky taxón s areálom vo vápencových častiach Álp a Karpát.
Na Slovensku sa vyskytuje roztrúsene v Západných Tatrách (Červené vrchy) a hojne v Belianskych Tatrách. Vo Vysokých Tatrách iba výnimočne na vápnitých podkladoch (vrch Široká v Javorovej doline). Najnižšie výskyt bol zaznamenaný v Tatranskej Kotline, vo výške 800 m n. m. Najvyšší výskyt pochádza z vrchu Havran, vo výške 2 150 m n. m. 
Ekológia.
Popolavec celistvolistý hlavatý obsadzuje kamenisté hole a nivy, horské lúky, pasienky, ale rastie tiež v kosodrevine či na okrajoch horských lesov v subalpínskom až v alpínskom vegetačnom stupni. Rastie na vlhkých humóznych aj kamenitých pôdach na bázickom podklade. Kvitne od júla do augusta.
Vzhľadom na početnosť výskytu nie je primárne ohrozený, lokálne môže ohrozenie predstavovať sukcesia či zošľapávanie popri turistických chodníkoch, preto je u nás považovaný za takmer ohrozený taxón.
Red (album, Taylor Swift)

Red je štvrtý štúdiový album americkej speváčky Taylor Swift . Album bolo nahrané v spoločnosti Big Machine Records a vydané 22. októbra 2012. Z albumu pochádzajú single "We Are Never Ever Getting Back Together" a "Begin Again".
Počas prvého týždňa predaja v USA sa predalo 1 208 000 kusov albumu. Tým album debutoval na prvej priečke rebríčka Billboard 200 a súčasne sa stal najrýchlejšie sa predávaným albumom posledných desiatich rokov. Celkom sa v USA predalo 3,62 milióna kusov. 
Single.
Prvý singel "We Are Never Ever Getting Back Together" sa umiestnil na prvej priečke US rebríčka Billboard Hot 100 a získal ocenenie 2x platinový singel. Druhý singel "Begin Again" debutoval na siedmej priečke.
K albumu tiež boli vydané promo single "Red" (6. priečka), "I Knew You Were Trouble" (3. priečka) a "State of Grace" (13. priečka).
Okrem nich sa po vydaní albumu v rebríčku umiestnili piesne "22" (44. priečka), "I Almost Do" (65. priečka), "Everything Has Changed" (67. priečka), "All Too Well" (80. priečka) ) a "Stay Stay Stay" (91. priečka).
Dva roky prázdnin

Dva roky prázdnin môže byť:
Dva roky prázdnin (miniséria)

Dva roky prázdnin () je francúzsko-rumunsko-nemecká miniséria, ktorú režírovali Gilles Grangier a Sergiu Nicolaescu. Ide o šesť 55-minútových epizód, ktoré boli vysielané od 1. júna do 15. júla 1974 na prvom kanáli ORTF. Dobrodružný príbeh ide podľa rovnomenného románu Julesa Verna z roku 1888.
Spracovania.
Francúzska verzia.
Francúzska televízna verzia obsahuje šesť epizód o celkovej dĺžke cez päť hodín.
Nemecká verzia.
Nemecká verzia obsahuje štyri diely o jednotlivých dĺžkach cez 80 minút. Oproti francúzskej šesťdielnej verzii sa v tejto minisérii objavujú výrazné zmeny, ktoré čiastočne menia dej a príbeh filmu. Medzi jednotlivé diely patria:
Rumunská verzia.
Pre rumunský trh vznikli dva kinofilmy s celkovou minulážou okolo 150 minút. V Rumunsku sa séria volá "Piratii din Pacific" (Piráti z Pacifiku).
Beňovský potok (prítok Hričovského kanála)

Beňovský potok je vodný tok na území okresu Bytča. Je to pravostranný prítok Váhu s dĺžkou približne 3 km. 
Priebeh toku.
Potok pramení v juhovýchodnej časti Javorníkov, v geomorfologickom podcelku Nízke Javorníky a jeho časti Púchovská vrchovina, v lokalite Závršie, v nadmorskej výške cca 450 m n. m. Od prameňa tečie prevažne východným smerom lesnatým územím a priberá menší pravostranný prítok. Oblúkom sa postupne stáča južným smerom a v údolí pri osade Beňov je na ňom vybudovaná menšia vodná nádrž. Pokračuje južným smerom, podteká prístupovú cestu do osady a následne, v nadmorskej výške cca ústí do Hričovského kanála na rieke Váh.
Beňovský potok pramení na katastrálnom území obce Hvozdnica a následne pokračuje územím Mikšovej, ktorá je mestskou časťou Bytče v okrese Bytča. Potok má len niekoľko menších bezmenných prítokov.
TV Trenčín

TV Trenčín bola mestská televízna stanica pre mesto Trenčín a jeho okolie so sídlom v Trenčíne. Vysielala 10 rokov v rokoch 2001 – 2011. Nástupcom sa stala internetová televízia na mestskom webe.
Vysielanie.
TV Trenčín začala vysielať 17. septembra 2001. Od 22. septembra 2010 bolo možné pozerať TV Trenčín aj na internete.
Spor televízie s mestom.
Vysielanie zabezpečovala firma "Slovakia okolo sveta, s. r. o." Zmluvu s majiteľom televízie mesto podpísalo v júni 2001 na 12 rokov, za pôsobenia primátora Jozefa Žišku. Jeho nástupca Juraj Liška nechal v roku 2003 urobiť právnu analýzu možnosti vypovedania uzatvorenej zmluvy. Tá však ukázala, že je nevypovedateľná.
V roku 2009 mesto skresalo o tri štvrtiny dotácie pre televíziu. Televízia podala na mesto žalobu.
V roku 2011 trenčiansky primátor Richard Rybníček zmluvu vypovedal. Svoj krok mesto odôvodnilo opakovaným porušením zákona o vysielaní a retransmisii. Televízia Trenčín mala viackrát porušiť zákon tým, že nezabezpečila objektívnosť a nestrannosť vysielania. Mesto sa odvolávalo na rozhodnutia Rady pre vysielanie a retransmisiu z rokov 2003 až 2010.
V roku 2014 súd označil zmluvu medzi televíziou a mestom za neplatnú. V roku 2017 vyhralo mesto v právnom spore v štyroch žalobách.
Zubný mostík

Ako zubný mostík sa označuje čiastočná náhrada chrupu. Zhotovuje sa v tých prípadoch, keď je potrebné nahradiť viac zubov a nemožno to urobiť pomocou implantátov.
Čo je zubný mostík?
Zubný mostík je protetický výrobok, ktorým stomatológ rieši náhradu jedného alebo viacerých zubov. V prípade ich straty sa musí vyplniť medzera po chýbajúcom zube. Argumentom nie je iba estetické hľadisko, ale predovšetkým fakt, že po strate zuba ostatné zuby putujú do vzniknutej medzery. Zuby v protiľahlej čeľusti hľadajú oporu, vychyľujú sa a povyliezajú. Z tohto dôvodu dochádza k poruchám zhryzu ak nevratnému porušeniu pomerov v ústach.
K zubnému mostíku lekár pristupuje v tom prípade, že ste prišli o celý zub, alebo je natoľko poškodený (napríklad následkom rozsiahleho zubného kazu), že už neunesie klasickú korunku. V tom prípade dôjde k obrúseniu susedných zubov, na tie sa nasadia korunky, ktoré medzi sebou majú kompletný umelý zub.
Nedostatky.
Mostík má dva výrazné nedostatky
Postup zhotovenia.
Nový mostík predstavuje 2 až 3 návštevy stomatologickej ordinácie. Pred zhotovením musí lekár určiť, ktoré zuby sú schopné niesť konštrukciu mostíka a prenášať žuvací tlak (nazývajú sa piliere). Slabé zuby je niekedy nutné vytrhnúť. Piliere buď opatriť výplňami alebo u nich ošetriť koreňové kanáliky.
Starostlivosť o mostíky.
Zuby nesúce mostíky sú stále náchylné na vznik zubného kazu v oblasti krčku, kde je umiestnený okraj mostíka. Dôležitá je hygiena najmä pod medzičlenom. V prípade zanedbania hygieny sa môže rozvinúť zápal ďasien.
Michel Strogoff

Michel Strogoff alebo Michael Strogoff môže byť:
Michel Strogoff (miniséria)

Michel Strogoff je francúzsko-rakúsko-nemecko-švajčiarská miniséria, ktorú režíroval Jean-Pierre Decourt. Ide o štyri 90-minútové epizódy, ktoré boli vysielané od 23. decembra 1975 do januára 1976 na TF1. Dobrodružno-akčný príbeh ide podľa rovnomenného románu Julesa Verna z roku 1876.
Seriál, natočený v Maďarsku, sa tešil veľkej diváckej obľube, keď bol prvýkrát odvysielaný počas koncoročných prázdnin v roku 1975.
Verzie.
V Quebecu bol "Michel Strogoff" rozdelený do siedmich 52-minútových častí a vysielal sa od 6. októbra 1976.
Sim

Sim alebo SIM môže byť:
Flyacká komédia

Flyacká komédia () bol druh komédie na území tzv. Veľkého Grécka (), nazvaná podľa hercov "flyakov", parodujúca aj známe tragédie (odtiaľ je aj jej ďalší gr. názov "Ἱλαροτραγῳδία – hilarotragódia" = veselá tragédia).
Flyacká komédia sa praktizovala v helenistickom období (jej korene však siahajú ďalej do minulosti) v dórskych kolóniách na území "Veľkého Grécka" (hlavne u sicílskych a juhoitalských Dórov). Slovo "flyax" bolo miestnym výrazom pre hercov, ktorí v týchto komédiách hrali.
O tomto dramatickom žánri sa vie málo a antické písomné zdroje, ktoré ho spomínajú, uvádzajú niekedy i protichodné informácie. Pollux uvádza, že to bol typ rustikálnej frašky. Hésychios slovo flyax odvodzuje od slova "φλυαρείν" (flyarein – hovoriť nezmysly). Flyacká komédia mohla pozostávať z paródie na nejakú známu tragickú tému alebo sa mohla pomocou frašky zaoberať skutkami bohov a hrdinov alebo epizódami z každodenného života. Takéto predstavenie sa zrejme mohlo odohrať aj na takmer improvizačnej úrovni. Neskôr, začiatkom 3. storočia pred Kr. sa zdá, že dramatický básnik Rhinthón, zrejme pôvodom zo Syrakúz, ktorý pôsobil v Tarente (v Tarase), dal tomuto typu komédie literárnu podobu. Medzi ďalších dramatických skladateľov týchto flyackých komédií patrili Skiras z Tarentu a Sópatros z Pafosu.
Juhoitalské „flyacké“ vázy vyrábané počas 4. stor. pred Kr. zobrazujú miestne javiskové predstavenia flyackých komédií, v podaní hercov v komických hrubých vypchávkach a maskách. Pohľad na scény, ktoré sú na nich vyobrazené, sa v posledných rokoch výrazne zmenil. Pôvodne ich označili len ako výjavy z miestnych fraškovitých komédií zobrazujúce bohov či hrdinov alebo iba ako oplzlé, skromné komediálne scény z každodenného života, dnes podľa mnohých znalcov niektoré z nich preukázateľne zobrazujú aj importované hry z Atén z obdobia od konca 5. stor. pred Kr. až do roku 330 pred Kr. Tento argument bol posilnený aj objavom würzburského červenofigúrového kratéra, na ktorom je identifikovaná scéna predstavujúca Aristofanovu hru "Thesmoforiazúsai" (Ženy slávia Thesmoforie).
Fojtov potok

Fojtov potok je vodný tok v Kysuckých Beskydách na území okresu Čadca. Je to pravostranný prítok Bystrice s dĺžkou približne 4 km. 
Priebeh toku.
Potok pramení v strednej časti Kysuckých Beskýd, v geomorfologickom podcelku Rača, na južnom úbočí vrchu Blažejovec, v nadmorskej výške cca 770 m n. m. Od prameňa tečie prevažne západným smerom lesnatým územím a priberá viaceré menšie prítoky. Postupne sa stáča na juhozápad a popri samotách pokračuje k obci Zborov nad Bystricou, kde podteká cestu II/520. Tu, už na území Kysuckej vrchoviny, v nadmorskej výške cca ústí pravostranne do Bystrice v povodí rieky Kysuca.
Fojtov potok pramení a preteká iba katastrálnym územím obce Zborov nad Bystricou v okrese Čadca. Potok má len niekoľko menších bezmenných prítokov.
Turistická značkovaná trasa číslo 5102

 Turistická značkovaná trasa číslo 5102 je zelená trasa v Malých Karpatoch, ktorá vedie z rázcesta Zumberg do Kuchyne. Dĺžka trasy je 18,1 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
James Michael Harvey

Mons. James Michael Harvey (* 20. október 1949, Milwaukee, USA) je americký rímskokatolícky duchovný kňaz a biskup, kardinál a emeritný prefekt Prefketúry pápežského domu.
Život.
Narodil sa 20. októbra 1949 v Milwaukee. Svoje štúdiá začal v Prípravnom seminári De Sales v Milwaukee. Po ukončení stredoškolského štúdia vstúpil do Seminára Svätého Františka v jeho rodnom meste. Arcibiskup William Edward Cousins ​​ho poslal aby svoje znalosti rozšíril v Ríme na Pápežskej Gregoriánskej univerzite kde získal doktorát z kanonického práva. Tiež študoval diplomaciu na Pápežskej cirkevnej akadémii. Za kňaza bol vysvätený 29. júna 1975 pápežom Pavlom VI.. Dňa 25. marca 1980 vstúpil do diplomatických služieb Svätej stolice. Pôsobil v apoštolskej nunciatúre Dominikánskej republike (1980-1981), na rovnakom mieste sa stal sekretárom (1981-1982) a od roku 1992 pôsobil v štátnom sekretariáte (Vatikán). Dňa 22. júla 1997 ho pápež Ján Pavol II. menoval asesorom Štátneho sekretariátu. Túto funkciu vykonával až do 7. februára 1998 kedy sa stal prefektom Prefektúry Pápežského domu a titulárnym biskupom Memphisu. Biskupské svätenie prijal 19. marca toho istého roku z rúk Jána Pavla II. a ako spolusvätitelia boli Angelo Sodano, Franciszek Macharski. Potom bol povýšený na titulárneho arcibiskupa rovnakej diecézy. V úrade prefekta ho vystriedal arcibiskup Georg Gänswein a bol ustanovený 23. novembra 2012 ako arcikňaz Baziliky sv. Pavla za hradbami. O deň neskôr bol menovaný kardinálom a patrí mu titul kardinál - kňaz z S. Pio V a Villa Carpegna.
Zoznam pápežov podľa dĺžky pontifikátu

Toto je zoznam pápežov podľa dĺžky pontifikátu. V súčasnosti (november 2024) je pontifikát súčasného pápeža Františka 59. najdlhším.
Najdlhšie pontifikáty.
Medzi desiatimi najdlhšími vládnucimi pápežmi boli:
V tomto zozname nie sú zahrnutí protipápeži (napr. Benedikt XIII.).
Najkratšie pontifikáty.
Najkratšie vládnuci pápeži boli (počet dní zahŕňa deň od zvolenia; ak teda pápež zomrel deň po svojej voľbe, jeho pontifikát trval dva dni):
Najkratší zo všetkých pontifikátov by mohol byť ten Štefanov, ktorý zomrel tri dni po svojom zvolení. Štefan bol však z oficiálneho zoznamu pápežov vyškrtnutý. (Ak by sme do rebríčka zaradili Štefana, museli by sme do neho zahŕňať aj Celestína II., ktorý bol síce riadne zvolený, no bol nútený abdikovať hneď nasledujúci deň.)
Turistická značkovaná trasa číslo 5103

 Turistická značkovaná trasa číslo 5103 je krátka zelená trasa v Malých Karpatoch, ktorá spája Sedláčkov jarok so žltou turistickou trasou 8106. Dĺžka trasy je 1,3 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
Register rytierskych rádov

Register rytierskych rádov ("Register of Orders of Chivalry, Registre des Ordres de Chevalerie") je oficiálny zoznam medzinárodne uznaných rytierskych rádov, ktorý vydáva Medzinárodná stála komisia pre rytierske rády. Komisia sa riadi medzinárodne uznanými Štandardami posudzovania legitimity rytierskych rádov. Register je aktualizovaný v nepravidelných intervaloch. Bol vydaný v rokoch: 1964, 1970, 1978, 1996, 1998, 2001, 2002, 2003, 2004, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2016, 2021, 2024.
Zoznam platných rádov.
Zoznam rádov, ktoré komisia preskúmala a vyhlásila za platné podľa zásad vypracovaných v správe z Edinburghu. Priložený zoznam nezahŕňa mená rádov vládnucich kráľovských rodov (1963).
Medzinárodná stála komisia pre rytierske rády

Medzinárodná stála komisia pre rytierske rády (ICOC; taliansky: "Commissione internazionale permanente per lo studio degli ordini cavallereschi") je súkromne riadená a financovaná organizácia zložená zo znalcov rytierskych záležitostí a systémov oceňovania. Bola založená v roku 1960 s cieľom preskúmať rytierske rády a určiť ich legitimitu. Jej prezidentom je od roku 1999 Pier Felice degli Uberti a jej sídlo sa nachádza v Miláne v Taliansku. Komisia vydáva oficiálny Zoznam medzinárodne uznaných rytierskych rádov.
East Anglian Derby

East Anglian Derby je termín používaný pre rivalitu medzi anglickými profesionálnymi futbalovými klubmi Norwich City a Ipswich Town. Ide o derby dvoch najväčších klubov vo východnom Anglicku v regiónoch Norfolk a Suffolk. V posledných rokoch toto derby dostalo vtipné pomenovanie Old Farm Derby ako odkaz pre Old Firm Derby, hrané medzi konkurenčnými tímami Celtic a Rangers . Derby bolo opísané ako jedno z najlepších derby v Spojenom kráľovstve . 
Vrátane priateľských stretnutí sa odohralo celkovo 152 zápasov medzi týmito klubmi. Oba kluby sa pritom tešili z rovnakého počtu výhier keď aj Norwich aj Ipswich vyhrali 60-krát v derby. V súťažných stretnutiach je na tom lepší Norwich City. Na konte majú 48 výhier, zatiaľ čo Ipswich vyhral 45-krát.
Víťazstvo v derby je jedným z kritérií, ktoré určuje, ktorý klub z regiónu východného Anglicka sa stane víťazom "Pride of Anglia".
História.
Prvé derby sa medzi oboma klubmi konalo 15. novembra 1902, keď sa na oboch stranách ešte hralo na amatérskej úrovni. V rámci Norfolk &amp; Suffolk League sa hralo v Norwichi a skončilo to výhrou domácich 1:0. V tom istom roku sa Norwich stal profesionálnym klubom, zatiaľ čo Ipswich sa do EFL dostal v roku 1938. Prvý profesionálny ligový zápas medzi týmito klubmi sa odohral 2. septembra 1939 v rámci Third Division South. Zápas sa hral na Portman Road a skončilo to remízou 1:1.
Keďže kluby mali v priebehu rokov tendenciu hrať v rovnakej divízii, od tohto času sa derby hralo vo väčšine sezón, pričom najdlhšia prestávka bez tohto derby bola šesť sezón medzi 1986-87 a 1991-92. V sezóne 2014-15 sa tieto tímy stretli až štyrikrát. Okrem dvoch ligových zápasov hraných počas sezóny, sa tieto tímy stretli aj v semifinále EFL Championship play-offs. V oboch semifinálových zápasoch sa z výhry tešil Norwich, ktorý tak postúpil do finále EFL Championhsip a nakoniec aj postúpili do Premier League.
Rivalita.
Podľa článku "Football Rivalries Report 2008" je East Anglian Derby druhou najostrejšou rivalitou v Anglicku, po Black Country Derby medzi West Bromwich Albion a Wolves.
Bývalý rozhodca Keith Hackett povedal o East Anglian Derby:
„Čo sa týka najagresívnejšej atmosféry, s akou som sa kedy stretol, verte tomu alebo nie, bolo to na Carrow Road pre Norwich vs Ipswich Town. Sú určité zápasy derby, o ktorých vždy viete, že budú veľmi nabité, ale derby vo Východnom Anglicku. Hráči vyšli z tunela, ako keby boli pripravení na boxerský zápas.“
Rob Hadgraft, ktorý písal o "The Old Farm", naznačil niekoľko dôvodov intenzívnej rivality: „Myslím si, že je to preto, že každý klub reprezentuje celé grófstvo... V Norfolku je len jeden klub a to isté platí pre Suffolk... ľudia žijú až 40 míľ od seba, takže sa nemiešajú a majú kamarátov, ktorí podporujú tú druhú partiu...máte dve skupiny fanúšikov, ktorí sa v skutočnosti nikdy nemiešajú ani nemiešajú, a neexistujú žiadne poriadne priateľstvá, ktorými by naozaj pohŕdali navzájom“.
Prehľad derby.
K "6. aprílu 2024:"
Posledné vzájomné zápasy.
Výsledky posledných piatich vzájomných zápasov
Léo Kouper

Léo Kouper (* 20. august 1926, Paríž – † 8. február 2021, Paríž) bol francúzsky ilustrátor, grafik a dizajnér plagátov. Za svoju šesťdesiat ročnú kariéru je autorom mnohých filmových a divadelných posterov. Vytvoril plagáty k viacerým filmom Charlie Chaplina a často spolupracoval s režisérmi vrátane Jean-Pierra Mockyho, Richarda Balducciho či André Hunebella.
Životopis.
Od roku 1945 ho zaúčal francúzsky umelec Hervé Morvan, ktorý bol od neho o deväť rokov starší. Kouperova ilustračná tvorba bola v podobnom štýle ako Morvanova, ktorá využívala jednoduchosť, farebnosť a šarm. Jeho prvý Chaplinov plagát, bol vyrobený pre United Artists pre francúzske znovuvydanie filmu "Moderná doba" (1936) v roku 1954. V roku 1959 ilustroval plagát pre "The Chaplin Revue", celovečerný film zložený z troch Chaplinových raných krátkometrážnych filmov: "A Dog's Life" (1918), "Shoulder Arms" (1918) a "The Pilgrim" (1923). Počas 60. a 70. rokov vytvoril plagáty k Chaplinovkám ako "Kid" (1921), "Svetlá veľkomesta" (1931), "Monsieur Verdoux" (1947) a "Svetlá rámp" (1952). V roku 1974 získal cenu za najlepší plagát na filmovom festivale v Cannes za plagát k filmu "Emanuela". V poslednom desaťročí sa stal veľmi spájaný s filmami Jeana-Pierra Mockyho. Ilustrátor Léo Kouper zomrel v pondelok vo svojom dome v Paríži vo veku 94 rokov.
Poklad

Poklad môže byť:
José Saraiva Martins

Mons. José Saraiva Martins CMF (* 6. január 1932, Gagos, Portugalsko) je portugalský rímskokatolícky duchovný teológ, kňaz, biskup, kardinál. V rokoch 1998 až 2008 bol prefektom Kongregácie pre kauzy svätých.
Životopis.
Narodil sa v Gagos de Jarmelo v Guarde v Portugalsku, manželom Antoniovi a Márii (rodenej da Natividade Martins) Saraivovým, vstúpil do Kongregácie misionárskych synov Nepoškvrneného Srdca Panny Márie, všeobecne známej ako klaretiáni, a svoje sľuby zložil 22. augusta 1950. Saraiva Martins bol vysvätený za kňaza arcibiskupom Ettore Cunialom 16. marca 1957. Študoval na Pápežskej Gregorovej univerzite a Pápežskej univerzite sv. Tomáša Akvinského (Angelicum) v Ríme, kde získal licenciát a doktorát v teológii.
Saraiva Martins vyučoval jeden rok metafyziku v Marine v Taliansku, potom v roku 1959 prišiel do rímskeho Claretianum, kde desaťročie vyučoval základnú a sviatostnú teológiu. Stal sa rektorom Pápežskej univerzity Urbaniana na tri funkčné obdobia (1977–1980, 1980–1983, 1986–1988).
Biskup.
26. mája 1988 bol vymenovaný za tajomníka Kongregácie pre katolícku výchovu a titulárneho arcibiskupa Thuburnice. Biskupskú konsekráciu prijal od kardinála Agostina Casaroliho, pričom arcibiskupi Jan Pieter Schotte a Giovanni Battista Re slúžili ako spolusvätitelia. 30. mája 1998 bol vymenovaný za prefekta Kongregácie pre kauzy svätých.
Kardinál.
Pápež Ján Pavol II. ho v konzistóriu 21. februára 2001 vymenoval za kardinála-diakona Nostra Signora del Sacro Cuore. Rovnako ako všetci veľkí vatikánski úradníci aj on stratil svoju pozíciu 2. apríla 2005 po smrti pápeža. Bol jedným z kardinálov, ktorí sa zúčastnili na pápežskom konkláve v roku 2005, ktoré zvolilo pápeža Benedikta XVI., ktorý ho neskôr 21. apríla 2005 potvrdil za prefekta.
Odchod na dôchodok.
Dňa 9. júla 2008 pápež Benedikt XVI. prijal jeho rezignáciu na funkciu prefekta, jeho nástupcom sa stal Angelo Amato. Dňa 24. februára 2009 bol povýšený do radu kardinálov biskupov s titulom suburbikárskej stolice Palestrina. Pápež Benedikt XVI. dovolil Martinsovi zostať ako rímsky postulátor pre kauzu Josého Sáncheza del Río, 14-ročného mexického mladíka a Cristerosa, ktorý zomrel ako mučeník. Martins viedol obrad blahorečenia v Mexico City pre mladého chlapca ako zástupca pápeža 
Benedikta XVI. Sanchez del Rio bol napokon kanonizovaný 16. októbra 2016 v Ríme pápežom Františkom.
Rhinthón

Rhinthón () bol grécky autor flyackých komédií na začiatku 3. storočia pred Kr..
Rhinthón, syn hrnčiara z Tarentu, pôsobil v Tarente, meste grécky hovoriacej časti južnej Itálie, na území tzv. Veľkého Grécka (). Jeho hry nazývali aj ako "hilarotragódie" (Ἱλαροτραγῳδία) – "„veselé tragédie“" alebo "flyakografie" (φλυακογραφία) – "„vtipné písomnosti, písanie“" (boli to adaptácie flyackej komédie). Výsledkom jeho práce bola odľahčená verzia starých atických tragédií. Napísal tridsaťosem hier, medzi ktoré patrili najmä hry s mytologickou tematikou ako napr. "Amfitryón, Ifigeneia medzi Tauridmi, Médeia, Orestes, Télefos" alebo "Otrok Meleagros."
Poetka Nossis zo susedného Locri zložila pre Rhinthóna náhrobný epitaf, v ktorom ho nazýva Syrakúzan, označí ho za „malého slávika múz“ a spomína aj smiech, ktorý je charakteristický pre jeho „veselú tragédiu“: