burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Cesta II. triedy 127 (Slovensko)

Cesta II. triedy 127 je cesta II. triedy na Slovensku v okrese Senec. Dĺžka sprevádzkovaného úseku je 1,596 km a prepája Bernolákovo s diaľnicou D1.
Priebeh trasy.
Cesta vznikla zaradením novovybudovaného úseku do cestnej siete v septembri 2021.
Začína sa na križovatke s I/61 medzi Bernolákovom a Ivankou pri Dunaji, smeruje na sever ku križovatke "Triblavina" na diaľnici D1, ktorú prechádza podjazdom a za ktorou je privozórne ukončená. Tento úsek bol postavený spolu s križovatkou a uvedený do prevádzky 29. októbra 2021. Zároveň je vo výstavbe 1,7 km dlhé pokračovanie, ktoré bude bezprostredne nadväzovať na tento úsek a bude pokračovať smerom k Chorvátskemu Grobu s termínom dokončenia na jeseň 2022.
Ľubomír Dolgoš

Ľubomír Dolgoš (* 20. august 1956, Podbrezová - † 29. december 2004, Bratislava) bol slovenský politik, pedagóg a ekonóm, bývalý minister pre správu a privatizáciu národného majetku SR v rokoch 1992-1993.
Životopis.
Vyštudoval Národohospodársku fakultu na Vysokej škole ekonomickej (VŠE) v Bratislave (1979-1983). Bol známy predovšetkým ako ekonóm, nevyhol sa ani úlohe verejného činiteľa, politika, prednášal a vedecky pracoval na Ekonomickej univerzite. Pred vstupom do verejného života Ľ. Dolgoš pracoval v Ekonomickom ústave SAV. 
Predseda Protimonopolného úradu SR.
Po roku 1990 Ľ. Dolgoš venoval nielen ekonomickej teórii, ale aj praxi. Stál pri zrode Protimonopolného úradu Slovenskej republiky (PÚ SR). V auguste 1991 sa ho vedenie VPN snažilo odvolať z tejto funkcie. Formálnym dôvodom bolo tvrdenie, že sa mu nepodarilo vytvoriť konkurenčné prostredie vo vnútornom obchode. Koncom februára 1992 Ľ. Dolgoš sám odišiel z funkcie predsedu Protimonoplného úradu SR. Ako dôvod rezignácie označil „nepriechodnosť prijatia účinných opatrení protimonopolnej politiky v procese privatizácie SR“ a že „odhalil veľmi úzke napojenie politikov – členov ODÚ-VPN na konkrétne IPF".
Minister a kariéra po odchode z politiky.
Dolgoš bol ministrom v rokoch 1992-93 vo vláde Vladimíra Mečiara. 15. júna 1993 podal demisiu a odišiel z politiky. Predtým pôsobil ako poslanec za HZDS v československom federálnom parlamente. 
Po odchode z politiky určitý čas pracoval v Združení podnikateľov Slovenska (ZPS). Bol gelegátom ZPS na rokovaní Svetového ekonomického fóra (SEF) v Davose v roku 1994. Krátko pôsobil v redakcii Hospodárskych novín. Ako jeden z mála slovenských ekonómov bol na študijnom pobyte na americkej Georgetown University. V roku 2001 sa začal angažovať pre Alianciu nového občana (ANO), ktorej bol do februára 2002 podpredsedom pre ekonomiku. Pedagogicky pôsobil na Fakulte podnikového manažmentu Ekonomickej univerzity v Bratislave.
Zomrel 29. decembra 2004 v Bratislave vo veku 48 rokov na následky ťažkého zranenia po autonehode.
Peter Mišík

Peter Mišík môže byť:
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji – IV. divízia

IV. divízia MS v ľadovom hokeji je piata a zároveň najnižšia výkonnostná kategória v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. Usporiadanie tohto turnaja bolo naplánované už na rok 2020 a neskôr na rok 2021, ale obidva tieto turnaje boli zrušené pre pandémiu ochorenia COVID-19.
Formát turnaja v súčasnosti pozostáva z jednej skupiny so štyrmi tímami. Víťaz IV. divízie postupuje do III. B divízie.
Eliška Mintálová

 
 
 
 
Bc. Eliška Mintálová (* 23. marec 1999, Žilina) je slovenská kajakárka v disciplíne vodný slalom. Na medzinárodnej úrovni pôsobí od roku 2016.
S vodným slalomom začala vo veku 11 rokov. Jej klubom je KTK Dukla Liptovský Mikuláš a strediskom VŠC Dukla Banská Bystrica. Trénuje ju Peter Cibák ml.
V júli 2020 s desaťsekundovým náskokom vyhrala ženské majstrovstvá Slovenska v K1. 8. mája 2021 sa na Európskom šampionáte v slalome umiestnila na 11. mieste a získala kvalifikáciu na Letné olympijské hry 2020 v Tokiu. Na nich sa umiestnila na 9. mieste vo vodnom slalome disciplíne K1.
Svoje prvé pódiové umiestnenie získala v treťom kole Svetového pohára vo vodnom slalome v španielskom La Seu d’Urgell v septembri 2021. V roku 2023 vyhrala preteky vo svetovom pohári v La Seu d'Urgell. V Londýne získala v septembri 2023 striebornú medailu na MS a miestenku na Letné olympijské hry 2024.
Klk

Klk (obyčajne plurál klky) môže byť:
Laurín (vrch v Kremnických vrchoch)

Laurín () je vrch v Kremnických vrchoch. Leží nad obcou Badín, približne juhozápadne od Banskej Bystrice. 
Poloha.
Nachádza sa v juhovýchodnej časti Kremnických vrchov, v geomorfologickom podcelku Flochovský chrbát. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Zvolen a Banská Bystrica a zasahuje na katastrálne územie obcí Badín a Sielnica. Laurín je súčasťou hrebeňa, ktorý z Velestúra pokračuje juhovýchodným smerom cez Rudnú poľanu na Skalicu. Hrebeň na severe vymedzuje Badínska, na juhu Sielnická dolina. Východné svahy sú súčasťou národnej prírodnej rezervácie Badínsky prales.
Opis.
Južná časť pohoria nemá jeden hlavný, ale niekoľko bočných hrebeňov a Laurín je súčasťou jedného z nich. Leží nad záverom Sielnickej doliny a neďaleko je lyžiarske stredisko Brestová. Sielnický potok odvodňuje južnú časť masívu, Badínsky potok severnú. Severným smerom susedí vrch Košiare (), západne sa nachádza Labušen (), južne Veľký Son () a východne vrch Skalica (). Západne od vrcholu sa nachádza sedlo Laurín, kde sa križuje magistrála smerujúca na hlavný hrebeň a značený chodník z Badína.
Výhľady.
Laurín je vo vrcholovej časti pokrytý riedkym lesom, ktorý najmä južným smerom ponúka obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít sa naskytuje výhľad na susedné vrchy pohoria a Zvolenskú kotlinu, no pri vhodných podmienkach je pozorovateľná tiež juhovýchodná časť Veľkej Fatry, Nízke Tatry, Poľana, Javorie, časť Štiavnických vrchov, Pohronského Inovca i Vtáčnika.
Prístup.
Vrchol je prístupný neznačeným chodníkom z blízkeho sedla:
Spanish River

Spanish River môže byť:
Elizabeth Berkleyová

Elizabeth Berkleyová (; * 28. júl 1972, Farmington Hills, Michigan, USA) je americká herečka. Je známa predovšetkým rolou Jessie Spano, z televízneho seriálu "Konečne zvoní" (19891993) a rolou Noomi Malone, vo filme "Showgirls" (1995).
Detstvo a mladosť.
Berkleyová vyrastala v židovskej rodine vo Farmington Hills, v Michigan. Má staršieho brata Jasona. Narodila sa s heterochrómiou, čo znamená, že má rôzne sfarbené dúhovky. Jej pravé oko je na pol zelené a na pol hnedé a ľavé oko je celé zelené. Bola vychovávaná v prísne konzervatívnej židovskej rodine a mala tiež bat micva.
Odmalička tancovala a cvičila. Keď sa začala zaujímať o tanec na profesionálnej úrovni, odcestovala do New Yorku, aby sa mohla v tanci zlepšovať. Rovnako účinkovala aj vo viacerých divadelných predstaveniach ako napríklad "Labutie jazero".
Kariéra.
Krátko pred tým, ako sa začala venovať herectvu, sa venovala modelingu. Bola modelkou pre Elite. V roku 1989 sa zúčastnila konkurzu, na rolu Kelly Kapowski, do televízneho seriálu "Konečne zvoní". Producentov filmu natoľko zaujala, že sa nevedeli rozhodnúť, či obsadiť do role Kapowski, Berkleyovú ale jej hereckú kolegyňu Tiffani Thiessen a tak vytvorili pre Berkleyovú vlastnú rolu, Jessie Spano. Rolu Jessie Spano stvárňovala v rokoch 1989 až 1993.
V roku 1995 sa zúčastnila konkurzu na postavu Gale Weathers, vo filme "Vreskot", ale neúspešne. V rovnakom roku bola obsadená do erotickej drámy, "Showgirls". Film získal zmiešané recenzie a stal sa veľmi kontroverzným. Vo filme si zahrala po boku Kylea MacLachlana a Giny Gershon. O rok neskôr, sa objavila vo vedľajšej úlohe vo filme Klub odložených žien, kde si zahrala po boku Goldie Hawn, Bette Midler, Diane Keaton a Sarah Jessicy Parker.
V roku 2001 sa objavila vo filme Woodyho Allena, "Prekliate žltozeleného škorpióna". Po boku Adama Baldwina, si zahrala vo filme "Kontrolný faktor", z roku 2003. O rok neskôr, debutovala v divadle Broadway.
V roku 2008 bola obsadená do vedľajšej role v kriminálnom televíznom seriály , kde stvárnila bývalú manželku Davida Carusa. Berkleyová sa objavila v šiestych epizódach, ktoré boli aj podľa Nielsen stupnice najsledovanejšími časťami. V rovnakom roku si zahrala aj v televíznom filme "Čierna vdova", ktorý získal veľmi negatívne recenzie. Po boku Carly Gugino, Marley Shelton a Connie Britton si zahrala v komédii "Ženy v problémoch".
V roku 2020 potvrdila svoju účasť v televíznom seriály "Konečne zvoní", kde tiež stvárňuje rolu Jessie Spano, no jej rola už prešla istým vývojom a teraz je riaditeľkou školy.
Ask Elizabeth.
V roku 2010 spolupracovala s MTV, kde bol uvádzaný program "Ask Elizabeth", kde Berkleyová radí dospievajúcim dievčatám. Tiež veľa cestovala po celej krajine a stretávala sa s dievčatami všetkých vekových kategórií a diskutovala s nimi o rôznych témach, ktoré sú pre nich dôležité. V roku 2011 tiež vydala aj knihu, s rovnakým názvom.
Súkromný život.
V roku 1997, sa nechala nafotiť v šatách z listovej zeleniny, čím chcela podporiť organizáciu PETA a nabádať ľudí, aby prešli k vegetariánskej strave.
Od roku 2003 je vydatá za fotografa Grega Laurena, s ktorým má syna Sky Colea (* 2012).
Ján Jasovský

Dr. h. c. doc. Ing. Ján Jasovský, PhD. (* 21. august 1949, Zvolenská Slatina) je slovenský politik, bývalý minister dopravy, pôšt a telekomunikácií SR v rokoch 1997 – 1998.
Životopis.
V rokoch 1964 – 1967 študoval na Stredná všeobecno-vzdelávacej škola vo Zvolene. Následne v rokoch 1971 až 1977 absolvoval štúdium na Strojnícko-elektrotechnickej fakulte Vysokej školy dopravnej v Žiline. Vedeckú ašpiráciu absolvoval na tejto škole v rokoch 1983 až 1988. Docentúru študoval na Fakulte prevádzky a ekonomiky spojov v rokoch 1995 až 1998.
V rokoch 1970 až 1977 pracoval ako technik na Okresnej správe spojov Zvolen, následne v rokoch 1977 až 1991 na Stredoslovenskom riaditeľstve spojov v Banskej Bystrici na rôznych pozíciách. Od 1. januára 1992 bol menovaný do funkcie riaditeľa Stredoslovenského riaditeľstva pôšt. V decembri 1995 sa stal Jasovský generálnym riaditeľom Slovenskej pošty, š. p. v Banskej Bystrici. V tejto funkcii pôsobil do apríla 1997. Od apríla 1997 do októbra 1998 bol ministrom dopravy, pôšt a telekomunikácií SR v poslednej Mečiarovej vláde. V septembrových parlamentných voľbách 1998 bol Ján Jasovský zvolený za poslanca NR SR za HZDS a bol ním až do februára 2005, kedy bol zvolený za predsedu Najvyššieho kontrolného úradu. Funkciu vykonával do 20. mája 2015, kedy ho nahradil Karol Mitrík. V roku 2008 mu bol udelený titul doctor honoris causa Žilinskou univerzitou v Žiline za osobný prínos v oblasti spoločenského života. V októbri 2015 bol zvolený za ombudsmana Slovenskej pošty. Z funkcie odišiel na vlastnú žiadosť v júni 2021, pričom ako oficiálny dôvod odchodu bol zdravotný stav.
Epigonos z Trallu

Epigonos () bol starogrécky športovec. 
Epigonos z Trallu bol podľa dvoch starovekých epigrafických zdrojov, uvedených na mramorových podstavcoch, štvornásobný víťaz "olympiády" (v neznámej disciplíne). Na oboch nápisoch je spomínaný ako otec Klaudie Perigenis. 
Prvý nápis, objavený v archeologickej lokalite starovekého mesta Magnésia nad Maiandrom, bol zhotovený na počesť Tiberia Klaudia Pollióna a Tiberia Klaudia Héfaistióna, detí Klaudie Perigenis. Druhý v Tralleis. Miesto, kde sa našiel druhý nápis, a príslušnosť Epigona k slávnej rodine z Trallu, ktorú poznal aj Cicero (zo súdnej reči na obranu Flacca, pro Flacco, 22: "„Kde boli Pythodorus, Archimedes a Epigonus, ďalší muži známi medzi nami, medzi ich šľachticmi?“"), viedli talianskeho historika Luigiho Morettiho k úvahe, že miestom Epigonových víťazstiev boli skôr súťaže v Tralleis ako olympiády v élidskej Pise (oblasť Pisa alebo "Pisatis" zahŕňala veľkú svätyňu v Olympii, sama Olympia nebola mestom). Mená rodiny T. Klaudia Pollióna a jeho brata Héfaistióna, skutočnosť, že ich otec, manžel Klaudie Perigenis, sa už volal Tiberios Klaudios Héfaistión, znamenajú, že víťazstvá Epigona možno datovať približne na začiatok 1. storočia.
Spanish River (Ontário)

Spanish River je rieka v okresoch Algoma District, Sudbury District a Greater Sudbury kanadskej provincie Ontário. Jej tok má dĺžku 
Spanish River je provinčne dôležitá trasa pre kanoe s mnohými perejami a bielou vodou.
Dejiny.
Rieka je historická cesta pre Ojibway.
Geografia.
Miesto spájania dvoch zdrojov sa volá The Forks.
Jozef Aponi

Gróf Jozef Aponi (staršie Jozef Apponyi; * 10. október 1718, Trnava – † 14. november ?1757?/?1787?, Sliezsko) bol uhorský gróf, jezuita, fyzik a profesor na Trnavskej univerzite. 
Život.
Jozef Aponi sa narodil do rodiny Aponiovcov grófovi Lazárovi Aponiovi v roku 1718. V roku 1736 vstúpil do Spoločnosti Ježišovej vo Viedni, kde si vykonal aj noviciát. Filozofické disciplíny študoval v Štajerskom Hradci v rokoch 1739-1741. Ako magister vyučoval gramatiku v Rábe (1742) a v Trnave (1743). Teológiu študoval na Viedenskej univerzite (1744-1748). V r. 1749 pôsobil v Budíne ako profesor matematiky na tamojšej rehoľnej škole, viedol aj kroniku domu. Tretiu probáciu si konal v Judenburgu (1750). V rokoch 1751-1754 prednášal na univerzite v Trnave filozofiu, logiku, matematiku a fyziku a v roku 1755 aj teologické disciplíny a etiku na viedenskom Tereziánskom kolégiu. Filozofické disciplíny prednášal aj na Viedenskej univerzite (1756). Od 2. februára 1754 bol profesom so štyrmi sľubmi. Získal doktorát z filozofie a teológie. Bol tiež autorom náboženských i prírodno-filozofických diel.
Jeho smrť je nejasná a sú 2 možnosti: v roku 1757 v Sliezsku alebo v roku 1787.
Kynek

Kynek je mestská časť v Nitre. Jeho rozloha je 5,1 km² a žije tu 942 obyvateľov (2020). Súčasťou Nitry je od roku 1960.
Poloha.
Leží 5 km severozápadne od mesta Nitra, v severnej oblasti Nitrianskej pahorkatiny. Juhozápadne leží Kynecký les. Okrem neho sa tu nachádza kaštieľ zo začiatku 19.storočia, ktorý obklopuje anglický park, či Kostol Všetkých svätých, ktorý sa spomína už v roku 1257 a bol obnovený v roku 1728 a je zaradený medzi kultúrne pamiatky. Stredom obce preteká Kynecký potok, ktorý zbiera vodu z prameňov Kyneckého lesa a Šúdolskej doliny.
História.
Prvá písomná sa datuje do roku 1006 , neskôr sa však zistilo že táto listina je falzifikát z 18.storočia a tak prvou platnou písomnou zmienkou je zápis z roku 1246, kedy sa obec spomína pod názvom Kuniuk. Pôvodne patril kráľovskému Nitrianskemu hradu, neskôr bol majetkom ostrihomského arcibiskupa. V roku 1452 sa obec nazývala Kewnewk a patrila Mikulášovi Šuranskému. V roku 1598 obec spustošili krymský tatári, ktorí boli súčasťou tureckého vojska. V roku 1664 bola obec stále spustnutá a bol len osadou neďalekej obce Lehota. V roku ju arcibiskup Juraj Szelepcsényi testamentom odkázal nitrianskej kapitule. V roku 1694 sa v obci usadili Užovičovci a postupne sa stali jeho zemepánmi. V roku 1980 Rada Okresného národného výboru v Nitre schválila dokument Preventívne opatrenia ochrany prírody okresu Nitra. Územie Kyneku je v nej zaradené v kategórií C, čiže na týchto územiach možno vykonávať činnosť iba so súhlasom štátnej ochrany prírody.
Markianos (rozlišovacia stránka)

Markianos () môže byť:
Markianos môže byť aj:
Markianos z Thyateiry

Markianos () bol starogrécky športovec. 
Markianos, syn Markiana z Thyateiry, bol olympionikom v neznámej disciplíne. Pripomína to nápis datovaný do roku 225, ktorý objavili v archeologickej lokalite starovekého lýdskeho mesta Thyateira (dnes tureckého mesto Akhisar). 
 
Taliansky historik Luigi Moretti ho do svojho zoznamu olympijských víťazov staroveku nezaradil, lebo nevedel s istotou určiť, kde zvíťazil. Podľa Morettiho to mohla byť aj olympiáda v élidskej Pise ("Pisa" alebo "Pisatis" bola oblasť v Elide, kde sa nachádzala Olympia), alebo len nejaké miestne hry v Thyateire (v starogréckom svete sa konalo mnoho miestnych slávností, ktoré boli často obmedzené na oblasť, kde sa konali.).
Žiarce (sedlo)

Žiarce () je sedlo v Kysuckej vrchovine. Leží približne západne od Lysice, na úpätí vrchu Požeha. Je významnou križovatkou turistických trás a cyklotrás.
Poloha.
Sedlo leží v južnej časti Kysuckej vrchoviny, v geomorfologickom podcelku Kysucké bradlá. Nachádza sa v Žilinskom kraji, na území okresu Žilina a v katastrálnom území obce Gbeľany. Sedlo zoviera zo severovýchodu masív vrchu Požeha (), z juhu svahy vrchu Žiar (). Severozápadné úpätie sedla odvodňujú prítoky Vadičovského potoka do Kysuce, z južnej časti odteká voda Koňhorským potokom do rieky Varínka. Najbližšími sídlami sú asi severne ležiaci Horný Vadičov a východne situovaná Lysica, nepatrne ďalej je západným smerom ležiaca Kotrčiná Lúčka a juhozápadne ležiace Gbeľany.
Diely

Diely sú mestská časť Nitry. Žije tu 8 053 obyvateľov. Rozlohou je najmenšou mestskou časťou v Nitre. Postavené boli v posledných dvoch desaťročiach 20. storočia.
Doprava.
Premávajú tu 4 linky MHD Nitra: 13, 30, 32 a 33.&lt;ref name="arriva.sk/nitra/mestska-doprava/cestovne-poriadky"&gt;&lt;/ref&gt;
Ulice.
Zoznam ulíc v mestskej časti Diely:
Občianska vybavenosť.
Nachádzajú sa tu dve materské školy:
Na Považskej ulici 14 sa nachádza Zariadenie sociálnych služieb - "Viničky".
Baldy Mountain (Manitoba)

Baldy Mountain () je najvyšší vrch kanadskej provincie Manitoba a pohoria Manitoba Escarpment. Nachádza sa v provinčnom parku Duck Mountain Provincial Park. Prominencia vrchu je 381 metrov.
Na jeho vrchole sa nachádza rozhľadňa. Na vrchol vedie cesta z Beaver Lodge v dĺžke približne 2,5 km.
Štefan Gráf

Štefan Gráf (* 9. august 1905, Gajary †11. júl 1989, Bratislava) bol slovenský prozaik, autor detskej literatúry a prekladateľ, ktorého kritika zaradila do prúdu lyrizovanej prózy. V jeho dielach "„ide o zrážku ideálu a reality, sociálne a spoločenské prerastá do politického“". Používal autorské pseudonymy Ján Hromník, Štefan Rakyta, Št. Gr-Dunajský.
Život.
Štefan Gráf študoval na gymnáziu v Bratislave, no v období rokov 19191926 pracoval ako obchodný zamestnanec v meste Malacky a tiež vo Viedni. V rokoch 19271929 si dokončil vzdelanie na obchodnej akadémii v Trenčíne, kde zároveň konal povinnú vojenskú službu. Rok bol nezamestnaný kým si našiel miesto na daňovom úrade v Bratislave, sedem rokov bol vedúcim nakladateľstva Matice slovenskej, dva roky strávil v emigrácii v Rakúsku a Taliansku, ale v roku 1945 sa vrátil aj s celou rodinou domov. Podľa vlastných zápiskov odišiel z vlasti kvôli zlým udalostiam po oslobodení v Martine. Zastrelili jeho priateľa výtvarníka Janka Nováka v Sklabini, ktorý vytvoril obálku na jeho román "Guro Janošiak" a jeho spolupracovníka v Matici slovenskej Jozefa Cígera-Hronského zatvorili do pivnice v Martine. Od 1948 do 1969 bol vedúcim "Nakladateľstva sv. Vojtecha" v Trnave, kde zostal žiť na dôchodku.
Dielo.
Svoje prvé diela začal publikovať v polovici 30. rokov 20. storočia v periodikách "Slovenské smery", Slovenské pohľady, Elán. Boli to zbierky "V horúcom príboji" (1937) a "Žeravý bod" (1940). Väčšia časť jeho prác vyšla pred rokom 1945. Kritici ho považujú za autora lyrizovanej prózy. V roku 1938 publikoval svoj prvý román "Zmätok", voľné pokračovanie "Oceľové vlny" (1941) a romány "Zápas" (1939), "Cesta za snom" (1942). V roku 1944 vydal dvojdielny román "Jur Janošiak" (v prvom vydaní je názov "Guro Janošiak" - roky 19401944). Po prestávke v publikovaní vydal v roku 1968 výber z prozaickej tvorby "V horúcom príboji" a poviedkový triptych "Nábrežie Františka Jozefa" v roku (1975). Gráf písal aj detskú literatúru "Úbožiak čarodejník" (1947), rozhlasové hry "Doma" (1937) a "Vzbura umelcov" (1939) a prekladal z češtiny, nemčiny, taliančiny, francúzštiny a i.
Hakuin Ekaku

Hakuin Ekaku (白隠 慧鶴, 19. január 1686 – 18. január 1769) bol jednou z najvplyvnejších osobností japonského zen-budhizmu. Je považovaný za oživovateľa školy Rinzai v období jej stagnácie, ktorý ju prerobil na jej tradične prísne tréningové metódy integrujúce meditáciu (Zazen) a prax koánov.
Payless Car Rental

Payless Car Rental je požičovňa automobilov vo vlastníctve spoločnosti Avis Budget Group. Aj keď ide predovšetkým o franšízový systém, samostatne vlastní a prevádzkuje viacero pobočiek v štátoch Severnej Ameriky, Južnej Ameriky a Európy, a celkovo vlastní 167 pobočiek.
Na Slovensku prevádzkuje 2 pobočky situované na Medzinárodnom letisku v Košiciach a na letisku M. R. Štefánika v Bratislave.
Payless Car Rental, Payless Car Sales, Payless Parking a REZlink International sú dcérske spoločnosti pod záštitou Avalon Global Group.
Avis Budget Group odkúpila spoločnosť Payless Car Rental v roku 2013.
História.
Autopožičovňa Payless Car Rental bola založená v roku 1971 v Spokane v štáte Washington. V 70. a 80. rokoch minulého storočia si spoločnosť vytvorila imidž jednej z najdostupnejších požičovní v USA a dosiahla nízke ceny predovšetkým vďaka drastickej optimalizácii nákladov. Pod vedením Netterstrona sa spoločnosť rozrástla z miestnej požičovne áut na franšízový systém s viac ako 100 požičovňami áut po celých Spojených štátoch amerických.
Do roku 1987 spoločnosť získala americkú časť spoločnosti "Holiday Rent a Car" so sídlom v Kanade a v tom čase vybudovala svoj prvý automatizovaný centrálny rezervačný systém.
Na rozdiel od mnohých iných autopožičovní Payless Car Rental neprevádzkovala pobočky priamo na letiskách, ale v ich okolí, čo výrazne znížilo náklady na parkovanie nepoužitých vozidiel.
Mnohým zákazníkom táto možnosť vyhovovala, pretože chôdzou za niekoľko minút cestou z letiska do autopožičovne dokázali ušetrili nemalé peniaze najmä vďaka výhode lokácie. Služby autopožičovňe sú najčastejšie využívané v blízkosti letísk za účelom cestovania po krajine.
Na Slovensku vznikla autopožičovňa v roku 2018 pod vedením spoločnosti United Rental Group, s. r. o. v Bratislave a na Medzinárodnom letisku v Košiciach.
Helena Woleková

Helena Woleková (* 17. január 1946, Podkriváň) je slovenská sociálna pracovníčka a politička, ministerka práce, sociálnych veci a rodiny v rokoch 1991 až 1992.
Životopis.
Od októbra 1968 do augusta 1980 pracovala ako vedúca oddelenia sociológie Československého výskumného ústavu práce a sociálnych vecí v Bratislave. V rokoch 1980 až 1990 pracovala ako vedúca oddelenia psychológie a sociológie v Ústave technológie a racionalizácie ZŤS Bratislava. Krátko pôsobila ako personálna riaditeľka Federálneho ministerstva hutí a ťažkého priemyslu v rokoch 1990 až 1991. Bola prvou ženou v slovenskej vláde po páde komunizmu, keď v období medzi aprílom 1991 a júnom 1992 zastávala pozíciu ministerky práce a sociálnych vecí SR. Následne v roku 1994 bola poradkyňou rovnakého ministra Júliusa Brocku. V rokoch 1995 až 2002 sa bola programovou riaditeľkou Centra pre analýzy sociálnej politiky. Roku 2002 založila a dodnes spravuje nadáciu SOCIA, ktorá podporuje vznik nových sociálnych služieb.
Celý svoj profesionálny život venovala práci v oblasti sociológie a sociálnych vecí. Vždy bola aktívna a stále sa angažuje v oblasti ochrany ľudských práv a pomoci sociálne odkázaným. Svojou systematickou prácou v sociálnej oblasti, starostlivosti o zdravotne postihnutých, rodiny a deti výrazne zaslúžila o sociálny rozvoj Slovenskej republiky.
Rodina.
Má troch synov a päť vnúčat.
Dógen Zendži

Dógen Zendži (道元禅師; 19 január 1200 – 22 september 1253) bol japonský zenový majster, ktorý do Japonska priniesol z Číny učenie Sótó. Vo svojej škole bol významnou postavou japonského náboženstva a filozofie.
Život.
Narodil sa v šľachtickej rodine v Kjóte. Pravdepodobne bol nelegitímnym synom Kogy Mičičiky, ktorý však zomrel v jeho dvoch rokoch. Mama umrela v jeho siedmych rokoch. Jeho výchovy se potom ujal starší brat. V roku 1212 začal, ako mnoho jeho predchodcov, študovať budhizmus na hore Hiei, najprv v škole Tendai, ktorá sídlila v tamojšom kláštore Enrjakudži. Bol však nespokojný s jej učením, trápil ho zásadný rozpor (dobre známy aj z iných náboženstiev) – ak tradícia, že všetky bytosti majú budhovskú podstatu, prečo aj Buddha samotný sa musel prebudiť a k osvieteniu sa náročne dopracovávať?
Opustil teda Hiei (asi r. 1214) a začal študovať budhizmus pod vedením zenového majstra Eisaia, ktorý sídlil v kláštore Kennindži, a ktorý ako prvý doniesol zenové učenie do Japonska (z Číny). Niektorí autori ale tvrdia, že sa s Eisaiom Dógen nikdy osobne nestretol a prime učenie dostal až od jeho nástupcu Rjónenom Mjózenom. Mjózen aj Eisai učili zen zmiešaný s tradičnými budhistickými prvkami. To ale Dógenovi úplne nevyhovovalo a túžil poznať "čistý zen". Za týmto účelom sa v roku 1223 vydal do Číny.
V Číne sa najprv usadil v kláštore Jingdesi na hore Tiantong, kde učil Wuji Liaopai zo sekty Linji. Jeho učenie však Dógenovi nesedelo a naviac Liaopai v roku 1224 umrel, a tak Dógen kláštor opustil. Jeho Ďalším učiteľom v Číne bol majster Rujing. V roku 1225, pri spoločnej meditácii, Rujing na Dógena zakričal "Musíš odvrhnúť svoju myseľ a telo, nie spať!", následne vraj Dógen, podľa vlastného svedectva, dosiahol satori (čiastočné prebudenie).
V roku 1227 sa vrátil do Japonska a spísal akýsi zenový manifest pomenovaný "Bendówa". V roku 1230 sa usadil v jednom kláštore vo Fukakuse, ktorý do roku 1243 prebudoval na prvý zenový kláštor v Japonsku. Dnes je známy pod názvom Kóšóhórindži. Za nejasných okolností kláštor s niekoľkými vernými nasledovníkmi v roku 1243 opustil a usadil sa v dedinke Ečizen, kde vybudoval malý kláštor Eiheidži. Dôvodom odchody mohli byť náboženské spory, lebo Dógen porušil vtedajšiu japonskú synkretickú tradíciu a hlásal, že len jediná cesta k osvieteniu je správna, čo budilo nevolu konkurenčných skupín, hlavne (v tej dobe) najvplyvnejšej sekty Tendai.
Kláštor Eiheidži Dógen neopustil až do konca života, až na drobnú výnimku cesty po kláštoroch v roku 1248, počas ktorej sa však ťažko sklamal v tom, kam sa zenový budhismus v Japonsku vyvíja. Tu tiež napísal svoje najvýznamnejšie dielo, dvanásťdielny spis "Šóbógenzó". Najdlhšia a najdôležitejšia je stať, ktorá sa volá "Buššó". Základom jeho duchovní praxe bola technika šikantaza, čo sa dá preložiť ako "iba sedieť", čo dobre vystihuje jej podstatu
Vákuová pumpa

Vákuová pumpa môže byť:
Carla Guginová

Carla Gugino (* 29. august 1971, Sarasota, Florida, USA) je americká herečka. Je známa účinkovaním vo filmoch ako "Zo života chlapca" (1993), trilógia "Spy Kids" (2001-2003), "Sin City: Mesto hriechu" (2005), "Útek na Horu čarodejníc" (2009), "Sucker Punch" (2011) "Geraldova hra" (2017). 
Detstvo a mladosť.
Narodila sa v meste Sarasota na Floride. Má taliansky, írsky a anglický pôvod. Jej rodičia sa rozviedli keď mala dva roky. Vyrastala v striedavej starostlivosti u oboch rodičov, kvôli čomu často cestovala. Vyrastala aj v Kalifornii a na Floride. V mladosti sa tiež venovala príležitostne modelingu. 
Kariéra.
Guginová sa objavila v niekoľkých televíznych filmoch a seriáloch na konci 80. rokov 20 storočia. V roku 1989 si zahrala bo poku Shelley Long v komédii "Skautky Beverly Hills". V roku 1994 sa objavila vo videoklipe piesne Always, skupiny Bona Joviho. O rok neskôr, prijala vedľajšiu úlohu v televíznom seriály "Všetci starostovi muži", po boku Michaela J. Foxa. Tiež sa objavila po boku Nicholasa Cagea, vo filme "Oči hada". 
V roku 2001 sa objavila spoločne s Antoniom Banderasom v rodinnej komédii "Spy Kids". Film neskôr mal aj ďalšie dve pokračovania, v rokoch 2002 a 2003. V roku 2003 bola obsadená do hlavnej úlohy, v televíznom seriály "Karen Scisco". Seriál získal pozitívne ohlasy. Po skončení seriálu prijala hlavnú úlohu v ďalšom televíznom seriály, "Operácia Threshold", z roku 2005. V rovnakom roku stvárnila menšiu úlohu vo filme "Sin City: Mesto hriechu". Po boku Bena Stillera sa objavila vo filme "Noc v múzeu", z roku 2006. 
V roku 2009 sa objavila vo filme "Útek na Horu čarodejníc". V rovnakom roku sa tiež pripojila k hereckému obsadeniu ako Malin Åkerman, Patrick Wilson a Billy Crudup vo filme "Strážcovia". Tiež sa v rovnakom roku objavila vo filme "Ženy v problémoch", kde stvárnila prostitútku Celiu, na základe ktorej vznikol neskôr aj samostatný film s názvom "Elektra Luxx", ktorý mal premiéru v roku 2010. Guginová vo filme stvárnila hlavnú rolu. O rok neskôr stvárnila postavu Very Gorski vo filme "Sucker Punch", ku ktorému naspievala s Oscarom Isaacom tiež soundtrack. 
V roku 2015 si zahrala vo filme "San Andreas", potvrdila tiež aj svoju účasť v pokračovaní, ktoré je naplánované na rok 2024. V roku 2017 prijala hlavnú ženskú postavu vo filme "Geraldova hra", ktorá bola sfilmovaná na motív poviedky od Stephena Kinga. 
V roku 2018 stvárnila hlavnú postavu v televíznom seriály "The Haunting", kde za svoj herecký výkon získala aj nomináciu na ocenenie Saturn Awards. V júli 2021 mal premiéru akčný film "Výbušný kokteil", kde stvárnila Guginová jednu z vedľajších úloh. 
V roku 2023 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "The Fall of the House of Usher", kde stvárnila postavu Verny. 
Súkromný život.
Guginová nie je vydatá a nemá žiadne deti. Od roku 1996 je jej partner Sebastián Gutiérrez.
Asanga

Asanga (Tibetsky: ཐོགས་མེད།, Wylie: thogs med, Tradičná čínsština: 無著; Pchin-jin: Wúzhuó; Romaji: Mujaku) (4 st. n.l.)
bol „jednou z najdôležitejších duchovných postáv mahájánového budhizmu a „zakladateľom školy Jógačára“.
Je známy ako jeden zo sedemnástich majstrov Nálandy a vyučoval v kláštore, ktorý sa nachádza v dnešnom Biháre.
Tradične sú on a jeho nevlastný brat Vasubandhu považovaní za hlavných predstaviteľov klasického indického sanskrtu Mahayana Abhidharma, a mahájánovom učení o ceste Bódhisattvu.
Referencie.
Trnavská skupina

Trnavská skupina je skupina básnikov tvoriaca v období socializmu 50. rokov 20. storočia a pokračujúca vo svojej tvorbe aj po prevrate v roku 1989. Do skupiny patria podľa jej člena Ľubomíra Feldeka okrem neho samotného Ján Stacho, Jozef Mihalkovič, Ján Ondruš. Skupina oznámila svoju existenciu vo vydaní Mladej tvorby v apríli 1958. Poeti, ktorí v tomto prelomovom periodiku vystupujú, sú neskôr pomenovaní literárnymi kritikmi ako autori konkretizmu. K programovému manifestu sa pripojil aj prozaik Rudolf Sloboda. Pretože pochádzajú napospol z Trnavy, sú nazývaní aj trnavskí konkretisti.
V spomenutej "Mladej tvorbe" z roku 1958 sa nachádzali diela, ktoré boli súčasťou programového vystúpenia konkretistov: štyri básne, jedna poviedka Ruda Slobodu, tri manifesty i preklady svetových básnikov - Jacques Préverta, Pabla Nerudu, Federica Garcia Lorcu. No toto štvrté vydanie bolo zadržané a posudzované na ÚV KSS. Obeťami cenzúry sa stali básne Jána Stacha a poviedka Jozefa Mihalkoviča. Podstatou inakosti poézie konkretistov je odklon od trvania na určitej téme a tým aj od jej ideologickej zneužiteľnosti a sústredenie sa na formu básne. Výsledok bol literárno-estetický vďaka posilnenej obrazotvornosti. Ľubomír Feldek napísal vo svojom článku: „Trnavská skupina sa totiž pokúsila vystúpiť s programom odideologizovanej poézie – viac než ideológii dôverovala zmyslovej konkrétnosti.“
Konkretisti sa medializovali v Mladej tvorbe na popud jej redaktora Miroslava Válka, ktorému sa vtedy zdalo, že je príhodný historický moment vytvoriť tvorivú skupinu básnikov. Konkretisti však po skrachovaní konkretistického vystúpenia a po neúspechu socializmu s ľudskou tvárou vplynuli do davu tichého disentu, ktorý sa v tej dobe rozmnožil ešte viac, ako v 50. a 60. rokoch. Doplatili na svoju mladícku bezstarostnosť stratou možnosti študovať, pozri Rudo Sloboda či prišli o prácu vo vydavateľstve ako Ľubomír Feldek. Napriek prekážkam ale neprestali tvoriť.
Lutiška

Lutiška () je sedlo v Kysuckej vrchovine. Leží približne východne od obce Lutiše, na úpätí vrchu Mravečník. Je križovatkou turistických trás a cyklotrás.
Poloha.
Sedlo leží v južnej časti Kysuckej vrchoviny, v geomorfologickom podcelku Kysucké bradlá. Nachádza sa v Žilinskom kraji, na území okresu Žilina a na hranici katastrálnych území obcí Lutiše a Belá. Sedlo vytvára z východu masív vrchu Mravečník (), západným smerom pokračuje hrebeň na kótu Severné úpätie sedla odvodňujú prítoky Radôstky do Bystrice a Kysuce, z južnej časti odteká voda Črchľovým potokom do rieky Varínka. Najbližšími sídlami sú asi severne ležiaca miestna časť Lutíš a asi juhozápadne situovaná Kubíková, patriaca k obci Belá.
Prístup.
Sedlom vedie cesta III/2035 z Belej do Starej Bystrice.
Arne Karlsson

Erik Arne Karlsson (* 4. august 1912, Štokholm, Švédsko – † 11. jún 1947, Berg, Rakúsko) bol švédsky humanitárny pracovník medzinárodnej organizácie Save the Children ("švé: Rädda Barnen") zaoberajúcej sa ochranou detských práv, ktorý bol počas vykonávania humanitárnej misie zastrelený sovietskou pohraničnou strážou neďaleko dnešných rakúsko-slovenských hraníc.
Život.
Karlsson sa zúčastnil Španielskej revolúcie a v roku 1939 bojoval na strane Fínska v Zimnej vojne. Počas nemeckej okupácie Nórska pomáhal do krajiny pašovať finančné prostriedky na podporu miestnych partizánov. Neskôr bol vodičom jedného z tzv. bielych autobusov ("švé: Vita bussarna"), ktoré boli súčasťou operácie švédskeho Červeného kríža a dánskej vlády, a ktoré boli posielané do koncentračného tábora Bergen-Belsen, kde sa dobrovoľníci starali o väzňov, ktorých kŕmili a liečili.
Po kapitulácii nacistického Nemecka bol zamestnaný ako šofér na švédskom veľvyslanectve v Berlíne. Počas pobytu v tomto meste sa zapísal ako dobrovoľník do švédskej odnože organizácie "Save the Children", odkiaľ bol po čase prevelený do Viedne.
Smrť.
Erik Arne Karlsson bol zastrelený 11. júna 1947 na vtedajších rakúsko-československých hraniciach. Sovietski vojaci spustili streľbu na Karlssonov automobil, pretože Švéd vyšiel na cestu, ktorá bola zahradená. Na sedadlách spolujazdcov sa v tej dobe nachádzali jeho manželka Ilse Weil (1914 - 1994) a taktiež syn Tom (1944), obaja však vyviazli bez zranení.
V roku 1949 bol po ňom pomenovaný park vo Viedni a v roku 1961 bol v Bergu postavený pamätník ("Schwedenkreuz") len kúsok od miesta, kde bol zastrelený.
Karlsson je pochovaný v rodinnej hrobke na cintoríne Skogskyrkogården v Štokholme.
Londýnska burza cenných papierov

Londýnska burza cenných papierov (angl. London Stock Exchange) je jednou z najstarších búrz v Európe a jedným z najznámejších svetových trhov s cennými papiermi. Samotná Londýnska burza je akciovou spoločnosťou a jej akcie sa na nej obchodujú.
História.
Oficiálne bola Londýnska burza založená v roku 1801, ale v skutočnosti sa história obchodovania s cennými papiermi v Anglicku začala písať v 16. storočí. Britské spoločnosti, ktoré neboli schopné financovať drahé cesty do Číny vlastným kapitálom, podľa podobného modelu v Antverpách inkasovali zlato výmenou za budúci podiel na zisku spoločnosti.
V roku 1687 pätnásť spoločností obchodovalo s vlastnými cennými papiermi v Londýne. V roku 1695 tu bolo už okolo 150 spoločností. V dôsledku toho sa s malou časťou týchto akcií aktívne obchodovalo, mnohé spoločnosti sa ukázali ako neživotaschopné. Anglická IPO bublina z 90. rokov 20. storočia sa niekedy prirovnáva k bubline internetových spoločností z 90. rokov 20. storočia.
Hlavným indexom londýnskej burzy je FTSE100, ktorý bol uvedený na trh 3. januára 1984. Združuje 100 najväčších spoločností kótovaných na londýnskej burze cenných papierov.
V roku 2020 boli celkové príjmy londýnskej burzy 2 124 miliónov GBP (v roku 2019 2 056 miliónov GBP). Londýnska burza tvorila do roku 2021 približne 50 percent medzinárodného obchodovania s akciami. V roku 2021 bol priemerný denný obrat akcií na londýnskej burze 8,6 miliardy EUR.
Taisen Dešimaru

Jasuo Dešimaru (* 29. november 1914, Saga† 30. apríl 1982, Tokio), tiež známy ako „Mokudó Taisen“, viac ako Taisen Dešimaru (: , "Dešimaru Taisen"), bol japonský zenový majster školy sótó zen a jeden z hlavných misionárov zenového budhizmu na západe. Bol zakladateľom a inšpiroval k založeniu mnohých skupín a centier (japonsky dódžó) v Európe.
Vo svojom učení trval na skutočnosti, že zen je praxou „tu a teraz“.
Taisen Dešimaru bol žiakom Kódó Sawakiho a majstrom Sandó Kaisena, Étienne Zeislera a ďalších. Priniesol zenové učenie do Európy. Je teda považovaný za prvého patriarchu Európskeho zenu.
Biografia.
Jasuo Dešimaru sa narodil neďaleko miesta Saga v Japonsku. V mladosti sa mu dostalo samurajskej výchovy od jeho dedka. Silno ho ovplyvnila aj hlboká viera jeho matky.
Na prvom seššine, priamo počas zezenu, po nepozornosti kjósaku (funkcia v tradícii zenu), došlo k potýčke medzi Dešimaurom a kjósaku.
Keď v roku 1941 vstúpilo Japonsko do vojny, Dešimaru musel opustiť ženu a syna, ktorý sa mu práve narodil, a odišiel na päť rokov do Indonézie. Krutosti vojny na ňom zanechali nezmazateľné stopy. Po vojne sa vrátil do Japonska a ku Kódó Sawakimu, a zostal s ním až do jeho smrti v roku 1965.
Tesne pred majstrovou smrťou prijal od Sawakiho mníšske vysvätenie denkai s menom Mokudó Taisen, čo znamená „Sieň ticha“, „Pustovník pokoja“ a zároveň dostal najvyššie vysvätenie školy Sótó, tzv. šihó, ktoré mu bolo neskôr potvrdené aj majstrom Reirin Jamadom. Následne vypočul majstrove prianie šíriť zenové učenie v Európe.
V roku 1967 prišiel na pozvanie skupiny makrobiotikov, vlakom naprieč transsibírskou magistrálou, do Paríža, kde sa ubytoval v miestnom makrobiotickom obchode, kde si na živobytie zarábal japonskými masážami Shiatsu a hodinami kaligrafie. Začal učiť zen a predávať tak učenie svojho majstra. Za krátku dobu vytvoril veľkú skupinu praktikujúcich, usporadúval veľké ústrania (seššiny), písal knihy, učil, odkazoval zazen a založil asociáciu: Association Zen Internationale.
Jeho záverečné slová v príhovore pre žiakov boli:
Knihy.
Preklady v českom jazyku:
Originály:
City Park Ružinov

City Park Ružinov (predtým 3nity) je bytový komplex v Bratislave. Trojicu vežiakov začala stavať v roku 2008 developerská spoločnosť Nadlan pod názvom 3nity.
Tvorí ho:
Nehoda.
V roku 2012 sa zrútila viacpodlažná garáž, ktorá bola súčasťou komplexu. Nikto sa nezranil, vznikli len finančné škody. Podľa znalcov nebola pri okolitých budovách poškodená statika. Nehoda neskôr viedla ku konkurzu developerskej spoločnosti Nadlan. Statik budovy Ján Tomčáni bol odsúdený za prečin všeobecného ohrozenia na 30 mesiacov podmienečne a zákaz vykonávať povolanie v odbore stavebníctva na šesť rokov.
Dokončenie stavby.
Po konkurze pôvodného developera projekt neskor získal developer Metrostav. Projekt prepracoval a premenoval na CityPark Ružinov. Parkovanie vyriešil developer niekoľkými podzemnými podlažiami priamo pod vežiakmi. V objekte sa nachádza 432 bytov, 120 apartmánov, lofty a ateliéry v troch vežiach.
CentraleSupélec

CentraleSupélec je univerzita v Gif-sur-Yvette, Île-de-France.
Škola vznikla v roku 2015 zlúčením "Supélec" (oficiálne "École supérieure d’électricité") a "École Centrale Paris" (oficiálne "École centrale des arts et manufactures"). Je pod spoločným dohľadom ministra priemyslu a ministra pre vysoké školstvo, výskum a inovácie. Dnes je to jedna z najvyberanejších francúzskych technických škôl. Od októbra 2023 je škola partnerom IPSA pre dvojité diplomy v letectve.
Mravečník

Mravečník () je vrch Kysuckej vrchoviny. Leží nad obcou Terchová, približne východne od Žiliny. Vrchol leží v ochrannom pásme Národného parku Malá Fatra.
Poloha.
Nachádza sa v juhovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Kysucké bradlá. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Žilina a zasahuje na katastrálne územie obcí Belá a Terchová. Mravečník, nazývaný aj Veľhora, je súčasťou masívu, ktorý zo severozápadu ohraničuje Terchovskú dolinu.
Opis.
Mravečník tvorí spoločný masív s juhozápadne situovanou Okrúhlicou (). Západne leží vrch Zlieň (), severne Čierna Lutiša (), východne Pupov () a južným smerom Sokolie (). Severné svahy sú pramennou oblasťou Radôstky, smerujúcej do rieky Bystrica, južnú časť hrebeňa odvodňujú prítoky Varínky. Najbližšími sídlami sú na juhovýchodnom úpätí situovaná Terchová a západným smerom ležiace osady obcí Belá a Lutiše. 
Výhľady.
Mravečník je pokrytý nesúvislým lesným porastom, ktorý umožňuje obmedzené výhľady. Tie sú vďaka nadmorskej výške a polohe veľmi zaujímavé, pozorovať je možné okolité vrchy Kysuckej vrchoviny, výborne viditeľná je časť Krivánskej Fatry (od Rozsutcov po Malý Kriváň). Z vhodných lokalít je viditeľná časť Žilinskej kotliny, Javorníky, Moravsko-sliezske, Kysucké i Oravské Beskydy, Oravská Magura a pri dobrom počasí aj vrcholy Západných Tatier.
Sawaki Kódó

Sawaki Kódó (; * 16. jún 1880 – † 21. december 1965) bol významný japonský učiteľ sótó zenu 20. storočia. Je považovaný za jedného z najvýznamnejších zenových majstrov svojej doby za to, že priniesol zenovú prax do života laikov a spopularizoval starodávnu tradíciu šitia kesy.
Biografia.
Sawaki, menom Caikiši, sa narodil do zámožnej rodiny ako šieste dieťa. Jeho rodičia umreli, mama keď mal štyri roky, otec o tri roky neskôr. Keď mal 16 rokov utiekol z domu do kláštora Eiheidži, kde sa chcel stať mníchom. Neskôr cestoval do kláštora Sošindži, kde bol ordinovaný za mnícha v roku 1899 majstrom Koho Sawadom.
Kódó Sawaki se stal opátom kláštora Antaidži v roku 1949, keď bol ešte kláštor na severe Kjóta. Priviedol upadnutý zen 20. storočia nazad k jeho koreňom, ku praxi zazenu bez očakávania zisku. Spoločne so svojím žiakom róšim Učijamou Kóšóm premenil Antaidži z miesta, kde sa študovala budhistická teória textov ako šobógenzó, na miesto zasvätenej zenovej praxi čistého zazenu. Neskôr prebral starostlivosť o kláštor Antaidži róši Učijamom, ktorý bol ordinovaný v roku 1941, zatiaľ čo Sawaki cestoval po celom Japonsku a viedol seššiny (intenzívne týždenné meditácie zazenu, tzv. odosobnenia) na mnohých miestach zeme. Každý mesiac sa samozrejme podobný seššin konal aj v Antaidži. V roku 1962 sa Sawaki konečne natrvalo usadil v Antaidži, pretože sa mu začalo horšie chodiť. Učijama sa o neho staral až do jeho smrti v decembri 1965. Namiesto zložitých pohrebných obradov rozhodol róši Učijama usporiadať na počesť Sawakiho 49 dní dlhý seššin, aby týmto podtrhol Sawakiho dôraz na zazen, ktorý sa nedá nahradiť rituálmi a ceremóniami. 49-dňový seššin sa tiež stal počiatkom nového Antaidži štýlu. Seššin bez hračiek - žiadne kázanie o "dharme", ani recitovanie sútier, žiadne "kuseny" (príhovory počas zazenu), "kjósaku", ani "samu" (práce v kláštore).
Avis

Avis (po latinsky vták) môže byť:
Semínsky akvadukt

Semínsky akvadukt sa nachádza v blízkosti obce Semín v Česku. Ide o mimoúrovňovú križovatku dvoch vodných tokov, Opatovického kanála, ktorý križuje Sopřečský potok vo výške približne dvoch metrov.
História.
Opatovický kanál bol postavený v rokoch 1498 až 1521. Staviteľom bol Kunát Dobřenský z Dobřeníc, porybný z Pernštejna. Po vybudovaní jazu v Opatoviciach v rokoch 1783 až 1787 bol kanál preložený od Výrovho mlyna v Brehoch k jeho dnešnému vyústeniu. V tomto období bol vybudovaný aj Semínsky akvadukt.
Počas celkovej rekonštrukcie kanála v roku 2003 bol zrekonštruovaný aj akvadukt.
Popis.
Semínsky akvadukt sa nachádza na riečnom kilometri 29,4 Opatovického kanála a križuje Sopřečský potok vo výške približne dvoch metrov. Pôvodný akvadukt bol z drevených trámov utesnených hlinou. Po rekonštrukcii v roku 2003 bol opravený betónový akvadukt a vybudovaný nový výpust na odvádzanie prebytočnej vody z kanála do potoka. Toto protipovodňové opatrenie znížilo riziko záplav v obci Semín počas povodní.
Akvadukt je dlhý 13,5 metra a široký sedem metrov.
Čierna Lutiša (vrch v Kysuckej vrchovine)

Čierna Lutiša () je vrch Kysuckej vrchoviny. Leží nad obcou Lutiše, približne východne od Kysuckého Nového Mesta. Vrch leží v Chránenej krajinnej oblasti Kysuce. Susedný, na niektorých označovaný ako hlavný vrchol, dosahuje 
Poloha.
Nachádza sa vo východnej polovici pohoria, v geomorfologickom podcelku Vojenné. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Čadca a zasahuje na katastrálne územie obcí Nová a Stará Bystrica. Vrch je súčasťou rozsiahleho masívu, v ktorom sa nachádza niekoľko vrchov, presahujúcich 
Opis.
Na mapách je pod týmto názvom označovaný vyšší z dvojice blízkych vrcholov, iné však uvádzajú ako Čiernu Lutišu severovýchodne ležiaci, cca o meter nižší vrchol. Čierna Lutiša leží v strede masívu, ktorý zo severu vymedzuje Bystrická dolina, zo západu a juhu údolie potoka Radôstka a z východu údolie Staňovho potoka. Týmito dolinami zároveň odteká voda zo svahov Čiernej Lutiše do rieky Bystrica. Južne susedí Vrchrybník (), západne Haviarka (), severozápadne Grúniky (), severne Kýčera () a východne Macangov vrch (). Najbližšími sídlami sú asi juhozápadne situované Lutiše a západným smerom ležiaca Radôstka, nepatrne vzdialenejšie sú severne položené obce Nová a Stará Bystrica. Na juhozápadných svahoch leží prírodná rezervácia Čierna Lutiša. 
Výhľady.
Vrchol Čiernej Lutiše je pokrytý nesúvislým lesným porastom, ktorý umožňuje obmedzené výhľady. Tie sú vďaka nadmorskej výške a polohe veľmi zaujímavé; pozorovať je možné vrchy Kysuckej vrchoviny, no tiež celú Krivánsku Fatru, Kysucké Beskydy i Oravskú Maguru. Z vhodných lokalít je viditeľná i severná časť Lúčanskej Fatry, Javorníky či Moravsko-sliezske a Oravské Beskydy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto je dostupný lesnými chodníkmi z okolitých obcí. V oblasti je niekoľko cyklotrás.
École nationale supérieure des mines de Paris

École nationale supérieure des mines de Paris ("École des mines de Paris", "Mines ParisTech") je francúzska "grande école" a kreatívna vysoká škola Výskumnej univerzity PSL. XVI. Založil ho francúzsky kráľ Ľudovít v roku 1783.
Mines ParisTech je známy vynikajúcim výkonom svojich výskumných centier a kvalitou svojich medzinárodných partnerstiev s inými prestížnymi univerzitami po celom svete.
Je členom asociácie ParisTech.
Černatín

Černatín staršie Čiernatín () je vrch Kysuckej vrchoviny. Leží nad obcou Radôstka, približne východne od Kysuckého Nového Mesta. 
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vojenné. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Čadca a v katastrálnom území obce Radôstka. Vrch je súčasťou rozsiahleho masívu, siahajúceho od Radôstky až po údolie Kysuce pri Kysuckom Lieskovci.
Opis.
Černatín leží na východnom konci horského chrbta, ktorý sa južným smerom zvažuje do údolia potoka Sobolčín, východným do údolia Radôstky a severným do údolia Černatinského potoka. Všetky tieto údolia patria do povodia rieky Bystrica. Severne susedí vrch Buganka (), západne leží Kykula () a Priehyb (), južne vrch Obelec () a východne Čierna Lutiša () a Grúniky (). Najbližším sídlom je na juhovýchodnom úpätí ležiaca Radôstka, severne je situovaná Stará Bystrica a severozápadným smerom obec Lodno. Západne ležiacim predvrcholom vedie značená magistrála, na ktorú sa tu pripája trasa z Radôstky. 
Výhľady.
Vrchol Černatína je pokrytý nesúvislým lesným porastom, ktorý umožňuje obmedzené výhľady. Tie sú vďaka nadmorskej výške a polohe veľmi zaujímavé; pozorovať je možné vrchy Kysuckej vrchoviny, no tiež Krivánsku Fatru i Kysucké Beskydy. Z vhodných lokalít je viditeľná i severná časť Lúčanskej Fatry, časť Oravskej Magury či Moravsko-sliezske Beskydy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no značená magistrála prechádza západne situovaným predvrcholom. Časťou hrebeňa na vrchol prechádza značená trasa z Radôstky, z ktorej odbočením sa dá vystúpiť na Černatín.
Boris Sádecký

Boris Sádecký (* 20. apríl 1997, Trenčín - † 3. november 2021, Dornbirn, Rakúsko) bol slovenský hokejový reprezentant, ktorý hrával na pozícií útočníka.
Bol odchovancom HK Dukla Trenčín a mládežníckym a juniorským reprezentantom Slovenska. Reprezentoval slovenskú reprezentáciu do 18 rokov na Majstrovstvách sveta v roku 2015 a slovenskú reprezentáciu do 20 rokov na Majstrovstvách sveta v rokoch 2016 a 2017. V slovenskej hokejovej extralige debutoval v sezóne 2015/16, kedy hral za HK Orange 20. Nasledujúcu sezónu debutoval v nadnárodnej Kontinentálnej hokejovej lige za Slovan Bratislava, kde svoju premiéru absolvoval pod trénerom Milošom Říhom 2. decembra 2016 proti Novokuznecku. Počas sezóny 2017/18 odohral v KHL 48 zápasov, proti Lokomotiv Jaroslavľu strelil gól označovaný za gól sezóny KHL. V tejto sezóne odohral svoj jediný zápas za Slovenské národné hokejové mužstvo. Nasledujúce tri roky hral za Duklu Trenčín v slovenskej extralige. Tu odohral aj svoju najproduktívnejšiu sezónu 2019/20, ktorej dosiahol 25 bodov v 47 zápasoch.
Pred sezónou 2021/22 podpísal zmluvu s účastníkom nadnárodnej IceHL ligy Bratislava Capitals. V zápase 13. kola proti KAC Klagenfurt strelil svoj prvý hetrik a dopomohol tak tímu k víťazstvu 6:2. V nasledujúcom zápase proti Dornbirner EC 29. októbra 2021 skolaboval na zástavu srdca v dôsledku zápalu srdcového svalu.Následne bol prevezený do nemocnice v Dornbirne, kde 3. novembra 2021 zomrel. 
Jeho príbuzní založili organizáciu Dobré srdce Borisa Sádeckého, ktorej cieľom je aktívne viesť kampaň, osvetu a vzdelávať o zdravotnej starostlivosti pri športe. Na jeho počesť je každoročne udeľovaná Cena Borisa Sádeckého pre najkrajší gól extraligy.
Úspechy.
Klubové
Individuálne