O niektorých chybách Komunistickej strany Československa

O niektorých chybách Komunistickej strany Československa () bola správa Oddelenia pre zahraničnú politiku Ústredného výboru Všezväzovej komunistickej strany (boľševikov) [ÚV VKS(b)] vypracovaná začiatkom roka 1948 a 5. apríla 1948 odoslaná tajomníkovi ÚV VKS(b) Michailovi Andrejevičovi Suslovovi, ktorá obsahovala analýzu politiky Komunistickej strany Československa (KSČ) z hľadiska odhaľovania chýb, omylov a údajných antimarxistických postojov.
Historické pozadie.
Predvojnoví komunistickí funkcionári, politicky „vychovaní“ Kominternou, tradične vnímali VKS(b) ako vedúcu silu komunistického hnutia a bez nátlaku ju prijímali ako riadiace centrum. V odboji počas druhej svetovej vojny ale došlo vnútri komunistických strán do istej miery k emancipácii, v dôsledku rozpustenia Komiterny, izolácie od moskovského centra a etablovania nových komunistických funkcionárov, pevnejšie spätých s domácim prostredím. Tento jav bol najpríznačnejší pre Komunistickú stranu Juhoslávie (KSJ), ktorá viedla domáci odboj, rýchlo získala hegemóniu v štáte a po vojne mala seriózne mocenské ambície na Balkáne. Avšak aj v ostatných stranách dochádzalo k prípadom, kedy boli prijímané rozhodnutia bez predchádzajúcich konzultácií s VKS(b).
Josif Vissarionovič Stalin považoval aktivizáciu zahraničnej politiky Spojených štátov v Európe, najmä prostredníctvom Marshallovho plánu, za snahu "„obrať Sovietsky zväz o plody víťazstva, izolovať ho a pripraviť o sféru vplyvu“". Keďže rovnako považoval vojenskú konfrontáciu so Západom len za otázku času, vyvodil za nevyhnutné podriadiť si komunistické strany vo svojej sfére vplyvu.
V septembri 1947 bola preto v Szklarskej Porębe na juhozápade Poľska ustanovené tzv. Informačné byro komunistických a robotníckych strán (rus. Информационное бюро коммунистических и рабочих партий "Informacionnoje byro kommunističeskich i rabočich partij", skrátene Informbyro), ktoré malo do budúcnosti zabrániť prípadom ako počiatočnú ochotu komunistických strán v tzv. ľudovodemokratických štátoch prijať Marshallov plán. Informbyro tvorilo deväť strán pod vedením VKS(b). Okrem strán tzv. ľudovodemokratických štátov do neho patrili tiež komunistické strany Francúzska a Talianska, ktoré mali slúžiť ako nástroj marenia sformovania západného bloku.
Začiatkom roka 1948, keď vrcholil spor s KSJ, nariadilo vedenie strany vypracovať správy o „ideovej čistote“ politiky komunistických strán v ČSR, Maďarsku a Poľsku. Otázka motivácie VKS(b) k vypracovaniu týchto správ je v historiografii sporné – niektorí ruskí historici usudzujú, že to, čo sa napokon prejavilo ako rozkol VKS(b) a KSJ bolo pôvodne súčasťou "„širšie zameraného plánu Moskvy urobiť celoplošné čistky vo vedeniach komunistických strán, vnútiť im svoj diktát s cieľom unifikácie ich politických línií.“" Podľa iných názorov mali byť pripravené správy poistkou pre prípad, keby sa vedenia dotyčných strán odmietli pripojiť k vystúpeniu proti KSJ. Pri oboch prípadoch bol ale konečný cieľ rovnaký – podriadiť si komunistické strany v ČSR, Maďarsku a Poľsku a podriadiť ich politiku záujmom VKS(b).
Obsah správy.
Správa pozostávala z piatich častí:
KSČ sa vytýkalo najmä spoliehanie sa na parlamentnú cestu k prevzatiu moci v Československu (ČSR) a "„podceňovanie neparlamentných foriem boja“", súčinnosť s „buržoáznym“ (tzn. nekomunistickým) politickým spektrom a prezidentom republiky Edvardom Benešom pri riešení nemeckej a maďarskej otázky a čo sa týka agrárnej politiky, tak najmä "„podcenenie triednych pomerov na dedine“".
Dôsledky.
Samotnú správu nemožno považovať za bezprostredného činiteľa zmeny politického vývoja v ČSR. Tým bola rezolúcia z 2. zasadnutia Informbyra z konca júna 1948, ktorou sa odsudzovala KSJ a ktorej teoretické postuláty o vyostrovaní triedneho boja“ boli ostatné strany nútené prijať. KSČ síce považovala parlamentarizmus za len prechodný jav a jej cieľom bolo získanie monopolu moci, avšak opustenie „špecifickej cesty k socializmu“ v ČSR malo za následok zvýšenie nátlaku a perzekúcie proskribovaných skupín. Najmasovejším javom na Slovensku, vzhľadom na prevažne agrárny charakter krajiny, bola násilná kolektivizácia poľnohospodárstva.