Carl Ritter

Carl Ritter (* 7. august 1779, Quedlinburg, Nemecko – † 28. september 1859, Berlín) bol nemecký geograf. Spolu s Alexandrom von Humboldtom je považovaný za spoluzakladateľa modernej geografie. Od roku 1825 až do do smrti viedol prvé geografické pracovisko na Berlínskej univerzite.
Životopis.
Narodil sa v rodine uznávaného lekára F. W. Rittera ako jedno zo šiestich detí. Jeho otec zomrel, keď mal len dva roky.
Od roku 1785 získaval vzdelanie v Durýnsku na veľmi progresívnej škole (Salzmannschule Schnepfenthal), kde podľa životopiscov bol žiakom Johanna Christopha Friedricha GutsMthsa, inovátora športovej edukológie a zemepisu. Výučba na škole bola ovplyvnená dielami Jean-Jacques Rousseaua, ktoré sa týkali výchovy detí. Táto skúsenosť ho mohla ovplyvniť, keďže neskôr sa zaujímal o nové spôsoby vyučovania, vrátane tých od Johanna Pestalozziho. Väčšina jeho prác bola založená na troch Pestalozziho štádiách vyučuvania, a to: zber materiálu, porovnávanie materiálu a založenie všeobecného systému.
Po skončení štúdií bol predstavený Bertmannovi Hollwegovi, bankárovi vo Frankfurte. Neskôr sa dohodlo, že Ritter začne vyučovať jeho deti a zároveň počas toho bude navštevovať univerzitu, ktorá bude zaplatená Hollwegom. Vyučovať začal v roku 1798 a pokračoval pätnásť rokov. V rokoch 1814 – 1819 pôsobil v Göttingene. Tu sa zoznámil s Lilli Kramerovou z Duderstadtu, ktorú si neskôr zobral za ženu a vydal prvé dva zväzky jeho diela – Erdkunde (Zemepis).
V roku 1819 sa stal profesorom histórie na gymnáziu vo Frankfurte a v roku 1820 získal miesto na Univerzite v Berlíne. V roku 1821 tu získal doktorát, a v roku 1825 bol menovaný mimoriadnym profesorom (professor extraordinarius). Taktiež vyučoval na vojenskom kolégiu. Veľmi sa zaujímal o objavovanie Afriky a udržoval kontakty s Britskými odbornými a vedeckými kruhmi ako Kráľovská Geografická Spoločnosť. Bol jedným z učiteľov bádateľa Heinricha Bartha, ktorý precestoval severnú a západnú Afriku v mene Britskej vlády, ktorá chcela zrušiť dohody týkajúce sa transsaharského obchodu s otrokmi. Sám Carl Ritter bol veľký odporca otroctva a rasizmu. 
V roku 1822 bol zvolený do Pruskej Akadémie Vied, v roku 1824 sa stal korešpondujúcim členom Parížskej Ázijskej Spoločnosti. V roku 1828 založil Berlínsku Geografickú Spoločnosť. V roku 1856 bol menovaný na post riaditeľa Kráľovského Kartografického Inštitútu Pruska.
Dielo.
Ritterove 19-zväzkové veľdielo, "Zemepis (Geografia) vo vzťahu k prírode a dejiny ľudstva", napísané v rokoch 1817 – 1859 rozvinulo v obdivuhodnej dĺžke tému vplyvu okolia na ľudskú aktivitu. Napriek svojej dĺžke bolo nedokončené v čase jeho smrti. Obsiahlo len Áziu a Afriku.
Ritterov vplyv na geografiu bol pozoruhodný, pretože priniesol novú koncepciu predmetu geografie. V jeho pohľade bola geografia druh fyziológie a porovnávacej anatómie Zeme, do ktorej patria lúky, hory, ľadovce atď. ako orgány, každý so svojimi vlastnými funkciami a ak jej rámec je základom pre človeka vymedzujúci priestor jeho života, tak štruktúra každej krajiny je vedúcim elementom v historickom vývoji národa. 
Zem je vesmírne indivíduum s vlastnou organizáciou a progresívnym vývojom. Úlohou geografie je skúmanie tejto individuality Zeme.
Ritterove diela taktiež ovplyvnili aj politické teórie. Jeho koncepcia orgánov mohla byť zneužitá na dokázanie snahy Lebensraumu, na účet existencie iného štátu, pretože víťazstvo bolo videné ako biologická nevyhnutnosť pre rast štátu. Jeho myšlienky pretvorené na expanzívnu ideológiu nemeckým geostratégom Friedrichom Ratzelom.