burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Vasil Levski

Vasil Levski (), iný prepis: Vasiľ Levský; vlastným menom Vasil Ivanov Kunčev (; * 18. júl 1837, Karlovo, Bulharsko† 18. február 1873, Sofia, Bulharsko) bol pôvodne mních a neskôr aj bulharský národný hrdina a revolucionár, jedna z hlavných osobností a symbol bulharského boja za slobodu. V Bulharsku sa označuje aj ako Apoštol slobody ().
Životopis.
Narodil sa 18. júla 1837 (6. júla podľa juliánskeho kalendára) v Karlove. Jeho rodičia boli Ivan Kunčev Ivanov a Gina Vasileva Karaivanova-Kunčeva. Otec mu zomrel, keď mal 14 rokov. Prvotné vzdelanie Vasil Levski získal v miestnej škole v Karlove a neskôr v rokoch 18561857 navštevoval školu pre duchovenstvo v Starej Zagore. Ako mních prijal meno Ignatij a v roku 1858 bol vysvätený na diakona, pričom začal pôsobiť ako diakon a spevák v karlovskom chráme Zosnutia Bohorodičky.
Niekedy v roku 1861 sa Vasil Levski rozhodol, že svoj život zasvätí boju za slobodu a na jar roku 1862 sa na výzvu Juraja Rakovského vybral do Belehradu, kde sa pripojil k tzv. Prvej bulharskej légii. Tu vďaka svojej statočnosti získal aj svoj pseudonym „Levský“. V roku 1867 sa vybral do Bukurešti, aby sa tu stretol s Rakovským a na jeho odporúčanie sa stal vlajkonosičom čaty pod velením Panajota Chitova, s ktorou vykonal niekoľkotýždňový prechod Starej planiny do Srbska. Po dosiahnutí srbských hraníc sa opäť vybral do Belehradu, kde sa neskôr prihlásil do Druhej bulharskej légie.
V roku 1868 sa spoznal s Christom Botevom a v decembri toho istého roku začal svoju prvú cestu Bulharskom, v rámci ktorej sa stretával s významnými Bulharmi, ktorých presviedčal o nutnosti boja za slobodu. Túto cestu ukončil vo februári roku 1869. Už v máji toho istého roku uskutočnil druhú cestu s rovnakým cieľom. V roku 1869 sa zúčastnil založenia Bulharského revolučného centrálneho výboru, a potom sa až do roku 1871 venoval rozširovaniu revolučnej siete v Bulharsku (vrátane založenia tzv. Vnútornej revolučnej organizácie).
V roku 1872 sa zúčastil zasadania Bulharského revolučného centrálneho výboru v Bukurešti a neskôr sa presunul do Bulharska, kde začal pripravovať povstanie. 22. septembra toho istého roku sa jeho pomocník Dimităr Obšti napriek zákazu rozhodne vylúpiť poštu. Je zatknutý a pri výsluchoch prezradí detaily o revolučnej sieti a príprave povstania. Toto uľahčilo osmanským orgánom prenasledovanie bulharských revolucionárov a 26. decembra sa im podarilo chytiť aj Vasiľa Levského v dome jeho známeho v meste Loveč, ktorý používal často ako útočisko. Bol väznený najskôr vo Velikom Tărnove a neskôr v Sofii, kde bol postavený pred štátny súd. Svedčili proti nemu mnohí bývalí spojenci (vrátane Dimităra Obštého, ktorý spôsobil Levského zatknutie): Bol odsúdený na trest smrti.
Popravený bol obesením 18. februára 1873 (6. februára podľa juliánskeho kalendára) na vtedajšom okraji Sofie na mieste, kde dnes stojí jeho pamätník.
Pamätník Vasiľa Levského (Karlovo)

Pamätník Vasiľa Levského () je pamätník venovaný bulharskému národnému hrdinovi a revolucionárovi Vasiľovi Levskému nachádzajúci sa na rovnomennom námestí v centre mesta Karlovo v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
História a charakteristika.
Pamätník bol postavený v centre mesta Karlovo na rovnomennom námestí nachádzajúcom sa medzi dvomi karlovskými chrámami – chrámom svätého Mikuláša a chrámom Zosnutia Bohorodičky v hraniciach architektonickej rezervácie Staré Karlovo. Základný kameň bol položený 15. mája 1903 za účasti kniežaťa Ferdinanda a pamätník bol dokončený v priebehu roku 1907. Autorom je sochár Marin Vasilev. Apoštol slobody Vasil Levski je vyobrazený ako celá postava držiaca v pravej ruke revolver, po jeho ľavej strane stojí revúci lev, znázorňujúci národ. Na piedestále pamätníka sú mená Karlovčanov, ktorí zahynuli v bojoch za slobodu v júli a auguste 1877 ako aj Levského výrok: „"Nám treba slobodu a ľudské práva!"“ (). V dolnej časti piedestálu sa nachádzajú aj tri reliéfy znázorňujúce: 1. založenie revolučného výboru, 2. dopadnutie Vasiľa Levského, 3. vyobrazenie karlovských povstalcov.
Porajmos

Rómsky holokaust, tiež známy ako rómska genocída, porajmos ( ), pharrajimos („rezanie“, „trieštenie“, „ničenie“), alebo samudaripen („hromadné usmrcovanie“), bol pokus Nacistického Nemecka a jeho spojencov o vyhladenie Rómov v Európe počas druhej svetovej vojny.
Za vlády Adolfa Hitlera bolo 26. novembra 1935 vydané doplnenie Norimberských zákonov, ktoré zaradilo Rómov do rovnakej kategórie ako Židov a definovalo ich ako „nepriateľov rasovo čistého štátu“. Historici odhadujú, že nacisti a ich spolupracovníci zabili 220 000 až 500 000 Rómov, čo je asi štvrtina až polovica z menej ako 1 milióna všetkých Rómov v Európe v tom čase. Ian Hancock udáva počet obetí až 1,5 milióna. Západné Nemecko formálne uznalo genocídu Rómov v roku 1982.
V roku 2011 Poľsko stanovilo 2. august za pamätný deň rómskeho holokaustu, ako pripomienku noci z 2. na 3. augusta 1944, kedy bolo v plynových komorách v koncentračnom tábore Auschwitz-Birkenau zavraždených 2 897 rómskych mužov, žien a detí.
Odhadovaný počet obetí.
Nasledujúce údaje sú z príručky "The Columbia Guide to the Holocaust" a z on-line encyklopédie Holokaustu amerického múzea Holokaust Memorial Museum.
Národné múzeum Vasiľa Levského

Národné múzeum Vasiľa Levského (); tiež známe ako Dom-múzeum Vasiľa Levského () je rodný dom a v súčasnosti múzeum bulharského národného hrdinu a revolucionára Vasiľa Levského nachádzajúce sa v centrálnej časti mesta Karlovo v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Je jedným zo 100 objektov nachádzajúcich sa v zozname "100 národných turistických objektov Bulharska" a má štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika.
Rodný dom Vasiľa Levského sa nachádza na západe centrálnej časti mesta Karlovo a bol postavený ku koncu 18. storočia. Neskôr bol poškodený a rekonštruovaný bol v roku 1933. Samotné múzeum bolo otvorené v roku 1937. Dom a okolitý areál dnes fungujú ako Národné múzeum Vasiľa Levského v rámci ktorého sa na mieste nachádza niekoľko expozícií:
Samotný "Rodný dom Vasiľa Levského" () pochádza z obdobia začiatku bulharského národného obrodenia v 18. storočí. Postavil ho dedo Vasiľa Levského, Kunčo Ivanov a v dome neskôr bývali obidvaja jeho synovia. Budova je nízka, jednoposchodová s pivnicou.
"Expozičná sieň" () nie je pôvodná budova. Bola postavená v areáli v roku 1965 za účelom zbierky písomných a obrázkových materiálov týkajúce sa života Vasiľa Levského. Časť exponátov bola darovaná múzeu rodinou Vasiľa Levského.
"Pamätná kaplnka Všetkých bulharských svätých" () je postavená na pamiatku Vasiľa Levského v priebehu roku 2000. Projekt kaplnky zhotovila architektka Maria Karazlateva a stavba bola zrealizovaná aj vďaka finančnej podpore mnohých obyvateľov Karlova a iných bulharských miest. V kaplnke sa uchovávajú ako relikvia vlasy Vasiľa Levského, ktoré si ostrihal v období keď sa stal mníchom a ktoré potom dlhé roky uschovávala jeho matka a neskôr jeho sestra Jana.
"Čardaklievovej dom" () stojí v tesnej blízkosti rodného domu a pôvodne v ňom žila rodina tety Vasiľa Levského. Dom bol postavený okolo roku 1840. Zrekonštruovaný bol v rokoch 19941996 a v súčasnosti slúži ako miesto správy múzea (funguje aj ako vchod pre návštevníkov a obchod so suvenírmi.
"Onbašievovej dom" () bol postavený v 19. storočí a bol vážne poškodený požiarom v roku 1981. Dom bol zrekonštruovaný v roku 2010.
Buchalov chan

Buchalov chan () je budova z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúca sa v architektonickej rezervácii Staré Karlovo v centre mesta Karlovo v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Charakteristika.
Budova chanu (chan je výraz pre nejakú budovu, kde sa prijímali hostia - v tomto konkrétnom prípade išlo o hostinec) je jednou z najemblematickejších stavieb architektonickej rezervácie Staré Karlovo. Postavil ju ako svoj hostinec v 19. storočí Kirko Buchala - karlovský krčmár a správca. Budova sa nachádza v tesnej blízkosti chrámu Zosnutia Bohorodičky. Buchalov chan má svoje dôležité miesto v histórii mesta Karlovo, keďže budova slúžila ako miesto, kde prebiehalo mnoho dôležitých stretnutí vrátane zasadaní revolučného výboru pod vedením Vasiľa Levského. Neskôr až do 50. rokov 20. storočia tu sídlila mestská knižnica a čitáreň. V súčasnosti budova slúži ako „Centrum remesiel a tradícií“, kde okrem expozícií venovaných remeslám typickým pre karlovský región, môžu návštevníci vidieť súčasných remeselníkov priamo pri práci.
Dom Rajna Popoviča

Dom Rajna Popoviča () je budova z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúca sa v architektonickej rezervácii Staré Karlovo v centre mesta Karlovo v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Charakteristika.
Budova v minulosti slúžila ako dom miestneho učiteľa a knihovníka Rajna Popoviča. Dom je úzko spojený s detstvom Vasiľa Levského, keďže práve na tomto mieste prebiehali jeho prvé hodiny staroslovienčiny. Malá modlitebná miestnosť, ktorá je súčasťou budovy bola zároveň prvým miestom, kde pôsobil ako cirkevný spevák. V budove sa dnes nachádza expozícia venovaná histórii domu samotného a slúži aj ako miesto, kde si návštevníci môžu vyskúšať, ako funguje tzv. vosková tlač ako aj výroba papiera špeciálne aromatizovaného miestnym ružovým olejom.
Andreas (sochár)

Andreas () bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr.
Andreas, grécky sochár a bronziar, bol činný pravdepobne v 1. polovici 2. storočia pred Kr. Staroveký autor Pausanias zaznamenal, že bol autorom bronzovej sochy Lysippa z Élidy, olympijského víťaza v zápasení dorastencov v roku 164 pred Kr., ktorá kedysi stála na posvätnej pôde Olympie.
Andreas podľa Pausania pochádzal z Argosu. Epigrafický nález ("IvO 318") z podstavca z Olympie, datovaný do roku 169 pred Kr., hlása, že Andreas a Aristomachos (pravdepobne Andreasov brat) z Argosu zhotovili sochu Quinta Marcia Philippa, rímskeho konzula v rokoch 186 a 169 pred Kr. Túto s najväčšou pravdepodobnosťou bronzovú jazdeckú sochu dal vztýčiť Achájsky spolok za jeho šľachetnosť voči Grékom.
V roku 1889 bol však počas vykopávok na ostrove Sicília, pod vedením nemeckého archeológa Heinricha Brunna, objavený nápis na podstavci (socha sa nezachovala), ktorý uvádza, že sochu vyhotovili Andreas a Aristomachos z kárskeho mesta Kaunos. Znalci nápis datujú do rokov 200 až 150 pred Kr. čo zrejme znamená, že rodiskom bratov bol Kaunos a občanmi Argosu sa stali až neskôr.
Quintus Marcius Philippus

Quintus Marcius Philippus môže byť:
Ozbrojené sily ZSSR

Ozbrojené sily ZSSR (; skratka: ) boli tvorené armádou, námorníctvom a rôznymi pomocnými zbormi Sovietskeho zväzu, ktorých cieľom bolo zabezpečenie obrany krajiny pred prípadnou agresiou, ochrana suverenity krajiny a celistvosti hraníc.
Počas svojej existencie, od svojho vzniku v roku 1922 až do rozpadu ZSSR, patrili sovietske ozbrojené sily medzi najpočetnejšie a najsilnejšie na svete. Vrcholom ich pôsobenia bol značný podiel na porážke nacistického Nemecka a jeho spojencov v druhej svetovej vojne (zo sovietskeho hľadiska vo Veľkej vlasteneckej vojne v rokoch 1941 – 1945). Popri tom však uskutočnili aj množstvo agresívnych ťažení (invázia do Poľska v roku 1939, zimná vojna proti Fínsku v roku 1940, obsadenie Pobaltia v roku 1940, invázia do Afganistanu v rokoch 1979 – 1989) a vnútropolitických zásahov v krajinách Varšavskej zmluvy (potlačenie protisovietskych nepokojov vo Východnom Nemecku v roku 1953, potlačenie maďarského povstania v roku 1956 a vpád vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska v roku 1968). Po rozpade ZSSR v roku 1991 prešli jednotlivé časti niekdajších sovietskych ozbrojených síl v bývalých sovietskych republikách postupne pod kontrolu novovzniknutých štátov.
Pozemný hokej na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017

Pozemný hokej na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017 bol turnaj v pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie 2017. Konal sa v Kuala Lumpur, v Malajzii v dňoch od 21.29. augusta 2017, za účasti 5 mužských a 5 ženských tímov. Hokejový turnaj sa organizuje od 7. hier v roku 1971 a toto bolo jeho 17. vydanie. Všetky zápasy sa odohrali na štadióne Malaysia National Hockey Stadium s kapacitou 12 000 divákov.
V mužskej kategórii obhájila titul domáca , ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad . Strieborné Mjanmarsko dosiahlo na hrách svoj najlepšie umiestnenie. U žien obhájila titul rovnako , ktorá vo finále vyhrala nad .
Účastníci.
 Číslo udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k júlu 2017.&lt;/small&gt;
 Číslo udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k júlu 2017.&lt;/small&gt;
Historické múzeum (Karlovo)

Historické múzeum () je budova bývalej školy z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúca sa v tesnej blízkosti chrámu svätého Mikuláša v architektonickej rezervácii Staré Karlovo v centre mesta Karlovo v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika.
Budova bola postavená v roku 1871 ako päťročná chlapčenská škola a je typickým predstaviteľom bulharskej obrodeneckej architektúry. Ako múzeum funguje už viac ako 100 rokov. Expozície sa venujú dejinám karlovského regiónu od praveku až do súčasnosti, pričom oddelená expozícia je venovaná histórii mesta Karlovo od jeho založenia v 15. storočí až do dnešných dní. Špeciálna pozornosť je venovaná aj obdobiu bulharského národného obrodenia a karlovským revolucionárom, ktorí sa účastnili bojov za slobodu, či už na území Bulharska, alebo v cudzineckých legiách, ako aj karlovským filantropom, ktorí prispievali na stavby mnohých významných budov v Karlove, ale aj v iných mestách Bulharska. K múzeu patrí aj etnografická expozícia venovaná regiónu, ktorá sa nachádza mimo hlavného objektu múzea v Mazakovovom dome.
Patevova maaza

Patevova maaza () je budova bývalého skladu z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúca sa v tesnej blízkosti Patevovho domu v architektonickej rezervácii Staré Karlovo v centre mesta Karlovo v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
Charakteristika.
Patevovu maazu (slovo maaza je pôvodom zo starého tureckého dialektu a označuje budovu s nejakým verejným účelom, môže ísť o obchod, sklad, či dokonca hostinec) postavil v roku 1863 Vasil Patev, potomok známeho karlovského obchodníka Paťa Chadžiminčeva. Budova je dvojposchodová. Prízemie je rozdelené na dve časti, jedna sa využívala ako sklad a druhá ako ďukjan (turecké slovo pre malý obchodík so zmiešaným tovarom). Vrchné poschodie pozostáva taktiež z dvoch častí, pričom zadná časť sa využívala ako sklad a predná ako kancelária. Budove bol v roku 1964 priznaný štatút kultúrnej pamiatky národného významu. Dnes je Patevova maaza využívaná ako informačné centrum architektonickej rezervácie Staré Karlovo.
Patevov dom

Patevov dom () je meštiansky dom z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúci sa v tesnej blízkosti Patevovej maazy v architektonickej rezervácii Staré Karlovo v centre mesta Karlovo v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika.
Meštiansky Patevov dom dnes slúži ako múzeum miestneho záhradkárstva od čias bulharského národného obrodenia do súčasnosti a predovšetkým ako múzeum pestovania a spracovania ruže damascénskej, čo je jedna z hlavných tradícií mesta Karlovo. Každá z miestností má svoju osobitú tému a okrem prehliadky si tu návštevníci môžu nakúpiť miestne výrobky spojené s tradičným pestovaním a spracovaním predovšetkým ruže, ale aj iných aromatických bylín.
Heslo (televízna relácia)

Heslo je slovenská súťažno-zábavná šou na základe amerického formátu Password. Relácia sa vysielala od 6. júla 2017 do 5. júna 2018 na TV JOJ. Pôvodne sa vysielala každý štvrtok v dvoch častiach za sebou o 20:35 hod., od 27. júla sa presunula na neskorší čas, 22:00 hod. Reláciu moderoval Milan „Junior“ Zimnýkoval. P﻿o takmer šiestich rokoch sa televízia rozhodla reláciu opäť obnoviť, od 8. januára 2024 tak pokračuje obnovená šou Heslo, novou moderátorkou je Jasmina Alagič.
Pravidlá.
V relácii si merajú sily dvojice celebrít. Súťažiaci z dvojice dostane lístok s heslom a svojmu partnerovi ho môže napovedať len jedným slovom. Toto slovo môže buď opísať, označiť alebo napodobniť. Pri hádaní hesla vzniká množstvo vtipných situácií. Ak súťažiaci heslo na lístku neuhádne, pozornosť sa presúva na druhú dvojicu.
Časti.
2. séria (2018).
Televízia JOJ potvrdila druhú sériu.
Šen-jang J-15

 Šen-jang J-15 (; ; známy tiež ako "Lietajúci žralok" ()) je čínske palubné stíhacie lietadlo, vyvinuté spoločnosťou Šen-jang (Shenyang Aircraft Industry Group – Skupina leteckého priemyslu Šen-jang). Stroj je konštrukčne podobný ruskému Su-33. Stíhačka je v Číne prezývaná „Lietajúci žralok“.
Vznik a vývoj.
Podľa vyjadrení ruskej delegácie, ktorá navštívila leteckú prehliadku v Ču-chaj v roku 2006, Čína prejavila záujem o ruské palubné stíhačky Su-33. Čína pôvodne žiadala iba dve lietadlá tohto typu, čo však vzbudilo podozrenie, že nejde o nič iné ako o snahu, skopírovať ruskú technológiu. Nedôveru Ruska umocňovala nedávna negatívna skúsenosť týkajúca sa lietadiel Su-27SK, ktoré Čína najskôr vyrábala na základe licenčnej zmluvy s Ruskom. V roku 2000 produkciu pod touto licenciou predčasne ukončila a začala vyrábať vlastné lietadlá J-11, ktoré konštrukčne vychádzali z Su-27SK. Čína sa tak vyhla plateniu licenčných poplatkov, čo Rusko vnímalo ako porušenie obchodnej dohody. Preto bola ruská strana opatrná, aj keď Čína navýšila požadovaný počet stíhačiek Su-33 na 14 kusov, ktoré mali byť dodané v dvoch várkach po 7 lietadiel. Rusko malo navyše obavy, že ak Čína prevezme len prvých sedem stíhačiek, výroba bude nerentabilná. Su-33 sa v tej dobe už nevyrábali a obnovenie produkcie by bolo značne nákladné. Nepomohli ani vyhlásenia Číny, že pre svoje lietadlové lode bude potrebovať až 50 lietadiel a rokovania sa skončili neúspechom.
Je otázne, čo Čína týmito rokovaniami s Ruskom sledovala. Pretože viaceré zdroje uvádzajú neoverenú informáciu, že Číne sa už v roku 2001 podarilo od Ukrajiny tajne kúpiť prototyp jedného Su-33. Z lietadla s označením T-10K-3 sa pravdepodobne už niekoľko rokov snažila reverzným inžinierstvom vyvinúť svoju vlastnú palubnú stíhačku. Tieto domnienky potvrdzuje veľká podobnosť J-15 s Su-33. Hypotézu podporuje aj fakt, že čínske pokroky pri vývoji vlastného stroja boli veľmi rýchle. Hoci rokovania s Ruskom o nákupe Su-33 prebiehali ešte v roku 2009, tak prvý let prototypu prvej čínskej palubnej stíhačky sa ukutočnil 31. augusta toho istého roku. Z toho možno z určitosťou usudzovať, že vývoj J-15 prebiehal už niekoľko rokov. Taktiež je zjavné, že čínski vývojári okopírovali celý technický a konštrukčný koncept prototypu T-10K-3.
Prvý vzlet z cvičného odrazového mostíka uskutočnila J-15 dňa 6. mája 2010. Dňa 25. novembra 2012 Čína úspešne otestovala pristátie J-15 na palube svojej prvej lietadlovej lode Liaoning. V decembri 2013 bola zverejnená informácia, že sériová výroba stíhačiek J-15 bola spustená. Piloti údajne ukončili výcvik a lietadlá sú plne bojaschopné.
Hviezdoslavov vodopád

Hviezdoslavov vodopád je ľadovcový vodopád na potoku Zelený potok vo Vysokých Tatrách v okrese Poprad. Vodopád vysoký približne 20 metrov padá z výrazného skalného prahu do Bielovodskej doliny. Nachádza sa v nadmorskej výške a jeho podložie tvoria granodiority.
Prístup.
Neďaleko vodopádu prechádza modrá turistická značka prístupná verejnosti v období od 16. júla do 31. októbra. Výstup po nej je možný:
Medzinárodné majstrovstvá v austrálskom futbale 2017

Medzinárodné majstrovstvá v austrálskom futbale 2017 bol v poradí 6. turnaj medzinárodných majstrovstiev v austrálskom futbale mužov a žien, ktoré organizuje komisia Australian Football League (AFL). Konal sa v Melbourne, v Austrálii (rovnako ako predchádzajúcich 5 turnajov) v dňoch od 6.19. augusta 2017, za účasti 18 mužských a 8 ženských tímov. Mužské tímy boli prvýkrát rozdelené do dvoch výkonnostných divízií. Nováčikmi turnaja boli mužské tímy Chorvátska, Nemecka a Srí Lanky a ženské tímy Spojeného kráľovstva a Pakistanu. Zápasy sa odohrali v 23-tich dejiskách v Melbourne a v jeho blízskom okolí. 
V mužskej kategórii obhájila titul Papua-Nová Guinea, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad Novým Zélandom. U žien svoj druhý titul získalo Írsko, ktoré vo finále vyhralo nad obhajcom prvenstva z Kanady.
Účastníci.
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v neoficiálnom svetovom rebríčku k októbru 2016.
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v neoficiálnom svetovom rebríčku k máju 2017.
Kaleidoscope (EP)

Kaleidoscope je trináste EP britskej rockovej skupiny Coldplay, ktoré bolo vydané 14. júla 2017. Slúži ako sprievodný dodatok k ich siedmemu štúdiovému albumu, "A Head Full of Dreams" (2015). 
Zoznam skladieb.
Zoznam skladieb z iTunes.
Mauréry

Mauréry je slovenské priezvisko. Najrozšírenejšie je v mestách Bratislava a Zlaté Moravce. V Česku sa vyskytuje v Prahe.
Zdeno z Popradu

Zdeno z Popradu je slovenský a český fenomén založený na tzv. "misheard lyrics", teda textu umeleckého diela, kde poslucháč počuje vo svojom rodnom jazyku niečo iné. Samotný fenomén je pravdepodobne starší, no pod týmto názvom je známy na základe piesne a klipu "Survive" autorov Laurenta Wolfa a Andrewa Roachforda približne od roku 2011.
Slovenská súkromná rozhlasová stanica Fun radio spustila pravidelný program "Hity Zdena z Popradu", kde poslucháči telefonujú svoje objavy fenoménu misheard lyrics v rôznych piesňach.
Pázmaneum

Pázmaneum () je maďarské rímskokatolícke „študijné a ubytovacie zariadenie“ vo Viedni. Založené bolo v roku 1623 Petrom Pázmaňom, ostrihomským arcibiskupom, ako rímskokatolícky seminár pre kandidátov štúdia teológie z Uhorska vo Viedni.
Mešita Bujuk

Mešita Bujuk (Veľká) () je zachovalá budova bývalej mešity z 15. storočia, nachádzajúca sa v centre mesta Sofia v oblasti Sofia v západnom Bulharsku. Budova dnes funguje ako sídlo Národného archeologického inštitútu s múzeom Bulharskej akadémie vied.
Charakteristika a dejiny.
Mešita bola v minulosti nazývaná aj Mešita veľkého pašu Mahmuda (), alebo v originále "Kodža Machmud paša džamisi" () podľa iniciátora výstavby rumeľského pašu Mahmuda, ktorý zahájil výstavbu mešity v roku 1451 (dokončená bola až 20 rokov po jeho smrti v roku 1494). Ako bolo typické pre osmanské mešity tej doby aj v areáli mešity Bujuk sa nachádzali aj iné stavby: chan (miesto na prijímanie a ubytovanie hostí), medrese (škola), vodojem a kašna.
Budova je štvorcového tvaru s dĺžkou steny 36,6 metra pričom steny sú (s miernym odklonom) orientované na štyri svetové strany. Stavebný materiál sú kamenné bloky doplnené pálenými tehlami. Na streche mešity sa nachádza 9 kupolí, ktoré sú pokryté olovenými plátmi.
Budova bola poškodená pri dvoch zemetraseniach v rokoch 1818 a 1858, na konci 19. storočia spadol minaret. V čase oslobodzovacej vojny bola mešita využívaná ako nemocnica a po oslobodení Bulharska ostala krátky čas nevyužívaná. Už v roku 1879 padlo rozhodnutie, že sa stane sídlom knižnice, čo sa stalo realitou v marci roku 1880. Knižnica sídlila v bývalej mešite do začiatku roku 1885 a budova sa stala dočasným sídlom štátnej tlačiarne do roku 1887, kedy bola dokončená nová budova určená pre tlačiareň. V rokoch 1892 a 1894 prebehla reštaurácia budovy a v rokoch 19001905 sa tam nasťahoval "Národný archeologický inštitút s múzeom pri Bulharskej akadémii vied", ktorý tam sídli do dnešných dní.
V roku 1944 pri bombardovaní Sofie bola budova silne poškodená, no už v roku 1946 sa začala jej rekonštrukcia a v roku 1949 bolo múzeum znovu otvorené pre návštevníkov. Ďalšie reštaurácie budovy prebehli v rokoch 19931994 a v rokoch 20032005.
Majstrovstvá sveta v ragby žien 2017

Majstrovstvá sveta v ragby žien 2017 bol v poradí 8. turnaj majstrovstiev sveta v ragby žien, ktoré organizuje Medzinárodná ragbyová federácia (World Rugby). Konal sa v dňoch od 9.26. augusta 2017 v Dubline, v Írsku a v Belfaste, v Severnom Írsku, za účasti 12 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Hongkongu. 12 družstiev rozdelených do 3 základných skupín postúpilo do následného play-off, ale iba víťazi skupín a najlepšie družstvo z druhých miest mohli súťažiť o celkové prvenstvo na turnaji. Svoj piaty titul získal , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad obhajcom prvenstva z . 
Organizátor.
World Rugby spustila súťaž o organizovanie MS 2017, no do marca 2015, kedy bol termín pre podanie oficiálnych žiadostí, sa prihlásilo iba Írsko. 13. mája 2015 World Rugby oznámila, že organizátorom sa stalo práve Írsko, pričom dejiskami sa stali mestá Dublin a Belfast.
Írsko sa stalo organizátorom svetového šampionátu žien prvýkrát, pričom predtým sa spolu s Anglickom, Francúzskom a Škótskom spolupodieľalo v roku 1991 na hostení mužského turnaja. Zápasy v skupinách sa odohrajú na dublinských štadiónoch Billings Park UCD a UCD Bowl, semifinálové a finálové zápasy na belfastskom štadióne Kingspan Stadium. Celkový rozpočet turnaja činil 4 milióny €, z toho 1,5 milióna € dodala Írska ragbyová únia, zvyšok doplnilo World Rugby.
Nasadenie do košov.
Pred žrebovaním skupín, ktoré sa konalo 9. novembra 2016, boli kvalifikované družstvá rozdelené do vykonnostných košov:
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku World Rugby k júlu 2017.
Adriana Totiková

Adriana Totiková (* 1983) je režisérka, moderátorka, autorka, dramaturgička, herecká koučka, herečka.
A. Totiková tvorí a režíruje v divadlách a televízii, spolupracuje tiež na filmoch . Vedie vlastnú spoločnosť "JURIA production," ktorá dlhodobo spolupracuje na úspešných televíznych projektoch TV Markíza. Je tiež autorkou vlastných divadelných hier a scenárov. Jej debutová hra "Žena cez palubu" bola nominovaná na cenu "Dosky". Inscenácia "5chalanov.sk" získala "Cenu divákov" na festivale Nová Dráma. Ako prvá herecká koučka na Slovensku spolupracuje na filmoch a divadelných "workshopoch" doma i v zahraničí. Je expertkou na vyhľadávanie detských hereckých talentov a castingová konzultantka. Hereckému koučingu a príprave mladých hercov sa venuje od roku 2011.
Založila a vedie umelecko- vzdelávaciu platformu Herecký inštitút a štipendijný program Herecké deti.
V súčasnosti sa aktívne venuje tiež moderovaniu. Moderuje reláciu Arslitera v Rádiu Devín, literárnu talkshow KNIHOTÚLANIE, vzdelávacie diskusie k divadelným predstaveniam v Divadle Jána Palárika. Ako moderátorka a režisérka tiež úzko spolupracuje s Mestskou knižnicou mesta Piešťany.
Absolvovala štúdium slovakistiky a estetiky na Univerzite Komenského, kde získala aj doktorát a divadelnú réžiu a dramaturgiu na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Vzdelanie doplnila štúdiom na Varšavskej univerzite /Uniwersytet Warszawski/ aj na Divadelnej akadémii /Akademia teatralna/. Neskôr vyštudovala manažment na Univerzite Komenského.
Pomáhame druhým

Pomáhame druhým je občianske združenie, ktoré bolo založené v októbri 2016. Svoju činnosť zameriava na neformálne vzdelávanie stredoškolákov a benefičné projekty. Medzi najúspešnejšie projekty občianskeho združenia patrí národná súťaž Create &amp; Control, ktorá začala svoju činnosť už v septembri 2016. Momentálne predsedníctvo Pomáhame druhým, o.z. pozostáva z predsedníčky Michaelay Knoškovej a podpredsedníčky Adriány Repáňovej a členov Mateja Sedlara, Jakuba Gembického a Benka.
História.
Predchodcom Pomáhame druhým, o.z. bola dobrovoľnícka skupina Pomáhame druhým, ktorá vznikla vo februári 2016 s cieľom zjednotiť činnosti vytvorené v spolupráci Michaely Knoškovej a Adriány Repáňovej. Začiatočným projektom, ktorý rozbehol danú spoluprácu, bol benefičný projekt Vianoce pre všetkých z decembra 2015. V júni 2016 sa rozbiehal prvý ročník národnej súťaže Create &amp; Control, vďaka ktorému prišla myšlienka sformalizovať činnosť vedenú pod dobrovoľníckou skupinou do formy občianskeho združenia. Keďže v tom čase ani Michaela Knošková, a ani Adriána Repáňová neboli plnoletými, predsedníctvo prevzala matka Michaely, Zuzana Knošková, ktorá na poste neustále pretrváva. Pri zakladaní občianskeho združenia sa nevyhli menším problémom, čo nečakane predĺžilo dátum oficiálneho schválenia na október, ale aj napriek tomu prvý ročník súťaže Create &amp; Control začal vo vopred stanovenom dátume v septembri 2016. Vzhľadom na odštartovanie prvého ročníku súťaže ešte pred schválením vzniku občianskeho združenia, nebolo možné získať žiadnu podporu vo forme finančného grantu a práve z toho dôvodu Create &amp; Control odštartoval na nulovom budgete. 
V máji 2017 Pomáhame druhým, o.z. získalo za národnú súťaž Create &amp; Control ocenenie za jeden z najlepších vzdelávacích projektov na Slovensku udeľovaný Nadáciou Pontis v rámci novovzniknutého projektu Generácia 3.0. V rámci tohto ocenenia sa neprebojovali do najlepšej trojky, a teda nezískali finančnú podporu projektu, ale Create &amp; Control upútal pozornosť viacerých médií ako Forbes Slovensko a Denník N, ktorý o tomto nádejnom projekte napísali články. 
V júli 2017 bol projektu Create &amp; Control schválený finančný grant od Erasmus +, na druhý ročník súťaže, ktorý sa rozšíri na dvojnásobný počet škôl a predĺži stretnutia v rámci projektu na dva dni s hradeným ubytovaním aj stravou.
Projekt Create &amp; Control sa 24.7.2017 dostal aj do živého vysielania Rádia Lumen v programe Študentské šapito, v ktorom priblížili celkové fungovanie tejto súťaže.
Pamätník Cára Osloboditeľa

Pamätník Cára Osloboditeľa () je pamätník venovaný ruskému cárovi Alexandrovi II. Nikolajevičovi Romanovovi nachádzajúci sa na námestí „Národné zhromaždenie“ () oproti budove bulharského parlamentu v centre mesta Sofia v Sofijskej oblasti v západnom Bulharsku.
História a charakteristika.
Alexander II. Nikolajevič Romanov bol ruský cár, počas ktorého vlády v roku 1878 bolo Bulharsko oslobodené od osmanskej nadvlády a stalo sa samostatným štátom. Keďže Alexander II. po oslobodení odmietol právo zvrchovanosti nad Bulharskom a krajina sa stala skutočne nezávislou, dostal prezývku Cár Osloboditeľ.
Pamätník bol postavený ako pamiatka na oslobodenie Bulharska od tureckej nadvlády a tiež ako symbol bratského spojenia ruského a bulharského národa. Stojí na námestí „Národné zhromaždenie“ oproti budove bulharského parlamentu. Na stavbu pamätníka sa uskutočnila zbierka a prispelo veľa významných osobností a organizácií, okrem iných tiež radnica, parlament a knieža Ferdinand. Na konkurze sa zúčastnilo okolo 90 sochárov z rôznych krajín a nakoniec vyhral návrh talianskeho sochára z Florencie Arnalda Zocchiho. Základný kameň stavby bol položený 23. apríla 1901 a pamätník bol oficiálne odkrytý 30. augusta 1907.
Pamätník je z čiernej žuly a predstavuje jazdeckú sochu Alexandra II. na podstavci vysokú 4,5 metra, pričom celý pamätník dosahuje výšky 12 metrov. Na piedestáli sú vyobrazené rôzne reliéfne scény týkajúce sa osloboditeľskej vojny, ako napríklad scéna z bojov o Starú Zagoru, podpis mierovej dohody a iné.
Centrálny vojenský klub

Centrálny vojenský klub () je multifunkčná budova nachádzajúca sa na ulici „bulevár Cára Osloboditeľa“ v centre mesta Sofia v Sofijskej oblasti v západnom Bulharsku.
História a charakteristika.
Základný kameň budovy navrhnutej architektom českého pôvodu Václavom Kolářom (v Bulharsku známy aj ako Antonin Kolar, alebo Antonin Vaclav Kolar) v neorenesančnom štýle bol položený v roku 1895 a budova bola dokončená v roku 1907 pod vedením bulharského architekta Nikolu Lazarova. Samotná budova je typickým predstaviteľom bulharskej architektúry po oslobodení Bulharska, má tri poschodia a rozloženie miestností je typické pre európske klubové budovy stavané ku koncu 19. storočia.
V budove sídlili po oslobodení prvé bulharské divadelné spolky a miestne ateliéry využívalo množstvo umelcov. V budove sa nachádza množstvo salónov, koncertná sieň, výstavné siene, kaviareň a je tiež sídlom Ústrednej vojenskej knižnice s viac ako 120 000 titulmi. Má štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
Budova Národného zhromaždenia (Bulharsko)

Národné zhromaždenie () je budova sídla bulharského parlamentu nachádzajúca sa na ulici „bulvár Cára Osloboditeľa“ v centre mesta Sofia v Sofijskej oblasti v západnom Bulharsku.
História a charakteristika.
Budova je dielom srbského architekta bulharského pôvodu Konstantina Jovanoviča, ktorý bol pozvaný do Bulharska, aby naprojektoval budovy niekoľkých škôl. Počas jeho pobytu v Bulharsku mu bol postúpený aj projekt budovy pre bulharský parlament. Konstantin Jovanovič predložil návrh svojho projektu v novorenesančnom štýle 7. mája 1884, tento bol schválený a v novembri toho istého roku bol položený základný kameň budovy. Hlavná budova bola dokončená v priebehu roku 1886.
V rokoch 18961899 prebiehala prístavba dvojposchodového krídla v severnej časti budovy podľa projektu architekta Jordana Milanova a v rokoch 19251928 (taktiež v severnej časti budovy) prístavba trojposchodového krídla na základe projektu architekta Panteleja Cvetkova.
Budova stojí na ulici „bulvár Cára Osloboditeľa“ a oproti nej na rovnomennom námestí sa nachádza (námestie „Narodno săbranie“) Pamätník Cára Osloboditeľa. Na prednej fasáde budovy nad vchodom sa nachádza motto bulharského parlamentu: „"Jednota znamená silu"“ (). Čiastočná reštaurácia budovy prebehla v rokoch 1962, 1977 a 1985. Budova má od roku 1955 štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
Broken

Broken je druhý štúdiový album slovenskej alternatívnej skupiny Sleepy Motion (neskôr vystupujúcej pod pôvodným názvom Ospalý pohyb) z roku 1993. Približne polovicu jeho skladieb tvoria inštrumentálne experimentálne kompozície, ktoré sa prelínajú so štandardnými piesňovými formami. Skladby sa vyznačujú žánrovým presahom do punkrocku, artrocku a folku. Ide o posledný album skupiny, na ktorom ako jej člen participoval Ivan Csudai.
Skladby sú naspievané v slovenčine aj v angličtine. Dramaturgia albumu je pre jeho štýlovú rozmanitosť a vysoký počet trackov nekompaktná, čo v roku 2015 priznal i frontman skupiny Martin Burlas. Dve piesne sú tu v podaní zoskupenia Vitebsk Broken, jedného z Burlasových vedľajších hudobných projektov.
Buklet neobsahuje texty k skladbám. Album vyšiel s podporou štátneho fondu kultúry Pro Slovakia.
Autorstvo.
Hudba:
Texty:
Zostava.
Sleepy Motion:
Vitebsk Broken:
Halový pozemný hokej na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017

Halový pozemný hokej na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017 bol turnaj v halovej forme pozemného hokeja v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie 2017. Konal sa v Kuala Lumpur, v Malajzii v dňoch od 21.26. augusta 2017, za účasti 6 mužských a 5 ženských tímov. Turnaj v halovom pozemnom hokeji mal na hrách premiéru. Všetky zápasy sa odohrali v aréne MATRADE Exhibition and Convention Centre. V mužskom turnaji získala prvenstvo domáca , ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad . U žien zvíťazilo , ktoré vo finále vyhralo nad .
Účastníci.
 Číslo udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k júlu 2017.&lt;/small&gt;
 Číslo udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k júlu 2017.&lt;/small&gt;
Majstrovstvá Strednej Ameriky v pozemnom hokeji 2017

Majstrovstvá Strednej Ameriky v pozemnom hokeji 2017 bol prvý turnaj majstrovstiev Strednej Ameriky v pozemnom hokeji, konkrétne vo variante "hockey 5s", ktoré organizuje Panamerická federácia pozemného hokeja (PAHF). Konal sa v dňoch od 14.16. júla 2017 v Manague, v Nikarague, za účasti 5 mužských a 5 ženských tímov. Pre obe družstvá domácej Nikaraguy to boli ich prvé medzinárodné zápasy v pozemnom hokeji. Zápasy sa odohrali v "Parque Deportivo Luis Alfonso Velásquez". Tituly získali obe družstvá Guatemaly.
Účastníci.
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k júlu 2017.
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k júlu 2017.
Etudy (Chopin)

Etudy Fryderyka Chopina sú 3 súbory sólových cvičení pre klavír publikované v roku 1830. Celkovo ich je 27: 12 v op. 10; 12 v op. 25 a 3 bez opusového čísla.
Sú to náročné diela a dnes patria k základnému klavírnemu repertoáru.
Charakteristika.
Chopinove etudy tvorili základ pre to, čo bolo vtedy revolučným štýlom pre klavír. Sú to niektoré z najnáročnejších a najpozoruhodnejších skladieb všetkých diel v koncertnom klavírnom repertoári. Z tohto dôvodu je hudba naďalej obľúbená a často sa koná v koncertných aj v súkromných scénach. Niektoré sú tak populárne, že dostali prezývky. Pravdepodobne najpopulárnejšia etuda zo všetkých je Op. 10 č. 3, niekedy označená názvom „Tristesse“ (Smútok); alebo „Revolučná“ etuda (Op. 10 č. 12). Žiadne prezývky nie sú pôvodnou tvorbou Chopina.
Zoznam etúd.
Etudy, Op. 10.
Prvý opus etúd bol publikovaný v roku 1833 (hoci niektoré boli napísané už v roku 1829). Chopin mal 23 rokov a bol už známy ako skladateľ a klavirista v salónoch v Paríži, kde sa zoznámil s Franzom Lisztom. Následne Chopin venoval celý opus „"à mon ami Franz Liszt"“ (priateľovi Franzovi Lisztovi).
Etudy, Op. 25.
Chopinova druhá sada etúd bola zverejnená v roku 1837 a venovaná Marie d'Agoultovej, Lisztovej priateľke. Prečo práve jej venoval tieto etudy, nevieme.
Trois nouvelles études.
„Trois nouvelles études“ (v preklade Tri nové etudy):
Knola (chránený areál)

Knola je chránený areál v správe štátnej ochrany prírody Slovenský raj.
Nachádza sa v katastrálnom území mesta Spišská Nová Ves a obce Mlynky v okrese Spišská Nová Ves v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1996 na rozlohe 220,02 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: "Rôznorodé zložky prírodného prostredia, hodnotné hole, porasty, rašelinové prameniská, skaly a fragmenty pôvodných lesov v okolí kóty Veľká Knola (1266 m n.m.) vo Volovských vrchoch. Mnoho ohrozených a chránených druhov rastlín a živočíchov, biotop hlucháňa."
Mazakovov dom

Mazakovov dom () je meštiansky dom z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúci sa v architektonickej rezervácii Staré Karlovo v centre mesta Karlovo v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika.
Dom bol postavený pravdepodobne v roku 1848 karlovským pedagógom Christom pop Vasilevom, preto sa domu niekedy hovorí aj Dom Christa Vasileva (). Stefan Mazakov bol zať Christa pop Vasileva, národný buditeľ a hrdina bojov v Šipčenskom priesmyku počas osloboditeľskej vojny a z tohto dôvodu bol dom neskôr nazvaný jeho menom. V súčasnosti sa v dome nachádza etnografická expozícia karlovského Historického múzea. Expozícia sa venuje obdobiu konca 19. a začiatku 20. storočia, pričom každá z izieb domu má svoju špecifickú tématiku. Jedna z expozícií predstavuje aj pracovňu Stefana Mazakova, po ktorom je dom pomenovaný.
Cabinda

Cabinda je historická oblasť v juhozápadnej Afrike. Na severe má Cabinda 201 km dlhú hranicu s Kongom. Z juhu je od zvyšku Angoly, ku ktorej administratívne patrí, oddelená územím Konžskej demokratickej republiky (do r. 1997 Zair), tvorí tak tzv. exklávu. Na západe je ohraničená Atlantickým oceánom, v ktorého šelfe sa pri pobreží Cabindy nachádzajú jedny z najväčších svetových nálezísk ropy. Boli objavené v roku 1954, ťažené sú od roku 1968. Špecifická politicko-geografická poloha v spojení s prírodným bohatstvom je v oblasti dlhodobým zdrojom napätia.
Hospodárstvo.
Cabinda je oblasťou veľmi bohatou na prírodné zdroje. Z pobrežného šelfu sa v súčasnosti ťaží okolo 700 tisíc barelov ropy denne, čo zodpovedá takmer 1/10 množstva vyťaženého Saudskou Arábiou. 40% ropy ťaží angolská štátna firma Sonangol; najväčšou súkromnou ťažobnou firmou v oblasti je taliansky koncern Agip. V Cabinde je tiež rozšírená ťažba kvalitných drevín, úrodná delta rieky Kongo poskytuje skvelé podmienky pre pestovanie kávy a kakaa.
História.
Cabinda ako samostatný správny celok vznikla spojením troch kráľovstiev: N'Goyo, Loango a Kacongo. Tie do polovice 15. storočia ovládal Manikongo, konžský kráľ. Od 16. storočia si Portugalci, Holanďania a Angličania zakladali v Cabinde svoje obchodné stanice.
V roku 1885 bol zmluvou zo Simulambuco ustanovený nad Cabindou portugalský protektorát. Bola nezávislá na Angole, dokonca s ňou nakrátko mala priamu hranicu tvorenú riekou Kongo. Ešte v tom istom roku bolo na Berlínskej konferencii o Afrike rozšírené územie Konga až do ústia rovnomennej rieky, čím bola Cabinda oddelená od Angoly.
Proti portugalskej koloniálnej nadvláde sa v 60. rokoch 20. storočia založila ozbrojená separatistická organizácia FLEC (Front for the Liberation of the Enclave of Cabinda). V jej čele stáli Nzita Henriques Tiago a Antonio Bento Bemba. Cabinda bola od Portugalska oddelená 11. novembra 1975 súčasne so zvyškom Angoly tzv. Alvorskou dohodou. Tá však bola odmietnutá kompletnou Cabindskou politickou reprezentáciou, FLEC kontinuálne prešiel na ozbrojený boj proti štátu Angola, bol pri tom podporovaný Zairom. Vytvorila sa tiež exilová vláda Cabindy v Paríži.
Od tej doby prebiehala na území Cabindy občianska vojna, Angola sa stala členom východného bloku a MPLA, významnej organizácie bojujúcej so separatistami (a dodnes vládnucej angolskej politickej strany), ktorá bola zložená okrem iného aj z kubánskych vojakov. V roku 2003 bola zriadená komisia OSN, ktorá konštatovala porušovanie ľudských práv a násilie na civilistoch v Cabinde. Značná časť FLEC je už zdecimovaná (aj v súvislosti s vývojom v Kongu) a guerillové boje ustávajú.
Súčasný vývoj.
Dňa 12. júla 2006 oznámil Antonio Bento Bembo, že FLEC sa chystá zložiť zbrane a rokovať o nezávislosti mierovou cestou. Pre tieto účely založil "Cabindské fórum za dialóg", ktoré má za cieľ dohodnúť s Angolou podmienky autonómie Cabindy. Väčšina členov FLEC-u však zastáva názor, že k týmto krokom Bemba nemá mandát. Ďalší vývoj v oblasti možno preto ťažko predvídať.
Chrám svätého Juraja

Chrám svätého Juraja môže byť:
v Bulharsku:
Chrám svätej Sofie

Chrám svätej Sofie môže byť chrám:
Majstrovstvá Ázie vo volejbale žien 2017

Majstrovstvá Ázie vo volejbale žien 2017 bol v poradí 19. turnaj majstrovstiev Ázie vo volejbale žien, ktoré organizuje Ázijská volejbalová konfederácia (AVC). Konal sa v dňoch od 9.17. augusta 2017 v mestách Biñan a Muntinlupa, na Filipínach, za účasti 14 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Maldív. Filipíny organizovali ázijský šampionát žien druhýkrát, predtým hostili toto podujatie v roku 1997, v Manile. Zápasy sa hrali v dvoch dejiskách: Alonte Sports Arena a Muntinlupa Sports Complex. Svoj štvrtý titul, 10 rokov po tom treťom, získalo , ktoré vo finálovom strtetnutí zvíťazilo nad .
Nasadenie do výkonnostných košov.
Družstvá boli pred žrebom do skupín v Thajsku nasadené v prvých dvoch košoch podľa svetového rebríčka + doplnených o družstvo hostiteľskej krajiny.
Poznámka: V zátvorke je uvedené umiestnenie vo svetovom rebríčku FIVB k augustu 2016.
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Skupina C.
&lt;br&gt;
Skupina D.
&lt;br&gt;
Nadstavbové skupiny o 1.8. miesto.
Skupina E.
&lt;br&gt;
Skupina F.
&lt;br&gt;
Nadstavbové skupiny o 9.14. miesto.
Skupina G.
&lt;br&gt;
Skupina H.
&lt;br&gt;
Baza (rod)

Baza ("Sambucus") je rod vyšších dvojklíčnolistových rastlín patriaci do čeľade pižmovkovité ("Adoxaceae"). Zahŕňa asi 40 druhov drevín a bylín, rozšírených najmä v miernom pásme a subtrópoch. U nás rastú tri druhy. Niektoré druhy a kultivary bazy sú pestované ako okrasné dreviny.
Opis.
Bazy sú opadavé kríky, stromy alebo aj trváce byliny so sperenými listami. Koreňový systém je bohato rozvetvený a plytký. Listy sú na okraji pílkovité, s palistmi alebo s nektáriami vzniknutými premenou palistov. Vetvy sú hrubé, s nápadnými lenticelami a hrubou dreňou. Kvetenstvá sú koncové metliny alebo ploché vrcholíky. Kvety sú pravidelné, drobné, väčšinou päťpočetné, biele, zelenkavé alebo žltkasté. Listene aj korunné lístky sú zrastené. Tyčiniek je päť, sú naakumulované pri báze koruny a vyčnievajú von. Semenník obsahuje 3 až 5 komôrok, v každej je jedno vajíčko. Plodom je dužinatá, najčastejšie čierna alebo červená kôstkovica pripomínajúca bobuľu a obsahujúce 3 až 5 semien.
Rozšírenie.
Rod zahŕňa asi 40 druhov rozšírených v miernom a subtropickom pásme oboch pologulí a v niektorých horských oblastiach trópov. Nie je zastúpený v subsaharskej Afrike. Na Slovensku je zastúpený troma pôvodnými druhmi: baza čierna ("Sambucus nigra"), baza chabzdová ("S. ebulus") a baza červená ("S. racemosa"). Okrem týchto troch druhov rastie v Európe ešte baza sibírska ("S. sibirica"), rozšírená v strednom a východnom Rusku.
Zástupcovia.
Ako "baza" sa niekedy ľudovo označuje aj orgován obyčajný "(Syringa vulgaris)", ktorý však s bazou nie je nijaký príbuzný (patrí do radu hluchavkotvarých).
Využitie.
Ako okrasné dreviny sú u nás najčastejšie pestované rôzne kultivary bazy čiernej, líšiace sa predovšetkým tvarom a sfarbením listov a celkovým nárastom.
Baza čierna je využívaná v ľudovom liečiteľstve a plody sú rôznym spôsobom spracovávané na šťavy, džemy a pod.
Baza (Granada)

Baza je mesto nachádzajúce sa v autonómnom spoločenstve Andalúzia, v provincii Granada, v Španielsku. V roku 2013 tu žilo 21 258 obyvateľov.
Vývoj počtu obyvateľov.
"Počet obyvateľov"
Jakoruda

Jakoruda () je mesto v juhozápadnom Bulharsku, ktoré sa nachádza v Blagoevgradskej oblasti. Je centrom rovnomenného okresu.
Geografia.
Jakoruda je malé horské mesto v severovýchodnej časti Blagoevgradskej oblasti. Leží vo vysokej nadmorskej výške medzi pohoriami Rila a Rodopy na hornom toku rieky Mesta.
História mesta.
Okolie mesta bolo osídlené už v dávnych dobách čomu napovedajú aj zvyšky bývalej rímskej cesty ktorá spájala Plovdiv a dolinu Marice s jednou z najdôležitejších rímskych ciest (Via Egnatia). Meno Jakoruda je prvýkrát spomenuté v poverovacej listine sultána Bajazída I., ktorou menoval veľkého vezíra Gaazi Kara Mustafu správcom a vládcom celej oblasti pohoria Rila, kam sa rátala aj Jakoruda. Najväčší rozmach a prisťahovaleckú vlnu mesto zažilo počas bulharského národného obrodenia na začiatku 19. storočia. Väčšina obyvateľov mesta sa v tej dobe venovala chovu dobytka a výrobe dechtu. Veľký počet obyvateľov Jakorudy sa zúčastnilo Aprílového povstania ako aj iných udalostí národnooslobodzovacieho boja. Mesto ostalo pod tureckou správou aj po oslobodení Bulharska a slobodu získalo až na začiatku Prvej balkánskej vojny v roku 1912.
Pamiatky.
Jakoruda nie je bohatá na kultúrne pamiatky, ale nachádza sa tu niekoľko stavieb, ktoré vznikli v období národného obrodenia. Najvýznamnejšou pamiatkou mesta je chrám svätých Cyrila a Metoda.
Jakoruda je jeden z východiskových bodov do pohoria Rila a začína sa tu niekoľko turistických trás. V blízkosti sú napríklad Jakorudské jazerá.
Transport.
Jakoruda sa nachádza na úzkokoľajnej železničnej trati spájajúcej Septemvri a Dobrinište. Do mesta chodia každodenné autobusové spoje zo Sofie, Blagoevgradu, Velingradu, Razlogu, Goce Delčeva a Pazardžiku.
Chrám svätých Cyrila a Metoda (Jakoruda)

Chrám svätých Cyrila a Metoda () je pravoslávny chrám nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Jakoruda v Blagoevgradskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku.
Charakteristika.
Chrám bol postavený v roku 1912 svojpomocne obyvateľmi Jakorudy, pričom bol napodobený obrodenecký štýl. Takisto ikony v chráme sú z väčšej časti darmi miestnych obyvateľov. V chrámovom dvore sa nachádza kašna s údajne liečivou vodou. V zvonici sa nachádzajú dva zvony, ktoré boli zhotovené plovdivskými majstrami bratmi Veleganovými v roku 1928.