burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Veľká obec (Maďarsko)

Veľká obec (, výslovnosť [naďkezšég]) je štatút sídiel v Maďarsku, ktoré nemajú štatút mesta ("város"), ale sú príliš veľké na to, aby mali len štatút obce ("község").
Podľa zákona č. 189 z roku 2011 o miestnej správe Maďarska, § 20, odstavec 2, je možné priradiť štatút tým sídlam bez štatútu mesta, ktoré sú všeobecne v okolí považované za významne veľké sídla s populáciou minimálne 3 000 obyvateľov. Môžu tu byť priradené i menšie sídla, musí byť však doložená ich miestna významnosť.
K 1. januáru 2022 bolo 127 obcí so štatútom "nagyközség". Najviac obcí s týmto štatútom má Peštianska župa (celkovo 24), župy Novohradská a Vašská však nemajú žiadne.
Volejbalová extraliga mužov 2008/09

Volejbalová extraliga mužov v sezóne 2008/09 bol 17. ročník extraligy volejbalistov, najvyššej volejbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská volejbalová federácia (SVF). V súťaži účinkovalo 10 družstiev, čo je o 1 družstvo viac ako v predošlej sezóne. Titul získalo družstvo VKP Bratislava, ktoré vo finálovej sérii vyhralo nad obhajcom prvenstva z VK Chemes Humenné. 
Minuloročný majster, VK Chemes Humenné, účinkoval okrem extraligy (do nej vstúpil až v nadstavbovej časti) aj v Stredoeurópskej lige.
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti predošlej sezóne zmenil iba čiastočne. Súťaž sa opäť skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. Základná časť s deviatymi družstvami sa hrala dvojkolovým systémom každý s každým raz doma a raz vonku. Všetky družstvá postúpili do nadstavbovej časti hranej tiež dvojkolovým systémom, pričom štvorica najlepších postúpila do skupiny o 1. až 4. miesto, ktorú doplnilo družstvo účinkujúce v Stredoeurópskej lige; zvyšné družstvá vytvorili skupinu o 5. až 10. miesto. Družstvám sa v nadstavbovej časti započítavali výsledky zo základnej časti iba v skupine o 5. až 10. miesto. Najlepších 8 družstiev postúpilo do play-off. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o umiestnenie. Štvrťfinále, semifinále a duel o bronz sa hrali na 3 víťazné zápasy, finále na 4 víťazné zápasy, zápasy o umiestnenie na 2 odvetné zápasy. Zo súťaže zostúpilo v budúcej sezóne posledné družstvo po nadstavbovej časti a predposledné družstvo odohralo prelínaciu súťaž s účastníkom 1. ligy.
Bodovanie.
Pre určenie víťaza a poradia družstiev sa posudzujú nasledovné kritériá:
Účastníci.
Poznámky: 
Prelínacia súťaž.
Družstvá:
Systém:
1. kolo
2. kolo
Filón (syn Euporióna)

Filón () bol grécky sochár v 5. stor. pred Kr.
Filón, syn Euporióna, zrejme rodák z Atén (narodený okolo roku 525 pred Kr.), bol činný v prvej polovici 5. stor. pred Kr. V 19. storočí sa blízkosti severnej steny 
aténskej Akropoly našli tri jeho autorské podpisy, a to na dvoch stĺpovitých podstavcoch z pentelského mramoru (zrejme na podstavcoch z votívnych sôch), a na fragmente podstavca mramorového perirrhantérionu.
Všetky jeho diela sú datované do rokov 500 až 480 pred Kr.. Staroveké správy o jeho sochárskych dielach a o ich darcoch nie sú známe.
Nico Parkerová

Nico Parkerová (* 9. december 2004, Londýn, Anglicko) je britská herečka, dcéra scenáristu a režiséra Olivera Parkera a herečky Thandiwe Newtonovej.
Herecká kariéra.
Parkerová si odkrútila premiéru na striebornom plátne v roku 2019 v prerobenej verzií filmu "Dumbo" z produkcie Disney. Za svoj výkon vo filme sa dočkala pochvaly zo strany kritikov, ako i širšieho záujmu zo strany verejnosti. V roku 2020 si po boku Juda Lawa a Naomie Harrisovej strihla rolu v minisérii "Tretí deň" od HBO. V roku 2021 si zahrala spoločne s matkou vo filme "Reminiscence" (slovenskyː "Spomienka"), v ktorom duo matka-dcéra stvárnilo úlohu rodiča a dieťaťa.
V seriálovej adaptácii post-apokalyptickej videohry "The Last of Us" stvárnila postavu Sarah, dcéru hlavného protagonistu príbehu. Seriál mal premiéru v januári 2023.
Osobný život.
Obaja rodičia pochádzajú z filmovej brandže. Oliver Parker napísal scenár a režíroval muzikál "Mamma Miaǃ Here We Go Again" z roku 2018. Podieľal sa tiež na tvorbe vianočného filmu z produkcie Netflixu "Chlapec, ktorého volajú Vianoce." Thandiwe Newtonová sa zase preslávila vo filmoch "Crash" či "Šťastie na dosah." Od roku 2016 pôsobí v seriáli "Westworld."
Parkerová dostala meno po nemeckej speváčke Nico.
Polyén

Polyény sú organické zlúčeniny, ktoré majú niekoľko nenasýtených dvojitých väzieb. Zvyčajne sa nimi označujú konjugované systémy, v ktorých sa striedajú jednoduché a dvojité väzby. Vďaka mnohým násobným väzbám a ich konjugácií majú polyény nezvyčajné optické vlastnosti. Polyény sú prirodzeným pokračovaním radu diénov a triénov.
Niektoré polyény sa používajú ako antibiotiká, patria medzi ne amfotericín B, nystatín, kandicidín, pimaricín, metylpatricín a trichomycín.
Medzi zlúčeniny príbuzné k polyénom patria aromatické zlúčeniny.
Optické vlastnosti.
Niektoré polyény majú žiarivé farby, čo je u uhľovodíkov vzácnosťou. Normálne alkény absorbujú žiarenie v oblasti ultrafialového svetla, ale absorpčné maximum polyénov s mnohými konjugovanými väzbami je posunuté k nižším energiám, takže absorbujú žiarenie v oblasti viditeľného svetla. Vďaka tomu sú farebné, pretože obsahujú chromofór. Mnohé prírodné farbivá obsahujú lineárne polyény, napríklad lykopén či karotény.
Chemické a elektrické vlastnosti.
Polyény sú často reaktívnejšie než jednoduché alkény. Triglyceridy obsahujúce polyény sú napríklad reaktívnejšie s atmosférickým kyslíkom.
Čiastočne redukovaný alebo oxidovaný polyacetylén vykazuje vysokú elektrickú vodivosť. Vyššiu vodivosť možno dosiahnuť i dopovaním, teda pridaním malého množstva solí či kyselín. Väčšina vodivých polymérov patrí medzi polyény a mnohé majú konjugované štruktúry. Poly(aza)acetylény možno ľahko pripraviť z pyridínových prekurzorov bez nutnosti špeciálnej atmosféry, a to jednoducho zo zmesi pyridínu a poly(4-vinyl)pyridínu pomocou ožiarenia ultrafialovým žiarením. Nedávne štúdie na Weizmannovom inštitúte a Univerzite Aix-Marseille ukázali jasný prechod medzi iónovou a elektronickou vodivosťou pri zvyšujúcej sa intenzite UV žiarenia po dobu 30 hodín.
Výskyt.
Niektoré mastné kyseliny patria medzi polyény. Takisto medzi ne patria polyénové antimykotiká. Okrem toho sem patria i prírodné a umelé kaučuky.
Normand Léveillé

Normand Léveillé (* 10. január 1963, Montreal, Quebec, Kanada) je bývalý kanadský hokejový útočník, ktorý nastupoval v tíme Boston Bruins v National Hockey League. Léveillé bol považovaný za jedného z najväčších hokejových talentov svojej doby, ale už v devätnástich rokoch bol nútený ukončiť hokejovú kariéru, keď sa mu priamo počas zápasu vyduli mozgové cievy a dočasne stratil schopnosť chodiť.
Hokejová kariéra.
Chicoutimi Saguenéens (1979 - 1981).
Léveillé sa pripojil k juniorskému tímu Chicoutimi Sagueneéns hrajúcom v QMJHL na jeseň 1979, keď mal 16 rokov. V prvej sezóne zaznamenal 36 bodov v 60 zápasoch, z ktorých 24 tvorili góly. V play-off pridal ďalších desať bodov v dvanástich stretnutiach, ale Chicoutimi vypadlo v druhom kole proti neskoršiemu víťazovi súťaže Cornwallu Royals.
V nasledujúcom ročníku zaznamenal Léveillé razantné zlepšenie. V 72 stretnutiach základnej časti získal povesť ostrostrelca, keď nastrieľal hneď 55 gólov, ku ktorým pridal 46 asistencií na zisk 101 bodov. Vo vyraďovacej časti zastával rovnako podstatnú úlohu. V dvanástich dueloch zaknihoval hneď 26 bodov, ale Chicoutimi sa opäť nedostalo cez druhé kolo.
Po fantastickej sezóne bol Léveillé vymenovaný do druhého All-star tímu ligy. V drafte NHL naňho zase ukázal Boston Bruins už v prvom kole.
Boston Bruins (1981 - 1982).
Léveillé si vybojoval miesto na súpiske NHL okamžite, ako osemnásťročný začal pravidelne nastupovať za Boston Bruins. V sezóne 1981-82 stihol odohrať 66 stretnutí, v ktorých zapísal 33 bodov. Podarený vstup zaznamenal aj do ročníka 1982-83, v prvých ôsmich zápasoch pozbieral deväť bodov za tri góly a šesť asistencií. V priebehu deviateho zápasu základnej časti, ktorý Bruins hrali vo Vancouveri proti Canucks, sa však začal sťažovať na závrat a pichanie v ramene. Počas ošetrenia pred štartom druhej tretiny stratil vedomie.
Léveillé bol okamžite prevezený do najbližšej nemocnice, kde mu doktori diagnostikovali mozgovú aneuryzmu. Nasledujúce tri týždne strávil v kóme a nebolo vôbec isté, či prežije. Hoc sa neskôr zotavil a opäť naučil chodiť, k hokeju sa už nikdy nemohol vrátiť.
Paradise (album)

Paradise je druhým štúdiovým albumom slovenskej skupiny Brajgel z roku 2022.
Autorstvo.
Hudba a texty:
Orkanen

Orkanen je budova využívaná Malmö University. Postavená bola v roku 2005 na ostrove Universtitetsholmen v Malmö a okrem posluchární sa v nej nachádza aj univerzitná knižnica. Výstavba stála 600 miliónov švédskych korún.
Budova.
Plány na výstavbu započali v roku 1999 pod taktovkou švajčiarskej firmy Diener &amp; Diener. V roku 2002 sa švédska vláda dohodla s Malmö University na prenájme budovy na nasledujúcich dvadsať rokov. V prípade, že by vzdelávacia inštitúcia dovtedy zanikla (Vysoká škola v Malmö nie je o veľa staršia ako Orkanen, a preto bola jej budúcnosť na prelome tisícročí neistá), vedenie mesta rátalo s alternatívou v podobe iných nájomcov a odlišného využitia. Nakoľko však škola v posledných rokoch rapídne naberala na dôležitosti a v roku 2018 získala štatút univerzity, tak sa predpokladá, že Orkanen bude naďalej plniť vzdelávaciu funkciu.
Knižnica.
Univerzitná knižnica sa nachádza na piatom poschodí. Otvorená je od pondelka do soboty. S rozlohou 7 000 metrov štvorcových patrí medzi najväčšie svojho druhu v celom Švédsku. Okrem študentov a personálu je knižnica dostupná i širokej verejnosti.
Šľachovky

Šľachovky (; ) je názov vrchu v Pieninách, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží v hraničnom hrebeni nad obcou Veľký Lipník, približne severozápadne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Pienin, priamo na štátnej hranici s Poľskom. Leží tak na hranici Prešovského kraja a Malopoľského vojvodstva, okresov Stará Ľubovňa a Nový Targ a zasahuje na katastrálne územie obce Veľký Lipník, Lesnica a Szlachtowa (Gmina Szczawnica). Najbližším sídlom je južne situovaný Veľký Lipník, západne sa nachádza Lesnica a severne poľská obec Szlachtowa.
Opis.
Šľachovky ležia v hlavnom hrebeni pohoria, medzi vrchmi Rabštín () a Vysoké skalky (). Západne sa nachádza Lužná skala (), Rabštín, Šľachtovský vrch () a Aksamitka (), južne Kobylia hlava (), Plontana (), Kvasník (), Veterný vrch (), Vysoký vrch () a Horbáľová (), východne Kýčera (), Vysoké skalky (), Durbaszka () a Borsučiny () a severne Krupianka (), Huściawa () a Jarmuta (). Oblasť patrí do povodia rieky Dunajec, kde vodu z južných svahov odvádza Šľachovský potok do riečky Lipník a zo severných prítoky riečky Grajcarek. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrývajú horské lúky s riedkym nesúvislým porastom, ktoré umožňujú obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Pienin, Tatry, susednú Spišskú Maguru, Levočské vrchy a prihraničné vrchy v Poľsku.
Prístup.
Na samotný vrchol nevedie značený turistický chodník, no západným úbočím vedie chodník z Lesnického sedla.
Emília Tomanová

Emília Tomanová (rod. Sršňová; * 25. marec 1935, Valtice – † 28. november 2022) bola slovenská výtvarníčka a bábkoherečka.
Životopis.
Študovala grafiku na Škole umeleckého priemyslu v Bratislave, neskôr absolvovala štúdium v Prahe na Bábkarskej katedre DAMU (Divatelná fakulta Akadémie múzických umení).
Ako výtvarníčka sa podpísala len pod jednou inscenáciou "Sedem farieb dúhy" (ŠBD, 1959).
V roku 1959 nastúpila do Štátneho bábkového divadla v Bratislave (dnes Bratislavské bábkové divadlo), kde zotrvala až do roku 1991. Krátko zastávala i funkciu umeleckej šéfky súboru. Tu stvárnila 114 postáv.
Je známa z rozhlasových a televíznych inscenácií, absolvovala mnohé zahraničné zájazdy a hrala asi v desiatich jazykoch. Hlas prepožičala napríklad nezbedným kocúrikom "Puf a Muf" v animovaných príbehoch vo večerníčkoch Viktora Kubalu. Celkovo nahovorila postavy v približne 400 večerníčkoch.
Ďalšou veľmi známou postavičkou je Drobček, televízna bábková postavička z detskej relácie "Ma-tel-ko" (Malý televízny kolotoč), ktorý bol vysielaný v rokoch 19731992. Celkovo vzniklo okolo 600 pokračovaní.
Animovala tiež Chlapčeka v úspešnej zájazdovej inscenácii "Concertino unisono" (1973) a ku koncu svojho angažmán účinkovala v troch inscenáciách Jozefa Bednárika. Vysoko vyzdvihovali najmä jej kreácie Buratina v rovnomennej inscenácii (1960) a dievčatka Yen-lou v inscenácii "Tri volavčie perá" (1966).
Spolupracovala s mnohými bábkohercami a režisérmi – Jozefom Bednárikom, Martinom Mokošom, Ivanom Martinkom, Martinom Nikodýmom, Igorom Adamcom či Martinom Vanekom.
V rokoch 1997 až 1999 pôsobila ako pedagóg na vtedajšej Činohernej a bábkarskej fakulte VŠMU v Bratislave. S bábkou Drobčeka navštevovala materské školy a kultúrne zariadenia. Okrem toho sa venovala kresleniu, ilustrovaniu omaľovániek, knižiek, bola autorkou obalov svojich cédečok pre deti.
Niektoré z postáv, ktoré stvárnila Emília Tomanová:
Aksamitka (vrch v Pieninách)

Aksamitka () je vrch v Pieninách, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Veľký Lipník, približne severozápadne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Pienin, v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a zasahuje na katastrálne územie obce Veľký Lipník, Haligovce a Lesnica. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situovaný Veľký Lipník a juhozápadne ležiace Haligovce.
Opis.
Aksamitka leží v hrebeni, ktorý vedie z masívu Šľachovky () juhozápadným smerom a postupne sa stáča a pokračuje na západ cez Lesnické sedlo na Plašnú (). Severne sa nachádza Holica (), Bystrík (), Šafranovka () a Lužná skala (), východne Rabštín (), Šľachtovský vrch (), Šľachovky () a Vysoký vrch (), južne Kvasník (), Veterný vrch (), Plontana (), Kobylia hlava () a Rígeľ () a západne Šajba (), Plašná () a Tri koruny (). Oblasť patrí do povodia rieky Dunajec, kde vodu z južných častí odvádzajú prítoky riečky Lipník a severné svahy odvodňuje Lesnický potok. Vrchol traverzuje značený turistický chodník z Lesnického sedla. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je však možné pozorovať okolité vrcholy Pienin, susednú Spišskú Maguru, Tatry a prihraničné vrchy v Poľsku.
Aksamitka

Aksamitka môže byť:
Juraj Bartal

Juraj Bartal (; * 20. september 1820, Kráľovičove Kračany – † 25. október 1875, Fadd) bol uhorský politik, minister poľnohospodárstva, priemyslu a obchodu.
Životopis.
Jeho otec bol Juraj Bartal st., bratislavský podžupan, člen Maďarskej akadémie vied. Štúdium ukončil na Tereziánskej akadémii vo Viedni. V roku 1842 vstúpil do štátnej služby v Tolnianskej župe ako hlavný referent. V roku 1848 ho okres Pincehely v Tolnianskej župe vyslal za vyslanca Uhorského snemu. 
Narodil sa v kaštieli Lesné Kračany, ktorý nechal postaviť jeho otec a do rodového majetku Bartalovcov patril až do 2. svetovej vojny. 
Po porážke Uhorskej revolúcie bol zajatý, ale po dvoch mesiacoch prepustený. Následne sa utiahol na svoje majetky v Tolnianskej župe. V roku 1861 sa stal podžupanom Tolnianskej župy a bol zvolený za poslanca Uhorského snemu. V roku 1865 sa stal predsedom Uhorskej kráľovskej miestodržiteľskej rady. V roku 1867 vstúpil do Deákovej strany (, predchodkyňa Liberálnej strany). V marci 1874 sa stal ministrom poľnohospodárstva, priemyslu a obchodu a túto funkciu zastával do marca 1875. V roku 1875 bol zvolený za poslanca uhorského snemu vo volebnom obvode Kővárvidék (dnešné Rumunsko).
Lesnické sedlo

Lesnické sedlo (; ) je horské sedlo v Pieninách. Leží nad obcou Veľký Lipník, približne severozápadne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v hrebeni, vedúcom od vrchu Šľachovky () južným a následne západným smerom na Aksamitku (). Východne sa nachádza vrch Tokárne (), západným smerom pokračuje hrebeň na pahorok Mladina (). Severne sa terén zvažuje do údolia Lesnického potoka, ktorý odvodňuje túto časť hrebeňa, južné svahy klesajú do údolia Lipníka, ktorým odteká do Dunajca voda z južnej časti hrebeňa.
Sedlo leží v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a na hranici katastrov obcí Lesnica a Veľký Lipník. Prechádza ním cesta III. triedy, spájajúca obe spomínané obce, ktoré sú zároveň najbližšími sídlami. V okolí sedla sa nachádzajú lúky, pasienky a malé plochy nesúvislého lesa a križujú sa tu turistické chodníky. Nachádza sa v Pieninskom národnom parku.
Volejbalová extraliga mužov 2009/10

Volejbalová extraliga mužov v sezóne 2009/10 bol 18. ročník extraligy volejbalistov, najvyššej volejbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská volejbalová federácia (SVF). V súťaži účinkovalo 10 družstiev. Nováčikom bolo aj družstvo Centra olympijskej prípravy (COP) v Trenčíne, klubu inciovaného SVF pre centralizovanú mládež. Do Trenčína sa tak najvyššia volejbalová súťaž vrátila po 26 rokoch, keď naposledy tam hrával volejbalový oddiel v armádnom klube Dukla. Titul získalo družstvo VK Chemes Humenné, ktoré vo finálovej sérii vyhralo nad nováčikom súťaže Slávia VK PU Prešov. 
Minuloročný majster, VK Chemes Humenné, účinkoval okrem extraligy (do nej vstúpil až v nadstavbovej časti) aj v Stredoeurópskej lige. Svoju premiéru mal Česko-slovenský pohár mužov, fináloví účastníci ktorého tvorili víťazi národných pohárov. Jeho víťazom sa v stretnutí hranom v Leviciach stal český klub VK DHL Ostrava.
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti predošlej sezóne nezmenil. Súťaž sa skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. Základná časť s deviatymi družstvami sa hrala dvojkolovým systémom každý s každým raz doma a raz vonku. Všetky družstvá postúpili do nadstavbovej časti hranej tiež dvojkolovým systémom, pričom štvorica najlepších postúpila do skupiny o 1. až 4. miesto, ktorú doplnilo družstvo účinkujúce v Stredoeurópskej lige; zvyšné družstvá vytvorili skupinu o 5. až 10. miesto. Družstvám sa v nadstavbovej časti započítavali výsledky zo základnej časti iba v skupine o 5. až 10. miesto. Najlepších 8 družstiev postúpilo do play-off. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o umiestnenie. Štvrťfinále, semifinále a duel o bronz sa hrali na 3 víťazné zápasy, finále na 4 víťazné zápasy a zápasy o umiestnenie na 2 víťazné zápasy. Zo súťaže zostúpilo v budúcej sezóne posledné družstvo po nadstavbovej časti a predposledné družstvo odohralo prelínaciu súťaž s účastníkom 1. ligy.
Bodovanie.
Pre určenie víťaza a poradia družstiev sa posudzujú nasledovné kritériá:
Účastníci.
Poznámky: 
Prelínacia súťaž.
Družstvá:
1. kolo
2. kolo
Víťazi oboch kôl postúpili do extraligy.
Kamenný potok (prítok Zemplínskej šíravy)

Kamenný potok je potok v regióne Zemplín, na území obce Valaškovce v okrese Humenné v Prešovskom kraji a obce Vinné v okrese Michalovce v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Vihorlatské vrchy a v geomorfologickom celku Východoslovenská pahorkatina. Ústi do vodnej nádrže Zemplínska šírava. Má dĺžku a je tokom VII. rádu.
Začiatok.
Vzniká sútokom troch zdrojníc v na západnom okraji katastrálneho územia "Valaškovce-Juh" vo vojenskom obvode Valaškovce v okrese Humenné v Prešovskom kraji v lesnom extraviláne na juhovýchodných svahoch vrchu "Pirnagov vrch" s na severozápadnej časti lesného komplexu "Kovaľov grúnik". Západná zdrojnica, najkratšia zdrojnica, pramení v , zdrojnica pritekajúca zo severu pramení v a zdrojnica pritekajúca zo severovýchodoseveru pramení v , je to najdlhšia zdrojnica, má navyše aj prítok s prameňom v 
Opis toku.
"Kamenný potok" tečie od sútoku svojich zdrojníc juhozápadným smerom lesným extravilánom, ktorý postupne prechádza do poľnohospodárskeho extravilánu, preteká cez les "Kyjovisko", v opúšťa územie Valaškoviec a vteká na územie obce Vinné, cez ktoré preteká až do svojho ústia, ľavým brehom obteká les "Zaňovec", v priberá bezmenný pravostranný prítok, ľavým brehom obmýva vrch a les "Marečková" s , ľavým brehom obmýva vrch "Šutová" s , tesne nad severným okrajom intravilánu Vinného v tvorí ráztoku, z ktorej odbočuje vľavo spojka cez intravilán obce Vinné do Vinianskeho potoka, tečie západným okrajom intravilánu obce Vinné cez pole "Pod hradom" a cez pole "Potôčky", v priberá pravostranný prítok Štôlňanský potok a v lokalite "Za brôdkami" na území Vinného ústi zo severozápadu do Zemplínskej šíravy v povodí Laborca.
"Kamenný potok" patrí do okresu Humenné v Prešovskom kraji a do okresu Michalovce v Košickom kraji. Nachádza sa zhruba hornou polovicou toku v geomorfologickom celku Vihorlatské vrchy v geomorfologickom podcelku Vihorlat a zhruba dolnou polovicou toku v geomorfologickom celku Východoslovenská pahorkatina v geomorfologickom podcelku Podvihorlatská pahorkatina. Má jeden významnejší prítok: Štôlňanský potok.
Pôvod názvu.
Názov potoka "Kamenný potok" má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré bolo a je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Z podstatného mena "kameň" po rozšírení o adjektívnu príponu "-ný" s významom "niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Kamenný potok" s významom "potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1975. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Kamenný potok (Zemplínska šírava)" nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom "Kamenný potok" (december 2022).
Referencie.
Rabštín

Rabštín (; ) je vrch v Pieninách, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží v hraničnom hrebeni nad obcou Lesnica, približne severozápadne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Pienin, priamo na štátnej hranici s Poľskom. Leží na hranici Prešovského kraja a Malopoľského vojvodstva, okresov Stará Ľubovňa a Nový Targ a zasahuje na katastrálne územie obce Lesnica a Szlachtowa (Gmina Szczawnica). Najbližším sídlom je západne situovaná Lesnica a severne poľská obec Szlachtowa, južne leží Veľký Lipník.
Opis.
Rabštín leží v hlavnom hrebeni pohoria, medzi vrchmi Šľachovky () a Lužná skala (). Severne sa nachádza Jarmuta (), Huściawa () a Skalka (), východne Krupianka (), Šľachovky, Vysoké skalky () a Vysoký vrch (), južne Kvasník (), Veterný vrch (), Plontana () a Kobylia hlava () a západne Aksamitka (), Plašná (), Šľachtovský vrch () a Lužná skala (). Hrebeň je súčasťou povodia rieky Dunajec, kde vodu z južných svahov odvádza Lesnický potok a zo severných prítoky riečky Grajcarek. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva zväčša súvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Skalnatý vrchol však umožňuje pozorovať okolité vrcholy Pienin, Tatry a susednú Spišskú Maguru, severným smerom tiež prihraničné vrchy v Poľsku.
Prístup.
Na samotný vrchol nevedie značený turistický chodník, no východne prechádza hrebeňom chodník z Lesnického sedla.
Rosemary Harrisová

Rosemary Harrisová (; * 19. september 1927,Ashby, Suffolk, Anglicko), je britská herečka. V roku 1995 bola nominovaná na prestížne filmové ocenenie Academy Awards, za jej herecký výkon vo filme " Tom &amp; Viv".
Detstvo a mladosť.
Harrisová sa narodila 19. septembra 1927 v Ashby, v grófstve Suffolk. Jedna z jej starých mám bola z Kronštadtu v Habsburskej ríši (dnes Rumunsko). V detstve žila v Indii. Navštevovala kláštorné školy a neskôr v rokoch 1951 až 1952 študovala na Kráľovskej akadémii dramatických umení.
Kariéra.
Na začiatku svojej kariéry hrala v divadle a je uznávanou divadelnou herečkou. V roku 1954 si zahrala v jej prvom filme, "Beau Brummell", so ​​Stewartom Grangerom a Elizabeth Taylorovou. 
V roku 1974 Harrisová hrala v televíznom seriáli, televíznej stanice, BBC "Notorious Woman". Za túto seriálovú rolu získala v roku 1976 cenu Emmy za vynikajúcu herečku v hlavnej úlohe v limitovanej sérii. Získala Zlatý glóbus za najlepšiu herečku – televíznu drámu za minisériu, televíznej stanice, NBC "Holocaust" z roku 1978, v ktorej hrala aj Meryl Streep. 
V roku 1994 získala nomináciu na Academy Awards, za jej herecký výkon vo filme "Tom &amp; Viv". Spoločne so svojou dcérou, Jennifer Ehle, vo filme "Sunshine", z roku 1999. 
V roku 2002 sa objavila ako teta May Parker v prvom filmovom spracovaní "Spider-Mana", kde si zopakovala rolu v pokračovaniach "Spider-Man 2" (2004) a "Spider-Man 3" (2007).
Súkromný život.
Bola dva krát vydatá. Jej prvým manželom bol Ellis Rabb, s ktorým sa rozviedla v roku 1967. Jej manžel, ju niekoľko krát obsadzoval do viacerých divadelných inscenácii. V rovnakom roku, sa Harrisová vydala za amerického spisovateľa, Johna Ehleho, s ktorým sa usadili vo Winston-Salem v Severnej Karolíne, kde sa im v roku 1969 narodila dcéra Jennifer Ehle, ktorá je tiež filmovou, televíznou a broadwayskou herečkou.
Múr (McBain)

Múr () je dvadsiatidruhý diel zo série o 87. policajnom obvode, z pera amerického spisovateľa Evana Huntera, ktorý ju napísal pod pseudonymom Ed McBain.
Dej.
V centre pozornosti detektívneho vyšetrovania stojí tentoraz odhalenie známej postavy – nedoslýchavého vydierača, ktorý vraždí najvyššie postavené osoby v meste. Zaujímavou zhodou okolností ale i s obetavým nasadením vlastného života sa detektívom podarí vyriešiť všetky tri kľúčové prípady, pričom sa predíde i ďalšej vražde.
Lužná skala

Lužná skala (iné názvy: Lazná skala, Lažna skala, ; ) je vrch v Pieninách, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží v hraničnom hrebeni nad obcou Lesnica, približne severozápadne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Pienin, priamo na štátnej hranici s Poľskom. Leží tiež na rozhraní Prešovského kraja a Malopoľského vojvodstva, okresov Stará Ľubovňa a Nový Targ a zasahuje na katastrálne územie obce Lesnica a mesta Szczawnica. Najbližším sídlom je juhozápadne situovaná Lesnica a severne ležiace poľské mesto Szczawnica, južným smerom leží Veľký Lipník a Haligovce.
Opis.
Lužná skala leží v hlavnom hrebeni pohoria, medzi vrchmi Šafranovka () a Rabštín (). Západne sa nachádza Šafranovka, Tri koruny (), Holica () a Plašná (), južne leží Aksamitka (), Šľachtovský vrch (), Kvasník (), Plontana () a Veterný vrch (), východne Vysoký vrch (), Šľachovky (), Rabštín, Huściawa () a Jarmuta () a severným smerom dominuje Skalka () a Dzwonkówka (). Hrebeň je súčasťou povodia rieky Dunajec, kde vodu z južných svahov odvádza Lesnický potok a zo severných prítoky riečky Grajcarek. Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no traverzom prechádza hrebeňovka. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva zväčša súvislý lesný porast, ktorý však vďaka skalným útvarom umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných častí preto umožňuje pozorovať okolité vrcholy Pienin, susednú Spišskú Maguru a vrcholy Tatier, severným smerom mnohé prihraničné vrchy v Poľsku.
Prístup.
Na samotný vrchol nevedie značený turistický chodník, no severne prechádza traverzom modro značená hrebeňovka.
Jaromír Algayer

Jaromír Algayer ( 24. marec 1935, Pusté Úľany – † 17. január 2013, Svätý Jur ) bol slovenský a česko-slovenský politik KSČ, na konci normalizácie poslanec Slovenskej národnej rady a minister poľnohospodárstva a výživy Československej socialistickej republiky .
Životopis.
Pochádzal z poľnohospodárskej rodiny. Členom KSČ sa stal roku 1959. Vyštudoval strednú poľnohospodársku školu a pracoval ako zootechnik. Následne absolvoval Vysokú školu poľnohospodársku v Nitre. Stal sa hlavným inžinierom Okresnej poľnohospodárskej správy v Dunajskej Strede . V rokoch 1975-1986 pôsobil na poste riaditeľa Krajskej poľnohospodárskej správy v Bratislave. V roku 1986 sa stal predsedom KNV v Západoslovenskom kraji. V rokoch 1986-1989 bol účastníkom zasadnutia Ústredného výboru Komunistickej strany Slovenska a členom ÚV KSS. Vo voľbách roku 1986 sa stal poslancom Slovenskej národnej rady. V roku 1973 mu bolo udelené Vyznamenanie Za vynikajúcu prácu a roku 1983 Rád práce. 
V októbri 1988 sa stal ministrom poľnohospodárstva a výživy v československej vláde Ladislava Adamca. Na tomto poste zotrval aj po nežnej revolúcii, no nebol už členom vlády Mariána Čalfu (vláda národného porozumenia).
Zomrel náhle 17. januára 2013, posledná rozlúčka prebehla 24. januára 2013 v bratislavskom krematóriu.
Tri koruny

Tri koruny (; ) je vrch v poľskej časti Pienin. Leží v mohutnom masíve nad obcou Sromowce Niżne, približne západne od mesta Szczawnica. Je súčasťou Pieninského národného parku.
Poloha.
Nachádza sa v severozápadnej časti Pienin, severne od rieky Dunajec a štátnej hranice so Slovenskom. Patrí tak územiu Malopoľského vojvodstva, okresu Nový Targ a do katastrálneho územia obce Sromowce Niżne v gmine Czorsztyn. Najbližším sídlom je južne situovaná obec Sromowce Niżne, východne sa nachádza mesto Szczawnica a severne obce Krościenko nad Dunajcem a Tylka. Približne juhozápadne leží slovenská Spišská Stará Ves.
Opis.
Tri koruny tvoria rozsiahly masív v atraktívnej bralnatej časti pohoria. Východne susedí Sokolica (), Bystrík () a Holica (), južne Plašná (), Kláštorná hora () a Lysina (), západným smerom Podskalnia góra (), Nowa góra () a Czolo () a severným Wysoki Dzial (), Szutrówka () a Zamkowa góra (). Masív patrí do povodia rieky Dunajec, kde vzhľadom na blízkosť rieky vodu odvádzajú zväčša len kratšie vodné toky. Na vrchol vedie modro značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý lesný porast, umožňujúci zaujímavý, no obmedzený rozhľad. Z vhodných častí sa dajú pozorovať okolité vrcholy Pienin, no tiež Oravské Beskydy, Tatry, Spišská Magura a mnohé okolité vrchy v Poľsku.
Josh Brolin

Josh Brolin (* 12. február 1968, Santa Monica, Kalifornia, Spojené štáty) je americký herec. V roku 2008 bol nominovaný na prestížne filmové ocenenie Academy Awards, za jeho herecký výkon vo filme "Milk".
Detstvo a mladosť.
Brolin sa narodil ako syn Jane Cameron (Agee), aktivistky za divokú zver, ktorá bola rodáčkou z Corpus Christi v Texase, a herca Jamesa Brolina. Brolin bol vychovaný na ranči v Templetone v Kalifornii. Jeho rodičia sa rozviedli v roku 1984, keď mal 16 rokov.
Kariéra.
Brolin začal svoju kariéru v televíznych filmoch a hosťovaním v televíznych seriáloch. Významnejšiu úlohu získal v roku 1985 vo filme, "The Goonies" . V roku 1987 bol zvažovaný do hlavnej postavy, v televíznom seriály "21 Jump Street" ale rolu nakoniec získal Johnny Depp a Brolin hosťoval len jednej z epizód. 
Od roku 1989 do roku 1992 hral v televíznom seriály "Mladí jazdci". V roku 1997 si zahral spoločne s Patriciou Arquette, Ewanom McGregorom a Nickom Colteom, vo filme "Strážca mŕtvych". 
Po boku Senna Penna, si zahral vo filme "Milk" z roku 2008, za ktorý bol Brolin nominovaný na Academy Awards. Jeho herecký výkon, získal uznanie filmových kritikov. V roku 2010, si zahral vo filme "Planet Terror", kde si zahral manžela Marley Shelton. 
Objavil sa v role Thanosa, vo filmoch "Strážcovia Galaxie" (2014) a (2015), (2018) a (2019). V roku 2021 sa pripojil k hereckému obsadeniu filmu "Duna" a objaví sa aj v druhej časti, z roku 2023. 
Súkromný život.
Brolin bol ženatý s herečkou Alice Adair od roku 1988 do roku 1994 a majú spolu dve deti. Bol krátko zasnúbený s herečkou Minnie Driver ale ich vzťah skončil rozchodom. V auguste 2004 sa oženil s herečkou Diane Lane. Ich manželstvo bolo bezdetné a rozviedli v roku 2013.
V marci 2013 začal Brolin chodiť so svojou bývalou asistentkou a modelkou Kathryn Boyd. Zasnúbili sa v marci 2015 a zosobášili sa v roku 2016. Majú spolu dve deti.
Ladislav Trojan

Ladislav Trojan (1. august 1932 Praha –⁠ 18. december 2022, Praha) bol český herec, otec herca Ivana Trojana a režiséra a producenta Ondřeja Trojana.
Od detstva hral v ochotníckom divadle (v 8 rokoch si v jednej rozprávke zahral rolu princeznej), venoval sa aj baletu a po absolutóriu gymnázia študoval na pražskej Divadelnej fakulte Akadémie múzických umení v Prahe. Po ukončení štúdia začínal v pražskom Švandovom divadle na Smíchove, odkiaľ po 7 rokoch prešiel do pražských Mestských pražských divadiel. Jeho posledný angažmán bolo v Divadle Na Fidlovačke.
Ale aj potom spolupracoval s rôznymi divadlami a v predstaveniach vystupoval ako hosť, napríklad v Divadle Na Fidlovačke to bolo v hrách "Fidlovačka" a "Slamený klobúk", vystupoval aj v Divadle ABC, či v Divadle Radka Brzobohatého.
Kamenný potok (prítok Tople)

Kamenný potok je potok v regióne Šariš, na území mesta Bardejov v okrese Bardejov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina. Ústi do Tople. Má dĺžku . Rád toku VI. 
Prameň.
Pramení v na južných svahoch lesa "Kamenná hora" v lesnom extraviláne na území mestskej časti Bardejov v meste Bardejov v okrese Bardejov v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
"Kamenný potok" tečie od prameňa juhovýchodným smerom lesným extravilánom, ktorý postupne prechádza do poľnohospodárskeho extravilánu, juhovýchodný smer si zachováva až do svojho ústia, ľavým brehom obteká les aj pole "Košariská", pravým brehom obteká úpätie vrchu "Stredná hora" so , v priberá ľavostranný bezmenný prítok, cez lúku aj pole "Za tehelňou" vteká do intravilánu mesta Bardejov, tečie cez juhozápadný okraj cintorína, podteká cestu "Bardejov-Zborov", v severnej časti intravilánu mesta Bardejov ústi v do Tople ako jej ľavostranný prítok.
"Kamenný potok" patrí do okresu Bardejov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina. Nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Názov potoka "Kamenný potok" má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré bolo a je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Z podstatného mena "kameň" po rozšírení o adjektívnu príponu "-ný" s významom "niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Kamenný potok" s významom "potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1990.
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Kamenný potok (prítok Tople)" nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom "Kamenný potok" (december 2022).
Referencie.
Četvertaja političeskaja teorija

Četvertaja političeskaja teorija (, dos. Štvrtá politická teória) je kniha ruského filozofa a politológa Alexandra Dugina z roku 2009. Dugin v nej navrhuje rozpracovať štvrtú politickú teóriu či ideológiu, ktorá by sa odlišovala od troch predchádzajúcich ideológií, ktoré prišli po osvietenstve, a síce liberalizmu, komunizmu a fašizmu, a všetkým trom by čelila z nových pozícií. Presný obsah štvrtej politickej teórie jednoznačne nevymedzuje, ale pokúša sa ho oprieť o dielo nemeckého filozofa Martina Heideggera a jeho koncept pobytu. Čerpá ako z myslenia škôl de Benoistovej novej pravice a Guénovho integrálneho tradicionalizmu, tak aj z Deleuzeho postštrukturalizmu.
Dugin v roku 2014 vydal rozšírené vydanie knihy s názvom "Četvertyj puť" (Štvrtá cesta). České vydanie vyšlo pod názvom "Čtvrtá politická teorie" v roku 2020, druhé vydanie v roku 2022.
Kľúčovým Duginovým tvrdením je, že sa "právě nacházíme v přelomové fázi dějin, kdy liberalismus a s ním i celý Západ stojí před zhroucením a doba je zralá na novou multipolární éru". Kniha bola označená za možný zdroj kremeľskej rétoriky zdôvodňujúcej vojnu v Donbase.
Volejbalová extraliga mužov 2010/11

Volejbalová extraliga mužov v sezóne 2010/11 bol 19. ročník extraligy volejbalistov, najvyššej volejbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská volejbalová federácia (SVF). V súťaži účinkovalo 10 družstiev. Titul získalo družstvo VKP Bratislava, ktoré vo finálovej sérii vyhralo nad obhajcom prvenstva z VK Chemes Humenné. Po 18-tich rokoch z extraligy vypadol jej dlhoročný zástupca VŠK Púchov.
Minuloročný majster, VK Chemes Humenné, účinkoval okrem extraligy (do nej vstúpil až v nadstavbovej časti) aj v Stredoeurópskej lige. Organizoval sa aj druhý ročník Česko-slovenského pohára mužov, fináloví účastníci ktorého tvorili víťazi národných pohárov. Jeho víťazom sa v stretnutí hranom v Tepliciach stal český klub VK Jihostroj České Budějovice.
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti predošlej sezóne nezmenil. Súťaž sa skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. Základná časť s deviatymi družstvami sa hrala dvojkolovým systémom každý s každým raz doma a raz vonku. Všetky družstvá postúpili do nadstavbovej časti hranej tiež dvojkolovým systémom, pričom štvorica najlepších postúpila do skupiny o 1. až 4. miesto, ktorú doplnilo družstvo účinkujúce v Stredoeurópskej lige; zvyšné družstvá vytvorili skupinu o 5. až 10. miesto. Družstvám sa v nadstavbovej časti započítavali výsledky zo základnej časti iba v skupine o 5. až 10. miesto. Najlepších 8 družstiev postúpilo do play-off. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o umiestnenie. Štvrťfinále, semifinále a duel o bronz sa hrali na 3 víťazné zápasy, finále na 4 víťazné zápasy a zápasy o umiestnenie na 2 odvetné zápasy. Zo súťaže zostúpilo v budúcej sezóne posledné družstvo po nadstavbovej časti a predposledné družstvo odohralo prelínaciu súťaž s 3 víťazmi skupín 1. ligy.
Bodovanie.
Pre určenie víťaza a poradia družstiev sa posudzujú nasledovné kritériá:
Účastníci.
Poznámka: Klub VK Nové Mesto nad Váhom sa do súťaže kvôli finančným problémom neprihlásil. Nahradila ho Stará Ľubovňa ako neúspešný účastník prelínacej súťaže.
Prelínacia súťaž.
Družstvá:
Systém:
Rivolta contro il mondo moderno

Rivolta contro il mondo moderno (dosl. "Vzbura proti modernému svetu") je kniha Juliusa Evolu, prvýkrát vydaná v roku 1934, druhé talianske vydanie v roku 1951, tretie v roku 1969. Rozvádza kritiku moderného Západu, ktorý je vnímaný ako založený na konzume a sekularizme, masovej konformite a priemernosti. Tieto atribúty stavajú do kontrastu s aristokratickým heroizmom a náboženským rozjímaním. Ideál spoločnosti vidí v nadčasovej Tradícii duchovných prúdov predmoderného sveta, „kedy božské a numinózne ešte bolo súčasťou ľudského života“.
České vydanie vyšlo roku 2020.
Zlatý pohár CONCACAF 2023

Zlatý pohár CONCACAF 2023 bude 17. ročníkom Zlatého pohára CONCACAF a 27. ročníkom kontinentálnych majstrovstiev pod hlavičkou CONCACAF. Turnaj sa bude konať v USA a v Kanade v období od 25. júna do 16. júla 2023. Obhajcom titulu bude .
Kvalifikované tímy.
2. septembra 2020 CONCACAF oznámilo, že ako usporiadateľ Majstrovstiev sveta 2022 sa zúčastní turnajov v roku 2021 a 2023. 13 tímov sa kvalifikovalo cez Ligu národov CONCACAF 2022/23. O zvyšné tri miestenky sa bude bojovať v kvalifikácii na Zlatý pohár CONCACAF. 
 zažije debut na Zlatom pohári CONCACAF. 
Externé odkazy.
https://www.concacaf.com/gold-cup/
Kanachos zo Sikyónu

Kanachos () bol grécky sochár z prelomu 6. a 5. stor. pred Kr.
Kanachos, rodák zo Sikyónu (brat sochára Aristokla), bol činný na konci 6. stor. pred Kr. a na začiatku 5. stor. pred Kr. (v najranejšej fáze klasického obdobia). Je najreprezentatívnejšou postavou sikyónskej sochárskej školy v období, v ktorom pôsobil Ageladas, významný predstaviteľ argejskej sochárskej školy. Približne na konci 6. stor. pred Kr. sa znázornenie anatómie stalo o niečo naturalistickejšie a existujú doklady o tom, že sa už aj na väčšie sochy začal používať bronz.
V staroveku bol známy hlavne ako autor sochy Apolóna Filésia, odliateho z egyptského bronzu pre Apolónovu svätyňu v Didyme pri Miléte. Boh Apolón bol znázornený stojaci, nahý, v archaickom postoji (akejsi strnulej nehybnosti) s jemne predsunutou ľavou nohou, v ľavej ruke mal luk a v pravej držal na dlani jeleňa. Plínius uvádza, že zvláštnosťou tohto jeleňa bol mechanizmus, pomocou ktorého jeleň striedavo kýval prednými a zadnými nohami, čím sa vytvárala ilúzia pohybu (pomocou poťahovania povrazov). Keď v roku 494 pred Kr. Peržania zničili Milét, v tom čase ešte túto úplne novú sochu odniesli do Perzie (Didymu zničil Dareios I. v tom istom roku ako Milét ). Neskôr v helenistických časoch ju Seleukos I. prikázal preniesť z perzkej Ekbatany späť do Didymy. Vtedy však bola už kultovou sochou, ako to zobrazuje reliéf z divadla v Miléte, dnes umiestnený v Pergamonskom múzeu (Pergamonmuseum) v Berlíne (nemá veľkú umeleckú hodnotu, ale je významný, pretože reprodukuje sochu priamo z originálu, pričom zvýrazňuje aj jej určité anatomické detaily).
Cicero, ktorý v diskusii o štýloch v rétorike porovnával rétoriku s umením sochárstva, poznamenal, že „postavy Kanacha sú príliš strnulé a formálne na to, aby pripomínali život“.
Starovekými autormi sú zaznamenané aj ďalšie jeho sochárske diela, a to bronzové sochy chlapcov, uháňajúcich na dostihových koňoch, socha Apolóna vyrezaného z cédrového dreva zhotovená pre svätyňu Apolóna Isménia v Tébach, socha Afrodity zhotovená zo zlata a slonoviny (chryselefantínová; sediaca, s jablkom v jednej a makom v druhej ruke ) zhotovená pre Afroditin chrám v Sikyóne, a tiež socha múzy hrajúca na pastierku píšťalu.
Z uvedených prác sa nezachovala žiadna, len o soche Apolóna z Milétu sa znalci domnievajú, že sa zachovala aspoň v napodobenine, ktorou je malá kovová soška v Britskom múzeu v Londýne, predstavujúca onoho boha s malou laňou v pravej ruke. Socha je reprodukovaná aj na minciach a drahokame z Milétu.
Šafranovka

Šafranovka (; ) je vrch v Pieninách, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží v hraničnom hrebeni nad obcou Lesnica, približne severozápadne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Pienin, priamo na štátnej hranici s Poľskom. Zasahuje tak na územie Prešovského kraja a Malopoľského vojvodstva, okresov Stará Ľubovňa a Nový Targ a katastrálne územie obce Lesnica a mesta Szczawnica. Najbližším sídlom je juhozápadne situovaná Lesnica a na severnom úpätí ležiace poľské mesto Szczawnica, juhovýchodným smerom leží tiež obec Veľký Lipník.
Opis.
Šafranovka leží v hlavnom hrebeni pohoria, medzi vrchmi Bystrík () a Lužná skala (). Západne sa nachádza vrch Bystrík, Tri koruny () a Holica (), južne leží Plašná (), Aksamitka () a Šľachtovský vrch (), východne Šľachovky (), Rabštín (), Lužná skala a Jarmuta () a severným smerom dominuje Bereśnik () a Dzwonkówka (). Masív a celý hrebeň patrí do povodia rieky Dunajec, kde vodu z južných svahov odvádza Lesnický potok a zo severných riečka Grajcarek. Vrcholom prechádza modro značená turistická hrebeňovka. Na severných svahoch sa nachádza lyžiarske stredisko.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva v južnej časti súvislý lesný porast, severná je odlesnená a poskytuje tak obmedzený rozhľad. Z vhodných častí preto umožňuje pozorovať okolité vrcholy Pienin, susednú Spišskú Maguru a vrcholy Tatier, severným smerom mnohé prihraničné vrchy v Poľsku.
Abrahám Bodon

Abrahám Bodon (prídomok "Bodon de Mihályfalva"; ; * 1810 Gemerské Michalovce – † 31. január 1871, Rimavská Sobota, bol uhorský statkár, politik a poslanec.
Životopis.
Školské vzdelanie ukončil v Sárospataku. Pôvodne chcel byť inžinierom a až do vysokého veku sa zaoberal matematickými problémami. Právnické vzdelanie získal ukončením štúdia na univerzite v Pešti v roku 1839. V roku 1840 sa zúčastnil ako člen parlamentnej mládeže zasadnutia parlamentu v Bratislave, kde sa spriatelil s Ľudovítom Košútom. Redigoval rukopisný časopis o snemovnej činnosti Országgyűlési Tudósítások. V rokoch 1842 až 1847 bol podnotárom Gemerskej župy. V roku 1848 bol vyslancom okresu Kameňany v uhorskom sneme.
Po porážke revolúcie sa utiahol na svoje panstvo v rumunskej Boarte. Písal učebnice pre deti a snažil sa výchovne vplývať na pospolitý ľud. V roku 1861 sa po obnovení žúp stal hlavným notárom. Bol zvolený za volebný obvod Kavečany do uhorského snemu. V roku 1867 bol zvolený za druhého podžupana Gemerskej župy.
V rokoch 1854 až 1856 bol aj hlavným dozorcom reformovaného cirkevného dištriktu vo Valiciach. 
Jeho diela.
V časopise Pesti Hírlap (1842–47) publikoval početné články a správy o dianí v župnom sneme. Ďalšie články mu vyšli v rokoch 1839 a 1840 v časopise Sárospatak Füzeteki, Vasárnapi Ujság (1866).
Samuel Bóniš

Samuel Bóniš (prídomok "Bónis de Tolcsva"; ; * 30. september 1810, Veličná – † 22. november 1879, Budapešť) bol poslanec uhorského snemu.
Životopis.
Jeho otcom bol Samuel Bóniš, podžupan Sabolčskej župy, a matka Barbora Danielová. Štúdium začal v Sárospataku, no neskôr pokračoval v štúdiách práva vo Viedni, kde sa spoznal s Františkom Kazinczym, ktorý mal naňho obzvlášť silný vplyv. V roku 1830 bol právnickým koncipientom v uhorskom sneme a v roku 1831 zložil advokátsku skúšku a následne bol zamestnaný ako referent ústredného výboru, zriadeného na kontrolu cholery. Bol vymenovaný za čestného notára Sabolčskej župy a o rok neskôr sa stal slúžnym sudcom. V rokoch 1839 - 1840 bol vyslancom Sabolčskej župy v sneme a prešiel do opozície. Aktívne sa podieľal na rokovaniach a na tvorbe zákonov z roku 1848. Zúčastnil sa prvého voleného snemu v Pešti ako zástupca volebného obvodu Tiszalök, ktorý zastupoval aj v rokoch 1861 a 1865 ako člen Rezolučnej strany. Neskôr sa stal členom Strany ľavého stredu. 
V posledných dňoch decembra 1848 ho Ľudovít Košut poveril prevozom kráľovskej koruny. Priviezol ju z Budína vo vlastnom koči so sprievodom 30 granátnikov. Išlo o prvý sprievod, ktorý prešiel po vtedy dokončenom Széchyniovom reťazovom moste. Počas obdobia uhorskej vlády sídliacej v Debrecíne počas uhorskej revolúcie zastával okrem funkcie štátneho tajomníka ministerstva spravodlivosti aj niekoľko ďalších. V Sabolčskej župe bol vládnym komisárom pre armádu. Po porážke revolúcie sa asi desať mesiacov skrýval, potom ho zajali a odviedli do Pešti. Bol odsúdený na smrť, ale dostal milosť a desať rokov strávil v zámockom väzení v Olomouci. Na slobodu sa dostal koncom roku 1856.
V roku 1869 sa stiahol z politického života. Bol vymenovaný za sudcu kasačného súdu a v roku 1870 sa stal predsedom Najvyššieho trestného súdu. V roku 1878 mu cisár František Jozef udelil Rytiersky kríž Rádu svätého Štefana.
Slovenská lesnícko-drevárska inšpekcia

Slovenská lesnícko-drevárska inšpekcia (skr. SLDI) je orgán štátnej správy v oblasti uvádzania dreva a výrobkov z dreva na vnútorný trh. Je preddavkovou organizáciou Ministerstva pôdohospodárstva a rozvoja vidieka Slovenskej republiky s pôsobnosťou pre celé územie Slovenska. Sídli v budove Národného lesníckeho centra na J.C.Hronského 1/1 vo Zvolene. 
Bola zriadená 1. júla 2018 na základe § 10 zákona č. 113/2018 Z. z. o uvádzaní dreva a výrobkov z dreva na vnútorný trh a o zmene a doplnení zákona č. 280/2017 Z. z. o poskytovaní podpory a dotácie v pôdohospodárstve a rozvoji vidieka a o zmene zákona č. 292/2014 Z. z. o príspevku poskytovanom z európskych štrukturálnych a investičných fondov a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov. Vykonáva dozor nad hospodárskymi subjektmi, obchodníkmi a prepravcami dreva a výrobkov z dreva, ukladá im opatrenia, rozhoduje o priestupkoch a iných správnych deliktoch, ktorých sa títo dopustili, vykonáva bezodplatne poradenskú činnosť v oblasti uvádzania dreva na vnútorný trh a systémov náležitej starostlivosti, spolupracuje s ostatnými orgánmi verejnej správy, orgánmi Policajného zboru a so Štátnou ochranou prírody Slovenskej republiky v oblasti uvádzania dreva a výrobkov z dreva na vnútorný trh, poskytuje súčinnosť colným orgánom a iným orgánom štátnej správy pri pochybnostiach o druhu, množstve a pôvode dreva a výrobkov z dreva a ako inšpekčný orgán podľa § 61 zákona č. 326/2005 Z. z. o lesoch v znení neskorších predpisov vykonáva štátny dozor v lesoch a ďalšie s tým súvisiace úlohy.
Ľudovít Boronkai

Ľudovít Boronkai (prídomok "Boronkay de Boronka et Nezette"; , * 21. apríl 1810, Trávnica – † 20. november 1863, Tieša) bol uhorský politik, vládny komisár Ľudovíta Košuta.
Životopis.
Bol potomkom starého šľachtického rodu. Z dôvodu skorej smrti jeho matky ho vychovávali starí rodičia v Horných Teranoch (dnes Terany). 
Stredné školy absolvoval v Banskej Štiavnici a Leviciach, neskôr študoval právo.
Od roku 1835 sa stal pomocným slúžnym sudcom banskoštiavnického okresu, neskôr druhým hlavným notárom. Bol liberálnym politikom a členom hontianskej opozície.
V roku 1848 sa stal vládnym komisárom Ľudovíta Košuta a mal na starosti výživu armády. Po porážke uhorskej revolúcie bol zajatý a dlho väznený. Neskôr sa trest zmenil na domáce väzenie. 
V roku 1861 bol zvolený za poslanca uhorského snemu vo volebnom obvode Šahy.
Časť života prežil v obci Lontov.