burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Piktochart

Piktochart je webová infografická aplikácia. Umožňuje používateľom bez predošlej skúsenosti s grafikou ľahko vytvárať infografiku a vizuály pomocou tematických šablón.
História.
V marci 2012 bola spoločnosť Piktochart spustená spoluzakladateľmi Goh Ai Ching a Andrea Zaggia v Penangu v Malajzii. 
Do konca toho istého roka spoločnosť Piktochart zvýšila svoju používateľskú základňu na viac ako 170 000 používateľov a získala dotáciu vo výške 140 000 dolárov od fondu Cradle Fund v Malajzii a oznámila, že zvýšila financovanie počiatočných zdrojov od mnohých investorov. Jeho užívateľská základňa rástla pridaním nových formátov, ako sú správy, bannery a prezentácie, ktoré v polovici roku 2015 vyústili do viac ako 3 miliónov používateľov. 
Piktochart je v magazíne Forbes popísaný ako infografický nástroj pre tých, ktorí sú jednoducho v časovej kríze.
Od roku 2018 používa spoločnosť Piktochart viac ako 11 miliónov ľudí na celom svete a pozostáva z 53 členného tímu sídliaceho v Penangu. 
Vlastnosti.
Zatiaľ čo spoločnosti ako LucidChart, Trendalyzer, Gliffy a iní sa predtým zamerali na nástroje na reprezentáciu údajov, ktoré by boli užitočné pre spoluprácu v rámci spoločnosti ako pomôcka pre prednesy, prezentácie a pre vytváranie interných komunikačných dokumentov. Piktochart sa zameral na posilnenie postavenia používateľov vytvoriť infografiku. Ktorá by bola pripravená na publikovanie na internete a bola schopná zostať samostatne ako súčasť multimediálneho obsahu. Piktochart poskytuje viac ako 600 šablón, ktoré môžu používatelia upravovať, alebo pomocou pokročilejších funkcií prispôsobiť podľa potreby.
Súčasná verzia programu Piktochart, vydaná v roku 2017, obsahuje HTML editor, ktorý umožňuje používateľom vytvárať vizuálne prvky, ktoré sa dajú prezerať online alebo sú vložené na webovú stránku a umožňujú užívateľovi zahrnúť viaceré interaktívne prvky, ako sú grafy, videá, vizualizácia máp a animované ikony.
Artemón

Artemón () môže byť:
UGCA 1

UGCA 1 (PGC 538) je špirálová galaxia v súhvezdí Veľryba. Je to v poradí 1. objekt katalógu Uppsala General Catalogue Addendum.
Erik Šille

Erik Šille (* 5. október 1978, Rožňava) je slovenský výtvarník.
V rokoch 20002006 študoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave.
V roku 2010 získal Cenu Nadácie Tatra banky, v rokoch 2009 a 2006 cenu Maľba – Cena Nadácie VÚB a v roku 2006 Cenu Igora Kalného na IV. zlínskom salóne mladých v Česku.
Žije a tvorí v Bratislave.
Vega (rozlišovacia stránka)

Vega môže byť:
Magny-en-Vexin

Magny-en-Vexin môže byť:
Industria

Industria môže byť:
Artemón (sochár)

Artemón () bol grécky sochár v 1. storočí.
Podľa rímskeho spisovateľa Plínia sochár Artemón so svojim spolupracovníkom "Pythodórom", boli jednými zo sochárov, ktorých diela zdobili cisársky palác na Palatíne. Rodisko tohto gréckeho umelca nie je známe.
Eurovision Song Contest 2018

Eurovision Song Contest 2018 bol 63. ročník súťaže Eurovision Song Contest (ESC). Súťaž sa konala v Altice Arena (kapacita 20 000 divákov) v Lisabone, v hlavnom meste Portugalska a to vďaka víťazstvu portugalského speváka Salvadora Sobrala s piesňou "Amar Pelos Dois" na minuloročnej súťaži v Kyjeve na Ukrajine. Portugalsko v Eurosongu zvíťazilo po prvýkrát v histórii a tak po prvýkrát i túto súťaž organizovalo. 1. semifinálové kolo sa konalo 8. mája, 2. semifinále 10. a veľké finále bolo 12. mája.
Po ročnej prestávke sa do súťaže vrátilo Rusko, ktoré bolo v dôsledku nevpustenia ruskej reprezentantky Julie Samoylovovej na Ukrajinu v roku 2017 diskvalifikované. 17. novembra 2017 bola oficiálne potvrdená účasti 43 krajín.
Víťazom sa stal Izrael s piesňou "Toy", ktorú zaspievala Netta. Je to už štvrté víťazstvo Izraela v tejto súťaži (1978, 1979, 1998). Tohtoročná súťaž zaznamenala prvýkrát situáciu, kedy sa Azerbajdžan, Rumunsko a Rusko nedostali do veľkého finále (od zavedenia semifinále v roku 2004). Taktiež sa finále po prvýkrát od roku 2005 nezúčastňujú krajiny Kaukazu.
Miesto konania.
Vďaka víťazstvu Salvadora Sobrala na Eurosongu 2017 sa súťaž prvýkrát v histórii odohráva v Portugalsku. Hosťovská televízia Rádio e Televisão de Portugal (RTP) a Európska vysielacia únia a (EBU) zvolila ako miesto konania 63. ročníka súťaže MEO Arénu (neskôr pomenovaná ako Altice Arena) v Lisabone.
Účastníci.
1. semifinále.
V prvom semifinále sa zúčastnilo 19 krajín. Portugalsko, Španielsko a Spojené kráľovstvo hlasovali v tomto semifinále.
2. semifinále.
V druhom semifinále sa zúčastnilo 18 krajín. Taliansko, Nemecko a Francúzsko hlasovali v tomto semifinále.
Finále.
Dvadsaťšesť krajín participujú vo finále (12. mája). Všetky zúčastnené krajiny (43) majú právo hlasovať vo finále. Na tlačovej konferencii druhého semifinále, ktoré bolo 10. mája, bolo určené poradie vystupujúcich vo finále.
Endoskopia

Endoskopia je lekárska vyšetrovacia metóda, umožňujúca priame prehliadnutie telesných dutín pomocou optického prístroja - endoskopu. Uplatňuje sa v mnohých lekárskych odboroch. V súčasnosti umožňujú aj vykonanie endoskopických výkonov a operácii, takže pacienti sú ušetrení od náročnejších operácii z otvoreného prístupu. Endoskopy sa zavádzajú do tela prirodzenými telesnými otvormi, alebo cez malé umelo vytvorené otvory, ktoré sa rýchlo hoja a zanechávajú malé jazvy.
Endoskopia sa využíva v humánnej aj veterinárnej medicíne. Použitie obdobných zariadení v priemysle sa nazýva boroskopia.
Dejiny.
Vyšetrenia neohybným endoskopom, vlastne tubusmi primeraných rozmerov sa začali vykonávať asi pred 200 rokmi. Dodnes sa takto vyšetruje vonkajší zvukovod - otoskopia, pomerne bežne bolo vykonávané vyšetrenie konečníka - rektoskopia, močového mechúra - cystoskopia. Menej často sa s neohybným prístrojom vyšetrovali dolné dýchacie cesty - bronchoskopia, skôr výnimočne žalúdok - gastroskopia, a to aj napriek skonštruovaniu čiastočne ohybných prístrojov. Problémom bývalo až do zavedenia technológie vláknovej optiky aj osvetlenie. 
Za začiatok modernej endoskopie s použitím ohybného (flexibilného) endoskopu sa považuje predvedenie vyšetrenia žalúdku ohybnou trubicou so zväzkami optických vlákien na kongrese Americkej gastroenterologickej spoločnosti v roku 1957 Basilom Hirschowitzom. Experimentátori potom skúšali prvé, ešte pomerne hrubé a málo ohybné prístroje zavádzať do rôznych telesných otvorov. Endoskopia flexibilnými prístrojmi sa začala vo svete postupne rozširovať až po roku 1963, kedy sa začali vyrábať komerčne dostupné gastroskopy. V rámci ďalších inovácii sa zlepšovalo ovládanie konca prístroja, zmenšoval jeho priemer a pribudol kanál pre nástroje, ktoré umožňovali najskôr odber vzoriek a potom aj jednoduché operačné zákroky. Začali sa vyrábať tenšie bronchoskopy, dlhšie kolonoskopy a ďalšie špecializované flexibilné endoskopy.
Zásadný prelom bol prechod od vláknovej optiky k videoendoskopii. Technicky to umožnilo zdokonalenie polovodičového CCD čipu na snímanie obrazu. Endoskopy mohli byť užšie, ohybnejšie a kvalita obrazu sa zvýšila. Možnosť súbežného zobrazenia na viacerých obrazovkách zjednodušila a skvalitnila výuku nových špecialistov. Moderné endoskopy dokážu poskytnúť aj rôzne spôsoby zobrazenia buď spracovaním farebného spektra obrazu, alebo jeho zväčšením až k hranici mikroskopického zobrazenia štruktúry sliznice a endoskopicky je možné zaviesť do telesných dutín aj ultrazvukovú sondu.
Rozvoj endoskopie umožnil vznik nového odvetvia - laparoskopickej chirurgie, pri ktorej chirurg vidí operačné pole optikou kamery a pracuje s nástrojmi, zavedenými cez brušnú stenu.
Endoskopické metódy v súčasnosti.
Vyšetrenie kĺbov.
V súčasnosti dochádza k rýchlemu rozširovaniu možností endoskopickej diagnostiky aj chirurgie v mnohých ďalších odvetviach medicíny.
Laparoskopická chirurgia

__VYNÚTIŤOBSAH__
Železničná stanica Galanta

Železničná stanica Galanta je železničná stanica v meste Galanta. Leží na dvojkoľajnej trati a obsluhuje ju trať č. 130 Bratislava – Nové Zámky – Štúrovo a 133 Galanta – Sereď – Leopoldov; Trnava – Sereď. Je elektrifikovaná striedavou sústavou 25 kV/50 Hz.
Železničnou stanicou prechádzajú osobné vlaky, rýchliky a EuroCity smerujúce do Maďarska.
Najľahší prístup je z ulice Staničná, na ktorej majú tiež nástupištia autobusy mestskej a prímestskej dopravy. Železničná stanica sa nachádza pár minút od centra mesta, kam cesta trvá približne 10 minút a do metskej časti "Hody" 31 minút, do metskej časti "Nebojsa" 55 minút a do metskej časti "Javorinka" 45 minút. Stanica umožňuje predaj cestovných lístkov, poskytuje tiež čakáreň, rôzne občerstvenie a toalety. Pred vestibulom, je kryté nástupište, z ktorého je priama možnosť prístupu ku koľajam.
Železničná zastávka Partizánske

Železničná zastávka Partizánske je hlavná železničná zastávka v meste Partizánske. 
Nachádza sa v centre mesta pri autobusovej stanici, medzi stanicou Veľké Bielice a zastávkou vo východnej časti mesta. Železničnú zastávku obsluhuje jednokoľajná železničná trať Nové Zámky – Prievidza. K dispozícií je tu kryté nástupište, bezbariérový prístup i pokladňa na predaj cestovných lístkov, sídlo prednostu je v železničnej stanici Chynorany.
Timocharis

Timocharis () môže byť:
Timocharis môže byť aj:
Železničná stanica Liptovský Mikuláš

Železničná stanica Liptovský Mikuláš je železničná stanica v Liptovskom Mikuláši. Leží na trati Žilina – Košice. Je elektrifikovaná jednosmernou sústavou 3 kV.
Na stanici sa nachádza zákaznícke centrum ZSSK. V stanici je ďalej k dispozícii osobná pokladňa ZSSK s Komplexným vybavením cestujúcich a úschovňa batožín.
V rámci modernizácie má stanica byť premiestnená k areálu vodného slalomu. Prekládka železnice v rámci mesta vrátane novej stanice by mala stáť 600 miliónov eur. Podľa správ z roku 2017 bol projekt preložky presunutý medzi rezervné projekty ŽSR.
Železničná stanica Svit

Železničná stanica Svit je železničná stanica v Svite. Leží na trati Žilina – Košice. Je elektrifikovaná jednosmernou sústavou 3 kV.
Dejiny.
V roku 1934 sa obecné zastupiteľstvo vtedajšej obce Veľká dohodlo s firou Baťa na odpredaji pozemkov pre túto firmu. Súčasťou dohody bolo, že hlavná kancelária nového závodu bude vo Veľkej. Napriek tomu firma pre svoje závody používala názov Batizoviec. Železničná stanica sa tiež volala podľa Batizoviec. 15. mája 1935 obec od firmy opäť požadovala premenovanie stanice na Baťove závody Veľká. Výstavba železničnej stanice začala v roku 1948. Slávnostne bola otvorená 14. novembra 1969, pôvodný projekt však nebol dokončený. Na jeseň 1972 doslúžila pôvodná stanica Batizovce, neskôr Svit.
Doprava.
Stanica má 4 dopravné, 3 manipulačné a 2 odstavné koľaje. Nástupištia sú 2 a 4 nástupišťné hrany.
Na stanici sa nenachádza pokladňa ZSSK.
Modernizácia.
V júli 2017 Železnice Slovenskej republiky vypísali verejnú súťaž na modernizáciu traťového úseku Poprad – Lučivná. Súčasťou projektu je aj modernizácia stanice Svit.
Železničná stanica Zbehy

Železničná stanica Zbehy je železničná stanica v Zbehoch. Leží na trati Leopoldov – Kozárovce a odbočuje v nej trať Zbehy – Radošina a Jelšovská spojka na trať Nové Zámky – Prievidza. Nie je elektrifikovaná.
Na stanici sú 4 dopravné a 1 odstavná koľaj. ŽSR uvádzajú 5 dopravných koľají. Nachádzajú sa tu 4 nástupištia. Osobná doprava v smere na Radošinu bola pozastavená k 2. februáru 2003.
Pokladnica ZSSK v stanici nie je obsadená.
Róbert Ondrejcsák

PhDr. Róbert Ondrejcsák PhD. (* 23. máj 1977) je slovenský diplomat, analytik a politik. V rokoch 20102012 a 20162020 pôsobil ako štátny tajomník Ministerstva obrany SR. Od januára 2021 je veľvyslanec Slovenska v Spojenom kráľovstve.
Životopis.
Vzdelanie a analytická kariéra.
Ondrejcsák pochádza z Rimavskej Soboty. Vyštudoval politológiu, históriu a filozofiu. V roku 2001 pracoval v Slovenskom centre strategických štúdií. Od roku 2002 bol analytikom oddelenia NATO Ministerstva obrany SR. V rokoch 2003 a 2004 bol poradca podpredsedu Národnej rady SR pre zahraničnú a bezpečnostnú politiku. V rokoch 2004 až 2005 bol riaditeľom Inštitútu bezpečnostných a obranných štúdií Ministerstva obrany SR. Funkciu zástupcu veľvyslanca Slovenska v Maďarsku vykonával v rokoch 2005 až 2007. V rokoch 2007 až 2010 bol riaditeľom Centra pre európske a severoatlantické vzťahy. Túto fuknciu vykonával opäť v rokoch 2012 až 2016. V roku 2016 viedol Inštitút strategických politík.
Doktorandské štúdium na Fakulte politických vied a medzinárodných vzťahov Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici v odbore Medzinárodné vzťahy absolvoval v roku 2009. Je autorom niekoľkých publikácií vydaných Centre for European and North Atlantic Affairs.
Politické pôsobenie (20122020).
Ondrejcsák bol štátnym tajomníkom Ministerstva obrany SR prvýkrát počas vlády Ivety Radičovej v období 2010 až 2012. Prvýkrát bol štátnym tajomníkom ako nepolitický nominant. Po odvolaní Ľubomíra Galka v novembri 2011 bol poverený vedením rezortu obrany. Odvolaný bol k 21. marcu 2012.
Nie je členom strany MOST – HÍD, ale pomohol vypracovať jej program a vízie.
Vo funkcii štátneho tajomníka bol opäť od 15. septembra 2016 v tretej vláde Roberta Fica a vo vláde Petra Pellegriniho. Ondrejcsák v septembri 2017 kritizoval ministra Petra Gajdoša (SNS) za odďaľovanie výmeny stíhačiek MiG 29. Vo februári 2018 kritizoval ministra za nepovolenie zahraničného školenia v Nemecku pre Ondrejcsákového podriadeného. Na otázku, či neoľutoval prijatie funkcie odpovedal: "„Mení sa to každým dňom. Stalo sa niekoľkokrát, že som rozmýšľal, či ostať. V konečnom dôsledku však vždy zvíťazí postoj, že kým človek vidí priestor na realizáciu kľúčových myšlienok, dovtedy sa to oplatí. Navyše si myslím, že sa nachádzame na historickej križovatke, keď treba brániť či presadzovať euroatlantické ukotvenie Slovenska, tak nechcem zutekať z boja.“" 
V máji 2018 strana SNS žiadala od svojho koaličného partnera odvolanie Ondrejcsáka z funkcie. Podpredseda SNS Anton Hrnko o Ondrejcsákovi napísal "„Pravdou je, že nemá elementárne znalosti.“" Ondrejcsáka vyzval, aby zverejnil "„priame aj nepriame príjmy za prednášky a publikačnú činnosť od zbrojárskych lobistov“". Ondrejcsák v minulosti kritizoval SNS, že ako štátny tajomník nemá dostatočné informácie o nákupoch v rezorte.
Diplomatické pôsobenie (od 2020).
V októbri 2020 minister zahraničných vecí Ivan Korčok oznámil, že Róbert Ondrejcsák sa stane novým veľvyslancom Slovenska v Spojenom kráľovstve. 19. novembra 2020 mu prezidentka Zuzana Čaputová odovzdala poverovacie listiny. Funkciu prebral v januári 2021.
Branislav Šimončík

Branislav Šimončík (* 3. jún 1977, Bratislava) je slovenský fotograf, žijúci medzi Bratislavou, Lisabonom a New Yorkom.
Svoju kariéru fotografa začal ako dokumentárny fotograf. Za svoju sériu fotografii kubánskych boxerov z Guantánama získal Fuji Press Photo Prize, avšak veľmi skoro presedlal na módnu a portrétovú fotografiu.
Jeho módne editoriály a umelecké projekty sa objavujú v magazínoch po celom svete. Začínal v lifestylovom magazíne "EMMA", kde fotí od 2006 dodnes. Od roku 2008 spolupracuje s "ELLE Czech" a "VOGUE Portugal", GQ Portugal, kde pôsobí na poste director of photography. Jeho módne editoriály boli publikované v magazínoch "L'Officiel Spain, VOGUE Mexico, ELLE Vietnam, ELLE Croatia, ELLE Belgium, Harper’s Bazaar, Marie Claire, Blue Paper magazine, Encens magazine" atď.
Šimončíkov fotoaparát zachytil topmodelky ako Carmen Kass, Winnie Harlow, Alessandra Ambrosio, Barbara Palvin, Karolína Kurková, Andreja Pejic, Izabel Goulart, Eva Herzigova, Kinga Rajzak, Bianca Brandolini atď, ale i mnohých hercov, napr. Luke Evans, Jeremy Renner atď.
Šimončíkova tvorba je často angažovaná, svojou prácou zaostruje na rôzne spoločenské problematiky. Spolu so Sofiou Lucas, José Santanom a Janom Králičkom stál za projektom "A Step for Equality (Um Passo Pela Igualdade)", ktorý vyústil do knihy s rovnomenným názvom a vernisážou, ktorá zaznamenala v Portugalsku mimoriadnu odozvu. Výstava jeho fotografií sa konala v Berardo Collection Museum v Lisabone. Od mája 2017 je ambasádorom NIKONu.
Je ženatý so spisovateľkou Tamarou Šimončíkovou Heribanovou s ktorou majú dcéru Emíliu.
Beyond Hell / Above Heaven

Beyond Hell / Above Heaven je štvrtý štúdiový album dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat. Album bol vydaný 10. septembra 2010 v Dánsku vo vydavateľstve Vertigo Records pre zvyšok Európy a v Republic Records pre Spojené štáty. Názov sa vzťahuje na celkovú tému albumu a pokračuje v príbehu "Guitar Gangsters &amp; Cadillac Blood". Toto bol prvý album skupiny Volbeat, ktorý bol v rebríčku Billboard 200 a bol certifikovaný zlatom 22. marca 2016. 
Album "Beyond Hell / Above Heaven" vyšiel 10. septembra 2010. Michael Poulsen vysvetlil názov albumu a uviedol "„... to je spôsob, ako ľuďom povedať, že nepatríme ani neveríme ani v nebo, ani v peklo. Takže ak ideme za peklo, bude nebo vyzerať ako peklo, a ak ideme nad nebom, bude peklo vyzerať ako nebo. Nebo a peklo je niečo, čo v našej mysli vytvárame a výjdu nám z toho vlastne vymyslení démoni.“" Na albume je už predtým vydaná skladba „A Warrior's Call“, ktorá bola vytvorená pre dánskeho boxera Mikkela Kesslera. Skladba „Evelyn“ obsahuje prvky death metalu, ktoré poskytol Mark "Barney" Greenway (Napalm Death), ktorý bol úplne novým prvkom v hudbe skupiny Volbeat a vytvoril štýl groove metal.
Michael Poulsen tiež odhalil viacerých hosťovských hudobníkov na albume: "„Som veľmi hrdý na to, že mám so sebou tých dobrých pánov, pretože ma dlho inšpirovali.“"
Obal a umelecké diela sú od Karstena Sanda (Wrysand).
Hodnotenie.
Recenzie.
Recenzia od Thoma Jureka z Allmusic udelil albumu 3,5 hviezdičky a uviedol "„Akokoľvek si to rozdelite, Volbeat, šikovný repozitár toľkých počúvaných zvukov, ktoré majú svoju vlastnú vec: skupina od seba, ktorí sú sofistikovaní, prístupní a úplne zaujímaví ako skladatelia a interpreti. Nikde to nie je viac pravda, ako na Beyond Hell / Above the Heaven.“"
Umiestnenie.
Album debutoval na čísle 142 v USA v rebričku Billboard 200. Dňa 22. marca 2016 bol album certifikovaný zlatom spoločnosťou RIAA pre zásielky s počtom 500 000 kusov. Album sa predalo v celosvetovom meradle na celom svete. 
Zoznam skladieb.
Všetky texty sú napísané Michaelom Poulsenom, okrem tých, kde je napísané
Deň matiek

Deň matiek je deň, kedy sa vzdáva úcta matkám a materstvu. Je oslavovaný v rôzne dni na mnohých miestach po celom svete, vychádza z rôznych tradícií, napr. vo Veľkej Británii (štvrtá pôstna nedeľa), inak v arabských krajinách (21. marec) a mnoho ďalších. Na Slovensku sa deň matiek oslavuje druhú nedeľu v máji. V tento deň dávajú deti svojím mamám dary, často vlastnoručne vyrobené. Podobné sviatky po celom svete existovali dávno v histórii, napríklad v starovekom Grécku sa oslavoval sviatok plodnosti a matiek, spojený s uctievaním pohanskej bohyne Rhey = Kybelé, matky bohov.
Myšlienka medzinárodných a pravidelných osláv tohto sviatku vznikla v roku 1907 na počesť Anny Reeves Jarvisovej, ktorá bojovala za práva matiek. Po prvý raz ho verejne oslavovali o rok neskôr. V roku 1914 vyhlásil vtedajší americký prezident Woodrow Wilson prvú oficiálnu oslavu Dňa matiek ako celonárodného sviatku, konajúci sa druhú májovú nedeľu.
Tento deň dopĺňa Deň otcov, ktorý oslavuje otca a oslavuje sa vždy v tretiu júnovú nedeľu.
Dejiny.
V 16. storočí sa v Anglicku slávil sviatok matiek pod názvom Nedeľa matiek a pripadal na pôstne obdobie pred Veľkou nocou. Veľa chudobných ľudí vtedy slúžilo v bohatých domácnostiach, ďaleko od domova a nemohlo tráviť čas so svojimi matkami. Preto služobníci dostávali na tento deň voľno, aby sa mohli vrátiť domov alebo navštíviť kostol vo svojom rodnom meste, kde žili ich matky a ďalší príbuzní.
SFP

SFP môže byť skratka pre:
Boselaphus

Boselaphus, po slovensky antilopa alebo nilgau, je rod z čeľade turovité ("Bovidae") a v rámci nej z podčeľade turorodé ("Bovinae"), resp. podľa niektorých autorov z podčeľade lesoňorodé (starší názov: hôrniky; lat. "Tragelaphinae"). Jediným druhom tohto rodu je druh antilopa nilgau (iné názvy: nilgau, nilgau pestrý, nilgau nohatý; lat. "Boselaphus tragocamelus"). Má pomerne malú hlavu a predné nohy dlhšie ako zadné.
Etymológia.
Slovo nilgau je hindského pôvodu, je to kompozitum, zložené zo slov "nil" „modrý“ a "gau" ("go") „býk“. 
Opis.
Samec má hrubé, kužeľovité, špicaté rohy dlhé 20 cm. Sfarbenie samca je šedé alebo modravo šedé, samica je žltohnedá. Nilgau preferuje otvorené riedke lesy pred hustými lesmi, je veľmi obozretný, má ostré zmysly a veľkou rýchlosťou uniká pred predátormi (napr. tigre). Spása mnoho druhov rastlín, trávy, listy a plody, od včasného rána až asi do desiatej hodiny a potom až v podvečer. Samce bojujú o teritória a o prístup k samiciam (v skupine býva 2 – 10 samíc) tak, že pokľaknú oproti sebe a potom útočia na seba rohmi. K rozmnožovaniu dochádza po celý rok, ale väčšina mláďat sa rodí v júni až októbri. Gravidita trvá 243 – 247 dní.
Mark Cornwall

Mark Cornwall je profesor modernej európskej histórie na University of Southampton.
Špecializuje sa na stredovýchodnú Európu 19. a 20. storočia. Medzi jeho záujmy patrí neskorá Habsburská monarchia (1780 – 1918), česko-nemecké vzťahy a otázka Sudet a česko-nemecká LGBT otázka na začiatku 20. storočia.
Vyučoval na University of Dundee, University of Exeter, University of Oxford a London School of Economics. Od roku 2004 pracuje na University of Southampton. V rokoch 2006 až 2009 bol vedúcim katedry histórie. V roku 2017 pracoval na All Souls College, Oxford na projekte o velezrade v Habsburskej ríši. Na túto tému v roku 2014 prednášal aj na Royal Historical Society.
Je predsedom Forum for Czech and Slovak Studies in the UK, siete podporujúcej a koordinujúcej výskum českých a slovenských zemí.
Dolina Jarząbcza

Dolina Jarząbcza – je jedným z troch odvetví Doliny Chochołowskiej na poľskej strane Západných Tatier. Vytvoril ju ľadovec. Jej dnom preteká Jarząbczy potok, ktorý po sútoku s Wyżnim Chochołowskim potokom vytvára Chochołowski potok.
Poloha a opis doliny.
Horná časť doliny (Jarząbcza Rówień) je porastená kosodrevinou. Dolinu uzatvára hlavný hrebeň Západných Tatier a na ňom: Deravá (), Nízke sedlo (), Hrubý vrch () a Končistá. Na západe je dolina ohraničená chrbátom Czerwonego Wierchu, oddeľujúcim ju od Doliny Chochołowskiej Wyżniej, na východe severný hrebeň Končistej a severozápadný hrebeň Trzydniowiańskiego Wierchu, oddeľujúcim ju od Doliny Starorobociańskiej a Doliny Trzydniowiańskiej.
Dolina Chochołowska Wyżnia

Dolina Chochołowska Wyżnia – je západné oddelenie hornej časti Doliny Chochołowskej v poľskej časti Západných Tatier. Začína sa povyše Polany Chochołowskej a tiahne sa po Hlavnom hrebeni Západných Tatier. Dolná časť doliny je porastená smrekovým lesom. Nachádza sa tam už zarastajúca Polana Chochołowska Wyżnia. V minulosti ju vypásal dobytok a ovce, stáli na nej salaše. V zime na prelome rokoch 19441945 tu mal základňu sovietsky partizánsky oddiel a štáb kpt. Tichonova. 
Opis doliny.
Dolinu vytvoril ľadovec. V hornej časti doliny pod hlavným hrebeňom sa nachádza ľadovcový kotol Dziurawe, ohraničený strmými stenami a úbočiami Volovca, Deravej (), Czerwonego Wierchu. Na severnej strane kotol uzatvára Kopa (). Pod ňou vyviera niekoľko prameňov, ktoré sa spájajú do začínajúceho sa Wyżnieho Chochołowskieho potoka.
Svodov

Svodov je mestská časť Želiezoviec, bývalá samostatná obec.
Mikula (Želiezovce)

Mikula je mestská časť Želiezoviec, bývalá samostatná obec.
À

À (à) je písmeno katalánskej, francúzskej, galícijskej, talianskej, okcitánskej, portugalskej, škótsko-gaelskej, vietnamskej a waleskej abecedy.
Phobetor (rozlišovacia stránka)

Phobetor môže byť:
Poltergeist (rozlišovacia stránka)

Poltergeist môže byť:
405. opravárenský prápor

405. opravárenský prápor je prápor 4. pluku logistiky Ozbrojených síl Slovenskej republiky. Prápor sídli v Martine.
Veliteľom práporu je od marca 2022 podplukovník Ing. Róbert KEREKEŠ.
Hlavné úlohy.
Medzi hlavné úlohy práporu patria:
Dejiny.
Dejiny práporu sa odvíjajú od Ostravskej tankovej divízie vzniknutej k 15. novembru 1950. V rámci nej bol v posádke Mladá ustanovené „divízne pojazdné tankové opravovne“. Tie boli v roku 1968 ako „1. prápor opráv techniky“ premiestnené do Martina. Od 1. apríla 2000 bol prápor súčasťou 5. dopravnej základne Hlohovec, vykonával opravy tankov, BVP, kolesovej techniky a zbraní. K 1. júlu 2004 sa prápor stal profesionálnym. K 1. októbru 2005 sa do podriadenosti dostalo pracovisko ISTAR v Liptovskom Mikuláši. K 1. júlu 2014 sa Opravárenský prápor prepodriadil od Síl výcviku a podpory do pôsobnosti Pozemných síl.. Zmenou k 1.12.2021 bol prápor premenovaný na 405. opravárenský prápor a bol prepodriadený od Brigády bojového zabezpečenia Pozemných síl Slovenskej republiky pod 4. pluk logistiky. 
Podriadené jednotky.
Podriadenými jednotami sú:
Príslop (Západné Tatry)

Príslop () je vrch v Západných Tatrách. Leží nad Žiarskou dolinou nad obcou Žiar, približne severovýchodne od Liptovského Mikuláša. 
Poloha.
Nachádza sa na západe Tatier, v podcelku Západné Tatry a ich časti Roháče. Hrebeňom vedie hranica katastrálnych území obcí Jalovec a Žiar v okrese Liptovský Mikuláš, v Žilinskom kraji. Najbližšími sídlami sú južne situované obce Žiar, Konská a Jalovec, severozápadne leží Zuberec a severne Oravice. Vrch sa nachádza v Tatranskom národnom parku.
Opis.
Príslop leží v rázsoche Kozie chrbty, vybiehajúcej z Baníkova () v hlavnom hrebeni Západných Tatier južným smerom. Masív patrí do Roháčov, na ktoré v blízkom Jaloveckom sedle nadväzujú Liptovské Tatry. Západným smerom svahy padajú do doliny Parichvost, ktorú odvodňuje v tejto lokalite prameniaca Jalovčanka. Východne sa nachádza kotol Veľké Závraty, patriaci do Žiarskej doliny, odkiaľ voda odteká Smrečiankou do Váhu. Na južnom úpätí stojí v tejto doline na križovatke turistických chodníkov Žiarska chata, odkiaľ vedie na vrchol aj značená turistická trasa cez Jalovecké sedlo. Juhovýchodným smerom vybieha z hory krátky výbežok oddeľujúci Baníkovský kotol a Šarafiový žľab, ktorým tečie Šarafiový potok vytvárajúci Šarafiový vodopád. Príslop je budovaný prevažne žulami. 
Západne sa nachádza Trnác (), Babky (), Malá kopa (), Veľká kopa (), Ostrá (), Jalovecká hora () a Lysec (), severne leží Brestová (), Pachoľa (), Salatín (), Spálená () a sedlom oddelený Baníkov (), východne Hrubá kopa (), Tri kopy (), Nohavica (), Plačlivé () a Smrek () a južne Baranec (), Malý Baranec (), Mládky (), Holý vrch (), Solisko (), Jaloveckým sedlom () oddelená Jalovecká kopa (), Široká (), Ráztoka () a Smrekovec (). 
Výhľady.
Skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach sú viditeľné vrcholy Západných a Vysokých Tatier, blízke doliny a Liptovská kotlina, nezriedka možno pozorovať Oravské Beskydy, Oravskú Maguru, Malú Fatru, Chočské vrchy, Veľkú Fatru, Nízke Tatry a pohoria v priľahlej časti južného Poľska.
Timocharis z Eleutherny

Timocharis () bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr.
Timocharis, sochár z krétskej Eleutherny, bol činný v 2. polovici 3. storočia pred Kr. Nezachovala sa žiadna jeho socha, ale svedectvom niekdajšej tvorby tohto umelca sú jeho menom signované podstavce zo sôch objavené hlavne na ostrove Rodos, na ostrovoch Astypalaia a Karpathos a v mestách Knidos a Sidón.
Na ostrove Rodos sa našli najmä v archeologickej lokalite starovekého mesta Lindos. Väčšina nápisov týchto podstavcov je však značne poškodená. Na jednom z nich stála socha "Nikasidama", kňaza bohyne Atény "Lindskej". Podľa nápisov na podstavcoch objavených v meste Rodos, bol autorom sochy Xenofanta, syna Agestrata, o ktorom grécky historik Polybios zaznamenal, že bol veliteľom rodskému loďstva počas vojenskej výpravy proti mestu Byzantion v roku 219 pred Kr., a bronzových sôch "Hérakleita", fylarcha v meste Ialysos, a jeho syna "Apollodota".
Na ostrove Karpathos mohli kedysi obdivovať jeho sochárske diela božstiev Asklépia a Dionýza. 
V Knide spolu so sochárom Theudórom zhotovil skupinu sôch "Hermofanta" a jeho detí a v Sidóne sa našiel podstavec z jeho sochy "Diotima", syna Dionysia, víťaza sidonských a nemejských hier v dostihoch.
Sochárskemu remeslu sa vyučil aj jeho syn Pythokritos a vnuk Simias.
Xenofantos

Xenofantos () môže byť:
Mikula

Mikula môže byť:
Rezident

Rezident môže byť:
Daňový rezident

Daňový rezident (iné názvy: rezident, daňový tuzemec) je človek, ktorý má na území daného štátu trvalý pobyt alebo sa tam obvykle zdržiavia (ide o štát životných záujmov) aspoň 183 dní v príslušnom kalendárnom roku. Na takéhoto rezidenta sa vzťahujú príslušné daňové predpisy štátu, v ktorom sa zdržiava, obvykle tam musí podať príslušné daňové priznanie a platiť daň z príjmov fyzickej osoby.
Â

Â (â) je písmeno inariskosaamskej, rumunskej, vietnamskej, francúzskej, friulskej, frízskej, portugalskej, tureckej, valónskej a waleskej abecedy.
Viera Bálinthová

Viera Bálinthová (* 2. október 1910, Martin – † 27. február 1999, Bratislava) bola slovenská herečka. Matka herečky Eleny Petrovickej.
Životopis.
Pochádzala z významnej slovenskej divadelníckej rodiny. Absolventka obchodnej akadémie v Bratislave. V rokoch 1938 – 49 pracovala ako úradníčka v Tatrabanke. S prvým manželom mala v roku 1941 dcéru Elenu. Manželstvo dlho nevydržalo, rozviedli sa. Vrátila sa do Bratislavy. Tu sa vydala za rozhlasového pracovníka a prekladateľa Jána Bálintha. Od roku 1951 – 75 bola zamestnaná v Československom rozhlase v Bratislave (pomocná hlásateľka, režisérka, členka a vedúca Rozhlasového hereckého súboru a vedúca Detskej rozhlasovej dramatickej družiny). Bola aj členkou Dramatickej družiny košickej odbočky Radiojournalu. Aktívne sa činila v rôznych spolkoch (Živena, Matica slovenská, Slovenský klub). Bola prvou televíznou hlásateľkou Československej televízie v Bratislave. V rokoch 1951 – 1960 sa venovala interpretácii rozprávok, pod názvom "Rozprávky z Veľkej knihy". Deťom v rozhlase ako Teta Viera Bálinthová, čítavala rozprávky na dobrú noc. Rozhlasoví poslucháči si ju veľmi obľúbili aj za postavu Ruženy Bielikovej v rozhlasovom seriáli "Čo nového, Bielikovci?"
Orgován

Orgován (ľudovo : "máj", "baza"; lat. "Syringa") je rod z čeľade olivovité ("Oleaceae"). Zástupcovia tohto rodu patria medzi najčastejšie vysádzané kvitnúce okrasné dreviny.
Charakteristika.
Orgovány sú opadavé (zriedkavo vždyzelené) kry či stromčeky. Väčšinou rastú rýchlo, a to do výšky až . Kmeň je obyčajne svetlosivý, pokrútený (s odlupujúcou sa kôrou vo vyššom veku). Kvety sú rôznej farby (napr. biele, ružové, purpurové), rôznej vône, nahé, zrastenolupienkové a drobné, majú dlhú rúrku a sú v metlinách vyrastajúcich na bokoch výhonkov z predchádzajúceho roka. Listy sú zelené, protistojné, končisté, celookrajové, zašpicatené či okrúhle (u orgovánu peristolistého sú listy výnimočne perovito zložené). Plod je tobolka. Obdobie kvitnutia je hlavne v apríli až júni. Znášajú dobre ľahké aj ťažšie pôdy, niektoré záhradné kultivary sú však náročné na živiny. Druh orgován obyčajný rastie aj v tieni, ostatné druhy znášajú polotieň, ale vyhovuje im výslnie.
Systematika.
Rod zahŕňa asi 30 druhov (mnohí autori však uvádzajú nižší počet druhov). Sú to napr. tieto:
Zo všetkých druhov orgovánu rastú v Európe ako pôvodné len dva druhy - orgován obyčajný v juhovýchodnej Európe a orgován Jósikovej vo Východných Karpatoch. Je to pekná ornamentálna drevina.
Arion

Arion môže byť:
Šarafiový vodopád

Šarafiový vodopád je ľadovcový selektívny vodopád v Západných Tatrách v okrese Liptovský Mikuláš na severnom Slovensku.
Charakteristika.
Nachádza sa v Žiarskej doline a jeho podložie je tvorené biotitickými a dvojsľudnými pararulami. Vodopád vytvára Šarafiový potok, ktorý je nad ním v nadmorskej výške () široký 1 m. Celá kaskáda je vysoká približne 20 m, přičom nejvyšší stupeň má výšku 3,5 m.
Prístup.
Vodopád je prístupný po turistickej značke od Žiarskej chaty.
Chriašť laysanský

Chriašť laysanský ("Zapornia palmeri", syn. "Porzana palmeri") bol nelietavý vták z čeľade chriašteľovité (Rallidae), ktorý pôvodne obýval trávnaté porasty na ostrove Laysan (Havajské ostrovy), vysadený bol aj na ostrovy Holoikauaua, Eastern Island a Sand Island. Vyvinul sa z chriašťa najmenšieho, na rozdiel od neho mal svetlejšie sfarbenie. Chriašť laysanský meral asi 15 cm. Bol aktívny a behal podobne ako myš. Lovil článkonožce, žral tiež vajcia, semienka a zdochliny morských vtákov, ktorí na ostrove hniezdili. Nemal strach z ľudí, ale na ostrove žila fregata ebenová ("Fregata minor"), preto bol stále čiastočne ostražitý.
Chriašť laysanský vyhynul na Laysane introdukciou bylinožravcov (morča, zajac) medzi rokmi 19231936. Na ostrove Holoikauaua vyhynul do roka 1930 kvôli búrkam a na Eastern Island a Sand Island medzi rokmi 19431944 introdukciou predátorov.
Simias (sochár)

Simias () bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr. 
Simias, syn a žiak sochára Pythokrita z Rodosu, pôsobil v druhej polovici 2. stor. pred Kr. Nezachovali sa od neho žiadne sochy, avšak v archeologickej lokalite starovekého kárskeho mesta Kedreai sa našiel jeho menom signovaný podstavec zo sochy, ktorá bola z bieleho mramoru. Nápis na tomto podstavci hlása, že sochu venovalo pre (bez mena) s prejavom úcty združenie (koinon) služobníkov (oddaných) Dioskúrov (Dioskouriastai).
Atický démos "Erchia" obetoval Dioskúrom 4. dňa mesiaca Thargélión. V Sparte boli bratia dokonca uctievaní ako významné božstvá.
Patrokles

Patrokles alebo Patroklés () môže byť:
Mestské opevnenia (Bratislava)

Bratislavské mestské opevnenie obyčajne označuje stredoveké mestské hradby, z ktorých sa dodnes zachovala jedna brána. Bratislavský hrad bol tiež značne opevnený. Ďalšie systémy opevnenia boli postavené počas nasledovných storočí, vrátane delostreleckého opevnenia z prvej svetovej vojny a kryty, systém bunkrov a opevnení postavených počas prvej Československej republiky medzi dvoma svetovými vojnami, lietadlové útočiská, opevnenia postavené nacistickým Nemeckom počas druhej svetovej vojny a nakoniec obrana mesta počas studenej vojny vrátane systému 8602 náletových a jadrových krytov schopných pojať 760 000 ľudí, čo je omnoho viac, ako počet obyvateľov. Vrcholom obrany počas komunistickej éry bola vojenská raketová základňa na Devínskej Kobyle, čo je najvyšší bod v meste.
Vonkajšie mestské opevnenia mali 5 brán: Kozia brána, Brána na Suchom mýte, Schöndorfská brána, Špitálska brána a Dunajská brána.
Bratislavské predhorie

Bratislavské predhorie je geomorfologická časť Devínskych Karpát, v juhozápadnom výbežku Malých Karpát. Priemerná výška horského pásma je 250 metrov nad morom. 
Polohopis.
Zaberá najväčšiu, centrálnu časť Devínskych Karpát v západnej časti mesta Bratislavy. Pokým západná časť je viacmenej zalesnená, na severnom okraji a takmer v celej východnej časti je hustá zástavba. Na severe sem okrajovo zasahuje mestská časť Dúbravka, na juhu leží Karlova Ves a východná časť zasahuje do Starého Mesta. 
Juhozápadným smerom pokračujú Devínske Karpaty Devínskou bránou, severozápadne vystupuje Devínska Kobyla a severovýchodný okraj lemuje Lamačská brána. Na východe krátkym úsekom susedia Homoľské Karpaty, patriace podcelku Pezinské Karpaty a juhovýchodným smerom sa krajina vyrovnáva do Podunajskej roviny. 
Chránené územia.
Západná časť patrí do Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty a z maloplošných vzácnych území sa tu nachádza prírodná rezervácia Fialková dolina, prírodná pamiatka Devínska lesostep a chránený areál Borovicový lesík, Bôrik, Lesné diely, Horský park a Zeleň pri Vodárni.
Turizmus.
Poloha na okraji Bratislavy a možnosti na nenáročné prechádzky predurčujú túto časť mesta na oddychovú zónu. Značených chodníkov je len niekoľko, no parkový charakter územia v centrálnej časti poskytuje vhodné podmienky na prechádzky. Atraktívne sú však najmä ľahko dostupné miesta ako je Bratislavský hrad, Slavín, ZOO či Botanická záhrada. Územím vedie z hradu Devín cez Slavín na vrch Kamzík červeno značená Cestou hrdinov SNP, v ktorej trase vedie aj Štefánikova magistrála.
Krúžkovanie

Krúžkovanie (v mnohých kontextoch je synonymum aj okrúžkovanie) môže byť:
Kościelisko

Kościelisko je poľská dedina, ktorá leží päť kilometrov západne od Zakopaného. Tvorí ju 21 osád, ktoré sú roztratené na poľanách a stráňach Palenicy Kościeliskiej a Butorowego Wierchu na západnej strane Gubalowského podhoria (nazývané tiež Pasmem Gubałowskim) v Podtatranskej brázde.
Z histórie.
Obec vznikla v 17. a 18. storočí na miestach pastierskej a banskej činnosti. Na lesných poľanách vyrástli malé skupiny domov. Pôvodne sa volala Poľana Kościeliska. Tvorili osady, ktoré sa v miestnych kronikách uvádzajú ako: Blachówka (1623), Budzówka, Butorów, Chotarz, Czajki, Górkówka, Gronik, Groń, Karpielówka, Kierpcówka, Kiry (1646), Nędzówka, Pająkówka, Pitoniówka, Rysulówka, Sobiczkowa, Staszelówka, Sywarne, Szeligówka, Wojdyłówka. 
Najskôr tu boli pastieri. Po nich v 18. storočí kráľ Stanislav August dal priviesť baníkov a hutníkov z Nemecka a zo Spiša, ktorí mali dobývať a spracúvať železnú rudu. Založili na východných svahoch Ornaku v hornej časti Doliny Kościeliskej prvú baňu. Vyťaženú rudu potom prevážali do dolnej časti doliny na spracovanie. Prvú pec na tavenie postavili v roku 1767. V jej okolí vyrástli ďalšie obytné domy, mlyn a hostinec. Rudu ťažili aj v bani Maturka v Stołoch a na iných miestach.
Od roku 1790 Kościelisko patrilo k Zakopanému. Žilo tu okolo 500 obyvateľov. Do kostola chodili v Zakopanom. Až v roku 1916 tu postavili nový kostol, farnosť zriadili v roku 1923. Vtedy tu žilo už tisíc ľudí. V Kościelisku sa narodilo a žilo veľa významných Poliakov. Napríklad literáti Andrzej Stopka Nazimek a Stanislaw Nędza Kubiniec. Žil tu legendárny goral horský vodca Jan Krzeptowski–Sabała, vlastným menom Jan Krzeptowski a mnohí iní. V prezidentskej rezidencii tu oddychovali poľskí prezidenti Wojciech Jaruzelski, Lech Wałęsa i Aleksander Kwaśniewski.Kościelisko V rokoch 19731977 bola obec sídlom gminy Kościelisko-Witów. Po niekoľkých rokoch bola gmina včlenená do gminy Tatrzańskiej. Gmina Kościelisko bola obnovená v roku 1994. Kościelisko je často nazývané „Sercem Podhala” (Srdcom Podhalia).
Športové a turistické stredisko.
Okrem toho, že je východiskom mnohých vysokohorských tatranských turistických trás, je aj miestom, kde sa usporadúvajú biatlonové súťaže. Konajú sa tu mnohé kultúrne a spoločenské podujatia, na ktorých sa prezentuje najmä goralský folklór, zvyky a obyčaje. Centrum Kościeliska sa nachádza v osade Szeligówka. Tu stojí kostol sv. Kazimira. Turistické trasy sa začínajú dva kilometre južnejšie pri osade Kiry. 
V okolí obce sú hotely a penzióny, dobré autobusové spoje a lyžiarske vleky, cyklistické chodníky a ihriská.Sú tu dobré podmienky na bežecké lyžovanie a zjazdové lyžovanie. Kościelisko
Patrokles zo Sikyónu

Patrokles () bol grécky sochár z prelomu 4. a 3. storočia pred Kr.
Sochár Patrokles, rodák zo Sikyónu, tvoril na rozhaní 4. a 3. stor. pred Kr. Bol otcom sochára Daidala. Grécky cestovateľ Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke uvádza, že Patrokles so sochárom Kanachom zhotovili sochy desiatich bojovníkov ("Axionikos z Pellény, Theares z Hermionu, Pyrrhias z Fókie, Kómóm z Megary, Agasimenes zo Sikyónu, Euantidas z Ambrakie, Pythodotos z Korintu, Télykrates z Leukadie a Sparťania Epikydidas a Eteonikos"), a to sôch, ktoré boli votívnymi darmi Sparťanov v Delfách.
Tieto sochy boli súčasťou pamätníka zhotoveného na počesť spartského víťazstva nad Aténami pri "Aigospotamoi" ("Kozích riečkach") v roku 405 pred Kr. V Delfách to bol jeden z najväčších pamätníkov ( dlhý) a aj najbohatších na sochy (38). Zachovali sa z neho mnohé fragmenty, hlavne z podstavcov sôch a nápisov.
Staroveký rímsky historik Plínius zaznamenal, že pôsobil hlavne počas 95. olympiády (v rokoch 400 až 396 pred Kr.) a že bol autorom sôch atlétov, bojovníkov, lovcov a obetníkov (alebo aj maliarom).
Marky Mark and the Funky Bunch

Marky Mark and the Funky Bunch bola americká hip-hopová tanečná skupina. V roku 1989 ju založil Mark Wahlberg (alias Marky Mark), spolu s členmi Scottom Rossom (alias Scottie Gee), Hectorom Barrosom (alias Hector the Booty Inspector), Terrym Yanceym (alias DJ-T), a Anthonym Thomasom (alias Ashey Ace). Najväčší úspech dosiahli skladbou „Good Vibrations“ z ich albumu "Music for the People". Skladba bola vydaná koncom roka 1991. Stala sa hitom a dosiahla 1. miesto v rebríčkoch v USA, Švédsku a Švajčiarsku.
História.
Marky Mark a Funky Bunch vydali svoje debutové album "Music for the People" 23. júla 1991. Album bol obrovským úspechom pre skupinu, pričom sa umiestnili v na prvom mieste v rebríčku Heatseekers a na 21. mieste v rebríčku Billboard 200. Album obsahoval 10 skladieb z čoho boli 2 ocenené zlatom. Singel „Good Vibrations“, ktorý sa držal prvú pozíciu v rebríčku Billboard Hot 100. Album dostal samostatné zlaté ocenenie 15. novembra 1991, neskôr 14. januára 1992 získal ocenenie platiny.
Po úspechu albumu „Music for the People“, skupina pokračovala s ďalším albumom s názvom „You Gotta Believe“, ktorý bol vydaný 15. septembra 1992. Album však nedosiahol toľko úspechu ako predchodca. 
Skupina sa rozpustila v roku 1993 s ich posledným vystúpením skladby so skladbou „I Want You“, ktorá bola použitá v soundtracku filmu Super Mario Bros. Po rozpustení skupiny Mark pokračoval v hudobnej kariére tým, že spolupracoval s reggae hudobníkom Princom Ital Joem. Duo vydalo dve albumy v Európe, vrátane ich najúspešnejšieho singlu „United“. Mark pokračoval v tvorbe hudby až do odchodu v roku 1998. Neskôr sa uplatnil ako úspešný herec v Spojených štátoch.
Kolonické sedlo

Kolonické sedlo () je sedlo v Beskydskom predhorí. Oddeľuje údolia Širokého potoka (povodie Uhu) a Koloničky (povodie Laborca) medzi obcami Ladomirov a Kolonica v okrese Snina.
Sedlom vedie ceste I/74 zo Sniny do obce Ubľa. Neďaleko od sedla sa nachádza Astronomické observatórium Vihorlatskej hvezdárne.
Kvintový kruh

Kvintový kruh je usporiadanie krížikových tónin podľa príbuznosti, po piatich tónoch smerom hore. Vždy o kvintu vyššie od pôvodnej tóniny sa nachádza tónina, ktorá sa líši od východiskovej tóniny iba jedným krížikom.
Patrokles z Krotónu

Patrokles () bol starogrécky sochár, činný v neznámom storočí.
Patrokles, syn Katilla z Krotónu, bol sochár pôsobiaci zrejme v archaickom období (6. stor. pred Kr. ?). Grécky cestovateľ Pausanias si po prehliadke sikyónskej pokladnice v Olympii do svojej sprievodcovskej príručky zaznamenal: „"Je tu umiestnená aj Apolónova socha z dreva krušpánového a má pozlátenú hlavu. Hovoria, že to bol dar Lokrov, ktorí obývajú Zefýrsky mys, a že ju zhotovil Krotónčan Patrokles, Katillov syn."“
Pokladnice (náboženské) boli stavby určené k ochrane a vystavovaniu obetných darov jednotlivých gréckych miest. Sikyónska pokladnica v Olympii mala podľa opisu Pausania dve miestnosti, jednu postavenú v dórskom a druhú v iónskom slohu. Stavali ju približne na prelome 6. a 5. storočia pred Kr.
Čeľusť

Čeľusť môže byť:
Čeľustie môže byť zriedkavo aj: časť tváre okolo úst
Maxila

Maxila (lat. "maxilla") môže byť:
Kasačná sťažnosť

Kasačná sťažnosť je v právnom poriadku Slovenskej republiky mimoriadny opravný prostriedok v správnom súdnictve. Kasačnou sťažnosťou možno napadnúť právoplatné rozhodnutie krajského súdu vydané v správnom súdnictve. O kasačných sťažnostiach rozhoduje Najvyšší Správny súd Slovenskej republiky. Konania v správnom súdnictve sú jednoinštančné a až na niekoľko výnimiek rozhodujú o správnych žalobách proti orgánom verejnej správy krajské súdy. Kasačná sťažnosť je upravená procesným kódexom Správny súdny poriadok (zákon č. 162/2015 Z. z.).
Filón

Filón () môže byť:
Potravinový reťazec

Potravinový reťazec môže byť:
Chriašteľ bledý

Chriašteľ bledý ("Hypotaenidia wakensis", syn. "Gallirallus wakensis") bol vták z čeľade chriašteľovité (Rallidae), ktorý obýval krovinaté porasty na ostrove Wake. Chriašteľ bledý meral asi 22 cm, bol nelietavý, s robustnými končatinami. Bol to všežravec, z pôdy vyberal zobákom niektoré bezstavovce, lovil malé druhy plazov, žral tiež semienka. Rozmnožoval sa počas júla a v auguste hniezdil. Počas hniezdenia tvoril malé skupinky, ktoré chránili mláďatá pred útokmi predátorov (potkan "Rattus exulans", kraby "Coenobita").
Chriašteľ bledý je hodnotený ako vyhynutý. Wake, patriaci USA, bol počas druhej svetovej vojny obsadený japonským vojskom. Hladujúci vojaci začali vtáky loviť, ostrov bol navyše bombardovaný. Po druhej svetovej vojne chriašteľ bledý z ostrova zmizol, hoci bol ešte pred rokom 1942 hojný.
Maskulinita

Maskulinita môže byť:
Slepá mapa

Slepá mapa (iné názvy: nemá mapa, obrysová mapa) je mapa bez slovného popisu, bez legendy, tzn. bez názvov označujúcich na nej zobrazených geografických objektov (štátov, pohorí, riek a pod.). Slúži na pedagogickú prácu – na výučbu geografie, spravidla na precvičovanie alebo na písomnú skúšku.
Ekologická pyramída

Ekologická pyramída (iné názvy: trofická pyramída , potravová pyramída , potravná pyramída , potravinová pyramída , Eltonova pyramída [v širšom zmysle] ) je grafická reprezentácia kvantitatívne vyjadrujúca sled organizmov trofických úrovní (t.j. článkov potravového reťazca) ekosystému. Na rozdiel od potravového reťazca resp. potravovej siete tu je teda dôraz kladený na kvantitatívny charakter reprezentácie. Obyčajne sú trofické úrovne znázornené obdĺžnikmi, ktoré sú poukladané jeden na druhom a vytvárajú tak pyramídu. Základňu pyramídy tvoria producenty a nad nimi sú postupne jednotlivé úrovne konzumentov. 
Veľkosť obdĺžnikov môže vyjadrovať počty jedincov alebo biomasu jedincov alebo energiu v biomase. Podľa toho sa rozlišujú tieto typy ekologických pyramíd:
Železničná stanica Trnovec nad Váhom

Železničná stanica Trnovec nad Váhom je železničná stanica v obci Trnovec nad Váhom. Obsluhuje ju trať č. 130 Bratislava - Štúrovo. Je elektrifikovaná striedavou sústavou 25 kV/50 Hz. Medzi železničnou stanicou Šaľa a železničnou stanicou Trnovec nad Váhom sa nachádza najdlhší most ŽSR, ktorý má dĺžku 445,790 m a vedie rovno, bez oblúkov. Železničná stanica umožňuje predaj cestovných lístkov a nachádza sa neďaleko mesta.
Eren Keskin

Eren Keskin (* 24. máj 1959, Bursa, Turecko) je turecko-kurdská právnička a aktivistka za ľudské práva.
Život.
Angažmán za ľudské práva.
Advokátka pôsobiaca v Istanbule je kritičkou tureckého štátu a jeho právneho systému. Zasadzuje sa za dodržiavanie ľudských práv, predovšetkým voči kurdskému obyvateľstvu a ženám. Od roku 1986 je členkou Tureckej asociácie za ľudské práva IHD a v súčasnosti je vedúcou sekcie tohto združenia v Istanbule. V roku 1997 založila, taktiež v Istanbule, projekt právnej pomoci „Právna pomoc pre ženy znásilňované alebo inak sexuálne zneužívané štátnymi bezpečnostnými silami“. V ňom chcela poukázať na prípady sexuálneho zneužívania tureckých žien v miestnych väzniciach. Dôsledkom jej angažmánu je dočasný zákaz výkonu povolania a niekoľko hrozieb smrti, vrátane hrozby od ultranacionalistickej militantnej skupiny Turecká skupina pomsty. Zároveň proti nej prebiehalo 87 trestných konaní.
Trest.
V septembri 1994 bola tureckým súdom odsúdená na dva roky väzenia, pretože v liste adresovanom belgickému parlamentu kritizovala mlčanie medzinárodnej verejnosti voči porušovaniu ľudských práv Kurdov, pričom v liste použila pojem „Kurdistan“. V roku 2002 počas panelovej diskusie v Kolíne obvinila tureckú armádu zo sexuálneho zneužívania žien počas boja proti Strane kurdských pracujúcich PKK. Následne bola v roku 2006 na základe článku 301 tureckého trestného zákona odsúdená na 10 mesiacov väzby. Podľa tohto článku sa trestá „Urážka tureckej identity, republiky a inštitúcií a orgánov štátu“.
Dňa 20. marca 2008 bola znovu odsúdená na šesť mesiacov väzenia. Údajne sa v roku 2006 v rozhovore s berlínskym denníkom Der "Tagesspiegel" znevažujúco vyjadrila o tureckej armáde ako o „zločineckej organizácii“. V rozhovore tvrdila, že útok na člena tureckej štátnej rady v roku 2006, na rozdiel od verejnej mienky, nie je dielom Islamistu, ale dielom Organizácie špeciálneho boja (Hlboký štát), ktorá údajne podlieha náčelníkovi hlavného štábu, ktorého cieľom bolo touto aktivitou posilniť svoje postavenie. 
Sudcovia sa vo svojom rozhodnutí opäť odvolali na článok 301. Keskin sa odvolala. Až do rozhodnutia odvolacieho súdu zostane Keskin na slobode.[9] Navyše bola kvôli vyhláseniam v denníku Der Tagesspiegel proti nej podaná aj disciplinárna žaloba. Hrozí jej dočasné alebo trvalé odňatie právnickej licencie. Nemeckí politici ako Ruprecht Polenz, Claudia Roth a Hans-Gert Pöttering verdikt skritizovali.
Na základe výpovede Eren Keskin z februára 2017 otvorilo proti nej turecké súdnictvo viac ako 140 trestných konaní. 
Eren Keskin vstúpila začiatkom januára 2010 spolu s 34 ďalšími intelektuálmi a umelcami do Strany za mier a demokraciu (Barış ve Demokrasi Partisi). Stalo sa tak na znak protestu proti politike vlády voči tejto strane.
Družica (rozlišovacia stránka)

Družica môže byť: