Ivan Pišút

RNDr. Ivan Pišút, DrSc. (13. marec 1935, Bratislava14. december 2017, Bratislava) bol slovenský prírodovedec, lichenológ, ako aj autor a ilustrátor lichenologických publikácií.
Životopis.
Ivan Pišút pochádzal z národoveckej rodiny; medzi jeho predkov z matkinej strany patrili praprastarý otec Michal Miloslav Hodža, aj prastarý otec Vendelín Bohboj Kutlík. Detstvo prežil v Bratislave, kde po maturite na Gymnáziu Grösslingova v roku 1953 začal študovať na Prírovedeckej fakulte Slovenskej univerzity. Po dvoch rokoch prestúpil na Biologickú fakultu Karlovej univerzity v Prahe, aby sa mohol venovať štúdiu lichenológie, na ktorú v tom čase na Slovensku neexistovali dostatočne erudovaní odborníci. Po obhajobe diplomovej práce na tému "Lišajníky rodu Cladonia (dutohlávka)" v roku 1958 sa vrátil do Bratislavy, kde pôsobil po zvyšok života. Dizertáciu na tému "Druhy lišajníkového rodu Collema (koléma) na Slovensku" obhájil v Prahe v roku 1967, rigoróznu prácu zas v Bratislave v roku 1970. Kvôli jeho postoju k invázii vojsk Varšavskej zmluvy do Československa v roku 1968 mu neskôr boli zo strany štátnych inštitúcií kladené prekážky pri výskume a odbornom raste. Vzhľadom na vyššie uvedené získal titul doktora vied až v roku 1997 na Slovenskej akadémii vied po obhajobe práce na tému "Epifytické lišajníky Slovenska".
Od roku 1958 pracoval v Slovenskom ústave pamiatkovej starostlivosti, neskôr, od roku 1961, na Botanickom oddelení Slovenského národného múzea. Po roku 1989 pôsobil v Botanickom ústave Slovenskej akadémie vied. Pracovne sa okrem iného venoval vytváraniu zbierok rastlín, húb a lišajníkov. V Slovenskom národnom múzeu rozšíril herbár zo 460 položiek lišajníkov a 1676 položiek machov na 67 000, resp. 38 000 examplárov. Mal tiež zásadný podiel na záchrane zbierky Andreja Kmeťa s 77 900 položkami. V Botanickom ústave SAV rozšíril zbierku lišajníkov na 16 000 položiek z 50 krajín sveta. Venoval sa tiež osvetovej činnosti, kde medzi iným usporiadaval lichenologické stretnutia či výstavy. Svojími perokresbami ilustroval viaceré zo svojich publikácií.
Ivan Pišút stál na čele Vedeckej rady Biologického ústavu SAV, bol členom Slovenskej botanickej spoločnosti pri SAV, v rokoch 1990-1993 členom jej Predsedníctva, členom Slovenskej spoločnosti pre dejiny vied a techniky pri SAV, Poľskej botanickej spoločnosti (Polskie Towarzystwo Botaniczne) ako aj Medzinárodnej lichenologickej spoločnosti (International Association for Lichenology). V 90. rokoch aktívne spolupracoval s kolegami v zahraničí. V roku 1995 bol zaradený medzi "Významné osobnosti SAV" a bola mu udelená "Strieborná plaketa SAV za zásluhy o rozvoj biologických vied". Je považovaný za nestora a zakladateľa slovenskej lichenológie. Bol tiež členom Fóra inteligencie Slovenska.
Štandardnou autorskou skratkou, ktorá sa využíva pri citáciách botanických názvov vytvorených a publikovaných zo strany tohto autora, je "Pišút".
Publikácie.
Ivan Pišút je autorom, resp. spoluautorom takmer 490 prác, z toho 9 kníh, zameraných najmä na taxonómiu, fytogeografiu a ekológiu lišajníkov. Významné sú jeho práce na tému vplyvu znečistenia ovzdušia na lišajníky. Širokej verejnosti je najznámejšia publikácia "Záhadný zelený lišajník" z roku 1984.
Nové taxóny.
Samostatne, resp. v spolupráci s kolegami, najmä Antonínom Vězdom, opísal a publikoval nasledujúce nové taxóny: