Chełmnské právo

Chełmnské právo (, , ) bolo variantou magdeburského práva a označovalo typ stredovekého mestského práva pomenované po meste Chełmno.
Bolo zavedené 28. decembra 1233 v štáte Rádu nemeckých rytierov veľmajstrom Hermannom von Salzom a Hermannom Balkom, v čase keď mestá Toruň a Chełmno (Kulm) dostali nemecké mestské právo, najmä ako modifikáciu magdeburských práv. Pôvodný dokument (Kulmer Handfeste) pomenovaný podľa mesta, v ktorom bol podpísaný (Chełmno), sa stratil v roku 1244, keď radnica vyhorela pri útoku vojvodu z Pomoranska Świętopełka II. Obnovená listina z 1. októbra 1251 bola založená na kópii v Toruni, ale práva boli obmedzené. Radnica v Chełmne bola do roku 1458 sídlom vyššieho súdu chelmnského práva. Podľa príkazu Kazimíra IV. bolo právo platné od roku 1476 pre všetkých obyvateľov Kráľovského Pruska (tiež šľachtu).
V území Varmia v počiatočnom období kolonizácie a na východných okrajoch biskupského domínia (viac ohrozeného na nájazdy Litovcov) bola pôda dávaná pruskému obyvateľstvu a boli tak zakladané „služobné dediny“ na pruských právach. Obyčajne takéto dary boli len neveľké – niekoľko akrov (menšie ako v prípade nájomných vsí na chelmnských právach). Obyvatelia obcí s pruskými právami mali povinnosť vojenskej služby, a tiež platili neveľké činže (6 denárov chelmnských a plužné). Až za takýmto ochranným pásom služobných obcí s pruskými právami bola vykonávaná kolonizačná akcia, pri ktorej boli zakladané nájomné dediny s chelmnskými právami. S postupom času bol v novo založenej dedine s chelmnskými právami vyznačovaný služobný majetok na pruských právach. Vlastníci majetkov s pruskými právami (pruská dedina, pruský dvor) vo varmskom domíniu stanovili kmeň zbrojnej sily biskupa.
Na chelmnskom práve jedna zbrojná služba pripadala na 20-40 włók zeme, na pruskom práve jedna zbrojná služba pripadala na 2-4 włoky. Pruské právo dopúšťalo dedičstvo iba synom, zatiaľ čo podľa právach chelmnských dedili aj dcéry a príbuzní v pobočnej línii. Pre osadníkov bolo výhodnejšie lokovanie dediny na práve chelmnskom (menšie vojenské zaťaženie a väčšie práva dedenia). V 15. a 16. storočí po vyľudnení mnohých obcí na Varmii v období opätovnej kolonizácie vsí (zvlášť poľským obyvateľstvom z chlumenska a severného Mazovska), boli dediny zakladané na právach magdeburských, ktoré sa líšili od práv chlumenských tým, že dopúšťali dedičstvo iba v mužstve líniu (ak nebol mužský potomok, vlastníctvo sa vracalo v prípade Varmie biskupovi). V kniežacom Prusku boli chelmnské práva zrušené landrechtom v roku 1620. V kráľovskom Prusku platilo až do delenia Poľska. Chelmnské práva dávali veľké výhody a zaisťovali mnohé slobody, spočiatku boli okrem iného nástrojom na stiahnutie nemeckých osadníkov na krajiny rádu križiakov. Prekračovanie týchto práv bolo jedným z hlavných dôvodov vzniku Pruského spolku a jeho následnom vzdaní sa Poľsku, čím roku 1466 Poľsko získalo prístup k moru.
Tento typ práva bol väčšinou udeľovaný Rádom nemeckých rytierov mestám v rámci ich štátu a susedným Mazovským kniežatstvom, ale aj inde v Poľsku a Litve. Právo zaviedlo množstvo výhod pre obyvateľov oproti magdeburským právam, vrátane práva voliť miestneho sudcu a práva na dedičstvo pre potomkov oboch pohlaví. Od 13. do 18. storočia získalo právo prinajmenšom 224 miest. Okrem toho bolo chełmnské právo rozšírené, nezávisle od rytierov, na väčší súbor zákonov s názvom Alter Kulm.
Počas druhej svetovej vojny bola listina z roku 1251 ukradnutá nemeckými okupantmi zo staromestskej radnice v Toruni, ale po vojne bola vrátená Poľsku. Od roku 1959 sa uchováva v Štátnom archíve v Toruni. Je uvedený na poľskom národnom zozname pamäti sveta, ktorý zahŕňa kandidátov na medzinárodný register.
Mestá.
Mestá, ktoré získali chełmnské právo sa v súčasnosti nachádzajú väčšinou v severnom a strednom Poľsku, v historických regiónoch Ziemia dobrzyńska, Krajna, Kujavsko, Mazursko, Mazovsko, Podlasko, Pomoransko, Powiśle, Warmia, niektoré v južnom Poľsku (Malopoľsko), v Litve a Rusku (Kaliningradská oblasť). Najväčšie sú poľské hlavné mesto Varšava, veľké mestá na najdlhšej poľskej rieke Visla Płock, Toruň a Grudziądz, hlavné prístavné mestá Gdansk, Kaliningrad a Klaipėda, plus Olsztyn.
Historické centrá miest Toruň a Varšava sú zapísané na zozname svetového dedičstva UNESCO historické centrá miest Chełmno, Gdansk a Tykocin a hlavné dominanty miest Czerwińsk nad Wisłą, Grudziądz, Kwidzyn, Lidzbark Warmiński, Malbork, Olsztyn, Płock a Pułtusk sú uvedené ako historické monumenty Poľska.