Elektrokardiografia

Elektrokardiografia (skr. EKG) je neinvazívna lekárska vyšetrovacia metóda, založená na snímaní elektrických potenciálov, ktoré generuje pri svojej činnosti srdcový sval. Je to jedna z najčastejšie používaných diagnostických metód v medicíne. Umožňuje stanoviť diagnózu viacerých ochorení srdca, hlavne porúch srdcového rytmu alebo srdcového infarktu. Elektrické potenciály sa snímajú a zaznamenávajú pomocou prístroja označovaného ako elektrokardiograf. Výsledný záznam sa označuje ako elektrokardiogram (tiež skratka EKG).
História.
Za zakladateľa praktickej elektrokardiografie sa považuje Holanďan Willem Einthoven, ktorý použil strunový galvanometer na snímanie elektrických potenciálov z končatín pacienta; tento systém troch zvodov a zemniacej elektródy z končatín je známy ako Einthovenov trojuholník. Záznam bol zložito zaznamenávaný na svetlocitlivý materiál. Neskoršie prístroje využívali elektronické zosilňovače signálu a atramentový zapisovač, alebo zápis na teplocitlivý papier. Najmodernejšie prístroje spracúvajú digitalizovaný signál, ktorý je možné po overení na displeji vytlačiť aj na bežnú tlačiareň pre počítač.
Princíp.
Pri kontrakcii (sťahu) akejkoľvek svalovej bunky vzniká na jej povrchu malý elektrický potenciál. Srdcový sval je výnimočný tým, že všetky svalové bunky jednotlivých oddielov srdca pracujú súčasne, ich elektrické potenciály sa sčítajú a dávajú spolu elektrický signál, merateľný aj na povrchu tela. Sníma sa systémom zvodov, ktorý ho umožňuje hodnotiť aj priestorovo a prípadne lokalizovať miesto ochorenia. Systémy zvodov boli vyvinuté viaceré, ale dnes sa používa prakticky výlučne štandardný 12 - zvodový záznam, snímaný z 3 končatinových a 6 hrudných elektród (desiata je zemniaca) pre diagnostiku a niektorý modifikovaný systém 3 končatinových a príp. 1-2 hrudných zvodov pre dlhodobé monitorovanie. Záznamové médium je stále najčastejšie papier, dlhodobé záznamy sa archivujú digitálne.
Druhy elektrokardiografických záznamov.
Štandardný elektrokardiogram, zaznamenaný na papier, spravidla pozostáva z troch alebo šiestich kriviek, zapísaných horizontálne na časovej osi, kde jedna sekunda zodpovedá vzdialenosti 25 (zriedkavejšie 50) milimetrov. Tento zápis vychádza z tradičného záznamu na pás papiera, pohybujúci sa rýchlosťou 25 mm za sekundu. Vertikálna kalibrácia býva 1 milivolt/cm. Tento formát záznamu  je dobre vizuálne hodnotiteľný. Zriedkavo sa využívajú ďalšie doplnkové zvody, alebo aj elektróda, zavedená do pažeráka. Pri špeciálnych vyšetreniach je možné snímať EKG aj elektródami, zavedenými cez cievy do srdca, napríklad pri podrobnom vyšetrovaní vodivého systému srdca alebo liečebných výkonoch. Pri dlhodobom monitorovaní EKG (napríklad na jednotkách intenzívnej starostlivosti) sa používa redukovaný počet elektród, záznam sa nepretržite zobrazuje na monitore, prípadne sa automaticky priebežne analyzujú poruchy srdcového rytmu. Pre detekciu abnormalít, ktoré sa vyskytujú len občas, sa využíva nepretržitý 24 - hodinový záznam EKG prístrojom, ktorý pacient trvalo nosí so sebou. Vyšetrenie sa nazýva Holterovo monitorovanie podľa jeho vynálezcu Normana Holtera. Hlavne pre odhalenie skrytého nedokrvenia srdcového svalu, ale aj iných ochorení, ktoré sa prejavujú len počas zvýšenej záťaže srdca, sa používa vyšetrenie EKG počas fyzickej záťaže pri cvičení na stacionárnom bicykli alebo pohyblivom páse (ergometrické vyšetrenie). 
Elektrokardiografy.
V súčasnosti sa používajú moderné prístroje so zabudovanými mikroprocesormi, ktoré ich riadia a rozširujú ich využitie a diagnostické možnosti. Sú menších rozmerov, ľahko prenosné v porovnaní s väčšími prístrojmi z minulosti. Na monitore nových prístrojov je možné sledovať činnosť srdca v reálnom čase a overiť kvalitu snímaného elektrokardiogramu pred jeho zápisom na papier. Základné parametre má prístroj automaticky nastavené v pamäti: napr. výšku amplitúdy, rýchlosť posunu EKG papiera a ďalšie údaje ako dátum a čas. Poruchy prístroj automaticky signalizuje - napr. chýbanie papiera, odpojenie elektródy a pod.
Elektrokardiografické vyšetrenie.
Vyšetrenie je bezbolestné, podľa potreby neobmedzene opakovateľné. Je podstatné, aby pacient ležal pokojne, aby záznam nebol rušený elektrickými potenciálmi kostrového svalstva. Elektrické potenciály sa snímajú z povrchu tela elektródami, ktoré sú pripevnené na končatiny pružnými pásmi a na určených pozíciách na hrudníku pomocou prísaviek. Miesta uloženia EKG zvodov sú podľa normy presne určené a v klinickej praxi ich treba dodržiavať. Koža pod elektródami sa musí navlhčiť alebo potrieť vodivým gélom. Zhotovenie záznamu trvá niekoľko minút. Moderné prístroje, vybavené procesorom, sú schopné automaticky vyhodnotiť mnohé parametre záznamu a pomerne spoľahlivo určiť, či je nález v medziach normy. Pre dlhodobé monitorovanie sa používajú nalepovacie elektródy, potiahnuté gélom.
Vyšetrenie pacienta vykonáva zdravotná sestra, EKG záznam vyhodnocuje lekár. Pri monitorovaní EKG záznam vyhodnocuje zdravotná sestra alebo zdravotnícky záchranár v rozsahu stanovených kompetencií.
Elektrokardiogram.
Normálny elektrokardiogram pozostáva z periodicky sa opakujúcich skupín výchyliek, ktoré zodpovedajú jednotlivým pracovným cyklom ("úderom") srdca. Začína nižšou vlnou P, ktorá zodpovedá sťahu srdcových predsiení, po približne 0,16-0,2 sekundy nasleduje nápadná skupina vysokých výchyliek (až nad 2mV), trvajúca normálne do 0,12 sekundy,  označená ako QRS komplex, ktorá zodpovedá sťahu srdcových komôr a cyklus uzatvára o niečo nižšia, plynulá vlna T.  Medzi komplexom QRS a vlnou T je úsek približne nulového potenciálu, ST segment. Zmeny v tvare a trvaní jednotlivých častí EKG záznamu umožňujú stanoviť elektrokardiografickú diagnózu rôznych ochorení.
Vyhodnotenie (popis) elektrokardiogramu.
Na EKG sú hodnotené tieto parametre:
Napriek tomu, že mnohé elektrokardiografy majú integrovaný systém automatického vyhodnotenia záznamu, dokážu diagnosticky vyhodnotiť elektrokardiografickú krivku len do tej miery, aby dokázali pomerne spoľahlivo rozpoznať normálny elektrokardiogram. V rozpoznávaní chorobných odchýlok sú nespoľahlivé a záznam musí definitívne zhodnotiť lekár.
Použitie elektrokardiografie v diagnostike.
Elektrokardiografia umožňuje diagnostiku viacerých chorobných stavov:
Pomocou elektrokardiografie je možné diagnostikovať aj niektoré, skôr až pokročilé pľúcne ochorenia, ktoré spôsobujú zväčšenie alebo preťaženie pravej srdcovej komory. Zmeny na elektrokardiograme vyvolávajú aj výrazné odchýlky hladiny draslíka a vápnika v krvi a predávkovanie niektorých liekov.
Obmedzenia elektrokardiografie.
Elektrokardiograficky nie je možné priamo diagnostikovať ochorenia srdcových chlopní, vrodené a získané srdcové chyby, len zriedkavo sa prejavia nie špecifickými zmenami zápalové ochorenia srdca a osrdcovníka. Mnohé choroby sa prejavujú len nešpecifickými a druhotnými zmenami na EKG. Podozrenie na ne je možné na základe EKG vyšetrenia vysloviť, definitívnu diagnózu však treba stanoviť pomocou iných vyšetrení.
Perspektíva.
Elektrokardiografická diagnostika je dnes prepracovaná do detailov. Možnosti budúceho vývoja sú hlavne technického charakteru - napríklad automatická počítačová diagnostika, alebo monitorovanie EKG prenosnými zariadeniami, napríklad prostredníctvom smartfónov. Je vysoko nepravdepodobné, že by elektrokardiografia mohla byť nahradená inou vyšetrovacou metódou.