burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Font (počítače)

Termín font (pozri aj font) má niekoľko podobných definícií:
Rastrové a vektorové fonty.
Fonty môžu tvar znakov kódovať v počítači dvoma spôsobmi. Buď ako rastrové mapy alebo ako matematický opis súboru kriviek. Súbor fontu, ktorý je uložený ako rastrový obrázok, je uložený v mriežke napríklad 8 × 16 bodov. Preto pre inú veľkosť znakov musíme použiť iný súbor. Druhou možnosťou je zakódovať tvar znakov do kriviek - úsečiek a oblúkov. Takémuto písmu hovoríme vektorové. Výhodou vektorových fontov je, že ten istý matematický opis umožňuje generovať písmená rôznej veľkosti.
Vektorový font.
Aj vektorové písmo musí byť nakoniec prevedené na bitmapový obrázok, pretože monitor aj tlačiareň počítača kreslia obrázky bod po bode. Krivky písma je preto nutné do týchto bodov „rozkresliť“. Formátov na uloženie vektorového písma je niekoľko. Líšia sa práve v spôsobe výpočtu zväčšeného a zmenšeného písma, ako aj v spôsobe prepočtu vektorovej grafiky na bitmapovú.
Dnes sú najpoužívanejšie dva formáty vektorového písma, formát TrueType a formát T1. Ich najväčšou výhodou je rozšírenosť vo viacerých operačných systémoch. V súčasnosti sa však vyvíjajú oba formáty na spoločnej technológii Open Type, vďaka ktorej sa rozdiely medzi týmito písmami začínajú vyrovnávať. 
Fonty vo formáte T1 sa tiež nazývajú PostScriptové, pretože sa používajú predovšetkým na vytváranie PostScriptových dokumentov (dokumenty s koncovkou pdf), ktoré pochádzajú od firmy Adobe (firma zaoberajúca sa tvorbou programov pre vektorovú grafiku ako Illustrator či AcrobatReader). Rozšírili sa vďaka tomu, že text uložený v tomto formáte dosahoval kvalitnejšie zobrazenie znakov pri malých veľkostiach písmen. V neprospech tohto formátu hovoril skutočnosť, že firma Adobe si tento formát nechala patentovať, preto sa nemohol voľne používať. PostScriptový formát preto zostal dlhý čas iba nástrojom pre profesionálov. Práve vďaka tomu sa rozšíril formát TrueType, pôvodne vyvinutý firmou Apple. Neskôr sa firma Apple po dohode s Microsoftom, ktorá tento formát začlenila do operačného systému Windows, vzdala svojich autorských práv. Vznikol teda formát fontu, ktorý mohli používať všetci. Neskôr reagovala aj firma Adobe a tiež sa vzdala autorských práv na formát písma T1. 
Hlavný rozdiel medzi týmito formátmi je ten, že PostScriptové fonty sú zostavené z kubických Bézierových kriviek a grafémy vo formáte TrueType sú vytvorené z kvadratických B-splajnov. Ďalším rozdielom je fakt, že TrueTypové písma na zväčšovanie a zmenšovanie potrebujú špeciálny program a PostScriptové fonty takýto program nepotrebujú, pretože sú samy o sebe programom. Aj vďaka tejto skutočnosti je formát T1 obľúbený, pretože umožňuje autorsky chrániť písmo nielen ako grafický návrh, ale aj ako program.
Dnes však už rozdiel medzi oboma formátmi nevnímame vďaka formátu OpenType, čo je vlastne akási „obálka“, do ktorej sa dá vložiť písmo v oboch formátoch, takže používateľ nezbadá rozdiel. Font s obrysmi TrueType je uložený v súbore s koncovkou ttf a je podporovaný i na starších systémoch, ktoré formát OpenType nevedia rozpoznať a font s obrysmi PostScriptového písma je uložený v súbore s príponou otf.
Netiketa

Netiketa je súhrn všeobecných pravidiel slušného správania užívateľov na internete. Názov netiketa () vznikol spojením a skomolením slov net - sieť a etika alebo etiketa () – súhrn pravidiel správania sa v danej spoločnosti. 
Základy popisu netikety sú definované v anglicky písanom dokumente [RFC: 1855 - Netiquette Guidelines].
Všeobecné pravidlá.
Aj keď pôvodný dokument Netiquette Guidelines vznikol v roku 1995 sú všeobecné pravidlá v ňom uvedené, doteraz platné. 
Odvtedy však došlo k technologickému pokroku a sprísneniu legislatívy. Vylákanie osobných údajov ako sú heslá, používateľské mená a pod. (phishing) a ich následné zneužitie nie je len neetické ale aj trestným činom. V súvislosti so zavedením GDPR (Všeobecné nariadenie o ochrane údajov) je trestným činom podľa § 375 trestného zákonníka aj "Neoprávnené nakladanie s osobnými údajmi" , ktoré spočíva v poskytnutí, sprístupní alebo zverejnení osobných údajov" a týka sa aj internetu . 
Dvanásť odporúčaní Netikety (preklad z českej verzie so zhrnutím Netiquette Guidelines):
Bob Hawke

Robert James Lee Hawke (* 9. december 1929, Bordertown, Austrália† 16. máj 2019, Sydney) bol austrálsky odborový predák, neskôr politik a predseda vlády Austrálie.
Životopis.
Narodil sa v Bordertowne, v malom meste na hraniciach s Viktóriou. Jeho strýko bol premiér Južnej Austrálie medzi rokmi 1953-1959 a blízky priateľ predsedu vlády Johna Curtina, ktorý bol Hawkovym politickým vzorom.
Vyrástol v Perthe a vyštudoval ekonómiu a právo na Univerzite Západnej Austrálie. Od roku 1947 bol členom Labouristickej strany. V roku 1953 dostal štipendium a študoval v Oxforde, v Anglicku. Jeho akademické úspechy zatienil snáď len jeho svetový rekord v rýchlosti pitia piva - Hawke bol schopný vypiť dve a pol pinty piva (približne 1,42 litra) za 11 sekúnd. V pamätiach spomína, že táto skutočnosť ho pravdepodobne spravila v očiach bežného austrálskeho voliča odchovaného na pive populárnejším ako čokoľvek iné.
Po návrate do Austrálie sa Hawke v roku 1956 oženil s Hazel Mastertonovou, s ktorou mal štyri deti. Presťahovali sa do Canberry, kde si Hawke robil doktorát, tohto cieľa sa však vzdal, keď mu bol ponúknutý post v odborovej centrále v Melbourne.
Hawke sa stal šéfom austrálskych odborov v roku 1969. Bol silným oponentom vojny vo Vietname, ale zároveň i spojenectva USA a Austrálie. Bol výborným vyjednávačom, pričom bol rešpektovaný tak odbormi, ako aj zamestnávateľmi. Už v roku 1972 sa objavili špekulácie, že Hawke bude poslancom a lídrom labouristov, no nestalo sa tak. Popri postupujúcej kariére Hawke neprestával holdovať alkoholu, čo malo negatívny vplyv na jeho rodinný život.
Hawke sa stal predsedom Labouristickej strany v roku 1973, no stále sa nestal členom parlamentu. V tomto období vyvrcholili jeho problémy s alkoholom a v roku 1979 skolaboval a následne sa rozhodol s alkoholom skoncovať. Alkoholizmus však nijako nezhoršoval jeho postavenie ako populárneho politika. Podľa výskumov bol Hawke najpopulárnejším austrálskym politikom desať rokov pred vstupom do parlamentu.
V roku 1980 sa konečne stal poslancom a od roku 1983 zase viedol labouristov. Po necelom mesiaci sa stal vo voľbách austrálskym predsedom vlády.
Hawkova vláda zaviedla pohyblivý kurz austrálskeho dolára, zrušila reguláciu finančného systému, privatizovala štátne firmy, skončila s podporou stratového priemyslu a predala štátny podiel v najväčšej austrálskej banke "Commonwealth Bank of Australia". Takéto reformy vo väčšine krajín uskutočnili pravicové vlády, no Hawkovi neubrali na popularite. Vyhral aj dvoje nasledujúce voľby v rokoch 1984 a 1987. V neskorších rokoch Hawke venoval pozornosť zdravotným otázkam ako bol boj s AIDS a úprave vzťahov s pôvodnými obyvateľmi Austrálie.
Hawke vyhral svoje posledné voľby v roku 1990. Ekonomická recesia a ochabujúca popularita, spolu s nástupom opozície vo vlastných radoch v podobe Paula Keatinga viedli k jeho odstúpeniu v decembri 1991 v prospech Keatinga.
Hawke sa následne vzdal poslaneckého mandátu a s úspechom sa začal venovať obchodu.
Kódovanie

Kódovanie je
Kód

Kód môže byť:
Chipset

Chipset (iné názvy: čipová súprava, súprava čipov, čipový súbor, súbor čipov; slangovo: "čipset, čipová sada" [výraz čipová sada je nespisovný, pretože slovo sada je nespisovné]; angl. chipset) je výraz, ktorý má viacero významov:
Pôvodne ide o označenie pre skupinu integrovaných obvodov („čipov“) navrhnutých tak, aby spolupracovali, a spravidla predávaných ako jeden výrobok.
V počítačoch spravidla v užšom zmysle ide len o čipy na základnej doske (podrobnosti pozri pod motherboard). V súvislosti s PC založenými na systémoch triedy Intel Pentium chipset často označuje dva hlavné čipy základnej dosky: northbridge a southbridge. Pomenovanie vzniklo z obvyklého umiestnenia týchto čipov na základnej doske: northbridge (z angl. "north" - sever a "bridge" - most) sprostredkuje rozhranie medzi procesorom a operačnou pamäťou, a je umiestnený bližšie k procesoru (ktorý je obvykle umiestnený na hornej časti (na „severe“) základnej dosky, ak je montovaná vertikálne, z dôvodu umiestnenia rozširujúcich konektorov („slotov“) v štandardnej skrinke typu minitower); southbridge (angl. "south" - juh) obsahuje rozhranie k rozširujúcim konektorom a iným pomalším perifériám a obvykle je umiestnený na spodku dosky (na „juhu“).
Výrobca chipsetu je často odlišný od výrobcu základnej dosky. Príkladmi chipsetov základnej dosky sú:
V 80. a 90. rokoch 20. storočia sa termínom chipset takisto často označovali zákaznícke zvukové a grafické čipy v súdobých domácich počítačoch, hráčskych konzolách a podobne. Príklady: Original Chip Set pre Commodore Amiga a System 16 od SEGA.
Syndezmóza

Syndezmóza alebo väzivové spojenie (kostí) (lat. "syndesmosis") je väzivový typ spojenia kostí.
Podľa toho, aký typ väziva v spojení prevažuje, rozoznávame nasledovné typy syndezmóz:
Pruh väziva spájajúci kosti sa označuje ako väz (lat. "ligamentum").
Anastasios II. (Byzantská ríša)

Anastasios II. (varianty mena pozri v článku Anastáz II.;* † 721), pôvodným menom Artemios, bol byzantský cisár, ktorý vládol v rokoch 713–715.
Anastasios bol pred svojou cisárskou proklamáciou vysokým štátnym úradníkom ("protoasekretom"), zbehlým predovšetkým vo finančnej správe. Na trón ho vyniesla všeobecná nespokojnosť s vládou Filippika Bardana, za ktorej ríša utrpela porážky na východe aj západe (dobytie Amaseie a Mistheie Arabmi, vpád Bulharov do Trácie), a ktorému sa vytýkala márnotratnosť. Nový cisár podnikol síce niektoré kroky, ktoré mali ríšu ochrániť pred Arabmi (poslal napríklad na východ vojsko pod vedením vojvodcu Konona, neskoršieho cisára Leva III.), ale nedokázal zabrániť strate Herakleie ani vyplieneniu Galatie emirom Maslamom. Keď sa roku 715 rozchýrilo, že Arabi pripravujú loďstvo na napadnutie samotného Konštantínopolu, sústredil Anastasios byzantskú flotilu na ostrove Rodos, vojaci však proti nemu čoskoro revoltovali, vyhlásili za cisára bývalého výbercu daní Theodosia III. a dosiahli jeho uznanie v celej ríši.
Zosadeného cisára, ktorý počas svojej vlády zrušil nariadenie Filipika Bardana o obnove monoteletizmu a vrátil sa k ortodoxnej forme kresťanstva, poslali noví vládcovia Konštantínopola do kláštora, kde strávil niekoľko rokov. Neskôr ho za pokus o vzburu proti Theodosiovmu nástupcovi Levovi III. popravili.
Externé odkazy.
Anastasiova biografia (po anglicky)
Gerard (uhorský biskup)

Svätý Gerard (alebo "svätý Gerhard"; maď. "Gellért") (* 982 – † 1046), vlastným menom Giorgio di Sagredo, bol čanadský biskup, ktorý zahynul mučeníckou smrťou počas povstania v Uhorsku v roku 1046.
Svätý Gerard pochádzal z Benátok. Podľa Väčšej legendy o sv. Gerardovi pochádzal z benátskej rodiny Morosiniovcov. Ako mladý vstúpil do benediktínskeho rádu. Vzdelanie získal v kláštore vo francúzskom Cluny. Neskôr pôsobil ako opát v opátstve San Giorgio Maggiore.
Potom čo loď, ktorou sa Gerard plavil na púť do Palestíny, stroskotala pri pobreží Istrijského polostrova, rozhodol žiť ako pustovník v blízkosti Puly. Uhorský kráľ Štefan I. ho pozval do Uhorska a poveril výchovou svojho syna Imricha. Počas vojnových nepokojov žil v pustovni v Bakonybéle, ale už roku 1030 (podľa iných zdrojov 1035) bol povolaný za biskupa do novozriadeného biskupstva v Čanáde.
Keď vypuklo na jar roku 1046 v Uhorsku povstanie proti kráľovi Petrovi Orseolovi, súčasťou nespokojencov sa stali aj pohanskí šľachtici pod vedením vodcu Vatu, ktorí odmietali pokresťančovanie a žili v exile v Zadunajsku a v Potisí. Má sa za to, že Peter Orseolo utiekol z územia zasiahnutého povstaním do Stoličného Belehradu (maď. "Székesfehérvár"), kde bol zabitý a za kráľa sa vyhlásil Vazulov syn Ondrej, čím obnovil Arpádovskú dynastiu.
Po správe, že sa predtým vyhnaní kráľoviči Ondrej a Levente, ktorých mali biskupi korunovať, blížia k Pešti, sa biskupi rozhodli ísť ich privítať. Keď sa blížili k Pešti dostihlo ich pri Dunaji Vatove vojsko. Gerarda priviazali na voz, ktorý spustili z hory do Dunaja, a keďže po páde do hlbiny ešte žil, rozrazili mu hlavu o kameň a hruď prebodli kopijou. Stalo sa to 24. septembra 1046. Kopec z ktorého ho vrhli do Dunaja, leží na jeho pravom brehu v dnešnej Budapešti a na pamiatku umučenia svätého Gerarda je pomenovaný ako vrch Gellért (maď. "Gellérthegy"). 
Svätý Gerard, patrón Budapešti a vychovávateľov, bol kanonizovaný zásluhou kráľa Ladislava I. v roku 1083 pápežom Gregorom VII. a spolu s ním boli svätorečení aj jeho spoločníci sv. Buldus a sv. Bystrík, ktorých povstalci tiež umučili. Ich spoločný sviatok stanovila na 24. septembra Sabolčská synoda v roku 1092. Súčasťou hagiografie svätého Gerarda sú väčšia a menšia legenda o svätom Gerardovi.
Theodosios III.

Theodosios III. alebo Theodosius III. (* † 754) bol byzantský cisár, ktorý vládol v rokoch 715–717.
Pôvodne pôsobil ako provinčný úradník (správca daní). Na byzantský trón ho vynieslo povstanie v jednej z them v čase, keď bola ríša vážne ohrozená útokmi Bulharov a predovšetkým Arabov. Keď v roku 717 Konštantínopol obliehala stotisícová arabská armáda, Theodosios abdikoval v prospech úspešného vojvodcu Konona, ktorý nastúpil vládu ako Lev III..
Externé odkazy.
Theodosiova biografia (po anglicky)
Alexander III. (Byzantská ríša)

Alexander III. (* 870 – † 913) bol bratom byzantského cisára Leva VI. Od roku 879 bol spolucisárom svojho otca a brata. Keď Lev v roku 912 zomrel, stal sa Alexander jeho nástupcom a súčasne regentom neplnoletého Levovho syna Konštantína.
K vláde nemal najmenšie predpoklady, pretože to bol ľahkovážny pôžitkár a o štátne záležitosti neprejavoval najmenší záujem. Po smrti svojho brata poslal cisárovnú do kláštora a Levových radcov zbavil úradov. Počas jeho krátkej vlády sa Bulhari začali pripravovať k masívnemu úderu proti ríši. Alexander zomrel v roku 913. Na smrteľnej posteli vymenoval synovca za svojho nástupcu. Ten potom nastúpil na trón pod menom Konštantín VII.
Fosília

Fosília (iné názvy: petrefakt, skamenenina, skamenelina; proces vzniku fosílie sa nazýva fosilizácia alebo skamenenie) môže byť: 
Termín skamenenina/-lina (v najužšom zmysle) má ešte štvrtý význam – je to len fosília, ktorá vznikla presýtením minerálnymi látkami, teda skamenením (v najužšom zmysle), tzv. fosilizáciou.
Opakom fosílie je tzv. recentný zvyšok (súčasný zvyšok).
Najčastejšie sa zachovávajú tvrdé časti živočíchov: zuby, kosti, lastúry, zvleky, škrupiny a podobne. Najstaršie známe voľným okom pozorovateľné pozostatky živých organizmov, ale nie fosílie sú stromatolity. Sú to vrstvy povlakov siníc, na ktoré prilipol vápnitý kal.
Štúdiom fosílií sa zaoberá paleontológia. 
Fosilizácia.
Fosilizácia, alebo skamenenie, sú chemické, fyzikálne a diagenetické pochody, ktoré spôsobili premenu organických zvyškov rastlinstva a živočíšstva minulých geologických období a umožnili ich zachovanie až do dnešných čias.
Najčastejšími druhmi fosilizácie sú:
Fosilizácia je pomerne zriedkavý proces, väčšina organizmov sa po smrti rozkladá činnosťou iných organizmov alebo chemickými procesmi. Aby mohla vzniknúť fosília, musia byť splnené dve základné podmienky:
Náš súčasný fosílny záznam je z týchto dôvodov veľmi neúplný a často aj málo reprezentatívny.
Syntax

Syntax môže byť:
Bradáčova ulica

Bradáčova ulica môže byť ulica:
Šev (anatómia)

Šev alebo sutúra je väzivový typ spojenia plochých kostí lebky. Švy nie sú len spojením, ale i miestom rastu plochých kostí.
Podľa tvaru ho delíme na:
Dentoalveolárne spojenie

Dentoalveolárne spojenie (gr. "gomphosis", lat. "junctura dentoalveolaris") je väzivový typ spojenia koreňa zuba s alveolárnou jamkou. Vzájomné spojenie zabezpečuje osobitný typ väziva - ozubica (lat. "periodontium").
Synchondróza

Synchondróza (lat. "synchondrosis") je chrupavkovitý typ spojenia kostí. V spojení prevažuje hyalínna chrupavka. Takéto spojenie je napríklad v oblasti hrudnej kosti.
Vlasovec psí

Vlasovec psí () je druh parazita z rodu dirofilária. Spôsobuje dirofilariózu.
Dospelý vlasovec psí dorastá do značnej dĺžky (samica až do 30 cm, samec do 20 cm). Dospelé jedince parazitujú v pľúcach, srdci, dutých žilách, očiach a v centrálnom nervovom systéme.
Samica kladie priamo do krvného obehu drobné larvy - mikrofilárie (0,3 mm), ktoré potom cirkulujú v tele. Koncentrácia mikrofilárií v krvi periodicky kolíše: väčšia je na jar, v lete a večer medzi 18:00 a 22:00 hod.). Vlasovec psí sa dožíva až 7 rokov.
Do krvného obehu hostiteľa (pes domáci, mačka domáca, dobytok, zver, človek) sa vlasovec psí dostane cez medzihostiteľa - komára, prípadne transplacentárnou cestou (z matky na plod).
Symfýza

Symfýza (lat. "symphysis") je chrupavkovitý typ spojenia kostí. V spojení prevažuje väzivová chrupavka. Je pevné a pružné. V symfýzach môžu vznikať štrbiny naplnené tekutinou. 
&lt;br&gt;Typickým príkladom je lonová spona - symphysis pubica. Štrukturálne veľmi podobné symfýzam sú i medzistavcové platničky.
Synostóza

Synostóza (lat. "synostosis, junctura ossea") je kostný typ spojenia kostí. Vyvíja sa druhotne z väzivového alebo chrupavkovitého spojenia. Príkladom je krížová kosť, ktorá vzniká synostózou piatich krížových stavcov.
Pojem synchondróza a synostóza sa používa aj pri určení dospelosti jedinca z biologického hľadiska (konkrétne z pohľadu kostrového antropológa).
Dirofilaria repens

Dirofilaria repens je druh parazita z rodu dirofilária. Spôsobuje podkožnú formu dirofilariózy.
Dospelý jedinec dirofilarie repens dorastá do dĺžky 17 cm (samica až do 17 cm, samec do 7 cm). Dospelé jedince parazitujú v pľúcach, srdci, dutých žilách, očiach a v centrálnom nervovom systéme.
Samica kladie priamo do krvného obehu drobné larvy - mikrofilárie (0,3 mm), ktoré potom cirkulujú v tele. Koncentrácia mikrofilárií v krvi periodicky kolíše: najvyššia koncentrácia je v noci medzi 22:00 a 3:00 hod. Jedna samica je schopná naklásť až približne 5 000 mikrofilárií a to v priebehu niekoľkých mesiacov až rokov. Od nakazenia organizmu mikrofiláriami po výskyt prvých dospelých jedincov uplynie približne 6 mesiacov. 
Do krvného obehu hostiteľa (pes domáci, mačka domáca, dobytok, zver, človek) sa dirofilaria repens dostane cez medzihostiteľa - komára, prípadne transplacentárnou cestou (z matky na plod).
Predseda vlády Austrálie

Predseda vlády Austrálie je najvyšší výkonný post v Austrálskom zväze. Predseda vlády je väčšinou predsedom politickej strany, ktorá vyhrala voľby a má majoritné postavenie v parlamente. Je menovaný generálnym guvernérom, ktorý zastupuje austrálsku kráľovnú (ktorou je v súčasnosti britská kráľovná Alžbeta II.). Sídlo premiéra a vlády je v Canberre. Od 18. septembra 2013 je predsedom vlády Austrálie Tony Abbott.
Vata (vodca povstania)

Vata (lat. "Vatha") bol vodcom povstania označovaného aj ako pohanské povstanie, ktoré vypuklo v lete roku 1046 v Uhorsku a tej stránky národa, ktorá ešte lipla na grécko-slovanskom obrade a ťažko niesla uvádzanie novej viery a aristokratického poriadku.
Povstanie sa skladalo z dvoch prúdov. Na jednej strane nespokojná šľachta, ktorá chcela zvrhnúť kráľa Petra Orseola a vrátiť na uhorský trón arpádovcov Ondreja a Leventeho z exilu na Kyjevskej Rusi. K nim sa pripojili nekonvertovaní šľachtici pod vedením vodcu Vatu, ktorí odmietali pokresťančovanie a žili v exile v Zadunajsku a v Potisí. 
Vatovi povstalci sa podieľali na umučení biskupa Gerarda, biskupa Buldu a biskupa Bystríka na konci leta 1046 na území dnešnej Budapešti.
Tubabu

Tubabu je česká hudobná skupina z Ostravy, ktorá vznikla v Brne v januári roku 2000. Hrá na tradičné černosšké bicie nástroje a ich repertoár je inšpirovaný hodbou z oblastí západnej Afriky, predovšetkým z Mali, Guiney, Pobrežia slonoviny a Burkina Faso. Slovko "tubabu" znamená v reči černošských kmeňov tejto oblasti "beloši", sú teda belochmi hrajúcimi černošské rytmy.
Vata

Vata sú jemné vlákna zlisované do vrstiev, vyrába sa z odmastenej jemnovláknitej surovej bavlny. Vďaka odmasteniu je vata veľmi savá. Používa sa na čistenie najmä v zdravotníctve a na kozmetické účely, zvyčajne je bielej farby.
Prvýkrát bola vyrobená profesorom chirurgie z Tübingu Victorom von Bruns v roku 1865. Priemyselne sa začala vyrábať od roku 1871 švajčiarskym priemyselníkom Heinrichom Theophilom Baeschlinom vo fabrike pre medicínske obväzové materiály (dnes IVF Hartmann).
Vata sa niekedy používa ako tlmiaci materiál v reproduktoroch. Je však oproti vhodnejšiemu vatelínu o niečo drahšia.
Gough Whitlam

Edward Gough Whitlam (* 11. júl 1916, Melbourne, Austrália – † 21. október 2014, Sydney, Austrália) bol 21. predseda vlády Austrálie. Bol jediným premiérom v histórii Austrálie, ktorého kabinet rozpustil generálny guvernér.
Životopis.
Narodil sa v Melbourne a strednú školu navštevoval tamtiež a v Canberre. Vyštudoval právo na "University of Sydney". Počas druhej svetovej vojny slúžil v austrálskych leteckých silách ako navigátor. V roku 1942 sa oženil s Margaret Doveyovou, s ktorou mal štyri deti.
Od roku 1945 bol členom Labouristickej strany, do parlamentu bol zvolený v doplňovacích voľbách v roku 1952. Whitlam bol jedným z najlepších rečníkov parlamentu. Od roku 1949 bol však 17 rokov pri moci Sir Robert Menzies a labouristom sa dlho nepodarilo nájsť recept na preklonenie voličov na svoju stranu. Menzies odstúpil z postu predsedu liberálnej vlády v januári 1966 a bol nahradený ďalším liberálom, Haroldom Holtom. Ten vyhral i ďalšie voľby a po nich, v roku 1967 sa konečne stal Whitlam predsedom Labouristickej strany.
V decembri 1967 Harolt Holt záhadne zmizol, keď sa kúpal v mori (jeho tela sa nikdy nenašlo) a liberáli sa borili s problémom, kto ho nahradí. Lídrom mal byť najprv John Gorton, no neskôr sa ním stal William McMahon. Whitlam bol charizmatickým politikom a dokázal situáciu v liberálnej strane a na svetovej politickej scéne využiť vo svoj prospech. Presadzoval zrušenie povinnej vojenskej služby, stiahnutie Austrálie z vojny vo Vietname a uznanie Čínskej ľudovej republiky.
V roku 1972 Whitlam priviedol labouristov k prvému víťazstvu vo voľbách od roku 1946. Napriek tomu, že labouristi získali pohodlnú väčšinu v dolnej komore parlamentu, museli zakaždým pretlačiť svoje zmeny cez senát, v ktorom boli v menšine.
Za menej ako tri roky Whitlam uskutočnil nasledovné:
Napriek nepriateľsky naladenému senátu Whitlam pretlačil spomenuté zmeny a v roku 1974 vyhral ďalšie voľby, no zase bez podpory senátu. V senáte existovala krehká rovnováha, keď opozícia i vláda mali rovnaký počet poslancov a dvaja boli nezávislí. Jeden z nich sa neskôr pridal k liberálom a druhý si zachoval nezávislosť. Liberálni poslanci vedení Malcolmom Fraserom sa snažili blokovať prijatie štátneho rozpočtu a zastaviť prísun peňazí labouristickej vláde. Keď však jeden z labouristických poslancov 30. júna 1975 zomrel, bol - napriek zvyklostiam - nahradený poslancom, ktorý nemal dôveru labouristov, čím sa rovnováha porušila a labouristom sa zastavil prísun peňazí.
Patová situácia trvala do 11. novembra 1975, keď generálny guvernér sir John Kerr odobral Whitlamovi poverenie predsedu vlády, čím rozpustil jeho kabinet. Dočasne poveril premiérskym postom práve Frasera, ktorý vyhlásil voľby do oboch komôr parlamentu, v ktorých vyhrali liberáli. K tomu prispelo i niekoľko škandálov Whitlamovej vlády a klesajúca austrálska ekonomika (i pod vplyvom práve prebiehajúcej ropnej krízy).
Whitlam ostal poslancom do roku 1978. Neskôr bol veľvyslancom Austrálie pri UNESCO a prednášal. Napísal niekoľko dielov pamätí a v referende v roku 1999 sa angažoval (spolu so svojim dávnym súperom, Malcolmom Fraserom) za vyhlásenie Austrálie republikou.
Tracii Guns

Tracii Guns (* 20. január 1966, Los Angeles, Kalifornia, USA) je kultový metalový gitarista, ktorý hral s mnohými známymi metalovými skupinami a sólo umelcami. Patria tam Guns N’ Roses, Brides Of Destruction, L.A. Guns, W.A.S.P., Poison, The Misfits, Killing Machine a Johnny Thunders. Tiež vystupoval na turné so skupinou Faster Pussycat.
V polovici 80. rokov ako tímový projekt, Tracii založil spolu s Axlom Rosom, Izzym Stradlinom, Duffom McKaganom a Robom Gardnerom legendárnu skupinu Guns N’ Roses. Tracii a Rob neskôr skupinu opustili a nahradili ich priatelia z detstva, Slash a Steven Adler. 
V roku 2002, Guns a Nikki Sixx vytvorili skupinu Brides Of Destruction. Kapela má ďalších troch členov: John Corabi, Kris Kohls a London LeGrand. Kohls opustil skupinu uprostred nahrávania prvého albumu a nahradil ho Scot Coogan. Corabi opustil kapelu v marci 2003. Album vydali v roku 2004. Sixx opustil skupinu koncom roka 2004, aby sa plne venoval skupine Mötley Crüe, nahradil ho Scott Sorry a k skupine sa pridal Ginger, no po pár koncertoch odišiel. Brides of Destruction vydali svoj druhý album na jeseň roku 2005 pred rozpadom skupiny kvôli európskym koncertom, ktoré Sorry prešvihol. Guns pracoval mesiac s Quiet Riot, neskôr sa rozhodol založiť novú skupinu "Tracii Guns Band", ktorá sa skladá z členov: Guns (gitara), Paul Black (spev), Nickey "Beat" Alexander (bicie) a Jeremy Guns (basgitara).
Rob Gardner

Rob Gardner je rockový bubeník, ktorý hral v hardrockových skupinách Guns N’ Roses a L.A. Guns v čase ich začiatkov. 
Hral v oboch kapelách spolu s Axlom Rosom a Tracii Gunsom. Tiež hral v L.A. Guns s Michaelom Jagoszom, ktorý Rosa neskôr nahradil. Objavil sa na EP Collector's Edition No. 1..
V roku 1985 ho v Guns N’ Roses nahradil Steven Adler.
Termoplast

Termoplasty sú plastické materiály, ktoré sú v určitej teplotnej oblasti ľahko tvarovateľné a túto vlastnosť si zachovávajú. Proces ich tvrdnutia je reverzibilný — po ochladení ich možno opäť zahriatím previesť na taveninu a tvarovať. Týmto sa významne odlišujú od reaktoplastov (bakelit), ktoré po vytvrdnutí nie je možné opätovne tvarovať. Termoplasty sú dobre rozpustné v organických zlúčeninách.
Väčšina termoplastov sú vysokomolekulové polyméry, v ktorých sú makromolekulové reťazce navzájom viazané slabými van der Waalsovými silami (napr. polyetylén); silnejšími interakciami dipól—dipól (napr. nylon) alebo silami medzi aromatickými systémami (napr. polystyrén).
Kĺb (anatómia)

Kĺb (iné názvy: staršie zhyb , zriedkavo artikulácia; lat. "junctura synovialis", "articulatio") je pohyblivé spojenie dvoch alebo viacerých kostí, ktoré sa vo vnútri väzivového puzdra dotýkajú plochami pokrytými chrupkou. Tieto plochy (lat. "facies articulares") sú väčšinou v podobe "kĺbovej jamky" (lat. "fossa articularis") a "kĺbovej hlavice" (lat. "caput articulare"). Ich chrupka je zväčša hyalínna, len v kĺboch, ktoré sú vystavené veľkému tlaku, je zväčša väzivová. Hrúbka chrupky sa pohybuje od 0,5 po 6 mm, čím je kĺb viac zaťažovaný, tým je hrubšia. Zabezpečuje tiež rast kostí, najmä krátkych.
Kĺbové puzdro.
"Kĺbové puzdro" (lat. "capsula articularis") obklopuje styčné plochy kostí a pripája sa na ne v rôznej vzdialenosti od kĺbovej plochy. Má dostatočnú vôľu, aby neobmedzovalo fyziologický pohyb v kĺbe. Skladá sa z dvoch vrstiev:
Prídavné štruktúry kĺbov.
Súčasťou niektorých kĺbov sú ďalšie štruktúry, ktoré sú významné pre ich funkciu:
Kĺbová chrupka.
Kĺbová chrupka väčšiny kĺbov človeka je hyalínna, neobsahuje žiadne cievy a nervy. Skladá sa z troch vrstiev:
Kĺbová chrupka je vyživovaná difúziou, najmä zo synoviálnej tekutiny, menej zo synoviálnej membrány priľahlej k obvodu chrupky. Preto fragmenty chrupky, ktoré sa oddelia napr. po úraze od hlavného „tela“, môžu nielen prežívať ale i rásť – vznikajú tzv. "kĺbové myšky". 
Regeneračná schopnosť kĺbovej chrupky je veľmi malá, chondrocyty sa po ukončení rastu už nedelia.
Cievne zásobenie kĺbov.
Kĺby sú krvnými cievami zásobené veľmi bohato a okolo kĺbového puzdra sa často tvorí sieť (lat. "rete articulare"). Kĺbové vetvy tepien zásobujú epifýzy, kĺbové puzdro a synoviálnu membránu, v terminálnom vetvení vzniká bohatá sieť kapilár – preto aj ľahké zranenie môže mať za následok krvácanie do kĺbovej dutiny.
Lymfatická cievna spleť je uložená hlbšie v synoviálnej membráne, vo väzivovej vrstve sa spájajú do hrubších vetiev a vychádzajú na flexorovej strane kĺbu. Spájajú sa s vetvami okostice a vlievajú do hlavných miazgových ciev.
Inervácia kĺbov.
Kĺby sú dobre inervované. Vetvy pochádzajú z nervov, ktoré inervujú svaly pohybujúce kĺbom. Slabo je inervovaná synoviálna membrána, kĺbová chrupka nie je inervovaná vôbec. Nervové zakončenia, ktoré vedú vzruchy do CNS, informujú o momentálnom stave kĺbu (tlak, poloha, napätie puzdra a pod.) Vedome alebo reflexne je potom ovplyvňovaná svalová kontrakcia a tonus, a tým aj poloha a postavenie kĺbu.
Pohyby kĺbov.
"Pozri článok Anatomické postavenie."
Rozdelenie kĺbov.
Podľa počtu kostí, ktoré ho tvoria:
Podľa tvaru kĺbových plôch:
Pseudocarchariidae

Pseudocarchariidae je čeľaď radu Lamniformes s jediným rodom Pseudocarcharias.
Patria sem len druhy:
Väčšia legenda o svätom Gerardovi

Väčšia legenda o svätom Gerardovi () je stredoveká legenda opisujúca život čanádskeho biskupa Gerarda. Je mladšia ako tzv. "Menšia legenda", rozborom textu sa zistilo, že vznikla v Uhorsku v 2. polovici 13. storočia, len posledná kapitola bola pridaná v 14. storočí.
Obsah.
Legenda opisuje život biskupa Gerarda, ktorého uhorský kráľ Štefan I. menoval v roku 1030 čanádskym biskupom. Zachytáva detailne udalosti Gerardovej mučeníckej smrti. V roku 1046 Uhri nespokojní s panovaním kráľa Petra Orseola pozvali naspäť do krajiny Ondreja, Bela a Leventeho, synov Vazula, bratranca kráľa sv. Štefana, ktorí boli v exile. V Uhorsku zároveň došlo k Vatovmu pohanskému povstaniu. Gerard a ďalší dvaja biskupi Buldus a Bystrík sa vydali v ústrety Ondrejovi a Leventemu, no v Pešti boli prepadnutí pohanským davom a umučení. 
Rukopisy a edície.
Text sa zachoval v dvoch kódexoch. Starší rukopis bol napísaný v 15. storočí a nachádza sa v Rakúskej národnej knižnici vo Viedni. Druhý rukopis je takmer doslovnou kópiou staršieho kódexu a zachoval sa vo Verejnej knižnici v Mníchove. Existovali aj iné varianty textu, pretože legenda o svätom Gerardovi zo 16. storočia, publikovaná v Benátkach, bola založená na verzii odlišnej od verzií zachovaných v dvoch kódexoch. Text legendy je dostupný v maďarčine aj online.
Very Large Telescope

Very Large Telescope (doslova "Veľmi veľký ďalekohľad"), skratka VLT, je systém veľkých moderných optických ďalekohľadov. Vybudovala ich ESO ako súčasť observatória Paranal na kopci Cerro Paranal v púšti Atacama v Čile. Pozostáva zo štyroch veľkých zrkadlových ďalekohľadov (reflektorov) s priemerom primárnych zrkadiel 8,2 metra a troch pomocných zrkadiel s priemerom 1,8 metra. Podľa potreby je možné ich presúvať.
Zrkadlá sú z keramického materiálu, ktorý sa nerozťahuje pri zmenách teploty. Hmotnosť jedného zrkadla je 25 ton. Ďalekohľady majú azimutálnu montáž. VLT je významnou súčasťou európskeho kozmického výskumu hlavne vďaka svojej rozlišovacej schopnosti a najväčšou plochou zachytávajúcou svetelný tok.
Gastonia

Gastonia bol 5 až 6 metrov dlhý obrnený bylinožravý dinosaurus blízko príbuzný rodu Polacanthus. Tento rod je známy z kompletných pozostatkov zahrňujúcich niekoľkých lebiek. Vyskytoval sa pred približne 125 miliónmi rokov na území dnešného Utahu (USA). Jediný druh je Gastonia burgei. 
Brnenie.
Gastonia žila po boku obrovského dromeosaurida rodu Utahraptor (až 6 metrov dlhý), veľmi dobré kostené brnenie tela teda nachádzalo svoje opodstatnenie. Úzka, pretiahnutá lebka bola chránená zrastenými kostenými platňami, predná časť trupu kostenými tŕňmi, bedrá plochou zrastenou kostenou platňou a chvosť, okrem kostených hrboľov, bol opatrený po bokoch aj ostrými kostenými doskami. Koncom minulého storočia sa myslelo, že podobne ako vyspelejšia čeľaď Ankylosauridae, aj zástupcovia Polacanthidae (tým pádom aj gastonia) disponovali kosteným kyjom na konci chvosta. Neskôr sa však prišlo na omyl.
Complementary Metal Oxide Semiconductor

Complementary Metal Oxide Semiconductor (CMOS) je technológia výroby logických integrovaných obvodov (čipov).
Najcharakteristickejšou vlastnosťou obvodov vyrobených touto technológiou je takmer nulový prúd pretekajúci obvodom v statickom stave, t.j. keď sa logické úrovne na vstupoch (a tým aj výstupoch) nemenia. CMOS obvod odoberá prúd len pri prepínaní. Preto sú CMOS čipy obvody mnohonásobne úspornejšie ako čipy vyrobené staršou technológiou NMOS či technológiami založenými na bipolárnych tranzistoroch. Prakticky všetky logické integrované obvody sú dnes vyrábané technológiou CMOS.
Návrh.
Pri realizácii logickej funkcie (či už jednoduchej alebo zložitej) sa obvod skladá z dvoch častí:
Každá táto časť je logickou negáciou druhej.
Šírka kanálu (w) pre PMOS je väčšinou 2 krát väčšia ako šírka kanálu pre NMOS pre logické obvody.
Technická realizácia.
Základné prvky sú odvodené od klasických PMOS a NMOS, len hradlá sú aj napriek M v skratke MOS z tepelne odolnejšieho a lacnejšieho polykryštalického kremíka. V rámci výskumu sa však experimentuje aj s kovovými elektródami.
Obvody rady 4000 operujú s TTL úrovňou, ale v počítačoch sa prešlo na nižšie napätia, pretože to znižuje výkonový rozptyl (laterálne skraty cez parazitné kapacity) pri vysokých frekvenciách. Typické napätia sú 3,3 V alebo 1,8 V a pri supervysokých frekvenciách sú aj menšie ako 1 V. Niektoré čipy pre niektoré rozhrania majú interne nízke napätia a dovonka TTL. Frekvencia teda možno zvýšiť vďaka zmenšeniu napätia, takže je ohraničená len latenciou. Vďaka nižším napätiam sa však dá aj čipová štruktúra zmenšiť tenšími izolačnými vrstvami (menší čip ⇒ menšia latencia) bez rizika prierazu a signálových „duchov“.
Spin

Spin (z angl. otočka) môže byť:
Kanálový rozvod

Kanálový rozvod je typ rozvodového mechanizmu využívajúci kanály vytvorené v stenách bloku motora ústiace do pracovných priestorov (pod a nad piest). Piest pri svojom pohybe tvarovanou hranou striedavo odkrýva a zakrýva ústia kanálov, čím reguluje tok pracovných plynov.
Kanálové rozvody sa používajú pri dvojtaktných motoroch, pretože môžu pracovať synchrónne s pohybom piesta. Jeden pracovný cyklus sa vykoná práve za jednu otáčku.
Štandardne obsahuje kanálový rozvod 3 typy kanálov:
Rozdelenie.
Podľa polohy kanálov a tvaru prúdu pracovných plynov v spaľovacom priestore sa rozlišujú:
Ventilový rozvod

Ventilový rozvod je typ rozvodového mechanizmu využívajúci ventily na riadenie toku pracovných plynov cez piestový stroj. Ide o najčastejší typ mechanických rozvodov, používaných v štvortaktných spaľovacích motoroch.
Princíp činnosti.
Otváranie ventilov riadi príslušná vačka vačkového hriadeľa alebo zriedkavo výstredník výstredníkového hriadeľa, ktorý je poháňaný priamo kľukovým hriadeľom. U štvortakných motorov sa vačkový hriadeľ otáča presne 2x pomalšie ako kľukový, pretože jeden pracovný cyklus motora trvá dve otáčky kľukového hriadeľa. Pohyb vačky sa na ventily prenáša v závislosti od typu rozvodu zdvíhatkami, zdvíhacími tyčkami a vahadlami. Pohyb výstredníka ojničkami a vahadlami. Pre zníženie trenia bývajú v mechanizme zaradené kladky, ktoré menia šmykové trenie na valivé. 
Zatváranie ventilov je zabezpečené najčastejšie pružinami, výnimočne druhou vačkou pri tzv. desmodromických rozvodoch.
Pohon rozvodu.
Energia na pohon rozvodu je odoberaná z kľukového hriadeľa. Pohon môže byť riešený: 
Pohon väčších motorov by mal byť vyvedený z miesta, kde sa kľukový hriadeľ otáča najrovnomernejšie, t. j. z uzla torzného kmitania. Toto miesto je pri zotrvačníku. Pri malých automobilových motoroch je torzné kmitanie nízke, preto je pohon väčšinou vedený z voľného konca kľukového hriadeľa (zo strany oproti zotrvačníku). 
Rozdelenie.
Podľa umiestnenia vačkového hriadeľa a ventilu sa delia na rozvody: 
Konštrukcia kde je vačkový hriadeľ uložený v bloku motora, pri kľukovom hriadeli je typická pre staršie rozvody. Rozvody F sú zložité a pri rozvodoch SV sa veľmi ťažko vytvára spaľovací priestor s vhodnými vlastnosťami, preto sa v súčasnosti takmer nepoužívajú.
Konštrukcia s vačkovým hriadeľom uloženým v hlave valcov je typická pre moderné motory.
Zdroje.
Trnka J., Urban J.: "Spaľovacie motory". Alfa Bratislava, 1992.
Pachyrhinosaurus

Pachyrhinosaurus bol veľký rohatý dinosaurus. Známy je z kompletných pozostatkov veľkého množstva jedincov. Žil pred 71 až 68 miliónmi rokov na severozápade Severnej Ameriky. 
Opis.
Pachyrinosaurus patril s dĺžkou 6 až 8 metrov medzi pomerne veľké rohaté dinosaury. Keďže rohaté dinosaury sa tvarom tela navzájom výrazne neodlišovali, Pachyrhinosaurus disponoval všetkými základnými znakmi tela zástupcov Ceratopsia: mal krátky, no silný krk, pomerne krátky trup a skrátený chvost. Hlava bola opatrená silným kosteným zobákom, vytŕčajúcimi lícnymi kosťami a kosteným golierom, ktorý bol kratší ako ostatná časť lebky (znak podčeľade Centrosaurinae). Kostený golier mal odľahčený dvoma stredne veľkými otvormi.
Na rozdiel od väčšiny vyspelých ceratopsov, na lebke pachyrinosaura sa nám nezachovali žiadne prominentné rohy. Na mieste, kde sa u zástupcov Centrosaurinae nachádzal dlhý kostený roh, mal veľký kostený hrboľ. Z vrcholu kosteného goliera vyrastali dva tŕne, niektorým jedincom aj krátky roh za očami, pri koreni kosteného goliera. Rod Pachyrhinosaurus tak predstavuje vyvrcholenie evolučného trendu centrosaurinov v strácaní nosného rohu. Ten bol najprv skrátený a ohnutý smerom dopredu a dole (Einiosaurus), neskôr zostala len základňa (Achelousaurus), ktorú nahradil kostený hrboľ.
Niektorí vedci však zastávajú názor, že myzla postupne len kostená základňa nosného rohu. V prípade pachyrinosaura by tak mohol veľký kostený hrboľ tvoriť základňu impozantného kosteného rohu tvoreného rohovinou. Niečo podobné pozorujeme aj medzi dnešnými zvieratami – rohy nosorožca sú tiež tvorené len rohovinou, pričom základňu im tvoria kostené hrbole. Keďže rohovina málokedy skamenie, rohy pravekých nosorožcov tak poznáme len na základe ich kostených základní. Ak kostený hrboľ nad nozdrami pachyrinosaura naozaj tvoril základňu pre rohovinový roh, tento roh mohol byť veľmi veľký, zrejme do dvoch metrov dlhý (podobne ako u pravekého nosorožca rodu Elasmotherium). Veľký roh by bol veľkou výhodou pri konfrontácii s nebezpečným dravcami akým bol napr. Daspletosaurus.
Spôsob života.
Pachyrinosaura poznáme aj na základe pozostatkov celého stáda. Vieme tak, že tento dinosaurus putoval po krajine vo veľmi veľkých čriedach (s niekoľko tisíc jedincami), ktoré zrejme migrovali z južných oblastí na sever – pozostatky pachyrinosaura boli totiž nájdené aj na Aljaške. Putovali ako dospelé jedince, tak aj mláďatá. V takto veľkom stáde zrejme panovala hierarchia, ktorú si jedince získavali vzájomnými súbojmi (stopy po vzájomných súbojoch sú medzi rohatými dinosaurami doložené), podobne ako dnešné jelene, teda pretláčaním hláv. Počas ruje samce využívali pre zmenu svoje kostené goliere, ktoré sa mohli pod vplyvom hormónov alebo zvýšeného tlaku krvi pestro sfarbiť a lákať tak pozornosť samíc.
OpenStreetMap

OpenStreetMap je otvorený projekt, ktorého cieľom je tvorba voľných geografických dát, ako sú napríklad cestné mapy. Používa predovšetkým dáta z prijímačov GPS (v režime automatického zaznamenávania súradníc prechádzanej trasy), ktoré sú následne kontrolované a editované. Je založený na kolektívnej spolupráci a na koncepcii Open source.
Projekt OpenStreetMap založil v júli 2004 Steve Coast z Veľkej Británie. V apríli 2006 sa OSM začal transformovať na nadáciu. „Nadácia OpenStreetMap je medzinárodná nezisková organizácia, ktorej zámerom je povzbudzovať tvorbu, spracovanie a šírenie voľných geografických dát a poskytovať tieto dáta ktorémukoľvek záujemcovi o ich používanie a zdieľanie.“ Licencia pod ktorou sú dáta poskytované je Open Database License.
Formát dát.
Najbežnejším zdrojom dát nahrávaných do OSM sú prenosné prijímače GPS. Mnohí prispievatelia používajú nástroj ako napr. GPSBabel na konverziu dát zo surového (NMEA) alebo proprietárnych formátov do GPX, ktorý je odvodený z XML. Dáta sa zhromažďujú vo vzťažnom systéme WGS84 ako zemepisná dĺžka / zemepisná šírka a sú obvykle zobrazené v Mercatorovej projekcii.
Zobrazovacie nástroje.
Webstránka OpenStreetMap poskytuje zobrazovač založený na koncepte AJAX a OpenLayers, podobný tomu, ktorý používajú napríklad Google Maps. Vzhľadom na fakt, že zdrojová databáza je verejne dostupná, existuje množstvo portálov ktoré ponúkajú mapu v inej vizualizácii. Väčšina využíva OpenLayers, ale niektoré sú založené na iných technológiách, napríklad Flash.
Popri online mapách, existujú aj mapy do mobilných telefónov, tlačené mapy, mapy pre nevidiacich, 3d mapy. Neexistuje žiadna legálna prekážka pri tvorbe akejkoľvek reprezentácie mapy.
Editovacie nástroje.
K dispozícii je niekoľko možností editovania:
Editovať smie len registrovaný užívateľ. Za zriadenie konta sa neplatí, naopak, verejnosť je vyzývaná ku spolupráci.
Zdroje dát.
Hlavné cestné dáta sa obvykle odvodzujú z GPS-trasy, zaznamenaných bežným komerčným GPS-prijímačom. Mozaika satelitných fotografií z družice Landsat7 sa používa ako podklad a na overenie dát.
Ornitoptéra

Ornitoptéra alebo krídelník (zhruba do roku 1910: ortoptéra; z gr. "ornithos" „vták“ a "pteron" „krídlo“) je lietadlo s mávajúcími krídlami. Návrhári ornitoptér boli inšpirovaní početnými príkladmi zo živočíšnej ríše - vtákmi, netopiermi, či hmyzom.
Krídelník

Krídelník môže byť:
Pyroraptor

Pyroraptor bol pomerne malý vtákovitý dinosaurus. Známy je z pozostatkov končatín, niekoľkých stavcov a zubov. Žil pred približne 70,6 miliónmi rokov (vrchný kampán a raný mástricht) na území dnešného Francúzska (oblasť Provensalsko). Jediný druh je Pyroraptor olympius.
Opis.
Hoci je Pyroraptor známy len zo skromných pozostatkov, aj tie stačia na jeho zaradenie do čeľade dravých dinosaurov Dromaeosauridae, čo bola čeľaď veľmi blízko príbuzná vtákom, ktorej zástupcovia sa vyznačovali veľkým otáčavým pazúrom na nohách. Hoci disponoval dĺžkou iba 2,5 m, bol väčší než Velociraptor. Medzi jeho korisť zrejme patrili hadrosaury a ak lovil v skupine, možno aj sauropódy. Vedci sa domnievajú, že Pyroraptor mohol byť operený, podobne ako jeho blízky príbuzný Microraptor a Sinornithosaurus.
Meno.
Jeho meno znamená „zlodej olympijského ohňa“ a vychádza z toho, že jeho fosílie boli objavené po lesnom požiari.
V populárnej kultúre.
Pyroraptor je hlavným aktérom pseudo-dokumentárného snímku z cyklu Dinosaur Planet s názvom „Pod“. V rámci deja sa samec Pyroraptora s názvom „Pod“ dostáva na izolovaný ostrov Hateg na území dnešného Rumunska, kde sa stretáva s malými ostrovnými formami európskych dinosaurov.
Synoviálna bunka

Synoviálna bunka alebo synovialocyt je bunka mezenchýmového pôvodu, ktorá tvorí výstelku synoviálnej membrány kĺbov. Je málo diferencovaná, netvorí klasický jednovrstvový epitel, ale do výstelky sú vmedzerené i kolagénové vlákna.
Flexia

Flexia môže byť:
Brontosaurus

Brontosaurus môže byť:
Ferrari

Ferrari je talianska automobilová značka, ktorá sa preslávila predovšetkým svojimi športovými automobilmi a účasťou na automobilových pretekoch (v počiatkoch predovšetkým v pretekoch Formuly 1.
Firmu založil bývalý automobilový pretekár Enzo Ferrari, dnes je Ferrari súčasťou koncernu Fiat. Sídli v talianskom meste Maranello. V roku 2005 dosahovala produkcia takmer 5000 vozov.
Sériové modely.
Pre celý zoznam áut pozri Zoznam cestných áut Ferrari
Mitsukurinidae

Mitsukurinidae alebo Scapanorhynchidae je čeľaď žralokovidných drsnokožcov z radu Lamniformes.
Rhincodontidae

Rhincodontidae je čeľaď žralokovidných drsnokožcov z radu Orectolobiformes s jediným recentným druhom žralok veľrybí ("Rhincodon typus").
NASA World Wind

Softvér World Wind je virtuálny glóbus z produkcie NASA, určený na používanie na osobných počítačoch (PC) s operačným systémom MS Windows. Program na trojrozmernom modeli Zeme zobrazuje satelitné fotografie NASA, letecké fotografie USGS a viaceré ďalšie grafické produkty. Môžete si v ňom prezrieť aj Mesiac, väčšinu planét Slnečnej sústavy a časť hviezdnej oblohy.
Užívateľ programu sa môže nad zvolenou planétou plynulo pohybovať (posun, otáčanie sa ľubovoľným smerom, odklonenie kamery od zvislého pohľadu, zoomovanie) a vyberá si z rôznych vrstiev, či už bitmapových alebo vektorových.
Podobné programy.
Najznámejším konkurentom WorldWind-u je Google Earth, pôvodne nazývaný "Keyhole". Ich vzhľad a možnosti sú podobné. Oba majú pre niektoré časti sveta fotografie s vysokým rozlíšením a pre iné nie. World Wind je open source (podrobnosti licencie: NASA Open Source Agreement ) a väčšina dát, ktoré si cezeň môžete prezerať, je pod niektorou z voľnejších licencií, napríklad public domain. Google Earth je closed source, čiže všetky jeho dáta (satelitné a letecké fotografie, 3D budovy, atď.) aj zdrojový kód programu sú chránené copyrightom.
World Wind funguje zatiaľ len pod operačným systémom Windows, na počítačoch vybavených prostredím .NET a DirectX. Budúce verzie budú vyvíjané nielen v .NET, ale aj v Jave a JOGL. Architektúra týchto dvoch implementácií má zostať rovnaká.
Prvé vydanie javovej multiplatformovej verzie je plánované na september 2006 . Google Earth bol prednedávnom vydaný vo verzii pre Mac OS X a Linux.
NASA World Wind navždy zostane zadarmo resp. voľný. Podobne, aj veľká väčšina preň pripravených zásuvných modulov a rozšírení (plugins and addons) má voľnejšiu licenciu. Google Earth má niektoré prídavné služby, napríklad GPS navigáciu, za ktoré sa platí.
Chlamydoselachidae

Chlamydoselachidae je čeľaď radu hexanchusotvaré (Hexanchiformes), zaraďovaná aj do samostatného radu Chlamydoselachiformes. 
Jediný recentný druh je žralok úhorovitý.
Žralok úhorovitý

Žralok úhorovitý alebo žralok volánikový ("Chlamydoselachus anguineus") je zvláštny hlbokomorský druh. Pripomína skôr úhora ako žraloka. Má jednu žiabrovú štrbinu so zriasneným okrajom, malú chrbtovú plutvu a veľkú análnu plutvu. Živí sa mäkkými živočíchmi, napríklad kalmarmi a rybami. Podobá sa dávno vyhynutým druhom, v súčasnosti nemá príbuzných. Je jediným zástupcom čeľade "Chlamydoselachidae".
Dosahuje dĺžky 2 metre. Rozmnožuje sa vajcoživorodosťou. Vyskytuje sa v miestach otvoreného mora a oceánoch hlavne vo východnom Atlantiku, juhozápadnej časti Indického oceánu a západnom a východnom Tichom oceáne.
Galeomorphii

Galeomorphii alebo Galea alebo Galeomorpha je nadrad žralokovidných drsnokožcov, ktorý zahŕňa 4 rady: Carcharhiniformes, Lamniformes, Orectolobiformes a heterodontotvaré (Heterodontiformes). 
Hlavným typickým znakom je že majú ritnú plutvu. Systematiku pozri pod žralokovidné.
Lamnotvaré

Lamnotvaré () sú rad žralokovidných drsnokožcov.
Charakteristika.
Hlavnými poznávacími znakmi recentných čeľadí sú: Plutvy bez ostňov, ústa za očami, chýba žmurka (tretie viečko) a prstencová črevná riasa.
.týždeň

.týždeň je slovenský politicko-spoločenský týždenník, vychádzajúci od decembra 2004, ktorý sa kriticky zaoberá politickou situáciou na Slovensku a v zahraničí. Okrem toho sa venuje aj kultúre.
Šéfredaktorom týždenníka je Štefan Hríb, ktorý je zároveň i jeho zakladateľom. Časopis vydáva spoločnosť W PRESS a. s., ktorej je Hríb podpredsedom. Redakciu tvorí väčšina redaktorov z bývalej redakcie týždenníka Domino fórum, ako napríklad Eva Čobejová, Martin Hanus či František Šebej.
Hodnotovo-ideologicky ponúka rovnaké pohľady na tie isté udalosti ako Denník N, spolu s ktorým ponúkajú aj spoločné predplatné.
Hlavnými akcionármi spoločnosti W PRESS, boli od jej vzniku Vladimír Čečetka a Ladislav Rehák. V dozornej rade bol okrem iných aj Fedor Gál, ktorý však nebol akcionárom. Koncom roka 2007 do vydavateľstva vstúpili aj Štefan Meszlényi z Komárňanských tlačiarní a Rudolf Zajac, Ladislav Rehák svoj podiel predal. V roku 2011 kúpil podiel Rudolfa Zajaca advokát Roman Kvasnica.
Časopis sa venuje aj investigatívnej žurnalistike – stavu súdnictva a prokuratúry, z dlhodobých káuz napr. prípadu Hedvigy Malinovej, vražde Ľudmily Cervanovej či vyšetrovaniu kauzy Gorila.
Po druhom ukončení vysielania diskusnej relácie Pod lampou Štefana Hríba v štátnej RTVS koncom roka 2014, vychádza relácia online na webe .týždňa.
V roku 2015 odišla časť konzervatívnejších redaktorov do vydavateľstva Postoy (neskôr POSTOJ MEDIA), ktoré spustilo vydávanie nového konzervatívneho denníka Postoj. Redakciu opustil tiež dlhoročný investigatívny redaktor Marek Vagovič.
Stáli redaktori a spolupracovníci.
V minulosti:
Thomas Stamford Raffles

Sir Thomas Stamford Raffles (* 6. júl 1760, Port Morant, Jamajka – † 5. júl 1826, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol zakladateľ Singapuru. Ako zástupca guvernéra v Benkulene presvedčil sultána aby mu prepustil tento dovtedy neobývaný ostrov, ktorý bol od roku 1826 britskou kolóniou.