burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Steve Wozniak

Stephen Gary Wozniak (* 11. august 1950, San José), známy tiež pod prezývkou „Woz“, je americký podnikateľ v oblasti technológií, elektrotechnický inžinier, počítačový programátor, filantrop a vynálezca. Jeho otec mal poľský a nemecký pôvod, mama nemecký, írsky a anglický. V roku 1976 založil spolu so Stevom Jobsom spoločnosť Apple Computer, ktorá sa neskôr stala najväčšou technologickou spoločnosťou na svete podľa tržieb a najväčšou na svete podľa trhovej kapitalizácie. Vďaka svojej práci v Apple v 70. a 80. rokoch je všeobecne uznávaný ako jeden z najvýznamnejších priekopníkov v oblasti osobných počítačov.
V roku 1975 začal Wozniak vyvíjať počítač Apple I, ktorý v nasledujúcom roku spolu s Jobsom prvýkrát uviedol na trh. V prvom rade navrhol počítač Apple II, uvedený v roku 1977, známy ako jeden z prvých veľmi úspešných sériovo vyrábaných mikropočítačov, zatiaľ čo Jobs dohliadal na vývoj jeho plastového puzdra tvarovaného penou a jeden z prvých zamestnancov Applu Rod Holt vyvinul jeho spínaný napájací zdroj. Spolu s odborníkom na interakciu človek-počítač Jefom Raskinom mal Wozniak veľký vplyv na počiatočný vývoj pôvodných konceptov počítačov Apple Macintosh v rokoch 1979 až 1981, keď Jobs prevzal projekt po krátkom odchode Wozniaka zo spoločnosti v dôsledku traumatickej leteckej nehody. Po trvalom odchode z Applu v roku 1985 Wozniak založil spoločnosť CL 9 a vytvoril prvý programovateľný univerzálny diaľkový ovládač, ktorý bol uvedený na trh v roku 1987. Počas svojej kariéry sa potom venoval niekoľkým ďalším podnikom a filantropickým aktivitám, pričom sa zameral najmä na technológie na základných a stredných školách.
Wozniak sa už v Apple aktívne neangažuje, ale stále sa považuje za jednu z tvárí spoločnosti a príležitostne komentuje aktuálne dianie. V posledných rokoch pomáhal financovať viaceré podnikateľské aktivity zaoberajúce sa oblasťami, ako sú telekomunikácie, flash pamäte, technologické a popkultúrne kongresy, ekológia, umelé družice, technické vzdelávanie a ďalšie.
Myš (hardvér)

Myš alebo počítačová myš je vstupné zariadenie počítača, periféria počítača slúžiaca zvyčajne v grafickom používateľskom rozhraní na ovládanie polohy kurzora na obrazovke a vykonávanie operácií stlačením tlačidla.
Funkcia a názov.
Počítačová myš je spravidla malé zariadenie, ktoré sa vojde do dlane a je voľne položené na podložke. Pohyb myši po podložke je prevedený na digitálne signály vstupujúce do počítača a zvyčajne (v závislosti od programu a užívateľa) spôsobuje na obrazovke zodpovedajúci pohyb kurzora. Funguje teda ako polohovacie zariadenie (pozri dole ďalšie polohovacie zariadenia). Myš dostala svoje meno, pretože staršie modely s káblom vedúcim k počítaču pripomínali tohto hlodavca.
História a súčasnosť.
Počítačovú myš vynašiel v roku 1963 Doug Engelbart zo Stanford Research Institute v USA. Verejnosti ju však predstavil až 9. decembra 1968 a patent získal až v roku 1970. (Joystick bol patentovaný už v roku 1926 a trackball v roku 1947.) 
Prvá mechanická myš mala jedno tlačidlo. Dnešná moderná myš pracuje na základe optického senzora a má spravidla dve tlačidlá (jedno na výber, jedno pre kontextové menu) a skrolovacie (angl. scrolling) koliesko (pre rýchly najmä vertikálny pohyb).
Myši počítačov Apple Macintosh majú stále len jedno tlačidlo.
Dnes predávané myši tak mávajú od jedného tlačidla po päť a viac, ktorých funkcie sú konfigurovateľné a využiteľné napr. aj pri hraní počítačových hier.
Pripojenie k počítaču.
Pripojenie myši k počítaču je riešené buď káblom, pôvodne napr. cez sériový port, PS/2, dnes najmä prostredníctvom USB, alebo bezdrôtovo pomocou rádiového (Bluetooth alebo Wi-Fi) alebo infračerveného žiarenia (pozri IrDA port). Prijímač je pripojený k počítaču prostredníctvom sériového portu alebo portu USB alebo môže byť zabudovaný. Najčastejšie aj najlacnejšie bezdrôtové myši nepoužívajú Bluetooth ani Wi-Fi ale vysokofrekvenčné prijímače (napríklad vo frekvenčnom pásme 2,4 GHz) pripojené do počítača cez USB. Niektoré z nich môžu byť uložené v myši pre bezpečný transport, keď sa nepoužívajú, zatiaľ čo iné novšie myši používajú novšie prijímače „nano“, ktoré sú tak malé, že môžu zostať v USB porte (pozri posledný obrázok). Nevýhodou bezdrôtových myší je potreba ich napájania batériou.
Pozri aj.
Iné polohovacie zariadenia sú:
Náhrady myši v prenosných zariadeniach:
GNU Aspell

GNU Aspell, zvyčajne volaný iba Aspell, je štandardný program kontrolujúci gramatiku pre GNU softvérový systém navrhnutý ako náhrada za Ispell. Dá sa preložiť aj pre iné Unix-ové operačné systémy a Microsoft Windows. Hlavný program je licencovaný podľa licencie GNU Lesser General Public License, dokumentácia je licencovaná podľa GNU Free Documentation Licence. K dispozícií sú slovníky v okolo 70 jazykoch. Hlavným správcom je Kevin Atkinson.
Gale Nortonová

Gale Nortonová (; * 11. marec 1954) bola 48. ministerkou vnútra USA. Pôsobila vo vláde prezidenta Georgea W. Busha. Bola prvou ženou, ktorá zastávala túto pozíciu.
Ann Venemanová

Ann Margaret Venemanová (* 29. jún 1949) bola 27. americkou ministerkou poľnohospodárstva. Odstúpenie z funkcie oznámila 15. novembra 2004, do platnosti vstúpilo 20. januára 2005. 
14. januára 2005 generálny tajomník OSN Kofi Annan ohlásil jej nomináciu na funkciu generálnej riaditeľky UNICEFu. 19. januára bolo toto nové miesto potvrdenie s tým, že nastúpi po rezignácii riaditeľa UNICEFu Carola Bellamyho v máji 2005.
Mike Johanns

Michael Owen Johanns (* 18. jún 1950, Osage, Iowa, USA) je americký politik, súčasný senátor, bývalý minister poľnohospodárstva a bývalý guvernér štátu Nebraska.
Optika (odbor)

Optika je odbor fyziky zaoberajúci sa svetlom a jeho vlastnosťami.
Delí sa na:
Priamočiare šírenie svetla v rovnorodom prostredí.
1.1 svetelné zdroje, optické prostredie.
optické prostredie.
 Pre bližšie informacie pozri Svetlo
Tón

Za tón je považovaný každý zvuk so stálou frekvenciou. Tón je základným stavebným kameňom všetkej hudby a tóny zaujímajú v hudbe väčšinu priestoru.
Základnými vlastnosťami tónu sú:
Frekvencia tónov.
Jednotlivé rôzne tóny sa líšia frekvenciou. Ľudské ucho ale nevníma rozdiel frekvencií dvoch tónov ako aritmetický rozdiel, ale vníma frekvenciu logaritmicky a teda konštantný vnemový rozdiel zodpovedá konštantnému podielu frekvencií. Napríklad tón s dvojnásobnou frekvenciou znie pre ľudské ucho o jednu oktávu vyššie.
Preto by mohol byť každý tón označený svojou frekvenciou. Pretože by ale v praxi bolo takéto označenie veľmi nepohodlné, uvádza sa frekvencia len pre tzv. "komorné a"', ktoré má frekvenciu 440 Hz. V hudbe sa totiž jednotlivé tóny označujú písmenami.
Hudobné tóny.
Okrem základnej frekvencie vyludzuje hudobný nástroj aj vyššie harmonické frekvencie. Základná frekvencia je najnižšia frekvencia periodického priebehu signálu. V hudbe je základný tón (fundament) najnižšiu vnímaný tón, ktorý je prítomný. V termínológie superpozície sínusových signálov (vo Fourierovej rade) je základná frekvencia najnižšia frekvencia sínusového priebehu v súčte. Základná frekvencia sa obvykle označuje f0 (alebo FF). Keby nebolo vyšších harmonických tak by nebol žiaden rozdiel medzi "komorným a"' na klavíri a sínusovým signálom alebo pílovým signálom s frekvenciou 440 Hz. Hudobníci tieto rozdiely nazývajú farba tónu. Z tohto pohľadu je najzaujímavejším hudobným nástrojom ľudský hlas, ktorý musí prelaďovať medzi tónmi spojito. Pokiaľ falošný spev rozoznajú všetci, jemné nepresnosti v intonácii sú pre spevákov typické. Absolútne čistý spev po čase zneje strojovo.
Šramoty.
Zvuky, ktoré nemajú pravidelný frekvenčný priebeh sa hudobne nazývajú šramoty. Aj tie majú v hudbe svojej využitie, hoci sú oproti tónom zastúpené výrazne menej. Výnimku tvoria niektoré druhy etnickej a populárnej hudby.
Základné tóny.
Poznáme 7 základných tónov: c, d, e, f, g, a, h.
Najmenšou, bežne v hudbe používanou vzdialenosťou medzi dvomi tónmi, je poltón. Medzi základnými tónmi nie sú vzdialenosti vždy rovnako veľké. Medzi niektorými tónmi je vzdialenosť dvoch poltónov, medzi inými vzdialenosť len jedného poltónu. Vzdialenosť medzi jednotlivými tónmi totiž nie je určená fyzikálne alebo matematicky, ale je určená ľúbozvučnosťou. Táto ľubozvučnosť je pre človeka prirodzená a objavila sa omnoho skôr ako hudobné značenie, alebo hudobná teória.
Tóny sa zapisujú do notovej osnovy ako noty. Tá má 5 liniek.
na obrázku sú tri chyby, správne má byť :
C = 65,41 Hz
g4 = 3135,96 Hz
a4 = 3520,00 Hz
Kamila Jandzíková

Mgr. Kamila Jandzíková (* 22. jún 1964) bola poslankyňou Národnej rady Slovenskej republiky vo volebnom období 2002-2006 za ANO.
Kamila Jandzíková nastúpila do NR SR 5. novembra 2002 ako náhradníčka na neuplatňovaný mandát poslanca Branislava Opaterného. Po tom, ako si Branislav Opaterný po odstúpení z funkcie štátneho tajomníka uplatnil dňa 1. novembra 2003 svoj poslanecký mandát, poslanecký mandát Kamily Jandzíkovej zanikol.
Mu isamaa, mu õnn ja rõõm

Pieseň Mu isamaa, mu õnn ja rõõm (v preklade "Moja vlasť, moje šťastie a radosť") je estónska štátna hymna.
Slová piesne „Mu isamaa“ napísal Johann Voldemar Jannsen, známy estónsky národný buditeľ. Hudba je založená na melódii fínskej národnej hymny, ktorú zložil fínsky skladateľ Fredrik Pacius. Premiéru pieseň malo počas Prvého všeobecného festivalu piesní v roku 1869, na ktorý prišlo viac ako 20 tisíc Estóncov. Festival sa stal prvou manifestáciou estónskej jednoty. Hrané boli skladby nemecké a dve estónske: „Mu isamaa, mu õnn ja rõõm“ a pieseň na slová Lydie Koiduly, „Mu isamaa on minu arm" s hudbou zloženou Alexandrom Kunileidom. Obe si získali veľkú obľubu. Prvá z nich bola od roku 1896 estónskou hymnou, druhá, v preklade „Moja vlasť je moja láska“ národnou piesňou, neoficiálnou hymnou v dobe sovietskej okupácie, kedy bola oficiálna estónska hymna zakázaná.
Pozri aj.
Notový zápis (estónčina)
Nahrávka WAV
Vitamín

Vitamín je organická zlúčenina, ktorú organizmus prijíma vo veľmi malých (stopových) množstvách. Ľudské telo ich potrebuje na svoju existenciu, no nedokáže si ich spravidla samé syntetizovať a musí ich teda získavať v potrave.
Spolu s bielkovinami, tukmi a sacharidmi patrí k základným zložkám ľudskej potravy.
V ľudskom organizme majú vitamíny funkciu katalyzátorov biochemických reakcií. Podieľajú sa na metabolizme bielkovín, tukov a cukrov. Existuje 13 základných typov vitamínov. Ľudský organizmus si, až na niektoré výnimky, nedokáže vitamíny sám vyrobiť a preto ich musí získavať prostredníctvom stravy.
Pri nedostatku vitamínov (hypovitaminóze) sa môžu objavovať poruchy funkcií organizmu alebo aj veľmi vážne ochorenia. Prebytku niektorých vitamínov (hypervitaminóze) sa organizmus dokáže zbaviť a pokiaľ prestane vitamín prijímať, organizmus z tela nadbytočné množstvo vylúči. Pri niektorých ďalších to však nefunguje – najcharakteristickejší je v tomto vitamín A, pri ktorom existujú prípady smrteľných otráv alebo prípady s doživotnými následkami. Vitamíny sú nevyhnutné pre udržanie mnohých telesných funkcií a sú schopné udržiavať a posilňovať imunitné reakcie.
Umelé kozmické teleso

Umelé kozmické teleso (iné názvy: umelé nebeské teleso, umelé vesmírne teleso) je objekt, vytvorený človekom (prípadne inou inteligentnou bytosťou), ktorý sa pohybuje vesmírom. Z hľadiska funkcie ich zvyčajne rozdeľujeme na:
Umelé kozmické telesá sú dopravované na obežnú dráhu spravidla nosnými raketami, v minulosti aj kozmickými raketoplánmi. Za kozmické teleso sa podľa definície prijatej medzinárodným výborom pre kozmický výskum COSPAR pokladá taký hmotný objekt, ktorý vykoná okolo Zeme najmenej jeden úplný obeh, alebo zotrvá v kozmickom priestore najmenej 90 minút. Vzhľadom na to, že hranice kozmického priestoru neboli dosiaľ právne stanovené, je táto definícia do značnej miery vágna. Pre účely registrácie svetových rekordov súvisiacich s kozmonautikou stanovila Medzinárodná letecká federácia FAI ako hranicu medzi atmosférou a kozmickým priestorom výšku nad geoidom.
História.
Prvým umelým kozmickým telesom bola družica Sputnik 1, vypustená z kozmodrómu Bajkonur 4. októbra 1957. Prvým československým umelým kozmickým telesom bola družica Magion 1, vypustená sovietskou nosnou raketou 24. októbra 1978.
Označovanie umelých kozmických telies.
Pre systematické označovanie umelých kozmických telies zaviedol COSPAR v roku 1957 tzv. medzinárodné označenie, pozostávajúce z roku vypustenia tohto telesa na obežnú dráhu a malého písmena gréckej abecedy; v prípade vyčerpania všetkých písmen potom kombináciou dvoch písmen. Telesá, vypustené jednou nosnou raketou sa odlišovali číselným indexom. "Sputnik 1" mal v tomto systéme označenie 1957α2, posledný stupeň rakety, ktorá ho vyniesla, potom 1957α1. Vzhľadom na problémy s počítačovým spracovaním týchto údajov v tej dobe, bol od roku 1963 systém označovania zmenený; teraz pozostáva z roku vypustenia, pomlčky, poradového čísla úspešného štartu v danom kalendárnom roku, doplnených veľkým písmenom (alebo kombináciou dvoch a viac písmen) anglickej abecedy (s výnimkou písmen I a O), odlišujúcich jednotlivé telesá vypustené jedinou nosnou raketou. Pritom prvé písmeno (A) alebo podľa potreby viac písmen zo začiatku abecedy je vyhradených pre funkčné kozmické objekty, ďalšie pre nefunkčné objekty, najskôr pre posledné stupne nosnej rakety, ktorá funkčné teleso (telesá) vyniesla do kozmického priestoru, ďalšie potom pre tzv. kozmický odpad. Napr. "kozmická stanica ISS" má medzinárodné označenie 1998-067A; ide teda o funkčný objekt vypustený pri 67. úspešnom štarte v roku 1998.
Okrem toho kozmické veliteľstvo amerických ozbrojených síl prideľuje v momente jednoznačnej identifikácie umelého kozmického telesa (funkčného alebo nefunkčného) a presného určenia jeho dráhy v kozmickom priestore poradové katalogové číslo, ktorého maximálna hodnota tak do určitej miery zodpovedá počtu registrovaných umelých kozmických telies.
Podmienky pre umelé kozmické telesá.
Podmienky v kozmickom priestore sú značne odlišné od podmienok na Zemi a v porovnaní s nimi sú veľmi nehostinné. Ak má umelé kozmické teleso plniť svoje funkcie, musí byť skonštruované tak, aby odolávalo
Cutomu Nihei

Cutomu Nihei (jap. 弐瓶 勉 "Nihei Tsutomu", * 1971) je japonský mangaka, ktorému sa podarilo uspieť aj v USA. 
Začiatky.
Po tom, čo vyštudoval architektúru sa rozhodol, že skúsi štastie v New Yorku ako architekt. Chvíľu tam pracoval, ale keď zistil ako to tam chodí, vrátil sa späť do Japonska. Tam sa rozhodol stať sa komiksovým tvorcom a nastúpil do redakcie magazínu "Afternoon" (vydavateľstvo Kódanša). Najprv pracoval ako asistent tvorcu Cutomu Takahašiho, autora mangy "Džiraišin". Táto spolupráca veľmi ovplyvnila jeho štýl kreslenia postáv. Neskôr debutoval v "Afternoon" svojím prvým dielom "BLAME!". Cutomu priznáva, že ho ovplyvnil štýl "bande dessinée" (francúzsky komiksový strip), zatiaľ čo jeho prvá vášeň, architektúra hrá významnú rolu pri vytváraní pozadí.
Práce.
(ブラム!) Debutová manga a zároveň jeho najúspešnejšia práca. BLAME! má 10 dielov. Je to o osamelej postave menom "Killy", ktorá putuje zdanlivo nekonečnými chodbami štruktúry a hľadá človeka, ktorý by mal čistý Terminálový gén, ktorý umožňuje prístup do virtuálneho priestoru nazývaný Net Sphere. Počas svojho putovania stretne vedkyňu Cibo, ktorá sa k nemu pridá a pomôže mu s jeho pátraním. Atmosféra je tu veľmi temná, až depresívna.
(ノイズ) Noise je manga, ktorá sa odohráva chronologicky ešte pred BLAME!-om. Táto manga bola však vydaná až po prvých dieloch BLAME!.
Kratšia paródia na mangu BLAME!, kde sú všetky postavy zasadené do nezvyklej role študentov a učiteľov.
(バイオメガ) Zjavne sa celý príbeh odohráva v rovnakom svete ako BLAME!. Avšak tento projekt je zrušený.
Príbeh sa zjavne odohráva v rovnakom svete ako BLAME! nejaký čas po skončení série BLAME!
Tsutomu dostal ponuku od C.B. Cabulski, aby spravil nejaký príbeh z prostredia X-Menov a ako fanúšik postavy "Wolverine" skočil hneď po tejto šanci a vytvoril tuto plne farebnú mangu pre "Marvel".
Mangaka

Mangaka () je japonské slovo označujúce karikaturistu alebo komiksového tvorcu, teda autora mangy. Niektorí umelci študujú roky na umeleckej univerzite alebo sa stanú učňom skúsenejšieho mangaku predtým, než vstúpia do sveta mangy ako profesionálni mangakovia.
Dopplerov jav

Dopplerov jav je zmena vlnovej dĺžky (a teda frekvencie) elektromagnetických alebo akustických vĺn vyvolaná relatívnym pohybom zdroja a pozorovateľa. Názov získal podľa rakúskeho fyzika Christiana Johanna Dopplera, ktorý jav opísal v roku 1842 v Prahe. Pre priblíženie Dopplerovho javu nám môže slúžiť príklad plavca v mori. Ak plavec pláva v smere vĺn, potom čas medzi prechodmi vrcholom vlny je dlhší ako keby stál na mieste. Analogicky, ak by plával proti smeru vĺn, tak by čas bol kratší (teda z jeho pohľadu by vlnová dĺžka bola kratšia ako skutočná dĺžka vlny). 
Taktiež je táto zmena počuteľná v prípade, že sa približuje, prechádza okolo a vzďaľuje vozidlo vydávajúce zvuk sirény, alebo trúbenia pre pozorovateľa. V porovnaní s vysielanou frekvenciou je prijímaná frekvencia vyššia ako pri približovaní objektu, identická v okamihu prechádzania okolo objektu a nižšia počas vzďaľovania.
Relatívne zmeny frekvencie môžu byť vysvetlené nasledovným spôsobom. Keď sa zdroj vĺn približuje smerom k pozorovateľovi, každý za sebou nasledujúci vrchol vlny je vysielaný čoraz bližšie k pozorovateľovi ako predchádzajúca vlna. Z tohto dôvodu má každá vlna o niečo menší čas aby dosiahla k pozorovateľovi ako predchádzajúca vlna. Preto sa čas znižuje medzi prichádzajúcimi po sebe nasledujúcimi vrcholmi vĺn, čo spôsobuje zvýšenie frekvencie. Zatiaľ čo sa vlny pohybujú, vzdialenosť medzi prednými časťami po sebe nasledujúcich vĺn sa znižuje a tak sa vlny „združujú do seba“. Naopak v prípade, že zdroj vĺn sa pohybuje smerom od pozorovateľa, každá vlna je vysielaná čoraz ďalej od jeho pozície ako predchádzajúca vlna a tak sa zvyšuje čas medzi príchodmi po sebe nasledujúcich vĺn a znižuje sa frekvencia. Vzdialenosť medzi prednými časťami po sebe nasledujúcich vĺn sa zvyšuje a tak sa vlny „rozťahujú“.
Ak pohyblivý zdroj vysiela vlnenie s frekvenciou "f"0, potom ho nehybný pozorovateľ pozoruje ako vlnenie s frekvenciou "f" :
kde "v" je rýchlosť šírenia vĺn v danej látke a "v"s,r relatívna rýchlosť zdroja voči pozorovateľovi (záporná znamená približovanie, kladná vzďaľovanie).
Príklady.
Príklad 1.
Smerom priamo k nehybnému pozorovateľovi sa pohybuje rýchlosťou 10 m/s zdroj akustického monotónneho signálu s frekvenciou 100 Hz. Ak rýchlosť šírenia zvuku vo vzduchu je 340 m/s, potom z uvedeného vzťahu vyplýva, že pozorovateľ vníma zvuk frekvencie 103,03 Hz.
Príklad 2.
Dopplerov jav možno pozorovať napríklad pri pretekoch formulí. Rýchlo sa pohybujúca formula blížiaca sa k pozorovateľovi vydáva z pohľadu pozorovateľa iný zvuk ako vzďaľujúca sa formula.
Použitie.
Astronómia.
"Dopplerov jav" je bežne používaný v astronómii pre meranie rýchlostí astronomických objektov. Využíva sa znalosť vyžarovaného spektra, napr. hviezdy. Vzhľadom na to, že vieme predpokladať zloženie hviezdy a jej spektrum aj v stave, ak by sa vzhľadom na pozorovateľa nepohybovala, vieme určiť posun v nameranom spektre a spätne vypočítať rýchlosť objektu vzhľadom na pozorovateľa.
Osamu Tezuka

Dr. Osamu Tezuka (, * 3. november 1928, Tojonaka, Japonsko – † 9. február 1989) bol japonský mangaka a animátor.
Je známy ako tvorca postavy Astro Boy.
Till Eulenspiegel

Till Eulenspiegel (dolnonemecká písomná forma: Ulenspegel, Ulenspiegel) bol dvorný šašo (kaukliar) a hrdina dolnonemeckej Ľudovej knihy (Volksbuch). Kniha „"Kratochvíľne čítanie o Dylovi Ulenspiegelovi, narodenom v Brunßwickom kraji, ako svoj život strávil...“" („Ein kurtzweillig Lesen von Dyl Ulenspiegel, geboren uß dem Land zu Brunßwick, wie er sein leben volbracht hat...“) bola uverejnená anonymne, mal ju však vydať Hermann Bote.
Umelá družica

Umelá družica alebo umelý satelit je kozmické teleso, ktoré sa pohybuje v prvom priblížení po krivke (obežnej dráhe, približne elipse) okolo prirodzeného kozmického telesa, napr. planéty alebo jej mesiaca, na rozdiel od kozmických sond, pohybujúcich sa na začiatku ich letu v gravitačnom poli Zeme po otvorených krivkách, po (parabole alebo hyperbole). Podľa špecifických vlastností obežných dráh umelých družíc potom rozoznávame ako zvláštne podkategórie družice stacionárne, polárne a heliosynchrónne.
Umelé družice rozdeľujeme do kategórií najmä práve podľa centrálneho telesa, okolo ktorého sa pohybujú, rozoznávame teda napr. "umelé družice Zeme", "umelé družice Mesiaca", "umelé družice Marsu" a pod. Umelé kozmické telesá, pohybujúce sa po eliptických dráhach okolo Slnka, sa síce v začiatkoch kozmonautiky nazývali analogicky "umelé družice Slnka" alebo "umelé planétky", ale neskôr sa pre ne vžilo skôr označenie "medziplanetárna sonda", prípadne "planetárna sonda".
Iné delenie vychádza z hlavného použitia umelých družíc, podľa ktorého ich môžeme rozdeliť na:
História.
Prvou umelou družicou Zeme sa stal Sputnik 1, vypustený z kozmodrómu Bajkonur 4. októbra 1957. 
Štáty s prvou samostatne vypustenou umelou družicou.
V tabuľke sú umiestnené len štáty, ktoré vypustili vlastnú družicu svojimi vlastnými prostriedkami, bez priamej technickej či finančnej pomoci cudzieho štátu (nie je tu zatiaľ umiestnená napr. Južná Kórea, ktorá síce v roku 2013 vypustila zo svojho územia vlastný satelit, avšak na vývoji a výrobe jej nosnej rakety sa priamo podieľalo Rusko).
Francúzska a britská kozmonautika je teraz zahrnutá pod ESA.
Štáty s prvou umelou družicou.
V tejto tabuľke sú uvedené všetky krajiny, ktoré vypustili na obežnú dráhu svoj vlastný satelit, či už vypustený a postavený vlastnými silami, alebo cudzími štátmi.
Kružnica

Kružnica je rovinná krivka z triedy kužeľosečiek, je to rez kužeľovej plochy rovinou prechádzajúcou kužeľovou plochou kolmou na os kužeľovej plochy.
Ekvivalentná definícia je: V euklidovskej geometrií je kružnica množinou všetkých bodov v rovine v rovnakej vzdialenosti, nazývanej polomer, od pevného bodu, nazývaného stred.
Kružnice sú jednoduché uzavreté krivky, ktoré rozdeľujú rovinu na vnútro a vonkajšok. S kružnicou úzko súvisí aj pojem kruh, čo je množina bodov zložená z kružnice a jej vnútra, teda zo všetkých bodov v rovnakej alebo menšej vzdialenosti od stredu ako je polomer. Polomerom nazývame taktiež každú úsečku spájajúcu stred s bodom na kružnici.
V karteziánskej súradnicovej sústave ("x", "y") je kružnica so stredom ("x"0, "y"0) a polomerom "r" množina všetkých bodov ("x", "y") takých, že
Ak sa stred kružnice nachádza v počiatku súradníc (0, 0), táto rovnica sa zjednoduší na
Parametrické rovnice kružnice sú:
kde:
x0 a y0 sú súradnice stredu kružnice.
r je polomer kružnice.
φ je uhol 0 ≤ φ &lt; 2π spojnice bodu na kružnici a stredu s osou x ako parameter.
Vlastnosti kružnice:
1. Má konštantnú krivosť rovnajúcu sa hodnote 1/r
2. Dĺžka kružnicového oblúka je
pričom formula_6 je uhol oblúka v radiánoch
Orbita

Orbita môže byť:
József Berényi

Mgr. József Berényi (* 6. jún 1967) je slovenský politik maďarskej národnosti, v rokoch 2010-2016 predseda Strany maďarskej komunity (predtým Strana maďarskej koalície) a od roku 2013 podpredseda Trnavského samosprávneho kraja.
Súkromný život.
Je ženatý a má dvoch synov. Býva v Dolných Salibách.
Roman Hofbauer

Ing. Roman Hofbauer, CSc (* 21. február 1940, Bratislava† 1. jún 2016, Bratislava) bol slovenský politik, publicista a dopravný projektant.
Životopis.
V rokoch 19571962 študoval na Stavebnej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave. V rokoch 19621972 pracoval ako vedúci projektant v bratislavskom Dopravoprojekte, do roku 1979 potom ako zástupca vedúceho výskumu Centra urbanizmu a architektúry v Bratislave.
V rokoch 19791985 bol zástupcom riaditeľa odboru štátnej expertízy Ministerstva výstavby a techniky Slovenskej socialistickej republiky (MVT SSR). V roku 1980 obhájil ašpirantúru na Fakulte architektúry v odbore urbanizmus a získal vedeckú hodnosť kandidát vied (CSc). V rokoch 19851988 pracoval ako vedúci odboru štátnej expertízy MVT SSR, bol členom Slovenskej komisie pre vedecký a investičný rozvoj v Bratislave (19881990).
1. marca 1990 sa stal prvým porevolučným primátorom Bratislavy. Do tejto pozície kandidoval aj v prvých komunálnych voľbách v roku 1990. V roku 1991 pracoval ako vedúci oddelenia štátnej správy na Ministerstve dopravy a spojov. Od 9. júna 1990 do 6. júna 1992 pôsobil ako poslanec Slovenskej národnej rady, z toho do 30. apríla 1991 za hnutie Verejnosť proti násiliu (VPN) a do 6. júna 1992 za Hnutie za demokratické Slovensko (HZDS). Od 6. júna 1992 do 31. decembra 1992 bol poslancom Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia ČSFR za HZDS.
Od 3. novembra 1994 bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky za HZDS vo volebných obdobiach 19941998 a 19982002. V auguste 2002 po tom, ako ho nezaradili na kandidátku do volieb, z HZDS vystúpil.
Anton Hoffmann

RSDr. Anton Hoffmann (* 15. január 1949) je slovenský bývalý poslanec Národnej rady SR.
Anton Hoffmann bol poslancom NR SR vo volebnom období 19982002 za Stranu demokratickej ľavice.Bol členom výboru pre obranu a bezpečnosť, predsedom osobitneho kontrólneho výboru na kontrolu činnosti SIS a
predsedom klubu poslancov NR SR za SDĽ.
László Hóka

Ing. László Hóka (* 20. september 1957) je bývalý poslanec Národnej rady SR a Nitrianskeho samosprávneho kraja.
László Hóka bol zvolený za poslanca NR SR vo volebnom období 1998 - 2002 za Stranu maďarskej koalície.
Augustín Marián Húska

Prof. Ing. Augustín Marián Húska, DrSc. (* 9. september 1929, Hubová† 1. november 2016) bol slovenský politik a minister.
Životopis.
Jeho otcom bol veliteľ miestnej Hlinkovej gardy a starosta obce Hubová Ján Húska Hamaj. Druhé priezvisko používal na odlíšenie, lebo v dedine bolo veľa Húskov. V rokoch 19541959 študoval na Vysokej škole ekonomickej (dnes Ekonomická univerzita) v Bratislave. V rokoch 19491952 bol vojakom Pomocného technického práporu (PTP). Neskôr pracoval v Lesnom závode Gelnica i ako vedúci oddelenia práce a miezd v Okresnom stavebnom podniku v Ružomberku. V 60. rokoch minulého storočia pôsobil ako vývojový pracovník v Hydrostave, neskôr bol vedeckým pracovníkom v Ústave ekonomiky a organizácie stavebníctva v Bratislave. Od roku 1990 pôsobil na Vysokej školy ekonomickej.
Politická kariéra.
Politickú kariéru odštartoval 9. februára 1990 ako poslanec Slovenskej národnej rady za Verejnosť proti násiliu. V rokoch 19901991 Húska pôsobil ako minister pre správu a privatizáciu národného majetku SR, tiež ako poslanec Federálneho zhromaždenia Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky (FZ ČSFR). Od roku 1992 bol poslancom slovenského parlamentu za Hnutie za demokratické Slovensko (HZDS), v ktorom dlhšie obdobie zastával funkciu podpredsedu. V rokoch 19921998 bol tiež podpredsedom NR SR. Do konca septembra 1998 bol predsedom delegácie Spoločného parlamentného výboru (SPV) EÚ-SR, predsedom Výboru NR SR pre európsku integráciu. Poslancom Národnej rady Slovenskej republiky bol aj od októbra 1998 do 22. septembra 2002, a to ako člen Zahraničného výboru NR SR, člen Výboru pre európsku integráciu, člen Spoločného parlamentného výboru (SPV) EÚ-SR. V roku 2002 odišiel z politického diania do ústrania.
Elementy dráhy

Elementy dráhy sú súbor šiestich veličín a jedného časového údaju, ktoré jednoznačne definujú dráhu kozmického telesa v danom časovom okamihu kozmickým priestorom. Určenie elementov dráhy je hlavnou úlohou nebeskej mechaniky.
V klasickej nebeskej mechanike sa ako elementy dráhy zvyčajne používajú nasledujúce veličiny:
Niekedy (najmä pri popise dráh komét a planétok) sa za zvolený časový okamih berie čas prechodu telesa perihéliom; v tomto prípade sa medzi elementy dráhy neuvádza stredná anomália "M", pretože sa definitoricky rovná nule ("M" = 0).
Namiesto argumentu perihélia sa niekedy používa ako alternatívny element dĺžka perihélia "π", pre ktorú platí vzťah:
formula_1.
Tiež namiesto veľkej polosi dráhy "a" sa niekedy berie alebo stredný denný pohyb telesa na dráhe "n", alebo doba obehu (perióda) "P"; vzťahy medzi týmito troma veličinami vyjadrujú vzorce:
formula_2
pre pohyb telesa okolo Slnka; "a" je veľká polos v astronomických jednotkách (AU) a "P" je doba obehu v rokoch, resp.
formula_3
pre pohyb okolo ľubovoľného telesa, kde "a" je veľká polos, "P" je doba obehu a "μ" je gravitačný parameter centrálneho telesa;
formula_4 
pre stredný denný pohyb "n" vyjadrený v radiánoch za jednotku času, "P" je doba obehu, resp.
formula_5
pre stredný denný pohyb "n" vyjadrený v stupňoch za jednotku času, "P" je doba obehu.
"ϖ" je súčet zemepisnej dĺžky vzostupného uzla Ω a argumentu perihelia ω:
L0 je stredná dĺžka
M0 je stredná anomália
T0 je čas prechodu perihéliom
Na určenie známeho bodu na obežnej dráhe sa používa buď stredná dĺžka v epoche L0, stredná anomália v epoche M0, alebo čas prechodu perihéliom T0.
Dvojriadkové elementy dráhy TLE.
Pre potreby sledovania umelých družíc Zeme sa používajú tzv. dvojriadkové elementy dráhy (TLE), ktoré obsahujú navyše údaje potrebné pre výpočet zmien dráhy v dôsledku pôsobenia odporu zemskej atmosféry.
Stavový vektor pohybu.
V astrodynamike sa namiesto elementov dráhy používa stavový vektor pohybu kozmického telesa k danému časovému momentu. Tento stavový vektor je šesťrozmerný a tvoria ho ako prvá až tretia zložka tri zložky polohového vektora popisujúce okamžitú pozíciu kozmického telesa v stanovenom čase a štvrtú až šiestu zložku stavového vektoru tri zložky vektora okamžitej rýchlosti telesa. Polohový vektor a vektor okamžitej rýchlosti sú pritom určované k inerciálnej vzťažnej sústave so začiatkom súradníc v hmotnom strede (ťažisku) sústavy (napr. v ťažisku Slnečnej sústavy, alebo v ťažisku Zeme).
Riadenie pohybu PRaM

Riadenie pohybu PRaM možno realizovať dvoma základnými spôsobmi:
Programovanie robotov

Programovanie robotov možno uskutočňovať týmito základnými metódami:
Ručné nastavovanie.
Veľmi často používané, napr. pri zváracích robotoch alebo podávačoch. Robot sa ponastavuje do koncových polôh, tie sa zapamätajú a uložia a potom sa len dokola opakujú. Programovanie jednotlivích dráh (trajektorií) je prevedené centrovacím nadstavcom. Tvar centrovacieho nadstavca je závislý od účelu použitia robota. Bod, od ktorého robot meria vzdialenosť k výrobku je tzv.TCP (Tool Center Point) Centrovací bod. Tento bod je v strede šiestej osi. Nadstavec z nástrojom sa nezapočítava, jeho vzdialenosť sa určuje vizuálne. Na určitom mieste nadstavca, držiaka alebo dopravníka výrobkov je určený bod nula, od ktorého sa odpočitavajú všetky trajektorie v osiach x, y, z. Pri ručnom nastavovaní sa obsluhou zadávajú vzdialenosťi medzi TCP a jednotlivími bodmi na výrobku, ostatné osi a súradnice si robot prepočíta automaticky. Pri menších robotoch sa koncové polohy zadávaju tak, že sa odbrzdia servomotory a rukou sa centrovací nadstavec privedie ku koncovej polohe. Pri väčších robotoch sa ku každej polohe privedie robot džojstikom na ovládači (teach pendant) a zamodifikuje sa pozícia.
GuRoo

GuRoo je humanoidný robot vyvinutý v Mobile Robotics Laboratory na School of Information Technology and Electrical Engineering na University of Queensland v roku 2001.
Je vysoký a má hmotnosť . Robot je zostavený z odľahčovaných hliníkových plechov hrubých . Okrem znižovania hmotnosti bolo cieľom aj zdokonalenie chladenia motorov. Disponuje 23 stupňami voľnosti. Použité boli DC motory Maxon RE32 v dolných končatinách, kde bol potrebný vyšší výkon. V horných končatinách boli použité servomotory.
Knihy Machabejcov

Knihy Machabejcov (iné názvy: Knihy Mak(k)abejcov, Knihy Makabejčanov, Knihy Makabejských, Knihy Machabejských; skratky "1 Mach"/"1Mak", "2 Mach"/"2Mak") sú štyri knihy Starého zákona. 
Vznik.
Prvé dve vznikli na konci 2. storočia pred Kr. Katolíci ich považujú za deuterokanonické knihy, evanjelici za apokryfy. Posledné dve vznikli až v 1. stor. po Kr. Katolíci ich považujú za apokryfy a evanjelici za pseudoepigrafy.
Obsah.
Prvé dve knihy rozprávajú o bojoch Židov pod vedením Machabejcov za obnovu židovského kráľovstva (175-161 pred Kr.). Ide o dve nezávislé knihy.
Prvá kniha Machabejcov.
Prvá kniha je o Júdovi Makabejskom (tiež Judáš Makabejský) a jeho bratoch Jonatánovi a Šimonovi. Jej udalosti patria do obdobia r. 175-134 pred Kr. Machabejci tu vystupujú ako skutoční záchrancovia národa a helenisti sú zlo, tí čo spolupracujú, a sú zradcovia. Machabejci (Hasmoneovci) sú bratia a nástupcovia Judáša Machabejského (pôvodne päť synov veľkňaza Matatiáša) a ich stúpenci.
Druhá kniha Machabejcov.
Druhá kniha nie je pokračovaním príbehu Machabejcov. Hovorí o Bohu, o tom ako Boh zasahuje do ľudských udalostí. Má skôr formu kázaní ako historických rečí. Chce ukázať ako Boh tresce nespravodlivých. Vraví, že utrpenie spravodlivých má zmysel, tým, že nespravodlivo trpia zasluhujú si aby sa priblížili Bohu. Je tu vyslovená viera v zmŕtvychvstanie. Udalosti tejto knihy patria do obdobia r. 175-161 pred Kr.
Tretia kniha Machabejcov.
Tretia kniha opisuje prenasledovanie alexandrijských Židov za vlády Ptolemaia IV. Filopatra.
Štvrtá kniha Machabejcov.
Štvrtá kniha je výzvou na pobožný život. Poukazuje pritom na machabejských bratov ako vzor a vychádza zo stoickej filozofie.
Makabejci

Makabejci (iné názvy: Machabejci, Makkabejci, Makabejčania, Machabejčania, Mak(k)abejskí, Machabejskí) môžu byť:
Makabejec (s malým m-) môže byť aj príslušník židovského telocvičného spolku, pozri Makkabi
Kniha Tobiáš

Kniha Tobiáš alebo Tobiáš (skratka "Tob") je názov deuterokánonickej knihy Starého zákona, ktorej hlavnou postavou je "Tobiáš" ("Tóbit"). Protestanti túto knihu zaraďujú medzi apokryfy. V Biblii je zaradená medzi dejepisné knihy.
Vznikla okolo roku 200 pred Kr. v Palestíne, Egypte a Sýrii. Heriban uvádza, že bola napísaná (pravdepodobne) v babylonskej muslimskej diaspóre alebo v Palestíne. Grécky text sa zachoval vo viacerých verziách. Sú známe dve verzie textu: kratšia podľa Vatikánskeho a Alexandrijského kódexu a dlhšia podľa Sinajského kódexu.
Kniha Tobiáš je akoby poučná rozprávka, podobná románu, týkajúca sa niečoho, čo sa stalo počas exilu, keď Židia nemohli vyznávať vieru. Poukazuje na cnosti Židov. Používajú sa motívy zo Starého zákona (napr. z knihy Genezis) aj mimobiblické motívy. U židov sa príbeh považuje za ukážku, ako sa má v núdzi (exile a pod. ) zotrvať pri Božích prikázaniach.
Obsah.
Je to príbeh staršieho a mladšieho Tobiáša. Vo Vulgáte sa pre otca aj syna používalo meno Tobiáš, v prekladoch do moderných jazykov sa otec označuje menom Tóbi a syn menom Tobiáš. Otec Tóbi (Tobiáš - v niektorých prekladoch vystupuje pod menom Tobi, syn vždy pod menom Tobiáš) žijúci v exile v Ninive ostáva verný zákonu (prikázaniam Boha) napriek babylonskému zákazu. V mladosti Tóbi zásoboval kráľovský dvor potravinami, získal relatívne veľký majetok a peniaze uložil u svojho známeho. Neskôr upadol do nemilosti a nesmel cestovať. Keď oslepne, nerepce. Poslal svojho syna Tobiáša, aby vybral uložené peniaze.
Sprievodcom Tobiáša na ceste je archanjel Rafael. Ten mu pri rieke Tigris nakáže chytiť rybu, vybrať z nej pečeň, srdce a žlč a vziať to so sebou. Cestou sa zastavili u otcovho brata. Otcov brat má dcéru Sáru. Tá je prekliata - každého, kto si ju vezme za ženu, zabije démon Asmodej. Bola už sedemkrát vydatá, ale vždy ešte pred svadobnou nocou ovdovela. Rafael radil Tobiášovi, aby si ju zobral za ženu, lebo je z jeho príbuzenstva a právom mu patrí. Tobiáš si ju vezme a Asmodeja vyženie dymom zo srdca a pečene z ryby. Svadobná hostina trvala dva týždne. (Vtedy zvykla svadba trvať týždeň.) Tobiáš sa nemohol za ten čas vzdialiť z domu svojho svokra, preto prosil Rafaela, aby išiel vyzdvihnúť peniaze. Keď sa vrátili domov, Tobiáš mladší potrel oči otcovi žlčou z ryby a on znovu uvidel. Po smrti rodičov sa Tobiáš presťahoval k svojmu svokrovi do médskych Ekbatanách a dopočul sa radostnú správu o zničení mesta Ninive médskym kráľom Kyaxaresom.
Judita

Judita alebo v niektorých prípadoch aj Judit môže byť:
Kniha Judita

Kniha Judita (iné názvy: Kniha Juditina, Judita, Judit; skratka "Jdt") je deuterokanonická kniha Starého zákona, ktorej hlavnou postavou je Judita (Judit - hebr. "Júdit").
Kniha Judita je vlastne historický román (nie je však opisom historickej udalosti) z 2. stor. pred Kr. (obdobie Machabejcov) s národným a náboženským zameraním. Kniha patrí medzi deuterokanonické knihy. Zachovala sa iba v gréckom preklade. Pôvodný hebrejský text knihy sa nezachoval, text je známy z gréčtiny. Neskôr bola prepracovaná aj do hebrejčiny.
Obsah.
Kniha opisuje obdobie, keď babylonský generál Holofernes napadol Izrael v mene Nabuchodonozora. Príbeh sa odohráva pri obliehaní mesta Betulia (Betúlia). (Nie je jasné, ktoré reálne mesto sa tým myslí, možno Jeruzalem.) Judita sa podujme oslobodiť svoj národ v mene Božom. Je to mladá múdra, zbožná, odhodlaná vdova. Musí zvíťaziť nad pochybnosťami židovského národa i nad Holofernesom. V meste je nedostatok vody a potravín. Judita sa vyparádi, do košíka vloží dary a sama ide za Holofernesom do tábora. Vojsko ju pustí. Holofernesa okúzli a získa si jeho dôveru. Pravidelne vychádza za tábor so zámienkou, že sa ide modliť. Presvedčí Holofernesa, že Židia začnú jesť potraviny obetované Bohu a tým zhrešia a vtedy Boh prestane ochraňovať Židov. Vtedy bude vhodná chvíľa zaútočiť na mesto. Na tretí deň Judita opije Holofernesa a odsekne mu hlavu. V košíku si odnáša jeho hlavu zakrytú šatkou. Ráno obyvatelia Betulie zaútočili na obliehateľov. Tí bez veliteľa v zmätku utekajú.
Judita je oslavovaná ako hrdinka. Zachránila Jeruzalem a celé Judsko.
Ester (biblická postava)

Ester (perzské meno židovskej panny zvanej "Hadasa") je hlavná postava Knihy Ester Starého zákona.
Kniha Ester vznikla asi medzi 4. a 1. storočím pred Kr. a grécky preklad koncom 2. stor. pred Kr. Kniha je (nepresná) historická novela. Slúži na zdôvodnenie židovského sviatku purim (púrím).
Židovka Ester je chovanica Mordochaja zo Susanu, ktorá sa stáva manželkou perzského kráľa Ahasvera (= Achašveroša = Xerxesa I., 5. stor. pred Kr.). Mordochajovi je aj prisúdené autorstvo.
Mordochaj odhalí sprisahanie proti kráľovi a tým zachráni kráľovi život. Kráľ mu za to dá malý dar.
Mordochaj ale nechce pokľaknúť pred kráľovým vezírom Hámanom, lebo je presvedčený, že klaňať sa má iba Bohu.
Vezír Háman z pomsty navedie kráľa, aby dal vyvraždiť všetkých Židov. Napíše v kráľovom mene výnos, že v celej Perzskej ríši majú miestni ľudia vyvraždiť Židov v presne stanovený deň. Tento deň Háman stanovil lósom (lós = púrím).
Ester sa to dozvie, modlí sa a pôsti, a potom sa odváži ísť ku kráľovi (zvyk, že kráľovná a ostatní dvorania môžu ísť za kráľom, len keď ich on vyzve, inak riskujú život). Až vtedy sa kráľ dozvedá, že aj Ester je Židovka a že Mordochaj, človek, ktorý zachránil kráľa, je tiež Žid. Kráľ odsúdi Hámana a vezírom sa stane Mordochaj. Hámana obesia na šibenici, ktorú dal postaviť Mordochajovi.
Mordochaj s kráľom napísali nový výnos, v ktorom dovoľujú Židom pomstiť sa na svojich nepriateľoch. Židia sa krvavo pomstia. Deň víťazstva je vyhlásený za deň radosti - Púrím.
Izaiáš (prorok)

Izaiáš alebo zriedkavo " Izajáš" (z hebr. "Ješa'jah" = Jahve pomohol/spasí) je jeden z prorokov Starého zákona a zároveň hlavný predstaviteľ "Knihy Izaiáš(ovej)" Starého zákona. 
Izaiáš pochádzal z aristokratickej rodiny a začal pôsobiť v poslednom roku panovania kráľa Achaza (740 pred Kr.) v Jeruzaleme. Zvestoval súd nad márnymi nádejami a sľuboval nový vek Hospodinov (Pánov). Kniha však obsahuje aj neskoršiu tradíciu na podobnú tému.
Účinkoval väčšinou v Júdskom (Južnom) kráľovstve. Prorokoval však niekedy aj proti Izraelskému (Severnému) kráľovstvu.
Zomrel ako mučeník v pokročilom veku a to tak, že bol rozrezaný pílou za vlády Manassesa. Jeho pozostatky boli za vlády cisára Teodózia mladšieho prenesené do Carihradu a uložené v blachernskom chráme sv. Vavrinca.
Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si ho pripomínajú 9. mája.
Jeremiáš (prorok)

Jeremiáš (hebr. "יִרְמְיָהוּ" "Yirməyāhū", "Jirmejahu" = povýšený Jahvem) je jeden z prorokov Starého zákona a zároveň hlavný predstaviteľ "Knihy Jeremiáš(ovej)" Starého zákona. Niektorí biblisti v ňom vidia predobraz Ježiša Krista.
Kniha obsahuje tradíciu Jeremiášových príbehov a výrokov. 
Život.
Jeremiáš bol povolaný asi roku 627 pred Kr.. Žil v období, keď kráľ Nabuchodonozor prvýkrát obsadil Jeruzalem a odvliekol časť ľudí (598 pred Kr.). Nabáda ľudí, aby čakali a nevzbúrili sa, a preto je považovaný za zradcu a chcú ho zabiť. Roku 587 pred Kr. prišiel Nabuchodonozor druhýkrát. Zničil Jeruzalem, podpálil chrám a odvliekol skoro všetkých do Babylonu. Zaniklo teda aj Judské kráľovstvo (Južné). Jeremiáš vytýka nedostatok horlivosti, no po Joziášovej (Josiášovej) smrti aj on stráca nádej a videl, že aj Judské kráľovstvo (Južné) je stratené. Po prvom páde Jeruzalemu začína písať optimistické proroctvá o kráľovstve Mesiáša vytvorenom Bohom, o novom kráľovi ustanovenom Bohom. Vravel, že katastrofa, ktorá sa stala, je iba očisťovaním a Pán príde a ustanoví novú zmluvu. Trest neznamená, že Boh zabudol.
V čase exilu boli napísané Náreky (Plač Jeremiášov), žalospevy pripojené k Jeremiášovi. Sú to výkriky bolesti, opisujú drámu Izraelitov, bezvýchodiskovú situáciu, ale zároveň prosbu Bohovi. Tvorí ich 5 ód.
Pred dobytím Jeruzalema dal ukryť Archu zmluvy. Po tom ako padol v roku 587 Jeruzalem ho júdski zbúrenci odviedli do Egypta, kde ho ukameňovali. Jeho pozostatky Alexander Macedónsky preniesol do Alexandrie r. 250 pred Kr.
Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si ho pripomínajú 1. mája.
Baruch (prorok)

Baruch je jeden z prorokov a zároveň hlavný predstaviteľ "Knihy Baruch(ovej)" (resp. "Knihy proroka Barucha"), ktorá je deuterokánonickou knihou Starého zákona. Protestanti túto knihu radia medzi apokryfy. Židia ho však za proroka nepovažujú.
Niektoré Baruchove texty boli vylúčené z Biblie a šírili sa starožidovským písomníctvom. Týkali sa asi roku 586 pred Kr. a volali sa „Zvyšok slov Baruchových“ alebo „Dodatok k prorokovi Jeremiášovi“.
Baruch bol sekretárom proroka Jeremiáša. Nepredpokladá sa, že spis napísal celý on, lebo má 4 časti z rôznych období a asi od rôznych autorov. Hovorí zvlášť o pokání. Konštatuje, že hriechy zrušili vzťah k Bohu. V exile sa Izraeliti vzdialili od Boha a nabáda ich, aby sa vrátili, nabáda k láske a vernosti Bohu. Keď zachovávame zákon, dosiahneme múdrosť. Sú tu zaznamenané aj modlitby exilantov, meditácie o múdrosti. Múdrosť sa zjavila na zemi a prebývala medzi nami.
Ezechiel (prorok)

Ezechiel (hebr. "Jechezkel" = nech Boh síli; u Luthera "Hesekiel") je jeden z prorokov Starého zákona a zároveň hlavný predstaviteľ "Knihy Ezechiel(ovej)" (resp. "Knihy proroka Ezechiela") zo Starého zákona. 
Život.
Tento židovský kňaz a prorok sa narodil okolo roku 623 pred Kr.. Pochádzal z kňazskej rodiny – bol synom kňaza Buziho. Okolo roku 597 pred Kr. ho už v prvej invázii na príkaz kráľa Nabuchodonozora (Nabukadnezara) spolu s inými Židmi deportovali do Babylonu. Ľud bol v zúfalstve, ale on vravel, že toto všetko je potrebné na očistu. Odrádza od vzbury proti Babylončanom a nabáda na morálnu čistotu. Po druhej invázii nabádal na nádej. Vravel, že Boh príde, aby znovu obrátil a obnovil ich srdcia a dal im Ducha. Už tu sa začína hovoriť o Duchu. Kto bude pokorný, spozná Pána a dostane od neho milosť a naopak, tých zlých Boh potrestá, pričom obžalováva aj kňazov. Boh raz pošle dobrého pastiera, ktorý bude pásť ovce a namiesto starých ustanovizní ustanoví nové.
Z toho, že pri viacerých rečiach uviedol dátum, sa dá usudzovať, že jeho činnosť ako proroka trvala 20 rokov. Podľa podania ho dal zavraždiť židovský dôstojník za to, že odvracal židov od modloslužby. Pochovaný je v dedine Mamr pri Bagdade.
Uctievanie.
Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si ho pripomínajú 21. júla.
Pozri aj.
Kniha proroka Ezechiela
Daniel (prorok)

Daniel (hebr. "mojim sudcom je Boh") je jeden z prorokov Starého zákona a zároveň hlavný predstaviteľ "Knihy Daniel(ovej)" ("Knihy proroka Daniela", "Knihy Nádeje") Starého zákona.
Daniel bol židovský šľachtic a súčasníkom kráľa Nabuchodonozora. Roku 605 pred Kr. bol spolu so Židmi deportovaný do babylonského zajatia kde dostal meno Baltazár. Pôsobil na kráľovskom dvore a vykladal kráľovi sny. Hrdo hlásal Boha ako Pána histórie. Mal odvahu povedať: "prenasledovatelia Židov a čoskoro príde váš trest". Bol odsúdený a zázračne zachránený. V ťažkej situácii dával nádej. Prebieha súboj medzi Bohom a zlom. Boh vyhrá a s ním vojdú jeho verní do slávy. Hovorí o svojich štyroch videniach o budúcnosti. Sú k nemu pripojené aj dodatky.
Spolu s Ananiášom, Azariášom a Mízaelom (Misaelom) odmietol jesť nečisté jedlá. Bol hodený aj do jamy s levmi ale nič sa mu tam nestalo. Jeho pozostatky priniesla do Konštantínopola cisárovná Helena.
Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev si ho pripomínajú 17. decembra.
Strážske

Strážske (, ) je mesto na Slovensku ležiace v Košickom kraji. Hoci administratívne v súčasnosti patrí do okresu Michalovce, historicky Strážske leží v regióne Horný Zemplín.
Polohopis.
Mesto Strážske leží v laboreckom výbežku Východoslovenskej nížiny, v nadmorskej výške okolo 133 m. Prvá správa o Strážskom je v listine z roku 1337 o deľbe majetkov šľachticov z Michaloviec, ktorý patrila aj dedina Staré. Jej územie vtedy pretínala cesta, vedúca zo Strážskeho do Starého. V písomnostiach od 14. do 17. storočia sa Strážske vyskytuje pravidelne pod maďarským názvom Ewrmezew a jeho pravopisným obmenách v zmysle Strážne Pole. V meste sa nachádza gréckokatolícky chrám z roku 1794 a rímskokatolícky kostol z roku 1808.
Časti obce.
Krivošťany, Strážske
Ulice.
Agátová, Brezová, Čemernianska, Družstevná, Fraňa Kráľa, Gaštanová, Hlavná, Jahodová, Kasárenská, Kollárova, Komenského, Laborecká, Lipová, Ľudovíta Štúra, Mierová, Mládeže, Námestie Alexandra Dubčeka, Nová, Obchodná, Okružná, Osloboditeľov, Pavla Horova, Pod hradom, Priemyselná, Pri parku, Sama Chalupku, Sídlisko, Staničná, Vihorlatská, Za záhradami, Zámočnícká, 1. mája.
Vodné toky.
Mestom tečie rieka Laborec.
Politika.
Mestské zastupiteľstvo.
Primátor mesta: Patrik Magdoško
Obyvateľstvo.
K 31. 12. 2015 má mesto Strážske 4 389 obyvateľov.
Doprava.
Mesto má cestné (križovatka ciest I/18 a I/74) a železničné spojenie s okolitými mestami Humenné, Michalovce a Vranov nad Topľou (križovatka tratí Michaľany – Łupków a Prešov – Humenné).
Veľké Kapušany

Veľké Kapušany () sú mesto na Slovensku ležiace v Košickom kraji. Je významným centrom mikroregiónu Použie. 
Polohopis.
Mesto leží vo Východoslovenskej nížine medzi riekami Uh, Latorica a Laborec a je centrom novodobého mikroregiónu Použie. Prechádzajú ním cesty II/552 a II/555, ako aj železničná trať Bánovce nad Ondavou – Veľké Kapušany, s ktorou súbežne vedie širokorozchodná trať na Ukrajinu. Mesto leží juhovýchodne od Michaloviec, východne od Trebišova, severne od Kráľovského Chlmca a juhozápadne od Užhorodu.
Vodné toky.
Južne od Veľkých Kapušian tečie rieka Latorica. Táto rieka predstavuje hranicu medzi okresmi Michalovce a Trebišov.
Symboly mesta.
Erb mesta tvorí červený štít pod dvoma zlatými krížikmi a zlatý polmesiac spolu s hviezdou. Farbami mesta sú červená a žltá.
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania z roku 2021 malo mesto 8 799 obyvateľov, z toho Slováci 32,9%, Maďari 53,0% a Rómovia 4,4%. 
Podľa sčítania obyvateľstva z roku 2001 tvorí obyvateľstvo mesta podľa národnosti 56,98% Maďarov, 35,92 % Slovákov, 4,32 % Rómov a iných. Obyvateľstvo je prevažne rímskokatolícke (49,46 %) a gréckokatolícke (12,3 %) a 4,59 % občanov je bez vyznania.
Kultúra a zaujímavosti.
Múzeá.
V meste sa nachádza Mestské Múzeum, ktoré vzniklo v decembri 2002. Nachádza sa v Kultúrnom centre Junior. Stálu expozíciu tvoria: obydlia a bývanie, domáce a poľnohospodárske náradia a nástroje, predstavenie remesiel – kováčstvo, tkáčstvo, včelárstvo, hrnčiarstvo, obuvníctvo.