Elisabeth Åsbrinková

Elisabeth Åsbrinková (; * 29. apríl 1965, Göteborg, Švédsko) je švédska spisovateľka a novinárka. Pracovala v televízii SVT ako redaktorka a producentka. Spolupracovala na výrobe jedného z najpopulárnejších rozhlasových programov vo Švédsku "Sommar in P1" (Leto na stanici P1). Býva v Štokholme.
Biografia.
Knižný debut Elisabeth Åsbrinkovej "Smärtpunkten – Lars Norén, pjäsen Sju tre och morden i Malexander" ("Citlivý bod – Lars Norén, hra sedem ku trom a vraždy v Malexandri", 2009). Kniha sa venuje kontroverznej dráme Larsa Noréna, ktorý v divadelnej hre "Sedem tri" (1999), ktorej názov odkazuje na §7.3, nechal na javisku prehovoriť troch ťažkých delikventov, pričom tí vôbec neskrývali svoje rasistické postoje. Hneď prvá kniha Elisabeth Åsbrinkovej bola v roku 2009 nominovaná na "Augustpriset" – Augustovu cenu, každoročné ocenenie švédskych vydavateľov, v kategórii non-fiction literatúry a získala tiež nomináciu na Cenu švédskej investigatívnej žurnalistiky. Preložená bola do poľštiny.
V roku 2010 získala Elisabeth Åsbrinková štipendium Jarl Alfredius za záujem o súčasnú sociálnu problematiku. Spolupracovala na knihe švédskeho fotografa Björna Abelina "BLÄCK – tatueringar hud minnen" ("ATRAMENT – spomienky tetované na koži") v roku 2010.
V auguste 2011 vydala Elisabeth Åsbrinková knihu "Och i Wienerwald står träden kvar" ("A vo Viedenskom lese stále rastú stromy"), ktorá vychádza z pozostalosti Otta Ullmanna – tvorila ju korešpondencia 500 listov písaných jeho rodičmi a príbuznými z Viedne, po tom čo sa v roku 1939 postarali o jeho útek pred nacizmom do vojnovo neutrálneho Švédska.
Kniha si získala množstvo pozornosti, ešte pred samotným vydaním. Odkryla nové informácie o zakladateľovi nábytkárskeho reťazca IKEA, Ingvarovi Kampradovi. Ten bol pod dohľadom tajnej polície, z roku 1943 o ňom existovala policajná zložka s názvom „Nazi“. Kniha odkryla jeho lojalitu voči švédskemu fašistickému vodcovi, ktorým bol Per Engdahl. Vyplynulo to z rozhovoru, ktorý s I. Kampradom urobila Elisabeth Åsbrinková v roku 2010. Ingvar Kamprad sa následne verejne ospravedlnil, napísal list svojim zamestnancom a svoje prosby o odpustenie neskôr opakoval v mnohých verejných rozhovoroch.
Elisabeth Åsbrinková s knihou "A vo Viedenskom lese stále stoja stromy" vyhrala ocenenie "Augustpriset" za non-fiction literatúru (2011), Cenu Švédsko-dánskeho kultúrneho fondu za prácu v oblasti kultúry (2013) a získala tiež prestížne ocenenie pre reportážnu literatúru, cenu Ryszarda Kapuścińského vo Varšave (2014). Kniha bola preložená do nemčiny, holandčiny, poľštiny, dánčiny, nórčiny, slovenčiny a estónčiny.
V roku 2012 debutovala Elisabeth Åsbrinková ako autorka divadelnej hry "Räls" ("Koľaje"). Dramatizácia vychádza z autentických stretnutí a rozhovorov s detskými utečencami pred fašistickým Nemeckom, ktoré zorganizoval v roku 1938 Hermann Göring. Po tejto dráme napísala Elisabeth Åsbrink aj ďalšie divadelné hry.
V roku 2016 dokončila non-fiction dielo, s názvom "1947". Táto kniha je ambicióznym historicko-reportážnym projektom, v ktorom E. Åsbrink rekonštruuje jediný povojnový rok – 1947 – kedy sa formovala naša povojnová prítomnosť. Kniha bola opäť nominovaná na "Augustpriset", vyšla v mnohých zahraničných prekladoch, medzi nimi v angličtine aj slovenčine.
Posledná kniha Elisabeth Åsbrinkovej "Made in Sweden: 25 ideas that created a country" ("Vyrobené vo Švédsku: 25 nápadov, ktoré stvorili krajinu") bola vydaná v Austrálii.
V súčasnosti Elisabeth Åsbrinková prekladá do viacerých jazykov.