burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kysak (hrad)

Kysak (normovaný názov) alebo Kysacký hrad sú zvyšky ruín pôvodného hradu nad rovnomennou obcou v pohorí Čierna hora.
Poloha.
Zvyšky zrúcanín hradu ležia severozápadne od obce Kysak, na vrchu Hrad, v nadmorskej výške v katastrálnom území obce Kysak, nad údolím rieky Hornád.
Prístup.
Na hrad sa je možné dostať z Kysaku od miestneho cintorína alebo od budovy polície.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka je z roku 1423. Postaviť si ho dali drienovskí páni. Kysacký hrad zanikol na prelome 15. a 16. storočia.
Súčasný stav.
Dnešné ruiny Kysackého hradu sú pozostatkom obrannej pevnosti. Na hrade ešte nebol vykonaný komplexný archeologický výskum.
Okolie.
Blízke hrady:
Trója (rozlišovacia stránka)

Trója môže byť:
Zubří (prírodná rezervácia)

Prírodná rezervácia Zubří sa nachádza pozdĺž náučného chodníka "Krajem Chrudimky" medzi obcami Zubří a Hluboká. 
Prírodné pomery.
Rezervácia zahŕňa psicové a bezkolencové lúky a prechodové rašeliniská na južných svahoch. Jedná sa o pred tým bežné spoločenstvá Vysočiny, teraz vzácne kvôli predchádzajúcej intenzívnej, prevažne poľnohospodárskej činnosti. PR bola vyhlásená pre výskyt ohrozených druhov rastlín (rosička okrúhlolistá, kruštík močiarny, vachta trojlistá, vstavačovec májový, všivec lesný, vzácne i horček český, vres obyčajný a borievka obyčajná) a živočíchov (jašterica živorodá, užovka obojková, vretenica severná, svrčiak zelenkavý, ľabtuška hôrna a lúčna, pŕhľaviar červenkastý a strakoš obyčajný). Prevláda snaha o extenzívne hospodárenie, najmä vypásanie.
Počas výskumu v roku 2000 bolo v rezervácii zistených 550 druhov motýľov.
Mühlmannova chata

Mühlmannova chata, Chata Klubu československých turistov v Kôprovej doline (, , ) je bývalá chata, ktorá stála poniže sútoku Nefcerského potoka s Kôprovským potokom v Kôprovej doline vo Vysokých Tatrách.
História.
Štátna lesná správa z Liptovského Hrádku postavila v roku 1912 zrubovú lesnícku chatu. Nebola veľmi využívaná. V roku 1925 ju prevzal Klub československých turistov a prebudoval na turistickú chatu. Pomenovali ju po ministerskom tajomníkovi a vtedajšom predsedovi Slovenskej komisie Klubu československých turistov "Jaroslavovi Mühlmannovi", pôvodom z Moravského Slovácka, ktorý sa pričinil o jej získanie do majetku klubu. Chata mala trvalého chatára a mohla byť otvorená celý rok. Turisti však veľký záujem o jej služby nemali. Chata mala verandu, spoločenskú miestnosť, kuchyňu a nocľaháreň. Vzadu bol zrub na drevo. Keď Mühlmannovi zakrátko vytkli jeho chyby v organizovaní turistiky na Slovensku a bol zbavený funkcie, chatu premenovali na "Chatu Klubu československých turistov v Kôprovej doline". Klub ju prenajímal rôznym záujemcom, najmä v letnom období. Prvé leto (1925) spravovala chatu "rodina Mašínova" z Roudnice nad Labem. Chata, pod jej vedením bola otvorená aj v nasledujúcej zime, ale lyžiarov v tejto časti Tatier bolo málo. Častejšie sa tu ukazovali Poliaci. V rokoch 19271939 sa na chate vystriedali "Jozef Hájek", "Jozef Kertész" (neskorší majiteľ Važeckej chaty) a "Ján Harich". V roku 1931, po zriadení prístavby, mala chata 2 nocľahárne pre 32 hostí. Počas druhej svetovej vojny bola opustená. Koncom leta 1944 v nej mal sídlo štáb partizánskeho oddielu Vysoké Tatry. V bojoch bola ťažko poškodená. Po skončení vojny lesná správa vo Východnej chatu čiastočne opravila pre potreby lesných robotníkov. V roku 1956 ju už dlho nepoužívanú strhli vody rozvodneného Kôprovského potoka. Torzo chaty odstránili v roku 1969. Dnes v komplexe Tichej doliny a Kôprovej doliny nie je turistická chata.
Theochréstos Starší

Theochréstos ("Theochréstos") bol v roku 360 pred Kr. olympijský víťaz v tethrippe.
Theochréstos z Kyrény bol na 105. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v tethrippe. Tethrippon sa v Olympii zaviedol na 25. hrách v roku 680 pred Kr.
Theochréstovo olympijské víťazstvo zaznamenal v Olympii cestovateľ a spisovateľ Pausanias z nápisu sochárskeho diela venovaného na počesť olympijského víťazstva jeho vnuka: „"Kyrénsky Theochréstos, ktorý po libyjskom vzore choval kone, získal s koňmi víťazstvo v Olympii a ešte pred ním rovnomenný starý otec z otcovej strany, aj Teochréstov otec sa vyznamenal v Isthmii, ako hlása nápis na voze."" Staroveká libyjská Kyréna bola chovom koní preslávená.
Krkanka

Krkanka je prírodná rezervácia ev. č. 1576 neďaleko obce České Lhotice v okrese Chrudim. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Železné hory.
Ochrana.
Predmetom ochrany je morfologicky členité územie s hlbokým kaňonom rieky Chrudimky a jej prítokov. Územie sa vyznačuje radom geomorfologických javov (mrazové zruby, kamenné moria, sute, balvanité riečiská, vodopád na jednom z prítokov Chrudimky), ďalej potom zastúpenie prirodzených lesných spoločenstiev s bohatým výskytom radu botanických a zoologických druhov. Územie je hniezdiskom výra skalného. V rezervácii bolo zistených 499 druhov motýľov, počas výskumu v roku 1996 ich bolo zistených 405 v 11486 jedincoch.
Poloha.
Prírodná rezervácia sa nachádza v juhovýchodnej časti Železných hôr a na území rovnomennej CHKO. Zahŕňa hlboko zarezané údolie rieky Chrudimky vymedzené zo západu hrádzou vodnej nádrže Křižanovice I a z východu mostom na ceste spájajúcej obce Nasavrky a Práčov, ďalej potom trojicou južne smerovaných bočných údolí. Na rezerváciu Krkanka na východe plynule nadväzuje prírodná rezervácia Strádovské Peklo, ktorá ale na rozdiel od Krkanky nie je voľne prístupná z dôvodu oplotenia Slavickej obory. Z rovnakého dôvodu nie je možné k prístupu do Krkanky využiť zmienenú cestu zo smeru od Práčova. Pozdĺž Chrudimky prechádza cez Krkanku chodník, ktorý má začiatok na južnom zakončení křižanovickej priehrady a koniec pri zmienenom moste. Jeho časť využíva okruh náučného chodníka Keltská stezka Železnými horami. Vo východnej časti rezervácie sa nachádza chatová osada.
LG G Pad II 8.3

LG G Pad II 8.3 LTE je tablet od spoločnosti LG Electronics, ktorý bol predstavený a uvedený v decembri roku 2015.
Obsahuje IPS kapacitný LCD displej s uhlopriečkou 8,3" a rozlíšením 1920x1200 bodov s bodovou hustotou 273 ppi. Používa systém na čipe Qualcomm MSM8939 Snapdragon 615 s procesorom Quad-core 1.5 GHz Cortex-A53 &amp; quad-core 1.0 GHz Cortex-A53, grafický procesor Adreno 405, 2 GB RAM a 16 GB vnútorného úložiska.
Používa operačný systém Android OS, v5.1.1 (Lollipop).
Kapacita batérie Li-Po je 4800 mAh.
Oheb (prírodná rezervácia)

Oheb je prírodná rezervácia ev. č. 288 neďaleko mesta Seč v okrese Chrudim. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Železné hory.
Ochrana.
Dôvodom ochrany je zachovanie prirodzených podhorských suťových lesov, reliktných bôrov a acidofilných bikových bučín. Jedná sa o rozsiahle suťoviská. Na skalných stanovištiach sa nachádzajú hniezdiská výra skalného. Je to tiež významné malakologické nálezisko.
Polom (prírodná rezervácia)

Polom je prírodná rezervácia ev. č. 333 v lesnom komplexe juhovýchodne od Horného Bradla v okrese Chrudim. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Železné hory. Skladá sa z dvoch navzájom oddelených častí - Malý a Velký Polom, niekedy tiež nazývanými Prales Polom. 
Ochrana.
Predmetom ochrany sú fragmenty jedľobukového pralesa s výskytom vzácnych rastlinných a živočíšnych druhov.
Rozloha je 20,2424 ha. Rezervácia leží v nadmorskej výške 545–624 m. Vyhlásená bola v roku 1933 na ochranu posledného zachovaného fragmentu jedľobukového pralesa na hrebeni Železných hôr. Chránené územie bolo rozšírené v roku 1955 a na terajšiu rozlohu v roku 2011. V rezervácii sa nachádzajú torzá mohutných stromov porastené rôznymi machmi.
Žabia dolina

Žabia dolina môže byť:
Hincova koliba

Hincova koliba (, ) bola malá drevená koliba, ktorú postavili nad rázcestím chodníkov do Žabej a Hincovej doliny vo Vysokých Tatrách.
Z histórie.
V roku 1876 schválilo predsedníctvo Uhorského karpatského spolku stavbu turistickej chaty pri Popradskom plese, ktorú otvorili 4. augusta 1879. Dostala meno po liptovskom podžupanovi a predsedovi Liptovskej sekcie Uhorského karpatského spolku "Vojtechovi Majláthovi" (18311900), ktorý sa pričinil o postavenie prvej chaty pri Popradskom plese. Majláthova chata 18. júla 1880 vyhorela do tla. Údajne ju podpálili bylinkári, lebo sa obávali turistov, ktorí stále častejšie navštevovali Mengusovskú dolinu. Stratu chaty ešte v tom istom roku nahradila provizórna drevená koliba, ktorú postavili trochu vyššie nad rázcestím chodníkov do Žabej a Hincovej doliny. Zanikla v roku 1895.
Gemerský seniorát

Gemerský seniorát (v plnom znení Gemerský seniorát Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania na Slovensku, v skratke GES) je seniorát Východného dištriktu Evanjelickej cirkvi a. v. na Slovensku. V senioráte je celkovo 29 cirkevných zborov. Zbory sú rozdelené medzi dva kraje. 12 z nich je v Banskobystrickom kraji v okrese Revúca (Gemerské Teplice, Chyžné, Jelšava, Kameňany, Mokrá Lúka, Muránska Dlhá Lúka, Nandraž, Ratková, Ratkovské Bystré, Revúca, Sirk, Šivetice) a 18 v Košickom kraji v okrese Rožňava (Betliar, Čierna Lehota, Dlhá Ves, Dobšiná, Gemerská Poloma, Koceľovce, Kunova Teplica, Nižná Slaná – Kobeliarovo, Ochtiná, Rejdová, Roštár, Rožňava, Rožňavské Bystré, Slavošovce, Štítnik, Vlachovo, Vyšná Slaná). Filiálka CZ Ratková Ratkovská Suchá sa nachádza v okrese Rimavská Sobota a diaspora CZ Dobšiná Mlynky v okrese Spišská Nová Ves. Seniorát sídli v mieste cirkevného zboru seniora.
História.
Začiatky Gemerského seniorátu siahajú do druhej polovice 16. storočia, keď na území vtedajšej Gemerskej župy vznikli dve združenia evanjelických zborov - Štítnické a Muránske kontubernium, z ktorých sa neskôr utvoril samostatný Gemerský seniorát. Seniorát si v priebehu 17. storočia volil svojho vlastného superintendenta, ktorý však nemal právo ordinácie. Aj neskôr, keď sa seniorát v roku 1707 stal súčasťou tzv. Podhorskej (Gemerskej) superintendencie, sa neprestal správať autonómne. V roku 1953 boli od neho odčlenené cirkevné zbory Budikovany, Drienčany, Hrušovo, Gemer, Gemerská Panica, Padarovce a Tornaľa, ktoré sa stali súčasťou novovzniknutého Rimavského seniorátu.
Počet členov.
Zo štúdie pre nové usporiadanie mal GES v Banskobystrickom kraji 3 169 a v Košickom kraji 5 982, čo je spolu 9 151 členov.
Apollofanes z Kyparissie

Apollofanes (iné názvy: Apollofanés, Apollónios; ) bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 72 pred Kr.
Apollofanes, nazývaný aj Apollónios z lakónskej Kyparissie bol na 177. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení dorastencov. V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 37. hrách v roku 632 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Hipposthenes zo Sparty. 
Olympijské víťazstvo Apollofana zaznamenal byzantský učenec Fotios v písomnom diele Myriobiblon, a to v 97. kapitole, ktorá okrem iného uvádza aj zoznam olympijských víťazov zo 177. hier. Fotios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností historika Flegóna z Trallu, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Hyneria

Hyneria bola prehistorický predátor – ryba, ktorá žila pred približne 360 mil. rokmi, v období devónu. Bola veľká približne 34 metre a vážila až 2 tony. Jej hlava mala veľmi silné čeľuste, telo bolo pokryté hrubými šupinami. 
Pôvod.
Meno hyneria dostala podľa dedinky menom Hyner v Pennsylvánii, neďaleko ktorej ju prvýkrát našli. Prvý kto opísal túto rybu, bol Keith Stewart Thomson.
Objavenie.
Originálne fosílie pochádzajú z dvoch lokalít; jedna z nich bola nájdená medzi dedinami Bend a Hyner a druhá blízko mesta Eporium. Obsahovali zdeformované časti lebky a kúsky z oblasti hrudníka. Fosílie boli nájdené v pieskovci a boli jediné nájdené kúsky až do roku 1993, keď archeológovia objavili ďalšie fosílie.
Strádovka

Strádovka je prírodná rezervácia ev. č. 1670 severne od mestečka Trhová Kamenice v okrese Chrudim. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Železné hory.
Ochrana.
Predmetom ochrany sú zrašelinovatelé lúky s mnohými ohrozenými druhmi rastlín a živočíchov. V nadväznosti na Veľký rohozenský rybník sa jedná o ucelený ekosystém.
The Pretenders

The Pretenders je americko-anglická rocková skupina, ktorá bola založená v meste Hereford v Anglicku v marci 1978. Pôvodná zostava skupiny sa skladá zo zakladateľky a hlavnej textárky Chrissie Hynde (spev, rytmická gitara), Jamesa Honeyman-Scotta (sólová gitara, sprievodný spev, klávesy), Peteho Farndona (basová gitara, sprievodný spev) a Martina Chambersa (bicie, sprievodný spev, perkusie). Po smrti Honeyman-Scotta a Farndona spojenej s užívaním drog, podstúpila skupina množstvo personálnych obmien, pričom Hynde ostala jedinou pôvodnou členkou. Chambers sa však vrátil do skupiny po niekoľkých rokoch prestávky.
Medzi najväčšie hity skupiny patria skladby „Don’t Get Me Wrong“ alebo „I’ll Stand by You“.
Republikánska ľudová strana

Republikánska ľudová strana môže byť:
Björnsonova ulica

Björnsonova ulica je ulica:
Budovateľská ulica

Budovateľská ulica je ulica:
Strádovské Peklo

Strádovské Peklo je prírodná rezervácia ev. č. 1770 neďaleko obce Licibořice v okrese Chrudim. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Železné hory.
Ochrana.
Predmetom ochrany je komplex prirodzených suťových lesov s ohrozenými druhmi rastlín a živočíchov. Celý ekosystém je typickou ukážkou prirodzených spoločenstiev daného územia.
Vrana popolavá

Vrana popolavá ( lat. "Corvus cornix") je spevavec z čeľade krkavcovitých. Do roku 2002 sa pod názvom vrana túlavá východoeurópska alebo vrana obyčajná východoeurópska (lat. "Corvus corone cornix") považovala za poddruh vrany túlavej/obyčajnej. Žije vo východnej časti Európy od Uralu po západnú časť Škandinávskeho polostrova. Hranica rozšírenia prechádza cez Nemecko, Česko, Rakúsko, západné Slovensko a Taliansko.
Opis.
Vrana popolavá meria 46 – a váži 360 – 638 g.
Samec i samica majú čiernu hlavu, zobák, hrvoľ, krídla, chvost a nohy. Ostatnú časť tela majú sivú. Dospelé majú čiernu farbu s fialkastým leskom, mladé matnú. 
Hlas.
Zachrípnuté krákanie "krá", znie suchšie ako hlas havrana čierneho.
Výskyt a stav na Slovensku.
Žije na celom území Slovenska od nížin až do vysokých hôr (Nízke Tatry, lokalita Jasná , potravu hľadá až vo výškach , Vysoké Tatry).
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 8 000 - 15 000, zimujúcich jedincov 20 000 - 40 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sa zmenšili o 20 - 50%. Ekosozologický status v roku 2014 LC* A2b - menej dotknutý. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.
Biotop.
Poľnohospodárska krajina s roztrúsenými stromami, vetrolamy, okraje polí a lesov, pobrežná stromová vegetácia tokov a vodných plôch. Nevyhýba sa ani blízkosti ľudí, hniezdi i v mestách na cintorínoch a parkoch (Bratislava, Košice, Banská Štiavnica).
Hniezdenie.
Hniezdi na okraji lesa, v pásoch stromov alebo na solitérnych veľkých stromoch.. Na Východoslovenskej rovine a v Košickej kotline hniezdi aj na vysokých stožiaroch elektrického vedenia.. Okrem obdobia hniezdenia žijú v kŕdľoch. Koncom februára či v marci sa páriky oddelia a začnú hniezdiť. Najprv je obdobie toku, kedy spolu sedia, samček ticho spieva a pritom ježí perie. Potom obaja stavajú hniezdo vysoko na stromoch. Používajú konáre, byliny a korienky. Od konca marca, v priebehu apríla až v máji prebieha znášanie vajíčok. Býva ich 4 - 6, majú zelenkastú farbu a sú škvrnité. Na znáške sedí iba samica 17 - 18 dní, samec jej nosí potravu. Vyliahnuté mláďatá vychovávajú 31 - 32 dní.
Potrava.
Všežravec uprednostňujúci mäsitú potravu. Prispôsobuje sa zdroju potravy. Na jar zbiera hmyz, pandravy a drobné stavovce na poliach, vyberá vtáčie hniezda alebo chytí i mláďatá cicavcov, pri vodách žaby, mŕtve ryby alebo uviaznuté po povodniach v plytkých mláčkach. Na jeseň chytá hraboše, zbiera ovocie, orechy a chodí aj na zrejúcu kukuricu. V zime hľadá potravu na hnojiskách, smetiskách i pri odpadových košoch v mestách.
Ochrana.
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 180 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015)..
Povolžie

Povolžie je v širšom zmysle povodie rieky Volga. V užšom zmysle zahŕňa hlavne územie na strednom a dolnom toku tejto rieky. Môže mať aj socioekonomický zmysel, ktorý tiež vyjadruje ruská administratívna jednotka Povolžský ekonomický rajón.
Oblasť Povolžia je charakteristická vyvýšeninami pozdĺž oboch brehov toku. Na pravom brehu rieky je to Povolžská pahorkatina, na ľavom brehu je to tzv. Zavolžie.
Povolžie sa z hľadiska toku rieky rozdeľuje na 3 časti:
Po vytvorení Kujbyševskej vodnej nádrže je za hranicu medzi stredným a dolným tokom Volgy považovaná Žigulevská vodná elektráreň pri meste Samara.
Demänovská ulica

Demänovská ulica je ulica:
Kalas z Élidy

Kalas ("Kalas") bol olympijský víťaz v pankratiu dorastencov v roku 72 pred Kr.
Kalas z Élidy bol na 177. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v pankratiu dorastencov. Podľa Pausania sa táto disciplína zaradila do olympijského programu na 145. hrách v roku 200 pred Kr. 
Olympijské víťazstvo Kala zaznamenal byzantský učenec Fotios v písomnom diele Myriobiblon, a to v 97. kapitole, ktorá okrem iného uvádza aj zoznam olympijských víťazov zo 177. hier. Fotios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností historika Flegóna z Trallu, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Ailios Granianos

Ailios Granianos ("Ailios Granianos") bol niekoľkonásobný olympijský víťaz v 2. storočí.
Ailios Granianos zo Sikyónu bol jedným z najslávnejších športovcov v starovekom Grécku. Olympijské triumfy totiž dosiahol na troch hrách po sebe, na 228. hrách v roku 133 zvíťazil ešte ako dorastenec v behu na jedno stadion, na 229. hrách v roku 137 si vybojoval víťazstvá až v troch disciplínach, a to v behu na dve stadiá, v behu ťažkoodencov a v päťboji a v tejto disciplíne zvíťazil i na 230. hrách v roku 141.
Olympijské víťazstvá Ailia Graniana zaznamenal cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí videl jeho sochu v Sikyóne neďaleko svätyne bohyne Atény: „"Vo vnútri posvätného okrsku je umiestnená bronzová socha, je to Sikyónčan Granianos, ktorý získal v Olympii dve víťazstvá v päťboji, tretie v stadiu za jednoduchý beh a dvoje v diaulu a nahý so štítom.""
Ruženina chata

Ruženina chata (v turistickom žargóne "Ruža, Ruženka, Rózanka", , , ) bola prvá chata postavená na Hrebienku vo Vysokých Tatrách. Zanikla v roku 1893.
Z histórie.
Uhorský karpatský spolok mal snahu oživiť okolie turistami často navštevovaného Hrebienka. Na výstavbu chaty nemal dostatok finančných prostriedkov. Prihlásili sa mnohí dobrovoľní darcovia a investori, medzi nimi budapeštianska speváčka a klaviristka z obce Megyaszó pod južným úpätím Zemplínskych vrchov "Ružena Graeflová" rodená - "Győrffyová", ktorá však pochádzala zo Spiša. Usporiadala umelecké turné a výťažok z neho venovala na stavbu chaty. Vďaka jej príspevku mohol Uhorský karpatský spolok už 1. augusta 1875 dať turistom do užívania novú chatu. Bola z dreva s niekoľkými miestnosťami. Postavili ju na tzv. "Kancli" pod Hrebienkom. Na počesť štedrej darkyne dostala meno Ruženina. Chatu ozdobili dreveným reliéfom ruže, ktorú zafarbili na ružovo. Ružena k chate nemala veľký vzťah. A tak spomienka na jej štedrosť upadala do zabudnutia. Turisti spájali jej pomenovanie s ružou, ktorá bola na priečelí chaty. Preto v maďarčine niesla názov "Róza - menedékház" a v nemčine "Rosen - Hütte". Po desiatich rokoch blízko nej začali vyrastať nové objekty budúcich "Studenopotockých kúpeľov". Ruženinu chatu premenili na núdzovú ubytovňu pre personál, potom na sklad a napokon na maštale. Roku 1893 vyhorela.
Chata Kamzík

Chata Kamzík (, , ) bola chata, ktorá stála do roku 1980 na "Starolesnianskej poľane" neďaleko Hrebienka vo Vysokých Tatrách.
História.
Ján Juraj Rainer, nájomca Starého Smokovca, bol prvý, kto objavil výhody poskytovania komplexných služieb hosťom, ktorí prichádzali na liečebný pobyt do Smokovca. Smokovec bol výhodným východiskom pre túry na Lomnický štít aj do Malej a Veľkej Studenej doliny. Starolesnianska poľana poskytovala výhodné miesto na stavbu malej útulne, ktorá mohla poskytovať núdzové prenocovanie a ochranu pred nepohodou. Podujal sa najprv upraviť chodník zo Smokovca na Hrebienok. V roku 1863 vypracoval projekt chaty. O dva roky neskôr ju postavili. Bola z kameňa, s malými okienkami a jednou miestnosťou o rozmeroch 5 x 5,5 m. Vnútri bolo ohnisko a drevené prične. Chata neslúžila dlho. Keď Juraj Rainer zomrel začala chátrať. Hostia Starého Smokovca sa v roku 1876 vyzbierali na jej opravu. Na druhý rok prispel zbierkou Uhorský karpatský spolok. Opravili ju, ale už nelákala turistov.
Urbárnici zo Starej Lesnej využili príležitosť a so zámerom skvalitniť služby na obľúbenej "Starolesnianskej poľane" sa rozhodli postaviť najprv hájovňu, ktorá mala poskytovať služby aj turistom, ale potom zmenili projekt a vedľa Rainerovej chaty v roku 1884 postavili novú, ktorú nazvali Kamzík. Mala osem izieb a reštauráciu. Až sem bolo možné prísť zo Starého Smokovca pešo alebo na koni. V rokoch 19011918 ju vlastnil Uhorský karpatský spolok.
Chata prešla niekoľkými prestavbami. Uhorský karpatský spolok k nej v roku 1907 pristaval presklenú verandu s reštauráciou. V roku 1920 potom prevzal chatu Pracovní sbor sportovní a turistický z Prahy a od roku 1922 Klub československých turistov. Vnútornými prestavbami chata získala novú kapacitu, ktorá sa rozšírila na 55 lôžok. V roku 1934 chatu opäť rozšírili. V desiatich izbách a spoločnej nocľahárni bolo až 100 lôžok. Chatu zásobovali povozmi, saňami, autom, príležitosť dostávali vysokohorskí nosiči. Po druhej svetovej vojne tu pre zamestnancov chovali ošípané. Po zriadení TANAPu chov zastavili.
Chata bola veľmi obľúbená. O jej zveľaďovanie po druhej svetovej vojne už nebol záujem. Mnohé služby, ktoré poskytovala, nahradila Bilíkova chata a hotel na Hrebienku. V roku 1978 ju zatvorili a v roku 1980 asanovali.
Prehľad úspechov slovenskej atletiky

Prehľad úspechov slovenskej atletiky sumarizuje prehľad medailí slovenských atlétov na vrcholných svetových a európskych podujatiach v ére samostatnosti, ako aj v reprezentácii Česko-Slovenska.
Medailisti z olympijských hier.
Najlepšie umiestnenia v ére samostanosti
Medailisti z majstrovstiev sveta.
Kráľovná športu atletika usporiadala svoje prvé majstrovstvá sveta až v roku 1983 v Helsinkách, dovtedy sa najlepší svetoví atléti stretávali len v rámci olympijských hier. Na premiérovom šampionáte si výborne počínala výprava Česko-Slovenska, so ziskom 9 medailí (4 – 3 – 3) obsadila 4. miesto v hodnotení krajín hneď za atletickými veľmocami NDR, USA a ZSSR. K tomuto úspechu prispeli aj slovenskí atléti , prvý majster sveta v hode diskom Imrich Bugár, členka striebornej štafety Zuzana Moravčíková a tak isto strieborný chodec Jozef Pribilinec, ktorý si rovnaký kov priviezol aj o štyri roky neskôr z Ríma. V ére samostatnosti sa naša atletika tešila z prvej medaily v roku 1997 zásluhou prekážkara Igora Kováča. Ďalšie medaily bronzového lesku získali kladivári Libor Charfreitag a Martina Hrašnová, prvé zlato vybojoval v roku 2015 na MS v Pekingu pokračovateľ slovenskej chodeckej tradície Matej Tóth.
Slováci v reprezentácii Československa
Medailisti v ére samostatnosti
Medailisti z halových majstrovstiev sveta.
Halové MS mali svoju premiéru v roku 1987 v americkom Indianapolise, všetky tri medaily pre výpravu Československa vybojovali slovenskí atléti, strieborné Jozef Pribilinec a osemstovkárka Gabriela Sedláková, bronz výškar Ján Zvara.
Najlepšie výsledky v ére samostatnosti
Medailisti z majstrovstiev Európy.
K medailovej bilancii Československa prispeli slovenskí atléti na majstrovstvách Európy ziskom 5 zlatých, 4 strieborných a 4 bronzových medailí. Najlepším výsledkom v ére samostatnosti bolo až do roku 2010 štvrté miesto vytrvalca Róberta Štefka na ME 1994 v Helsinkách. Na ME 2010 vystúpil po 20 rokoch na stupne víťazov atlét zo Slovenska, Libor Charfreitag sa stal európskym šampiónom v hode kladivom.
Slováci v reprezentácii Československa
Medailisti v ére samostatnosti
Medailisti z halových majstrovstiev Európy.
Prvým slovenským halovým majstrom Európy sa stal v roku 1972 osemstovkár Jozef Plachý, ďalšie tituly vybojovali diaľkárka Eva Murková a dvakrát chodec Jozef Pribilinec. Pre samostatné Slovensko získal zlato guliar Mikuláš Konopka , dve bronzové medaily pridala trojskokanka Dana Velďáková.
Slováci v reprezentácii Československa
Medailisti v ére samostatnosti
Ďalšie úspechy.
Reprezentovali Európu v Kontinentálnom (Svetovom) pohári
"Kontinentálny pohár IAAF" (v rokoch 1977 – 2006 "Svetový pohár") je súťaž atletických družstiev – výberov jednotlivých kontinentov, do ktorých bývajú nominovaní najlepší atléti vo svojich disciplínach. V minulosti mali česť reprezentovať výber Európy viacerí slovenskí atléti.
Reprezentovali Európu v stretnutí Európa-Amerika, Európa-USA
Svetoví rekordéri zo Slovenska
Jakub III. (Škótsko)

Jakub III. Stuart (* 10. júl 1451, Stirling - † 11. jún 1488, Bannockbrunn) bol kráľ Škótska z rodu Stuartovcov v rokoch 14601488.
Život.
Bol synom Jakuba II. (14301460). Bol porazený v bitke pri Bannockbrunne a zabitý na úteku.
Kallippos z Élidy

Kallippos ("Kallippos") bol olympijský víťaz jazdeckých pretekov na žrebcoch v roku 72 pred Kr.
Kallippos z Élidy bol na 177. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v jazdeckých pretekoch na žrebcoch. V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 131. hrách v roku 256 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Hippokrates z Tesálie. 
Olympijské víťazstvo Kallippa zaznamenal byzantský učenec Fotios v písomnom diele Myriobiblon, a to v 97. kapitole, ktorá okrem iného uvádza aj zoznam olympijských víťazov zo 177. hier. Fotios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností historika Flegóna z Trallu, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Prehľad úspechov slovenského plávania

Prehľad úspechov slovenského plávania sumarizuje prehľad medailí slovenských plavcov na vrcholných svetových a európskych podujatiach v ére samostatnosti, ako aj v reprezentácii Československa.
História.
Najlepšie výsledky slovenského plavca na majstrovstvách sveta v ére Československa dosiahol Marcel Géry v roku 1986 v Madride, kde tri finálové účasti premenil na štvrté, piate a šieste miesto . Neskôr reprezentoval Kanadu, na olympijských hrách 1992 v Barcelone získal v jej farbách bronzovú medailu. Jediným československým európskym šampiónom sa stal v roku 1977 Bratislavčan Miloslav Roľko . Miloslav Roľko, Marcel Géry, Marcel Blažo a Barbora Mišendová získali tituly na majstrovstvách Európy juniorov. Najúspešnejšou plavkyňou a jednou z najúspešnejších športovkýň v ére samostatnosti je Martina Moravcová, z vrcholných svetových a európskych podujatí doviezla celkom 68 medailí.
Medailisti z olympijských hier.
Poznámka: Marcel Géry získal na OH 1992 v Barcelone bronzovú medailu ako reprezentant Kanady v štafete 4 x 100 m polohové preteky
Ďalšie finálové umiestnenia
Medailisti z majstrovstiev sveta.
Majstrovstvá sveta v krátkom bazéne
Medailisti z majstrovstiev Európy.
Majstrovstvá Európy v krátkom bazéne
Prehľad úspechov slovenskej cyklistiky

Prehľad úspechov slovenskej cyklistiky sumarizuje prehľad medailí slovenských cyklistov na vrcholných svetových a európskych podujatiach v ére samostatnosti, ako aj v reprezentácii Česko-Slovenska.
Cestná cyklistika.
Česko-Slovensko získalo na MS v cestnej cyklistike štyri medaily, všetky v časovke družstiev, dvakrát bol členom družstva Milan Jurčo. Prvú medailu po vzniku samostatnej Slovenskej republiky vybojoval v pretekoch amatérov Milan Dvorščík v roku 1994. Prvý dúhový dres majstra sveta si obliekol Peter Velits, víťaz kategórie mužov do 23 rokov, ďalšie tri tituly získal v tímovej časovke, v tejto disciplíne je najúspešnejším v histórii MS . Najväčšie idividuálne úspechy dosiahol Peter Sagan, prvý titul majstra sveta získal v kategórii elite na MS 2015 v americkom Richmonde, o rok neskôr v katarskej Dauhe úspešne obhájil dúhové tričko a zlatý hetrik zavŕšil v roku 2017 v Bergene. Peter sa tak zaradil medzi legendy svetovej cyklistiky, tri tituly svetových šampiónov získali pred ním len Talian Alfredo Binda, Belgičania Rik Van Steenbergen a Eddy Merckx a Španiel Óscar Freire Gómez, nikto však nedokázal triumfovať trikrát za sebou. Sagan sa stal vo veku 27 rokov najmladším trojnásobným majstrom sveta.
Prvým Slovákom na najslávnejších pretekoch Tour de France bol v roku 1987 Milan Jurčo, svoje časovkárske kvality pretavil do pódiových umiestnení na Tour de France i na Giro d’Italia . Etapové vavríny na oboch pretekoch vybojoval výborný šprintér Ján Svorada, neskôr reprezentoval po prijatí občianstva Česko. Peter Sagan je štvornásobný víťaz bodovacej súťaže na Tour de France, 
Peter Velits dosiahol najväčší úspech na Grand tour v roku 2010, na Vuelte obsadil celkové druhé miesto . Historický deň zažila slovenská cyklistika 3. júla 2012, v 3. etape Tour de France sa postavila na stupne víťazov dvojica Peter Sagan – Peter Velits .
Tour de France
Giro d’Italia
Vuelta a España
Dráhová cyklistika.
Najvýraznejšou postavou slovenskej dráhovej cyklistiky bol Anton Tkáč, jeden z najlepších svetových šprintérov v sedemdesiatych rokoch 20. storočia, trojnásobný majster sveta a olympijský víťaz 1976.
Cyklokros.
Československí cyklokrosári dominovali na majstrovstvách sveta v osemdesiatych rokoch 20. storočia, zo Slovákov sa medzi svetovou elitou presadil Ondrej Glajza, majster sveta v kategórii juniorov aj amatérov .
Prehľad úspechov slovenskej gymnastiky

Prehľad úspechov slovenskej gymnastiky sumarizuje prehľad medailí slovenských gymnastov na vrcholných svetových a európskych podujatiach v ére samostatnosti, ako aj v reprezentácii Česko-Slovenska.
História.
Česko-Slovensko patrilo v minulosti medzi gymnastické veľmoci, o čom svedčí množstvo medailí z olympijských hier a majstrovstiev sveta. Slovenskí gymnasti prispeli k tejto medailovej žatve skromným dielom, najmä ako členovia družstiev. Matylda Pálfyová pomohla k zlatej medaile družstva ČSR na MS 1938, kde pridala aj bronz z viacboja jednotlivkýň. Druhou slovenskou majsterkou sveta sa stala v Dortmunde 1966 Marianna Némethová-Krajčírová , dlhé roky česko-slovenská gymnastická „dvojka“ za najväčšou hviezdou 60. rokov 20. storočia Věrou Čáslavskou. Zatiaľ poslednou slovenskou medailistkou z vrcholného podujatia bola Detvianka Jana Labáková, bronzová na bradlách na ME 1983 v Göteborgu.
V ére samostatnosti dosiahol najlepšie výsledky Samuel Piasecký, dvakrát piaty na majstrovstvách Európy v cvičení na bradlách a na tom istom náradí ôsmy na majstrovstvách sveta 2010 .
Medailisti z olympijských hier.
Najlepšie individuálne umiestnenia
Debničkovanie

Debničkovanie (nespisovne: bedničkovanie) je predajný systém, ktorý spočíva v dodávkach potravín (zelenina, ovocie, mliečne výrobky a pod.) od lokálnych prvovýrobcov (fariem) priamo k spotrebiteľom. Tento systém vznikol v 60. rokoch 20. storočia v západnej Európe. S rozšírením internetu sa využíva objednávanie dodávok prostredníctvom internetových obchodov. Dodávateľ („debničkár“) potraviny zozbierané od prvovýrobcov uskladní vo vlastnom sklade a podľa objednávok zákazníkov ich rozdelí do debničiek (príp. papierových tašiek), ktoré im následne doručí.
Egidova chata

Egidova chata, Egýdiova chata (podľa staršieho pravopisu), (, , ) je dávno zaniknutá chata na brehu Zeleného plesa vo Vysokých Tatrách.
Z histórie.
Dolina Bielej vody a Zeleného plesa boli oddávna cieľom turistických výletov už v polovici 16. storočia. Uhorský karpatský spolok v snahe ešte viac sprístupniť túto časť Vysokých Tatier a poskytnúť turistom servisné služby sa rozhodol postaviť v Predných Meďodoloch jednopriestorovú turistickú chatku (útulňu). Vyrástla na ľavom brehu potoka neďaleko betlianskeho košiara, asi v nadmorskej výške . Nazvali ju Egidova chata. Meno jej dal vtedajší predseda Uhorského karpatského spolku, veľkolomnický statkár Egid Berzevici. Chatu často navštevovali a neoprávnene užívali belianski pastieri. Preto ju v roku 1880 preniesli na severný breh Zeleného plesa. V roku 1883 vyhorela. Druhú Egidovú chatu postavili na tom istom mieste, ale tentoraz na južnom brehu jazera. Premiestnili ju po zlých skúsenostiach s mikroklímou. V roku 1883 ju dva požiare poškodili a potom spustla. Tretia, murovaná, s piatimi izbami ("Fridrichova chata") vyrástla na severnom brehu plesa v roku 1897. Položila základy svojej nástupkyni neskoršej Chate pri Zelenom plese.
Clona

Clona môže byť:
Chata na Poľane pod Vysokou

Chata na Poľane pod Vysokou () bola chata v Bielovodskej doline vo Vysokých Tatrách. Zanikla v roku 1923.
Z histórie.
Veľkostatkár "Aladár Salamon" vlastnil rozsiahle pozemky v Bielovodskej doline a v Javorine. Bránil verejnosti túto časť Tatier navštevovať. V roku 1877 poľské Towaryzystwo Tatrańske prejavilo záujem postaviť chatu v doline. Veľkostatkár to odmietol, no postavil na "Poľane pod Vysokou" v roku 1877 trojizbovú poľovnícku chatu, v ktorej jednu miestnosť prenechal turistom. Chata nemala chatára. O dva roky neskôr nový majiteľ Javoriny knieža Christian Hohenlohe chatu premenil na lesovňu a zakázal prístup na poľanu. Chata zhorela v roku 1923. Rok po požiari Klub československých turistov vystaval na jej mieste malú útulňu, ktorá v roku 1926 vyhorela. Už nebola obnovená.
Portrétna fotografia

Portrétna fotografia je zachytenie podoby jednej alebo viacerých osôb na fotografiu, v ktorej prevláda tvár a jej výraz. Cieľom je, aby fotografia zobrazila podobu, osobitosť alebo tiež jej náladu. Rovnako ako ostatné spôsoby portrétovania, zameriava sa fotografia predovšetkým na tvár osoby, ale na snímke môže byť aj telo a doplňujúce pozadie. Portrét nie je náhodná snímka, ale komponovaný obraz osoby v statickej pozícii. Portrét často zobrazuje osobu hľadiacu priamo do kamery.
História.
Portrétna fotografia existovala od vynálezu fotoaparátu. Bola často lacnejšia, prístupnejšia a rýchlejšia ako technika portrétnej maľby. K veľkému rozšíreniu došlo s vynálezom daguerrotypie. Fotografické štúdiá vznikali vo všetkých väčších mestách po celom svete. Štýl týchto raných diel zodpovedá vtedajším technickým požiadavkám: 30 sekundová expozícia, maliarske a estetické požiadavky. Pre dlhotrvajúce nehybné zotrvanie pred kamerou pri výrobe daguerrotypií a kalotypií boli potrebné rôzne podpierky pre hlavu a telo. 
Súčasnosť.
Súčasní zahraniční umelci Cindy Sherman, Barbara Kruger, Mitch Kern a ďalší používajú portrétne fotografie ako prostriedok pre sociálnu kritiku.
Vápenice (prírodná rezervácia)

Vápenice je prírodná rezervácia v chránenej krajinnej oblasti Železné hory.
Územie prírodnej rezervácie leží na pravom brehu rieky Chrudimky neďaleko obce Bojanov, medzi Sečskou a Křižanovickou priehradou. Rezervácia sa nachádza na severne orientovanom svahu.
Ochrana.
Predmetom ochrany je bukový a dubohrabový les, priľahlá časť koryta Chrudimky a vlhké lúky pri osade Vápenice. Z chránených druhov rastlín a živočíchov žijúcich na území rezervácie je najvýznamnejší výskyt podkovára krpatého, ktorý je v Česku kriticky ohrozeným druhom.
Vršovská olšina

Vršovská olšina je prírodná rezervácia ev. č. 1636 severozápadne od obce Horní Bradlo v okrese Chrudim. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Železné hory.
Ochrana.
Predmetom ochrany je mozaika mokraďových, lužných a prameniskových jelšín s hojným výskytom bledule jarnej.
Chata pri Šalviovom prameni

Chata pri Šalviovom prameni () bola chata, ktorú postavil Uhorský karpatský spolok na Žeruchovej poľane v Doline Bielej vody vo Vysokých Tatrách.
Z histórie.
V Doline Bielej vody na "Žeruchovej poľane" vo výške asi postavil v roku 1903 Uhorský karpatský spolok malú útulňu. Mohol ju voľne využívať každý turista na odpočinok. Používala ju aj "Kežmarská poľovnícka spoločnosť". Blízko zrubu vyvieral "Šalviov prameň". Stará útulňa v roku 1923 doslúžila. Nástupca Uhorského karpatského spolku Karpathenverein (Karpatský spolok) uvažoval o novej výstavbe. V roku 1930 advokát "Dr. Vojtech Forberger" zo Spišskej Novej Vsi zorganizoval finančnú zbierku. Namiesto chaty postavili k Šalviovému prameňu vozovú cestu. Ani snahy "Turistického spolku Priateľov prírody" v roku 1931 sa neskončili úspechom. "Július Tardík", ktorý prevádzkoval staničnú reštauráciu v Tatranskej Štrbe, dostal od mesta Kežmarok v roku 1933, za ročný prenájom 120 korún, pozemok na stavbu chaty. Ešte v tom istom roku na mieste bývalej útulne postavil drevenú chatu so štyrmi izbami a spoločnou nocľahárňou, ktorú turisti nazvali Tardíkova chata, Tardíkova útulňa, (), niekedy sa na ňu prenášal názov "Chata pri Šalviovom prameni" (). V roku 1945 ju prevzal do majetku Klub slovenských turistov a lyžiarov. Po jeho zrušení ju v roku 1950 dostalo do majetku Revolučné odborové hnutie. Zotavovňa pod jeho vedením chátrala. V roku 1956 ju asanovali. Dodnes po nej zostali vedľa cesty dolinou na Chatu pri Zelenom plese základy.
Turčiansky seniorát

Turčiansky seniorát (v plnom znení Turčiansky seniorát Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania na Slovensku, v skratke TUS) je seniorát Východného dištriktu Evanjelickej cirkvi a. v. na Slovensku. V senioráte je celkovo 22 cirkevných zborov s 30 266 členmi. Zbory sú rozdelené medzi dva kraje a to 7 CZ je v Trenčianskom kraji v okresoch Ilava (Košeca), Považská Bystrica (Považská Bystrica) a Prievidza (Zemianske Kostoľany), Púchov (Lazy pod Makytou, Púchov, Záriečie) a 21 CZ je v Žilinskom kraji v okresoch Bytča (Súľov), Turčianske Teplice (Háj, Ivančiná, Mošovce, Slovenské Pravno), Martin (Blatnica, Krpeľany, Martin, Martin-Záturčie, Necpaly, Príbovce, Sučany, Turany, Turčianske Jaseno, Vrútky) a Žilina (Žilina s priľahlou diasporou na území okresov Čadca a Kysucké Nové Mesto). Seniorát sídli v sídle cirkevného zboru seniora.
História.
Po vzniku Československej republiky sa prvá synoda v novom štáte konala v Trenčianskych Tepliciach - od 18. januára do 24. mája 1921. Synoda prijala novú Cirkevnú ústavu, ktorá okrem iného potvrdila rozdelenie cirkvi do dvoch dištriktov - Východného a Západného.
Po prijatí cirkevnej ústavy v roku 1953 patril Turčiansky seniorát do Východného dištriktu spolu s nasledujúcimi seniorátmi: Gemerský, Košický, Liptovsko-oravský, Tatranský, Šarišsko-zemplínsky.
Územné začlenenie seniorátu sa nezmenilo ani po prijatí novej ústavy v roku 1993 v Uhrovci.
Klaudios Roufos

Klaudios Roufos alebo Klaudios Rufos ("Klaudios Roufos", iný prepis: "Klaudios Rufos", ) môže byť:
Hontiansky seniorát

Hontiansky seniorát (v plnom znení Hontiansky seniorát Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania na Slovensku, v skratke HOS) je cirkevnou organizačnou jednotkou Evanjelickej cirkvi a. v. na Slovensku, do ktorej je zahrnutých 26 cirkevných zborov nachádzajúcich sa v dvoch krajoch.
2 CZ sú v Nitrianskom kraji v okrese Levice (Šahy, Sazdice) a 24 CZ je v Banskobystrickom kraji v 5 okresoch, a to Banská Štiavnica (Baďan, Banská Štiavnica, Prenčov), Krupina (Cerovo, Devičie, Drážovce, Drienovo, Dudince, Hontianske Moravce, Hontianske Tesáre - Dvorníky, Kráľovce-Krnišov, Krupina, Ladzany, Lišov, Rykynčice, Terany, Žibritov), Veľký Krtíš (Čelovce, Dačov Lom, Sucháň), Zvolen (Babiná, Pliešovce, Sása) a Žarnovica (Hodruša-Hámre). Seniorát patrí do Západného dištriktu. Seniorát sídli v sídle cirkevného zboru seniora.
Seniori.
Ján Dianovič, Bátovce (1610);
Emerich Adami, Batovce (1611-1615);
Krištof Leczkovinus, Žemberovce (1616-?);
Juraj Domanicenus, Bzovík (1626-1633);
Peter Fabricius, Prenčov (1633-1640);
Juraj Krudy, Senohrad (1640-1655?);
Juraj Zábojník, Senohrad (1668-1669);
Daniel Špetko, Medovarce (1670-1674);
Peter Roszjar, Dačov Lom (okolo r. 1689?);
Ján Zeljenka, Cerovo (1691-1695);
Juraj Fábri, Tesáre (1695-1703);
Peter Roszjar, Dačov Lom (1703-1704);
Juraj Štrba, Antol a Kostolné Moravce (1710?-1716?);
Ján Fábri, Tesáre (1717-1723);
Pavel Rafanides, Ladzany (1723-1729);
Pavel Michalovič, Prandorf (1729-1746);
Ján Fridrich Michalides, Kostolné Moravce (1746-1756);
Jakub Bobor, Bohunice (1756-1773);
Samuel Gažúr, Kostolné Moravce (1773-1782);
Jozef Schmidt, Dačov Lom (1782-1785);
Matej Krumm, Prandorf (okolo r. 1785);
Martin Hamaljar, Banská Štiavnica (1791?-1796);
Ján Straka, Pukanec (1796-1804);
Ján Polarecký, Kostolné Moravce (1804-1805);
Daniel Lehoczky, Malá Čalomija (1804-1829);
Bohuslav Tablic, Kostolné Moravce (1829-1832);
Ján Seberíni, Banská Štiavnica (1832-1834);
Karol Štefan Ján, Beluj (1834-1843);
Samuel Holuby, Pukanec (1843-1850);
Ondrej Wengerický, Dvorníky (1850-1852);
Samuel Kuzma, Bátovce (1852-1858);
Ondrej Wengerický, Dvorníky (1858-1860);
Adam Masztiš, Devičie (1860-1873);
Ján Lőrincsek, Čelovce (1873-1885);
Karol Hrenčík, Banská Štiavnica (1885-1888);
Viliam Händl, Banská Štiavnica (1888-1919);
Martin Bujna, Pukanec (administrátor, 1919-1921);
Samuel Kramár, Lišov (1922-1928);
Samuel Bobál, Kostolné Moravce (1928-1953);
Štefan Miškovský, Horné Rykynčice a Ladzany (1953-1971);
Pavel Radváni, Banská Štiavnica (1972-1992);
Milan Šimko, Devičie (1994-2000);
Miroslav Dubek, Krupina (senior i administrátor, 2000-2018);
Katarína Zaťková, Pliešovce (od r. 2018)
Počet členov.
Zo štúdie pre nové usporiadanie mal HOS v Nitrianskom kraji 399 a Banskobystrickom kraji 6 827, čiže spolu 7 226 členov.
Klaudios Roufos Mladší

Klaudios Roufos alebo Klaudios Rufos ("Klaudios Roufos", iný prepis: "Klaudios Rufos") bol dvojnásobný olympijský víťaz v 3. storočí.
Klaudios Roufos zvaný tiež Apollónios, syn Klaudia Apollónia zo Smyrny, zvíťazil na 252. a na 253 olympijských hrách v rokoch 229 a 233 v niektorej úpolovej disciplíne (buď v pankratiu, v olympijskej disciplíne, v ktorej zvíťazil jeho dávny predok Klaudios Roufos, alebo v boxe, či v zápasení). Svoje majstrovstvo okrem z hier z Olympie predviedol aj na ostatných panhelénskych hrách, keď si víťazné vence odniesol z pýtických, nemejských i z isthmických hier, a to v dvoch štvorročných periódach po sebe.
V starovekom Grécku sa víťaz všetkých štyroch hier nazýval "periodonikés" (víťaz obehu). Jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili "periodos" (pravidelný obeh). Každé štvorročné obdobie sa nazývalo olympiádou. Počas olympiády sa hry konali v nasledujúcom poradí: olympijské, nemejské, isthmické, pýtické, nemejské a isthmické. 
Záznam o panhelénskych víťazstvách Klaudia Roufa je uvedený na starovekej kamennej stéle (IG.XIV.1107) objavenej na ostrove Sicília.
Vanity Fair

Vanity Fair môže byť:
Boušovka

Boušovka je prírodná pamiatka ev. č. 25, ktorá sa nachádza východne od obce Licibořice v okrese Chrudim. Správa CHKO Železné hory.
Ochrana.
Predmetom ochrany je plytký lesný rybníček s výskytom ružovej formy lekna bieleho.
Votrubova chata

Votrubova chata, v turistickom žargóne "Votrubovka" (, , ) bola pôvodne vojenskou stavbou, neskôr chatou v Doline Bielej vody vo Vysokých Tatrách. Stála pod Predným Kopským sedlom, na severozápad od Veľkého Bieleho plesa a bezprostredne na juh od chodníka na Kopské sedlo. Zanikla v roku 1942.
Z histórie.
Po skončení prvej svetovej vojny vojaci novovytvorenej československej armády začali obsadzovať strategické miesta v novej Československej republike. Do Popradu prišla 6. januára 1919 2. horská brigáda. Jej príslušníkom bol nadporučík - veliteľ 3. roty 7. horského práporu, od roku 1920 štábny kapitán Václav Dusil, neskôr major a podplukovník. Okrem iného bol poverený zúčastňovať sa na práci Československo-poľskej delimitačnej komisie, ktorá mala za úlohu s konečnou platnosťou vyriešiť spory o novú hranicu s Poľskom a vytýčiť severnú hranicu v oblasti Západných, Vysokých a Belianskych Tatier, ktorá mala viesť po hrebeni Tatier.
Územné nároky Poliakov sa aj navonok prejavovali koncentráciou ich vojska v chatách poľských Tatier. Javorová a Bielovodská dolina boli v oblasti poľského záujmu. A to Václavovi Dusilovi vnuklo myšlienku zabezpečiť hranice s Poľskom prítomnosťou vojakov v tatranských dolinách. Navrhol, aby vojsko postavilo v Doline Bielych plies pod Predným Kopským sedlom chatku s dvomi miestnosťami. Bola dokončená v auguste 1922. Pomenovali ju Votrubova chata na počesť vtedajšieho veliteľa 2. horskej brigády v Spišskej Novej Vsi a predsedu Podtatranskej župy Klubu československých turistov generála "Jána Votrubu". Na výstavbu prispelo aj ústredie klubu v Prahe. Keď boli československo - poľské hranice právoplatne ustálené, chata bola v roku 1924 odovzdaná do správy kežmarského odboru Klubu československých turistov.
Slávnostne bola otvorená 1. júla 1924. Jej prvými sezónnymi správcami boli dvaja študenti. Turisti sa ju pokúsili, bez ohlasu, premenovať na "Jánošíkovu chatu". V jeseni 1924 tu začal chatárčiť "Jozef Kertész" z Kežmarku. Pôsobil tu do roku 1927. Votrubova chata sa stala obľúbeným miestom lyžiarov. Mala kuchyňu predsieň, jedáleň a spoločnú nocľaháreň s 32 posteľami. Zakrátko to nestačilo. V roku 1932 Klub československých turistov vybudoval na zadnej strane prístavbu s jedálňou, nocľahárňou a izbami v manzardkách. Kapacita lôžok sa zvýšila na 42. Chatárom bol vtedy "Bohdan Pohla", ktorý tu účinkoval do roku 1938. Po ňom nastúpil "Alojz Krupitzer". V roku 1942 chatu rozobrali a namiesto nej pri Veľkom Bielom plese postavili Kežmarskú chatu.
Klétias z Élidy

Klétias ("Klétias") bol olympijský víťaz v synóride v roku 72 pred Kr.
Klétias z Élidy bol na 177. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v synóride (preteky na voze s dvojzáprahom). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 93. hrách v roku 408 pred Kr. 
Olympijské víťazstvo Klétia zaznamenal byzantský učenec Fotios v písomnom diele Myriobiblon, a to v 97. kapitole, ktorá okrem iného uvádza aj zoznam olympijských víťazov zo 177. hier. Fotios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností historika Flegóna z Trallu, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Elisha Cuthbertová

Elisha Cuthbertová (; * 30. november 1982, Calgary, Alberta, KAN) je kanadská filmová herečka. Preslávila sa úlohou Kim Bauer v seriáli "24", Danielle v "Sexbomba od vedľa" a Carly Jones v "House of Wax".
Považuje sa za sex-symbol a často sa spomína ako jedna z najviac "sexy" a "najkrajších" žien na svete.
Gazdovská ulica

Gazdovská ulica je ulica:
Chata v Kôprovej doline

Chata v Kôprovej doline, Vatra, () bola maličká útulňa na západnom úpätí Kriváňa, v Kôprovej doline neďaleko Vajanského vodopádu vo Vysokých Tatrách. V roku 1924 vyhorela.
Z histórie.
Uhorský karpatský spolok sa v 19. storočí, venoval výstavbe mnohých chát vo Vysokých Tatrách. Tichej a Kôprovej doline nevenoval veľa pozornosti. Boli skôr doménou poľských turistov ako návštevníkov z Uhorska. Boli to oni, ktorí cez Hladké sedlo a Závory prechádzali na južnú stranu Tatier a navštevovali Temnosmerečinskú dolinu a záver Kôprovej doliny. Towarzystwo Tatrzańskie bez povolenia úradov a majiteľov tohto územia postavilo v roku 1895 otvorenú drevenú útulňu nad severným brehom Temnosmrečinského potoka, asi 250 metrov nad jeho sútokom s Hlinským potokom. Nazvali ju Watra. Bola malá. Merala 3,5 x 2,5 m. Vstupný otvor bol bez dvier. Okolo ohniska v strede koliby mohlo prenocovať na rohožiach 8 turistov. V roku 1924 zrub zhorel. Hovorí sa, že to bol najlepšie ukrytý prístrešok vo Vysokých Tatrách.
V tejto časti Vysokých Tatier bola ešte jedna, dnes už zaniknutá chata. Rudolfova chata () bola pôvodne poľovnícka chata následníka trónu Rudolfa Habsburga. Stála na "Nefcerskej polianke" pri ústí Nefcerského potoka. Postavili ju v roku 1880. Bol to prízemný zrub s troma miestnosťami. Keď Rudolf v roku 1889 nečakane zomrel, štátna lesná správa sprístupnila chatu turistom. Výletníci ju mohli využívať aj inokedy pred rokom 1889, ak Habsburgovci neboli na poľovačke. Bola to veľmi primitívna chata, ktorá ponúkala len strechu nad hlavou. Vyhorela v roku 1909. Koliba, ktorá bola k nej predtým pristavaná, vyhorela o šesť rokov neskôr.
Iskăr

Iskăr () je rieka v Bulharsku, pravostranný prítok Dunaja. Má dĺžku a povodie s rozlohou .
Priebeh toku.
Rieka vzniká v pohorí Rila, asi 50 km južne od Sofie, sútokom zdrojníc Černi Iskăr a Beli Iskăr. Obe horské rieky sa stretávajú asi 5 km južne od mesta Samokov, v nadmorskej výške 1047 metrov. Tečie prevažne severným smerom Samokovskou kotlinou, následne aj Sofijskou kotlinou a hlavným mestom. Západnú časť Starej planiny prekonáva Iskărskú úžinu, kde sa prudko stáča na východ a pokračuje severovýchodným smerom Dolnodunajskou nížinou k Dunaju, do ktorého ústí po 368 km dlhej púti.
Vodný režim.
Najvyššie prietoky dosahuje, tak ako väčšina balkánskych riek, na jar, kedy sa topí sneh z pohorí na hornom a strednom toku. V lete je v prítokoch a teda i samotnom Iskăre vody málo, no počas výdatnejších zrážok sa rieka rozvodňuje a dosahuje až okolo 800 m³/s. Priemerný ročný prietok je približne 55 m³/s a vodný režim ovplyvňujú viaceré priehrady a elektrárne, regulujúce odtok vody.