Vyhlásenie k deportáciám židov zo Slovenska (október 1987)

Vyhlásenie k deportáciám židov zo Slovenska je dokument, ktorý podpísalo 24 osôb, zväčša disidentov, z ktorých viacerí boli katolícki aktivisti. Adresovali ho ako prejav "ľútosti a odprosenia" za deportácie Židov počas vojny židovskej náboženskej obci a židovským spoluobčanom na Slovensku. Bolo zverejnené v októbri 1987, malo však dosah aj mimo Slovenska.
Príprava a zverejnenie.
Ján Čarnogurský v ankete časopisu "Kritika &amp; Kontext" priznal, že myšlienka Vyhlásenia vznikla v rozhovoroch s Borisom Lazarom, ktorý mu dal prečítať strojopis dizertačnej práce Ivana Kamenca na túto tému. Vyhlásenie bolo kolektívnym dielom. Hlavnými autormi podľa Mikloška boli Korec, Čarnogurský a Jablonický. Hudobný skladateľ Roman Berger, si dodnes myslí, že Vyhlásenie napísali Čarnogurský s Tatarkom.
Text vyšiel v domácom samizdate "Náboženstvo a súčasnosť", dôležitejšie však bolo jeho publikovanie v zahraničí. Anton Hlinka prečítal Vyhlásenie na zhromaždení bývalých väzňov koncentračného tábora Mauthausen. Text dokumentu potom odvysielali Slobodná Európa i Hlas Ameriky, vyšiel v slovenskej i českej emigrantskej tlači. Vyhlásenie vyšlo aj v takmer všetkých izraelských novinách. (Komunistická tlač písala o koncentračnom tábora Dachau a prítomnosti biskupa Dominika Kalandu.)
Inšpiráciu tohto vyhlásenia možno hľadať aj v exulantskom vyhlásení Rady slobodného Československa, Stála konferencia slovenských demokratických exulantov z roku 1984, ktoré je napísané v slovenčine a tiež deklaruje ľútosť a hanbu.
Obsah a interpretácia.
Rada slobodného Československa vydala podobné vyhlásenie (k tragédii občanov židovského vierovyznania za druhej svetovej vojny) 14. apríla 1984 (o tri roky skôr), v ktorom sa uvádza:...nacisti z Čiech a Moravy vyviezli 67 tisíc a zo Slovenska, kde ľudácky totalitný režim vydal drastické protižidovské zákony, bolo vyvezené vyše 57 tisíc občanov židovského vierovyznania do nacistických koncentrákov smrti. Prevažná väčšina ich tam zahynula. ... demokratickí Česi a Slováci nemali nič spoločné s týmto ohavným zločinom. Odmietame tiež tézu niektorých inonárodných politických kruhov, že celý slovenský národ nesie zodpovednosť za túto tragédiu, lebo za druhej svetovej vojny podľahol fašizmu. Pokiaľ vo vyhlásení z roku 1984 je explicitne uvedený ľudácky totalitný režim, vo vyhlásení z roku 1987 nie je uvedený:sa stali uprostred druhej svetovej vojny .. Deportácie a ďalšie protižidovské opatrenia boli v slovenských rukách. Ponechávame historikom spravodlivé posúdenie celkovej absurdnej medzinárodnej situácie tých čias, v ktorej sa všeobecne ustupovalo pred násilím a v ktorej existovali neslýchané tlaky, čo obmedzovali priestor celkom slobodného konania. Aj keď hovorca ÚZ ŽNO hodnotil Vyhlásenie pozitívne ako dobre myslený akt, upozorňuje, že už v roku 1987 bolo jasné, že sa niektorí signatári "politicky artikulujú a že vykazujú sympatie k Slovenskému štátu rokov 19391945."... chceli odprosiť v mene nášho svedomia, v mene ľudskosti a kresťanskí signatári i v mene náboženskej viery ...Čo vtedajšia Pravda hodnotila ako "provokáciu pohrobkov slovenského klérofašistického režimu a ideovodiverzných centrál.“
Vyhlásenie 1990.
Pred Vianocami 1990 prijala Národná rada pod predsedníctvom Františka Mikloška Vyhlásenie k deportáciám Židov zo Slovenska, ktorého text sformuloval poslanec Anton Hykisch a prečítala poslankyňa Zuzana Mistríková. Všetci poslanci prejavili súhlas tým, že povstali z miest.