burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Zuzana Szatmáry

Zuzana Szatmáry (* 1947, Bratislava) je slovenská publicistka, novinárka, poetka a riaditeľka Nadácie Charty 77.
Bola ocenená Európskou úniou titulom Žena Európy za rok 1993. Je dcérou známeho slovenského spisovateľa, komunistu, neskôr disidenta komunistického režimu Juraja Špitzera a slovenskej herečky Dalmy Špitzerovej. Narodila sa v Bratislave, časť detstva však prežila u rodinných priateľov v Čiernom Balogu na Horehroní. Pochádzali odtiaľ jej stará mama z otcovej strany. Študovala architektúru, sociológiu a informatiku. V totalitnom období pracovala ako sústružníčka, upratovačka, vychovávateľka v polepšovni, či technická prekladateľka. V roku 1989 stála pri zrode občianskeho hnutia Verejnosť proti násiliu.
Súčasné pôsobenie.
Dnes prednáša a publikuje doma aj v zahraničí. Aktívne spolupracuje s denníkmi Pravda, SME a v Česku s Lidovými novinami. Je spoluzakladateľkou Grémia III. sektoru a Nadácie Charty 77, kde v súčasnosti pôsobí ako výkonná a programová riaditeľka. Táto nadácia sa dnes venuje najmä bezplatnému právnemu poradenstvu. Aktívne sa vyjadruje k ľudsko-právnym otázkam a ochrane menšín. V roku 2005 jej vyšla úspešná zbierka básni "Rozumné srdce" s ilustráciami slovenského výtvarníka Františka Guldana. Stála aj pri zrode slovensko-židovských novín "Delet" (hebrejsky "Dvere"). Jej syn komik a hudobník Michael bol od roku 2005 šéfredaktorom a vydavateľom "Delet". Noviny vychádzajú od leta 2010 len v internetovej verzii.http://www.delet.sk/
Agiovci

Agiovci alebo Ágidovci (gréc.Δυναστεία Αγιαδών) boli jednou z dvoch kráľovských rodín, z ktorých sa volili králi v starovekej Sparte.
Pôvod Agiovcov.
Podľa mýtov doviedol Dórov (predkov Sparťanov) do Sparty Heraklov potomok Aristodémos. Jeho synovia dvojčatá Eurysthenes a Prokles vládli spoločne, lebo ich matka Argeia vraj neprezradila ktorý z nich sa narodil prvý. V Sparte sa takto pokúšali vysvetliť vznik spartského dvojkrália.
Historici sa väčšinou domnievajú, že táto spartská inštitúcia vznikla dohodou medzi vodcami dvoch dórskych kmeňov po dobytí Lakónie, alebo vodcom dórskych dobyvateľov a vládcom achájskych starousadlíkov. Skutočné dôvody vzniku diarchie v Sparte nám však asi zostanú neznáme.
Králi Sparty.
Zoznam kráľov rodu Agiovcov začína Eurysthenom a jeho dvojča Prokles je prvým kráľom dynastie Eurypontovcov. Ich následníci sa volili v rámci dynastie a mal to byť vždy najbližší príbuzný. Uzatváranie manželstiev medzi týmito kráľovskými rodmi bolo zakázané. Králi v Sparte nemali absolútnu moc. Ich kontrolným orgánom boli efori, ktorí sa riadili Lykurgovými zákonmi.
Agiovci sú celkove považovaní za významnejší rod (boli obdobia, keď to tak nebolo) ako Eurypotovci. Z ich radov je možné spomenúť Kleomena I., reformátora Kleomena III. a hlavne sa do dejín zapísal Leónidas I., ktorý hrdinsky bojoval aj napriek ohromnej početnej prevahe nepriateľa až do svojho trpkého konca v bitke pri Termopylách.
Zoznam kráľov rodu Agiovcov.
Zoznam najstarších kráľov Sparty je uvedený v zozname historika Herodota. Králi od desiateho storočia pred Kr. do polovice siedmeho storočia pred Kr. patria skôr do oblasti mýtov, lebo nie sú známe žiadne dôkazy o ich existencii. Letopočty uvedené o dobe ich vlády sú fiktívne.
Will.i.am

William James Adams Jr. (* 15. marec 1975, Los Angeles, Kalifornia, Spojené štáty), známy pod umeleckým menom will.i.am, je americký spevák, skladateľ, reper, podnikateľ, herec, hudobník, hudobný producent a filantrop. Je členom a spoluzakladateľom skupiny The Black Eyed Peas.
Kariéra.
Jeho matka ho už od detstva podporovala v kariére, aby neskončil v jednom z kalifornských ghet, ako väčšina jeho spolužiakov a kamarátov. V dobe, keď začal študovať na strednej škole, začal viac pracovať na svojej hudobnej kariére. Zoznámil sa tu tiež so svojím budúcim kolegom z Black Eyed Peas Apl.de.ap. Čoskoro na to začal Will skladať prvé piesne a s Apl.de.ap vystupovať v Los Angeleských kluboch. Založili tu svoju prvú hudobnú skupinu Atban Klann. Potom to šlo s jeho hudobnou kariérou prudko hore. Pripojil sa ku nim raper Taboo a založili skupinu Black Eyed Peas. V roku 1998 vydali prvý album Behind the Front a tri roky na to album Bridging the Gap. Potom, v roku 2003 sa ku nim pridala speváčka Fergie a album Elephunk bol na svete. Nasledoval ešte úspešnejší album Monkey Business (2005) potom The E.N.D.(Energy Never Dies) (2009) , The Beginning (2010) a najnovší TRANSLATION (2020).
Zložil a naspieval mnoho soundtrackov ku filmom, ako sú napríklad: Scary Movie, Garfield, Taxi, Shrek Tretí, Znovu 17, G-Force alebo . Pre posledný menovaný film naspieval známu pieseň "I Like To Move It". Navyše si tu, čo by daber, strihol rolu hrocha Moto Moto. S Black Eyed Peas sa tiež objavil vo filme Buď v kľude s Johnom Travoltom alebo v seriáli . Jeho zatiaľ najväčšia herecká rola prišla až minulý rok, keď bol obsadený do roly Johna Wraitha vo filme . S piesňou Yes We Can, na podporu kampane prezidenta Baracka Obamu získal v roku 2008 cenu Daytime Emmy. Následne využil pauzu , ktorú si Black Eyed Peas zobrali v roku 2011 (nikdy sa však nerozpadli) a odobral sa opäť na sólovú dráhu. Jeho v poradí štvrtý sólový album ponesie názov #willpower, debutový singel T.H.E (The Hardest Ever) obsahuje hlasy Jennifer Lopezovej a Micka Jaggera. Ďalšie single pochádzajúce z jeho najnovšieho albumu sú This Is Love a Scream And Shout, ktoré zožali úspech po celom európskom kontinente. V rebríčkoch hranosti slovenských rádií sa niekoľko týždňov držali na prvej priečke. Najnovší singel - #ThatPower, na ktorom will.i.am spolupracoval s Justinom Biebrom, bol vydaný 15.3.2013 - v deň will.i.am-ovych narodenín. Ide pravdepodobne o posledný singel pred vydaním samotného albumu, na ktorom will.i.am pracoval takmer 3 roky. Vydanie je plánované na druhú polovicu apríla 2013.
William Adams

William Adams môže byť:
Džámsky minaret

Džámsky minaret () je 65 metrov vysoký minaret, ktorý sa nachádza na západe Afganistanu v provincii Ghór na brehu rieky Džám pri sídle Džám. Postavený bol v 12. storočí s použitím pálených tehál. Je známy pre svoju komplikovanú skladbu muriva, omietku a glazúrované dlaždice, na ktorý s nachádzajú kaligrafické výjavy, geometrické tvary a úryvky z koránu.
Po dlhé stáročia bol minaret zabudnutý a až v roku 1886 ho znova objavil Sir Thomas Holdich. Objav nevzbudil veľké nadšenie. V roku 1957 začali v tejto lokalite pracovať francúzsky archeológovia André Maricq a Gaston Wiet. V roku 2002 bol zapísaný na zoznam Svetového dedičstva a zároveň na zoznam dedičstva v ohrození, pre neisté zachovanie pamiatkovej ochrany a rabovanie v oblasti.
Shine (album)

Shine je štúdiový album slovenskej speváčky Jany Kirschner, ktorý Universal Music vydal v roku 2007.
Dekabristickí básnici

Dekabristickí básnici boli spätí s hnutím dekabristov, ktorí sa v Rusku v roku 1825 pokúsili o politický prevrat. Mnohí z dekabristických básnikov začínali spoločensky menej exponovanými (napríklad anakreónskymi veršami); vo svojich programových teoretických vystúpeniach však jednoznačne ponímali umenie ako vhodný prostriedok na šírenie a utvrdzovanie nadosobne významných ideí a zásad principiálneho spoločenského prevratu. Z takto výrazne účelových hľadísk odmietali emocionálne a zábavné polohy v literatúre. Cudzí im bol aj záujem o všedný každodenný život človeka, ktorý sa im zdal prízemný a plný banality. Redukovali si tým vlastné žánrové možnosti, obmedzili sa tzv. vysoké žánre s heroickou alebo historickou tematikou, nanajvýš na politickú satiru, epigram.
Kritický vzťah ku Karamzinovej reforme jazyka ich viedol k zdôrazňovaniu „rýdzej“ reči ľudu, čo pri ich podceňovaní súčasného ruského ľudu orientovalo na starobylý jazyk letopisov a kroník. Zaťažili svoj jazyk neúmerným množstvom archaizmov a slavianizmov a dali mu prevažne knižný, ťažko zrozumiteľný charakter. Zároveň si vypracovali svoj lexikálny, frazeologický a obrazový systém, kde kľúčové slová, slovné spojenia dostávali nový, konšpiratívny zmysel. Napríklad "staroruské veče" znamenalo snem, revolučný konvent, "hluk ďalekých bojov" im symbolizoval súdobé oslobodenecké hnutia v Európe, "deň triumfu a odplaty" bol pre nich deň povstania, atď.
Obdobným estetickým ekvivalentom dekabristickej revolučnosti za ľud, ale bez ľudu, bola záľuba v postavách uvedomelých, neohrozených, avšak osamelých bojovníkov z všeobecné blaho, ktorí vo svojom spravodlivom boji obvykle zhynú. Nakoľko dekabristickí básnici nenachádzali prototypy takých postáv v súdobom Rusku, vyhľadávali ich v histórii (hlavne antickej, ruskej a biblickej) a v oslobodeneckom zápase iných národov (grécke povstanie, španielsky protifeudálny revolucionár Riego) Vedome nedbali o kolorit, ani o historickú vernosť, ale snažili sa v historických alebo cudzokrajných kulisách ventilovať aktuálnu problematiku súdobého Ruska, propagovať svoje politické koncepcie. Chceli vyzdvihnúť svoj ideál človeka a jeho prostredníctvom svoj žiaduci autoportrét. Ten mal byť priamym protikladom rozorvaného či oneginsky unaveného individualistu, rovnako ako tyranov mal nenávidieť aj „otrokov“, ich ochotu podriaďovať sa bez boja osudu. 
Dekabristickí básnici vytvorili prvú revolučnú básnickú školu v Rusku.
Ali Brezovský

Alfonz „Ali“ Brezovský (* 26. február 1940, Suchohrad, Slovensko) je slovenský hudobný skladateľ, dramaturg, redaktor, autor populárnych piesní a filmovej hudby. Jeho manželka je textárka Vlasta Brezovská. Dcéra Mirka je speváčka, textárka a prekladateľka. Syn Marek Brezovský bol skladateľ, spevák, klavirista a textár. Spolupodieľal sa na albumoch anglických jazykových piesní. Okrem relácie pre deti Zlatá brána účinkuje aj na detských koncertoch, kde občas aj diriguje .
Zo života.
Štyridsaťjeden rokov (medzi rokmi 1963 – 2004) pracoval v Slovenskom rozhlase, ktorý do založenia vydavateľstva Opus v r. 1972 plnil funkciu nahrávacích štúdií. 
Je plodným autorom, patril k najúspešnejším autorom populárnych piesní na Slovensku. Ako skladateľ tiež pomáhal k presadeniu mnohým významným umelcom, napr. Mirovi Žbirkovi, Marike Gombitovej, skladaním piesní či tým, že si ich do televíznych relácií vyberal ako interpretov svojich skladieb. Spolupracoval na príprave súťaže Košický zlatý poklad a autorsky sa podieľal na piesňach, ktoré odzneli v relácii Zlatá brána.
Slnko, seno, jahody

Slnko, seno, jahody () je úspešná česká filmová komédia z roku 1984 režiséra Zdeňka Trošku. Komédia sa odohráva v malej dedinke Hoštice (okres Strakonice), kde bola aj nakrútená.
Dej.
Študent vysokej poľnohospodárskej školy Šimon Plánička prichádza na miestne družstvo na letnú brigádu. Rád by vyskúšal v praxi experiment - „dojivosť kráv v závislosti na kultúre prostredia“, čo sa však kompetentným nepáči. Po obdivuhodnom výsledku experimentu na farárovej krave sa Šimonovi otvárajú možnosti na družstve. Po dedinke sa rozšíria reči o príbuzenstve brigádnika a šéfa krajskej poľnohospodárskej správy. Tu nastupuje atraktívna Blažena, dcéra pani Škopkovej, u ktorej je Šimon ubytovaný, aby zistila pravdu. Tajnú misiu komplikuje žiarlivosť Blaženinho chlapca Vencu, ktorý si myslí, že Blažena čaká dieťa so Šimonom a nie s ním.
Manon Lescautová

Manon Lescaut je novela z roku 1731, ktorú napísal spisovateľ Abbé Prévost. Novelu autor prepracoval tak, aby sa páčila cenzúre potom, ako ju už raz zakázali a výtlačky dali spáliť v roku 1753. Témou sú osudy mladej slečny, ktorá sa ocitá bez ochrany v atmosfére Francúzska 18. storočia. V tomto období nastúpila rekatolizácia a s tým spojená cenzúra, niekde pretrvala aj inkvizícia. Hlavná ženská postava Manon Lescaut sa vzbúri proti patriarchálnemu právu a odmietne splniť želanie jej otca, aby odišla do kláštora za mníšku. Zostáva bez prostriedkov. Novela bola prepísaná do formy divadelnej hry a hráva sa neprerušene od doby svojho vzniku dodnes.
Téma a všeobecný popis.
Originálna Prévostova kniha je novela, ktorá má sedem častí. Príbeh je typický pre 18. storočie: Postavy v atmosfére protireformácie sa dostávajú do väzenia. Väčšinou sa dej vysvetľuje ako reťaz príčin a následkov zlej morálky protagonistky.
No je možný aj iný pohľad na príbeh. Abbé Prévost sa snažil vložiť do príbehu kritiku spoločenských vzťahov, avšak po jej prepracovaní sa z deja vytratil názor autora, zostali len skutky. Tieto sa dajú vysvetliť akokoľvek. Jeho Manon je mladé dievča, ktoré pod hrozbou zavretia v kláštore urobí čokoľvek, aby mohlo byť na slobode.
Príbeh predstavuje cieľavedomé ľudské konanie. Teda nie neznáma a nepochopená karma spôsobená veľkými spoločenskými hnutiami, ale organizované a premyslené zlo troch mužských postáv. Patriarchálny otec, policajný prezident a kňaz, ktorí aktívne konajú, aby zničili hlavnú protagonistku.
 
Hra je jediným opusom Prévostovým, ktorého životaschopnosť nevyschla, hra sa hráva podnes. Je to príbeh s osobným vkladom autora: niečo podobné Prévost prežíval aj sám, keď po nešťastnej a nenaplnenej láske odišiel do kláštora za novica.
Postavy.
Postavy vystupujúce v knihe:
Dej.
Manon sa stretáva s des Grieuxom, majú podobný osud, ona nechce ísť do kláštora, on za novica k jezuitom. Spolu utečú. Žijú v Paríži, des Grieux patrí k chudobnej šľachte, nemá peniaze, naháňajú ho veritelia. Manon rieši situáciu stretaním sa s Duvalom starším-policajným prezidentom, ktorý ju láka darmi a sľubmi. Dáva jej do úschovy perlový náhrdelník.
Ak odmietne staršieho, je jej ponúknutý mladší. Manon ho prijíma. Zápletka pokračuje žiarlivosťou des Grieuxa a intrigovaním Tibergea, následok je ten, že obvinia z nechceného zbitia Duvala ml. Manon a Des Grieuxa. Idú do väzenia a do amerických galejí, kde ich posiela policajný prezident Duval starší. Tiberge vykupuje des Grieuxa, ktorého pustia na slobodu. Manon necháva vo väzení, aby sa konečne zbavil jej vplyvu na svojho chránenca. Des Grieux odchádza za Manon. Záverečná scéna je v krčme v prístave, kde šesťnásťročná Manon umiera ako špinavá väzenkyňa v náručí nešťastného verného rytiera. Koniec.
Vplyv diela.
Prévostova hra inšpirovala mnohých umelcov, jej pôsobenie možno nazvať kultom.
Vitalij Ivanovič Sevastianov

Vitalij Ivanovič Sevastianov (; * 8. júl 1935, Krasnouralsk – † 5. apríl 2010, Moskva) bol ruský konštruktér a kozmonaut z lodí Sojuz. V kozme bol dvakrát v rokoch 1970 a 1973.
Život.
Mladosť a výcvik.
V roku 1959 dokončil štúdium na Moskovskom leteckom inštitúte S. Ordžonikidzeho – fakulte stavby lietadiel a začal pracovať ako konštruktér. V roku 1965 obhájil kandidátsku prácu. V roku 1967 bol prijatý do oddielu kozmonautov. Bol v skupine adeptov pre lety na Mesiac.
Lety do vesmíru.
Do vesmíru po prvýkrát letel ako palubný inžinier v Sojuze 9 v roku 1970, spolu s ním letel Andrijan Nikolajev. Po 18 dňoch na orbite úspešne pristáli v kabíne lode na padákoch na Zemi.
Druhýkrát vzlietol roku 1975 na Sojuze 18, veliteľa mu robil Piotr Klimuk. Dva mesiace spolu strávili v orbitálnej stanici Saľut 4.
Počas oboch svojich letov strávil vo vesmíre 80 dní.. 
Po letoch.
Po svojich letoch dostal viacero vyznamenaní, Ciolkovského zlatú medailu od Akadémie vied ZSSR, zlatú medailu J. A. Gagarina, medaily De La Voie od Medzinárodnej leteckej federácie a mnoho ďalších. V moskovskej televízii dlho uvádzal reláciu venovanú vesmíru, vysielanú raz mesačne a rovnako dobre zvládol aj vysielanie pre verejnosť z paluby kozmických lodí. Po svojich letoch precestoval ako známa osobnosť množstvo krajín. Už po prvom lete, na jeseň roku 1974, vystúpil s prednáškou na XV. astronautickom kongrese v Amsterdame. V roku 2003 sa zúčastnil stretnutia osobností v brnianskej hvezdárni. Stal sa tiež poslancom ruskej Dumy. Bol riaditeľom (neskôr prepusteným kvôli finančne nerozumným projektom) koncernu RKK Energia. Bol ženatý, manželka sa volala Alevtina, bola redaktorkou APN v Moskve, vedel výborne po česky.
Sevastianov zomrel 5. apríla 2010.
Slnko, seno a pár faciek

Slnko, seno a pár faciek () je veľmi úspešná česká filmová komédia z roku 1989 od Zdeňka Trošku. Komédia je pokračovaním filmu Slunce, seno, jahody a dej je rovnako situovaný do dedinky Hoštice (Hoštice u Volyně).
Dej.
Druhá časť trilógie nás prenesie do obdobia svadobných príprav Vencu a Blaženy. Odmietnutá Miluna však pokračuje v boji o srdce ženícha, v čom jej pomôže príchod inštruktorky autoškoly Gábiny Tejfarové. Nedorozumenie s fotografiou jej dcéry Vendulky spôsobí vojnu medzi rodinami Konopníkových a Škopkových, ktorá vyvrcholí zrušením svadby. Tá sa napokon koná, no až na pár zainteresovaných si málokto uvedomuje, že neskoro.
Zdeněk Troška

Zdeněk Troška (* 18. máj 1953, Hoštice) je český režisér. Pochádza z juhočeských Hoštíc pri Volyni, ktoré preslávil vo svojich filmoch.
Absolvoval stredoškolské štúdium na Lycée Camot vo francúzskom Dijone a potom filmovú a televíznu réžiu na pražskej FAMU, ktorú ukončil v roku 1978. Často sa zmieňuje, že do jeho tvorby zasahovala matka Růžena Trošková.
Zdeněk Troška je jeden z mála českých filmových tvorcov, ktorý sa otvorene hlási k homosexualite.
2K Czech

2K Czech (v minulosti Illusion Softworks) je česká firma zaoberajúca sa vývojom počítačových hier. Firma bola v roku 2017 zlúčená pod herné štúdio Hangar 13, ale aj napriek tomu sa meno firmy nezmenilo.
História.
Firmu založil v roku 1997 Petr Vochozka . 8. januára 2008 spoločnosť Illusion Softworks kúpila Take 2 Interactive a začlenila ju do svojej divízie 2K Games a následne ju premenovala na 2K Czech. Firma má centrálu v Brne. V minulosti existovali aj dve ďalšie pobočky v Prahe, jedna v meste Zlín, druhá v Bratislave a tretia v Košiciach. Spoločnosť Illusion Softworks úzko spolupracovala s teamom Pterodon, ktorý je autorom série Vietcong. Po dokončení hry Vietcong 2 bol Pterodon rozpustený a väčšina jeho ľudí prešla do Illusion Softworks. V roku 2017 bola spoločnosť spojená do Hangar 13.
LS3D engine

LS3D Engine je herný engine vytvorený vývojárskou spoločnosťou Illusion Softworks (dnes 2K Czech). Bol použitý v hrách:
Slnko, seno, erotika

Slnko, seno, erotika () je úspešná česká filmová komédia z roku 1991 od Zdeňka Trošky. Komédia je posledným filmom trilógie "Slnko, seno..." a dej je opäť situovaný do dedinky Hoštice (Hoštice u Volyně).
Dej.
Prenášame sa do obdobia zmien a rodiacej sa trhovej ekonomiky. Otvorenie hraníc využívajú aj obyvatelia dedinky Hoštice, nadväzujúci kontakty na dovolenke v Taliansku. Hlavnú rolu opäť zohráva Blažena s Vencom, Béďa, ktorého napokon ulovila Gábina Tejfarová a ich dlhoročné sokyne Evík a Miluna. 
Hoštice žijú prípravami návštevy predstaviteľov talianskeho mestečka, s ktorými nadviazali priateľstvo účastníci zájazdu, ohúrení južanským prostredím. Roky zanedbávaná obec však veľa možností neponúka a tak sa presadí osvedčená metóda - alkohol a erotika. Napokon sa ukáže, že tá cesta do Európy nie je taká zložitá.
Vasilij Grigorievič Lazarev

Vasilij Grigorievič Lazarev (, * 23. február 1928, Porošino – † 31. december 1990, Moskva) bol sovietsky lekár a kozmonaut. 
Život.
Mladosť a výcvik.
Už na základnej škole sa rozhodol, že bude pilotom. Neskôr sa prihlásil na Sverdlovskú špecializovanú školu vojenského letectva, ale pretože sa na túto školu spolu s ním nedostal jeho najväčší kamarát, zvolil si Sverdlovský lekársky inštitút. V treťom ročníku volil špecializáciu na chirurgiu. V roku 1951 nastúpil na základnú vojenskú službu, dostal sa na vojenskú fakultu saratovského lekárskeho inštitútu. Po štátnici bol vymenovaný za vojenského náčelníka nemocnice. Zostal len krátko, pretože využil ponuku a pokračoval v štúdiu na čugujevskom leteckom učilišti. 
Potom si osvojil profesiu skúšobného pilota. Skúšal rôzne záchranné prostriedky, výškové obleky a dostal sa aj na skúšku výškového stratostatu, laboratória Volga. Potom sa dostal aj ku skúškam zariadení pre kozmické lety a nakoniec aj ako všestranný a skúsený výskumník na štart kozmickej lode Sojuz. V tíme kozmonautov bol vedený od roku 1966. 
Lety do vesmíru.
Na misiu Sojuz 12 odštartoval z Bajkonuru s Olegom Makarovom v septembri 1973. Cieľom letu bolo vyskúšať veľa rôznych prístrojov pred projektom Sojuz-Apollo, vrátane testov nových skafandrov "Sokol". Bol to prvý let po predchádzajúcej havárii Sojuzu 11, Lazarev bol veliteľom lode. Pristáli s kabínou na padákoch pri meste Karaganda na území Kazachstanu.. 
V apríli 1975 letel Lazarev spolu s Makarov ešte raz na plánovaný dvojmesačnej pobyt na orbitálnej stanici Saľut 4. Po 20 minútach letu vo výške 192 km však došlo k poruche tretieho stupňa rakety a kozmická loď sa vrátila po strmej balistickej dráhe, pri ktorej museli kozmonauti vydržať preťaženie až 20,6 G. Pristáli juhozápadne od Gorno-Altajska (Altajská republika, RSFSR). Za tento nepodarený let, v zoznamoch Sojuzov sprvu ani neuvádzaný, získali obaja vyznamenanie Leninovým radom. Pretože nedoleteli, nezískali zvyčajne finančnú odmenu, len náhradnú dovolenku. Neskôr bol pokus vedený ako Sojuz 18a. 
Po lete.
Lekár, plukovník Lazarev zostal v oddiele kozmonautov až do roku 1985, zomrel vo svojich 62 rokoch. Bol ženatý a mal jedno dieťa.
Národný park Pyrénées

Národný park Pyrénées () je národný park vo francúzskych departementoch Hautes-Pyrénées a Pyrénées-Atlantiques. Bol zriadený v poradí ako tretí francúzsky národný park. Nachádza sa pozdĺž hraníc so Španielskom a je tvorený hornatou krajinou pohoria Pyreneje. Na španielskej strane pohoria leží Národný park Ordesa y Monte Perdido. 
Nadmorská výška neklesá pod 1000 metrov a najvyšší bod je vrchol Vignemale Územie parku sa delí na dve časti "Pyrénées-Atlantiques" a "Hautes-Pyrénées".
Východná časť parku je súčasťou francúzskej časti Pyrénées – Mont Perdu, lokality svetového dedičstva, ktorá sa rozkladá na území Španielska a Francúzska.
Americká mafia

Americká mafia (alebo jednoducho mafia v Spojených štátoch), známa tiež ako "Cosa Nostra" alebo "La Cosa Nostra", je taliansko-americká kriminálna organizácia a odnož sicílskej mafie.
Objavila sa v meste New York počas 19. storočia po vlnách prisťahovalectva z Talianska a Sicílie. Má korene v sicílskej mafii, ale je to samostatná organizácia v Amerike po veľa rokov. Dnes taliansko-americká mafia spolupracuje v rôznych trestných činnostiach spolu so sicílskou mafiou a inými talianskymi skupinami organizovaného zločinu, ako Camorra a ’Ndrangheta. V meste New York dodnes existujú mafiánske rodiny, známe tiež pod pojmom Five Families (slovensky Päť rodín). Sú to rodiny Gambino, Lucchese, Genovese, Bonanno a Colombo.
Štruktúra.
Základnou organizačnou jednotkou je rodina (), ktorá operuje buď na istom území (najmä mesta alebo štátu) alebo určitých aktivitách (hazardné hry, ilegálne drogy, úžerníctvo a pod.).
Operácie rodiny sú vykonávané skupinami (ang. "crew", ) pozostávajúcimi z vojakov a spolupracovníkov. Skupiny obvykle pôsobia samostatne, pod vedením kapitána (tal. "caporegime", skrátene "capo", ang. "captain", "skipper"), ktorého členovia skupiny pravidelne informujú a ktorý odsúhlasuje ich operácie. Spolupracovník (ang. "associate", tal. "Giovane D'Honore") participuje na týchto operáciách, ale nie je riadnym členom rodiny, zatiaľ čo "vojak" (ang. "soldier", tal. "soldato") je najnižšie postaveným riadnym (prísažným) členom a dohliada na aktivity svojich spolupracovníkov. Ako "piciotto" sa označuje nižšie postavený vojak, ktorý slúži ako vymáhač a výraz "sgarrista" pomenúva pešiaka, ktorý vykonáva rozkazy kapitána.
Vedenie rodiny tvorí "boss" (šéf, tal. "don", "capo crimini"), ktorému asistuje "consigliere" (poradca), často advokát alebo finančný poradca rodiny, a "underboss" (podšéf, tal. "capo bastone", "sottocapo").
V roku 1931 založil boss newyorskej rodiny Genovese Lucky Luciano tzv. Komisiu (ang. "The Commission"), ktorá mala slúžiť ako orgán na urovnávanie sporov medzi jednotlivými rodinami, rozdelenie území pôsobnosti rodín, rokovanie s ostatnými kriminálnymi organizáciami a pod.
Prehľad „hodností“:
Organizačnú štruktúru a systém kontroly Americkej mafie vytvoril Salvatore Maranzano, ktorý bol prvým "capo di tutti capi" (šéf všetkých šéfov) v USA až kým nebol zabitý Luckym Lucianom (udržal si tak svoju pozíciu iba šesť mesiacov).
Zoznam staroegyptských sídiel

Zoznam najdôležitejších staroegyptských sídiel obsahuje administratívne strediská ("metropolis") nomov, mestá ("polis") a väčšie dediny. Názvy sídiel sa v priebehu času menili, pri niektorých sú uvedené ich alternatívy bez časového určenia.
Vysvetlivky: ■ – "metropolis" v určitom období a □ – "polis"; E – časové obdobie (éra) existencie sídla, príp. nálezov v lokalite (A – preddynastické alebo archaické obdobie, K – klasické obdobie, H – helénske obdobie, R – rímske a N – neskoré alebo byzantské obdobie). V zátvorke je zaužívaná hybridná forma názvu. Ak sa názov opakuje, je pridané číslo nomu, ku ktorému sídlo patrí.
Viačeslav Dmitrijevič Zudov

Viačeslav Dmitrijevič Zudov (; 8. január 1942, Bor† 12. jún 2024) bol sovietsky letec a kozmonaut.
Život.
Mladosť a výcvik.
Ako chlapec sa pod dojmom letu prvej družice stal členom školského krúžku raketových modelárov a rozhodol sa stať kozmonautom. Po čase sa dostal na balašovské vojenské letecké učilište, kde sa dostal prvýkrát ku skoku padákom. Neskôr lietal nielen na stíhačkách, ale aj dopravných lietadlách Il-2, Il-14, AN-12. Dostal sa do výcvikového strediska, Hviezdneho mestečka. V čase letu Komarova na Sojuze 1 pracoval v pozorovacej stanici na Kamčatke. V roku 1968 udržiaval spoločne s kozmonautom Dobrovoľským pohotovosť v stredisku letov s Beregovojom krúžiacim na obežnej dráhe v Sojuze 3.
Let do vesmíru.
Do vesmíru letel na palube Sojuzu 23 v roku 1976, po 11 rokoch výcviku, lietania a čakania. Let so štartom z Bajkonuru sa jemu a partnerovi, kozmonautovi Roždestvenskému nevydaril, automatický systém priblíženia k orbitálnej stanici Saľut 5 bol nefunkčný a preto sa po dohode s riadiacim strediskom predčasne vrátili na Zem. Pristáli v mraze na hladine jazera Tengiz, odkiaľ boli vrtuľníkom a vyhľadávacou skupinou odtiahnutí na závesných lanách k brehu.
Po lete.
Z výcvikového strediska bol vyradený už roku 1987, ale vo Hviezdnom mestečku zostal. V roku 1990 bol zástupcom náčelníka a politrukom v Centre prípravy kozmonautov J. A. Gagarina v hodnosti plukovníka. V roku 1978 bol v Prahe ako člen delegácie a vystúpil aj v televízii, v tej dobe nosil vyznamenanie Zlatú hviezdu hrdinu Sovietskeho zväzu. Bol ženatý a mal dve deti.
Zomrel 12. júna 2024.
Art Garfunkel

Art Garfunkel, celým menom Arthur Ira Garfunkel (* 5. november 1941, Queens, New York, USA) je americký spevák, hudobník, básnik a herec, najviac známy prostredníctvom folkového dua Simon &amp; Garfunkel. Bol tiež vedúcim hlasom v hite „Bridge Over Troubled Water“, ktorý sa dostal na prvé miesto v americkom rebríčku singlov.
Diskografia.
Ako Simon &amp; Garfunkel:
Ako sólový umelec:
Kompilácie a živé albumy:
Ondrášová (osada)

Ondrášová je miestna časť obce Kolačno, ležiacej v okrese Partizánske. 
Nachádza sa v Kolačnianskej brázde na SZ okraji pohoria Tribeč v nadmorskej výške , asi 1,5 km juhovýchodne od Kolačna. Vznikla ako usadlosť materskej obce a v súčasnosti je obľúbenou chatárskou oblasťou.
Revolucionár (album)

Revolucionár je druhý štúdiový album DNA, bratislavkého rappera a člena Drvivej Menšiny. Album vyšiel 7. decembra roku 2010 pod vydavateľstvom VSZ (V sieti zla), ktorý vlastní DNA. Medzi hosťami sa predstavili rapperi Čistychov, Bacil, Šegy 100, Orion a LA4, speváci Peter Kotuľa, Mišo Biely a v jednej skladbe spolupracoval aj gitarista Henry Tóth. O produkcie sa postarali Gary, Nazor, G-Bod, Deryck, Emeres, Palio, DJ Wich a Šegy 100. O mix a master sa postaral G-Bod v štúdiu Anapol. O grafiku obalu sa postaral Jakub "Drogizg" Drobena. Album bol pokrstený 3. decembra v pražskom klube Lávka.
Začiatkom roka 2011 DNA uverejnil na svojom youtube kanáli dokument o výrobe albumu "Revolucionár", kde sa nachádzajú zákulisné zábery, zábery z nahrávania a v dokumente sa objavil aj Bacil, Mišo Biely a iní hostia z albumu.
Choroba z ožiarenia

Choroba z ožiarenia je následok poškodenia tkanív po ich vystavení účinkom ionizujúceho žiarenia. Môže mať akútnu alebo chronickú podobu. Akútna vzniká pri jednorazovom veľkom ožiarení, kým chronická vzniká účinkom dlhodobého ožarovania nižšími dávkami, alebo ako následok prekonanej akútnej choroby. Akútna choroba má typický klinický priebeh, ktorý má 4 fázy:
Akútna choroba z ožiarenia sa začne prejavovať hneď po ožiarení, alebo niekoľko málo hodín po ožiarení. Sprevádzajú ju príznaky, ktoré sa nazývajú prodromálne príznaky. Patrí k nim celková slabosť, nevoľnosť, zvracanie, sucho v ústach, smäd, bolesť hlavy, pri vyšších dávkach problémy s trávením a hnačky. U niektorých postihnutých boli zaznamenané poruchy vedomia, spánku či stav podobný šoku. Pri pozorovaní postihnutých v Černobyle sa ukázalo, že čím skôr došlo po ožiarení k zvracaniu, tým bola prognóza ďalšieho vývoja choroby horšia. Ďalej sa na exponovanom mieste na koži môže objaviť erytém, pocity svrbenia, pálenia. Po pominutí počiatočných príznakov, ktoré sú krátkodobé, nastupuje u ožiarených rôzne dlhé obdobie bez klinických príznakov. Napriek tomu, že postihnutým je lepšie, choroba skryte pokračuje až do obdobia plného rozvoja. Nastupujú horúčky, zvracanie, hnačky, krvácanie, zápaly slizníc. Objavuje sa infekcia podnietená zrútením obranných schopností organizmu. Zvracanie a hnačky vedú k dehydratácii, ohrozené sú obličky. Objavujú sa tiež kardiovaskulárne poruchy. Poškodená je krvotvorba, pečeň. Ktorákoľvek z týchto patologických zmien alebo ich kombinácia môže v tejto fáze spôsobiť smrť. Pri veľmi vysokých dávkach (nad 10 Gy) nastane smrť poškodením centrálnej nervovej sústavy. Poškodené sú aj pohlavné žľazy. K strate plodnosti dochádza u mužov po dávkach 3 až 8 Gy, u žien už od 3 Gy. Toto obdobie trvá dva až tri týždne. U postihnutých, ktorí prežijú, pretože neboli vystavení smrteľnej dávke, pozvoľna nastupuje obdobie rekonvalescencie. Stav postihnutého sa pozvoľna zlepšuje, príznaky ustupujú, upravuje sa tvorba krvných elementov, klesá teplota, zlepšuje sa chuť do jedla. Môže dôjsť aj k úplnému uzdraveniu, ale u postihnutých nastáva častejší výskyt leukémie a iných nádorových ochorení. Pri akútnych lokálnych zmenách (prahová dávka 3 Gy pre poškodenie kože) dochádza k epilácii, ktorá môže byť po dávke nad 6 Gy trvalá. Najzávažnejšia forma akútnej choroby z ožiarenia je tzv. nervová, pri ktorej zaniká väčší počet nervových buniek. To vedie k poruchám orientácie, koordinácie, bezvedomiu a smrti.
Choroba z ožiarenia
Valerij Iľjič Roždestvenskij

Valerij Iľjič Roždestvenskij (; * 13. február 1939, Leningrad – † 31. august 2011, Hviezdne mestečko) bol sovietsky kozmonaut z lode Sojuz 23.
Život.
Vyštudoval vyššie technické učilište vojenského námorníctva. Miloval more a stal sa potápačom, podieľal sa na vyslobodzovaní vrakov lodí z dna mora. Napriek tomu sa po niekoľkých rokoch odhodlal (skafander ako skafander, to bola jedna z jeho úvah) a prihlásil sa do výcvikového strediska kozmonautov, prešiel zložitú etapou lekárskych vyšetrení a príprav a ocitol sa na štarte do vesmíru.
Išlo o Sojuz 23, štartoval spoločne s Viačeslavom Zudovom v októbri 1976, ale let sa obom nováčikom nepodaril. Nepracoval systém automatického približovania Sojuzu k orbitálnej stanici Saľut 5 a preto riadiace strediskom rozhodlo o predčasnom návrate lode s posádkou na Zem po dvoch dňoch letu.
V oddieli kozmonautov bol vedený vo funkcii palubného inžiniera od 28. októbra 1965 do 24. júna 1986. Po odchode z oddielu kozmonautov slúžil v rôznych funkciách v Stredisku prípravy kozmonautov, naposledy od roku 1990 prevzal v Hviezdnom mestečku 2. správu (výcvikovú). V roku 1992 bol uvoľnený z ozbrojených síl, potom pôsobil v súkromnom sektore. Mal jedno dieťa..
Garsónka

Garzoniera (niekedy písané garzónka) alebo garsoniérenka (z fr. garçonnièreš [garsonier] = byt starého mládenca/dievčenská izba) je buď všeobecne (veľmi 
veľmi) malý byt,alebo klietka obyčajne pre slobodných mládencov, alebo byt, ktorý má len jednu obytnú miestnosť spojenú s kuchyňou a ďalším príslušenstvom. V druhom prípade sa nedá označiť ako jednoizbový byt, lebo obývačka nie je oddelená stenou od kuchyne. Rozmery sa väčšinou pohybujú pod 30 m².
Kondratij Fiodorovič Rylejev

Kondratij Fiodorovič Rylejev (rus. Кондра́тий Фёдорович Рыле́ев) bol ruský básnik, jeden z vedúcich osobností dekabristického povstania. Po neúspechu povstania bol popravený v Petropavlovskej pevnosti v Petrohrade.
Životopis.
Rylejev bol pôvodom z drobnej, nezámožnej šľachty, musel sa živiť vlastnou prácou, čo neskôr ovplyvnilo jeho politické názory. Absolvoval petrohradskú kadetskú školu, slúžil v armáde počas ťaženia proti Napoleonovi. Z armády odišiel po štyroch rokoch, pretože nesúhlasil s názormi, ktoré presadzoval minister Alexej Andrejevič Arakčejev. Presťahoval sa do Petrohradu, kde v rokoch 1821 − 1824 pracoval ako prísediaci senátu trestného súdu. V roku 1821 vstúpil do spolku "Slobodný spolok milovníkov ruskej slovesnosti" ("Вольное общество любителей словесности, наук и художеств"). V rokoch 1823 − 1825 vydával s A. A.Bestuževom almanach "Polárna hviezda" ("Полярная звезда"). Od roku 1823 bol členom tajnej revolučnej organizácie "Severný spolok", 1825 sa stal členom jej vedenia.
25. júla 1825 bol popravený v Petropavlovskej pevnosti v Petrohrade.
Tvorba.
Rylejev začal svoju literárnu činnosť vlasteneckými ódami a intímnou lyrikou. Rozruch vyvolala jeho prvá publikovaná báseň "Favoritovi" ("К временщику", 1820). Išlo o invektívu voči Arakčejevovi.
Ako vypäto občiansky lyrik sa prejavil v politických ódach a elégiách "Videnie" ("Видение", 1823), "Občianska statočnosť" ("Гражданское мужество", 1823 − 1824) a "Občan" ("Гражданин", 1824 – 1825).
Protivládne vyznievali aj imitácie ľudových piesní, napr. "Náš cár, nemec ruský" ("Царь наш - немец русский", 1823). Posledné dva roky pred povstaním písal s úmyslom agitovať radových vojakov petrohradskej posádky.
Hlavným Rylejevovým cieľom však bolo vytvoriť pôvodnú ruskú hrdinskú epiku. Pre ten účel využil dumu, jeden z najfrekventovanejších druhov ukrajinskej ľudovej poézie a v rokoch 1821 − 1823 napísal cyklus básní na historické témy, ktoré vydal pod názvom "Dumy" ("Думы") v roku 1825. Väčšinou vychádzal z Karamzinových "Dejín Ríše ruskej". Do stredu pozornosti staval významné historické osobnosti. Politicko-didaktickému zámeru podriaďoval aj kompozíciu, ktorá bola u väčšiny jeho dúm stereotypná. Najprv statický nárys miesta deja, potom dlhší hrdinov monológ, oplývajúci slávnostným vyhlasovaním bojovných hesiel a výzvami, a nakoniec apelatívnym autorským ponaučením. 
Napísal aj jedinú dokončenú poému "Vojnarovskij" ("Войнаровский", 1825). Tematicky čerpá z ukrajinských dejín.
Revolucionár

Revolucionár môže byť:
Jeorjos Papandreu

Jeorjos (Andrea) Papandreu môže byť:
Vladimír Dlouhý (herec)

Vladimír Dlouhý (* 10. jún 1958, Praha – † 20. jún 2010, Praha) bol český herec, brat herca Michala Dlouhého.
Hrať začínal už v detskom veku, keď úspešne debutoval v roku 1970 v Kachyňovom filme "Už zase skáču přes kaluže". Po absolvovaní pražského konzervatória pôsobil najskôr v Divadle Na zábradlí, potom hral v Městských divadlech pražských resp. v Divadle Rokoko a nakoniec vo Vinohradskom divadle.
Pred smrťou sa oženil s herečkou Petrou Jungmanovou s ktorou mal dvojičky, Jiřího a Jana. Z prvého manželstva mal dcéru Danielu.
Zomrel vo veku 52 rokov na rakovinu.
Vladimír Dlouhý

Vladimír Dlouhý môže byť:
360 stupňová spätná väzba

360-stupňová spätná väzba je nástroj rozvoja ľudských zdrojov, ktorého podstatou je viacnásobné hodnotenie pracovníka zo strany jeho spolupracovníkov. Postupné, viacnásobné hodnotenie je najvýraznejším znakom tohoto nástroja. Výsledkom viacnásobného hodnotenia je informácia, teda spätná väzba hodnotenému o tom, ako iní vidia jeho správanie, ako ho hodnotia a ako na nich pôsobí. Je to informácia od ľudí, s ktorými prichádza v práci do styku, od jeho bezprostredných spolupracovníkov. Medzi hodnotiteľmi sú obvykle iba tí spolupracovníci, ktorí ho dokážu - v rôznych situáciách - ohodnotiť najlepšie. Je to jeho "bezprostredný nadriadený", potom "kolegovia na rovnakej úrovni", ďalej ľudia, ktorých vedie, teda jeho "podriadení" a niekedy aj "zákazníci", s ktorými prichádza do styku. Okrem toho manažér hodnotí aj sám seba. Manažéri sú zvyčajne hodnotení na základe dopredu vybraných kompetencií, resp. výkonových štandardov zodpovedajúcich ich pracovnému zaradeniu, definícii pracovného miesta a povahe profesie. 
Použitie.
Situácie, kedy sa 360-stupňová spätná väzba používa, bývajú rôzne. Prvým je použitie ako "systémového nástroja rozvoja ľudí". Na základe jeho výsledkov sú odvodzované rozvojové plány - individuálne, ale aj celo firemné. Opakované použitie 360-stupňového hodnotenia (po realizácii rozvojových plánov) slúži ako veľmi dobre čitateľná spätná väzba k vyhodnoteniu vzdelávacích aktivít a v neposlednom rade aj k vyhodnoteniu efektivity vynaložených finančných prostriedkov. Použiteľná je pri celom rade personálnych rozhodnutí (výber, odmeňovanie, postup, zaradenie do tímu, znižovanie stavov, preraďovanie, plánovanie nástupníctva a podobne) a v neposlednom rade pri formovaní firemnej kultúry.
Priebeh.
Skladá sa z niekoľkých krokov, ktoré tvoria logicky uzatvorený a opakujúci sa proces. Prvým krokom je príprava samotnej organizácie, definovanie cieľov a zámerov, informovanie všetkých zúčastnených strán. Ďalším krokom je dizajn samotného nástroja. Dizajn odráža momentálne potreby firmy a po čase sa môže, na základe zmeny zámeru resp. cieľa hodnotenia, modifikovať. Najčastejšie sa na získavanie 360-stupňovej spätnej väzby používajú dotazníky. Administrácia je možná s použitím papierových dotazníkov, resp. formou "online nástrojov" na to určených. Online administrácia má viacero výhod - je rýchlejšia, jednoduchšia, menej náročná na organizáciu a neposlednom rade do vysokej miery zaručuje "anonymitu" hodnotiteľov.
Hodnotení ohodnotia sami seba a následne nominujú vhodných hodnotiteľov. Po zozbieraní všetkých hodnotení a spracovaní výsledkov obdrží každý manažér prehľadnú individuálnu správu, ktorá tvorí základ pre poskytnutie verbálnej spätnej väzby zaškoleným pracovníkom. Cieľom spätnej väzby je správna interpretácia výsledkov. Slúži aj na to, aby sa každý hodnotený stotožnil s výsledkami hodnotení a získal motiváciu k rozvoju. Neoddeliteľnou súčasťou spätnej väzby je aj zostavenie plánu ďalšieho postupu pre každého hodnoteného.
Alexandr Alexandrovič Serebrov

Alexandr Alexandrovič Serebrov (; 15. február 1944, Moskva – † 12. november 2013, Moskva) bol ruský kozmonaut, ktorý sa zúčastnil štyroch misií na obežnú dráhu Zeme a k orbitálnym staniciam Saľut 7 a Mir.
Život.
Mladosť a výcvik.
V decembri 1978 bol prijatý do oddielu kozmonautov.
Lety do vesmíru.
Krst nováčika si odbil v roku 1982, keď spoločne s kozmonautami Leonidom Popovom a Svetlanou Savickou absolvoval let na Sojuze T-7 (COSPAR 1982-080A), so štartom z Bajkonuru 19 . augusta 1982. Celá trojica sa pripojila k orbitálnej stanici Saľut 7, po týždni pracovnej činnosti odletela na Zem.
Druhý let mal rovnaký cieľ, teda orbitálna stanica. Štart bol 20. apríla 1983 opäť z Bajkonuru v lodi Sojuz T-8. V trojčlennej posádke bol spolu s Vladimirom Titovom a Gennadijom Strekalovom. Pripojenie zlyhalo a tak sa s loďou vrátili na druhý deň na Zem.
Tretíkrát letel v modernejšej lodi Sojuz TM-8. Štartovali 5. septembra 1989 z Bajkonuru a pripojili sa k orbitálnej stanici Mir. Tu potom pracoval celých päť mesiacov (165 dní), aby sa v rovnakej lodi vrátil na Zem.
Podobný bol štvrtý let v polovici roka 1993. Letel v lodi Sojuz TM-17 na Mir, tu strávil viac ako pol roka a potom sa vrátil na Zem. V tom čase mal 51 rokov.
Je registrovaný ako 110. človek vo vesmíre s 372 dňami strávenými v kozme. Absolvoval 10 výstupov do voľného vesmíru (EVA), všetky zo stanice Mir, s celkovou dĺžkou 31 hodín.
Po letoch.
Oddiel kozmonautov opustil v roku 1995. Bol ženatý a mal jedno dieťa. V roku 2002 pri hasení svojho domu utrpel značné popáleniny a strávil niekoľko týždňov v nemocnici.
Giuseppe Meazza

Giuseppe Meazza (* 23. august 1910, Miláno, Taliansko - † 21. august 1979, Lissone) bol taliansky futbalový reprezentant, považovaný za jedného z najlepších futbalistov svojej éry. Mnohými je považovaný za najlepšieho talianskeho futbalistu všetkých čias.
V 30. rokoch bol oporou Interu Miláno a , s ktorou získal dva tituly majstra sveta (1934 a 1938).
Hlavný štadión San Siro v Miláne dnes nesie na jeho počesť názov "Stadio Giuseppe Meazza".
Robert Parker

Robert Allan Ridley Parker (* 14. december 1936, New York, USA) je americký astronóm a astronaut z letov raketoplánom Columbia. Je registrovaný ako 129. človek vo vesmíre.
Životopis.
Po strednej škole vyštudoval aj vysoké školy Amherst College a California Institute of Technology, kde získal vzdelanie doktora fyziky a astronómie. Od roku 1967 bol zamestnaný v NASA Headquarters vo Washingtone D.C.. Hlavným ťažiskom jeho práce bolo laboratórium Spacelab, viedol tiež vedecké pokusy výpravy Apollo 17. Bol vybraný do šiestej skupiny astronautov a absolvoval výcvik..
Lety do vesmíru.
Po prvýkrát letel v raketopláne vo svojich 46 rokoch v roku 1983. Bola to desaťdňová expedícia STS-9. Šesťčlennej posádke velil John Watts Young, ďalej v nej boli Brewster Shaw, Owen Garriott, Ulf Merbold z Nemecka a Byron Lichtenberg. Počas letu aktivovali Spacelab a vykonali niekoľko desiatok pokusov, hovorili s množstvom štátnikov aj rádioamatérov. Let bol úspešný.
Druhýkrát letel o 7 rokov neskôr, rovnaký raketoplán (to už bol jeho 10. let), misia STS-35 bola bez niekoľkých minút deväťdňová. Posádka bola sedemčlenná: Vance Brand, Guy Gardner, John Lounge, Jeffrey Hoffman, Samuel Durrance, Ronald Parise a Robert Parker. Hlavnou náplňou programu bolo pozorovanie, fotografovanie rôznych vesmírnych objektov s pomocou Astro-1 a ďalekohľadu BBXRT. Veľmi úspešný let bol skrátený o deň kvôli počasie v mieste pristátia na základni Edwards v Kalifornii.
Pri svojich dvoch letoch strávil vo vesmíre 19 dní.
William Vallance Douglas Hodge

William Vallance Douglas Hodge (* 17. jún 1903, Edinburgh, Spojené kráľovstvo - † 7. júl 1975, Cambridge) bol škótsky matematik, ktorý sa zaoberal predovšetkým geometriou. Je objaviteľom ďalekosiahlych súvislostí medzi algebraickou geometriou a diferenciálnou geometriou, pričom dosiahnuté výsledky v tejto oblasti dnes tvoria teóriu nazývanú Hodgeova teória. Je tiež autorom dôležitých výsledkov v oblasti Kählerovych variet.
Byron Lichtenberg

Byron Kurt Lichtenberg (* 19. február 1948, Stroudsburg, Pensylvánia, USA) je bývalý americký astronaut. Ako špecialista pre užitočné zaťaženie absolvoval dva lety do vesmíru, v roku 1983 sa zúčastnil misie STS-9 a v roku 1992 letu STS-45. 
Zo života.
Byron Lichtenberg absolvoval v roku 1969 Brown University v Providence v štáte Rhode Island, kde získal titul bakalára v odbore letecké inžinierstvo. V roku 1975 študoval strojné inžinierstvo na Massachusetts Institute of Technology, získal titul "Master of Science ", na rovnakej univerzite získal v roku 1979 titul Doktor vied ("Doctor of Science"- Sc.D.) v odbore biomedicínske inžinierstvo. 
Do tímu amerických astronautov sa hlásil v roku 1977, ale nebol vybraný. V roku 1978 bol prijatý a získal kvalifikáciu špecialista pre užitočné zaťaženie pre laboratórium Spacelab. 
Lety do vesmíru.
Lichtenberg odštartoval k svojmu prvému letu do vesmíru vo svojich 35 rokoch. Raketoplán Columbia sa vydal z Kennedyho vesmírneho strediska na Floride na desaťdňovú misiu STS-9. Posádku tvorilo šesť astronautov: veliteľ John Young, pilot Brewster Shaw, letoví špecialisti Owen Garriott a Robert Parker a špecialisti pre užitočné zaťaženie Byron Lichtenberg a Nemec Ulf Merbold. V nákladovom priestore raketoplánu bola umiestnená európska laboratórium Spacelab. Európski a americkí vedci pripravili pre posádku 70 vedeckých experimentov, ktoré sa týkali astronómie, fyziky, pozorovania Zeme, biológie a pokusov na materiáloch. Raketoplán pristál s menšími problémami na základni Edwards v Kalifornii. 
Lichtenbergova druhá misia STS-45 sa uskutočnila v marci 1992 raketoplánom Atlantis. Sedemčlenná posádka v zložení veliteľ Charles Bolden, pilot Brian Duffy, Kathryn Sullivanová, David Leetsma, Michael Foale, Byron Lichtenberg a Dirk Frimout plne využívala k desiatkam meraniam a experimentov atmosférické laboratórium ATLAS-1 ("Atmospheric Laboratory for Applications and Science"). Astronauti pracovali na experimentoch z oblasti chémie atmosféry, fyziky plazmy, slnečnej fyziky a astrofyziky. Misia bola zakončená pristátím na Kennedyho vesmírnom stredisku na Floride. 
Pri svojich dvoch letoch strávil Lichtenberg na obežnej dráhe 19 dní a bol v poradí 130. človekom vo vesmíre.
Tainovia

Tainovia (iné názvy: Taino, Taíno, zriedkavo Taínovia) je skupina indiánskych etník, ktoré žili na Antilách, v karibskej oblasti.
Taino

Taino môže byť:
Slováci v Chorvátsku

Slovenská menšina v Chorvátsku je koncentrovaná predovšetkým do oblasti mesta Osijek v Osijecko-baranjskej župe (okresy Našice,Djakovo, Novska, Osijek, Vukovar). Určitý počet Slovákov žije aj v oblasti Sisaku. Napriek svojmu malému počtu disponuje slovenská menšina v Chorvátsku výraznými kultúrnymi právami. 
Sčítanie 2001.
V tabuľke sú zapísané iba mestá/opštiny, kde tvoria Slováci percentuálny podiel väčší ako 1,00%.
Sčítanie 2011.
V tabuľke sú zapísané iba mestá/opčiny, kde tvoria Slováci percentuálny podiel väčší ako 1,00%.
Friuli v Rumunsku

Nepočetná a do značnej miery asimilovaná populácia - potomkovia prisťahovalcov z Friuli a severnej Dobrudže v roku 1870. V 80. rokoch 19. storočia prichádzali Friuli aj do oblasti Craiovy a do Sedmohradska Spolu s Friulmi sa do Sedmohradska sťahovali aj Taliani (predovšetkým z oblasti Belluno)
Ridnitšohkka

Ridnitšohkka (v severnej saamčine Ritničohkka) je vrch v severozápadnom Laponsku vo Fínsku. S výškou ide o najvyšší vrch ktorého vrchol leží vo Fínsku, aj keď najvyšším bodom krajiny je Halti, ktorej vrchol však leží v Nórsku.
Ženská dvojhra na Wimbledone 2010

Ženská dvojhra na Wimbledone 2010 sa hrala ako súčasť Wimbledonu 2010 od 21. júna do 4. júla. Súťaže sa zúčastnilo 128 hráčok, z toho 32 nasadených, 12 kvalifikantiek a 8 hráčok s divokou kartou. Víťazkou sa stala Serena Williamsová, ktorá vo finále porazila Veru Zvonariovovú 6:3, 6:2. Serena Williamsová tak získala už 13. grandslamový titul.
Telesync

 Telesync (TS) je metóda kopírovania filmov, zvyčajne chránených autorským právom. 
Nahrávanie sa vykonáva v kine, ale na rozdiel od metódy Cam, taktiež nahrávanej v kine, sa používa externý zdroj zvuku "(najčastejšie zrejme zo slúchadiel pre slabopočujúcich, alebo z reproduktoru v drive-in kine)". Telesync je často filmovaný v prázdnom kine, alebo v špeciálnej miestnosti s projektormi pomocou profesionálnych kamier. Vďaka tomu je kvalita obrazu i zvuku lepšia ako v prípade Cam, ale aj tak sa jednotlivé kópie TS sa môžu líšiť. Veľakrát totiž filmy označené ako Telesync, majú takú zlú kvalitu, že musia byť označené ako Cam.
Telesync je, mimo DVDRip, najčastejšia forma nelegálnych kópii filmov, zvyčajne dostupná už po pár dňoch od prvej Cam verzie.