Vyhlásenie vojny Sovietskemu zväzu Slovenskou republikou

22. júna 1941 Nemecko napadlo ZSSR a vzápätí mu aj vyhlásilo vojnu. Slovenská republika sa k Nemecku pripojila okamžiteuž 22. júna vyhlásením premiéra a ministra zahraničia Vojtecha Tuku a o dva dni prezident Jozef Tiso telegramom Hitlerovi oznámil, že SR sa „pripája“ k vojne. 24. júna sa začali vojenské operácie Rýchlej skupiny proti ZSSR.
Vzťahy Slovenskej republiky a ZSSR.
Sovietsky zväz uznal Slovenskú republiku dňa 16. septembra 1939. Slovenská republika so ZSSR nadviazala čulé hospodárske a kultúrne vzťahy v snahe kompenzovať nemecký vplyv.
24. novembra 1940 Slovensko pristúpilo k Paktu troch veľmocí. Ten bol v čase nemeckosovietskej zmluvy o neútočení prezentovaný ako aliancia proti USA. Očakávalo sa pristúpenie Sovietskeho zväzu k paktu:
Po zlyhaní Molotovovej návštevy v Berlíne a po ochladení nemeckosovietskych vzťahov došlo aj k ochladeniu slovenskosovietskych vzťahov.
Vyhlásenie vojny.
Nemecké prípravy na vojnu boli v júni 1941 také očividné, že niekoľko dní pred inváziou dotazoval minister obrany generál Čatloš priamo veliteľa nemeckej vojenskej misie v Bratislave gen. Otta, aké zámery má Nemecko v nastávajúcom konflikte so slovenskou armádou. Ten odpovedal v zmysle pôvodných Hitlerových zámerov, že so slovenskou armádou sa v boji nepočíta, maximálne s nejakým pomocným technickým zborom. Situácia sa zmenila po tajnej návšteve šéfa nemeckého generálneho štábu gen. Haldera v Bratislave dňa 19. júna, ktorý generálovi Ottovi tlmočil Hitlerovo želanie, aby sa aj slovenská branná moc zúčastnila priamo vojnových operácií a ten 21. júna oboznámil so situáciou nemeckého veľvyslanca na Slovensku Hannsa Ludina.
Ludin ihneď navštívil prezidenta Tisa a predsedu vlády Tuku a žiadal ich o vyjadrenie k účasti slovenskej armády na operáciach, ktoré možno očakávať. Nie je známe, či sa hovorilo explicitne o vojne so ZSSR. Tiso a Tuka sa postavili k účasti slovenskej armády súhlasne a následne sa Tiso odobral (v predvečer nedele) do Bánoviec, kde bol farárom.
V noci z 21. na 22. júna dostal Hanns Ludin telegram z Berlína prikazujúci mu oznámiť Vojtechovi Tukovi, že "„vzhľadom k stupňujúcemu sa ohrozeniu Ríše obrovským nástupom Červenej armády na naše hranice cítila ríšska vláda nutnosť čeliť tomuto ohrozeniu všetkými dostupnými mocenskými prostriedkami”". Vlády v Ríme, Tokiu, Helsinkách, Budapešti a Bukurešti dostali následne memorandum s textom, že nemecká strana pri "„okamžitej obrannej akcii”" počíta "„s určitosťou s tým, že pri tomto novom ozbrojenom pochode sa budeme môcť v každom ohľade spoľahnúť na tamojšiu vládu”". Slovenská vláda dostala memorandum v podobe, že nemecká strana pri "„okamžitej obrannej akcii”" počíta s "„s určitosťou s tým, že pri tomto novom ozbrojenom pochode môžeme počítať so sympatiami na tamojšej vlády”".
Hanns Ludin informoval o vypuknutí vojny Tuku 22. júna o 9:00. pripomenul mu záväzky plynúce Slovensku z členstva v pakte troch mocností a telefonoval Tisovi do Bánoviec. Jozef Tiso sa vrátil do Bratislavy a čakal, či ho bude niekto kontaktovať v úrade. Vojtech Tuka vyslovil ochotu vstúpiť do vojny a nariadil prerušiť diplomatické styky so ZSSR. Generál Čatloš nariadil čiastočnú mobilizáciu a vydal Osobitný rozkaz č. 1 na postavenie Rýchlej skupiny pod velením plk. gšt. Rudolfa Pilfouska, ktorá mala dosiahnuť pohotovosť k odchodu 22. júna 24:00.
23. júna prebehlo jednanie Vojtecha Tuku s generálom Čatlošom a veľvyslancom Ludinom. Čatloš po obdržaní výzvy namietal účasť na vojne nepripravenosťou slovenskej armády a hrozbou sovietskeho bombardovania, no Ludin námietky odmietol a vyhrážal sa, že ak Maďarsko predbehne Slovensko v pripojení sa k vojne, Slováci stratia Hitlerovu priazeň v otázke prinavrátenia častí Slovenska odstúpených Maďarsku vo Viedenskej arbitráži.
Následne došlo k stretnutiu prezidenta Tisa s Vojtechom Tukom a generálom Čatlošom, kde Tiso súhlasil s vojnou a odmietol predostrenie otázky vojny snemu v obave, že by snem vojnu neschválil a Nemci by Slovensko obsadili. Prezident prikázal Čatlošovi vykonať mobilizačné plány a vydať príkaz Rýchlej skupine čo najskôr prekročiť hranice.
23. júna v Moskve prijal komisár zahraničných vecí Molotov len desať dní predtým vymenovaného slovenského veľvyslanca J. Šimka a prevzal nótu o prerušení diplomatických stykov. Na otázku, aké ma Slovensko dôvody k nepriateľskému postoju, keď Sovietsky zväz k tomu nedal príčinu, odpovedal Šimko, že to zrejme vyplýva z nemeckoslovenskej zmluvy. "„Molotov potom vyhlásil, že to chápe tak, že slovenská vláda vyhlásila vojnu na nátlak Nemecka.”"
24. júna zasadala vláda Slovenskej republiky, ktorá až na pripomienky ministrov Stana, Medrického a Siváka vstup Slovenska do vojny schválila. Následne prečítal minister vnútra Alexander Mach do rozhlasu vyhlásenie. O rozhodnutí vlády informoval Jozef Tiso telegramom aj Adolfa Hitlera:
Telegram Vojtecha Tuku nemeckému ministrovi zahraničných vecí z 24. júna:
Odpoveď Joachima von Ribbentrop:
Ústavnosť postupu.
Podľa §38 b) ústavy Slovenskej republiky prislúchala právomoc vyhlasovať stav brannej pohotovosti štátu a so súhlasom snemu vypovedať vojnu a uzavierať mier prezidentovi Slovenskej republiky, pričom §21 požadoval k vyhláseniu vojny prítomných aspoň dve tretiny poslancov a súhlas väčšiny prítomných.
Mach prečítal 24. júna do rozhlasu text zoštylizovaný deň pred tým prezidentom Tisom:
Tiso v texte zvolil termín „pripojujeme," aby zdôraznil, že vstup do vojny bol nemeckou stranou vynútený. Zároveň nedošlo touto formuláciou k priamemu vyhláseniu vojny Sovietskemu zväzu, nepriateľ nebol uvedený! Na vyhlásenie stavu brannej pohotovosti štátu prezident súhlas snemu nepotreboval. Tiso Sovietskemu zväzu vojnu formálne nevyhlásil, oznámil len splnenie si spojeneckého záväzku voči Nemecku. Slovenský snem vypovedanie vojny Sovietskemu zväzu neprerokoval, poslanci len zobrali na vedomie vstup do vojny proti ZSSR. Niektorí poslanci Slovenského snemu chceli vyvolať aspoň debatu. Predseda snemu Martin Sokol, respektíve predsedníctvo Slovenského snemu, v obave pred nemeckou reakciou „scenzurovalo“ prejav poslancovi Pavlovi Čarnogurskému, ktorým chcel na plenárnej schôdzi snemu protestovať proti vstupu Slovenskej republiky do vojny proti ZSSR. Scenzurovanú verziu prejavu Pavol Čarnogurský následne odmietol predniesť.
Ústava SR bola jednoducho obídená. Tri podpisy ústavných činiteľov, ktoré Mach prečítal do rozhlasu, nezodpovedali skutočnosti. Gen. Čatloš vyhlásenie nepodpísal (ani neskôr dodatočne) a preto bol veľmi prekvapený, keď Mach na záver prečítal aj jeho meno.
Začatie vojnových akcií.
Rýchla skupina bola rozkazom ministra národnej obrany generála Ferdinanda Čatloša vytvorená 22. júna 1941. Veliteľom Rýchlej skupiny bol plukovník generálneho štábu Rudolf Pilfousek. Už 23. júna 1941 bola podriadená veliteľstvu 17. armády skupiny armád "Juh" a 24. júna 12:45 prekročila hranice v oblasti priesmyku Dukla.
Stav Rýchlej skupiny 25. júna 1941 pri prekročení sovietskych hraníc.
Spolu mala 59 dôstojníkov, 27 poddôstojníkov, 1824 vojakov.
Počas prvých dní vojny sa vojaci Rýchlej skupiny zúčastnili bitky o Wojtkowu a boli svedkami odhalenie zločinov NKVD na západnej Ukrajine okupovanej Sovietskym zväzom v súlade s paktom Ribbentrop-Molotov, čo prispelo k posilneniu bojovej morálky.
Po vojne.
Vyhlásenie vojny západným Spojencom a ZSSR sa stalo súčasťou obžaloby v retribučných procesoch s predstaviteľmi Slovenskej republiky Jozefom Tisom a Vojtechom Tukom. Jozef Tiso aj Vojtech Tuka boli v tomto bode obžaloby uznaní vinnými.