burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Vavrinec Tóth

Vavrinec Tóth (, * 17. december 1814, Komárno – † 17. marec 1903, Budapešť) bol právnik, spisovateľ, člen Uhorskej akadémie vied, Kisfaludyho spoločnosti, Petőfiho spoločnosti a virilistickým členom Legislatívneho výboru hlavného mesta Budapešti.
Životopis.
Bol synom evanjelického duchovného Jána Tótha a Evy Szabóovej. Štúdiá absolvoval v Komárne, nemčinu študoval na Kráľovskej akadémii v Bratislave a právo na Univerzite v Pešti. Ovládal aj francúzštinu a angličtinu. V roku 1838 zložil právnické skúšky. Špecializoval sa na právo kráľovského dvora a pracoval ako právnik pre šľachtické rodiny. Na jar roku 1839 sa spolu s priateľom Štefanom Gorove (budúcim ministrom uhorskej vlády) vydal na dlhú cestu po západnej Európe, na ktorej študovali súdne a väzenské systémy a navštevovali zasadnutia parlamentov.
Svojou vynikajúcou právnickou prípravou čoskoro upútal pozornosť svojich súčasníkov. V rokoch 18401841 a 1843-45 bol účastníkom bratislavských zasadnutí uhorského snemu ako právny poradca grófa Kazimíra Baťána, ako zástupca neprítomných členov hornej komory snemu a parlamentný korešpondent novín "Pesti Hírlap". Zároveň bol tajomníkom Uhorského obranného spolku a členom mnohých humanitárnych a kultúrnych spolkov.
V roku 1847 ho mesto Brezno vyslalo ako svojho vyslanca na bratislavské rokovanie uhorského snemu, na ktorom niekoľkokrát vystúpil v radikálne liberálnom duchu podporujúc volebné práva kráľovských miest. Na jar 1848 bol členom delegácie vo Viedni, ktorá dosiahla veľké reformy: zrušenie poddanstva, zriadenie zodpovedného uhorského ministerstva, premiestnenie snemu do Pešti.
Po zriadení zodpovedného maďarského ministerstva ho mesto Komárno zvolilo za svojho zástupcu v sneme. František Deák ho poveril funkciou tajomníka predsedu snemu, ktorým zostal do sťahovania snemu do Debrecína v apríli 1848. Počas uhorskej revolúcie pracoval na Povereníctve pre národnú obranu.
Po jej porážke ho zatkli a odsúdili na smrť. Neskôr bol amnestovaný a prepustený na slobodu, ale neustále bol pod policajným dohľadom. Stal sa pokladníkom akadémie a redigoval časopisy. Bol jedným zo zakladateľov Maďarského pozemkového úverového inštitútu a zakladateľ a právny poradca prvej maďarskej všeobecnej poisťovne. V roku 1867 bol zvolený za poslanca snemu a v tom istom roku sa stal ministerským radcom a riaditeľom kodifikačného oddelenia. Po vymenovaní za sudcu sa vzdal poslaneckého mandátu.
V roku 1894 odišiel do dôchodku pre svoj zhoršujúci sa zrak. V roku 1895 bol vymenovaný za doživotného člena hornej komory snemu.
Popri právnickej činnosti napísal množstvo básní, poviedok, cestopisov, životopisov a divadelných hier. Jeho články a publikácie sú uvedené v Almanachu Uhorskej akadémie vied (1896. s. 166174.).
Od roku 1912 je v XII. v obvode Budapešti po ňom pomenovaná ulica.
Na jeho rodnom dome v Komárne (na ulici Františkánov) je od roku 1904 pamätná tabuľa, ktorá zároveň pripomína aj ďalšie dve osobnosti spojené s týmto domom (otca a syna Jozefov Péczelyovcov).
Hamarkameratene

Hamarkameratene (v preklade "kamaráti z Hamaru") známy aj ako HamKam alebo Ham-Kam je nórsky futbalový klub sídliaci v meste Hamar, ktorý vznikol v roku 1918. V sezóne 2023 je účastníkom Eliteserien, najvyššej nórskej futbalovej súťaže. Domáce zápasy hrá na štadióne Briskeby Stadion, ktorý má kapacitu 7 800 miest.
Jerguš Oravec

Jerguš Oravec (* 15. apríl 1989, Trenčín) je slovenský hudobník, spevák, gitarista, skladateľ a hudobný producent. Známy predovšetkým ako producent a gitarista skupiny The Youniverse, Le Payaco a ako sólový spevák a interpret.
Pamätník Vasiľa Levského

Pamätník Vasiľa Levského môže byť:
Sen lásky

Sen lásky je štúdiový album speváčky Dariny Rolincovej, ktorý vyšiel 5. decembra 1997 v Ariola, nemeckej dcérskej spoločnosti vydavateľstva BMG. Nahrávka obsahuje 12 skladieb vrátane spolupráce s Karlom Gottom na piesni „Věrné milování (Prodaná nevěsta)“. Album je postavený na klasickej hudbe. Bol nominovaný na album roka vo výročných cenách Zväzu autorov a interpretov populárnej hudby (ZAI) na GRAND PRIX ZAI `97. 
Turné k albumu nebolo naplánované. „Celú prezentáciu albumu by som videla skôr v nejakom komornejšom poňatí.“, vyjadrila sa speváčka.
V roku 1998 bol natočený videoklip k skladbe „Já a stín“, ktorý režíroval Tomáš Mašín.
Pozadie vzniku albumu.
Na albume sú skladby slávnych operných árií od umelcov ako Giacomo Puccini, Wolfgang Amadeus Mozart, Giuseppe Verdi, Antonín Dvořák a Bedřich Smetana, prepracované na popové piesne. Speváčka sa k nápadu urobiť klasiku v takmer tanečnom rytme vyjadrila:
„Niekedy pred rokom som vystupovala na Slovensku, v programe Národného divadla, kde si klasici vymenili role so spevákmi popu. Pri tej príležitosti si jedna mladá operná speváčka vybrala pesničku z môjho repertoáru a ja zasa jej áriu z Rusalky. Spoločne s Danom Hádlom sme sa na tom príjemne vybláznili a on potom spolupracoval na príprave celej dosky. Klasika sa v populárnej hudbe samozrejme používa často, ale dovolím si tvrdiť, že dosku v podobnom duchu nikto predo mnou zatiaľ neurobil. Nejde však o žiadne techno, vznešenosť klasickej hudby zostáva, iba je upravená do stredne plynúceho tempa - môžete sa pri tom trošičku vrtieť.“
Vydanie albumu pred Vianocami bolo oznámené koncom júla 1997. 
Album vyšiel 5. decembra 1997 - nasledujúci rok od vydania predchádzajúceho štúdiového albumu "What You See Is What You Get" z roku 1996, ktorý bol predovšetkým určený pre zahraničný trh, a tak vyšiel v angličtine a pod pseudonymom Dara Rolins.
Album "Sen lásky" bol určený pre český i slovenský trh a bol opäť vydaný pod menom Darina Rolincová. K návratu k svojim koreňom sa speváčka vyjadrila: „Veľa ľudí sa ma pýta, prečo som zase Darina Rolincová a prečo Česko – Slovenská doska. Ale ja som nikdy netvrdila, že už nezaspievam „po našom“ a tá doska je toho dôkazom. Navyše som ju celú venovala rodičom, pretože je to pre mňa taká "srdcová záležitosť".“ 
Výroba albumu.
Nahraný v auguste 1997 v štúdiu dh vo Vyžlovke.
Boleslaw Strzelecki

Boleslaw Strzelecki (* 10. jún 1896 Poniemoń, Poľsko – † 2. máj 1941, Osvienčim) bol poľský katolícky kňaz a mučeník z 2. svetovej vojny. Katolícka cirkev ho v roku 1999 vyhlásila za blahoslaveného.
Život.
Bolesław Strzelecki sa narodil 10. júna 1896 v šľachtickej rodine otcovi Boleslawovi. Bol zbožný, dobre vychovaný a inteligentný chlapec. Študoval v bohosloveckom seminári v Sandomierzi a 21. decembra 1918 prijal kňazskú vysviacku. Medzi rokmi 1919 až 1923 študoval na Varšavskej univerzite, kde získal doktorát v odbore kánonického práva. Bol farárom v obci Ostrowiec Świętokrzyski a v Radome. Ako kňaz venoval veľkú pozornosť väzňom, pôsobil ako väzenský kaplán. Pomáhal chudobným a vzdelával deti.
Neskôr bol Boleslaw predstaveným škôl v Radome. Z rozhodnutia miestneho biskupa Jána Kantyho Loreka zo 6. septembra 1935 sa stal rektorom benediktínskeho kláštora pri kostole Najsvätejšej Trojice v Radome. Tento chrám bol v dezolátnom stave, avšak Boleslawovi Strzeleckému sa ho podarilo obnoviť za dva roky. Od 15. júla 1940 bol farárom vo Farnosti Najsvätejšieho Srdca Ježišovho v Glinici v Radome. Vytvoril tu provizórny chrám a venoval sa okrem osobného styku s veriacimi masívnym charitatívnym činnostiam, keďže obyvateľstvo veľmi rýchlo chudobnelo.
Boleslaw Strzelecki sa v homílii na sviatok Zjavenia Pána 6. januára 1941 zamýšľal nad témou Poľska a vojnových mučiteľov. Hneď na druhý deň bol zatknutý počas rozdávania jedla po slávení omše. Väznitelia ho opakovane vypočúvali a mučili, kvôli tomu strávil istý čas aj vo väzenskej nemocnici v Radome. Z nej bol 5. apríla 1941 transportovaný do koncentračného tábora pri Osvienčime. V ňom bol zaradený do stavebnej skupiny. Napriek náročným podmienkam sa Boleslaw zaslúžil o vzájomnú dobročinnú starostlivosť medzi väzňami. Povzbudzoval svojich spoluväzňov a sľuboval im blížiacu sa slobodu. Kázal, že Boh ich miluje a teraz sa v tábore skúša len ich láska. Vyčerpaný mučením, zoslabnutý nadmernou prácou a vyhladovaný zomrel ako 44-ročný v táborovej nemocnici dňa 2. mája 1941 o ôsmej hodine ráno po tom, ako ho bil dubovou palicou nemecký vorarbeiter (predák) z Nitas.
Uctievanie.
Boleslawa prezývali „Svätý František z Radomy“ a jeho pamiatka je stále živá. Dňa 6. mája 1950 dali Radomčania na kostol Najsvätejšieho Srdca Ježišovho umiestniť pamätnú tabuľu, ktorá ho opisuje ako milovaného vychovávateľa mládeže, odovzdaného kňaza s mimoriadnou láskavosťou srdca a ochrancu najchudobnejších.
Pápež Ján Pavol II. ho spolu s ďalšími 107 poľskými mučeníkmi z 2. svetovej vojny vyhlásil 13. júna 1999 vo Varšave za blahoslaveného. Rímske martyrológium uvádza jeho sviatok 2. mája, v deň výročia smrti.
Briskeby Stadion

Briskeby Stadion je futbalový štadión v meste Hamar v Nórsku. Bol otvorený v roku 1936. Na štadióne hrá svoje domáce zápasy tím HamKam. Aktuálna kapacita štadióna je 7 800 miest.
Anrê Nguyễn Kim Thông

Anrê Nguyễn Kim Thông (* asi 1790, Gò Thị, Vietnam – † 15. júl 1855, Mỹ Tho) bol katechéta, mučeník a svätý Katolíckej cirkvi.
Životopis.
Narodil sa v provincii Bình Định okolo roku 1790. Išlo o jednu z najstarších katolíckych oblastí v diecéze Qui Nhơn. Biskup Étienne-Théodore Cuenot ho vymenoval za laického zástupcu provincie Bình Định. Anrê Thong bol oddaným veriacim, ktorý organizoval krytie duchovných počas protikatolíckej politiky dynastie Nguyen vo Vietname.
Anrê bol zatknutý po tom, ako ho niekto udal, že ukrýval kňazov. Spolu s ním odvliekli aj ďalších štyroch ukrývaných kňazov do väznice v Bình Định. Počas verejného procesu mu poradili, aby pošliapal kríž a aby sa následne vyspovedal. Anrê to však zásadne odmietol. Po troch mesiacoch vo väzení bol odsúdený na vyhnanstvo do Mỹ Tho. Anrê zomrel 15. júla 1855 kvôli svojmu vysokému veku a vyčerpaniu po namáhavej ceste, ktorú prešiel pešo v reťaziach. Skonal krátko po príchode na miesto vyhnanstva.
Anrê Thong bol najprv pochovaný v Cai Nhum. V roku 1857 požiadal otec Nguyen Kim Thu o jeho opätovné pochovanie v kostole Go Thi. V súčasnosti sa telesné pozostatky svätca nachádzajú v biskupskom paláci Qui Nhon.
Uctievanie.
Blahorečený bol 2. mája 1909 pápežom Piom X. Za svätého ho vyhlásil pápež Ján Pavol II. 19. júna 1988 v skupine 117 vietnamských mučeníkov.
Jeho pamätným dňom, ako to uvádza Rímske martyrológium, je 24. november pri spomienke na 117 vietnamských mučeníkov.
Brusno-kúpele

Brusno-kúpele je miestna časť obce Brusno. Nachádza sa tu jedna ulica, Kúpeľná. Dolinou tečie Brusnianka.
Kúpele.
V miestnej časti sa nachádzajú Kúpele Brusno.
Kúpele sú prvýkrát spomenuté v roku 1818 vo farskej kronike v Medzibrode. Kúpeľné využitie sa spomína v roku 1834, kedy sa začala výstavba prvého kúpeľného domu. Dnes známy ako Vepor bol dokončený v roku 1837. V roku 1851 kúpeľný dom vyhorel a bol obnovený v roku 1861. Počas prvej česko-slovenskej republiky boli v kúpeľoch tri kúpeľné domy: Vepor, Ďumbier a Paula, ktoré mali spolu 150 izieb. Po druhej svetovej vojne časom zanedbané kúpele vyhoreli. V roku 1947 sa ich ujali vtedajšie Stredoslovenské železiarne (dnes Železiarne Podbrezová), ktoré sa stali ich vlastníkmi. Neskôr však boli zoštátnené. V rokoch 1974 až 1985 prebiehala výstavba pavilónu Poľana. V súčasnosti sú kúpele Brusno vo vlastníctve akciovej spoločnosti Kúpele Brusno.
Pythias (sochár)

Pythias () bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr.
Pythias, grécky sochár (bronziar) neznámeho pôvodu, patril podľa Plínia medzi sochárov, ktorí boli činní v období 156. olympiády (156 – 153 pred Kr.), t. j. v druhej polovici 2. stor. pred Kr.
Plínius uvádza, že po 121. olympiáde (296 – 293 pred Kr.) sa odlievať z bronzu „prestalo“ a po 156. olympiáde opäť toto umenie ožilo. Títo umelci vraj už nedosiahli niekdajšiu úroveň, ale aj napriek tomu vytvorili mnoho diel veľkej umeleckej hodnoty. V tomto období, označeného ako "helenistické baroko" (mnohí zrejme tvorili v klasicistickom štýle), bolo zhotovených mnoho sôch, hlavne z bronzu.
Ondrej nad Hronom

Ondrej nad Hronom je miestna časť obce Brusno, do roku 1960 samostatná obec (Svätý Ondrej nad Hronom).
Dejiny.
Obec bola prvýkrát doložená v roku 1424, spolu s terajšou časťou Brusno ako „villa utraque Zenthandras“, teda obe obce svätoondrejské. Patrili pod panstvo Ľupčianskeho hradu. Svätý Ondrej bol počas stredoveku významnejším centrom ako Brusno. Najmenej od 15. storočia stál na súčasnom mieste kostol. V 18. a 19. storočí sa obyvateľstvo zaoberalo podomovým obchodom. Kedže pôvodne predávali čipky, aj po pribratí iného tovaru boli obchodníci zvaní čipkári. Od roku 1860 sa Ondrej nad Hronom stal sídlom slúžnovského okresu. Neskôr v obci sídlil notariát a od roku 1892 do roku 1941 aj žandárska stanica. V druhej polovici 19. storočia sa obyvateľstvo venovalo roľníctvu, chovu poľnohospodárskych zvierat a podomovému obchodu. Niektorí pracovali v železiarskych podnikoch Horehronia a iní v lesníctve. Obec sa zúčastnila Slovenského národného povstania. Za pomoc partizánov nacisti vypálili miestnu časť Bukovec, ktorá vtedy patrila Ondreju nad Hronom.
V roku 1960 bola dovtedy samostatná obec spojená s Brusnom, vytvorili obec Hronov. Tá sa od roku 1974 volá Brusno.
Geografia.
Ondrej nad Hronom sa nachádza na pravom (západnom a severnom) brehu Hrona. Miestna časť obsahuje 11 ulíc.
Haštra

Haštra (iné názvy: háštra, hastra) môže byť ľudovo alebo staršie:
Chvoj

Chvoj môže byť zastarano:
Antaios

Antaios () môže byť:
Bukovec (vrch vo Volovských vrchoch)

Bukovec () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Švedlárom, približne juhovýchodne od Spišskej Novej Vsi.
Poloha.
Nachádza sa na severe strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hnilecké vrchy. Leží v Košickom kraji, na hranici okresov Spišská Nová Ves a Gelnica a zasahuje na katastrálne územie obcí Poráč, Slovinky a Švedlár. Najbližšími sídlami sú severne situovaný Poráč a južne ležiaci Švedlár, severozápadne sa nachádzajú Rudňany, západne Závadka a Nálepkovo, východne Mníšek nad Hnilcom a Helcmanovce a severovýchodne Slovinky. 
Opis.
Bukovec leží v hrebeni, vedúcom od Veľkej Knoly () až na Krompašský vrch (). Severne sa nachádza Fajferný hrb () a Suchý vrch (), východne Skala (), Havrania hlava (), Orlí vrch () a Korban (), južne Ostrá skala (), Veľký Vtáčí vrch (), Drahov () a Zlatý stôl () a západne Chajzárka (), Pálenica () a Holý vrch (). Východné svahy odvodňuje Slovinský potok, severné jeho prítok Poráčsky potok, smerujúce do Hornádu, voda zo západnej časti odteká potokom Kopagrund a z južných Švedlárskym potokom do Hnilca. Na vrchol vedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva horská lúka, ktorá umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať mnohé vrcholy pohoria, no tiež Čiernu horu, Branisko, Levočské vrchy, Vysoké Tatry, východnú časť Nízkych Tatier s Kráľovou hoľou a Stolické vrchy.
Mariánske súsošie (Prešov)

 Mariánske súsošie alebo Trojičný stĺp je barokové súsošie, ktoré sa nachádza v severnom parku, na Hlavnej ulici v historickom centre Prešova.
Poloha.
V severnom parku na Hlavnej ulici, takmer presne na 49° severnej zemepisnej šírky, medzi sochou Ježiša Krista a historickou budovou prešovského kolégia stojí, obklopené okrasnými stromami, pieskovcové barokové súsošie. Pôvodne na tomto mieste stálo od marca do septembra 1687 popravisko prešovského krvavého súdu. Súsošie je v zozname chránených národných kultúrnych pamiatok s číslom NKP 707-2088/2 v Slovenskej republike a má tam pomenovanie Trojičný stĺp. Podľa tabuľky, ktorá sa na súsoší nachádza je druhé pomenovanie Mariánske súsošie. P. Švorc, autor publikácie Sprievodca po historickom Prešove, nazval toto súsošie "Immaculata".
Mariánske súsošie.
Dali ho postaviť v roku 1751 jezuiti. Bolo postavené na pamiatku obetí morových epidémií, ktoré mesto Prešov postihli v roku 1679 a 1710. Väčšinu peňazí na stavbu (1200 zlatých) odkázal v závete mešťan Ján Rudiger Feigenbuz, ďalšie darovali grófky Csákyová a Pethöová. Samotné súsošie, ktorého stĺp má štyri strany, obkolesujú 4 sochy svätcov, a sú umiestnené na podstavcoch. Z nich je pôvodná socha svätého Jana Nepomuckého a socha svätého Mikuláša. V úrovni týchto sôch, ale na stenách stĺpa, sú orámované reliéfy košických mučeníkov. Nad nimi sa týčia 4 menšie sochy iných svätcov. Na vrchole súsošia dominuje celému dielu, vznešená socha Panny Márie s Ježiškom na ľavej ruke, ktorý drží zemeguľu, a žezlom v pravej ruke. Na hlavách týchto skulptúr sú pozlátené kráľovské korunky. Základnú rekonštrukciu celého súsošia, vykonal v roku 1967, košický sochár Vojtech Löffler. Reštaurované bolo aj v rokoch 19951997.
Alexander Török

Alexander Török (šľachtický prídomok "Török de Szendrő", , * 7. august 1822, Podrečany – † 8. apríl 1894, Lučenec) bol poslanec uhorského snemu, zemepán a podžupan Novohradskej župy.
Životopis.
Narodil sa v šľachtickej rodine v Podrečanoch, do rodiny výrobcu fajok. Po ukončení štúdií sa stal čestným podnotárom Novohradskej župy. Počas uhorskej revolúcie bol stotníkom honvédov. Po jej porážke sa utiahol na rodinné podrečanské panstvo a aktivizoval sa v rámci Hospodárskeho spolku Novohradu, ktorého sa stal v roku 1861 podpredsedom.
V roku 1865 bol zvolený v sečianskom volebnom okrsku za poslanca uhorského snemu.
Medzi láskou a nenávisťou

Medzi láskou a nenávisťou ( "Entre el amor y el odio") je mexická telenovela z produkcie spoločnosti Televisa v roku 2002. Hlavné úlohy stvárnili herci Susana González a César Évora. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza od 20. februára 2003 do 20. mája 2003 a od 23. júna 2005 do 16. septembra 2005 a TV Doma od 16. septembra 2010 do 31. januára 2011 a od 12. marca 2014 do 1. septembra 2014.
Strieborná jedlička

Strieborná jedlička môže byť ľudovo:
Jedľa strieborná

Jedľa strieborná alebo menej formálne strieborná jedľa môže byť:
Pohár víťazov pohárov 1968/1969

Pohár víťazov pohárov 1968/1969 bol 9. ročník súťaže víťazov domácich futbalových pohárov v európskych krajinách.
Súťaže sa zúčastnilo 32 klubov, z toho 28 úradujúcich víťazov domáceho pohára a štyria porazení finalisti (Grazer AK, Altay İzmir, Girondins Bordeaux a FK Bor). Obhajca titulu AC Miláno sa nezúčastnil, pretože ako taliansky šampión sa kvalifikoval do Pohára majstrov európskych krajín.
Finále sa odohralo 21. mája 1969 na štadióne St. Jakob Stadium v Bazileji. Z víťazstva sa tešili hráči Slovana Bratislava, ktorí zdolali španielsky klub Barcelona .
Tímy.
V nasledujúcej tabuľke sú zoradené tímy podľa štartovacej pozície, v ktorej vstúpili do Pohára víťazov pohárov 1968/1969.
1. kolo.
Pôvodný žreb:
Vzhľadom na vpád vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska 21. augusta 1968 západoeurópske zväzy odmietli pustiť svojich reprezentantov proti mužstvám z krajín východného bloku zapojených do invázie. UEFA napokon ustúpila tlaku a v rozpore so svojimi stanovami 31. augusta 1968 vyhlásila žreb prvého kola za neplatný. Preskupenie vyžrebovaných mužstiev, ktoré sa uskutočnilo za zatvorenými dverami, umožnilo iba zápasy medzi dotknutými krajinami východného bloku, načo ich futbalové zväzy na protest odvolali svoju účasť v súťaži. Ako prvé sa odhlásilo Poľsko a 16. septembra sa pridali aj ostatné štyri dotknuté zväzy. Zo súťaže tak odstúpili tie kluby: 
Zástupcovia Československa, Rumunska a Juhoslávie pokračovali v súťaži.
Prvé zápasy sa hrali od 18. do 20. septembra a odvety 2. a 3. októbra 1968 (Reykjavík proti Olympiakosu 22. septembra a Sliema proti Rumelange 29. septembra).
Upravený žreb:
2. kolo.
Prvé zápasy sa hrali 12. a 13. novembra (Lyn proti Norrköpingu 31. októbra), odvety 27. novembra 1968 (Norrköping proti Lynu 17. novembra).
Z okliešteného poľa účastníkov 2. kola ťažila Barcelona a Torino, ​​ktorí sa bez boja prebojovali do štvrťfinále.
Štvrťfinále.
Zápasy sa odohrali v termínoch:
Semifinále.
Zápasy sa ohodhrali v termínoch:
Finále.
Finále sa odohralo 21. mája 1969 na štadióne St. Jakob Stadium v Bazileji, vo Švajčiarsku.
Šarlatán (film)

Šarlatán je životopisná dráma režisérky Agnieszky Hollandovej z roku 2020. Scenár k filmu napísal Marek Epstein a rozpráva v ňom príbeh inšpirovaný životom liečiteľa Jana Mikoláška. Hlavnú úlohu stvárnili Ivan Trojan, spolu s Josefom Trojanom, Jaroslavou Pokornou, Jurajom Lojom, Martinom Myšičkom a Miroslavom Hanušom.
Film sa natáčal v roku 2019, s prvou klapkou 1. apríla 2019 v prostredí väznice v Mladej Boleslavi. Film vznikol v koprodukcii Česka, Írska, Poľska a Slovenska. Film podporil český Štátny fond kinematografie a Filmová nadace.
Film bol uvedený dňa 27. februára 2020 v nesúťažnej sekcii "Berlinale Special Gala" na filmovom festivale Berlinale, kde zároveň prebehla aj svetová premiéra filmu. Premiéra v kinách bola pôvodne naplánovaná na 26. marca 2020, no kvôli uzatvoreniu kín v dôsledku opatrení proti pandémii COVID-19 bolo v polovici marca 2020 oznámené jej odloženie. Premiéra bola presunutá na 20. augusta 2020.
V auguste 2020 tesne pred premiérou filmu vyšla k filmu rovnomenná kniha. Kniha pozostáva z Epsteinovho filmového scenára, ktorý do knižnej doby prepísal Josef Klíma. Dňa 13. októbra 2020 Česká filmová a televízna akadémia oznámila, že tento film vyšle ako reprezentanta Česka do boja o Oscara za najlepší cudzojazyčný film.
Šarlatána videlo v kinách vyše 250 000 divákov. Bodoval nielen u divákov a filmových kritikov, ale aj na najprestížnejších svetových festivaloch, odkiaľ si odniesol celý rad ocenení. Presadil sa na shortliste pätnásť najlepších svetových anglicky hovoriacich filmov nominovaných na Oscara 2021. Film získal ocenenie Český lev za najlepší film roku 2020 a získal ďalšie 3 České levy zo 14 nominácii a 2 Ceny Českej filmovej kritiky z 5 nominácií.
Šťastné a veselé

Šťastné a veselé je prvý koncertný album speváčky Dary Rolins, ktorý vydalo 30. novembra 2009 hudobné vydavateľstvo Universal. Ide o záznam toho najlepšieho z vianočných koncertov v pražskom klube SaSaZu z 11. a 12. novembra 2009. Na albume hosťujú Tina, Tonya Graves, Dan Bárta, Marta Jandová, Matěj Ruppert, Paľo Habera, DJ Wich, Hugo Toxxx a Karel Gott. Nahrávka obsahuje 17 skladieb.
Pozadie vzniku albumu.
Vianočný koncert chcela Dara Rolins uskutočniť už niekoľko rokov predtým, no zrealizovať sa jej ho podarilo až v roku 2009.
Ako vznikla jeho myšlienka sa speváčka vyjadrila v rozhovore:
 „Hlavným impulzom bol zrejme koncert Robbieho Williamsa v Royal Albert Hall v Londýne, ktorý patrí už pár rokov medzi moje obľúbené. Jeho atmosféra ma inšpirovala a doviedla k nápadu urobiť niečo vzdialene podobné. Pesničky, ktoré zaznejú nie sú len vianočné koledy, nesú v sebe sviatočnú atmosféru. Aspoň teda pre mňa a mojich hostí. Duety sme vyberali spoločne, ide o veci, ktoré nás jednoducho bavia.“ 
O albume.
Album zaznamenáva to výber toho najlepšieho z dvoch vianočných koncertov v pražskom klube SaSaZu, ktoré sa uskutočnili 11. a 12. novembra 2009. Pôvodne boli naplánované štyri koncerty, ostatné dva v Bratislave a Košiciach, ktoré boli z organizačných dôvodov zrušené.
Speváčka sa na koncertoch predstavila v sprievode 40-členného symfonického orchestra pod vedením Davida Solařa, tanečníkov a tanečníc zo Street Dance Academy a taktiež si prizvala aj niekoľko hudobných hostí. Medzi nimi boli napríklad Tina, Tonya Graves, Dan Bárta, Marta Jandová, Matěj Ruppert, Paľo Habera, DJ Wich, Hugo Toxxx a Karel Gott.
Z menovaných hostí sa ako jediný Karel Gott nemohol dostaviť na koncerty, kde mali prichystané predstaviť aj remake legendárneho duetu „Zvonky štestí“. Nová verzia hitu s názvom „Zvonky 2009“ bola špeciálne pripravená pre vianočné koncerty. Ku skladbe bol natočený aj videoklip, ktorý mal premiéru 5. marca 2010.
Skladbu predstavili 22. novembra 2009 na 5. finálovom kole súťaže Česko Slovenská SuperStar, ktorá mala podtitul „Pocta Karlovi Gottovi“. V rebríčku TOP 50 najhranejších domácich singlov v slovenských rádiách sa umiestnil sa na 23. priečke.
V repertoári skladieb sa okrem nachádzajú prevažne populárne svetové skladby, menovite od Georgea Michaela, Johna Lennona, Stevieho Wondera, Donny Summers a ďalších.
Skladba „Šťastné Vianoce“ je coververziou „Happy Xmas (War Is Over)“ Johna Lennona, Yoko Ono a Plastic Ono Band z roku 1971, ktorú otextovala Jana Rolincová. 
Výroba albumu.
Nahrávka koncertu v SaSaZu, mix v štúdiu dh Vyžlovka - november 2009
Sexy Dancers

Sexy Dancers bola funková hudobná skupina, ktorá bola založená v roku 1998. Zakladateľom bol skladateľ a producent Roman Holý. Skupina vydala v roku 1998 ich jediný album – dvojdiskový „Butcher's On The Road“ so singlami „04205“, „Some People“ a “Slim Jim“. Skupina aj krátko koncertovala, ale čoskoro sa rozpadla. Jedným z dôvodov rozpadu bolo okrem iného jej zloženie. Podobne ako je skupina J.A.R. iba príležitostným stretnutím známych hudobníkov, aj Sexy Dancers tvorili hudobníci z iných, už existujúcich, hudobných projektov. Za krátky čas aktívneho fungovania stihli získať množstvo fanúšikov, ocenení a nezmazateľne sa zapísať do histórie československého popu 90. rokov.
Hudobný materiál Sexy Dancers v súčasnej dobe používajú na svojich živých koncertoch ako Monkey Business, tak aj Dan Bárta so skupinou Illustratosphere. Monkey Business často hrajú singel „Slim Jim“, Illustratosphere singel „Some People“, „Introduction To Happiness“ alebo „Foot In Another Land“.
Skupina koncertovala po dlhoročnej pauze opäť 22. júna 2018 na pražskom festivale Metronome. Po úspešnom koncerte prišlo rozhodnutie, že si to ešte párkrát zopakujú na turné. Dôvodom bolo 20-ročné jubileum vzniku, vydania albumu i konca skupiny. Krátke turné Sexy Dancers so štyrmi koncertami odštartovalo 31. októbra 2018 v Brne a jedinú slovenská zastávku malo 28. novembra 2018 v bratislavskom Ateliéri Babylon. Na koncertnej šnúre zahrali ich celý album.
Antaios (sochár)

Antaios () bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr.
Antaios, grécky sochár (bronziar) neznámeho pôvodu, patril podľa Plínia medzi umelcov činných v období 156. olympiády (156 – 153 pred Kr.), t. j. v druhej polovici 2. stor. pred Kr.
Plínius uvádza, že po 121. olympiáde (296 – 293 pred Kr.) sa odlievať z bronzu „prestalo“ a po 156. olympiáde opäť toto umenie ožilo. Títo umelci vraj už nedosiahli niekdajšiu úroveň, ale aj napriek tomu vytvorili mnoho diel veľkej umeleckej hodnoty. Impulz, ktorý grécke sochárstvo dostalo, zrejme vyšiel z Ríma, pretože práve v období, ktoré označil Plínius, teda okolo roku 150 pred Kr., získalo grécke umenie na Tibere domovské práva. V tom čase, pokiaľ je známe, Metellus Achaicus povolal do Ríma prvého gréckeho architekta Hermodóra.
V tomto období, označeného ako "helenistické baroko" (mnohí zrejme tvorili v klasicistickom štýle), bolo zhotovených mnoho sôch, hlavne bronzových.
Korban

Korban () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Švedlárom, približne západne od Gelnice.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hnilecké vrchy. Leží v Košickom kraji, na hranici okresov Spišská Nová Ves a Gelnica a zasahuje na katastrálne územie obcí Mníšek nad Hnilcom, Slovinky a Švedlár. Najbližšími sídlami sú južne situovaný Švedlár a juhovýchodne ležiaci Mníšek nad Hnilcom, východne sa nachádza obec Helcmanovce, severovýchodne Slovinky severne Poráč, severozápadne Rudňany a západne Závadka a Nálepkovo. 
Opis.
Korban leží v hrebeni, vedúcom od Holého vrchu () na Krompašský vrch (). Severne sa nachádza Fajferný hrb (), Suchý vrch (), Holina () a Skala (), východne Havrania hlava (), Orlí vrch (), Hutná hoľa () a Kloptaň (), južne Lastovičí vrch (), Ostrá skala (), Veľký Vtáčí vrch (), Drahov () a Zlatý stôl () a západne Chajzárka (), Bukovec () a Holý vrch (). Severné svahy hrebeňa odvodňuje Slovinský potok do rieky Hornád, západnú časť Švedlársky potok a juhovýchodnú Suchý potok do Hnilca. Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no severne vedie traverzom hrebeňovka. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý, riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať mnohé vrcholy pohoria, no tiež Slanské vrchy, Čiernu horu, Branisko, Levočské vrchy, Vysoké Tatry, východnú časť Nízkych Tatier s Kráľovou hoľou, Slovenský raj a Stolické vrchy.
Devyn Nekodová

Devyn Nekodová (neprechýlene: Devyn Nekoda; * 12. december 2000, Brantford, Ontário, Kanada) je kanadská herečka a tanečnica.
Detstvo.
Od dvoch rokov sa venuje tancu, trénovala na Lisa Naves Dance Company. Má mladšieho brata menom Kove. Po rozvode rodičov, sa jej matka neskôr znovu vydala.
Kariéra.
Nekodová debutovala v televízii v roku 2014 krátkym vystúpením v hudobnom filme "American Girl: Isabelle’s Dance Jam". V rokoch 2016 až 2017 stvárnila hlavnú postavu v televíznom seriály "Backstage", ktorý bol vysielaný na Disney Channel. V roku 2020 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "Utopia Falls".
V roku 2022 si zahrala v romantickej komédii "Princ v teniskách". O rok neskôr, sa pripojila k hereckému obsadeniu filmu "Vreskot 6", kde stvárnila postavu Aniky Kayoko.
Ján Várady

Ján Várady (šľachtický prídomok "Várady de Nagyszelezsény et Dicske", , * 28. apríl 1818, Čaka – † 18. október 1872, Levice) bol kapitán honvédov, právnik, poslanec uhorského snemu.
Životopis.
Bol synom zemana Jána Váradyho, statkára, sudcu tabulárneho súdu a Terezy Ordódyovej. Vyštudoval právo na univerzite v Pešti a pracoval ako právnik. Jeho manželkou bola od roku 1850 Karolina Domonkos († 1886 v Komárne).
V roku 1848 počas uhorskej revolúcie sa pripojil k dobrovoľníckemu vojsku honvédov, v ktorom dosiahol hodnosť kapitána.
Po porážke revolúcie bol súdený vojenským súdom, ktorý ho oslobodil. Následne sa vrátil na rodové majetky, kde hospodáril a pôsobil ako advokát v Leviciach. V roku 1865 spolu s Lukáčom Mácsaim založili prvú finančnú inštitúciu v Leviciach – Levickú sporiteľňu. po založení levického kasína sa stal jeho prvým prezidentom. V rokoch 1867 až 1872 bol poslancom uhorského snemu za mesto Levice.
Po rakúsko-uhorskom vyrovnaní sa aktívne podieľal na budovaní Uhorských kráľovských ozbrojených síl, ktorých bol od roku 1870 podplukovníkom.
Pochovaný je na levickom cintoríne.
Juanin zázrak

Juanin zázrak ( "Juana, la virgen") je venezuelská telenovela z produkcie televízie RCTV v roku 2002. Hlavné úlohy stvárnili herci Daniela Alvarado a Ricardo Álamo. Na Slovensku túto telenovelu vysielala verejnoprávna Jednotka prvýkrát od 6. mája 2005 do 22. augusta 2005 a druhýkrát od 4. septembra 2006 do 22. decembra 2006.
Ricardo Álamo

Ricardo Álamo, celým menom "Nelson Ricardo Álamo Flores" (* 10. december 1970, Caracas, Venezuela) je venezuelský herec, model, režisér, producent.
Osobný život.
V máji 2004 sa oženil s venezuelskou herečkou a modelkou Marjorie de Sousa. Dvojica sa v roku 2006 rozviedla.
Hermodóros

Hermodóros () môže byť:
HC 19 Humenné

HC 19 Humenné je slovenský hokejový klub z Humenného, hrajúci Slovenskú hokejovú ligu.
História.
Klub HC 19 Humenné, je novovzniknutý klub na území mesta Humenné, ktorý chce nadviazať na úspešnú reprezentáciu mesta Humenné v seniorskom hokeji.
Po vyhlásení ukončenia činnosti MHK Humenné členovia nového klubu HC 19 Humenné v mene MHK dokončili predchádzajúcu sezónu 2018/2019 v St. Nicolaus I. Lige mužov.
Po maximálnom možnom úsilí pre zachovanie prvoligovej licencie, s prísľubom prezidenta SZĽH, sa im to nepodarilo a klub po všetkých legislatívnych procedúrach pre zaregistrovanie klubu ako nového člena na zväze, musel začať svoje pôsobenie v 2. lige mužov. Primárnym cieľom projektu je rozvíjať hokej v meste a tým podporiť aj zmysluplné využitie voľného času a ponúknuť možnosť športovej verejnosti návštevu kvalitného športového podujatia. Sekundárnym cieľom bude náväznosť na športový proces mládeže, aby sa najlepším hráčom uľahčil prechod do mužského hokeja v rodnom meste . 
Klub HC 19 Humenné je občianske združenie. Predsedom združenia je Peter Ždiňak, podpredsedom Mikuláš Koščo a členom Peter Mižák.
V sezóne 2020/21 sa po splnení všetkých podmienok kvalifikovali do Slovenskej hokejovej ligy, kde v prvej sezóne postúpili do play-off v ktorom však nestačili na tím HK VITAR Martin a podľahli mu 0:4 na zápasy. V sezóne 2021/22 sa dostali do play-off kde nestačili na HC Topoľčany.
V sezóne 2022/23 dosiahol klub historické úspechy, najprv keď vo finále JOJ Šport Slovenského pohára zdolal tím Vlci Žilina 2:1 po predĺžení. Neskôr vo finále Tipos Slovenskej hokejovej ligy zdolal rovnakého súpera 4:3 na zápasy, stal sa po prvý krát jej víťazom a zároveň historicky po prvýkrát postúpil do Tipos extraligy. 
V sezóne 2023/24 klub vo svojej prvej sezóne v Tipos extralige obsadil posledné 12. miesto a zostúpil späť do Tipos Slovenskej hokejovej ligy.
Umiestnenia v jednotlivých sezónach.
Slovensko.
 Tipos extraliga - 1.ročník
 Tipos Slovenská hokejová liga - 3.ročníky
 2.hokejová liga (skupina východ) - 1.ročník
Peštera

Peštera môže byť:
Zachariáš Abadia Buesa

Zachariáš Abadia Buesa (, * 5. november 1913, Almuniente, Španielsko – † 27. júl 1936, Barcelona) bol španielsky salezián a mučeník. V Katolíckej cirkvi je vyhlásený za blahoslaveného.
Život.
Zachariáš Abadia Buesa sa narodil 5. novembra 1913 v španielskom Almuniente. Po príklade svojho brata Federica začal chodiť najprv do miestneho saleziánskeho inštitútu, keď mal deväť rokov, a neskôr do saleziánskeho seminára v Campello (Alicante). Rehoľné sľuby v roku 1930 zložil v komunite v Girone. Svoju stáž strávil v Sarrii neďaleko Barcelony. Tam vzdelával, ale bol aj zabávačom a organizátorom školských aktivít. V tomto prostredí pocítil túžbu stať sa kňazom. Plánoval začať štúdium teológie v roku 1936.
Smrť.
Kvôli vývoju udalostí v Španielsku, ktorý bol charakteristický najmä rastúcim náboženským prenasledovaním, bol inštitút zatvorený a komunita rozpustená. Po vypuknutí občianskej vojny ho spolu s jeho bratom zadržali na týždeň. Po prepustení sa najprv ukryl v dome jedného z bývalých žiakov a neskôr v hostinci na ulici Calle Deputación. Tam už bol ukrytý spolubrat Filip Hernández Martínez, ako aj Jakub Ortiz Alzueta.
Dňa 27. júla 1936 milicionári prehľadali hostinec a našli troch saleziánov. Boli podrobení mučeniu, no napriek tomu sa stále hlásili k svojej viere. V ten istý deň Zachariáš zomrel na následky mučenia.
Uctievanie.
Diecézne skúmanie Zachariášovej vhodnosti na blahorečenie sa začalo 15. decembra 1953 a bolo ukončené 10. októbra 1955. Ďalšie skúmania na vyšších úrovniach prebiehali medzi rokmi 1992 až 1995. Kongregácia pre kauzy svätých prevzala prípad 1. decembra 1999 spolu s ďalšími 31 saleziánmi. Pápež Ján Pavol II. potvrdil ich plánované blahorečenie 20. decembra 1999. Pápež blahorečil Zachariáša Abadia Buesa 11. marca 2001 spolu s ďalšími 232 spoločníkmi.
Jeho spomienka, spolu s Filipom Hernándezom Martínezom a Jakubom Ortízom Alzuetom, je podľa Rímskeho martyrológia slávená 27. júla.
Chrám Zosnutia svätej Bohorodičky (Peštera)

Chrám Zosnutia svätej Bohorodičky (), alebo len Chrám svätej Bohorodičky () je pravoslávny chrám nachádzajúci sa v meste Peštera v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku.
Dejiny.
Výstavba chrámu sa začala v roku 1864 a bola dokončená v priebehu roku 1865.
Chrám bol postavený pre potreby gréckych a arumunských obyvateľov Peštery, ktorí chceli, aby v meste okrem už existujúcich bulharských chrámov stál aj chrám určený primárne pre nich. Prvým duchovným slúžiacim v chráme bol istanbulský Grék Atanas Turtov. Druhým duchovným bol taktiež Grék a aj liturgie sa pri oboch slúžili v gréčtine. V roku 1900 si chrám privlastnili bulharskí obyvatelia mesta, ktorí na čelo chrámu postavili vlastného duchovného, Petăra Konstantinova. Spočiatku aj zmenili meno chrámu a to na "Chrám svätých Cyrila a Metoda", po krátkej dobe však bol svätostánku vrátený pôvodný názov.
Charakteristika.
Je jedným z troch historických obrodeneckých pravoslávnych chrámov v meste Peštera. Zo všetkých troch je najnovší.
Chrám postavil staviteľský majster Petăr Kazov s jeho osobnou družinou stavbárov.
Chrámový sviatok sa slávi 15. augusta.
Pamiatková ochrana.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Kallistratos

Kallistratos () môže byť:
Petőfiho literárne múzeum

Petőfiho literárne múzeum (skr. PIM z ) je maďarské literárne múzeum, archív a výstavná galéria so sídlom v Budapešti, pomenované na počesť pamiatky básnika a osobnosti Uhorskej revolúcie Sándora Petőfiho. Jeho úlohou je zhromažďovať, uchovávať, skúmať a prezentovať maďarské literárne dedičstvo. Zahŕňa výstavné priestory, vedecký ústav, výskumné centrum a knižné vydavateľstvo.
Vzniklo v roku 1954 ako nástupnícka organizácia Petőfiho domu ("Petőfi-Ház"), otvoreného v roku 1909. Od roku 1957 sídli na svojom súčasnom mieste, v paláci Károlyovcov ("Károlyi-palota") v centre Budapešti.
Rad svätého Alexandra Nevského

Rad svätého Alexandra Nevského bol rytierskym radom Ruskej ríše, prvýkrát udelený v roku 1725 ruskou imperátorkou Katarínou I.
História.
Ideu Radu svätého Alexandra Nevského inicioval ruský cár Peter Veľký (vláda 1682 – 1721) ako odmenu za vojenskú statočnosť v boji. Zomrel však pred jeho založením. Bol založený imperátorkou Katarínou I. na pamiatku skutkov svätého Alexandra Nevského, patróna vtedajšieho hlavného mesta Ruska, Petrohradu, ktorý Rusko obraňoval pred útočníkmi. Tento rad bol pôvodne udeľovaný významným ruským občanom, ktorí slúžili svojej krajine so cťou, väčšinou prostredníctvom politickej alebo vojenskej služby.
Prvýkrát bol udelený pri príležitosti svadby ruskej veľkovojvodkyne Anny Petrovny a Karola Fridricha, vojvodu z Holštajnska-Gottorpu v roku 1725. Ocenenie dostalo tucet hostí a rad rýchlo zaostal za Radom svätého Andreja a Radom svätej Kataríny v prestíži.
Imperátorka Katarína sa sťažovala na situáciu a od septembra 1725 začala oceňovať podľa svojej vôle. Rad svätého Alexandra začal byť najuctievanejší a zvyčajne sa neudeľoval ľuďom pod hodnosťou generálporučíka alebo podobným politickým postaveniam.
Rad udeľoval aj právo dediť.
Dedičstvo.
Rad svätého Alexandra Nevského bol zrušený po Ruskej revolúcii (r. 1917) spolu so všetkými ostatnými radmi a titulmi Ruskej ríše.
V roku 1942 Sovietsky zväz obnovil rad ako vojenské vyznamenanie a premenoval ho na Rad Alexandra Nevského. Ruská federácia ho obnovila v roku 2010.
Veľkovojvodkyňa Mária Vladimirovna, uchádzačka o ruský trón a vedenie ruského cárskeho domu, v súčasnosti pokračuje v udeľovaní ruského cárskeho radu Svätého Alexandra Nevského ako dynastického radu rytierov. Tieto akcie boli spochybnené členmi rodiny Romanovcov.
V roku 2010 bola v Petrohrade a Moskve vydaná kniha všetkých mien príjemcov pôvodnej objednávky. Celkový počet vyznamenaných (r. 1725 - 1917) dosiahol 3 674.
Držitelia.
Medzi príjemcov patria napríklad:
Pim

Pim môže byť:
PIM môže byť skratka pre:
Granko

Granko (skratka pomenovania Granulované kakao) je granulované rýchlorozpustné kakao vyrábané od roku 1979 čokoládovňou Orion, ktorá v súčasnosti patrí pod spoločnou Nestlé. Išlo o prvé svojho druhu v ČSSR.
Prvý obal Granka bola plastová dóza s obsahom 400 g, ktorú dopĺňala krabička s objemom 250 g. Na oboch druhoch balení sa nachádzalo trojročné blonďavé dievčatko Veronika Fojtů, dcéra autora Karla Fojtů. V 80. rokoch 20. storočia sa rozšírilo o limitované ovocné varianty, konkrétne príchute banán, jahoda a broskyňa. 
V roku 1995 sa na obale objavili postavy z animovaného seriálu "Mach a Šebestová", ktoré boli aj súčasťou historicky prvej reklamy na Granko.
V roku 2010 pribudli nové varianty Granko Exclusive (menej sladké a obsahujúce viac kakaa) a Granko Calci-N.
Kloptaň (vrch)

Kloptaň () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Mníšek nad Hnilcom, približne juhozápadne od Gelnice.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Kojšovská hoľa. Leží v Košickom kraji, na hranici okresov Košice-okolie a Gelnica a zasahuje na katastrálne územie obcí Mníšek nad Hnilcom, Prakovce, Smolnícka Huta a Vyšný Medzev. Najbližšími sídlami sú severozápadne situovaný Mníšek nad Hnilcom, severne ležiace Prakovce, južne sa nachádza Vyšný Medzev a Medzev a západne Smolnícka Huta. Vrcholová časť a juhovýchodné svahy patrí do prírodnej rezervácie Kloptaň.
Opis.
Kloptaň leží v hrebeni, vedúcom od Štóskeho sedla na Kojšovskú hoľu (). Severne sa nachádza Orlí vrch (), Havrania hlava (), Hutná hoľa () a Ostrý vrch (), východne Folkmarská skala (), Kojšovská hoľa (), Zlatoidská hora () a Ovčinec (), južne Strážny vrch (), Jelení vrch () a Lastovičí vrch () a západne Zbojnícka skala (), Veľký Vtáčí vrch (), Drahov () a Korban (). Západné svahy masívu odvodňuje Zbojnícky potok, východné Hrelíkov potok do rieky Hnilec a voda z južných častí hrebeňa odteká potokom Zlatná do Bodvy. Na vrchol vedú značené turistické chodníky, vrátane Cesty hrdinov SNP. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Slovenský kras, Slanské vrchy, Čiernu horu, Branisko, Levočské vrchy, Vysoké Tatry a východnú časť Nízkych Tatier s Kráľovou hoľou.
FK Haugesund

FK Haugesund, celým názvom Fotballklubben Haugesund je nórsky futbalový klub sídliaci v meste Haugesund, ktorý vznikol v roku 1993. Momentálne je účastníkom Eliteserien, najvyššej nórskej futbalovej súťaže. Domáce zápasy hrá na štadióne Haugesund Stadion, ktorý má kapacitu 8 754 miest.
FK Haugesund v európskych pohároch.
zdroj: kassiesa.net
ZiS-6

ZIS-6 (po rusky: ЗИС-6) je sovietsky nákladný automobil na všeobecné účely 6×4, trojnápravová verzia dvojnápravového nákladného vozidla ZIS-5. Bol postavený od roku 1933 do októbra 1941 v moskovskej továrni Zavod imeni Stalina a dosiahol celkovú produkciu 21 239 kusov.
Spoľahlivý nákladný automobil slúžil ako základňa pre vytvorenie mnohých špecializovaných vojenských modifikácií - pátracie nákladné vozidlo, rozhlasová a rozhlasová opravárenská stanica, mobilná dielňa v teréne, zásobovacie vozidlo, vozidlo pohybujúce sa vojskami a ako delostrelecké ťažné vozidlo, ale je najznámejšie pre svoju úlohu prvého viacnásobného raketometu (Kaťuša) v júli 1941. Bol postavený projekčnou kanceláriou závodu "Kompresor" počas druhej svetovej vojny (1941–45). Len veľmi málo nákladných vozidiel ZIS-6 sa dochovalo dodnes.
Počas začiatku druhej svetovej vojny slúžil ZIS-6 ako podvozok pôvodného raketometu BM-13 "Kaťuša", ktorý nemeckí vojaci prezývali "Stalinov organ". ZIS-6 slúžil aj ako základ pre tankovacie vozidlo lietadiel VVS-RKKA BZ-ZIS-6.
HK MŠK Indian Žiar nad Hronom

HK MŠK Indian Žiar nad Hronom je slovenský hokejový klub zo Žiaru nad Hronom, hrajúci TIPOS Slovenskú hokejovú ligu. Pôsobí ako farma tímu HKm Zvolen.
História.
Počiatky ľadového hokeja v meste sa datujú od rokov 195253, kedy nadšenie niektorých mladých ľudí pre tento šport dalo podnet na založenie hokejového oddielu. Utvorené družstvo mužov súťažilo v rámci okresu i kraja. Celá organizačná práca spočívala na niekoľkých dobrovoľných funkcionároch a samotných hráčoch, ktorí si sami pripravovali ľad i osvetlenie. Spočiatku sa hrávalo na starom ihrisku pri potoku, neskoršie v priestoroch I. ZDŠ, potom v parku na mieste terajších tenisových kurtov a nakoniec na mieste terajšieho zimného štadióna.
V roku 2002 bola podpísaná zmluva o združení prostriedkov firmami SLOVALCO a.s. Žiar nad Hronom, ZSNP a.s. Žiar nad Hronom a Mestom Žiar nad Hronom a začala sa výstavba zastrešenia zimného štadióna. Hokejový klub pôsobil pod Telovýchovnou jednotou. Potom ako samostatný HKM Žiar nad Hronom. Neskôr patril do Slovšportu, potom Satelitšportu a ešte v sezóne 2002/2003 do s.r.o. ŠK ZSNP Žiar nad Hronom. Od 1. júla 2003 hokejový klub zastrešuje Mestský športový klub Žiar nad Hronom.
V sezóne 2021/22 sa stali nováčikom TIPOS Slovenskej hokejovej lige. Skončili v predkole keď prehrali s Gladiators Trnava 1:3 na zápasy. Hokejový klub pôsobí ako B-tím HKM Zvolen.
Kallistratos (sochár)

Kallistratos () bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr.
Kallistratos, grécky sochár (tvoriaci z bronzu) neznámeho pôvodu (možno pochádzal z Alexandrie), patril podľa Plínia medzi umelcov činných v období 156. olympiády (156 – 153 pred Kr.), t. j. v druhej polovici 2. stor. pred Kr.
Plínius uvádza, že po 121. olympiáde (296 – 293 pred Kr.) sa odlievať z bronzu „prestalo“ a po 156. olympiáde opäť toto umenie ožilo. Títo umelci vraj už nedosiahli niekdajšiu úroveň, ale aj napriek tomu vytvorili mnoho diel veľkej umeleckej hodnoty. Impulz, ktorý grécke sochárstvo dostalo, zrejme vyšiel z Ríma, pretože práve v období, ktoré označil Plínius, teda okolo roku 150 pred Kr., získalo grécke umenie na Tibere domovské práva. V tom čase, pokiaľ je známe, Metellus Achaicus povolal do Ríma prvého gréckeho architekta Hermodóra.
Kallistratos, podľa Tatiana, zhotovil sochu "Euanthé" (pravdepodobne milenku boha rieky Neila – "Níla")
Haugesund Stadion

Haugesund Stadion je futbalový štadión v meste Haugesund v Nórsku. Bol otvorený v roku 1920. Na štadióne hrá svoje domáce zápasy tím FK Haugesund. Aktuálna kapacita štadióna je 8 754 miest.
Karel Gott &amp; Darinka Rolincová

Karel Gott &amp; Darinka Rolincová je kompilačný album Karla Gotta a Darinky Rolincovej, ktorý vydalo v roku 1987 vydavateľstvo Supraphon, pôvodne ako audiokazetu (MC Supraphon Artia 1923 4427). Reedícia vyšla 7. decembra 2012 (VT 9308-2).
Vydavateľstvo Supraphon uvádza, že k nahrávke chýba podrobnejšia dokumentácia. Nie je známy dátum nahrania, iba dokončenia tejto kompilácie - 10. februára 1987. 
Nahrávka obsahuje 17 skladieb, z toho štyri s Darinkou Rolincovou. Deväť skladieb je v angličtine, sedem v nemčine a jedna v taliančine.
Zoznam skladieb.
„*“ - pôvodný text&lt;br&gt;
„**“ - nový text
Výroba albumu.
Dátumy nahrania skladieb: 10. február 1987 (1-8, 10, 12-17), 2. september 1977 (9), 25. júl 1981 (11)
Chrám svätého Demetera

Chrám svätého Demetera môže byť:
Butcher's On The Road

Butcher's On The Road je jediný štúdiový album bývalej skupiny Sexy Dancers, ktorý vydalo hudobné vydavateľstvo Bonton v roku 1998 na dvojdiskovom CD a audiokazete. Nahrávka obsahuje 17 skladieb. Z albumu vyšli single „04205“, „Some People“ a “Slim Jim“. Na posledné dva boli natočené aj videoklipy. „Butcher's On The Road“ bol nominovaný na album roka v Cenách Akadémie populárnej hudby. Album produkoval člen skupiny Roman Holý.
Výroba albumu.
Nahraný a zmastrovaný v štúdiu Logic 7 v septembri - novembri 1997.
What You See Is What You Get (album Dary Rolins)

What You See Is What You Get je štúdiový album speváčky Dary Rolins, ktorý vyšiel 19. júla 1996 v Ariola, nemeckej dcérskej spoločnosti vydavateľstva BMG a paralelne v ďalších ôsmich krajinách. Nahrávka obsahuje 12 skladieb. Z albumu vyšli single „I See You There“, „Our Lovin'“ a „What You See Is What You Get“.
Pozadie vzniku albumu.
Kariéra Dary Rolins sa dá rozdeliť na dve polovice. Za štart tej dospelej považuje ona sama práve album „What You See Is What You Get“, ktorý je jej prvým albumom vydaným pod novým umeleckým menom. Toto pseudonym sa zrodilo keď podpísala zmluvu na nahratie albumu v angličtine. Album vyšiel v rôznych krajinách a aby sa meno ľahšie vyslovovalo aj cudzincom, zvolila zvučné meno Dara Rolins.
Nahrávanie albumu.
Dvanásť skladieb vzniklo v štúdiách v Londýne a vo Frankfurte. Prvým singlom sa stala skladba „I See You There“, ktorá vyšla ako maxisingel ešte pred vydaním albumu v roku 1995. Nasledoval singel „Our Lovin'“, ku ktorému hudbu zložili Rapino Brothers, producenti skupiny Take That, a text napísala austrálska speváčka Kylie Minogue. Pôvodne ich pre Daru ponúkla päť a tá si vybrala jeden. Ako tretí, a zároveň posledný singel vyšiel rovnomenný singel „What You See is What You Get“.
Piesne vznikajúce v Nemecku produkoval G. Mende, producent skupiny Toto, či speváčky Jennifer Rushovej, pre ktorú zložil slávny hit „The Power of Love“. Na albume spolupracoval taktiež Skip Martin, spevák legendárnej černošskej skupiny Kool &amp; The Gang, od ktorého dostala Dara ponuku na spoluprácu už v roku 1991. S touto skupinou spolupracovala ako speváčka a skladateľka už na albume „Unite“ s piesňou „Better Late Than Never“.
What you see is what you get

What you see is what you get alebo What You See Is What You Get (skr. WYSIWYG, doslovne po slovensky: "„čo vidíš, to dostaneš“") môže byť:
Téměř růžový příběh

Téměř růžový příběh je soundtrack z rovnomenného filmu Juraja Jakubiska, na ktorom spolupracovali Darina Rolincová, Jiří Korn, Deana Horváthová, Richard Kybic, Bambini di Praga a zbor Pavla Kůhna. Nahrávku vydalo v roku 1990 vydavateľstvo Supraphon. LP platňa obsahuje 16 skladieb. Najznámejším hitom z albumu sa stala skladba „Anjelik môj“. K albumu absolvovala Darina Rolincová rovnomennú koncertnú šnúru.
Pozadie vzniku albumu.
Soundtrack vznikol k televíznemu rovnomennému koprodukčnému televíznemu filmu s nemeckou televíziou. Film "Takmer ružový príbeh" je spojením žánrov muzikálu, rozprávky a romantického príbehu. Hlavnú úlohu stvárnila Darina Rolincová. 
Výroba albumu.
Nahrané v januári až októbri 1990 v štúdiu Jevany pre Filmové ateliéry Koliba v Bratislave a TV 2000 vo Wiesbadene.
Katalógové číslo: VT 9306-2