burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Vysoká (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Vysoká () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Hranovnicou, približne južne od Popradu.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Hranovnica. Najbližším sídlom je juhozápadne situovaný Vernár, severne sa nachádza Hranovnica, severozápadne Spišské Bystré a severovýchodne Spišský Štiavnik, Betlanovce a Hrabušice a južne osada Dobšinská Ľadová Jaskyňa a Stratená. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.
Opis.
Vysoká leží v severnej časti Slovenského raja, priamo nad Vernárskou dolinou. Severným smerom sa nachádza Kotlička (), Zámčisko () a Baba (), východným Krompľa (), Okrúhly vrch () a Bykárka (), južným Koč (), Cigánka (), Havrania skala (), Štrbáková (), Vahan (), Kopanec (), Tri kopce () a Barbolica () a západným Kráľova hoľa (), Predná hoľa (), Koreň () a Zbojnícka (). Oblasť patrí do povodia Hornádu, kde voda odteká Vernárskym potokom. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva po plošnej ťažbe len nízka vegetácia, ktorá umožňuje rozhľad. Pozorovateľné sú okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Branisko, Levočské vrchy, Kozie chrbty, Vysoké Tatry a východná časť Nízkych Tatier.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník a prístup je tak možný neznačenými lesnými chodníkmi z okolia.
ZALA Lancet

Lancet je ruský kamikadze dron vyvinutý a vyrábaný spoločnosťou ZALA (dnes súčasť koncernu Kalašnikov). Lancet je nástupcom staršieho bezposádkového lietadla vyvinutého spoločnosťou ZALA s názvom Kub. Prvýkrát bol verejne predstavený v júni 2019 a krátko na to bol nasadený v sýrskej občianskej vojne. 
Konštrukcia.
Lancet je bezpilotné lietadlo typu „vyčkávacia munícia“ (angl. "loitering munition"), ktoré je určené na ničenie pozemných cieľov. Má dva páry krídel v tvare X, ktoré sú inštalované v prednej a zadnej časti trupu. Je vybavený elektromotorom, ktorý poháňa dvojlistovú vrtuľu umiestnenú vzadu. Štandardná verzia má maximálny dolet 40 km a výdrž okolo 40 minút. Vyrába sa v dvoch verziách, a to Lancet-1 so vzletovou hmotnosťou 5 kg a bojovou časťou s hmotnosťou 1 kg a Lancet-3 so vzletovou hmotnosťou 12 kg a bojovou časťou s hmotnosťou 3 kg. Nízku hmotnosť zabezpečuje použitie plastov a kompozitných materiálov. 
Táto vyčkávacia munícia sa vypúšťa pomocou katapultu, ktorý je možné nainštalovať na zem aj na čln. V úvodnej fáze letu je možné dron nasmerovať pomocou GPS súradníc alebo vizuálne. Následne je schopný sa niekoľko minút vznášať na cieľovou oblasťou a operátor vyhľadáva nepriateľský cieľ. Po zameraní cieľa sa Lancet strmhlav vrhne na cieľ rýchlosťou až 300 km/h. Vo finálnej fáze letu je dron ovládaný manuálne pomocou elektro-optického navádzania a TV navádzacej jednotky.
Operačné nasadenie.
Ruská intervencia v Sýrii proti Islamskému štátu.
Bezpilotné lietadlo prvýkrát použili ruské špeciálne jednotky v Sýrii. Tieto drony boli údajne vypustené z malých vysokorýchlostných člnov. S pomocou Lancetu bolo zrejme urobených niekoľko desiatok presných útokov. V Sýrii Rusi túto vyčkávacia munícia nielen testovali, ale vyvinuli aj taktiku a pravidlá na jej všeobecné použitie.
Ruská invázia na Ukrajinu.
V júni 2022 ruská obranná spoločnosť Rostec oznámila, že Lancet bol nasadený na Ukrajine. Ku koncu roka 2022 sa na sociálnych sieťach objavilo množstvo videí s Lancetmi útočiacimi na pozemné ciele. Tieto bezpilotné lietadlá podnikali údery proti dôležitým ukrajinským cieľom, ako sú systémy protivzdušnej obrany, delostrelecké systémy, radary. Bolo zdokumentovaných niekoľko zásahov proti ukrajinským systémom protivzdušnej obrany dlhého dosahu S-300, americkým samohybným húfniciam M109 a ťahaným húfniciam M777. Podľa vyjadrení ruských predstaviteľov z apríla 2023 drony Lancet-3 zničili od začiatku vojny takmer 45 percent ťahaných a samohybných húfnic dodaných krajinami Severoatlantickej aliancie (NATO). Ide predovšetkým o americké húfnice M777, M109 Paladin a poľskú húfnicu Krab.
Požívatelia.
 Rusko
Slavejkovova kaviareň

Slavejkovova kaviareň (), alebo Stará kaviareň (), je budova historickej kaviarne z polovice 19. storočia, nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kaviareň je dodnes zachovaná v pôvodnom vzhľade.
Názov.
Názov Slavejkovova kaviareň je odvodená od skutočnosti, že kaviareň obľuboval významný bulharský politik a spisovateľ Petko Račov Slavejkov, ktorý býval v rokoch 18811883 v neďalekom Slavejkovovom dome a do kaviarne chodil pravidelne každé ráno na kávu, alebo len krátko posedieť.
Lokalita.
Slavejkovova kaviareň leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv na malom námestí "Văzraždane" , doslova "námestie Obrodenie")cna východnom úpätí pahorku Džambaz tepe oproti škole Marazlijata, medzi trhoviskom "Ponedelnik pazar" a starým mestom.
Dejiny.
Kaviareň nechal postaviť v polovici 19. storočia Georgi Moralijata. V rokoch 18811883 kaviareň pravidelne navštevoval významný bulharský politik a spisovateľ Petko Račov Slavejkov. 
V roku 1892 sa v kaviarni uskutočnil druhý kongres Bulharskej sociálnodemokratickej strany.
Dodnes slúži pôvodnému účelu pod názvom "Stará kaviareň".
Charakteristika.
Ide o jednoposchodovú budovu so širokými zárubňami a ťažkými drevenými okenicami. Kaviareň má vonkajšiu terasu s prístreškom, ktorý je podopieraný drevenými stĺpmi.
V interiéri sa do súčasnosti zachovalo pôvodné vnútorné ohnisko. Nachádza sa pri západnej stene, na ktorej sa zachovala pôvodná dekoratívna výzdoba. Pri ohnisku sú vystavené aj pôvodné šálky na kávu.
Čarták

Čarták () je vrch Hostýnsko-vsetínskej hornatiny v Česku. Leží nad obcou Velké Karlovice, približne východne od Rožnova pod Radhoštěm. Na vrchole sa nachádza rozhľadňa a južné svahy sú pramennou oblasťou Vsetínskej Bečvy.
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Hostýnsko-vsetínskej hornatiny, v geomorfologickom podcelku Vsetínske vrchy a časti Východosoláňský hřbet. Vrch leží na hranici Zlínskeho a Moravsko-sliezskeho kraja a okresov Vsetín a Frýdek-Místek. Hrebeňom vedie hranica katastrálnych území obcí Velké Karlovice a Bílá. Práve osady a usadlosti týchto obcí sú najbližšími sídlami, juhovýchodne leží slovenská obec Makov. Oblasť je súčasťou CHKO Beskydy.
Opis.
Čarták leží v blízkosti česko-slovenskej hranice, v hrebeni, ktorý vedie z Bumbálky západným smerom na Vysokú (). Severnému horizontu dominuje Kněhyně (), Smrk (), Trojačka () a Lysá hora (), východne sa nachádza Bobek (), Polianky () a Beskydok (), južne Dupačka (), Oselná (), Lemešná () a Homůlka () a západne Miloňová (), Polana (), Vysoká () a Radhošť (). Južné svahy odvodňujú prítoky Vsetínskej Bečvy, ktorá tu má pramenisko, severnú časť hrebeňa odvodňuje Bílá Ostravice do rieky Ostravice. Vrcholom prechádza značená turistická trasa. Severným úbočím vedie cesta I/35 z Olomouca do Bytče.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vrcholovej rozhľadne je však kruhový výhľad na široké okolie a je z nej možné pozorovať okolité Vsetínské vrchy, Moravsko-sliezske Beskydy, Javorníky, Biele Karpaty a Vizovickú vrchovinu, nezriedka však tiež Malú Fatru, Kysucké a Oravské Beskydy.
Pribnowov box

Pribnowov box, označovaný i ako Pribnowov-Schallerov box, je sekvencia šiestich nukleotidov, TATAAT, ktorá je nutnou súčasťou promótoru na DNA a značí miesto začiatku transkripcie u baktérií. Je to idealizovaná konsezuálna sekvencia, čo znamená, že toto sú najčastejšie bázy na daných pozíciách, ale jednotlivé promótory sa môžu líšiť na jednej či viacerých pozíciách. Pribnowov box sa niekedy označuje i ako -10 sekvencia, pretože jeho stred sa nachádza okolo 10 báz pred začiatkom transkripcie.
Úloha Pribnowovho boxu je podobná ako funkcia TATA boxu (zvaného i Hognessov box), ktorý sa nachádza v promótorových sekvenciách u eukaryotov a archeónov – jeho sekvencia je rozpoznávaná RNA polymerázou na začiatku transkripcie. Tento úsek DNA je takisto prvým miestom, kde sa rozplietajú vlákna DNA počas prokaryotickej transkripcie, čím sa umožňuje prístup k templátovému vláknu DNA. Je dôležité, že je táto sekvencia zložená hlavne z adenínu a tymínu, pretože je jednoduchšie prerušiť väzbu medzi nimi než medzi cytozínom a guanínom (kvôli nižšiemu počtu vodíkových väzieb a i slabšiemu stohovaniu jednotlivých báz).
Pribnowov box je pomenovaný po Davidovi Pribnowovi a Heinzovi Schallerovi.
Sekvencia.
Ako je uvedené vyššie, ide o konsenzuálnu sekvenciu, čo znamená, že ide o najpravdepodobnejšie sa vyskytujúce bázy na danej pozícii v sekvencii. Jednotlivé promótory sa však od tejto sekvencie môžu líšiť. Pravdepodobnosť výskytu jednotlivých nukleotidov v Pribnowovom boxe u "E. coli" je uvedená v nasledujúcej tabuľke:
Tisíc izieb

Tisíc izieb je názov druhého koncertného albumu slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 2014 ho z upravených nahrávok z 23. júna 1989 z festivalu Valašský špalíček vo Valašskom Meziříčí vydalo hudobné vydavateľstvo Indies Happy Trails. 
Koncert s Dežom nahrala skupina, ktorú nazval +Plus. Tvorili ju títo hudobníci: Ali Molnár a Oto Meluzín (klávesy), Marián Oberth (gitara), Ľudovít Nosko (basgitara), Ľubomír Stankovský (bicie) a Richard Kroczek, ktorý hral na husle.
P+L

P+L ("Peter a Lucia") je názov štúdiovej nahrávky nezrealizovaného muzikálu, ktorého hudbu podľa libreta Alty Vášovej na Texty Jána Štrassera skomponoval slovenský artrockový skladateľ a spevák Dežo Ursiny. Hudobný materiál v štúdiu zrealizoval, spolu s kapelou Talent Transport a s hosťami, Jakub Ursiny a Dorota Nvotová. 
O projekte "P+L".
Libreto pre divadelný muzikál "Peter a Lucia" podľa predlohy diela Romaina Rollanda vzniklo už v roku 1987. Jeho autorkou je Alta Vášová. Ona ho nazvala "P+L", piesne k nemu otextoval Ján Štrasser a zhudobnil ich Dežo Ursiny. Táto autorská trojica mala už predtým za sebou spoluprácu na úspešnom filmovom muzikále "Neberte nám princeznú". 
Muzikál "P+L" sa ale v 80. rokoch zrealizovať nepodarilo. Zostalo po ňom ostalo iba libreto a demonahrávka s pôvodným Ursinyho spevom a klavírnym sprievodom Jara Filipa. Po rokoch ju ponúkol na realizáciu muzikálu Ursinyho syn Jakub. V roku 2013 muzikál naštudovalo divadlo Malá scéna v Bratislave. Napriek tomu, že predstavenie bolo vypredané, malo len 22 repríz. 
Na Malej scéne muzikál naživo hralo hudobné teleso Talent Transport v zložení: Vladislav “Slnko” Šarišský (klávesy), Marián Slávka (bicie), Filip Hittrich (basgitara). Po skončení spolupráce s divadelnou scénou chcela kapela v hraní repertoáru muzikálových piesní pokračovať. Na spoluprácu prizvali Jakuba Ursinyho a Filipovu dcéru Dorotu Nôtovú, ktorí na tentoraz na koncertnom vystúpení stvárnili a odspievali postavy Petra a Lucie. Po viacerých koncertoch v Česku a na Slovensku počas rokov 2016 až 2018, sa od mája do augusta 2018 hudobníci stretli a v štúdiu Lavagance nahrali na album 15 piesní.
Anfinsenova dogma

Anfinsenova dogma, známa i ako termodynamická hypotéza, je postulát molekulárnej biológie, ktorý hovorí, že tvar bielkovín je daný ich sekvenciou. Presnejšie hovorí, že natívna štruktúra bielkovín, aspoň pre malé globulárne bielkoviny, je pri štandardných podmienkach určená len poradím aminokyselín danej bielkoviny. Toto tvrdenie vyslovil nositeľ Nobelovej ceny Christian B. Anfinsen na základe svojho výskumu skladania ribonukleázy A. 
Tento postulát tvrdí, že za daných podmienok (teplota, koncentrácia roztoku a jeho zloženie, atď.), pri ktorom prebieha skladanie bielkoviny, je natívna štruktúra bielkoviny jedinečným, stabilným a kineticky dostupným minimom voľnej energie. Inak povedané, existujú tri podmienky pre tvorbu unikátnej štruktúry bielkoviny:
Výnimky.
Niektoré bielkoviny vyžadujú pomoc od iných bielkovín, tzv. šaperónov, aby sa správne poskladali. Toto možno pokladať za výnimku z Anfinsenovej dogmy. Šaperóny však evidentne nemenia finálnu štruktúru bielkoviny a primárne napomáhajú predchádzať agregácii bielkovín pred tým, než sa bielkoviny správne poskladajú. Minimálne niektoré šaperóny sú však vyžadované na to, aby sa cieľové proteíny správne poskladali.
Mnohé bielkoviny sa môžu agregovať alebo chybne poskladať. Príkladom takýchto bielkovín sú prióny, ktoré predstavujú stabilné konformácie bielkovín, ktoré sa lišia od natívnej štruktúry daných bielkovín. V prípade bovinnej spongiformnej encefalopatie (chorobe šialených kráv) sa natívne bielkoviny preskladajú a zmenia svoju konformáciu, čo vedie k smrteľnému hromadeniu amyloidov. Medzi ďalšie choroby, pri ktorých dochádza k tvorbe amyloidov a ktoré takisto predstavujú výnimky z Anfinsenovej dogmy, patrí Alzheimerova choroba a Parkinsonova choroba.
Niektoré bielkoviny majú viacero natívnych štruktúr a menia svoj tvar podľa externých faktorov. Príkladom je bielkovinový komplex KaiB, ktorý mení svoj fold v priebehu dňa a funguje ako hodiny pre sinice. Predpokladá sa, že 0,5-4 % bielkovín v PDB menia svoj tvar. Zmena štruktúry je poháňaná interakciou bielkoviny s malými ligandmi alebo inými bielkovinami, chemickou úpravou bielkoviny (napr. fosforyláciou) alebo zmenou okolitých podmienok, napríklad teploty, pH alebo membránového potenciálu. Každá štruktúra môže odpovedať buď globálnemu minimu voľnej energie bielkoviny za daných podmienok, alebo kineticky zachytenému vyššiemu lokálnemu minimu voľnej energie.
L-aspartát-4-semialdehyd

-aspartát-4-semialdehyd je derivát kyseliny asparágovej. Je to dôležitý medziprodukt v aspartátovej dráhe, čo je metabolická dráha prítomná u baktérií a rastlín. Aspartátová dráha vedie k biosyntéze rôznych aminokyselín z aspartátu, konkrétne lyzínu, metionínu a treonínu.
Aspartátová dráha.
Táto metabolický dráha je prítomná u baktérií a rastlín, ktoré premieňajú aspartát na ďalšie produkty pomocou série niekoľkých reakcií. -aspartát-4-semialdehyd je jedným z prvých medziproduktov tejto dráhy a predstavuje miesto, kde sa dráha delí na jednotlivé časti.
Keďže táto dráha nie je prítomná u ľudí a ostatných živočíchov, aminokyseliny, ktoré vznikajú z -aspartát-4-semialdehydu (lyzín, treonín a metionín) musia tieto organizmy získavať z potravy. Tieto aminokyseliny sú pre živočíchy teda esenciálnymi aminokyselinami.
Biosyntéza.
-aspartát-4-semialdehyd vzniká pôsobením enzýmu aspartátsemialdehyddehydrogenázy, ktorá katalyzuje jeho vznik z L-4-aspartylfosfátu:
Ďalšie premeny.
Po syntéze -aspartát-4-semialdehydu dochádza k jeho ďalšej premene jednou z dvoch ciest.
Premena na lyzín.
V prvej dráhe sa premieňa pôsobením enzýmu dihydropikolinátsyntázy, ktorá ho premieňa na dihydropikolinát:
Dihydropikolinát sa potom ďalej postupne premieňa na lyzín.
Premena na metionín a treonín.
V druhej dráhe je možné ho reverzibilne premeniť pôsobením homoseríndehydrogenázy, ktorá ho premieňa na homoserín:
Homoserín je potom postupne premieňaný na dve rôzne aminokyseliny. Vzniká z neho buď treonín alebo metionín.
Peštera (okres)

Peštera () je okres v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku v Hornotráckej nížine a v pohorí Rodopy. V roku 2022 na území okresu žilo viac než 23 tisíc stálych obyvateľov v 3 sídlach. Administratívnym centrom okresu je mesto Peštera.
Poloha.
Okres Peštera sa nachádza v západorodopskej časti Osogovo-rodopskej zóny. Zahŕňa časti Besaparských hrebeňov, hrebeňa Kărkarija a ďalších častí Batašskej planiny, medzi ktorými je zarezané údolie Starej reky a jej prítokov. Administratívne centrum okresu, mesto Peštera, leží na úpätí pohoria na hraniciach Batašskej planiny s Hornotráckou nížinou v nadmorskej výške približne .
Charakteristika.
Časť okresu zaberajú časti Batašskej planiny a časť kotlina Pešterská kotlovina. Malá časť sa nachádza aj na území Hornotráckej nížiny. Rozloha okresu dosahuje 174,72 km². Zhruba 40% územia okresu je pokrytých lesmi.
Vodstvo.
Riečna sieť na území okresu je tvorená predovšetkým riekou Stara reka a jej prítokmi.
Klimatické podmienky.
Klíma je mierne, vyznačuje sa stálosťou bez výrazných výkyvov. Priemerná ročná teplota na území okresu je 12,6°C. Priemerný ročný úhrn zrážok dosahuje 670680 l/m². 
Sídla.
Na území okresu sa nachádzajú tri sídla. 
Sú to:
Obyvateľstvo.
Podľa údajov z roku 2011 žilo vtedy na území okresu 18 899 obyvateľov, z toho 16 746 v meste Peštera, v roku 2022 to bolo 23 342 obyvateľov, z toho 21 480 v meste Peštera.
Etnické zloženie obyvateľstva.
Prieskum, ktorý prebehol v roku 2011 v rámci sčítania obyvateľstva preukázal, že prevažnú väčšinu obyvateľov okresu tvoria osoby bulharskej národnosti. Významné národnostné menšiny, ktorých príslušníci žijú na území okresu, predstavujú turecká a rómska menšina.
Z celkového počtu 18 899 obyvateľov okresu bolo:
Odpovedať na otázky prieskumu odmietlo 2583 osôb a ďalších 225 osôb sa nevyjadrilo k otázke, týkajúcej sa ich národnosti.
Zbojnícka

Zbojnícka () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Hranovnicou, približne južne od Popradu.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Hranovnica. Najbližšími sídlami sú južne situovaný Vernár a severne ležiaca Hranovnica a Spišské Bystré. Vrcholom prechádza severná hranica Národného parku Slovenský raj.
Opis.
Zbojnícka leží v severnej časti Slovenského raja, nad Vernárskou dolinou. Severným smerom sa nachádza Krížový vrch (), Zámčisko () a Kotlička (), východným Baba (), Krompľa (), Vysoká () a Tri kopce (), južným Kopanec (), Javorina (), Barbolica (), Popová (), Kráľova hoľa () a Predná hoľa () a západným Prostredný vrch (), Koreň (), Vysoký vrch () a Kozí kameň (). Oblasť patrí do povodia Hornádu, kde voda odteká Vernárskym potokom. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva po ťažbe len nesúvislý riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných miest sú pozorovateľné okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Volovské vrchy, Branisko, Levočské vrchy, Kozie chrbty, Vysoké Tatry a východná časť Nízkych Tatier.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník a prístup je tak možný neznačenými lesnými chodníkmi z okolia.
Barbolica

Barbolica môže byť:
Antická knižnica (Plovdiv)

Antická knižnica (), známa aj ako len Knižnica (), prípadne Knižnica antického Filipopolu (), sú ruiny antickej knižnice, ktoré sa nachádzajú v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu v rámci komplexu plovdivského rímskeho fóra.
Lokalita.
Antická knižnica mesta Filipopolis leží v centrálnej časti mesta Plovdiv na námestí „Centralen“ (, doslova "Centrálne námestie") Nachádza sa v severnej časti komplexu fóra antického mesta Filipopolis (agory), západne od budovy komplexu filipopolského odeonu v jeho bezprostrednej blízkosti.
Dejiny.
Antická knižnica vo Filipopole bola postavená v priebehu 2. storočia. Neskôr boli na budove uskutočnené dve prestavby, ktoré prebiehali paralelne s rekonštrukciami priľahlého komplexu antického fóra. V priebehu 5. storočia táto časť fóra stratila svoje verejné funkcie a bola zastavaná obytnými budovami.
Novodobé dejiny.
Archeologické prieskumy lokality sa začali v roku 1986. V roku 1995 získal celý komplex antického rímskeho fóra v Plovdive, vrátane stavby knižnice, štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
Charakteristika.
Filipopolis patril k nevysokému počtu miest v období antiky, v ktorých sa nachádzala knižnica. Tak ako iné antické knižnice, rovnako tak filipopolská neslúžila len na uchovávanie písomností, ale bola taktiež miestom vzdelávania, priestorom, kde sa uskutočňovali literárne čítania a kde prebiehali verejné diskusie a prednášky. Patrila teda k jedným z kultúrnych centier mesta. Ako bolo v tej dobe zvykom, aj vo Filipopole bola knižnica súčasťou mestského fóra (agory). 
Budova bola obdĺžnikového pôdorysu o rozmeroch približne 15 x 20 metrov. Steny boli postavené z tehál. V interiéri sa v stenách fasád budovy nachádzali pravouhlé niky, v ktorých sa nachádzali drevené poličky, slúžiace na uchovávanie zvitkov. Podlaha knižnice bola tvorená mramorovými doskami. Obvodové steny budovy boli taktiež vybavené hlinenými rúrami, ktoré v spodnej časti vyúsťovali do kanalizácie rímskeho fóra. Tieto rúry zabezpečovali cirkuláciu vzduchu v budove a zabraňovali vlhnutiu stien, čo pomáhalo chrániť písomnosti uchovávané v knižnici. Filipopolská knižnica teda obsahovala všetky prvky tohto typu stavby v období antiky: sálu ohradenú stenami, v ktorých sa z vnútornej strany nachádzajú niky, pódium polokruhového pôdorysu a systém cirkulácie vzduchu.
Budova je jedinou objavenou antickou knižnicou na území Bulharska.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu v rámci komplexu plovdivského rímskeho fóra
Rok zapísania na zoznam kultúrnych pamiatok: 1995
Dôvod udelenia štatútu: archeologická hodnota komplexu
Peter Matúška

Peter Matúška - "de Tvarozsna et Felsőrasztoka" (, * 14. júl 1841, Istebné – † 22. september 1901, Ráztoka) bol uhorský právnik, advokát a poslanec uhorského snemu.
Životopis.
Narodil sa v evanjelickej zemianskej rodine, ktorá pochádzala z Istebného. Podľa zápisu v matrike ho v krstil Michal Hodža.
Stredoškolské štúdiá absolvoval v českom Tešíne a v Budíne. Právo študoval na Kráľovskej univerzite v Pešti, kde získal doktorát z práva a zložil aj advokátske skúšky. V roku 1872 bol zvolený za liptovskomikulášsky volebný okrsok do uhorského snemu za Deákovu stranu a svoj mandát následne niekoľkokrát obhájil za Liberálnu stranu.
Jeho advokátska prax v Pešti bola úspešná o čom svedčia slová Svetozára Hurbana-Vajanského „"Dnes som bol u Matušku! Och, bože,to je už kancelária! Takú som ešte nikdy nevidel! Keby som tam mohol!."“
Okrem toho pôsobil v uhorskej hypotekárnej banke ako vedúci jej právneho oddelenia a neskôr jej riaditeľ. Bol rytierom johanitského rádu.
Gustáv Kazimír Zechenter-Laskomerský ho charakterizoval takto: „"Peter Matúška ako rástol vo význame a v bohatstve, tak Slováka zo seba zvliekal a stal sa temer jeho nepriateľom."“
Ako veľvyslanec zastupoval Uhorsko v Sofii, Varšave a nakoniec v Štokholme.
Čubův kopec

Čubův kopec () je vrch v pohorí Javorníky v Česku. Leží nad obcou Francova Lhota, približne juhovýchodne od Vsetína. Na vrchole sa nachádza rozhľadňa.
Poloha.
Nachádza sa na juhozápadnom okraji Javorníkov, v geomorfologickom podcelku Pulčínská hornatina a časti Střelenská hornatina. Vrch leží na území Zlínskeho kraja, v okrese Vsetín a v katastrálnom území obce Francova Lhota. Najbližšími sídlami sú na juhozápadnom úpätí ležiaca Francova Lhota, juhozápadne sa nachádza Střelná, južne Strelenka a východne slovenská obec Lysá pod Makytou. Oblasť je súčasťou CHKO Beskydy.
Opis.
Čubův kopec leží v blízkosti česko-slovenskej hranice, v hrebeni, ktorý vedie z vrchu Makyta () južným, neskôr juhozápadným smerom na Čubek (). Východne sa nachádza vrch Zigov (), Skalie () a Kýčera (), južne Češkovec (), Končitá () a Požár (), západne Čubek (), Bařinka (), Krajčice () a Mikuličův vrch () a severne Butorky (), Kýčera () a Makyta (). Severozápadné svahy odvodňuje riečka Senice do Vsetínskej Bečvy, voda z juhovýchodnej časti odteká potokom Lysky do Váhu. Vrcholom prechádza značená turistická trasa a južným úpätím vedie cesta I/49 i železničná trať zo Vsetína do Púchova.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vrcholovej rozhľadne je však kruhový výhľad a je z nej možné pozorovať okolité vrchy Javorníkov, Bielych Karpát a Vizovickej vrchoviny, nezriedka však tiež Malú Fatru.
Kiss the Sky

Robert Stanke &amp; Kiss the Sky je plný názov na obale debutového štúdiového albumu slovenského speváka Roberta Stankeho. V roku 1993 tento album vydalo hudobné vydavateľstvo Škvrna Records.
Dionýz Medňanský

Barón Dionýz Medňanský - Mednyánszky de Medne et Medgyes (; * 19. november 1830, Veselé – † 28. december 1911, Viedeň) bol uhorský geológ, poslanec uhorského snemu, člen korešpondent Uhorskej akadémie vied.
Životopis.
Narodil sa v šľachtickej rodine Medňanských. Jeho otec bol Alojz Medňanský a matka Agneša Majlátová. V rokoch 1845 až 1847 ho vychovával (budúci) banskobystrický biskup Arnold Ipolyi-Stummer.
Zásadný význam pre neho malo stretnutie s Floriánom Rómerom, ktorý v ňom vzbudil záujem o archeológiu. Neskôr študoval politické a prírodné vedy na univerzite v Berlíne. Po ukončení štúdia cestoval po Európe. V roku 1864 bol zvolený za predsedu Lekárskeho a prírodovedného spolku.
V roku 1867 bol vymenovaný za tzv. banského grófa (hlavného inšpektora baní) v Banskej Štiavnici. Prispel k prebudovaniu baníctva v Banskej Štiavnici, kde pôsobil aj ako riaditeľ Banskej akadémie. V roku 1869 bol zvolený za poslanca uhorského snemu za mesto Banská Štiavnica a v tom istom roku bol vymenovaný za hlavného župana Trenčianskej župy. V roku 1878 sa presťahoval do Viedne.
Zanechal po sebe veľmi všestranné literárne dielo. Bol autorom mnohých teologických, banských a historických štúdií. V apríli 1896 daroval svoju cennú rodinnú knižnicu kolégiu Jozefa Eötvösa.
Zomrel vo Viedni, pochovaný je v rodinnom hrobe vo Veselom.
Bučeň

Bučeň je geomorfologickou časťou Bučenskej vrchoviny, podcelku Cerovej vrchoviny. Leží v jej strednej časti, východne od mesta Fiľakovo v okrese Lučenec. Najvyšší vrch územia je Veľký Bučeň s výškou 
Polohopis.
Územie zaberá sever centrálnej časti pohoria s viacerými vrchmi. Významnými sú Veľký Bučeň (), Malý Bučeň () a Bukovina (). Na západe susedí s Fiľakovskou brázdou, južným smerom nadväzuje Šurická brázda a východným a severným smerom Blhovská vrchovina.
Západnú časť územia odvodňujú prítoky Beliny v povodí Ipľa, východnú odvodňujú prítoky Gortvy v povodí Rimavy. Na západnom okraji stojí na území Fiľakova Fiľakovský hrad, južne leží obec Šíd, východne Konrádovce a na severozápadnom okraji Bulhary. Táto časť Cerovej vrchoviny nie je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti.
Turizmus.
Cerová vrchovina nepatrí medzi veľmi navštevované oblasti, no blízkosť Fiľakova a dostupnosť územia po značených trasách do tejto časti láka turistov. Atraktívnym je Fiľakovský hrad, z ktorého vedie červeno značený Chodník Márie Széchy cez Veľký Bučeň do Rimavskej Soboty. Centrom územia prechádza zeleno značená trasa z Fiľakova do sedla Veľký Bučeň a východným okrajom prechádza žlto značený turistický chodník z Konrádoviec do Husinej.
Amnestia v blázinci

Amnestia v blázinci je názov druhého oficiálne vydaného štúdiového albumu slovenského speváka Mariána Greksu.
Grejtst Hic

Grejtst Hic je názov tretieho štúdiového albumu slovenského speváka Mariána Greksu a druhého albumu, ktorý oficiálne vyšiel v hudobnom vydavateľstve BOOM Promotion ako nahrávka skupiny Demikát. Oproti predošlému albumu, "Demikát", v prípade tohto albumu ide skôr o výberovku repertoáru ich pôvodnej hudby, ktorú skupina mala v 80. rokoch. Okrem pôvodných členov, Mariána Greksu a Andreja Šebana, tento album nahral Emil Frátrik (bicie) a Oskar Rózsa (basová gitara).
Thor Steinar

Thor Steinar (TS) je nemecká značka prémiového oblečenia, ktorú vyrába spoločnosť International Brands General Trading so sídlom v Dubaj. Spoločnosť má zastúpenie aj na Slovensku.
V Nemecku sa značka spája s krajnou pravicou a neonacizmom, keďže ju nosia stúpenci tejto ideológie a obchodná politika výrobcu je zameraná na túto skupinu. Z tohto dôvodu je oblečenie značky Thor Steinar zakázané v Bundestagu, parlamentoch Meklenburska Pomoranska a Saska a na mnohých futbalových štadiónoch.
V roku 2012 spôsobili veľký škandál, keď svoj obchod v nemeckom Chemnitzi pomenovali „Brevik“, čo sa nápadne podobá na meno nórskeho neonacistického teroristu Andersa Behringa Breivika. Spoločnosť poprela, že by tento názov vznikol práve tam. Obchod bol nakoniec premenovaný na „Tønsberg“.
Spoločnosť Thor Steinar predáva najmä športové oblečenie a oblečenie na voľný čas vrátane tričiek, mikín, džínsov, búnd, kabátov a plaviek. Neskôr sa sortiment rozšíril o tričká s golierom, košele, spodnú bielizeň a ďalšie doplnky, ako sú tašky a slnečné okuliare. Každý rok sa vydávajú dve nové kolekcie, jedna v zime a druhá v lete. Oblečenie sa navrhuje v Nemecku, ale vyrába sa v Číne a Turecku.
Ružový panter (filmová séria)

Ružový panter je séria ôsmich filmov režiséra a producenta Blakea Edwardsa, natočených v rokoch 1963 až 1993. V komediálnych filmoch sa zobrazuje dobrodružný život roztržitého parížskeho inšpektora Jacquesa Clouseaua (Peter Sellers), pracujúceho pre Sûreté. V komédiách sa kontinuálne odohrávajú dva príbehy, v prvom sa pátra po vzácnom diamante Ružový panter a v druhom chce zas Dreyfus (Herbert Lom) zabiť Clousea. Počas celej série skladal hudbu k filmom Henry Mancini.
V roku 1968 bol natočený remake s názvom "Inšpektor Clouseau" v hlavnej úlohe s Alanom Arkinom. Začiatkom 21. storočia vznikli dva kontroverzné filmy so Stevom Martinom.
História.
Už na začiatku 60. rokov sa Edwards chystal natočiť bláznivú komédiu, do ktorej nakoniec vybral Brita Petera Sellersa. Jednalo sa o film "Ružový panter", v ktorom si zahrali aj Capucine, David Niven a Claudia Cardinale. Po úspechu prvej snímky natočil o rok neskôr aj druhú "Komisár Clouseau na stope". Oba filmy boli natáčané podľa divadelnej hry. V roku 1968 natočil Edwards so Sellersom komédiu "Večierok" s herečkou Claudine Longet, tá bola okrem Panterov ich jediným spoločným filmom. 
Pre nedostatok hereckých ponúk začiatkom 70. rokoch Sellers požiadal Edwardsa o oživenie série. Ten mu vyhovel a natočil film "Návrat Ružového pantera", ktorým mal veľký úspech. Na danú snímku nadväzujú ďalšie dve rovnako úspešné časti. Počas natáčania sa medzi hercom a režisérom postupne zhoršovali vzťahy, čo malo za následok aj Sellersove zlé duševné stavy. Dôkazom toho je aj Sellersova nespokojnosť s konečným výsledkom filmu "Ružový panter opäť zasahuje" alebo titulový konflikt pri produkcii u "Pomsta Ružového pantera." Začiatkom 80. rokov mal Sellers nakrútiť ďalší film Pantera no už bez účasti Edwardsa. Mal sa volať "Romance of the Pink Panther" a režisérom mal byť Clive Donner. No bohužiaľ tesne pred realizáciou projektu zomrel Sellers na infarkt. Myšlienky filmu sa už nikto nezhostil.
Produkčné spoločnosti ale chceli v sérii Panter pokračovať a režiséra podporovali v ďalších produkciách. Vďaka svojej šikovnosti Edwards využil niekoľko dovtedy nikdy nezverejnených záberov (s Clouseaom) z predošlých Pantherov a vytvoril tak "Stopu Ružového pantera". Prvá polovica filmu pozostáva z archívnych záberov (tie s Clouseaom) a ostatok vyplnil novými zábermi a flashbackmi do minulosti, ktoré boli výpožičkami z predošlých častí. Film je venovaný Sellersovi. Ďalšie dve časti "Kliatba Ružového pantera" a "Syn Ružového pantera natočil" urobil na spôsob tých so Sellersom akurát ho nahradili raz seržant Clifton Sleigh a neskôr žandár Jacques Gambrelli pod rôznymi dôvodmi. Séria mierila bližšie k filmom "Policajnej akadémie", no pre nezáujem divákov sa definitívne ukončila spoločne zrealizovanými 8 dielmi.
Zdroj.
Veľa informácií, zaujímavostí a faktov pochádza z databázy ČSFD a IMDb.
Peak signal-to-noise ratio

Peak signal-to-noise ratio (skratka PSNR, doslova "špičkový pomer signálu k šumu") je pojem ktorý vyjadruje pomer medzi maximálnou možnou hodnotou signálu a výkonom šumu, ktorý skresľuje hodnotu signálu.
PSNR sa používa napríklad na meranie úrovne skreslenia pri kompresii obrázkov. Meria kvalitu komprimovaného obrázku v porovnaní s originálnym obrázkom.
Čím vyššia je hodnota PSNR, tým lepšia je kvalita komprimovaného obrázku.
Meranie.
Keďže väčšina signálov má široký dynamický rozsah, meria sa PSNR na logaritmickej stupnici v decibeloch.
Meranie úrovne skreslenia sa robí pomocou špičkového pomeru signálu k šumu (PSNR) a strednej kvadratickej chyby (MSE, anglicky Mean Sqare Error).
PSNR predstavuje mieru maximálnej chyby, zatiaľ čo MSE predstavuje kumulatívnu štvorcovú chybu medzi komprimovaným a originálnym obrázkom. Inými slovami sa MSE používa na kontrolu zhody komprimovaného obrázku voči originálu.
Čím nižšia je hodnota MSE, tým nižšia je chyba (inak povedané, tým viac je komprimovaný obrázok zhodný s originálom).
Výpočet.
Za predpokladu, že porovnávame monochromatický obrázok I bez šumu a jeho približnú kópiu K, tak sa PSNR na logaritmickej stupnici v decibeloch vypočíta pomocou rovnice:
formula_1
kde sa MSE vypočíta pomocou vzorca:
formula_2
MAX je maximálne možná hodnota pixelov v originálnom obrázku (I). Počíta sa pomocou rovnice:
MAX = (2n) – 1
Kde sa n rovná počtu bitov v pixeli.
Napríklad, keď počítame MAX pre obrázok s 8 bitmi na kanál, vypočítame hodnotu takto:
MAX = (28) – 1
MAX = 256 – 1
MAX = 255
I a K sú matice veľkosti MxN, ktoré reprezentujú porovnávané obrázky. I je referenčný obrázok (originálny obrázok) a K je testovací obrázok (komprimovaný obrázok). Písmenká I a J predstavujú hodnoty pixelov obrázku.
Pri farebných obrázkoch sa PSNR počíta rôznymi spôsobmi. Rozdiel je ten, že farebný obrázok má viac farebných kanálov a preto je zložitejší na výpočet.
Jedným zo spôsobov výpočtu je prevedenie obrázku do farebného modelu, ktorý obsahuje okrem iného aj komponent luma – jas. Medzi tieto farebné modely patrí napríklad YCbCr. PSNR sa potom počíta iba na luma kanále.
Barbolica (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Barbolica () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Vernárom, približne južne od Popradu.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Vernár. Najbližším sídlom je na východnom úpätí situovaný Vernár, severne sa nachádzajú Kravany, Spišské Bystré a Hranovnica, južne Telgárt a juhovýchodne Dobšinská Ľadová Jaskyňa. Vrch patrí do Národného parku Slovenský raj a rovnomennej prírodnej rezervácie.
Opis.
Barbolica leží v severozápadnej časti Slovenského raja, priamo nad obcou Vernár. Severným smerom sa nachádza Človečia hlava (), Koreň (), Zbojnícka () a Vysoká (), východne ležia Tri kopce (), Koč (), Vahan () a Kopanec (), južne Javorina (), Popová () a Gregová () a západne Kráľova hoľa (), Predná hoľa (), Prostredný vrch () a Čertovica (). Oblasť patrí do povodia Hornádu, kde voda odteká Vernárskym potokom. Na vrchol nevedie značená turistická trasa a na severných svahoch stojí lyžiarske stredisko. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných miest sú pozorovateľné najmä okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu a východná časť Nízkych Tatier, ojedinele tiež časť Braniska a Levočských vrchov.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník a prístup je tak možný neznačenými lesnými chodníkmi z Vernára. Severným úbočím prechádza červený turistický chodník na Prednú hoľu.
Melissa McBrideová

Melissa McBrideová (; * 23. máj 1965, Lexington, Kentucky, USA) je americká filmová a televízna herečka. Jej najznámejšou úlohou bola postava Carol Peletier v televíznom seriáli "Walking Dead".
Detstvo a mladosť.
McBrideová sa narodila v meste Lexington, v štáte Kentucky. Má troch súrodencov: Johna Michaela, Neila Allena a Melanie Suzanne.
Kariéra.
McBrideová začala svoju hereckú kariéru v roku 1991. V televíznom seriáli debutovala v roku 1993 v jednej epizóde "Matlock" a neskôr hosťovala v niekoľkých ďalších televíznych seriáloch, ako napríklad Walker, texaský ranger a Dawsonov svet.
V rokoch 2000 až 2010 pracovala ako filmová a reklamná kastingová režisérka. V roku 2007 ju režisér Frank Darabont obsadil do jednej z rolí v televíznom filme "Hmla", spolu s Thomasom Janeom, Laurie Holdenovou a Marciou Gay Hardenovou.
V roku 2010 bola obsadená do televízneho seriálu "Walking Dead". Pôvodne bola jej rola opakujúca počas prvej série, ale neskôr dostala viac priestoru aj v druhej sérii. Počas seriálu sa jej televízna rola stáva hlavnou, pričom za svoj herecký výkon získala uznanie od kritikov a aj televízne ocenenie Saturn Awards a viaceré iné nominácie.
Pôvodne sa mala objaviť aj v televíznom seriály "The Walking Dead: Daryl Dixon", ktorý sa natáčal v roku 2023 v Európe, ale ponuku odmietla, pričom ako dôvod uviedla, že natáčanie v Európe je pre ňu neprijateľné.
Súkromný život.
V polovici 80. rokov sa McBrideová presťahovala do Atlanty, kde aj v súčasnosti žije (2023).
Gyula Tost

Gyula Tost - Tost de Bányavölgy (; * 16. november 1846, Bicske-Bányavolgy – † 24. október 1929, Budapešť) bol uhorský politik, poslanec uhorského snemu, v roku 1906 minister náboženstva a školstva uhorskej vlády. V roku 1890 povýšený do šľachtického stavu.
Životopis.
Narodil sa v rodine Ignáca Toszta a jeho manželky Alojzie Wieser. Pochádzal v významnej rodiny záhradníkov, ktorí mali blízko k Habsburgovcom. Jeho starý otec Jozef Tost bol cisárskym záhradníkom a tvorcom parku Schönbrunnského zámku. Jeho otec Karol Tost bol tvorcom záhrady Habsburského zámku v maďarskom Alcsútdoboze a na Margitinom ostrove v Budapešti. Strýko Anton Tost bol záhradníkom Budínskeho hradu.
Po ukončení právnickej fakulty sa v roku 1871 stal štátnym prokurátorom. V rokoch 1872 až 1878 bol poslancom uhorského snemu. Od roku 1887 bol radcom na ministerstve náboženstva a školstva. V roku 1892 bol vymenovaný za riaditeľa kráľovských verejných nadácií. V roku 1906 (1 mesiac) bol ministrom náboženstva a školstva uhorskej vlády.
Ladislav Kudrna

Ladislav Kudrna (* 13. júl 1975, Vlašim) je český historik, ktorý sa špecializuje na obdobie komunizmu v Česko-Slovensku, najmä na hudobný underground v období normalizácie. Predtým sa venoval česko-slovenským letcom počas druhej svetovej vojny a nasadeniu Čechoslovákov vo vojne vo Vietname. Od roku 2008 pôsobí v Ústave pre štúdium totalitných režimov, ktorého riaditeľom sa stal v máji 2022.
Životopis.
Študoval na Strojníckej fakulte ČVUT v Prahe (19931996), potom študoval históriu na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe (19982003). V rokoch 20042007 tam absolvoval doktorandské štúdium a v roku 2008 získal titul PhD. V roku 2011 sa habilitoval v odbore história so zameraním na české a československé dejiny na Filozoficko-přírodovedeckej fakulte Sliezskej univerzity v Opave.
Krátko pracoval v Štátnom okresnom archíve Benešov (19971998) a v správe Národného múzea (20032004), potom pôsobil v Úrade dokumentácie a vyšetrovania zločinov komunizmu (20062007) a od roku 2008 je historikom v Ústave pre štúdium totalitných režimov. Pôsobil aj v redakčných radách periodík ústavu "Securitas Imperii" a "Pamäť a dejiny".
V rokoch 2008 až 2011 pôsobil ako externý pedagóg na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Od roku 2017 vyučuje na Filozofickej fakulte Univerzity Palackého v Olomouci. Okrem literatúry a písania článkov do odborných a populárnych periodík pravidelne prednáša pre verejnosť. Je spoluautorom dokumentárneho filmu "Pochoduj alebo zomri" (2018) o účasti Čechoslovákov vo Vietnamskej vojne.
V roku 2003 získal Cenu Edvarda Beneša III. stupňa a Cenu ministra obrany za najlepšiu študentskú prácu o druhej svetovej vojne (1. miesto v kategórii diplomových prác) za publikáciu "Keď nelietali". Je dvojnásobným laureátom Ceny Miroslava Ivanova za literatúru faktu (2009) za knihu "O zemi a nebi západnej Európy". "Príbeh českého letca Stanislava Fejfara" a v roku 2011 za knihu "Bojovali a umierali v Indočíne". "Prvá vietnamská vojna a Čechoslováci v cudzineckej légii".
Začiatkom marca 2022 ho Rada ÚSTR zvolila za nového riaditeľa Ústavu pre štúdium totalitných režimov. Vo výberovom konaní porazil aj dovtedy pôsobiaceho riaditeľa ústavu Zdeňka Hazdru, funkcie sa ujal 1. mája 2022.
Ústav národnej pamäti

Ústav národnej pamäti – Komisia pre stíhanie zločinov proti poľskému národu (poľ: "Instytut Pamięci Narodowej – Komisja Ścigania Zbrodni przeciwko Narodowi Polskiemu", skrátene IPN) je poľský štátny výskumný ústav zodpovedný za vzdelávanie a archívnictvo, ktorého súčasťou sú aj dve zložky prokuratúry vykonávajúce vyšetrovacie, prokurátorské a lustračné právomoci. IPN zriadil poľský parlament zákonom o Inštitúte národnej pamäti z 18. decembra 1998 reformou a rozšírením predchádzajúcej "Hlavnej komisie pre vyšetrovanie zločinov proti poľskému národu" z roku 1991, ktorá sama nahradila orgán pre zločiny nacizmu zriadený v roku 1945.
V roku 2018 bolo poslanie IPN zmenené kontroverznou novelou zákona o Ústave národnej pamäti, do ktorej bola zahrnutá „ochrana dobrého mena Poľskej republiky a poľského národa“. IPN vyšetruje a stíha nacistické a komunistické zločiny spáchané v rokoch 1917 až 1990, dokumentuje svoje zistenia a šíri ich na verejnosti. Niektorí vedci kritizovali IPN za politizáciu, najmä za vlád PiS.
IPN začal svoju činnosť 1. júla 2000. IPN je zakladajúcim členom Platformy európskej pamäti a svedomia. Sídli vo Varšave.
Úlohy a hlavné oblasti činnosti.
Medzi úlohy Ústavu pamäti národa patria:
Medzi predmety vyšetrovania inštitútu patria:
Podľa zákona predseda IPN raz ročne predkladá Sejmu a Senátu informácie o výsledkoch činnosti inštitútu, ktoré však v časti týkajúcej sa bezpečnosti alebo obrany štátu môžu byť utajené.
Medzi skúmané prípady patria napríklad:
Northrop Grumman X-47A Pegasus

X-47A Pegasus je americký technologický demonštrátor bojového bezpilotného lietadla.
Vznik a vývoj.
V júni 2000 uzavrela agentúra DARPA zmluvy so spoločnosťami Northrop Grumman a Boeing na vyhotovenie štúdie pre bezpilotné bojové lietadlo, ktoré by bolo možné prevádzkovať na lietadlových lodiach. Projekt niesol označenie UCAV-N (Unmanned Combat Air Vehicle - Naval). Northrop Grumman vyvinul demonštrátor X-47A Pegasus, ktorý bol predstavený v júli 2001. X-47A bol v rokoch 2001 a 2002 rozsiahlo testovaný na zemi (vrátane rolovania) a prvý let sa napokon uskutočnil 23. februára 2003.
Ako sa neskôr ukázalo, tento prvý let X-47A sa stal aj posledným. V apríli 2003 DARPA spojila programy UCAV-N a UCAV do jedného spoločného programu J-UCAV, neskôr premenovaného na J-UCAS (Joint Unmanned Combat Air Systems). Northrop Grumman pripravoval pre program J-UCAS demonštrátor, ktorý niesol označenie X-47B. Spoločnosť sa rozhodla, že ďalšie letové testy X-47A vývoju X-47B nepomôžu, a preto bol tento projekt ukončený.
Konštrukcia.
X-47A Pegasus mal stealth konštrukciu s ohľadom na čo najnižší radarový odraz. Trup mal tvar kosoštvorca a lietadlo bolo bez zvislých riadiacich plôch. Šípovitosť nábežnej strany krídel bola 55°. Trup lietadla disponoval aj internou bombovnicou, tá však pri prvom lete nebola otestovaná. Pri konštrukcii draku stroja boli použité kompozitné materiály. 
Pegasus bol poháňaný jedným dvojprúdovým motorom Pratt &amp; Whitney JT15D s ťahom 14,2 kN. Počítačový riadiaci systém lietadla vykonával riadenie letu, navigáciu, riadenie misie a ďalšie úlohy. Pegasus bol vybavený navigačným systémom US Navy Shipboard Relative GPS, ktorý by bol potrebný na automatické pristátie presne na mieste na pohyblivej palube lietadlovej lode.
Grexabat

Grexabat je názov štvrtého štúdiového albumu slovenského speváka Mariána Greksu. Tento album nahral so skupinou hudobníkov pod názvom Grexabat. Album vyšiel v hudobnom vydavateľstve Millenium Records v roku 2003.
Na albume je jedenásť novonahratých skladieb a prídavok šiestich bonusov, ktoré hrávali v rádiách, no na oficiálny album sa nedostali. Hudobný materiál kapela, v ktorej účinkoval Marián Greksa (spev), Michal Kovalčík (gitara), Attila Béreš (basgitara) a Boris Brna (bicie) vznikal dva roky pred nahrávaním. Dizajn obalu albumu navrhol spevák Peter Nagy. S Mariánom Greksom mali vtedy totiž spoločných hudobníkov, občas sa spolu stretávali, až padol návrh, aby Nagy prebal navrhol.
Pusarla Venkata Sindhu

Pusarla Venkata Sindhu (* 5. júl 1995, Hajdarábad) je indická bedmintonistka.
Športová kariéra.
Vo svojej kariére vyhrala Sindhu majstrovstvá sveta v bedmintone v roku 2019, striebornú olympijskú medailu v roku 2016, bronzovú olympijskú medailu v roku 2021 a zlatú medailu z hier Commonwealthu v roku 2022.
Za svoje úspechy bola v roku 2020 ocenená tretím najvyšším indickým civilným vyznamenaním Padma Bhushan. V roku 2015 jej bolo udelené aj štvrté najvyššie civilné vyznamenanie v Indii, Padma Shri.
Štefan Messer

Štefan Messer (iný zápis priezviska: Mysser; ) bol uhorský stoličný a krajinský hodnostár, ktorý žil v 14. storočí.
Bol magistrom, ako aj kastelánom Levického hradu. Jeho pôsobenie vo funkcii župana Tekovskej stolice dokladá listina z 29. júna 1381 pri opise hraníc chotárov medzi Horšou a Tekovskou Novou Vsou (dnes súčasť Novej Dediny).
Northrop Grumman X-47B

X-47A Pegasus je americký technologický demonštrátor bojového bezpilotného lietadla, ktorý nadväzoval na projekt X-47A Pegasus.
Vznik a vývoj.
X-47B je vylepšeným variantom bezposádkového lietadla Pegasus X-47A, ktoré bolo v roku 2001 vyvinuté v rámci spoločného programu amerického letectva a amerického námorníctva s označením J-UCAS. Program financovala agentúra DARPA a spoločnosť Northrop Grumman ako hlavný dodávateľ. Vo februári 2006 bol však vývojový program UCAS zrušený tak zo strany US Air Force ako aj zo strany US Navy. Vývoj X-47B, ktorý sa začal v júni 2005, bol dočasne zastavený a následne zrušený.
Veliteľstvo námorných leteckých systémov USA (NAVAIR) v auguste 2007 uzavrelo zmluvu so spoločnosťou Northrop Grumman na konštrukciu a demonštráciu dvoch lietadiel X-47B v rámci programu UCAS-D. Cieľom programu UCAS-D bolo vydláždiť cestu pre vývoj potenciálnych budúcich bezposádkových systémov schopných operovať z paluby lietadlových lodí.
Prvé z lietadiel X-47B nieslo označenie Air vehicle 1 (AV-1) a bolo dokončené v októbri 2009. V júli 2010 bol tento stroj premiestnený na leteckú základňu Edwards, kde mal podstúpiť letové skúšky. Druhé lietadlo s označením AV-2 dorazilo na túto základňu v marci 2011.
Prvý letový test X-47B sa uskutočnil 4.februára 2011. Prvý štart X-47B z katapultu vykonaný v novembri 2012 na leteckej stanici amerického námorníctva Patuxent River. Prvá séria skúšok na mori, ktorá zahŕňala operácie z paluby lietadlovej lode USS Harry S Truman (CVN 75), bola dokončená v decembri 2012. V apríli 2015 sa X-47B zapísalo do histórie letectva tým, že ako prvé bezpilotné lietadlo úspešne vykonalo autonómne doplnenie paliva počas letu.
V roku 2015 bol program programu UCAS-D ukončený a krátko na to boli obe lietadlá X-47B uložené v závode spoločnosti Northrop Grumman Plant 42 v Palmdale v Kalifornii. V auguste 2022 spoločnosť oznámila, že drony X-47B budú vystavené v leteckých múzeách.
Konštrukcia.
X-47B mal stealth konštrukciu s ohľadom na čo najnižší radarový odraz. Lietadlo bolo bez zvislých riadiacich plôch s rozpätím krídel . Stroj bol dlhý a vysoký . Maximálna vzletová hmotnosť X-47B bola , pričom v zbraňovej šachte bolo možné niesť výzbroje.
Činnosť X-47B bola riadená počítačom a dron bol schopný autonómneho letu. Dráha letu bola vopred naprogramovaná a jej operácie boli monitorované operátorom misie. X-47B mal hybridný systém navigácie založený na GPS a systéme obrazových dát. Lietadlo bolo vybavené elektrooptickými systémami, infračervenými senzormi, radarom so syntetickou apertúrou (SAR), indikátormi pohybujúcich sa pozemných a námorných cieľov. Stroj bol tiež vybavený systémom dopĺňania paliva počas letu.
X-47B bol poháňaný jedným dvojprúdovým motorom Pratt &amp; Whitney F100-220U bez prídavného spaľovania.