burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Führer

Führer (v doslovnom preklade z nemčiny „vodca“), bol v dobách vlády nacistickej strany NSDAP v Nemecku titul pre Adolfa Hitlera, ktorý v podstate vládol ako diktátor. Der Führer bol označenie Hitlera, bez toho aby bolo potrebné uviesť jeho meno. Podobne sa vtedy v Nemecku zaužívali "Führerpartei" (vedúca úloha strany NSDAP) a "Führerkult" (kult osobnosti Hitlera). 
Nacistické tituly.
Hitler ako vodca štátu a strany.
Führer bol titul, ktorý si kancelár Hitler udelil zákonom po smrti posledného ríšskeho prezidenta Weimarskej republiky Paula von Hindenburga 2. augusta 1934. Nová pozícia s plným názvom "Führer und Reichskanzler" (vodca a ríšsky kancelár) spojila úrady prezidenta a kancelára a formálne urobila Hitlera nemeckou hlavou štátu a aj najvyšším predstaviteľom vlády.
Nacistické Nemecko zaviedlo tzv. Führerprinzip (vodcovský princíp) a Hitler bol všeobecne nazývaný ako "der Führer" („Vodca“). Jeden z najčastejšie opakovaných nacistických sloganov znel "Ein Volk, ein Reich, ein Führer" - 'jeden ľud, jedna ríša, jeden vodca'.
Vo vojenských záležitostiach užíval Hitler titul "Führer und Oberster Befehlshaber der Wehrmacht" ('Vodca a najvyšší veliteľ Wehrmachtu') až do mája 1942, kedy bol tento prídavok výnosom Hitlera zrušený. V zahraničných záležitostiach užíval titul "Führer und Reichskanzler" (Vodca a ríšsky kancelár) do 28. júla 1942, kedy bol titul zmenený na "Führer des Großdeutschen Reichs" (Vodca Veľkonemeckej ríše).
(Polo) vojenské použitie slova Führer.
Führer bol v Nemecku užívaný ako vojenský titul prinajmenšom do 18. storočia.
Kontext použitia slova na označenie Adolfa Hitlera ako najvyššieho vládcu Nemecka sa javí ironickým v porovnaní s tým, že v rámci vojenskej podjednotky nemeckej armády sa termín "Führer" vzťahoval na veliteľa postrádajúceho kvalifikáciu pre trvalé velenie. Napríklad veliaci dôstojník roty bol nazývaný "Kompaniechef", ak však nemal dostatočnú hodnosť alebo skúsenosti alebo mu bolo velenie zverené iba dočasne, bol oficiálne titulovaný ako "Kompanieführer".
Operačné príkazy rôznych stupňov vojenského velenia sa zvyčajne sprevádzali titulom odvodených od názvu jednotky nasledované titulom "Führer" s prihliadnutím na taktické zásady nemeckej armády používané v rôznych druhoch misií.
Výraz Führer bol používaný aj na nižších úrovniach hierarchie nezávisle na skúsenosti alebo hodnosti; napríklad "Gruppenführer" bol veliteľom pechotnej čaty (9 alebo 10 mužov). Okrem obvyklého významu bol Gruppenführer tiež oficiálnou generálskou hodnosťou vo Waffen-SS (SS-Gruppenführer), ktorá bola treťou najvyššou hodnosťou a dnes zodpovedá hodnosti Generálmajor"."
Slovo "Truppenführer" sa všeobecne užívalo na označenie akéhokoľvek veliteľa alebo vodcu jednotky alebo jednotiek a mohlo sa týkať dôstojníkov mnohých rôznych úrovní velenia.
Za nacistov sa titul "Führer" užíval tiež v polovojenských tituloch. Takmer všetky nacistické polovojenskej organizácie, hlavne SS a SA mali polovojenské hodnosti postavené na titule Führer.
Fingal

Fingal (, čo znamená "cudzí kmeň") je grófstvo v Írsku. Nachádza sa v provincii Leinster a je časťou grófstva Dublin. Jeho názov je odvodený od stredovekého územia škandinávskych cudzincov, ktorý sa usadili v tejto oblasti. Miestnou vládou grófstva je Rada grófstva Fingal. Podľa sčítania obyvateľstva v roku 2011 má grófstvo 273 991 obyvateľov čím je druhým najľudnatejším grófstvom v Írsku.
Michael Neuman

Michael Neuman (* 3. jún 1990, Štokholm, Švédsko) je slovenský krasokorčuliar súťažiaci v mužskej sólovej kategórii. Je majster Slovenska v sezóne 2015/2016, čo mu umožnilo reprezentovať Slovensko na majstrovstvách Európy 2016.
Kariéra.
Neuman sa narodil vo švédskom Štokholme v rodine česko-slovenských emigrantov. Má dvoch bratov (Daniel, Marcel) a dve sestry (Nicole, Sara).
V roku 2015 získal slovenské občianstvo a požiadal o možnosť reprezentovať Slovensko, čo mu Slovenský krasokorčuliarsky zväz umožnil.
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1966

Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1966 boli v poradí 11. majstrovstvá Európy vo vodnom póle, ktoré organizuje Európska plavecká liga (LEN). Konali sa v Utrechte, v Holandsku v dňoch od 20.28. augusta 1966, za účasti rekordných 17 mužských tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Írska a Turecka. Zápasy sa odohrali v Zwembad Den Hommel. Titul získal , ktorý sa vo finálovej skupine umiestnil pred a .
Chiswick Bridge

Chiswick Bridge je oblúkový cestný most cez Temžu spájajúci Mortlake v londýnskej časti Richmond a Chiswick v londýnskej časti Hounslow.
Most bol postavený na mieste bývalej kompy, ktorá tu existovala už od 17. storočia, ako súčasť cesty "Great Chertsey Road" (A316), podobne, ako aj neďaleký most Twickenham Bridge. Výstavba prebiehala v rokoch 1930 – 1933 a stála 208 284 libier. Otvorený bol Eduardom, Princom z Walesu 3. júla 1933, rovnako ako ďalšie dva londýnske mosty cez Temžu – Hampton Court Bridge a Twickenham Bridge. Most je železobetónový a obložený je vápencom z ostrova Portland. Architektom mosta bol Sir Herbert Baker a hlavným inžinierom Alfred Dryland. Celkovo má most 5 rozpätí, tri z nich preklenujú Temžu a bočné dve s dĺžkou preklenujú chodníky na jej brehoch. Hlavné rozpätie sa s dĺžkou stalo po dokončení najdlhším betónovým rozpätím na Temži. Ďalšie dve rozpätia na rieke majú dĺžku . Výška mosta nad hladinou Temže pri nízkom prílive je . Celková dĺžka mosta je a jeho šírka je , vozovka má šírku a zvyšok sú chodníky.
Most je známy najmä vďaka tomu, že sa nachádza od miesta, ktoré označuje koniec veslárskych pretekov The Boat Race.
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1970

Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1970 boli v poradí 12. majstrovstvá Európy vo vodnom póle, ktoré organizuje Európska plavecká liga (LEN). Konali sa v mestách Barcelona a Sabadell, v Španielsku v dňoch od 4.12. septembra 1970, za účasti 15 mužských tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Fínska a Grécka. Pôvodne bolo prihlásených 16 družstiev, už po vyžrebovaní skupín odstúpilo Turecko. Zápasy sa odohrali v 3 dejiskách: Piscine Bernat Picornell, Piscina San Jorge de Barcelona a Piscina Municipal de Sabadell. Titul obhájil , ktorý sa vo finálovej skupine umiestnil pred a .
Euthymenes

Euthymenes alebo Euthymenés ("Euthymenes", iný prepis: "Euthymenés") môže byť:
Hunfalvyho chata

Hunfalvyho chata (, , ) bola chata na "Vyšnej velickej poľane" zo severnej strany dnešnej magistrály. Dnes miesto kde bola postavená pretína Tatranská magistrála.
História chaty.
Chatu postavil Uhorský karpatský spolok. S projektom sa začali jeho členovia zaoberať v roku 1875. Chceli tu postaviť veľkú chatu, ale nemali dostatok finančných prostriedkov. Nakoniec sa uspokojili s menším objektom. Na stavbu chaty prispeli riaditeľstvá kúpeľov v Novom Smokovci a v Starom Smokovci. Drevenú chatu, v ktorej bola okrem veľkej obytnej miestnosti kuchyňa s komorou a izba chatára, postavili a odovzdali verejnosti roku 1878. Pomenovali ju podľa veľkoslavkovského rodáka, historika, cestovateľa a zakladateľa uhorskej vedeckej geografie Jána Hunfalvyho (18201888). Hufalvy bol zakladateľom budapeštianskej odbočky spolku.
V chate až do otvorenia Sliezskeho domu cez letné mesiace hospodáril chatár z radov niektorých starších horských vodcov. Neponúkala veľký komfort. Keďže zvýšený turistický ruch potreboval lepšie služby Sliezska sekcia Uhorského karpatského spolku postavila na začiatku Velickej doliny Sliezsky dom. Za účasti viac ako 100 ľudí ho otvorili 2. júna 1895. Hufalvyho chata pomaly chátrala a v roku 1913 vyhorela.
Euthymenes z Mainalu

Euthymenes alebo Euthymenés ("Euthymenes", iný prepis: "Euthymenés") bol olympijský víťaz v zápasení v rokoch 400 a 392 pred Kr.
Euthymenes z arkádskej obce Mainalos bol na 95. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení dorastencov a o osem rokov neskôr za víťazstvo v zápasení mužov. Zápasenie ("palé") zaviedli v Olympii na 18. hrách v roku 708 pred Kr. a zápasenie dorastencov ("palé paidón") na 37 hrách roku 632 pred Kr. 
Na pamiatku jeho olympijského triumfu mu jeho rodáci dali zhotoviť sochu, ktorú potom slávnostne umiestnili k sochám olymionikov v olympijskej "Altide". Jeho sochu si ešte v druhom storočí mohol prezrieť staroveký cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal, že bola dielom sochárskeho majstra Alypa zo Sikyónu
Železničná trať České Budějovice – Černý Kříž

Železničná trať (České Budějovice) Odbočka Rožnov - Černý Kříž (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 194). Trať vedie cez (České Budějovice) Odbočka Rožnov, Černý Kříž. Je to jednokoľajová regionálna trať. 
Dejiny.
Prevádzka na úseku do Kájova bola zahájená v roku 1891, do Novej Pece v roku 1892 a do Volarov v roku 1910. Úsek do Nového Údolia viedol na štátnu hranicu a ďalej do Haidmühle, kde v dôsledku politického usporiadania Európy po 2. svetovej vojne bola prevádzka v roku 1951 zastavená; teraz je časť za Novým Údolím múzejná s "ľudským pohonom". Na úseku Stožec - Nové Údolí nebola od roku 1977 do roku 1990 prevádzkovaná osobná doprava. V roku 1958 bola trať pri Lipne preložená ako dôsledok výstavby priehrady a pôvodná trať je čiastočne pod vodou.
Ján Hunfalvy

Ján Hunfalvy (; * 9. jún 1820, Veľký Slavkov, Habsburská monarchia† 6. december 1888, Budapešť, Maďarsko) bol geograf, univerzitný profesor a člen Maďarskej akadémie vied. Bol bratom Pavla Hunfalvyho – etnografa a lingvistu.
Životopis.
Narodil sa v rodine spišských Nemcov ako Johann Hunsdorfer. Jeho otec bol Ján Hunsdorfer a matka Mária rod. Wester. Neskôr, si meno pomaďarčil spolu s bratom Pavlom. Podobne ako jeho brat Pavol, študoval v polovici 30. rokov 19. storočia na lýceu v Kežmarku, potom v Miškolci, kde sa naučil po maďarsky, v Prešove, neskôr filozofiu, štatistiku, históriu a teológiu na univerzite v Berlíne a Tübingene.
Po vzniku katedry práva na kežmarskom lýceu sa v roku 1846 stal jej profesorom. Učil štatistiku a dejepis. Stal sa aktívnym účastníkom maďarskej revolúcie v rokoch 18481849 za čo bol v roku 1851 uväznený a pozbavený profesorského miesta.
Po prepustení z väzenia v roku 1853 odišiel zo Spiša do Pešti. Tu pracoval ako redaktor viacerých novín, od roku 1870 začal účinkovať na katedre geografie Kráľovskej univerzity v Pešti a v rokoch 18871888 bol rektorom univerzity.
Bol spoluzakladateľom Uhorskej geografickej spoločnosti (1872) a jej predsedom. Bol členom mnohých zahraničných geografických spoločností. Vydal okolo 50 samostatných prác (v zemepise Uhorska venoval časť Tatrám, zemepis Afriky, a Európy) a bol zakladateľom vedeckého zemepisu Uhorska.
Účinkovanie na Slovensku.
Cestoval po okolí Kežmarku, po Spiši a Vysokých Tatrách. Výlety opísal v miestnych časopisoch, okrem iného publikoval aj článok o klimatológii Oravy. Jeho meno niesla Hunfalvyho chata vo Velickej doline vo Vysokých Tatrách.
V roku 2008 bratom Hunfalvyovcom na budove kežmarského lýcea odhalili pamätnú tabuľu: „Kežmarskí profesori, bratia Hunfalvovci, vedci európskeho formátu”. Pamätnú tabuľu majú aj vo svojom rodisku na obecnom úrade vo Veľkom Slavkove.
Čabel (prírodná rezervácia)

Čabel je prírodná rezervácia ev. č. 583 juhovýchodne od obce Bynovec v okrese Děčín. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Labské pískovce.
Ochrana.
Účelom ochrany je zachovanie typického rašeliniska so vzácnou flórou na pieskovcovom podklade. V najvlhkejších miestach rastú podrasty páperníku, brusnice barinnej, kľukvy močiarnej a rosičky okrúhlolistej.
V centrálnej časti rašelinového bôru sa nachádza zníženina, v ktorej sa hromadia dažďové zrážky. Zníženina sa periodicky zapĺňa a znova vysychá. Preto bolo nutné obmedziť výpar vody úpravou lesného porastu. Ďalej bolo nutné obmedziť rast invazívnej borovice hladkej.
Geológia.
V oblasti sa vyskytujú prevažne humolity.
Medzi horniny patrí pieskovec, hliny, slieň, prípadne pevná forma slieňovca.
South Dublin

South Dublin () je grófstvo v Írsku. Je súčasťou grófstva Dublin a nachádza sa v provincii Leinster. Je pomenované po bývalom grófstve Dublin. Miestnou vládou pre grófstvo je Rada grófstva South Dublin. Podľa sčítania obyvateľstva v roku 2011 žije v grófstve 265 205 obyvateľov čím je South Dublin tretie najľudnatejšie grófstvo v štáte.
Teodor Augustín Sauter

Teodor Augustín Sauter (Theodor August Sauter) (* 15. august 1886, Kežmarok, Slovensko† 30. jún 1949, Český Krumlov, Česko) bol kežmarský rodák, vydavateľ, tlačiar.
Životopis.
Narodil sa v rodine Teodora Pavla Sautera a jeho manželky Hedvigy Alžbety rodenej Wahlissovej. Študoval v Kežmarku na evanjelickom lýceu. Strednú odbornú školu vychodil v Kežmarku. V rokoch 19031904 bol praktikantom v kožiarskej fabrike v Liptovskom Mikuláši, potom pracoval v otcovom podniku, ktorý v roku 1908 prevzal a riadil.
V rokoch 19081942 bol šéfredaktorom a vydavateľom týždenníka Karpathen Post (Kartpatská pošta), v rokoch 19221937 aj jeho prílohy "Zipser Heimat" (Spišská vlasť), roku 1922 "Zipser Landwirt" (Spišský roľník).
Aktívne spolupracoval so "Spolkom obchodníkov a živnostníkov" v Kežmarku, bol jeho tajomníkom. Účinkoval v spišskonemeckej politickej strane "Zipserdeutche Partei", v školstve a v iných verejnoprávnych združeniach. Bol novinárom a vydavateľom, podporoval niektorých spišských básnikov. V novinách, ktoré vydával a viedol sa po prvej svetovej vojne zasadzoval za ochranu záujmov spišských Nemcov, udržanie nemeckých škôl a nemeckej kultúry. Noviny Karpathen Post, ktoré viedol (šéfredaktorom bol Julius Andreas Hefty) sa zasadzovali za vytvorenie samostatnej "Spišskej republiky", boli proti vzniku novej Československej republiky.
Bol zakladateľom a predsedom "Sociálnej demokracie na Spiši" a v Kežmarku, potom podporoval "Zipser Deutsche Partei" (Spišsko – nemeckú stranu). Po roku 1942 bolo vydávanie jeho novín Karpathen Post zastavené pre nesúhlas s nacistickou politikou "Karpathendeutsche partei" (Karpatskonemeckej strany), ktorú viedol Franz Karmasin.
Roku 1921 sa oženil s Margarétou Helenou, rodenou Kopp. Mali spolu tri deti. Starší syn Erhard pokračoval v otcovej práci, bol autorom hudobného diela "Zipser Volktänze" (Spišské tance). Padol ako 21 ročný na fronte.
Roku 1945 ho s celou rodinou evakuovali a až do svojej smrti žil s rodinou v ubytovni pre vysídlených v Českom Krumlove. Pracoval tu ako pastier oviec. Ich mladší syn Kurt Sauter žil v nemeckom Herne.
Helena Gmucová-Zahradníková

Helena Gmucová-Zahradníková (* 23. marec 1922, Levoča† 18. marec 2009, Bratislava) bola slovenská operná speváčka.
Životopis.
Narodila sa 23. marca 1922 v Levoči. Jej profesionálna dráha sa začala po absolvovaní štúdia na Štátnom konzervatóriu v Bratislave. Ako sólistku opery Národného divadla v Košiciach, neskôr premenovaného na Štátne divadlo, ju angažoval nestor slovenského divadelníctva, jeho vtedajší šéf Janko Borodáč. S touto divadelnou scénou, na ktorej pôsobila v rokoch 19491982, bola spojená celý svoj umelecký život.
Počas tohto obdobia vytvorila vyše 70 nezabudnuteľných postáv. Už ako mladá operná speváčka upútala priebojným hlasom - dramatickým sopránom. Debutovala s titulnou postavou v Moniuszkovej opere "Halka", spievala Tatianu v "Eugenovi Oneginovi", Katrenu v "Krútňave", Miladu v "Daliborovi", bola prvou slovenskou Šárkou v rovnomennej opere.
Postupne jej dramatický soprán našiel uplatnenie v úlohách talianskeho repertoáru. Bola Aidou, Toscou, Giorgettou v opere "Plášť", Santuczou v opere "Sedliacka česť". Vynikala aj v náročných nemeckých partoch opernej tvorby, ako Alžbeta i Venuša v opere "Tannhäuser" alebo Leonóra vo "Fideliovi". Vytvorila tiež Jenúfu v opere "Jej pastorkyňa", Rusalku i Cudziu kňažnú v opere "Rusalka", Káťu v "Káti Kabanovej" aj Ľutomíru vo "Svätoplukovi".
S doskami sa po 30 troch rokoch rozlúčila ako Santuzza v Mascagniniho opere "Sedliacka česť". Po odchode z košického divadla žila v Bratislave, kde bola členkou Senior klubu pri Slovenskom národnom divadle.
Vo veku nedožitých 87 rokov zomrela 18. marca 2009.
Zoznam írskych grófstiev podľa počtu obyvateľov

Toto je zoznam írskych grófstiev podľa počtu obyvateľov. Grófstva v Írsku sú písané normálnym štýlom, kým severoírske sú písané "kurzívou". Netradičné administratívne grófstva majú krémové pozadie.
Zdroj údajov:
Barnes Railway Bridge

Barnes Railway Bridge je dvojica železničných oblúkových mostov s lávkou nachádzajúca sa na hraniciach mestských častí Londýna Richmond a Hounslow.
Most je súčasťou železničnej trate Hounslow Loop Line a v rámci nej sa nachádza medzi stanicami "Barnes Bridge" a "Chiswick". Výstavba pôvodného mosta bola začatá v roku 1846 a autormi jeho návrhu boli britskí inžinieri Joseph Locke a J. E. Errington, ktorí boli aj autormi návrhu neďalekého mosta Richmond Railway Bridge. Otvorený bol 22. augusta 1849. V roku 1891 bolo po zrútení liatinového mosta pri železničnej stanici "Norwood Junction" rozhodnuté o stavbe nového mosta Barnes Railway Bridge. Nový most bol postavený v rokoch 1894 – 1895 na rozšírených pylónoch starého mosta. Hlavným inžinierom nového mosta bol Edward Andrews. Hounslow Loop Line bola premiestnená na nový most a od jeho otvorenia 6. júna 1895 je starý most nevyužívaný. Hlavné rozpätia oboch mostov majú dĺžku . Pylóny sú z tehiel a sú obložené kameňmi z Bramley Fall. Výška mostov nad hladinou Temže pri nízkom prílive je . Oblúky oboch mostov sú liatinové.
Pri rozširovaní mosta v rokoch 1894 – 1895 bola kvôli veslárskym pretekom The Boat Race postavená aj široká lávka. V súčasnosti sú Barnes Railway Bridge, Fulham Railway Bridge a Hungerford Bridge jedinými tromi železničnými mostami v Londýne cez Temžu, ktoré slúžia aj pre železničnú dopravu aj pre peších.
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1974

Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1974 boli v poradí 13. majstrovstvá Európy vo vodnom póle, ktoré organizuje Európska plavecká liga (LEN). Konali sa vo Viedni, v Rakúsku v dňoch od 18.25. augusta 1974, za účasti 16 mužských tímov. Zápasy sa odohrali v 2 dejiskách: Wiener Stadionbad a Stadthallenbad. Svoj deviaty titul získalo , ktoré sa v skupine umiestnilo pred obhajcom titulu zo a .
Oproti predchádzajúcim turnajom sa zmenil systém súťaže. Družstvá sa rozdelili do 2 skupín v rámci výkonnostných kategórií, ktoré sa spoločne organizovali v rovnakom dejisku, a svoje zápasy odohrali iba v týchto skupinách.
Konečné poradie.
Pozn: Pôvodne si mal na nasledujúcom turnaji ME víťaz B kategórie vymeniť miesto z posledným družstvom A kategórie. Pravidlo sa neskôr zmenilo a družstvá museli absolvovať kvalifikáciu o A/B kategóriu.
Chránená krajinná oblasť Labské pískovce

Chránená krajinná oblasť Labské pískovce bola vyhlásená 27. júna 1972 výnosom ministerstva kultúry č.j. 4.946 / 72 - II / 2 o zriadení Chránenej krajinnej oblasti Labské pískovce, okres Děčín a Ústí nad Labem na rozlohe , po vyčlenení jej najzachovalejšej severnej časti vyhlásenej k 1. januáru 2000 ako Národný park České Švýcarsko je súčasná rozloha CHKO .
Umiestnenie.
Geograficky zaberá spolu s NP České Švýcarsko prakticky celú geografickú jednotku Děčínská vrchovina s najvyšším vrcholom Děčínský Sněžník - . Zaberá plochu severne od Českého stredohoří zhruba od obce Petrovice a Tiských stien na západe cez Děčín až po Chřibskú na východe.
Prírodné pomery.
Prírodné pomery sú rovnaké ako v NP České Švýcarsko, avšak hustejšie osídlenie zanechalo svoj vplyv v menšej rozmanitosti fauny a flóry. Povrch tvoria pieskovce kriedového obdobia. Počet skalných útvarov v krajine je porovnateľný s národnými parkmi v USA v Arizone a Utahu. Na západe USA sú skalné útvary vplyvom suchého podnebia obnažené, v Labských pieskovcoch sú pokryté lesmi.
Veľmi cenná je zachovaná ľudová architektúra v podobe zrubových domov.
Selfí

Selfí alebo selfie je fotografický autoportrét, najčastejšie zhotovený digitálnym fotoaparátom alebo telefónom s fotoaparátom (smartfón), pričom fotoaparát nemusí byť držaný v ruke ale na rozšírenie uhľa pohľadu sa môže použiť selfí palica, napríklad pre skupinové selfí. Menej často je používané zrkadlo alebo samospúšť. Selfí sa často vyskytujú na sociálnych sieťach, akými sú napríklad Facebook, Instagram alebo X.
Pojem selfie sa začal zjavovať okolo roku 2000 a postupne sa masovo rozšíril.
Vakcína proti besnote

Vakcína proti besnote je vakcína používaná na prevenciu besnoty. Existuje množstvo dostupných vakcín, ktoré sú bezpečné aj účinné. Môžu byť použité na prevenciu besnoty pred, a na určitú dobu aj po vystavení vírusu pohryznutím psom alebo netopierom. Imunita, ktorá sa vyvinie, je dlhodobá po troch dávkach. Zvyčajne sú podávané injekciou do kože alebo svalu. Po nakazení vírusom je vakcinácia zvyčajne používaná spolu s antirabickým imunoglobulínom. Pre ľudí s vysokým rizikom nákazy je odporúčaná vakcinácia. Vakcína je účinná pre ľudí aj zvieratá. Imunizácia psov je vysoko efektívna v prevencii ľudského nakazenia.
Vakcína môže byť bezpečne podaná pre všetky vekové kategórie. U okolo 35 až 45 percent ľudí vyvolá krátkodobé začervenanie a bolesť v mieste injekcie. Okolo 5 až 15 percent ľudí môže mať horúčku, bolesti hlavy alebo nevoľnosť. Po vystavení besnote nie sú žiadne kontraindikácie pre jej použitie. Väčšina vakcín neobsahuje thiomersal. Vakcíny pripravené z nervového tkaniva sú používané v niektorých krajinách, hlavne v Ázii a Latinskej Amerike, ale sú menej účinné a majú väčšie množstvo vedľajších účinkov. Ich použitie nie je odporúčané Svetovou Zdravotníckou Organizáciou.
Milióny ľudí celosvetovo bolo zaočkovaných proti besnote, a je predpokladané, že vakcína zachraňuje život viac ako 250,000 ľuďom ročne. Nachádza sa na zozname esenciálnych liekov Svetovej Zdravotníckej Organizácie, čo sú najdôležitejšie lieky odporúčané pre základný zdravotný systém. Veľkoobchodná cena sa pohybuje medzi 44 a 78 Amerických dolárov pre priebeh liečby, pre rok 2014. V Spojených Štátoch Amerických stojí priebeh terapie vakcínou proti besnote viac ako 750 Amerických dolárov.
Zoznam chránených území v okrese Ústí nad Labem

Toto je zoznam chránených území v okrese Ústí nad Labem aktuálny k decembru roku 2015, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Ústí nad Labem.
Zdroje.
"(Prírodné rezervácie Černá louka a Malhostický rybník uvedené v databáze AOPK ČR, sú zaradené v zozname chránených území v okrese Teplice)"
Mikojan-Gurevič Skat

Skat predstavuje projekt bojového bezpilotného prostriedku vyvíjaného spoločnosťou Mikojan-Gurevič v spolupráci s firmou Klimov. Dron pripomína americký projekt X-47 Pegasus, ktorý sa začal ešte v roku 2001. Vývoj projektu Skat bol podľa predstaviteľov firmy MiG prerušený.
Vznik a vývoj.
Práce na programe Skat sa začali v roku 2005 a maketa lietadla v živej veľkosti bola prvýkrát predstavená na výstave MAKS-2007. Je otázne, v akom stave sa program v súčasnosti nachádza. Podľa vyjadrenia generálneho riaditeľa spoločnosti „Mig“ Sergeja Korotkova, bol vývoj bezpilotného lietadla Skat z finančných dôvodov pozastavený. V roku 2011 bolo zverejnené, že na vývoji bojového bezpilotného prostriedku bude Mig pracovať spoločne s firmou Suchoj, pričom využijú skúsenosti z programu Skat. 22. decembra 2015 v rozhovore pre noviny Vedomosti Sergej Korotkov povedal, že práce na bojovom drone pokračujú a sú financované Ministerstvom priemyslu a obchodu.
Konštrukcia a vlastnosti.
Lietadlo by malo byť bojovým dronom, schopným útočiť na pozemné stacionárne, ale aj mobilné ciele. Zámerom bolo vytvoriť bezpilotný prostriedok, ktorý by vykonával bojové operácie buď autonómne alebo v súčinnosti s inými lietadlami. 
Z hľadiska konštrukcie ide o tzv. lietajúce krídlo zostavené plne z kompozitných materiálov, aby sa minimalizoval radarový odraz. Keďže lietadlo nemá chvostové riadiace plochy, riadenie by mali zabezpečovať iba klapky na odtokovej hrane krídla. Absencia chvostových plôch bude vyžadovať elektronický systém riadenia letu. To môže v súčasnosti predstavovať pre Rusko významný problém vzhľadom k jeho obmedzeným schopnostiam, vyvíjať svoj vlastný software takéhoto typu, uvádza sa v komentári Strategic Forecasting. 
Trup lietadla by mal byť dlhý , vysoký a rozpätie krídel by malo dosahovať . Tieto rozmery by mali umožniť zabudovanie dvoch vnútorných šácht s dĺžkou , ktoré sú určené na nesenie požadovanej výzbroje. Skat má byť vyzbrojený dvojicou striel typu vzduch-zem alebo dvomi navádzanými bombami do hmotnosti . Na verejnej prezentácie dronu boli vystavené aj protirádiolokačné strely Ch-31P a bomby KAB-500Kr, ktoré zrejme majú byť primárnou výzbrojou stroja. Integráciou rakiek Ch-31P by lietadlo získalo schopnosť pôsobiť predovšetkým proti systémom protivzdušnej obrany protivníka, ale hovorí sa i o výzbroji proti hladinovým cieľom. 
Trojbodový zaťahovací podvozok má umožniť vzlet a pristátie na konvenčných letiskách. Na každej podvozkovej nohe je osadené jedno koleso. 
Spoločnosť Klimov začala vyvýjať prúdový motor RD-5000B bez prídavného spaľovania, ktorý je založený na motore RD-33. Vďaka tomuto pohonu by mal mať dron maximálnu vzletovú hmotnosť vynikajúcich 10 ton, z čoho 2 tony pripadajú na výzbroj. Pôsobivý je aj plánovaný dolet dostup .
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1977

Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1977 boli v poradí 14. majstrovstvá Európy vo vodnom póle, ktoré organizuje Európska plavecká liga (LEN). Konali sa v mestách Jönköping a Falköping, vo Švédsku v dňoch od 14.21. augusta 1977, za účasti 15 mužských tímov. Svoj desiaty titul získalo , ktoré sa v skupine umiestnilo pred a .
Otis Laubert

Otis Laubert, vlastným menom Otto Laubert (* 8. január 1946, Valaská, Česko-Slovensko) je slovenský výtvarník, žijúci a tvoriaci v Bratislave.
Životopis.
Narodil sa 8. januára 1946 vo Valaskej pri Brezne. V rokoch 19611965 študoval na Strednej škole umeleckého priemyslu v Bratislave odbor rezbárstvo. Vystavoval v Mattress Factory v Pittsburghu, Slovenskej národnej galérii, Národní galerii v Prahe, Galérii Sonia Rosso v Toríne, Milano Flash Art Show, Pulse New York, Pulse Miami, Galérii 19, SPACE Gallery a ďalších. Je držiteľom ceny nadácie Tatra banky za výtvarné umenie za rok 2015.
Dielo.
Ťažiskovou umeleckou stratégiou Otisa Lauberta je stratégia zbierania. Zberateľstvo uňho funguje ako vrcholne individulána metóda uchopenia sveta, ktorá v sebe obsahuje celú škálu osobitej komunikácie s realitou. Od pasívneho pozorovania, ktoré spontanne prerastá do zaznamenávania a vyhľadávania materiálových stôp reality, až po ich systematické uchovávanie a obradné vystavovanie. Motívom tejto formy zberateľstva nie je hromadenie, ale vytváranie poriadku v zmysle Foucaultovho "vnútorného zákona, ktorý sa predkladá vo veciach." Proti vlastníckemu pudu stojí altruistická potreba ochraňovania, konzervovania, rekonštrukcie a recyklácie.
Z charakteru umelcovej tvorby môžeme dedukovať, že Laubert zberateľ existoval v latentnej podobe omnoho skôr, ako sa objavil Laubert výtvarník. Z tohto pohľadu je jeho zberateľstvo predovšetkým spôsob videnia sveta, z ktorého sa vygenerovala originálna výtvarná stratégia. Ak sa pozrieme na Laubertove zberateľstvo v širších historických súvislostiach, objavíme spriaznenosť jeho tvorby s ranou avantgardou 20. storočia, s Kurtom Schwittersom, Marcelom Duchampom, surealistickým nájdeným predmetom (objet trouvé), dadaistickým readymadom, s neskoršími princípmi hnutia Fluxus, neodadaizmu, pop-artu alebo nového realizmu a v perspektíve vzdialenejšej minulosti aj spriaznenosť s tradičným zberateľstvom, ktoré sa v európskom kontexte spája s obradným uchovávaním drahocenností najrôznejšieho charakteru od rarít a kuriozít cez umelecké predmety až k samotným umeleckým dielam. "(Jana Geržová, 2000)"
Múzeum Otisa Lauberta.
V roku 2015 vzniklo v Bratislave OTIS LAUBERT MUSEUM (Múzeum Otisa Lauberta). Stála expozícia ponúka prierez tvorby Otisa Lauberta od menej známych 60. rokov po súčasnosť. Predstavuje časť tematických okruhov, ktorým sa dlhodobo venuje ako sú textil, fotografia, vlajky, mapy, interpretácie ako aj priestorové objekty. Návštevník múzea môže zhliadnuť jednu z najatraktívnejších expozícií u nás.
Orlan-10

Orlan-10 je prieskumné bezpilotné lietadlo, určené na prevádzku v extrémnych klimatických podmienkach. Pomocou vstavanej kamery umožňuje tento dron sledovať rozsiahle územia. Je poháňané dvojlistou vrtuľou umiestnenou v prednej časti. Vzlet je zabezpečený pomocou katapultu a pristátie pomocou padáku. Systém Orlan-10 je ovládaný dvoj alebo trojčlennou posádkou. Orlan-10 bol vyvinutý Špeciálnym technologickým centrom v Petrohrade.
Konštrukcia.
Pri stavbe dronu Orlan-10 bola použitá modulárna architektúra, ktorá umožňuje veľmi rýchlo meniť vybavenie lietadla a prepravovať ho v rozloženom stave. Dron je vybavený fotoaparátom a gyroskopicky stabilizovanou televíznou kamerou. Pozemná riadiaca stanica umožňuje ovládať až 4 drony súčasne. Jeden z týchto dronov môže byť použitý na retransmisiu signálu z riadiacej stanice smerom k ďalším dronom, ktoré už nie sú v dosahu stanice. Dosah signálu z riadiacej stanice je .
Po vyplnení stanovenej úlohy je dron navedený operátorom do určitej oblasti, kde pristane pomocou zabudovaného padáku. Okrem toho má integrované ešte dva bezpečnostné systémy, ktoré chránia palubné prístroje v prípade tvrdého pristátia. 
Benzínový motor umožňuje dronu letieť maximálnou rýchlosťou /h a vydržať vo vzduchu až 18 hodín. Maximálna vzletová hmotnosť stroja je , z toho užitočné zaťaženie predstavuje . 
Nasadenie.
V apríli 2015 Rusko dislokovalo drony Orlan-10 v Arktíde. Používajú sa tam na sledovanie námorných trás a na pomoc pri záchranných operáciách. Pri teplotách klesajúcich až na -30 oC je Orlan-10 jedným z mála dronov, schopných operovať v arktickom prostredí. 
Vojna na Donbase.
Podľa vyhlásení ukrajinskej armády boli viackrát pozorované ruské drony nad oblasťou protiteroristickej operácie na Donbase. V máji 2014 bolo zostrelené jedno z týchto prieskumných zariadení, ktoré je údajne modifikáciou ruského bezpilotného lietadla Orlan-10. Bolo vybavené prístrojmi na 3D mapovanie územia a monitorovanie bojov v reálnom čase. Podľa ukrajinských záznamov bolo od začiatku konfliktu na Donbase zostrelených alebo spadlo celkovo osem týchto bezpilotných lietadiel.
Ruská intervencia v Sýrii.
Ako potvrdil hovorca ruskej armády Igor Konašenkov, ruské drony monitorujú zo vzduchu územie bojov v Sýrii. 16. októbra 2015 zostrelila turecká stíhačka na sýrsko-tureckej hranici lietadlo Orlan-10.
Pod lesem

Pod lesem je prírodná pamiatka ev. č. 1890 na severnom okraji mesta Jílové v okrese Děčín. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Labské pískovce. Lokalita bola do roku 2013 vedená ako prírodná rezervácia, v tomto roku však došlo k prekvalifikovaniu lokality na prírodnú pamiatku a na zväčšenie ochraňovaného územia z na .
Ochrana.
Predmetom ochrany je fragment zachovalých kvetnatých lúk. Z významných a vzácnych druhov tu rastú napr.: vstavačovec májový, čertkus lúčny, túžobník obyčajný, ostrica prosová.
Bárczyovský kaštieľ

Bárczyovský kaštieľ je jeden z troch kaštieľov z historickej Radvane je situovaný pod vyvýšeninou Hôrka, na ľavom brehu potoka Malachovka (Malachovský potok) západne od mestskej komunikácie vedúcej od Zvolena do centra Banskej Bystrice. Skladá sa z dvoch častí, vstupnej časti a kaštieľa. Vstupná časť je v zachovalom stave a je tu aj herňa a vináreň. Kaštieľ je v súčasnosti v ruinách a pravdepodobne ho v najbližšej dobe čaká asanácia.
História.
Kaštieľ postavila rodina Radvanskovcov ako svoj druhý. Nazýval sa aj horný pretože bol trošku vyššie ako prvý kaštieľ. V roku 1917 prevzal kaštieľ po Kolomanovi Radvanskom Dr. Emil Bárczy. Koncom 60. rokov prešiel kaštieľ strednou opravou a do konca 80. rokov tu bola krčma nazývaná aj „"Furmanská"“. Kaštieľ bol postavený okolo 15. – 16. storočia.
Zaujímavosti.
Na vstupnej časti kaštieľa na stene nad vstupom do areálu sa nachádzal latinský názov „"CELSA CADVINT VIIIIS CRESCVNT VIRTVTE TENELLA TVRRIS LAXA IACET PONDERE PRESSA SVO"“ ktorý datuje kaštieľ do roku 1751, neznamená to však dátum vzniku. Tento nápis bol pri rozsiahlej rekonštrukcii vstupnej časti v roku 1965 odstránený a nahradený nápisom „"Furmanská krčma"“.
Časti.
Kaštieľ sa delí na dve časti: prednú - vstupnú a zadnú - kaštieľ. Predná časť je v dobrom stave. Napravo tu stále sídli herňa a vináreň. Kaštieľ je v zdevastovanom stave. V súčasnosti sa tu nenachádza nič a je v takom zlom stave, že ho čaká asanácia, aj v prípade opravy by musela prebehnúť asanácia a následná celková stavebná rekonštrukcia.
Tisikrates z Krotónu

Tisikrates alebo Tisikratés ("Tisikrates", iný prepis: "Tisikratés") bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v rokoch 496 a 492 pred Kr.
Tisikrates z Krotónu bol na 71. a na 72. olympijských hrách korunovaný olivovými vencami za víťazstvá v behu na jedno stadion. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda. 
Záznam o olympijských víťazstvách Tisikrata je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Olympijské víťazstvá Tisikrata uvádzajú aj antickí autori Dionysios a Pausanias. Dionysios zaznamenal jeho prvé a aj druhé víťazstvo v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tých rokoch udiali v starovekom Ríme a Pausanias uvádza jeho druhé víťazstvo v súvislosti s datovaním opanovania Syrakúz tyranom Gelónom (stalo sa to až v roku 485 pred Kr., nie ako uvádza Pausanias).
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1981

Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1981 boli v poradí 15. majstrovstvá Európy vo vodnom póle, ktoré organizuje Európska plavecká liga (LEN). Konali sa v Splite, v Juhoslávii v dňoch od 5.12. septembra 1981, za účasti 19 mužských tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Dánska a Malty. Titul získalo , ktoré sa v skupine umiestnilo pred a .
Líbyjské more

Líbyjské more (po novogrécky "Λιβυκό Πέλαγος"Livyko Pelagos; po starogrécky "Λιβυκόν πέλαγος"Livykon pelagos; po latinsky "Libycum Mare") je more v Stredozemnom mori medzi Krétou, africkým pobrežím a deltou Nílu, pričom presná západná hranica mora je neistá, obyčajne sa uvádza Tunisko. Východne od Líbyjského mora leží Levantské more a na severe susedí s Iónskym morom.. Líbyjské more je primárne staroveký termín, dnes sa používa pomerne zriedkavo, napríklad Medzinárodná hydrografická organizácia takéto more v Stredozemnom mori nepozná.
Líbyjské more v staroveku.
More sa v staroveku rozkladalo v užšom zmysle od hraníc Egypta po západné hranice starovekej Líbye, t. j. po Veľkú Syrtu, a južne of Kréty. V širšom zmysle Líbyjské more zahŕňalo aj tzv. Africké more (lat. Africum mare, Mare Africanum), t. j. územie od Veľkej Syrty po ústie rieky Oued el-Kebir v dnešnom Alžírsku, alebo podľa iných zdrojov iba územie po dnešné východné pobrežie dnešného Tuniska.
V najširšom zmysle sa ako Líbyjské more alebo Africké more označovalo celé Stredozemné more na pobreží Afriky až po Maroko.
Grécka časť Líbyjského mora.
Líbyjské more obmýva južné pobrežie Kréty v oblasti Messarskej nížiny (roviny) a pohoria Asterusia. Táto oblasť je významná pamiatkami zo sídiel bronzovej doby, ako sú Kommos, Aja Triada a Faistos. 
Okrem Kréty sa v Líbyjskom mori nachádzajú ostrovy Gavdos, Gavdopula, Kufonisi a Chrysi.
Iránska kríza z roku 1946

Iránska kríza z roku 1946, tiež známa ako Iránsko-azerbajdžanská kríza, sa udiala po skončení druhej svetovej vojny a bola spôsobená odmietnutím Sovietskeho zväzu vzdať sa okupovaného územia Iránu a to aj napriek opakovaným uisteniam, že tak urobí. V roku 1941 Irán spoločne okupovali spojené sily sovietskej Červenej armády na severe a Britov v centre a na juhu. Irán používali Američania a Briti ako dopravnú cestu na dopravu zásob na podporu vojnového úsilia vtedy spriateleného Sovietskeho zväzu.
Po okupácii Iránu spojenecké sily súhlasili, že sa stiahnu z Iránu do šiestich mesiacov po ukončení nepriateľských akcií. Avšak keď táto lehota na začiatku roka 1946 vypršala, Sovieti, pod vedením Stalina, zostali v Iráne a miestni prosovietsky orientovaní Iránci vyhlásili separatistickú Azerbajdžanskú ľudovú republiku.
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1983

Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1983 boli v poradí 16. majstrovstvá Európy vo vodnom póle, ktoré organizuje Európska plavecká liga (LEN). Konali sa v Ríme, v Taliansku v dňoch od 20.27. augusta 1983, za účasti 15 mužských tímov. Taliansko bolo organizátorom európskeho šampionátu štvrtýkrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1927, 1947 a 1954. Svoj tretí titul získal , ktorý sa v skupine umiestnil pred a . Pre bronzové Španielsko to bola prvá medaila.
Žiar (vrch v Žiari)

 
Žiar () je vrch v pohorí Žiar. Leží nad Poleriekou, približne severozápadne od mesta Turčianske Teplice.
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vyšehrad. Vrchol leží na území Žilinského kraja, v okrese Turčianske Teplice a v katastrálnom území obce Abramová. Nachádza sa v rázsoche, vybiehajúcej juhovýchodným smerom zo Sokola a nevedie naň značená trasa. 
Opis.
Vrch Žiar leží mimo hlavného hrebeňa, od ktorého je oddelený sedlom. Najmä južné svahy sú z veľkej časti poznačené ťažbou dreva. Severným susedom sú v hlavnom hrebeni situované Chlieviská (), severozápadne susedí vrch Sokol (), na západe sú Závozy () a Čierny diel (), južne sa nachádza Tlstý vrch () a Bukovec (). Celý masív vrchu odvodňuje potok Polerieka a jej prítok Trstenec, smerujúce do rieky Turiec. Najbližším sídlom je juhovýchodným smerom ležiaca osada Polerieka, miestna časť Abramovej, južne leží Brieštie a Slovenské Pravno a východným smerom obec Ondrašová. 
Výhľady.
Vrchol Žiaru je husto zalesnený, no blízke svahy sú po ťažbe pokryté nízkym porastom, umožňujúcim dobrý rozhľad. Viditeľné sú okolité vrchy pohoria a blízka Turčianska kotlina, no pri dobrých podmienkach je pozorovateľná i Veľká Fatra, Kremnické vrchy a časť Vtáčnika.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup naň vedie lesnými chodníkmi z blízkej Polerieky a okolia.
Protesty na Námestí Tchien-an-men

Protesty na Námestí Tchien-an-men boli protesty obyvateľov na Námestí Nebeského pokoja/mieru v čínskom hlavnom meste Peking medzi 15. aprílom a 4. júnom 1989, ktoré násilne potlačila armáda. 
Demonštrujúci požadovali demokratizáciu spoločnosti, rovnako ako sa tomu dialo v rovnakej dobe vo východnej Európe. Protesty ukončila armáda; podľa čínskej vlády tu bolo zabitých 200 až 300 civilistov; 7 000 – 10 000 ich potom malo byť zranených. Podľa vyjadrenia študentskej organizácie a Čínskeho Červeného kríža zomrelo 2 000 – 3 000 ľudí.
Medzi niektorými historikmi je udalosť označovaná ako Pekinský masaker. Protestujúci na námestí pochádzali z najrôznejších sociálnych vrstiev (intelektuáli, robotníci atď.). Potlačené povstanie obsahovalo mnoho socialistických elementov, demonštranti napríklad spievali "Internacionálu". Niektorí z nich, ako napr. Wang Chuej, ďalej aktívne rozvíjajú kritiku vlády zľava v tzv. Čínskej Novej ľavici.
Dňa 20. mája vyhlásila čínska vláda stanné právo a v noci 3. júna a v ranných hodinách 4. júna začala armáda konať. Na Námestie Nebeského pokoja boli vyslané tanky a ozbrojená pechota, aby protesty ukončili. Oficiálne údaje o počtoch obetí pri potláčaní povstania sa rôznia, rozchádzajú sa od 23 osôb (podľa Komunistickej strany Číny), 400 – 800 (podľa americkej CIA) až po 2 600 osôb (podľa Čínskeho Červeného kríža). Po zásahu bola z krajiny vyhostená zahraničná tlač a domáca tlač bola pod starostlivou kontrolou a cenzúrou, takže o ich krvavom potlačení sa čínsky ľud dozvedal len veľmi ťažko.
Svetový politický a kultúrny ohlas.
Európske štáty na masaker zareagovali vyhlásením embarga na vývoz zbraní do Číny. Pôvodný úplný zákaz však postupne nahradila regulácie vývozu; je možné exportovať len určité druhy zbraní a každý jednotlivý obchod podlieha schváleniu vlády príslušnej krajiny. Napríklad česká vláda v roku 2008 udelila súhlas s predajom súčiastok pre lietadlá L-39 v cene 190 tisíc eur; najvyššieho rozsahu v tom roku dosiahol vývoz z Francúzska (227 miliónov eur). 
Zábery z demonštrácií boli použité v klipe k piesni "Power to the People" od Johna Lennona. Dňa 12. júna 2007 bola vo Washingtone, D. C. predstavená bronzová socha napodobňujúca sochu "Bohyne demokracie", ktorá sa objavila na záznamoch z revolty krátko pred potlačením.
Nad Dolským mlýnem

Nad Dolským mlýnem je prírodná pamiatka ev. č. 595 východne od dediny Kamenická Stráň, súčasti obce Růžová v okrese Děčín. Oblasť spravuje Správa NP České Švýcarsko.
Ochrana.
Predmetom ochrany je rašelinisko s rojovníkom močiarnym na artézskom prameni v pieskovcoch.
Futbalista storočia (Slovensko)

Futbalista storočia bola anketa o najlepšieho futbalistu Slovenska 20. storočia. Konečné poradie vzniklo na základe hlasovania futbalových odborníkov, trénerov, novinárov a fanúšikov. Víťazom ankety sa stal Ján Popluhár, 62-násobný reprezentant Česko-Slovenska, strieborný medailista z MS 1962 v Čile, v roku 1963 si zahral vo Výbere sveta proti Anglicku pri píležitosti 100. výročia založenia "Futbalovej asociácie Anglicka". 
Druhé a tretie miesto obsadili dvaja hráči zlatej éry Spartaka Trnava, jeden z najlepších kanonierov v histórii slovenského futbalu Jozef Adamec, takisto finalista z Čile a dvojnásobný najlepší futbalista Česko-Slovenska Karol Dobiaš.
Sire Records

Sire Records je americká nahrávacia spoločnosť, ktorú vlastní Warner Music Group. Nahrávky distribuuje firma Warner Bros. Records. 
História.
Firmu založili Seymour Stein a Richard Gottenhrer v roku 1966. Pôvodne sa spoločnosť volala "Sire Productions". Jej prvé nahrávky distribuovala spoločnosť "London Records". Na začiatku svojej kariéry firma otvorila dvere na americký trh mnohým britským underground umelcom. 
V rokoch 1970 ~ 1971 obstarala distribúciu firma Polydor Records. Počas tejto éry bolo vytvorené logo spoločnosti.
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle mužov 1985

Majstrovstvá Európy vo vodnom póle mužov 1985 boli v poradí 17. majstrovstvá Európy vo vodnom póle mužov, ktoré organizuje Európska plavecká liga (LEN). Konali sa v Sofii, v Bulharsku v dňoch od 4.11. augusta 1985, za účasti 16 mužských tímov. Titul obhájil , ktorý sa v skupine umiestnil pred a .
Prótofanes z Magnésie nad Maiandrom

Prótofanes alebo Prótofanés ("Prótofanes", iný prepis: "Prótofanés") bol olympijský víťaz v zápasení a v pankratiu v roku 92 pred Kr.
Prótofanes z maloázijskej Magnésie nad Maiandrom bol na 172. olympijských hrách korunovaný olivovými vencami za víťazstvá v zápasení a pankratiu. Zápasenie (palé) sa v Olympii zaviedlo už v roku 708 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Eurybatos zo Sparty. Prvým víťazom v pankratiu bol v roku 648 pred Kr. Lygdamis zo Syrakúz.
Záznam o olympijských víťazstvách Prótofana je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Olympijské víťazstvá Prótofana uvádza aj antický cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý v súvislosti s ním zaznamenal aj zvláštnu historku: „"Z Magnésanov pri Léthaiu (Léthaios, prítok rieky Maiandros) si Prótofanés odniesol víťazstvo v Olympii v ten istý deň v pankratiu a v zápasení. Do jeho hrobu raz vnikli lupiči v túžbe po koristi, po lupičoch tam potom vošli ľudia pozrieť sa na mŕtvolu, ktorá nemala rozdelené rebrá, ale zrastené od pliec až po najmenšie rebrá, lekármi zvané nepravé."" (Išlo pravdepodobne o degeneratívný proces na hrudníku, prejavujúci sa stuhnutím svaloviny až do stupňa tvrdosti kosti [myositis ossificans]. Vo vyššom štádiu je svalové tkanivo podobné kostnému tkanivu).
Lužické šipáky

Lužické šipáky (na niektorých mapách uvedené ako "Lužické Šípáky") je prírodná pamiatka na katastri obce Lužice v okrese Most v Úsťanskom kraji. Rozkladá sa 300 metrov východne od obce Lužice a zhruba 9 km od mesta Most na príkrom svahu nad cestou spájajúcou Lužice a Dobrčice.
Ochrana.
Prírodná pamiatka bola vyhlásená 30. júna 1993 v I. zóne Chránenej krajinnej oblasti České středohoří z dôvodu ochrany predovšetkým dubu plstnatého (tzv. šipak), ktorého sa v mieste vyskytuje viac ako 200 exemplárov všetkých vekových kategórií od najmladšej generácie až po veľmi staré jedince mimoriadnej veľkosti a zaujímavých tvarov. Pôvodne tu boli chránené len vzrastom najväčšie exempláre formou pamätných stromov. Súbor, ktorý na území rastie, je však tak mimoriadny, že bol vyhlásený prírodnou pamiatkou. Vedľa duba je tu zaznamenaný výskyt i vzácnejších druhov rastlín, ako napr. kavyľ Ivanov, kozinec rakúsky a ľalia zlatohlavá.
Oblasť je tiež dôležitou paleontologickou lokalitou. Geologický podklad tvorí čadič a kriedové sedimenty. Pôda je tu bohatá na ílové minerály, čo zapríčiňuje relatívne časté zosuvy pôdy. Zosúvaním je značne poškodená aj cesta Lužice-Dobrčice, ktorá tvorí južnú hranicu prírodnej pamiatky a ktorá je preto pre automobily neprejazdná.
František Mrázik

František Mrázik (* 12. apríl 1914, Žilina, Rakúsko-Uhorsko – † 22. september 2001, Poprad, Slovensko) bol slovenský horolezec, horský vodca, funkcionár horskej služby, znalec Vysokých Tatier.
Životopis.
Vyrástol v rodine železničiara so šiestimi súrodencami. Vyštudoval obchodnú akadémiu. Zamestnal sa v Sporiteľni a neskôr v podniku Slovena v Žiline. Tú sa spoznal s jedným zo zakladateľov horolezeckého spolku JAMES Mikulášom Mlynarčíkom. Pravdepodobne práve on ho ovplyvnil a priviedol do hôr. V roku 1951 sa zamestnal v podniku Tatranské chaty v Tatranskej Lomnici. Mal dostatok príležitostí, aby sa začal venovať horolezectvu a lyžovanie. Nové skúsenosti mu pomohli začleniť sa medzi dobrovoľných členov Tatranskej horskej služby. V roku 1952 ho prijali za profesionálneho záchrancu a od roku 1954 bol náčelníkom Tatranskej horskej služby. V rokoch 19561976 bol náčelníkom Horskej služby Československého zväzu telesnej výchovy na Slovensku. Od roku 1968 predsedal Rade celoštátnej horskej služby bývalej Československej socialistickej republiky, od roku 1978 bol jej čestným predsedom.
Zaslúžil sa o vznik Strediska lavínovej prevencie v Jasnej a bol pri začlenení Horskej služby na Slovensku v roku 1968 do medzinárodnej organizácie horských služieb IKAR. Poľskí dobrovoľní horskí záchranári (GOPR) ho poctili čestným členstvom v ich organizácii. Na Slovensku ho ocenili mnohými vyznamenaniami Horskej služby a zlatým odznakom JAMES. V roku 1997 mu poľský prezident Aleksander Kwaśniewski udelil vyznamenanie "Oficiersky kríž" za rozvoj poľsko-slovenskej spolupráce.
Horolezecké aktivity.
Bol horským vodcom I. triedy. Na Gerlachovskom štíte bol s klientmi viac ako stokrát. Bol členom horolezeckých expedícií na Pirin, v Alpách, na Kaukaze a v roku 1969 himalájskej expedície na Nanga Parbat.
Publikačná činnosť.
Bol autorom stoviek článkov v slovenských i českých masmédiách. Vydal knižku "Priekopníci horskej služby na Slovensku" (1993), bol autorom knižky "Strechy nad oblakmi" (o histórii horských chát vo Vysokých Tatrách), ktorá vyšla v roku (1998). V roku 1998 mu redakcia "Tatranského dvojtýženníka", na základe ankety čitateľov, pri príležitosti jeho 85 narodenín, udelila titul „Človek Tatier 1998“. František Mrázik je pochovaný na cintoríne v Novom Smokovci.
Interregnum

Interregnum (z lat. "inter" = medzi, "regnum" = vláda, kráľovstvo) alebo medzivládie je historické obdobie bez organizovanej politickej moci, resp. obdobie vlády slabého panovníka.
Počas Rímskeho kráľovstva bolo interregnum obdobie medzi úmrtím kráľa a nastúpením nového, počas republiky odbobie medzi skončenia vlády konzulov do zvolenia nových (posledný prípad sa stal 52 pred Kr.) a počas cisárstva obdobie medzi smrťou cisára a nástupom nového.
V stredoveku interregium znamenalo obdobie keď bol trón bez panovníka alebo existovalo viacero kandidátov na panovníka bez centrálnej moci.
V súčasnosti interregnum môže znamenať:
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1934

Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1934 boli v poradí 4. majstrovstvá Európy vo vodnom póle, ktoré organizuje Európska plavecká liga (LEN). Konali sa v Magdeburgu, v Nacistickom Nemecku v dňoch od 12.19. augusta 1934, za účasti 10 mužských tímov. Dejiskom zápasov bol Europakampfbahn. Svoj štvrtý titul v rade získalo , ktoré sa vo finálovej skupine umiestnilo pred domácim a . Pre strieborné Nemecko to bola prvá medaila.
Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1947

Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1947 boli v poradí 6. majstrovstvá Európy vo vodnom póle, ktoré organizuje Európska plavecká liga (LEN). Konali sa v Monte Carle, v Monaku v dňoch od 10.14. septembra 1947, za účasti 10 mužských tímov. Titul získalo , ktoré sa vo finálovej skupine umiestnilo pred a . Pre víťazné Taliansko to bola vôbec prvá medaila. Predchádzajúci päťnásobný majster Európy z skončil až na 4. mieste.