burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Šahrvaráz

Šahrvaráz (* 6. storočie† 9. jún 630, Ktésifón) bol perzský vojvodca a dvoran, ktorému sa na krátku dobu, od apríla do júna 630, podarilo zmocniť perzského trónu. Meno Šahrvaráz je čestným titulom s významom „Ríšske prasa“ (prasa bolo pre starovekých Peržanov posvätným zvieraťom), vlastné kráľovo meno zrejme znelo "Razmjózán".
Pôvod.
Šahrvaráz pochádzal z rodu Mahránovcov, jedného zo siedmych partských klanov, bol synom istého Ardašíra. Najprv pôsobil v sásánskej armáde, kde zastával vysoké posty. Oženil sa so sestrou Husrava II. Mirhran s ktorou mal syna Šápúr-i Šahrvaráza. Okrem toho mal ešte ďalšieho syna Niketasa Perzského.
Vojenská dráha.
Šahrvarázova kariéra je pevne spätá s dobyvačnými ťaženiami kráľa Husrava II. proti Byzantskej ríši. Jednotky pod jeho velením obsadili v roku 613 Damask a o rok neskôr aj Jeruzalem, kde dal Šahrvaráz pobiť množstvo kresťanov a vypáliť početné kostoly, medzi nimi aj baziliku sv. Hrobu. Práve za tvrdý a nekompromisný postup voči súperovi udelil kráľ Šahrvarázovi priezvisko, pod ktorým vstúpil do dejín.
V nasledujúcich rokoch prebiehali vojnové operácie väčšinou so striedavým šťastím, obe väčšie bitky (v roku 623 v Kapadócii a roku 625 v Salbane) však Šáhrvaráz prehral. Nepodarilo sa mu ani dobytie Konštantínopolu, obliehaného v roku 626 spojeneckými Avarmi, lebo Byzantínci zabránili súčinnosti perzského a avarského velenia. Po zvyšok vojny sa potom Šahrvaráz držal skôr bokom a jeho pádu zabránilo len zvrhnutie a zavraždenie Husrava II. vo februári 628.
Vláda.
Voči novej vláde Kaváda a potom Ardašíra III. vystupoval Šahrvaráz dvojznačne - na jednej strane ich musel oficiálne akceptovať, na strane druhej prejavoval snahu viesť samostatnú politiku, hoci k tomu nemal oprávnenie. V júli 629 sa v Malej Ázii osobne stretol s byzantským cisárom Heracleom, dohodol s ním podmienky mieru medzi Byzanciou a Perziou (Peržania napriek prímeriu stále okupovali značnú časť byzantského územia) a dostal od neho zrejme prísľub, že prípadné zosadenie kráľa Ardašíra III. bude Konštantínopol rešpektovať alebo sa aspoň voči nemu bude správať neutrálne.
Čoskoro potom vyzval Šahrvaráz ktésifóntsku vládu, aby mu vydala ministra Meh-Ádhar-Gušnaspa, a keď bol odmietnutý, zahájil občiansku vojnu. Mala rýchly priebeh a skončila obsadením hlavného mesta Ktésifóntu a zavraždením Ardašíra III. v noci z 27. na 28. apríla 630. Šahrvaráz sa dal vyhlásiť za nového panovníka, už tretieho v priebehu dvoch rokov, hoci sám nepochádzal z kráľovského rodu a jeho krok nutne pôsobil ako uzurpácia.
Medzi členmi a stúpencami dynastie Sásánovcov, ktorej autorita bola daná štyrmi storočiami vlády v Perzii, vyvolal prevrat veľké pozdvihnutie. Šahrvarázova základňa bola veľmi vratká a navyše ho sužovala aj ťažká úplavica. Rozhodol sa, že upevní svoju moc v južných provinciách ríše, kde mali Sásánovci tradične oporu, pri prípravách na ťaženie bol však v júni zavraždený. Sprisahanci po čine prehlásili kráľovnou Sásánovcov princeznú Bórán, prvú ženu na perzskom tróne, na východe prijal kráľovskú korunu synovec Husrava II. Husrav III.
Torfeno branište

Torfeno branište () je rezervácia nachádzajúca sa v západnom Bulharsku v pohorí Vitoša južne od Sofie.
Opis.
Rezervácia bola založená v roku 1935 za účelom ochrany rašelinísk vo vyšších polohách pohoria Vitoša. Vrstva rašeliny tu dosahuje hĺbky od 60 centimetrov do 2 metrov a vek rašeliny je 10001500 rokov. Takmer celá rezervácia sa nachádza v bezlesnatej časti pohoria. Na území rezervácie tiež vyviera niekoľko riek.
Ochranný štatút.
Rezervácia s výmerou 785,44 hektára od roku 1935. Celá rezervácia sa zároveň nachádza v hraniciach chráneného územia Prírodný park Vitoša.
Iskărská roklina

Iskărská roklina () je roklina/kaňon na rieke Iskăr v západnom Bulharsku.
Prírodné podmienky.
Roklina sa nachádza v západnej Starej planine v Sofijskej a Vračianskej oblasti. Pretína pohorie a spája Sofijskú kotlinu na juhu s Dunajskou rovinou na severe. Svojou dĺžkou 84 kilometrov a strmými skalnými úbočiami po stranách je najimpozantnejšou a najdlhšou bulharskou riečnou roklinou. Priemerná nadmorská výška rokliny je
Temnata dupka (Milanovo)

Temnata dupka (, doslova "Tmavá diera") je jaskyňa v západnom Bulharsku v pohorí Stará planina.
Opis.
Vstup do jaskyne Temnata dupka sa nachádza severozápadne od dediny Gara Lakatnik v Iskărskej rokline v stene Lakatnických skál na ľavom brehu rieky Iskăr približne 27 metrov nad jej hladinou. Je vápencového pôvodu. Dĺžka chodieb dosahuje až 5600 metrov.
Ochranný štatút.
Prírodná pamiatka s výmerou 1 hektár od roku 1962. Predmetom ochrany je krasová výzdoba, bohatá fauna a vodopád na podzemnej rieke. Je taktiež súčasťou Prírodného parku Vračanský Balkán.
Temnata dupka

Temnata dupka (, doslova "Tmavá diera") je názov niekoľkých jaskýň v Bulharsku:
Jozef Dunaj

Generálmajor Ing. Jozef Dunaj (* 19. máj 1954, Nižná Šuňava) je slovenský generál, bývalý veliteľ Vzdušných síl SR.
Vojenské pôsobenie.
Jozef Dunaj je absolventom Vysokej vojenskej leteckej školy Slovenského národného povstania (dnes Letecká fakulta Technickej univerzity v Košiciach), ktorú absolvoval v roku 1977. Po absolvovaní školy pôsobil ako pilot 8. stíhacieho pluku v Mošnove pri Ostrave, potom v 11. stíhacom pluku v Žatci.
Veliteľom Vzdušných síl SR bol od 1. januára 2000 do októbra 2005. Od 31. októbra 2005 bol vojenským pridelencom v Spojenom kráľovstve.
Sušica (rieka)

Sušica () je rieka v južnom Bulharsku v Plovdivskej oblasti. Je pravým prítokom Jugovskej rieky, povodie má a dĺžka rieky je .
Opis toku.
Rieka pramení v pohorí Západné Rodopy, v podloží vrchu Sini vrăch, v nadmorskej výške Tečie hlbokou krasovou dolinou západným až severozápadným smerom a po 24 kilometroch toku sa vlieva do Jugovskej rieky juhovýchodne od dediny Jugovo.
Ďalšie zaujímavosti.
Rieka má najväčší prietok v máji a najmenší v auguste.
Preteká v blízkosti dedín Mostovo a Sini vrăch.
Väčšia časť toku je v hraniciach Prírodnej rezervácie Červená stena a rybolov v rieke je zakázaný.
Zoznam pohorí v Bulharsku

Geografické delenie pohorí v Bulharsku.
Dospat (priehrada)

Dospat () je vodná nádrž v Západných Rodopách v južnom Bulharsku.
Geografia.
Vodná nádrž sa nachádza v pohorí Západné Rodopy na rieke Dospat. Najbližšie obývané miesta sú mesto Sărnica pri severozápadnom výbežku priehrady a mesto Dospat pri jej juhovýchodnom výbežku.
Výstavba.
Výstavba prebiehala v roku 1969 v doline, ktorá sa predtým využívala predovšetkým na pestovanie žitných kultúr. Kvôli výstavbe museli byť evakuované dediny Orlino (Božalan) a Bărduče na západnej a Arnudli na východnej strane rieky.
Využitie.
Výroba elektrickej energie - spolu s ďalšími nádržami vytvára tzv. vodno-elektrickú kaskádu "Dospat - Văča", ktorá je najväčším hydroenergetickým komplexom v Bulharsku.
Rybolov.
Priehrada sa využíva na rybolov. Lovené ryby sú predovšetkým kapor, pstruh, karas, červenica a ostriež.
Zlato pole

Zlato pole () je chránená lokalita nachádzajúca sa v južnom Bulharsku pri dedine Zlatopole.
Opis.
Chránená lokalita sa rozprestiera v Hornotráckej nížine na ľavom brehu rieky Marica. Tvorí ju časť starého koryta rieky Marica s vodojemami a priľahlé okolie. Predmetom ochrany je vlhká zóna okolia rieky a jej flóra a fauna.
Ochranný štatút.
Chránená lokalita s výmerou 84,8 hektára od roku 2001.
Prírodný park Vračanský Balkán

Prírodný park Vračanský Balkán () je chránené územie so štatútom prírodného parku v pohorí Stará planina v západnom až severozápadnom Bulharsku.
Opis.
Prírodný park Vračanský Balkán bol založený v roku 1989, nachádza sa na západe pohoria Stará planina, v časti nazývanej Vračanská planina, pričom zaberá väčšinu jej plochy. Pri zakladaní nebol uvedený špecifický dôvod ochrany.
Ochranný štatút.
Prírodný park s výmerou 30129.9 hektára od roku 1989.
Chránené celky v rámci prírodného parku.
V hraniciach Prírodného parku Vračanský Balkán sa nachádza niekoľko ďalších, rozlohou menších chránených celkov. Sú to:
Chránené lokality:
Prírodné pamiatky:
Zoznam piesní skupiny Elán

Toto je zoznam piesní, ktoré nahrala a naspievala skupina Elán.
Zoznam.
poz. – pieseň – (autor hudby / autor textu piesne)
Sušica

Sušica môže byť:
Dospat

Dospat () môže byť:
Strongylión

Strongylión () bol grécky sochár z prelomu 5. a 4. storočia pred Kr.
Rodisko sochára Strongylióna je neznáme (pochádzal možno z Atén). Činný bol približne na konci 5. a na začiatku 4. storočia pred Kr. Podľa starovekého autora Plínia ho preslávila socha takzvanej "Krásnonohej Amazonky". Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku uvádza, že v starom megarskom chráme videl Strongyliónovu bronzovú sochu bohyne Artemidy, zvanej "Sóteira". Aj v boiótskom háji Múz (v údolí seveného výbežku vrchu Helikón) ho zaujali jeho sochy: „"Prvé sochy všetkých Múz sú diela Kéfisodota. Ak však návštevník ide o trochu ďalej, nájde opäť tri podoby týchto bohýň od toho istého umelca, ďalšie pochádzajú od Strongylióna, umelca, ktorý vedel najlepšie zhotovovať býkov a kone, ostatné vytvoril Olympiosthenes."“
Pôsobenie tohto umelca potvrdzuje i nápis (Raubitschek, DAA 176) na podstavci (s jeho signatúrou), datovaný do rokov 425 až 400 pred Kr., objavený pri pozostatkoch chrámu "Artemidy Braurónskej" (Braurónion) v juhozápadnej časti aténskej Akropole. Na tomto podstavci pravdepobne kedysi stála bronzová socha koňa.
Adolf Jülicher

Adolf Jülicher (* 26. január 1857, Falkenberg-Berlín, Nemecko† 2. august 1938, Marburg, Nemecko) bol nemecký protestantský teológ. V centre jeho záujmu stáli cirkevné dejiny a Nový zákon.
Životopis.
Adolf Jülicher sa narodil 26. januára 1857 v berlínskej štvrti Falkenberg. Jeho otec, Friedrich Jülicher, bol učiteľom a presvedčeným stúpencom pietizmu.
V rokoch 1867 až 1875 bol Adolf Jülicher žiakom berlínského chlapčenského konviktu "Paulinum". Následne študoval protestantskú teológiu na "Friedrich-Wilhelms-Universität" v Berlíne. K jeho učiteľom patrili o. i. aj August Dillmann, Otto Pfleiderer a Bernhard Weiß.
Adolf Jülicher promoval v roku 1880 na univerzite v Halle an der Saale. Jeho záverečná práca mala názov "Die Quellen von Exodus I – VII, 7" [Pramene textu Exodus I – VII, 7].
Od roku 1882 pracoval Jülicher ako duchovný v sirotinci "Friedrichs-Waisenhaus" v berlínskej štvrti Rummelsburg. Zároveň sa však venoval aj písaniu novozákonnej exegetickej štúdie o Ježišových podobenstvách ("Die Gleichnisreden Jesu"). Na základe tejto práce mu berlínska teologická fakulta v roku 1886 udelila akademický titul "lic. theol.", ktorý mu otvoril dvere do univerzitného sveta.
Od roku 1887 bol už súkromným docentom berlínskej teologickej fakulty, pričom súčasne pracoval na svojej habilitačnej práci z cirkevných dejín.
Po úspešnej habilitácii sa Adolf Jülicher v roku 1888 stal mimoriadnym profesorom univerzity v Marburgu. O rok neskôr tu napokon získal miesto riadneho profesora Nového zákona a cirkevných dejín.
K najvýznamnejším dielam Adolfa Jülichera patrí "Einleitung in das Neue Testament" [Úvod do Nového zákona], ktorý sa na dlhé roky stal štandardnou učebnicou. Nemenej významnou zostala aj jeho práca "Gleichnisreden Jesu" [Ježišove podobenstvá].
Adolf Jülicher bol okrem toho aj autorom mnohých recenzií a takmer troch stoviek článkov z oblasti cirkevných dejín pre monumentálnu "Paulys Realencyclopädie der classischen Altertumswissenschaft" (RE) [Paulyho encyklopédia starovekých reálií].
Jülicher bol stúpencom historickej-kritickej exegetickej metódy. Významnou mierou sa zaslúžil o akceptáciu teológie ako vedy.
V roku 1923 bol emeritovaný. Napriek zhoršujúcim sa problémom so zrakom naďalej pracoval na rôznych teologických štúdiách. Podieľal sa aj na príprave nového prekladu Nového zákona.
Zomrel 2. augusta 1938 v Marburgu.
Prochodna

Prohodna (, doslova "Priechodná"), ľudovo nazývaná "Božie oči", je jaskyňa v severnom Bulharsku v pohorí Stará planina.
Opis.
Jaskyňa Prochodna sa nachádza blízko pri ceste vedúcej z dediny Karlukovo do mesta Lukovit v rozsiahlom krasovom území približne 2 km od dediny Karlukovo. Nachádza sa v nadmorskej výške Jaskyňa má dva vstupy a svojou dĺžkou 365 metrov je najdlhším jaskynným tunelom v Bulharsku. Vplyvom erózie vznikli v strope jaskyne dve takmer rovnako veľké diery pripomínajúce oči. Z tohto dôvodu je jaskyňa v Bulharsku známa aj pod názvom Očite na Boga (, doslova "Božie oči"). Jaskyňa bola sformovaná v období neskorej kriedy pred 6668 miliónmi rokov a je prevažne vápencového pôvodu.
Ochranný štatút.
Prírodná pamiatka s výmerou 1,5 hektára od roku 1962 pod oficiálnym názvom Karlukovský krasový komplex - jaskyňa Prochodna (). Predmetom ochrany je jaskyňa samotná.
Bov (Bulharsko)

Bov () je malá dedina v západnej časti pohoria Stará planina približne 57 km severne od Sofie v západnom Bulharsku.
Charakteristika.
Dedina sa nachádza vysoko v kopcovitom krasovom teréne v pohorí Stará planina vo vysokej nadmorskej výške (priemer je ) medzi vrchmi Garvan, Javorec a Kolibišta v južnom podloží vrchu Izdrimec. Na severe susedí s katastrom dediny Lakatnik, na juhu s katastrom dediny Leskovdol a na západ sú dediny Gara Bov a Gabrovnica.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o dedine je zo 14. storočia. Keďže sa dedina nachádza v pomerne ťažko dostupnom teréne, po vybudovaní železničnej trate v doline rieky Iskăr sa obyvateľstvo začalo presúvať do neďalekej dediny Gara Bov, pričom odsun bol najväčší v rokoch 19561957, kedy z pôvodných 1557 obyvateľov ostalo v obci 553.
Breste

Breste () je dedina v Plevenskej oblasti v severnom Bulharsku.
Charakteristika.
Dedina sa nachádza v najseverovýchodnejšom bode západného Predbalkánu a zároveň v najjuhozápadnejšom bode Plevenskej oblasti v nadmorskej výške (priemer je ) približne 2,6 km juhovýchodne od vrchu Čepkovica. Do dediny vedie cesta z neďalekej obce Reselec a kúsok za dedinou končí. Žiadna iná cesta, ktorá by spojila Breste s inými sídlami neexistuje - aj keď bola pôvodne výstavba medzimestskej cesty, ktorá by cez dedinu prechádzala, naplánovaná, z dôvodu 2. svetovej vojny sa neuskutočnila.
Klíma je mierne kontinentálna.
Bov

Bov može byť:
BOV môže byť:
Gabare

Gabare () je dedina vo Vračanskej oblasti v severozápadnom Bulharsku.
Charakteristika.
Dedina sa nachádza v kopcovitom teréne medzi piatimi pahorkami a pretekajú cez ňu 3 rieky. V blízkosti dediny sa nachádzajú 2 vodné nádrže. Zem v okolí je veľmi úrodná.
Flóra je v okolí veľmi rozmanitá, vyskytuje sa viac druhov byliniek a ihličnatých stromov. Fauna je tiež druhovo bohatá, vyskytuje sa veľa druhov hmyzu, hadov a jašteríc. Z cicavcov sa dá často stretnúť líška a šakal.
V súčasnosti väčšiu časť obyvateľstva tvoria Rómovia, zvyšok sú prevažne Bulhari. Väčšina obyvateľstva je pravoslávneho vyznania.
Nachádza sa tu základná a stredná škola (spojené), škôlka a verejná knižnica s veľkou bibliotékou.
Chrám Zosnutia presvätej Bohorodičky (Gabare)

Chrám Zosnutia presvätej Bohorodičky () je pravoslávny chrám v dedine Gabare vo Vračanskej oblasti v severozápadnom Bulharsku.
Charakteristika.
Chrám je celokamenný, krížového tvaru s jednou kupolou a so zvonicou nachádzajúcou sa nad vchodom. Chrámový sviatok - Zosnutie presvätej Bohorodičky - sa slávi 15. augusta (28. augusta podľa juliánskeho kalendára).
História.
Chrám je druhá verejná budova postavená v dedine Gabare po oslobodení od Osmanskej ríše. Prvou bola škola v ktorej bola jedna miestnosť upravená ako kaplnka pre bohoslužby kvôli neexistencii chrámu (škola bola zbúraná v 40-tych rokoch 20. storočia). Výstavba kostola začala v auguste roku 1885 a dokončená bola v roku 1887. Na stavbe sa podieľali dvaja architekti (bratia) Genčo a Neďalko Gančovi. Vyzdobený zvnútra maľbami bol chrám v rokoch 18931895.
Chrám svätej Nedele (Arapovský monastier)

Chrám svätej Nedele () je pravoslávny chrám v areáli Arapovského monastiera pri dedine Zlatovrăch v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Charakteristika.
Budova je z väčšej časti kamenná, trojloďová s kupolou a predsieňou. Chrámový sviatok sa slávi 7. júla.
História.
Chrám bol postavený ako hlavný monastiersky chrám Arapovského monastieru v roku 1859 pričom chrámové ikonostasy sú dielom známeho majstra Stojana Uzunova. Maľbami bol chrám vyzdobený v roku 1864. V roku 1928 postihlo oblasť silné zemetrasenie a chrám bol poškodený, obnovený bol v roku 1930.
Arapovský monastier

Arapovský monastier () je pravoslávny kláštor nachádzajúci sa 6 km východne od Asenovgradu neďaleko dediny Zlatovrăch (v minulosti Arapovo) v južnom Bulharsku. Zasvätený je svätej Nedeli.
História.
Arapovský monastier bol postavený v polovici 19. storočia blízko starodávneho ajazma. Výstavba začala v roku 1856 a na výstavbu boli povolaní rodopskí majstri z dediny Jugovo.
V roku 1859 bola v areáli monastiera založená škola pre stovku žiakov a v roku 1868 tu bola založená aj špeciálna škola určená na výuku kňazov.
V čase Aprílového povstania sa v kláštore ukrývala matka bulharského spisovateľa a národného buditeľa Ivana Vazova s deťmi. V období Rusko-tureckej osloboditeľskej vojny bol monastier vypálený tureckými vojskami, ale neskôr bol obnovený.
Areál kláštora.
Celý monastier je ohradený a v jeho areáli sa nachádza niekoľko budov:
Ajazmo

Ajazmo () je špecifický bulharský výraz pre vodný prameň, ktorého voda bola považovaná za svätú a tak sa blízko neho postavila nejaká cirkevná stavba - monastier, chrám - v prípade monastiera sa prameň niekedy nachádza aj vnútri kláštorného komplexu. Prameň býva nejakým spôsobom upravený - býva ohradený, na jeho mieste je postavená stavba, ktorá ho zastrešuje, môže byť upravený aj ako fontánka, alebo nádržka.
Voda z prameňa je považovaná za zázračnú a liečivú a po posvätení sa používa pri cirkevných rituáloch.
Ajazmo sa nachádza pri mnohých bulharských monastieroch.
Olympiosthenes

Olympiosthenes alebo Olympiosthenés () bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.
Olympiosthenes, sochár neznámeho rodiska, bol činný v prvej polovici 4. storočia pred Kr. Správu o ňom nám zanechal jedine Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku, kde uvádza, že v boiótskom háji Múz videl jeho sochy: „"Prvé sochy všetkých Múz sú diela Kéfisodota. Ak však návštevník ide o trochu ďalej, nájde opäť tri podoby týchto bohýň od toho istého umelca, ďalšie pochádzajú od Strongylióna, umelca, ktorý vedel najlepšie zhotovovať býkov a kone, ostatné vytvoril Olympiosthenes."“ 
Háj Múz sa nachádzal v údolí severného výbežku vrchu Helikón asi tri a pol kilometra od obce "Paleo-Panagia". Zachovali sa tu zvyšky malého iónskeho chrámu, stĺporadia a divadla.
Helikón

Helikón, Helikon alebo Helicon () môže byť:
Tatiana Čorejová

Dr.h.c. prof. Ing. Tatiana Čorejová, Ph.D. (* 12. február 1959, Trenčín) je slovenská výskumníčka, vysokoškolská pedagógička a v minulosti dve volebné obdobia rektorka Žilinskej univerzity v Žiline.
Vzdelanie a kariéra.
Na Vysokej škole dopravy a spojov študovala v rokoch 1978 až 1982 a získala titul Ing. Po skončení na škole pracovala ako asistentka. V rokoch 1984 až 1986 pracovala vo Výskumnom ústave spojov Praha. Od roku 1986 do roku 1989 bola interná ašpirantka, titul kandidátka ekonomických vied (CSc.) získala v roku 1990. V rokoch 1989 a 1990 pracovala v Ústave rozvoja komunikácií ako výskumná pracovníčka. V rokoch 1993 až 1996 pôsobila ako prodekanka pre pedagogickú činnosť na Fakulte prevádzky a ekonomiky dopravy a spojov. Od roku 1999 do roku 2002 bola vedúcou Katedry spojov. V roku 1994 dosiahla habilitáciu a v roku 1998 bola vymenovaná za profesorku. Pred zvolením za rektorku bola od roku 2002 do roku 2010 dekankou Fakulty prevádzky a ekonomiky dopravy a spojov.
Podľa svojho curriculum vitae je Čorejovej profesionálne zameranie takéto: „"ekonomika sietí, sledovanie a definovanie vývojových tendencií, modelovanie dopytu v závislosti na charakteristikách ponuky, trhovej štruktúry a štruktúry hospodárstva, diagnostikovanie podnikateľského prostredia vrátane diagnostiky technologických postupov, výskum odvetvových zoskupení firiem a sieťových procesov, regionálne dimenzie poznatkovej ekonomiky."“
Rektorka Žilinskej univerzity v Žiline.
Za rektorku bola prvýkrát vymenovaná Ivanom Gašparovičom 28. júna 2010. Počas roku 2011 sa dostala na prvé miesto platového rebríčka rektorov vysokých škôl na Slovensku. K základnému mesačnému platu 5000 eur dostala odmeny 43 000. V roku 2014 opäť kandidovala do funkcie rektorky. V druhom kole získala 23 hlasov akademického senátu, na druhom mieste sa umiestnil Ján Mikolaj so 14 hlasmi. Za rektorku bola vymenovaná opäť Ivanom Gašparovičom 26. mája 2014.. 1. júla 2018 ju vo funkcii nahradil prof. Ing. Jozef Jandačka, PhD.
Chrám svätej Nedele

Chrám svätej Nedele () môže byť:
Cheirisofos

Cheirisofos () môže byť:
Bórán

Bórán (* ?† 631) bola perzská kráľovná z rodu Sásánovcov panujúca v rokoch 630631. Na trón nastúpila ako vôbec prvá žena v perzských dejinách, v čase vážnej vnútropolitickej krízy, spôsobenej zabitím jej otca Husrava II. vo vojne s Byzanciou (603628).
Vláda.
Riadenie krajiny Bórán prevzala za chaotických pomerov po smrti kráľa Šahrvaráza a zrejme súčasne s ňou bol na východe vyhlásený panovníkom jej bratranec Husrav III. (presná chronológia neznáma). Podľa prameňov sa snažila zo všetkých síl konsolidovať kráľovskú moc, avšak s neveľkým výsledkom. Je o nej známe, že sa zasadila (zrejme ešte ako princezná) o vrátenie vzácnej relikvie, sv. Kríža, byzantskému cisárovi Herakleovi. Zomrela násilne (zaškrtením) a vládu po nej prevzala jej sestra Ázarméducht.
Otakar Klíma sa domnieva, že manželom Bórán pred jej nástupom na trón bol kráľ Šahrvaráz, podľa názoru Marie Louise Chaumontovej ním bol kráľ Kavád II., jej vlastný brat.
Milan Zimnýkoval

Milan „Junior“ Zimnýkoval (* 31. január 1978, Snina), je slovenský televízny a rozhlasový moderátor.
Zo života.
Je synom vojaka a učiteľky na základnej škole. Desať rokov tancoval vo folklórnom súbore Zemplín v Michalovciach. V júni 2012 sa oženil s televíznou produkčnou Antóniou Gondovou, ktorá po svadbe prijala priezvisko Zimnýkoval. Spolu žijú v Bratislave a vychovávajú dcéru Alexandru.
Štúdium.
Po maturite na Gymnáziu Pavla Horova v Michalovciach začal študovať na Filozofockej fakulte Prešovskej univerzity, odbor dejepis-angličtina.
Kariéra.
Milan „Junior“ Zimnýkoval sa do povedomia ľudí dostal predovšetkým ako rozhlasový moderátor. V rádiách pracuje od roku 1997, keď začínal v internátnom rozhlasovom štúdiu PaF (19972003), pokračoval v prešovskom rádiu Flash (19982004) a od roku 2004 pôsobí ako moderátor Fun rádia. Práve v jednej z najpočúvanejších rozhlasových staníc si Junior prešiel viacerými reláciami, najväčšiu priazeň poslucháčov si však získal ako súčasť moderátorského tímu Junior a Marcel. Dvojica si svojím vtipom, zmyslom pre improvizáciu a pohotovosťou zabezpečila priazeň fanúšikov aj za hranicami Slovenska.
V roku 2009 Milan Zimnýkoval a Marcel Forgáč začali moderovať popoludňajšiu šou v rádiu, od roku 2013 sa poslucháčom prihovárajú každé ráno od šiestej do desiatej v rannom vysielaní. V roku 2013 nahradili Olivera Andrásyho a Elenu Vacvalovú v televíznom programe Nikto nie je dokonalý, spolu odmoderovali tiež ostatné dva ročníky úspešnej talentovej šou Česko Slovensko má talent, vysielanej súčasne televíznou stanicou Prima Live a TV JOJ.
Televízna kariéra.
Televízny debut Milana Zimnýkovala v úlohe moderátora patril zábavno-spoločenskému magazínu No Problem, vysielanému vo verejnoprávnej televízii a v roku 2001 ocenenému cenou Prix Danube. Ako moderátor sa podieľal na úspechu viacerých divácky obľúbených formátoch, spolu s Lindou Wagnerovou moderovali Teleráno vysielané TV Markíza, po boku herečky a moderátorky Kristíny Farkašovej zas zažiaril v programe Legendy Popu, ktorú Slovenská televízia vysielala v období rokov 20112013.
V priebehu rokov niekoľkokrát moderoval MISS UNIVERSE SR, odovzdávanie cien Športovec roka. Účinkoval tiež v relácii Čo ja viem a Pomaly ďalej zájdeš. Už niekoľko rokov je moderátorskou hviezdou televízie JOJ. Okrem spomínanej talentovej šou a zábavnej šou Nikto nie je dokonalý sa dobrej sledovanosti teší aj rodinná kuchárska relácia Moja mama varí lepšie ako tvoja (odvysielaných už bolo viac ako 500 epizód). Začiatkom júna 2017 začal nakrúcať svoj druhý vlastný súťažno-zábavný program "Heslo" (TV JOJ) a výpravnú zoznamovacou šou TAKE ME OUT (TV JOJ a TV Prima), kde tentokrát vytvoril moderátorský tandem s Jakubom Prachařom. Za svoju prácu je pravidelne nominovaný na cenu OTO v kategórii Moderátor/ka TV programov a Telkáč roka.
Zaujímavosťou je, že sa aktuálne objavuje až v štyroch formátoch spoločnosti Freemantle (Česko Slovensko má talent, Take Me Out, Moja Mama Varí Lepšie ako tvoja a Heslo).
Vyvieračka

Vyvieračka môže byť:
Vyvieračka v krase (podľa prvej definície).
Vyvieračka sa vyskytuje na rozhraní nepriepustného podkladu s vápencami alebo tam, kde pretína topografický povrch hladinu podzemných krasových vôd. Niektoré vyvieračky vyvierajú ako dosť veľké, výdatné toky (celé rieky). Na Slovensku sa vyvieračky vyskytujú vo všetkých krasových územiach.
Špecifické formy vyvieračky sú napr. vauclusský prameň a estavella.
Podľa vzniku sa rozlišujú autochtónne vyvieračky (vznikajú zo zrážok presakujúcich do vápencov, kde sa spájajú do jednotného podzemného toku) a alochtónne vyvieračky (vznikajú z ponorných tokov pritekajúcich z nekrasového územia).
Zoznam letov Falconu 9 a Falconu Heavy

Toto je zoznam letov rakiet spoločnosti SpaceX, uskutočnených aj najbližšie plánovaných. V zozname sú uvedené lety rakiet Falcon 9 (verzií Falcon 9 v1.0, Falcon 9 v1.1, Falcon 9 Full Thrust (v1.2) Block 1, 2, 3, Block 4 a Block 5) a Falcon Heavy.
Cheirisofos z Kréty

Cheirisofos () bol starogrécky sochár.
Cheirisofos, málo známy sochár z Kréty, tvoril v staršej dobe, podľa niektorých odborníkov pravdepobne už v 7. storočí pred Kr. Z antických autorov nám správu o ňom zanechal len Pausanias, ktorý na svojich cestách po gréckom svete, počas návštevy arkádskej Tegey, videl jeho dielo: „"Neďaleko odtiaľ sú dve svätyne Dionýza, oltár Korin a chrám Apolónov s pozlátenou sochou. Vytvoril ju Cheirisofos, rodom Kréťan, nepoznáme však jeho vek a učiteľa. Daidalov pobyt u Minoa v Knóse umožnil Kréťanom na dlhú dobu slávu v spracovaní drevených sôch. Vedľa Apolóna stojí Cheirisofos vytvorený z mramoru."“ 
Antickí Gréci si dobrých sochárov vážili a celkovo sa vysoko hodnotila každá vynikajúca práca i umenie a i v tom najmenej známom obore mohol najlepší pracovník dosiahnúť zvečnenie svojho mena. Preto nebolo nič neobvyklé, že Cheirisofos, tvorca Apolóna v Tegey, stál stvárnený z mramoru vedľa svojho diela.
Zoznam piesní Miroslava Žbirku

Toto je zoznam piesní, ktoré nahral, napísal ako autor a naspieval Miroslav Žbirka.
Zoznam.
poz. - pieseň - (autor hudby / autor textu piesne)&lt;br&gt;
- Zoznam nie je úplný
Administratívne členenie Bulharska

Administratívne členenie Bulharska je z hľadiska územnej správy dvojstupňové. Základnou jednotkou štátnej správy sú v Bulharsku okresy (). Okresy spadajú pod oblasti, ktoré sú vyššími správnymi celkami. Pritom hlavné mesto Sofia je oblasťou s jediným okresom, ktorý je s touto oblasťou totožný. Názov oblasti sa zhoduje s názvom správneho strediska.
Sídla.
Okresy sa delia na sídla (), ktoré môžu mať vlastnú samosprávu.
Okresy.
Okresov je v Bulharsku 265, a to vrátane hlavného mesta Sofie. Okresy majú vždy vlastnú samosprávu.
Oblasti.
V Bulharsku je 28 oblastí. Na štatistické účely sú totožné s NUTS 3.
NUTS.
Územné celky pre štatistické účely vyšších kategórií (NUTS 2 a NUTS 1) nie sú územne správnymi jednotkami.
NUTS 2.
Táto úroveň územných celkov pre štatistické účely sa v Bulharsku nazýva "plánovacie rajóny" () a je ich definovaných šesť:
NUTS 1.
V Bulharsku sa táto úroveň územných celkov na štatistické účel nazýva "rajóny" () a sú tu dva:
Tabuľka.
V nasledujúcej tabuľke figurujú všetky okresy s uvedením príslušných oblastí a vyšších štatistických celkov.
Blagoevgrad

Blagoevgrad () môže byť:
Červeňova ulica

Červeňova ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa Tomáša Červeňa (1793-1786).
Chorvátska ulica

Chorvátska ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa Chorvátska.
Dolná ulica (Bratislava)

Dolná ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa dolnej polohy na úpätí Machnáča.
Hroboňova ulica

Hroboňova ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa Sama Bohdana Hroboňa (1820 - 1894).
Koreničova ulica

Koreničova ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa Karola Koreniča (1889 - 1959).
Krakovská ulica (Bratislava)

Krakovská ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa mesta Krakov.
Krátka ulica (Bratislava)

Krátka ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa krátkej dĺžky.
Ľadová ulica

Ľadová ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa historického priľahlého záhonu Eisgrubl (doslova: Ľadová jama)
Krivá ulica (Bratislava)

Krivá ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa krivého tvaru.
Ústav pre výskum srdca Slovenskej akadémie vied

Ústav pre výskum srdca Slovenskej akadémie vied je jeden z ústavov Slovenskej akadémie vied, jeho hlavnou úlohou je „"základný medicínsky výskum v oblasti ochorení kardiovaskulárneho systému"“. Riaditeľom ústavu je RNDr. Miroslav Barančík, DrSc.
Dejiny.
Ústav pre výskum srdca vznikol v januári 1955 ako Laboratórium experimentálnej chirurgie v rámci Ústavu experimentálnej medicíny. To bolo v roku 1964 transformované na Ústav experimentálnej chirurgie SAV. Ústav sa venoval primárne kardiológii. Zaviedol sa tu prvý prístroj na mimotelový krvný obeh na Slovensku alebo prvý krát použila elektrónová mikroskopia na výskum srdca. Svoje súčasné meno nesie ústav od roku 1990. V roku 1991 bola pri ústave založená Slovenská liga pre prevenciu a liečbu kardiovaskulárnych ochorení – Srdce Srdcu, ktorá „"prispieva k popularizácii výsledkov pracoviska a k prevencii kardiovaskulárnych ochorení na Slovensku."“ V roku 1993 bola tiež založená Slovenská histochemická spoločnosť, ktorá „"pravidelne organizuje a spoluorganizuje medzinárodné konferencie v oblasti morfológie a histochémie"“.
Činnosť.
Ústav má tri oddelenia:
Ústav sa zúčastňuje medzinárodných výskumných projektov. Ponúka tiež PhD štúdium v spolupráci s Katedrou živočíšnej fyziológie a etiológie Prírodovedeckej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave.
Oblasť (Bulharsko)

Bulharské oblasti predstavujú v administratívnom členení Bulharska vyššie správne jednotky. V Bulharsku je 28 oblastí a tie sa ďalej delia na okresy ().
Postavenie.
Podľa bulharskej ústavy z roku 1991 je oblasť () územnosprávnou jednotkou, ktorá uskutočňuje regionálnu politiku a riadenie štátu na miestnej úrovni a zabezpečuje súlad medzi miestnymi a celoštátnymi záujmami. Oblasti sú jednotkami najvyššej úrovne a je ich 28. Oblasti nesú názov svojho správneho strediska.
Oblasti sú totožné s územnými celkami na štatistické účely kategória 3 (NUTS-3).
Tabuľka.
V nasledujúcej tabuľke figurujú všetky oblasti s uvedením počtu príslušných okresov (), rozlohy, počtu obyvateľov a kódu štatistického celku.
História.
Oblasti boli v Bulharsku prvýkrát definované ako správne jednotky pri druhej územnosprávnej reforme v roku 1901. Počas rokov ich počet kolísal medzi siedmimi a štrnástimi a v roku 1947 boli oblasti nahradené okruhmi. Oblasti boli znovu definované v roku 1987. Deviatim oblastiam bolo podriadených vtedajších 28 okruhov. Súčasný (2017) stav platí od roku 1999.
A Mari Usque Ad Mare

A Mari Usque Ad Mare je národné motto Kanady a znamená "Od mora k moru". Fráza pocháza z latinského prekladu Žalmu 72:8 v Biblii:
Dejiny.
George Monro Grant prvý krát použil frázu na reprezentáciu Kanady. Bol sekretárom Sanforda Fleminga, presbyteriánskeho ministra, ktorý ho používal vo svojich kázňach. Jeho pravnuk, Michael Ignatieff tvrdí, že Grant frázu použil pri národobudovateľských snahách počas stavby Canadian Pacific Railway.
Prvýkrát oficiálne bolo motto použité v roku 1906 na hlavici ceremoniálneho žezla pre provinčný parlament v Saskatchewane. Joseph Pope, vtedy štátny tajomník (Under Secretary of State), navrhol túto frázu za národné motto v roku 1921 keď sa menil dizajn kanadského štátneho znaku.
Pope bol členom štvorčlennej komisie zvolanej federálnou vládou, aby zmenila dizajn štátneho znaku (ostatní členovia boli Thomas Mulvey, A. G. Doughty a generálmajor W. G. Gwatkin. Pôvodný dizajn motto neobsahoval. Generálmajor W. G. Gwatkin navrhol "In memoriam in spem" ("v pamäti, v nádeji") ako motto, ale Popeov návrh získal väčšiu podporu. Návrh dizajnu bol schválený vládnou vyhláškou (order in council) 21. apríla 1921 a kráľovskou Juraja VI. 21. novembra 1921.
Použitie.
Motto sa používa viacerými vládnymi inštitúciami a predstaviteľmi, ako súčasť kanadského štátneho znaku, na označenie autority. Je tiež súčasťou bankoviek kanadského dolára všetkých nominálnych hodnôt a obalu kanadského pasu. Samostatne je uvedené na všetkých vyhláseniach federálnej vlády.
Navrhované zmeny.
Traja z premiérov kanadských teritórií urgovali zmenu motta, chceli, aby sa lepšie hodilo na geografickú veľkosť kanadského teritória, Kanada má pobrežia Severného ľadového, Atlantického a Pacifického oceánu. Medzi dva návrhy na zmenu motta patrili: "A mari ad mare ad mare" (od mora k moru k moru ) a "A mari usque ad maria" (od mora k moriam). Predĺžená verzia motta ("From Sea to Sea to Sea") je používaná v prejavoch a v písaní o Kanade, reprezentujúc inkluzivitu severných obyvateľov a zvyšujúcu sa dôležitosť arktických oblastí pre politickú a ekonomickú budúcnosť Kanady. Prieskum verejnej mienky pre Canwest Global ukázal, že podpora zmeny motta prevyšuje hlasy za zanechanie pôvodného v pomere tri ku jednej, jedna tretina z oslovených zostala neutrálnych.
Brestová ulica

Brestová ulica môže byť:
Melissa Rauchová

Melissa Rauchová (; * 23. jún 1980, Marlboro Township, New Jersey, USA) je americká herečka a komička. Preslávila ju rola Dr. Bernadette Rostenkowski-Wolowitz v sitkome stanice CBS, "Teória veľkého tresku (The Big Bang Theory)".
Skorý život.
Rauchová sa narodila v meste Marlboro Township v New Jersey Susan a Davidovi Rauchovcom. Má brata Bena. Jej rodina je židovská. Počas štúdia na Marlboro High School ju prvýkrát zaujalo herectvo. Absolvovala Marymount Manhattan College v New Yorku v roku 2002.
Osobný život.
Rauchová je vydatá za spisovateľa Winstona Raucha (rod. Beigel), ktorý s ňou spolupracoval na "The Miss Education of Jenna Bush" a iných projektoch. Rauchová stvárňuje hlas Bernadette, ktorý si prerobila podľa svojich rodičov: „sladký, vysoko posadený“ je po matke, zatiaľ čo „desivá a nahnevaná imitácia“ pani Wolowitovej je po jej otcovi. Obe verzie sú veľmi odlišné od jej skutočného hlasu.
Soidas

Soidas () bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.
Soidas, málo známy sochár z Naupaktosu, bol činný pravdepobne v prvej polovici 5. storočia pred Kr. Podľa antického autora Pausania Soidas a jeho rodák Menaichmos zhotovili slávnu chryselefantínovú sochu (zo zlata a slonoviny) bohyne Artemidy pre chrám v Patrai.
Pausanias, ktorý túto sochu videl v druhom storočí, o jej minulosti zaznamenal: „"Patraičania majú na akropole svätyňu Artemidy Lafrie. Bohyňa má cudzie meno, a aj jej socha sem bola dopravená odinokiaľ. Cisár Augustus totiž zbavil aitólske územie i mesto Kalydón obyvateľstva, pretože sa i Aitólčania museli presťahovať do Nikopolisu na predhorie Aktionu, a tak dostali Patraičania sochu Lafrie. Iné sochy z Aitólie a od Akarnančanov dal cisár dopraviť do Nikopolisu, ale sochu Lafrie venoval Augustus Patraičanom okrem iného ako sučasť kalydónskej koristi. A ešte dnes bola na patraiskej akropole uctievaná. Hovoria, že Lafria bola pomenovaná akýmsi Fókom. Iní prehlasujú, že Kalydónčanom starobylú sochu Artemidy vytvoril Lafrios, syn Kastaliov, vnuk Delfov, druhí zase tvrdia, že sa bohyňa pohnevaná na Oinea stala časom ku Kalydónčanom vľúdnejšia (elafroteron) a to je dôvod jej pomenovania."“
Pierre Messmer

Pierre Joseph Auguste Messmer (* 20. marec 1916, Vincennes, Francúzsko† 29. august 2007, Paríž) bol francúzsky politik a vojak. Bol predstaviteľom gaullizmu.
V rokoch 19721974, v ére prezidenta Pompidoua, bol premiérom Francúzska. Zastával aj ďalšie vládne funkcie: minister kolónií (19711972), minister obrany (19591969).
V roku 1999 bol zvolený za člena Francúzskej akadémie.
Menaichmos

Menaichmos () môže byť:
Majstrovstvá Ázie v basketbale žien 2017

Majstrovstvá Ázie v basketbale žien 2017 bol v poradí 27. turnaj majstrovstiev Ázie v basketbale žien, ktoré organizuje Ázijská basketbalová federácia (FIBA Asia). Konal sa v Bangalúre, v štáte Karnátaka, v Indii v dňoch od 23.29. júl 2017, za účasti 15 tímov rozdelených do 2 výkonnostných divízii. Počet družstiev sa oproti predchádzajúcim turnajom zvýšil z 12 na 16 tímov, neskôr sa však družstvo Americkej Samoy z turnaja odhlásilo. Novinkou podujatia bolo tiež to, že sa okrem ázijských družstiev predstavili aj oceánske; družstvá Austrálie a Nového Zélandu boli nasadené do A divízie, Fidži a Americká Samoa, ktoré sa kvalifikovali ako 2 najlepšie družstvá z Pacifických hier, do B divízie. Nováčikmi sa tak stali družstvá Austrálie, Fidži a Nového Zélandu. India bola organizátorom ázijského šampionátu žien druhýkrát, predtým hostila toto ázijské podujatie v roku 2009, v Čennaj. Titul obhájilo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . , ktorá obsadila štvrtú priečku, nezískala prvýkrát v histórii ázijských majstrovstiev žiadnu z medailí.
Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia ázijských a oceánskych družstiev na Majstrovstvá sveta 2018, ktoré organizuje Španielsko. Kvalifikovali sa ne 4 najlepšie družstvá.
Účastníci.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA v roku 2016.
Konečné poradie.
India nahradila KĽDR v divízii A Majstrovstiev Ázie 2019.
Forenzné účtovníctvo

Forenzné účtovníctvo je špeciálna oblasť účtovníctva, ktorá sa zaoberá nezrovnalosťami v jeho vedení. Slovo „forenzný“ znamená „vhodný na súdne použitie“. Jeho úlohou je poskytovanie informácií a podkladov k súdnym pojednávaniam.
Úlohou forenzných účtovníkov, často označovaných aj ako forenzní či investigatívni audítori, je podať znalecké dôkazy za účelom vyšetrenia podvodov súvisiacich s ekonomickou kriminalitou. V súčasnom svete rastúcej globalizácie a medzinárodných transakcií sa forenzné účtovníctvo stáva rapídne rastúcou oblasťou záujmu. Väčšina významných účtovníckych firiem má svoj forenzný účtovnícky tím, ktorý sa zaoberá touto problematikou.
Predmetom forenzného účtovníctva je podvod. Podvod môže, i nemusí byť trestným činom (napr. manipulácia s finančnými výkazmi). Samozrejme má okrem trestných aj etické dopady. Subjektom, ktorý pácha podvody môžu byť jednotlivci a firmy/spoločnosti.
Úlohy vyšetrovateľov podvodov sú nasledovné:
Bützow

Bützow je malé mesto v okrese Rostock v nemeckej spolkovej krajine Meklenbursko-Predpomoransko. K 31. decembru 2015 tu žilo 7 848 obyvateľov.
Názov.
Názov je slovanského pôvodu, prvé pomenovanie z roku 1171 znelo "Butissowe" alebo "Butessowe", čo je odvodené od polabského mená "Bytiš" alebo "Budiš".
Dejiny.
Bützow bol založený v roku 1171. V roku 1236 získal mestské práva. Roku 1556 bol postavený nový zámok, kde v rokoch 17601789 sídlila pobočka Universität Rostock. V roku 1850 bola postavená železnica do Rostocku, Schwerinu a Güstrowa. V rokoch 18151918 patrilo k vojvodstvu Mecklenburg-Schwerin.
6. mája 2015 mesto zasiahlo tornádo, ktoré zničilo rad budov, vrátane miestnej nemocnice.
Prírodné pomery.
Mesto leží medzi riekou Varnava a jazerom "Bützower See" pri ústí rieky Nebel. Nachádza sa 30 km južne od Rostocku, 15 km západne od mesta Güstrow a 35 km východne od Wismaru.
Hospodárstvo a doprava.
Je tu nemocnica a najväčšia väznica Meklenburska-Predného Pomoranska.
Blízko mesta prechádza diaľnica A19 a A20. Nachádza sa tu železničná stanica, prechádzajú tu dve železničné trate (Hamburg - Schwerin - Bad Kleinen - "Bützow" - Rostock) a ("Bützow" - Güstrow - Neubrandenburg - Pasewalk - Štetín).
Školstvo, kultúra a šport.
V meste je 12 jaslí a materských škôl, dve základné školy, gymnázium a ďalšie stredné školy. Funguje tu mestská knižnica a galéria "Alte Molkerei". Na šport slúžia športové haly, ihriská, tenisové kurty a Kanuclub na jazere.
Julius Müller

Julius Müller (* 10. apríl 1801, Brieg, Pruské kráľovstvo† 27. september 1878, Halle an der Saale, Pruské kráľovstvo) bol nemecký protestantský teológ.
Životopis.
Julius Müller sa narodil 10. apríla 1801 v pruskom meste Brieg (dnešné poľské mesto Brzeg). Pochádzal z rodiny protestantského pastora "Karla Daniela Müllera" a jeho manželky "Juliane". Jeho starším bratom bol významný nemecký historik, archeológ a klasický filológ Karl Otfried Müller (17971840), jeho mladší brat, Eduard Müller (18041875), bol zas uznávaným pedagógom a filológom.
Julius Müller študoval právo a následne protestantskú teológiu na univerzitách vo Vroclave, Göttingene a Berlíne.
V roku 1825 sa stal farárom v dolnosliezskej obci Schönbrunn (dnes poľská obec Strużyna).
V roku 1831 sa habilitoval na univerzite v Göttingene, začal prednášať praktickú teológiu a pedagogiku a súčasne pôsobil ako univerzitný kazateľ. V roku 1834 bol vymenovaný za mimoriadneho profesora.
V roku 1835 sa stal profesorom dogmatiky na univerzite v Marburgu. V akademickom roku 1838/1839 bol dokonca jej rektorom.
Od roku 1839 sa jeho novým pôsobiskom už natrvalo stala univerzita v Halle an der Saale.
Müller bol vplyvným stúpencom tzv. "Pruskej evanjelickej únie". V roku 1846 sa podieľal na sformulovaní jej teologických pilierov. Müller napokon aj vo svojom spise "Die evangelische Union, ihr Wesen und göttliches Recht" [Evanjelická únia, jej podstata a božské právo] z roku 1854 dokázal, že luteránska dogmatika je v principiálnych otázkach v súlade s kalvínskou vieroukou.
V septembri roku 1848 bol Müller jedným zo zakladajúcich členov tzv. "Deutscher Evangelischer Kirchentag".
V roku 1850 založil Müller spolu s Augustom Neanderom (17891850) a Karlom Immanuelom Nitzschom (17871868) odborný teologický časopis "Deutsche Zeitschrift für christliche Wissenschaft und christliches Leben" (existoval do roku 1861), ktorý sa "de facto" stal tlačovým orgánom tzv. "Vermittlungstheologie", nemeckého protestantského teologického smeru 19. storočia, ktorého cieľom bola pozitívna teologická reflexia moderných prírodných a historických vied a súčasnej filozofie.
Müller však zaiste nebol vyhraneným stúpencom "Vermittlungstheologie", pretože zároveň sympatizoval s charizmatickým pietistickým hnutím "Erweckungsbewegung", ku ktorému ho priviedol jeho dobrý priateľ a kolega August Tholuck.
Müller sa vo svojom azda najvýznamnejšom diele "Die christliche Lehre von der Sünde" [Kresťanská náuka o hriechu] vyprofiloval ako odporca (teologického) liberalizmu, pretože ľudské úsilie o (absolútnu) autonómiu chápal ako príčinu a počiatok hriechu.
Julius Müller zomrel 27. septembra 1878 v Halle an der Saale.
Serval

Serval môže byť:
Ondřej Vetchý

Ondřej Vetchý (* 16. máj 1962, Jihlava) je český herec.
Život.
Študoval na základnej škole v Jihlave. Vyštudoval konzervatórium v Prahe. V rokoch 1984 až 1987 hral v Činohernom štúdiu v Ústí nad Labem, v rokoch 1987 až 1989 v pražskom Divadle E. F. Buriana. Od roku 1989 je členom hereckého súboru Činoherného klubu (ČK) v Prahe
Vo filme sa prvýkrát objavil v detskom filme "Leť ptáku leť!" v roku 1978. Stvárnil rad filmových a televíznych úloh. Od svojej mladosti sa venuje bojovým športom; v džude je nositeľom 1. danu.
Ceny a ocenenia.
Bol nominovaný na európsku filmovú cenu Félix za rolu Dana vo filme "Dům pro dva". Bol štyrikrát nominovaný na Českého leva, ktorého nakoniec dostal za "Okresný přebor" z roku 2012. Zvíťazil v diváckej ankete TýTý 2010 v kategórii herec.
Ordo Lumen Templi.
V roku 2004 sa stal členom občianskeho združenia Ordo Lumen Templi, ktoré založil spevák Daniel Landa. Aktivity združenia preverovala polícia. Potom, čo Landa v roku 2008 z vedenia odišiel, riadil združenie Vetchý, spolu s riaditeľom Národnej protidrogovej centrály Jiřím Komorousom a trubkárom Josefom Zámečníkom.
Osobný život.
Je ženatý, z prvého manželstva má dcéru Veroniku (* 1983) a z druhého manželstva, s psychologičkou Irenou, má dcéru Rebeku (* 2005) a mladšieho syna Arona.
Burgas

Burgas () môže byť:
Annabelle Wallisová

Annabelle Frances Wallis (* 5. september 1984, Oxford, Spojené kráľovstvo) je britská herečka známa zo seriálu "Tudorovci: Sex, moc a intrigy". Jej strýkom bol známy herec Richard Harris.
Životopis a kariéra.
Narodila sa v Anglicku ale vyrastala v Portugalsku. Hovorí plynule portugalsky, francúzsky, španielsky a arménsky. Jej strýkom je známy herec Richard Harris.
V Portugalsku Annabelle natočila zopár krátkych filmov, no neskôr odcestovala do Londýna, aby sa mohla venovať filmu. V Londýne pôsobila v niekoľkých reklamách a začala študovať na dramatickej škole.
V roku 2007 sa objavila v niekoľkých menej úspešných filmoch, ako napríklad v nemeckom horore "Oceľová pasca" či v anglickej dráme "Diana - Posledné dni princeznej". Menšiu rolu mala aj v americkom filme "Pavučina lží", po boku hercov Leonarda DiCapria a Russela Crowea.
Jej zatiaľ najväčšia rola, ktorá ju preslávila bola v seriály "Tudorovci: Sex, moc a intrigy". Jej postava bola náhrada za herečku Anitu Briem.
Dostala menšiu úlohu vo filme "X-Men: Prvá trieda" či v romantickej dráme "W.E" ktorú režírovala speváčka Madonna. V roku 2014 získala jednu z hlavných postáv v horore "Annabelle", ktorý poukazuje na udalosť z filmu "V zajatí démonov".
V roku 2017 sa pripojila k natáčaniu filmu "Múmia" spoločne s Tomom Cruisom, kde stvárnila archeologičku, ktorá pracuje pre loveckú organizáciu známu ako Prodigium. V rovnakom roku tiež stvárnila postavu Maggie v dobrodružnom filme "Kráľ Artuš: Legenda o meči".
Objavila sa tiež v hlavnej úlohe vo filme "Vtelenie zla", ktorý režíroval James Wan. Film mal premiéru v septembri 2021. Tiež sa objavila v televíznom seriály "Star Trek: Discovery".
Podnestersko (krajina)

Podnestersko je územie okolo rieky Dnester. Má rozlohu 4 163 km² a žije tu 475 665 obyvateľov (2015). Z pohľadu Moldavska ide o región Moldavska, v skutočnosti je územie pod kontrolou neuznaného štátu, podporovaného Ruskom.
Formula 1 v roku 2005

Sezóna 2005 šampionátu formuly 1 bola 56. ročníkom svetového šampionátu jazdcov a 46. ročníkom pohára konštruktérov. Začala sa Grand Prix Austrálie 6. marca a skončila Grand Prix Číny 16. októbra po devätnástich pretekoch. Majstrom sveta sa stal Fernando Alonso, titul medzi konštruktérmi si vybojoval Renault.
Poradie jazdcov.
 Pilot nedokončil GP, no bol klasifikovaný.
Diaľnica A18 (Taliansko)

Diaľnica A18 (tal. Autostrada A18) je diaľnica, ktorá vedie cez Taliansko, región Sicília. Spája mesto Messina s mestom Gela. Dnes je ešte takmer polovica úseku vo výstavbe do Modica, v prevádzke je zatiaľ do obce Ispica.