burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Statok (ekonómia)

Statok je predmet alebo služba, ktorá slúži na uspokojovanie ľudských potrieb (napr. stroje, potraviny, zručnosti).
Podľa Milana Kovačku je statok predmet chcený na nejaký účel v ekonomike. Statky sú užitočné predmety
vonkajšieho sveta. Zdroje, ktoré používame na výrobu statkov, sú obmedzené.
Rozdelenie statkov.
Uspokojovanie potrieb človeka alebo podniku užívaním statkov sa volá spotreba. Tí, čo sa na spotrebe podieľajú, sú spotrebitelia. Vzťah medzi potrebami a zdrojmi vytvára základný rámec hospodárstva, lebo potreby sa menia a rozširujú a zdrojov máme len obmedzené množstvo.
Výrobok

Výrobok alebo produkt môže byť:
Zastarané významy slova výrobok sú:
Produkt v manažérstve kvality.
Podľa STN EN ISO 9000:2016 je produkt "výstup organizácie, ktorý môže byť vyprodukovaný bez akejkoľvek transakcie medzi organizáciou a zákazníkom." (angl. output of an organization that can be produced without any transaction taking place between the organization and the customer). Pričom:
Celá definícia produktu teda znie: Tovar je výsledok súboru vzájomne súvisiacich alebo vzájomne pôsobiacich činností, používajúcich vstupy na dodávanie želaných výsledkov, u osoby alebo skupiny ľudí, majúcej vlastné funkcie so zodpovednosťou, právomocami a vzťahmi na dosahovanie svojich cieľov, ktorý (teda ten výsledok) môže byť vyprodukovaný bez akejkoľvek transakcie medzi touto osobou či skupinou ľudí a zákazníkom. V poznámkach k tomuto pojmu norma uvádza okrem iného:
V starších zneniach tej istej normy bola definícia podobná, ale v detailoch odlišná.
Formy výrobkov.
Základné formy výrobkov sú:
Osobitné kategórie výrobkov:
Tovar

Tovar má niekoľko podobných definícií:
Tovar, ktorý je určený na spotrebu (inými slovami: spotrebné predmety, ktoré sú predmetom tovarovej výmeny), sa nazýva spotrebný tovar.
Ekonomika

Hospodárstvo alebo ekonomika môže byť:
Ekonomika môže byť:
Hospodárstvo alebo hospodárenie môže byť:
Hospodárstvo je poľnohospodárska výrobná jednotka, gazdovstvo.
Hospodárenie je účelné zaobchádzanie s vecou či javom.
Makroekonómia

Makroekonómia skúma fungovanie ekonomiky ako celku, zaoberá sa tzv. agregátnymi (súhrnnými) veličinami ako je inflácia, nezamestnanosť, menová a fiškálna (rozpočtová) politika štátov, ekonomický rast. Venuje sa štúdiu agregátnej ponuky a agregátneho dopytu na trhoch produktov, práce a kapitálu.
Pozitívna ekonómia

Pozitívna ekonómia je smer ekonomickej teórie. Prijíma ekonomickú realitu aká je. Jej cieľom je realitu opísať a hľadať v nej zákonitosti fungovania. Ekonómia sa má zaoberať tým čo je a nemá stavať „vzdušné zámky“ napr. v makroekonómii – aká je miera nezamestnanosti, inflácie atď. Opisuje fakty a ekonomické vzťahy medzi subjektami. Hľadá odpoveď na otázky, aký ekonomický život je, a NIE aký by mal byť.
Jej opakom je normatívna ekonómia.
Normatívna ekonómia

Normatívna ekonómia je smer ekonomickej teórie. Skúmanie reality je pre ňu len východiskom k zovšeobecňujúcim záverom, čo by sa malo robiť. Jej skutočným cieľom je mať aktívnu úlohu vo vývoji ľudskej spoločnosti. Ekonomiku nielen skúma, ale aj hodnotí a dáva odporúčania ako riešiť konkrétne problémy.
Jej opakom je pozitívna ekonómia.
Trh

Slovo trh má niekoľko významov:
Variantné definície k definícii č. 1.
Definícií trhu, ktoré sú rôznymi variantmi vyššie uvedenej definície č. 1 je veľké množstvo, napríklad: 
Definície trhu podľa definície č. 1 v čiastočne alebo čisto marxistickej ekonomickej teórii sú napríklad tieto (v slovenských textoch sa s rôznymi obmenami niektorých z týchto definíciami možno stretnúť dodnes):
Delenia trhu (podľa definície č. 1).
Z územného hľadiska:
Z hľadiska predmetu kúpy a predaja:
Podľa počtu tovarov:
Podľa stupňa organizovanosti:
Z hľadiska podmienok pre fungovanie komponentov trhu:
Z hľadiska súladu s existujúcim zákonodarstvom:
Úlohy trhu.
Medzi základné úlohy trhu (podľa definície č. 1) patrí riešenie triády základných ekonomických otázok. Trh plní tieto funkcie:
Územný vývoj trhu.
Začína miestnym trhom, ktorý zahŕňa objem kúp a predajov na určitom teritoriálne ohraničenom mieste a má význam len pre toto miesto. Spojením viacerých miestnych trhov sa časom vytvoril vnútorný (národný) trh, v ktorého rámci sa uskutočňovala výmena medzi jednotlivými miestnymi trhmi. Prepojením vnútorných trhov postupne vznikal medzinárodný trh. Posledným predstupňom svetového trhu bol regionálny trh, ktorý tovarové vzťahy vznikajúce na medzinárodnom trhu rozvinul do regionálneho meradla.
Ľubiša

Ľubiša je obec na Slovensku vo východnej časti okresu Humenné. 
Polohopis.
Leží v oblasti južného okraja Ondavskej vrchoviny.
Dejiny.
Prvý písomný doklad o obci je z polovice 15. storočia. Obec vznikla asi v 14., možno v 13. storočí. Od založenia do konca 17. storočia patrila rodu Drugetovcov. Asi od 15., (doklady sú od 17. storočia) v obci pôsobili šoltýsi.
Písomné správy o kostole sú od polovice 16. storočia, súčasný kostol je z roku 1771. V obci pôsobili katolícki farári, v poslednej tretine 16. a prvej polovici 17. storočia kalvínski kazatelia. Od 18. storočia bol kostol opäť katolícky.
Obyvatelia obce boli zdanení od: 1567 7,5, 1582 7,5, 1610 0,75, 1635 0,625 porty.
Trhová konkurencia

Trhová konkurencia je proces, v ktorom sa stretávajú subjekty trhu, pričom každý z nich sa snaží dosiahnuť maximálnu hmotnú výhodu. Je to jeden z prvkov trhového mechanizmu.
Delí sa na:
Konkurencia medzi výrobcami sa môže uskutočňovať v dvoch základných formách:
Z hľadiska podmienok, aké majú jednotliví výrobcovia na trhu, hovoríme o dokonalej a nedokonalej konkurencii.
Úloha štátu v zmiešanej ekonomike

Všeobecne možno konštatovať, že štátne zásahy do ekonomiky sú nevyhnutné tam, kde pôsobenie trhového mechnizmu je neefektívne, resp. tam, kde trhovým mechanizmus nepôsobí. Jednou z najvýznamnejších oblastí, kde nepôsobí trhový mechanizmus je oblasť spoločenskej spotreby. Ďalej je to oblasť riešenia sociálnych otázok, investične náročné akcie, oblasť medzinárodných ekonomických vzťahov, pri odstraňovaní, resp. zmiernení porúch spoločenského reprodukčného procesu, oblasti peňažného obehu a úveru a prostredníctvom rozpočtovej politiky.
VIRGOHI21

V kope galaxií Virgo (Panna), vzdialenej asi 50 miliónov svetelných rokov, objavili astronómovia Lovellovým rádiovým teleskopom Manchesterskej univerzity oblak, ktorý dostal meno VIRGOHI21.
Správa sa ako galaxia, ale nie je v ňom vidieť jedinú žiariacu hviezdu. Jeho existenciu potvrdili aj pozorovania rádiovým teleskopom Arecibo v Portoriku. Tento oblak obsahuje toľko vodíka, koľko by stačilo na vznik 100 miliónov Sĺnk.
Narazili na prvú galaxiu, o ktorej Robert Minchin z Cardiff University s istotou tvrdí, že je tvorená iba záhadnou temnou hmotou a nenachádzajú sa v nej žiadne hviezdy.
Externé odkazy.
Pozn.: všetky stránky sú v angličtine.
Henry David Thoreau

Henry David Thoreau rodený David Henry Thoreau [henri dejvid torou] (* 12. júl 1817, Concord, Massachusetts, USA - † 6. máj 1862, Concord) bol americký filozof, spisovateľ, básnik, abolicionista, prírodopisec, zememerač a predstaviteľ transcendentalizmu. Medzi jeho známe diela patrí esej "Walden", alebo "Život v lesoch".
Bol členom krúžku transcendentalistov vedeného Emersonom. Kritizoval kapitalizmus a jeho pokusy o prínos do kultúry preniknuté meštiactvom a prakticizmom; každý štát trpí slabomyseľnosťou a je zlom. Ideálom je slobodná, od spoločnosti nezávislá harmonická osobnosť, uctievajúca prírodu. 
Život.
Narodil sa v Massachusetts ako tretie zo štyroch detí (Helena * 1812, John * 1815 a Sophia * 1819) Johna a Cynthie (rodenej Dunbarovej) Thoreauovcov. 
Starý otec Jean Thoreau, potomok francúzskych protestantských emigrantov, prišiel do Bostonu z ostrova Jersey v roku 1773. Slúžil na ozbrojenej obchodnej lodi v čase americkej Vojny za nezávislosť a stal sa úspešným obchodníkom; po smrti celý jeho majetok prepadol exekútorom. 
Starý otec z matkinej strany, reverend Asa Dunbar, opustil svoj úrad zo zdravotných dôvodov roku 1779 a stal sa právnym poradcom v meste Kenee, v štáte New Hampshire. Stará mama z matkinej strany, Mary Jonesová, zo zámožnej lojalistickej rodiny, v čase Vojny za nezávislosť pomáhala svojim bratom pri úteku do Kanady). 
Thoreauov otec bol farmárom, obchodníkom, učiteľom a výrobcom túh do ceruziek. 
V rokoch 1833 až 1837 študoval na Harvardovej univerzite.
Na jar roku 1845 začal žiť samotárskym životom. Postavil si zrub na Emersonovom súkromnom pozemku pri jazere Walden a 4. júla 1845 ( symbolicky na Deň nezávislosti) sa tam nasťahoval. Počas celého 26 mesiacov dlhého pobytu v zrube bol v úzkom kontakte s rodinou i priateľmi. Knihu Walden začal písať v roku 1846. V júli tohto roku bol zatknutý a na jednu noc uväznený za to, že na protest proti úlohe štátu pri udržiavaní otroctva neplatil niekoľko rokov daň z hlavy. Ešte v ten istý večer neznáma osoba (pravdepodobne jeho teta Maria Thoreau) dlžnú sumu uhradila. Nasledujúce ráno Thoreaua, ktorý odmietol sám odísť, vyhodili z väzenia. Po celý zvyšok jeho života teta a ostatní členovia rodiny platili za Thoreaua dane, aby sa vyhli ďalšej konfrontácii. 
V roku 1862 dokončil štyri posledné eseje.
Zomrel 6. mája na tuberkulózu. Pochovali ho 9. mája 1862 na pohrebisku New Burying Ground v Concorde, neskôr boli jeho pozostatky prevezené na neďaleký cintorín Sleepy Hollow.
John Brown (abolicionista)

John Brown (* 9. máj 1800, Torrington, Connecticut, USA – † 2. december 1859, Charles Town, Západná Virgínia) bol radikálny americký abolicionista, ktorý zohral významnú úlohu v dejinách otroctva v USA vedúcich k Americkej občianskej vojne.
Životopis.
Narodil sa v roku 1800 v Connecticute, ale jeho rodina sa v roku 1805 presťahovala do štátu Ohio. Neskôr býval aj v Massachusetts a Pensylvánii. Bol dvakrát ženatý a mal 22 detí.
Boj proti otroctvu.
Od mladosti bol pod vplyvom amerických protestantských cirkví odsudzujúcich otroctvo. V roku 1855 sa s rodinou presťahoval do štátu New York a spolu s ďalšími abolicionistami začal podporovať protiotrokárske sily v Kansase. V roku 1856 sa zúčastnil zrážok v Kansase na čele skupiny odporcov otroctva. V nasledujúcich rokoch organizoval a pripravoval veľké ozbrojené vystúpenie, pre ktoré sa snažil získať materiálne prostriedky i verejnú podporu.
Útok na zbrojnicu v Harpers Ferry.
Po predbežných prípravách 16. októbra 1859 zaútočil so skupinou 22 mužov na federálnu zbrojnicu v Harpers Ferry vo Virgínii s cieľom zmocniť sa zbraní, ozbrojiť otrokov a tiahnuť s nimi na juh. Brown ako v podstate kresťanský humanista chcel obmedziť nevyhnutné násilie na minimum. Povstalecká armáda sa mala vyhýbať priamym bojom a len svojou prítomnosťou lákať otrokov k útekom a tak deštruovať otrokársky systém. Útok na zbrojnicu s okolo 100-tisíc uloženými (hoci zväčša zastaranými) puškami, ktorá bola strážená len jedným strážcom, sa podaril. Brownovi muži vyslaní vzbúriť otrokov však nemali úspech, pretože na okolí neboli veľké plantáže, ale skôr malé usadlosti s domácimi otrokmi, ktorí vychádzali so svojimi majiteľmi viac-menej dobre. Zbrojnica bola rýchle obkľúčená ozbrojenými miestnymi obyvateľmi a milíciou. 18. októbra na miesto dorazila rota námornej pechoty vedená plukovníkom a neskorším generálom Robertom E. Leeom. Po krátkom boji bolo zabitých 10 Brownových mužov (vrátane jeho synov Watsona a Olivera), päť uniklo (aj jeho syn Owen) a sedem bolo zatknutých vrátane samotného Johna Browna.
Proces a poprava.
Proces s Johnom Brawnom, ktorý sa začal 27. októbra 1859, rozvášnil a rozdelil americkú verejnosť. Počas procesu sa John Brown správal mimoriadne statočne a hrdo. Okázalo dával najavo pohŕdanie smrťou a tak preukazoval paradoxne tie vlastnosti, ktoré boli práve na americkom Juhu vysoko cenené. Rozsudok smrti bol vynesený 2. novembra 1859.
Poprava bola vykonaná 2. decembra za mimoriadnych bezpečnostných opatrení a kolektívnej hystérie v celej Virgínii.
Hodnotenie a odkaz.
Hodnotenie činnosti a života Johna Browna bolo rozporuplné už za jeho života a takým zostalo doteraz. Na jednej strane bojoval za ušľachtilý cieľ (oslobodenie otrokov), na druhej sa nerozpakoval použiť násilné a protizákonné prostriedky. 
Pre mnohých je dokonca prototypom idealistického teroristu 20. storočia. Pre väčšinu Američanov je však národným hrdinom a martýrom, ktorý aj po smrti volá svojich nasledovateľov do ďalšieho boja. V každom prípade jeho útok na zbrojnicu v Harpers Ferry vo Virgínii, proces a poprava boli prológom k Americkej občianskej vojne.
Au

Au môže byť:
AU môže byť:
Graf

Graf môže byť:
Graf (matematika)

Graf je abstraktný matematický objekt daný množinou vrcholov "V" (starší názov:uzly) a množinou hrán "E" medzi dvojicami vrcholov. Grafy študuje matematická disciplína teória grafov a sú obvykle abstrakciou reálnych problémov či štruktúr. Typickým príkladom je modelovanie cestnej siete ako grafu, kde vrcholy sú mestá a hrany zastupujú cesty.
Definície.
Neorientovaný graf.
Graf alebo neorientovaný graf "G" je usporiadaná dvojica "G" = ("V", "E"), kde:
Príklad neorientovaného grafu:
Orientovaný graf.
Orientovaný graf alebo digraf "G" je usporiadaná dvojica "G" = ("V", "E"), kde:
Príklad digrafu:
Každý neorientovaný graf možno previesť na orientovaný graf, s tým istým počtom vrcholov a dvojnásobným počtom hrán.
Ďalšie typy grafov.
Ak sú v grafe povolené aj orientované, aj neorientované hrany, takýto graf sa nazýva migraf. Pripustením viacerých „rovnakých“ hrán "(u, v)" (resp. "{u, v}") získavame multidigraf (resp. multigraf). Ak v grafe existujú aj orientované, aj neorientované hrany a navyše niektoré z nich majú rovnaký aj začiatočny, aj koncový bod, nazývame tento graf multimigrafom. Graf, ktorý obsahuje aj slučky sa zvykne nazývať pseudograf (resp. pseudodigraf a pseudomigraf).
Diagram grafu.
Diagram grafu je jeho grafickým znázornením a každý graf ma nekonečné množstvo diagramov. Jednoduchšie grafy je možné zobraziť do roviny (kde sa hrany pretínajú iba vo vrcholoch), takéto diagramy sa nazývajú rovinné. Vrcholy sa väčšinou zobrazujú ako krúžky či bodky a hrany ako čiary.
Vlastnosti grafov.
Podgrafy.
Graf "G0 = (V0, E0)" je podgrafom grafu "G = (V, E)", ak platí "V0" ⊆ "V" a "E0" ⊆ "E". Potom môžeme písať "G0" ⊆ "G".
Faktorový podgraf grafu "G" je taký podgraf "G0 = (V0, E0)", v ktorom platí "V0 = V".
Trhový mechanizmus

Trhový mechanizmus je sústava prvkov existujúcich na trhu, ktoré sa vzájomne ovplyvňujú, čím vytvárajú určitý poriadok. Je to forma organizácie, pri ktorej sa dostávajú do kontaktov výrobcovia a spotrebitelia. 
Trhový mechanizmus má tri funkcie (sú to zároveň procesy, ktoré trhový mechanizmus tvoria):
Trhový mechanizmus zahŕňa vzájomné vzťahy medzi výrobcami a spotrebiteľmi. Predstavuje súhrn vzťahov a procesov, ktoré napomáhajú koordináciu slobodných rozhodnutí jednotlivých ekonomických subjektov pri alokácií výrobných faktorov. Funguje samočinne za pomoci dopytu, ponuky a pôsobenia cien. Na základe interakcie dopytu a ponuky sa stanovuje rovnovážna cena tovaru, služby. K hlavným prvkom TM patria:
Nedokonalosti trhu

Nedokonalosti trhu alebo trhové nedostatky sú zdroje nedokonalosti trhu, čiže skutočnosti, že trhový mechanizmus nefunguje bezchybne. Používajú sa ako argument pre štátne a iné zásahy.
Hospodárska politika

Hospodárska politika môže byť:
Hospodárska politika štátu.
Je charakterizovaná určitou hierarchiou sledovaných cieľov a voľbou nástrojov na dosiahnutie týchto cieľov. Vychádza jednak z ekonomickej teórie, a jednak zo záujmu voličov. Každá vláda musí vytvoriť určitý rámec, zákony, záväzné pravidlá pre konanie subjektov, a tak vytvoriť zdravé konkurenčné miesto.
Nástroje hospodárskej politiky štátu.
Sú to najmä štátny rozpočet, regulácia množstva peňazí v obehu, regulácia úrokovej miery a kurzu meny, zásahy do tvorby dôchodkov, prerozdeľovanie a legislatíva.
Delíme ich na:
Iné delenie je na:
Všeobecná ekonomická teória

Všeobecná ekonomická teória alebo národohospodárska teória alebo ekonomická/hospodárska teória () je teoretický základ vied ekonómie. Objasňuje základné ekonomické pojmy (ekonomické kategórie) a súvislosti medzi ekonomickými javmi (ekonomické zákony).
Ekonomický subjekt

Ekonomické subjekty (iné názvy: ekonomické jednotky, inštitucionálne jednotky, v národnom účtovníctve [ako agregované skupiny ekonomických jednotiek]: ekonomický sektor, sektor ekonomiky/hospodárstva, hospodársky sektor, sektor, inštitucionálny sektor) sú základné jednotky výpovedí ekonomickej teórie, najmä mikroekonómie (a ako agregované skupiny aj makroekonómie). Sú to osoby (fyzické, právnicke) či agregované kategórie ľudí, ktorých nazývame podľa ich hlavnej funkcie v ekonomickom živote (spotrebitelia, vývozcovia, globálne podniky a pod.). 
Ekonomické sektory podľa ESNÚ 95.
Štandard národného účtovníctva nazývaný ESNÚ 95 (a teda aj štandard napríklad ŠÚ SR) rozlišuje nasledujúce ekonomické sektory (označuje ich ako "inštitucionálne sektory"):
Tieto sektory sa ďalej delia na subsektory.
"Poznámka: Prvý názov je preklad pôvodného termínu podľa ŠÚ SR, názov v zátvorke je preklad podľa slovenského prekladu z EÚ."
Zákon klesajúcich výnosov

Zákon klesajúcich výnosov (z rozsahu) (), správnejšie Zákon klesajúcej marginálnej produktivity () je jeden zo základných ekonomických "zákonov" (v skutočnosti je to len bežný predpoklad). 
Zvyšovanie jedného inputu.
Zákon sa týka vzťahu medzi inputmi (výrobnými faktormi, vstupmi) a outputmi (výstupy, napr. množstvo výroby). Hovorí, že s rastúcim množstvom jedného inputu, ktorý zvyšujem, kým množstvo druhého inputu ostáva nezmenené, rastie output stále pomalšie, čiže dodatočný output (marginálny output) klesá. 
Matematická definícia znie (pre jeden output): Funkcia output = f (input1, input2 ...) má zápornú druhú deriváciu podľa daného inputu (napr. inputu2). Graficky to znamená, že graf output - input2 má tvar „ľavej polovice kopca“. 
Podstata tohto zákona spočíva v tom, že každý nasledujúci dodatočný vklad (input napr. práca) k stálemu množstvu iného inputu (napr. pôde) prináša klesajúce množstvo dodatočného outputu (resp. klesajúce výnosy) (napr. pridanie pracovníka – nižší výnos na 1 prac.)
Problémy.
Tento „zákon“ má niekoľko problémov. Obsahový problém je, že neplatí vždy, hoci veľmi často (napríklad v poľnohospodárstve). Terminologický problém spočíva v tom, že v odbornej mikroekonomickej literatúre sa rozlišujú termíny:
Z toho vyplýva, že horná definícia zákona sa správne nazýva len Zákon klesajúceho marginálneho outputu.
Napokon treba poznamenať, že slovo „výnos“ tu treba chápať všeobecne (ako návratnosť alebo podobne), nie napríklad v tom zmysle ako vo financiách a už vôbec nie ako v účtovníctve. 
Zvyšovanie všetkých inputov.
Ak sa budeme meniť viac inputov zapojených do výroby, už uvedený „zákon“ neplatí už ani „väčšinou“, pretože môžu (a zvyknú) nastať tri prípady:
Alternatívne náklady

Alternatívne náklady alebo oportunitné náklady alebo náklady obetovanej príležitosti () predstavujú hodnotu statkov alebo služieb, ktorých sme sa vzdali vyjadrené v hodnote najvýhodnejšej možnej alternatívy. Musíme sa rozhodnúť čoho vyrobíme viac a čoho menej. Cena obetovanej príležitosti znamená, akej hodnoty jedného statku sme sa vzdali v prospech iného statku. Príklady: keď si kúpime auto za hotovosť, vzdali sme sa možnosti tieto peniaze investovať (napríklad vložiť ich na najvýhodnejší sporiaci účet). Keď večer pôjdeme do kina, vzdávame sa možnosti pracovať a tým sme opäť obetovali príležitosť zarobiť.
Zákon rastúcich relatívnych nákladov platí vtedy, ak na výrobu každého ďalšieho dodatočného statku je potrebné vynaložiť väčšie náklady. Tým výroba väčšieho množstva jedného statku ide na úkor statku druhého.
Efektívnosť ekonomiky

Efektívnosť ekonomiky () je stav, kedy ekonomika neplytvá svojimi zdrojmi, ale ich efektívne, plnohodnotne využíva. Takáto ekonomika sa teda nazýva efektívna.
Najčastejším a teoreticky používaným meradlom efektívnosti ekonomiky je tzv. alokačná efektívnosť (), ktorú dosahuje ekonomika, ktorá sa pohybuje na PPF krivke. Je to stav, kedy ekonomika nie je schopná vyrobiť viac niektorého statku bez toho, aby sa neznížila výroba iného statku. Takáto spoločnosť teda vyťaží maximálny objem statkov. 
Ekonomická vzácnosť výrobných faktorov núti spoločnosť k ich alternatívnemu využitiu. Hranica produkčných možností ukazuje, že obmedzenému objemu celkových zdrojov sa dajú pri danej technológií vyrobiť rôzne kvantitatívne kombinácie jednotlivých druhov statkov. Ekonomika, ktorá úplne využíva svoje zdroje, je na hranici produkčných možností. Keď chce zvýšiť svoju produkciu určitého statku, musí sa vzdať iného statku.
Hranica produkčných možností

Pri určovaní hraníc produkčných možností sa určuje krivka tzv. "PPF krivka" (z anglického "production possibility frontier") – krivka hraníc produkčných možností, alebo transformačná krivka, pretože predstavuje transformáciu obmedzených zdrojov z jedného použitia na iné, vyjadruje nasledujúcu skutočnosť. Keď sa v ekonomike v plnom rozsahu výrobku musí nastať znižovanie výroby druhého výrobku. Substitúcia je teda zákonitý dôsledok plne využívanej ekonomiky – čo vyjadruje aj obsah zákona substitúcie. Hranica produkčných možností vzniká teda v dôsledku obmedzenosti celkových zdrojov.
Vychádzajúc z poznatkov PPF možno vymedziť pojem efektívnosti ekonomiky. Efektívna ekonomika je taká, ktorá neplytvá svojimi zdrojmi, ale efektívne, plnohodnotne využíva svoje zdroje. Ekonomika, ktorá sa pohybuje na PPF krivke dosahuje tzv. alokačnú efektívnosť – stav, v ktorom sa zo zdrojov spoločnosti vyťaží maximálny objem statkov. Nemožno však zvýšiť produkciu jedného statku bez toho, aby sa neznížila výroba druhého statku.
Ekonomická vzácnosť výrobných faktorov núti spoločnosť k ich alternatívnemu využitiu. Hranica produkčných možností ukazuje, že s obmedzeným objemom celkových zdrojov sa dajú pri danej technológii vyrobiť rôzne kvantitatívne kombinácie jednotlivých druhov statkov. Ekonomika, ktorá úplne využíva svoje zdroje, je na hranici produkčných možností. Keď chce zvýšiť svoju produkciu určitého statku, musí sa vzdať iného statku.
Ekonomika založená na zvykoch a tradíciách

Ekonomika založená na zvykoch a tradíciách je ekonomika, kde sa všetky ekonomické rozhodnutia v nej prijímajú na základe inštinktov, zvykov a tradícií. Typickým predstaviteľom tohto typu ekonomiky je prvotnopospolitá spoločnosť.
Tento ekonomický systém bol dlhšie rozšírený medzi africkými kmeňmi a pôvodnými obyvateľmi Ameriky. Dodnes existuje v niektorých častiach Južnej Ameriky, Ázie a Afriky.
Príkazová ekonomika

Príkazová ekonomika alebo centrálne plánovaná ekonomika je systém organizácie a riadenia ekonomiky založený na príkazoch a administratívnych rozhodnutiach z centra. Táto ekonomika zvyčajne nevyužíva výrobné zdroje krajiny efektívne a spravidla ide o nedostatkovú ekonomiku. Odpoveď na triádu otázok (t.j. čo vyrábať, ako vyrábať a pre koho vyrábať) tu dáva štát. Vláda, zvyčajne zastupujúca štát, robí všetky rozhodnutia o výrobe a rozdeľovaní. 
Uplatňovalo sa v bývalom ZSSR a jeho satelitoch, vrátane Česko-Slovenska. Tento typ ekonomiky sa stále uplatňuje v KĽDR.
Opakom je trhová ekonomika.
Pôvod.
Plánovaná ekonomika sa neriadi dopytom zákazníkov a nevedie k optimalizácii zisku výrobcov a distribútorov, ako je to u trhovej ekonomiky, ale riadi sa zámermi a rozhodnutiami štátnych orgánov, ktoré sledujú iné ciele.
Moderná plánovaná ekonomika sa vyvinula začiatkom 20. storočia pre potreby vojnového hospodárstva. V technických vojnách 20. storočia prudko vzrástol význam zložitých zbraňových systémov a armáda potrebovala vyhradiť značnú časť priemyslu pre svoje potreby. Ústredné orgány štátu a armády sa napr. každoročne dohodli o objemoch, termínoch a cenách vojenskej výroby a len zvyšná voľná kapacita sa mohla využiť na civilnú výrobu. Vojnové hospodárstvo teda nesleduje čo najväčší zisk výrobcu, ale požiadavky armády s cieľom vojnu vyhrať. Dopyt civilných zákazníkov sa môže uspokojovať až ako druhý, alebo ďalší v poradí a v plne rozvinutej plánovanej ekonomike je spravidla realizovaný ako prídel tovaru na každú osobu a obmedzovaný napr. potravinovými lístkami, lístkami na odevy, mydlo, obuv, vykurovacie palivo, pohonné hmoty a iné.
V mierových pomeroch je centrálne plánovaná ekonomika na jednej strane veľmi zložitá vzhľadom na pestrosť potrieb obyvateľov, na druhej strane nepružná, pretože nedáva riaditeľom a manažérom nižších úrovní takmer žiadny priestor pre rozhodovanie - toto namiesto nich vykonávajú úradníci. Pretože manažérov málo motivuje, je tiež málo efektívna.
Trhová ekonomika

Trhová ekonomika alebo trhové hospodárstvo alebo (najmä v socialistických krajinách a v marxizme) kapitalizmus je ekonomika založená na systéme slobodného podnikania voľnej súťaže. Funguje prostredníctvom trhového mechanizmu, v ktorom vstupuje do vzájomného vzťahu ponuka a dopyt a výsledkom je trhová cena.
Triáda otázok sa určuje systémom cien, ziskov a strát. Subjekty (domácnosti, firmy, štát), čo vyrábať – určuje trh, ponuka-dopyt. Ako – rieši konkurenciou medzi výrobcami. Pre koho – spotreba ľudí.
Predpoklady.
Trh a trhový mechanizmus je základom tejto ekonomickej teórie. Trh vznikol a vyvíjal sa ako výsledok vývoja výroby tovaru a spoločnej deľby práce. Ekonomická teória rozlišuje naturálnu výmenu a peňažnú (finančnú) výmenu.
Trhová ekonomika je založená na systéme slobodného podnikania a voľnej súťaže. Funguje prostredníctvom trhového mechanizmu, t. j. procesu, v ktorom vstupuje do interakcie ponuka a dopyt, výsledkom je trhová cena. Existujú v nej samostatné trhové subjekty, ktoré slobodne podnikajú v podmienkach slobodnej trhovej súťaže. Táto ekonomika má slobodný trh statkov, služieb, tovarov, práce, pôdy a kapitálu, liberalizovaný zahraničný obchod, samostatné centrálne a obchodné bunky, burzy a burzový obchod. O prvej otázke ekonómie rozhodujú spotrebitelia a ich voľba závisí od ich príjmov i ochoty spotrebúvať, resp. sporiť. O druhej rozhoduje konkurencia medzi výrobcami. Tretiu rieši trh prostredníctvom ponuky a dopytu. Trhová ekonomika predpokladá dokonalú konkurenciu, ktorá nemôže reálne existovať. Do voľnej konkurencie vstupujú jednak monopoly a jednak štát – zmiešaná ekonomika. Hlavným predpokladom fungovania trhovej ekonomiky je slobodné podnikanie, ktorého predpokladom je súkromné vlastníctvo.
V trhovom hospodárstve povinnosťou štátu všeobecne je stanoviť "pravidlá hry" pre hospodársku činnosť a zabezpečiť ich dodržiavanie. Tieto pravidlá musia ochraňovať a podporovať voľnú konkurenciu a brániť trh pred zbytočnými zásahmi zo strany štátu. Základom tohto hospodárstva je súkromné vlastníctvo kapitálových statkov vo všetkých sférach špecializovanej hospodárskej činnosti. Pri prechode k trhovému hospodárstvu je preto nevyhnutná maximálne možná privatizácia, liberalizácia cien, zahraničného obchodu, konvertibilita meny. Zároveň je potrebné zabezpečiť vyrovnaný štátny rozpočet a odstrániť akékoľvek formy regulovania trhu, trhových subjektov. Zástancovia trhového hospodárstva vystupujú proti všetkému, čo bráni voľnej tvorbe cien, predovšetkým proti regulovaniu cien a miezd, proti vládnemu regulovaniu bankovníctva a pod. Vychádzajúc z potreby určitej prirodzenej miery nezamestnanosti, ktorá je podľa ich názoru charakteristická pre dynamickú vysoko progresívnu ekonomiku, vystupujú aj proti aktívnym opatreniam štátu na zníženie nezamestnanosti. Sú proti sociálnym opatreniam štátu a v záujme zlepšenia situácie na trhu práce požadujú napr. odstránenie monopolu odborových organizácií, zlepšenie informácií o voľných pracovných miestach a o ponuke práce, ako aj zvýšenie mobility pracovných síl.
Trhové hospodárstvo verzus kapitalizmus.
Pozri Kapitalizmus - Ado K
Zmiešaná ekonomika

Zmiešaná ekonomika je v súčasnosti najbežnejší druh ekonomiky. Trhový mechanizmus sa zakladá na slobodnej podnikateľskej činnosti, voľnej súťaži a cenotvorbe a na prevládajúcom vlastníctve, pričom štát zasahuje a usmerňuje chod ekonomiky. Štát zostáva významným vlastníkom predovšetkým strategických podnikov, ako aj neziskových organizácií.
Ekonomická koordinácia

Ekonomická koordinácia je riadenie, ovládanie a organizovanie ekonomiky.
Spôsoby ekonomickej koordinácie:
Privatizácia

Privatizácia je proces premeny štátneho majetku na súkromný. Môže byť predaný jednotlivcom, spoločnostiam, alebo rozdelený medzi občanov zadarmo (symbolickú cenu).
Formy privatizácie:
Metódy: 
Aspekty: 
Musí byť vytvorený legislatívny rámec pre podnikanie. Jeho prostredníctvom treba zabezpečiť súkromným firmám istoty a umožniť vznik inštitúcií, ktoré v centralistickom systéme neexistovali.
Anotácia

Anotácia je krátka charakteristika, stručný opis informačného zdroja nasledujúci bibliografickú citáciu. Anotácia môže obsahovať sumár kľúčových bodov zdroja, opis druhu zdroja a jeho ohodnotenie.
Na rozdiel od abstraktu, čo je krátky objektívny opis zdroja, anotácia je kritické alebo subjektívne hodnotenie diela zvyčajne zahrnuté v bibliografii alebo citácii.
Štátne zásahy do ekonomiky

Štátne zásahy do ekonomiky sú konkrétne úkony v rámci hospodárskej politiky štátu.
Oblasti použitia.
Nedokonalosti trhového mechanizmu si podľa časti ekonómov vyžadujú občasné zásahy štátu. Vláda prispieva k odstraňovaniu príčin zníženej efektívnosti predovšetkým odstraňovaním prekážok konkurencie (antimonopolné opatrenia). Odstraňovanie negatívnych externalít (poplatky za znečisťovanie prostredia, pokuty, limity exhalátov atď). Štát musí reagovať aj na sociálnu nerovnosť. (prerozdeľovanie dôchodkov). 
Inými slovami štátne zásahy do ekonomiky sú nevyhnutné tam, kde pôsobenie trhového mechanizmu je neefektívne, resp. tam, kde trhovým mechanizmus nepôsobí. Jednou z najvýznamnejších oblastí kde nepôsobí trhový mechanizmus je oblasť spoločenskej spotreby. 
Ďalej je to oblasť riešenia sociálnych otázok, investičné náročné akcie, oblasť medzinárodných ekonomických vzťahov, pri odstraňovaní, resp. zmiernení porúch spoločenského reprodukčného procesu, oblasti peňažného obehu a úveru a prostredníctvom rozpočtovej politiky. 
Ak zhrnieme úlohy štátu možno zjednodušene rozdeliť na zákonodarnú úlohu a ekonomickú úlohu – centrálna banka. Poznáme tri funkcie ekonomických úloh štátu:
Zásahy v oblasti medzinárodných vzťahov.
Pokiaľ ide o medzinárodné vzťahy, tieto majú mnohotvárnu podobu, zahrňujú napr. medzinárodné tovarové, kapitálové, migračné vzťahy, vzťah vznikajúce na mikroúrovni aj na makroúrovni v procese rozvoja medzinárodnej deľby práce a špecializácie, medzinárodnú výmenu technik, vedy a technológie, rozličné formy spoločne organizovanej výroby atď. Na pozadí týchto skutočností sa v priestore svetového hospodárstva prehlbuje ekonomická interdependencia t. j. väčšia alebo menšia závislosť medzi jeho jednotlivými časťami, jednotlivým národnými ekonomikami. Ekonomická aktivita v rámci každej krajiny sa prostredníctvom existujúcich ekonomických spojení s vonkajším svetom premieta do postavenia a problémov iných ekonomík, a naopak, samo je ovplyvňovaná tým, čo sa deje za jej hranicami. Medzinárodné ekonomické vzťahy nie sú len produktom trhových síl, ale aj produktom štátnych intervenčných zásahov. Tam kde ani štátne zásahy nepostačujú, kde si samotná povaha problémov vyžaduje koordinovaný prístup a úsilie celého medzinárodného spoločenstva, vstupjú do ovplyvňovania reprodukčného procesu medzinárodné resp. nadnárodné organizácie (špecializované agentúry OSN –Charta OSN). Čoraz väčší význam dnes majú integračné organizácie. K riešenie globálnych problémov ľudstva sa vyvinuli politické nadnárodné organizácie.
Dopyt

Dopyt predstavuje množstvo jedného konkrétneho statku, ktoré je jeden kupujúci (individuálny dopyt, q) alebo skupina kupujúcich, spravidla na celom trhu (trhový dopyt, čiastkový dopyt, Q), ochotný a schopný ex-ante kúpiť za danú cenu (p) tohto statku za dané časové obdobie. Vyjadruje komplexný pohľad na množstvo statku, ktoré by kupujúci kúpil/-li za určitú cenu
Túto mikroekonomickú definíciu treba upresniť. Dopyt nie je len funkciou ceny samotného statku, ale aj cien všetkých ostatných statkov na trhu (p2, p3…) a hlavne disponibilného príjmu kupujúceho (m)/kupujúcich (M) - preto pojem „schopný“ (tzv. kúpyschopný efektívny dopyt). Slovo „ochotný“ znamená po zohľadnení úžitkovej funkcie kupujúceho/kupujúcich (čiže aký má tovar pre nich úžitok). Ex-ante znamená vopred, čiže ide o úmysel kúpiť a nesmie sa zamieňať s tým, čo už bolo kúpené (ex post).
Funkcia dopytu (jej jednorozmerný grafe sa volá krivka dopytu) je (nejaká) funkcia q - p resp. Q – p (presnejšie q - (p1, p2…, m) resp. Q – (p1, p2, .., M)) , čiže všeobecná závislosť medzi dopytom a cenou. Funkcia je spravidla klesajúca (pokles dopytu po tovare s rastúcou cenou statku) - tzv. zákon klesajúceho dopytu. Funkcia teda vyjadruje vzťah medzi cenou statku a požadovaným množstvom tohto statku. 
Inverzná funkcia dopytu (jej jednorozmerný graf sa nazýva inverzná krivka dopytu), často nesprávne nazývaná len "funkcia dopytu", je funkcia p - q resp. p – Q (presnejšie (p1, p2…, m) - q resp. (p1, p2, .., M) – Q, čiže „opačne zobrazená“ funkcia dopytu.
Agregátny/Celkový dopyt v mikroekonómii, skrátene často nazývaný dopyt, je súčet trhových dopytov po všetkých statkoch na trhu, čiže množstvo všetkých statkov na trhu, ktoré sú všetci kupujúci ochotní a schopní ex-ante/očakávane kúpiť za danú cenu tohto statku za dané časové obdobie. Analogicky existuje aj funkcia agregátneho dopytu a jej krivka a inverzná funkcia agregátneho dopytu a jej krivka.
Indukovaný dopyt je fenomén, pri ktorom sa po zvýšení ponuky zdvihne aj dopyt. Platí v mnohých odboroch, ako napríklad v ekonómii pri obchodoch, tak aj v doprave, kde sa tento jav nazýva dopravná indukcia. Môže prispievať ako k pozitívnym, tak aj k negatívnym javom. V urbanizme spôsobuje napríklad vytváranie satelitov za mestami a rozrastanie sídiel do nezastavaných území (angl. "urban sprawl"). Opakom je redukcia dopytu, kedy sa pri znížení ponuky zníži aj dopyt. Ak sa napríklad uberú pruhy na ceste, časť dopravy "zmizne", pretože ľudia tomu prispôsobí svoje správanie - zvážia potrebu jazdy, pôjdu mimo špičky alebo si vyberú iný spôsob dopravy.
Existuje však aj agregátny/celkový dopyt, skrátene často nazývaný dopyt, jednak v makroekonómii a jednak v národnom účtovníctve, ktorý je (trocha) inak definovaný a určovaný.
Trhová rovnováha

Trhová rovnováha (, E) je stav, kedy sa dopyt (spravidla agregátny) rovná ponuke (spravidla agregátnej). Inými slovami je to stav, keď dobrovoľne ponúkané množstvo tovaru sa rovná dobrovoľne dopytovanému množstvu. 
Cena pri trhovej rovnováhe sa nazýva "rovnovážna cena", množstvo pri trhovej rovnováhe sa nazýva "rovnovážne množstvo". Podstatná je rovnovážna cena, pretože samozrejme kupujúci a predávajúci (spravidla) vzájomne nezľaďujú svoje úmysly cez diskusie o množstve výroby, ale cez vzájomnú (ne-)akceptáciu cien. Rovnovážna cena je teda cena, pri ktorej sa ponúkané (spravidla agregátne) množstvo tovaru rovná požadovanému (spravidla agregátnemu) množstvu tovaru. Nevzniká teda ani nedostatok, ani prebytok – preto hovoríme, že vzniká rovnováha.
V teoreticky ideálnom (a prakticky veľmi zriedkavom) prípade, že by vládla trhová rovnováha, by sa trhová cena (= cena, ktorá je výsledkom skutočne daného vzťahu dopytu a ponuky) rovnala rovnovážnej cene. 
V skutočnosti sa však dopyt a ponuka nerovnajú (sú v nerovnováhe) a hoci majú vždy prirodzenú tendenciu dostať sa do rovnováhy, rovnováha je výnimočná a krátkodobá. Neustále sa spravidla odohráva nasledujúca „hra“ vyplývajúca z tzv. Zákona klesajúceho dopytu a rastúcej ponuky: Čím je cena na trhu vyššia, tým viac výrobcov prichádza na trh a chce svoj tovar predať (čiže rastie ponuka). Dopyt však v tomto prípade klesá, lebo kupujúci nemá záujem kupovať tovar za vysoké ceny. Keď je cena tovaru nízka, klesá aj ponuka tovaru, dopyt po tovare stúpa.
Cena (ekonómia)

Cena je výmenná hodnota (v trhovej ekonomike je skoro vždy vyjadrená peňažných jednotkách) dohodnutá pri kúpe a predaji tovaru medzi kupujúcim a predávajúcim. Všeobecnejšie povedané je to suma, ktorej sa niekto musí vzdať, aby mohol získať nejaký statok alebo službu.
Delenia.
Delenie 1:
Delenia 2:
Delenie 3:
Delenie 4:
Delenie 5:
Zákon klesajúceho dopytu a rastúcej ponuky

Zákon klesajúceho dopytu a rastúcej ponuky je ekonomický zákon, podľa ktorého s rastúcou cenou - za inak nezmenených podmienok - klesá dopytované množstvo a rastie ponúkané množstvo statku, alebo inými slovami, že funkcia dopytu je klesajúca a funkcia ponuky je rastúca.
Čím je cena na trhu vyššia, tým viac výrobcov prichádza na trh a chce svoj tovar predať (čiže rastie ponúkané množstvo). Dopytované množstvo však v tomto prípade klesá, lebo kupujúci nemá záujem kupovať rovnako veľké množstvo tovaru, ak sa cena zvýši. Keď je cena tovaru nízka, klesá aj ponúkané množstvo tovaru, dopytované množstvo stúpa.
Je potrebné rozlišovať medzi pojmami dopytované množstvo (jeho zmena sa na krivke dopytu prejavuje posunom po krivke) a dopyt (jeho zmena sa prejavuje posunom krivky dopytu). Dopytované množstvo závisí od ceny daného statku. Dopyt vyjadruje vzťah medzi cenou statku a dopytovaným množstvom. Analogicky je potrebné rozlišovať medzi pojmami ponúkané množstvo a ponuka.
V ekonomickej teórii sa uvádza viacero prípadov, u ktorých tento zákon zdanlivo neplatí, napr. sa niektoré tovary kupujú len vtedy, ak majú vysokú cenu, pretože inak sa ľudia nazdávajú, že sú bezcenné (spravidla luxusné tovary a pod.). V tomto prípade však nie je dodržaná podmienka "za inak nezmenených podmienok" (ceteris paribus), keďže kupujúci subjektívne hodnotí daný tovar rôzne pri rôznej cene (pri vysokej cene tovar považuje za luxusný, pri nízkej za "obyčajný", ako keby šlo o dva odlišné výrobky).
Práca (ekonómia)

Práca v ekonómii je jeden z výrobných faktorov. Je definovaná ako cieľavedomá ľudská činnosť ľudí, zameraná na tvorbu statkov a služieb, ktoré uspokojujú ľudské potreby. Jedným z najdôležitejších charakteristík práce je produktivita práce.
Prácu duševnú ako aj fyzickú vynakladajú ľudia – pracovné sily v procese výroby. Je predmetom kúpy a predaja, ktoré sa realizujú na trhu práce. Práca sa oceňuje mzdou.
Ľudská činnosť, kvalita a množstvo práce sú oplyvnené fyzickými a duševnými schopnosťami človeka. Ide o ľudský kapitál, ktorý má dve obdobia:
Trh práce

Trh práce je (teoretický) trh, na ktorom sa obchoduje s výrobným faktorom práca.
Pôsobia na neho rovnaké zákonitosti ako na iných trhoch. Dopyt po práci určujú firmy, podniky a iní výrobcovia. Závisí od ostatných výrobných faktorov, najmä od veľkosti kapitálu a použitej technológie. Dopyt po práci je odvodeným dopytom, to znamená, že závisí od dopytu po výsledkoch tejto práce. Ponuka práce teda predstavuje počet práceschopného obyvateľstva, ktoré tvoria všetci ľudia, ktorí aktívne pracujú, ale aj nezamestnaní. Keď sú sociálne príjmy štátu vyššie alebo rovné k príjmom z práce docháchza k deformácii trhu práce, motivácia ľudí hľadať si prácu klesá.
Vzťah dopytu a ponuky a ich dopad na cenu práce je takýto:
Trh práce sa riadi zákonmi, pôsobiacimi i na ostatných trhoch, ale je aj výrazne ovplyvňovaný mnohými vonkajšími zásahmi, a to zo strany štátu alebo zo strany odborov. Prácu vykonávajú ľudia, sú nositeľmi schopnosti pracovať. Práca je cieľavedomá činnosť vynakladaná pri tvorbe statkov a služieb. Dopyt po práci je určovaný zo strany firmy, závisí od veľkostí a možností, podstatná je i technologická vyspelosť firmy, pri dokonalejšej technológii bude dopyt po práci nižší, ale náročnejší na stupeň kvalifikácie a naopak. 
Ide o odvodený dopyt, závisí od dopytu po výsledku – statkoch. Ak sa zvýši dopyt po výrobkoch firmy, zvýši sa aj dopyt po práci firmy. Dopyt po práci vyjadruje krivka dopytu.
Ponuka práce závisí od ochoty ľudí pracovať za určitú mzdu. Ponuka práce, keď je obmedzené prisťahovalectvo závisí od populácie a jej ochoty rozdeliť si čas na pracovný a voľný. Ponuka potom predstavuje počet práceschopného obyvateľstva.
Dopyt po práci závisí od:
Porovnaj.
Pracovný trh
Pôda a prírodné zdroje

Pôda alebo pôda a prírodné zdroje je jeden z výrobných faktorov. V klasickom chápaní predstavuje dary prírody pre výrobné procesy. 
Zahŕňa:
Jej spotreba je definitívna vo výrobnom procese. Pôda sa oceňuje rentou.
Je základným výrobným faktorom a súčasne najdôležitejším prírodným zdrojom.
V ekonomike slúži na:
Trh pôdy

Trh pôdy je (teoretický) trh, na ktorom sa obchoduje s výrobným faktorom pôda.
Dopyt po pôde je odvodeným dopytom. Zmena dopytu po pôde nevyvolá v príslušnom období zmenu ponuky pôdy, ale zmenu v cene.
Ponuku pôdy výrazne ovplyvňujú osobnosti tohto výrobného faktora: je darom prírody, jej množstvo je obmedzené, nemožno ho reprodukovať. Ponuka na trhu pôdy má monopol. Ponuka pôdy na trhu je nepružná. Cena pôdy sa odvodzuje od ceny vyrábanej produkcie, a nie naopak. Pôdu môžeme prenajímať za rentu alebo predávať.
Pozemková renta

Pozemková renta je buď všeobecne výnos z výrobného faktora pôda a prírodné zdroje, alebo druh diferenčnej renty týkajúci sa výrobného faktora pôda.
Cena pôdy pri jej prenájme je poplatok za používanie pôdy, ktorý platí prenajímateľ pôdy jej vlastníkovi. Výška renty je pevne stanovená na celé obdobie, na ktoré sa pôda prenajíma. Výška renty závisí od vzťahu ponuky pôdy a dopytu po nej.
Renta je hraničný (marginálny) produkt pôdy. Za prenájom pôdy sa platí pozemkovou rentou. Rozlišujeme výrazy nájomné a renta, pretože nájomné sa platí pri statkoch vyrobených ľuďmi.
Dopyt po pôde je odvodeným dopytom, ako sa bude vyvíjať dopyt po poľnohospodárskych produktoch, tak sa bude vyvíjať i dopyt po poľnohospodárskej pôde.
Hraničný produkt pôdy *cena produkcie = cena pôdy = renta
Ponuka pôdy. Na zmenu ceny nemôže reagovať ponuka zmenou množstva – jej cena je neelastická. Môže reagovať len zmenou ceny pozemkovej renty.
Kapitál (výrobný faktor)

Kapitál je označenie jedného z výrobných faktorov v klasickom chápaní. Tvoria ho všeobecné statky.
Na rozdiel od práce a pôdy sa spravidla považuje za len odvodený výrobný faktor, lebo je výsledkom výrobnej činnosti. Počas svojho fungovania sa postupne opotrebúva, amortizuje. Môže byť hmotný, nehmotný. 
Niektoré pojmy:
Kapitál, sa z hľadiska vzniku javí ako úspory premenené na investície.
Požičaním kapitálu vznikne úverový vzťah. Za vypožičanie úveru sa platí úrok. Úrok je dôchodok plynúci z kapitálu. Úrok je teda cena kapitálu. Úrok je daný úrokovou mierou a veľkosťou kapitálu.
Trh kapitálu

Trh kapitálu (teoretický)trh, na ktorom sa obchoduje s výrobným faktorom kapitál.
Dopyt po kapitále je odvodeným dopytom a závisí od dopytu po tých tovaroch, ktoré daný kapitál v konečnom dôsledku vyrába. Dopyt po kapitále teda závisí od produktivity kapitálu a od úrokovej miery. Ak je produktivita kapitálu vyššia ako trhová úroková miera, bude sa dopyt po kapitále zvyšovať. Ak je produktivita kapitálu nižšia ako trhová úroková miera, neoplatí sa kapitál investovať. V tom prípade je výhodnejšie uložiť peniaze do banky a poberať úrok.
Pri tvorbe ponuky kapitálu majú rozhodujúcu úlohu úspory, a tie závisia od výšky vytvoreného dôchodku. Proces, v ktorom sa pomocou investícií vytvárajú nové kapitálové statky, nazývame akumuláciou kapitálu (kapitálových statkov). Reálna akumulácia kapitálu predstavuje čisté investície, ktoré sú predpokladom rozširovania výroby.
Porovnaj.
Kapitálový trh ako súčasť finančného trhu.
Úrok

Úrok je príjem (dôchodok) plynúci z kapitálu, je základnou formou výnosu z kapitálu. Je to cena za získanie peňazí niekoho druhého, túto sumu musí zaplatiť dlžník veriteľovi. Vypočítanie úrokov z istiny podľa určitej úrokovej miery sa nazýva úrokovanie alebo úročenie.
&lt;br&gt;V trhovej ekonomike je úrok jedným z nástrojov ovplyvňovania úverovej politiky. Je sumou peňazí, ktorú musí dlžník zaplatiť veriteľovi za to, že si od neho na určitý čas požičiava určitú sumu peňazí (kapitálu).
Úrok je daný úrokovou mierou, ktorá vyjadruje pomer úroku a veľkosti kapitálu. Úroková miera sa vytvára na trhu kapitálu ako výsledok vzájomného vzťahu dopytu po financovaní a ponukou financovania. Vo väčšine krajín však centrálna banka v rámci svojej monetárnej politiky úrokovú mieru priamo alebo nepriamo určuje.
Existencia úroku sa dá vysvetliť časovou preferenciou a existenciou rizika. Tomáš Akvinský vysvetlil úrok ako cenu času. Keďže však „čas patrí Bohu“, považoval Tomáš Akvinský vyberanie úroku za nesprávne.
Nevyplácanie úrokov z kapitálu vedie firmy k mrhaniu kapitálom, čo dokazuje príklad niektorých komunistických režimov. Sovietsky zväz na podnet Kantoroviča (Nobelova cena v roku 1975) znovu zaviedol vyplácanie úrokov z kapitálu.
Možnosti využitia úroku.
Výška úroku je stanovená pevnou (fixnou) alebo pohyblivou sadzbou. Pevná (fixná) úroková sadzba sa pri úveroch počas celej doby fixácie nemení.
Peňažný kapitál

Peňažný kapitál je potenciálny kapitál, ktorý sa premení na reálny vtedy, ak sa požičiava. Požičaním kapitálu vznikne úverový vzťah. Za vypožičanie úveru sa platí úrok. Úrok je dôchodok plynúci z kapitálu. Úrok je daný úrokovou mierou a veľkosťou kapitálu.
Fiktívny kapitál

Fiktívny kapitál je kapitál, ktorý existuje v podobe cenných papierov prinášajúcich svojim majiteľom dôchodky.
Jazyk (orgán)

Jazyk (lat. "lingua") je svalový orgán nachádzajúci sa v ústnej dutine, ktorý pokrýva sliznica. Nachádza sa na spodine úst. Slúži na príjem a spracovanie potravy, pomáha pri cicaní, príjma taktilné a termické podnety, je nosičom orgánu chuti. U živočíchov pomáha vytvárať zvuky, u ľudí reč. Jazyk je husto inervovaný a je veľmi citlivým hmatovým orgánom. Dokáže zistiť veľmi presne poškodenie zubov a prítomnosť cudzích telies v ústach (napr. zrnko piesku).
Stavba.
Na tele jazyka (lat. "corpus linguae") rozoznávame chrbát (lat. "dorsum linguae"), hrot (lat. "apex linguae"), okraj (lat. "margo linguae"), koreň (lat. "radix linguae"). Spodná strana jazyka (lat. "facies inferior linguae") je pomocou uzdičky (lat. "frenulum linguae") pripojená k spodine ústnej dutiny. Pri zatvorených ústach sa chrbát jazyka dotýka predných dvoch tretín podnebia. Koreň jazyka smeruje do hltana, ale nedotýka sa ho, postupne prechádza do príchlopky. Ani pri maximálnom vyplazení jazyka nie je koreň viditeľný, nachádza sa na ňom jazyková mandľa (lat. "tonsila lingualis"). Chrbát jazyka je od koreňa oddelený brázdou (lat. "sulcus terminalis") v tvare „V“, ktorého hrot smeruje do hltanu. Nachádza sa tu malý slepý otvor (lat. "foramen caecum linguae Morgagni"), ktorý je pozostatkom faryngeálneho čreva - základu štítnej žľazy.
Sliznica jazyka.
Jazyk je pokrytý viacvrstvovým dlaždicovým epitelom. V sliznici jazyka sa nachádzajú jazykové bradavky (lat. "papillae linguales"), ktoré pomáhajú vnímaniu chuťových a dotykových podnetov.
Podľa tvaru rozoznávame bradavky:
Svaly jazyka.
Svaly jazyka tvoria najväčšiu časť tela, ktoré rozdeľuje väzivová priehradka (lat. "septum linguae") pozdĺžne na dve symetrické polovice. Väčšina svalov sa upína do šľachoviny jazyka (lat. "aponeurosis linguae"), ktorá sa nachádza pod celou sliznicou chrbta jazyka. Vďaka tomu je jazyk veľmi pohyblivý a môže meniť svoj tvar. Všetky svaly jazyka sú inervované hlavovým nervom XII. (lat. "nervus hypoglossus").
Extraglosálne svaly sa upínajú do jazyka, ale začínajú mimo neho, sú väčšie ako intraglosálne, ktoré sa začínajú a končia v jazyku.
Orgán chuti (ľudský jazyk).
Na jazyku sa nachádza väčšina chuťových pohárikov, ktoré sú umiestnené v ústnej dutine. 
Chuť ľudia vnímajú ako kombináciu piatich základných chuťových vnemov: sladkého, slaného, kyslého, horkého a umami. Chute sú vnímané celou plochou jazyka (aj keď niektoré časti sú viac citlivejšie). Mapa jazyka, zobrazujúca miesta, kde ľudia vnímajú chute je nesprávna.