burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Lassen Peak

Lassen Peak je v súčasnosti neaktívna sopka, nachádzajúca sa v Kalifornii, USA v pohorí Kaskádové vrchy. Je to najjužnejšia sopka Kaskádových vrchov a zároveň jedna z dvoch (druhá je Saint Helens), ktoré eruptovali v 20. storočí. Je súčasťou národného parku Lassen Volcanic National Park.
Je pomenovaný po dánskom kováčovi a prospektorovi Petrovi Lassenovi, ktorý sprevádzal výpravy do Kalifornie v časoch "„zlatej horúčky“". Lassen Peak je známy aj tým že má najvyššie priemerné ročné úhrny zrážok v južnej časti pohoria. Snehová pokrývka dosahuje až 16 m (niektoré roky až 25 m).
Geológia.
Sopečná aktivita v oblasti Lassen Peaku sa datuje na 600 000 rokov vytvorením vulkánu Brokenoff. Počas 400 000 ročnej aktivity sa erupčné centrá presúvali na severnú stenu vulkánu, kde sa vytvorilo niekoľko lávových dómov (Bumpass Mountain, Ski Heil Peak, Reading Peak), medzi nimi aj samotný Lassen Peak pred 28 000 rokmi. Posledné erupcie v oblasti Lassen Peak sa odohrali v rokoch 800, 880, 980, 1650 a úplne posledná bola freatická erupcia, ktorá sa začala 30. mája 1914 a skončila sa v júni roku 1917. Odvtedy sopka nejaví žiadne známky aktivity.
Adams

Adams môže byť:
Zemepisný pól

Zemepisný pól alebo geografický pól je jeden z dvoch pevných bodov na povrchu otáčajúceho sa približne guľatého astronomického objektu, v uhlovej vzdialenosti 90 stupňov od rovníka prechádzajúci osou rotácie telesa. V kartografii sa používa na určenie počiatku súradnicovej sústavy. Nemal by sa zamieňať s magnetickým pólom.
Rozoznávame
Pól

Pól môže znamenať:
Nebeský pól

Nebeský pól alebo svetový pól je:
Svetové póly možno zistiť pozorovaním; sú to dva body na nebeskej sfére, ktoré sa nezúčastňujú na zdanlivom dennom pohybe ostatných bodov okolo svetovej osi. Severný svetový pól je v blízkosti Polárky, južný svetový pól v súhvezdí Oktant („južná Polárka“, hviezda Sigma Octantis, známa ako Polaris Australis). Vďaka obom hviezdam sa dá zistiť približná poloha pólov a meranie výšky nad horizontom udáva hodnotu zemepisnej šírky (pre ad a) ).
Svetové póly sa časom posúvajú vplyvom precesie (stredný pól) a nutácie (skutočný pól). Poloha pólov Zeme sa premiestňuje na jej povrchu vplyvom posunu rotačnej osi Zeme (výška pólu) a určuje sa v rámci geografického určenia polohy.
Jefferson

Jefferson môže byť:
Crustcore

Crustcore alebo crust punk, skrátene crust je hudobný žáner, ktorý vznikol v 80. rokoch v Anglicku. V podstate ide o spojenie punk rocku a heavy metalu. 
Je to ťažkopádny a brutálny štýl, ktorý využíva prvky anarcho-punku a grindcoru, čím vzniká jedinečný zvuk, ktorý môže byť buď rýchly, podobne ako grindcore, alebo pomalý, apatický a melodický. V začiatkoch sa tento štýl nazýval stenchcore (pomenovanie na základe dema „Terminal Filth Stenchcore“ (1987) kapely Deviated Instinct.) Crust je tiež úzko spätý so štýlmi ako d-beat, anarcho-punk, thrashcore a grindcore.
Texty crustových skladieb sa vyznačujú jasnou inklináciou k myšlienkam anarchizmu, antifašizmu a antisexizmu, vystupujú proti rasizmu, týraniu zvierat, ničeniu prírody a pod. Crustoví hudobníci nie sú iba muzikantmi, ale aktívne sa angažujú v politickom, spoločenskom a kultúrnom živote. Čo sa zvuku týka, crust je jednou z najtemnejších odnoží punk rocku.
Mnohí pokladajú kapelu Amebix za zakladateľov crustu a ich LP "Arise!" považujú za prvý crustový album. Skupina Hellbastard, ktorá vlastne zaviedla pojem „crust“ (pomenovanie po ich deme „Ripper Crust“, 1986), bola jednou z prvých kapiel, čo hrala tento štýl tak ako ho poznáme dnes.
Na Slovensku patria medzi najznámenšiu crust-punkovú kapelu patria bratislavskí Adacta.
Poslucháči crustovej muziky sa zväčša označujú ako „crusteri“ ("krasteri").
Príklady crustových kapiel.
Medzi slovenské crustové kapely patria napríklad:
Disko

Disko alebo disco je druh tanečného hudobného žánru, ktorý obsahuje prvky latinsko-americkej hudby, funku, soulu, popu, salsy a psychedelickej hudby. Tento hudobný štýl bol najpopulárnejší od polovice do konca 70. rokov 20. storočia, ale aj od tej doby sa jeho popularita niekoľkokrát nakrátko obnovovala. Disco užíva „four-on-the-floor“ rytmu.
Etymologicky by sme pôvod názvu tohto žánru mohli priradiť k francúzskemu slovu „"discothèque"“, ktorým sa označuje knižnica fonografických nahrávok (hudobných diskov), no neskôr sa zaužívalo aj pre označenie nočných klubov Paríža. V priebehu 60. a začiatkom 70. rokov boli v New Yorku a Philadephii prvotnými návštevníkmi takýchto klubov hlavne Afroameričania, Taliani amerického pôvodu, hispánski a latinskí Američania a členovia psychedelických komunít. Disko bolo tiež reakciou na dominanciu rockovej hudby a stigmatizáciu tanečnej hudby kontrakultúrou, ktorá dominovala v tejto dobe. Veľmi vrúcne prijali disko štýl hlavne ženy a táto hudba sa nakoniec šírila do niekoľkých ďalších vtedy ešte marginalizovaných spoločenstiev..
Diskotéka

Diskotéka je miesto zábavy alebo klub s hudbou, ktorú hrajú diskdžokeji namiesto skutočnej hudobnej skupiny alebo hudobného interpreta. Slovo je odvodené z francúzskeho slova "discothèque".
V súčasnosti sa tento termín používa hlavne ako synonymum nočného klubu. Pojem "disko" má pôvod ako americká skratka slova "discothèque", teda miesto, kde sa hrá disko hudba.
Faeton červenozobý

Faeton červenozobý alebo faeton belohlavý () je druh vtáka z čeľade faetonovité.
Je to slabý plavec, ktorý na hladine trávi iba málo času, vďaka vynikajúcim letovým schopnostiam sa často vyskytuje na otvorenom mori, stovky kilometrov od pevniny. Korisť loví ponáraním sa zo strmhlavého letu. Jeho korisťou sú najmä „lietajúce“ ryby. Má hodvábne biele perie s ružovým nádychom. Prostredné kormidlovacie perá má extrémne predĺžené. Mávanie chvostom zo strany na stranu je súčasťou ceremoniálu toku, ktorý sa odohráva v povetrí. Je jedným z troch druhov čeľade faetonovitých, vyskytujú sa iba v tropických oblastiach. Preto sa po anglicky nazývajú „tropic birds“ (tropické vtáky).
Nutácia

Nutácia je mierny nepravidelný pohyb osi rotácie osovo symetrického objektu, napríklad gyroskopu alebo planéty.
Nutácia Zeme je pohyb skutočného pólu rovníka okolo stredného pólu po kružnici v zápornom smere s periódou 18,61 rokov. Príčinou sú periodické zmeny gravitačných účinkov Mesiaca na rotujúci zemský elipsoid.
Čmeľovec kubánsky

Čmeľovec kubánsky (iné názvy: čmeľovec včelí, kalypta menšia, medovec menší, kolibrík kubánsky, kolibrík čmeliakový, kolibrík včelí, lat.
"Mellisuga helenae") je vták z čeľade kolibríkovité, ktorý sa považuje za najmenšieho vtáka na svete. 
Samec váži iba 1,5 gramu. Operenie je zvrchu zelenkasté, na spodnej časti tela sivasté; hlava a golier sú iskrivo ohnivočervené. Samica je o niečo väčšia, váži 2 gramy, a nemá trblietavé sfarbenie hlavy a krku. Medovec sa živí prevažne nektárom, pričom sa vznáša v horizontálnej polohe pred kvetmi a strká do nich krátky rovný zobák. Vajcia sú menšie ako hrášok – majú sotva 5 milimetrov.
Fridrich Frič

Doc. Ing. Fridrich Frič, DrSc. (* 10. február 1932 Bratislava – † 25. december 1995 tamže) bol slovenský biochemik a biológ.
Bol špecialistom na fyziológiu a biochémiu rastlín, z hľadiska ich odolnosti voči fytopatogénnym mikroorganizmom. Autor vyše 70 vedeckých stúdií. Patril medzi spoluautorov "Encyclopedia of Plant Physiology" (4 zv.) z roku 1976.
Anastázia Miertušová

Anastázia Miertušová (* 15. apríl 1927, Telgárt – † 27. máj 2002, Bratislava) bola slovenská výtvarníčka.
V rokoch 19491953 študovala u Ľudovíta Fullu na bratislavskej VŠVU a Prírodovednej fakulte Univerzity Komenského. 
Venovala sa maľbe, úžitkovej grafike i geometricky nefiguratívnej plastike. V roku 1971 získala cenu Zväzu slovenských výtvarných umelcov. Vystavovala najmä v rámci hnutia Kompozícia, neskôr Klubu konkretistov. Jej diela sú v Slovenskej národnej galérii, Galérii mesta Bratislavy a v súkromných zbierkach na Slovensku aj v zahraničí. Jej práce mali konštruktívne zameranie. Obrazy komponovala z prísnych geometrických konfigurácií.
Spoluzakladala Galériu Cypriána Majerníka v Bratislave. Jej manželom bol výtvarník Marián Čunderlík.
Automated Transfer Vehicle

Automated Transfer Vehicle alebo tiež ATV (z angličtiny "automatický transportný prostriedok") bola nákladná kozmická loď postavená a prevádzkovaná Európskou kozmickou agentúrou určená na zásobovanie kozmickej stanice ISS.
Technický opis.
Kozmická loď ATV má celkovú dĺžku 10.8 m a maximálny priemer 4.5 metra, jej maximálna prázdna hmotnosť (bez nákladu a paliva) je 9 800 kg, s nákladom a palivom je to vyše 20 000 kg. ATV sa skladá z dvoch základných častí. Ide o služobný modul (prístrojová sekcia neskôr použitá ako základ servisného modulu kozmickej lode Orion), ktorý obsahuje nevyhnutné riadiace, pohonné a elektronické systémy, a integrovaný nákladný modul, v ktorom je uložený dopravovaný náklad o maximálnej hmotnosti 7 700 kg. Na povrchu služobného modulu sú umiestnené 4 rozkladacie solárne panely o maximálnom rozpätí 22.3 metra a výone (3 800 W), 40 Ah batérie, palivové nádrže, štyri trysky motorov R-4D (490 N) a 28 motorčekov riadenia polohy, orientácie a brzdenia (220 N).
Lode sú vypúšťané z kozmodrómu Kourou pomocou rakiet Ariane 5 a automaticky sa pripájajú na dokovací port modulu Zvezda.
Zoznam vypustených a plánovaných ATV.
ESA plánuje vyslať k ISS do roku 2015 celkovo 5 nákladných lodí ATV. Lode sú nazvané po významných európskych vedcoch a umelcoch.
Ďalší vývoj ATV.
Aj keď ministerská konferencia v decembri 2005 v Berlíne neschválila žiadny program ďalšieho vývoja ATV, podrobné štúdie existujú a ESA sa k nim môže vrátiť. V roku 2008 by mali zástupcovia členských ktajín rozhodnúť o projektoch a výdajoch súvisiacich s ISS na ďalšie štvorročné obdobie. Ak by sa dovtedy ATV osvedčilo ako spoľahlivý dopravný prostriedok, mohlo by dôjsť k jeho ďalšiemu využitiu ako :
Ryhovanie (embryológia)

Ryhovanie je označenie včasnej fázy delenia oplodneného vajíčka, ktoré vzniká po splynutí samčej a samičej pohlavnej bunky. Je jednou zo začiatočných fáz ontogenézy.
Oplodnené vajíčko sa rýchlo mitoticky delí - medzi jednotlivými bunkami pretrvávajú určitý čas na povrchu typické ryhy - preto sa toto včasné delenie nazýva ryhovanie. Jeho priebeh závisí na množstve a uložení zásobných tzv. žĺtkových hmôt, ktoré sa nachádzajú v cytoplazme vajíčka. Toto uloženie a množstvo je druhovo špecifické. 
Rozoznávame nasledovné typy ryhovania:
U človeka je ryhovanie totálne a ekválne, a prebieha počas postupu zárodku z vajcovodu do maternice.
Leopold Ahlsen

Leopold Ahlsen, vlastným menom Helmut Alzmann (* 12. január 1927, Mníchov, Nemecko† 10. január 2018, tamže) bol nemecký spisovateľ a divadelný režisér.
Študoval germanistiku a divadelnú vedu v Mníchove a absolvoval herectvo. Po štúdiu bol najskôr hercom a režisérom na rôznych javiskách, neskôr, v roku 1960 sa stal spisovateľom na voľnej nohe.
Písal najmä rozhlasové, divadelné a televízne hry.
Morula

Morula je guľovitý zhluk buniek, vznikajúci v prvotných fázach ontogenézy delením oplodneného vajíčka. Na jej povrchu sa vytvárajú typické, často pre určitú skupinu živočíchov špecifické, ryhy. Ďalším delením sa morula mení na blastulu.
Typická morula u človeka je vyvinutá na konci 4. dňa po oplodnení a nachádza sa už tesne pred vstupom do dutiny maternice.
Alfred Andersch

Alfred Andersch (* 4. február 1914, Mníchov – † 21. február 1980, Berzona pri Locarne, Švajčiarsko) bol nemecký spisovateľ, vydavateľ a rozhlasový redaktor.
Erich Arendt

Erich Arendt (* 15. apríl 1903, Neuruppin, Nemecko – † 25. september 1984, Wilhelmshorst) bol nemecký básnik a literárny prekladateľ.
Ernst Moritz Arndt

Ernst Moritz Arndt (* 26. december 1769, Groß-Schoritz, Nemecko – † 29. január 1860, Bonn) bol nemecký publicista a básnik.
Blastula

Blastula je ďalším včasným vývinovým štádiom ontogenézy jedinca. Vyvíja sa z moruly. Tvorí ju guľovitý útvar, centrálne dutý, ktorého stenu tvorí jedna vrstva buniek. Blastula sa procesom tzv. gastrulácie mení na gastrulu.
Prírodovedecká fakulta Univerzity Komenského v Bratislave

Prírodovedecká fakulta Univerzity Komenského v Bratislave (skr. PriF UK) je jedna z trinástich fakúlt Univerzity Komenského v Bratislave. 
V súčasnosti sa na Prírodovedeckej fakulte UK vyučujú predmety v odboroch biológia, chémia, geológia, geografia, environmentalistika a učiteľské kombinácie týchto predmetov.
Fakulta sídli v päťpavilónovom komplexe, postavenom v rokoch 1960 - 1987, v Mlynskej doline. Jednotlivé pavilóny sa označujú podľa začiatočných písmen chemickej, biologickej a geologickej/geografickej sekcie ako CH2, CH1, B2, B1 a G.
História.
Snahy o založenie prírodovedeckej fakulty na Slovensku v medzivojnovom období neboli úspešné. Po rozbití Československej republiky, pred začiatkom druhej svetovej vojny boli zatvorené všetky české vysoké školy v Česku a Slováci, ktorí mali záujem o vzdelávanie v obore prírodných vied, nemali kde študovať. Fakulta vznikla na základe zákona č. 168/1940 Sl. z., pričom prvý zápis študentov na fakultu sa uskutočnil v zimnom semestri školského roku 1940/1941. Fakulta vznikla oddelením od Filozofickej fakulty vtedajšej Slovenskej univerzity, kde sa už predtým vyučovali niektoré prírodovedné predmety. Prvým dekanom bol František Valentin. Od začiatku mala botanický a geografický ústav, tiež ústav pre zoológiu a porovnávaciu anatómiu. Jednotlivé ústavy sa nachádzali na Rajskej a Moskovskej ulici. Výučba matematiky, fyziky a chémie sa realizovala na Slovenskej vysokej škole technickej V roku 1941 ich doplnil geologicko-paleontologický ústav a v roku 1942 aj mineralogicko-petrografický ústav, oba pracovali v provizórnych podmienkach bez dostatku kvalifikovaného personálu. V zimnom semestri 1942/1943 pribudol na fakulte ústav atómovej fyziky a v roku 1944 astronomický ústav a ústav matematiky. Bez samostatného ústavu až do roku 1948 zostávala chémia.
V roku 1950 boli ústavy fakulty reorganizované na katedry. Vzhľadom na štátom plánovaný veľký rozmach výstavby a rozvoja miest ČSSR sa v školskom roku 1951/1952 od Prírodovedeckej fakulty oddelila Fakulta geologicko-geografických vied, ktorá sa však v roku 1959 stala opäť jej súčasťou. V školskom roku 1978-1979 mala fakulta 6 sekcií: matematickú so 7 katedrami, fyziky so 7 katedrami, chémie so 7 katedrami, geológie s 8 katedrami, biológie s 10 katedrami a geograficko-spoločenskovednú so 7 katedrami. Ďalej zahŕňala 5 vedecko-výskumných ústavov, botanickú záhradu a biologickú stanicu Šúr. V roku 1980 sa oddelila Fakulta matematiky, fyziky a informatiky.
V roku 2013 sa začala rekonštrukcia a dlho očakávaná výmena okien jednotlivých pavilónov budovy fakulty. Ako prvý v priebehu jesene a zimy 2013 zrekonštruovali pavilón Ch-1. Na začiatku roku 2014 začali vedľa pavilónu Ch-2 s výstavbou budovy vedeckého parku Univerzity Komenského.
Vedenie fakulty.
Od 1. februára 2019 je na čele fakulty dekan prof. RNDr. Peter Fedor, DrSc. 
Prodekani
Tajomníčka
Richard Martin West

Richard Martin West (* 1941) je dánsky astronóm pracujúci v European Southern Observatory (ESO).
Gastrula

Gastrula je včasný vývojový stupeň ontogenézy jedinca. Vzniká z blastuly procesom, ktorý sa nazýva "gastrulácia".
Gastrulácia je proces, pri ktorom sa z jednovrstvovej blastuly vytvorí dvojvrstvová gastrula. Vnútorná vrstva buniek sa označuje ako "endoderm", vonkajšia ako "ektoderm".
Samotný proces gastrulácie prebieha u rôznych živočíchov rôzne, ovplyvnený rovnakými príčinami ako ryhovanie:
Gastrulácia ďalej pokračuje vytvorením tretieho zárodočného listu - "mezodermu". Znovu nie je u jednotlivých skupín živočíchov rovnaká. Najjednoduchší je tento proces u obojživelníkov: mezoderm tu vzniká tak, že sa bunky ektodermu v okolí okraja blastoporu delia a vsúvajú medzi ekto- a endoderm, pozdĺž budúcej chrbtovej strany zárodku. Z materiálu v strednej čiare sa neskôr vyvinie chorda dorsalis.
Plazy a vtáky majú gastrulu v podobe tzv. zárodočné terčíka. Chordomezodermový materiál do neho vstupuje v mieste, ktoré sa označuje ako tzv. "primitívna jamka" (plazy) alebo ako tzv. "primitívny uzol" (vtáky; a primitívna jamka sa vytvorí až v ňom), ktorý pokračuje smerom k budúcej chvostovej časti tela ako tzv. primitívny prúžok. Tieto miesta vstupu zodpovedajú blastoporu „klasickej“ gastruly.
Mezoderm sa po vnorení medzi ekto- a endoderm rozčleňuje na 2 hlavné oblasti:
Zárodočný terčík plazov a vtákov, zložený zo všetkých troch zárodočných listov, začína od svojich okrajov postupne obrastať žĺtkovú guľu, až ju nakoniec celú obklopí. Obrastajú všetky zárodočné listy i s coelomom. Vznikne tak časť embryonálna - budúce embryo, a časť extraembryonálna. Endoderm so splanchnopleurou obklopením žĺtkovej gule vytvoria tzv. "žĺtkové vrecko" (lat. saccus vitellinus, ktoré je zatiaľ spojené s dutinou budúceho čreva. Žĺtkové vrecko sa však v ďalšom vývoji zužuje v mieste pupku a zostane s črevom spojený len úzkym vývodom, označovaným ako "ductus omphaloentericus" alebo "ductus vitellointestinalis" (gr. omfalos - pupok; enteron - črevo; lat. vitellus - žĺtok; intestinum - črevo).
Pretože vajce sa vyvíja mimo vodného prostredia, vyvinuli sa u vajcorodých i osobitné embryonálne obaly:
Blastocysta

Blastocysta je skoré štádium ontogenézy človeka. Vytvára sa z moruly na začiatku 5. dňa po oplodnení. 
V morule sa vytvorí dutina - tzv. "dutina blastocysty". Na rozdiel od typickej blastuly, ktorú tvorí dutina obklopená jednou vrstvou buniek, u človeka sa v jednom póle nahromadí väčší zhluk buniek. Tento sa označuje ako "embryoblast" (v anglickej literatúre ICM - inner cell mass; budúce embryo), jednovrstvový obal dutiny blastocysty ako "trofoblast" (gr. trophe - výživa; budúce plodové obaly).
Blastocysta sa počas 6.-7. dňa zanorí do sliznice maternice, pričom tento proces sa odborne nazýva "uhniezdenie - nidácia" (lat. nidus - hniezdo). Nidácia je zo strany blastocysty aktívny proces, kedy trofoblast uvoľňuje proteolytické (bielkoviny štiepiace) enzýmy, ktoré uvoľňujú medzibunkové spojenia sliznice. Do sliznice sa zanorí celá, najhlbšie je pól s embryoblastom.
Ďalší vývoj pokračuje do štruktúry, ktorá sa u cicavcov označuje ako plodové vajce (gastrula primitívnejších organizmov).
Plodové vajce

Plodové vajce je ďalším vývojovým stupňom blastocysty u cicavcov a človeka. Jeho vývoj začína približne na prelome 1. a 2. týždňa po oplodnení.
V 2. týždni vývoja sa v nahromadenom zhluku buniek embyoblastu vytvoria dve samostatné dutiny, každá z nich vystlaná jednou vrstvou buniek:
Miesto, v ktorom na seba vrstvy buniek amniovej a žĺtkovej dutiny naliehajú, sa označuje ako "zárodočný terčík". Je tvorený bunkami "epiblastu" z amniovej a "hypoblastu" zo žĺtkovej dutiny - pričom obe vrstvy sú pôvodom z embryoblastu. Polaritu určí objavenie sa tzv. prechordovej platničky ako lokálneho zhrubnutia hypoblastu (endodermu) na budúcom hlavovom konci. 
Niektoré bunky zárodočného terčíka postupne obalia celý amniový a žĺtkový váčok riedkym mezenchýmom - tzv. "extraembryonálny mezoderm" (ktorý tak vzniká skôr, ako mezoderm vlastného embrya). Ten na krátky čas vyplňuje priestor medzi váčkami a trofoblastom, no zakrátko sa rozostúpi: časť obaľujúca amniový váčok a trofoblast vytvorí "extraembryonálnu somatopleuru", časť obaľujúca žĺtkový vačok "extraembryonálnu splanchnopleuru", vzniknutý priestor medzi nimi sa nazýva "extraembryonálny coelom". Trofoblast s extraembryonálnou somatopleurou vytvorí "chorion". Zvyšné spojenie trofoblastu s embryoblastom, teraz obklopené extraembryonálnym mezodermom, sa označuje ako "zárodočný stvol" a je základom pre budúci pupočník.
Intraembryonálny mezoderm zárodočného terčíka vzníká na začiatku 3. týždňa po oplodnení. Na povrchu epiblastu sa v spodnej časti terčíka v strednej čiare vytvára tzv. "primitívny prúžok", ktorý rastie smerom „nahor“ a na jeho hlavovom konci sa objavuje vyvýšený tzv. "primitívny uzol" (Hensenov uzol). Stredom prúžku sa formuje "primitívny žliabok", ktorý sa končí v Hensenovom uzle "primitívnou jamkou". Z tohoto základu sa do oboch strán vsúva mezoderm (pôvodne z epiblastu) medzi obe bunkové vrstvy terčíka - ompletný trojvrstvový zárodočný terčík (alebo zárodočný štít) sa formuje v 16. dni vývoja. 
Od primitívneho uzla dopredu smerujú množiace sa bunky mezodermu kraniálnym (hlavovým) smerom a vytvoria hlavový, chordomezodermový výbežok; jeho kraniálny koniec splynie s prechordovou platničkou. Od primitívneho prúžka do bokov vstupujú ďalšie mezodermové bunky, ktoré vyplnia priestor medzi ektodermom a mezodermom až k okrajom zárodočného terčíka a následne splynú s extraembryonálnym mezodermom. Výnimku tvoria dve políčka: jedno v oblasti prechordovej platničky, druhé na dolnom (kaudálnom) konci primitívneho prúžku - obe tvoria len 2 tesne spojené vrstvy endo- a ektodermu. Prechordová platnička sa v ďalšom vývoji označuje ako "faryngová membrána", kaudálne políčko ako "kloaková membrána".
Atómový hríb

Atómový hríb sa nazýva oblak prachu a dymu, ktorý vzniká po výbuchu atómovej bomby. Tento efekt nastáva vytvorením extrémneho tepla, pri ktorom v okamihu explózie (1) dochádza k prudkému rozpínaniu vzduchu v mieste výbuchu a následným vznikom vákua na tomto mieste, čo je sprevádzané implóziou (2) al. „vcucnutím“ oblaku do seba.
Nymfa (mytológia)

Nymfy (gr. "Νύμφαι", "Nymfai", t. j. dievčiny, víly, nevesty, lat. "Nymphae") boli v gréckej a rímskej mytológii smrteľné, nižšie bohyne, ochrankyne miest, ktoré obývali. 
Okrem toho, že zomierali, boli dlhovekými a večne mladými bytosťami. Považované sú za dcéry Dia. Sú predstavované ako pekné ženy. Sídlili v horách, lesoch, na lúkach, v jaskyniach, nad riekami, žriedlami a morami. Dnes sa ich kult vysvetľuje ako pozostatok prvotného animizmu.
Rozdelenie.
Nymfy netvorili homogénnu skupinu. Rozlišujú sa na:
Najznámejšími nymfami boli Echo a Kalypsó. V neskorších dobách sa nymfy stali častými témami umelcov, básnikov i dramatikov. Od ich názvu je odvodený termín nymfománia a nymfofília.
Sponzori Majstrovstiev sveta vo futbale 2006

Majstrovstvá sveta vo futbale 2006 mali množstvo oficiálnych sponzorov.
Oficiálni partneri.
Oficiálnymi partnermi Majstrovstiev sveta boli: 
Poznámky.
[[Kategória:Majstrovstvá sveta vo futbale 2006|Sponzori]]
Nymfa

Nymfa môže byť:
Satelit

Satelit môže byť:
Teplička (prítok Váhu)

Teplička je vodný tok na strednom Považí. Je to ľavostranný prítok Váhu s dĺžkou .
Pramení v Strážovských vrchoch, v podcelku Zliechovská hornatina, v priestore medzi vrchmi Vápeč () a Homôľka (), v nadmorskej výške cca 
Spočiatku tečie juhozápadným smerom cez obec Dolná Poruba, na území ktorej priberá viaceré krátke prítoky z oboch strán. Následne sa stáča na západ, preteká niekoľkými osadami a po pribratí ďalších krátkych prítokov vstupuje do intravilánu obce Omšenie. Za obcou napája vodnú nádrž Teplička a pokračuje viac severozápadným smerom. Tečie okrajom časti Baračka, kde priberá pravostranný prítok spod Kamenných vrát, viac rozširuje svoje koryto a ďalej preteká Trenčianskymi Teplicami. Priberá ľavostranný prítok, tečúci časťou Červené Kopanice a vstupuje do Trenčianskej kotliny. Preteká obcou Trenčianska Teplá, za ňou sa stáča na západ a vzápätí na juh, tečie súbežne s Kočkovským kanálom okolo Opatovej. Spoločne s korytom kanála sa oblúkom stáča opäť na západ a preteká intravilánom mesta Trenčín. Z ľavej strany ústi do Tepličky potok Kubrica a v blízkosti sídliska Sihoť I, a pod vodnou nádržou, sa vlieva do Kočkovského kanála, ktorý sa po spája s hlavným korytom Váhu.
Parná

Parná je vodný tok na západnom Slovensku, pravostranný prítok Trnávky dlhý . 
Prameň.
Pramení v Malých Karpatoch, v podcelku Pezinské Karpaty, pod hlavným hrebeňom pohoria, na úpätí Vápennej (), v nadmorskej výške okolo 
Opis toku.
Tečie východným smerom, priberá kratšie prítoky z obidvoch strán, prudko sa stáča, na krátkom úseku tečie na sever a vzápätí sa stáča na severovýchod, kde preteká osadou Rybáreň so sústavou rybníkov Parina. Zľava priberá Bohatú a ďalej tečie na východ cez rekreačnú osadu Majdan a južne od obce Lošonec ústi do vodnej nádrže Horné Orešany, ležiacej na rozhraní Malých Karpát a Podunajskej pahorkatiny. Ďalej tečie územím Trnavskej pahorkatiny, stáča sa najprv na juh, preteká obcou Horné Orešany, za ktorou pokračuje juhovýchodným smerom. Z pravej strany priberá neďaleko Dolných Orešian Orešiansky potok (), preteká okolo Košolnej a koryto Parnej sa začína výraznejšie horizontálne vlniť. Potom tečie cez obec Suchá nad Parnou, kde sprava priberá Podhájsky potok a rozširuje svoje koryto, preteká susednou obcou Zvončín a následne sa od hlavného koryta odpája na ľavom brehu vedľajšie koryto (). To tečie rovnobežne s hlavným korytom a opätovne sa pripája severne od obce Biely Kostol. V blízkosti tejto obce sa oddeľuje ďalšie ľavostranné vedľajšie rameno, ktoré pokračuje v dĺžke súbežne s hlavným korytom, a následne napája sústavu Trnavských rybníkov na ľavom brehu. Pokračuje juhozápadným okrajom Trnavy, popri obci Hrnčiarovce nad Parnou, kde sa najprv na pravom brehu oddeľuje ďalšie vedľajšie rameno, tečúce súbežne s hlavným korytom, ktoré následne utvára dvojitú ostrú zákrutu a vzápätí priberá vedľajšie rameno pritekajúce z oblasti Trnavských rybníkov. Parná tečie pri obci Zeleneč na krátkom úseku na juh, priberá vedľajšie rameno oddelené pri Hrnčiarovciach a ústi v nadmorskej výške cca do Trnávky.
Trnávka (prítok Dolného Dudváhu)

Trnávka je rieka na západnom Slovensku, pravostranný prítok Dolného Dudváhu s dĺžkou .
Prameň.
Pramení v Malých Karpatoch, v podcelku Brezovské Karpaty, pod Vápenkovou skalou (), v nadmorskej výške okolo 
Opis toku.
Najprv tečie východným smerom v priestore južne od obce Rozbehy, následne sa stáča na juh a preteká chatovou osadou Sokolské chaty. Pri osade Nespalovci priberá pravostranný prítok a ďalej pokračuje juhovýchodným smerom. Opúšťa Malé Karpaty a vteká do Podunajskej pahorkatiny, podcelku Trnavská pahorkatina. Z ľavej strany priberá Rakovú, tečie okolo obcí Trstín a Bíňovce a vteká do vodnej nádrže Boleráz. Do priehrady ústia sprava Luhový potok () a Smolenický potok. Pod hrádzou pokračuje cez obec Boleráz, sprava priberá Rakytu, pokračuje okrajom Klčovian a výraznejšie rozširuje svoje koryto. Tok sa ďalej horizontálne vlní, tečie pomedzi obce Bohdanovce nad Trnavou (ľavý breh) a Šelpice (pravý breh) a vstupuje na územie mesta Trnava. Mesto preteká viac-menej severojužným smerom, len na juhozápadnom okraji Starého Mesta vytvára ostrú dvojitú zákrutu. Okrajom mestskej časti Modranka preteká juhovýchodným smerom, avšak za ňou sa opäť stáča viac na juh (). Priberá svoj najvýznamnejší prítok, pravostrannú Parnú () a ďalej opätovne tečie na krátkom úseku k juhovýchodu. Pri obci Opoj sa stáča na juh, tečie až k obci Majcichov, v blízkosti ktorej ústi do Dolného Dudváhu.
Filtrácia

Filtrácia je metóda na oddeľovanie nerozpustných tuhých látok od kvapalín alebo plynov na základe rozdielnej veľkosti častíc. Suspenzia sa prelieva cez filter (filtračný papier, sito...), pričom tekutina (filtrát) pretečie a filtračný zvyšok ostane na filtri.
Filtračná schopnosť je daná číslom, beta, kde pomer beta je definovaný vzťahom:
beta x = Nu/Nd, kde:
Keď je filtračná vložka deklarovaná s x=25 µm a β25=200, znamená to že ak na vstupe je 10 000 častíc v jednotke objemu, na výstupe z filtra (vo filtráte) môže byť 50 častíc väčších ako 25 µm v danej jednotke objemu filtrovanej kvapaliny.
Účinnosť filtrácie E je potom daná:
formula_1
V tomto prípade (metóda pomeru β) neudáva, aké sú najväčšie preniknuté častice. Pri absolútnej zachytávacej schopnosti sa udáva aj to, aká najväčšia častica môže preniknúť do filtrátu.
Trnávka (prítok Ondavy)

Trnávka (vo východoslovenskom nárečí nazývaný aj Kanáliš) je rieka na východnom Slovensku, v okresoch Košice-okolie a Trebišov. Je to pravostranný prítok Ondavy s dĺžkou .
Pramení v Slanských vrchoch, v podcelku Bogota, na východnom úpätí Ploskej (), juhojuhovýchodne od Dargovského priesmyku (), v nadmorskej výške cca 
Na krátkom úseku tečie na sever, vzápätí sa stáča na východ a vytvára predel medzi podcelkami Bogota na juhu a Mošník na severe. Potom preteká rekreačným strediskom Biele Studničky a vteká do Východoslovenskej pahorkatiny, podcelku Podslanská pahorkatina, kde sprava priberá Žiarsky potok a zľava Pecový jarok. Preteká obcou Dargov, na jej území priberá sprava Kamenný potok. Vzápätí sa stáča juhovýchodným smerom a koryto sa intenzívnejšie horizontálne vlní. Sprava priberá Lieskovec () a ďalej tečie cez obec Trnávka. Napája vodnú nádrž Sečovce, do ktorej z pravej strany ústi Miľač a Trnávka pokračuje východným smerom. Preteká cez Sečovce, kde sa na krátkom úseku vetví na dve ramená, koryto rieky sa výrazne rozširuje a sprava priberá Trnavu. Vstupuje na Východoslovenskú rovinu, podcelok Ondavská rovina, tu preteká cez obec Hriadky, pri ktorej priberá ľavostranný Višňovský potok a prudko sa stáča na juh. Ďalej tečie vyrovnaným regulovaným korytom, zľava sa spája s Manovým kanálom, následne preteká cez Vojčice, okrajom Milhostova a vstupuje na územie mesta Trebišov. Tu v minulosti napájala päť vodných nádrží na pravom brehu, ktoré využíval už zaniknutý cukrovar, a ďalej preteká východným okrajom mesta. Z pravej strany priberá viacero zavlažovacích kanálov, križuje sa s kanálom Čapliny a preteká okrajom obce Zemplínske Hradište. Zľava priberá kanály Kropa a Lesík a následne aj svoj najvýznamnejší prítok, pravostranný Chlmec (). Od hlavného koryta sa sprava oddeľuje Neľovský kanál, ktorý prebieha súbežne s Trnávkou a ústi do Kopaného jarku. Trnávka sa stáča postupne na juhovýchod, tečie okrajom obce Hraň, v blízkosti ktorej sa v nadmorskej výške asi 97 m n. m. vlieva do Ondavy.
Iónová väzba

Iónová väzba je kovalentná väzba, vzniká pri reakcii látok, ktorých rozdiel elektronegativít je väčší ako 1,7. Jej podstatou sú príťažlivé sily medzi katiónmi a aniónmi. Je smerovo nešpecifická. Najznámejšia zlúčenina, ktorá je tvorená iónovou väzbou je NaCl, ďalej napr: LiF, Na2O, BeCl2, MgO.
Chlmec (prítok Trnávky)

Chlmec je riečka na východnom Slovensku, preteká okresmi Košice-okolie a Trebišov. Je to pravostranný prítok Trnávky s dĺžkou .
Prameň.
Pramení v Slanských vrchoch, v podcelku Bogota, na východnom úpätí vrchu Bogota (), v nadmorskej výške okolo .
Smer toku.
Územím Slanských vrchov tečie južným smerom, priberá ľavostranný prítok spod Vrchného kameňa (sútok v nadmorskej výške ) a neskôr ďalší prítok sprava (). Ďalej vteká do Východoslovenskej pahorkatiny, podcelku Podslanská pahorkatina, kde sa stáča na juhovýchod. Zľava priberá Teplicu (), preteká v blízkosti obce Egreš a veľkým oblúkom sa stáča na severovýchod. Následne priberá svoj najvodnatejší prítok, Čížu () zľava a prudko mení smer toku opätovne na juhovýchod. Potom vstupuje na Východoslovenskú rovinu, podcelok Ondavská rovina, kde preteká okrajom obcí Čeľovce a Nižný Žipov, priberá ľavostranný Močiarny potok a tečie viac na juhojuhovýchod okolo obcí Úpor (ľavý breh), Stanča (pravý breh) a Zemplínsky Klečenov (ľavý breh). Pokračuje popri obci Hrčeľ, priberá ľavostranný Hrčeľský potok, následne sa veľkým oblúkom stáča a tečie na severovýchod. Z pravej strany priberá Kystiansky potok a oblúkom obteká obec Zemplínsky Branč, na krátkom úseku tečie na sever a vzápätí ďalším oblúkom mení smer toku na východ. V katastrálnom území obce Hraň v nadmorskej výške asi ústi do Trnávky.
Rieka prekonáva prevýšenie takmer 600 metrov, avšak na dolnom toku je prevažne nížinným typom rieky s početnými zavlažovacími kanálmi, križujúcimi hlavné koryto. Od mosta štátnej cesty I/79 má Chlmec vybudovaný obojstranné pobrežné hrádze.
Anión

Anión je záporne nabitý ión. Atóm sa stáva aniónom vtedy, keď elektroneutrálny atóm prijme jeden alebo viac elektrónov z elektrónového obalu.
Jakubianka

Jakubianka je riečka na severe východného Slovenska, pravostranný prítok Popradu s dĺžkou .
Pramení v Levočských vrchoch, v podcelku Levočská vysočina, pod Ihlou. Na hornom toku priberá z oboch strán viaceré krátke prítoky a tečie prevažne severovýchodným smerom. Neskôr priberá sprava Vyšný Toráč a ďalej tečie na sever. Zľava priberá Šípkovú, potom sprava Toráč a opúšťa územie Levočských vrchov. Vstupuje do Jakubianskej brázdy v Spišsko-šarišskom medzihorí. Preteká okrajom obce Jakubany, kde zľava priberá významnejší prítok spod Javorinky (). Na krátkom úseku tečie severozápadným smerom a následne opätovne na sever. Preteká cez obec Nová Ľubovňa, na území ktorej priberá svoj najvýznamnejší prítok, ľavostranný Kolačkovský potok. Vzápätí vstupuje do Ľubovnianskej kotliny, preteká územím mesta Stará Ľubovňa, kde sa pôvodne na zhruba úseku vetvila na dve ramená, ale v súčasnosti tečie v zregulovanom koryte. Do Popradu ústi severne od centra mesta.
Širočina

Širočina je vodný tok na západnom Slovensku, ľavostranný prítok Žitavy dlhý . Je to typicky nížinný typ vodného toku.
Pramení na rozhraní Pohronského Inovca a Podunajskej pahorkatiny, severne od osady Čierna Dolina, v nadmorskej výške okolo 
Tečie na juh cez obce Prílepy a Čierne Kľačany, zľava priberá významný prítok Bočovka a následne napája vodnú nádrž Veľké Vozokany. Potom preteká rovnomennou obcou a okrajom susedných Malých Vozokán. Za obcou mení smer toku na juhozápad, priberá ľavostranný Rohožnický potok (), preteká okrajom obce Červený Hrádok a cez Nevidzany, kde zľava priberá Podegerský potok. Pokračuje okolo obce Tajná, opäť zľava priberá Tajniansky potok a ďalej tečie západným smerom. Obteká Vráble zo severu a medzi mestom a mestskou časťou Horný Ohaj sa vlieva do Žitavy.
Einsteinium

Einsteinium, číta sa [ainštain-], () je chemický prvok v periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Es a protónové číslo 99. Je pomenovaný po Albertovi Einsteinovi.
Einsteinium bolo objavené ako súčasť trosiek po výbuchu prvej vodíkovej bomby v roku 1952. Jeho najbežnejší izotop einsteinium-253 (polčas rozpadu 20,47 dňa) sa vyrába umelo rozpadom kalifornia-253 v niekoľkých špecializovaných vysokovýkonných jadrových reaktoroch s celkovým výnosom rádovo jeden miligram ročne. Po syntéze reaktora nasleduje zložitý proces oddeľovania einsteinia-253 od ostatných aktinoidov a produktov ich rozpadu. Ďalšie izotopy sa syntetizujú v rôznych laboratóriách, ale v oveľa menších množstvách, bombardovaním ťažkých aktinidových prvkov ľahkými iónmi. Kvôli malému množstvu vyrobeného einsteinia a krátkemu polčasu jeho najľahšie produkovaného izotopu preň v súčasnosti neexistujú takmer žiadne praktické aplikácie mimo základného vedeckého výskumu. Najmä einsteinium sa v roku 1955 po prvýkrát použilo na syntézu 17 atómov nového prvku mendelévium.
Einsteinium je mäkký, striebristý, paramagnetický kov. Jeho chemizmus je typický pre neskoré aktinidy s prevahou oxidačného stavu +3; oxidačný stav +2 je tiež prístupný, najmä v pevných látkach. Vysoká rádioaktivita einsteinia-253 vytvára viditeľnú žiaru a rýchlo poškodzuje jeho kryštalickú kovovú mriežku s uvoľneným teplom asi 1000 wattov na gram. Ťažkosti pri štúdiu jeho vlastností sú spôsobené rozpadom einsteinia-253 na berkélium-249 a potom kalifornium-249 rýchlosťou asi 3 % za deň. Izotop einsteinia s najdlhším polčasom rozpadu, einsteinium-252 (polčas rozpadu 471,7 dňa) by bol vhodnejší na skúmanie fyzikálnych vlastností, ale ukázalo sa, že jeho výroba je oveľa náročnejšia a je dostupný len v nepatrných množstvách a nie hromadne. Einsteinium je prvok s najvyšším atómovým číslom, ktorý bol pozorovaný v makroskopických množstvách vo svojej čistej forme, a to bol bežný krátkodobý izotop einsteinium-253.
Rovnako ako všetky syntetické transuránové prvky, izotopy einsteinia sú veľmi rádioaktívne a pri požití sa považujú za vysoko nebezpečné pre zdravie.
Altostratus

Altostratus (As) alebo vysoká sloha je oblak strednej hladiny. Vyskytuje sa vo výškach 2 000 až 6 000 metrov a môže byť hrubý 2 000 až 3 000 metrov. Môže pokrývať veľkú oblasť. Vo svojom vrchole obsahuje ľadové kryštáliky, v nižších vrstvách vodné kvapky. Vyzerá ako uniformná, sivá alebo svetlomodrá pokrývka bez viditeľnej štruktúry, alebo ako tenký vláknitý závoj. Zriedkavejšie sa vyskytuje vo forme „baránkov“ alebo dlhých pásov. Možno cezeň vidieť Slnko a Mesiac, ale ich obrysy nie sú ostré a často vyzerajú ako rozmazaná svetelná škvrna v oblaku. Častejšie ich však altostratus úplne zakryje. Pri mrakoch typu altostratus sa nevyskytujú halové javy, čím ho možno odlíšiť od ďalších (podobných) typov oblakov. 
Tento oblak vzniká v teplých frontoch, kde sa teplý a vlhký vzduch dvíha nad studenší vzduch. Môže sa utvoriť z cirrostratu jeho zhrubnutím, alebo naopak stenčením vrstvy nimbostratu. Nad ním sa zvyčajne vyskytuje cirrostratus. Ak sa základňa cirrostratu zníži, mieša sa s altostratom. Výskyt altostratu zvyčajne predpovedá dážď alebo sneženie a sám altostratus vyvoláva ľahký dážď alebo sneženie. Horizontálne býva tento oblak často veľmi rozsiahly s priemerom až niekoľko sto kilometrov.
Chlmec

Chlmec môže byť:
Sliačske travertíny

Sliačske travertíny je územie na dolnom Liptove, ktoré vyniká množstvom minerálnych prameňov. Na pomerne malej rozlohe je 117 minerálnych prameňov, čo je 12,6% z celkove zaregistrovaných prameňov Slovenska (1981).
Teplica - sírna voda v nadmorskej výške je aj s okolím s výmerom 14,5 hektára chráneným prírodným výtvorom. Samotný prameň sa odborne nazýva mofetový pramen. Voda prameňa má stálu teplotu 16°C, a preto ani počas zimy potok opúšťajúci prameň nezamŕza. Prameň „Čertovica“ je najvýdatnejší z prameňov. Vyviera zo severnej strany travertínovej kopy vo výške . Pramenisko vytvára plochu s rozmermi 300 X 200 metrov so sedimentáciou travertínov v podobe kopy. Voda z prameňa má v lete teplotu asi 20°C a výdatnosť 81,1 l/min. Obsah CO2 je 1850 mg/liter. 
Na juh a juhozápad od prameňa je zostatok masívneho výtvoru mŕtvych travertínových terás, kde sa táto hornina ťažila. Dnes je to chránené územie. Je to lokalita Kotlisko a Skálie, miesta nálezov po dávnych obyvateľoch prehistorických sídlisk. K chránenej oblasti patrí hneď pod prameňom sa rozkladajúci rovinný močiar s typickým slatinným rastlinstvom a živočíšstvom. Je to hojná šašina hrdzavá, fialka močiarna, vachta trojlistá - po sliačansky horká trojka a iné. Na travertínovej kope nad prameňom sú zastúpené vápnomilné druhy rastlín.
Druhý, železitý minerálny prameň - Medokýš je v nadmorskej výške . Nachádza sa asi na juhozápad od Stredného Sliača v Zúbrej. Vyviera z paleogénnych flyšových bridlíc na lúke. V lete je priemerná teplota vody asi 10°C, prameň má výdatnosť 4,3l/min s obsahom 1540 mg CO2 na liter vody. Prameň je pomerne dosť mineralizovaný, svojou povahou sa radí medzi zemité kyselky.
Giovanni van Bronckhorst

Giovanni Christiaan van Bronckhorst známy aj pod menom Giovanni van Bronckhorst, prezývaný „Gio“ (* 5. február 1975, Rotterdam) je holandský futbalový reprezentant hrajúci za klub Feyenoord Rotterdam. 
Začínal ako stredopoliar, ale postupne sa prepracoval na miesto ľavého obrancu. Do reprezentácie patrí už od roku 1996, kedy si odohral svoj debut proti Brazílii. Giovanni van Bronckhorst sa už zúčastnil Majstrovstiev sveta 1998 vo Francúzsku. 
Svoju kariéru začínal vo Feyenoorde Rotterdam, odkiaľ potom odišiel na hosťovanie do RKC Waalwijk. Pred svojim príchodom do Barcelony hral za také kluby ako Arsenal Londýn alebo Glasgow Rangers. V júni 2007 ale Barcelonu opustil, keď ako voľný hráč podpísal so svojím bývalým klubom Feyenoordom Rotterdam trojročnú zmluvu. 
V roku 2006 hral za Holandsko na Majstrovstvách sveta v Nemecku.
Majstrovstvá sveta vo futbale 2006 – Vyraďovacie boje

Do vyraďovacích bojov na Majstrovstvách sveta vo futbale 2006 postúpili prvé dve mužstvá z každej z ôsmich základných skupín. Zo 16 mužstiev bolo 10 mužstiev z Európy, 3 mužstvá z Južnej Ameriky a po jednom z Afriky, Severnej Ameriky a Oceánie.
Sliačanka

Sliačanka môže byť:
Sliačanček

Sliačanček je detský folklórny súbor z Liptovských Sliačov. Vznikol z Detského národopisného súboru, ktorý v roku 1949 založila Bronislava Kubánková, riaditeľka školy vo Vyšnom Sliači.
Eratosthenes z Kyrény

Eratosthenes z Kyrény/Kýrény (iné názvy: Eratosthenés z Kyrény/Kýrény, Eratostenes z Kyrény; po grécky "Eratosthenes"/iný prepis "Eratosthenés"; * približne 284 pred Kr., Kyréna – † 202 pred Kr., Alexandria) bol grécky matematik, geograf, historik, astronóm, filológ a básnik, ako aj riaditeľ knižnice v Alexandrii. Eratostenes ako prvý zaviedol pojem geografia.
Jeho učiteľmi boli Lysanias z Kyrény a Ariston z Chiosu. Ariston bol filozof a študoval u Zenóna z Kitia, zakladateľa stoickej filozofie, ktorá má korene v helénskej dobe a najvýraznejší vrchol dosiahla o niekoľko storočí neskôr (Lucius Annaeus Seneca, Marcus Aurelius). Ďalším Eratostenovým učiteľom bol Kallimachos, básnik, ktorý pochádzal tiež z Kyrény. Eratostenes študoval v Aténach, kultúrnom centre helénskeho sveta.
V období, keď Eratostenes prišiel do Alexandrie v Egypte, knižnicu v Alexandrii už dokončil Ptolemaios II. Ten vymenoval Kallimacha za druhého knihovníka, a keď Ptolemaios III. zdedil titul kráľa Egypta, presvedčil Eratostena, aby prišiel do Alexandrie učiť jeho syna Filopatora. Kallimachos zomrel roku 236 pred Kr. a Eratostenes sa tak stal tretím knihovníkom knižnice, ktorá už vtedy obsahovala státisíce písomností (papyrus. zvitkov), zhromaždisko vedomostí vtedajšieho známeho sveta.
V roku 206 pred Kr. zdokonalil a doplnil Eratostenes svoj hviezdny katalóg, ktorý obsahoval 675 hviezd a použil gnómon na odmeranie obvodu Zeme.
Eratostenove spisy sa stratili. Jeho myšlienky poznáme z niekoľkých citácií v dielach iných autorov. Eratostenes je dodnes známy najmä vďaka dvom objavom:
Eratostenes zhotovil mapu sveta z tretieho storočia pred Kr., v ktorej Rímska ríša zaberá približne jednu štvrtinu plochy.
Pterodaustro

Pterodaustro ("Pterodaustro giunazui") bol pterosaurus, ktorý sa vyskytoval na území Južnej Ameriky. Rozpätie jeho krídel dosahovalo až 1,2 m. Vyznačoval sa tisíckou štetinatých zubov v mierne dohora ohnutých čeľustiach. Pravdepodobne sa živil tak, že si naberal vodu z hladiny a cedil ju cez jemné zuby, v ktorých sa zachytávali malé zvieratá ako na sitku. Týmto spôsobom, až na zuby sa živia dnes plameniaky. Z dôvodu, že sa živil pravdepodobne tou istou potravou ako plameniaky, mohol mať aj tú istú farbu tela. Plameniaky ju majú, lebo v potrave sa nachádzajú aj drobné kôrovce. Jeho meno v preklade znamená "južné krídlo". Žil približne pred 130 miliónmi rokov.
Draždiak

Draždiak (staršie "Draždák, Dražďák") môže byť:
Kozmická zmluva

Zmluva o zásadách činnosti štátov pri výskume a využívaní kozmického priestoru, vrátane Mesiaca a iných nebeských telies, , skrátene nazývaná aj Kozmický dohovor alebo Kozmická zmluva, je základný právny rámec pre činnosť štátov vo vesmíre a na nebeských telesách z roku 1967. Spolu s ďalšími špecializovanými zmluvami uzákonila niekoľko významných princípov medzinárodného práva kozmického.
K podpisu bola otvorená 27. januára 1967 v troch depozitárnych vládach – Spojených štátoch amerických, Spojeného kráľovstva a Sovietskom zväze. Do platnosti vstúpila 10. októbra 1967.
Jej hlavným východiskom bola "Deklarácia právnych zásad činnosti štátov pri výskume a využívaní kozmického priestoru", prijatá Valným zhromaždením OSN v roku 1963.
Zmluva zakazuje zmluvným štátom umiestňovať jadrové zbrane a iné zbrane hromadného ničenia na obežnú dráhu Zeme, na Mesiac alebo na iná nebeské telesá. Využitie Mesiaca a ďalších nebeských telies vyhradzuje iba pre mierové účely a výslovne na nich zakazuje stavanie vojenských základní, prevádzkovanie vojenských manévrov alebo testovanie akýchkoľvek zbraní (tzv. neutralizácia a demilitarizácia Mesiaca a nebeských telies). 
Článok 2 deklaruje kozmický priestor ako "rei communis". Kozmický priestor patrí celému ľudstvu (čl.1) a jednotlivé štáty si ho nemôžu žiadnym spôsobom privlastniť (napr. okupáciou, prehlásením suverenity). Podobný režim platí aj pre medzinárodné vody. 
Tento koncept bol nasledovne roku 1979 potvrdený aj v článku 11 Dohody o činnosti štátov na Mesiaci a iných nebeských telesách, ktorý prehlasuje Mesiac a jeho prírodné zdroje za „spoločné dedičstvo ľudstva“.
Výskum a využívanie kozmického priestoru je prístupné všetkým štátom (bez ohľadu na ich hospodársku vyspelosť) a tieto štáty sa riadia zásadou spolupráce. Kozmonauti sú považovaní za „vyslancov ľudstva“. 
Zmluva ďalej stanovuje zodpovednosť zmluvných štátov za škody spôsobené ich kozmickými objektmi. Táto zodpovednosť bola upresnená a rozšírená roku 1972 v Zmluve o medzinárodnej zodpovednosti za škody spôsobené kozmickými predmetmi.
Zmluvu ratifikovalo 98 štátov a 27 ďalších ju podpísalo.
Eugene Merle Shoemaker

Eugene Merle Shoemaker (známy ako Gene Shoemaker) (* 28. apríl 1928, Los Angeles, Kalifornia, USA – † 18. júl 1997, Alice Springs, Austrália) bol americký geológ a astronóm, jeden zo zakladateľov astrogeológie. Známy je najmä ako spoluobjaviteľ kométy Shoemaker-Levy 9, ktorú objavil spolu s manželkou Carolyn a Davidom Levym.
Eugene Shoemaker vyštudoval geológiu a k astronómii sa dostal cez kozmický výskum Mesiaca. Postupne sa v oblasti geológie slnečnej sústavy vypracoval na popredného odborníka. Podieľal sa na príprave programu mesačných sond Ranger, Surveyor a Clementine. Počas programu Apollo bol vedúcim tímu geológov. Od roku 1972 sa venoval aj pozorovaniu komét na Palomarskom observatóriu. Spolu s Eleanor Helinovou, neskôr so svojou ženou Carolyn Shoemakerovou, Davidom Levym a Henrym Holtom objavil počas 22 rokov trvania projektu až 47 komét a množstvo planétok. Eugene Shoemaker skúmal aj impaktné štruktúry na planéte Zem, problém zrážok komét a planétok s planétami a planétky rodín Apollo, Amor a Aten. V roku 1993 odišiel do dôchodku, astronómii sa však venoval aj naďalej. Zomrel 18. júla 1997 pri automobilovej nehode. Časť popola z jeho pozostatkov dopravila sonda Lunar Prospector na Mesiac a stal sa tak prvým pochovaným človekom na tomto telese.
Carolyn Jean Spellmanová-Shoemakerová

Carolyn Jean Spellmanová-Shoemakerová (* 24. jún 1929, Gallup, Nové Mexiko, USA† 13. august 2021) bola americká astronómka, známa ako spoluobjaviteľka kométy Shoemaker-Levy 9, ktorú objavila spolu s manželom Eugenom Shoemakerom a Davidom Levym.
Bošáčka

Bošáčka je vodný tok na strednom Považí, v okrese Nové Mesto nad Váhom. Je to pravostranný prítok Váhu s dĺžkou 21,5 km, z toho 17 km na území Slovenska.
Pramení v Česku, pod hlavným hrebeňom Lopeníckej hornatiny (v podcelku Bielych Karpát), v nadmorskej výške okolo 510 m n. m. Jej český názov je Březová.
Tečie cez rovnomennú obec Březová, na území ktorej priberá ľavostranný Hrubár, južným smerom, napája malú vodnú nádrž a oblúkom sa stáča na juhovýchod. Na naše územie vstupuje pri osade Šiance. Preteká kopaničiarskou oblasťou obce Nová Bošáca a na jej území priberá zľava Predpolomský potok. Prítoky z pravej strany sú iba kratšie. Ďalej preteká cez Bošácke bradlá, koryto Bošáčky sa viac rozširuje a vstupuje na územie obcí Zemianske Podhradie a následne Bošáca, ktoré ležia už v Považskom podolí, podcelku Trenčianska kotlina. Pod obcou vytvára koryto riečky tri výraznejšie ostré zákruty, napája malú vodnú nádrž a preteká okrajom obce Trenčianske Bohuslavice. Na pravom brehu obteká masív Tureckého vrchu (346,3 m n. m.), prudko sa stáča k juhozápadu a priberá svoj najvýznamnejší prítok, ľavostrannú Chocholnicu. Na krátkom úseku tečie súbežne s Biskupickým kanálom, ktorý vzápätí podteká a vlieva sa do Váhu, juhovýchodne od Trenčianskych Bohuslavíc. Tento potok je zlatonosný.
Drietomica

Drietomica je vodný tok na strednom Považí, pravostranný prítok Váhu, s dĺžkou (z toho na Slovensku).
Pramení na území Česka, pod názvom Drietomice, pod hlavným hrebeňom Lopeníckej hornatiny v Bielych Karpatoch, na severovýchodnom svahu vrchu Hřibovňa () v nadmorskej výške okolo , neďaleko obce Vyškovec.
Spočiatku tečie na severovýchod, na území obce Starý Hrozenkov priberá zľava Krátkovský potok a ďalej sa stáča na juhovýchod. Pri osade Rovné napája malú vodnú nádrž a na naše územie vstupuje pri osade Holbové. Tu oddeľuje dva podcelky Bielych Karpát - Lopenícka hornatina na pravom brehu a Súčanská vrchovina na ľavom brehu. Preteká kopaničiarskou oblasťou obce Drietoma, prechodne pokračuje východným smerom a pri osade Liešna priberá ľavostranný Žitkovský potok. Ďalej sa oblúkom stáča na juh, prerezáva sa cez Bošácke bradlá, zľava priberá Javorový potok, sprava potok od osady Žrnové () a tiež potok Brúsne. Následne preteká cez Bielokarpatské podhorie, kde priberá ľavostranný prítok () z juhozápadného svahu Mladých hájov () a vstupuje do Trenčianskej kotliny. Tu preteká obcami Drietoma (kde sa stáča smerom na juhojuhovýchod) a Kostolná-Záriečie. Za obcou postupne podteká cestu I. triedy číslo 61, železničnú trať Bratislava – Žilina, diaľnicu diaľnicu D1 a zťava priberá Zlatovský potok. Následne ešte podteká Biskupický kanál, stáča sa na juh a v blízkosti obce Kostolná-Záriečie v nadmorkej výške okolo 200 m n. m. ústi do Váhu.
Úsek toku od štátnej hranice až nad obec Drietoma je chráneným územím - Drietomica.