Fotochromizmus

Pojem fotochromizmus (niekedy spomínaný aj ako "fototropizmus") bol prvýkrát uvedený v roku 1867 a to v „The Photochemistry of the Future“, kde sa Giacomo Ciamician zmienil o dôležitosti fotochromických substancií.
Termín fotochromizmus sa používa na charakterizovanie molekúl, ktoré môžu byť reverzibilne prepínané medzi dvomi stavmi, za podmienky, že najmenej jedna z reakcií sprevádzajúca túto zmenu, je indukovaná svetelným impulzom. Takto dôjde k svetlom podmienenej premene medzi dvoma formami s rôznymi absorpčnými spektrami. Tieto dve formy sa samozrejme nelíšia iba absorpčnými spektrami, ale taktiež vo viacerých vlastnostiach, ako napr. v redoxnom potenciáli, dielektrickej konštante atď.
Fotochromizmus nie je len syntetický, chemický fenomén, ale taktiež prírodný fenomén, týkajúci sa väčšiny biologických fotoreceptorov, ako je napr. rodopsín v oku človeka.
Fotochromický systém.
Vo fotochromickom systéme sú interkonvertované dva izoméry. Reakcia prebieha ako preusporiadanie elektrónov alebo preusporiadanie nukleárnej štruktúry molekuly, pričom môže, ale nemusí dôjsť k reverzibilnému prerušeniu väzieb. Svetelná excitácia spôsobuje prepnutie zo stabilného izoméru A do menej stabilného izoméru B s vyššou energetickou hladinou. Po prekonaní väčšej či menšej energetickej bariéry je preto očakávaný prechod izoméru B späť do stavu A. Z tohto dôvodu sú fotochemické systémy pod kinetickou kontrolou. Po fotochemickej konverzii, ktorá môže byť použitím lasera vykonaná v priebehu niekoľkých femtosekúnd, sa očakáva spontánna spätná reakcia. Táto môže byť rýchla ako aj pomalá. Jej rýchlosť závisí od systému. Niekedy môže byť fotoprodukt kineticky stabilný a spätná reakcia nastane len za použitia sekundárneho svetelného stimulu.
Únava materiálu.
Pri fotochromických reakciách dochádza k spätným reakciám, kedy sa fotogenerovaný produkt vráti do pôvodného stavu. Ak dôjde k vedľajšej reakcii, pri ktorej vzniká iná molekula ako je izomér "A" alebo izomér "B", dochádza k postupnému rozloženiu pôvodnej molekuly, čo má za následok znemožnenie použitia takýchto zlúčenín v praktických aplikáciách.
Reakčný čas.
Čo sa týka reakčného času priebehu fotochromických reakcií, je veľmi krátky. Konkrétne napr. pre diaryletény, fotochemická elektrocyklická reakcia medzi dvomi stavmi s otvoreným a uzatvoreným kruhom nastáva v priebehu niekoľkých pikosekúnd.
Delenie fotochromických systémov.
Fotochromické systémy sa podľa termálnej stability fotogenerovaných izomérov delia na dve triedy, a to:
Triedy fotochromických materiálov.
Najviac používané triedy zlúčenín ako fotochromické zlúčeniny sú:
Avšak len dva typy patria do skupiny P-typu, a to diaryletény a furylfulgidové deriváty. Veľká pozornosť sa venuje práve výskumu týchto skupín s potenciálnym použitím čistých alebo biologicky modifikovaných molekúl ako súčastí optických pamätí.
Aplikácie fotochromizmu.
Skúmanie fotochromizmu viedlo k objaveniu jeho nesmierneho komerčného významu. Navrhovanie a syntéza fotochromických molekúl sa aktuálne intenzívne skúmajú, práve pre ich potenciálne aplikácie v: 
Fotoprepínateľná aktivácia enzýmov poskytuje spôsob ako spúšťať biokatalytickú transformáciu prostredníctvom aktivácie a deaktivácie enzýmu.
Koncept fotoprepínateľných biomateriálov sa môže vzťahovať na rôzne, v živom organizme prebiehajúce funkcie, a to na úrovni: 
To otvára široké spektrum aplikácií v rôznych vedeckých disciplínach.
Fotoprepínateľné enzýmy môžu zohrávať dôležitú úlohu v terapeutických biomateriáloch. Enzýmy a proteíny majú široké terapeutické využitie, ale často sa stáva, že práve ich pôsobenie na nesprávnom mieste, môže byť škodlivé, zhubné, ba až fatálne. Napríklad trombín je jeden z dôležitých faktorov zrážanlivosti krvi. Krv bez aktívneho enzýmu nemá schopnosť zrážanlivosti. Ak by sa na tejto vlastnosti aktivácie a deaktivácie zrážanlivosti podieľala svetlom stimulovaná aktivácia, bol by to veľký pokrok v používaní fotoprepínateľných enzýmov v chémii v oblasti medicíny.
Nesmierny význam pre aplikáciu fotoprepínateľných materiálov má aj využitie fotoizomerizovateľných antigénov ako aktívnych komponentov v imunosenzoroch. Fotoprepinateľná interakcia medzi fotoprepínateľným antigénom a protilátkou môže byť použitá na modelovanie povrchov biomateriálom.
Fotoprepínateľné interakcie medzi fotoizomerizovateľnými substrátmi a ich receptormi, fotoizomerizovateľnými antigénmi a ich protilátkami alebo fotoizomerizovateľnými inhibítormi a proteínmi, vedú k navrhovaniu nových chromatografických separačných metód. Komplementárna schopnosť interakcie medzi komplexom enzým–substrát, antigén–protilátka, hormón–receptor a ďalšie páry so schopnosťou rozpoznania umožňujú separáciu biomateriálov.