burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Martin Michalko

Generálmajor Ing. Martin Michalko (* 26. júl 1968, Bardejov) je slovenský vojenský generál.
V súčasnosti je veliteľ Spoločného operačného veliteľstva OS SR, ktoré vzniklo v apríli 2021.
Život.
Po maturite v roku 1986 začal študovať Vojenskú vysokú školu vo Vyškove na Morave. Štúdium ukončil v roku 1990 v odbore veliteľsko-inžinierskom motostreleckom a zároveň bol ako vojak z povolania menovaný do hodnosti poručík. Následne začal pôsobiť v Trebišove kde vykonával základné veliteľské funkcie v motostreleckom a mechanizovanom vojsku na stupni čata až prápor. Štábne funkcie zastával na veliteľstve brigády v Prešove a na veliteľstve Pozemných síl v Trenčíne. V roku 1999 ukončil účelový kurz ÚK-II, odbor veliteľsko-štábny, na Vojenskej akadémii v Liptovskom Mikuláši. V roku 1996 bol premiestnený do Michaloviec, kde zastával funkciu veliteľa mechanizovaného práporu. Od roku 2008 do roku 2010 pôsobil na veliteľstve 2. mechanizovanej brigády v Prešove a to vo funkcii náčelníka štábu. Náčelníkom odboru operácií na veliteľstve Pozemných síl v Trenčíne bol v období rokov 2010 až 2011. Od roku 2011 znova pôsobil na veliteľstve brigády v Prešove. V roku 2012 sa stal veliteľom 2. mechanizovanej brigády v Prešove. V rokoch 2015-2016 absolvoval postgraduálne štúdium na Armádnej vojnovej škole Spojených štátov (US Army War College), Carlisle, Pensylvania, USA. V roku 2018-2019 pôsobil ako veliteľ Strategického centra krízového manažmentu Generálneho štábu Ozbrojených síl SR.
Od 9. júla 2020 bol veliteľom Pozemných síl ozbrojených síl SR. Vo funkcii nahradil generálmajora Jindřicha Jocha. Predtým od 1. júla 2019 pôsobil ako zástupca veliteľa Pozemných síl. K 1. októbru 2020 bol vymenovaný za veliteľa novovzniknutej zložky OS SR, Doktrinálneho centra a organizačného jadra pre vytvorenie Spoločného operačného veliteľstva. Zložka bude pripravovať vojenské doktríny a predpisy pre celé Ozbrojené sily a pripraví Spoločné operačné veliteľstvo pre domáce aj medzinárodné operácie. Bol aj zástupcom veliteľa Spoločného operačného veliteľstva OS SR,
Po odchode genmjr. Ondřeja Novosada do výslužby k 31. decembru 2022. sa stal veliteľom Spoločného operačného veliteľstva.
20. septembra 2018 ho prezident SR Andrej Kiska vymenoval do prvej generálskej hodnosti, brigádny generál. 16. marca 2023 ho prezidentka Zuzana Čaputová povýšila do hodnosti generálmajor.
Pôsobenie v zahraničných vojenských misiách.
Od februára 2006 do septembra 2006 pôsobil ako veliteľ ženijnej roty v rámci medzinárodnej operácie „Iracká sloboda“ v Iraku.
Vyznamenania.
Za službu v mierových pozorovateľských misiách a ďalšie.
Leukadios

Leukadios ("Leukadios") môže byť v gréckej mytológii:
Hôtel de Beauvais

Hôtel de Beauvais je mestský palác v Paríži. Nachádza sa v historickej štvrti Le Marais v ulici "Rue François-Miron" č 64 vo 4. obvode. Budova patrí mestu Paríž a od roku 1966 je chránená ako historická pamiatka.
História.
V roku 1200 darovala Eloise de Palaiseau dom v Paríži cisterciánskemu opátstvu Chaalis dom s dvomi corps de logis, z ktorých jeden sa nazýval "Hôtellerie du Faucon". Kláštor tu vybudoval svoje parížske sídlo z ktorého sa zachovala goticá pivnica z 15. storočia pod nádvorím dnešného paláca.
Palác neskôr vlastnila manželka Nicolasa Fouqueta, od ktorej ho získal v roku 1654 Pierre Beauvais. Ten prikúpil ešte susediaci dom a poveril kráľovského architekta Antoina Le Pautra (1621-1679), aby pre jeho manželku Catherine Bellier (1614-1689), prvú dámu kráľovnej Anny Rakúske a milenku Ľudovíta XIV. postavil nový palác.
Jej významné postavenie u kráľovského dvora dokladá, že na stavbu Balaci boli použité kamene určené pôvodne pre stavbu fasády Louvru.
Na balkóne tohto paláca Anna Habsburská, kardinál Mazarin a Henri de la Tour d'Auvergne de Turenne privítali 26. augusta 1660 Ľudovíta XIV. a jeho manželku Máriu Teréziu v Paríži. Túto udalosť pripomína francúzsky znak nad portálom.
V roku 1706 kúpil palác kráľovský radca Le Troyen Jean Orry a po ňom tu býval jeho syn Philibert Orry (1689 - 1747), minister financií a dozorca kráľovských stavieb Ľudovíta XV. Po jeho smrti palác zdedil jeho synovec Louis Philibert Orry.
V roku 1763 si palác prenajal bavorský vyslanec Maximilien Emmanuel Franz van Eyck (1711 - 1777) a v tom istom roku tu 18. novembra koncertoval prvýkrát sedemročný Wolfgang Amadeus Mozart. Mozartovci bývali v paláci do 10. apríla 1764, kedy odišli do Londýna.
Počas Francúzskej revolúcie bol palác znárodnený a prestavaný na kancelárie dostavníkovej spoločnosti a potom prenajímaný a opäť prestavovaný počas celého 19. storočia a na začiatku 20. storočia.
Počas svojej oficiálnej návštevy v novembri 1911 si palác prezrel Peter I..
V roku 1943 palác kúpilo mesto Paríž za 200 000 frankov od židovskej rodiny Simon v rámci arizácie židovského majetku. Po oslobodení slúžil pre nájomné bývanie až do prelomu rokov 1985/1986. Potom sa jeho využitie menilo. Bolo tu tiež sídlo Asociácie pre záchranu historického Paríža (Association pour la sauvegarde et la mise en valeur du Paris historique).
Od roku 2004 slúži ako sídlo Správneho odvolacieho súdu v Paríži.
V paláci sa nakrúcalo niekoľko filmov, ako napr. "Bankárka" s Romy Schneider, alebo "Camille Claudel" s Isabelle Adjani a tiež americký film "Neznesiteľná ľahkosť bytia" Philipa Kaufmana.
Leukadios (syn Ikaria)

Leukadios ("Leukadios") je v gréckej mytológii syn Ikaria zo Sparty a najády Periboie.
Antický autor Strabón uvádza, že Ikarios, otec Odyseovej manželky Penelopy mal aj dvoch synov Leukadia a Alyzea, ktorí vládli v Akarnanii a zaznamenal aj, že podľa historika Efora z Kyme bratia založili na ostrove Leukas mestá, pomenované po nich, Leukadu a Alyzeiu.
Hôtel de Clisson

Hôtel de Clisson je mestský palác v Paríži. Nachádza sa v historickej štvrti Le Marais v ulici "Rue des Archives" v 3. obvode a je súčasťou stavebného komplexu Francúzskeho národného archívu. Z pôvodného paláca sa dochoval len monumentálny portál.
História.
Palác je pomenovaný po bretónskom vojvodovi Olivierovi de Clisson (1336 - 1407), ktorý ho dal postaviť v rokoch 1371 - 1380. V 16. storočí bol majetkom rodu de Guise a bolo tu sídlo Katolíckej ligy. Henrich I. de Guise dal palác prestavať a vybudoval nový palác, dnešný hôtel de Soubise. Paláce boli počas Francúzskej revolúcie znárodnené a bol tu založený Francúzsky národný archív, ktorý tu sídli dodnes. Brána paláca Clisson slúžila v rokoch 1846 - 1866 ako vstup do École des Chartes. Od roku 1862 je objekt spolu s ostatnými palácmi chránený ako historická pamiatka.
Svätá liga (1576)

Svätá liga, zriedkavejšie "Katolícka liga", alebo "Svätá únia" bola aliancia francúzskej katolíckej šľachty, ktorá usilovala o potlačenie, či vyhladenie hugenotov, a jedna zo strán v hugenotských vojnách. Jej zakladateľom a až do svojho zavraždenia vedúcou postavou bol Henrich I. de Guise.
Železničná trať Praha – Vraňany – Děčín

Železničná trať Praha – Vraňany – Děčín (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslami 090 a 091) spája hlavné mesto s Děčínom cez Kralupy nad Vltavou, Vraňany, Hněvice, Roudnice nad Labem, Lovosice a Ústí nad Labem. V rámci tejto trate sa vyčleňuje úsek z Prahy do Vraňan (do 11. decembra 2010 len úsek Praha - Kralupy nad Vltavou) ako trať č. 091. Dvojkoľajná elektrifikovaná celoštátna trať je súčasťou 1. koridoru.
Doprava na nej bola zahájená už v roku 1850, kedy bola vybudovaná ako súčasť Severnej štátnej dráhy. V Roudnici nad Labem bola kvôli nej zbúraná západná mostná veža a kostol svätého Václava, založený v 30. rokoch 14. storočia. Od roku 1979 do roku 1986 prebiehala elektrifikácia trate a na prelome 20. a 21. storočia modernizácia. V úseku Kralupy nad Vltavou - Lovosice môžu vlaky jazdiť až rýchlosťou 160 km/h.
Celá trať vedie po rovine v blízkosti riek Vltava a Labe. Od týchto riek sa vzďaľuje len v dvoch úsekoch, a to najviac na vzdialenosť štyroch kilometrov. V úseku od Lovosic do Děčína vedie v ich tesnej blízkosti a celkovo prechádza šiestimi tunelmi.
Osobná doprava.
V systéme Esko Praha sú na trati prevádzkované zastávkové vlaky ako linka S4 (úsek Praha - Vraňany - Hněvice). V Ústeckom kraji v systéme RegioTakt Ústecký kraj jazdia zastávkové vlaky v úseku Hněvice - Ústí nad Labem ako linka U4 (spravidla ako predĺženie spojov linky S4).
V úseku Ústí nad Labem – Děčín jazdí v rámci systému RegioTakt Ústecký kraj linka U1, pokračujúca po inej trati do Mostu a Chomutova.
Vlaky kategórie EC sú v Česku objednávané Ministerstvom dopravy ČR v rámci linky Ex2. Ministerstvo ďalej objednáva dve rýchlikové linky: linku R5 v trase Praha - Ústí nad Labem - Karlovy Vary - Cheb a linku R20 v trase Praha - Roudnice nad Labem - Ústí nad Labem - Děčín. Rýchliky linky R20 sú v úseku Praha hlavná stanica - Hněvice zaradené do systému Esko Praha ako linka R4.
Linka S4 (osobné vlaky) má ako východiskovú stanicu Praha Masarykovo nádraží, rýchliky a medzištátne vlaky EC a EN vychádzajú zo stanice Praha hlavní nádraží.
Nadväzujúce trate.
Praha.
V staniciach Praha Masarykovo nádraží, Praha hlavní nádraží a Praha-Holešovice je nadväznosť na ďalšie trate.
Birminghamská škola

Birminghamská škola je smer tzv. Britských kultúrnych štúdií (cultural studies). Hlavnou témou bola analýza masovej kultúry, odhaľovanie znakov, aktívny percipient, subkultúr, analýza žánrov, ekonómie médií, etnografický prístup a textová analýza, kultúra mládeže, triedne vzťahy, média a film, politika a skúmanie kultúry vo vnútri.
Autori boli najmä ľavicovo orientovaní a prispievali aj do časopisu "New Left Review", ktorý založil jeden z predstaviteľov, kultúrny teoretik S. Hall (zaviedol koncept kódovania a dekódovanie v masovej kultúre). Pôvodnú Birminghamskú školu reprezentujú autori ako Stuart Hall, Richard Hoggart, Raymond Wiliams a E. P. Thompson. Neskorú líniu predstaviteľov, ktorí prebrali postmoderní prístup v kontexte semiotických interpretácií reprezentuje napr. J. Fiske, ktorý definoval pojem populárnej kultúry (populárna kultúra ako súbor foriem potešenia, významov a praktík, ktoré sprostredkujú 
účastníkovi pocit príslušnosti k istej skupine vyčlenenej oproti 
dominantnej kultúre; zaviedol termíny „významy“ a „potešenia“ ako zvláštne kvality mediálnych textov, ktoré nemožno jednoducho vlastniť, 
ani kontrolovať, pretože sa nedajú stotožniť s kultúrnymi komoditami), predpoklad aktívneho diváka a optimistický prístup ku kultúre.
Najvýznamnejší predstavitelia.
Stuart Hall, Graeme Turner, Herbert Richard Hoggart, Raymond Henry Williams, Edward Palmer Thomson, John Fiske; v rámci tzv. feministických štúdií: A. McRobbie, Ch. Brunsdon, D. Hobson, J. Windship
Vývoj.
Ku vzniku prispeli myšlienky básnika viktórianskej éry Matthewa Arnolda v diele "Kultúra a anarchia" (1869), kde písal o kultúre nových más, teda o mestskej filisterskej kultúre. Birminghamská škola vznikla v okruhu učencov univerzity v Cambridge, ktorých ovplyvnil neomarxizmus (Frankfurtská škola), marxizmus, Antonio Gramsci, Louis Althausser; a jazyková, literárna a textová analýza (pod vplyvom F. R. Leavisa - autor pojmov masová kultúra a menšinová kultúra).
Počiatky vývinu siahajú už do rokov 1918 - 1958 okolo ľavicovo orientovaného časopisu Scrutiny, ktorý taktiež skúmal účinky reklamy a masovej kultúry. Prvé obdobie (Hoggart, Williams, Thompson) siaha do rokov 1958-1968 kedy bola predmetom záujmu najmä literárna kritika a analýzy spoločenských pohybov v živote pracujúcej triedy. Hlásili sa k ideológii novej ľavice. Prvým riaditeľom je Richard Hoggart (1954 až 1968), ktorého nahradil Stuart Hall (1968 - 1979). Druhé obdobie siaha do rokov 1968 až 1985, kedy sa predmet záujmu presunul na analýzu produktov masovej a populárnej kultúry, semiotiku (odhaľovanie znakov ideológie a hegemónie, kritika mediálnych textov), štúdium každodennosti, feminizmu a post-koloniálnej kritike (black studies a centrum CCCS). Tretie obdobie (Fiske, Morley, Hobsonová) spadá od roku 1985 po súčasnosť pričom predmetom záujmu je štúdium publika, orientácia na postmodernizmus a predpoklad aktívneho recipienta. V treťom období taktiež vzniká vďaka S. Hallovi pojem populárna kultúra ako autonómna časť voči dominantnej kultúre.
Anthony Wiener

Anthony Janoff Wiener (* 27. júl 1930 – † 19. jún 2012) bol americký matematik a futurológ. 
Vzdelanie.
Narodil sa v Newarku a vyrastal v Maplewoode v New Jersey. Žil v Closter v New Jersey. Študoval na Harvard University a Harvard Law School. 
Futurologické aktivity.
Bol spoluzakladateľom Hudson Institute a blízkym spolupracovníkom Hermana Kahna, s ktorým vydal v roku 1967 knihu "The Year 2000: A Framework for Speculation on The Next Thirty-Three Years". Bol vedúcim Research Management Council na Hudson Institute. Robil konzultanta o problémoch budúcnosti pre NASA, Stanfors Research Institute, Shell Oil a ďalšie organizácie. Bol autorom alebo spoluautorom viacerých kníh o budúcnosti. Vyučoval na Polytechnic Institute na New York University.
Dielo.
Bol autorom alebo spoluautorom nasledovných kníh a publikácií:
Peter Russell

Peter Russell (* 7. máj 1946) je britský fyzik, psychológ a futurológ.
Vzdelanie.
Študoval matematiku a teoretickú fyziku. Získal tituly z teoretickej fyziky, psychológie a počítačovej vedy na University of Cambridge v Cambridge. Žije v Sausalito v Kalifornii v USA.
Futurologické aktivity.
Zaoberá sa problémami vedenia a budúcej evolúcie ľudstva. Pôsobí v Institute of Noetic Sciences, The World Business Academy a v The Findhorn Foundation. Pracuje pre firmu Global Brain, Inc. so sídlom v Palo Alto v Kalifornii.
Anders Wijkman

Anders Ivar Sven Wijkman (* 30. september 1944, Štokholm, Švédsko) je švédsky vedec, politik a futurológ.
Vzdelanie.
Vyštudoval ekonómiu a politické vedy na Štokholmskej univerzite. Zaoberá environmentálnymi problémami. 
Politik.
V rokoch 1971 až 1978 bol poslancom švédskeho parlamentu Riksdagu. V rokoch 1999 až 2009 bol poslancom Európskeho parlamentu. 
Prezident Rímskeho klubu.
Je členom Rímskeho klubu. Od roku 2007 vykonával funkciu viceprezidenta Rímskeho klubu. Od novembra 2012 vykonáva funkciu jedného z dvoch prezidentov Rímskeho klubu. Do tejto funkcie bol zvolený valným zhromaždením Rímskeho klubu, ktoré sa konalo v rumunskej Bukurešti. Spolu so švédskym environmentalistom Johanom Rockströmom je spoluautorom poslednej správy pre Rímsky klub Bankrupting Nature. Denying Our Planetary Boundaries. A Report to the Club of Rome (Bankrotovanie prírody - Popieranie našich planetárnych hraníc - Správa pre Rímsky klub), ktorá bola publikovaná v novembri 2012.
Dielo.
Je autorom alebo spoluautorom nasledovných kníh:
Tour de France 2014

Tour de France 2014 bol 101. ročník najslávnejších cyklistických pretekov sveta – Tour de France. Prvé tri etapy sa jazdili v Anglicku. Pretekári prechádzali cez viaceré významné a historické mestá, vrátane opevneného mesta York. Takzvaný Grand Départ sa konal 5. júna 2014 v meste Leeds a končil v kúpeľnom meste Harrogate. Poslednú, tretiu, etapu v Anglicku ukončili v Londýne. Mimo Francúzska a Anglicka navštívili cyklisti aj Belgicko a Španielsko.
Tímy.
Na štart nastúpilo všetkých 18 UCI Pro tímov, ktoré doplnili štyri kontinentálne tímy.
● kontinentálne tímy
Trať.
Celkovo bolo naplánovaných 21 etáp s celkovou dĺžkou 3656 kilometrov. Na pretekárov čakalo 9 rovinatých, 5 kopcovitých a 6 horských etáp s 5 dojazdmi na vrcholoch. Aj tejto ročník sa rozrástol o mestá, kde sa Tour de France išlo po prvý raz v histórii: Leeds (štart 1. etapy), Harrogate (cieľ 1. etapy), York (štart 2. etapy), Sheffield (cieľ 2. etapy), Cambridge (štart 3. etapy), Ypres (cieľ 5. etapy), Oyonnax, (cieľ 11. etapy), Risoul (cieľ 14. etapy) a Maubourguet Pays du Val d’Adour (štart 19. etapy). Organizátori Tour de France boli pre nepriaznivé počasie nútení upraviť časť piatej etapy cyklistických pretekov.
Arthur Kane

Arthur Kane, rodným menom Arthur Harold Kane Jr (* 3. február 1949, New York, New York, USA – † 13. júl 2004, Los Angeles, Kalifornia) bol americký hudobník, najznámejší ako basgitarista skupiny New York Dolls.
Život.
Svoju kariéru začal ako člen skupiny Actress, v ktorej okrem neho pôsobili ešte Johnny Thunders, Rick Rivets a Billy Murcia. Neskôr spolu s Thundersom, Murciom, Davidom Johansenom a Sylvainom Sylvainom založil skupinu New York Dolls. Po rozpade skupiny v roku 1975 Kane hral napríklad so Sidom Viciousom a Blackie Lawlessom.
Roku 2004 bola obnovená skupina New York Dolls a v jej zostave bol aj Kane. V júli 2014 bol na vyšetrení v nemocnici s podozrením na pneumóniu. Lekári mu diagnostikovali leukémiu a Kane 13. júla 2014 vo veku päťdesiatpäť rokov zomrel. 
V roku 2006 bol o ňom natočený dokumentárny film "New York Doll"; tiež napísal autobiografiu nazvanú "I, Doll".
Dennis Meadows

Dennis L. Meadows (* 7. jún 1942, Montana, USA) je americký ekonóm, prognostik a futurológ. Známym sa stal ako vedúci autorského kolektívu prvej správy pre Rímsky klub pod názvom Limity rastu.
Kariéra.
Pôsobil ako profesor a riaditeľ Institute for Policy and Social Science Research, University of New Hampshire, USA.
Rímsky klub.
Dennis Meadows viedol medzinárodný autorský kolektív, ktorý vytvoril prvú správu pre Rímsky klub s názvom Limity rastu (The Limits to Growth. A Report for the Club of Rome´s Project on the Predicament of Mankind). Táto správa bola publikovaná v roku 1972 a vyvolala veľkú diskusiu. V roku 1992 bol spoluautorom dvadsaťročnej aktualizácie Limitov rastu, ktorá vyšla pod názvom Prekročené limity (Beyond the Limits. Confronting Global Collapse Envisioning a Sustainable Future) a v roku 2004 ako spoluautor publikoval 30 ročnú aktualizáciu Limitov rastu.
Nútená práca

Nútená práca alebo povinná práca je práca alebo služba, ktorá je od osoby vymáhaná pod hrozbou trestu. Takáto osoba sa na danú prácu neponúkla dobrovoľne.
Nútená práca môže mať rôzne formy, vrátane dlhového otroctva, obchodovania s ľuďmi a iné formy novodobého otroctva. Obeťami sú často najzraniteľnejšie osoby - ženy a dievčatá nútené k prostitúcii, zadlžení migranti, továrenskí alebo poľnohospodárski robotníci, ktorým nie je umožnené jednoduchým spôsobom opustiť svoje zamestnanie a za ich prácu im je vyplácaná veľmi nízka alebo žiadna mzda. Za nútenú prácu nemožno považovať:
Podľa údajov Medzinárodnej organizácie práce bolo obeťou nútenej práce v roku 2012 asi 21 miliónov ľudí, z toho 11,4 milióna žien a dievčat a 9,5 milióna mužov a chlapcov.
Blackfield (album)

Blackfield je debutový štúdiový album art rockovej kapely Blackfield, ktorý vo februári 2004 vydalo hudobné vydavateľstvo Snapper Music/Helicon. V auguste toho istého roku vyšla reedícia albumu spolu s ďalším CD diskom na ktorom sa nachádzajú tri bonusové skladby. Ďalšie vydania tohto albumu vyšli spolu s bonusovými skladbami na jednom CD disku.
Dve skladby sú anglickými coververziami dvoch pôvodných hebrejských skladieb Aviva Geffena: „Cloudy Now“ (עכשיו מעונן) z roku 1993 a „Scars“ (צלקות) z roku 2000. Z albumu boli vydané štyri single: „Hello“, „Pain“, „Blackfield“ a „Cloudy Now“.
Arnstadt

Arnstadt je mesto v nemeckej spolkovej krajine Durínsko, ležiace na rieke Gere. Je správnym centrom krajinského okresu Ilm-Kreises. Nachádza sa približne južne od Erfurtu, hlavného mesta spolkovej krajiny. V roku 2011 tu žilo vyše 23 000 obyvateľov.
Prvá písomná zmienka o meste je z roku 704 a Arnstadt je tak najstarším mestom v Durínsku a súčasne patrí k najstarším mestám celého Nemecka. Do 18. storočia bolo sídelným mestom kniežat z kniežatstva Schwarzburg-Sondershausen. Pobýval tu tiež Johann Sebastian Bach. Mesto má zachovalé historické centrum. Známe sú aj tunajšie Durínske klobásy. Arnstadt leží na okraji Durínskeho lesa a býva preto často označovaný ako "brána do Durínskeho lesa" ().
Mesto leží v priemyselnej oblasti Durínska. V dnešnom modernom Arnstadte je rozvinutý sklársky priemysel. Vyrábajú sa tu aj solárne panely. Ďalším rozvinutým odvetvím je drevospracujúci priemysel. V neďalekom okolí sa ťaží mangán. Od roku 1977 je tu každoročne poriadaný atletický halový výškarský míting. V roku 2006 tu padol svetový rekord v ženskej kategórii, ktorého držiteľkou je švédska výškarka Kajsa Bergqvistová.
The Greatest American

The Greatest American ("Najväčší Američan") bola štvordielna americká televízna súťaž z roku 2005. Moderoval ju Matt Lauer. Formou SMS a volania z mobilného telefónu Američania vyberali 100 najväčších osobností svojej krajiny. Najviac hlasov prišlo z Kalifornie, Texasu a Floridy. Najprv bolo nominovaných 100 osobností, z tých potom diváci vybrali 25.
Polemika.
Niekoľko osobností, ktoré sa umiestnili v prvej stovke, nie sú rodenými Američanmi:
Le Plus Grand Français de tous les temps

Le Plus Grand Français de tous les temps (Najväčší Francúz) bola televízna šou, francúzska odnož formátu BBC 100 Greatest Britons, ktorá podľa svojho britského vzoru hľadala formou ankety sto najvýznamnejších Francúzov histórie. Šou vysielala televízia France 2 v roku 2005, finále bolo vysielané z budovy francúzskeho senátu. Nápadné oproti iným národným mutáciám ankety bolo vyššie zastúpenie umelcov, najmä spevákov a hercov.
Fats Waller

Thomas Wright "Fats" Waller (* 21. máj 1904, New York, USA – † 15. december 1943, Kansas City, Missouri, USA) bol vplyvný americký jazzový klavirista, organista, skladateľ, spevák a komik. Pričinil sa na inovácii štýlu stride piano, ktorý sa stal základom pre moderný jazzový klavír. Medzi jeho najznámejšie kompozície patria „Ain't Misbehavin'“ a „Honeysuckle Rose“. Dňa 15. decembra 1943 počas svojej cesty vlakom podľahol zápalu pľúc neďaleko mesta Kansas City. V rokoch 1984 a 1999 získal posmrtne cenu Grammy Hall of Fame Award.
Omagh

Omagh (, šk. Omey) je mesto v Severnom Írsku, ležiace asi 50 km na juh od mesta Londonderry a 80 km na západ od hlavného mesta Severného Írska - Belfastu. 
Leží v grófstve Tyrone, ktorého je administratívnym centrom. Žije tu niečo vyše 21-tisíc obyvateľov (odhad 2008). Rozloha mesta je 16,398 km². V okrese Omagh, ktorého je centom, žije 51-tisíc obyvateľov.
Bombové útoky.
15. augusta 1998 tu podnikla Pravá írska republikánska armáda bombový útok, pri ktorom zahynulo 29 ľudí. Bomba bola umiestnená v aute a vybuchla v centre mesta.
Podobne v apríli 2011 bomba, umiestnená v aute, zabila policajného dôstojníka Ronana Kerra.
Armagh (mesto v Írsku)

Armagh (, šk. Airmagh alebo Armagh) je mesto v Severnom Írsku, ležiace asi 65 km juhozápadne od hlavného mesta Severného Írska - Belfastu. Je sídlom armaghského arcibiskupa. Ležia tu dve katedrály zasvätené sv. Patrikovi (katolícka a anglikánska). V anglikánskej katedrále, založenej už v 5. storočí, je pochovaný írsky kráľ Brian Boru.
Leží v rovnomennom tradičnom grófstve, ktorého je administratívnym centrom. Žije tu asi 15 000 obyvateľov (odhad 2008), je tak najmenším mestom Severného Írska. Rozloha mesta je 10,313 km².
Armagh

Armagh môže byť:
Billy Murcia

Billy Murcia (* 9. október 1951, Bogota, Kolumbia – † 6. november 1972, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol americký bubeník.
Život.
Narodil sa v Kolumbii a v detstve sa presťahoval do New Yorku. V šesťdesiatych rokoch chodil na rovnakú strednú školu ako Sylvain Sylvain, ktorý bol tiež prisťahovalec. Dvojica sa skamarátila a neskôr stretla ešte Johnnyho Thundersa, ktorý tu tiež študoval. Svoju prvú skupinu nazvanú The Pox Murcia založil roku 1967; neskôr prešiel niekoľkými ďalšími skupinami a roku 1971 spolu s Thundersom, Sylvainom, Davidom Johansenom a Arthurom Kanom založil skupinu New York Dolls.
Počas turné po Spojenom kráľovstve, pri ktorom skupina robila predkapelu Rodovi Stewartovi, bol Murcia pozvaný na večierok. Tu sa po kombinácii alkoholu a drog začal dusiť. Ostatní účastníci večierku sa ho snažili oživiť studeným kúpeľom a horúcou kávou, ale Murcia nakoniec zomrel. Hoci členovia skupiny uvažovali o ukončenia jej činnosti, nakoniec sa tak nestalo a na Murciove miesto nastúpil Jerry Nolan. Johnny Thunders o ňom neskôr napísal pieseň „Billy Boy“.
Incredible Expanding Mindfuck

Incredible Expanding Mindfuck, niekedy známy aj ako I.E.M. bol hudobný projekt, ktorý založil líder Porcupine Tree, Steven Wilson. Diela vytvorené v rámci tohto projektu boli zásadne ovplyvnené hudobným žánrom, známym ako Krautrock a experimentálnou hudbou 60. a 70. rokov 20. storočia. 
O projekte I.E.M. je málo oficiálnych informácií, lebo aj letáky, ktoré sú súčasťou obalov albumov sú na informácie skúpe. Wilsonove práce pre tento projekt pôvodne pochádzajú z častí experimentálnych psychedelických nahrávok, ktoré tvoril pri výrobe materiálu Porcupine Tree pred albumom "Stupid Dream". Hudobný štýl projektu je ovplyvnený aj hudobným štýlom umelcov tzv. „kozmického džezu“ akým bol napríklad Sun Ra. V porovnaní s Porcupine Tree je hudobné dielo v projekte I.E.M. omnoho viac experimentálne a je takmer úplne inštrumentálne. Skoro všetky nahrávky nástrojov produkoval Steven Wilson s niektorými výnimkami, kedy s ním spolupracoval bývalý člen projektu Bark Psychosis, hráč na bicie nástroje Mark Simnett. 
Prvý hudobný album projektu Incredible Expanding Mindfuck vyšiel u hudobného vydavateľa Delerium Records v roku 1996 a mal titul "I.E.M.". Po ňom nasledovala limitovaná edícia EP s názvom "An Escalator to Christmas". Poslednými hudobnými projektami, ktoré pod značkou I.E.M. vyšli boli v roku 2001 albumy "Arcadia Son" a "Have Come for Your Children".
V júni roku 2010 vydalo hudobné vydavateľstvo boxset štyroch CD so všetkými oficiálnymi albumami projektu: "I.E.M.", "An Escalator to Christmas", "Arcadia Son" and "I.E.M. Have Come for Your Children". Vyšla ako limitovaná edícia 2 000 kópií, ktorá bola komentovaná ako „pocta a záverečná rozlúčka s I.E.M.“.
Sylvain Sylvain

Sylvain Sylvain, rodným menom Sylvain Mizrahi (* 14. február 1951, Káhira, Egypt – † 13. január 2021, USA) bol americký rockový gitarista, najviac známy ako člen skupiny New York Dolls.
Život.
Narodil sa v Káhire do židovskej rodiny a roku 1956 spolu s rodinou odišiel do Spojených štátov amerických. V šesťdesiatych rokoch chodil na rovnakú strednú školu ako Billy Murcia, ktorý bol tiež prisťahovalec. Roku 1971 spolu s Murciom, Johnnym Thundersom, Davidom Johansenom a Arthurom Kanom založil skupinu New York Dolls. So skupinou vystupoval až do jej rozpadu v roku 1976 a následne sa vydal na sólovú dráhu, počas ktorej však vydal iba jeden album nazvaný „Sylvain Sylvain“.
Taktiež spolupracoval s Davidom Johansenom na jeho sólových albumoch a neskôr založil skupinu "The Criminals". Neskôr vystupoval s niekoľkými rôznymi skupinami a od roku 2004 opäť vystupoval so skupinou "New York Dolls". V roku 2010 založil skupinu "The Batusis", v ktorej spolu sním hral Cheetah Chrome zo skupiny The Dead Boys. V rokoch 2013 až 2014 odohral turné nazvané Sex Doll Tour spolu s Glenom Matlockom z kapely Sex Pistols.
Kenny Aaronson

Kenny Aaronson (* 14. apríl 1952) je americký basgitarista.
Život.
Narodil sa v newyorskom obvode Brooklyn, vo veku jedenásť rokov začal hrať na bicie a v štrnástich pod vplyvom Jamesa Jamersona prešiel k basgitare. Svoju prvú skupinu nazvanú Dust založil koncom šesťdesiatych rokov; v skupine hral aj Marc Bell, ktorý sa neskôr preslávil pod menom Marky Ramone v skupine The Ramones. Svoj prvý album nazvaný "Dust" skupina vydala v roku 1971 u vydavateľstva Kama Sutra Records; druhý "Hard Attack" nasledoval v nasledujúcom roku. Roku 1973, keď sa rozpadla skupina Dust, sa Aaronson pridal do skupiny Stories, v ktorej však príliš dlho nevydržal.
Neskôr spolupracoval s rôznymi hudobníkmi, akými boli napríklad Rick Derringer, Joan Jett, Michael Monroe, Billy Idol alebo skupiny Blue Öyster Cult a Foghat. V rokoch 1983 až 1984 bol spolu so spevákom Sammym Hagarom, gitaristom Nealom Schonom a bubeníkom Michaelom Shrievom členom projektu Hagar Schon Aaronson Shrieve, s ktorým vydal album "Through the Fire". Roku 1988 ho hudobný časopis "Rolling Stone" označil za basgitaristu roka a Aaronson toho istého roku začal turné s pesničkárom Bobom Dylanom. Z turné však predčasne odišiel, lebo mu bola diagnostikovaná rakovina kože. Roku 2011 vystupoval so skupinou New York Dolls.
Sami Yaffa

Sami Yaffa, rodným menom Sami Takamäki (* 4. september 1963, Espoo, Fínsko) je fínsky basgitarista, známy ako člen skupín Hanoi Rocks a New York Dolls.
Kariéra.
Svoju kariéru začal v roku 1977 v skupine Babblers a o dva roky neskôr hral v kapelách Suopo a Pohjanoteeraus. V roku 1980 sa stal členom skupiny Pelle Miljoona Oy a toho roku tiež nastúpil k skupine Hanoi Rocks, s ktorou vystupoval až do roku 1985. Neskôr hral s niekoľkými ďalšími kapelami, medzi ktorými bola napríklad sprievodná skupina Johnnyho Thundersa alebo americká skupina Jetboy.
So spevákom Michaelom Monroom, bývalým spoluhráčom z kapely Hanoi Rocks, spolupracoval na jeho sólových koncertoch a v deväťdesiatych rokoch spolu založili krátko existujúce skupiny Jerusalem Slim a Demolition 23. V rokoch 2005 až 2010 bol členom skupiny New York Dolls. V roku 2011 vystupoval s kapelou Compulsions, v ktorej s ním hrali ešte Richard Fortus a Frank Ferrer zo skupiny Guns N’ Roses. Taktiež je členom skupiny Mad Juana.
Frank Infante

Frank Infante (* 15. november 1951) je americký gitarista a basgitarista.
Narodil sa v New Yorku a na začiatku svojej kariéry hral s prevažne bluesovými skupinami ako napríklad "The Elegant End" a "World War III". Roku 1975 nastúpil k skupine Sniper a v roku 1977 začal spolupracovať so skupinou Blondie. Hral na jej albume "Plastic Letters", ale nie je tu uvedený ako člen skupiny, ale ako štúdiový hudobník (taktiež nie je súčasťou fotografie na obale albumu). So skupinou vystupoval až do jej rozpadu v roku 1982 ale po obnovení kapely už s nimi nehral.
V roku 1981 hral na albume "Bad Reputation" speváčky Joan Jett a neskôr bol členom skupiny Divinyls alebo sprievodnej skupiny speváka Iggyho Popa. V roku 2006 bol uvedený do Rock and Roll Hall of Fame ako člen skupiny Blondie. V rokoch 2010 až 2011 bol členom skupiny New York Dolls, s ktorou nahral album "Dancing Backward in High Heels" a takisto vedie vlastnú skupinu Infante's Inferno, v ktorej hrajú ešte bubeník Clem Burke a basgitarista Steve Fishman.
Dick Berk

Dick Berk (* 22. máj 1939, San Francisco, Kalifornia, USA – † 8. február 2014, Portland, Oregon) bol americký džezový bubeník.
Život.
Študoval na Berklee College of Music a svoju kariéru začal začiatkom šesťdesiatych rokov hraním v kluboch v okolí Bostonu. V roku 1962 sa presťahoval do New Yorku, kde hral s Tedom Cursonom. Koncom šesťdesiatych rokov sa presťahoval do Los Angeles, kde pokračoval v aktívnej hudobnej kariére. Začiatkom osemdesiatych rokov založil Jazz Adoption Agency. Počas svojej kariéry vydal niekoľko albumov ako líder a spolupracoval s mnohými ďalšími hudobníkmi, medzi ktorých patria Blue Mitchell, Jean-Luc Ponty, Milt Jackson, George Duke a Don Friedman. Zomrel v roku 2014 vo veku 74 rokov. Aj keď bol už dlhšiu dobu chorý, až do konca života sa venoval hudbe.
Jeff Ballard

Jeff Ballard (* 17. september 1963) je americký jazzový bubeník.
Život.
Svoju kariéru začal v polovici osemdesiatych rokov, kedy spolupracoval napríklad so saxofonistom Harveyom Wainapelom. Od roku 1988 pôsobil tri roky v sprievodnej skupine speváka a klaviristu Raya Charlesa. Spolu s kontrabasistom Larrym Grenadierom a saxofonistom Markom Turnerom pôsobí v skupine Fly, ktorá svoj prvý album vydala v roku 2004. Rovnako je členom tria klaviristu Brada Mehldaua. Počas svojej kariéry spolupracoval s radom ďalších hudobníkov, medzi ktorých patria napríklad Chick Corea, Pat Metheny alebo Avišaj Kohen. V roku 2014 vydal vlastný album "Time's Tales", na ktorom vedľa Ballarda hrá ešte saxofonista Miguel Zenón a gitarista Lionel Loueke.
Donald Bailey

Donald Orlando „Duck“ Bailey (* 26. marec 1933, Philadelphia, Pensylvánia – † 15. október 2013, Montclair, Kalifornia) bol americký jazzový bubeník.
Život.
V rokoch 19561964 hral v skupine organistu Jimmyho Smitha, s ktorým tiež nahral rad albumov. V nasledujúcich rokoch pôsobil v Los Angeles ako štúdiový hudobník a neskôr sa usadil v Japonsku, kde spolupracoval s mnohými tunajšími jazzovými hudobníkmi. Počas svojej kariéry nakrútil niekoľko albumov pod svojím menom a spolupracoval s mnohými hudobníkmi, medzi ktorých patria Hampton Hawes, Harold Land, Oliver Nelson, George Benson, Sarah Vaughan alebo Carmen McRae.
Dave Bailey

Dave Bailey (* 22. február 1926, Portsmouth, Virgínia, USA – † 28. december 2023) bol americký jazzový bubeník.
Život.
Študoval hru na bicie na Music Center Conservatory v New Yorku a následne počas druhej svetovej vojny odišiel do armády. V rokoch 1951 až 1953 hral s Herbiem Jonesom. V roku 1969 sa prestal venovať hudbe a začal pracovať ako letecký inštruktor. V roku 1973 sa opäť k hudbe vrátil. Počas svojej kariéry spolupracoval s mnohými hudobníkmi, medzi ktorých patria napríklad Lou Donaldson, Gerry Mulligan, Lucky Thompson, Lalo Schifrin alebo Ben Webster.
Bobby Rosengarden

Bobby Rosengarden, rodným menom Robert Marshall Rosengarden (* 23. apríl 1924 – † 27. február 2007) bol americký jazzový bubeník.
Život.
Narodil sa v meste Elgin v americkom štáte Illinois a na bicie začal hrať vo veku dvanástich rokov. Po dokončení štúdií na University of Michigan hral počas druhej svetovej vojny vo vojenských kapelách. V nasledujúcich rokoch hral v New Yorku s rôznymi kapelami a pracoval aj ako štúdiový hudobník. V rokoch 1949 až 1968 pracoval pre televíziu NBC a v rokoch 1969 až 1974 pre ABC. Počas svojej kariéry spolupracoval s mnohými hudobníkmi, medzi ktorých patria napríklad Duke Ellington, Ray Charles, Oliver Nelson alebo Dick Hyman. Zomrel na zlyhanie obličiek vo veku 82 rokov.
Eric Harland

Eric Harland (* 8. november 1978, Houston, Texas, USA) je americký jazzový bubeník.
Život.
Študoval hudbu na Manhattan School of Music a neskôr teológiu na Houston Baptist University. Svoju kariéru však začal už po ukončení stredoškolského štúdia a hral aj počas štúdií na vysokých školách. Počas svojej kariéry spolupracoval s radom hudobníkov, medzi ktorých patria McCoy Tyner, Ravi Coltrane, Taylor Eigsti, Terence Blanchard, Charles Lloyd alebo Joshua Redman. V rokoch 2005 až 2012 bol členom súboru SFJAZZ Collective.
Al Harewood

Al Harewood (* 3. jún 1923, Brooklyn, New York – † 13. marec 2014) bol americký jazzový bubeník a hudobný pedagóg.
Narodil sa barbadoským rodičom. V mladosti sa venoval stepu. Bol členom skupiny J. J. Johnsona a neskôr hral s hudobníkmi, ako boli Carmen McRae, Stan Getz, Stanley Turrentine, Tošiko Akijoši, Dexter Gordon alebo Horace Parlan. V šesťdesiatych rokoch pracoval ako štúdiový hudobník pre vydavateľstvo Blue Note Records. Zomrel v marci 2014 vo veku deväťdesiat rokov.
Bass Communion

Bass Communion je názov projektu lídra skupiny Porcupine Tree, Stevena Wilsona. Nahrávky, ktoré sú produkované pod hlavičkou tohto projektu sa vyznačujú tým, že sú prúdmi ťažkých dlhých kompozícií ambientnych elektronických zvukov. Pochádzajú zo snahy vo vytváraní textúr z priestorovým efektom modulovaných reálnych zvukov.
Na projekte Bass Communion spolu s Wilsonom kolaborujú viacerí hosťujúci muzikanti ako napríklad Robert Fripp z kapely King Crimson, saxofonista Theo Travis, Bryn Jones (známy skôr ako Muslimgauze), a Vidna Obmana.
Projekt Bass Communion má svoj pôvod vo Wilsonových hudobných začiatkoch. V roku 1983 Wilson spolu so svojim kamarátom z detstva, Simonom Vockingsom, založili hudobnú formáciu "Altamont". Ich inšpiráciou bola tvorba hudobníkov ako boli nemeckí experimentálni umelci elektronickej hudby Tangerine Dream, Klaus Schulze a Conrad Schnitzler. Wilson a Vockings experimentovali v hre na primitívnych analógových syntetizátorch. Svoje kompozície nahrávali naživo bez pomoci viacstopého magnetofónu. V septembri roku 1983 nahrávky zozbierali na audio kazetu do kompilácie "Prayer for the Soul", ktorá vyšla pod hlavičkou vydavateľa Acid Tapes, ktorého vlastníkom bol Alan Duffy, neskorší šéf Imaginary Records.
V 90. rokoch 20. storočia si Wilson všimol, že narastá hudobná produkcia, ktorá je zjavne ovplyvnená tými istými experimentálnymi umelcami, ktorí boli vzorom pre "Altamont". Pri počúvaní umelcov ako Paul Schutze a Biosphere dospel k názor, že je ideálny čas k návratu k experimentálnej elektronickej hudbe. Prvý album projektu Bass Communion, ktorý býva označovaný ako "Bass Communion I", vyšiel v apríli roku 1998.
Globálny deň lásky

Globálny deň lásky, anglicky Global Love Day (GLD) je oslava humanity prebiehajúca v krajinách a komunitách po svete každého 1. mája. The Love Foundation je nezisková organizácia, cieľom ktorej je “inšpirovať ľudí k nepodmienenej láske” a organizuje medzinárodný míting na symbolický deň nepodmienenej lásky. Od vzniku Globálneho dňa lásky je jeho hlavná idea "Láska začína so mnou".
6 princípov Globálneho dňa lásky:
História.
Názov a koncept Globálneho dňa lásky navrhol Harold W. Becker v roku 2003 a štartoval 1. mája 2004. Každoročná oslava vznikla ako forma oslavy našej humanity a jednoty cez nepodmienenú lásku. Vo svojom úvodnom dopise Becker uviedol: "Nie je nič, co musíme urobiť, ale potrebujeme cítiť lásku. Je to prosté. Globálny deň lásky je len náš spôsob ako povedať, že láska je naša a zdielať každú chvíľku našich životov."
Oslavy.
Od roku 2004 sa Globálny deň lásky oslavuje každý rok po celom svete. Jednotlivci, skupiny a organizácie sú vyzvané vytvoriť a hostiť zhromaždenia a slávnosti podľa ich jedinečnej inšpirácie, kultúry a sociálnych zvykov. Podľa Nadácie lásky sa uskutočnili stretnutia vo viac než 143 krajinách. Väčšie pozoruhodné oslavy, ktoré prilákali mnoho účastníkov prebehli v krajinách ako Kamerun, Nigéria, Bangladéš, Libéria, India, Pakistan, Uganda, Nepál, Sierra Leone, Guatemala, Španielsko, Kórea, Keňa a v mnohých štátoch USA.
Prehlásenie.
Dosiaľ viac ako 400 prehlásení bolo doručených guvernérom, primátorom a radám v USA a Kanade, ktoré 1. máj označili ako Globálny deň lásky.
Vodný kryštál Emoto.
V roku 2007, Masaru Emoto ponúkol laboratórny obrázok vodného kryštálu Globálneho dňa lásky. Kryštál ukazuje efekty globálnej lásky a oslavu života.
Umelecká a literárna pozvánka.
Na počesť Globáneho dňa lásky hostí Nadácia lásky každoročne Umeleckú a literárnu pozvánku (Art, Essay and Poetry Invitational), kde ľudia každého veku môžu zdieľať svoje kreatívne výrazy globálnej lásky. Diela reflektujú univerzálne chápanie lásky, jednoty, tolerancie, súcitenia a prezentujú ideu Globálneho dňa lásky s jeho témou "Láska začíná so mnou".
Louie Bellson

Louie Bellson (* 6. júl 1924, Rock Falls, Illinois, USA – † 14. február 2009, Los Angeles, Kalifornia,) bol americký jazzový bubeník a skladateľ s talianskymi predkami. Hral na súpravu s dvoma basovými bubnami.
V štyridsiatych rokoch hral v kapele Bennyho Goodmana a spolupracoval aj so speváčkou Peggy Lee. V roku 1948 hral spolu s Lionelom Hamptonom, Louisom Armstrongom a ďalšími vo filme "A Song Is Born". Neskôr spolupracoval s radom ďalších hudobníkov, medzi ktorých patrili okrem iného Lalo Schifrin, Duke Ellington, Ella Fitzgeraldová, Tommy Dorsey, Count Basie alebo Oscar Peterson.
Od roku 1952 bola jeho manželkou herečka a speváčka Pearl Bailey, s ktorou žil až do jej smrti v roku 1990. V roku 1994 získal ocenenie NEA Jazz Masters. Zomrel po komplikáciách s Parkinsonovou chorobou vo veku 84 rokov.
Ben Riley

Ben Riley (* 17. júl 1933, Savannah, Georgia, USA – † 18. november 2017, Islip, New York, USA) bol americký džezový bubeník.
Svoju kariéru začal už počas štúdií, následne odišiel do armády, kde pôsobil vo vojenskej kapele. V roku 1954, kedy sa vrátil z armády, sa usadil v New Yorku, kde sa začal venovať profesionálne hudbe. Svoj prvý album ako leader nazvaný "Weaver of Dreams" vydal v roku 1996, nasledovalo ešte niekoľko ďalších. Počas svojej kariéry spolupracoval s mnohými hudobníkmi, medzi ktorých patrili Thelonious Monk, Alice Coltrane, Eddie „Lockjaw“ Davis, Andrew Hill alebo Johnny Griffin.
Lewis Nash

Lewis Nash (* 30. december 1958, Phoenix, Arizona, USA) je americký jazzový bubeník.
Roku 1981 sa z rodnej Arizony presťahoval do New Yorku, kde sa neskôr stal členom sprievodnej skupiny speváčky Betty Carter. Vydal niekoľko albumov pod svojím menom a spolupracoval s radom ďalších hudobníkov, medzi ktorých patria Dizzy Gillespie, Joe Wilder, Tošiko Akijoši, McCoy Tyner, Joe Lovano alebo Chris Potter. V roku 2008 bol členom skupiny The Blue Note 7, ktorá bola špeciálne zostavená pri príležitosti sedemdesiateho výročia vydavateľstva Blue Note Records.
FEFCO

FEFCO (Fédération Européenne des Fabricants de Carton Ondulé - Európska federácia výrobcov vlnitej lepenky) je organizácia založená v roku 1952 so sídlom v Bruseli. Jej cieľom je zastupovať záujmy výrobcov kartónov z vlnitej lepenky v celej Európe a zastrešovať technické a ekonomické otázky výrobného procesu.
Kódy kartónov.
FEFCO definovala všeobecne uznávanú klasifikáciu tried vlnitej lepenky (podľa ktorej sa vlnitá lepenka delí na dvoj-, troj-, päť- a sedemvrstvovú), a zároveň do výrobného procesu zaviedla množstvo jednoduchých a logických skratiek a číselných označení, ktoré úrýchlili medzinárodnú komunikáciu i samotný proces kartonážnej výroby. FEFCO rozdeľuje kartónové obaly na základe technológie výroby a konštrukčných detailov do 8 skupín a na označenie využíva štvormiestny číselný kód (napr. 0201). Prvé dvojčíslo kódu predstavuje názov skupiny konštrukcie (napr. klopová krabica, krabica s vekom, vnútorné obalové prvky a pod.), druhé dvojčíslo označuje špecifikáciu konštrukcie (napr. klopová krabica s priliehajúcimi vonkajšími klopami, krabica s vekom bez spojovacích záložiek atď.). S rozvojom priemyslu však už základné kódy v mnohých prípadoch pri označovaní nestačia, a preto sa často možno stretnúť s ich rôznymi kombináciami.
Dodatočné parametre.
Okrem základného štvormiestneho číselného označenia sa pri kartónových krabiciach uvádzajú aj ďalšie parametre, ktoré priamo či nepriamo ovplyvňujú cenu kartónového obalu. Patrí sem napríklad:
Lepšiu orientáciu v označení umožňuje aj využívanie jednotlivých medzinárodných symbolov ako L (dĺžka), B (šírka), H (výška), či /v (presah odnímateľného veka alebo dna krabice a /o (presah klop krabice cez seba).
Storm Corrosion

Storm Corrosion bol projekt, ktorý bol výsledkom hudobnej spolupráce medzi Mikaelom Åkerfeldtom, lídrom švédskej progresívnej metalovej formácie Opeth a Stevenom Wilsonom, ktorý je známy ako frotman anglickej prog-rockovej formácie Porcupine Tree. 
História.
K dlhšej bližšej spolupráci medzi týmito dvoma osobnosťami došlo potom ako v roku 2001 Wilson produkoval piaty štúdiový album kapely Opeth, ktorý vyšiel pod názvom "Blackwater Park". Po tejto produkcii pokračovala produkčná spolupráca medzi Wilsonom a skupinou Opeth na nasledujúcich dvoch projektoch: "Blackwater Park", "Deliverance", a "Damnation" a mixovaní albumu "Heritage". V roku 2003 kapely Opeth a Porcupine Tree spolu absolvovali letné koncertné turné po Severnej Amerike. V roku 2005 Åkerfeldt naspieval Porcupine Tree vokály na album "Deadwing".
Štart ich spolupráce na plánovanom spoločnom projekte mal pôvodne byť začiatkom roka 2006. Oproti plánu sa však Åkerfeldt a Wilson pustili do výroby prvých hudobných kompozícií až v marci roku 2010. Projekt dostal svoj názov Storm Corrosion začiatkom roka 2011. Nahrávanie albumu bolo ukončené v septembri roku 2011. Dňa 8. mája 2012 ho pod eponymným názvom projektu vydal hudobný vydavateľ Roadrunner Records.
Church of Anthrax

Church of Anthrax je spoločný štúdiový album waleského hudobníka Johna Calea a amerického hudobníka Terry Rileyho. Album vyšiel 10. februára 1971 ako druhý a posledný Caleov album vydaný vo vydavateľstve Columbia Records. Album bol doplnený o krátky text Johna Calea nazvaný "Caricature". Producentmi albumu boli Cale a John McClure. V júni 2008 vyšiel album v reedícii na CD vo vydavateľstve Wounded Bird Records. V januári 2013 vyšliel v USA album v reedícii vo vydavateľstve Culture Factory v limitovanej edícii.
Riley a Cale sa spolu po prvýkrát stretli v štúdiu na prelome mája a júna 1969 a to v New Yorku. Nahrali tu celkom tri skladby „The Protégé“, „The Soul of Patrick Lee“ a „October Procession“. Ani jedna z týchto verzií na albume nevyšla, ale prvé dve boli neskôr nahrané znovu a tieto verzie tam vyšli. V skladbe „The Soul of Patrick Lee“ spieva Adam Miller, zvyšné sú inštrumentálne. Druhýkrát sa obaja zišli až v januári 1970, kedy nahrali ďalšiu verziu skladby „The Soul of Patrick Lee“. Vokálne party opäť naspieval Miller. Ďalšie skladby, konkrétne „The Hall of Mirrors in the Palace at Versailles“, „Ides of March“, „The Protégé“ a „Church of Anthrax“, boli nahraté niekedy v roku 1970, štúdio ani dátum nahrania nie je známe.
Zoznam skladieb.
Autormi všetkých skladieb sú John Cale a Terry Riley, mimo skladby „The Soul of Patrick Lee“, ktorú napísal sám Cale. Skladba „The Soul of Patrick Lee“ je tiež jedinou spievanou piesňou z albumu, ostatné sú inštrumentálne.
SPY Records

SPY Records bolo nezávislé hudobné vydavateľstvo, ktoré v roku 1977 založili John Cale a Jane Friedman.
História.
Vydavateľstvo v roku 1977 založili John Cale a vtedajšia manažérka Patti Smithovej Jane Friedman, ktorá bola v tej dobe tiež Caleova priateľka. Vydavateľstvo sídlilo na 250 West 57th Street v New Yorku.
Koncepcia vydavateľstvo bola, že všetky albumy bude produkovať John Cale. Distribútorom vydavateľstva bolo I.R.S. Records. Autorom loga bol Michel Esteban, keď použil oko z obalu albumu "Fear". V roku 1978 Esteban z vydavateľstva odišiel a spolu s Michaelom Zilkhom založil vydavateľstvo ZE Records.
SPY Records zaniklo v roku 1980. John Cale vydal tri albumy "Music for a New Society" (1982), "Caribbean Sunset" (1983) a "Comes Alive" (1984) v ZE Records.
Július Haas

Július Haas (* 28. september 1948, Žilina) je bývalý česko-slovenský hokejista (útočník) a tréner. Je členom Siene slávy slovenského hokeja. 
Klubový hokej.
S hokejom začal ako osemročný v rodnej Žiline, kde hrával až do roku 1967. Tam si ho všimol Rastislav Jančuška a v devätnástich rokoch ho priviedol do Slovana do tímu Ladislava Horského. Najskôr hrával s Golonkom a Dučajom, neskôr s Nedomanským a Mrukviom. V Slovane vydržal 10 ligových sezón, počas ktorých odohral 339 zápasov, v ktorých strelil 172 gólov. Po skončení pôsobenia v Slovane odohral sezónu 1977/78 za rodnú ZVL Žilina a hráčsku kariéru zakončil o sezónu neskôr ako hrajúci tréner TS Topoľčany. 
Reprezentácia.
Na najvyššej úrovni reprezentoval od 12. marca 1969 do 13. novembra 1974 v 45. zápasoch, v ktorých strelil 21. gólov. 
Zúčastnil sa Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji 1970 a Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji 1972 na ktorých získal bronz a zlato. Rovnako sa zúčastnil prvých juniorských Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji do 18 rokov 1968, kde získal taktiež zlato. 
Trénerská činnosť.
Trénerskú kariéru začal ako hrajúci tréner TS Topoľčany v sezóne 1978/1979. Potom trénoval tri sezóny B-tím Dukly Trenčín. V roku 1983 sa vrátil do Slovana, kde začal pôsobiť pri doraste, no sezónu dokončil na lavičke A-tímu spoločne s Vladimírom Dzurillom. Ďalšie dve sezóny trénoval spoločne s Břetislavom Guryčom a nasledujúce tri s Jozefom Golonkom. V sezóne 1988/1989 prišiel k tímu v priebehu sezóny spoločne s Jurajom Okoličánym. V sezóne 1990/1991 pôsobil v Nitre. Potom sa na dlhší čas trénersky odmlčal, aby sa v sezóne 1995/1996 vrátil namiesto Dušana Žišku na lavičku Slovana. S ním začal aj nasledujúcu sezónu v priebehu ktorej boli obaja odvolaní.