Polikarpov Po-2

Polikarpov Po-2 (pred rokom 1944 označovaný aj U-2 alebo LNB, bežne prezývaný „Kukuruznik“) bolo sovietske viacúčelové lietadlo, ktoré je jedným z najviac vyrábaných lietadiel na svete (vyše 40 000 vyrobených kusov).
Vznik a vývoj.
Stroj bol pôvodne skonštruovaný preto aby nahradil cvičný (učobnyj) U-1, čo bol licenčne vyrábaný typ Avro 504. Prototyp U-2, poháňaný vzduchom chladeným motorom Švecov M-11 s výkonom 99 hp (74 kW), vzlietol prvýkrát 7. januára 1928. Pilotoval ho skúšobný pilot M.M. Gromov. Stroj mal vynikajúce vlastnosti a čoskoro nahradil svojho predchodcu. Vynikal najmä krátkym vzletom a prístáním. Používal sa nielen pre začiatočný letecký výcvik pilotov Červenej armády, ale dostal sa aj do aeroklubov a poľnohopodrástva. Na strojoch U-2 sa učila lietať celá predvojnová aj vojnová generácia – až 100 000 letcov. Keď v roku 1944 zomrel konštruktér N.N. Polikarpov bolo pomenovanie strojov U-2 zmenené na Po-2. Celkovo sa výroba skončila v priebehu 50. rokov. Samotná výroba sa skončila v roku 1949, no mnoho kusov bolo do roku 1959 skompletizovaných v dielňach Aeroflotu. Stroje sa licenčne vyrábali aj v Poľsku pod označením CSS-13. V Česko-Slovensku niesli stroje Po-2, ktoré sa tu používali po vojne označenie L-62. Celkovo bolo vyrobených viac než 40 000 kusov týchto medzi letcami veľmi populárnych strojov. Polikarpov Po-2 sa tak stal jedným z najvyrábanejších lietadiel na svete.
Verzie.
V roku 1931 vznikla jeho prvá poľnohospodárska verzia určená na práškovanie U-2AO a neskôr U-2AS. Ďalšie poľnohospodárske verzie sa vyrábali po vojne ako Po-2AP. Poľnohopodárske verzie si čoskoro vydobyli pomenovanie "kukuruznik" (od ruského slova kukuruza – kukurica). Od roku 1932 sa vyrábala aj sanitná verzia U-2S-1 a od začiatku druhej svetovej vojny aj U-2S-2. Všetky verzie od roku 1939 boli vybavené motorom M-11D s vyšším výkonom (74 kW). Neskôr po vojne sa používal motor M-11K. Päťmiestna sanitná verzia U-2S-3 (alebo SKF) sa vyrábala od roku 1941. Trojmiestna sanitná verzia Po-2S bola vyrábaná po vojne. V medzivojnovom období sa začala vyrábať trojmiestna spojovacia a kuriérna verzia U-2VS pre armádu a jej civilná obmena U-2SP. Počas 2. svetovej vojny vznikli aj štvormiestna verzie U-1ŠS a U-2L s krytou kabínou pre cestujúcich. Existovali aj verzie vybavené plavákmi pre pristátie na vodnej hladine U-2M a MU-2. Počas vojny siahlo sovietske letectvo aj na stroje U-2 a upravilo ich ako ľahké bombardéry, sanitné či zásobovacie, či cvičné stroje. Z bežnej verzie U-2VS vznikol variant U-2LNB (LNB bola ruská skratka pre ľahký nočný bombardér). Táto verzia uniesla bômb. Verzia U-2NAK bola prispôsobená pre nočné riadenie delostreleckej paľby. Vznikla aj ľahká bojová verzia U-2LŠ alebo U-2VOM, ktorá bola vybavená pohyblivým guľometom a mohla niesť 4 strely RS-82 alebo bômb. Pre potreby propagandy vznikla verzia U-2GN vybavená silnými reproduktormi.
Nasadenie.
Po napadnutí Sovietskeho zväzu nacistickým Nemeckom bolo niekoľko strojov U-2 upravených na nesenie bômb ako ľahké nočné bombardéry stroje boli dodatočne vyzbrojené jedným pohyblivým guľometom ŠKAS kalibru , ktorým disponoval druhý člen posádky sediaci za pilotom. LNB bol oproti štandardnej verzii vybavený tlmičmi hluku motora a boli celé čierne. Vďaka dobrým manévrovacím schopnostiam a jednoduchej technike pilotáže boli stroje schopné uskutočňovať činnosť, ktorej rýchloletiace ťažšie stroje neboli schopné. Nemeckí vojaci začali čoskoro prezývať LNB "Nähmaschine" (šijací stroj). Sovietske nočné bombardéry boli skutočne schopné takmer nehlučne priletieť nad nemecké pozície a zhadzovať bomby priamo do zákopov, narušujúc nočný spánok a deptajúc nepriateľských vojakov. Pre stíhačov bolo v noci pritom pomerne ťažké zostreliť tento dvojplošník. Najväčším nepriateľom nočných LNB sa stalo protilietadlové delostrelectvo a nočné reflektory protilietadlovej obrany, ktoré boli schopné celkom oslepiť posádku, ktorá následne neraz strácala orientáciu. Na strojoch U-2 sa preslávili najmä posádky čisto ženského 588. NBAP, ktorý bol neskôr premenovaný na gardový 46. GNBAP. Jeho prvou veliteľkou bola majorka Jevdokja Berčanskaja. Pluk čoskoro začali Nemci prezývať "nočné bosorky". Letkyne Jekaterina Vasilievna Riabovová a Nadežda Vasiljevna Popovová počas jednej z nocí uskutočnili po 18 bombardovacích letov. Mnohé z letkýň uskutočnilo do konca vojny viac než 800 bojových letov.
Pre rušivé nočné nálety bol Po-2 používaný aj počas Kórejskej vojny v rokoch 1950 – 1953.
Špecifikácie.
Polikarpov Po-2 je dvojmiestny jednomotorovy vzperový dvojplošník. Drevenná kostra krídel, pevných aj pohyblivých chvostových plôch je potiahnutá plátnom. Drevená kostra trupu je potiahnutá kombináciou preglejky a plátna. Krycie plechy sú duralové. Hviezdicový motor poháňal drevenú dvojlistovú vrtuľu. Podvozok bol pevný, v zadnej časti chvostových plôch bola ostroha.