burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Marvin Rettenmaier

Marvin Guido Rettenmaier (* 10. september 1986, Loenberg, Nemecko) je nemecký profesionálny hráč pokru. 
Začiatky.
V roku 2007 získal bakalársky titul v odbore manažmentu. Práve v tom čase sa zoznámil aj s pokrom. Najskôr sa učil hrať pri domácich stoloch s kamarátmi, neskôr prešiel na online hru. Začal tiež chodiť na menšie turnaje blízko svojho domova.
Turnajové úspechy.
Svoj prvý oficiálny turnajový zápis zaznamenal na konci roku 2009, keď na Main Event Wiesbaden Christmas Poker Festival obsadil druhé miesto a výhru 22 000 €. Nasledoval rad ďalších umiestnení na menších či stredne veľkých turnajoch a WSOP 2010, kde sa mu podarilo získať tri výplatné miesta, vrátane finálového stola z $1.500 NLHE eventu. V dobrých výkonoch pokračoval aj po návrate z Las Vegas v podobe 2. miesta z Marrakech Poker Open či víťazstva zo zastávok Italian Poker Tour a Spanish Poker Tour.
Rok 2011 začal dobrými umiestneniami vo vedľajších turnajoch podujatí PCA a EPT Deauville. Prvý skutočne veľký úspech získal na začiatku februára, keď v €1.800 Main Evente France Poker Series s účasťou 566 hráčov zvíťazil a získal 244 036€. Vstúpil tak do elitnej skupiny svetového pokru. Na nadchádzajúcom WSOP opäť získal tri IMT miesta, vrátane pekného 266. v obrovskom Main Evente.
Zlomový však pre neho bol až rok 2012. Začal pár menšími ITM miestami, no v apríli najskôr obsadil piatu priečku v High Roller event WPT Viedeň za 25 670€, hneď na to tretiu v €10,000 No Limit Hold'em - 8 Max Re-Entry v rámci EPT Berlín za 85 800 € a ku koncu mesiaca ešte pridal víťazstvo v €2,000 No Limit Hold'em turnaji na EPT Grand Finale v Monte Carle, za čo inkasoval 118 300 €.
&lt;br&gt;Jeho forma sa naplno prejavila v máji, kedy odcestoval do Las Vegas. Pred WSOP sa prihlásil ešte do WPT $25,000 No Limit Hold'em – Championship, kde v konkurencii 151 zúčastnených zvíťazil a získal 1 196 858 $. Na WSOP potom obsadil 6 platených miest a hneď po návrate do Európy zvíťazil v augustovom WPT Kyrenia na Cypre a inkasoval 287 784$.
Ďalšie veľké prvenstvo prišlo na EPT Praha, kde ovládol €10,000 No Limit Hold'em - High Roller 8 Handed a na svoje konto si pripísal 365 300 €.
Ocenenia.
Rettenmaier bol vyhlásený prestížnym magazínom Bluff za hráča roka 2012. Na European Poker Awards sa stal zaslúžene Hráčom roka, keďže bol najlepší európsky hráč v rebríčku Global Poker Index. V minulosti spolupracoval s herňou TitanPoker, v súčasnosti je ale členom tímu PartyPoker. Momentálne žije v Londýne.
Automedón (Sikyón)

Automedón (, ) je v gréckej mytológii veľkňaz boha Apolóna Karneia a vládca Sikyónu.
Staroveký autor Eusebios z Kaisareie uvádza, že po vláde Zeuxippa, posledného kráľa Sikyónu, moc v štáte prevzali kňazi boha Apolóna Karneia. Prvým vládcom sa stal Archelaos a po roku sa jeho nástupcom stal Automedón.
Automedón vládol tiež len jeden rok a po ňom vládu v Sikyóne prevzal Theoklytos. Podľa inej verzie uvedenej z fragmentov historika Iulia Africana, bol jeho nástupcom "Methudutus". Je to však jediná zmienka o tomto vládcovi Sikyónu (jeho meno v starogréčtine nie je známe).
Theoklytos

Theoklytos (, ) je v gréckej mytológii veľkňaz boha Apolóna Karneia a vládca Sikyónu.
Podľa starovekého autora Eusebia z Kaisareie sa po vláde sikyónskych kráľov dostali v štáte k moci kňazi boha Apolóna Karneia. Ich tretí vládca Theoklytos, ktorý nastúpil po ročnej vláde Automedóna, vládol štyri roky a po ňom sa vládcom Sikyónu stal Eunéos.
Helvétska republika

Helvétska republika (, , ) bol štát, ktorý vznikol následkom rozširovania francúzskej revolúcie. Bol to pokus vytvoriť centralizovanú vládu nad švajčiarskym územím, ktoré dovtedy bolo len voľným zväzkom samosprávnych kantónov (Stará konfederácia).
European Poker Tour

PokerStars European Poker Tour (EPT) je séria pokrových turnajov, hrajúcich sa každoročne po celej Európe. Celý projekt bol nápadom britského televízneho režiséra a pokrového hráča Johna Duthieho, realizovaného s podporou najväčšieho partnera a z časti vlastníka, herne PokerStars.
Eunéos (Sikyón)

Eunéos (, ) je v gréckej mytológii veľkňaz boha Apolóna Karneia a vládca Sikyónu.
Staroveký autor Eusebios z Kaisareie uvádza, že po vláde Zeuxippa, posledného kráľa Sikyónu, moc v štáte prevzali kňazi boha Apolóna Karneia. Ich štvrtým vládcom sa stal Eunéos, ktorý nastúpil po štvorročnej vláde kňaza Theoklyta. Eunéos potom vládol šesť rokov a po ňom vládu v Sikyóne prevzal Theonomos.
Podľa historika Iulia Africana vláda Eunéa trvala len štyri roky.
Maximilián Nitra

Maximilián Nitra (* 5. jún 1922, Lučenec – † 23. marec 2008, Bratislava) bol slovenský scenárista, dramaturg, tvorca námetov, kameraman a režisér. 
Štúdium.
Spolu s Júliusom Jaššom, Ivanom Bukovčanom, Albertom Marenčinom, Katarínou Hrabovskou vychodil prešovské gymnázium. Vyštudoval bratislavskú Právnickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave, no od roku 1948 pracoval vo filme. Začínal ako asistent réžie a kameraman pri spravodajských filmoch. 
Tvorba.
Od roku 1949 pracoval ako scenárista hraného filmu, kde sa sústredil najmä na adaptácie cudzích námetov a literárnych predlôh, akými boli Jesenského, Karvašove a Bodenekove poviedky a humoresky. Písal aj námety a po skúsenostiach získaných na poli scenáristickej tvorby sa venoval aj dramaturgii hraných filmov. 
Medzi najvýznamnejšie diela, na ktorých spolupracoval ako scenárista patria: Katka (r. Ján Kadár, 1949), Mladé srdcia (r. Václav Kubásek, 1952), Štvorylka (r. Jozef Medveď, Karol Krška, 1955), Čert nespí (r. Peter Solan, František Žáček, 1956), Skalní v ofsajde (r. Ján Lacko, 1960), Pozor, ide Jozefína! (r. Jozef Režucha, 1976), Demokrati (r. Jozef Zachar, 1980), Živá voda (r. Jozef Medveď, 1980) a Zrelá mladosť (r. Martin Ťapák, 1982).
Iné.
Maximilián Nitra sa venoval aj amatérskemu filmu a je autorom piatich praktických príručiek pre filmových amatérov aj odborníkov (Pozor, nakrúcame!: praktická príručka pre kinoamatérov (1961), Réžia amatérskeho filmu (1968) a iné).
Národné vodnopólové družstvo mužov USA

Národné vodnopólové družstvo mužov USA je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Spojené štáty v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "United States Aquatic Sports" (USAS), presnejšie pod sekciou "USA Waper Polo" (USWP). Je to dlhodobo najlepší vodnopólový celok Ameriky, ktorý sa pravidelne zúčastňuje všetkých medzinárodných podujatí, organizovaných Medzinárodnou plaveckou federáciou. Za jeho najväčšie úspechy možno považovať 7 medailí z olympijských hier, striebornú medailu zo Svetovej ligy 2008, 2 zlaté medaily zo svetového pohára či 12 titulov víťaza panamerických hier.
Vrcholné podujatia.
Jeho najväčším úspechom na olympijských hrách je zlato zo St. Louis 1904, na ktorom sa ale zúčastnili iba univerzitné tímy z USA. O 20 rokov neskôr vybojovalo bronzovú medailu, ktorú ešte v rokoch 1932 a 1972 zopakovalo. V rokoch 1984 a 1988 k nim pridalo strieborné medaily. Poslednú medailu na OH vybojovalo v Pekingu 2008, keď vo finálovom stretnutí podľahlo Maďarsku.
Na majstrovstvách sveta sa americké družstvo nedokázalo dostať na medailový stupienok. 3-krát, v rokoch 1986, 1991 a naposledy v 2009, sa dokázalo prebojovať do semifinále MS. Zakaždým však prehralo oba zápasy, semifinálový aj zápas o 3. miesto.
Najviac úspechov zaznamenalo na kontinentálnych podujatiach. Vodnopólový turnaj na panamerických hrách vyhralo 12-krát a zo všetkých ostatných si priviezlo nejakú medailu. Posledné finále prehralo ešte v roku 1991 proti domácej Kube. Na panamerickom podujatí Pohára UANA, ktorý je zároveň kvalifikáciou na MS, sa družstvo zúčastnilo 4-krát a 3-krát ho aj jasne vyhralo. V roku 2013 však nestačilo na domácu Kanadu a skončilo druhé.
Americké družstvo sa pravidelne zúčastňuje svetovej ligy. Najväčší úspech zaznamenalo v roku 2008, keď sa dostalo až do finále. V ňom podľahlo Srbsku . Predtým, v roku 2003, keď organizoval finálový turnaj americký New York, získalo bronz. Druhé striebro pridalo v roku 2016, keď vo finále prehralo opäť so Srbskom. 2 zlaté a 2 strieborné medaily vybojovalo aj na svetovom pohári. Poslednú medailu získalo v Aténach v roku 1997.
Charidémos

Charidémos (starogr. "Χαρίδημος" – "Charidémos", ) môže byť:
FC Sochaux-Montbéliard

Football Club Sochaux-Montbéliard, tiež známy ako FC Sochaux, je francúzsky futbalový klub sídliaci v meste Montbéliard, ktoré sa nachádza na východe krajiny len od hraníc so Švajčiarskom. Bol založený v roku 1928 pod názvom "Football Club Sochaux" Jean-Pierrom Peugeotom, riaditeľom automobilovej spoločnosti Peugeot a jedným zo zakladajúcich členov prvej divízie vo francúzskom futbale. V júni 1930 sa spojil s miestnym klubom "FC Montbéliard" a vytvoril klub, ktorý existuje dodnes pod názvom Football Club Sochaux-Montbéliard.
Domáce zápasy hrá na štadióne Stade Auguste Bonal, ktorý má kapacitu 20 025 miest. Bol postavený v roku 1931 a otvorený v tom istom roku, 11. novembra. Do roku 1945 bol názov štadiónu "Stade de la Forge", potom bol premenovaný na Stade Auguste Bonal, ktorý nesie dodnes. Rekonštrukciami prešiel 2-krát a to v roku 1973 a 1997.
Farbami klubu sú čierna, zlatá a námornícka modrá.
Sochaux je známy aj svojou mládežnícku akadémiou, ktorá pravidelne končí v top 10 mládežníckych akadémií vo Francúzsku. Najúspešnejší tím v akadémii je do 19 rokov, ktorý 2-krát vyhral Coupe Gombardella a to v rokoch 1973 a 2007. Akadémia vyprodukovala niekoľko pozoruhodných mien ako je napríklad El-Hadji Diouf alebo Jérémy Ménez.
Najväčším úspechom klubu je 2-násobné víťazstvo v najvyššej domácej súťaži a tiež 2-krát víťazstvo Francúzskeho pohára známeho ako Coupe de France.
Adesmia

Adesmia môže byť:
Gil Vicente F.C.

Gil Vicente Futebol Clube, tiež známy len ako Gil Vicente, je portugalský futbalový klub sídliaci v meste Barcelos. Bol založený dňa 3. mája 1924 po vytvorení ďalších klubov v meste, a to Barcelos Sporting Club a União Football Club Barcelense. Myšlienka na jeho založenie prišla od skupiny priateľov, ktorý každý deň popoludní hrávali futbal v blízkosti mestského divadla Gil Vicente, pomenovanom po portugalskom dramatikovi. Pôvodný názov pre klub bol "Gil Vicente Futbal Barcelense". Momentálne (január 2013) hrá najvyššiu domácu súťaž Primeira Liga. Prvýkrát hral prvú ligu v roku 1990.
Domáce zápasy hrá na štadióne Estádio Cidade de Barcelos, ktorý má kapacitu 12 374 miest.
Farbami tímu sú červená a modrá.
Najväčším úspechom klubu je jeho finálová účasť v Portugalskom ligovom pohári Taça da Liga, do ktorého sa prebojoval v sezóne 2011/12, ale prehral s tímom Benfica.
Franz Halberg

Prof. Franz Halberg (* 5. júl 1919, Bistriţa, Rumunsko † 9. jún 2013, Minneapolis, Minnesota, USA) bol americký vedec, jeden zo zakladateľov modernej chronobiológie a tvorca pojmu cirkadiánny rytmus.
Život a dielo.
So svojimi experimentmi začal v 40. rokoch, neskôr založil na Minnesotskej univerzite výskumný ústav chronobiológie "Chronobiology Laboratories". Viedol rozsiahly výskum biologických rytmov a dokázal, že okrem cirkadiánnej periodicity existujú mnohé dlhodobé biologické rytmy trvajúce aj viac rokov. So svojimi spolupracovníkmi zverejnil cez 3000 odborných prác.
Preukázal, že mnohé choroby súvisia s biologickými rytmami, alebo s ich narušením. A tiež, že mnoho týchto rytmov súvisí s kozmickým počasím.
Od roku 2001 bol členom Leibnizovej vedeckej spoločnosti v Berlíne (Leibniz Sozietät der Wissenschaften zu Berlin).
Kanadské národné vodnopólové družstvo mužov

Kanadské národné vodnopólové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Kanadu v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Aquatic Federation of Canada" (AFC), presnejšie pod asociačnou sekciou "Canadian Water Polo Association" (CWPA). Patrí medzi najlepšie vodnopólové celky Ameriky, ktoré sa pravidelne zúčastňuje medzinárodných podujatí, organizovaných Medzinárodnou plaveckou federáciou. Za jeho najväčšie úspechy možno považovať 6 medailí z Panamerických hier.
Vrcholné podujatia.
Jeho najväčším úspechom na olympijských hrách je 9. miesto, ktoré dosiahlo v roku 1976, keď turnaj OH organizoval kanadský Montreal. Naposledy sa kvalifikovalo na OH 2008 v Pekingu, kde skončilo predposledné. 
Okrem prvého podujatia sa zúčastnilo na všetkých majstrovstvách sveta. Do roku 2007 sa umiestňovalo vždy medzi 13. a 15. miestom. V Taliansku 2009 sa však dokázalo prebojovať do štvrťfinále turnaja a nakoniec skončilo ôsme, čo je jeho zatiaľ najlepšie umiestnenie. 
Najviac úspechov zaznamenalo na kontinentálnych podujatiach. 1 striebornú a 6 bronzových medailí získalo na vodnopólovom turnaji Panamerických hier. Tú striebornú získalo na hrách v roku 2011 v mexickej Guadalajare, keď podľahlo až vo finále tímu USA. Na panamerickom podujatí Pohára UANA, ktorý je zároveň kvalifikáciou na MS, vybojovalo družstvo 2 strieborné medaily a v roku 2011 v domácom bazéne vo Winnipegu zlato (keď sa ho hlavný ašpirant na víťazstvotím USA, nezúčastnil). V roku 2013 a 2015 si zopakovalo prvenstvo.
Kanadské družstvo sa nepravidelne od roku 2005 zúčastňuje aj svetovej ligy. 4-krát sa mu podarilo postúpiť na finálový turnaj a najlepšie skončilo v rokoch 2008 a 2014, na 6. mieste.
Karlštejn (rozlišovacia stránka)

Karlštejn môže byť:
Štefan Kamenický

Štefan Kamenický (* 22. júl 1932, Pác – † 28. január 2009 Bratislava) bol významný slovenský režisér sociálnych dokumentárnych filmov s publicistickými prvkami. 
Tvorba.
Vyštudoval žurnalistiku a dlhé roky pôsobil v Spravodajskom filme. Z tohto obdobia je významným dielom "Týždeň vo filme č. 51", kde autor zaznamenal tragickú situáciu dôchodcov z kopaníc. Dokument mal taký účinok, že ich situácia sa na jeho podnet zmenila. Získal aj ocenenie v Karlových Varoch. K jeho najznámejším dokumentárnym filmom patrí napríklad film "Zakliata dolina" (1966), ktorý pojednáva o neľahkej situácii na východnom Slovensku, kde muži odchádzajú za prácou do moravských baní a ženy ostávajú žiť v biede. Poukazuje tu na tabuizované otázky ako alkoholizmus, bieda a zaostalosť. Film získal Striebornú plaketu sv. Marka na filmovom festivale v Benátky|Benátkach 1967. V ďalšom dokumente "Ideály" (1968) porovnáva postavenie a osudy ľudí z 50. rokov a rieši otázku zmysluplnosti hodnôt. V roku 1968 natočil film "Zasľúbená zem", kde rieši tému vzťahu Čechov a Slovákov. Filmy "Zakliata dolina" a "Zasľúbená zem" boli v čase normalizácie zakázané a znovu zverejnené až v 90. rokoch 20. storočia. 
V časoch normalizácie sa Kamenický zameral na portréty hrdinov socialistickej práce. V 70. a 80. rokoch nakrúcal aj inštruktážne filmy a fejtóny.
Horehronské dni spevu a tanca

Horehronské dni spevu a tanca (HDSaT) je folklórny festival konajúci sa každoročne v Heľpe v okrese Brezno. Prvý ročník sa uskutočnil v roku 1966, čím patrí medzi najstaršie folklórne festivaly na Slovensku. Od svojho vzniku sa zameriava na kultúru Horehronia, Pohronia, Podpoľania a Gemera. 47. ročníka festivalu sa zúčastnilo takmer 1500 účinkujúcich. V roku 2009 ich bolo okolo 1200. 
Okrem programu v amfiteátri sa konajú rôzne sprievodné podujatia: tradičný jarmok, ukážky remesiel, prezentácia kuchyne, výstavy a iné. Počas prvého popoludňajšieho programu sa tradične koná prehliadka detských súborov.
Festival organizuje Banskobystrický samosprávny kraj, Stredoslovenské osvetové stredisko Banská Bystrica a obec Heľpa. Vznikol pôvodne ako súťaž, v roku 1969 sa stal prehliadkou. V roku 1971 bol pre potreby festivalu v Heľpe postavený amfiteáter s kapacitou 3500 divákov. V roku 2008 sa začala jeho rekonštrukcia, ktorá mala stáť približne 116 tisíc €. 
50. ročník Horehronských dní spevu a tanca sa uskutočnil 26. až 28. júna 2015.
Ján I. (pápež)

Ján I. (* ?, Siena - † 18. máj 526, Ravenna) bol 53. pápež. Pápežský úrad zastával od 13. augusta 523 do svojej smrti.
Mámallapuram

Mámallapuram (iné názvy: Mahábalipuram/iné prepisy: Mahábalípuram/Mahápalipuram; Mahábalipúr; angl. "Mamallapuram, Mahabalipuram") je mesto v indickom štáte Tamilnádu na východnom pobreží Indického polostrova. V roku 2001 tu žilo 12 049 obyvateľov.
V okolí mesta sa nachádza veľké množstvo pamiatok postavených väčšinou medzi 7. – 9. storočím. Sú to najmä chrámy, stúpy a pod. Tieto pamiatky boli vytesané do skaly.
Všetky tieto pamiatky boli v roku 1984 zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Pattadakal

Pattadakal alebo Pattadakkal je osada v indickom štáte Karnátaka. 
Je známa najmä vďaka skupine zachovaných pamiatok, hlavne 9 hinduistických chrámov postavených v 8. storočí a džinistickou svätyňou. Najväčší a asi najznámejší z chrámov je chrám Virupákša, ktorý bol postavený cca v 740.
Pre svoju historickú hodnotu boli miestne pamiatky v roku 1984 zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Sui heredes

Sui heredes (z lat. "jeho dedičia") je termín používaný rímskym právom na označenie zákonných dedičov poručiteľa. Označuje osoby podriadené otcovskej alebo manželskej moci zomretého v okamihu jeho smrti, takže jeho smrťou sa stali svojprávnymi. Boli to teda synovia a dcéry, prípadne vnuci po zomretých synoch, ďalej manželka "in manu"; medzi dedičov však nepatrili emancipovaní potomkovia.
Ak medzi "sui heredes" boli potomkovia bližší aj vzdialenejší, delilo sa dedičstvo medzi nich podľa kmeňov ("in stirpes"), to znamená, že vzdialenejší dostali spolu len podiel svojho predka, ktorý by sa stal smrťou svojho poručiteľa "sui iuris", keby bol v okamihu smrti poručiteľa ešte žil.
Príchod vychovávateľky do kupcovho domu

Príchod vychovávateľky do kupcovho domu (rus. "Приезд гувернантки в купеческий дом") je názov obrazu ruského maliara Vasilija Grigorieviča Perova z roku 1866.
Perovove diela nastavovali nemilosrdné zrkadlo spoločenským pomerom súdobého Ruska. Cítiť v nich sociálno-spoločenské nálady a hlboký realizmus. K častým výrazovým prostriedkom jeho diel patrí satira. Kým napr. obraz "Dedinská krížová procesia na Veľkú noc" (1861) svojím výsmechom mieri do radov ruského duchovenstva, rozmerovo neveľké dielo "Príchod vychovávateľky do kupcovho domu" si berie na mušku svetskú sociálnu skupinu - kupectvo.
Námet a kompozícia.
Aby vynikla satira, umelec zvolil kompozíciu založenú na jasnom rozlíšení dvoch hlavných skupín: rodiny kupca a mladého inteligentného no nesmelého dievčaťa. Prichádza na nové pôsobisko, stojí v prijímacom salóne a akoby bojazlivo vyťahuje z malej taštičky odporúčací list. Tučný kupec si dievča prezerá presne tak ako je zvyknutý obzerať si nový tovar. Z dverí za kupcom na príchodziu mladú ženu zvedavo hľadia kupcove deti a kupcova žena sa s nevôľou díva na guvernantku, v ktorej vidí iba zbytočnú príťaž v domácnosti. Z tvárí slúžok stojacich vo dverách do vedľajšej miestnosti sa zračí úškrn a pohŕdanie. Rozdielnosť charakterov postáv dotvára aj umelcovo farebné podanie obrazu. Kým na postave vychovávateľky je jasne zreteľný farebný súlad, interiér miestnosti a oblečenie postáv kupcovej rodiny kričí krikľavými farebným kontrastami.
Dielo sa zaraďuje do skupiny Perovových obrazov, ktorým dominuje tzv. ženská otázka, t.j. postavenie ženy v súdobej spoločnosti. Ťažký údel ruskej ženy dokumentuje na postavách hlavných protagonistiek. K takýmto dielam patrí napr. "Vyprevádzanie mŕtveho" (pozornosť upriamuje na horký údel sedliačky-vdovy vezúcej svojho nebohého manžela), "Utopená" (životná tragédia ženy uprostred rušného veľkomesta) a napokon aj "Príchod vychovávateľky do kupcovho domu", kde zachytáva neľahký osud mladého dievčaťa núteného kvôli obžive hľadať službu u spupného kupca. 
Posledne spomenutým dielom umelec do sveta vykričal svoj hnev, nespokojnosť a protest proti surovým utláčateľom, ktorí stratili akúkoľvek ľudskosť a uznávali iba jedinú moc - moc peňazí. Tematika povyšovania mamonu nad ľudský cit dominovala aj v dielach iných autorov, ale Perovov "Príchod vychovávateľky" prevyšuje všetko, čo vytvorili maliari v tejto oblasti.
Obraz "Príchod vychovávateľky do kupcovho domu" spolu s ďalším významným dielom "Trojka" zabezpečili Perovovi uznanie a hodnosť akademika.
Theonomos

Theonomos (, ) je v gréckej mytológii veľkňaz boha Apolóna Karneia a vládca Sikyónu.
Po vláde Zeuxippa, posledného kráľa Sikyónu, moc v štáte prevzali kňazi boha Apolóna Karneia. Ich piatym vládcom bol Theonomos, ktorý vládu nad Sikyónom prevzal po šesťročnej vláde kňaza Eunéa. Panoval deväť rokov a vládu potom po ňom prevzal Amfigyes.
Podľa historika Iulia Africana Theonomos vládol len jeden rok.
Amfigyes

Amfigyes alebo Amfigyés (, ) je v gréckej mytológii veľkňaz boha Apolóna Karneia a vládca Sikyónu.
Po vláde Zeuxippa, posledného kráľa Sikyónu, prevzali moc v krajine kňazi boha Apolóna Karneia. Šiestym panovníkom z ich radov bol Amfigyes, ktorý vládu nad Sikyónom prevzal po deväťročnej vláde kňaza Theonoma. Moc si udržal až dvanásť rokov a vládu potom po ňom prevzal Charidémos.
Podľa historika Iulia Africana Amfigyes vládol deväť rokov.
Charidémos (Sikyón)

Charidémos (, ) je v gréckej mytológii veľkňaz boha Apolóna Karneia, posledný vládca Sikyónu.
Podľa starovekého autora Eusebia z Kaisareie, po vláde Zeuxippa, posledného kráľa Sikyónu, prevzali v krajine moc kňazi boha Apolóna Karneia. Siedmym a aj psledným panovníkom z ich radov bol Charidémos, ktorý vládu nad Sikyónom prevzal po dvanásťročnej vláde kňaza Amfigya. Po roku vlády ostala po ňom prázdna štátna pokladnica a on bol nútený zo Sikyónu utiecť. 
Eusebios píše, že sa táto udalosť stala 352 rokov pred prvými olympijskými hrami (t.j. 1128 pred Kr.) a tak po 998 rokoch malé sikyónske kráľovstvo zaniklo.
Brazílske národné vodnopólové družstvo mužov

Brazílske národné vodnopólové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Brazíliu v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Confederação Brasileira de Desportos Aquáticos" (CBDA). Patrí medzi najlepšie vodnopólové celky Ameriky a pravidelne sa zúčastňuje medzinárodných podujatí organizovaných Medzinárodnou plaveckou federáciou. Za jeho najväčšie úspechy možno považovať 12 medailí z panamerických hier či 5. miesto na olympijských hrách.
Vrcholné podujatia.
Jeho najväčším úspechom na olympijských hrách je 5. miesto z Antverp 1920 a Los Angeles 1932. Pri tom druhom však skončilo posledné. Odvtedy sa predstavilo na OH ešte 5-krát a vždy skončilo medzi 12. až 14. miestom, naposledy v Los Angeles 1984. V roku 2016 hostilo olympijské hry brazílske Rio de Janeiro, hostiteľské družstvo sa vodnolólový turnaj kvalifikovalo priamo a v domácom prostredí obsadilo 8. priečku.
Na majstrovstvách sveta sa brazílske družstvo nedokázalo umiestniť vyššie ako na OH. Kvalifikovalo sa na ne 7-krát a väčšinou skončilo medzi 12. až 14. miestom. Najlepšie umiestnenie dosiahlo na turnaji v Kazani v roku 2015, kde skončilo na 10. mieste.
Najviac úspechov zaznamenalo na kontinentálnych podujatiach. Vodnopólový turnaj na Panamerických hrách vyhralo raz, v domácom Sao Paule 1963. Získalo však ešte ďalších 11 medailí, tú poslednú v roku 2015, kde skončilo v kanadskom Toronte strieborné. Na panamerickom podujatí Pohára UANA, ktorý je zároveň kvalifikáciou na MS, sa družstvo zúčastnilo 7-krát, trikrát skončilo na striebornej priečke a v roku 2017 turnaj aj vyhralo. Okrem toho je niekoľkonásobným majstrom Južnej Ameriky. Naposledy zvíťazilo v roku 2014.
Brazílske družstvo sa takmer pravidelne zúčastňuje aj svetovej ligy. Najväčší úspech zaznamenalo v posledných rokoch, keď sa viackrát prebojovalo na finálový turnaj. Tam však prehralo všetky zápasy a skončilo posledné, ôsme. V roku 2016 sa mu podarilo prvýkrát v niektorom zo zápasov zvíťaziť a stúplo o jednu priečku, keď preskočilo .
Evian Thonon Gaillard F.C.

Évian Thonon Gaillard Football Club je francúzsky futbalový klub. Momentálne sídli v meste Thonon-les-Bains kam bol presťahovaný v roku 2007 z mesta Gaillard. Vznikol v roku 2003 pod názvom "Football Croix-de-Savoie 74" ako výsledok fúzie medzi FC Gaillard a FC Ville-la-Grand. Predchodca klubu FC Gaillard bol založený v roku 1924 a väčšinu svojho pôsobenia odohral v súťaži Ligue Rhône-Alpes, zatiaľ čo FC Ville-la-Grand bol založený v roku 1928. V roku 2007 prešiel ďalšou fúziou keď sa spojil s miestnym Olympique Thonon-Chablais. Posledná zmena nastala v lete roku 2009, keď prezident Groupe Danone a čestný prezident klubu Franck Riboud opäť zmenili názov klubu na Évian Thonon Gaillard Football Club, ktorý má dodnes. Zároveň investoval peniaze do mládežníckeho rozvoja aj priamo do tímu s cieľom postúpiť z 3. ligy do druhej najvyššej Ligue 2, čo sa aj podarilo. V ďalšej sezóne 2010/11 zaznamenal klub ďalší úspech, keď dokázal postúpiť do najvyššej súťaže Ligue 1, ktoú hrá i v súčasnosti (január 2013).
Domáce zápasy hrá na štadióne Parc des Sports v neďalekom meste Annecy, ktorý má kapacitu 15 600 miest. Využíva ho z dôvodu že miestny štadión Stade Joseph-Moynat nespĺňa normy pre účasť v Ligue 1; v budúcnosti sa však plánuje jeho rekonštrukcia. V sezóne 2010/11 dokonca využíval aj štadión v Stade de la Praille v švajčiarskej Ženeve; viceprezident klubu FC Servette s tým však nesúhlasil, pretože sa obával, že nadmerná záťaž ihrisko zničí. Nakoniec UEFA žiadosť francúzskeho klubu o využívanie štadióna zamietla a ten bol nútený sa presťahovať do Annecy.
Súpiska 2012 – 2013.
Adams Pearmain

Adams Pearmain je kultivar jablka. Ide o dezertné jablko s podobnou chuťou akú ma Russet. Po prvýkrát bol predstavený v Anglicku roku 1826 Johnom Pearmainom pod názvom Norfolk Pippin.
Argentínske národné vodnopólové družstvo mužov

Argentínske národné vodnopólové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Argentínu v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Confederación Argentina de Deportes Acuáticos" (CADDA). Patrí medzi najlepšie vodnopólové celky Južnej Ameriky. Za jeho najväčšie úspechy možno považovať 4 medaily z Panamerických hier či 4-násobnú účasť na Olympijských hrách.
Vrcholné podujatia.
Jeho najväčším úspechom na olympijských hrách je 10. miesto z Londýna 1948. OH sa zúčastnilo 4-krát a iba v roku 1948 dokázalo aspoň v jednom zápase zvíťaziť. Bolo to nad tímom Grécka . Pri poslednom štarte v Ríme 1960 skončilo na 11. mieste. Odvtedy sa mu už nepodarilo kvalifikovať na OH.
Na Majstrovstvá sveta sa argentínske družstvo dokázalo kvalifikovať iba raz, keď v roku 2015 v kazani nahradilo družstvo . Na turnaji skončilo po piatich prehrách posledné. Ani raz sa nezúčastnilo svetovej ligy.
Najviac úspechov zaznamenalo na kontinentálnych podujatiach. Vodnopólový turnaj na Panamerických hrách vyhralo dvakrát, v domácom Buenos Aires 1951 a Mexiko City 1955. Na ďalších dvoch panamerických hrách dokázalo ešte vybojovať 2 medaily. Potom ustúpilo z týchto pozícií a najlepšie sa dokázalo umiestniť na 5. mieste (na predposledných hrách v roku 2011). Na panamerickom podujatí Pohára UANA, ktorý je zároveň kvalifikáciou na MS, sa družstvo zúčastnilo 5-krát. V roku 2011 a 2015 skončilo bronzové, aj keď to bolo zároveň posledné miesto. Okrem toho je 8-násobným majstrom Južnej Ameriky. Naposledy zvíťazilo v roku 2012 v Brazílii.
F91 Dudelange

F91 Dudelange je luxemburský futbalový klub sídliaci v 18-tisícovom mestečku Dudelange na juhu Luxemburska. Bol založený v roku 1991 po spojení klubov Alliance Dudelange, Stade Dudelange a US Dudelange. Všetky 3 kluby v minulosti vyhrali národnú súťaž alebo Luxemburský pohár, avšak v danom období prežívali krízu. Spojili sa, aby vznikol stabilnejší klub v oblasti športových výkonov aj financií. Momentálne (január 2013) je účastníkom najvyššej luxemburskej ligy Luxembourg National Division.
Domáce zápasy hrá na štadióne Stade Jos Nosbaum, ktorý má kapacitu 2 588 miest.
Farbami klubu sú červená a žltá. 
F91 Dudelange od založenia v roku 1991 dokázal 10-krát vyhrať Luxembourg National Division a je tiež 4-násobným víťazom Luxemburského pohára.
Viktor Grigorievič Afanasiev

Viktor Grigorievič Afanasiev (; * 18. november 1922, Aktamyš – † 10. apríl 1994 Moskva) bol sovietsky filozof, politik, editor a žurnalista. 
Životopis.
Narodil sa v Tatárskej autonómnej sovietskej socialistickej republike a v roku 1940 vstúpil do Červenej armády. Študoval na renomovaných sovietskych univerzitách. Náplňou jeho vedeckej práce bola najmä filozofia (marxizmus) a biológia. Neskôr bol šéfredaktorom Pravdy.
Bibliografia.
Medzi najvplyvnejšie diela Afanasieva patria jeho "Základy filozofie" (1964), "Vedecké riadenie spoločnosti" (1973) a "Človek a riadenie spoločnosti" (1979).
Prínos.
Je autorom vedeckých štúdii riadenia socialistickej spoločnosti a výstavby komunizmu, kde vychádza z teórie, že riadenie spoločnosti sa nemôže opierať iba o intuíciu alebo subjektívnu skúsenosť, ale pri jej riadení je potrebné aplikovať vedecké empirické poznatky. Vychádza pritom z učenia o spoločensko-ekonomických formáciách z historického materializmu. Analyzuje spoločnosť ako celostný samostatný riadiaci systém. Okrem iného vychádza z marxistickej koncepcie sociológie. Autor v diele "Vedecké riadenie spoločnosti" vystavuje komparácii spoločenský systém socializmu s trhových kapitalizmom, vychádzajúc z filozoficko-politologických teórií Marxa, Engelsa a Lenina.
Tala

Tala je zákonné platidlo na ostrovnom štáte Samoa. Jej kód ISO 4217 je WST. Čiastková jednotka sa nazýva "sene". Názov meny (tala) je samojský ekvivalent dolára. Symbol taly je $, ale na odlíšenie od iných mien sa pred tento symbol dávajú písmena WS (WS$).
Vývoj mien na Samoi.
V období, keď vlastnilo Samou Nemecko (1900–1914), platila nemecká marka. Po obsadení Novým Zélandom sa začali používať mince novozélandskej libry, ale bankovky mala Západná Samoa vlastné. V roku 1962 vyhlásila samostatnosť, no libru používala aj naďalej. V roku 1967 sa menovou reformou zaviedla nová mena pod názvom tala. Libra sa dovtedy podľa britského vzoru delila na 20 šilingov a šiling sa ďalej skladal z 12 pencí. Novo vzniknutá tala však začala používať desiatkovú sústavu. V roku 1997 štát vypustil zo svojho názvu slovo Západná, a tým pádom aj z názvu meny. Zmena názvu nezmenila nič na hodnote meny, naďalej ide o tú istú talu z roku 1967.
Papa Wemba

Jules Shungu Wembadio Pene Kikumba viac známy ako Papa Wemba (* 14. jún 1949, Lubefu, Kasaï-Oriental, Belgické Kongo – † 24. apríl 2016, Abidjan, Pobrežie Slonoviny) bol konžský spevák a hudobník, skladateľ a herec, jeden z najpopulárnejších spevákov Afriky.
Zdroj.
Kolumbijské národné vodnopólové družstvo mužov

Kolumbijské národné vodnopólové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Kolumbiu v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Federación Colombiana de Natación" (FECNA). Patrí medzi najlepšie vodnopólové celky Južnej Ameriky. Za jeho najväčšie úspechy možno považovať zlatú medailu zo Stredoamerických a karibských hier či 3-násobné víťazstvo na majstrovstvách Južnej Ameriky.
Vrcholné podujatia.
Kolumbijské družstvo sa na olympijských hrách nezúčastnilo, resp. sa nedokázalo kvalifikovať ani raz. Na majstrovstvách sveta sa družstvo predstavilo iba v roku 1975, keď turnaj hostilo kolumbijské Cali. Prehralo na nich hladko všetky zápasy a skončilo celkovo posledné.
Úspechy zaznamenalo na kontinentálnych podujatiach. Vodnopólový turnaj na Panamerických hrách absolvovalo 7-krát. Najlepšie dopadlo vo Winnipegu 1999 a Rio de Janeiro 2007, na 5. mieste. Na panamerickom podujatí Pohára UANA, ktorý je zároveň kvalifikáciou na MS, sa predstavilo iba raz. V brazílskom Rio de Janeiro skončilo šieste. 
8 medailí si družstvo donieslo zo Stredoamerických a karibských hier. Tú najcennejšiu vybojovalo na posledných hrách v roku 2010, v portorickom Mayagüeze. Okrem toho je 3-násobným majstrom Južnej Ameriky. Naposledy zvíťazilo v roku 1998 vo Venezuele. V roku 2007 sa zúčastnilo Rozvojového pohára FINA, na ktorom vybojovalo po finálovom víťazstve nad zlatú medailu.
Octan meďnatý

Octan meďnatý je meďnatá soľ kyseliny octovej – octan. Ide o relatívne rozpustnú tmavomodrú látku, ktorá sa využíva na výrobu organických zlúčenín medi. Je obsiahnutá aj v niektorých mineráloch, je hlavnou látkou hoganitu.
Výroba.
Meď, na rozdiel od niektorých iných kovov, ako je napríklad železo, nereaguje s kyselinami, pretože je podľa Beketovovho radu kovov ušľachtilý kov. Preto je výroba pomerne náročná.
Priemyselne sa vyrába elektrolýzou octanu vápenatého medenými elektródami; roztok sa nesmie miešať, nakoniec sa odsaje roztok octanu meďnatého.
Laboratórna výroba z kyseliny octovej, medi a peroxidu vodíka:
2 CH3COOH + H2O2 + Cu → 2 H2O + Cu (CH3COO)2
Z oxidu alebo uhličitanu meďnatého a kyseliny octovej:
2 CH3COOH + CuO → 2 H2O + Cu (CH3COO)2
2 CH3COOH + CuCO3 → 2 H2O + Cu (CH3COO)2 + CO2
Reakcie.
Octan meďnatý reaguje s peroxidom vodíka a dochádza k rozpadu na nerozpustný oxid meďnatý; preto je nutné pri výrobe za pomoci peroxidu veľmi presne dávkovať jednotlivé reaktanty. Pri prípadnej chybe možno oxid meďnatý zase nechať zreagovať, viď vyššie.
Octan meďnatý reaguje s uhličitanom sodným a kyselinou acetylsalicilovou za vzniku acetylsalicilátu meďnatého, čo je nerozpustné modré farbivo.
Z octanu meďnatého možno vyrábať napríklad dusičnan meďnatý; vzniká pritom však aj octan draselný, a tieto dve látky sa od seba pomerne ťažko oddeľujú. Reakcia prebieha podľa rovnice:
Cu(CH3COO)2 + 2 KNO3 → Cu(NO3)2 + 2 KCH3COO
Octan meďnatý sa používa na výrobu organických zlúčenín medi, a tiež ako katalyzátor, napríklad umožňuje horenie cukru.
Divoký anjel

Divoký anjel ("Muñeca Brava") je argentínsky televízny seriál, romantická telenovela s komediálnymi prvkami z produkcie Raúla Lecounu a televízie Telefe v rokoch 19981999. Hlavné postavy stvárnili herci Natalia Oreiro a Facundo Arana, pre ktorých to bol vďaka celosvetovému úspechu tejto telenovely začiatok medzinárodnej kariéry. Väčšina seriálu sa natáčala v okolí Buenos Aires, niektoré časti sa natáčali aj v Taliansku a Španielsku.
Vysielanie.
Seriál bol v Argentíne premiérovo vysielaný v pracovných dňoch po 13. hodine. Úvodná epizóda bola na obrazovkách uvedená 16. novembra 1998, poslednú epizódu mohli diváci vidieť 17. decembra 1999. Celkovo vzniklo 285 epizód, pričom medzinárodná verzia Divokého anjela obsahuje 270 epizód, ktoré sú čiastočne inak zostrihané.
Na Slovensku tento seriál premiérovo vysielala verejnoprávna STV1 (dnešná Jednotka) od 10. apríla 2001 do 29. apríla 2002 každý pracovný deň po 18. hodine. Sledovanosť seriálu bola na vysoko nadpriemernej úrovni. Druhýkrát bol Divoký anjel na STV1 (Jednotke) vysielaný od 16. septembra 2002 do 20. októbra 2003, tretíkrát od 14. septembra 2009 do 25. októbra 2010 a štvrtýkrát od 5. septembra 2011 do 12. októbra 2012. Seriál dokázal k obrazovkám STV pritiahnuť divákov aj v niekoľkonásobných reprízach.
V roku 2022 skupina Markíza zakúpila vysielacie práva na Divokého anjela a licenciu k slovenskej zvukovej verzii tohto seriálu od RTVS, čo bolo pre skupinu Markíza pomerne nákladné. Po takmer 10 rokoch sa tak Divoký anjel vrátil na slovenské obrazovky na stanici Doma, kde bol vysielaný od 18. júla 2022 do 27. januára 2023. Seriál dokázal aj po rokoch zaznamenať nadpriemerné výsledky sledovanosti.
ADH

ADH môže byť skratka pre:
Venezuelské národné vodnopólové družstvo mužov

Venezuelské národné vodnopólové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Venezuelu v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Federación Venezolana de Deportes Aquáticos" (FEVEDA). Patrí medzi tie lepšie vodnopólové celky Južnej Ameriky. Za jeho najväčšie úspechy možno považovať 3 medaily zo Stredoamerických a karibských hier či 2 medaily na majstrovstvách Južnej Ameriky.
Vrcholné podujatia.
Venezuelské družstvo sa na olympijských hrách nezúčastnilo, resp. sa nedokázalo kvalifikovať ani raz. Podobne ani na majstrovstvá sveta sa družstvo nedokázalo kvalifikovať. Družstvo sa ale zúčastnilo dvoch ročníkov svetovej ligy, v ktorej po debaklových prehrách skončilo už v kvalifikačnom kole.
Úspechy zaznamenalo na kontinentálnych podujatiach. Vodnopólový turnaj na Panamerických hrách absolvovalo iba 3-krát a v prvých dvoch prípadoch skončilo na poslednom mieste. Dokázalo bodovať iba v jedinom stretnutí, keď v domácom bazéne remizovalo v roku 1983 s Kolumbiou. V roku 2015 v kanadskom Toronte sa umistnilo na 6. mieste.
2 strieborné a 1 bronzovú medailu si družstvo donieslo zo Stredoamerických a karibských hrách. Tú poslednú vybojovalo na posledných hrách v roku 2014, v mexickom Veracruz. Okrem toho získalo aj 4 medaily z kontinentálneho šampionátu Južnej Ameriky. Naposledy, v roku 2014 skončilo bronzové.
Hórjúdži

Hórjúdži (jap: 法隆寺, „Chrám kvitnúceho práva“) je budhistický chrám v japonskom meste Ikaruga v prefektúre Nara. Jeho plné meno je "Hórjú Gakumondži" (法隆学問寺) čiže „Vzdelávací chrám kvitnúceho práva“, čo napovedá, že chrám slúži nielen ako kláštor, ale i ako seminár. V chrámovom komplexe sa nachádzajú jedny z najstarších drevených budov na svete.
Chrám bol pôvodne založený v roku 604 na príkaz princa Šótoku. Dokončený bol o tri roky neskôr a bol vtedy pomenovaný „Ikaruga-dera“ (斑鳩寺).
V roku 670 chrám zhorel a potom bol postupne obnovovaný až do začiatku 8. storočia. Neskôr sa stal hlavným náboženským centrom "Hossó budhizmu".
Veľa z fresiek, sôch a ďalšej výzdoby vo vnútri chrámu, rovnako ako vlastná architektúra, vykazujú známky vply Číny, Korey a Indie.
Hórjúdži je jeden z najstarších budhistických chrámov v Japonsku. Pochádza z doby, kedy budhizmus bol pre Japoncov novým náboženstvom.
Japonská vláda udelila dvadsiatim budovám v chrámovom komplexe status „Národného pokladu“, alebo „Dôležitej kultúrnej pamiatky“.
V roku 1993 bol chrám zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Hórjúdži sa delí na dve časti: starší Západný chrám (西院 Sai-in) a na Východný chrám (東院 Tó-in).
Démofón (syn Thésea)

Démofón alebo Démofoón (, ) je v gréckej mytológii syn aténskeho kráľa Thésea a jeho manželky Faidry. 
Démofón spolu so svojim bratom Akamantom bojoval v trójskej vojne. V záverečných bojoch patrili medzi hrdinov, ktorí sa v trójskom koni dostali za brány mesta a dobyli ho.V Tróji potom vyslobodili svoju starú matku Aithru, ktorú si tam pri úteku priviedla krásna Helena s trójskym princom Paridom ako slúžku.
Na spiatočnej ceste sa Démofón v Trákii zaľúbil do kráľovske dcéry Fyllidy a sľúbil jej manželstvo. Démofón potom pokračoval v ceste do Atén, ale sľúbil jej, že sa vráti. Lenže v Aténach sa zdržal priveľmi dlho a vášnivo zaľúbená Fyllis si myslela, že na ňu zabudol a zo žiaľu si vzala život. 
Démofón sa preslávil aj tým, že sa po smrti najväčšieho hrdinu Hérakla, postaral o jeho matku a potomkov, ktorých prenasledoval mykénsky kráľ Eurystheus. Keď mu potom Eurystheus vypovedal vojnu, po krvavej bitke ho pri Aténach porazil.
White Light/White Heat

White Light/White Heat je druhý štúdiový album americkej rockovej skupiny The Velvet Underground. Vyšiel v januári 1968, desať mesiacov po vydaní prvého albumu s názvom "The Velvet Underground &amp; Nico", vo vydavateľstve Verve Records. Niekoľko mesiacov po vydaní zo skupiny odišiel John Cale a nahradil ho Doug Yule.
Autorom väčšiny skladieb, až na tri výnimky, je Lou Reed. Dve z nich zložil s Johnom Caleom, Sterlingom Morrisonom a Maureen Tuckerovou, jednu iba s Caleom a Morrisonom. Všetky texty napísal Reed.
Ide o prvý a jediný album, na ktorom hrá iba základná zostava skupiny – John Cale, Lou Reed, Sterling Morrison a Maureen Tucker. Na albume sa už nijako nepodieľal ani Andy Warhol ani Nico.
Tor

Tor môže byť:
Adhézna sila

Adhézna sila je sila, ktorú možno preniesť kontaktom hnacieho kolesa alebo kolies vozidla na povrch vozovky či koľajníc. Závisí od koeficientu priľnavosti a adhéznej hmotnosti.
Yaoundé

Yaoundé [jaunde] je hlavné a druhé najväčšie mesto Kamerunu. Leží v strednej časti krajiny na ploche , v nadmorskej výške a žije tu takmer 2,5 milióna obyvateľov.
Dejiny.
Yaoundé založili v roku 1888 nemeckí obchodníci ako hlavné centrum obchodu so slonovinou. Počas prvej svetovej vojny bolo mesto obsadené belgickou armádou a stalo sa hlavným mestom Francúzskeho Kamerunu. Hoci hospodárskym a obchodným centrom krajiny je dlhodobo prístavné mesto Douala, hlavným mestom je od získania suverenity v roku 1960 Yaoundé.
Ekonomika.
V Yaoundé prevláda potravinársky, drevospracujúci, tabakový a sklársky priemysel. Vyrábajú sa tu predovšetkým cigarety a sklenené výrobky, no je významným spracovateľom kávy, kakaa, kokosov, cukrovej trstiny a iných produktov. 
V centre Yaoundé sa nachádzajú najmä budovy vládnych úradov, veľké drahé hotely a tržnica. Ambasády, vily európskych prisťahovalcov a bohatých Kamerunčanov stoja v štvrti Bastos. Nachádza sa tu niekoľko univerzít a národný futbalový štadión. Mesto je známe množstvom trhov, reštaurácií a nočných podnikov. Hlavnými turistickými atrakciami mesta sú Kamerunské múzeum umenia v bývalom benediktínskom kláštore, Kamerunské národné múzeum v prezidentskom paláci, Athemi múzeum a ZOO v štvrti Mvog-Betsi. 
Doprava.
V Yaoundé sa nachádza medzinárodné letisko a s mestami Douala a N´Gaoundéré je spojené železnicou. Z Doualy jazdia pravidelné autobusové linky po udržiavanej ceste a dopravu v meste zabezpečuje mestská hromadná doprava.
Hydrodynamická spojka

Hydrodynamická spojka patrí medzi najjednoduchšie zariadenia určené na prenos krútiaceho momentu. Používa sa ako alternatíva k mechanickej spojke, predovšetkým tam, kde sa vyžaduje často opakovaný plynulý rozbeh a zároveň prenos veľkých výkonov. Výhodou je tlmenie torzných kmitov a pomerne malý sklz (2 – 3%) v rozdiele otáčok medzi vstupom a výstupom.
História.
Vďaka rozvoju vysokootáčkových parných turbín začiatkom dvadsiateho storočia bolo nutné nahradiť veľké a ťažké ozubené prevody menším a spoľahlivým zariadením, ktoré by dokázalo efektívne preniesť veľký výkon z turbíny na pomalobežnú lodnú vrtuľu. Týmto požiadavkám najlepšie vyhovel hydraulický prenos výkonu. Pokusy sa začali s konštrukciami, ktoré využívali statickú hydraulickú energiu (tlak). Skladali sa z objemového čerpadla a objemového motora. Často boli konštruované ako piestové, alebo s prestavovacími elementmi. Oproti tomu zariadenia ktoré využívali dynamickú formu energie (prúdenie), sa skladali z odstredivého čerpadla a radiálnej turbíny – z dvoch jednoduchých dielcov, pri ktorých už nedochádzalo k objemovým zmenám, ale iba k rýchlostným zmenám prúdenia kvapaliny.
Myšlienka využiť jednoduché odstredivé čerpadlo a radiálnu turbínu sa zdala byť dobrá, bol len problém spojiť ich do funkčného celku. Prvé návrhy používali na ich prepojenie potrubia ukončené difúzormi. Toto riešenie bolo nevyhovujúce, pretože pri záťaži nastávali tak veľké straty vírením a trením kvapaliny, že nebolo možné dosiahnuť uspokojivú účinnosť.
Hermann Föttinger ako prvý navrhol takú konštrukciu hlavných elementov, že medzi nimi odpadlo aj potrubie aj difúzory. Konštrukcia sa skladala podobne ako neskôr vyvinutý hydrodynamický menič z odstredivého čerpadla a radiálnej turbíny uzatvorenej v olejotesnom puzdre. Základný princíp hydrodynamickej spojky bol patentovaný Föttingerom v roku 1905, v súčasnosti je vedený pod č. DE221422 na nemeckom patentovom úrade.
Erichthonios (Atény)

Erichtonios alebo aj Erechtheus I. (, ) je v gréckej mytológii syn boha Héfaista a bohyne zeme Gaie.
Pôvod Erichthonia je v najstarších mýtoch dosť nejasný, podľa tradície sa ho po narodení ujala bohyňa Aténa a v uzavretom koši ho odniesla do svojej svätyne na aténsku Akropolu, kde ho potom strážili dva hady.
Svojim kňažkám, dcéram aténskeho kráľa Kekropa, Herse, Aglaure a Pandrosode zakázala kôš otvoriť. Ony však nevedeli potlačiť ženskú zvedavosť a striehli na vhodnú príležitosť, aby do koša nazreli. Tá príležitosť sa im naskytla, keď bohyňa Aténa odišla na Pallénu, aby odtiaľ prienesla vrch, ktorý mal slúžiť na lepšiu ochranu Akropoly.
Pri otváraní koša ich však spozorovala vrana, ktorá to ihneď išla oznámiť Aténe. Aténa sa veľmi nahnevala a aby sa vrátila čo najrýchlejšie, pustila vrch, ktorý na svojom mieste stojí dodnes a volá sa Lykabétos a ponáhľala sa do svojej svätyne. Keď ju sestry uvideli, zo strachu pred jej pomstou skočili z Akropoly do priepasti.
Keď Erichtonios dospel, stal sa aténskym kráľom a do mýtov sa zapísal tromi významnými činmi. Ako prvý dal zapriahnúť koňa, ktorý zoral pluhom zem, potom nariadil, aby sa na počesť bohyne Atény konali každoročne slávnosti tzv. "Panathénaie" a každý štvrtý rok Veľké Panathénaie (Panathenajské hry). Za svoje zásluhy bol Erichtonios po smrti prenesený bohmi na nebo a premenený na súhvezdie Vozataja (Boóta), ktoré nám ho pripomína dodnes.
Samsung Galaxy Y

Samsung Galaxy Y (Young) (GT-S5360) je mobilný telefón so systémom Android od juhokórejskej firmy Samsung. Predstavený bol v auguste 2011. Má viacdotykový displej (mutli-touch).
Ruža vjetrova

Ruža vjetrova (dosl. "Ruža vetrov") je populárna chorvátska romantická mydlová opera, ktorá sa vysiela od roku 2011. V Chorvátsku sa telenovela vysiela na RTL Televizija, od 29. augusta 2011. Autorom telenovely je chorvátsky producent Dinko Paleka. V oboch častiach telenovely, je opísaná zakázaná láska medzi dvomi ľuďmi. Telenovela sa vysiela aj v Čiernej Hore, Bosne a Hercegovine a plánuje sa vysielať aj v Srbsku a na Slovensku. Telenovela zaujala viac ako milión obyvateľov v Chorvátsku.
Natáčanie.
Telenovela sa natáča od 1. júna 2011 a po pracovnom názve "Klan", bol 3. júna 2011, potvrdený aj názov „"Ruža vjetrova"“. Natáčanie prvej série skončilo 14. apríla.2012 a natáčanie druhej série začalo 2. júla 2012. Prvá séria obsahuje 185 a druhá séria 165 častí, spolu 350 častí. Prvá časť prvej série bola v Chorvátsku odvysielaná 29. augusta 2011 a posledná časť prvej série bola odvysielaná 7. júna 2012, v tom istom termíne. Druhá séria sa v Chorvátsku vysiela od 10. septembra 2012, tiež na RTL Televizija. Stredisko telenovely je Split a v druhej sérii aj dedinka "Olujno". Nová úvodná špica bola zmenená od 153.časti, prvej série. Telenovelu hrajú chorvátski a srbskí herci.
Série.
Prvá séria ("Všetko začalo s búrkou...").
Prvá séria opisuje lásku dvoch mladých ľudí z dvoch celkom rozdielnych rodín, spoznaných v búrke na mori. Dievča je Ines Matošićová, neskoršie Odaková, mladá a energická žena, ktorá je dcérou cennej splitskej právničky a mladík je Marko Odak, nástupca otcovho bohatého dedičstva, nechaný na rôznych dohodách. Tri rodiny sú:Matošićoví, Odakoví a Jelavićoví, ktoré sú na jeden pohľad celkom rozličné. Zrady, vlastizrady, urážky, nenávisti, smútky, klamy, konflikty a iné, prinášajú nešťastie do týchto rodín.
Druhá séria ("Čo by ste obetovali za lásku?"...).
Základom druhej série je taktiež láska dvoch ľudí. Mária Mrčelová je manželkou boháča Ranka Mrčelu, násilného muža, od ktorého utečie skokom z lodi a na druhý deň ju na neznámej pláži nájde Šimún Bartulović, mladík zo sedliackej rodiny, z mestečka Olujno, ktorý vyrástol bez matky s otcom. Stretnutie Márie a Šimúna zostáva hlboko v ich dušiach, až kým sa znovu nestretnú. Vyplatí sa nasledovné stretnutie? Po Markovej smrti, Ines, Sára a Suzana odchádzajú do Olujna, za novým životom. Štyri rodiny sú:Matošićoví, Odakoví, Mrčeloví a Bartulovićoví.
Kubánske národné vodnopólové družstvo mužov

Kubánske národné vodnopólové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Kubu v medzinárodných vodnopólových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Federación Cubana de Natación" (FCN). Patrí medzi najlepšie vodnopólové celky Ameriky, aj keď sa v súčasnosti iba občas zúčastňuje medzinárodných podujatí organizovaných Medzinárodnou plaveckou federáciou. Za jeho najväčšie úspechy možno považovať 8 medailí z Panamerických hier, 10 víťazstiev na Stredoamerických a karibských hrách či bronz zo svetového pohára.
Vrcholné podujatia.
Na olympijské hry sa družstvo kvalifikovalo 5-krát, naposledy v Barcelone 1992. Jeho najlepším umiestnením je 5. miesto z Moskvy 1980. 
Na majstrovstvách sveta sa družstvo zúčastnilo nepretržite až do roku 1994. Najlepšie dopadlo v Kolumbii v roku 1975, keď sa dokázalo prebojovať do finálovej skupiny a skončilo celkovo na 4. mieste.
Najviac úspechov zaznamenalo na kontinentálnych podujatiach. Vodnopólový turnaj na Panamerických hrách vyhralo raz, v domácej Havane v roku 1991, keď vyhralo všetky zápasy. Získalo však ešte ďalších 7 medailí, všetky nepretržite v rokoch 1971 až 1999. Na panamerickom podujatí Pohára UANA, ktorý je zároveň kvalifikáciou na MS, sa družstvo zúčastnilo iba raz, v roku 2005. Skončilo na ňom bronzové. Ďalej sa družstvo 11-krát predstavilo na Stredoamerických a karibských hrách a 10-krát vodnopólový turnaj na nich aj vyhralo, naposledy v roku 2006 v kolumbijskej Cartagene.
Kubánske družstvo sa 4-krát kvalifikovalo aj na svetový pohár a v roku 1981 dokázalo na ňom vybojovať bronz.