burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Turisas

Turisas je folk metalová skupina z fínského mesta Hämeenlinna. Skupina bola pod názvom "Köyliö" založená v roku 1997 Mathiasom Nygårdom a Jussiom Wickströmom a o rok neskôr bola premenovaná na Turisas podľa starodávneho fínskeho boha vojny.
Turisas vo svojej hudbe mieša prvky power metalu, viking metalu a folk metalu. Sami svôj štýl označujú ako battle metal (battle = boj, bitka).
Po dvoch demonahrávkach a jednom EP nahrali v roku 2004 svoj debutový album "Battle Metal", ktorý prinesol prvý veľký úspech.
Dňa 29. októbra 2005 bol gitarista Georg Laakso ťažko zranený pri autonehode a kvôli poranenej mieche bol donútený ukončiť spoluprácu so skupinou. V roku 2006 mali spoločné turné so skupinou Lordi. V roku 2007 vytvorili další album "The Varangian Way" (podle Vikingov, ktorí v 9.–10. storočí tiahli zo Škandinávie južne až do Konštantinopolu a skladby z albumu práve túto púť popisujú). Celý gitarový part na ňom zahrál Jussi Wickström sám. Na jeseň 2008 vyšlo DVD obsahujúce kompiláciu živých vystúpení zo zatiaľ nejväčšieho turné skupiny po rodnom Fínsku a dokument o tomto turné.
Ich vzhľad stojí za zmienku – nosia vikinské dobové kostýmy a tváre majú natrené červeno-čierno. Sami to komentujú takto: „Áno, ľudia si myslia, že je to šialené, ale máme dôvod prečo to robiť. Nie sme druhí Lordi."
Iljušin Il-28

__STATICKÉPŘESMĚROVÁNÍ__
Lopas

Lopas () je typ starogréckej nádoby.
Lopas, plytká okrúhla panvica (alebo miska) rôznych veľkostí s dvomi horizontálnymi uchami, s pokrievkou alebo bez nej, bola kuchynská nádoba. V starovekom Grécku sa väčšina pokrmov varila v kotlíkoch zavesených nad žeravými uhlíkmi či nad ohňom v otvorenom krbe, alebo v nádobách ako lopas alebo chytra (od 5. stor. pred Kr. základnými kuchynskými nádobami gréckeho kuchára) postavených na keramickej piecke, rošte alebo trojnožke s okrúhlym otvorom. Jedlo sa v nich mohlo variť alebo smažiť. Varilo sa vonku (hlavne v lete) alebo v kuchyniach, kde dym z ohňa unikal vetracím otvorom v streche či stene.
Uličská kotlina

Uličská kotlina je geomorfologickou časťou Bukovcov. Leží na ich juhovýchodnom okraji, približne východne od mesta Snina v rovnomennom okrese.
Polohopis.
Kotlina sa nachádza v juhovýchodnej časti Bukovských vrchov, v juhovýchodnom cípe podcelku Bukovce. Na severe nadväzuje materský podcelok, juhozápadným smerom leží Nastaz a juhovýchodný okraj vymedzuje štátna hranica s Ukrajinou. V severnej časti kotliny leží obec Uličské Krivé, v južnej Ulič. 
Leží v povodí riečky Ulička a jej zo severu vedúceho prítoku Zbojský potok. Na území kotliny priberajú viacero menších prítokov, z nich najvýznamnejšie sú Vlčí a Ostrý potok, Javorník, Rožok a Mikošov. Ulička pokračuje juhovýchodným smerom a vlieva sa do Uhu. Prístup do kotliny vedie cestou II/558 (Stakčín – Ulič), údolím Zbojského potoka cez Uličské Krivé vedie ceste III/3886 do Zboja.
Chránené územia.
Aj Uličská kotlina leží v ochrannom pásme Národného parku Poloniny, ktorý ju z veľkej časti obkolesuje. Osobitne chránené územie sa v kotline nenachádza žiadne, v blízkosti leží národná prírodná rezervácia Rožok a prírodná rezervácia Uličská Ostrá.
Turizmus.
Táto časť Bukovských vrchov je špecifická z dôvodu svojej polohy na okraji Slovenska, blízko hranice a tiež atraktívneho trojmedzia s Poľskom a Ukrajinou. Z Uličského Krivého vedie k hraničnému kameňu na Kremenci červeno značená trasa cez Novú Sedlicu. V jej trase prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E8 a Východokarpatská magistrála, ktoré smerujú na hraničný priechod v Ubli. Z Uličského Krivého vedie i modro značený chodník cez Ruský Potok do Topole, čím prepája trojicu drevených chrámov, ktoré sa v týchto obciach zachovali. Z rázcestia "Ulička" vedie žltá trasa obcou Ulič do lokality "Mergencov kameň".
Sedlická kotlina

Sedlická kotlina je geomorfologickou časťou Bukovcov. Leží v ich východnej časti, približne východne od mesta Snina v rovnomennom okrese.
Polohopis.
Kotlina sa nachádza v severovýchodnej časti Bukovských vrchov, vo východnej časti podcelku Bukovce. Vnútrohorskú kotlinu oválneho tvaru obkolesuje len materský podcelok a ležia v nej dve obce; v severnej časti Nová Sedlica, v južnej Zboj. 
Leží v povodí Zbojského potoka, ktorý sa v severnej časti stáča z juhovýchodného na juhozápadný smer a preteká obomi obcami. Na území Sedlickej kotliny priberá viacero menších prítokov, z nich najvýznamnejšie sú Packov, Sedlický, Rozdielsky, Bystriansky a Krušný potok, Ráztoka, Begovec a Jurkovec. Prístup do kotliny vedie údolím Zbojského potoka cez Uličské Krivé po ceste III/3886, odbočujúcej z II/558 (Stakčín – Ulič).
Chránené územia.
Sedlická kotlina leží v ochrannom pásme Národného parku Poloniny, ktorý ju obkolesuje zo severu, západu i juhu. Východným smerom až po ukrajinskú hranicu pokračuje ochranné pásmo. Osobitne chránené územie sa v kotline nenachádza žiadne, v blízkosti leží národná prírodná rezervácia Stinská a Stužica, prírodná rezervácia Bahno, Stinská slatina a Borsukov vrch.
Turizmus.
Táto časť Bukovských vrchov je špecifická z dôvodu svojej polohy na okraji Slovenska, blízko trojmedzia s Poľskom a Ukrajinou. K hraničnému kameňu na Kremenci je najprístupnejšia trasa práve z Novej Sedlice. Východne ležiace územia majú obmedzený prístup, no severnou hranicou po hrebeni vedúca červeno značená Medzinárodná diaľková turistická trasa E8 a Východokarpatská magistrála patria medzi vyhľadávané oblasti. Magistrála pokračuje z trojmedzného Kremenca cez Novú Sedlicu, Zboj a Uličské Krivé na hraničný priechod v Ubli. Z Novej Sedlice vedie severným smerom na vysoký Čierťaž (napojenie na E8) zelená turistická značka.
Thymiatérion

Thymiatérion () je typ starogréckej nádoby.
Thymiatérion (mn. č. "thymiatéria"), malá miska niekedy na vysokom podstavci a s deravou pokrievkou, sa používal na vydymovanie (hlavne počas náboženských obradov, alebo aby neutralizovali zápach horiacich obetovaných zvierat) domov, hrobiek a svätýň kadidlom.
Grécky termín thymiatérion sa používal i na označenie mnohých tvarov kadidelníc (vyrobených z hliny alebo bronzu) používaných aj u iných národov antického sveta. Rôzne typy thymiatérií sa stále používajú v gréckych ortodoxných kostoloch, domoch, cintorínoch a inde.
Ukrižovanie Ježiša Krista

Ukrižovanie Ježiša Krista bola udalosť, ktorá sa udiala v prvom storočí v Palestíne, pravdodobne medzi rokmi 30 až 33. Ježišovo ukrižovanie je opísané v štyroch kanonických evanjeliách, hovorí sa o ňom v novozákonných apoštolských listoch a je overené inými historickými zdrojmi. Je uznávané ako historická udalosť aj nekresťanskými zdrojmi, hoci medzi historikmi nie je zhoda na presných detailoch.
Ukrižovanie v evanjelijách.
Podľa kanonických evanjelií bol Ježiš zradený svojim apoštolom Judášom Iškariotským, zatknutý v Getsemanskej záhrade, vypočúvaný pred veľradou a následne odsúdený Pontským Pilátom na zbičovanie. Nakoniec bol však na nátlak farizejov odsúdený Pilátom na ukrižovanie. Rozsudok vykonali Rímski vojaci. 
Evanjeliá ďalej opisujú, že Ježiš bol vedený s krížom na popravu na vrch Golgota (). Cestou prinútili Šimona z Cyrény, aby mu pomohol niesť kríž. Na kríži bola pripevnená tabuľka, na ktorej stálo: „"Ježiš Nazaretský, židovský kráľ (Iesus Nazareus Rex Iudeus)"“ a okoloidúci sa mu posmievali, že je bezmocný. Ježiš bol vedený na popravu s dvomi ďalšími zločincami, jeden sa Ježišovi rúhal, druhý sa Ježiša zastal. Podľa kresťanskej tradície sa volajú Dismas (kajúci) a Gesmas. Z Ježiša vojaci strhli šaty a rozdelili si ich, potom čo povedal: „"Žíznim"“ dali mu piť zo špongie napustenej octom. Obďaleč stála Ježišova matka Mária s príbuznou Máriou Kleofašovou, Mária Magdaléna, Salome a "milovaný učeník" (stotožňovaný s apoštolom Jánom). Potom čo sa objavili znamenia (zatmenie neba, zemetrasenie) Ježiš skonal a stotník, ktorý stál oproti nemu vyhlásil: „"Tento človek bol naozaj Boží syn."“ Nato vojak prebodol Ježišov bok kopijou a konštatoval smrť. Z Ježišovho boku vyšla krv a voda (pravdepodobne polozrazená krv s krvným sérom).
Ukrižovanie v nekresťanských prameňoch.
Najstaršia nekresťanská zmienka o Ježišovom ukrižovaní je asi list Mara Bar-Serapiona, ktorý bol napísaný pravdepodobne niekedy po roku 73 ale skôr ako v 3. storočí. List obsahuje nekresťanské témy a predpokladá sa, že autor nebol ani Kresťan ani Žid. List odkazuje na odplaty, ktoré nasledovali po nespravodlivom zaobchádzaní s tromi múdrymi mužmi: Sokratesom, Pytagorasom a „"múdrym kráľom"“ Židov.
Korán uvádza, že Ísá nezomrel ukrižovaním, že sa to len tak zdalo, ale že si ho Boh k sebe pozdvihol.
Význam v kresťanstve.
Potupná a Bohom zlorečená smrť Pomazaného kráľa je ústrednou správou Nového zákona. Ježiš na kríži nezomrel za svoje hriechy, ale aby vykúpil ľudí z otroctva hriechu a smrti a spôsobil zmierenie medzi človekom a Bohom. Táto spásna obeť je sprítomňovaná v sv. omši nekrvavým spôsobom. Veriaci prijímajú Kristovo telo a krv v spôsobe chleba a vína (tzv. Eucharistia).
Podoba kríža.
V Novom zákone sa uvádza, že Ježiš bol popravený pribitím na "kríž" alebo "drevo", v originále "stauros". Jeho podoba nie je známa, často sa predpokladá latinský kríž, ale tiež kríž tau. Grésky výraz 'σταυρος', latinsky "crux" pôvodne označoval kôl na napichovanie odsúdencov. V Ježišovej dobe býval tento kôl vztýčený na mieste popravy a zločinci si na miesto popravy niesli priečne brvno, latinsky "patibulum."
FC Ružinov Bratislava

FC Ružinov Bratislava (celým názvom Football Club Ružinov Bratislava) je slovenský futbalový klub sídliaci v bratislavskej mestskej časti Ružinov. Po odstúpení seniorského mužstva z TIPOS IV. ligy Bratislava v sezóne 2015/2016 sa klub zameriava výlučne na mládežnícke kategórie. V súčasnosti v ňom pôsobí okolo dvesto detí a mládežníkov v šiestich kategóriach.
Svoje domáce zápasy hráva na štadióne na Sklenárovej ulici v miestnej časti Ružová dolina. Stánok má kapacitu asi 600 ľudí.
História.
Klub bol založený v roku 1919 pod názvom ŠK Kabel Bratislava. Hrávali v ňom najmä robotníci z továrne Kablo. Názov Kablo sa klubu s menšími obmenami zachoval až do roku 2000, keď bol premenovaný na ŠK Ružinov. V roku 2002 sa zlúčil s vojenským klubom VTJ Žižka Malacky, ktorý bol po profesionalizácií slovenskej armády zrušený. Názov sa opäť zmenil na ŠK VTJ Ružinov. Doteraz posledná zmena názvu sa udiala v roku 2005, keď sa klub premenoval na FC Ružinov.
V posledných rokoch začala klubu hroziť likvidácia, keďže pozemky pod štadiónom vlastní súkromná spoločnosť, ktorá na jeho mieste chce stavať polyfunkčný komplex. V roku 2015 sa objavili špekulácie o zlúčení klubu s FC Petržalka, ktoré sa napokon ukázali ako nepravdivé. V novembri 2018 vypovedal súkromník klubu nájomnú zmluvu s tým, že sa má do troch mesiacov vysťahovať. Po rokovaniach medzi klubom, MČ Ružinov a developerom sa nakoniec dohodlo na tom, že klub môže sezónu 2018/19 na štadióne dohrať. Budúcnosť klubu ale naďalej ostáva neistá.
Zborovská kotlina

Zborovská kotlina je geomorfologickou časťou Ondavskej vrchoviny. Leží v jej severnej časti, približne severne od mesta Bardejov v rovnomennom okrese.
Polohopis.
Kotlina sa nachádza v severnej časti Ondavskej vrchoviny, v údolí riečky Kamenec. Zjednodušene má tvar písmena "C" a zasahuje od Becherova na severe po Zborov na juhu a od Stebníka na západe po Mikulášovú v údolí Ondavy na východe. Západný okraj vymedzuje pohorie Busov, sever, východ aj juh nadväzuje na zvyšnú časť Ondavskej vrchoviny. 
Územie Zborovskej kotliny je v západnej časti súčasťou povodia Tople, do ktorej smeruje Kamenec s prítokmi Regetovská a Rosucká voda. Východným okrajom preteká Ondava, do ktorej ústí Jedlinka, Smilnianka a iné menšie potoky.
Doprava.
Centrálnou časťou kotliny vedie cesta I/77 z Bardejova do Svidníka, zo Zborova údolím Kamenca cez Chmeľovú a Becherov do sedla Dujava cesta II/545.
Chránené územia.
Zborovská kotlina leží mimo veľkoplošných chránených území, no na južnom okraji je osobitne chránená lokalita (prírodná rezervácia) Zborovský hradný vrch a na severozápade národná prírodná rezervácia Regetovské rašelinisko.
Turizmus.
Táto časť Ondavskej vrchoviny tvorí najmä východisko do okolitých zaujímavých lokalít. Významnou pamiatkou je nad Zborovom ležiaci Zborovský hrad, situovaný na hradnom vrchu, chránenom ako prírodná rezervácia. Na hrad vedie z obce značený chodník, rovnako zo Zborova je prístupná Stebnícka Magura ().
Péter Fülöp Kocsis

Péter Fülöp Kocsis alebo Jeho Vysokopreosvietenosť vladyka Fülöp (Kocsis) (* 13. január 1953, Segedín, Maďarsko) je arcibiskup metropolita hajdúdorožskej archieparchie a hlavou Maďarskej gréckokatolíckej cirkvi.
Životopis.
Narodil sa v maďarskom meste Szeged. Študoval filozofiu a teológiu v Níreďháze a pedagogiku a psychológiu v Ríme v Taliansku. 
V roku 1989 prijal kňazskú vysviacku a pôsobil v Níreďháze. V roku 1995 vstúpil do bi-rituálneho kláštora otcov benediktínov v Chevetogne v Belgicku. V roku 1998 prijal mníšsky postrih z rúk Szilárda Keresztesa a prijal rehoľné meno "Fülöp" (Filip).&lt;br&gt;
Po dovŕšení kanonického veku 75 rokov eparchom Szilárdom Keresztesom ho pápež Benedikt XVI. vymenoval za hajdúdorožského eparchu a zároveň za apoštolského administrátora eparchie v Miškolci. Chirotóniu prijal z rúk svojho predchodcu, a zároveň kňažského svätiteľa, Szilárda Keresztesa a spolusvätiteľmi boli Ján Babjak a Milan Šášik. V roku 2015 ho pápež František povýšil do hodnosti metropolitného arcibiskupa ako aj na hlavu Maďarskej gréckokatolíckej cirkvi.
Rýchlo a zbesilo

Rýchlo a zbesilo (angl. "The Fast and the Furious") je prvý diel z rovnomennej série amerických filmov o pouličných pretekoch a úprave áut. Bol režírovaný Robom Cohenom.
Dej.
Mladý policajt Brian O'Connor sa snaží preniknúť medzi pouličných pretekárov, pretože polícia se domnieva, že stoja za prepadnutiami kamiónov s elektronikou. Miestnu pretekársku elitu vedie Dominic. Brian s ním preteká, ale prehrá. Ale aj tak získa Dominicovu priazeň, keď ho zachráni pred policajným záťahom. Dostane sa tak do Domovej partie a zamiluje sa do jeho sestry. Dom ho naučí pretekať a prihlási ho do Púštnych vojen, čo je pretek amatérskych pretekárov. Brian s Domom zatiaľ postavili nadupanú Toyotu Supru Twin turbo s 1000 konskými silami, ktorá rozhodne nie je pomalá. Práve pri nich ale vyjde najavo, že Dom má lúpeže naozaj na svedomí. Ale natrafia na vodiča kamiónu, ktorý je ozbrojený a tak väčšina gangu je zranená. Po návrate je Dom zklamaný z Brianovej zrady, ale netuší, že Brian už dávno stojí na jeho strane. Naviac, nohsledi jedného pretekára zastrelia člena gangu, pretože odmietol vydať prehranú Jettu. Keď sa pomstia, rozdajú si Dom s Brianom posledný pretek. Dom ale so svojím Chargerom ťažko havaruje. Brian mu dá kľúče od svojej Supry a nechá ho utiecť.
Eupompos

Eupompos () bol grécky maliar v 4. storočí pred Kr. 
Eupompos, grécky maliar zo Sikyónu, tvoril na začiatku 4. storočia pred Kr. So svojim žiakom Pamfilom patril k zakladateľom slávnej sikyónskej maliarskej školy, propagujúcej zvýšené teoretické znalosti. Podľa rímskeho spisovateľa Plínia bol autorom maľby víťazného atléta s palmovou ratolesťou v ruke.
Kostol Nájdenia svätého Kríža

Kostol Nájdenia svätého Kríža môže byť:
Eufilétos

Eufilétos () môže byť:
Jerzy Korolec

Jerzy Bartłomiej Korolec (* 24. august 1933, Varšava – † 29. august 2000, Varšava) bol poľský profesor, historik a diplomat; Generálny konzul v Bratislave (1991–1993) a veľvyslanec Poľska na Slovensku (1993–1997).
Životopis.
Korolec sa narodil v roku 1933. Absolvoval Uniwersytet Marii Curie-Skłodowskiej v Lubline, odbor – história a filizofia. Od 1962 doktor. V roku 1973 získal habilitáciu. Od 1991 profesor. Pôsobil na Poľskej akadémii vied. Venoval sa väčšinou o stredovekej filozofii.
Československo navštevoval od roku 1965. V rokoch 1991–1993 bol Generálnym konzulom v Bratislave. V rokoch 1993–1997 bol prvým Veľvyslancom Poľskej republiky na Slovensku.
Otec štyroch detí, medzi inými Marcina Koroleca.
Epichysis

Epichysis () je typ starogréckej nádoby.
Epichysis (mn. č. "epichyseis"), kanvičku menších rozmerov s jedným dlhým vertikálnym uchom a dlhým úzkym hrdlom, vyrábali predovšetkým grécki keramikári v južnej Itálii (najmä v Apúlii v červenofigúrovej keramike počas posledných štyroch desaťročiach 4. stor. pred Kr.) Pre jeho malý nalievací otvor sa dá predpokladať, že sa ním v malých dávkach nalievali (možno v posvätných kontextoch) drahé kvapaliny, vonné oleje alebo víno.
Ohradzianska kotlina

Ohradzianska kotlina je geomorfologickou časťou Ondavskej vrchoviny. Leží v jej južnej časti, približne severozápadne od mesta Humenné v rovnomennom okrese.
Polohopis.
Kotlina sa nachádza v juhovýchodnej časti Ondavskej vrchoviny, v údolí riečky Ondavka a potoka Lieskovčík. Zjednodušene má mierne podlhovastý tvar a rozprestiera sa v okolí obcí Ohradzany, Slovenská Volová, Karná, Gruzovce a Víťazovce. Obklopuje ju len Ondavská vrchovina. 
Územie Ohradzianskej kotliny leží v povodí rieky Ondava, ktorej odvádza prebytkovú vodu najmä prostredníctvom riečky Ondavka. Tá má v tejto časti Ondavskej vrchoviny viacero prítokov, z významnejších to sú najmä Lieskovčík, odvodňujúci západnú polovicu kotliny, Mutelka a Záhumienka vo východnej časti a potok Hatka na severnom okraji, smerujúci do rieky Oľka.
Doprava.
Centrálnou časťou kotliny vedie sieť lokálnych komunikácii, ktoré prepájajú tunajšie sídla medzi sebou a vytvárajú spojenie s okresným mestom Humenné (napojenie na cestu I/74). Výnimkou je obec Karná v juhozápadnej časti, do ktorej vedie prístup len z juhu cez obec Lieskovec, odbočením z cesty II/558.
Chránené územia.
Ohradzianska kotlina leží mimo veľkoplošných chránených území a neležia tu ani žiadne osobitne chránené lokality.
Turizmus.
Táto časť Ondavskej vrchoviny leží mimo atraktívnejších lokalít a turistický ruch je tu zastúpený len veľmi okrajovo. Nenáročné chodníky na pahorky nevyžadujú špeciálnu prípravu ani výbavu a sú vhodné pre kondičnú turistiku i cyklistiku. V tejto časti Ondavskej vrchoviny sa nachádzajú len nižšie vrchy, z nich najvýznamnejšie sú Lazná () a Veľký Laz () na východe, Pahorok () na juhu, Hrb (), Paseky () a Butová () na západe a Bujalov vrch () na severe.
Staroveská kotlina

Staroveská kotlina je geomorfologickou časťou Veterného vrchu, podcelku Spišskej Magury. Leží v jej severnej časti, v okolí mesta Spišská Stará Ves v kežmarskom a staroľubovnianskom okrese.
Polohopis.
Kotlina sa nachádza v severnej časti Spišskej Magury a zaberá severozápadnú časť Veterného vrchu, zvažujúcu sa k rieke Dunajec. Zjednodušene zasahuje územie od Spišských Hanušoviec na juhozápade a Spišskej Starej Vsi na severozápade, po Červený Kláštor a Veľký Lipník na východe. Severný a severozápadný okraj vymedzuje štátna hranica s Poľskom, juhozápadne susedí Repisko, podcelok Spišskej Magury. Juhovýchodným smerom pokračuje podcelok Veterný vrch a severovýchodne vedie údolím Lipníka hranica s Pieninami. 
Územie Staroveskej kotliny je súčasťou povodia Dunajca, ktorý tečie severným okrajom tejto časti pohoria a na východnom okraji vytvára Prielom Dunajca. Najväčšími prítokmi z kotliny sú Starovinský a Hardinský potok, Rieka, Jordanec, Havka a Lipník.
Doprava.
Centrálnou časťou kotliny vedie cesta II/542 zo Spišskej Belej (napojenie na I/66) cez Magurské sedlo, Spišské Hanušovce a Matiašovce do Spišskej Starej Vsi, kde križuje cestu II/543 (Spišská Stará Ves – Červený Kláštor – Haligovce – Veľký Lipník) do Hniezdna (napojenie na I/77).
Chránené územia.
Celý Veterný vrch a teda i Staroveská kotlina leží v ochrannom pásme Pieninského národného parku. Samotný národný park leží severovýchodne, oddelený potokom Lipník. Osobitne chránené lokality sa na území kotliny nenachádzajú.
Turizmus.
Táto časť Spišskej Magury tvorí najmä východisko do susedného Pieninského národného parku. V rámci kotliny sú atraktívne predovšetkým pamiatky v okolí Červeného Kláštora, kde sa nachádza rovnomenný kartuziánsky kláštor. V blízkosti obce začína jedinečný Prielom Dunajca, no zaujmú tiež obnovené kúpele "Smerdžonka".
TV Rebel

TV Rebel je česká hudobná rocková televízna stanica vysielajúca od 9. septembra 2013.
Stojí za ňou ostravský podnikateľ Radim Pařízek. Ich program obsahuje hudobné (predovšetkým rockové) klipy, správy o novinkách zo sveta rocku a motoristický magazín.
Dostupnosť.
V Česku a na Slovensku vysiela cez satelitné vysielanie Skylink a káblové vysielanie UPC a len v Česku cez DVB-T vysielanie v sieti Multiplex 4, DVB-T2 vysielanie a IPTV vysielanie T-Mobile TV.
Healing Subconsciously

„Healing Subconsciously“ je pätnásta skladba z albumu "The Strength / The Sound / The Songs" dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat, ktorý bol vydaný 26. septembra 2005.
Ivan Fiačan

JUDr. Ivan Fiačan, PhD. (* 27. máj 1969, Martin) je slovenský advokát a sudca, od 17. apríla 2019 predseda Ústavného súdu Slovenskej republiky.
Životopis.
Ivan Fiačan zmaturoval na Gymnáziu Michala Miloslava Hodžu v Liptovskom Mikuláši. V roku 1991 absolvoval Právnickú fakultu Univerzity Komenského a získal titul Mgr., v rokoch 2001 až 2002 študoval odbor teória štátu a práva na Právnickej fakulte Trnavskej univerzity a získal titul PhD. V roku 2004 po obhájení rigoróznej skúšky získal titul JUDr.
Právna prax.
Od roku 1992 pôsobil ako justičný čakateľ na Okresnom súde v Liptovskom Mikuláši, v rokoch 1995 až 1998 bol sudcom tohto súdu. Od roku 1996 bol jeho podpredsedom.
Od roku 1998 pôsobil v advokácii. Podľa denníka SME Fiačanova právnická kancelária FIAČAN &amp; Partners, s. r. o., sídliaca v Liptovskom Mikuláši, „vystupuje dominantne práve v obchodných, ako aj občianskych sporoch.“ V rokoch 2003 až 2004 bol členom legislatívnej skupiny Slovenskej advokátskej komory pre ústavné právo. V rokoch 2010 až 2017 bol členom predsedníctva Slovenskej advokátskej komory.
Predseda Ústavného súdu Slovenskej republiky.
Do funkcie sudcu Ústavného súdu Slovenskej republiky sa uchádzal už v prvej voľbe, ktorá prebehla 12. a 14. februára 2019. Vtedy nebol zvolený ani jeden z kandidátov. 3. apríla 2019 bolo Národnou radou zvolených 6 kandidátov, medzi nimi aj Ivan Fiačan. Do hlasovania ho navrhla Právnická fakulta Univerzity Komenského a Slovenská advokátska komora. Hlasovalo za neho 112 poslancov, teda viac ako ústavná väčšina.
Ivana Fiačana do funkcie predsedu Ústavného súdu Slovenskej republiky vymenoval prezident SR Andrej Kiska 17. apríla 2019. Fiačan je zástancom otvorenosti Ústavného súdu a myslí si, že jeho sudca by mal byť schopný svoje rozhodnutie verejne obhájiť.
Satisfactory

Satisfactory je sandboxová videohra so skorým prístupom ("early access") vytvorená Coffee Stain Studios. Ide o 3D hru v prvej osobe s otvoreným skúmaním planéty a budovaním továrne.
Hra svojim cieľom pripomína hru Factorio. Na rozdiel od iných otvorených svetových hier, ako je napríklad Factorio, je Satisfactory svet vopred generovaný. Svet má rozlohu .
Od marca 2019 je Satisfactory len hra dostupná na operačnom systéme Microsoft Windows, ktorá je v súčasnosti dostupná v obchode Epic Games Store a neexistujú žiadne konkrétne plány na jej rozširovanie do Linuxu, hoci to nebolo vylúčené.
Hranie hry.
Hra je o tom, že v blízkej budúcnosti sa človek dostane na planétu s potvrdeným životom, na ktorej sa nachádza kyslík a je v priemernej vzdialenosti od Slnka. Hráč si musí nachádzať suroviny a využiť ich na automatizáciu a vylepšenia základne a vedomostí, s ktorými sa zase odomknú nové predmety na skúmanie. Je to aj o skúmaní okolia a terénu a využívania ho vo svoj prospech.
Banská kotlina

Banská kotlina je geomorfologickou časťou Makovice, podcelku Slanských vrchov. Leží v jej južnej časti, v okolí obce Banské vo vranovskom okrese.
Polohopis.
Kotlina sa nachádza v strednej časti Slanských vrchov a zaberá južnú časť podcelku Makovica. Ide o vnútrohorskú depresiu približne štvorcového tvaru, v ktorej strede leží obec Banské. Podcelok Makovica pokračuje západným smerom, severne leží časť Banské predhorie. Južný okraj vymedzuje podcelok Mošník. 
Územie Banskej kotliny odvodňuje riečka Olšava, prítok rieky Topľa. Z úbočí tečú do centrálnej časti viaceré potoky, z nich najvýznmnejšie sú Banský a Črchlinský potok. Olšava pokračuje severovýchodným a neskôr juhovýchodným smerom a vytvára hlboké údolie. Práve ním vedie z Vranova nad Topľou cez Banské a Herlianske sedlo do Bidoviec cesta II/576.
Chránené územia.
Táto časť Slanských vrchov nie je súčasťou žiadnej veľkoplošnej chránenej oblasti a nenachádza sa tu ani žiadne osobitne chránené územie. Východne leží prírodná pamiatka, roklina Zapikan, západne od kotliny Skaly pod Pariakovou.
Turizmus.
Banská kotlina zväčša nie je cieľom turistov a územím nevedie ani žiadny značený chodník. Medzinárodná diaľková turistická trasa E3 prechádza hrebeňom pohoria a najbližšie prístupné miesto je v Herlianskom sedle, z ktorého sa dá pokračovať severným smerom na Makovicu () a južným na Mošník (). V neďalekých Herľanoch sa nachádza jedinečný Herliansky gejzír.
Lúčinská kotlina

Lúčinská kotlina je geomorfologickou časťou Šimonky, podcelku Slanských vrchov. Leží v jej južnej časti, v okresoch Prešov a Košice-okolie.
Polohopis.
Kotlina sa nachádza v strednej časti Slanských vrchov a zaberá južnú časť podcelku Šimonka. Južnou časťou leží na okraji pohoria a zo severu ňou vejárovito prúdia potoky, smerujúce do Oľšavy. Najvýznamnejšie sú Jedľovec, Olšavka a Lúčinský potok. Lúčinská kotlina sa rozprestiera v okolí obcí Lúčina, Červenica, Tuhrina a Opiná. Prístup do sídiel zabezpečujú cesty od juhu z Keceroviec, od západu zo Žehne a zo severu cez Zlatú Baňu.
Na východnom okraji susedí Olšavské predhorie, severovýchodným smerom pokračuje podcelok Šimonka geomorfologickou časťou Zlatobanská kotlina. Juhovýchodným smerom nadväzujú Slanské vrchy podcelkom Makovica a južným prechádza krajina do Toryskej pahorkatiny.
Chránené územia.
Táto časť Slanských vrchov nie je súčasťou žiadnej veľkoplošnej chránenej oblasti a nenachádza sa tu ani žiadne osobitne chránené územie. Severne, nad obcou Červenica, však leží chránený areál Dubnícke bane.
Turizmus.
Lúčinská kotlina slúži najmä ako východiskové miesto do atraktívnejších častí pohoria. Veľkým lákadlom sú blízke opálové bane, relatívne blízko je obec Herľany s jedinečným gejzírom. Východne od kotliny vedie hrebeňom červeno značená Medzinárodná diaľková turistická trasa E3, vedúca z Makovice () k rázcestiu pod Šimonkou. Na túto magistrálu sa v rázcestí "Za Dubníkom" pripája modrý turistický chodník z Červenice.
Rádio One Rock

Rádio One Rock bola súkromná multiregionálna komerčná rozhlasová stanica, ktorá vysielala zo štúdia v Nitre. 
Vysielala od 4. marca 2014, bola pokračovateľom Rádia Rock, avšak na iných frekvenciách s väčším pokrytím po zaniknutom Rádiu Hit FM. Vo svojom vysielaní ponúkala rockovú klasiku šesťdesiatych až deväťdesiatych rokov, počas dňa aj moderované vysielanie. Vysielanie od roku 2018 postupne upadalo, až nakoniec stanica spolu so sesterským Rádiom One a Rádiom One Retro ukončila vysielanie k 1. novembru 2019.
Separátne votum

Separátne votum (lat. "votum separatum") je odlišné stanovisko prehlasovaného člena súdneho senátu alebo pléna určitého súdu k prijatému rozhodnutiu. Ak rovnaké stanovisko zastáva viac sudcov, ide o "menšinové (minoritné) votum". Odlišné stanovisko ale slúži iba na vyjadrenie právneho názoru, nemá na prijaté rozhodnutia žiadny vplyv, neovplyvňuje jeho záväznosť či platnosť. Navyše je právom sudcu (nie povinnosťou) svoje odlišné stanovisko vyjadriť, teda ho využiť môže, a nemusí.
Podľa zamerania nesúhlasu sa rozlišuje:
Svoj pôvod má na anglických súdoch, kde bola váha rozsudkov daná autoritou konkrétnych sudcov a ich názorov, odtiaľ sa rozšírilo do celej angloamerickej právnej oblasti. Až neskôr začalo byť využívané aj u niektorých vyšších súdov kontinentálnych (napr. u nemeckého Spolkového ústavného súdu), kde inak prevažovala zásada tajnosti sudcovských porád a myšlienka nenarušovať autoritu rozhodnutie odlišnými pohľadmi jednotlivých sudcov. 
Na Slovensku majú právo uviesť svoje odlišné stanoviská s odôvodnením nielen sudcovia Ústavného súdu, ale aj sudcovia všeobecných súdov vo veciach rozhodovaných v senáte.
Svetelná krivka

V astronómii je svetelná krivka grafom intenzity svetla nebeského objektu alebo oblasti ako funkcie času. Svetlo je zvyčajne v určitom frekvenčnom intervale alebo pásme. Svetelné krivky môžu byť periodické, ako v prípade zákrytových dvojhviezd, premenných Cefeíd, iných periodických premenných a tranzitujúcich extrasolárnych planét, alebo neperiodické, ako je napríklad svetelná krivka novy, kataklyzmatickej premennej hviezdy, supernovy alebo mikrošošovká udalosť alebo binárna udalosť pozorované počas okultačných udalostí. Štúdium svetelnej krivky, spolu s ďalšími pozorovaniami, môže priniesť značné informácie o fyzikálnom procese, ktorý ju vytvára, alebo obmedzovať fyzikálne teórie o nej.
Premenné hviezdy.
Grafy zdanlivej magnitúdy premenných hviezd sa bežne využívajú na vizualizáciu a analýzu ich správania. Aj keď je kategorizácia premenných hviezd založená hlavne na ich spektrálnych vlastnostiach, tak amplitúdy, periódy a pravidelnosť zmien jasnosti tiež predstavujú dôležité informácie. Niektoré typy premenných hviezd, ako napr. Cefeidy , majú extrémne pravidelnú svetelnú krivku, ktorá má v každom cykle úplne rovnakú periódu, amplitúdu a tvar. Iné, ako napr. typ Mira, majú o niečo menej pravidelnú krivku s veľkými amplitúdami niekoľkých magnitúd, zatiaľ čo polopravidelné premenné hviezdy sú ešte menej pravidelné a s menšou amplitúdou.
Tvar svetelnej krivky premennej hviezdy poskytuje cenné informácie o prebiehajúcich fyzikálnych procesoch spôsobujúcich zmeny jasnosti.
Gutterdämmerung

Gutterdämmerung je filmový projekt belgicko-švédskeho umelca Björna Tagemosa. Projekt je kombináciou čiernobieleho filmu, živej hudobnej skupiny a rozprávača. Na projekte sa zúčastnilo veľa známych hudobníkov a hudobných skupín. Dňa 6. mája 2016 sa v Berlíne konala svetová premiéra a 28. mája 2016 začalo festivalové turné filmu predstavením na festivale Rockavaria.
Koncepcia.
Tagemose a jeho žena Katarina Vercammenová, ktorá tiež produkovala film, pracovala na vývoji a dokončení projektu približne päť rokov. Najprv napísal umelec scenár, kde bol Henry Rollins jedným z prvých umelcov zapojených do tejto myšlienky. Nasledovali ďalšie prísľuby od Iggyho Popa a Grace Jonesovej. Projekt bol financovaný dvomi belgickými zberateľmi umenia. Dňa 12. novembra 2015 sa v Londýne uskutočnila predpremiéra, v ktorej boli uvedené verejné časti filmu. Aktuálna premiéra bola 6. mája 2016 v Berlíne.
Projekt je čiernobiely film len s niekoľkými hovorenými scénami. Predstavenie sprevádzala živá skupina hrajúca známe skladby z rockovej histórie. Organizovaná bola Kevinom Armstrongom, vedľa neho patria k súboru hudobníci súčasnej skupiny od Iggyho Popa ako aj spevák Jesse Smith. V tradícii tichého filmu sprevádza film rozprávač. Pri vystúpení v Berlíne prevzal túto úlohu Ray Cokes, počas vystúpenia na festivale Rockavaria bol ako rozprávač vnímaný Henry Rollins. Tagemose nazval film „najhlasnejším tichým filmom všetkých čias“.
Množstvo umelcov sa vo filme vyskytuje portrétovo, medzi nimi aj Grace Jonesová, skupina Volbeat, Josh Homme a Nina Hagenová.
Dej.
Anjel Vicious hodí na zem zlú gitaru rock 'n' rollu. Začína spor rôznych protivníkov okolo gitary, ktorí ju chcú všetci využiť vo svoj prospech. Iba Billy a Juliette sa snažia priniesť gitaru na bezpečné miesto. Spočiatku pracujú proti sebe, ale potom si musia uvedomiť, že skutoční oponenti sú tí, ktorí chcú používať gitaru na vybudovanie svojej sily.
Kritika.
Kritika bola veľmi zmiešaná. Časopis "Rock Hard" pripisuje filmu potenciál stať sa „metalovým Woodstockom našej doby“ a verí, že použitie hudobnej skupiny, rozprávača a pyrotechniky filmu obmedzí exkluzivitu živého filmu. Sophie Albers Ben Chamová z časopisu "Stern" píše, že vydali metalovo-rockovú operu, ktorej „hustota a obraz ... sú silne požičané v estetike tichého filmu.“ Príbeh filmu odhalil logické medzery a je povrchný pri vystúpeniach osobných hrdinov a skladieb, ktoré hrali. Ivo Ligeti z časopisu "Welt" kritizuje skutočnosť, že sprisahanie sa muselo znížiť na minimum, takže by mohol byť logicky zahrnutý do príbehu veľký počet rockových legiend. Voľba sprievodnej hudby je predvídateľná a kritik zhŕňa: „V zlých momentoch voní "Gutterdämmerung" po pive a mužskom pote. V dobrých vidíme priechodnú úctu, ktorú si človek s určitým usilím môže vychutnať.“ Pre Katrin Riedlovú z časopisu "Metal Hammer" to bola nevýrazná premiéra, hoci koncepcia bola dobrá, ale mala medzery. Jej záver má „veľa vynútenej práce, vyslovene vytvorenej na "definitívny kultový film", inscenovanej apokalypticky a krvavo, ale zároveň bezzubo, očakávane a bez osvetľujúceho záveru.“
Baštianska kotlina

Baštianska kotlina je geomorfologickou časťou Petrovskej vrchoviny, podcelku Cerovej vrchoviny. Leží v jej juhozápadnej časti, na juhozápade okresu Rimavská Sobota.
Polohopis.
Kotlina sa nachádza v južnej časti Cerovej vrchoviny a zaberá juhozápadnú časť podcelku Petrovská vrchovina. Južnú časť vymedzuje štátna hranica s Maďarskom, západným a severným smerom nadväzuje Hajnáčska vrchovina, východným smerom pokračuje podcelok Petrovská vrchovina. 
Prevažná časť kotliny patrí do povodia Gortvy, prítoku Rimavy. Priberá tu viaceré menšie prítoky, z nich najvýznamnejšie sú Veľký a Malý potok, Jablonec a Čoma. V južnej časti pramení rieka Trnava (Tarna), smerujúca južným smerom do Maďarska, východný okraj odvodňuje Mačací potok, vedúci do rieky Rimavy. V kotline ležia obce Gemerský Jablonec, Studená, Stará Bašta, Nová Bašta, Tachty, Večelkov, Petrovce a Dubno. Prístup do sídiel zabezpečujú cesty III. triedy, smerujúce zo severu a východu, no prístup je možný i z južného smeru z Maďarska.
Chránené územia.
Táto časť Cerovej vrchoviny nie je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti, ktorá kotlinu obklopuje. Osobitne chránené územia sú chránený areál Beležír a prírodná rezervácia Vodná nádrž Gemerský Jablonec.
Turizmus.
Cerová vrchovina nepatrí medzi veľmi navštevované oblasti a ani Baštianska kotlina nie je výnimkou. Atraktívne sú skôr blízke lokality, napríklad národná prírodná rezervácia Pohanský hrad, či prírodná rezervácia Hajnáčsky hradný vrch s hradnou zrúcaninou. Žlto značený turistický chodník vedie z Petroviec cez chránený areál Fenek na štátnu hranicu, ktorú kopíruje zeleno značená trasa.
Jozef Puttera

Doc. Ing. Jozef Puttera, CSc. (* 1961) je slovenský elektrotechnik a vysokoškolský pedagóg. Od novembra 2015 rektor Akadémie ozbrojených síl generála Milana Rastislava Štefánika.
Životopis.
V roku 1985 absolvoval Vysokú vojenskú technickú školu v Liptovskom Mikuláši (predchodkyňu dnešnej Akadémie) ziskom titulu Ing. a stal sa starším technikom – učiteľom vo VÚ 5336 Karviná, výcvikovom stredisku PVOŠ. V roku 1991 ukončil internú vedeckú ašpirantúru na Vysokej vojenskej technickej škole (predchodkyne dnešnej Akadémie). Od roku 1990 na tejto škole vyučoval. V rokoch 2003 až 2004 bol prorektorom Akadémie ozbrojených síl, v rokoch 2009 až 2012 vedúcim Katedry elektroniky Akadémie ozbrojených síl. V roku 1996 sa habilitoval v odbore Teoretická elektrotechnika.
Je členom Slovenskej elektrotechnickej spoločnosti.
Rektor Akadémie ozbrojených síl generála Milana Rastislava Štefánika.
Puttera bol 13. októbra 2015 vymenovaný prezidentom Andrejom Kiskom za rektora, s splatnosťou od 1. novembra 2015. Jeho predchodcom bol brig. gen. Boris Ďurkech. Puttera od roku 2012 pôsobil ako prorektor pre vzdelávanie. Cieľom nového rektora bolo dokončenie komplexnej akreditácie akadémie a stavebné projekty zo štrukturálnych fondov EÚ.
Giannis Antetokounmpo

Giannis Sina Ougko Antetokounmpo (* 6. december 1994, Atény, Grécko) je grécky profesionálny basketbalista, ktorý hrá za Milwaukee Bucks v National Basketball Association (NBA).
Životopis.
Narodil sa v Grécku do chudobnej rodiny nigérijských imigrantov, ktorí sa prisťahovali do Atén z Lagosu tri roky pred jeho narodením. Má štyroch bratov (Kostas, Thanasi, Alex, Francis). Už v detskom veku sa snažili zlepšiť finančnú situáciu rodiny pouličným predajom hodiniek alebo slnečných okuliarov. 
Basketbal začal hrať v 13 rokoch. O šesť rokov neskôr ho draftoval tím NBA Milwaukee Bucks v ktorom dosiahol prudký výkonnostný rast. Stal sa nielen lídrom tímu, ale i výrazným hráčom celej NBA.
Urodelus

Urodelus (alebo Epsilon Ursae Minoris (ε Ursae Minoris), 22 Ursae Minoris) je dvojhviezda v súhvezdí Malá medvedica. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 4,21. Hviezda je od centra Galaxie vzdialená 24 246,98 svetelných rokov.
Premenná hviezda.
Urodelus je zákrytová hviezda typu Algol. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť sa pohybuje medzi 4,35 a 4,41.
Dvojhviezda.
Urodelus je zároveň aj dvojhviezdou. Jej spoločník Urodelus B bol objavený v roku 1959 a má zdanlivú hviezdnu veľkosť 11,2.
Metántiol

Metántiol, taktiež aj metylmerkaptán je plynná organosírová zlúčenina s charakteristickým odporným zápachom. Patrí medzi tzv. tioly - zlúčeniny, kde je hlavnou funkčnou skupinou -SH. Okrem toho je taktiež silno horľavý.
Výroba.
Priemyselne sa pripravuje reakciou medzi metanolom a sírovodíkom, za prítomnosti vhodného katalyzátoru, ako napríklad oxid hlinitý
CH3-OH + H2S → CH3-SH + H2O
Okrem toho sa dá pripraviť aj reakciou jódmetánu a tiomočoviny, tento spôsob sa však priemyselne nevyužíva
Vlastnosti a reakcie.
Podobne ako metanol je to slabá kyselina s hodnotou pKa približne 10,4, čo znamená, že je v porovnaní s metanolom asi miliónkrát kyslejší.
Jeho reakciou s metoxidom sodným sa dá pripraviť metántiolát sodný, ktorý je silne nukleofilný:
CH3-SH + CH3-ONa → CH3-SNa + CH3-OH
Metántiol sa taktiež dá oxidovať, napríklad pomocou jódu na dimetyldisulfid:
CH3-SH + I2 → CH3-S-S-CH3 + 2 HI
Výskyt.
Metántiol sa v prírode vyskytuje v močarinách, kde sa uvoľňuje z hnijúcich organických látok. Niekedy je taktiež prirodzene prítomný aj v zemnom plyne, v uhoľnom dechte a rope. 
Vzniká taktiež pri metabolizme špargle a následne sa vylučuje v moči, ktorý potom charakteristicky zapácha (kvôli metántiolu, ale aj mnohým iným látkam, ktoré vznikajú pri metabolizme špargle). Nie každý však dokáže tento zápach zacítiť a preto sa donedávna predpokladalo, že schopnosť produkovať metántiol pri metabolizme špargle je geneticky daná schopnosť. Podľa novších výskumov však metántiol pri metabolizme produkujú všetci, ale schopnosť cítiť zápach takéhoto moču, je geneticky daná. Látky zodpovedné za tento zápach sa v moči začínajú už do 15 minút po zjedení špargle.
Využitie.
Kvôli svojmu prenikavému a nepríjemnému charakteristickému zápachu sa v drobných množstvách pridáva do zemného plynu, ktorý sa dá potom pri jeho úniku, kvôli tomuto zápachu, ľahko zacítiť a dá sa tak predísť výbuchu. Zápach metántiolu sa dá zacítiť už pri koncentrácii 0,0000001 %.
Využíva sa aj pri výrobe metionínu, ktorý sa pridáva ako súčasť krmív pre hydinu a hospodárske zvieratá.
Pri výrobe plastov sa používa ako moderátor polymerizácie voľnými radikálmi.
Exsultet

Exsultet je názov dlhého veľkonočného chválospevu, ktorý na začiatku Veľkonočnej vigílie podľa Rímskeho rítu spieva diakon alebo kňaz. Je to oslávna pieseň na veľkonočnú sviecu čiže Paškál, ktorá je znamením vzkrieseného Krista. Spieva sa po procesii s Paškálom pred začiatkom bohoslužby slova. Taktiež sa používa aj v Anglikánskej cirkvi a rozličných Luteránskych cirkvách, ako aj v ďalších Západnokresťanských denomináciách.
Exsultet vznikol zrejme medzi 5. a 7. storočím, no jeho pôvod zostáva nejasný.
Hostická kotlina

Hostická kotlina je geomorfologickou časťou Petrovskej vrchoviny, podcelku Cerovej vrchoviny. Leží v strednej časti podcelku, na juhozápade okresu Rimavská Sobota.
Polohopis.
Kotlina sa nachádza vo východnej polovici Cerovej vrchoviny a zaberá strednú časť podcelku Petrovská vrchovina. Zo severu, západu i juhu kotlinu obklopuje Petrovská vrchovina, východným smerom nadväzujú Gemerské terasy, patriace do podcelku Rimavská kotlina. 
Celá kotlina patrí do povodia Mačacieho potoka, prítoku rieky Rimavy. Priberá tu viaceré menšie prítoky, z nich najvýznamnejší je Dechtársky potok. V kotline ležia obce Hostice, Gemerské Dechtáre a Jestice. Prístup do týchto sídiel zabezpečujú cesty III. triedy, smerujúce z východu cez Šimonovce a zo západu cez Petrovce.
Chránené územia.
Táto časť Cerovej vrchoviny je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti, ktorá pokrýva i časť Hostickej kotliny. Centrálna oblasť je však z chráneného územia vyňatá. Osobitne chránené územia sa tu nevyskytujú, no západne leží národná prírodná rezervácia Ragáč, prírodná rezervácia Steblová skala, prírodná pamiatka Zaboda a východne aj Jalovské vrstvy.
Turizmus.
Cerová vrchovina nepatrí medzi veľmi navštevované oblasti a ani Hostická kotlina nie je výnimkou. Atraktívne sú skôr vyššie spomínané blízke chránené lokality, ku ktorým vedie z Jesenského cez "Fušom" () a Gemerské Dechtáre na vrch Ragáč () modro značený turistický chodník. V rázcestí "Pod Deravým cerom" odbočuje zeleno značená trasa na Steblovú skalu ().
Tunel Vyšné Hágy

Tunel Vyšné Hágy je 170 metrov dlhý hĺbený tunel, ktorý sa nachádza na bývalej vlečke v areáli liečebného ústavu vo Vyšných Hágoch. 
Vlečka viedla zo železničnej stanice Vyšné Hágy a postavená bola spolu s tunelom v roku 1935 (kolaudácia prebehla 17. októbra 1939). Tunel sa nachádza na úvrati vlečky, ktorá zásobovala kotolňu uhlím. Tunel, ako aj vlečka patrili pod správu TEŽ. Samotný tunel slúžil na dopravu potravín a zásobovanie liečebného ústavu, kým vlečka hlavne na dopravu uhlia do kotolne. Je najvyššie položeným železničným tunelom na Slovensku s nadmorskou výškou približne Prvý pás tunela z celkovo štrnástich je v miernom pravotočivom oblúku, zvyšok tunelovej rúry vedie priamo. Tunelová rúra je v miernom stúpaní. V tuneli nemalo byť na rozdiel od vlečky trolejové vedenie, lebo mal menší profil a vozne tam mal pôvodne dopravovať akumulátorový rušeň (nebol vyrobený) a potom navijak. Tunel končí pod budovou liečebného ústavu v pivničných priestoroch a teda má len jeden (východný) portál. Po oboch stranách tunela sa nachádzajú aj bezpečnostné výklenky.
Zánikom nákladnej dopravy na TEŽ funkcia tunela zanikla a dnes sa využíva na vývoz odpadu z liečebného ústavu vozidlom Multicar. Tunel, rovnako ak aj celá vlečka prestala plniť funkciu potom, ako bola v roku 1971 vybudovaná plynová kotolňa. Vlaky však do tunela prestali chodiť už skôr.
Lošonská kotlina

Lošonská kotlina je geomorfologickou časťou Pezinských Karpát, podcelku Malých Karpát. Leží v severovýchodnej časti podcelku, na západe okresu Trnava.
Polohopis.
Kotlina sa nachádza na východnom okraji strednej oblasti Malých Karpát a zaberá severovýchodnú časť podcelku Pezinské Karpaty. Zo severu, západu i juhu kotlinu obklopuje Smolenická vrchovina, východným smerom nadväzuje Podmalokarpatská pahorkatina, patriaca Trnavskej pahorkatine (podcelku Podunajskej pahorkatiny). 
Pokým severnú časť kotliny odvádza potok Smutná do Smolenického potoka a Trnávky, južným okrajom preteká Parná, na ktorej je Vodná nádrž Horné Orešany. V kotline priberajú niekoľko málo výdatných prítokov. V centrálnej časti leží obec Lošonec, ktorá je prístupná zo severovýchodu a z juhovýchodu odbočkami z cesty II/502 (Dolné Orešany – Smolenice).
Chránené územia.
Táto časť Malých Karpát je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti, ktorá zaberá i západnú polovicu Lošonskej kotliny. Severovýchodná časť v okolí obce Lošonec je z chráneného územia vyňatá. Osobitne chráneným územím je prírodná rezervácia Lošonský háj v juhovýchodnej časti kotliny.
Turizmus.
Lošonská kotlina nepatrí medzi veľmi navštevované oblasti a návštevníkov láka najmä Vodná nádrž Horné Orešany. Z obce Lošonec vedie údolím Parnej zeleno značený chodník do lokality "Zabité" nad Doľanmi, kde končí i modro značená trasa z Horných Orešian popri vodnej nádrži. Opačným (severným) smerom z obce vedie zelená trasa do atraktívnej oblasti s jaskyňou Driny.
R136a1

R136a1 (dlhým názvom RMC 136a1) je Wolfova-Rayetova hviezda v súhvezdí Mečiar v satelitnej galaxii Veľký Magellanov mrak. Je to najjasnejšia objavená hviezda a zároveň aj najťažšia známa objavená hviezda vo vesmíre. Nachádza sa v hmlovine Tarantula.
Prokip Kolisnyk

Mgr. art. Prokip Kolisnyk (* 16. júl 1957, Potašňa, Vinnycká oblasť, Ukrajina – † 25. máj 2021, Prešov) bol akademický maliar, zaslúžilý umelec Ukrajiny, pedagóg a spisovateľ ukrajinského pôvodu, ktorý žil, pracoval a tvoril v Prešove.
Autor pôvodných umeleckých diel: figurálne kompozície, krajinomaľby, portréty, zátišia, akty... (maľba, kresba, grafika, plastika). 
Jeho diela sa nachádzajú v múzeách a zbierkach Ukrajiny, Slovenska, Česka, Poľska, Bieloruska, Rakúska, Rumunska, Izraela, Kanady, Spojených štátov, Nemecka, Francúzska, Maďarska, Švajčiarska a iných. 
V rokoch 1999 až 2016 vyučoval maľbu na Katedre výtvarnej výchovy a umenia Prešovskej univerzity v Prešove.
Biografia.
Prokip Kolisnyk sa narodil 16. júla 1957 v obci Potašňa vo Vinnyckej oblasti Ukrajiny.
Autor a kurátor projektu „Potašňa – čarunka Podillja“, v rámci ktorého bolo zriadené Múzeum kultúry dediny a Galéria Prokopa Kolisnyka v Potašni na Ukrajine. V rokoch 2004 až 2013 tam boli uskutočnené rôzne kultúrne a umelecké podujatia: plenéry, výstavy, stretnutia, koncerty a iné. V roku 2013 bol projekt predstavený v Národnom múzeu Tarasa Ševčenka a roku 2010 v Národnom múzeu literatúry Ukrajiny v Kyjeve. V rámci projektu boli pripravené a publikované desiatky statí a prospektov a bola vydaná aj publikácia. Centrum kultúry v Potašni sa stalo živým strediskom výtvarnej kultúry kraja.
Zomrel 25. mája 2021 v Prešove.
Výstavy.
Od roku 1976 sa zúčastňuje na národných, medzinárodných, kolektívnych a skupinových výstavách a prezentoval svoje diela na samostatných výstavách:
Kyselina chlóroctová

Kyselina chlóroctová je karboxylová kyselina odvodená od kyseliny octovovej nahradením jedného atómu vodíka atómom chlóru. Za normálnych podmienok je to tuhá biela kryštalická látka. V organickej syntéze je užitočná na prípravu ďalších zlúčenín.
Výroba.
Priemyselne sa vyrába dvomi spôsobmi. Najčastejšie sa vyrába pomocou chlorácie kyseliny octovej, za prítomnosti katalytického acetanhydridu, kedy prebieha nasledovná reakcia:
CH3COOH + Cl2 → Cl-CH2COOH + HCl
Druhým používaným priemyselným spôsobom výroby je hydrolýza trichlóretylénu s kyselinou sírovou ako katalyzátoru.
Cl2-C=CH-Cl + 2 H2O → Cl-CH2COOH + 2 HCl
Pomocou hydrolýzy sa dá vyrobiť produkt veľmi čistý produkt, čo môže častokrát byť výhodou, pretože kyseliny chlóroctová, dichlóroctová a trichlóroctová sa ťažko oddeľujú destiláciou.
Podľa údajov z roku 2010 sa ročne vyrábalo 706 000 ton za rok. Z toho sa polovica vyrobila v Číne. Okrem toho sa v značných množstvách vyrába aj v Nemecku - 105 000 ton/rok, Holandsku - 100 000 ton/rok, Indii - &gt;65 000 ton/rok a v USA - 55 000 ton/rok.
Reaktivita a využitie.
Kyselina chlóroctová sa využíva na výrobu mnohých užitočných zlúčenín, ako napríklad liekov, farbív, pesticídov. Vo väčšine takýchto procesov sa využíva reaktivita väzby medzi uhlíkom a chlórom (C-Cl). Používa sa ako prekurzor na výrobu pesticídov ako glyfosát, jej alkyláciou sa vyrábajú pesticídy MCPA a dimetoát. Nahradením chlóru tiolovou skupinou vzniká kyselina tioglykolová, ktorá sa využíva na stabilizáciu PVC a ako zložka v niektorých kozmetických výrobkoch.
Toxicita a bezpečnosť.
Ako ostatné chlórované deriváty kyseliny octovovej, aj kyselina chlóroctová je nebezpečné alkylačné činidlo, pričom LD50 pre potkany sa udáva 76 mg/kg.
Kyselina chlóroctová sa dokáže do tela vstrebať cez kožu a sliznice. Po vstrebaní narušuje produkciu energie bunkami. Aj keď poškodenie po vystavení koncentrovaným roztokom (napr. 80 %) sa nemusí prejaviť hneď, po niekoľkých hodinách sa začínajú prejavovať až o niekoľko hodín. Vystavenie viac ako 6 % povrchu tela kyseline chlóroctovej môže viesť až k smrti. Jej sodná soľ sa síce nedokáže do tela vstrebať tak dobre ako samotná kyselina, no vystavenie sa jej môže byť rovnako škodlivé pri dlhšom vystavení sa jej alebo pri vystavení väčšieho percenta povrchu tela.
Pri vystavení sa tejto kyseline je potrebné okamžite postihnuté miesto omyť vodou alebo hydrogénuhličitanom sodným (sóda bikarbóna).
Protijedom pri otrave touto kyselinou je dichlóroctan sodný, ktorý sa podáva infúziou v dávkach 50 mg/kg telesnej váhy po dobu 10 minút, opakovane každé 2 hodiny. Pokiaľ sa vykoná hemodialýza, je potrebná dvojnásobná dávka.
Rockchip RK3288

Rockchip RK3288 je ARM systém na čipe (SoC) od firmy Rockchip. Je to prvý SoC, vydaný v auguste 2014, ktorý používa 32-bitový ARM Cortex-A17 procesor. Je to štvorjadrový procesor s koprocesorom NEON a hardvérovou akceleráciou pre video a 3D grafiku. Používa sa v množstve Chromebookov a iných nízkoenergetických a low-endových zariadeniach.
Produkty.
RK3288-C sa používa v doske "Veyron" v niektorých Chromebookoch, a poháňa všetky tieto zariadenia: