burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Benediktiho činidlo

Benediktiho činidlo je roztok používaný na rozlíšenie neredukujúcich a redukujúcich sacharidov. Prítomnosť iných redukčných činidiel tiež poskytuje pozitívny výsledok. Pozitívny test s Benediktiho činidlom sa prejavuje zmenou farby z priehľadnej modrej na oranžovú za vzniku zrazeniny oxidu meďného. V závislosti od množstva redukujúceho cukru môže byť precitipát modrý, zelený, červený, oranžový alebo žltý. Negatívna je skúška len vtedy, ak roztok ostáva číry. 
Benediktiho skúška určuje, či monosacharidy alebo disacharidy obsahujú voľnú aldehydovú skupinu, ktorá môže byť oxidovaná na karboxylovú skupinu, inak povedané, či je sacharid redukujúci. Redukujúci sacharid následne oxiduje meďnaté ióny v Benediktiho činidle na červený precipitát oxidu meďného. Ketózy tiež poskytujú pozitívnu reakciu, ale až po dlhšom povarení skúmavky s ich roztokom, pretože dôsledkom tepla (a slabo alkalického prostredia) dochádza k izomerizácii na príslušné aldózy.
Tento test je pomenovaný po americkom chemikovi Stanleym Rossiterovi Benedictovi.
Zloženie a príprava.
Benediktiho činidlo obsahuje obsahuje uhličitan sodný, citrát sodný a pentahydrát síranu meďnatého. Pripravuje sa z dvoch roztokov:
Tieto dva roztoky sa následne zmiešajú. Dôkaz redukujúcich sacharidov sa vykonáva zahriatím 5 ml činidla s 10 až 50 mg vzorky v horúcom vodnom kúpeli po dobu niekoľkých minút. Na rozdiel od Fehlingovho čindla sa tieto dva roztoky nemusia uchovávať separátne.
Plieška (vrch vo Veľkej Fatre)

 
Plieška () je vrch vo Veľkej Fatre na Slovensku. Leží nad Černovou, približne západne od centra Ružomberka. 
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Šípska Fatra. Vrch leží na katastrálnom území Černovej, mestskej časti Ružomberka, v rovnomennom okrese v Žilinskom kraji. Najbližšími sídlami sú východne situovaná Černová, severne ležiaca Hrboltová a severozápadne Hubová.
Opis.
Plieška je posledným výraznejším vrchom na severnom konci liptovskej vetvy hlavného hrebeňa Veľkej Fatry. Nevýrazné sedlo ju oddeľuje od mohutného masívu Tlstej hory () a Vtáčnika (). Západným smerom sa hrebeň zvažuje do Bystrej doliny, ktorou preteká Bystrý potok, východne leží Čutkovská dolina, z ktorej vodu odvádza Čutkovský potok a severné svahy klesajú do údolia rieky Váh. Oblasť patrí do ochranného pásma Národného parku Veľká Fatra a na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Západným smerom sa nachádza Veľký Smrekovec (), Kútnikov kopec (), Nižná Lipová () a Červený grúň (), južným Magurka (), Magura (), Tlstá hora (), Vtáčnik () a Malinné (), východným Veľká skala (), Čutkovo (), Predný Čebrať () a Čebrať () a severným Radičiná (), Kečky () a Ostré ().
Výhľady.
Súvislý lesný porast vrcholovej časti znemožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít a vyhliadok je však možné pozorovať okolité vrcholy Veľkej Fatry, Malú Fatru, Oravskú Maguru, Chočské vrchy, Západné Tatry, Nízke Tatry a Liptovskú kotlinu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný neznačenými trasami, napr. hrebeňom z Tlstej hory () alebo z lokality Lovisko.
Turistická značkovaná trasa číslo 8119

 Turistická značkovaná trasa číslo 8119 je krátka žltá trasa v Bielych Karpatoch. Začína v Zlatovciach a končí v sedle nad Juríkovcami.. Dĺžka trasy je 7 km.
Château de Ferrières

Château de Ferrières je zámok nachádzajúci sa v departmente Seine-et-Marne v obci Ferrières-en-Brie, ktorý bol postavený v štýle Goût Rothschild. Usadlosť bola navrhnutá Josephom Paxtonom pre baróna Jamesa de Rothschilda. Zámok, postavený v rokoch 1855 až 1859, bol slávnostne otvorený 16. decembra 1862. Usadlosť sa nachádza v upravenom parku s rozlohou 135 hektárov.
História.
Zámok tvorí rozsiahly štvorec s dĺžkou 65 metrov na každej strane. Je dvojposchodový, vyvýšený na základni používanej na šatne či služby a na rohoch je lemovaný štvorcovými vežami. Postavený je v štýle talianskej renesancie, v ktorej bol koncipovaný v polovici minulého storočia. Prízemie, ktoré je venované hlavne recepciám, a horné poschodie, kde sa nachádzajú spálne, ponúkajú výhľad na park v anglickom štýle. Svetlo je všade, dokonca aj v centrálnej hale, ktorá využíva horné osvetlenie. Neskôr boli zrealizované úpravy v hlavných spálňach, ktoré zahŕňali ústredné kúrenie a teplú i studenú tečúcu vodu. Niektoré rekonštruované spálne mali strieborné vane.
Využitie v kinematografii.
Stavba sa objavila v niekoľkých filmoch, medzi ktoré patria:
Fehlingovo činidlo

Fehlingovo činidlo je roztok používaný k rozlíšeniu aldehydov a ketónov a rozlíšeniu redukujúcich cukrov od neredukujúcich. Tento test bol vyvinutý nemeckým chemikom Hermannom von Fehlingom v roku 1849. Účinnou zložkou Fehlingovho činidla sú meďnaté katióny v zásaditom prostredí.
Je to jedna z modifikácií Trommerovho testu spoločne s Benediktiho reakciou. Oba testy sú v porovnaní s Trommerovou reakciou citlivejšie. Historicky sa všetky tri metódy používali na analytické stanovenie obsahu cukru (glukózy) v moči. To bolo veľmi dôležité pre diagnózu diabetesu. Predtým bolo možné dokázať prítomnosť cukru len jednoduchým testovaním pomocou chuti alebo fermentáciou.
Príprava činidla.
Fehlingovo činidlo sa pripravuje kombináciou dvoch separátnych roztokov: Fehling A spolu s Fehling B.
Testovaná zlúčenina sa pridá do Fehlingovho činidla a zmes sa zahreje. Ketóny reakciu neposkytujú. Nevýhoda reakcie je nestálosť Fehlingovho činidla, preto sa činidlo musí pripraviť priamo pred jeho použitím (Fehling A a Fehling B sa môžu skladovať separátne v tmavej miestnosti pri izbovej teplote).
Princíp testu.
Pozitívna reakcia nastáva pri vzniku tehlovo červenej zrazeniny oxidu meďného, ktorá je sprevádzaná zmenou farby roztoku z modrej do zelenej až zelenožltej farby v závislosti od obsahu redukujúceho sacharidu. Reakcia však nie je špecifická. Zmena sfarbenia bez vzniku zrazeniny a modrozelený alebo olivovozelený zákal nie sú dôkazom sacharidu a túto zmenu mohli spôsobiť aj iné redukujúce látky.
Na test reaguju pozitívne aldehydy a redukujúce cukry. Negatívnu reakciu poskytujú ketóny a neredukujúce sacharidy. Pri vzniku Fehlingovho činidla dochádza najprv k reakcii mezi pentahydrátom síranu meďnatého a hydroxidu sodného, čím vzniká svetlomodrá zrazenina hydroxidu meďnatého, ktorá je v nadbytku rozpustná za vzniku komplexu Cu2+ s vínanom draselno-sodným. V prípade prítomnosti redukujúceho cukru dochádza k oxidácii aldehydickej či ketonickej skupiny na danom cukre a zároveň k redukcii meďnatých katiónov na meďné.
Aldózy obsahujú aldehydovú skupinu, ktorá sa môže oxidovať na karboxylovú skupinu už miernymi oxidačnými činidlami. To sa využíva pri dôkaze redukčných účinkov práve pomocou Fehlingovho činidla a Tollensovým roztokom. Ketózy, vzhľadom na prítomnosť oxoskupiny, by sa nemali oxidovať slabými oxidovadlami. V roztoku, hlavne v zásaditom prostredí, dochádza k izomerizácií ketóz na zodpovedajúce aldózy. Preto aj ketózy dávajú pozitívnu reakciu s Fehlingovým činidlom. Z uvedeného vyplýva, že všetky monosacharidy majú redukčné účinky. Ketózam však treba na pozitívnu reakciu s fehlingovým činidlom dlhší čas vo vodnom kúpeli než aldózam (aldózy cca 2,5 min. ketózy viac ako 2,5 min.) čím sa dajú od seba efektívne odlíšiť. Redukčná schopnosť disacharidov závisí na tom, či aspoň jedna monosacharidová jednotka obsahuje voľný poloacetálový hydroxyl.
Zoznam kardinálov vymenovaných Benediktom XII.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Benediktom XII.
Menovacia politika.
Pápež Benedikt XII. vymenoval počas svojho pontifikátu (13341342) siedmych kardinálov v dvoch konzistóriách, ktoré sa konali v krátkom období po sebe.
Hlava Cirkvi vymenovala 6 Francúzov a 1 Taliana. Medzi kreovanými kardinálmi sa nachádzal aj Pierre Roger, ktorý sa stal Benediktovým nástupcom ako Klement VI.
Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Benedikt XII., bol Guillaume de Court. Skonal 12. júna 1361, teda 21 rokov po pontifikovej smrti.
Turistická značkovaná trasa číslo 8118

 Turistická značkovaná trasa číslo 8118 je žltá trasa v Bielych Karpatoch. Začína v sedle Machnáč a končí v osade Vlčí Vrch.. Dĺžka trasy je 11 km.
Heidelberský maliar

Heidelberský maliar je konvenčné meno gréckeho maliara čiernofigúrových váz, činného približne v rokoch 575 až 550 pred Kr.
Heidelberský maliar, aténsky maliar čiernofigúrových váz, bol pomenovaný po meste Heidelberg, ktorého múzeum ("Antikenmuseum der Universität Heidelberg") vlastní dve ním zdobené čaše (kylikes). Tento umelec sa špecializoval na čaše typu "Siana", z ktorých sa zachovalo asi šesťdesiat (fragmentárnych alebo celých). Podobne ako Maliar C patril medzi najväčších dekoratérov čiaš typu Siana, medzi prvých tzv. "„majstrov malých čiaš.“" Kylix typu Siana sa stal v Aténach dominantným v druhej štvrtine 6. storočia pred Kr.
Jeho produkciu znalci umenia Adolf Furtwängler a potom John Beazley (ktorý túto možnosť následne vylúčil) dlho považovali za ranú produkciu Amasidovho maliara. V diele oboch maliarov je totiž rovnaká striedmosť, rovnaká láska k symetrii a dokonca aj určité detaily kresby sú identické, ako kresba ucha, brady, anatomické zvláštnosti kolien a lakťov, obľuba ozdôb so strapcami atď (Amasidov maliar sa učil v dielňach maliarov čiaš typu Siana, určite i v dielni Heidelberského maliara). Rozdiely v proporciách postáv sú čiastočne spôsobené nižšou plochou, ktorú ponúkajú steny kylikes, na ktorých Heidelberský maliar pracoval, v porovnaní s veľkými plochami, ktoré ponúkajú amfory a oinochoai Amasidovho maliara (kylix typu Siana je ale hlbší ako štandardný, má vyššiu plochu na výzdobu exteriéru a preto bol väčšinou bohatšie zdobený). Prevedenie drapérií má jednoduchšie, úplne tu chýba pokus o získanie „trojrozmerných“ záhybov, ktoré boli predmetom takmer neustáleho výskumu Amasidovho maliara.
Jedným z jeho diel je atický čiernofigúrový kylix typu Siana vystavený v mníchovskom múzeu (München, Staatliche Antikensammlungen, inv. č. 7739). Na jednej strane čaše je zobrazená scéna s bojovníkmi, jeden z nich si nasadzuje holenný chránič, pod nohami mu leží prilba (korintského typu), druhý stojí so štítom a oštepom, ostatní muži sú zobrazení s oštepmi. Na opačnej strane je zobrazený diskár, mládež v chlamydoch a muži v plášťoch, všetci s oštepmi. V interiéri čaše (v tonde) je zobrazená mytologická scéna s Dionýzom (s rhytónom v ruke) a Ariadnou.
IBF

IBF môže byť:
Zoznam kardinálov vymenovaných Jánom XXII.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Jánom XXII.
Menovacia politika.
Pápež Ján XXII. vymenoval počas svojho pontifikátu (13161334) 28 kardinálov v šiestich konzistóriách, ktoré sa konali v nepravidelných intervaloch. Hlava Cirkvi kreovala najviac kardinálov (10) v decembri 1327.
Medzi vymenovanými sa nachádzalo 22 Francúzov, 5 Talianov a 1 Španiel. Pápež vymenoval za kardinálov mnohých synovcovkardinálske galero získali Jacque de Via, Gauscelin de Jean, Berdrand du Pouget, Gaillard de la Mothe, Arnaud de Via, Raymond Le Roux či Imbert Dupuis.
Od decembra 1327 sa stal členom kardinálskeho kolégia aj Jacques kardinál Fournier, ktorý sa stal neskôr Jánovým nástupcom ako pápež Benedikt XII.
Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Ján XXII., bol Hélie kardinál de Talleyrand-Périgord. Skonal 17. januára 1364, teda 30 rokov po pontifikovej smrti.
Zoznam kardinálov vymenovaných Klementom V.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Klementom V.
Menovacia politika.
Pápež Klement V. vymenoval počas svojho pontifikátu (13051314) 24 kardinálov v troch konzistóriách, ktoré sa konali s päťročným a dvojročným odstupom.
S výnimkou jedného Angličana boli všetci vymenovaní preláti francúzskeho pôvodu. Hlava Cirkvi vymenovala v roku 1312 za kardinála aj Jacqua d'Euse, ktorý sa stal jeho nástupcom ako pápež Ján XXII. Kardinálske galerá dostali aj jeho synovci Arnaud de Pellegrue, Raymond de Got, Guillaume Arrufat des Forges, Raymond Guillaume de Forges a Bernard de Garves.
Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Klement V., bol Raymond Guillaume kardinál des Forges. Skonal 5. októbra 1346, teda 32 rokov po pontifikovej smrti.
Konzistórium 23. decembra 1312.
Biskup Guido d'Avesnes z Nizozemska odmietol pápežove prianie vymenovať ho za kardinála.
Seliwanova reakcia

Seliwanova reakcia alebo Selivanova reakcia je chemická reakcia používaná na rozlíšenie aldóz od ketóz. Reakcia je pomenovaná podľa ruského chemika Fiodora Selivanova. Princíp tejto reakcie je vznik 5-(hydroxymetyl)furfuralu z cukru a jeho následná reakcia s rezorcínom (rezorcinolom) za vzniku višňovočerveného sfarbenia.
Príprava činidla a výsledky reakcie.
Postup: Do skúmavky sa pridá 2ml testovanej vzorky a 1ml pripraveného činidla. Skúmavku následne umiestnime do vodného kúpela.
Ketózy poskytujú reakciu rýchlejšie ako aldózy (do troch minút) za vzniku, ako je zobrazené na obrázku, absolútneho višnovočerveného sfarbenia. Aldózy, na druhú stranu, poskytujú nanajvýš bledočervené, prípadne oranžovo-žlté sfarbenie a to aj v prípade, že su varené dlhšie ako ketózy. Týmto spôsobom sa dajú od seba ketonické a aldehydické cukry odlíšiť.
Princíp.
Reakcia je založená na fakte, že sa ketóny v kyslom prostredí (vytvoreným kyselinou chlorovodíkovou) počas zahrievania dehydratujú za vzniku 5-(hydroxymetyl)furfuralu, v prípade ketohexóz, alebo fufuralu, v prípade ketopentóz. Furfural, prípadne 5-(hydroxymetyl) furfural, následne reaguje s rezorcinolom v niekoľkých kondenzačných reakciách, ktorých výsledkom je produkt, už spomínaného višňovočerveného sfarbenia.
Kútnikov kopec

 
Kútnikov kopec () je vrch vo Veľkej Fatre na Slovensku. Leží nad obcou Hubová, približne západne od Ružomberka. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Šípska Fatra. Vrch leží na katastrálnom území obce Hubová v okrese Ružomberok, v Žilinskom kraji. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Ľubochňa a Hubová, severovýchodne sa nachádza Švošov, východne Hrboltová a Černová a západne Krpeľany a Nolčovo.
Opis.
Kútnikov kopec leží v rázsoche, ktorá vedie severozápadným smerom z Chabzdovej () cez Červený grúň (). Západné svahy pozvoľna klesajú do Vrátočnej doliny, severné sa zvažujú do Briestočnej doliny a údolia Váhu a východné do údolia Lánového potoka. Nimi voda z oblasti odteká severným smerom do rieky Váh. Masív patrí do ochranného pásma Národného parku Veľká Fatra a na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Západným smerom sa nachádza Vysoký vrch (), Magura (), Prieval () a Nižná Lipová (), južným Chládkové (), Chovanová (), Červený grúň (), Magura () a Vtáčnik (), východným Tlstá hora (), Plieška (), Veľký Smrekovec (), Radičiná () a Kečky () a severným Ostré (), Šíp () a Kopa ().
Výhľady.
Súvislý lesný porast vrcholovej časti neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Veľkej Fatry, Malú Fatru, Oravskú Maguru, Chočské vrchy, Západné Tatry a časť Nízkych Tatier.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný neznačenými trasami. Úbočím však vedie:
Prater (zábavný park)

Prater () je zábavný park vo Viedni v Rakúsku. Prvé zmienky siahajú až do roku 1825, keď sa spomína ako "Volksprater" (). Zábavný park sa nachádza v severozápadnej časti rekreačnej oblasti parku Prater, neďaleko Pratersternu, v 2. obvode Leopoldstadt. Symbolom zábavného areálu je najmä viedenské ruské koleso.
História.
Prater bol pôvodne ako poľovný revír pozdĺž rieky Dunaj prístupný len aristokratom. V roku 1766 cisár Jozef II. otvoril park pre Viedenčanov, ktorí sem onedlho hromadne prichádzali na piknik alebo na prechádzku lesom. Čoskoro bolo v severozápadnej časti Prátru zriadených množstvo zábavných atrakcií, vrátane kolotoča, strelnice a cirkusu. Atrakcie nakoniec viedli k vytvoreniu zábavného parku Wurstelprater. Jednou z prvých atrakcii bolo veľké ruské koleso. V roku 1873 bol Prater hostiteľom svetového veľtrhu, ktorý sa konal hlavne v Rotunde, veľkej kruhovej výstavnej sieni. Rotunda s vysokou kupolou a priemerom 108 metrov bola dlho slávnou dominantou Viedne, až kým v roku 1938 nezhorela.
V súčasnosti je park otvorený denne od 10:00 do 1:00 počas sezóny od 15. marca do 31. októbra. Niektoré atrakcie v areáli sú otvorené celoročne. Za vstup do parku sa neplatí; namiesto toho si každá atrakcia účtuje vlastný poplatok, atrakciami sú jednotlivé podniky, väčšinou vlastnené miestnymi rodinami.
Turistická značkovaná trasa číslo 5588

 Turistická značkovaná trasa číslo 5588 je zelená trasa v Bielych Karpatoch. Začína v obci Bolešov a končí pri chate Vršatec. Dĺžka trasy je 14,3 km.
Zoznam kardinálov vymenovaných Benediktom XI.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Benediktom XI.
Menovacia politika.
Pápež Benedikt XI. vymenoval počas svojho 8-mesačného pontifikátu (13031304) dvoch kardinálov v 2 konzistóriách. Na prvom z nich chcel vymenovať aj anglického dominikána Williama z Macclesfield, ale rehoľník umrel skôr, ako sa k nemu mohli dostať správy o jeho povýšení.
Hlava Cirkvi vymenovala 1 Taliana a 1 Angličana. Niccolò Alberti zomrel ako druhý v poradí (1. apríla 1321), teda 17 rokov po pontifikovej smrti.
Zoznam kardinálov vymenovaných Bonifácom VIII.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Bonifácom VIII.
Menovacia politika.
Pápež Bonifác VIII. vymenoval počas svojho pontifikátu (12941303) 15 kardinálov v piatich konzistóriách, ktoré sa konali zhruba každé dva až tri roky. Hlava Cirkvi vymenovala najviac prelátov (5) počas konzistória v decembri 1295.
S výnimkou dvoch Španielov boli všetci vymenovaní talianskeho pôvodu. Najmladšou zdokumentovanou osobou sa stal 30-ročný Luca kardinál Fieschi. Naopak najstarším zdokumentovaným vymenovaným kardinálom bol 70-ročný Leonardo kardinál Patrasso. Kardinálske tituly získali aj Bonifácovi synovci Benedetto Caetani, Giacomo Tomassi-Caetani a Francesco Caetani. Od marca 1300 bol členom kardinálskeho kolégia aj Niccolò kardinál Boccasini, ktorý sa stal Bonifácovým nástupcom ako Benedikt XI. Zároveň je od 24. apríla 1736 uctievaný ako blahoslavený.
Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Bonifác VIII. bol Giacomo kardinál Gaetani Stefaneschi. Skonal 23. júna 1341, teda 38 rokov po pontifikovej smrti.
Valčekové graffiti

Valčekové graffiti () je označenie pre techniku tvorby všetkých troch základných druhov graffiti (tag, throw up, piece) za pomoci maliarskeho valčeka a farby z vedierka. Oproti tvoreniu pomocou použitia spreja má použitie valčeka výhodu, že je možné použiť predĺženú násadu, ktorá sprístupňuje plochy, na ktoré by išlo tvoriť diela iba s pomocou rebríka.
Definícia.
Za valčekové graffiti sa považuje graffiti vykonané buď úplne alebo čiastočne za pomoci maliarskeho valčeka a farby z vedra. Táto technika umožňujúca využitie predĺženej násady sprístupňuje autorovi plochu, na ktorú by s pomocou spreja musel disponovať rebríkom či zlaňovacím zariadením. Autori aplikujúci túto techniku obvykle kombinujú viditeľnosť miesta, veľkosť a štruktúru písma tak, aby bolo ľahko čitateľné. Z takého dôvodu si vyberajú veľké plochy.
Zoznam kardinálov vymenovaných Celestínom V.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Celestínom V.
Menovacia politika.
Pápež Celestín V. vymenoval počas svojho pontifikátu (1294) 13 kardinálov v dvoch konzistóriách. Hlava Cirkvi vymenovala 7 Francúzov a 6 Talianov.
Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval Celestín V., bol Talian Guglielmo kardinál de Longhi. Skonal 9. apríla 1319, teda 23 rokov po Celestínovej smrti. (Celestín abdikoval v roku 1294 a umrel o dva roky neskôr.)
Aija Andrejeva

Aija Andrejeva (* 16. január 1986, Lielvārde, Lotyšská SSR, dnes Lotyšsko) známa aj pod umeleckým menom Aisha je lotyšská speváčka.
Životopis.
Andrejevová sa narodila a prežila svoje detstvo v meste Lielvārde, v Lotyšsku. Už ako päťročná (1991) sa zúčastnila súťaže mladých vokalistov "Cālis '91", kde obsadila druhé miesto. Od desiatich rokov študovala hru na flaute a klavíri na hudobnej škole v Lielvārde. 
27. februára 2010 vyhrala Andrejevová, vtedy pod umeleckým menom Aisha, lotyšské národné finále Eirodziesma 2010 a reprezentovala Lotyšsko v súťaži Eurovision Song Contest 2010 v Osle, kde vystupovala s piesňou "What For?". Andrejevovej sa nepodarilo postúpiť do finále. 
V súčasnosti, patrí k populárnym lotyšským speváčkam.
TIPOS Slovenská hokejová liga 2024/2025

TIPOS Slovenská hokejová liga 2024/2025 bude 32. sezónou 1. hokejovej ligy. Tímy na 1. – 6. mieste po základnej časti postúpia do play-off. Kluby na 7. – 10. mieste budú hrať predkolo alebo kvalifikáciu o Play-off. Klub na 11. mieste sa sezóna po základnej časti skončí a tím na 12. mieste priamo zostúpi do 2. hokejovej ligy.
Hokejové tímy TIPOS Slovenskej hokejovej ligy v sezóne 2024/2025.
V sezóne 2024/2025 bude hrať 11 regulárnych družstiev. Bude sa opäť priamo zostupovať do nižšej súťaže.
Kołobrzeg (maják)

Maják Kołobrzeg () stojí v Poľsku na pobreží Baltského mora v Pomoranskom zálive v meste Kołobrzeg v Západopomoranskom vojvodstve.
Nachádza sa v ústí na pravom brehu rieky Parsęta medzi majákmi Niechorze (asi 34 km západne) a Gąski (22 km východne). Maják je kultúrnou pamiatkou zapísanou v zozname kultúrnych pamiatok Západopomoranského vojvodstva pod číslom A-376 z 10. apríla 1964.
Dejiny.
Prvé navigačné osvetlenie v Kołobrzegu sa objavilo v roku 1666. Bola využitá vežička na dome prístavného úradu. Svetlo bolo zapaľované iba v prípade vjazdu loďou do prístavu. Neskôr bolo svetlo zažíhané na vlnolame.
V druhej polovici 19. storočia bola používaná Fresnelova šošovka s bielym svetlom, zdrojom bol olejový plameň. Dosvit predstavoval 6 námorných míľ.
V rokoch 17701774 bola na obranu prístavu postavená pevnosť Ujście. Pevnosť bola postavená podľa francúzskeho vzoru ako štvorcová s dvoma delostreleckými bastiónmi zo strany mora. Vedľa pevnosti bola v roku 1899 postavená 25 m vysoká veža a hrazdená budova pre lodivodov. Dosvit bol 8 námorných míľ, zdroj červeného svetla sa nachádzal vo výške V roku 1909 bola postavená nová tehlová stavba s charakteristickou žltou farbou. Zdroj svetla sa nachádzal vo výške a jeho dosvit bol 12 námorných míľ. Na konci druhej svetovej vojny v marci 1945 bol maják zničený nemeckými ženistami.
V roku 1947 bol postavený maják na novom mieste. Boli využité časti pevnosti na ich základoch bol postavený maják 26 m vysoký. Zdroj svetla s dosvitom do 18 námorných míľ bol vo výške a tvorila ho elektrická žiarovka a cylindrická šošovka o priemere 500 mm. Prevádzka bola zahájená v roku 1948.
V roku 1976 bola vykonaná generálna oprava pri ktorej boli nahradené drevené schody železnými a lampáš bol prestavaný. Od roku 1957 do 1995 maják plnil funkciu rádiomajáka.
Opravy majáka prebehli v rokoch 1979 až 1981 a 2001.
V roku 2005 bol maják vyrazený na mincu o nominálnej hodnote 2 zlotých a v roku 2008 vydal Úrad mesta Kołobrzeg medailu 7 Kołobrzeżanek, na ktorej je zobrazený maják s dvoma morskými koníkmi.
Maják bol v správe Námorného úradu ("Urząd Morski") v Slupsku. Maják je prístupný verejnosti v letných mesiacoch a nachádza sa v ňom mineralogické múzeum.
Popis.
Valcová veža, ktorá je ukončená korunnou oblúčkovou rímsou, je postavená na dvojpodlažnej kruhovej základni pôvodného bastiónu. Maják je postavený z červených neomietaných tehál, ukončený dvoma ochodzami a valcovým lampášom.
Od roku 1981 je zdrojom svetla otáčajúci sa panel s halogénovými žiarovkami (200 W). Dosvit je 16 námorných míľ. Veža má červenú farbu a biele ochodze a lampáš s čiernou kužeľovou strechou.
Magurka (vrch vo Veľkej Fatre)

 
Magurka () je vrch vo Veľkej Fatre na Slovensku. Leží nad obcou Hubová, približne západne od Ružomberka. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Šiprúň. Vrch leží na katastrálnom území obce Ľubochňa v okrese Ružomberok, v Žilinskom kraji. Najbližšími sídlami sú severovýchodne situovaná Hrboltová a Černová, východne leží Ružomberok a Vlkolínec a severne Hubová a Ľubochňa.
Opis.
Magurka leží v rázsoche, ktorá sa z liptovskej vetvy hlavného hrebeňa odpája v masíve Chabzdovej () a pokračuje súbežne severným smerom cez Maguru () a následne severozápadne na Červený grúň (). Východným úpätím vedie Bystrá dolina, ktorou voda z tejto časti odteká Bystrým potokom do Váhu. Západné svahy pozvoľna klesajú do doliny potoka Salatín, vetvy Ľubochnianskej doliny, odkiaľ voda odteká do Ľubochnianky. Masív patrí do Národného parku Veľká Fatra a v blízkosti vrcholu vedie značený turistický chodník. 
Severným smerom sa nachádza Tlstá hora (), Plieška (), Veľký Smrekovec (), Kútnikov kopec () a Červený grúň (), západným Nižná Lipová (), Chládkové (), Chovanová () a Kľak (), južným Čierňavský vrch (), Magura (), Maďarová () a Chabzdová () a východne Malinné (), Sidorovo (), Vtáčnik () a Čutkovo ().
Výhľady.
Súvislý lesný porast vrcholovej časti neumožňuje rozhľad. Vzhľadom na nadmorskú výšku a polohu je z vhodných lokalít možné pozorovať okolité vrcholy Veľkej Fatry a Malú Fatru.
Zoznam kardinálov vymenovaných Mikulášom IV.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Mikulášom IV.
Menovacia politika.
Pápež Mikuláš IV. vymenoval počas svojho pontifikátu (12881292) šiestich kardinálov v jednom konzistóriu.
Hlava Cirkvi vymenovala 5 Talianov a 1 Francúza. Najmladšou zdokumentovanou vymenovanou osobou bol 25-ročný Napoleone Orsini Frangipani. Naopak najstarším zdokladovaným kreovaným kardinálom bol 63-ročný Pietro Peregrosso.
Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Mikuláš IV., bol Napoleone kardinál Orsini Frangipani. Skonal 23. marca 1342, teda 50 rokov po pontifikovej smrti.
Erwin Latzko

Prof., Dr., Dr. h. c. Erwin Latzko (* 20. apríl 1924, Sklené† 6. november 2010, Kranzberg, Nemecko) bol karpatonemecký botanik.
Životopis.
Narodil sa v roku 1924 v Sklenom, národnosťou bol Karpatský Nemec. Základnú a strednú školu absolvoval na Slovensku, počas druhej svetovej vojny pracoval ako mnoho Skleňanov na sezónnych prácach v Nemeckej ríši. Po vojne bol spolu s väčšinou Karpatských Nemcov odsunutý do NSR. V roku 1947 začal študovať poľnohospodárstvo na Technische Universität München vo Weihenstephane. Po získaní doktorátu z oblasti výživy rastlín pôsobil ako odborný asistent vo Weihenstephane. Latzko sa významne zapísal do vedy svojimi výskumami enzýmov, najmä fruktóza-1,6-bisfosfatázy, ktoré sú dôležité pri procese Calvinovho cyklu a tvorbe škrobu v chloroplastoch. Svoju kariéru vyvrcholil práve na Technickej univerzite vo Weihenstephane, kde viedol katedru chemickej fyziológie rastlín a neskôr sa stal riaditeľom Botanického inštitútu a botanickej záhrady na Univerzite v Münsteri. V rokoch 1956 až 1960 sa podieľal na budovaní poľnohospodárskeho výskumného ústavu spoločnosti Kalichemie v Hannoveri. Po návrate do Weihenstephanu sa tam habilitoval. Na pozvanie Martina Gibbsa strávil od roku 1965 dva roky na Brandeis University (USA) kvôli výskumu. Tam sa prvýkrát zaoberal problémami fotosyntetického uhlíkového cyklu. Po návrate do Weihenstephanu tam založil oddelenie chemickej fyziológie rastlín.
V roku 1977 prijal ponuku na profesorskú pozíciu na katedre botaniky na Univerzite v Münsteri. Zároveň prevzal ako riaditeľ vedenie tamojšieho botanického ústavu a botanickej záhrady. Až do svojej emeritácie zostala hlavnou oblasťou jeho práce výskum rastlinného uhlíkového cyklu.
V novembri 1991 mu bol v uznaní jeho vedeckých zásluh udelený čestný doktorát Univerzity v Bayreuthe.
Erwin Latzko si bol vedomý svojich koreňov, čo dokazuje aj fakt, že sa opakovane zúčastňoval aktivít karpatonemeckých spolkov v Sklenom, aj Herlikofene.
Zoznam kardinálov vymenovaných Honoriom IV.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Honoriom IV.
Menovacia politika.
Pápež Honorius IV. vymenoval počas svojho pontifikátu (12851287) jedného kardinála. Tento jeho synovec skonal 10. augusta 1309, takže strýka prežil o 32 rokov.
Zoznam kardinálov vymenovaných Martinom IV.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Martinom IV.
Menovacia politika.
Pápež Martin IV. vymenoval počas svojho pontifikátu (12811285) siedmych kardinálov v jednom konzistóriu. Za kardinálov kreoval 4 Francúzov, 2 Talianov a 1 Angličana.
Poslednou žijúcou osobou, ktorú pápež Martin IV. vymenoval za kardinála, bol Benedetto Caetani, ktorý sa neskôr stal pápežom Bonifácom VIII. Skonal 11. októbra 1303, teda 18 rokov po pontifikovej smrti.
Všeobecná chémia

Všeobecná chémia sa zaoberá základnými zákonmi a zákonitosťami platnými pre všetky chemické disciplíny, najmä poznatkami o zložení atómov, ich schopnosťou vytvárať viazané útvary (chemické väzby v molekulách, makromolekulách, kryštáloch) a rôznymi aspektmi chemických reakcií. Tento názov sa už veľmi nepoužíva.
Všeobecná chémia sa zaoberá napríklad témami:
Bob Simmons

Bob Simmons (* 31. marec 1923, Fulham, Londýn, Anglicko† 21. október 1987) bol britský koordinátor kaskadérov, kaskadér a herec. Za celú kariéru spolupracoval na dvanástich oficiálnych bondovkách. V prvých troch Bond filmoch sa objavil v úvodnej hlavňovej scéne kde nahrádzal Conneryho.
Životopis.
Simmons sa prvýkrát stretol sa s producentom Albertom R. Broccolim počas natáčania "The Red Beret" (1953), ktorý neskôr produkoval prvých 18 filmov série Bond. Neskôr sa stal koordinátorom akčných scén a kaskadérom v prvej bondovke ' z roku 1962. Simmons robil aj kaskadérskeho zástupcu (dubléra) pre Conneryho v úlohe Bonda. Počas filmu ' (1965) sa ledva zachránil z horiaceho Fordu Skyliner, ktorý v deji filmu šoféroval gróf Lippe. Vo filmoch Rogera Moora ako agenta 007 sa Simmons už pre vyšší vek nezapájal do dublovania Moora v akčných scénach. Jeho poslednou bondovkou bol film "" (1985) a posledným filmom celkovo pred jeho smrťou v roku 1987 bol "Going Bananas".
Kristjan Kombe

Kristjan Kombe (* 28. marec 2000, Kuressaare, Estónsko) je estónsky hokejový útočník, ktorý hrá za tím KalPa Kuopio vo fínskej Liige. Zarovno je Kombe stálym členom estónskej hokejovej reprezentácie.
Hokejová kariéra.
Kombe sa narodil v Estónsku, ale hokejovo vyrastal v neďalekom Fínsku, je odchovancom tímu HPK. Za Hämeenlinnu debutoval vo fínskej najvyššej lige v sezóne 2018/19.
V materskom klube vytrval do roku 2021, pôsobil prevažne v juniorskom výbere, ale v ročníku 2020/21 sa naplno presadil aj v prvom tíme. V sezóne odohral 51 zápasov, v ktorých si pripísal dva body za góly, ale HPK toho roku nepostúpilo do play-off.
V máji 2021 sa dohodol na jednoročnom kontrakte s Jokeritom Helsinki, v tej dobe pôsobiacom v nadnárodnej KHL. Za Jokerit napokon nastúpil iba k trom zápasom, ale podarilo sa mu streliť jeden gól. Kombe sa stal historicky druhým Estóncom po Robertovi Roobovi, ktorý sa gólovo presadil v KHL. Napriek tomuto úspechu ale strávil väčšinu ročníka v rezervnom mužstve Kiekko-Vantaa hrajúcom v Mestis, druhej najvyššej fínskej lige.
V lige Mestis strávil aj nasledujúce dve sezóny, 2022/23 a 2023/24, ale už ako hráč tímu JoKP. Vydaril sa mu najmä druhý ročník v tíme, pridelili mu funkciu asistenta kapitána a v 48 zápasoch pozbieral hneď 51 bodov, vďaka čomu bol so značným náskokom najproduktívnejším hráčom mužstva.
Skvelý výkon mu priniesol záujem z prvej fínskej ligy, na novej spolupráci sa dohodol s KalPou.
Reprezentácia.
Kombe si prvýkrát obliekol estónsky dres v roku 2017 v rámci priateľských zápasov medzi reprezentáciami do 18 rokov. V sezóne 2018/19 reprezentoval Fínsko, zahral si v troch prípravných zápasoch za mužstvo do 20 rokov.
V roku 2020 sa vrátil späť do estónskej reprezentácie, na majstrovstvách sveta hráčov do 20 rokov nižšej divízie viedol svoj tím ako asistent kapitána.
V seniorskej reprezentácii pôsobí od roku 2022. Odvtedy nechýbal na jedinom šampionáte nižšej kategórie.
Sudža

Sudža () je mesto v Kurskej oblasti v Rusku. Je centrom rajónu. Cez mesto preteká rieka Sudža, ktorá sa asi 5 km južne od mesta vvlieva do rieky Psiol. Sudža bola založená v roku 1661 kozáckymi osadníkmi. Mestom prechádza železničná trať a severným okrajom katastrálneho územia prechádza diaľnica z Kurska na Ukrajinu. V januári 2024 žilo v Sudži 4 941 obyvateľov. Mesto je dôležitým tranzitným bodom pre zemný plyn z Ruska do Európy: nachádza sa v ňom kompresorová stanica, kde sa transsibírsky plynovod stretáva s plynovodom Bratstvo. 
V auguste 2024 mesto v rámci rusko-ukrajinskej vojny obsadili ukrajinské vojská.
V meste sa nachádzajú: Chrám Najsvätejšej Trojice, Chrám Premenenia Pána, Chrám Ochrany Presvätej Bohorodičky a Kostol svätého Eliáša. Okrem toho sa v Sudži zachovali obchodné domy zo začiatku 19. storočia, pomník Michaila Semionoviča Ščepkina (1895) a regionálne múzeum (1962). Ekonomicky významný je závod na výrobu traktorových agregátov, podniky potravinárskeho priemyslu a výrobne stavebných hmôt.
V neďalekej obci Gornaľ sa nachádza Gornaľský svätomikulášsky mužský monastier založený v roku 1671, zrušený v roku 1785; obnovený ako pustovňa v roku 1863; zrušený v roku 1922 a obnovený v roku 2001). V kláštore sa nachádza ikona Priaževskej Bohorodičky (). V blízkosti obce sa nachádza komplex archeologických pamiatok Gornaľ.
Zoznam kardinálov vymenovaných Mikulášom III.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Mikulášom III.
Menovacia politika.
Pápež Mikuláš III. vymenoval počas svojho pontifikátu (12771280) 9 kardinálov v jednom konzistóriu.
Hlava Cirkvi vymenovala 6 Talianov, 1 Francúza, 1 Taliana a 1 Portugalčana. Najmladšou potvrdenou vymenovanou osobou bol 38-ročný Jacopo Colonna. Naopak najstarším zdokumentovaným kreovaným kardinálom sa stal 80-ročný Ordoño Alvares. Pápež vymenoval za kardinálov aj členov svojej rodinykardinálsky titul dostal jeho brat Giordano Orsini a synovec Latino Malabranca Orsini. Medzi hodnostármi bol vymenovaný aj Girolamo Masci, ktorý sa neskôr stal pápežom Mikulášom IV.
Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Mikuláš III., bol Jacopo Colonna. Skonal 14. augusta 1318, teda 38 rokov po pontifikovej smrti.
Sudža (rozlišovacia stránka)

Sudža môže byť:
Graffiti zoskupenie

Graffiti zoskupenie (v danej komunite známe ako crew /krew, cru/) je označenie pre skupinu tvorcov, ktorí tvoria kolektívnu identitu so špecifickým názvom. Zapisovanie názvu v rámci verejného priestoru môže byť skracované v kratšej, časovo prijateľnejšej podobe.
Definícia.
Za graffiti zoskupenie sa všeobecne považuje skupina graffitistov, ktorí spolupracujú obvykle pod čiastočnou kolektívnou identitou. Názov skupiny býva pri danej aktivite skracovaný často do dvoj alebo troj písmennej podoby (na základe rôznych aspektov). V rámci zoskupení môže dochádzať k vytváraniu rôznych mocenských štruktúr. Členovia potom k svojim pseudonymom môžu pripisovať aj skratky či celé názvy crew, ktorých sú súčasťou alebo naopak.
Superpohár UEFA 2024

Superpohár UEFA 2024 bol 49. ročníkom európskej klubovej futbalovej súťaže Superpohár UEFA, organizovanej Európskou futbalovou asociáciou UEFA, kedy sa spolu stretávajú víťaz Ligy majstrov a víťaz Európskej ligy.
V zápase proti sebe nastúpili víťaz Ligy majstrov UEFA 2023/24 Real Madrid a víťaz Európskej ligy UEFA 2023/24 Atalanta BC. Zápas sa odohral dňa 14. augusta 2024 na štadióne PGE Nadowory vo Varšave. Predchádzajúci víťaz, tím Manchester City sa do zápasu nekvalifikoval a nemohol tak svoje víťazstvo obhajovať.
Účasti v Superpohári UEFA.
"Poznámka": 1 hrubým je označené víťazstvo
Červený grúň (vrch vo Veľkej Fatre)

 
Červený grúň () je vrch vo Veľkej Fatre na Slovensku. Leží nad obcou Hubová, približne západne od Ružomberka. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Šiprúň. Vrch zasahuje na katastrálne územie obcí Ľubochňa a Hubová v okrese Ružomberok, v Žilinskom kraji. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Ľubochňa, Hubová a Švošov, východne leží Hrboltová, Černová a Ružomberok.
Opis.
Červený grúň leží v rázsoche, vedúcej z masívu Chabzdovej () v liptovskej vetve hlavného hrebeňa Veľkej Fatry na severozápad cez Magurku () na Kútnikov kopec (). Západné svahy klesajú do údolia Stupecké, ktorou vodu odvádza rovnomenný potok do Ľubochnianky. Východne leží Bystrá dolina, ktorou voda z tejto časti odteká Bystrým potokom do Váhu. Hrebeňom cez vrchol prechádza hranica ochranného pásma a Národného parku Veľká Fatra a vrchol traverzuje značený turistický chodník. 
Severným smerom sa nachádza Prieval (), Kútnikov kopec () a Veľký Smrekovec (), východným leží Plieška (), Tlstá hora () a Vtáčnik (), južným Chabzdová (), Magurka (), Magura (), Čierňavský vrch () a Chovanová () a západným Kľak (), Chládkové (), Nižná Lipová () a Magura ().
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je však možné pozorovať okolité vrcholy Veľkej Fatry, Malú Fatru, Oravskú Maguru, Chočské vrchy a časť Západných Tatier.
Rémy Julienne

Rémy Julienne (* 17. apríl 1930, Cepoy, Francúzsko† 21. január 2021, Amilly, Francúzsko) bol francúzsky koordinátor kaskadérov, kaskadér a herec. Ako kaskadér sa špecializoval na triky s dopravnými prostriedkami najmä autami. Ako kaskadér sa podieľal na stovkách filmov z ktorých bolo šesť aj o agentovi 007. Zomrel vo veku 90 rokov na Covid-19. Často spolupracoval s Jeanom-Paulom Belmondom na jeho filmoch.
Životopis.
V 50. a začiatkom 60. rokov sa Julienne profesionálne venoval motokrosu. K filmu sa prvýkrát dostal za pomoci kaskadéra Gila Delamara, ktorý ho najal na film "Fantomas" z roku 1964. Vo filme Julienne zdvojuje Jeana Maraisa v jazde na motorke. Po tragickej smrti Delamareho počas natáčania "Le Saint prend l'affût" (1966) sa v ďalších Maraisových filmoch o auto kaskády postaral práve Julienne. Počas šesťdesiatych rokov Julienne robil auto kúsky k približne 25 filmom. 70. a 80. roky patria medzi jeho najproduktívnejšie a podieľal sa na okolo 200 počinov. Robil kaskadérske kúsky k rôznym filmovým sériám ako Žandári, Taxi či Bond ale aj k veľa zahraničným produkciám. Počas svojej kariéry si ho často vyberali režiséri Georges Lautner, John Glen, Gérard Oury ako aj Jean Girault. V 90. a začiatkom 20. storočia bol súčasťou ďalších sto filmov. Na filmoch s ním často spolupracovali jeho synovia Michel Julienne a Dominique Julienne ako aj iný šoféri Jean-Claude Lagniez či Jean-Claude Houbart.
Nehoda.
Ku koncu jeho kariéry došlo (16. augusta 1999) k nehode počas natáčania "Taxi 2". Kameraman Alain Dutartre tragicky zomrel po tom, čo ho vo filme zrazil Peugeot 406, ktorý pri preskoku tanku dopadol príliš ďaleko. Julienne zodpovedný za kaskadérske kúsky bol odsúdený na pár mesiacov väzenia a taktiež musel zaplatiť finančné odškodnenie. Hlavným vinníkom boli aj nedostatočné podmienky nácviku kúsku z časového i finančného hľadiska.
Zoznam kardinálov vymenovaných Gregorom X.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Gregorom X.
Menovacia politika.
Pápež Gregor X. vymenoval počas svojho pontifikátu (12711276) piatich kardinálov v jednom konzistóriu. Niektoré zdroje uvádzajú, že pápež vymenoval ešte ďalších dvoch kardinálov v roku 1275, ale posledné výskumy preukazujú, že ide o nepravdivé informácie. Kým pri údajnom kardinálovi Teobaldovi de Ceccano neexistujú žiadne dôkazy o jeho povýšení a v dobových prameňoch je označovaný ako opát, pápežov synovec Giovanni Visconti nemohol byť údajným kardinálom s titulárnym kostolom Sabina, pretože tento chrám bol pridelený Bertrandovi de Saint-Martin, o čom explicitne písal aj pápež Ján XXI.
Pontifex vymenoval 4 Francúzov a 1 Portugalca. Najstarší potvrdený vymenovaný kardinál bol 63-ročný pápežov synovec Vicedomino de Vicedominis. Naopak najmladšou vymenovanou osobou bol 48-ročný Pierre de Tarentaise, ktorý sa neskôr stal pápežom Inocentom V. Ďalším pontifikom z týchto kardinálskych radov bol Pedro kardinál Julião ako pápež Ján XXI.
Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Gregor X., bol Bertrand de Saint-Martin. Skonal 28. marca 1278, teda len dva roky po pontifikovej smrti. Zoznam svätcov Katolíckej cirkvi je od 14. apríla 1482 rozšírený aj svätého Bonaventúru.
Šalvia včelia

Šalvia včelia alebo šalvia biela (lat. "Salvia apiana") je druh rastliny z rodu šalvia ("Salvia"). Je to vždyzelený trvácny ker. 
Výskyt.
ktorý pochádza z juhozápadných Spojených štátov a severozápadného Mexika. Vyskytuje sa hlavne v južnej Kalifornii a v Baja California v Mexiku, na západnom okraji Mohavskej a Sonorskej púšte. Rastie na suchých svahoch v chaparralských vegetáciách a borovicových lesoch v nadmorskej výške menej ako 
Opis.
Šalvia včelia je ker, ktorý dorastá až do výšky a šírky 1,5 metra. Bledo-zelené listy sú dlhé 39 centimetrov. Listy sú husto pokryté chĺpkami a majú silnú arómu, ktorú cítime najmä pri pošúchaní prstami. Kvety sú lákadlom pre včely, vďaka čomu rastlina dostala aj druhové meno "apiana" (lat. apis = včela). Kvety sú bielej až svetlo levanduľovej farby. Preferuje slnečné miesto, dobre priepustnú pôdu a dobrú cirkuláciu vzduchu. Ľahko sa hybridizuje s inými druhmi.
Použitie.
Šalviu včeliu používajú domorodí Američania na tichomorskom pobreží Spojených štátov. Semeno sa používa ako tradičná príchuť v pinole, základnej potravine vyrobenej z kukurice. Príslušníci kmeňa Cahuilla vyrábali zo semien zmiešaných s múkou a cukrom tradičné sušienky. Kmeň Chumash využíva listy a stonky v tradičných jedlách a nápojoch.
Rôzne časti rastliny používajú pri rituálnej očiste viaceré domorodé americké kultúry. Používa sa na vydymovanie a je obľúbenou vôňou vonných tyčiniek.
Združenie Samosprávne kraje Slovenska

Združenie Samosprávne kraje Slovenska (skrátene „SK8“) je dobrovoľným, záujmovým, na štáte i politických stranách nezávislým združením ôsmich samosprávnych krajov na Slovensku. Bolo založené 16. mája 2006 v Bratislave predsedami všetkých samosprávnych krajov. Predstavuje jediné združenie na Slovensku reprezentujúce celú regionálnu samosprávu.
Ciele a poslanie.
Združenie vo vzťahu k samosprávnym krajov, ktoré sú členmi združenia, plní najmä koordinačnú, iniciatívnu a metodicko-informačnú funkciu.
Medzi základné ciele združenia patrí hlavne:
Členovia združenia.
Členmi združenia SK8 sú všetky samosprávne kraje Slovenskej republiky. 
Odborné sekcie.
Sú odborným, metodickým a iniciatívnym orgánom združenia spravidla pre oblasť identickú s pôsobnosťou samosprávnych krajov.
Kancelária združenia.
Združenie má kanceláriu, ktorá vedie agendu SK8 a spracúva návrhy materiálov na oficiálne rokovania. Zabezpečuje odborné, organizačné a administratívne úkony súvisiace s činnosťou združenia a jeho orgánov.
Aktivity, projekty a spolupráce.
Združenie SK8 realizuje viacero projektov, aktivít a podujatí. Uzatvára tiež partnerstvá a spolupráce s ďalšími organizáciami, inštitúciami a expertmi.
Podujatia.
Organizácia celoslovenských verejných podujatí s cieľom upriamiť pozornosť na problematiku samosprávnych krajov. Združenie zorganizovalo konferencie ako napríklad: Z Európy do regiónov, Inovujme regióny či Rozvoj regiónov v čase kríz.
Prieskumy verejnej mienky.
Počas posledných rokov si združenie dalo agentúram vypracovať prieskumy verejnej mienky. V roku 2024 vydali prieskum o vnímaní samosprávnych krajov v oblasti stredoškolského vzdelávania, sociálnych služieb a cestovného ruchu. V roku 2023 vydali prieskum o vnímaní samosprávnych krajov v oblasti regionálneho rozvoja, dopravy a zdravotníctva. V roku 2022 bol vypracovaný prieskum zameraný na vnímanie regionálneho rozvoja a kohéznej politiky obyvateľmi jednotlivých regiónov.
Publikácie.
V roku 2022 vydalo združenie publikáciu s názvom "20 rokov samosprávnych krajov na Slovensku (2001-2021)", ktorá približuje odbornej i širokej verejnosti komplexnú informáciu o fungovaní samosprávnych krajov počas dvoch dekád. Obsahuje jedenásť kapitol, v ktorých sa dočítate o histórií regionálnej samosprávy na území Slovenska, respektíve o postavení a úlohách súčasných žúp v demokratickom systéme štátu. V knihe tiež nájdete profily všetkých ôsmich samosprávnych krajov a kapitolu o združení SK8.
Cena regiónov.
Združenie SK8 vyhlasuje ocenenie Cena regiónov v snahe podporiť, zviditeľniť a poďakovať aktívnym obyvateľom v regiónoch Slovenska. Verejné celoštátne ocenenie pre jednotlivcov za mimoriadny prínos k rozvoju samosprávnych krajov a regiónov. Prvý ročník sa uskutočnil v roku 2024. Slávnostný galavečer, kde bolo ocenených osem výnimočných ľudí v ôsmich kategóriách, bol odvysielaný na RTVS.
Ocenenie sa udeľuje v ôsmich kategóriách za:
Zoznam kardinálov vymenovaných Klementom IV.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Klementom IV.
Menovacia politika.
Pápež Klement IV. vymenoval počas svojho pontifikátu (12651268) jedného kardinála francúzskeho pôvodu vo veku 45 rokov. Prelát umrel 4. apríla 1282, teda 14 rokov po pontifikovej smrti.
Zoznam kardinálov vymenovaných Urbanom IV.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Urbanom IV.
Menovacia politika.
Pápež Urban IV. vymenoval počas svojho pontifikátu (12611264) 14 kardinálov v dvoch konzistóriách, ktoré sa konali pravdepodobne s polročným odstupom. Presné dátumy týchto konzistórií nie sú jasné. Súčasné výskumy naznačujú, že sa konali 24. decembra 1261 („sobota pred Vianocami“) a v máji 1262. Niektorí novodobí autori však spochybňujú správnosť týchto výskumov, pretože sú v rozpore s vtedajším zaužívaným zvykom, podľa ktorého sa povýšenia kardinálov slávili v sobotu počas kántrových týždňov. Tie vtedy pripadli na 17. decembra 1261 a 3. júna 1262.
Hlava Cirkvi vymenovala 7 Talianov a 7 Francúzov. Z tejto generácie kardinálov vzišli neskôr traja pápeži: Urbanovým nástupcom sa stal Guido Foucois ako pápež Klement IV., Simon de Brion sa stal pápežom Martinom IV. a Giacomo Savelli si zvolil meno Honorius IV.
Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Urban IV., bol Matteo Rosso Orsini. Skonal 4. septembra 1305, teda 41 rokov po pontifikovej smrti.
Sergio Basáñez

Sergio Manuel Basáñez Rodríguez (* 4. máj 1970, Poza Rica de Hidalgo, Veracruz, Mexiko) je mexický televízny, divadelný a filmový herec.
Životopis.
Sergio začal s hereckou kariérou v mladom veku. Predtým, ako získaval hlavné úlohy v telenovelách, účinkoval v nich v menších rolách ešte počas štúdia herectva. Zároveň vyštudoval právo a stal sa právnikom.
Vo veku 22 rokov získal svoju prvú hlavnú úlohu v telenovele "Sueño de amor" (1992 – 1993) z produkcie spoločnosti Televisa. V roku 1994 sa presťahoval do Miami kvôli hlavnej úlohe v telenovele "Morelia", v roku 1995 sa vrátil do Mexika, aby si zahral v telenovele "Marisol".
V roku 1998 odohral svoje posledné úlohy v telenovelách Televisy: "La usurpadora" and "Skrytá vášeň". Neskôr, v roku 1999, začal účinkovať v televízii TV Azteca, kde dostal hlavnú úlohu v telenovele "Catalina y Sebastián" po boku mexickej herečky Silvie Navarro. Potom nasledovali telenovely "La calle de las novias" (2000) a "Keď budeš moja" (2001), za ktorú získal ocenenie Najlepší herec v hlavnej úlohe.
V roku 2003 hral v telenovelách "Nová láska" s Vanessou Acosta a "La heredera".
V rokoch 2005 – 2006 získal hlavnú úlohu v najúspešnejšej telenovele televízie TV Azteca, "Zakázaná vášeň", po boku Margarity Gralia, slávnej herečky z Argentíny.
Divoška Rosaura

Divoška Rosaura ( "Gata salvaje") je venezuelsko-americká telenovela z produkcie spoločností Venevisión a Fonovideo v rokoch 2002 – 2003. Hlavné postavy stvárnili herci Marlene Favela a Mario Cimarro, v záporných rolách účinkovali Carolina Tejera, Mara Croatto, Marjorie de Sousa a Ariel López Padilla. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV JOJ od 2. mája 2006 do 9. marca 2007 a JOJ Plus od 6. októbra 2008 do 14. februára 2009.