burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Eldest

Eldest je druhým dielom edície Odkaz Dračích jazdcov, autora Christophera Paoliniho. V preklade znamená Prvorodený, v slovenskom vydaní však názov preložený nie je.
Edícia mala byť pôvodne trilógiou, no Paolini sa rozhodol, že napíše aj štvrtú knihu, pretože zakončenie knihy je príliš rozsiahle. V súčasnosti pracuje na tretej časti menom Brisingr, ktorá v Amerike vyjde 23. septembra 2008 a na Slovensku 11. novembra 2008.
O knihe.
Eldest bol prvýkrát v anglickej verzii publikovaný 23. augusta 2005. Doteraz kniha vyšla i vo formáte audioknihy a e-knihy. Kniha obsahuje sprievodcu Starovekým jazykom, slovník pojmov a stručný obsah o prvej knihe tetralógie s názvom Eragon.
Obsah.
Dej prvého dielu končí, keď Eragon spolu s Vardenmi zvíťazí v pevnosti Farthen Dûru nad urgalskou armádou a v záverečnom súboji porazí Tieň. Eragonovo poslanie však ešte len začína. V druhom dieli sa Eragon so Zafirou vydá na cestu do elfského mesta Ellesméry, kde podstupuje výcvik vo vytváraní kúziel a v boji, čo sú životne dôležité schopnosti Dračieho jazdca. Medzitým musí aj jeho bratranec Roran vybojovať svoju vlastnú bitku. Eragon sa musí vysporiadať so svojou prvou láskou, bojovať s trvalými následkami zranenia, ktoré utŕžil v súboji s Tieňom a nájsť pre seba i pre Zafiru správnu cestu vo svojom živote. Od prvého dielu však Eragon dospel a zmúdrel, takže svet pre neho nie je tak čiernobiely ako kedysi. Rozhodne sa teda zasvetiť svoj život boju proti Galbatorixovej krutovláde. V boji sa stretne s ďalším jazdcom, ktorý nie je nik iný ako jeho brat-Murtagh. Murtagh mu zoberie Zar'rok, ale nezabije ho. Namiesto toho ho pustí, ale až keď Eragon žiada o zmilovanie. Zato si vyslúži u Galbatorixa trest.
Dopravný podnik Bratislava

Dopravný podnik Bratislava, akciová spoločnosť (skrátene DPB, staršie názvy pozri nižšie) je jediným poskytovateľom MHD na území mesta Bratislava. 
Prevádzkuje trolejbusovú, autobusovú ako aj električkovú dopravu, pričom posledná menovaná je najstaršou na území Slovenska (prevádzkovaná je nepretržite od roku 1895). Jeho 100% vlastníkom je mesto Bratislava. 
Prevádzkuje 3 typy dopravy:
V minulosti prevádzkoval aj medzištátnu linku (Bratislava – Rajka). Linka (Bratislava – Wolfsthal – Hainburg an der Donau), bola od decembra 2019 zrušená. Od 5. septembra bude linka obnovená, avšak prevádzkovať ju bude spoločnosť Arriva Bratislava, tiež pod číslom .
Vozidlový park.
Historické vozidlá.
DPB vlastní nasledujúce historické vozidlá:
Výcvikové vozidlá.
Dopravný podnik vlastní 14 vozidiel na výcvik vodičov:
Sumár.
DPB eviduje 1222 vozidiel (stav k 10.2022). Počet prevádzkovaných vozidiel je 1159 (94,8 %). Priemerný vek vozidiel v bežnej premávke s cestujúcimi je 9,4 rokov, počet nízkopodlažných vozidiel je 1008 (87,0 %) a počet klimatizovaných vozidiel je 913 (78,8 %) z celkového počtu.
Vozovne.
Dopravný podnik Bratislava má 5 vozovní:
Predajne.
DPB prevádzkuje 8 predajní na území Bratislavy:
Predajne sú otvorené od pondelka do piatka, pričom predajňa na Hlavnej stanici je otvorená aj v sobotu. Všetky predajne sú v nedeľu a vo sviatok zatvorené.
Riaditelia.
Počas 125 rokov existencie DPB sa vystriedalo 24 riaditeľov spoločnosti:
Predchádzajúce názvy.
Právne mal podnik tieto názvy:
Fyzicky úplne alebo čiastočne prevzal aj tieto podniky na území mesta:
Camembert

Camembert je francúzsky mäkký syr, ktorý pochádza z Pays d'Auge v Normandii. Tento syr patrí k najznámejším syrom na svete.
Charakteristika.
Má charakteristickú plesňovú kôru so svetlohnedým mriežkovaním. Cesto slamovožltej farby býva rovnomerne zrelé, bez kriedovitosti v strede. Syr má čistú bylinkovú arómu s príjemným nádychom húb. Chuť je krémová, komplexná, s čerstvými trávovými tónmi.
Výrobný postup.
Pri výrobe sa mlieko nechá mierne ohriať, a potom sa doň vloží syridlo. Približne o hodinu až o hodinu a pol sa mlieko zrazí. Hneď potom je syrenina dostatočne pevná, aby sa plnila do dierkovaných foriem. Syry odtečú, naočkujú sa na povrchu plesňou "Penicillium camemberti" (synonymum "Penicillium candida") a solia sa. Nakoniec zrejú v pivniciach s vysokou vlhkosťou.
James Bond (rozlišovacia stránka)

James Bond môže byť:
James Bond

James Bond je fiktívna postava rovnomennej série kníh od Iana Fleminga a ich filmových spracovaní. James Bond je agent britskej tajnej služby MI6 pod číslom 007. Výnimkou sú filmy "Povolenie zabíjať" ("Licence to Kill"), ' ("On Her Majesty's Secret Service") a čiastočne aj "Nie je čas zomrieť" ("No Time to Die"), kde James Bond odíde z MI6 a koná na vlastnú päsť. V sérii filmov sa nám predstavia aj iný agenti sekcie 00, napríklad míting v bondovke ', misia v "Dych života" alebo akcie vo "Vyhliadka na smrť, " či "Zlaté oko".
Celkovo sa táto postava objavila v štrnástich originálnych knihách Iana Fleminga, obrovskom množstve kníh iných autorov, ktorí túto postavu prevzali a v 25 „oficiálnych“ filmoch. V oficiálnych filmoch si zahralo agenta zatiaľ šesť hercov: Sean Connery, George Lazenby, Roger Moore, Timothy Dalton, Pierce Brosnan a Daniel Craig. Mimo oficiálnych dielov si ju skúsili David Niven, Peter Sellers či Barry Nelson.
Infrazvuk

Infrazvuk sú mechanické kmity prostredia s frekvenciou nižšou ako je ľudské ucho schopné vnímať, teda pod 16 či 20 Hz. Takúto frekvenciu majú napr. seizmické vlny pri zemetrasení či nízkofrekvenčné vibrácie strojov. Dlhotrvajúce pôsobenie infrazvuku na ľudský organizmus je škodlivé.
Ultrazvuk

Ultrazvuk sú mechanické kmity prostredia s frekvenciou vyššou, než je schopné počuť ľudské ucho, teda približne nad 20 kHz (20000 Hz). Ultrazvuk s frekvenciami od 1012 do 1014 Hz sa označuje aj ako hyperzvuk. 
Ultrazvuk vedia produkovať a používať rôzne živočíchy – napr. netopiere ho využívajú na orientáciu v priestore a lov, podobne delfíny využívajú ultrazvuk na orientáciu a lov. Ultrazvuk využívajú aj niektoré druhy hmyzu, napr. moskyty a mory. Viacero druhov živočíchov síce nevie ultrazvuk vyrobiť, ale počuje ho, napr. pes, mačka alebo myš.
Technický ultrazvuk.
Získava sa generátormi využívajúcimi prúdenie vzduchu z trysiek vysokými rýchlosťami alebo elektroakustickými meničmi využívajúcimi piezoelektrický alebo magnetostrikčný jav.
V praxi sa využíva vlastnosť ultrazvuku ohýbať sa a odrážať na materiálových prechodoch (teda tam, kde dochádza k zmene materiálu, a teda aj k zmene rýchlosti šírenia zvuku). Táto vlastnosť sa využíva napr. pri detekcii trhlín a hľadaní vnútorných dislokácií a porúch v materiáloch a technických výrobkoch nedeštruktívnym spôsobom tzv. defektoskopia.
Odrazy sa využívajú napr. na meranie vzdialeností (ultrazvukový diaľkomer), pre zistenie polohy a vzdialenosti telies v homogénnom prostredí sonar, echolot používaný postup sa volá echolokácia. Využitie v ponorkách a pri rybolove pri vyhľadavaní rýb.
V medicíne sa používa napríklad pri lekárskom vyšetrení, pretože ultrazvukové vlny prechádzajú telom a odrážajú sa od jednotlivých orgánov. Odrazené vlny možno počítačovo previesť do formy obrazu (sonografia). Najbežnejším príkladom je vyšetrenie ľudského plodu v tele matky.
Ultrazvuk sa využíva aj na čistenie, kde sa využíva kavitácia – mechanické odstránenie nečistôt rýchlymi nárazmi kvapaliny rozkmitanej ultrazvukom na čistený predmet. Technológia sa používa na čistenie zložitých tvarových dielov, napr. ložísk, šperkov, optického skla, chirurgických a dentálnych nástrojov a pod.
Ďalšou možnosťou technického využitia je zvlhčovanie vzduchu, keď sa voda „rozpráši“ ultrazvukovým generátorom na malé čiastočky, ktoré sú schopné sa vznášať vo vzduchu. Pretože voda nebola zahrievaná, vytvára sa vodná hmla bez pár. Táto technológia sa využíva aj pri inhaláciách, kde v inhalačnom prístroji sa „rozprašuje“ voda, resp. liečivo vo forme kvapaliny bez jeho ohrevu.
Ultrazvuk sa využíva aj na presné obrábanie a rezanie materiálov, keď sa rezný nástroj rozkmitá ultrazvukom.
V chemických laboratóriách na miešanie malých objemov látok.
Kill ’Em All

Kill 'Em All je prvý štúdiový album americkej thrashmetalovej kapely Metallica. Dodnes sa ho v USA predalo vyše 4 a pól milióna kusov, a celosvetový predaj prekročil 9 miliónovú métu.
Ručný granát

Ručný granát je druh munície určený na boj zblízka (20 až ), ktorý sa na cieľ vrhá ručne. Je vybavený nárazovým alebo časovým zapaľovačom.
Dejiny.
Najstaršie zmienky o ručných granátoch pochádzajú z Číny, kde ich poznali už okolo roku 1000.
Najstaršie ručné granáty používané v Európe pochádzajú zo 16. storočia a boli tvorené dutým, spravidla guľovitým telesom z liatiny, pálenej hliny alebo hrubého skla, ktoré bolo naplnené čiernym strelným prachom a cez otvory bol pretiahnutý "lunt" – zápalná šnúra. Pri použití sa lunt zapálil a granát hádzal proti nepriateľovi. Použitie bolo dosť nebezpečné a vojaci, ktorí vrhali ručné granáty, boli osobitne vyberaní a vycvičení. Nazývali sa granátnici a boli považovaní za elitné jednotky. Typické pre ich výstroj boli čiapky, ktoré nezavadzali pri hode granátu, nenosili preto klobúky.
Symbol granátu – gule so šľahajúcim plameňom – sa dodnes udržal v označení niektorých ozbrojených zložiek (napríklad Gendarmerie vo Francúzku a Carabinieri v Taliansku), rovnako ako v symbolike vojenských jednotiek, často s názvom granátnici.
Významný rozvoj konštrukcie ručných granátov prebehol v 19. storočí a potom počas oboch svetových vojen, no vývoj pokračuje dodnes.
Iné druhy granátov používané pechotou.
Granátomet je strelná zbraň, určená na vystreľovanie granátov špeciálnej konštrukcie. Môže byť konštruovaná ako:
Master of Puppets

Master of Puppets je tretí album kapely Metallica, vydaný 3. marca 1986. Album dosiahol 29. priečku v rebríčku Top 200 magazínu "Billboard". Dodnes sa z neho iba v Amerike predalo 8 miliónov kopií. Bol to posledný album, ktorý kapela nahrala s basgitaristom Cliffom Burtonom a platí o ňom, že je to miľník v histórií heavy metalu. Časopis "Rolling Stone" umiestnil "Master of Puppets" na 167. priečku v jeho rebríčku "500 najlepších albumov všetkých čias". Magazín Kerrang! umiestnil album Master of Puppets na druhé miesto zo 100 najlepšich rockových albumov vôbec. Tiež sa umiestnil na prvom mieste v zozname zostavenom na metal-rules.com a v rebríčku "Top 100 Metal Albums of All Time." 
Dodnes sa ho v USA predalo vyše 8 miliónov kusov a celosvetový predaj prekročil 16 miliónovú métu.
U Thant

U Thant (* 22. január 1909, Pantanaw – † 25. november 1974, New York) bol barmský diplomat a v období od novembra 1961 do decembra 1971 tretí generálny tajomník OSN.
Osobný život.
U Thant sa narodil na severe Barmy (teraz Mjanmarsko). Bol najstarší zo štyroch detí, jeho rodičia boli roľníci a obchodníci s ryžou. Vyštudoval Národnú strednú školu v rodnom Pantanawe, neskôr študoval dejiny na univerzite v Rangúne. Jeho otec bol jeden zo zakladateľov Barmskej výskumníckej spoločnosti. Keď mal Thant štrnásť rokov, jeho otec zomrel, čím sa jeho rodina dostala do finančných ťažkostí. Po doštudovaní na univerzite, vrátil sa do rodného Pantanawu aby vyučoval na Národnej strednej škole, neskôr sa v 25 rokoch stal jej riaditeľom. Prispieval do rôznych novín a magazínov a prekladal knihy.
Kariéra.
V roku 1947 bol barmskou vládou menovaný riaditeľom tlače, o rok neskôr riaditeľom rozhlasu a v roku 1949 sa stal tajomníkom vlády pre ministerstvo informácii. V rokoch 1951 až 1957 bol tajomníkom predsedu vlády U Nua, s ktorým sa zoznámil už počas svojho pôsobenia na Národnej škole. Bol taktiež tajomníkom prvého Ázijsko-Afrického summitu roku 1955, ktorý položil základy Hnutia nezúčastnených krajín. V rokoch 1957 až 1961 bol stálym predstaviteľom Barmy pri OSN. Aktívne sa zapájal do jednaní o nezávislosti Alžírska. V roku 1960 mu barmská vláda udelila honorárny titul "Maha Thray Sithu".
3. novembra 1961 bol jednomyseľne zvolený do pozície zastupujúceho generálneho tajomníkom OSN, aby naplnil funkčné obdobie Daga Hammarskjölda. 30. novembra bol jednomyseľne zvolený za plnohodnotného generálneho tajomníka OSN na štvorročné obdobie, v ktorom sa aktívne podieľal na ukončení Kubánskej krízy a ukončenie občianskej vojny v Kongu.
Po skončení jeho prvého obdobia, bol na odporúčanie Bezpečnostnej rady OSN zvolený na druhé obdobia. Počas tejto doby vstúpilo do OSN mnoho nových afrických a ázijských krajín. U Thant bol odporcom apartheidu v JAR a ostro proti nemu vystupoval. Podieľal sa taktiež na rokovaniach v Jemene v roku 1962 a v Bahrajne roku 1968, ktoré zabránili vypuknutiu konfliktov. Bol kritizovaný zo strany USA a Izraela, kvôli jeho rozhodnutiu stiahnuť jednotky zo Sinajského polostrova, ktoré tam boli od ukončenia Suezskej krízy. 
U Thant kritizoval Spojené štáty americké, kvôli vojne vo Vietname. Pokúšal sa sprostredkovať mierové rokovania medzi Washingtonom a Hanojom, ktoré však boli odmietnuté zo stran USA. V januári roku 1971 vyhlásil, že už nebude kandidovať na tretie funkčné obdobie a 31. decembra rezignoval.
Zomrel 25. novembra 1974 na rakovinu pľúc v New Yorku. Vojenská správa v Barme odmietla pochovať U Thanta s poctami. Jeho telo bolo prevezené do Rangúna, kde bolo v deň jeho pohrebu ukradnuté študentmi, ktorí nesúhlasili s dehonestujúcim pohrebom U Thanta. Po sérii nezhôd medzi barmskou vládou a demonštrujúcimi študentmi, vláda tvrdo potlačila demonštrácie a pochovala U Thanta pri pagode v Rangúne.
Granát

Granát môže byť
Mankala

Mankala (angl. "Mancala") je súhrnný názov doskových hier pochádzajúcich z Afriky a niektorých oblastí Ázie. V histórii týchto oblastí zohrali porovnateľnú ulohu, ako napr. šach v Európe.
Pravidlá.
Základom všetkých mankalových hier je doska obvykle tvorená 14 jamkami. Na každej strane je 6 menších jamiek a po krajoch sa nachádzajú 2 veľké jamky. Na začiatku sa do každej jamky umiestni určitý počet kameňov. Hráči sa v ťahaní striedajú a ťahajú tak, že zoberú všetky kamene z niektorej jamky a rozsypú ich po jednom v protismere hodinových ručičiek. Úlohou je spravidla nazbierať viac kameňov ako súper.
Varianty.
Pravidlá mankalových hier sa zvyknú viac či menej líšiť, najznámejšie varianty sú:
Ride the Lightning

Ride the Lightning je druhý štúdiový album americkej metalovej skupiny Metallica, ktorý vyšiel 27. júla 1984. Dodnes sa ho v USA predalo vyše 7 a pól milióna kusov, a celosvetový predaj prekročil 15 miliónovú métu.
Kontroverzia.
So stúpajúcou kritickou a komerčnou pozornosťou na tento album, kapela bola prvýkrát obvinená z priklonenia sa ku komercii, a to kvôli pomalšiemu tempu skladieb ako napr. „Fade to Black“, aj keď mnoho fanúšikov oponovalo, že práve táto zmena, viditeľná na albume "Ride the Lightning", pomohla Metallice stať sa takou dôležitou kapelou vo svojom žánri. Tieto obvinenia boli ale neporovnateľné s tými, ktorým kapela čelila po vydaní albumu Metallica v roku 1991, či pri vydaní albumu Load v roku 1996 a v roku 2003 pri albume St. Anger.
Panorama Towers (Bratislava)

Panorama Towers (predtým Panorama City) je administratívno-bytový komplex na Landererovej ulici v Bratislave. Dvojica vežiakov je v súčasnosti druhými najvyššími obytnými budovami na Slovensku, hneď po Klingerke, ktorá prevzala toto prvenstvo s výškou 115 metrov. Tvoria ich dve 33-podlažné, 112 metrov vysoké veže trojuholníkového pôdorysu. Vo vežiach sa nachádza 606 bytov, súčasťou projektu sú aj kancelárske priestory vysokého štandardu. Názov "Panorama Towers" má naznačovať, že budovy výrazným spôsobom ovplyvnia panorámu mesta Bratislava a panoramatický výhľad na mesto bude z oboch veží. Objekt dizajnoval španielsky architekt Ricardo Bofill a samotný projekt spracovala kancelária PT spol. s r. o., pod taktovkou architekta Juraja Hermanna. Projekt bol niekoľko krát upravovaný a prípravná fáza pred realizáciou trvala niekoľko rokov. Výstavba sa začala v júli 2013 a kolaudácia prebehla v roku 2016. Developerom je J&amp;T REAL ESTATE, A. S. (JTRE) spriaznený s J&amp;T.
Panorama Towers sa nachádza v bezprostrednej blízkosti zrekonštruovanej výškovej budovy Tower 115 a v oblasti, kde je vo výstavbe alebo v pláne viacero výškových budov a mrakodrapov (Sky Park, Twin City, Eurovea 2).
Súčasťou projektu bolo aj zbúranie budovy, ktorá sa nachádzala vedľa Tower 115 a slúžila ako centrála TASR.
Foundation For the Future News

Foundation for the Future News je informačný spravodaj vydávaný Foundation for the Future so sídlom v Bellevue v štáte Washington v USA. Doteraz bolo vydaných 12 čísiel.
Humanity 3000 News

Humanity 3000 News je informačný spravodaj, ktorý vydávala americká Nadácia pre budúcnosť.
Vyšli len 2 čísla, v rokoch 1998 a 1999. Čísla boli venované projektu Humanity 3000, ktorý bol zameraný na veľmi dlhodobú budúcnosť na 1 000 rokov dopredu teda na budúcnosť ľudskej civilizácie do roku 3000. Čísla obsahovali informácie o výsledkoch seminárov organizovaných v rámci tohto projektu.
Ray Kurzweil

Ray Kurzweil (* 12. február 1948) je americký vizionár, inovátor, futurológ, mysliteľ a high-tech podnikateľ. 
Kariéra.
Je vynálezcom prvého stroja pre nevidomých, ktorý transformuje písaný text na reč. Je zakladateľom a vedúci firmy Kurzweil Technologies, Inc. Zaoberá sa spojením ľudskej senzitivity a umelej inteligencie. Zaoberá sa tiež počítačovým komponovaním hudby, rozpoznávaním písma a počítačovou syntézou a rozpoznávaním reči. Tvrdí, že v roku 2030 budú ľudia schopní downloadovať svoj mozog do počítača. Zaoberá sa singularitou.
Soufrière (Guadeloupe)

Soufrière je názov aktívneho stratovulkánu, nachádzajúceho sa na západnej polovici ostrova Guadeloupe. S výškou 1 467 m je to zároveň najvyšší vrch Malých Antíl. Vek vulkánu sa odhaduje na 200 000 rokov. Približne pre 100 000 rokmi sa následkom plínijskej erupcie vytvorila kaldera, neskôr v nej vyrástol nový kráter. Po dvoch kolapsoch kaldery (pred 11 500 a 3 100 rokmi) nadobudla sopka súčasný tvar.
Erupcie.
Soufrière je pomerne pokojne eruptujúci vulkán, na rozdiel od "nedaľekého suseda" - sopky Soufrière Hills na Montserrate. Prvé historicky zaznamenané erupcie sú z roku 1690, odvtedy vybuchla asi sedemkrát. Posledná erupcia z roku 1976 si vyžiadala evakuáciu obyvateľov mesta Basse-Terre. O tejto erupcii bol natočený aj dokumentárny film Wernera Herzoga - "La Soufrière".
Turistika.
Sopka sa nachádza v Národnom parku Guadeloupe a je jeho najvyšším vrcholom. Na vrchol vedie viacero turistických trás.
Anjeli a démoni (kniha)

Anjeli a démoni je názov dobrodružného románu od spisovateľa Dana Browna. Kniha bola prvá zo série s Robertom Langdonom, hlavným hrdinom.
Príbeh.
Starodávne bratstvo iluminátov (osvietených) je odvekým nepriateľom akéhokoľvek náboženstva. Hlavne však katolíckej cirkvi. Toto bratstvo bolo tvorené vedcami a veľkými učencami ako napr. Galileo Galilei, ktorí sa snažili poprieť existenciu Boha a dokázať vznik a fungovanie sveta na základe vedy. Američan, historik umenia Robert Langdon bol pozvaný do vedeckého inštitútu CERN vo Švajčiarsku aby pomohol riešiť vraždu Leonarda Vetru, jedného z najlepších tamojších vedcov, ktorý sa snažil pomocou vedy dokázať existenciu Boha. Langdon sa dozvedá o látke zvanej antihmota. Vetrova dcéra, taktiež vedkyňa, poúča Langdona o obrovských ničivých účinkoch antihmoty. Nato sa zistí, že najväčšiu dosiaľ vyrobenú vzorku antihmoty ukradli ilumináti, a ich najväčšou túžbou je počas konkláve zrovnať pomocou antihmoty Vatikán so zemou. Akoby nebolo dosť, si vezmú štyroch kardinálov, najväčších favoritov na post nového pápeža ako rukojemníkov.
Gramofón

Gramofón je prístroj slúžiaci na prehrávanie gramofónových platní. Jeho vynálezcom je Emile Berliner, ktorý si ho nechal patentovať v roku 1887.
Vyvinul sa z fonografu. Pôvodne bol mechanický (kľukový), neskôr elektrický. 
Gramofón obsahuje nasledovné časti: mechanizmus, ktorý otáča platňu dookola na platňovom tanieri a prenosku. Na konci prenosky je tenučká oceľová ihla, ktorá sa pri prechádzaní „kopčekov“, ktoré nesú záznam platne, rozkmitá a vydáva tak veľmi slabý zvuk. Aby však záznam platne bolo počuť, treba použiť zosilňovač. Gramofón mal najväčší rozmach približne v 50. až 80. rokoch. 
Výraz „oceľová ihla“ nie je celkom správny, aj keď na starých, výlučne mechanických (neelektrických) gramofónoch z čias medzi svetovými vojnami až do 50 – 60 rokov (v ČSR) sa používal mechanický prevod z takejto ihly priamo na membránu, ktorá bola umiestnená v nezameniteľnej ozvučnici v tvare veľkej „trúby“ – to je vlastne dodnes symbol fonografu. Tu sa však používali šelakové platne s vysokými otáčkami (78 otáčok za minútu), ramienko s takouto ihlou bolo pomerne ťažké, čo nevyhnutne znižovalo životnosť a kvalitu aj tak mäkkého šelakového materiálu.
Prenoska.
Elektricky ozvučené gramofóny majú na konci ľahkého ramienka, ktoré dosadá na vinylovú platňu s minimálnym tlakom (20 mN, alebo 1 – 5 gramov) takzvanú prenosku – teda menič mechanických kmitov na elektrický signál. Až z tejto prenosky vyčnieva pod veľmi šikmým uhlom tzv. „ihla“, je to však skôr vložka tvaru kovovej trubičky na konci ešte zohnutá do smeru roviny platne – horizontálne, ale na konci tejto trubičky je malý „zúbok“, vlastne hrot prenosky, buď zo zafíru, alebo diamantu, ktorý je veľmi precízne opracovaný a teda šetrí povrch drážky samotnej platne. Keďže prítlak je menší, nižšie sú aj otáčky – pre „single“ platne (malé s 1 – 2 skladbami na stranu) je to 45 ot./min., pre „Long Play“ – dlhohrajúce je to 33 aj tretina ot./min. 
Chvenie sa touto trubičkou prenáša na sústavu buď piezoelektrických snímačov (lacnejšie, menší rozsah, väčší prítlak až 5g a väčší výstupný signál), alebo medzi magnetické snímače (drahšie a kvalitnejšie, diamantový hrot, plný rozsah, ale nižšie napätie a navyše v závislosti na rýchlosti otáčania platne, ale toto sa rieši kvalitným tzv. korekčným medzizosilňovačom).
Samozrejme, kvalita závisí aj od výrobcu a toho, čím výrobca v danej prenoske inú konkurenciu. Dôležitý je najmä frekvenčný rozsah, ale aj to, ako budú jednotlivé frekvenčné pásma interpretované. Niekomu môžu vyhovovať plnšie basy, iný dáva prednosť vyrovnanému rozsahu a brilantným výškam.
Gramofónová platňa

Gramofónová platňa (iné názvy: platňa, gramoplatňa; ak je zo šelaku: šelaková (gramofónová) platňa/slangovo šelak; ak je z vinylu: vinylová (gramofónová) platňa/ slangovo vinyl) je kruhová platňa, na ktorej je formou stranových výchyliek do špirálovej drážky prebiehajúcich od okraja platne smerom k jej stredu nahraná zvuková informácia. Prehrávať sa dá pomocou gramofónu.
Typy.
Najbežnejšie formáty v druhej polovici 20. storočia boli:
Dejiny.
Vynašiel ju Emile Berliner koncom 19. storočia podľa vzoru zvukového valčeka vymysleného T. A. Edisonom (pozri fonograf). Ešte na prelome 19. a 20. storočia existovali na trhu paralelne zvukové valčeky a gramofónové platne, ale po vypršaní patentu na platne roku 1918 sa rýchlo presadili platne. 
Pôvodne sa vyrábali zo šelaku, neskôr (spravidla od 50. rokov, v Česko-Slovensku od roku 1953) z vinylu. Platne zo šelaku mali hrubšie drážky, potrebovali hrubšiu ihlu a špecifickú rýchlosť 78 ot/m; jedna strana štandardnej platne mohla obsahovať maximálne 3 minúty zvuku, väčší typ platne aj 5 minút. Na prehrávanie šelakových platní existujú dva druhy gramofónov. Staršie, sú mechanické, s plechovou rúrou a natáčaním kľukou. Novšie sú elektrické, a zvuk je z nich snímateľný v podobe elektrického signálu nielen do elektrónkových rádií, ale aj do akéhokoľvek druhu elektroniky, po pripojení novšieho typu konektoru.
Najznámejšie značky gramofónových platní z medzivojnového Česko-Slovenska boli Ultraphon, Supraphon, His master's voice (etiketa so psíkom), Esta, Odeon, Polydor, Rekord, Artona, Selekton a veľa ďalších. Medzi týmito značkami existovali ustálené rozdiely v cene a kvalite nahrávok. Napríklad značky Artona a Selekton boli špeciálne zriadené firmou Ultraphon na vydávanie menej kvalitných nahrávok a táto prax bola obvyklá aj u iných firiem. Počas socializmu v Česko-Slovensku existovala iba značka Supraphon, od roku 1967 Panton a od roku 1971 na Slovensku aj Opus.
V roku 1972 sa začali predávať prvé kvadrofónne (4 samostatné kanály - LF, LB, RB, RF) LP platne s označením CD-4 (Compatible Discrete 4) s priemerom 12" (30,48 cm), vyvinuli ich spoločnosti JVC a RCA v roku 1971.
Od druhej polovice 80. rokov do začiatku 90. rokov 20. storočia rozšírenie platní prudko kleslo v prospech kompaktných diskov.
Za prvý polrok roku 2021 sa celosvetovo predalo 19,2 milióna vinylových albumov, čo bolo viac ako CDčiek (18,9 milióna). Na americkom trhu vinyl prekonal cédečká v roku 2020, prvý krát za 34 rokov.
Súčasnosť.
V súčasnosti sa vydávajú platne iba ako doplnok popri iných spôsoboch distribúcie hudby (predovšetkým internetový streaming a CD); slúžia na zberateľské účely a na činnosť diskotékarov.
Zoltán Kodály

Zoltán Kodály (* 16. december 1882, Kecskemét, Maďarsko – † 6. marec 1967, Budapešť) bol maďarský hudobný skladateľ a pedagóg.
Životopis.
Bol synom železničného úradníka, študoval v Trnave a na budapeštianskej hudobnej akadémii, kde od roku 1907 pôsobil ako profesor. Spolu s Bélom Bartókom sa podieľal na zbere ľudových piesní a svoje folklórne znalosti uplatnil v skladateľskej činnosti. Ku Kodályho významným dielam patrí napríklad kantáta „Psalmus Hungaricus“ (1923), opera „Háry János“ (1925), orchestrálna suita „Tance z Galanty“ (1934), sonáta pre sólové violončelo (1915) alebo Te Deum (1936), ktoré napísal na oslavu 250. výročia oslobodenia Budapešti z Tureckej nadvlády (1936). 
Výrazne sa zaslúžil o rozmach organizovanej hudobnej výchovy v Maďarsku. V roku 1963 ho zvolili za prezidenta Medzinárodnej spoločnosti pre hudobnú výchovu (International Society for Music Education - ISME).
Životu a dielu Zoltána Kodálya, jeho hudobno-výchovnej koncepcii a jeho vzťahom k Slovensku sa aktívne venoval slovenský hudobný pedagóg profesor Alexander Melicher.
Garage Inc.

Garage Inc. je ôsmy album kapely Metallica, vydaný 24. novembra 1998. Obsahuje novo nahraté coververzie piesní iných umelcov a skupín a aj všetky coververzie, ktoré kapela dovtedy nahrala. Dodnes sa ho v USA predalo vyše 2 milióny kusov a celosvetový predaj prekročil 6 miliónovú métu.
„Mercyful Fate“ sa skladá z piatich piesní:
Singel z tohto albumu je skladba „Turn the Page“, ktorá je coververziou z albumu "Back in '72" Boba Segera a Silver Bullet Band.
Zoznam skladieb.
Disk 1.
(Tieto skladby boli nahraté počas rokov 1997/1998)
Metallica (album)

Metallica (Black Album) je piaty štúdiový album americkej thrash metalovej kapely Metallica. Dodnes sa ho v USA predalo vyše 17 a pol miliónov kusov a celosvetový predaj prekročil 35 miliónovú métu.
Kováč

Kováč môže byť:
Hľadanie strateného času

Hľadanie strateného času () je román Marcela Prousta, jeho najznámejšie dielo.
Je to moderný psychologický román, uvádza čitateľa do prostredia vyššej spoločnosti- od prelomu 19. a 20. storočia po 1. svetovú vojnu. Autor novým spôsobom oživil vnútorný život hrdinu - pána Swanna - prostredníctvom oživovania spomienok, vyvolávaných aj náhodnými podnetmi. Autor dokazuje, že minulosť, zdanlivo zabudnutá a prekrytá novými zážitkami, v nás trvá a ovplyvňuje povahu človeka.
Román je rozdelený na sedem častí:
Filmové spracovania.
O filmové stvárnenie sa pokúšali Luchino Visconti a Joseph Losey, avšak z finančných dôvodov neboli ich projekty realizované. Navzdory svojej dejovej zložitosti sa román predsa len dočkal sfilmovania. V roku 1984 natočil Volker Schlöndorff film "Svannova láska" ("Un Amour de Swann"). Film vychádza z druhej časti prvého dielu a je doplnený i o niektoré deje z ďalších dielov. Hlavné úlohy stvárnili Jeremy Irons a Ornella Muti, vo vedľajších sa objevili napr. Alain Delon alebo Fanny Ardantová.
V roku 1999 sfilmoval Raúl Ruiz posledný diel románu - "Čas nájdený" ("Le Temps retrouvé") s Catherine Deneuveová v hlavnej úlohe.
V roku 2000 adaptovala veľmi voľne Chantal Akermanová 5. diel vo filme "Zajatkyňa" ("La Captive").
Wolfgang Hohlbein

Wolfgang Hohlbein (* 15. august 1953, Weimar, Nemecko) je nemecký spisovateľ žánru sci-fi, horor a fantasy. Patrí medzi najčítanejších súčasných nemeckých spisovateľov. Je autorom viac ako 200 kníh, z ktorých značná časť bola preložená do rôznych jazykov. K jeho najznámejším dielam patrí trilógia "Die Chroniken der Elfen" (Kroniky Elfov).
Soufrière

Soufrière (príp. La Soufrière) môže byť:
Turné štyroch mostíkov

Turné štyroch mostíkov (nem. "Vierschanzentournee") je séria štyroch pretekov v skokoch na lyžiach ktoré sa konajú v Nemecku a Rakúsku.
Edvard Grieg

Edvard Hagerup Grieg (* 15. jún 1843, Bergen, Nórsko – † 4. september 1907, Bergen) bol nórsky hudobný skladateľ.
Životopis.
Narodil sa a väčšinu života prežil v Bergene, jeho otec však bol Škót. Grieg študoval na konzervatóriu v nemeckom Lipsku a neskôr u dánskeho skladateľa Nielsa W. Gadea. Jeho dielo zaujalo napríklad skladateľa Franza Liszta, s ktorým sa niekoľkokrát stretol a písali si. 
Jeho hudba vychádza z národných tradícií Nórska a predovšetkým čerpá z nórskej ľudovej hudby. Bol veľkým romantikom, čo je poznať z každej jeho skladby, z ktorej vyviera láska k vlasti a láska k prírode. Napriek tomu, že nevytvoril žiadne rozsiahle dielo, ako napríklad operu alebo symfóniu, v oblasti drobných prác komornej hudby predstavuje výnimočný prínos. Dnes je však často nespravodlivo v zabudnutí, aj keď niektoré jeho skladby, ako napríklad "Dovregubbens hall" (, ) a "Morgenstemning" (, ), sú veľmi často hrané a radia sa do zlatého fondu klasickej hudby. 
Najväčšej obľube sa Grieg tešil u Nórov, ktorí ho veľmi uznávali a ktorým bola jeho hudba najbližšia. Keď v roku 1907 zomrel, vystrojili mu majestátny pohreb na ktorom sa zúčastnili tisíce ľudí. Dnes je jeho popol, spoločne s popolom jeho ženy, uložený v skale blízko jeho domu. 
Medzi jeho najvýznamnejšie diela patria:
Výber z diela.
Synfónia c mol
Ján Tomko

Prof. JUDr. Ján Tomko, DrSc. (* 1. apríl 1922, Miklušovce † 24. október 1991, Kráľová) bol slovenský právnik a pedagóg.
Životopis.
Roku 1951 získal na Právnickej fakulte UK titul JUDr, roku 1960 titul docent a roku 1980 titul DrSc. a profesor. Stredoškolský profesor na priemyselnej škole v Banskej Bystrici (19461948). Tajomník KV ZČSSP v Banskej Bystrici (19481950). V rokoch 19591961 dekan Právnickej fakulty UK v Bratislave. Autor prác o medzinárodnom práve, učebných textov, štúdií, článkov a recenzií v domácich i v zahraničných časopisoch. Bol členom Stáleho arbitrážneho súdu v Haagu.
Zlatica Tomková

PhDr. Zlatica Tomková (* 15. január 1931, Horná Lehota – † 13. september 1995, Banská Bystrica) bola slovenská vysokoškolská pedagogička.
Životopis.
Vysokoškolská pedagogička na Katedre ruského jazyka a literatúry PF (neskôr Pedagogická fakulta Univerzity Mateja Bela) v Banskej Bystrici (19601990). Autorka štúdií, odborných článkov z ruskej gramatiky a metodiky pre základné školy v zborníkoch a odborných časopisoch, spoluautorka učebnice Ruský jazyk pre štúdium učiteľstva 1. stupňa základných škôl (1989).
Pavol Tonhauzer

Pavol Tonhauzer alebo Pavel Tonhauser alebo Paul Tonhäuser (* 27. január 1909, Handlová - † 21. november 1984, Bratislava) bol účastník protifašistického odboja a politik.
Životopis.
Od 6. októbra 1938 bol vedúcim jednej zo štyroch oblastných organizácií ilegálnej KSS v Prešove, po vzniku Slovenského štátu sa stal vedúcim jednej z piatich oblastných organizácií ilegálnej KSS v banskobystrickej oblasti (1940–1941). V roku 1941 ho zatkli a väznili v Komárne a v Ilave, odkiaľ sa mu podarilo utiecť.
Po Viedenskej arbitráži, keď Košice pripadli Maďarsku, pracoval ako člen vedenia Maďarskej komunistickej strany. Po založení tretej ilegálnej skupiny komunistickej strany v Košiciach ho v septembri roku 1943 na udanie agenta Ústredia štátnej bezpečnosti Štefana Handeru opätovne zatkli a väznili v Košiciach a v Budapešti, kde ho odsúdili na trest smrti. Do konca Druhej svetovej vojny bol väznený v koncentračných táboroch od 14. novembra 1944 v Dachau a od 24. novembra 1944 v Natzweiler-Struthof.
V rokoch 1954–1960 bol poslancom Národného zhromaždenia, v rokoch 1960–1962 bol predsedom Stredoslovenského krajského národného výboru v Banskej Bystrici. Neskôr vyštudoval právo na Právnickej fakulte UK v Bratislave a stal sa predsedom Slovenského zväzu spotrebných družstiev. Bol autorom publikácie o stave družstevného hnutia v rozvojových krajinách a článkov v odborárskej a straníckej tlači. Za protifašistický odboj bol vyznamenaný Radom SNP I. triedy a inými vysokými vyznamenaniami.
Pavol Tonkovič

Pavol Tonkovič (* 13. január 1907, Podkonice† 22. máj 1980, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ, dirigent, folklorista, etnomuzikológ, hudobný pedagóg, rozhlasový pracovník, spoluzakladateľ a prvý umelecký vedúci SĽUKu.
Životopis.
Jeho otec bol Martin Tonkovič a matka Júlia rod. Šípková. Navštevoval meštianku v Slovenskej Ľupči, 19241927 študoval na Štátnom učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, žiak Viliama Figuša-Bystrého. Spoluzakladateľ a umelecký vedúci SĽUK-u. Zbieral a upravoval ľudové piesne a tance. Komponoval aj scénickú hudbu a hudbu k filmom s folklórnou tematikou. Jeden z priekopníkov výskumu a uchovávania slovenskej ľudovej hudobnej tradície. Výsledkom jeho dlhodobej zberateľskej a dokumentačnej práce bolo vybudovanie archívov a publikovanie materiálu i vedeckých štúdií. Publikoval recenzie, úvahy a články z oblasti koncertného života, sféry ľudovej hudby a folklorizmu.
Irena Tonkovičová

Irena Tonkovičová, rod. "Zehenterová" (* 31. január 1908, Zvolen – † 12. august 1996, Bratislava) bola slovenská pedagogička a výtvarníčka.
Jej manžel bol Pavol Tonkovič.
Životopis.
Študovala na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, kde roku 1927 maturovala, neskôr prírodné vedy v Bratislave. Učiteľka vo Zvolene, vo Svätom Jure, riaditeľka meštianskej a Rodinnej školy v Bratislave, učiteľka v Košiciach, od mája 1949 výtvarníčka, návrhárka ľudových krojov a spoluorganizátorka SĽUK-u v Bratislave. Zakladateľka národopisnej scénografie na Slovensku. Už počas štúdia prekresľovala návrhy ľudových krojov, neskôr sa venovala zberateľsko-výskumnej činnosti, absolvovala množstvo výskumov v teréne, ale aj v múzeách a v knižniciach. Zaujal ju i český, moravský, maďarský, rumunský, bulharský a srbský folklór. Spolupracovala so SND, s Osvetovým ústavom v Bratislave, Slovenským domom ľudovej tvorivosti, Českým národným divadlom v Prahe, Ostrave a i., okrem SĽUK-u robila návrhy aj pre súbory Gymnik, Technik, Trenčan a i. Podieľala sa na vydávaní knižných pomôcok pre súbory, venovala sa prednáškovej a inštruktážnej činnosti. Ovplyvnila tvorbu maliarok V. Fridrichovej, S. Greinerovej, L. Mrázovej a iných. Zaslúžilá pracovníčka kultúry.
Samuel Topercer

Samuel Topercer (* Zvolen) bol pedagóg zemianskeho pôvodu.
Životopis.
Rektor evanjelického gymnázia v Banskej Bystrici (1782-1783).
Ján Justus Torkoš

Ján Justus Torkoš (Torkos) (* 15. december 1699, Győr – † 7. apríl 1770, Bratislava) bol slovenský lekár, chemik a balneológ.
Životopis.
V roku 17111714 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a 17141715 v Bratislave, žiak Mateja Bela, 17151718 na univerzite v Halle, 17181720 farmáciu a chémiu na súkromnej škole K. O. Mollera v Banskej Bystrici, 17201724 filozofiu a medicínu v Halle.
Pôsobil ako župný lekár Komárňanskej a Ostrihomskej stolice a ako rodinný lekár v Bratislave. Zaoberal sa výrobou liekov z alkalických minerálnych solí. Výsledky výskumov publikoval v štúdiách a monografiách. Autor prvého uhorského liekopisu a prác o dobovom zdravotníctve a verejnej hygiene. Pokúsil sa v Bratislave založiť prvý lekársky spolok. Člen Kráľovskej zdravotníckej rady, 1751 čestný člen Societas botanica Fiorenta, 1752 člen Societas scientarium Londoniensis.
Gabriel Tóth

Gabriel Tóth (* 1802, Slovensko – † 1869) bol slovenský čižmársky majster.
Životopis.
Pochádzal zo Zemplína. Čižmársky majster V Banskej Bystrici (okolo 1826).
Ivan Trebichavský

Ivan Trebichavský (* 23. apríl 1910, Trenčín, Slovensko† 16. september 1973, Montreal, Kanada) bol slovenský právnik a protifašistický bojovník.
Životopis.
Jeho otec bol Ján Trebichavský a matka Mária rod. Pavlíková. Študoval na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, JUDr., 1936 zložil vojenskú sudcovskú skúšku na Najvyššom vojenskom súde v Prahe. V roku 19391940 prednosta vojenského súdu v Bratislave, 19401944 justičný poradca a zástupca veliteľa na Veliteľstve pozemného vojska v Banskej Bystrici, predseda hlavného vojenského súdu a zástupca prednostu justičného oddelenia veliteľstva 1. česko-slovenskej armády na Slovensku v Banskej Bystrici a na Donovaloch (od 29. augusta 1944). Od 1939 účastník protifašistického odboja, vo funkcii predsedu vojenského a poľného súdu zachránil životy mnohým odbojovým pracovníkom. Po prechode SNP do hôr veliteľ jednotky justičných dôstojníkov. Väznený v Banskej Bystrici, Bratislave a v zajateckých táboroch v Nemecku. Po oslobodený zbavený funkcií, emigroval do Kanady.
Mária Hilda Trégerová

Mária Hilda Trégerová (rod. Gyurkovicsová, tiež Ďurkovičová) (* 7. júl 1939, Bratislava) je tanečnica.
Životopis.
Žiačka školy F.O. Bernatíka pri DJZ v Prešove. V roku 1959-1980 sólistka baletu opery DJGT v Banskej Bystrici. Dlhoročná protagonistka banskobystrického baletu s doménou v interpretácii charakterových postáv, disponujúca dobrou tanečnou technikou. Do jej repertoáru patrili: Zlatovláska (Z rozprávky do rozprávky, 1956), Zlá kráľovná (Snehulienka, 1960), Víla Carabos (Spiaca krásavica, 1968), Dievča (Bolero, 1971) a i., sólové postavy v ďalších baletoch: Šeherezáda (1962), Biele v čiernom (1963), Variácie W.A. Mozarta (1963), Keď srdiečko pobolieva (1972).
Emanuel Trnka

Emanuel Trnka (* Banská Bystrica) bol slovenský maliar a scénograf.
Životopis.
Autor olejomaľby pohľadu na Banskú Bystricu z polovice 19. stor.
Jozef Trnka

Jozef Trnka (* 6. september 1913, Zvolenská Slatina – † 28. december 1944, Kováčová) bol pedagóg, protifašistický bojovník, účastník SNP.
Životopis.
Stredoškolský profesor prírodopisu a zemepisu. Protifašistický bojovník a účastník SNP. Pracovník povereníctva školstva a osvety V Banskej Bystrici (1944). Zavraždený a pochovaný v masovom hrobe v Kováčovej.
Ján Trnovský

Ján Trnovský (* 13. február 1886, Riečka - † 22. september 1953, Nové Mesto nad Váhom) bol kníhtlačiar, kníhkupec, vydavateľ, publicista. Pseudonym: Janko Dobreznámy, Riečanský
Životopis.
Od 1900 sa učil za kníhtlačia v Martine, po úraze prešiel do kníhkupeckého odboru. Pôsobil v Martine a v Modre, od 1916 si v Novom Meste nad Váhom odkúpil tlačiareň. Tlačil knihy, časopisy i množstvo drobných tlačí a úradných tlačív. Intenzívne sa venoval publicistickej tvorbe, písal agitačné články, komentáre, kritické poznámky, nekrológy, oznamy správy a úvodníky, dopisovateľ odborných živnostenských časopisov a periodík. Angažoval sa aj vo verejnom živote a v 
živnostenskom hnutí. Úzko spolupracoval so S.H. Vajanským a J. Škultétym.
Mirko Trnovský

Mirko Trnovský (* 1. október 1905, Liptovský Mikuláš - † 3. jún 1969, Banská Bystrica) bol pedagóg, kultúrny pracovník.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Liptovskom Mikuláši, na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Učiteľ zemepisu a dejepisu a neskôr riaditeľ Slovenské evanjelické gymnázium v Prešove (1939–1944), v Lučenci. Prednášal poslucháčom diaľkového štúdia na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici (1953-1955), učiteľ a vedúci Katedry geografie na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici (1955-1960), učiteľ na SVŠ v Banskej Bystrici (1960-1964). Odborný spisovateľ a organizátor a propagátor turistiky. Autor vysokoškolských učebných textov zemepisu, spoluautor vlastivednej publikácie. Preložil a upravil čes. stredoškolské učebnice zemepisu. Publikačne činný.
Ernest Trompler

Ernest Trompler (* Slovensko) bol pedagóg, filológ, teológ.
Životopis.
Správca a učiteľ dievčenskej ľudovej školy pri evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici (1884-1910).
Stanislav Tropp

Stanislav Tropp (* 24. september 1950, Martin – † 6. apríl 2002, Banská Bystrica) bol grafik, výtvarník a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
V roku 19661969 študoval na SVŠ v Martine, 19691974 na Pedagogickej fak. v Banskej Bystrici, 1981 PaeDr., 1998 doc. Pôsobil na Pedagogickej fak. ako odborný asistent (19741985) a riaditeľ Stredoslovenskej štátnej galérie v Banskej Bystrici (19852000), od roku 2000 bol doc. na Pedagogickej fak. UMB v Banskej Bystrici. Bol členom Vedeckej a edičnej komisie PF UMB, galerijnej rady Stredoslovenskej galérie v Banskej Bystrici, Nitrianskej galérie v Nitre. Bol členom redakčných rád zborníkov vydávaných Katedrou výtvarnej výchovy Pedagogickej fak. UMB v Banskej Bystrici. Vystavoval grafické diela a kresby na samostatných a skupinových výstavách doma aj v zahraničí. Vytvoril práce na spoločenskú 
objednávku a venoval sa aj ilustračnej tvorbe. Jeho diela sú zastúpené v domácich a zahraničných umeleckých zbierkach. Autor monografií, štúdií, článkov a recenzií v domácich a zahraničných časopisoch a zborníkoch.
Andrej Truchlý-Sytniansky

Andrej Truchlý-Sytniansky (Trúchly) (* 9. november 1841, Svätý Anton – † 28. október 1916, Sása) bol rímskokatolícky kňaz, spisovateľ, literárny kritik, prekladateľ. Pseudonym: A. Sytniansky, Andrej Sitniansky, Andrej M.Sitniansky, Andrej Truchlý-Sytniansky, Argus, Slávomil Lipovský
Životopis.
Na piaristickom gymnáziu v Banskej Štiavnici absolvoval 6 tr. a 2 tr. na kat. gymnáziu v Banskej Bystrici (do 1863), kde študoval teológiu v biskupskom bohosloveckom seminári, 1867 vysvätený → Š. Moyzesom za kňaza. Rokuk. kaplán v Tajove, Prievidzi a i. miestach, od 1893 farár v Sáse. Ťažisko jeho literárnej práce spočívalo vo vydavateľskej, organizátorskej, redakčnej a kritickej činnosti. Pôvodnú poéziu, literárne a kritické state, biografické príspevky a nekrológy, cestopisné a vlastivedné články, preklady, správy a listy publikoval v rôznych novinách a časopisoch. Venoval sa aj botanike, spolupracoval s A. Kmeťom. Agilný nár. pracovník, organizátor slov. ochotníckeho divadla a spevokolu v Banskej 
Štiavnici, predseda študentského spolku Kolo a cirk. združenia Boromejské bratstvo v Banskej Bystrici..
Štefan Truchlý

Štefan Truchlý alebo Štefan Trúchly (* 21. júl 1850, Svätý Anton – † 2. apríl 1922, Banská Bystrica) bol slovenský banský inžinier, botanik, lexikológ.
Jeho otec bol Štefan Truchlý (18151878), matka Anna rod. Halásová a brat Andrej Truchlý.
Životopis.
Roku 1872 maturoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, od 1872 študoval na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Za národné uvedomenie po dokončení štúdií nedostal zamestnanie v erárnych baniach. V súkromných službách vykonal banský prieskum Oravy a Vysokých Tatier. Zaoberal sa slovenskou odbornou baníckou a hutníckou terminológiou, tvorca maďarsko-nemecko-slovenského odborného slovníka, avšak tlačou vyšla iba časť, zvyšok rukopisu sa stratil. Venoval sa aj zberu machorastov a lišajníkov v Štiavnických vrchoch, v Haliči a na Orave; pri botanizovaní spolupracoval s Andrejom Kmeťom. Autor článku o geografii a národopise Podhalia v zborníku "Tovaryšstvo".
Zorard Truska

Zorard Truska (* 13. október 1913, Ladomer - † 13. november 1984, Bratislava) bol slovenský ekonóm.
Životopis.
V rokoch 1924 - 1931 študoval na gymnáziu v Kremnici, ďalej na Právnickej fakulte KU v Prahe a na UK v Bratislave, roku 1940 JUDr.
Jeho pôsobiská: 
Odborno - pedagogické pôsobenie:
Ján Jozef Tumler

Ján Jozef Tumler (Tummler) (* 11. marec 1754, Bratislava) bol kníhtlačiar, vydavateľ, kníhkupec.
Jeho otec Ján Tumler, matka Katarína Tummlerová.
Životopis.
Kníhtlačiarstvu sa vyučil v Bratislave a vo Viedni. Roku 1782 prišiel do Banskej Bystrice, kde žiadal mestskú radu o povolenie založiť tlačiareň a o prijatie za občana mesta, 1783-1796 majiteľ tlačiarne v Banskej Bystrici, v roku 1796 podnik po konkurze odkúpil Ján Štefáni. Pri tlačiarni zriadil i kníhkupectvo, dokladom sú zachované dokumenty, najmä súpisy kníh, ktoré mal na sklade. Roku 1790 žiadal Mestskú radu povolenie vydávať slov. noviny. Tlačil okrem náboženskej literatúry aj osvetové, hospodárske a zdravotnícke publikácie, učebnice pre evanjelické školstvo. Vydával mesačník Staré noviny literárního umění, Nowý i Starý Wlastenecký kalendár (1789, 1790 a 1793).
Alfréd Turčan

Alfréd Turčan (* 21. máj 1905, Hliník nad Hronom - † 22. november 1981, Žilina) bol slovenský lesný inžinier.
Jeho otec Ján Turčan, matka Emília rod. Klimanová.
Životopis.
Študoval na reálnom gymnáziu v Budapešti a v Kremnici, na lesníckom odbore ČVUT v Prahe, 1927 Ing. Pôsobil ako lesný odborník na viacerých miestach Slovenska. V rokoch 1930-1938 pôsobil na Riaditeľstve Štátnych lesov v Banskej Bystrici.
Špecializoval sa na dendrometriu a zariaďovanie lesov; ako prvý na Slovensku sa zaoberal aj oceňovaním lesov. Prednášal na Vysokej škole poľnohospodárskeho a lesníckeho inžinierstva, skúšobný komisár oddelenia štátnej starostlivosti o lesy na KNV v Košiciach a Bratislave.
Valentín Turck

Valentín Turck (* Slovensko) bol stolár.
Životopis.
Stolársky majster v Banskej Bystrici. Doložený (1666) pri ohodnocovaní stolárskych opráv na hrade Likava a v kaštieli sv. Žofie v Ružomberku.
Ján Turi-Nagy

Ján Turi-Nagy (* 31. marec 1864, Uzlovoje, Rakúske cisárstvo, dnes Ukrajina – † 18. júl 1943, Levice) bol slovenský veterinárny lekár.
Životopis.
Veterinárstvo študoval na vysokej zverolekárskej škole v Budapešti, 1886 veterinárny lekár. Pôsobil v Marmorožskej v Sihoti, v Komárne, od 1903 v Banskej Bystrici, potom v Pápe, v Jászberényi a v Leviciach. Autor práce o ošetrovaní chorých zvierat, ktorú vydal Hospodársky spolok Komárňanskej župy.
Darina Turňová

Darina Turňová (rod. Surová) (* 24. apríl 1946 – † 31. marec 2013) bola slovenská zbormajsterka.
Životopis.
V roku 1966 absolvovala štúdium klavírnej hry na Konzervatóriu v Bratislave (A. Elanová), 1980 štúdium zborového dirigovania (P. Hradil) na VŠMU v Bratislave. V rokoch 1965 - 2006 pôsobila ako korepetítor a od 1980 ako zbormajsterka v Štátnej opere v Banskej Bystrici. Naštudovala operné party v operách Madame Butterfly (1979); Trubadúr (1980); Maškarný ples (1981); La Traviata (1982); Hubička (1983) a i., aj spevohernom repertoári: Gróf z Luxemburgu (1980); Nebo na zemi (1982); My Fair Lady (1986).
Pedagogicky pôsobila na Univerzite Mateja Belu v Banskej Bystrici (1991-1997) a na Akadémii umení v Banskej Bystrici od roku 1997.
Do svojej náhlej smrti pôsobila ako korepetítor na Konzervatóriu Jána Levoslava Bellu v Banskej Bystrici.
Ladislav Turóci

Ladislav Turóci (Turóczi, Turotzi) (* 28. máj 1682, Užhorod – † 8. február 1765, Trnava) bol náboženský spisovateľ, pedagóg a jezuita.
Životopis.
Od roku 1700 príslušník jezuitskej rehole, študoval na jezuitských univerzitách, doktor filozofie a doktor teológie. Učiteľ filozofie, poetiky, rétoriky a fyziky v Trnave a v Košiciach, filozofie a teológie na rozličných kolégiách, rektor seminára v Trnave, v Pécsi, v Egri, 14 rokov vychovávateľ novicov v Banskej Bystrici. Autor okolo 23 prác, okrem náboženských spisov venovaných mariánskemu kultu, životopisov sv. Alojza a sv. Stanislava pri príležitosti ich svätorečenia 
(1727) a náboženských polemík, zostavil i kompendium uh. kráľov, matematické príručky a i.
Andrej Túrsky

Andrej Túrsky (Solnensis, Taurius, Thorani, Thurius, Thurszky) (* 1555, Turie - † 2. september 1625, Poniky) bol slovenský evanjelický kňaz.
Životopis.
Študoval bohoslovie v Žiline, v Jihlave, na univerzite v Jene a vo Wittenbergu. Vychovávateľ Mikuláša Révaia v Žiline a na hrade v Blatnici, rektor evanjelický školy v Bytči, 1587 vysvätený za kňaza, evanjelický farár v Ostrej Lúke, od 1607 v Ponikách, 1612 prísediaci, 1615 dekan zvolenského evanjelický bratstva. Roku 1623 sprevádzal P. Sextiusa do Bytče k uvedeniu do funkcie superintendanta. Počas Bočkaiovho povstania sa ukrýval v Ľubietovej. Autor lat. denníka, kt. obsahuje cenné údaje o významných osobnostiach a udalostiach jeho doby.
Boris Turza

Boris Turza (* 1. máj 1933, Martin – † 29. september 1989, Bratislava) bol slovenský hudobný pedagóg, organista.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Prievidzi a v Lučenci, v Banskej Bystrici (1950-1952), súčasne sa vzdelával v hudbe a študoval hru na organe u I. Skuhrovej a kompozičné predmety u Š. Jurovského a A. Očenáša na Št. konzervatóriu v Bratislave. Sprvu externý, od 1957 stály učiteľ hudby na ĽŠU M. Ruppeldta v Bratislave. Metodik hudobnej náuky a hry na klavíri. Spolupracoval na nových učebných osnovách, viedol autorský kolektív, ktorý vydával učebnice a metodiky. Pravidelne koncertoval v Bratislave, Prahe a i. mestách doma i v zahraničí.