Majstrovstvá sveta v šachu

Majstrovstvá sveta v šachu je súťaž – zápas alebo turnaj, ktorého víťaz (alebo víťazka) získa titul majstra sveta v šachu.
1886 – 1946.
Myšlienka usporiadať zápas o titul majstra sveta medzi dvoma hráčmi vznikla po turnaji v Londýne 1883. Wilhelm Steinitz, ktorého považovali za najlepšieho hráča sveta, skončil na turnaji 2. Za víťazom Johannesom Zukertortom zaostal až o 3 body. Keďže obaja mali veľmi rozdielny prístup k šachu – Steinitz presadzoval pozičný štýl, Zukertort útočný "romantický" štýl – išlo o prestížnu záležitosť. Steinitz po tomto neúspechu vyzval Zukertorta na zápas s tým, že to bude zápas o titul majstra sveta v šachu. Tento 1. zápas o titul MS sa uskutočnil v roku 1886 v USA. Steinitz mal síce veľmi slabý štart, ale nakoniec zvíťazil a stal sa 1. majstrom sveta.
Až do smrti Alexandra Alechina v roku 1946 bol titul majstra sveta v podstate "súkromným majetkom" jeho držiteľa. Majster sveta si obvykle ľubovolne určoval, ktorú výzvu na zápas príjme a ktorú odmietne a určoval si aj podmienky zápasu. Vyzývateľ majstra sveta mal často veľmi ťažkú úlohu – zabezpečiť finančné krytie zápasu, čo bolo často nesplniteľné. Preto sa viacerí silní hráči nikdy k zápasu o titul MS nedostali, hoci turnajovými výsledkami by si taký zápas zaslúžili. Iba málokedy sa stalo, že nejaké mesto alebo šachový klub navrhol usporiadanie a zabezpečenie zápasu o titul MS. To sa stalo napríklad v roku 1889, keď Havana navrhla Steinitzovi usporiadanie zápasu a on si mal iba vybrať súpera. Pokusy "Medzinárodnej šachovej federácie" (FIDE) o získanie kontroly nad súťažami o titul MS v medzivojnovom období neboli úspešné.
Občas sa uskutočnil turnaj, ktorý určil pre majstra sveta súpera. Takýmto turnajom bol Petrohrad 1914 a turnaj "AVRO" 1938 v Holandsku. Zhodou okolností, ani jeden zo zápasov, ktoré vznikli z týchto turnajov, sa neuskutočnil kvôli vojnovému konfliktu.
Majstri sveta zaobchádzali so svojim titulom rôzne.
1. majster sveta Steinitz sa snažil neustále dokazovať svoju hráčsku silu proti kvalitným súperom. Hral 2 dramatické zápasy s výborným Rusom Čigorinom a vyrovnaný zápas s Gunsbergom.
Jeho nasledovníka Emanuela Laskera svojho času kritizovali, že sa zápasom s rovnocennými súpermi snaží skôr vyhnúť alebo ich dlho odkladá. Frank James Marshall a David Janowski ho nemohli ohroziť, zápas s Tarraschom zohral po niekoľkoročných odkladoch, keď Tarraschova výkonnosť už značne poklesla, Capablanca musel čakať na zápas 10 rokov, hoci v tomto prípade zohrala svoju úlohu aj 1. svetová vojna.
3. majster sveta José Raúl Capablanca zasa "zabezpečil" svoj titul tzv. "Londýnskym protokolom", v ktorom písomne stanovil jasné (a tvrdé) podmienky, ktoré musí prípadný vyzývateľ splniť.
Ďalší majster sveta Alechin sa nebránil zápasom o titul a výzvy (s výnimkou Capablancu) ochotne prijímal. Aj do jeho "panovania" výrazne zasiahla vojna.
Posledný majster sveta tohto obdobia – Max Euwe držal titul iba dva roky. Zaujímavé je, že Euwe prisľúbil v prípade víťazstva v odvetnom zápase s Alechinom odovzdať usporadúvanie zápasov o titul MS FIDE. Odvetný zápas s Alechinom však Euwe prehral.
Aj turnajová aktivita majstrov sveta tohto obdobia bola rôzna. Steinitz počas držania titulu nehral žiaden turnaj, Lasker a Capablanca sa na turnajoch ukazovali sporadicky, naopak Alechin bol veľmi aktívny hráč a počas držania titulu majstra sveta hral množstvo turnajov, obvykle s výbornými výsledkami.
1947 – 1993.
Po smrti Alexandra Alechina začala MS organizovať FIDE. Najskôr bolo treba určiť nového majstra sveta. Po zložitých rokovaniach bolo rozhodnuté, že o titul sa zohrá turnaj za účasti šiestich (nakoniec hrali len piati) nominovaných veľmajstrov. Okrem toho sa určili nové pravidlá súťaží na určenie vyzývateľa majstra sveta.
Súťaže MS sa konali v trojročných cykloch. Pokus FIDE v 80. rokoch zmeniť trojročný cyklus na dvojročný sa neosvedčil. Majstrovstvá sveta mali tieto etapy:
Toto obdobie bolo charakteristické obrovskou prevahou hráčov bývalého ZSSR, až do roku 1969 sa v zápasoch o titul MS stretávali iba sovietski veľmajstri. Jediný, komu sa medzi hráčov ZSSR podarilo preniknúť, bol v roku 1972 Američan Robert Fischer, jeho éra však trvala iba tri roky.
Do roku 1969 bola dejiskom zápasov o titul MS výhradne Moskva. Potom sa vyberalo dejisko zápasu takým spôsobom, že z prihlásených uchádzačov si obaja aktéri zápasu mali možnosť vybrať. Ak sa obaja na nejakom mieste zhodli, hralo sa tam. Ak sa nedohodli, miesto zápasu určila FIDE, obvykle na základe finančných ponúk.
Počas tohto obdobia bol zápas o titul MS dvakrát ukončený neštandardne:
2006 – zjednotenie.
Po niekoľko rokov sa ťahajúcich jednaniach medzi FIDE a PCA o zjednotení titulu majstra sveta došlo nakoniec v roku 2005 k dohode. Majster sveta PCA Kramnik síce odmietol nastúpiť na turnaji o titul MS, ktorý organizovala FIDE, súhlasil však so zohratím "zjednocujúceho" zápasu s víťazom turnaja. Zápas medzi Vladimírom Kramnikom a Veselinom Topalovom sa hral v roku 2006. Víťazom a aktuálnym majstrom sveta je Ding Liren z číny