Podtatranská župa

Podtatranská župa, úradný názov: Župa XIX., iné pomenovanie (podľa umiestnenia sídla) "Liptovská župa", neoficiálne pomenovanie "Podtatranská veľžupa", bola jednotka územnej správy a samosprávy, zavedená v prvorepublikovom Česko-Slovensku v rámci nového župného zriadenia. Existovala v rokoch 1923 – 1928, mala rozlohu 7 645 km² a jej správnym centrom bol Liptovský Svätý Mikuláš.
Vznik a zánik župy.
Po zániku Uhorska v roku 1918 bol pôvodný uhorský systém žúp prevedený v takmer nezmenenom územnom rozsahu do správneho systému Česko-Slovenskej republiky. Toto provizórne postuhorské usporiadanie trvalo len do roku 1922. 
V roku 1920 bol prijatý zákon č. 126/1920 Sb. "o zriadení župných a okresných úradov v republike Československej", ktorým malo byť celé územie Česko-Slovenska (okrem Prahy a Podkarpatskej Rusi) rozdelené na 21 žúp. Jednou z nich bola aj Podtatranská župa, ako jedna zo šiestich žúp, zriadených na území Slovenska. V porovnaní s historickými (uhorskými) župami bol ich rozsah väčší a preto sa im na Slovensku hovorilo "veľžupy". Podtatranská župa mala poradové číslo XIX. Zákon stanovil vznik župného úradu v čele so županom, ktorý bol vládou menovaným štátnym úradníkom, a župného zastupiteľstva čoby samosprávneho orgánu. Pri župnom zastupiteľstve mal byť zriadený župný výbor, župná finančná komisia a ďalšie komisie. Podtatranská župa mala byť súčasťou nadregionálneho župného zväzu v rámci celého Slovenska.
Župné zriadenie čelilo od počiatku silnej kritike a bolo do praxe uvedené až v roku 1923, no iba na Slovensku. Dňa 30. septembra 1923 sa tu konali voľby do župných zastupiteľstiev. Županom Podtatranskej župy bol vymenovaný Ján Sekáč.
Dňa 14. júla 1927 bol prijatý zákon č. 125/1927 "o organizácii politickej správy", rušiaci župy a zavádzajúci krajinské zriadenie, účinný od 1. júla 1928. Podtatranská župa sa stala súčasťou Slovenskej krajiny. Na rozdiel od českých zemí, kde hranice žúp boli zachované aspoň ako vymedzenie volebných krajov pre voľby do Poslaneckej snemovne Národného zhromaždenia republiky Česko-Slovenskej, boli župy na Slovensku ako správne jednotky úplne eliminované.
Problematika nového župného zriadenia.
Historické stolice na Slovensku boli tvorené zväčša prirodzenými hranicami (pohoria, rieky) a v mnohých prípadoch sa ich pôvodné hranice nemenili stáročia. Spájaním týchto historických regiónov do nových župných celkov boli sledované do istej miery nielen hospodárske a správne aspekty, ale rovnako aj národnostné zloženie obyvateľstva, čoho dôkazom bolo vytvorenie Podtatranskej župy, ktorá v sebe zahŕňala nielen okresy severného Slovenska, ale rovnako aj niektoré okresy južného Slovenska. Na Slovensku tak boli vytvorené väčšie správne celky, označované v praxi aj ako veľké župy či veľžupy, ktoré priamo nenadviazali na predchádzajúcu nadokresnú územnú správu.
Župa č. XIX, označovaná v praxi ako Podtatranská, bola veľmi zvláštnym útvarom. Časti jej hraníc boli totiž spoločné so severnými, ale aj južnými štátnymi hranicami, teda s hranicami s Poľskom a Maďarskom. Zahŕňala v sebe bývalé historické stolice Liptov, časti stolice Gemersko-Malohontskej, okrem územia začleneného do novej "Zvolenskej (Pohronskej) župy č. XVIII," a celý Spiš okrem Gelnického okresu.
Expozitúra Podtatranskej župy na Gemeri.
V rámci Podtatranskej župy bola zriadená aj osobitná župná expozitúra, ktorá sídlila v Rožňave. Pod túto expozitúru patrili okresy Tornaľa, Revúca a Rožňava. Išlo o „exponované“ pracovisko Podtatranskej župy, na čele župnej expozitúry stál exponovaný úradník, ktorý pracoval v mene a v zastúpení župana.
Geografia.
Podtatranská župa sa rozkladala na pomedzí stredného a východného Slovenska a patril do nej celý Liptov a Spiš okrem okresu Gelnica a nadpolovičná časť Gemera. Župa tak zaberala územie od poľskej hranice na severe, po maďarskú na juhu.
Administratívne členenie.
Pri vzniku mala Podtatranská župa týchto 12 okresov: