burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Dave Rodgers

Dave Rodgers (rodený Giancarlo Pasquini; * 21. február 1963, Mantova, Taliansko) je taliansky eurobeatový spevák, skladateľ a producent. Predtým, ako prispieval do dlhoročnej série "Super Eurobeat", založil skupinu Aleph. Vlastní Rodgers Studio a A-Beat C Productions spolu s Albertom Cortinim.
V roku 2006 vydal "Blow Your Mind" pod pseudonymom Rodgers, pričom do albumu zakomponoval rockové zložky. V roku 2011 nechal všetko v rukách Evelin Malferrariovej. Počas tejto doby Malferrariová založila nové eurobeatové vydavateľstvo s názvom Sun Fire Records, kde Rodgers pomohol Malferrariovej napísať niekoľko skladieb.
V roku 2019, po dlhom právnom boji s Malferrariovou (Futura Prince), založil svoje vlastné vydavateľstvo Dave Rodgers Music a začal produkovať nový katalóg, nové videá a začal opäť spolupracovať a produkovať s mnohými umelcami ako Kaioh, Annerley, Nuage, Domino, Strong T, Norma Sheffield, Ace Warriors, Mickey B, Go Go Girls, Lou Grant a Susan Bell.
Niektoré z jeho piesní, najmä „Deja Vu“, sa dostali do anime "Initial D", ktoré výrazne prispelo k popularite hudby Eurobeat.
Je známy aj pod prezývkami Derek Simon, Robert Stone, Patrick Hoolley, Mario Ross, Red Skins, RCS, Aleph, The Big Brother a Thomas &amp; Schubert.
Osobný život.
Pasquini bol ženatý s eurobeatovou kolegyňou Alessandra Mirka Gatti a majú spolu syna Federica, ktorého po rozvode vychovávala Gattiová. Ten sa hudbe sa začal venovať aj ako spevák eurobeat pod umeleckým menom Kaioh (predtým známy ako Freddy Rodgers). Pasquini bol ženatý s Evelin Malferrariovou, s ktorou sa v roku 2020 rozviedol.
Tichá voda (prítok Cirochy)

Tichá voda je potok na pomedzí geomorfologického celku Vihorlatské vrchy a ich geomorfologického podcelku Vihorlat v pramennej časti potoka a geomorfologického celku Beskydské predhorie a jeho geomorfologického podcelku Ublianska pahorkatina v dolnej časti toku v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Snina. Je ľavostranným prítokom vodného toku Cirocha. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v južnej časti územia mesta Snina v okrese Snina v Prešovskom kraji v v lesnom extraviláne severovýchodne od vrchu Sninský kameň s 
Opis toku.
Od prameňa tečie severným smerom cez lesný extravilán mesta Snina v okrese Snina, v priberá bezmenný pravostranný prítok, tečie cez les Konské, ľavým brehom obmýva úpätie lesa Pri Čerepani, ľavým brehom obmýva úpätie vrchu Štefkovo s , pravým brehom obmýva úpätie lesa a pasienka Giglovo, ľavým brehom obmýva les a pasienok Tichá, pravým brehom obmýva les a pasienok Luhy, v poli Pod krajníkovým brehom v ústi do Cirochy ako jej ľavostranný prítok. Cirocha ďalej ústi do Laborca. Pramení, preteká a ústi na území obce Snina v okrese Snina v Prešovskom kraji. Nemá dôležitejší prítok. 
Pôvod názvu.
Motivantom pomenovania názvu potoka bola jeho vlastnosť vyjadrená v slove "tichý" vo význame "slabo znejúci, majúci malú zvučnosť, nehlučný, s vodou s menšou hlučnosťou ako bežné potoky na okolí". Túto motiváciu podporuje aj názov lesa a pasienla Tichý, cez ktorý preteká. Priorita pomenovacieho procesu (či bol prenesený názov z potoka na les alebo opačne) je ešte predmetom skúmania. Porovnaj aj názvy vodných tokov Revúca, Rimava, Hučava, Zdychava. Kombináciou slova "tichý" a podstatného mena "voda" s významom "menší prirodzený vodný tok, potok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Tichá voda ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Tichá voda bolo štandardizované v roku 1975. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Tichá voda nie je jedinečným názvom (február 2024).
Jedlina (vrch v Ondavskej vrchovine)

Jedlina () je vrch v Ondavskej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží nad obcou Zborov, približne severne od Bardejova. Na severozápadnom výbežku stojí Zborovský hrad.
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti vrchoviny, v Prešovskom kraji a okrese Bardejov. Zasahuje na katastrálne územia obcí Zborov a Andrejová a mesta Bardejov (mestská časť Dlhá Lúka). Najbližšími sídlami sú severne situovaný Zborov, juhozápadne ležiace Bardejovské Kúpele a Dlhá Lúka (obe MČ Bardejova) a juhovýchodne Andrejová.
Opis.
Jedlina leží na severozápadnom okraji Ondavskej vrchoviny, nad údolím Kamenca, v hrebeni vedúcom z Kačalovej () západným smerom. Severne sa nachádza Smilniansky vrch (), Vysoký vrch (), Suchý vrch (), Javorina () a Karkuláž (), západne Koldorina (), Pohorelka (), Staviská (), Ostriež (), Stebnícka Magura (), Mníchov () a Kamenná hora (), južne Baňa (), Hančov (), Budanová (), Gregorová () a Kačalová () a východne Spálený vrch (), Kohútov (), Hradské () a Kaštielik (). Oblasť patrí do povodia Tople, kde vodu odvádza západným úpätím tečúci Kamenec a jeho prítoky. Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no severným úbočím vedie Cesta hrdinov SNP a jej odbočka k blízkemu Zborovskému hradu. Jeho okolie patrí do prírodnej rezervácie Zborovský hradný vrch.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je však vidieť okolité vrcholy Ondavskej vrchoviny a susedného Busova, no tiež Čergov a Slanské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup naň je možný lesom z okolitých obcí. V blízkosti však prechádza:
Pakost hnedočervený

Pakost hnedočervený () je trváca, vlhkomilná bylina s hrubým podzemkom z čeľade pakostovité ("Geraniaceae"). Jeho prirodzený areál zahŕňa Európu od Španielska po severozápadnú oblasť európskeho Ruska.
Opis.
Pakost hnedočervený je trváca, vlhkomilná, odstávajúco chlpatá bylina s hrubým podzemkom, vysoká 40 až 60 (70) cm. Byľ je priama, len hore chudobne rozkonárená.
Stonkové listy sú protistojné, spodné sú dlhostopkaté (do 30 cm), do troch štvrtín dlaňovito päť až sedem dielne, horné sú krátkostopkaté až sediace, tri až päť dielne. Čepele sú v obryse okrúhlo obličkovité, na líci roztratene, na rube len na žilnatine chlpaté, často s hnedou škvrnou. Diely sú široko obrátene vajcovité, plytko perovito laločnaté a nerovnako hrubo zubaté. Prílistky sú vajcovito kopijovité, červenohnedé, na chrbtovej strane dlho chlpaté.
Súkvetie je bohaté, dvojkveté vidlice sú pazušné alebo listu protistojné, mnohokrát dlhšie ako podporný list. Hnedočervená päťpočetná koruna je pravidelná. Kvetné lupienky sú voľné, obrátene vajcovité, vpredu zaokrúhlené až končisté, plocho rozložené až naspäť vyhnuté, na báze zúžené do krátkeho nechtíka a brvité. Sú dvakrát dlhšie ako kalich. Tyčiniek je desať, na báze sú rozšírené a brvité. Kvetné stopky sú žliazkaté, vzpriamené a to aj v čase vytvárania plodu. Kalich je päťpočetný, kališné lístky sú voľné, vajcovité alebo podlhovasté, dlhé 7 až 9 mm, chlpaté a žliazkato páperisté, trojžilové, bielo obrúbené s osťou do 1 mm. Semenník je päťpuzdrový, s jednou čnelkou rozdelenou na päť blizien.
Zobákovité plody sú chlpaté, v hornej časti priečne vráskavé, s dvomi až štyrmi brázdami pod zobáčikom. Po dozretí sa rozpadávajú na päť, na vrchole spojených plôdikov. Elipsovité semená sú holé a takmer hladké, s jemnou sieťovitou štruktúrou.
Rozšírenie.
Areál prirodzeného rozšírenia pakosta hnedočerveného sa rozprestiera od Španielska cez Francúzsko, Taliansko až po Ukrajinu, Bielorusko a severozápadnú oblasť európskeho Ruska.
Zavlečený je v Írsku, Veľkej Británii, Belgicku, Holandsku, Dánsku, Fínsku, Švédsku a strednej časti európskeho Ruska.
Na Slovensku je veľmi hojný v obvode centrálnych Karpát, Západných Beskýd a tiež v Bukovských vrchoch. V Slovenského raji je hojný predovšetkým v tienistých a humóznych lesoch, v roklinách, tiesňavách a v krovinách okolo vodných tokov. Často sa pestuje v záhradách ako okrasná rastlina a potom pozdĺž riek a potokov splanieva.
Ekológia.
Pakost hnedočervený obsadzuje prevažne vlhké stanovištia od pahorkatín do subalpínskeho stupňa. Obľubuje vlhké, výživné, zásadité až neutrálne, nevápenaté, hlboké, piesočnaté i hlinité pôdy. Rastie pri potokoch, v listnatých a zmiešaných lesoch, nivách a na vlhkých lúkach. Kvitne od mája do augusta (septembra).
Levočské Lúky

Levočské Lúky sú mestská časť Levoče v okrese Levoča. Pôvodne bola osada Dolným majerom Levoče.
Prvá zmienka o Levočských Lúkach pochádza z roku 1886, kde sa jedenásť ľudí nakazilo cholerou a aby choroba neprenikla do mesta, obkľúčili Levočské Lúky vojaci. V roku 1892 dostavali železničnú trať Spišská Nová Ves – Levoča so zastávkou aj v Levočských Lúkach. V polovici 20. storočia sa tu nachádzala Štátna ľudová škola. Počas 2. svetovej vojny, v roku 1944, sa sústredila nemecká armáda v Levočských Lúkach na väzňov, ktorí kopali zákopy a budovali obranný systém.
V roku 1940 sa začalo uvažovať o zariadení šľachtiteľskej a výskumnej stanice v podtatranskej oblasti. Vhodným riešením sa stali práve Levočské Lúky so svojimi 171,73 ha poľnohospodárskej pôdy. 18. júna 1941 odovzdalo mesto Levoča ako dar štátu celú túto plochu aj s budovami na dobu 60 rokov za ročný nájom 43,2 t obilnín pre ciele poľnohospodárskeho výskumu a šľachtenia, ktoré by pomohlo zveľaďovať poľnohospodársku výrobu po celej podtatranskej oblasti.
Spálený vrch

Spálený vrch môže byť:
Chata pod Inovcom

Chata pod Inovcom alebo Inovecká chata je horská chata v Považskom Inovci. Nachádza sa severne od jeho najvyššieho vrcholu Inovec () v nadmorskej výške 
Chata sa nachádza na mieste objektu postaveného v medzivojnovom období, ktorý však počas druhej svetovej vojny v rámci protipartizánskych akcií vypálili nacistické jednotky. Nová chata bola postavená v 50. rokoch 20. storočia. Od roku 2010 je majiteľom chaty fotograf a podnikateľ Ivan Bulík.
Stojí v katastrálnom území obce Trenčianske Jastrabie v okrese Trenčín. V jej blízkosti sa nachádza lyžiarsky vlek, čo vytvára ideálne podmienky pre letnú i zimnú dovolenku. Chata disponuje celkovo 67 lôžkami. Jej súčasťou je aj reštaurácia s ponukou teplých a studených jedál.
Olivér Halassy

Olivér Halassy (* 31. júl 1909, Újpest – 10. september 1946, Budapešť) bol maďarský vodný pólista a plavec vo voľnom štýle, ktorý súťažil na letných olympijských hrách v rokoch 1928, 1932 a 1936.
Halassy prišiel o ľavú nohu od kolena dole, keď ho vo veku 11 rokov zrazil vlak. Neskôr sa stal prvým plavcom po amputácii, ktorý súťažil na olympijských hrách. Bol členom maďarských vodnopólových tímov, ktoré v rokoch 1928, 1932 a 1936 získali jednu striebornú a dve zlaté medaily. Odohral všetky zápasy a strelil tri, jedenásť a šesť gólov.
Halassy získal tri tituly Európy vo vodnom póle, v rokoch 1931, 1934 a 1938. V roku 1931 sa stal aj majstrom Európy v plávaní na 1500 metrov voľným spôsobom, niekoľko hodín po tom, čo pomohol svojmu vodnopólovému tímu k víťazstvu. Na celoštátnej úrovni získal 25 plaveckých titulov a vytvoril 12 rekordov.
Kvôli svojmu postihnutiu bol Halassy počas druhej svetovej vojny oslobodený od vojenskej služby. Po ukončení súťažnej kariéry pracoval ako revízor na radnici. Zabil ho sovietsky vojak v blízkosti jeho domu v Budapešti, čo maďarské zdroje označili ako „tragické okolnosti.“ Iné správy naznačujú, že sa vracal domov taxíkom neskoro v noci, keď ho zavraždili sovietski vojaci pri lúpeži alebo prepadnutí. Jeho smrť nastala len pár dní predtým, ako jeho manželka porodila tretie dieťa.
Halassy bol uvedený do Medzinárodnej plaveckej siene slávy v roku 1978.
Blažov (zaniknutá obec)

Blažov je zaniknutá obec v Levočských vrchoch, nútene vysťahovaná v súvislosti so zriadením vojenského obvodu Javorina v roku 1952. Od zrušenia vojenského obvodu k roku 2011 je jej bývalé územie pričlenené k obci Tichý Potok.
Názov.
Názov obce pochádza od prvého šoltýsa – Blažej.
Vývoj názvov:
Dejiny.
Blažov vznikol v roku 1317, keď šľachtici z Brezovice dali právo šoltýsa Blažejovi, ktorý sa zaviazal usadiť obyvateľov v počte 40 usadlostí poddaných. Šoltýs za vznik obce dostal dedičné richtárstvo, slobodný lán poľa a možnosť postaviť si v obci mlyn a sladovňu. Obyvatelia obce boli oslobodení na 18 rokov od povinností poddaných. Po uplynutí tejto lehoty boli zaviazaní: každá domácnosť vyplatiť 25 denárov, odovzdať koláč a sliepku (na sviatok svätého Martina) a celá obec bočku piva a brava. Obyvatelia obce si volili farára, ktorému odovzdávali desiatok. V chotári obce mali právo lovu a rybolovu.
Počas 14.16. storočia bol Blažov súčasťou panstva Torysa, Brezovica a patril šľachticom z Brezovice.
V roku 1427 boli sedliaci zdanení od 6 port. Neskôr boli zdanení od: 1543 3,5, 1572 2,5, 1588 2,5 porty.
Kostol v obci existoval už okolo roku 1330, kedy v ňom pôsobil farár Mikuláš a existoval aj neskôr.
Od polovice 18. storočia do začiatku 19. storočia v obci pracoval erárny železný hámor.
Blažov mal v roku 1787 81 domov a 622 obyvateľov, 1828 136 domov a 990 obyvateľov. Počas medzivojnovej ČSR sa obyvatelia zaoberali poľnohospodárstvom, chovom dobytka a drevorubačstvom.
Židovskí obyvatelia patrili do náboženskej obce Brezovica.
Blažov zanikol 31. decembra 1952 vznikom vojenského obvodu Javorina. Obec bola nútene vysťahovaná a zbúraná. Po zrušení vojenského obvodu k 1. januáru 2011 bolo jej pôvodné katastrálne územie o rozlohe pričlenené k obci Tichý Potok.
Blažov

Blažov môže byť:
Jean Colombe

Jean Colombe (; * cca 1430, Bourges† cca 1493, Bourges) bol francúzsky maliar a iluminátor rukopisov. Preslávil sa najmä prácou v "Très Riches Heures du Duc de Berry" (). Bol synom Philippa Colombeho a jeho manželky Guillemette a teda bratom sochára Michela Colombeho.
Dielo.
V rokoch 14701472 vytvoril Colombe iluminácie "Heures de Louis de Laval"; okolo roku 1475 iluminoval križiacke kroniky, "Les Passages d'oultre mer du noble Godefroy de Bouillon, du bon roy Saint Loys et de plusieurs vertueux princes" od Sébastiena Mamerota. Obe diela boli objednané Louisom de Lavalom. V rokoch 1485 až 1490 Jean Colombe dokončil výzdobu "Très Riches Heures du Duc de Berry", ktorá zostala nedokončená v roku 1416. Obraz zrealizoval na mesiac november (pod oblúkom zverokruhu), dokončil návrh bratov Limbourgovcov na september a vyretušoval ďalšie obrazy.
Kobylecka Poľana

Kobylecká Poľana (, , , ) je sídlisko mestského typu v Rachivskom rajóne v Zakarpatskej oblasti na západnej Ukrajine. Podľa ukrajinského sčítania ľudu v roku 2001 mala obec 3 392 obyvateľov. Podľa odhadu z roku 2022 mala obec populáciz 3 480 obyvateľov.
História.
Obec sa prvýkrát spomína v roku 1672 ako Kabola Poliana. V roku 1891 malo mesto 1 406 obyvateľov a tvorili ho Maďari a Rusíni. V roku 1910 bola osada súčasťou Uhorského kráľovstva a mala 1 832 obyvateľov, zmes Rusínov, Maďarov a Nemcov. V roku 1941 žilo v meste 427 židovských obyvateľov. V roku 1971 získala Kobylecká Poľana štatút sídliska mestského typu.
V minulosti táto obec patrila k uhorskej Maramurešskej župe. Po rozpade Rakúsko-Uhorska v roku 1918 až do roku 1938 bola súčasťou Československa. V roku 1944 bola dedina s okolím pripojená k Ukrajinskej SSR.
Pamiatky.
V obci bol kedysi kostol Nanebovstúpenia Pána, drevený kostol zo 16. storočia. Tabuľa vedľa budovy uvádza, že pri kostole bola v roku 1512 postavená drevená zvonica. Kostol bol zničený vandalizmom v roku 1992.
Saw (séria)

Saw je americká hororová filmová séria, ktorej je natočených medzi rokmi 2004 až 2023 desať častí. Prvému filmu predchádza krátkometrážna snímka "Saw" z roku 2003, ktorá bola natočená ako námet pre producentov filmu z roku 2004, ktorým sa tento nápad zapáčil a investovali tak do výroby peniaze.
Príbeh filmov sa točí okolo fiktívneho sériového vraha Johna „Jigsaw“ Kramera a jeho učňov. Kramer namiesto toho, aby svoje obete priamo zabil, uväzní ich v život ohrozujúcich situáciách, ktoré označuje ako „testy“ alebo „hry“, aby otestoval ich vôľu prežiť fyzickým alebo psychickým mučením, pričom ak prežijú, postará sa o to, aby sa zostavili.
Filmy zo série.
 je prvý film série, natočený v roku 2004. Režíroval ho James Wan.
Saw 2 je druhým filmom série, natočený v roku 2005. Režíroval ho Darren Lynn Bousman.
Saw 3 je tretím filmom série, natočený v roku 2006. Režíroval ho Darren Lynn Bousman.
Saw 4 je štvrtým filmom série, natočeným v roku 2007. Režíroval ho Darren Lynn Bousman.
Saw 5 je piaty film série, natočený v roku 2008. Režíroval ho David Hackl.
Saw 6 je šiesty film série, natočený v roku 2009. Režíroval ho Kevin Greutert. 
Saw 3D je siedmy film série, natočený v roku 2010. Režíroval ho Kevin Greutert. Jedná sa o prvý film zo série, ktorý bol uvedený v 3D.
Jigsaw je ôsmy film série, natočený v roku 2017. Režírovali ho Michael Spierig a Peter Spierig.
 je deviaty film série, natočený v roku 2021. Režíroval ho Darren Lynn Bousman. Jedná sa o jediný film zo série, v ktorom sa neobjaví Tobin Bell.
Saw X je desiaty film série, natočený v roku 2023. Režíroval ho Kevin Greutert. Dej filmu sa odohráva medzi prvou a druhou časťou.
Port Colborne

Port Colborne je mesto v kanadskej provincii Ontário. V roku 2021 malo 20 033 obyvateľov. Leží na Erijskom jazere pri vyšnom, južnom konci kanála Welland Canal.
Dejiny.
Mesto bolo založené v roku 1832, prípadne 1833 pri výstavbe kanála pre lodnú dopravu Welland Canal a vyrástlo okolo prístavu. Pôvodne sa volalo Gravelly Bay. Predlohou názvu bol John Colborne, viceguvernér Hornej Kanady. Mesto ťažilo z polohy na železniciach Welland Railway a Buffalo and Lake Huron Railway (v súčasnosti Canadian National).
Od roku 1918 má štatút „village“, od 1918 je „town“ a od roku 1966 „city“.
Demografia.
V sčítaní obyvateľstva v roku 2021 malo mesto 20 033 obyvateľov, v roku 2016 to bolo 18 306. V roku 2021 cca 85 udalo ako etnický pôvod slovenský, cca 55 osôb český a 35 česko-slovenský. Ako rodný jazyk 17 345 uviedlo angličtinu, 680 francúzštinu, 150 oba, 1 350 ľudí neoficiálne jazyky z toho nikto jazyky pôvodných obyvateľov.
Doprava.
Port Colborne je moderný priemyselný prístav a prekladisko tovaru smerujúceho na západ od Montrealu. Humberstone Lock je s dĺžkou jedno z najväčších vzdúvadiel sveta. V meste premáva Niagara Region Transit.
Ekonomika.
Ekonomika je spojená s kanálom ako oprava lodí, mletie múky, rybolov a ťažba vápenca. Významné je aj spracovanie niklu.
Kultúra a turizmus.
V meste sa nachádza múzeum Historical and Marine Museum.
Spálený vrch (vrch v Ondavskej vrchovine)

Spálený vrch () je vrch v Ondavskej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží nad obcou Šarišské Čierne, približne východne od Bardejova. 
Poloha.
Nachádza sa na severe strednej časti vrchoviny, v Prešovskom kraji, okrese Bardejov a na katastrálnom území obce Šarišské Čierne. Najbližším sídlom je na severnom úpätí situované Šarišské Čierne, západne sa nachádza Andrejová, južne Beloveža, juhovýchodne Hažlín a východne Kurimka.
Opis.
Spálený vrch leží v severnej polovici Ondavskej vrchoviny, v hrebeni vedúcom z Kačalovej () na Kohútov. Severným smerom sa nachádza Czeremcha (), Kýčera (), Kaštielik (), Vysoký vrch (), Zverník (), Smilniansky vrch (), Javorina (), Karkuláž () a Suchý vrch (), západným Kohútov (), Hradské (), Jedlina (), Stebnícka Magura (), Kamenná hora () a Šadrovka (), južným Kačalová (), Kračinová (), Lazy (), Lazinár () a Kohútov () a východným Čierna hora (), Makovica (), Javorník (), Krásna hora (), Pohorelá () a Filipovský vrch (). Západné svahy odvodňuje Spálený potok, južné Kohútov, oba smerujúce do Tople, voda zo severovýchodných častí odteká Jarkom do Ondavy. Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no juhozápadným úbočím vedie Cesta hrdinov SNP. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je však vidieť okolité vrcholy Ondavskej vrchoviny a susedného Busova, no tiež Slanské a Vihorlatské vrchy, ojedinele aj Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup naň je možný lesom z okolitých obcí alebo odbočením z neďalekej turistickej magistrály.
Pakost lesný

Pakost lesný () je trváca bylina s hrubým podzemkom z čeľade pakostovité ("Geraniaceae"). Jeho prirodzený areál sa rozprestiera od Európy po západnú Sibír.
Opis.
Pakost lesný je trváca vlhkomilná bylina s hrubým podzemkom. Byľ je priama, rozkonárená, žliazkato mäkko chlpatá, vysoká 30 až 60 cm.
Prízemné listy sú dlhostopkaté (do 30 cm), byľové krátkostopkaté, ostatné sediace a menšie. Čepeľ má v priemere 5 až 12 cm, je okrúhlo obličkovitá, dlaňovito trojdielna až sedemdielna, s nepravidelným pílkatým okrajom. Na líci je husto, na rube iba na žilnatine štetinato chlpatá. Diely sú obrátene vajcovité, trojlaločné, vpredu hrubo zubaté. Listové stopky sú naspäť obrátene chlpaté a bez žliazok. Prílistky sú kopijovité, končisté, červenohnedé.
Kvety, usporiadané v dvojkvetých vzpriamených vidliciach, tvoria pomerne bohaté súkvetie. Červenofialová päťpočetná koruna je voľná, pravidelná, s priemerom 20 až 30 mm. Kvetné lupienky sú obrátene vajcovité, vpredu zaokrúhlené alebo plytko srdcovito vykrojené. Na báze sú zúžené do krátkeho nechtíka a na okraji aj na žilkách brvité. Žliazkaté kvetné stopky sú až do zrelosti plodu vzpriamené. Semenník je päťpuzdrový, s jednou čnelkou rozdelenou na päť blizien. Tyčiniek je desať, na báze sú rozšírené a na okraji chlpaté. Päťpočetný kalich je voľný, lístky sú podlhovasto vajcovité až elipsovité, žliazkato páperisté, trojžilové až päťžilové, dlhé 6 až 12 mm.
Zobákovité plody sú chlpaté, hladké, dlhé do 30 mm. Podlhovasté semená sú jemne bodkované.
Rozšírenie.
Pôvodný areál pakosta lesného zahŕňa takmer celú Európu (okrem Portugalska) až po Irán, Kazachstan a západnú Sibír. Pôvodný je aj na Britských ostrovoch a Islande. Zavlečený je v Holandsku, Grónsku a v kanadskom Quebecu.
Na Slovensku je v obvode centrálnych Karpát hojný. Zriedkavejší je v Bielych Karpatoch, Strážovských vrchoch, Slovenskom stredohorí, Slovenskom rudohorí, na Muránskej planine a v Slovenskom raji (Kopanec, Geravy a ďalšie stanovištia). V Slovenskom krase je vzácny. Najvyšší výskyt bol zaznamenaný vo výške 1 920 m n. m., na Ďumbieri, v Nízkych Tatrách.
Ekológia.
Pakost lesný je častý druh na vlhkých horských lúkach a nivách od podhorského až do subalpínskeho stupňa. Obľubuje vlhké, priepustné, výživné, zásadité, humózne, hlboké, hlinité i kamenité pôdy. Kvitne od júna do augusta.
Zoznam štátov podľa spotreby alkoholu

Organizácia pre hospodársku spoluprácu a rozvoj uvádza v správe "2024 OECD Health Data" zoznam krajín podľa priemernej ročnej spotreby čistého alkoholu v litroch na osobu (vo veku 15 rokov a starší). Metodika prevodu alkoholických nápojov na čistý alkohol sa môže medzi jednotlivými krajinami líšiť. Napríklad pri pive je počítané s obsahom čistého alkoholu 4 – 5%, pri víne 11 – 16% a pri destilátoch 40%.
Zoznam štátov podľa spotreby piva na osobu

Toto je zoznam štátov zoradený podľa priemernej spotreby piva na osobu podľa údajov prevažne z roku 2018.
Tabuľka.
(*) Česko 2020, Luxembursko a Ukrajina 2013, Belize, Island a Rusko 2016
Lesnianska planina

Lesnianska planina je geomorfologickou časťou Podbeskydskej vrchoviny. Zaberá jej západnú časť v námestovskom okrese.
Polohopis.
Územie sa nachádza v západnej časti Podbeskydskej vrchoviny, v údolí riek Biela Orava a Klinianka. Západný okraj vymedzuje horský hrebeň na pomedzí Oravy a Kysúc, východný okraj ohraničuje riečka Mútňanka. Východným smerom pokračuje Podbeskydská vrchovina, južne susedí Oravská Magura s podcelkom Paráč a juhozápadne nadväzuje Kysucká vrchovina s podcelkom Vojenné. Severnú hranicu vymedzujú pohraničné Oravské Beskydy s podcelkom Ošust. 
Hlavným vodným tokom územia je Biela Orava, ktorá vedie zväčša južným okrajom Lesnianskej planiny východným smerom. Priberá tu množstvo horských bystrín, medzi nimi Juríkov potok, Zásihlianku, Klinianku a Mútňanku.
Doprava.
Údolím Bielej Oravy vedie dôležitá spojnica Oravy a Kysúc, cesta II/520. Prechádza z Tvrdošína cez Lokcu, Zákamenné a Oravskú Lesnú do Novej Bystrice a Krásna nad Kysucou. Z Lokce v minulosti viedla cez Zákamenné a Oravskú Lesnú úzkorozchodná Oravská lesná železnica. Prepojením s Kysuckou lesnou železnicou cez sedlo Demänová vznikla v roku 1926 Kysucko-oravská lesná železnica, ktorá výrazne zjednodušila dopravu z Oravy na Moravu.
Turizmus.
Táto časť Hornej Oravy patrí medzi atraktívne časti regiónu a Podbeskydskej vrchoviny. Najzaujímavejšie je okolie Oravskej Lesnej, kde sa rozvíja letná i zimná turistika a existuje sieť ubytovaní s komplexom služieb. Cykloturisti i horskí cyklisti využívajú prepojenie na Kysuce i Poľsko a množstvo ciest, lyžiari zasa vhodné podmienky v lyžiarskom stredisku. Veľkou atrakciou je zachovalý úsek úzkorozchodnej železničky, premávajúcej do skanzenu vo Vychylovke.
Veľká časť územia (okrem východnej časti v okolí Zákamenného) pokrýva Chránená krajinná oblasť Horná Orava, na západnom okraji nadväzuje Chránená krajinná oblasť Kysuce. Osobitne chránené lokality sa tu nevyskytujú.
Užocký priesmyk

Užocký priesmyk, niekedy aj Užocké sedlo (, , ) je horský priesmyk na pomedzí Zakarpatskej a Ľvovskej oblasti Ukrajiny, spájajúci údolie Dnestru s údolím Uhu. Nachádza sa blízko ukrajinskej hranice s Poľskom, v nadmorskej výške 853 m.
Polohopis a geografia.
Priesmyk sa nachádza na hlavnom hrebeni Východných Karpát, v časti známej ako Poloniny a Bukovské vrchy, predstavené aj poľským pomenovaním Západné Bieszczady a ukrajinským názvom Užanský masív. Severne od priesmyku sa nachádza prameň rieky San, prítoku Visly, južne zase prameň rieky Uh. Oblasť priesmyku je súčasťou Užanského národného parku.
Dejiny.
Počas prvej svetovej vojny bol priesmyk dejiskom krvavých bojov, ktoré pripomína vojenský cintorín. Podobne ako pri Vereckom priesmyku, aj tu sa nachádza pamätník partizánom, Sičským strelcom, avšak nie z obdobia roku 1939, ale z obdobia konca prvej svetovej vojny (1917-1919). Na prelome rokov 1914 a 1915 priesmyk s niekoľkými prerušeniami držali ruské vojská, následne bol znovu obsadený rakúsko-uhorskou armádou. V novembri 1914 ním prenikli ruské vojská pri ich ofenzíve do východného Zemplínu. 
Po skončení prvej svetovej vojny sa v priesmyku nachádzala česko-slovensko-poľská štátna hranica a v roku 1930 bola v priesmyku postavená nová budova československého colného úradu. Po maďarskej anexii Podkarpatskej Rusi sa v priesmyku nachádzala hranica maďarsko-poľská. Dva dni po tejto anexii sa tu 20. marca 1939 konala oslava znovuobnovenia spoločnej hranice oboch týchto štátov.
O priesmyk sa viedli prudké boje aj v dobe druhej svetovej vojny. Tie pripomína pamätník padlým sovietskym vojakom z dôb bojov v roku 1944. Už v čase karpatsko-duklianskej operácie a ďalej aj po skončení vojny priesmyk spolu s celou Podkarpatskou Rusou okupovali sovietske vojská. Československo sa de iure územia vzdalo podpisom Medzištátnej zmluvy o odstúpení Zakarpatskej Ukrajiny Sovietskemu zväzu 29. júna 1945 v Moskve. Po rozpade Sovietskeho zväzu koncom roka 1991 sa priesmyk stal súčasťou územia Ukrajiny. Dnes tvorí hranicu medzi Zakarpatskou a Ľvovskou oblasťou Ukrajiny.
Doprava.
Cez priesmyk vedie štátna cesta H13 (regionálna cesta R 39), spájajúca Ľvov s Užhorodom cez Sambir. V roku 1872 tu bola položená tiež strategicky dôležitá železnica, spájajúca Budapešť s východnou Haličou (priesmyk ležal na zemskej hranici Uhorska a Haliči v rámci Rakúska-Uhorska). Železnica, dnes vedúca z Čopu do Ľvova, prekonáva na trati prevýšenie 362 metrov cez sústavu viaduktov a tunelov. Táto železničná trať s mnohými romantickými scenériami v priestoroch Užanského národného parku býva ľudovo označovaná ako Ukrajinský Semmering (tiež Zakarpatský či v minulosti Podkarpatský Semmering). Je prísne vojensky strážená z dôvodu blízkosti poľských a schengenských hraníc, vojaci hliadkujú väčšinu vstupov do tunelov v priesmyku.
Óon

Óon () je typ starogréckej nádoby.
Óon, nádoba v tvare vajca s menším otvorom, s podstavcom alebo bez neho, sa používal hlavne ako pohrebný dar. Zvyčajne mal menšie rozmery (cca 5 až 10 cm) a bol zdobený jednoduchými figurálnymi scénami (čiernofigúrovými alebo červenofigúrovými) alebo ornamentami. Okrem týchto malých keramických váz (datovaných od začiatku 5. stor. pred Kr.) sa v hroboch našli ojedinele aj mramorové, terakotové alebo i skutočné vajcia. V starovekom Grécku óon nebol nikdy veľmi rozšírený. 
Zaujímavým je aténsky "červenofigúrový" óon so zobrazením (dnes uložený Metropolitnom múzeu umenia v New Yorku), ktoré sa interpretuje ako únos Heleny trójskym princom Paridom. Tvar tejto nádoby je veľmi vhodný, pretože sa Helena podľa jednej verzie spolu Klytaimnéstrou a bratmi Kastorom a Polydeukom zrodili z vajca uloženého na brehu mora.
Teória VSEPR

Teória VSEPR je chemická teória, ktorá umožňuje predpovedať tvar molekúl podľa počtu elektrónových párov, ktoré obklopujú centrálny atóm zlúčeniny.
VSEPR je skratka odvodená od čo by sa do slovenčiny dalo preložiť ako (teória) odpudzovania elektrónových párov valenčnej vrstvy. Zriedkavejšie sa dá stretnúť aj s jej alternatívnym názvom Gillespieho-Nyholmova teória. Tento názov pochádza z mien jej dvoch hlavných tvorcov - Ronalda Gillespieho a Ronalda Nyholma.
Teória VSEPR hovorí o tom, že valenčné elektróny sa kvôli ich rovnakému náboju navzájom odpudzujú a preto nadobudnú tvar pri ktorom je toto vzájomné odpudzovanie čo najmenšie, čím sa teda mení aj celkový tvar molekuly.
Teória VSEPR je na rozdiel od orbitálovej hybridizácie, ktorá je založená na vlnovej funkcii, založená na pozorovateľnej hustote elektrónov a preto, aj keď obidve teórie hovoria o tvare molekúl, nie sú navzájom prepojené.
Určenie tvaru.
VSEPR sa používa na určenie tvaru najmä jednoduchých a symetrických molekúl. 
Počet elektrónových párov sa určuje po nakreslení elektrónového štruktúrneho vzorca
Metóda AXE.
Pri teórii VSEPR sa na určovanie tvaru molekuly často používa tzv. „metóda AXE“. Presnejšie ide o zápis AXnEm, kde A je centrálny atóm (vždy 1), X sú jeho ligandy (atómy, ktoré sa naň viažu), n vyjadruje ich počet a E sú neväzbové elektrónové páry a m vyjadruje ich počet. Súčet Xn a Em nazývame stérické číslo - napríklad molekula zapísaná ako AX4E2 by mala stérické číslo 6.
Na základe stérického čísla, počtu ligandov a počtu neväzbových elektrónových párov sa dá podľa nasledujúcich tabuliek predpokladať tvar molekuly.
Molekuly vymykajúce sa predpokladanému tvaru.
Niektoré AX2E0 molekuly.
Štruktúra v plynnej fáze trojatómových halogenidov kovov alkalických zemín (napríklad halogenidy vápnika, stroncia alebo bária; MX2) nemajú lineárny tvar ako sa dá podľa teórie VSEPR predpokladať, ale lomený. Podľa Ronalda Gillepsieho je to spôsobené interakciou medzi ligandmi a nevalenčnými elektrómni centrálneho atómu.
Niektoré AX2E2 molekuly.
Príkladom iného tvaru AX2E2 molekuly je oxid lítny (Li2O), ktorý aj keď by mal mať lomený tvar má lineárny. Toto sa dá vysvetliť kvôli iónovým väzbám v molekule, kvôli ktorým sa atómy lítia navzájom silno odpudzujú. Ďalším príkladom je molekula H3Si-O-SiH3, kde je uhol medzi atómami kremíka a kyslíka 144,1 ° (pre porovnanie s ostatnými podobnými molekulami, Cl2O - 110,9 °; CH3-O-H3C - 111,7 °). Podľa Gillepsieho je uhol medzi týmito atómami práve taký kvôli vzájomnému odpudzovaniu relatívne veľkých -SiH3 ligandov. 
Niektoré AX6E1 molekuly.
AX6E1 molekuly ako napríklad fluorid xenónový (XeF6) a štvormocné katióny telúru a trojmocné katióny bizmutu, ako napríklad TeCl62-, TeBr62-, BiCl63-, BiBr63-, BiI63- sú namiesto tvaru pentagonálnej pyramídy, predpokladaného teóriou VSEPR, v tvare osemstenu, pretože neväzbové elektrónové páry neovplyvňujú tvar molekuly v takej miere ako predpokladá teória VSEPR.
Sinister (film)

Sinister je americký hororový film z roku 2012. Film režíroval Scott Derrickson a mal premiéru 11. marca 2012. Dňa 21. augusta malo premiéru pokračovanie filmu s názvom "Sinister 2".
Dej.
Do nového domu sa prisťahujú manželia Elliot a Tracy Oswaltoví. V podkroví objaví Elliot, autor detektívnych románov, krabicu s páskami, ktoré si postpune púšťa. V dome sa dejú nevysvetliteľné javy a trápia celú rodinu. Stále viac sa stupňujú. Elliot je beznádejný a postupom času prichádza na temnú minulosť tohto domu. Elliot prichádza na stopu démonickej bytosti, ktorá zničí celú ich rodinu okrem malej dcéry Ashley.
Orechovo (Čepelare)

Orechovo () je dedina v pohorí Rodopy v okrese Čepelare v Smoľanskej oblasti v južnom Bulharsku.
Poloha.
Dedina Orechovo sa nachádza v južnom Bulharsku v Smoľanskej oblasti v západnej časti pohoria Rodopy. Miesto sa nachádza v povodí rieky Orešica na jej ľavom strmom brehu v nadmorskej výške od 700 do 999 m.n.m. na severovýchodných svahoch vrchu Persenk (), ktorý je najvyšším vrchom tejto časti pohoria Rodopy, ktorá sa nazývá Čepnatica ().
Deina leží približne 60 km juhozápadne od Plovdivu, 60 km severne od Smoľanu, 10 km západne od dediny Chvojna a približne 25 km severne od okresného mesta Čepelare. Od hlavného mesta Sofie je dedina vzdialená približne 200 km a od Asenovgradu približne 40 km juhozápadne. Do dediny vedie asfaltová cesta z 10 km vzdialenej dediny Chvojna, ktorá leží na hlavnej ceste spájajúcej Asenovgrad so Smoľanom. 
Charakteristika a dejiny.
V období antiky na území dnešného Orechova stávala rímska osada, ale na základe archeologických nálezov sa predpokladá, že územia bolo už predtým obývané tráckymi kmeňmi, ktoré sa tu zaoberali ťažbou medi a striebra a ich zpracovaním. Najstarším zachovným nájdeným predmetom je trácka minca z 1. storočia.
Dnešná dedina je stará niekoľko stoviek rokov, ale nie je presne jasné, kedy bola založená. Prvýkrát je spomenutá v osmanských registroch z roku 1576.
V Orechove pôsobí miestny folklórny súbor.
Služby.
V dedine sa nachádza niekoľko menších obchodov so základným tovarom a v mnohých domoch sa ponúka možnosť ubytovania. Celkovo sa môže v Orechove ubytovať približne 100 návštevníkov. V dedine sa nachádza aj turistické informačné centrum.
Pamiatky.
Najvyznamnejšou pamiatkou v obci je chrám Sv. Nedele () postavený v roku 1882, ktorý má, rovnako ako viacero stavieb v dedine, priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Stavby dedine sú z veľkej časti typické pôvodné rodopské kamenné domy z 19. storočia, čo dáva Orechovu jedinečný historický ráz.
V okolí dediny sa nachádza pomerne veľké množstvo kaplniek, je ich celkovo viac ako 20.
Prírodné pamiatky v okolí.
Okolie dediny je vďaka svojej polohe v srdci pohoria Rodopy bohaté na prírodné pamiatky. Medzi najdôležitejšie z nich patria napríklad:
V okolí dediny, alebo priamo cez ňu prechádza aj pomerne veľké množstvo turistických trás.
Požiar katedrály Notre-Dame v Paríži

Požiar katedrály Notre-Dame v Paríži vo Francúzsku bol požiar, ktorý vypukol v priestoroch strechy katedrály 15. apríla 2019. Požiar bol zistený okolo 18.50 SELČ. Na záchrane katedrály Notre-Dame pracovalo približne 400 hasičov, požiar sa podarilo celkovo uhasiť o 3.30 SELČ nasledujúceho dňa.
Požiar.
Príčina požiaru.
Príčina požiaru zatiaľ nebola určená. Predpokladá sa, že by mohla súvisieť s prebiehajúcou rekonštrukciou budovy po mimoriadnom rozhodnutí v roku 2018, že katedrála potrebuje údržbu a obnovu. Ostrov Île de la Cité, na ktorom stojí katedrála, bol evakuovaný.
Parížska prokuratúra požiar vyšetruje ako nedbanlivostný čin, nie ako úmyselné podpálenie.
Už v roku 2016 špecialisti pri kontrole upozorňovali na možnosť vzniku požiaru kvôli veľkému množstvu prachu, tiež kvôli starým presušeným trámom, starému elektrickému vedeniu a nedostatočnému protipožiarnemu zabezpečeniu. Špecialisti vyhodnotili situáciu ako kritickú a život ohrozujúcu.
Obete.
Pri požiari nikto nezomrel, dvaja policajti a jeden hasič utrpeli ľahké zranenia.
Škody.
Počas požiaru bola zničená strecha celej lode a niektoré stredoveké okenné vitráže. Pri požiari sa však poškodili aj vnútorné časti kostola, najmä po tom ako sa zrútila veža sanktusník, ktorá prerazila celé jedno pole krížovej klenby a časť klenieb v zadnej časti chrámu.
Reakcie.
Francúzsko.
Prezident Emmanuel Macron po vypuknutí požiaru zrušil svoj plánovaný televízny prejav k národu a rozhodol sa prísť na miesto požiaru, kde vyhlásil: „Spoločne znovu postavíme Notre-Dame!“, vyzval na medzinárodnú pomoc a tiež vyzval „najväčšie talenty“ sveta, aby pomohli pri obnove katedrály. Zároveň poďakoval hasičom za ich odvahu a profesionalitu pri hasení.
Starostka Paríža Anne Hidalgová opísala požiar ako „hrozný“ a požiadala obyvateľov, aby sa zdržiavali mimo oblasti, ktorú vytýčili hasiči.
V okolí chrámu sa zhromaždili davy ľudí, ktorí sa až do noci modlili a spievali hymnusy.
Zbierky.
Dvanásť hodín po začiatku požiaru bolo na opravu katedrály prisľúbených viac ako 900 miliónov eur od množstva ľudí, spoločností a inštitúcií, uvádzame len niektoré.
Chmúra (dolina)

Chmúra je horská dolina na východnom okraji Kysuckej vrchoviny v okrese Čadca. Tvorí vetvu Bystrickej doliny a preteká ňou rovnomenný potok. Dolina je dlhá asi .
Polohopis.
Dolina Chmúra tvorí rameno doliny Vychylovského potoka, odbočujúcej severovýchodným smerom z Bystrickej doliny. Leží na severovýchodnom okraji Vojenného, podcelku Kysuckej vrchoviny. V strednej časti sa nachádza osada Novej Bystrice, Chmúrovci, neďaleko ktorej je vybudované Múzeum kysuckej dediny. 
Doprava.
Prístup do doliny je miestnou komunikáciou, odbočujúcou z cesty III/2036 do Vychylovky, južným okrajom stúpa spojnica Kysúc a Oravy, cesta II/520. V minulosti viedla do údolia z Krásna nad Kysucou úzkorozchodná Kysucká lesná železnica, ktorá bola v roku 1926 spojená cez sedlo Demänová s oravskou traťou, čím vznikla Kysucko-oravská lesná železnica s dĺžkou 
Chránené územia.
Dolina patrí do Chránenej krajinnej oblasti Kysuce a v jej hornej časti leží osobitne chránené územie, chránený areál Chmúra.
Turizmus.
Veľmi turisticky atraktívna lokalita Kysúc patrí medzi obľúbené ciele návštevníkov. Milovníkov histórie láka Múzeum kysuckej dediny, v ktorého areáli je stanica Kysucko-oravskej lesnej železničky. Rovnako zaujímavým je územie pre cykloturistov a horských cyklistov, využívajúcich Kysuckú cyklomagistrálu, okruh okolo vodárenskej nádrže Nová Bystrica a množstvo lesných ciest. Dolinou vedie červeno značený chodník z Vychylovky-Rycierky do sedla Demänová ().
Zelenay

Zelenay je priezvisko. Na Slovensku sa vyskytuje najčastejšie v Hlohovci, Piešťanoch a Trnave. V Česku je s najväčším výskytom v okrese Tachov.
Pasívne riadenie portfólia

Pasívne riadenie portfólia (iné názvy: pasívny manažment portfólia, pasívny portfóliový manažment, pasívne manažérstvo portfólia, pasívna správa portfólia - angl. "passive portfolio management"; pasívne riadenie, pasívny manažment, pasívne manažérstvo, pasívna správa - angl. "passive management"; pasívne investovanie - angl. "passive investing") je manažment portfólia, pri ktorom sa úmyselne kopíruje trhový index či trhové portfólio. Opakom je pojem aktívne riadenie portfólia.
Najpopulárnejšou metódou pasívneho investovania je kopírovanie externého indexu, nákupom indexových fondov. Výhodou takého prístupu je zvyčajne veľká diverzifikácia, nízke transakčné poplatky a poplatky za manažment. Pasívne riadenie portfólia je typické na burzách s akciami, no v poslednom čase sa začína viac využívať aj na burzách s dlhopismi, komoditami, či s hedžovými fondami. 
Koncept pasívneho riadenia portfólia spočíva v niekoľkých základných princípoch finančnej ekonómie:
Dlhodobý pozitívny vývoj trhov v 90. rokoch 20. storočia motivoval trh k tvorbe mnohých indexov. Investori boli schopní zarábať len s jednoduchým plošným investovaním do veľkej časti trhu cez indexy, ako napríklad S&amp;P 500, Russell 3000 a Wilshire 5000. V Spojených štátoch indexové fondy prekonávajú výraznú väčšinu aktívne riadených portfólií.
Jablonický priesmyk

Jablonický priesmyk môže byť:
Kyathos

Kyathos () je typ starogréckej nádoby.
Kyathos (mn. č. "kyathoi"), menšia nádoba (cca 10 až 15 cm) v tvare šálky na nízkom podstavci s jedným dlhým vertikálnym uchom, sa používal ako naberačka či šálka.. Naberalo sa ním napr. víno z kratéra a nalievalo do krčahov oinochoé.
V starovekom Grécku boli prvé známe nádoby (čiernofigúrové) tohto tvaru vyrobené okolo roku 530 pred Kr. v dielni hrnčiara Nikosthena, ktorý sa inšpiroval podobnou formou etruskej keramiky Bucchero. Od druhej polovice 5. stor. pred Kr. bola ich výroba menej rozšírená. Jeho tvar bol odvodený od nádoby, ktorá bola pôvodne bronzová.
Kyathos bol aj objemovou mierou. "6 kyathoi = kotylé (cca 0,27 litra), 12 kotylai = chous a 12 choes = metretes" (čo bol objem cca panathenajskej amfory)
Nikosthenes

Nikosthenes ("Nikosthenés") môže byť:
Ruská kotlina

Ruská kotlina je geomorfologickou časťou Bukovcov. Leží v ich severnej časti, približne severovýchodne od mesta Snina v rovnomennom okrese.
Polohopis.
Kotlina sa nachádza v severozápadnej časti Bukovských vrchov, v západnej časti podcelku Bukovce. Vnútrohorskú kotlinu obkolesuje len materský podcelok. 
Leží v povodí rieky Cirocha, pričom okrem jej horného toku zaberá i stredný tok Smolníka a Stružnice. V údoliach sa nachádzali sídla, ktoré však počas výstavby vodárenskej nádrže Starina boli z dôvodu ochrany vodného zdroja vysťahované. Takto zanikli obce Ruské a Veľká Poľana v údolí Cirochy, obec Smolník na strednom toku rovnomenného potoka a obec Zvala na strednom toku Stružnice. Územie je prístupné cestou popri nádrži Starina odbočením z cesty II/558 pri obci Jalová.
Chránené územia.
Územie Ruskej kotliny leží v centrálnej časti Národného parku Poloniny a nachádzajú sa tu osobitne chránené územia; národná prírodná rezervácia Pod Ruským, prírodná rezervácia Ruské a (okrajovo) Stružnická dolina.
Turizmus.
Táto časť Bukovských vrchov patrí vďaka odľahlej polohe, obmedzenému prístupu, no najmä chýbajúcim službám medzi pokojnejšie oblasti. Na druhej strane práve pre tieto „obmedzenia“ oblasť vyhľadávajú praví dobrodruhovia a milovníci prírody, ktorá v Ruskej kotline vykazuje čoraz menej známok zásahu človeka. Desaťročia po vysťahovaní tunajších sídiel sa do týchto dolín postupne vrátili šelmy. Pre návštevníkov tu je len niekoľko málo prístreškov a horární a z celej oblasti je najdostupnejšia časť v okolí bývalej obce Ruské, kde nadšenci udržujú niekoľko chát a vojenské cintoríny.
Východnou časťou kotliny vedie modro značený chodník z obce Runina cez Ruské do Ruského sedla, kde sa pripája na červeno značenú Medzinárodnú diaľkovú turistickú trasu E8 a Východokarpatskú magistrálu.
Runinská kotlina

Runinská kotlina je geomorfologickou časťou Bukovcov. Leží v ich severnej časti, približne severovýchodne od mesta Snina v rovnomennom okrese.
Polohopis.
Kotlina sa nachádza v strednej časti Bukovských vrchov, rovnako tak v strednej časti podcelku Bukovce. Vnútrohorskú kotlinu oválneho tvaru obkolesuje len materský podcelok a v jej centre leží obec Runina. 
Leží v povodí riečky Ulička, ktorá síce tečie južným okrajom na západ, no onedlho sa stáča juhovýchodným smerom a vedie na Ukrajinu k rieke Uh. Na území Runinskej kotliny priberá niekoľko menších prítokov, z nich najvýznamnejší je Poloninský a Runinský potok. Prístup do kotliny vedie údolím Uličky cez Topoľu po ceste III/3848, odbočujúcej z II/558 (Stakčín – Ulič).
Chránené územia.
Runinská kotlina leží na území Národného parku Poloniny, hoci práve kotlina s okolím obce Runina je z chránenej oblasti vyňatá. Severne od kotliny sa v pohraničnom pásme nachádza národná prírodná rezervácia Jarabá skala a Pľaša.
Turizmus.
Táto časť Bukovských vrchov patrí medzi pokojnejšie oblasti. Z Runiny vedie modro značený chodník cez Ruské do Ruského sedla, kde sa pripája na červeno značenú Medzinárodnú diaľkovú turistickú trasu E8 a Východokarpatskú magistrálu. Severovýchodným smerom vedie z obce do "sedla pod Ďurkovcom" (1 120,0 m n. m) na pohraničím vedúcu Východokarpatskú magistrálu aj zeleno značený chodník.
Hexametyléntetraamín

Hexametyléntetraamín (iné názvy: urotropín, hexamín, meténamín; E číslo: E 239) je, za normálnych podmienok, tuhá biela kryštalická heterocyklická organická zlúčenina. Je dobre rozpustná vo vode a polárnych organických rozpúšťadlách. 
Jeho chemická štruktúra je podobná adamantánu, pričom uhlíky, ktoré sa viažu s ďalšími troma uhlíkmi (uhlíky na kraji) sú v tejto zlúčenine nahradené za dusíky a uhlíky, ktoré sa viažu s ďalšími dvomi (metylénové mostíky) zostávajú nezmenené.
Výroba.
Za objaviteľa tejto zlúčeniny sa považuje ruský chemik Alexandr Michajlovič Butlerov v roku 1859.
Priemyselne sa vyrába reakciou medzi amoniakom a formaldehydom
Využitie.
V medicíne.
V medicíne sa jeho soľ kyseliny mandľovej využíva na liečbu infekcií močovej sústavy, pretože pri kyslom pH sa rozkladá na amoniak a formaldehyd. Formaldehyd je bakteriocídny, pričom pričom tento účinok je zosilnený kyselinou mandľovou. Kyslosť v močovej sústave sa zabezpečuje podaním spolu s vitamínom C (kyselina askorbová). Okrem liečby je vhodný aj na dlhodobú profylaxiu, pretože baktérie si voči formaldehydu, na rozdiel od antibiotík, nedokážu vytvoriť odolnosť. Nemal by sa však používať pri poškodení obličiek.
Ako tuhé palivo.
Hexamín sa spolu s 1,3,5-trioxánom používajú ako tuhé palivo, napríklad na ohrev jedla pri stanovaní atď. Výhodou je, že pri horení nevzniká dym ani popol a taktiež vysoká výhrevnosť tejto látky - 30 MJ/kg. Nevýhodou sú však jeho jedovaté výpary.
Ako potravinárska prídavná látka.
Pod E číslom E 239 sa používa ako potravinárska prídavná latka v EÚ. V USA, Rusku, Novom Zélande ani Austrálii však jeho používanie nie je povolené.
Výbušniny.
Urotropín sa používa na výrobu výbušnín ako RDX, C4, oktogén, hexamín dinitrát a HMTD.
Níreďházska eparchia

Níreďházska eparchia je eparchia maďarskej gréckokatolíckej cirkvi "sui iuris" so sídlom v Níreďháze. Na jej čele stojí od roku 2018 eparcha Ábel Szocska (od roku 2015 ako apoštolský administrátor). Biskupská katedrála aj sídlo eparchie je v Níreďháze. Eparchia je sufragánnou k Hajdúdorožskej archieparchii.
História.
Eparchia bola založená pápežom Františkom 20. marca 2015 apoštolskou konštitúciou "In hac suprema" pri reorganizácii gréckokatolíckej cirkvi v Maďarsku a vytváraní metropolie. Za prvého správcu - apoštolského administrátora, bol vymenovaný miškovecký eparcha Atanáz Orosz. Eparchia vznikla na vtedajšom území Hajdúdorožskej archieparchie, pričom farnosti ako aj kňazi, ktorí spravovali dané farnosti, prešli pod správu novej eparchie. 
Súčasnosť.
Územie eparchie sa zhoduje s administratívnou jednotkou Sabolčsko-satmársko-berežskou župou. Na území eparchie sa nachádza významné gréckokatolícke pútnické miesto Máriapócs, v ktorom sa nachádza kópia ikony, ktorá slzila v 17. storočí.
Chrám svätého Mikuláša (Dolen)

Chrám svätého Mikuláša () je pravoslávny chrám z prvej polovice 19. storočia nachádzajúci sa v dedine Dolen v Blagoevgradskej oblasti v južnom Bulharsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika a dejiny.
Chrám svätého Mikuláša bol postavaný v období bulharského národného obrodenia v rokoch 1834 - 1837. Zvonica bola úplne dokončená až o 100 rokov neskôr. V roku 1977 bola dedina Dolen vyhlásená za architektonicko-historickú rezerváciu a budove chrámu bol spolu s ďalšími 70 stavbami v dedine priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Budova je zvnútra bohato vyzdobená stenomaľbami a stropná drevená časť je taktiež farebne zdobená. Raritou sú fresky znázorňujúce diabla a jeho pomocníkov, ktoré sa nachádzajú napravo od vchodu do budovy chrámu. Okrem stenomalieb a zdobeného stropu sa v chráme nachadza aj veľké množstvo vzácnych ikon, ktoré boli podarované z rôznych častí sveta. Časť ikon, ktoré sa nachádzajú vo vrchnej časti ikonostasu, vyhotovil známy stenopisec Georgi Filipov. 
Súčasťou chrámu bola aj škola, ktorá sa nachádza v podzemnej miestnosti.
Chrámový zvon bol počas histórie chrámu dvakrát ukradnutý, ale v obidvoch prípadoch sa znovu našiel. Po druhej krádeži bol zvon upravený tak, aby bol ťažší a tým viac zabezpečený proti ďalšiemu prípadnému odcudzeniu. Tohto sa dosiahlo tak, že miestni obyvatelia roztopili medené sudy a vzniknutá kovová hmota, spolu s kovovou hmotou, ktorá vznikla roztavením zlata, ktoré na tento účel bolo darované z Ruska bola pritavená na zvon.