burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Epanterias

Epanterias je rod veľkého teropódneho dinosaura, ktorý je zrejme len veľkým jedincom rodu Alosaurus (druhu "A. fragilis" alebo samostatného druhu "A. amplexus", ako v roku 1988 navrhol Gregory S. Paul). Tento teropód bol objavený a opísaný v roku 1878 a jeho veľkosť (dĺžka 12 – 13 metrov) ho radí medzi najväčšie známe dravé dinosaury. Žil v neskorej jure na území západu dnešných Spojených štátov amerických. Typovým druhom je "Epanterias amplexus", založený na AMNH 5767, materiálu tvorenom tromi neúplnými stavcami a metatarzálnou kosťou. Dĺžka tohto jedinca bola odhadnutá na 12,1 metra, čím sa blíži oveľa mladšiemu tyranosaurovi.
FC Viktoria Plzeň

FC Viktoria Plzeň je futbalový klub z českého mesta Plzeň. V sezónach 2010/2011, 2012/13, 2014/15, 2015/16, 2017/18,2021/22(dohromady 6x. Majster) vyhral najvyššiu futbalovú súťaž.
História klubu.
Klub bol založený v roku 1911 pod názvom SK Viktoria Plzeň. V Československom pohári v roku 1970/71 obsadili druhé miesto a získali tak možnosť hrať UEFA Pohár víťazov pohárov.
V roku 2010 hrali v Európskej lige ako víťazi Českého futbalového pohára 2009/10.
V roku 2011 klub vyhral po prvýkrát v histórii Českú ligu. V Lige majstrov sa stretli v hlavnej skupine s FC Barcelona, AC Miláno a FC BATE Borisov.
Chaoyangsauridae

Chaoyangsauridae je čeľaď vyhynutých rohatých dinosaurov, žijúcich na konci jurského obdobia (asi pred 150 miliónmi rokov) na území dnešnej Číny. Boli to vôbec prvé známe marginocefalovce, ktoré sa objavili na tejto planéte. Spoločným znakom bol ostrý zobák k "ohryzávaniu" vegetácie a veľmi malý krčný golier. Nie je doposiaľ jasné, ku ktorej vývojovej skupine marginocefalovcov mali bližšie, či k pachycephalosaurom, ceratopsom alebo inej skupine.
Dnes radíme do tejto čeľade iba dva rody, samotný rod Chaoyangsaurus a Xuanhuaceratops. Oba rody sú vývojovo primitívnejšie ako raný ceratopsid Psittacosaurus.
Palmas (Tocantins)

Palmas je mesto a obec v štáte Tocantins. Je hlavným mestom tohto štátu a je umiestnené v jeho geografickom strede.
Priemerná nadmorská výška je 230 m (755 ft). Je položené medzi vrchmi a riekou Tocantins. Mesto viditeľne investuje do záhrad, námestí, záhonov a parkov. Priemerná ročná teplota je medzi 24°C (75°F) až 28°C (82°F) počas obdobia dažďov (október-marec) a 28°C (82°F) až 35°C (95°F) počas obdobia sucha (máj-september). Veternosť je mierna.
Palmas bolo založené v roku 1990, s cieľom byť hlavným mestom najnovšieho brazílskeho štátu Tocantins, ktorý bol ustanovený na základe ustanovenia novej brazílskej ústavy z roku 1988. Mesto má dobre rozvinutý cestný systém, a jeho plánovanie je podobné hlavnému mestu štátu Brazília. Má symetrický park v centre mesta.
Infraštruktúra.
V roku 2002 bola ukončená vodná elektráreň Lajeado a tým mestom získalo množstvo riečnych pláží a tiež 8 kilometrový most Ponte da Amizade Presidente Fernando Henrique Cardoso, ktorý v dĺžke 8 kilometrov prechádza nad priehradou a spája Palmas s hlavnou cestou BR-153. Letisko Palmas spája mesto s mnohým mestami v krajine. Mesto je tiež sídlom Federal University of Tocantins.
Aracaju

Aracaju je mesto a obec v štáte Sergipe v Brazílii. Nachádza sa v severovýchodnej časti krajiny, približne 350 km (217 míľ) severne od Salvadoru a je jeho hlavným mestom. S počtom obyvateľstva okolo 570 000 je to zhruba tretina celej populácie štátu Sergipe. Pobrežie Aracaju má množstvo pekných pláží, napríklad na ostrove Santa Luzia, alebo Atalaia. Pobrežná infraštruktúra zahŕňa ihriská, námestia, športoviská, ubytovacie zariadenia, bary, reštaurácie, banky a hotely.
Aracaju, jedno z prvých plánovaných miest v Brazílii, bolo založené s úmyslom byť hlavným mestom. Bolo založené v roku 1855, ako hlavné mesto štátu Sergipe.
Mesto je sídlom Federal University of Sergipe.
On a ona

On a ona je štvrtý štúdiový album slovenskej art-rockovej skupiny Collegium musicum z roku 1979. 
Zoznam skladieb.
Bonusové skladby reedície z roku 1997:
Hyperbolická funkcia

Pojem hyperbolické funkcie označuje v matematike skupinu niekoľkých funkcií, ktoré sú analogicky podobné goniometrickým funkciám. Medzi základné hyperbolické funkcie patrí hyperbolický sínus (sinh, sh) a hyberbolický kosínus (cosh, ch), ďalej z nich odvodený hyberbolický tangens (tanh, th), hyberbolický kotangens (cotanh, coth, cth), sekans (sech), kosekans (csh). Inverzné funkcie k hyberbolickým funkciám označujeme ako hyperbolometrické funkcie.
Rovnako ako goniometrické funkcie sínus a kosínus, ktoré definujú body na jednotkovej kružnici, hyperbolický sínus a hyberbolický kosínus zase definujú body pravej časti rovnoosej hyperboly. Parametrom týchto funkcií je tzv. hyperbolický uhol.
Definície hyperbolických funkcií.
Ako hyperbolické funkcie nazývame nasledujúce štyri funkcie, kde formula_1 označuje Eulerovo číslo:
Vlastnosti.
Monotónnosť a parita.
Hyperbolický sínus je rastúca nepárna funkcia na intervale formula_18, pričom limitne platí nasledovné: 
Hyperbolický kosínus je párna klesajúca funkcia na intervale formula_21 a rastúca je na intervale formula_22. Limitne pre túto funkciu platí nasledovné: 
Hyperbolický tangens je nepárna rastúca funkcia na intervale formula_18. Limitne pre ňu platí: 
Hyperbolický kotangens je nepárna klesajúca funkcia na intervale formula_21 a formula_29. Pre túto funkciu limitne platí: 
Derivácie.
Pre základné derivácie hyperbolických funkcií platia nasledovné vzťahy:
Integrály.
Pre základné integrály hyperbolických funkcií platia nasledovné vzťahy:
kde formula_55 je integračná konštatnta.
Porto Velho (Rondônia)

Porto Velho (staršie zdroje uvádzajú aj pravopis "Pôrto Velho") je mesto a obec (município) v Brazílii a je hlavným mestom štátu Rondônia. Mesto sa nachádza na hraniciach štátov Rondônia a Amazonas a je významným obchodným centrom kasiteritu, ťažba ktorého je významnou ekonomickou aktivitou v regióne, je tiež dôležitým dopravným a komunikačným uzlom. Nachádza sa na brehoch rieky Madeira, jedným z hlavných prítokov Amazonky. Je najväčším mestom štátu.
Dejiny.
Mesto bolo založené v roku 1914. V jeho rozvoji významnú úlohu zohrala železničná trať, ťažba kaučuku a kasiteritu, ktorý sa tu začal ťažiť v päťdesiatych rokoch. Rozhodnutie vlády, rozparcelovať časť územia štátu na farmy, malo za následok prisťahovalectvo do štátu a počet obyvateľov rýchlo rástol.
Infraštruktúra.
Medzinárodné letisko Porto Velho International Airport, sedem kilometrov od mesta, má dve pristávacie dráhy. Autobusovou linkou je prepojené s centom mesta. Každý týždeň má 98 pravidelných letov väčšinou do ostatných častí Brazílie. Existencia vojenskej základne tiež zaisťuje pohyb vojenských lietadiel. Medzinárodným letiskom sa stalo v roku 2002. Mestom, resp. okolím prechádza viacero ciest a diaľnic, BR-174, BR-317, BR-319, BR-364, BR-421, BR-425, BR-429, RO-010, RO-101 a RO-490.
Jim Raynor

Jim Raynor alebo James Raynor je fiktívna postava zo sveta Starcraftu, ktorý vytvorila spoločnosť Blizzard Entertainment. Je vojenským vodcom ľudí (Terranov) v sektore Koprulu a hlavnou postavou v pôvodnej hre a v jej pokračovaní . Postavu vo všetkých StarCraft hrách daboval Robert Clotworthy.
Príbeh.
Príbeh Jima Raynora sa v svete Starcraft mení po tom, čo ako maršal kolónie Mar Sara narazí na mimozemskú rasu, identifikovanú ako Zerg. Konfederácia pri jej aktívnej obrane nepomohla, naopak rebelská frakcia Sons of Korhal pod vedením Arcturusa Mengska pomohla s evakuáciou vojska a civilistov. Začína tak jeho boj po boku rebelov proti konfederácii. Počas bojov sa stretáva so Sarah Kerrigan, psychicky vyspelou bojovníčkou (Terran Ghost), ktorá bola rovnako ako on na strane Arcturusa Mengska. 
&lt;br&gt;Veliteľ Sons of Korhal sa počas dôležitého ťaženia rozhodol nechať Sarah Kerrigan osudu, čo spôsobilo okrem iného dezerciu Jima Raynora a jeho armády. Jim sa rozhodol vrátiť a zachrániť Sarah, no jeho snaha bola neúspešná. Stretol ďalšiu mimozemskú rasu, Protossov, a rozhodol sa spojiť s nimi sily proti Zergom. Domovská planéta Protossov, Aiur, bola napadnutá a Jim sa spolupodielal na jej obrane.
V datadisku sa Jim Raynor vracia ako priateľ Protossov a kryje ich evakuáciu na planétu Shakuras. Krátkodobo spája svoje sily aj so Sarah Kerrigan, premenenou na kráľovnú Zergov (Queen of blades).
Hra je zameraná špeciálne na ďalšie osudy Jima Raynora. Po tom, čo sa vrátil do kolónie Mar Sara, kontaktoval ho Tychus Findlay s informáciami o mocnom artefakte, o ktorý je veľký záujem. Zisťuje, že artefakt bol rozložený na množstvo úlomkov a s ich kombinácia má neuveriteľné vlastnosti, ktoré dokážu ničiť akékoľvek zergské formy života. Jim zároveň zháňa časti artefaktu, bojuje proti silám Arcturusa Mengska a plní rôzne vedľajšie úlohy. Po zohnaní všetkých častí sa dostáva armáda na planétu Char, kde v rozhodujúcej bitke poráža sily Sarah Kerrigan a zmazáva zergskú časť jej osobnosti.
Jim sa znovuobjavuje v hre , no už nie ako hlavná postava.
Natal (Brazília)

Natal (po portugalsky: [naˈtaw], Vianoce) je obec, hlavné mesto a najväčšie mesto štátu Rio Grande do Norte, nachádzajúcom sa na severovýchode Brazílie. Podľa sčítania ľudu v roku 2010 má mesto 803 739 obyvateľov (1 340 285 v aglomerácii Natal). Natal je považovaný inštitútom IPEA (Inštitút aplikovaného ekonomického výskumu Brazílie), za najbezpečnejšie mesto v Brazílii.
Ukončenie výstavby Via Costeira (Pobrežná diaľnica) v dĺžke 10 km (5,5 mi), je to mestská diaľnica pozdĺž pobrežia v šesťdesiatych rokoch bolo začiatkom turizmu, ktorý sa najviac rozvíjal v osemdesiatych rokoch. V jej blízkosti sa nachádzajú hlavné hotely mesta. Mesto má niekoľko turistických zaujímavostí a je známe aj svojimi prírodnými krásami, napríklad najvyšší kešu strom na svete, historickými pamätihodnosťami (pevnosť Forte dos Reis Magos, divadlo Alberto Maranhão a most Newton Navarro), svojimi plážami (Ponta Negra, Pipa a Genipabu) a tiež známym karnevalom Carnatal. Mesto má druhý najväčší park v Brazílii, "Parque das Dunas".
Infraštruktúra.
Je to hlavné mesto brazílskeho štátu, ktoré je najbližšie k Európe a letisko Augusto Severo International Airport spája Natal s mnohými brazílskymi mestami a prevádzkuje tiež niektoré zahraničné lety. Mesto je jedným z hostiteľov Majstrovstiev sveta vo futbale v roku 2014.
Júnagi (torpédoborec)

Júnagi () bol deviaty a posledný torpédoborec triedy "Kamikaze" imperiálneho loďstva za druhej svetovej vojny. Po dokončení niesol len označenie „17. torpédoborec“ ( "Dai-džúnana-gó kučikukan"). Dňa 1. augusta 1928 bol spolu s ostatnými sesterskými jednotkami premenovaný a dostal meno "Júnagi". Na počiatku vojny sprevádzal japonské invázne jednotky v južnom a juhozápadnom Pacifiku. 
Zúčastnil sa bojov v Pacifiku, ale bol už považovaný za zastaraný. Aj napriek tomu sa zúčastnil mnohých operácií.
Popis.
"Júnagi" patril k druhej sérii torpédoborcov triedy "Kamikaze", ktorá bola stavaná v prvej polovici dvadsiatych rokov 20. storočia pre cisárske námorníctvo na základe plánu rozvoja loďstva 8-8.
Hlavnou výzbrojou "Júnagi" boli tri dvojhlavňové 533mm torpédomety pre torpéda typu 6. Všetky torpédomety sa nachádzali v osi plavidla. Dva sa nachádzali na korme za zadným komínom a jeden pred mostíkom. Na počiatku druhej svetovej vojny bol jeden z torpédometov odstránený.
Hlavnú hlavňovú výzbroj "Ariake" predstavovali spočiatku štyri 120mm kanóny model 1914 s dĺžkou hlavne 45 kalibrov. Kanóny boli chránené polouzavretým ochranným štítom. Jeden kanón sa nachádzal na vyvýšenej prove pred predným torpédometom, druhý sa nachádzal na nadstavbe medzi komínmi a bol na počiatku vojny nahradený protilietadlovými kanónmi a zostávajúce dva kanóny sa nachádzali na nadstavbe v zadnej časti za torpédometmi.
Služba.
Pred vojnou.
Stavba bola zahájená 17. septembra 1923 v lodeniciach námorného arzenálu Sasebo, 23. apríla 1924 bol "17. torpédoborec" spustený na vodu a 24. mája 1925 prijatý do služby.
Fotografia z 5. septembra 1936 prezrádza, že v tom čase bol "Júnagi" zaradený do 28. divízie torpédoborcov.
Druhá svetová vojna.
Na začiatku vojny bol "Júnagi", v 29. divízií, ktorá vtedy patrila pod 6. eskadru torpédoborcov) 4. loďstva
Tesne pred vypuknutím vojny vyplával spolu so zvyškom 6. eskadry 29. novembra 1941 z Truku a 3. decembra doplával na japonské mandátne územie Kwajalein. Dňa 8. decembra vyrazil z Kwajaleinu, aby poskytol krytie inváznym jednotkám, ktoré sa mali zmocniť britskej kolónie Gilbertove ostrovy. Po ich obsadení sa 23. decembra zúčastnil druhého (a tentokrát už úspešného) pokusu o obsadenie Američanmi bráneného atolu Wake.
Dňa 31. decembra vyplával z Kwajaleinu ako eskorta konvoju na Truk, kam dorazil 3. januára 1942. Potom plnil hliadkovacie a eskortné úlohy na Truku. Zúčastnil sa sprievodu inváznych síl určených k obsadeniu Rabaulu 23. januára. Po obsadení Rabaul znova plnil hliadkové a eskortné povinnosti z tejto novej základne.
Zúčastnil sa bitky pri ostrove Savo, niekoľkých tokijských expresov, eskortných misií a delostreleckých prepadov počas bojov o Šalamúnove ostrovy. V priebehu bitky vo Filipínskom mori sprevádzal Ozawove lietadlové lode a svoj koniec našiel 25. augusta 1944, keď ho pri severnom pobreží Luzonu torpédovala ponorka USS "Picuda".
Dňa 6. októbra 1944 bol "Júnagi" vyškrtnutý zo zoznamu lodí japonského cisárskeho námorníctva.
Cuiabá

Cuiabá (portugalská výslovnosť: [kujaˈba]) je obec a hlavné mesto brazílskeho štátu Mato Grosso. Je umiestnené prakticky v geografickom centre Južnej Ameriky a v aglomerácii so susedným mestom Várzea Grande. Podľa sčítania v roku 2010 mesto má približne 550 000 obyvateľov, v celej aglomerácii asi 830 000. Leží pri rieke rovnakého mena, Cuiabá, Varzea Grande je na opačnej strane rieky. Mesto bolo založené v roku 1727. 
Mesto má nové medzinárodné letisko Marechal Rondon Cuiabá.
Obušok

Obušok je krátka ručná chladná zbraň na boj zblízka. Je to krátka palica, ktorou sa udiera obvykle len jednou rukou. Môže byť vyrobená z rôznych materiálov. Prvé obušky boli v minulosti drevené. V súčasnosti môžu byť zhotovené z plastu, gumy alebo sú kovové. Často sú požívané policajnými jednotkami ako neletálne zbrane.
Konštrukcia a použitie.
Skladá sa z rukoväte, ktorá môže byť rôzne ergonomicky tvarovaná pre lepšie uchopenie, a tela obušku, ktoré je rovné, alebo sa môže od rukoväte k úderovému koncu mierne rozširovať. Obušok v ruke zväčšuje vzdialenosť, na ktorú je možné zaútočiť. Najefektívnejšie je udierať jeho koncovou časťou, ktorá má pri pohybe najväčšiu kinetickú energiu.
Teleskopický obušok.
Teleskopický obušok je špeciálnym typom obušku, ktorý sa skladá väčšinou z troch do seba zapadajúcich kónických kovových častí. Najširšia časť slúži ako rukoväť. Jej povrch má väčšinou protišmykovú úpravu. Býva pokrytý rôznymi typmi gumy alebo vyfrézovanými výstupkami, ktoré majú zabezpečiť dobré uchopenie obušku. Z rukoväte je možné väčšinou rýchlym švihovým pohybom ruky vysunúť zvyšné dva diely a tým roztvoriť obušok. Koncová časť, ktorou sa najčastejšie udiera je väčšinou zakončená kovovou guľôčkou, ktorá má zvýšiť účinnosť úderu. Teleskopický obušok sa zatvára väčšinou rýchlym úderom o tvrdú plochu (napríklad obrubník, betónový chodník). Neodporúča sa ho zatvárať o nábytok, keramickú dlažbu a iné hodnotné predmety, lebo môže s veľkou určitosťou dôjsť k ich poškodeniu. V niektorých štátoch Európskej únie (Spojené kráľovstvo) je jeho vlastnenie a používanie súkromnými osobami zakázané. Vo viacerých štátoch ho ako neletálnu zbraň používajú policajné jednotky.
Bats Bratislava Lacrosse

Lakrosový klub Bats Bratislava je lakrosový klub z hlavného mesta Slovenska, Bratislavy. Po Tricksters LT Bratislava je to druhý najstarší lakrosový klub na území Slovenska. Vznikol v januári 2007.
História.
História klubu Bats Bratislava začala v januári roku 2007, keď založilo niekoľko nadšencov športový klub s názvom Bats Bratislava Lacrosse Team. Myšlienka založiť nový lakrosový klub vznikla už v apríli roku 2006. Medzi zakladateľov klubu patria Patrik Pytel, Martin Čulman, Milan Zifčák a Alex Majkrak. Prvé oficiálne stretnutie sa uskutočnilo 11. januára 2007.
Klub v súčasnosti trénuje aj mladé talenty na internátnej škole na Vlasteneckom námestí.
Súčasná zostava.
"Legenda: Bbrankár, Oobranca, Zzáložník, Úútočník"
Externé odkazy.
[[Kategória:Slovenské lakrosové kluby]]
[[Kategória:Šport v Bratislave]]
[[Kategória:Organizácie založené v 2007]]
Goiânia

Goiânia (portugalská výslovnosť: [ɡoˈjɐ̃niɐ]) je obec, hlavné mesto a najväčšie mesto brazílskeho štátu Goiás. 
Metropolitné územie mesta dosahuje počet obyvateľov 2 063 744, je to trinásta najväčšia aglomerácia v Brazílii. 
Goiânia je plánované mesto, založené 24. októbra 1933 guvernérom Pedrom Ludovicom s úmyslom byť hlavným mestom a administratívnym centrom. Pred týmto dátumom bol hlavným mestom Goiás. Goiânia má najväčšiu zelenú plochu na obyvateľa v Brazílii a druhú najväčšiu na svete hneď po kanadskom meste Edmonton.
Ekonomika.
Hospodárstvo mesta je v súčasnosti diverzifikované, jeho základ je však v poľnohospodárstve, ktoré prekvitá najmä v okolí mesta. 
Ďalším významným odvetvím je predaj motorových vozidiel a oblasť služieb. 
Tretím najväčším prispievateľom hospodárstva mesta je vládny sektor. Ako hlavné mesto štátu, existuje tu množstvo federálnych a štátnozamestnaneckých miest, ktoré poskytujú pracovné príležitosti.
V posledných rokoch moderné telekomunikačné odvetvia začali rozširovať svoju pôsobnosť v meste a množstvo brazílskych firiem si tu zriadilo svoje zastúpenia. Existuje tu tiež množstvo súkromných medických centier a kliník všetkých druhov. 
Goiania má vážne problémy s ekonomickou nerovnomernosťou príjmov, tak, ako ostatné brazílske mestá, ale je prakticky jediným hlavným mestom bez slumov. V meste nie je veľa bezdomovcov aj vďaka výbornej práci sociálnych pracovníkov. 
V meste sa nachádza päť univerzít.
Infrašruktúra.
Cesty.
Goiânia je napojená na hlavné mesto Brazílie Brasilia, štvorprúdovou diaľnicou (BR-060) a na Sao Paulo dvojprúdovou cestou (BR-153), ktorá sa modernizuje na štvorpruhovú diaľnicu. 
Goiania je hlavným mestom s najväčším počtom áut na tisíc obyvateľov, je tu okolo milióna registrovaných vozidiel, ktoré často vytvárajú zápchy.
Železnice.
Železničná trať bola uzatvorená v sedemdesiatych rokoch, hoci bývalá budova železničnej stanice je stále prístupná verejnosti. V súčasnosti sa doprava uskutočňuje najmä prostredníctvom ciest a diaľnic.
Letecká doprava.
Letisko Santa Genoveva na severozápade mesta. Momentálne z neho uskutočňuje lety šesť leteckých spoločností do rôznych brazílskych miest. S ročnou kapacitou 600tisíc pasažierov, v roku 2004 dosiahlo kapacitu 950 tisíc. S novým terminálom bude schopné prijímať až 2 milióny pasažierov ročne. Výstavba nového terminálu prebieha a dátum ukončenia je rok 2012.
Mesto má ďalšie menšie letisko Aeródromo Nacional de Aviação.
Campo Grande (Mato Grosso)

Campo Grande (v portugalčine: [ˈkɐ̃pu ˈɡɾɐ̃dʒi], v preklade Veľké pole) je obec a hlavné mesto štátu Mato Grosso do Sul v stredozápadnom regióne Brazílie. Podľa sčítania z roku 2010 má mesto 787 204 obyvateľov.
V 19. storočí bola postavená železničná trať, spájajúca Campo Grande a Corumbá, na hranici s Bolíviou a do São Paula.
S rastom obyvateľstva zo 140 000 v roku 1970 na 750 000 v roku 2008, Campo Grande je 23. najväčšie mesto krajiny. V roku 1977 sa štát Mato Grosso rozdelil na dve časti, a Campo Grande sa stalo hlavným mestom nového štátu Mato Grosso do Sul. Už vtedy mesto predbehlo Cuiabá v počte obyvateľstva, čo je netypické pre Brazíliu, kde najväčšie mestá bývajú väčšinou hlavnými mestami jednotlivých štátov.
V súčasnosti, mesto disponuje svojou vlastnou kultúrou, ktorá je mixom niekoľkých etnických skupín, Japoncov z prefektúry Okinawa, imigrantov z Blízkeho východu, Arménov, Portugalčanov, Nemcov, Talianov, Španielov a Paraguajčanov, ďalej Ázijcov a bielych Brazílčanov z južných a juhovýchodných regiónov a tiež Indiánov a afrobrazílčanov.
Hospodárstvo.
Väčšina obyvateľov pracuje v službách, avšak poľnohospodárstvo má stále významnú úlohu. Dodávky hovädzieho mäsa smerujú na miestne bitúnky a mesto vyváža mäso a mäsové výrobky do ostatných častí Brazílie i do zahraničia. Dôležitými odvetviami sú tiež stavebníctvo a spracovanie kovov. Pestujú sa tu sójové bôby, ryža, maniok a cukrová trstina. Campo Grande má spolu 11 657 obchodných a 1 300 priemyselných podnikov. V meste je významné medzinárodné letisko.
Elektrický rušeň 100

Rušeň 100 je elektrický rušeň na jednosmerný prúd určený pre vedľajšie trate elektrizované napájacou sústavou 1,5 kV. Vyrábala ju plzenská firma Škoda v rokoch 1956 a 1957 s továrenským označením Škoda 15E. Patrí k česko-slovenským rušňom tzv. 1. generácie.
Vývoj.
K objednávke týchto rušňov došlo v súvislosti s plánovanou výstavbou Lipnianskej priehrady, ďalším dôvodom bol aj zastaraný park elektrických rušňov na tratiach Rybník – Lipno a Tábor – Bechyně, keďže niektoré vozidlá boli vyrobené už v roku 1903. Na ich výrobu boli použité komponenty a skúsenosti z výroby strojov rady 140.
Konštrukcia.
Rušeň je skriňový, z dvoma koncovými stanovišťami rušňovodiča, medzi nimi sa nachádza strojovňa a malý batožinový oddiel s dvojkrídlovými dvermi. Rušeň poháňajú štyri elektromotory, pre každú nápravu jeden. Regulácia výkonu je odporová. Elektrinu z troleja rušeň odoberá pomocou dvoch zberačov.
Prevádzka.
Rušne zabezpečovali 40 rokov prevádzku na tratiach Rybník – Lipno a Tábor – Bechyně. Používali sa na osobnú aj nákladnú dopravu. Ich hlavným pôsobiskom však neskôr bola hlavne osobná doprava, pretože v nákladnej sa skôr uplatňovali rušne radu 113. Pôvodne na trati slúžili po boku starších rušňov z 20. a 30. rokov, ktoré sem boli presunuté z Prahy po prepnutí pražského železničného uzlu z napätia 1,5 kV na 3 kV. V roku 1996 bolo ukončené ich turnusové nasadenie, neskôr boli niektoré rušne zošrotované. V roku 2005 bola trať Rybník – Lipno prepnutá na napájací systém 25 kV Striedavého prúdu, preto bol posledný tunajší rušeň presunutý do Tábora. V Tábore je deponovaný posledný prevádzkyschopný rušeň, ktorý je určený na zachovanie ako múzejný exponát. Tunajšia trať sa má stať technickou pamiatkou.
Bitka pri ostrove Savo

Bitka pri ostrove Savo bola jedna z námorných bitiek druhej svetovej vojny v Pacifiku medzi japonským a spojeneckým námorníctvom. Odohrala sa v noci z 8. na 9. augusta 1942 pri ostrove Savo v Šalamúnových ostrovoch.
Dňa 7. augusta 1942 uskutočnili spojenecké jednotky pod velením kontradmirála Turnera vylodenie na Guadalcanale, Tulagi a na ostrove Florida. Lode určené ku krytiu inváznych plavidiel rozmiestnil Crutchley takto: južnú skupinu, ktorej velenie si ponechal sám tvorili ťažké krížniky HMAS "Australia", HMAS "Canberra" a "Chicago" a torpédoborce USS "Patterson" a USS "Bagley". Severnú skupinu pod velením kapitána Riefkohla tvorili krížniky USS "Vincennes", USS "Astoria" a USS "Quincy" a torpédoborce USS "Helm" a USS "Wilson". Východnej skupine velil kontradmirál Norman Scott a bola tvorená ľahkými krížnikmi USS "San Juan" a HMAS "Hobart" a torpédoborcami "USS Monssen" a "USS Buchanan". Západnú skupinu tvorili torpédoborce USS "Blue" a USS "Ralph Talbot", ktoré mali moderné radary.
Proti inváznym plavidlám vyplával 7. augusta viceadmirál Gun'iči Mikawa z Rabaulu so skupinou lodí tvorenou ťažkými krížnikmi "Čókai", "Aoba", "Kako", "Kinugasa" a "Furutaka", ľahkými krížnikmi "Tenrjú" a "Júbari" a torpédoborcom "Júnagi". Jeho cieľom bolo vyhnúť sa spojeneckým lietadlám a invázne plavidlá pri Guadalcanale napadnúť v noci z 8. na 9. augusta.
Mikawova skupina priplávala k ostrovu Savo v kýlovej formácii. Preplávala bez povšimnutia okolo západnej skupiny a jej torpédové útoky boli neúspešné. Až torpédoborec "Patterson" z južnej skupiny vyhlásil poplach. Pri boji s južnou skupinou boli z boja vyradené krížniky "Canberra" po zásahoch granátov (neskôr sa potopila) a "Chicago", hneď potom čo mu torpédo odtrhlo prednú časť. V 1:45 Mikawa rozdelil skupinu do dvoch kolón a obrátil na sever. Proti nim plával spojenecký severný zväz v obdĺžnikovej formácii. V boji proti nemu boli poškodené krížniky "Čókai", "Aoba" a "Kinugasa" a stratených 58 japonských námorníkov. Ďalších 53 sa zranilo. Napriek tomu boli spojenecké straty ďaleko väčšie. Boli potopené krížniky "Vincennes", "Astoria" a "Quincy" a torpédoborec "Ralph Talbot", ktorý priplával na pomoc, bol poškodený.
Po boji so severnou skupinou sa Mikawa rozhodol, že sa nebude vracať k inváznym plavidlám, ale z obáv pred leteckými útokmi sa vypravil späť do Rabaulu. Prvé japonské posily priplávali na Guadalcanal až 18. augusta Tokijským expresom. Turner z obavy pred ďalšími leteckými a hladinovými útokmi opustil 11. augusta s inváznym loďstvom Guadalcanal, bez toho že by boli vyložené všetky zásoby.
Londrina

Londrina (portugalská výslovnosť: [lõˈdɾĩnɐ], Londýnčan) je obec a mesto v severnej časti štátu Paraná, nachádza sa 369 km od hlavného mesta Curitiba. Mesto bolo pôvodne založené britskými prisťahovalcami. Je to druhé najväčšie mesto štátu Paraná a tretie najväčšie v južnom regióne Brazílie.
Podľa sčítania ľudu z roku 2010 má mesto 506 645 obyvateľov a v metropolitnej oblasti žije 1 087 815. Je to regionálne centrum a ekonomika je zložená z obchodu, služieb a poľnohospodárstva. Je tu viacero univerzít. Sídli tu však jedna z najvýznamnejších univerzít krajiny, „Universidad Estadual de Londrina“, známa svojou kvalitou vzdelávania.
Dejiny.
Mesto bolo založené v roku 1934. Bolo pomenované po britských podnikateľoch, ktorí založili železničné stanice v regióne s cieľom uľahčiť dopravu kávových bôbov zo severnej časti štátu Paraná a južnej časti štátu Sao Paulo do prístavu Santos. V súčasnosti obyvatelia mesta sú väčšinou potomkovia prisťahovalcov z tohto obdobia.
Metropolitný región.
Počet obyvateľov metropolitného regiónu, vrátane 
(Cambé, Ibiporã, Jataizinho, Rolândia, Sertanópolis, Tamarana et Bela Vista do Paraíso) bol 764 258 podľa sčítania v roku 2010.
Ekonomika.
Poľnohospodárstvo ostáva jednou z najvýznamnejších ekonomických aktivít, hoci jeho význam v posledných rokoch poklesol. Poľnohospodárstvo je diverzifikované a popri káve je to spracovanie kukurice, pšenice, ryže, cukrovej trstiny, sóje, ovocia a arašidov, vďaka úrodným pôdam v severnej Paraná a západnej časti štátu Sao Paulo.
Mesto však známe obchodným sektorom a sektorom služieb. Obchod s nehnuteľnosťami je ďalším sektorom, ktorého význam už prekročil hranice štátu Paraná. Štátna univerzita v Londrine je jednou z najväčších v krajine. V meste je tiež niekoľko súkromných vysokých škôl. 
Letisko.
Základ súčasného terminálu bol postavený v roku 1950 počas kávového boomu v regióne. V tom čase bolo tretím najfrekventovanejším v krajine, ale dnes patrí medzi 30 najvyťaženejších v Brazílii.
Letisko je ideálne pre regionálnu prevádzku, je menej než 5 km od centra mesta a ponúka dobrú infraštruktúru pre prevádzku stredne veľkých lietadiel Boeing 737 a Fokker 100. Dráha v Londrine zatiaľ nie je vybavená systémom ILS, pristáva sa pomocou VOR-DME.
Cambé

Cambé je mesto a obec v brazílskom štáte Paraná, nachádza sa na severe štátu. V roku 2010 malo 96 735 obyvateľov. Mesto je súčasťou aglomerácie mesta Londrina.
Dejiny.
V roku 1925, "Companhia de Terras Norte do Paraná" spoločnosť severného územia štátu Paraná získala plochu 515 tisíc akrov pôvodných lesov, čo zodpovedalo 14 % z celkového stavu úrodnej pôdy, pripravenej na kolonizovanie. 
Prvých 10 rodín, ktorí prišli do Cambé boli z Gdanska v januári 1932. Meno Nový Dantzig bol vybraný spoločnosťou, ktorý predpovedal príchod veľkého množstva ľudí z oblasti Gdanska. Napriek mnohým ťažkostiam začať kolonizáciu, úrodnosť krajiny prilákala množstvo talianskych, slovenských, českých, nemeckých, portugalských, japonských prisťahovalcov, ako aj imigrantov z oblasti Sao Paula a severovýchodu krajiny.
Káva, bavlna, obilie, ťažba dreva a stavebníctvo boli hlavnými odvetviami v regióne. Mestské jadro začalo rásť a stalo sa centrom dodávok a služieb pre obyvateľstvo. Mesto bolo známe malými remeslami, boli tu malí a strední obchodníci, ale aj krajčíri, holiči, obuvníci, murári, tesári, stolári, úradníci a lekári.
V 40. rokoch, s príchodom druhej svetovej vojny znamenalo, že meno osady bolo zmenené, keďže Gdansk (bývalý Danzig) patril Nemecku a to bolo nepriateľskou krajinou. Nový Dantzig bol premenovaný na Cambé, meno rieky, ktorá preteká mestom.
Vzhľadom k rastu populácie a s ohľadom na sľubný rast Cambé, v roku 1947 guvernér podpísal zákon, ktorým sa osada stala obcou. Hneď na to prišlo k povýšeniu na mesto. 16. novembra 1947, občania Cambé zvolili profesora Jacídio Correia za prvého starostu Cambé.
Pôvod názvu mesta je z jazyka Indiánov kmeňa Tupí, je odvodený od ich názvu pre strom, les, iná alternatíva hovorí o výraze pre jeleňa, pretože v oblasti sa ich vyskytoval hojný počet.
Colônia Bratislava.
Colônia Bratislava (Kolónia Bratislava) - bola založená v rokoch 1931 a 1932, nachádza sa v obci Glebe Cafezal. Slováci sa v tridsiatych rokoch usadili v dolnej časti obce. V Cambé sa nachádza ulica Estrada de Bratislava, pomenovaná pravdepodobne na počesť prisťahovalcov zo Slovenska. 
Ekonomika.
V súčasnej dobe hlavné odvetvie v meste je poľnohospodárstvo, hlavne spracovanie sójových bôbov. Mesto má rozsiahlu priemyselnú zónu, so zameraním na poľnohospodárstvo a chemický priemysel. Turistika a obchod v meste sú mierne znevýhodnené blízkosťou Londriny. Aj keď mesto nemá letisko v rámci svojich hraníc, letisko mesta Londrina je len dvanásť kilometrov od mesta.
Udalosti.
Medzi hlavné udalosti mesta patrí tradičná akcia "Festa das Nações", „Festival národov“, zameraný na obnovu, ochranu a šírenie histórie a kultúry mesta. Slúži ako spojenie medzi prvou generáciou osadníkov a generáciou súčasnou, oslavuje prostredníctvom jedla, tanca a hudby typické spojenie etnických skupín, ktoré pomáhali utvárať mesto.
Maringá

Maringá je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte Paraná.
Maringá je mesto v južnej Brazílii, založené 10. mája 1947. Je to tretie najväčšie mesto štátu Paraná. Podľa sčítania v roku 2010 má mesto 357 117, v metropolitnej oblasti mesta žije 612 617 obyvateľov. Je to regionálne centrum obchodu, služieb, poľnohospodárstva a vzdelávania. Spolu s mestami Sarandi, Paiçandu a Marialva tvorí aglomeráciu "Região Metropolitana de Maringá", ktorá bola oficiálne ustanovená v roku 2004.
Ekonomika.
Priemyselný sektor má v meste viaceré odvetvia, strojárstvo, poľnohospodárstvo, textil. Priemysel zatiaľ vo význame neprevýšil poľnohospodárstvo, ale jeho význam rastie. V meste sú veľké spoločnosti, ako Cocamar, Coca-Cola, Noma, ktoré majú svoje pobočky aj v priľahlých mestách. kovoobrábací priemysel zásobuje rozsiahlou škálou výrobkov celú krajinu a časť výroby vyváža.
Mesto je strediskom módy na juhu krajiny. Nachádza sa tu najväčšie veľkoobchodné centrum (mall) v Latinskej Amerike, Mercosul. Sídli tu tiež významná softvérová firma APL.
Mesto disponuje letiskom Sílvio Name Júnior Regional Airport.
Stromatopelma calceatum

Stromatopelma calceatum (často nesprávne "Stromatopelma calceata") je stromový druh vtáčkara, pochádzajúci z Afriky (Benin, Ghana, Kamerun, Libéria, Niger, Nigéria, Pobrežie Slonoviny, Sierra Leone a Togo. Vedecky ho popísal Favricius v roku 1793.
Vzhľad.
Samička má základné sfarbenie hrdzavohnedé, končatiny, hlavohruď a zadoček čierno - hrdzavo - hnedo vzorkovaný, priehlavok a záčlánková noha sú nápadné čiernou škvrnou. Samček je drobnejší, ale viac ochlpený. Meria 5 cm (rozpätie končatín je 13 cm) a váži ? g. 
Oblasť výskytu a spôsob života.
Žije v juhovýchodnej Afrike. Je obyvateľom lesov. Žije v rozvetvených listoch paliem. 
Chov.
Terárium (30x25x30) pre stromové druhy, ale pritom medzi typicky stromové druhy pavúkov nepatrí, ako úkryt poslúži v hornej časti terária zakrútený kúsok kôry. Podklad hrabanka, udržovať stále vlhkú. Ako krmivo poslúžia cvrčky a šváby. 
Ochrana.
Bráni sa útokom a jedovatým uhryznutím, používa pri úteku krátke skoky, pri zatmení sa často vydáva do okolia.
Ponta Grossa

Ponta Grossa je mesto a obec (município) vo južnej Brazílii v štáte Paraná. S počtom obyvateľstva 315 000 je to štvrté najväčšie mesto tohto brazílskeho štátu. 
Je to druhé najdôležitejšie priemyselné stredisko štátu Paraná, hneď po Curitibe. Ponta Grossa je tiež známe pod menom "Princesa dos Campos" /princezná polí/. Mesto je sídlom rovnomennej univerzity. 
Park.
Ponta Grossa je tiež domovom "Parque Estadual da Vila Velha" (park starého mesta), ktorý je zložený zo skalných formácií, formovaných milióny rokov. Každá formácia má svoje vlastné meno v závislosti od toho, na ktorý objekt, či zviera sa podobá.
Priemysel.
Približne 16 km od mesta je rozsiahly priemyselný komplex Ciro Martins. Okrem Curitiby je najväčší v štáte. V komplexe majú svoje priestory firmy zvučného mena. Mesto má priemyselné odvetvia v nasledovných oblastiach: ťažba mastenca, spracovanie poľnohospodárskych produktov (najmä spracovanie sóje, čo prinieslo mestu titul Svetové hlavné mesto sójových bôbov), drevospracujúci, potravinársky, textilný.
Mesto je tiež nazývané ako hlavné mesto kamiónov, služby pre nákladné autá sú rozsiahle a diverzifikované, nachádzajú sa na uliciach Souza Naves, President Kennedy a PR 151. Mesto disponuje rozsiahlou sieťou supermarketov.
Ranking mesta.
Mesto je jedným z najbohatších v štáte Paraná, ale, paradoxne, má deficity v infraštruktúre. 
Maringá má napríklad podobný počet obyvateľov, ale viac vodovodných a kanalizačných prípojok, viac chodníkov a menší počet obyvateľov žijúcich pod hranicou chudoby.
Škoda 18Tr

Škoda 18Tr bol návrh kĺbového trolejbusu, ktorý mal byť vyrábaný v rámci projektu unifikácie vozidiel MHD. Bol odvodený z typu 17Tr. Navrhnutý bol v roku 1985 a výroba prototypov sa mala uskutočniť v roku 1989, avšak unifikácia bola zastavená.
Cascavel (Paraná)

Cascavel je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte Paraná. Mesto sa nachádza 504 km na západ od hlavného mesta Curitiba, 605 km na západ od prístavu Paranaguá, 140 km od "trojuholníka" 3 hraníc (Paraguaj, Argentína a Brazília).
Bolo založené v roku 1928. 26 % všetkej rastlinnej produkcie štátu Paraná sa spracováva tu. Mesto má jedno z najmodernejších lekárskych zariadení v štáte Paraná. Počet obyvateľov je 296 975.
São José dos Pinhais

São José dos Pinhais je brazílske mesto a obec v štáte Paraná. Je súčasťou aglomerácie Curitiby, piatej najväčšej aglomerácii v Brazílii.
Vznik obce je datovaný do roku 1852, v roku 1897 obec obdržala práva mesta.
São José dos Pinhais je druhé najväčšie mesto aglomerácie, obyvateľstvo rástlo rýchlo v krátkom čase, v roku 2000 približne 196 000 obyvateľov, v roku 2010 viac ako 260 000.
Je tretím najväčším strediskom brazílskeho automobilového priemyslu, v meste sú závody firiem Volkswagen, Audi, Nissan a Renault. Je tu tiež medzinárodné letisko Afonso Pena International Airport, hlavné letisko štátu Paraná.
Colombo (Paraná)

Colombo je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte Paraná. Je súčasťou aglomerácie Curitiby a je jej tretím najväčším mestom.
V meste sa nachádza silná komunita taliansky hovoriacich obyvateľov. V meste je ťažobný a poľnohospodársky priemysel, konkrétne ťažba vápenca. V následnej výrobe stavebného materiálu /vápna/ je jeden z najväčších výrobcov v štáte Paraná. Väčší význam začína nadobúdať produkcia vína. Mimo mestského obvodu, pri diaľnici BR-116, je Country Club Santa Monica, s rozlohu viac ako 72 akrov bol kedysi známy ako "najväčší klub v Latinskej Amerike. "
Byvol arni

Byvol arni (iné názvy: arni, byvol vodný, byvol riečny, byvol divý, byvol ázijský, byvol indický; lat. "Bubalus arnee, Bubalus arni, Bubalus bubalis", staršie "Bubalus buffelus, Bubalus indicus" a. i.) je druh z čeľade turovité.
Niektorí autori považujú domestikovanú formu tohto druhu za samostatný druh. Divý druh sa v takom prípade niekedy označuje ako "Bubalus arnee/arni" (v užšom zmysle; po slovensky byvol arni, arni, byvol divý v užšom zmysle) a domáci druh ako "Bubalus bubalis" (v užšom zmysle; po slovensky byvol domáci alebo byvol riečny v užšom zmysle). Jeden z typov domestikovanej formy – a niekedy aj celá domestikovaná forma – sa označuje aj ako karaban alebo carabao alebo keraban.
Charakteristika.
Divé a domestikované formy byvola je dnes veľmi ťažké od seba odlíšiť, lebo stáda domácich byvolov sa miešajú s divými byvolmi a často aj znova zdivejú.
Voľne v prírode žije v Indii a v susedných krajinách. Domáca forma je typická pre Filipíny. Byvol sa veľa používa pri prácach na poli, napríklad pri oraní pôdy. Dospelé zvieratá môžu dosiahnuť aj vyše . V prírode sa môže byvol dožiť okolo 25 rokov. Prvých byvolov priviedli do Európy vo včasnom stredoveku. V Európe sa vyskytujú v juhovýchodnej Európe, Maďarsku a Taliansku.
Ich mlieko má vysoký obsah tuku. Tradične sa z byvolieho mlieka vyrába talianska mozzarella.
Systematika.
Vnútorná systematika je veľmi sporná. Wilson and Reeder 2005 rozlišuje tieto poddruhy (domáca a divá forma tvoria jeden druh, pričom prvé dva poddruhy v zozname nezodpovedajú domácej a divej forme):
Iné zdroje často rozlišujú buď iba domácu formu/domáci druh a divú formu/divý druh alebo ešte podrobnejšie napríklad nasledovne :
Iné zdroje rozlišujú až 74 plemien domáceho byvola.
Chov na Slovensku.
Zo 4 slovenských zoologických záhrad združených v Únii českých a slovenských zoo (UCSZOO) dnes byvola vodného chová a rozmnožuje iba Zoo Košice. Posledné mláďa sa tu narodilo v auguste 2024
V minulosti ho krátko chovala aj bratislavská zoo. Ako prvá z našich zoo ho už v počiatkoch svojej existencie v rokoch 1955-1956 chovala aj Národná Zoo Bojnice, kde sa k jeho chovu ešte raz vrátili začiatkom 80ych rokov minulého storočia. Chov potom ukončili v roku 1989.
V posledných dvoch dekádach sa na Slovensku byvol vodný ako atraktívne a populárne zviera ohedinele vyskytuje aj v súkromných chovoch a na farmách.
Bitka pri Rennellovom ostrove

Bitka pri Rennellovom ostrove bola jedna z námorných bitiek druhej svetovej vojny v Pacifiku medzi japonským a americkým námorníctvom. Odohrala sa 29. – 30. januára 1943 medzi Guadalcanalom a Rennellovým ostrovom v južnej časti Šalamúnových ostrovov. 
Vzhľadom na zlú situáciu japonských jednotiek na Gaudalcanale rozhodol japonský generálny štáb 31. decembra 1942 o evakuáciu ostrova a o zriadenie novej línie obrany v oblasti Šalamúnových ostrovov na ostrove Nová Georgia. Evakuácia, ktorú Japonci nazvali Operácia Ke, začala 14. januára. Od 28. januára mala byť zaistená letecká prevaha Japoncov nad oblasťou. 
Američanom japonské prípravy na operáciu Ke neunikli, ale ich rozviedka ich nesprávne interpretovala ako prípravy na prísun nových posíl na Guadalcanal. Preto sa Američania tiež rozhodli vyslať na ostrov čerstvé sily. Ako krycí zväz pre transportné lode bola poslaná TF 18 pod velením kontradmirála Roberta C. Giffena, ktorá sa skladala z ťažkých krížnikov "Wichita", "Chicago" a "Louisville", ľahkých krížnikov "Montpelier", "Cleveland" a "Columbia", eskortných lietadlových lodí "Chenango" a "Suwanne" a 8 torpédoborcov. Vzdialenú podporu poskytovala TF 16 okolo lietadlovej lodi "USS Enterprise".
Japonská 11. letecká flotila v Rabaule pod velením Jun'ičiho Kusaku skutočne koncom januára zvýšila svoju aktivitu, čo viedlo okrem iného aj ku skorému vypátraniu TF 18. Japonské velenie sa proti TF 18 rozhodlo použiť novú taktiku a to nálety po zotmení. 29. januára v 19:20 zaútočila na TF 18 prvá vlna 16 torpédových bombardérov "Betty". Podaril sa im jeden zásah krížniku "Louisville", ale torpédo nevybuchlo. V 19:40 zaútočila druhá vlna 15 torpédových bombardérov "Betty" pod velením korvetného kapitána Higae. Dve torpéda zasiahli krížnik "Chicago" (nám. kpt. Davis) a jedno torpédo, ktoré zase nevybuchlo, zasiahlo "Wichitu". Nevybuchnuté torpéda ukazujú na znižujúcu sa kvalitu japonských pilotov pretože torpéda vypustili príliš blízko a rozbuška torpéd sa nestačila aktivovať. O 20:08 Giffen nariadil obrat na juh a ústup z oblasti.
30. januára o 8. hodine ráno priplávala k TF 18 vlečná loď "Navajo" a prevzala od krížniku "Louisville" vlečenie poškodeného "Chicaga". Následne Giffen ponechal pri tejto dvojici 6 torpédoborcov a so zvyškom TF 18 odplával na Espiritu Santo. V 12:15 odštartovala skupina 11 torpédových bombardérov "Betty", aby napadla poškodené Chicago. Američania sa o týchto lietadlách včas dozvedeli a vyslali viac ako 10 stíhačiek, aby poškodenú loď chránili. Napriek tomu sa japonským bombardérom, ktoré prileteli o 16:06 podarilo 3 torpédami zasiahnuť "Chicago" a 1 torpédom torpédoborec "La Vallete". Krížnik "Chicago" sa potopil po 20 minútach. Jeho sprievod zachránil 1049 námorníkov, ale 62 námorníkov sa potopilo spolu s krížnikom. Vlečná loď "Navajo" potom zapriahla poškodený torpédoborec "La Vallete" a všetci odplávali na Espiritu Santo. Americké stíhačky a protiletecká paľba zostrelila 8 japonských bombardérov.
Byvol

Byvol je slovenský názov rodov:
Seiiči Itó

Seiiči Itó (jap.: 伊藤 整一, Itó Seiiči, * 26. júl 1890 † 7. apríl 1945) bol japonský admirál a koncom druhej svetovej vojny tiež veliteľom 2. loďstva japonského cisárskeho námorníctva.
Veliteľom 2. loďstva sa ako viceadmirál stal v decembri 1944 a z tejto pozície velil v apríli 1945 poslednej veľkej ofenzíve japonského námorníctva celého konfliktu, operácii "Ten-Go". Viedol zväz skladajúci sa z obrej bojovej lode "Jamato", ľahkého krížniku "Jahagi" a 8 torpédoborcov k útoku na americké sily na Okinave. Ale už počas cesty k Okinave bol jeho zväz napadnutý lietadlami z amerických lietadlových lodí a pri ich náletoch sa 7. apríla 1945 potopila "Jamato", "Jahagi" a 4 torpédoborce. Viceadmirál Itó zahynul na palube lode "Jamato" spolu s ďalšími 2497 mužmi. Následne bol Itó posmrtne povýšený do hodnosti admirála.
Infekcia enteropatogénnymi Escherichia coli

Infekcia enteropatogénnymi Escherichia coli je príčinou hnačiek novorodencov. Novorodenec trpí vodnatými hnačkami, ktoré rýchlo vedú k jeho dehydratácii (odvodneniu). Bez liečby môže infekcia skončiť aj smrťou. Sú veľkým problémom a jednou z príčin vysokej mortality novorodencov v rozvojových krajinách, vo vyspelých krajinách sa vyskytujú sporadicky. 
Enteropatogénne kmene E.coli nevyvolávajú infekcie u väčších detí a dospelých. Nebola u nich dokázaná tvorba enterotoxínov. Väzbou na enterocyty poškodzujú sliznicu tenkého čreva.
Liečba je antibiotická, s dôrazom na stabilizáciu vnútorného prostredia (rehydratácia).
Novorodenec

Novorodenec je termín používaný pre práve narodené dieťa. Ako novorodenec sa dieťa označuje počas prvého mesiaca svojho života (od okamihu narodenia až po koniec 28. dňa). Toto obdobie je špecifické najmä adaptáciou novonarodeného dieťaťa na podmienky vonkajšieho prostredia. Vyznačuje sa špecifickými problémami a chorobami, ktorým sa venuje medicínsky odbor neonatológia.
Enterocyt

Enterocyt je cylindrická bunka, ktorá tvorí jednoradový cylindrický epitel vystieľajúci dutinu tenkého čreva. Plazmatická membrána enterocytu tvorí drobné mikroklky, ktoré výrazne zväčšujú resorbčný povrch bunky. Hlavnou funkciou enterocytov je vstrebávanie látok z tenkého čreva.
Bubalus

Bubalus (po slovensky byvol) je rod z čeľade turovité.
Systematika.
rod Bubalus:
Suzukaze (torpédoborec)

Suzukaze () bol desiaty a posledný torpédoborec triedy "Širacuju" imperiálneho loďstva počas druhej svetovej vojny.
Na začiatku druhej svetovej vojny podporoval japonskú inváziu na Filipíny. Dňa 4. februára 1942 bol torpédovaný ponorkou USS "Sculpin". Do služby sa vrátil až v júli 1942 a potom sa zapojil do bojov v južnom Pacifiku. Počas bojov o Guadalcanal sa zúčastnil niekoľko tokijských expresov a delostreleckých prepadov. V bitke pri východných Šalamúnoch eskortoval konvoj s posilami pre Guadalcanal. Zúčastnil sa tiež námornej bitky pri Guadalcanale, bitky pri Tassafaronge a bitky v zálive Kula. Dňa 25. januára 1944 bol na ceste z Truku na Eniwetok torpédovaný a potopený ponorkou USS "Skipjack".
Popis.
"Suzukaze", takisto ako celá trieda "Širacuju", vychádzal z podtriedy "Ariake" predchádzajúcej triedy "Hacuharu".
V novembri 1943 došlo pravdepodobne k demontáži 127mm delovej veže č. 2 na korme a uvolnené miesto bolo využité k inštalácii dvoch trojhlavňových 25mm kompletov.
Služba.
Pri sprievode konvoja z Truku na Eniwetok bol "Suzukaze" 25. januára 1944 torpédovaný ponorkou USS "Skipjack" na pozícii . Jeho potopenie prežilo len 22 mužov, ktorých zachránil sprievodný stíhač ponoriek č. 33.
Dňa 10. marca 1944 bol "Suzukaze" vyškrtnutý zo zoznamu lodí japonského cisárskeho námorníctva.
Guarapuava

Guarapuava je mesto a obec (município) v južnej Brazílii, v strednej časti štátu Paraná. Je to rozlohou najväčšia obec v tomto brazílskom štáte. Leží na náhornej plošine.
Oblasť bola objavená Portugalcami v roku 1770, samotné mesto bolo založené v roku 1810. Priemerná nadmorská výška je 943 m. Obec sa stala mestom v roku 1871. Je to dôležitá oblasť pestovania zemiakov, pestuje sa tu aj kukurica a sója. Priemysel má 35% podiel na HDP, zvlášť papierenský a drevospracujúci. Chemický a spracovateľský priemysel majú tiež dôležité postavenie. Podiel služieb na HDP obce je 47 percent a stále rastie.
V meste sa nachádza letisko "Tancredo Thomas de Farias".
Stafford

Stafford je anglické mesto v grófstve Staffordshire a je jeho administratívnym centrom. Žije tu 63 681 obyvateľov (2001).
Pamiatky.
V meste sa nachádza Ancient High House, najväčší a pravdepodobne i najstarší hrazdený dom v Anglicku a zrúcanina hradu.
Ekonomika.
Od roku 1903 v Stafforde vyrábajú elektrické zariadenia, najmä transformátory pre elektrárne, ktoré sa vyvážajú do celého sveta.
Paranaguá

Paranaguá je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte Paraná. Je to najstaršie mesto štátu, založené v roku 1648 pod menom "Vila de Nossa Senhora do Rosário de Paranaguá". Nachádza sa v zálive rovnakého mena na pobreží Atlantického oceánu. Mesto je známe moderným prístavom, keďže je v podstate prístavom hlavného mesta Curitiba. Starý prístav je objektom záujmu turistov.
Pinhais

Pinhais je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte Paraná. Je súčasťou aglomerácie hlavného mesta štátu Curitiba. Jadrom mesta bola pôvodne osada pri železničnej stanici. Mesto sa stalo obcou (município) v roku 1992. Nachádza sa tu pretekársky okruh Autódromo Internacional de Curitiba.
Autódromo Internacional de Curitiba.
Je hostiteľom významných medzinárodných podujatí, napríklad World Touring Car Championship, TC2000, Formula Truck a Stock Car Brasil. Má dĺžku 3,7 km a 11 zatáčok. Okruh má niekoľko prevýšení, čo nie je celkom typické pre okruhy podobného druhu vo svete.
Almirante Tamandaré

Almirante Tamandaré je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte Paraná. Mesto leží na sever od Curitiby a patrí do jej aglomeračného zázemia.
Mesto bolo založené v roku 1947. Je pomenované po národnom hrdinovi Brazílie, patrónovi námorníctva, Joachim Marques Lisboa, ktorý za svoje zásluhy aj vo vojne za nezávislosť Brazílie, bol povýšený do šľachtického stavu (Almirante Tamandaré znamená admirál z Tamandaré).
Toledo (Paraná)

Toledo je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v západnej časti štátu Paraná. Susedí s územím obce a mesta Cascavel.
Západná časť štátu Paraná bola kolonizovaná len v poslednej dobe a prví osadníci dorazili do Toleda v roku 1946. Mesto bolo oficiálne ustanovené v roku 1951. Výrazná urbanizácia mesta nastala v šesťdesiatych a sedemdesiatych rokoch. Farmárstvo a spracovateľské odvetvie je dôležité pre mesto a jeho okolie. Každý rok sa tu koná "Festa Nacional do Porco no Rolete" (Festival grilovania bravčového). Každoročne ho navštívi viac ako štyridsaťtisíc návštevníkov.
Campo Mourão

Campo Mourão je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte Paraná. Mesto a okolie je zamerané na poľnohospodárstvo a spracovanie jeho plodov, najmä sóje a kukurice a je tiež sídlom najväčšieho družstevného podniku v Brazílii, Coamo. V posledných rokoch mesto pritiahlo veľké spoločnosti, napríklad Self Adhesive Colacril Paraná Ltda (najväčší podnik na výrobu lepidiel v Latinskej Amerike) a VRI Frangobras.
Mesto je významnou dopravnou križovatkou, prechádza ním cesta do Foz do Iguaçu, východiskového miesta k vodopádom Iguaçu, hlavnej turistickej atrakcii štátu ako aj cesta k hraniciam Argentíny a Paraguaja.
Majstrovstvá Európy v pozemnom hokeji 2011

Majstrovstvá Európy v pozemnom hokeji 2011 boli 13. majstrovstvá Európy v pozemnom hokeji. Bolo to najvyššie kontinentálne podujatie EHF v pozemnom hokeji v roku 2011, ktoré sa konalo za účasti 8 mužských a 8 ženských tímov. Spoločné podujatie mužov a žien sa tak konalo po štvrtý raz, od 20.28. augusta 2011 v Mönchengladbachu, v Nemecku. V Nemecku sa tak konali ME už po tretí raz, keď predtým to bolo v Hannoveri 1978 a Lipsku 2005. Zároveň podujatie slúžilo ako európska kvalifikácia na Olympijské hry 2012 v Londýne, na ktoré mohli postupovať tri najlepšie tímy.