burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ernest I. Habsburský

Ernest I. Habsburský zv. "Železný" (* 1377, Bruck an der Mur† 10. jún 1424, Bruck an der Mur) bol rakúsky vojvoda, tretí syn Leopolda III. a Viridis Visconti. Spoločne s prvou manželkou, Margarétou Pomoranskou, bol pochovaný v cisterciánskom kláštore Rein.
Rodina.
V roku 1392 sa oženil s Margarétou Pomoranskou (*asi 1366 – † 1410). Toto manželstvo bolo bezdetné. 
V roku 1412 sa jeho manželkou stala Piastovna Cymburgis Mazovská (* medzi 1393 až 1395 - † 1429), dcéra plockého kniežaťa Siemowita IV. a Alexandry, sestry poľského kráľa Vladislava. Mali deväť detí:
Adriana Limová

Adriana Francesca Lima (* 12. jún 1981, Salvador, Brazília) je brazílska modelka.
Životopis.
Vyrastala len s mamou, nakoľko otec ju opustil keď mala šesť mesiacov. Ako trinásťročnú ju v jednom nákupnom centre objavil modelingový odborník. Ako pätnásťročná vyhrala brazílsku súťaž "Ford supermodel", a na celosvetovej súťaži sa umiestnila ako druhá. Po výhre sa presťahovala do New Yorku kde podpísala zmluvu s Elite. V roku 1999 sa prvýkrát objavila na mólach svetoznámej značky "Victoria´s Secret", ktorá vyrába luxusnú spodnú bielizeň
Jej partnerom bol do 2016
srbský rodák, basketbalista Marko Jarić. Majú spolu dve dcéry, Valentinu a Siennu.
Katarína Habsburská (1507 – 1578)

Katarína Habsburská (* 14. január 1507, Torquemada, Španielsko – † 12. február 1578, Lisabon, Portugalsko) bola kastílska infantka, portugalská kráľovná ako manželka Jána III. a regentka Portugalska.
Detstvo.
Narodila sa ako pohrobok z manželstva kastílskej kráľovnej Jany I. s Filipom I. Habsburským, ktorý zomrel takmer štyri mesiace pred jej narodením. Katarína mala päť súrodencov: Eleonóru (* 1498 – † 1558), Karola V. (* 1500 – † 1558), Izabelu (* 1501 – † 1526), Ferdinanda I. (* 1503 – † 1564), a Máriu (* 1505 – † 1558). Zatiaľ čo ostatní vyrástli na flanderskom dvore pod dohľadom milované tety Margaréty, strávila Katarína detstvo spoločne s nervovo labilnou matkou za múrmi hradu v Tordesillas. Ten opustila až s bratovým rozhodnutím, že sa má vydať za svojho bratanca a čerstvého portugalského kráľa Jána III. (* 1502 – † 1557).
Svadba s Jánom sa konala 10. februára 1525. Energická Katarína mala veľký vplyv na portugalskú politiku. Manžel ju krátko pred svojim nečakaným úmrtím menoval regentkou ich trojročného vnuka Sebastiána, narodeného z manželstva syna Jána Manuela s Janou Španielskou. O regentstvo sa delila so svojim švagrom kardinálom a neskorším kráľom Henrichom I. Ako regentka založila v roku 1559 univerzitu v Évora. 
V roku 1560 sa vzdala regentstva, ale sledovala výchovu svojho vnuka i naďalej.
Deti.
Katarína a Ján mali deväť detí:
Mária Anna Bavorská (1551 – 1608)

Mária Anna Bavorská (* 23. marec 1551, Mníchov, Nemecko† 29. apríl 1608, Graz, Rakúsko) bola bavorská princezná a štajerská vojvodkyňa, manželka arcivojvodu Karola II. Štajerského.
Životopis.
Narodila sa ako najstaršia dcéra bavorského vojvodu Albrechta V. a Anny Habsburskej, dcéry cisára Ferdinanda I. Matka ju vychovávala veľmi prísne a často telesne trestala. Výchova bola nábožensky založená a vedená v prísne katolíckom duchu. Okrem základného vzdelania bola vyučovaná latinčine a hudbe. Hrala na organ a mala rada duchovnú hudbu.
Mala sa vydať za sedmohradského vojvodu Jána Žigmunda Zápoľskeho, z tohto sobášneho projektu však zišlo. Nakoniec sa v roku 1571 ako dvadsaťročná vydala za svojho o jedenásť rokov staršieho strýka Karola II. Štajerského, ktorý vládol v tzv. Vnútornom Rakúsku. Karol bol mladší brat Máriinej matky Anny. Veľkolepé a mimoriadne svadobné slávnosti pripomínalo ešte v roku 1854 jazdecké defilé českej šľachty usporiadané v Prahe pri príležitosti sobáša cisára Františka Jozefa I. s Alžbetou Bavorskou.
Z manželstva, ktoré trvalo do Karolovej smrti v roku 1590, vzišlo 15 detí.
Politický a kultúrny vplyv.
Ako presvedčená katolíčka podnecovala svojho muža ku krokom proti protestantskej šľachte v Štajersku. Starostlivo dbala na výchovu svojich detí pri ktorých uplatňovala podobné metódy ako jej matka. Dohliadala na to, aby boli deti vedené ku katolíctvu a ich vzdelanie zverovala jezuitom. Jej syn, neskorší cisár Ferdinand II. zostal pod jej vplyvom i v dospelosti. Dochovala sa ich korešpondencia, kde sa syn ako štajerský vojvoda so svojou matkou radil o všetkých svojich politických krokoch, najmä pri uplatňovaní rekatolizácie v Štajersku.
Mala záľubu v okázalej nádhere a rada sa zúčastňovala náboženských procesií a púti. Venovala sa charitatívnej činnosti. Do služieb katolíckej viery dávala i výtvarné umenie a hudbu.
Zomrela v Grazi v roku 1608. Pochovaná bola najskôr v kláštore klarisiek a neskôr v mauzóleu v Grazi, ktoré dal postaviť jej syn Ferdinand II.
Deti.
Počas veľmi harmonického manželstva sa narodilo 15 detí, z ktorých sa štyri nedožili dospelosti:
Liturgia hodín

Liturgia hodín () alebo posvätné ofícium () je oficiálna denná modlitba hlavne rímskokatolíckej cirkvi konaná v určených hodinách dňa ustáleným spôsobom individuálne alebo spoločne. Je obsiahnutá v rovnomennej knihe vydanej v roku 1971. Denná modlitba Cirkvi vo východných cirkvách sa nazýva časoslov. Liturgia hodín existuje aj v anglikánskej cirkvi a starokatolíckej cirkvi. 
Všetci kňazi latinskej cirkvi majú na základe motu proprio "Summorum pontificum" pápeža Benedikta XVI. z roku 2007 možnosť sláviť Posvätné ofícium podľa Rímskeho breviára z roku 1962 alebo podľa dnešnej Liturgie hodín.
Laická verejnosť má možnosť sa modliť posvätné ofícium obsiahnuté v ľubovoľnom breviári, aj v ľubovoľnom predkoncilovom vydaní, pretože nie je k dennej modlitbe tejto liturgie viazaná kanonickým právom, ktoré prezumuje jej formu tak ako u kňazov. 
Názov.
Do roku 1971 bola denná modlitba Cirkvi obsiahnutá v knihe s názvom Rímsky breviár (), odvtedy sa nazýva Liturgia hodín (). 
Samotná liturgia sa nazýva Posvätné ofícium () alebo Liturgia hodín (). 
Kniha dennej modlitby Cirkvi sa označuje zvyčajne ako breviár. Tieto názvy sú však často zameniteľné.
Posvätné hodiny.
Liturgia hodín obsahuje tieto posvätné hodiny alebo ich časti so stanovenými časmi slávenia:
Štruktúra posvätných hodín.
Posvätné hodiny majú túto štruktúru:
Hlavné zmeny po reforme v roku 1970.
Reformou vyhlásenou pápežom Pavlom VI. 1. novembra 1970 sa zmenili mnohé prvky Posvätného ofícia. Medzi hlavné zmeny patria nasledovné.
Podľa nariadenia Druhého vatikánskeho koncilu v konštitúcii "Sacrosanctum Concilium" bola zrušená posvätná hodina príma, ktorá sa pôvodne modlila v prvú hodinu po svitaní. Podľa ustanovenia z rovnakej konštitúcie bol pôvodne týždenný cyklus žaltára rozdelený na 4 týždne. V tomto žaltári sa zároveň použil nový preklad žalmov v rámci Neovulgáty a boli z neho vynechané niektoré „tvrdšie znejúce žalmy a verše“.
Pôvodne rozdelené posvätné hodiny tercia, sexta a nóna sa spojili pod názvom „modlitba cez deň“ so spoločnou psalmódiou.
V ranných chválach a vešperách sa zaviedli prosby a Otčenáš.
Posvätné čítanie (pôvodne matutínum) bolo upravené, aby sa nemuselo konať v noci, ale mohlo sa mimo chóru konať v ktorúkoľvek hodinu dňa. Nanovo sa vybrali čítania zo Svätého písma a z diel Cirkevných otcov. Najmä z hagiografických čítaní sa odstránili historické nepresnosti.
Znížil sa pôvodný rozsah psalmódie v ranných chválach, vešperách (z pôvodných 5 na 3 žalmy, ich časti alebo kantiká), posvätnom čítaní (z pôvodných 9 na 3) a kompletóriu (z pôvodných 3 na 1, v sobotu a stredu 2).
V kompletóriu sa skrátilo ordinárium, pridali sa nové menlivé časti, ktoré pôvodne boli súčasťou ordinária (krátke čítanie a záverečná modltiba majú teraz týždenný cyklus). Úvodné požehnanie Pokojnú noc sa používa ako záverečné. Mariánska antifóna je počas takmer celého liturgického roka ľubovoľná (okrem Raduj sa, nebies kráľovná vo veľkonočnom období) a boli pridané aj Zdravas’ Mária a Pod tvoju ochranu.
Hodinka

Hodinka môže byť:
Časy

Časy môže byť:
Český teplokrvník

Český teplokrvník je najrozšírenejšie plemeno koní domácich v Česku. Toto plemeno našlo široké využitie vo všetkých odvetviach športu a práce. Veľa týchto koní je zaradených do rekreačného jazdenia, no sú aj jedince na vysokých priečkach v športe.
Opis.
V kohútiku meria 170-175 cm, obvod hrude je asi 200 cm, obvod predkolenia 22-23 cm. Hmotnosť tela presahuje 600 kg. Hriva a chvost sú dosť husté, zapletajú sa. Bežne sa vyskytujú hnedáky a ryšiaky, ostatné farby sú zriedkavé.
Zoznam jazier v Nemecku

Toto je zoznam jazier v Nemecku
Podľa rozlohy.
Poznámky
Bitka pri Pavii

Bitka pri Pavii môže byť:
Hruška obyčajná

Hruška obyčajná (lat. "Pyrus communis") je druh z rodu hruška ("Pyrus"). Je to opadavý listnatý strom.
Rôzni autori tento druh vymedzujú rôzne široko: V najužšom význame zahŕňa len pestované rastliny (potom sa po slovensky označuje aj ako hruška domáca). V širších významoch zahŕňa aj niektoré príbuzné divé taxóny (často sú to prinajmenšom taxóny hruška kaukazská -"Pyrus caucasica", hruška planá - "Pyrus pyraster", niekedy aj hruška snežná - "Pyrus nivalis" a/alebo niektoré ďalšie taxóny - porov. článok hruška (rod)) a pestované rastliny potom v rámci takto široko poňatého druhu tvoria poddruh hruška obyčajná pestovaná ("Pyrus communis" subsp. "sativa"). Nasledujúci text článku sa zaoberá len pestovanými rastlinami, čiže hruškou obyčajnou v najužšom význame.
Charakteristika.
Je to opadavý listnatý strom. Pochádza z oblasti strednej a východnej Európy a juhozápadnej Ázie. Hruška obyčajná je jedným z najvýznamnejších ovocných stromov mierneho pásma, predovšetkým hlavne pre plody zvané hrušky. Cenné je aj drevo hrušky obyčajnej. Hruška obyčajná patrí medzi dlhoveké stromy. Dorastá do výšky 20 metrov a dožíva sa do veku 300 rokov.
Ekológia.
Hruška obyčajná je stromom mierneho pásma. Najvhodnejšie sú oblasti s nadmorskou výškou 200 – 300 m n. m., priemernou ročnou teplotou 8 – 9 °C a priemernými zrážkami 500 – 600 mm. V menšej miere je možné hrušky pestovať aj do 500 m n. m. s priemernou teplotou 6,5 °C a zrážkami do 700 mm.
Drevo.
Drevo hrušky sa vyznačuje tzv. roztrúsene pórovitou stavbou, jeho hustota sa pohybuje medzi 600-740 kg/m³, celkovo je tvrdé (v rámci ovocných stromov patrí hruškové drevo k najtvrdším) a húževnaté, pevné, neláme sa, hodí sa na sústruženie, drevorezby, na výrobu hudobných nástrojov, používalo sa k výrobe drevených závitov (zveráky, lisy), geometrických pomôcok a v xylografii. Hrušku je možné použiť aj na údenie, ale vzhľadom ku kvalite dreva a širokej využiteľnosti je jeho pálenie neekonomické.
Cauldron

Cauldron je slovenská spoločnosť, ktorá sa zaoberá vývojom počítačových hier. Spoločnosť bola založená v roku 1996, má sídlo v Bratislave.
Lastovo

Lastovo môže byť:
Lastovo (ostrov)

Lastovo je chorvátsky ostrov v južnej časti Jadranského mora. Administratívne patrí do Dubrovnícko-neretvianskej župy, má rozlohu a 835 (2002) obyvateľov. Dosahuje dĺžku 10 a maximálnu šírku . Najvyšší vrch "Hum" dosahuje výšku .
Charakteristika.
Ostrov leží v južnej Dalmácii, západne od Dubrovnika a južne od ostrova Korčula. Podnebie je stredomorské mierne, sneh sa vyskytuje priemerne raz za 10 rokov. Spojenie s pevninou zabezpečuje trajekt, ktorý premáva z prístavu Vela Luka na Korčuli. Od roku 2006 je Lastovo spolu s priľahlými ostrovčekmi chránené ako prírodný park (park prirode Lastovsko otočje).
Obyvateľstvo.
Ostrov patrí do Dubrovnícko-neretvianskej župy a najväčšie osady sú:
Leopold III. Habsburský

Leopold III. Habsburský (* 1. november 1351, Viedeň, Rímsko-nemecká ríša – † 9. júl 1386, Sempach, Rímsko-nemecká ríša) bol rakúsky, korutánsky a štajerský vojvoda, najmladší potomok Albrechta II. Chromého a Jany z Pfirtu. Zakladateľ leopoldovskej línie habsburskej dynastie zomrel v bitke pri Sempachu.
Na podpätkoch

Na podpätkoch je názov štrnásteho detektívneho románu slovenského autora Dominika Dána. Román vydalo vydavateľstvo Slovart v roku 2011.
Anchiornis

Anchiornis („takmer vták“) bol rod veľmi malého teropóda, žijúceho zrejme v období kriedy (asi pred 160 až 155 miliónmi rokov) na území dnešnej severozápadnej Číny. Jediným druhom je Anchiornis huxleyi.
Opis.
Zaujímavým aspektom tohto dinosaura bola najmä jeho malá veľkosť. Jeho dĺžka predstavovala iba 34 centimetrov a hmotnosť je odhadovaná na 110 gramov, ide teda o jedného z najmenších známych nelietavých dinosaurov vôbec. Pomerne dlhé predné končatiny (80% dĺžky zadných) a karbonizované odtlačky peria nasvedčujú schopnosti kĺzavého letu (dĺžka operenia trupu sa pohybuje okolo ). Kladistická analýza radí rod Anchiornis ako vývojovo primitívneho zástupcu skupiny Avialae a sesterský taxón k vtákom.
Farba.
Vo februári roku 2010 vedci oznámili, že chemickými metódami a mikroskopickým pozorovaním bola odhalená farba pôvodnej pernatej pokrývky. Tá bola prevažne čierna, s bielymi prúžkami a červenou korunkou na hlave. Prvýkrát v histórii tak možno poznáme kompletnú farbu nelietavého dinosaura (podobný objav sa týka aj rodu Sinosauropteryx).
Dejiny.
Predtým bol považovaný za troodontida, v súčasnosti je radený skôr medzi archeopterygidy. Jeho objav predstavuje významný príspevok k pochopeniu evolúcie operených maniraptorov a prvých vtákov. Typový exemplár bol opísaný čínskym paleontológom Xu Xingom v novembri roku 2008, oficiálne však vychádza až začiatkom roka 2009. Objavená kostra je pomerne kompletná, chýba len lebka, časť chvosta a pravá predná končatina. Hoci boli vedecky opísané len tri exempláre, v čínskych zbierkach ich je oveľa viac. Len v roku 2010 malo toto číslo činiť okolo 255 jedincov.
Walter Hauck

Walter Hauck (* 4. jún 1918 – † 6. november 2006) bol nemecký vodca SS a vojnový zločinec. Pre jeho zločiny sa mu hovorilo Krvavý Walter.
Pred druhou svetovou vojnou pracoval u nemeckej polície. V roku bol 1944 mal hodnosť Obersturmführer v 12. tankovej divízii SS „Hitlerjugend“.
Hauck sa zúčastnil masakra pri francúzskej obci Ascq, kde bolo zabitých vyše 80 obyvateľov. 5. mája 1945 potom masakra v Leskoviciach, kde nemecké vojsko, pod vedením Hauptsturmführera Waltera Haucka, vtrhlo do obce, vypálilo tridsaťjeden domov a zabilo dvadsaťšesť ľudí.
Po vojne Francúzi Haucka zajali a odsúdili na trest smrti. Neskôr rozsudok zmenili a v roku 1957 bol prepustený, neskôr žil v Nemecku
V roku 2005 polícia Českej republiky zhromaždila dostatok archívnych dokumentov a dôkazov k usvedčeniu bývalého vojaka.
Majstrovstvá sveta v rely 1999

Majstrovstvá sveta v rely 1999 boli 27. ročníkom Majstrovstiev sveta v rely. Sezóna obsahovala 14 pretekov rely. Tommi Mäkinen vyhral svoj štvrtý titul majstra sveta, pričom jazdil za tím Mitsubishi. Za ním skončili druhý Richard Burns a tretí Didier Auriol. Titul pre konštruktérov získala Toyota, druhé skončilo Subaru a tretie Mitsubishi.
Švédske národné florbalové družstvo mužov

Švédske národné florbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Švédsko v medzinárodných florbalových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Švédskeho florbalového zväzu (SIBF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 1985, v priateľskom zápase proti , čo je zároveň prvé medzinárodné stretnutie národných družstiev vo florbalovej histórii. V decembri 2018 mu patrilo vo svetovom rebríčku IFF 2. miesto.
Jeho najvýraznejším úspechom je 8-násobné víťazstvo na majstrovstvách sveta a 1 víťazstvo aj na majstrovstvách Európy, vďaka čomu je Švédsko najúspešnejšou florbalovou krajinou. Okrem toho získalo aj 3 strieborné medaily z MS a jednu z ME. Na šampionáte vo Švédsku v roku 2014 získalo už svoj ôsmy titul. Na turnaji vyhralo všetky zápasy; ten finálový nad Fínskom . Na dvoch turnajoch na Svetových hrách získalo 2 zlaté medaily.
Culture Club

Culture Club je britská rocková skupina, ktorá patrila do novoromantického hnutia 80. rokov. Skupinu pôvodne tvorili Boy George (sólový spev), Mikey Craig (basová gitara), Roy Hay (gitara a klávesy) a Jon Moss (bicie a perkusie). 
Z druhého albumu "Colour and Numbers", sa celosvetovo predalo viac ako 10 miliónov kópií, a boli z neho vydané hitové single ako „Church of the Poison Mind“, „Karma Chameleon“ či „Do You Really Want to Hurt Me“. Androgýnny štýl obliekania Boy Georga pútal pozornosť verejnosti aj médií.
Hudba skupiny Culture Club v sebe kombinovala prvky britského new wave a amerického soulu spolu s jamajským reggae a tiež ďalšími štýlmi ako calypso, salsa či country.
Rerum novarum

Rerum novarum () je encyklika pápeža Leva XIII. s podtitulom O robotníckej otázke vydanej 15. mája 1891.
Cirkev tu zaujala oficiálne stanovisko k sociálnym veciam. Podporuje práva pracujúcich vytvárať odborové zväzy, odmieta komunizmus a neobmedzený kapitalizmus a zároveň potvrdzuje právo na súkromné vlastníctvo.
Poznámky.
Encykliky sa pomenúvajú úvodnými slovami prvej vety v latinskom origináli. Slovenský preklad prvej vety znie: "Dychtivosť po novotách, ktorá už pred dlhým časom začala otriasať národmi, sa musela prirodzene presunúť z politickej oblasti do príbuznej oblasti sociálnej ekonómie.."
Albrecht II. Habsburský

Albrecht II. Habsburský zv. "Múdry", či "Chromý" (* 12. december 1298, hrad Habsburg – 20. júl 1358, Viedeň) bol rakúsky vojvoda.
Životopis.
Albrecht bol synom cisára Albrechta I. a Alžbety Tirolskej. 
Pôvodne sa mal Albrecht venovať cirkevnej kariére, dostal všestranné vzdelanie. V roku 1324 sa vo Viedni oženil s Janou z Pfirtu. Do čela rodu sa dostal v roku 1330 po smrti staršieho brata Fridricha a v marci toho roku bol postihnutý ťažkou chorobou, alebo otravou a ochrnul. Došlo minimálne k čiastočnému ochrnutiu končatín, preto musel byť prepravovaný na nosidlách.
Je pochovaný spoločne s manželkou v kartúze v Gamingu.
Klaudia Felicitas Tirolská

Klaudia Felicitas Tirolská (* 30. máj 1653, Innsbruck – † 8. apríl 1676, Viedeň) bola rodená rakúska arcivojvodkyňa a cisárovná ako druhá manželka Leopolda I.
Pôvod.
Klaudia Felicitas pochádzala z tirolskej vetvy habsburského rodu, a bola teda vzdialenou sesternicou cisára Leopolda I., ktorého manželkou sa stala krátko po smrti jeho prvej manželky Margaréty Terézie.
Narodila sa ako dcéra arcivojvodu Ferdinanda Karola Tirolského a toskánskej princeznej Anny Medicejskej. Klaudia bola posledným členom tirolskej vetvy; bola vnučkou jej zakladateľa, bývalého passauského biskupa Leopolda V.. Jej svadba s Leopoldom I. symbolicky opäť spojila obe rodiny do jednej.
Manželka Leopolda I..
Svadba dvadsaťročnej arcivojvodkyne s jej o trinásť rokov starším vzdialeným bratancom sa konala v polovici októbra 1673 – najprv v zastúpení v Innsbrucku a potom osobne v Grazi.
Pod Leopoldovu vládu sa vďaka tomu vrátilo Tirolsko a tzv. Predné Rakúsko, roztrúsené drobné územia a enklávy, ktoré Habsburgovci vlastnili v južnom Nemecku na hornom toku Dunaja a Rýna.
Hlavným dôvodom sobáša však bol cisárov záujem na narodení dediča. Potom, čo nečakane zomrela jeho prvá manželka, nehľadal vhodné princezné po jednotlivých európskych dvoroch, ale prejavil záujem o prvú vhodnú adeptku, ktorú bolo možné nájsť.
Už v lete 1674 sa manželom narodila prvá dcéra, Anna Maria, ta však po troch mesiacoch zomrela. Aj druhé dieťa bola dcéra, Maria Josepha, ani ona sa nedožila svojich prvých narodenín. Ich matka ich čoskoro nasledovala, ťažké pôrody ju vyčerpali a 8. apríla 1676 vo Viedni zomrela.
Nedočkala sa ani svojej korunovácie na českú a uhorskú kráľovnú, od svojho sobáša fakticky neopustila Viedeň a jej okolie.
West Coast Customs

West Coast Customs je americká tuningová a prestavbárska firma, ktorú v roku 1993 založil Ryan Friedlinghaus na dlh od svojho starého otca Edwarda Cifranica. Pôvodne sa firma nachádzala v Orange County, ale neskôr sa presťahovala do Los Angeles a jej dnešná poloha je v meste Corona v Kalifornii.
West Coast Customs má svoje pobočky v Mexiku, Nemecku, Malajzii, Rusku a Japonsku. Nové predajne sú plánované v Kanade a Austrálii v Melbourne.
Firma West Coast Customs si získala pozornosť ako dejisko pre show "Pimp My Ride" televízie MTV a tiež pre reláciu "Street Customs" televízie Discovery Channel, ktorá sa vysiela na JOJ Plus pod názvom "Originály na cestách".
Obsadenie (zamestnanci).
Nasledujúci ľudia sa objavili v televíznej relácii "Street Customs" ("Originály na cestách").
Paul Cartledge

Paul Anthony Cartledge (* 23. marec 1947, Spojené kráľovstvo) je celosvetovo uznávaný britský historik a spisovateľ. Je profesorom gréckej kultúry na Cambridgeskej univerzite. Zameriava sa na dejiny starovekej Sparty a Atén, je autorom mnohých publikovaných diel tohto charakteru.
Životopis.
V mladosti navštevoval školu St Paul's v Londýne. V štúdiu pokračoval na vysokej škole New College v Oxforde, kde prijal svoj prvý titul a dokončil svoju dizertačnú prácu na tému: „"Staroveká Sparta v rokoch 950-650 pred Kr. archeologické a historické štúdia"“ pod vedením profesora Sira Johna Boardmana. V roku 1972 prednášal na univerzite University of Ulster v Severnom Írsku, v rokoch 1972 – 77 na prestížnej univerzite Trinity College v Dubline a v roku 1978 na univerzite University of Warwick v grófstve West Midlands. V októbri 1979 sa presťahoval do Cambridge, kde je členom Clare College a na univerzite pôsobí ako profesor gréckej histórie dodnes. Dr. Cartledge prednášal ako hosťujúci profesor na mnohých univerzitách v Európe i Amerike, nedávno v nemeckom Heidelbergu a na Princetonskej univerzite v štáte New Jersey v USA. 
Dr. Cartledge je vo svete známy ako „lakonofil“ ("obdiv ku Sparte") a ako expert histórie antickej Sparty a Atén bol hlavným konzultantom pri natáčaní historického seriálu BBC "The Greeks" (Gréci) a trojdielneho historického dokumentárneho seriálu "The Spartans" (Sparťania) vysielanou televíziou Channel 4. V roku 2002 bol Dr. Cartledge vyznamenaný prezidentom Gréckej republiky Radom Zlatého kríža a v roku 2004 bol zvolený čestným občanom mesta Sparty. Dr. Cartledge je autorom, spoluautorom a editorom mnohých kníh známych po celom svete.
Karma Chameleon

„Karma Chameleon“ je skladba britskej new wave skupiny Culture Club, z ich albumu "Colours by Numbers" z roku 1983. V roku 1984 sa skladba udržala tri týždne na 1. mieste v rebríčku Billboard Hot 100, a stal sa najväčším hitom skupiny, a jediným hitom, ktorý dosiahol 1. miesto v USA popri viacerým hitom v prvej desiatke. Skladba bola veľkým celosvetovým hitom, pričom až v šestnástich krajinách po celom svete obsadila 1. miesto.
V Spojenom kráľovstve sa stala druhým singlom, ktorý dosiahol 1. miesto v rebríčku UK Singles Chart (po „Do You Really Want to Hurt Me“), kde sa udržal šesť týždňov počas septembra a októbra 1983, a stal sa najpredávanejším singlom roku 1983 v Spojenom kráľovstve. Široká verejnosť skladbu označuje ako signature song skupiny Culture Club.
Skladba vyhrala kategóriu Best British Single počas Brit Awards v roku 1984.
Fínske národné florbalové družstvo mužov

Fínske národné florbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Fínsko v medzinárodných florbalových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Fínskeho florbalového zväzu (SSL). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 1985, v priateľskom zápase proti . V decembri 2018 mu patrilo v medzinárodnom rebríčku IFF 1. miesto.
Jeho najvýraznejším úspechom je 4-násobné víťazstvo na majstrovstvách sveta a 1 víťazstvo aj na majstrovstvách Európy, vďaka čomu je Fínsko druhou najúspešnejšou florbalovou krajinou po Švédsku. Okrem toho získalo 6 strieborných a 2 bronzové medaily z MS. Posledný titul získalo v roku 2016 na šampionáte v Lotyšsku, keď vo finále vyhralo nad Švédskom. Jedine Fínsko a Švédsko získali medaily zo všetkých turnajov majstrovstiev sveta i Európy.
Silvia Vaculíková

Silvia Vaculíková (* 22. júl 1967, Trnava) je slovenská cestovateľka, spisovateľka a fotografka. Na svojich fotografiách zachytáva predovšetkým obyčajných ľudí v ich prirodzenom prostredí, miestne zvyky, náboženstvá a kultúry. So svojimi prácami získala veľa prestížnych medzinárodných ocenení.
Životopis.
Narodila sa v Trnave ako pravnučka vynálezcu padáka Štefana Baniča a vnučka objaviteľa jaskyne Driny v Smoleniciach. 
Po ukončení školy pracovala v cestovnej kancelárii a následne si založila vlastnú CK zameranú na spoznávanie exotických krajín. Žije a pracuje v Bratislave. Sama precestovala päť kontinentov, kde navštívila 122 krajín.
Ocenenia.
V roku 2015 jej bolo starostom Ružinova Dušanom Pekárom udelené ocenenie „Osobnosť mestskej časti Bratislava – Ružinov“ pri príležitosti 25. výročia vzniku mestskej časti. 
Práce Silvie Vaculíkovej boli vystavené na viacerých medzinárodných fotosalónoch FIAP, napr. v Argentíne, Kanade, Hongkongu, Malajzii, Portugalsku, Chorvátsku, Taliansku, Škótsku, Brazílii, Francúzsku, Veľkej Británii, Poľsku, San Marine, Nórsku, Česku, Katare, Rakúsku, Rusku, Vietname, Srbsku, Severnom Macedónsku, Čiernej Hore a Číne. 
Fotografie Silvie Vaculíkovej EFIAP, AZSF sa nachádzajú v zbierkach Medzinárodného múzea fotografie v Cerdanyole v Španielsku, vo Fotografickom múzeu svetového folklóru (HPA) v Pekingu v Číne, v zbierkach Fotofora Ružomberok, v Zlatom fonde ZSF v Ružomberku a v galerijnej zbierke FotoGalérie Nova v Košiciach.
Dancing with Tears in My Eyes

„Dancing with Tears in My Eyes“ je druhý singel britskej new wave skupiny Ultravox, z jej siedmeho štúdiového albumu "Lament" z roku 1984. Singel dosiahol 3. miesto v rebríčku UK Singles Chart a dostal sa do prvej desiatky v mnohých európskych krajinách. Skladbu napísali Midge Ure, Chris Cross, Warren Cann a Billy Currie.
Jež túlavý

Jež túlavý (iné mená: jež južný, jež stredomorský lat. "Atelerix algirus") je druh z čeľade ježovité.
Rozšírenie.
Obýva Alžírsko, Francúzsko, Líbyu, Maltu, Maroko, Španielsko a Tunisko. O tomto druhu je známych málo informácií aj keď najčastejší druh domáceho ježka je kríženec "Atelerix albiventris" a "Atelerix algirus". Tento druh pôvodom z Afriky, bol introdukovaný aj do ostatných krajín, napr. Francúzsko, Španielsko (Kanárske ostrovy, Baleáry). Zo štyroch druhov ježov, žijúcich v Afrike, je tento druh jediný, ktorý žije aj mimo tohto kontinentu.
Opis.
Podobá sa na európskeho ježa tmavého. Je menší ako európsky s dĺžkou od 200 do . Je však väčší ako ostatné africké druhy, má dlhší rypák, končatiny a je rýchly bežec. Jeho tvár je bledá, končatiny a hlava je hnedá. Podbruško máva viaceré farby, najmä hnedé alebo biele. Má výrazne viditeľné uši. Telo je pokryté slabými ostňami bielo hnedými ostňami. Od podobných druh ho najlepšie rozlišuje absencia ostňov na vrchu hlavy, čo znamená že ostne na hlave nerastú do špica.
Často sú napádané kliešťami a blchami.
Biotop.
O jeho biotope nie je veľa známe. Bol nájdený v stredozemských ihličnatých a zmiešaných lesoch a horských oblastiach Španielska a Afriky. V Severnej Afrike žije na území Maroka a Líbye, ale nedokáže prežiť v suchých púštnych oblastiach. V oblastiach svojho výskytu sa často nachádza aj v záhradách a parkoch.
Rozmnožovanie.
Tehotenstvo trvá od 30 do 40 dní. Samica vrhne 3 až 10 mláďat. Dokáže vrhnúť dvakrát do roka. Mláďatá vážia od 12 do 20 g. Obdobie rozmnožovania trvá od októbra do marca. Jedince sexuálne dospievajú približne v 8. až 10. týždni a nevytvárajú páry na celý život.
Introdukcia

Introdukcia môže byť:
Zorný uhol (oftalmológia)

Zorný uhol je uhol, ktorý zvierajú spojnice krajných bodov pozorovaného predmetu so stredom očnej zrenice (optickým stredom oka). Je to hlavná forma merania zorného poľa.
Є

Є (minuskula є) je ôsme písmeno ukrajinskej azbuky a od roku 2000 tiež chantyjskej azbuky. V ukrajinčine je jeho výslovnosť rovnaká ako výslovnosť hlásky ě v češtine. Zodpovedajúce písmeno v ruskej azbuke je Е (v ukrajinčine Е zodpovedá ruskému Э).
Ж

Ж (minuskula ж) je písmeno cyriliky.
V niektorých jazykoch sa vyskytujú varianty písmena Ж:
V latinke písmenu Ж zodpovedá písmeno Ž (ž) v jazykoch ktorých abecedy toto písmeno obsahujú, do angličtiny je prepisované ako Zh. V arménskom písme mu zodpovedá písmeno Ժ (ժ), v gruzínskom písme písmeno ჟ.
V hlaholike písmenu Ж zodpovedá písmeno Ⰶ.
З

З (minuskula з) je písmeno cyriliky.
V niektorých jazykoch sa vyskytujú varianty písmena З:
V latinke písmenu З zodpovedá písmeno Z (z), v gréckom písme v modernej gréčtine mu zodpovedá písmeno Ζ (ζ), v gruzínskom písme písmeno ზ a v arménskom písme písmeno Զ (զ).
V hlaholike písmenu З zodpovedá písmeno Ⰸ.
З́

З́ (minuskula з́) je písmeno cyriliky.
Bolo zavedené v roku 2009 pre potreby čiernohorčiny. Ide o variant písmena З. Písmeno je vyslovované ako písmeno Ź v poľštine, rovnako tak je prepisované do latinky.
Ѕ

Ѕ (minuskula ѕ) je písmeno cyriliky. Vyskytuje sa len v macedónskej cyrilike, kde zachycuje hlásku "dz". Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom písmena S v latinke.
V arménskom písme písmenu Ѕ zodpovedá písmeno Ձ (ձ), v gruzínskom písme písmeno ძ.
V hlaholike písmenu Ѕ zodpovedá písmeno Ⰷ.
И

И (minuskula и) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom majuskule písmena N v latinke prevráteného podľa jeho zvislej osi.
Písmeno sa vyskytuje v azbukách všetkých slovanských jazykov okrem bieloruštiny, kde sa namiesto neho používa písmeno І. V ukrajinčine sa používa spoločne s písmenom І, ktoré sa používa na zápis hlásky zapisovanej písmenom И v ruštine, zatiaľ čo И sa používa na zápis hlásky v ruštine zapisovanej písmenom Ы.
V bulharčine sa na rozlíšenie významu používa aj písmeno Ѝ (čiarka označuje prízvuk), ktoré sa ale nepovažuje za samostatné písmeno.
Ďalšie varianty písmena И:
V arménskom písme písmenu И zodpovedá písmeno Ի (ի), v gruzínskom písme písmeno ი.
V hlaholike písmenu И zodpovedá písmeno Ⰹ.
І

І (minuskula і) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom písmena I v latinke. V ukrajinskej a bieloruskej azbuke nahradzuje písmeno И. V chakaštine, komijčine a v kazaštine písmeno I existuje spoločne s písmenami И a Ы. V kaukazských jazykoch existuje písmeno podobné písmenu I, ale nazýva sa paločka a skôr než ako samostatné písmeno funguje ako diakritické znamienko.
V arménskom písme písmenu І zodpovedá písmeno Ի (ի), v gruzínskom písme písmeno ი.
V hlaholike písmenu І zodpovedá písmeno Ⰻ.
David Luiz

David Luiz Moreira Marinho známy ako David Luiz (* 22. apríl 1987, Diadema) je profesionálny brazílsky futbalista hrajúci za brazílsky klub Flamengo ako obranca.
Luiz započal kariéru v rodnom São Paule, odkiaľ odišiel do Vitórie. Jeho prvým európskym klubom bola Benfica. V roku 2011 prestúpil do londýnskej Chelsea, odkiaľ v roku 2014 odišiel do Francúzska. Svoje angažmá v Paríži ukončil v roku 2016 a vrátil sa naspäť do Chelsea. V auguste 2019 prestúpil za €8,000,000 do Arsenalu Londýn.
Ї

Ї (minuskula ї) je písmeno cyriliky. Ide o variant písmena І. Je obsiahnuté v ukrajinskej azbuke. Písmeno Ї slúži na zápis hlásky v slovenčine zapisovanej pomocou slabiky "ji".
Й

Й (minuskula й) je písmeno cyriliky.
Písmeno sa v slovanských jazykoch príliš nepoužíva, pretože vo väčšine z nich existujú samostatné písmená pre jotované samohlásky: Е (bieloruština, ruština), Ё (bieloruština, ruština), Є (ukrajinčina), Ї (ukrajinčina), Ю (bieloruština, bulharčina, ruština, ukrajinčina), Я (bieloruština, bulharčina, ruština, ukrajinčina).
V srbčine, čiernohorčine a macedónčine sa namiesto písmena Й používa písmeno Ј. V kildinskej saamčine sa vyskytuje variant písmena Й, písmeno Ҋ. V abcházskej azbuke sa písmeno Й nevyskytuje.
V latinke písmenu Й v slovanských jazykoch zodpovedá písmeno J (j), v španielčine a angličtine písmeno Y (y). V arménskom písme mu zodpovedá písmeno Յ (յ).
V hlaholike písmenu Й zodpovedá písmeno Ⰺ.
Ј

Ј (minuskula ј) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom písmena J v latinke.
Vyskytuje sa v srbskej, macedónskej, čiernohorskej, altajskej azbuke a v azbuke kildinskej saamčiny.
V srbskej, macedónskej, čiernohorskej je použité namiesto písmena Й; bolo zavedené v súlade s reformou jazyka, ktorú v 19. storočí previedol Vuk Karadžić. Uvedenie čisto latinského znaku do azbuky bolo vtedy (rovnako ako celá zmena písma aj jazyka) vnímané so značnou nevôľou. Po prvýkrát sa objavilo v slovníku „Prvi srpski rječnik“, ktorý vyšiel roku 1818; spolu s ďalšími dnes používanými znakmi – Љ, Њ, Ђ, Ћ a Џ.
V altajskej azbuke je obsiahnuté súčasne s písmenom Й, ale slúži na zápis hlásky zodpovedajúcej slovenskej hláske ["dž"]. V azbuke kildinskej saamčiny je obsiahnuté ako alternatívne písmeno k písmenu Ҋ.
К

К (minuskula к) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom majuskule písmena K v latinke.
V latinke písmenu К zodpovedá písmeno K (k), v arménskom písme mu zodpovedá písmeno Կ (կ), v gruzínskom písme písmeno კ.
V hlaholike písmenu К zodpovedá písmeno Ⰽ.
Švajčiarske národné florbalové družstvo mužov

Švajčiarske národné florbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Švajčiarsko v medzinárodných florbalových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Švajčiarskej florbalovej federácie (SUV). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 1987. V decembri 2018 mu patrilo vo svetovom rebríčku IFF 3. miesto.
Jeho najvýraznejším úspechom je striebro na Majstrovstvách sveta 1998. K nemu pridalo aj 2 bronzové medaily z majstrovstiev Európy a 7 bronzových medailí z MS. Posledný bronz získalo na turnaji v roku 2018, ktorý hostilo Česko. V semifinále podľahlo až po predĺžení a v súboji o bronz potom zvíťazilo nad domácim . Úspech zaznamenalo aj oboch turnajoch Svetových hier, na ktorých vždy získalo medailu.
Л

Л (minuskula л) je písmeno cyriliky.
Písmeno sa nevyskytuje v azbuke čukotčiny, kde bolo kvôli odlišnej výslovnosti nahradené písmenom Ԓ.
V latinke písmenu Л zodpovedá písmeno L (l), v gruzínskom písme písmeno ლ a v arménskom písme písmeno Լ (լ).
V hlaholike písmenu Л zodpovedá písmeno Ⰾ.
Љ

Љ (minuskula љ) je písmeno cyriliky.
Je obsiahnuté v srbskej, macedónskej, čiernohorskej a itelmenskej azbuke. Písmeno vzniklo z písmen Л a Ь na zápis hlásky zodpovedajúcej slovenskej hláske zapisovanej písmenom Ľ. Písmeno bolo zavedené Vukom Karadžičom.
М

М (minuskula м) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnej aj majuskulnej variante zhoduje s tvarom majuskule písmena M v latinke.
V latinke písmenu М zodpovedá písmeno M (m), v gréckom písme v modernej gréčtine mu zodpovedá písmeno Μ (μ), v gruzínskom písme písmeno მ a v arménskom písme písmeno Մ (մ).
V hlaholike písmenu М zodpovedá písmeno Ⰿ.
Ján Misch

Ján Misch (* 9. november 1613, Luxemburg, Luxembursko† 14. október 1677, Passau, Nemecko) bol jezuitský prírodovedec a univerzitný pedagóg. 
Kariéra.
Pôsobil na Trnavskej univerzite v rokoch 1653 – 1663, kde vyučoval matematiku a kazuistiku. Po istý čas pôsobil ako vyslanec cisára v Istanbule. V rokoch 1665 – 1671 pracoval ako lekárnik vo Viedni, Šoprone a v Bratislave. Bol prvý o ktorom je známe, že na univerzite vykonával astronomické pozorovania. V rokoch 1657 – 1663 pod pseudonymom Astrophilus zostavoval a vydával kalendár s názvom "Calendarium Typographiae Tyrnaviensis", ku ktorému sám vypočítal viaceré údaje vzťahujúce sa na Trnavský poludník. Hodnotu tohto poludníka 48° 27″ pravdepodobne sám určil. 3. februára 1661 pozoroval kométu, ktorú v ten istý deň objavil Johannes Hevelius v Gdansku. Toto pozorovanie opísal podrobnejšie v diele "Prognosis Astrologica ex Martino-Saturnino Cometa" vydanom v Trnave v tom istom roku.
Externé odkazy.
Heslo Ján Misch v Ponticulus Hungaricus
Н

Н (minuskula н) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom majuskuly písmena H v latinke.
Variantom písmena je písmeno Њ, v neslovanských jazykoch sa vyskytujú také písmena Ҥ, Ң, Ӊ a Ӈ.
V latinke písmenu Н zodpovedá písmeno N (n), v gruzínskom písme písmeno ნ a v arménskom písme písmeno Ն (ն).
V hlaholike písmenu Н zodpovedá písmeno Ⱀ.
Њ

Њ (minuskula њ) je písmeno cyriliky. Je obsiahnuté v srbskej, macedónskej, čiernohorskej a itelmenskej azbuke. Písmeno vzniklo z písmen Н a Ь na zápis hlásky zodpovedajúcej slovenskej hláske zapisovanej písmenom Ň. Písmeno bolo zavedené Vukom Karadžičom.
О

О (minuskula о) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom písmena O v latinke. V bieloruskej a ruskej azbuke existuje samostatné písmeno pre jotovanú hlásku zapisovanú písmenom О, písmeno Ё.
V arménskom písme písmenu О zodpovedá písmeno Ո (ո), v gruzínskom písme písmeno ო.
V hlaholike písmenu О zodpovedá písmeno Ⱁ.
П

П (minuskula п) je písmeno cyriliky. V ruskej azbuke je to 17. písmeno, v ukrajinskej azbuke 20. písmeno.
V kaukazských jazykoch je písmeno П súčasťou digrafov ПӀ a ПӀу, v osetčine je súčasťou digrafu Пъ.
V abcházštine sa vyskytuje variant písmena П, písmeno Ҧ, ktoré je v novších abcházskych textoch nahrádzané písmenom Ԥ.
V latinke písmenu П zodpovedá písmeno P (p), v gréckom písme v modernej gréčtine mu zodpovedá písmeno Π (π), v arménskom písme mu zodpovedá písmeno Պ (պ), v gruzínskom písme písmeno პ.
V hlaholike písmenu П zodpovedá písmeno Ⱂ.
Р

Р (minuskula р) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom písmena P v latinke.
V latinke písmenu Р zodpovedá písmeno R (r), v gréckom písme v modernej gréčtine mu zodpovedá písmeno Ρ (ρ), v gruzínskom písme písmeno რ a v arménskom písme písmeno Ռ (ռ).
V hlaholike písmenu Р zodpovedá písmeno Ⱃ.
С

С (minuskula с) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom písmena C v latinke.
V čiernohorskej azbuke existuje písmeno С́.
V latinke písmenu С zodpovedá písmeno S (s), v gruzínskom písme písmeno ს a v arménskom písme písmeno Ս (ս).
V hlaholike písmenu С zodpovedá písmeno Ⱄ.
С́

С́ (minuskula с́) je písmeno cyriliky. Bolo zavedené v roku 2009 pre potreby čiernohorčiny. Ide o variant písmena С. Písmeno sa vyslovuje ako písmeno Ś v poľštine, rovnako sa prepisuje do latinky.
Т

Т (minuskula т) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom majuskule písmena T v latinke.
V latinke písmenu Т zodpovedá písmeno T (t), v gréckom písme v modernej gréčtine mu zodpovedá písmeno Τ (τ), v arménskom písme mu zodpovedá písmeno Տ (տ), v gruzínskom písme písmeno ტ.
V hlaholike písmenu Т zodpovedá písmeno Ⱅ.
Ћ

Ћ (minuskula ћ) je písmeno cyriliky. Vyskytuje sa len v srbskej a čiernohorskej azbuke. V macedónskej azbuke je na jeho pozícii písmeno Ќ.
Do latinky sa písmeno Ћ prepisuje ako Ć (ć).
Ќ

Ќ (minuskula ќ) je písmeno cyriliky. Vyskytuje sa len v macedónskej azbuke. Nachádza sa na pozícii, na ktorej sa v srbskej azbuke nachádza písmeno Ћ. Jeho výslovnosť sa ale od výslovnosti písmena Ћ líši, ide o K s nádychom.
У

У (minuskula у) je písmeno cyriliky.
V bulharskej azbuke a v azbukách východoslovanských jazykov existuje samostatné písmeno pre jotovanú hlásku zapisovanú písmenom У, písmeno Ю. V bieloruštine existuje navyše ešte písmeno Ў.
V latinke písmenu У zodpovedá písmeno U (u), v gruzínskom písme písmeno უ a v arménskom písme digraf ու.
V hlaholike písmenu У zodpovedá písmeno Ⱆ.
Ў

Ў (minuskula ў) je písmeno cyriliky. Zo slovanských jazykov sa vyskytuje len v bieloruskej azbuke, kde zachycuje hlásku, ktorá je v poľštine zapisovaná písmenom ł a v angličtine písmenom w.
Písmeno sa ďalej vyskytuje v azbukách karačaj-balkarčiny, chantyjčiny, mansijčiny a itelmenčiny.
Ф

Ф (minuskula ф) je písmeno cyriliky.
V latinke písmenu Ф zodpovedá písmeno F (f), v gréckom písme v modernej gréčtine mu zodpovedá písmeno Φ (ϕ).
V hlaholike písmenu Ф zodpovedá písmeno Ⱇ.
Х

Х (minuskula х) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom písmena X v latinke. Písmeno zachycuje hlásku v slovenčine zapisovanú ako ch.
V arménskom písme písmenu Х zodpovedá písmeno Խ (խ), v gruzínskom písme písmeno ხ.
V hlaholike písmenu Х zodpovedá písmeno Ⱈ.
Ц

Ц (minuskula ц) je písmeno cyriliky.
V abcházštine sa vyskytuje variant písmena Ц, písmeno Ҵ.
V latinke písmenu Ц zodpovedá písmeno C (c) v slovanských jazykoch, prípadne digraf ts v germánskych jazykoch, v arménskom písme mu zodpovedá písmeno Ց (ց), v gruzínskom písme písmeno ც.
V hlaholike písmenu Ц zodpovedá písmeno Ⱌ.
Џ

Џ (minuskula џ) je písmeno cyriliky. Je obsiahnuté v srbskej, macedónskej, čiernohorskej a abcházskej azbuke. Písmeno bolo zavedené Vukom Karadžičom.
Písmeno (rovnako ako hláska), zodpovedá zvuku, ktorý bol pre srbský jazyk viac-menej cudzí a používa sa tak hlavne v slovách zahraničného pôvodu, predovšetkým tureckých (džamija, kujundžija, džep), ale tiež aj západných (džem, džokej...) Jeho pôvod je možné nájsť v starších slovanských abecedách, napr. cirkevnej slovančine.
V iných jazykoch písmenu Џ zodpovedajú digrafy дж alebo чж alebo písmena җ, ҷ a ӂ.
V arménskom písme písmenu Џ zodpovedá písmeno Ջ (ջ), v gruzínskom písme písmeno ჯ.
Ш

Ш (minuskula ш) je písmeno cyriliky.
V abazijčine je písmeno Ш súčasťou digrafov ШӀ a Шв, v abcházštine je súčasťou digrafov Шь a Шә. V osetskej azbuke sa písmeno Ш nevyskytuje.
V latinke písmenu Ш zodpovedá písmeno Š (š) v jazykoch ktorých abecedy toto písmeno obsahujú, do angličtiny je prepisované ako Sh. V arménskom písme mu zodpovedá písmeno Շ (շ), v gruzínskom písme písmeno შ.
V hlaholike písmenu Ш zodpovedá písmeno Ⱎ.
Щ

Щ (minuskula щ) je písmeno cyriliky.
V ruštine zachycuje dlhé mäkké "š" (zastarano "šč"), v ukrajinčine zachycuje hlásku "šč", v bulharčine zachycuje hlásku "št". V bieloruskej a srbskej azbuke sa nevyskytuje (hoci napríklad srbčina používa rad slov, v ktorých sa často vyskytuje kombinácia „št“).
Do angličtiny sa prepisuje ako "shch", do nemčiny ako "schtsch" a do poľštiny ako "szcz".
V hlaholike písmenu Щ zodpovedá písmeno Ⱋ.
Mrena škvrnitá

Mrena škvrnitá ("Barbus peloponnesius") je sladkovodná lúčoplutvová ryba z čeľade kaprovité.
Výskyt.
Mrena škvrnitá sa vyskytuje v povodiach riek Dunaj, Visla, Dnester, ako aj na Balkánskom polostrove. Obýva horné toky riek, kde voda tečie po kamenistých pôdach alebo štrku.
Opis.
Mrena škvrnitá má pretiahnuté, vretenovité telo s cykloidálnymi šupinami, ústny otvor sa nachádza v dolnej časti a má dva páry fúzov. Plutvy má zaoblené, chvostová plutva je odsadená. Má zlatohnedú farbu škvŕn na bokoch s hnedým chrbátom.
Jej dĺžka môže dosahovať nad 60 centimetrov.
Ъ

Ъ (minuskula ъ) je písmeno cyriliky.
Pôvodne slúžilo na zachytenie tvrdého jeru, čo bola ultrakrátka samohláska "u".
Vyskytuje sa len v bulharskej a ruskej cyrilike. V bulharčine sa používa na zachytenie hlásky , zapisovanej aj ako ə. V ruštine sa nazýva "tvrdý znak" () a používa sa na zabránenie palatalizácie spoluhlásky, po ktorej nasleduje jotovaná samohláska (napríklad дя sa číta ako "ďa", kým дъя sa číta ako "dja").
Ы

Ы (minuskula ы) je písmeno cyriliky.
Písmeno sa vyvinulo z postupnosti písmen ъі alebo ъи a postupne došlo k jeho zjednodušeniu. Tento proces je zachytený aj v názve tohto písmena "jery" (ъ – "jer", і – "y").
Písmeno sa vyskytuje v bieloruskej, rusínskej a ruskej azbuke. V ukrajinskej azbuke slúži na zápis rovnakej hlásky písmeno И.
Ь

Ь (minuskula ь) je písmeno cyriliky.
Pôvodne slúžilo na zachytenie mäkkého jeru, čo bola ultrakrátka samohláska "i".
V rôznych jazykoch sú jeho významy rôzne. V ruštine sa používa na označenie palatalizovanej spoluhlásky, podobne ako mäkčeň v slovenčine, a nazýva sa "mäkký znak" (, , ).
Písmeno je súčasťou písmen Љ, Њ a Ы.
Э

Э, э (obrátené e, ) je 32. písmeno bieloruskej azbuky a 31. písmeno ruskej azbuky. Je obsiahnuté v azbukách aj neslovanských jazykov. Jeho výslovnosť zodpovedá výslovnosti hlásky e v slovenčine. Na rozdiel od písmena Е neovplyvňuje výslovnosť predchádzajúcej hlásky (Е v ruštine a bieloruštine ovplyvňuje výslovnosť predchádzajúcej hlásky podobne ako písmeno ě v češtine). V ukrajinčine existuje podobné písmeno Є.
V arménskom písme písmenu Э zodpovedá písmeno Է (է), v gruzínskom písme písmeno ე.
V hlaholike písmenu Э zodpovedá písmeno Ⰵ.
Ю

Ю (minuskula ю) je písmeno cyriliky. Výslovnostne zodpovedá výslovnosti slabiky "ju" v slovenčine (pokiaľ nasleduje po tvrdej spoluhláske, vyslovuje sa len ako "u", "j" sa „vyčerpá“ na zmäkčenie spoluhlásky, podobne ako sa v češtine "dě" vyslovuje ako ["ďe"]).
Písmeno je obsiahnuté v azbukách východoslovanských jazykov a bulharčiny. Vyskytuje sa vo väčšine azbúk neslovanských jazykov, nie je obsiahnuté napríklad v osetskej a abcházskej azbuke. Vo väčšine prípadov ide o predposledné písmeno azbuky, s výnimkou kaukazských jazykov, ktoré majú ako posledné písmeno zaradené písmeno Ӏ (paločka).
Chantyjčina využíva na zápis aj variant písmena Ю s diakritikou: Ю̆.
Я

Я (minuskula я) je písmeno cyriliky. Jeho tvar sa v minuskulnom aj majuskulnom variante zhoduje s tvarom majuskuly písmena R v latinke otočeného podľa zvislej osi. Výslovnostne zodpovedá výslovnosti slabiky "ja" v slovenčine (ak nasleduje po tvrdej spoluhláske, vyslovuje sa len ako "a", "j" sa "vyčerpá" na zmäkčenie spoluhlásky, podobne ako sa v češtine "dě" vyslovuje ako ["ďe"]).
Písmeno je obsiahnuté v azbukách východoslovanských jazykov a bulharčiny. Vyskytuje sa vo väčšine azbúk neslovanských jazykov, nie je obsiahnuté napríklad v osetskej a abcházskej azbuke. Vo väčšine prípadov ide o posledné písmeno azbuky, s výnimkou kaukazských jazykov, ktoré majú ako posledné písmeno zaradené písmeno Ӏ (paločka).
Písmeno Я sa vyvinulo z písmena Ѧ (malý jus).
Chantyjčina využíva k zápisu aj variant písmena Я s diakritikou: Я̆.
Ҁ

Ҁ (minuskula ҁ) je už bežne nepoužívané písmeno cyriliky. Písmeno sa nevyskytovalo v slovách, používalo sa len na vyjadrenie číselnej hodnoty 90. Číselnou hodnotou zodpovedá svojmu gréckemu rovnomennému náprotivku Ϙ (ϙ), ten sa ale na bežné písanie v gréčtine používal.
Písmeno Ҁ nemá zodpovedajúci náprotivok v hlaholike.
Ѹ

Ѹ (minuskula ѹ) je už bežne nepoužívané písmeno cyriliky. Ide o ligatúru, ktorá bola časom zjednodušená do písmena У. Písmeno sa môže písať aj ako spojenie písmen О a У: ОУ. V minulosti boli obe komponenty ligatúry zapisované aj vo vertikálnej polohe (Ꙋ, minuskula ꙋ; objavuje sa napr. na konci 12. storočia v liste "Povela Bana Kulina").
V hlaholike písmenu Ѹ zodpovedá písmeno Ⱆ.
Ѡ

Ѡ (minuskula ѡ) je už bežne nepoužívané písmeno cyriliky. Používa sa len v liturgických textoch. Keďže písmeno zachycuje rovnakú hlásku ako písmeno О, nebolo príliš často používané. Bolo používané pre prepis gréckeho písmena Ω (ω) alebo v dekoratívnych textoch. Ďalšie využitie našlo so vznikom ligatúry Ѿ pre predložku отъ (od).
V hlaholike písmenu Ѡ zodpovedá písmeno Ⱉ.
Ѿ

Ѿ (minuskula ѿ) je už bežne nepoužívané písmeno cyriliky. Vyvinulo sa z písmen Ѡ a Т ako ligatúra pre predložku отъ (od) a predponu от- (od-)
V hlaholike zodpovedajúce písmeno neexistuje.
Gofer Bottov

Gofer Bottov () je malý hlodavec, ktorý žije v západnom USA a Mexiku v kyprej zemi.
Opis.
Žije prevažne samotársky. V kyprej zemi si vyhrabáva rozsiahle norové systémy- slúžia mu na to silné predné nohy s veľkými pazúrikmi. Má plochú hlavu, dlhé fúzy a malé uši kryté srsťou. Požiera korienky, hľuzy a iné podzemné časti rastlín. Vrchná časť tela je sivohnedá, spodná hnedooranžová.
Aleksander Krawczuk

Aleksander Krawczuk (* 7. jún 1922, Krakov, Poľsko† 27. január 2023) bol poľský historik a esejista, profesor humanitných vied, minister kultúry a poslanec.
Životopis.
Počas druhej svetovej vojny bol vojakom Armie Krajowej ozbrojenej odbojovej organizácie v Poľsku. 
V roku 1949 úspešne ukončil štúdia filozofie a dejín na Jagelonskej univerzite a následne sa tam venoval vedeckým prácam na katedre starovekých dejín. V roku 1985 získal titul profesor. V rokoch 1986 – 1989 zastával funkciu ministra kultúry vo vláde Zbigniewa Messnera a vo vláde Mieczysława Rakowského a bol tiež členom Národného výboru Grunwald inštitúcie založenej na podporu poľskej armády s pamätnou bitkou pri Grunwalde v jej názve. Od roku 1991 do roku 1997 bol poslancom Zväzu demokratickej ľavice (SLD) počas prvého funkčného obdobia 1991 – 1993 a druhého funkčného obdobia 1993 – 1997 v Sejme (parlamente). 
Profesne sa venoval staroveku a snaží sa históriu aj popularizovať, čoho ukážkou je dokumentárny seriál "Antyczny świat profesora Krawczuka" (Staroveký svet profesora Krawczuka). Publikoval tiež celý rad kníh z ktorých sú mnohé preložené do viacerých jazykov.
V roku 1997 mu poľský prezident Aleksander Kwaśniewski za jeho významný prínos národnej kultúre udelil štátne vyznamenanie Rad Polonia Restituta..