burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Faustbal na Svetových hrách 2013

Faustbal na Svetových hrách 2013 bol faustbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Svetových hier 2013, ktorý sa konal v Cali, v Kolumbii od 1. do 4. augusta 2013, za účasti 6 mužských tímov. Keďže domáca Kolumbia nemala v tej dobe národnú faustbaovú federáciu, preto svoje národné družstvo nemala na turnaji zastúpené, ale odohralo v rámci neho exhibičný zápas. Faustbalový turnaj sa na Svetových hrách konal prvýkrát na druhých hrách v Londýne a toto bolo už jeho 8. vydanie; a vždy iba v mužskej kategórii. Všetky zápasy sa hrali v rekreačnom centre Comfenalco Valle del Lilí. Piatykrát zvíťazili hráči Nemecka, ktorý vo finále zdolali víťaza základnej častiŠvajčiarsko.
Canoe polo na Svetových hrách 2013

Canoe polo na Svetových hrách 2013 bol canoepolový turnaj v rámci multišportového podujatia Svetových hier 2013, ktorý sa konal v Cali, v Kolumbii od 2. do 3. augusta 2013, za účasti 6 mužských a 6 ženských tímov. Canoepolový turnaj sa na Svetových hrách predstavil tretíkrát. Všetky zápasy sa hrali na plaveckom štadióne Piscinas Hernando Botero O'byrneo s kapacitou 7 280 divákov. Štadión bol tiež dejiskom súťaží na týchto hrách v plutvovom plávaní či športovom záchranárstve. Na turnaji sa pôvodne malo predstaviť aj domáce národné družstvo mužov; nahradila ho Kanada. Zvíťazili obidve reprezentácie Nemecka.
Jenni Tarmová

Jenni Tarmová (* 27. marec 1982, Joensuu, Fínsko) je fínska hudobníčka, ktorá hrá na basovú gitaru. Navštevovala vysokú školu Berklee College of Music v Bostone. Spolupracovala s hudobníkmi a skupinami ako sú Correatown, Eskimohunter, Har Mar Superstar, Christina Perriová, Jubilee, Junior Senior, Kylie Minogue, Melanie C a Rabbits Rabbits Rabbits.
Ragby na Svetových hrách 2013

Ragby na Svetových hrách 2013 bol ragbyový turnaj v sedmičkovom ragby (ragby 7s) v rámci multišportového podujatia Svetových hier 2013, ktorý sa konal v Cali, v Kolumbii od 1. do 2. augusta 2013, za účasti 8 tímov. Ragbyový turnaj sa na Svetových hrách predstavil štvrtýkrát, a zatiaľ vždy iba v mužskej kategórii. Všetky zápasy sa hrali v aréne Estadio Olímpico Pascual Guerrero s kapacitou 33 000 divákov. Zvíťazilo družstvo Južnej Afriky, ktoré vo finále vyhralo nad Argentínou.
Justine Dufourová-Lapointová

 
Justine Dufourová-Lapointová (* 25. marec 1994, Montreal, Kanada) je kanadská akrobatická lyžiarka. V sezóne 2010/2011 bola vyhlásená za nováčika sezóny svetového pohára. Na majstrovstvách sveta v roku 2013 získala bronzovú medailu v disciplíne moguls. 
Kariéra.
Dufourová-Lapointová sa stala v 16-tich rokoch najmladšou víťazkou pretekov Svetového pohára, keď v sezóne 2010/2011 vyhrala preteky na Mont Gabriel. Justine má staršiu sestru Chloé Dufour-Lapointe, ktorá taktiež preteká v disciplíne moguls. Justine svoju prvú veľkú medailu vyhrala na majstrovstvách sveta v roku 2013 v Nórsku, kde obsadila tretie miesto.
V roku 2014 vyhrala na olympiáde v Soči zlatú medailu a stala sa najmladšou víťazkou no olympijských hrách v rámci akrobatického lyžovania.
Polonia Warszawa

Polonia Warszawa je poľský futbalový klub z Varšavy. V súčasnosti klub hrá v III. poľskej futbalovej lige. Počas svojej histórie klub získal dva tituly v lige a dvakrát získal poľský pohár Puchar Polski. Po sezóne 1999/2000 sa dostal do kvalifikácie Ligy majstrov, kde postúpil až do finálového kvalifikačného kola.
Žermanická přehrada

Žermanická přehrada je údolná nádrž na rieke Lučina pri Žermaniciach. Bola vybudovaná v rokoch 1951 až 1958 pre zásobenie ostravského priemyslu prevádzkovou vodou. Na hrádzu bolo spotrebované 116 600 m³ betónu. Je dlhá 314 m a vysoká 38 m. Vodná plocha zaberá 248 ha a celkový objem priehrady činí 25 300 000 m³ vody. Maximálna hĺbka je 28 m. V dôsledku stavby priehrady boli zatopené dediny Horní a Dolní Soběšovice.
Vodný režim.
Nedostatočná vodnosť vlastnej "Lučiny" si vyžiadala vybudovanie privádzača Morávka-Žermanice z rieky Morávky, ktorý bol dokončený v roku 1959. Systém vodohospodárskych diel v povodí "Morávky" a "Lučiny" doplnila neskôr vybudovaná nádrž na Morávke.
Využitie.
Účelom vodného diela "Žermanice" je zásobenie podnikov v ostravskom regióne prevádzkovou vodou, ďalej potom navyšovanie prietokov v toku pod priehradou a výroba elektrickej energie. Slávnostne sprevádzkovaná bola 8. novembra 1958 a spočiatku dodávala vodu ostravskej Novej huti a papierni vo Vratimove. Nádrž a jej okolie je vyhľadávaným rekreačným miestom. Hranicu priehrady tvoria obce Lučina, Dolní Domaslavice, Soběšovice a Žermanice. Pri stavbe priehrady vznikla prírodná pamiatka Žermanický lom.
Morávka-Žermanice

Privádzač Morávka - Lučina je vodný kanál, privádzač v okrese Frýdek-Místek v Česku. Privádza vodu medzi dvoma pravými prítokmi Ostravice, a síce z povodia Morávky do susedného povodia Lučiny.
Priebeh toku.
Kanál odbočuje doprava z Morávky vo Vyšních Lhotách a zľava ústi do Lučiny vo Vojkoviciach.
Prítoky.
sprava:
Vodný režim.
Priemerný prietok činí 1,9 m³/s. Rýchlosť toku spomaľujú vysoké niekoľkometrové betónové hate.
Stavba.
Dôvodom stavby vodného kanála bola nedostatočná vodnosť Lučiny pre reguláciu vodnej hladiny v Žermanickej priehradnej nádrži. Vodný kanál bol postavený v rokoch 1951 až 1958.
Manufaktúra

Manufaktúra môže byť:
Alexander Slafkovský (kanoista)

Alexander Slafkovský (* 11. marec 1983, Liptovský Mikuláš) je slovenský vodný slalomár. Je držiteľom 9 zlatých medailí z MS vo vodnom slalome v hliadkach, 4 strieborných v individuálnej disciplíne a celkovo 15-tich medailí z majstrovstiev Európy, z čoho 6 získal v individuálnych pretekoch a 9 v súťaži hliadok. Je taktiež celkovým víťazom svetového pohára v kategórii C1 v rokoch 2012 a 2016. 
V roku 2013 sa stal najlepším vodnoslalomárom roka a tiež armádnym športovcom roka.
Alfred Friedrich Bluntschli

Alfred Friedrich Bluntschli (* 29. január 1842, Zürich – † 27. júl 1930, Zürich) bol švajčiarsky architekt, ktorý v rokoch 1866 až 1881 pracoval v Nemecku.
Životopis.
Syn známeho odborníka na právo, Johanna Caspara Bluntschliho, bol najskôr žiakom Gottfrieda Sempera v Zürichu, potom odišiel v roku 1863 na štúdiá do Florencie, 1864 do Paríža na École nationale supérieure des beaux-arts de Paris a v roku 1866 do Heidelbergu.
S Karlom Jonasom Myliusom mal vo Frankfurte nad Mohanom v období 1870 – 1881 úspešnú kanceláriu, ktorá okrem iného v roku 1876 vyhrala architektonickú súťaž na novú budovu hamburskej radnice. Plánovaná výstavba však nebola realizovaná. V roku 1876 postavili vo Frankfurte Frankfurter Hof Hotel. Ich prácu na Ústrednom cintoríne vo Viedni pripomína ulica "Mylius-Bluntschli-Straße".
Bluntschli realizoval mnoho nádherných budov a palácov. V období 1881 – 1914 pôsobil ako profesor na polytechnickom inštitúte (teraz ETH) v Zürichu.
Jeho hrob je na cintoríne Friedhof Sihlfeld.
Abraham Mendel Theben

Abraham Mendel Theben (* pred 1730 – † 1768) bol hlava židovskej obce v Uhorsku.
Mendel Theben bol synom Menahema Mendela Thebena (zomrel v 1730), ktorý viedol židovskú komunitu v Bratislave (Prešporku). V židovských zdrojoch sa Mendel Theben nazýva "manhig ufarnas ham'dina" (vodca a predstavený krajiny), čo znamená, že Židia celého kráľovstva ho uznávali ako svojho vodcu. Udržoval blízke vzťahy s dvorom Habsburgovcov a s rakúskou aristokraciou. Svoj vplyv použil na potreby svojich ľudí, osobne cestoval do Viedne, aby intervenoval priamo u cisárovnej Márii Terézii za Židov uväznených za údajné rituálne vraždy kresťanov v dedine Orkuta (Orkucany – dnes súčasť Sabinova). Mendel Theben bol obľúbenec cisárovnej napriek jej silnej fóbii zo Židov. Počúvala ho s empatiou.
Bol otcom Jakoba Mendela Thebena. Jeho dcéra sa vydala za syna Jonathana Eybeshutza.
Ján Košút

Ján Košút (* 26. august 1926, Vígľaš – † 19. júl 2013, Bratislava) bol slovenský politický väzeň, násilne odvlečený do Gulagu.
Životopis.
Narodil so vo Vígľaši neďaleko Zvolena. Ľudovú školu vychodil v rodisku, na gymnáziu študoval vo Zvolene. Tesne pred koncom 2. svetovej vojny bol zmobilizovaný. Po odpútaní sa od útvaru prešiel cez front domov – do Zvolenskej Slatiny, kde ho neskôr 17. apríla 1945 ako civilnú osobu zadržali sovietske orgány NKVD. Ako devätnásťročného študenta ho spolu s tisíckami iných Slovákov odvliekli do stalinských koncentračných táborov. Osem rokov a osem mesiacov pracoval ako väzeň číslo Ž – 602 v polárnej oblasti ZSSR a na Sibíri. V roku 1953, po rehabilitácii Najvyšším súdom ZSSR, sa Ján Košút vrátil ako dvadsaťsedemročný na Slovensko, kde pracoval prevažne vo výrobných podnikoch až do odchodu do dôchodku. 
Jeho kniha "Cez červený očistec" bola vydaná s nemalým oneskorením. Pôvodne mala byť publikovaná v Mníchove s nadpisom "In Tempestate Securitas". Rukopis spomienok na sovietske trestanecké tábory Jagrinlag a Ozerlag sa však vrátil na Slovensko a trvalo takmer päť rokov kým sa pre knihu našiel slovenský vydavateľ. V roku 1995 ju v obmedzenom náklade vydala Slovenská asociácia násilne odvlečených. V roku 2009 vydalo vydavateľstvo Mladá Detva rozšírené a doplnené vydanie.
Ján Košút pracoval v prospech obetí stalinizmu aj vo vysokom veku. Od roku 2006 bol čestným predsedom Sekcie násilne odvlečených – Svetového združenia bývalých československých politických väzňov.
Polypoites (syn Odysea)

Polypoites alebo Polypoités ( – "Polypoites"/iný prepis: "Polypoités") je v gréckej mytológii syn ithackého kráľa Odysea a jeho manželky Kallidiky.
Z epického básnickeho diela "Télegoneia" pripisovaného gréckemu básnikovi Eugammonovi z Kyrény zo 6. storočia pred Kr., sa do súčasnosti zachovali len fragmenty. Báseň bola pôvodne epilógom k Homérovej Odysee a bola tak posledným článkom cyklu starých eposov o trójskej vojne. Zachovaný fragment tohto diela a aj fragment pripisovaný antickému autorovi Apollodórovi z Atén opisuje Odyseov príchod do Ithaky, kde sa za pomoci Eumaia, Filoitia a syna Télemacha vysporiadal so spupnými nápadníkmi svojej manželky Pénelopy.
Neskôr po obetách bohom a návštevy Élidy odišiel do Thesprótie, kde vykonal obetu tentoraz na uzmiernenie boha Poseidóna. Následne mu miestna kráľovná Kallidiké dala ponuku, že ak sa s ňou ožení, dostane jej kráľovstvo. Odyseus neváhal, oženil sa s ňou a manželom sa narodil syn Polypoites, ktorý keď dospel, prevzal v Thesprótii kráľovské žezlo a Odyseus sa vrátil do Ithaky.
Zoznam letísk v Česku

Zoznam letísk v Česku.
Gordy

Gordy môže byť:
Letisko Otrokovice

Letisko Otrokovice je neverejné vnútroštátne letisko s nepravidelnou dopravou nachádzajúce sa v blízkosti mesta Otrokovice od Zlína. Prevádzkovateľom je spoločnosť 2007, s.r.o. V súčasnosti má v areáli letiska sídlo spoločnosť ZLIN AIRCRAFT, a.s.
Prasiatko Gordy

Prasiatko Gordy (v anglickom origináli "Gordy") je americký rodinný komediálny drámy film z roku 1995. Rozpráva príbeh malého prasiatka menom Gordy, ktoré hľadá svoju stratenú rodinu. Distribútorom filmu bola spoločnosť Miramax Family Films.
Letisko Kladno

Letisko Kladno je verejné vnútroštátne a civilné letisko situované v katastrálnom území obce Velká Dobrá, južne od mesta Kladno, na juhozápadnej strane nevýrazného návršia Kožovy hory (). K letisku vedie krátka odbočka z cesty II/118 Kladno-Beroun. Bolo vybudované v 50. rokoch a v minulosti plnilo tiež funkciu záložného vojenského letiska. Disponuje jedinou trávnatou vzletovou a pristávacou dráhou dĺžky necelý kilometer a šírky , ktorá sa mierne zvažuje a ktorú pretína cesta medzi obcou Velká Dobrá a mestom Kladno. Je to domovské letisko Aeroklubu Kladno, ktorý tu organizuje kurzy a vyhliadkové lety v malých lietadlách a na klzákoch. Taktiež tu sídli letecká škola poskytujúca výcvik na ultraľahkých lietadlách.
NHL 1935/1936

Sezóna 1935/1936 bola 19. sezóna NHL. Najviac bodov v základnej časti získal Detroit Red Wings, ktorý sa stal aj víťazom Stanley Cupu. Pred sezónou z dôvodu finančných problémov zanikol celok St. Louis Eagles. Počet účastníkov sa preto znížil na osem.
Paul Thomas

Paul Thomas môže byť:
Fthia

Fthia môže byť:
Pozri aj.
Phthia
Phthia

Phthia môže byť:
Paul Thomas (krasokorčuliar)

Paul Thomas je bývalý britský krasokorčuliar súťažiaci v kategórii tanečné páry. Je majstrom Európy a majstrom sveta z roku 1956 (s partnerkou Pamelou Weightovou). Okrem toho je držiteľom štyroch strieborných medailí z majstrovstiev Európy (1954, 1955) a sveta (1954, 1955).
Richard Kissling

Richard Kissling (* 15. apríl 1848, Wolfwil – † 19. júl 1919, Zürich) bol švajčiarsky sochár.
Životopis.
Richard Kissling bol jedným z najprestížnejších švajčiarskych tvorcov pomníkov v neskorom 19. storočí a na začiatku 20. storočia. Vyučil sa štukatérom a potom žil 13 rokov v Ríme, kde v období 1872 – 1873 pôsobil u švajčiarskeho sochára Ferdinanda Schlötha a v roku 1874 po svojom návrate do Švajčiarska pravdepodobne tiež prevzal jeho ateliér. Na Národnej výstave v Zürichu v roku 1883 prilákal mladý a málo známy Kissling pozornosť s portrétnou bustou Alfreda Eschera. V dôsledku toho bol Kissling poverený vykonaním pomníka monumentálnej fontány z bronzu a žuly pred hlavnou stanicou v Zürichu. Jeho najznámejším dielom je pomník Viliama Tella v Altdorfe.
Jeho klasicistický hrdinský štýl bol v jeho starobe považovaný už za zastaraný.
Žermanický lom

Žermanický lom je takmer dvojhektárový bývalý lom založený v telese těšinitu (sopečná hornina podobná čadiču). Nachádza sa severne od Žermanickej priehrady, pri jej stavbe v 50. rokoch 20. storočia boli použité materiály z lomu. Lokalita spadá do celku Podbeskydská pahorkatina, podcelku Těšínská pahorkatina, okrsku Hornotěrlická pahorkatina.
Na jeho dne druhotne vznikol mokradný ekosystém s rozsiahlou vodnou plochou s mnohými druhmi rastlín a živočíchov, z ktorých niektoré sú kriticky ohrozené alebo blízko k vyhynutiu. Ekosystém sa skladá z otvorených vodných plôch a výhrevnej steny lomu orientovanej k juhu. Od roku 1992 je prírodnou pamiatkou.
Rastlinnú ríšu zastupuje napr. vŕba rakytová, vŕba purpurová, kriticky ohrozená prasličkovka pestrá, ostrica šupinatoplodá, páperník úzkolistý či kruštík močiarny.
Faunu reprezentuje napr. významná populácia mloka hrebenatého či 19 druhov vážok. Najcennejší z nich je stála populácia vážky tmavej. Z vtákov sa tu vyskytuje napr. žlna zelená, penica slávikovitá, ľabtuška lúčna či bocian biely.
Negatívny vplyv na ohrozené druhy má sukcesia drevín a tiež blízky rekreačný areál Žermanickej priehrady.
Žepa

Žepa je mesto na východe Republiky srbskej v Bosne a Hercegovine v autonómnej entite Rogatica. Leží na severovýchode tejto autonómnej oblasti južne od Srebrenice a severne od Višegradu. Mestom preteká malá rovnomenná riečka, ktorá sa neďaleko vlieva do rieky Driny.
V roku 1991 tvorili väčšinu z 2 441 obyvateľov mesta bosnianski Moslimovia. Počas vojny v Bosne a Hercegovine bola väčšina Bosniakov vyhnaná. Aj keď bola v roku 1993 prehlásená OSN za „bezpečnú oblasť“, bola v júli 1995 obsadená Vojskom Republiky srbskej a následne etnicky vyčistená.
Ženíšek

Ženíšek môže byť:
Capri (ostrov)

Capri je taliansky ostrov v Neapolskom zálive v provincii Napoli v regióne Kampánia.
Okrem mestečka Capri tu je obec Anacapri a lodný prístav Marina Grande.
Geografia.
Ostrov patrí do Kampánskeho súostrovia na juhozápadnej strane Talianska v Stredozemnom, resp. Tyrhenskom mori.
Dĺžka ostrova je , šírka , plocha . Najvyšším vrcholom ostrova je Monte Solaro (), odkiaľ je kruhový výhľad.
Pre turistov je zaujímavá Grotta Azzurra, jaskyňa vysoká 30 metrov a hlboká 54 metrov.
Dejiny.
Na ostrove žili ľudia už v paleolite. Rímski cisári si tu stavali vily (latinsky Caprea, odtiaľ názov ostrova), zo 14. storočia pochádza rad dodnes zachovaných stavebných pamiatok v mestečku Capri, od 18. storočia v Anacapri.
Doprava.
V severnej časti ostrova je prístav Marina Grande, kam plávajú početné klasické lode i vznášadlá. Linky vedú do Neapola a Sorrenta. Na ostrove je cestná sieť a pravidelná autobusová preprava od prístavu do Capri i Anacapri. Z prístavu vedie lanovka na Pizza Umberto I., odkiaľ možno využiť výletné trasy ostrova loďkami. Vzhľadom na malú rozlohu je možné prejsť celý ostrov peši.
Letisko Pulkovo

Letisko Pulkovo (; IATA: LED, ICAO: ULLI) je medzinárodné letisko obsluhujúce ruské mesto Petrohrad. 
Tvoria ho dva terminály: "Pulkovo-1" (na vnútroštátne lety) a "Pulkovo-2" (na medzinárodné lety). Pulkovo-1 sa nachádza 20 km južne od centra mesta a Pulkovo-2 17 km južne od centra mesta. Letisko slúži ako uzlové letisko leteckej spoločnosti Rossija. V roku 2012 bolo tretím najrušnejším letiskom v Rusku s počtom cestujúcich približne 11,2 milióna, v roku 2018 odbavilo už vyše 18 mil. cestujúcich.
Dejiny.
Pôvodný názov letiska bol Šosejnaja, podľa mena neďalekej železničnej stanice. Stavba letiska sa začala v roku 1931 a bola dokončená 24. júna 1932. Prvé lietadlo (z Moskvy) pristálo na letisku toho istého dňa ako bolo dokončené, pričom prevážalo cestujúcich aj poštu. 
Počas druhej svetovej vojny bolo letisko uzavreté, pretože Petrohrad obliehali jednotky nacistického Nemecka. Neďaleké kopce Pulkovskije vysoty boli obsadené nacistami, ktorých delostrelectvo odtiaľ denne bombardovalo dnešný Petrohrad. Nacisti boli z letiska vyhnaní v roku 1944 a po oprave vzletovej a pristávacej dráhy bola obnovená prevádzka v roku 1945. 
Vo februári 1948 boli povojnové škody kompletne opravené a letisko bolo opäť v pravidelnej osobnej leteckej prevádzke. Už o rok neskôr, v roku 1949, boli uskutočňované pravidelné lety do 15 najväčších miest v Sovietskom zväze a 15 letov na krátke vzdialenosti do severozápadného Ruska. 
V roku 1951 bolo prepracované letisko tak, aby terminál vedel zvládnuť aj väčšie lietadlá. V polovici 50. rokov bola dokončená nová rozšírená vzletová a pristávacia dráha, ktorá umožňovala pristáť aj väčším lietadlám ako Iliušin Il-18 a Tupolev Tu-104. V roku 1965 sa realizovali prvé normy ICAO umožňujúce medzinárodnú dopravu. Starý terminál neskôr obsluhoval medzinárodné lety, kým nový terminál "Pulkovo-1" domáce lety. 
Letisko sa v roku 1973 premenovalo na Letisko Pulkovo, ale kód IATA "LED" ostal stále podľa Leningradu.
Les Femmes du 6e étage

Les Femmes du 6e étage (doslova "Ženy zo šiesteho poschodia") je francúzsky hraný film z roku 2011, ktorý režíroval Philippe Le Guay podľa vlastného scenára.
Dej.
Dej filmu sa odohráva v 60. rokoch v Paríži. V rodine Joubertovcov končí ich doterajšia gazdiná z Bretónska a pani Joubertová sa rozhodne prijať na jej miesto Španielku Maríu. Jean-Louis Joubert zistí, že na 6. poschodí domu, kde býva, žije niekoľko Španielok, ktoré pracujú ako slúžky. María ho zoznámi so svojimi priateľkami, ktoré ho čím ďalej viac vťahujú do svojich tajomstiev.
Ocenenie.
Carmen Maura získala cenu "César" v kategórii najlepšia herečka vo vedľajšej úlohe. Film bol ďalej nominovaný v kategóriách najlepšie kostýmy (Christian Gasc) a najlepšia výprava (Pierre-François Limbosch).
Maliye Milli Piyango SK Ankara

Maliye Milli Piyango SK Ankara môže byť:
Giles, Giles &amp; Fripp

Giles, Giles &amp; Fripp bola britská rocková skupina fungujúca v rokoch 1967 a 1968. Jej zakladajúcimi členmi boli Michael Giles (bicie, spev), Peter Giles (basgitara, spev) a Robert Fripp (gitara). Natočila jeden štúdiový album a dva single. Neskôr sa stala základom progresívne rockovej skupiny King Crimson.
Skupina vznikla v septembri 1967 v anglickom meste Bournemouth v Dorsete. Vtedy bratia Gilesovci, bubeník Michael a basgitarista Peter, hľadali cez inzerát spievajúceho klávesistu. Ozval sa im Robert Fripp, ktorý bol prijatý (ako nespievajúcí gitarista). Od konca roka 1967 do konca roka 1968 pôsobila kapela v Londýne a počas tohto obdobia natočila množstvo domácich demo nahrávok, nikdy však nehrala naživo. Táto dema onedlho zapôsobila na nahrávacia spoločnosť Decca Records, ktorej novo vzniknutá divízia Deram Records podpísala so skupinou nahrávací kontrakt. V apríli 1968 kapela nahrala svoj debutový album "The Cheerful Insanity of Giles, Giles and Fripp" (vydaný v septembri 1968) a dva single, všetky nahrávky ale komerčne prepadli.
Na jeseň 1968 sa k skupine pridal Ian McDonald (saxofón, flauta a klarinet) a bývalá speváčka skupiny Fairport Convention Judy Dyble. Ukazovala sa reálna šanca začať pracovať na ďalšom projekte. Žiaľ k tomu nedošlo. Na konci roka 1968 opustil skupinu basgitarista Peter Giles. Chcel sa venovať počitačom. Robert Fripp s Michaelom Gilesom a Ianom McDonaldom založil skupinu King Crimson. Peter Giles sa potom objavil na ich druhom albume "In the Wake of Poseidon" (1970), v 21. storočia hral v skupine 21st Century Schizoid Band. Michael Giles a Ian McDonald vydali v roku 1971 spoločný album "McDonald and Giles".
Polypoites (syn Apolóna)

Polypoites alebo Polypoités ( – "Polypoites"/iný prepis: "Polypoités") je v gréckej mytológii syn boha Apolóna a jeho milenky Fthie.
Keď élidský kráľ Aitólos v Lykosúrii počas pohrebných hier, ktoré sa konali na počesť úmrtia Azana, svojím vozom neúmyselne usmrtil Apida, syna Iasóna, musel sa vzdať trónu. Na kráľovský trón po ňom zasadol Éleios, syn jeho sestry Eurykydy a Aitólos svoju krajinu opustil.
Jeho cesta ho potom priviedla do Kourétidy, krajiny, ktorá ležala pri Korintskom zálive. Aitólos tam zákerne zabil svojich hostiteľov Dóra, Laodoka a Polypoita, synov boha Apolóna a Fthie, krajiny sa zmocnil a nazval ju po sebe Aitóliou.
Kostol svätej Alžbety (Banská Bystrica)

Kostol svätej Alžbety je rímskokatolícky kostol v Dolnej ulici v historickej časti Banskej Bystrice.
Kostol je spolu s bývalou mestskou nemocnicou (Dolná ulica č. 47) jednou z najstarších budov, ich spoločná história siaha do roku 1303. Nemocnica patrila ku kostolu.
Počas reformácie bol v roku 1517 zevanjelizovaný ako aj ostatné kostoly v meste. V roku 1605 kostol vyhorel, zachránila sa len kaplnka sv. Anny a múr severnej lode. Kostol bol niekoľkokrát rekonštruovaný, v roku 1877 v novogotickom štýle. Oltár je dielom Jozefa Murgaša.
Dolná ulica (Banská Bystrica)

Dolná ulica je ulica v centrálnej časti Banskej Bystrice. Je spojená s Námestím SNP a Námestím Hurbana Vajanského.
V dolnej časti ulice sa nachádzala Dolná brána a nemocnica. 
História.
V minulosti ulicou viedla posledná cesta odsúdených na smrť. Modlievali sa v kostole svätej Alžbety, potom pri soche sv. Anny a nakoniec pri drevenom kríži blízko miesta popraviska. Popravisko sa nachádzalo na šibeničnom vŕšku, zvanom tiež Galgenberg. Ulica bola zrekonštruovaná v roku 1993 spolu s ďalšími časťami centrálnej pešej zóny.
Zostatok (účet)

Zostatok (iné názvy: účtovný zostatok, zostatok na účte, saldo, účtovné saldo, saldo na účte, zastarano (účtovný) zvyšok; angl. balance) je rozdiel (existujúci v niektorom konkrétnom časovom okamihu pred záverečným uzavretím účtu) medzi celkovou hodnotou na strane „Má dať“ (MD) a celkovou hodnotou na strane „Dal“ (D) jedného účtu.
Terminológia.
Ak je na danom účte hodnota zaúčtovaná na strane MD väčšia ako hodnota zaúčtovaná na strane D, zostatok sa nazýva zostatok na strane Má dať (saldo na strane Má dať) alebo debetný zostatok (debetné saldo) alebo pasívny zostatok (pasívne saldo). Hoci účtovník (resp. účtujúci počítač) tento zostatok v podvojnom účtovníctve v čase uzatvárania účtu (umelo) musí zapísať na opačnú stranu účtu než naznačuje názov tohto zostatku, teda na stranu D (pri uzatváraní účtu sa hodnoty na strane MD a D musia presne rovnať, a preto sa rozdiel musí zaúčtovať na tú stranu, kde pred uzavretím účtu "chýbal"), nič to nemení na tom, že výraz "zostatok na strane Má Dať" (a synonymá) vždy znamená len to, že hodnota na strane MD je pred uzavretím účtu väčšia než hodnota na strane D.
Ak je na danom účte hodnota zaúčtovaná na strane D väčšia ako hodnota zaúčtovaná na strane MD, zostatok sa nazýva zostatok na strane Dal (saldo na strane Dal) alebo kreditný zostatok (kreditné saldo) alebo aktívny zostatok (aktívne saldo). Hoci účtovník (resp. účtujúci počítač) tento zostatok v podvojnom účtovníctve v čase uzatvárania účtu (umelo) musí zapísať na opačnú stranu účtu než naznačuje názov tohto zostatku, teda na stranu MD, nič to nemení na tom, že výraz "zostatok na strane Dal" (a synonymá) vždy znamená len to, že hodnota na strane D je pred uzavretím účtu väčšia než hodnota na strane MD.
Zostatok v banke.
V účtovníctve banky sa peniaze, ktoré majú zákazníci banky k dispozícii v banke ako kladné čiastky, účtujú ako záväzky banky voči týmto zákazníkom, čiže sa účtujú (tak ako každý iný záväzok) na príslušných účtoch na stranu Dal (výbery a poplatky z účtov potom na opačnú stranu, čiže na stranu Má dať). Preto sa výsledná kladná čiastka, ktorú má zákazník v banke na svojom účte po odpočítaní výberov z účtu a poplatkov, označuje ako zostatok na strane Dal / kreditný zostatok / aktívny zostatok. Ak je naopak zákazník na svojom účte v konečnom dôsledku "v mínuse", tak hovoríme, že je na účte zostatok na strane Má dať / debetný zostatok / pasívny zostatok. Všetky tieto výrazy sú teda myslené z pohľadu účtovníctva banky (nie účtovníctva zákazníka).
Banky však okrem účtovných zostatkov pracujú aj s termínmi zameranými viac na skutočný stav objemu peňazí na účte (t.j. účtovný zostatok je rôznym spôsobom upravený). Sú to najmä tzv. aktuálny zostatok (informatívny údaj, ktorý zobrazuje objem peňazí na účte v určitom konkrétnom čase) a tzv. disponibilný zostatok (informatívny údaj o výške prostriedkov na bežnom účte, ktorými môžeme disponovať).
Marián Dudinský

Marián Dudinský (* 13. marec 1949, Košice – † 26. máj 2008, Bratislava) bol slovenský disident.
Životopis.
Marián Dudinský po ukončení SVŠ bol v rokoch 1973 – 1976 absolventom žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského. Pracoval ako redaktor Česko-slovenského rozhlasu v Košiciach, Bratislave a Prahe. Po podpise Charty 77 bol nútený pracovať ako robotník, čašník, či vodič električky.
V rokoch 1985 – 1990 bol väznený pre údajný trestný čin vyzvedačstva podľa § 105 Tr. zákona, vykonštruovaný ŠtB za návštevu Veľvyslanectva USA v Prahe, kde mal odovzdať k zverejneniu pre Rádio Slobodná Európa a Hlas Ameriky ním písané kritické články. Krajský súd v Bratislave ho odsúdil na 7 rokov vo väzení v Leopoldove. Jeho odvolanie bolo zamietnuté a sudca najvyššieho súdu SSR JUDr. Štefan Minárik mu zvýšil trest na 10 rokov. Za oznámenie trestnej činnosti rozkrádania majetku v socialistom vlastníctve dozorcami leopoldovskej väznice mu bol pridaný rok trestu navyše. Následne bol perzekvovaný tak, že ho umiestňovali na cely k najhorším vrahom a recidivistom. Na oddelení "Hlava I." pre protištátne trestné činy strávil i november 1989, ktorý však preňho neznamenal prepustenie. Až po väzenskej vzbure v Leopoldove ho na jar 1990 náhodne v súvislosti s ňou objavili pracovníci Slovenskej televízie. V tom čase sa oficiálne uvádzalo, že politickí väzni už na Slovensku vo väzniciach nie sú.
O niekoľko týždňov bol dňa 8. marca 1990 podmienečne prepustený na slobodu. Paradoxne ho údajne pri prvej tlačovej besede ľudia z Verejnosti proti násiliu vopred upozornili, aby nehovoril a nespomínal mená ľudí z justície a ŠtB, ktorí sa podieľali na jeho odsúdení. Jeho prepustenie urýchlilo postupné prepustenie aj ostatných politických väzňov z oddelenia "Hlava I."
Po prepustení pracoval ako redaktor v periodikách Slovenský denník, Nový Slovák, Republika, ako šéfredaktor časopisu Svedectvo a krátky čas na Ministerstve obrany SR.
V roku 1992 získal ocenenie „najlepší žurnalista roka“ a v roku 1993 2. cenu v literárnej súťaži v Toronte za knihu "Kmotrou mi bola ŠtB". Za túto knihu získal aj cenu v súťaži "Poviedka Eurotel" 2000. V roku 1996 získal prémiu novinárskej ceny Ľ. Štúra. V rokoch 1998 – 2002 bol poslancom Mestského zastupiteľstva v Bratislave-Dúbravke.
Jeho rebelská povaha a trauma z nežnej revolúcie mu nedovolila prispôsobiť sa novej dobe ani na poste redaktora. Prišiel o prácu, čo značne poznačilo aj jeho rodinný život, psychiku a zdravotný stav poškodený následkom väzenia. Pomocnú ruku mu v rámci svojich možností podalo Svetové združenie bývalých československých politických väzňov. Stal sa jeho podpredsedom a neskôr aj predsedom sekcie násilne odvlečených. Aktívne presadzoval nároky obetí totality a publikoval na internetových portáloch.
26. mája zomrel na infarkt vo veku nedožitých 60. rokov.
Subgaleálny hematóm

Subgaleálny hematóm je ohraničené nahromadenie krvi pod galea aponeurotica, vznikajúce ako priamy následok poranenia hlavy. Je druhom povrchového poranenia hlavy.
Keďže subgaleálny hematóm leží nad periostom (okosticou), nie je na rozdiel od kefalhematómu jeho rozsah ohraničený lebečnými švami a môže niekedy dosiahnuť značný objem. U dospelých väčšinou ako taký nevyžaduje cielenú liečbu a vstrebe sa po čase sám, u detí však môže spôsobiť príznaky aj závažnejšej straty krvi (anémiu, zriedkavo až hypovolemický, resp. hemoragický šok).
THRaKaTTaK Tour

THRaKaTTaK Tour bolo európske a severoamerické turné britskej skupiny King Crimson. Začalo úvodným koncertom 1. mája 1995 v rakúskom Dornbirne a skončilo posledným koncertom v americkom meste Philadelphia 26. augusta 1996. V Európe, kde turné začalo odohrala skupina aj štyri koncerty v bývalých komunistických štátov. 7. júna 1996 v Poľsku, vo Varšave v "Sala Kongresowa". 17. júna 1996 v Česku v Prahe v "Prúmyslovom Paláci". 18. júna 1996 na Slovensku na amfiteátri v Prešove. 19. júna 1996 v Maďarsku, v Budapešti, v "Petőfi Csarnok".
Predskupina THRaKaTTaK Tour 1995/96.
The California Guitar Trio:
Saldo

Saldo (v niektorých kontextoch aj saldo na účte či účtovné saldo) môže byť:
Sifón

Sifón môže byť:
Aktívne saldo

Aktívne saldo môže byť:
Pasívne saldo

Pasívne saldo môže byť:
Bandrów Narodowy

Bandrów Narodowy (alebo len Bandrów) je dedina v Poľsku, ktorá je súčasťou gminy Ustrzyki Dolne. Administratívne spadá pod Powiat bieszczadzki a Podkarpatské vojvodstvo. Nachádza sa pri hranici s Ukrajinou, juhovýchodne od mesta Ustrzyki Dolne, tiahne sa v dĺžke približne . Žije tu približne 440 obyvateľov.
V dedine sa nachádza rímskokatolícky farský kostol sv. Andrzeja Boboli, má podobu dreveného chrámu východného rítu, ktorý bol do obce prenesený z neďalekej dediny Jasenie. Pôvodný gréckokatolícky chrám z roku 1880 bol v roku 1952 rozobraný. Zachovalo sa niekoľko tradičných drevených chalúp z prelomu 19.-20. storočia, predstavujú najzachovalejší komplex dedinskej architektúry v pásme Bieszczad.
Dejiny.
Prvýkrát sa spomína v roku 1532. V rokoch 1782 – 1784 Rakúšania v rámci tzv. jozefínskej kolonizácie usadili v obci nemeckých kolonistov.
V roku 1921 tu bolo evidovaných 116 domov a 837 obyvateľov, z ktorých boli 
V nemeckej osade Bandrów-Kolonia vo východnej časti dediny bolo evidovaných 57 domov a 394 obyvateľov, v prevažnej miere evanjelikov.
Nemeckí kolonisti dedinu opustili v roku 1940 v rámci výmeny obyvateľstva medzi Nemeckom a ZSSR. Časť ukrajinského obyvateľstva bola v roku 1944 vysťahovaná na Sibír. V rokoch 1945 – 1951 obec patrila do ZSSR, v roku 1951 po zmluve o zmene hraníc medzi Poľskom a ZSSR znovu pripadla Poľsku, pozostalé obyvateľstvo bolo vysídlené do Ukrajinskej SSR, na jeho miesto bolo usadené poľské obyvateľstvo z územia okolo mesta Sokaľ, ktoré pripadlo ZSSR.
Zdroj.
Bieszczady. Przewodnik. Rewasz, Pruszków, 2012, s. 268 – 269.
Brelików

Brelików (alebo Brylików) je dedina v Poľsku, ktorá je súčasťou gminy Ustrzyki Dolne. Administratívne spadá pod Powiat bieszczadzki a Podkarpatské vojvodstvo. Nachádza sa neďaleko hranice s Ukrajinou v doline potoka Wańkówka, severovýchodne od Olszanice.
História.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1676.
V roku 1921 tu bolo evidovaných 68 domov a 540 obyvateľov (220 obyvateľov si uviedlo poľskú národnosť), z ktorých boli 
Zdroje.
Brelików na portáli o Pogórzu Przemyskim i Górach Sanocko Turczańskich
Elmo Lovano

Elmo Lovano (* 1984, Los Angeles, Kalifornia) je americký hudobník, ktorý hrá na bicie a perkusie. Začínal v projektoch Unwritten Law, Save Ferris, Face to Face a The Devil's Orchestra. Hral s Miley Cyrusovou a Skrillexom. V súčasnosti spolupracuje s takými umelcami ako sú Dirty Murdered Birds, Christina Perriová, Robert Raimon Roy a Symphonic Circles.
Brzegi Dolne

Brzegi Dolne (starší názov Berehy Dolne) je dedina v Poľsku, ktorá je súčasťou gminy Ustrzyki Dolne. Administratívne spadá pod Powiat bieszczadzki a Podkarpatské vojvodstvo. Nachádza sa neďaleko hranice s Ukrajinou, 2 kilometre severovýchodne od mesta Ustrzyki Dolne, v doline rieky Strwiąż. Žije tu približne 500 obyvateľov.
V dedine sa nachádza gréckokatolícka cerkev sv. Michala Archanjela z roku 1844, od roku 1973 slúži ako rímskokatolícky farský kostol Panny Márie Ružencovej, murovaná kaplnka z 19. storočia, gréckokatolícky cintorín.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1532, kedy bola obec založená na valašskom práve. V 80. rokoch 18. storočia Rakúšania v rámci tzv. jozefínskej kolonizácie usadili v obci nemeckých kolonistov, východná časť obce, kde sa usadili bola pomenovaná Siegenthal.
V roku 1921 tu bolo evidovaných 162 domov a 1018 obyvateľov, z ktorých boli 
Nemeckí kolonisti dedinu opustili počas druhej svetovej vojny. V rokoch 1945 – 1951 obec patrila ZSSR, v roku 1951 po zmluve o zmene hraníc medzi Poľskom a ZSSR znovu pripadla Poľsku. Ukrajinské obyvateľstvo bola vysídlené do Ukrajinskej SSR, na jeho miesto bolo usadené poľské obyvateľstvo z územia okolo mesta Sokaľ, ktoré pripadlo ZSSR.
Zdroj.
Bieszczady. Przewodnik. Rewasz, Pruszków, 2012, s. 270.
Ta-mao-šan

Ta-mao-šan () je vrch vo Východnej Ázii, ktorý je svojou výškou najvyšší vrch Hongkongu v Číne. Vrch sa nachádza približne uprostred regiónu Sin ťie (Nové teritóriá), na trojmedzí obvodov Ta Pu, Čchüan-wan a Jüan Lang. Vrch je dobre dostupný po asfaltovej ceste, ale len pod vrchol. Na vrchole stojí meteorologická radarová stanica Hongkonského observatória, vďaka čomu je samotný vrchol pre verejnosť neprístupný.
Ženy v izraelských obranných silách

Ženy v izraelských obranných silách sú plnohodnotnými príslušníčkami izraelských obranných síl ( – ; doslova: "Armáda obrany pre Izrael"; ; skratka: "IDF"), pričom Izrael je tak jedinou krajinou na svete, ktorá má zavedenú všeobecnú brannú povinnosť aj pre osoby ženského pohlavia. Ženy, zastávajúce rozličné posty v armáde, vzdušných silách a vojenskom námorníctve, sú ich neoddeliteľnou súčasťou od vzniku samotného štátu Izrael v roku 1948 a v súčasnosti tvoria 33% z celkového počtu príslušníkov IDF a približne 51% z celkového počtu dôstojníkov. Novela zákona o vojenskej službe, vydaná v roku 2000, potvrdzuje rovnoprávnosť žien v IDF takto: „Práva žien, zastávajúcich akúkoľvek úlohu v IDF, sú ekvivalentné k právam mužov.“ V súčasnosti je 88 až 92% všetkých voľných armádnych pozícií otvorených pre ženské kandidátky.
Izraelské ženy predtým slúžili v tzv. Ženských armádnych zboroch (), všeobecne známych pod akronymom „Chen“. Po absolvovaní päťtýždňového výcviku slúžili ako úradníčky, vodičky armádnych vozov, sociálne pracovníčky, zdravotné sestry, riadiace letovej prevádzky, pracovníčky v zásobovaní, inčtruktorky výcviku a i.
Majstrovstvá štyroch kontinentov v krasokorčuľovaní

Majstrovstvá štyroch kontinentov v krasokorčuľovaní je každoročne organizovaná medzinárodná krasokorčuliarska súťaž, ktorá sa koná pod záštitou Medzinárodnej korčuliarskej únie (ISU) a ktorej sa zúčastňujú súťažiaci z krajín štyroch kontinentov (Amerika, Ázia, Afrika a Oceánia). Súťaž sa usporadúva od roku 1999 ako obdoba Majstrovstiev Európy v krasokorčuľovaní, ktoré sú organizované pre európskych krasokorčuliarov. Súťaže prebiehajú v štyroch kategóriáchdvoch sólových („muži“, „ženy“) a dvoch párových („športové dvojice“, „tanečné páry“).
Dejiny.
Prvá medzinárodná krasokorčuliarska súťaž bola zorganizovaná v roku 1891 v Hamburgu (Nemecké cisárstvo) ešte pred založením Medzinárodnej korčuliarskej únie (ISU). Tá vznikla v roku 1892 na zasadnutí v holandskom Scheveningene, kde sa zároveň rozhodlo aj o každoročnom konaní majstrovstiev Európy. Do roku 1948 sa šampionátu mohli zúčastňovať všetci členovia Medzinárodnej korčuliarskej únie, teda aj neeurópski súťažiaci. Po víťazstve Kanaďanky Barbary Ann Scottovej a Američana Dicka Buttona v rovnakom roku bolo rozhodnuté, že sa majstrovstiev Európy môžu zúčastniť iba krasokorčuliari z európskych štátov. Alternatívou k európskej súťaži pre neeurópskych krasokorčuliarov sa stali Majstrovstvá štyroch kontinentov v krasokorčuľovaní, ktoré od roku 1999 začala usporadúvať ISU ako náhradu za dovtedy neexistujúce majstrovstvá zostávajúcich kontinentov.
Právo účasti.
Právo zúčastniť sa majstrovstiev majú športovci registrovaní v neeurópskych národných krasokorčuliarskych zväzochčlenoch Medzinárodnej korčuliarskej únie, ktorí 1. júla predchádzajúceho roku dosiahli vekovú hranicu 15 rokov. 
Na rozdiel od majstrovstiev Európy majú jednotlivé národné zväzy právo nominovať až troch súťažiacich. Nominačné kritériá jednotlivých národných zväzov na kvalifikáciu jednotlivých súťažiacich sú odlišné. Niektoré štáty preferujú voľbu na základe umiestenia pretekárov v nominačných súťažiach (napríklad národných majstrovstvách), iné to nezohľadňujú.
Ženy na vlnách

Ženy na vlnách () je nezisková organizácia, ktorá propaguje právo žien na voľbu umelého prerušenia tehotenstva. Organizáciu založila v roku 1999 holandská lekárka Rebecca Gomperts.
Cieľom organizácie je priťahovať pozornosť k umelému prerušeniu tehotenstva a vyvolávať diskusiu o zákonoch, ktoré obmedzujú právo ženy na umelé prerušenie tehotenstva. Organizácia tiež chce poskytovať bezpečné, nechirurgické umelé prerušenie tehotenstva ženám, ktoré žijú v krajinách, kde je umelé prerušenie tehotenstva nelegálne. Organizácia poskytuje aj antikoncepciu a poradenstvo. Služby sú poskytované na špeciálne vybavenej lodi, ktorá obsahuje mobilnú kliniku. Ak Ženy na vlnách dorazia na lodi do niektorej krajiny, sú ženy vyzývané, aby si zjednali schôdzku a prišli na loď. Ak loď vypláva z teritoriálnych vôd do vôd medzinárodných, platia na palube zákony krajiny, kde je loď registrovaná, teda holandské zákony, ktoré umelé prerušenie tehotenstva povoľujú.
Ženy na vlnách priplávali do Írska v roku 2001 a do Poľska v roku 2003. V roku 2004 sa pokúsili navštíviť Portugalsko, ale portugalská vláda im to neumožnila a dokonca zablokovala ich loď portugalskými vojnovými loďami.
Women

Women môže byť:
Woman

Woman môže byť:
Ženšen

Ženšen (nekodifikované tvary: žeňšeň, žeň-šeň; po čínsky "žen-šen") alebo koreň ginseng alebo ginseng môže byť neformálne označenie pre:
100 kníh 20. storočia podľa Le Monde

100 kníh 20. storočia je rebríček kníh považovaných za sto najlepších kníh 20. storočia. Zostavený bol na jar 1999 podľa prieskumu francúzskej firmy Fnac a francúzskeho denníka "Le Monde".
17 000 Francúzov odpovedalo na otázku « Quels livres sont restés dans votre mémoire ?» (Ktoré knihy ostali vo vašej pamäti?) na základe zoznamu 200 titulov vytvoreného kníhkupectvami a novinármi.
Zoznam titulov obsahuje novely, poéziu a divadlo ako aj komiksy, eseje a vedecké diela (filozofické, psychologické, antropologické, literárnovedné). Prvých 50 diel na zozname bolo témou eseje Frédérica Beigbedera, "Posledná inventúra pred likvidáciou", v ktorej upriamil pozornosť na etnocentrický charakter zoznamu.
100 kníh 20. storočia.
Poznámka: Jazyk a Krajina označujú celkovo autorovu kariéru, nie konkrétnu knihu.
Laodokos

Laodokos ( – "Laodokos") môže byť v gréckej mytológii:
Sexit

Sexit môže byť:
Novokaledónske národné futsalové družstvo mužov

Novokaledónske národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Novú Kaledóniu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Pôsobí pod záštitou "Fédération calédonienne de football" (FCF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2008. V auguste 2014 mu patrilo v medzinárodnom rebríčku 89. miesto. 
Vrcholné podujatia.
Na majstrovstvá sveta FIFA sa novokaledónske družstvo nedokázalo kvalifikovať ani raz. 
Družstvo sa zúčastnilo majstrovstiev Oceánie 6-krát, prvý raz až v roku 2008. Na kontinentálnych majstrovstvách na Novom Zélande v roku 2013 dosiahlo svoje najhoršie umiestnenie, keď nevyhralo v žiadnom stretnutí a skončilo na poslednom 8. mieste. Svoje najlepšie umiestnenie zaznamenalo v roku 2014, keď organizovala turnaj práve Nová kaledónia a domáce družstvo na ňom skončilo na druhom mieste za vížanou .
Laodokos (syn Apolóna)

Laodokos ( – "Laodokos") je v gréckej mytológii syn boha Apolóna a jeho milenky Fthie.
Élidský kráľ Aitólos v Lykosúrii počas pohrebných hier, ktoré sa konali na počesť úmrtia Azana, svojím vozom neúmyselne usmrtil Apida, syna Iasóna a musel sa preto vzdať trónu. Na kráľovský trón po ňom zasadol Éleios, syn jeho sestry Eurykydy a Aitólos svoju krajinu opustil.
Podľa antického autora Apollodóra z Atén ho cesta priviedla do Kourétidy, krajiny, ktorá ležala pri Korintskom zálive. Aitólos tam svojich hostiteľov Dóra, Polypoita a Laodoka, synov boha Apolóna a Fthie, zákerne zabil, krajiny sa zmocnil a nazval ju po sebe Aitóliou.
Adresový priestor

Adresový priestor je súbor všetkých adries (virtuálnych i fyzických), ktoré je schopný procesor sprístupniť. Jeho veľkosť je daná šírkou adresovej zbernice a registrov procesora.
Pej-ťing ta-süe

Pej-ťing ta-süe alebo Pekinská univerzita (nesprávne: "Pekingská univerzita";  – slov. prepis Pej-ťing ta-süe – čínskymi znakmi 北京大学) alebo Pej-ta (pchin-jin: Běidà – slov. prepis Pej-ta – čínskymi znakmi 北大) je významná univerzita v Pekingu, hlavnom meste Číny. Bola založená v roku 1898 v rámci Sto dní reforiem súčasne so zrušením Štátnej akadémie (Kuo-c'-ťien), ktorú nahradila. Ide o najstaršiu čínsku univerzitu a zároveň o jednu z najlepších čínskych univerzít. Je členom Ťiou-siao Lien-meng, spoločenstva deviatich prestížnych čínskych univerzít.
Prednášky na tejto univerzite navštevoval napríklad Mao Ce-tung a učil tu napríklad Lu Sün.
Honeyhoney

Honeyhoney je americké hudobné duo pôvodom z Los Angeles v zložení Suzanne Santo a Ben Jaffe.
Éleios

Éleios ( – "Éleios") môže byť v gréckej mytológii:
Lietadlo (rozlišovacia stránka)

Lietadlo môže byť:
Obrazová frekvencia

Obrazová frekvencia (iné názvy: snímková frekvencia, obrazový kmitočet, snímkový kmitočet, časové rozlíšenie) je počet celých jednotlivých obrázkov (obrazov, snímok; ) zobrazených, zaznamenaných alebo prenesených za sekundu. Jednotka tejto veličiny sú obrázky za sekundu alebo snímky za sekundu (), skr. "fps" alebo "FPS", alebo (ekvivalentne) hertz, skr. Hz. Človek pri rýchlom striedaní obrazov vníma ich sled ako plynulý dej spôsobený doznievaním obrazu.
V kontexte metódy (režimu) tzv. prekladaného riadkovania (t. j. keď sa celá snímka zobrazí tak, že sa najprv zobrazí jedna polsnímka a potom druhá polsnímka) v televízii či videu sa obrazovou frekvenciou (resp. synonymá) myslí obyčajne frekvencia nie celých snímok (angl. frames), ale polsnímok (angl. fields), t. j. 50 Hz v takom kontexte znamená 50 polsnímok za sekundu, t. j. 25 celých snímok za sekundu (25i).
Klasický film má 24 fps (resp. Hz), t.j. 24 celých snímok (obrázkov, obrazov) za sekundu.
Štandardy obrazových frekvencii.
Aktuálne poznáme mnoho rôznych štandardov pre snímkovacie frekvencie.
Najpoužívanejšie snímkovacie frekvencie:
Štefan Pazdera

Štefan Pazdera (* 11. apríl 1924, Železná Breznica – † 14. august 2010, Prešov) bol slovenský politický väzeň.
Životopis.
Štefan Pazdera už v roku 1947 ako 23-ročný so znepokojením prijímal zaznávanie dôstojníkov západného odboja a vzrastajúci vplyv komunistov v armáde. Ako čatára ašpiranta ho za jeho kritické postoje a odmietnutie služby odsúdili Vojenským súdom v Prahe k trom mesiacom ťažkého žalára a prepustili do civilu. Ako absolvent banskoštiavnickej lesníckej školy sa dostal na Šumavu, do lesnej správy Chodenice pri Klatovoch. Na podnet arcibiskupa Berana využil svoj vstup do pohraničného pásma a začal pomáhal utečencom pri prechode cez západné hranice. Ako vedúci lesnej správy na Šumave organizoval úteky cez hranice viacerých významných členov politických strán, príslušníkov armády západného zahraničného odboja a cirkvi, medzi inými aj Jánovi Ambrušovi, po M. R. Štefánikovi druhému slovenskému generálovi.
Z vysielania Slobodnej Európy, Vatikánu alebo BBC často počul vetu“ Stezka Karlík bola hladká“. To bolo heslo, že útek vybranej osoby sa podaril. Za napomáhanie k úteku bol v roku 1951 zatknutý Štátnou bezpečnosťou a po odsúdení zaradený na ťažbu uránu v Jáchymove. Aj po prepustení z väzenia v roku 1953 sa dostal do pozornosti ŠtB v Karlových Varoch, ktorá ho obvinila z poškodzovania národného hospodárstva.
Po odpykaní trestu mu zakázali pobyt v pohraničnej oblasti a musel sa odsťahovať na východné Slovensko. Ako politicky nespoľahlivého ho ako lesníka nikde nechceli zamestnať a musel sa živiť ako strihač oviec. V roku 1977 sa stal a dokonca svetovým šampiónom v strihaní oviec.
Činnosť.
Po novembri 1989 aktívne presadzoval rehabilitáciu a odškodnenie obetí komunizmu, najmä z radov násilne odvlečených do Gulagov v bývalom ZSSR. Stál pri zrode organizácie násilne odvlečených a príprave zákonov na ich odškodnenie. Pomáhal stovkám násilne odvlečených pri vybavovaní potrebných dokumentov a ich získaní z archívov v ZSSR. Pracoval na odhaľovaní nepotrestaných a zatajovaných zločinov komunizmu a zločinov spáchaných na Slovensku koncom druhej svetovej vojny.
Na Štefana Pazderu bolo podaných viacero trestných oznámení zo strany Slovenského zväzu protifašistických bojovníkov (SZPB), väčšinou od bývalých členov Komunistickej strany, ktorých minulosť odhaľoval. Žalobu na neho podal aj bývalý minister kultúry prvej Mečiarovej vlády Dušan Slobodník potom, ako Pazdera pripomenul jeho minulosť: účasť v diverznom kurze v Sekuliach pod patronátom SS a prominentný pobyt v pracovnom tábore v bývalom ZSSR.
Aj vo vysokom veku aktívne skúmal archívy a pomáhal účastníkom zahraničného odboja proti komunistickej expanzii v Indočíne z radov príslušníkov Francúzskej cudzineckej légie, ktorí sa dostali do zajatia v komunistickom Vietname, Číne a ruských Gulagoch. Stál pri zrode sekcie príbuzných príslušníkov Francúzskej cudzineckej légie, ktorá vznikla ako súčasť Svetového združenia bývalých československých politických väzňov a od roku 2001 až do svojej smrti v roku 2010 bol jej predsedom.
Ulrich Salchow

Karl Emil Julius Ulrich Salchow (* 7. august 1877, Kodaň, Dánsko – † 18. apríl 1949, Štokholm, Švédsko) bol švédsky krasokorčuliar vystupujúci v mužskej sólovej kategórii. Bol prvým olympijským víťazom v krasokorčuľovaní na Olympijských hrách 1908, desaťnásobným majstrom sveta (1901 – 1905, 1907 – 1911) a deväťnásobným majstrom Európy v krasokorčuľovaní (1898 – 1900, 1904, 1906, 1907, 1909 – 1910, 1913).
V roku 1909 predviedol v súťaži skok, ktorý vymyslel, a ktorý je dodnes na jeho počesť nazývaný ako Salchowov skok, či skrátene salchov.
Po skončení aktívnej športovej kariéry bol naďalej aktívny ako športový funkcionár. V rokoch 19251937 bol prezidentom Medzinárodnej korčuliarskej únie, v rokoch 19281939 bol predsedom popredného švédskeho športového klubu AIK (). Je považovaný za jedného zo zakladateľov moderného krasokorčuliarskeho športu a patrí medzi jeho najväčšie osobnosti.
Táhirovci

Táhirovci môžu byť:
Sexit (album)

Sexit je prvý štúdiový album slovenskej rockovej skupiny Sexit z roku 1992. 
Autorstvo.
Hudba a texty