burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Hank Williams

Hank Williams, rodným menom Hiram King Williams (* 17. september 1923, Mount Olive, Alabama, USA – † 1. január 1953, Oak Hill, Západná Virgínia), bol americký spevák, gitarista a pesničkár, legenda country a rokenrolu 20. storočia, charizmatická a rozporuplná osobnosť a jeden zo zakladateľov žánru klasickej country hudby.
V roku 1987 bol uvedený do Rock and Roll Hall of Fame, siene slávy osobností s mimoriadnym prínosom pre vývoj rock and rollu.
Životopis.
Jeho osud bol podobný inej veľkej legende tohto hudobného štýlu, spievajúcemu brzdárovi Jimmiemu Rodgersovi. Obaja prežili pomerne krátke obdobie slávy, obaja sa nedokázali vyrovnať so svojim fenomenálnym úspechom, život ich oboch skončil dosť predčasne. Hank pochádzal z veľmi prostých pomerov, otec bol rušňovodičom na alabamskej železnici, matka chodila hrať do kostola na organ, jeho najväčším učiteľom hudby bol potulný černošský gitarista a spevák Rufus „Tee Tot“ Payne, s ktorým trávil celé dni na železničnej stanici v meste Greenville.
Už v devätnástich rokoch utiekol zo školy a živil sa ako hudobník po divokých vidieckych tancovačkách. Vo svojich dvadsiatich troch rokoch sa vybral za miestnym nakladateľom Fredom Rosom, ktorý mu následne zohnal prvý rozhlasový angažmán. Až keď sa tu etabloval, bol prijatý do nashvillskej Grand Ole Opry. Nasledoval raketový vzrast jeho popularity a štyri roky obrovských úspechov a slávy, sprevádzané flámami a alkoholovými excesmi. Zomrel na následky infarktu myokardu v súbehu s otravou liekmi a alkoholom na zadnom sedadle jedného z jeho piatich Cadillacov. Okrem iného jeho poslucháči boli ochotní zabudnúť na všetky jeho prehrešky, keď začal spievať. Hral a spieval takmer výhradne len vlastné skladby. Jeho skladby neboli nejak originálne po textovej ani po hudobnej stránke, ani jeho hlas nebol nejak výnimočný, bol to však gitarista a spevák, ktorý spieval skutočne od srdca a s veľkou vervou o tom, čo dobre poznal, spieval tak, že mu bol každý poslucháč schopný uveriť, že to, o čom spieva, je čistá pravda a nič ako pravda. Bol to dokonalý autentický ľudový typ prostého speváka z hôr, prototyp obyčajného muža z amerického juhu.
Cesta III. triedy 3849 (Slovensko)

Cesta III/3849 je cesta III. triedy v okrese Humenné od križovatky s cestou II/567 až po koniec dediny Vyšná Jablonka. Jej celková dĺžka je 3,569 km. 
Začiatok cesty.
Cesta 3849 vzniká oddelením od cesty II. triedy 567, južne od obce Nižná Jablonka.
Trasa cesty.
Cesta pokračuje pri plynovode SPP a vstupuje do CHKO Východné Karpaty. Trasa cesty ďalej vedie v obci popri domoch, miestnom obecnom úrade a pomníku z 2. svetovej vojny. V intraviláne obce sa na ceste 3849 nachádza mnoho odbočiek a aj paralelná ulica vľavo za potokom Rieka, ktorá sa nazýva "Druhá Strana".
Koniec cesty.
Cesta 3849 končí na konci obce Vyšná Jablonka pri starých kasárňach z 2. svetovej vojny. Ďalej už len pokračuje 1 km starej rozbitej cesty a potom pokračuje už novo vyasfaltovaná cesta do obce Osadné. Vlastnia ju Štátne Lesy SR. Ďalej sa dá dostať do Poľska, Osadného alebo Svetlíc poľnými cestami.
Všeobecné informácie.
Cesta 3849 bola v druhej polovici obce Vyšná Jablonka v októbri 2016 nanovo vyasfaltovaná a opravená. Južná časť cesty je momentálne v dobrom stave, v apríli 2019 boli pridané asfaltové záplaty dier. Stredové pruhy sú potiahnuté od križovatky s cestou 567 po obecný úrad v obci. Na ceste sa nachádzajú aj 3 zastávky SAD Humenné. Cestou prechádza mnoho bicyklov a turistov smerom na vrch Huta alebo Vysoký Grúň.
Lukáš Čmelík

Lukáš Čmelík (* 13. apríl 1996, Žilina) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za český klub SK Dynamo České Budějovice
Klubová kariéra.
Žilina.
Čmelík debutoval za prvý tím Žiliny 17. novembra 2012 vo vonkajšom zápase s Ružomberkom. Žilina prehrala 0–1. Čmelík sa postupne prepracoval až do základnej zostavy Žiliny a v sezóne 2014/15 dokonca zaznamenal až desať gólov. V rokoch 2016 až 2017 mal ale disciplinárne problémy a hosťoval v švajčiarskom Sione a poľskom Piaste Gliwice.
Dunajská Streda.
V roku 2017 podpísal kontrakt s Dunajskou Stredou. Pod talianskym trénerom Marcom Rossim v sezóne 2017/18 veľa šancí nedostal, no po príchode nemeckého trénera Petra Hyballu začal pravidelne hrávať. V sezóne 2019/20 je dôležitým členom základnej zostavy.
Matej Oravec

Matej Oravec (* 30. marec 1998, Trnava) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za futbalový klub Železiarne Podbrezová.
Klubová kariéra.
Spartak Trnava.
Oravec sa narodil v Trnave, kde aj začal hrávať futbal. Za prvý tím Spartaka Trnava debutoval 17. júla 2016 v zápase proti Podbrezovej. S Trnavou sa v sezóne 2017/18 tešil zo zisku ligového titulu. Trnava sa následne kvalifikovala do skupinovej fázy Európskej ligy UEFA. Oravec rozhodol o víťazstve 1–0 nad Anderlechtom v prvom kole.
Železiarne Podbrezová.
V januári 2019 odišiel Oravec z Trnavy a podpísal zmluvu s Podbrezovou. Skóroval hneď pri svojom debute, 16. februára 2019 v zápase proti Nitre. Podbrezová vonku vyhrala 3–1. Po sezóne ale Železiari vypadli z najvyššej súťaže.
Dunajská Streda.
V lete 2019 podpísal kontrakt s Dunajskou Stredou. Po odchodoch Šatku či Huka sa stal dôležitou súčasťou tímu.
Ján Duda

Mons. prof. ThDr. ICLic. PaedDr. Ján Duda PhD. (* 14. október 1960, Veľká Lesná) je katolícky kňaz a cirkevný sudca. V súčasnosti pôsobí ako profesor kánonického práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Životopis.
V roku 1987 ukončil Rímskokatolícku cyrilometodskú bohosloveckú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave. Následne pokračoval v štúdiu kánonického práva na Fakulte kánonického práva Pápežskej lateránskej univerzity v Ríme, kde v roku 1992 úspešne získal licenciát. V roku 1997 ukončil doktorandské štúdium katolíckej teológie na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte v Bratislave a habilitoval sa v roku 2001 v odbore Katolícka teológia. V roku 2004 bol menovaný za profesora katolíckej teológie.
Od roku 1995 až do konca roka 2017 pracoval ako súdny vikár Spišskej diecézy. V roku 2011 bol vymenovaný za kaplána Jeho Svätosti, čím získal titul Mons. 
Je predsedom Slovenskej spoločnosti kánonického práva. Založil časopis "Tribunál", ktorý sa venuje kánonickému právu, spoluzakladal časopis "Nové Horizonty". V roku 2006 bol ocenený "Osobitným čestným uznaním" v slovenskej súťaži Vedec roka Slovenskej akadémie vied.
V pastorácii pôsobí ako farár vo farnosti Dlhá nad Oravou. Bloguje a publikuje pre Konzervatívny denník Postoj.
Kritika.
V roku 2009 sa zviditeľnil nesúhlasom s plánovaným vystúpením Ivety Radičovej na pôde Katolíckej univerzity v Ružomberku spoločne s kolegami Antonom Ziolkovským a Alozjom Kostelanským. Dôvodom bol termín vystúpenia, ktorý sa nachádzal krátko pred druhým kolom vtedajších prezidentských volieb. 
V roku 2016 kritizoval krok kazateľa Cirkvi Bratskej Daniela Pastirčáka pristúpiť k sv. prijímaniu na zádušnej omši za kňaza Antona Srholca.
Cabadov jarok

Cabadov jarok je pravostranný prítok Maliny, potok IV. rádu na Záhorí, na území okresu Malacky. Jeho dĺžka predstavuje 7,262 km a plocha povodia zahŕňa 9,973 km². Pramení vo výške a do Maliny ústi v nadmorskej výške Ide prevažne o nížinný typ potoka.
Prameň.
Pramení na úpätí vrchu Bartalová () v lokalite Úboč () neďaleko obce Kuchyňa v Pezinských Karpatoch (časť Malých Karpát) v nadmorskej výške 
Opis toku.
Po prameni potok tečie na východoseverovýchod v dorastenom listnatom lese, mierne meandruje a stáča sa na východ. Vynorí sa z lesa, preteká okolo poľnohospodárskej budovy a pokračuje na severovýchod, teraz už v poraste trávy. Tok sa presmeruje nachvíľu na sever, tečie v aleji stromov a po pribratí krátkeho pravostranného potoka sa znovu stočí na východ. Chvíľu tečie týmto smerom, potom opäť na severovýchod a priberá zľava, od Kuchyne pritekajúci, najvýznamnejší prítok. Podteká cestu II/501, pokračuje stále severovýchodným smerom, potom sa miernym oblúkom stočí na východ, križuje elektrické vedenie vysokého napätia a premosťuje ho most železničnej trate Zohor - Plavecký Mikuláš. Po premostení ústi do toku ľavostranný kanál a potom urobí potok nevýraznú vlnu, z ktorej vyjde východoseverovýchodným smerom. Preteká borovicovým lesom na viatych pieskoch, vstupuje na územie VVP Záhorie, definitívne sa stočí na východ a priberá významný pravý prítok. Nakoniec sa, v nadmorskej výške vlieva do Maliny ako jej pravostranný prítok.
Næstved

Næstved je mesto v Dánsku s viac ako 40 000 obyvateľmi. Leží na rieke Suså v južnej časti ostrova Sjælland, 70 km od Kodane. Je centrom rovnomennej obce v rámci regiónu Sjælland.
O dávnom osídlení svedčí mumifikované telo známe ako "Muž z Porsmosu", pochádzajúce z obdobia neolitu. Mesto bolo založené v roku 1135 rádom svätého Benedikta, jeho názov pochádza z výrazov "næs" (ostroh) a "tved" (vyklčovaný les). Vďaka blízkosti mora bol Næstved významným obchodným centrom využívaným hanzou, od 19. storočia sa vďaka lesnatému okoliu rozvíjal papierenský a nábytkársky priemysel, mesto bolo známe tiež výrobou skla a keramiky, spracovaním bravčového mäsa aj veľkými kasárňami. V 21. storočí je hlavným zamestnávateľom v meste a jeho spádové oblasti firma Novenco zaoberajúca sa výrobou ventilačnej techniky. Mesto je tiež dopravným uzlom, prechádza tadiaľto železničná trať "Sydbanen", spájajúca Kodaň s Hamburgom.
Významnými architektonickými pamiatkami sú kostoly svätého Petra a svätého Martina, historické námestie Axeltorv s tržnicou, kláštorná škola Herlufsholm, lekáreň Næstved Løve Apotek zo 17. storočia a bývalá nemocnica Helligåndshuset, slúžiaca ako mestské múzeum. Mestom prechádza Európska cesta tehlovej gotiky. Na odpočinok slúži park Munkebakken ("Mnišsky kopec") vyzdobený množstvom sôch. V Næstvede je možné tiež navštíviť zoologickú zahradu a zábavný park BonBon-Land. Neďalekú obec Gavnø preslávil rokokový zámok s bohatými umeleckými zbierkami, obklopený francúzskym parkom.
Šport.
Miestny futbalový klub Næstved BK sa stal v rokoch 1980 a 1988 vicemajstrom Dánska. Næstved bol jedným z usporiadateľských miest Majstrovstiev sveta v hádzanej žien v roku 2015.
Chlórbenzén

Chlórbenzén je bezfarebná horľavá aromatická organická zlúčenina. Najčastejšie sa používa ako rozpúšťadlo a prekurzor na výrobu mnohých chemikálií.
Využitie.
Chlórbenzén sa využíva najmä pri výrobe herbicídov, farbív a gumy. Kvôli svojej vysokej teplote varu sa využíva ako rozpúšťadlo pri mnohých laboratórnych aj priemyselných procesoch.
Priemyselne sa taktiež vo veľkých množstvách nitruje na 2-chlórnitrobenzén a 4-chlórnitrobenzén, ktoré sa oddeľujú. Z nitrochlórbenzénu sa dá ďalej pripraviť nitrofenol pomocou hydroxidu sodného, nitroanizol pomocou metoxidu sodného a nitroanilín pomocou amoniaku.
V minulosti sa častokrát používal aj pri výrobe rôznych pesticídov, najmä DDT. To sa pripravuje reakciou chlórbenzénu s trichlóracetaldehydom.
Okrem toho bol v minulosti využívaný ako hlavný zdroj fenolu, ktorý sa z neho pripravoval reakciou s taveninou hydroxidu sodného. Reakcia prebiehala pri 350 °C a ako vedľajší produkt vznikal chlorid sodný:
C6H5Cl + NaOH → C6H5OH + NaCl
Príprava.
Príprava chlórbenzénu bola prvý krát popísaná v roku 1851. Pripravuje sa chloráciou benzénu, aby sa však predišlo naviazaniu viacerých atómov chlóru, treba použiť vhodný katalyzátor, v tomto prípade ide o Lewisovu kyselinu, ako napríklad chlorid železitý alebo chlorid sírnatý. Ako vedľajší produkt pri tejto reakcii vzniká chlorovodík.
4. liga

4. liga je štvrtá najvyššia futbalová súťaž na Slovensku. V sezóne 2023/2024 je rozdelená na štyri skupiny - Bratislava, západ, stred a východ, ktoré sú riadené príslušnými regionálnymi zväzmi.
Ö

Ö (minuskula ö) je písmeno latinky. Vyskytuje sa v germánskych jazykoch (napr. v nemčine, islandčine, švédčine), uralských jazykoch (napr. v maďarčine, fínčine, estónčine) a turkických jazykoch (napr. v turečtine), v rómčine, hopijčine a mnohých ďalších. Znak je zložený z písmena O a prehlásky (umlaut) a vyslovuje sa ako polozatvorená predná zaokrúhlená samohláska [], alebo ako polootvorená predná zaokrúhlená samohláska [].
V jazykoch, v ktorých nie sú prehlásky, je znak Ö myslený ako písmeno O s trémou, ktorá slúži na oddelenie dvoch susedných samohlások (ö sa v tomto prípade vyslovuje ako []).
Tvar písmena je zhodný s tvarom písmena Ӧ v cyrilike.
V sadzbe sa vyvinulo cez novovekú variantu oͤ z dvojhlásky oe.
Písmeno by sa nemalo mýliť s písmenom Ő používaným v maďarčine.
V HTML a Unicode majú písmená Ö a ö tieto kódy:
Debye

Debye (slovenská výslovnosť [debi] alebo [dybáj] alebo [debaj]; anglická výslovnosť [dəbai]; holandská výslovnosť [dəbäjə]) , značka D je jednotka dipólového momentu v sústave jednotiek CGS. Jednotka je pomenovaná podľa holandského chemika Petra Debyeho, ktorý sa venoval skúmaniu dipólových momentov. Definovaná je ako 1⋅10−18 statcoulomb centimetrov. Podľa staršej definície je to dipólový moment, ktorý vznikne umiestnením 2 opačných nábojov o veľkosti 10−10 statcoulombov vo vzdialenosti 1 angström od seba.
Ekvivalent tejto jednotky v sústave SI je coulomb meter (jednotka C·m). Na určovanie dipólových momentov sa však poväčšine používa jednotka debye, pretože používanie SI jednotiek je v tomto prípade nepraktické. Dipólové momenty väčšiny dvojatómových molekúl sa pohybujú medzi 0 - 11 D, zatiaľ čo 1 yoktocoulomb metrov sa rovná zaokrúhlene 300 000 D.
Prepočet na iné jednotky.
1 D = 10−18 statC·cm
1 D = 10−10 StatC·Å
1 D ≈ 3,33564·10−30 C·m
1 D ≈ 0,020819434 e·nm
Milan Hutta (1928)

Ing. Milan Hutta (* 2. júl 1928, Osuské† 5. jún 1989, Bratislava) bol slovenský pedagóg a strojár.
Životopis.
Milan Hutta sa narodil do rodiny Jozefa Huttu a jeho manželky Kataríny Huttovej v obci Osuské v roku 1928. Milan Hutta mal s manželkou Emíliou Huttovou dve deti: Milana Huttu a Katarínu Huttovú. Stredoškolské vzdelanie ukončil v rokoch 19451948 na učňovskej škole v Senici, v rokoch 19491952 študoval ďalej na SPŠ Fajnorovo nábrežie v Bratislave. V rokoch 19531959 študoval na Strojníckej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave. Po skončení štúdií vyučoval od roku 19601965 na SPŠT v Bernolákove. Od 1965 vyučoval strojárske predmety na Strednej priemyselnej škole strojníckej na Fajnorovom nábreží 5 v Bratislave. Zároveň pôsobil od roku 1959 na Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave, kde sa venoval výučbe doplnkového pedagogického štúdia pre budúcich pedagógov v oblasti strojárstva.
Vedecká tvorba a publikačná činnosť.
Z hľadiska tvorby je možné rozdeliť vedeckú a publikačnú činnosť Milana Huttu na obdobie pred rokom 1982 a obdobie po roku 1982. Celkovo publikoval ako autor alebo spoluautor 24 učebníc, 4 odborné publikácie, 3 autorské preklady učebníc, 54 odborných článkov, 4 výskumné odborné úlohy. Venoval sa recenznej a publikačnej činnosti, ktorej výsledkom sú recenzie deviatich učebníc pre žiakov stredných škôl a 3 metodické príručky pre učiteľov odborných predmetov, desiatky posudkov záverečných prác a cyklickej prípravy vedúcich pedagogických pracovníkov, posudky prác pedagogického čítania v slovenskom kole, posudky materiálov Výskumného ústavu pedagogického v Bratislave, Výskumného ústavu odborného školstva v Prahe, Ministerstva školstva SSR a Ministerstva školství ČSR.
Zoznam publikácií - Publikačná činnosť po roku 1982.
"Učebnice pre žiakov stredných škôl"
"Odborno-metodické, odborné a metodické publikácie pre učiteľov"
"Vybrané články"
Zoznam publikácií - Publikačná činnosť pred rokom 1982.
"Celoštátne učebnice pre žiakov stredných škôl"
"Odborno-metodická učebnica pre žiakov, príručka pre učiteľov a pracovníkov v praxi"
"Odborno-metodické, odborné a metodické učebnice pre učiteľov"
"Preklady učebníc pre žiakov stredných škôl"
Výskum.
"Podiel na výskume v rokoch 1980 až 1985 :"
Vybrané vedecko-populárno odborné a odborno-metodické články.
Súhrn publikačnej činnosti v oblasti popularizácie vedy a techniky ako aj odborné a odborno-metodické články na tému výchovy a vzdelávania:
Niektoré vybrané prednášky.
"Vybrané tuzemské aj zahraničné prednášky v rokoch 1978 až 1982:"
5. liga

5. liga je piata najvyššia futbalová súťaž na Slovensku. V sezóne 2023/2024 je rozdelená na sedem skupín.
TJ FK Veľké Revištia

TJ FK Veľké Revištia je slovenský futbalový klub z obce Veľké Revištia. Počas sezóny 2019/20 hráva v 3. slovenskej futbalovej lige. Farby klubu sú červená a biela.
Zsch

Zsch je tetragraf vyskytujúci sa v nemeckom jazyku. Vyslovuje sa ako slovenské č. Vyskytuje sa jedine na začiatku slova. Dnes sa už nepoužíva. Zachoval sa len vo vlastných menách, napr. v názvoch nemeckých obcí: Zschorlau, Zschepplin, Zschopau a rieka Zschopau.
Æ

Æ (minuskula æ) je písmeno (grafém) latinskej abecedy, vzniknuté spojením písmen a a e. Pôvodne ide o ligatúru predstavujúcu latinskú dvojhlásku. Je súčasťou abecedy niektorých jazykov (nórčina, dánčina, islandčina, faerčina, latinčina). V minulosti sa používalo aj v anglosaštine.
Ďalšie varianty tohto písmena sú Ǣ (ǣ), Ǽ (ǽ), Æ̊ (æ̊) a Æ̀ (æ̀).
Znak æ sa v medzinárodnej fonetickej abecede (IPA) používa pre takmer otvorenú prednú nezaokrúhlenú samohlásku.
Œ

Œ (minuskula œ) je špeciálny znak latinky. Ide o spojenie písmen O a E. Používa sa vo francúzštine, anglosaštine a staroseverčine. Ďalej sa používa v jazykoch používaných v Kamerune, konkrétne v jazykoch kom, koonzime, guemzek, mbuko a merey. V Unicode má majuskula kód U+0152 a minuskula U+0153.
Zoľnik

Zoľnik () je ruský odborný termín pre mohylový násyp popola, hliny a kultových pozostatkov s priemerom 1040 m a výškou až 2 m, spravidla pokladaný za kultové miesto. Zoľniky patria k charakteristickým znakom belogrudovskej kultúry. Ich výskyt sa viaže k strednému Dnepru cez Moldavsko až po Olténiu v Rumunsku.
Dsch

Dsch je tetragraf vyskytujúci sa v nemeckom jazyku. Vyslovuje sa ako slovenské dž. Používa sa v niektorých slovách cudzieho pôvodu, napr. Dschungel, Dschibuti, Dschingis Khan.
Banka československých légií

Banka československých légií (tiež Legiobanka) boli bankové domy pôsobiace na území Česko-slovenska v rokoch 1919 až 1955.
Centrálna banka sídlila v unikátnej rondokubistickej budove Palác Archa od architekta Josefa Gočára v Prahe, Na Poříčí 1046/24. Jej základy boli položené v roku 1919 na Sibíri, oficiálne však vznikla až v júni 1921 v Prahe, kedy sa konalo ustanovujúce valné zhromaždenie.
Legiobanka vo Zvolene sídlila vo výnimočnej budove postavenej v roku 1927 podľa slávneho českého architekta Jozefa Gočára. Je situovaná v centre mesta Zvolen, na ulici Jozefa Kozáčeka 2.
Banky pôsobili ako akciový peňažný ústav československých legionárov.
Budovy banky.
Budovy banky československých légií, či "Legiobanka," sú pre svoju jedinečnú architektúru, nazývané aj ako „štýl Legiobanky“.
Budova sídla banky v Prahe bola navrhnutá architektom Josefom Gočárom a vystavaná v rokoch 19211923 v slohu rondokubizmu. Budova bola neskôr medzi rokmi 19911994 rekonštruovaná a v súčasnej dobe je známa pod názvom Palác Archa a s jeho novšou časťou tvoria jeden blok. Budova je chránená ako kultúrna pamiatka.
Budovu pobočky Legiobanky vo Zvolene naprojektoval Gočár s prvkami secesného štýlu. Pobočku postavili stavitelia Václav Kolín z Dolného Kubína a Josef Vyletel z Hradca Králové v roku 1926. Nachádza sa v centre mesta, na nároží Kozačekovej a Hviezdoslavovej ulice. Budova slúžila ako obytný dom s bytmi na poschodí, s obchodnými a administratívnymi priestormi na prízemí. Počas druhej svetovej vojny v jej priestoroch sídlil vojenský štáb. Legiobanka je dnes chránená historická budova a je v súkromnom vlastníctve. Je nedávno rekonštruovaná, bola urobená výmena všetkých výkladov na prízemí do pôvodnej veľkosti tak, ako v čase postavenia tohto bankového domu v roku 1927.
Dejiny banky.
Banka vznikla na jeseň v roku 1919 v ruskom meste Irkutsk rozhodnutím vedenia československých légií založiť finančné a hospodárska centrum légií. Za predchodcu banky možno považovať staršiu Vojenskú sporiteľňu, ktorá vznikla tiež v Rusku. Dňa 29. júna 1921 sa uskutočnilo zakladajúce valné zhromaždenie. Akciový kapitál banky predstavoval 70 miliónov korún československých.
Počas prvej ČSR bola banka známa najmä ako "Legiobanka" a patrila medzi strednú vrstvu československých bank. V období protektorátu bola v roku 1940 okupačnými úradmi nariadená zmena názvu na "Českomoravská banka v Prahe". Po roku 1943 mala byť banka spojená s finančným ústavom "Kreditanstalt der Deutschen", avšak pre koniec vojny sa tak nestalo. Banka bola premenovaná na ústav "Legiobanka, akciová spoločnost", avšak už 24. októbra 1945 bola banka znárodňovacím dekrétom 102/1945 Sb. o znárodnení akciových bank znárodnená a po komunistickom prevrate o tri roky neskôr v rámci zlučovania československých peňažných ústavov zlúčená s Poľnohospodárskou bankou neskôr so Živnostenskou bankou v Prahe. Za priameho nástupcu banky tak dnes možno považovať UniCredit Bank ČR (skôr Živnostenská banka).
Prvá liga žien 2018/2019 (Slovensko)

Prvá liga žien 2018/2019 bol 26. ročník najvyššej futbalovej súťaže žien na Slovensku. Futbalistky ŠK Slovan Bratislava v nej obhájili víťazstvo z predošlej sezóny. Do druhej ligy vypadol MFK Ružomberok a postúpil z nej FK Poprad.
Štátna banka československá

Štátna banka československá (ŠBČS; , skratka "SBČS") bola monobanka (1950 – 1990) a od roku 1990 centrálna banka Československa v rokoch 1990 – 1992. Banka vznikla na základe novej reformy bankovej sústavy zákonom o Štátnej banke československej (č. 31/1950 Zb.) Banka bola zriadená k 1. júlu 1950 a existovala do svojho rozdelenia na Českú národnú banku a Národnú banku Slovenska. 
História banky.
Zmena bankového systému bola nevyhnutným predpokladom prechodu k socialistickému modelu riadenej ekonomiky, a preto bola novela bankového systému v ČSR očakávaná už v blízkom čase po prevrate. Režim riešil tento problém už v priebehu rokov 1949 a 1950. 
Predchodcom banky bola Národná banka Československá, ktorá zanikla spolu s prijatím nového zákona. Banka takisto prevzala všetky práva a záväzky Živnostenskej banky, slovenskej Tatra banky a Poštovej sporiteľne. Vznikom štátnej banky prakticky zanikli obchodné banky ako samostatne podnikajúce subjekty. Okrem ŠBČS ešte na území Československa existovali niektoré špecializované peňažné ústavy, prísne však podliehali štátnemu režimu.
Význam bankovej reformy sa ukázal už čoskoro po realizácii menovej reformy v roku 1953, keď štát potreboval uskutočniť hromadnú (a ľudmi nečakanú) emisiu obrovského množstva obeživa. V nasledujúcom období plánovaná centralizácia doznievala a financovanie a úvery investičnej výstavby banka plne prevzala v roku 1958. Samotný zákon bol viackrát novelizovaný (84/1952 Zb., 93/1964 Zb.) až bol v roku 1965 nakoniec nahradený zákonom 117/1965 Zb. o Štátnej banke československej.
Od roku 1970 bola banke zverená aj kontrola nad devízovou politikou (144/1970 Z. z.). Zmeny v usporiadaní banky za udiali v atmosfére očakávaného pádu komunizmu v rokoch 1988 a 1989 (130/1989 Z. z.). 1. januára 1990 sa z banky vyčlenili obchodné banky – Komerční banka Praha a Všeobecná úverová banka Bratislava. Následne so zánikom Česko-Slovenska zanikla aj Štátna banka československá a jej úlohu prevzali národné banky – Národná banka Slovenska na Slovensku a Česká národní banka v Česku.
Ɔ

Ɔ (minuskula ɔ) je špeciálne písmeno latinky. Nazýva sa otvorené O alebo obrátené C. Je sporné, či sa jedná o variantu jedného z týchto dvoch písmen, alebo o samostatné písmeno. Používa sa predovšetkým vo východoafrických (akančina, bambarčina, eveština, ikposso, jorubčina) a stredoafrických jazykoch (lingalčina, lomongo). V 17. a 20. storočí sa tiež používalo v mayských jazykoch. Číta sa ako polootvorená zadná zaokrúhlená samohláska (ɔ) a používa sa ako znak v medzinárodnej fonetickej abecede. Existuje mnoho variánt tohto písmena. V Unicode má majuskula kód U+0186 a minuskula U+0254. Písmeno taktiež existuje ako modifikátor (ᵓ), ktorý má v Unicode kód U+1D53.
Andrášiovci (šľachtický rod)

Andrášiovci (starší pravopis: Andrássyovci, základný tvar: Andráši, starší pravopis: "Andrássy," ) bol významný uhorský rod zo Sedmohradska. Prvýkrát sa spomínajú v 16. storočí a v nasledujúcom období členovia rodu tvorili významnú úlohu v uhorskej histórii. Celé meno je "Andrássy de Csíkszentkirály et Krasznahorka". Csíkszentkirály bolo historické mesto ležiace na území dnešného Rumunska (dnes Sâncrăieni), zatiaľ čo Krásna Hôrka je hrad na Slovensku. 
Dejiny rodu.
Najstarším známym členom rodu Andrášiovcov bol Martin Andráši, ktorý ako donáciu dostal hrad Krásnu Hôrku a okolité panstvá. Ďalšie panstvá rod získal v Monoku, Štítniku a Drnave. Štefan Andráši získal v roku 1676 barónsky titul a panstvo v Betliari. 
Andrášiovci výrazne zasiahli do stavovských protihabsburských povstaní. Na konci 17. storočia sa rod rozdelil na dve vetvy: Štefan Andráši z betliarskej vetvy sa v päťdesiatych rokoch 17. storočia zúčastnil povstania Imricha Tököliho a Pavol Andráši a bol zase generálom vo vojsku Františka II. Rákociho, kde v roku 1706 dobyl Ráb. V roku 1780 získala betliarska vetva grófsky titul.
Juraj z monockej vetvy takisto pôsobil ako generál vo vojsku Františka II. Rákociho a v roku 1766 získal grófsky titul pre svoju vetvu rodu. Andrášiovci výrazne podporovali rozvoj baníctva na Gemeri a na Spiši. Významnou súčasťou rodového panstva bol kaštiel v Betliari s tri storočnou knižnicou, v ktorej zozbierali vyše 20 tisíc zväzkov (z toho vyše tisíc vzácnych prvotlačí). Andrášiovci boli členmi Uhorskej akadémie vied a v 19. storočí obsadzovali významné vládne rezorty. Významnými členmi rodu a politikmi v tomto období boli najmä uhorský premiér Július Andráši a jeho syn, minister zahraničných vecí Július Andráši ml. Ten vošiel do histórie aj vďaka tzv. Andrášiho nóte, ktorú Česi a Slováci pochopili ako koniec vojny a rozpad Rakúsko-Uhorska, čo viedlo k vyhláseniu Československého štátu 28. októbra 1918 v Prahe.
Súčasnou hlavou rodiny je gróf Gyula Andrássy de Csik-Szent-Király et Kraszna-Horka (*1927), ktorý so svojou rodinou v súčasnosti žije v Kanade. Jeho rodičmi boli gróf Michal Andrássy (*1893†1990) a grófka Gabrielle Károlyi de Nagy-Károly (*1899†1992). Jeho strýkom zase bol gróf Imre Andrássy (*1891†1985), ktorý sa najskôr oženil s Edit Payerovou a po druhýkrát v roku 1919 so švédskou šľachtičnou Stellou Kuylenstiernou. Gróf Imre Andrássy, mal jedného syna, Imricha mladšieho (*1930†1984), ktorého ženou sa stala Lois Mitchellová. Spolu mali dve dcéry - manželku grófa Pála Czirakyho Máriu „"Vivi"“ (*1921†2019) a dcéru Erzsébet „"Bonzo"“ (*1924†?).
Známi príslušníci rodu.
Medzi najvýznamnejších členov rodu patrili:
Vallensbæk

Vallensbæk je mesto v Dánsku, ktoré sa nachádza v rovnomennej obci. Mesto sa nachádza západne od hlavného mesta Kodane, v regióne Hovedstaden, ktorý sa nachádza na ostrove Sjælland.
V roku 2017 tu žilo 13 500 obyvateľov.
Časti mesta.
Vallensbæk je rozdelený na Vallensbæk Nordmark a Vallensbæk Landsby.
Filip Oršula

Filip Oršula (* 25. február 1993, Sebedražie) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za gruzínsky klub Dinamo Tbilisi ako záložník.
Oršula sa v začiatkoch svojej kariéry pohyboval v zahraničí. Hral v Anglicku, Holandsku či Nemecku. Na Slovensku obliekol dresy klubov Spartak Myjava, Slovan Bratislava a od leta 2019 je hráčom Spartaka Trnava. Hral aj za český Liberec.
Vallensbæk (obec)

Vallensbæk je obec v Dánsku v regióne Hovedstaden (do roku 2007 v okrese Kodaň (Københavns Amt)).
Sídlom obce je mesto Vallensbæk.
Obec Vallensbæk bola založená obecnou reformou 1. apríla 1970. Ďalšia reforma v roku 2007 štatút obce potvrdila.
Obyvateľstvo.
Informácie platné k roku 2005:
Jon Larsen (gitarista)

Jon Larsen (* 7. január 1959, Bærum, Nórsko) je nórsky gypsy jazzový gitarista, skladateľ, maliar, surrealista, amatérsky vedecký výskumník a producent, ktorý má hlavný vplyv na oživovanie gypsy jazzu po celom svete. Je zakladateľom projektu Stardust. V roku 2007 získal cenu Buddy Award za celoživotný prínos pre džez.
Heracles

Heracles je rod vyhynutých vtákov, ktorého jediným druhom je Heracles inexpectatus. Ide o obrovského papagája, ktorý žil pred 19 – 16 miliónmi rokov v ranom miocéne na Novom Zélande. V roku 2008 sa našli dve kosti z nôh, podľa ktorých sa váha jedinca odhadla na 7 kg (dvakrát toľko ako dnešný najväčší papagáj "Strigops habroptila"). Kosti boli mohutné a hrubostenné a predpokladá sa, že vták bol nelietavý. Obýval subtropický dažďový prales.
TW Hydrae

TW Hydrae je hviezda typu T Tauri vzdialená približne 176 svetelných rokov. Nachádza sa v súhvezdí Hydra. Je to najbližšia hviezda svojho druhu k Slnečnej sústave a najbližšia hviezda, ktorá je v procese tvorby planét. Ide o mladú hviezdu, jej vek sa odhaduje na 5 až 10 miliónov rokov. Bol u nej objavený protoplanetárny disk s veľkým obsahom vody a s obsahom metanolu.
Ovos siaty

Ovos siaty ("Avena sativa") je druh obilniny z čeľade lipnicovité. Je známy pre svoje zrná z ktorých sa vyrábajú pokrmy pre ľudí ako napr. ovsené vločky alebo ovsená kaša, najmä sa však používa na kŕmenie dobytka. Je bohatý na bielkoviny, vlákninu a minerály (draslík, fosfor, magnézium). 
Dôkazy o jeho domestikácii sa objavujú 1000 pred Kr. v strednej Európe, kde sa rozšíril z Blízkeho východu. 
Produkcia.
Po nástupe poľnohospodárskej mechanizácie sa jeho svetová produkcia zmenšila, pretože stroje vo výrobe nahradili zvieratá a dopyt po ovse ako ich hlavnom krmive upadol. Od 2001 do 2009 sa svetovo vyprodukovalo priemerne 25 miliónov ton ročne (cca 2% z celkovej produkcie obilia). Najväčším producentom je Európa, Rusko a Kanada.
Heracles (rozlišovacia stránka)

Heracles môže byť:
ꙮ

ꙮ je špeciálny znak cyriliky, veľmi zriedka používaný. Ide o písmeno O zložené zo siedmych očí. Vyskytuje sa len v jednom slove zo staroslovienčiny, v slove многоꙮчитїи, ktoré je použité v slovnom spojení "серафими многоꙮчитїи", v preklade anjel s veľa očami. Tam sa ꙮ číta ako O. V knihe žalmov z roku 1429 ho objavil lingvista a etnograf Jefim Karski.
V Unicode má písmeno ꙮ tento kód: U+A66E. Vo verzii Unicode 15.0 je tento znak upravený na tvar s 10 očami, tak ako sa nachádza v pôvodnom náleze.
Ꚃ

Ꚃ (minuskula ꚃ) je už bežne nepoužívané písmeno cyriliky. V minulosti bolo používané v abcházštine. Písmeno sa podobá písmenu Ѕ v cyrilike a písmenu S v latinke.
Ԩ

Ԩ (minuskula ԩ) je písmeno cyriliky. Používa sa len v orokčine. Ide o variant písmena Н.
V dobe, keď písmeno nebolo obsiahnuté v Unicode, bolo jeho zaradenie do Unicode navrhnuté pod názvom CYRILLIC CAPITAL LETTER EN WITH LEFT HOOK a CYRILLIC SMALL LETTER EN WITH LEFT HOOK. Prijatie písmena do Unicode bolo schválené, zavedené bolo v Unicode 7.0.
Дз

Дз je digraf používaný v cyrilike. V niektorých azbukách sa uvádza ako samostatné písmeno, napr. v bieloruskej, udiskej, abazijskej, adygejskej, kabardskej, osetskej. Vyslovuje sa ako slovenské dz.
V macedónskej azbuke hlásku zachytávanú digrafom дз zachytáva písmeno Ѕ, v mongolskej azbuke písmeno З (mongolčina nemá hlásku zodpovedajúcu hláske zapisovanej v slovenčine ako z).
Editačný maratón

Editačný maratón () je podujatie, na ktorom sa stretnú členovia konkrétnej internetovej komunity, akou je napríklad Wikipédia, OpenStreetMap alebo LocalWiki, s cieľom editovania a vylepšovania špecifickej témy alebo typu obsahu. Obvykle sa na začiatku editačného maratónu koná školenie o editácii pre nových redaktorov.
Editačné maratóny Wikipédie sa typicky konajú v kanceláriách miestnych pobočiek Wikimedie, v knižniciach, kultúrnych inštitúciách, akými sú napríklad múzeá, archívy, ale aj vo vzdelávacích inštitúciách, napríklad na univerzitách. Príkladom editačného maratónu na Slovensku je napríklad , na ktorom redaktori upravovali a vylepšovali články na tému slovenskej ľudovej kultúry.
Dušan Barok

Dušan Barok (* 1979, Bratislava, Česko-Slovensko) je slovenský umelec, výskumník a dizajnér. Jeho práca sa pohybuje medzi aktivizmom, sieťovou kultúrou a pamäťovými štúdiami. Je zakladajúcim redaktorom platformy pre výskum umenia a humanitných vied, "Monoskop". 
V rokoch 1997 – 2002 vyštudoval informačné technológie na Ekonomickej univerzite v Bratislave. V rokoch 2010 – 2012 absolvoval štúdium na Piet Zwart Inštitúte v holandskom Rotterdame na oddelení sieťových médií u Renée Turner. V rokoch 2016 – 2019 pracoval ako výskumný pracovník na oddelení mediálnych štúdií na Univerzite v Amsterdame v rámci európskeho projektu o nových prístupoch k uchovávaniu súčasného umenia.
Od nultých rokov je aktívnym účastníkom kultúrneho života na Slovensku a v Česku. Viedol kultúrny online portál "Koridor" (1999-2002). So Slávom Krekovičom, Zuzanou Duchovou, Magdalénou Kobzovou, Ivanou Rumanovou, Barborou Šedivou a ďalšími tvorí redakčný okruh časopisu "3/4". Spoluzakladal mediálne laboratórium "Burundi" v A4 nultom priestore v Bratislave (2003-2005) s Máriou Čorejovou, Michalom Čudrnákom, Anou Roxanou Filip, Petrom Gondom, Máriou Riškovou a ďalšími. Spolu s Magdalénou Kobzovou a 13 kubíkmi zorganizoval medziodborovú letnú akadémiu "Letné dielne" (2006-2007) v priestoroch Tranzit workshops na Zlatých pieskoch. Tri roky sa venoval koordinácii dlhodobého medzinárodného festivalu sieťovej kultúry "Multiplace" (2007-2009). S Petrom Gondom je administrátorom umeleckého servera "Sanchez" (od 2008). V rokoch 2015 a 2016 bol členom poroty Ceny Oskára Čepana.
S platformou "Monoskop" sa angažuje v hnutí umeleckých a tieňových knižníc ("shadow libraries"), medzi ktorého predstaviteľov patria i Kenneth Goldsmith ("UbuWeb"), Marcell Mars, Tomislav Medak a Dubravka Sekulić ("Memory of the World"), Sean Dockray ("Aaaaarg"), Alexandra Elbakyan ("Sci-Hub"), Cornelia Sollfrank ("Giving What You Don't Have"), Femke Snelting ("Interfacing the Law") a ďalší. Je signatárom otvoreného listu solidarity s digitálnymi knižnicami Library Genesis a Sci-Hub čeliacimi súdnemu sporu s vydavateľským gigantom Elsevier, ktorý bol preložený do 15 jazykov vrátane slovenčiny.
Dušan Barok obdržal spolu so skupinou La Société Anonyme ocenenie New Face Award z "Japan Media Arts Festivalu" v Tokiu za dielo "The SKOR Codex", digitálny archív umenia vo verejnom priestore vo forme tlačenej knihy. Na pozvanie z bienále Mediacity v kórejskom Soule vytvoril so širšou skupinou spolupracovníkov Monoskopu inštaláciu "Exhibition Library" ("Výstavná knižnica"), ktorej súčasťou je tridsať katalógov fiktívnych výstav. Predstavená bola v Seoul Museum of Art počas jesene 2018. Pre "Berlin Biennale" vytvoril s Pitom Schultzom platformu pre dejiny súčasného umenia, "ArtWiki" (2012-2018). Bol hosťujúcim pedagógom v programe Experimentálneho publikovania na Piet Zwart Inštitúte v holandskom Rotterdame.
Ekonomika Vietnamu

Socialisticky orientovaná trhová ekonomika vo Vietname je 47. najväčšia ekonomika na svete merané podľa nominálneho HDP a 35. najväčšia podľa parity kúpnej síly. Krajina je členom:
Od polovice 80. rokov 20. storočia sa Vietnam vďaka reforme Doi Moi (renovácia) zmenil z vysoko centralizovanej plánovanej ekonomiky na zmiešanú ekonomiku, ktorá súčasne používa direktívne a indikatívne plánovanie cez 5-ročné plány. Od tej doby tunajšia ekonomika zaznamenala rýchly rast. V 21. storočí sa Vietnam integruje do svetovej ekonomiky. Takmer všetky firmy vo Vietname sú malé a stredné podniky. Vietnam sa stal dôležitý vývozca poľnohospodárskych produktov a atraktívny cieľ zahraničných investorov Juhovýchodnej Ázie.
V súčasnosti Vietnam značne závisí na zahraničných investíciach a prílive kapitálu zo zámoria na podporu rastu ekonomiky. Investície do luxusných hotelov a rezortov podporujú miestnu turistiku. Podľa predpovede PricewaterhouseCoopers vo februári 2017, Vietnam môže byť najrýchlejšie rastúca ekonomika na svete s potenciálnym ročným rastom HDP okolo 5,1 percenta, ktorým sa stane 20. najväčšou ekonomikou v roku 2050. Ekonomickí experti zahrnujú Vietnam do zoznamu rastúcich trhov ("emerging markets") s názvom "Next Eleven" a "CIVETS". V krajine ale sú určité problémy, ktoré znepokojujú analytikov pre ekonomické spomalenie v uplynulých rokoch.
Tajná služba

Tajná služba je časté označenie bezpečnostných organizácií, pracujúcich utajeným spôsobom. Medzi tajné služby patria hlavne spravodajské služby (rozviedka, kontrarozviedka), policajné a bezpečnostné služby (napr. tajná kriminálna polícia).
Tajné služby používajú špecifické metódy a postupy (napr. krycie doklady), ktoré často vybočujú zo zákonného rámca a sú dovolené len výnimkou zo zákonných noriem. Stupeň utajenia jednotlivých tajných služieb je rôzny. Spravidla sa utajujú pracovné metódy, používaná technika, pracovníci, u niektorých služieb aj rozpočet, sídlo a podobne. Niekedy sa utajuje aj fakt, že daná služba vôbec existuje – napr. v Spojenom kráľovstve legálna rozviedka neexistuje, hoci je jej existencia všeobecne známa.
Tajné služby na Slovensku.
Tajné služby na Slovensku tvoria spravodajské služby a služby spadajúce pod Policajný zbor.
Záhorské nárečie

Záhorské nárečie (skrátene záhorčina; hovorovo záhorácke nárečie, hovorovo skrátene záhoráčtina) je jedno zo západoslovenských nárečí. Používajú ho ľudia v regióne Záhorie.
V niektorých zdrojoch je uvádzané ako "záhorské nárečia", pričom v rámci týchto "záhorských nárečí" sú vymedzené podskupiny "záhorské nárečie" a "skalické nárečie".
Ak by sme ju chceli niekam zaradiť, nachádza sa medzi spisovnou slovenčinou a češtinou. Najbližšie jej je dialektom niektorých oblastí južnej Moravy.
Je zaujímavé, že zmeny nárečia nepodliehajú prirodzeným bariéram, ako sú kopce, rieky a pod. Aj dve susedné dediny majú každá svoje špecifiká.
V najväčších záhoráckych mestách sa už typické záhorácke wakanie (vyslovovanie zaokrúhlenej samohlásky u na w namiesto l) nepoužíva. Nárečie je tam už výrazne ovplyvnené slovenčinou.
Záhorské nárečie patrí do južnej časti západoslovenského nárečového makroareálu, ktorý je celkovo charakteristický tvrdou výslovnosťou (t.j. nepoužívaním mäkčeňov). 
Hlavné znaky nárečia.
Nárečie má korene v praslovanských jazykových prvkoch západoslovanského pôvodu a práve iba v záhoráčtine sa stále vyskytujú originálne praslovanské termíny. Najmä morfologické znaky svedčia o starobylom ráze tohto nárečia. 
Slová podľa pôvodu.
Vďaka svojej geografickej polohe (na Slovensku, hraničí s Rakúskom a Českom) je slovná zásoba výrazne ovplyvňovaná aj češtinou a nemčinou.
Úryvky na ukážku.
Úryvok zo spomienok roľníka Michala Čermáka zachytený okolo roku 1940 a publikovaných v štúdii P. Dezidera Dubaya, OFM v Sborníku záhorských akademikov v roku 1942 (s. 94):
Ilja Racek

Ilja Racek (* 24. jún 1930, Praha† 2. august 2018, Praha) bol český herec, dlhoročný člen hereckého súboru Divadla na Vinohradech.
Životopis.
Už v mladosti ho očarilo bábkové divadlo. Počas 2. svetovej vojny pracoval ako 14 ročný chlapec ako technik v pražskom divadle "Říše loutek". Po vojne sa prihlásil na štúdium herectva na Pražské konzervatórium, ktoré bolo krátko nato administratívne zmenené na DAMU.
Po absolutóriu DAMU začínal v olomouckom divadle, od roku 1960 presídlil natrvalo do Prahy, kde najprv po šesť rokov hral v pražskom Divadle E. F. Buriana. Od roku 1966, kedy ho angažoval František Pavlíček, pôsobil ako člen hereckého súboru Divadla na Vinohradech až do roku 1990, neskôr potom ako stály hosť. Ako jediný člen Divadla na Vinohradoch odmietol podpísať takzvanú Antichartu.
Zomrel 2. augusta 2018 na následky choroby.
Herlufmagle

Herlufmagle je malé mesto v Dánsku, ktoré patrí k obci Næstved a nachádza sa v regióne Sjælland. Patrí do farnosti Herlufmagle a nachádza sa kilometer severne od mesta Gelsted, kilometer severozápadne od Fensmarku a 10 kilometrov severne od Næstvedu na železničnej trati RingstedNæstved. Stanica je uzavretá.
V meste sa nachádza kostol a škola. Sála kráľovstva Svedkov Jehovových sa nachádza trochu mimo mesta smerom do mesta Ringsted.
K roku 2019 v meste žije 1 449 obyvateľov.
Irena Szewińská

Irena Szewińská (, rod. Kirszensteinová; * 24. máj 1946, Leningrad, Sovietsky zväz† 29. jún 2018, Varšava, Poľsko) bola poľská atlétka, trojnásobná olympijská víťazka .
Vynikala predovšetkým v šprintoch (beh na 100 m, 200 m a 400 m), ale aj skoku do diaľky. Dvakrát vytvorila svetový rekord na stometrovej trati , štyrikrát na dvestometrovej a trikrát posunula hodnotu svetového rekordu na hladkej štvrťke . Na svetovej letnej univerziáde v Budapešti v roku 1965 získala dve zlaté medaily (100 m, 200 m).
Krily

Krily ("Euphausiacea") sú rad malých kôrovcov.
Etymológia.
Názov pochádza z nórskeho slova „krill“ pre malé rybky alebo poter.
Výskyt a význam.
Žijú vo všetkých oceánoch. 
Patria medzi kritické prvky v ekonomike svetových oceánov a je súčasťou začiatku potravinového reťazca. Väčšina druhov krilov má veľkú vertikálnu migráciu a poskytuje tak krmivo pre dravcov blízko povrchu v noci a v hlbších vodách počas dňa. Tým, že sa kŕmia pri hladine a výkaly vylučujú hlboko v oceáne, napomáhajú sekvestrácii uhlíka. Pri póloch sa pri nezapadajúcom slnku držia stále pri povrchu a kŕmia sa fytoplanktónom naspodu ľadovcov. Sú hlavnou zložkou potravy kosticovcov, ľudia ich lovia ako potravu pre akváriá a akvakultúry, ako návnadu pre športové rybárstvo, farmaceutický priemysel aj gastronómiu.
Odhaduje sa, že iba z antarktického druhu kril antarktický ("Euphausia superba") živočíchy spotrebujú 250 miliónov ton (z celkového počtu 379 miliónov ton). 
Opis.
Ich veľkosť je rôzna od 1 do 14 cm. Sú rozšírené celosvetovo s veľkým rozptylom. Zoskupujú sa však do veľkých a hustých rojov na hraničných ekosystémoch ako pobrežia, fjordy, hranice ľadovcov a morských prúdov a iné. 
Ich telo sa skladá z dvoch hlavných častí. Hlavohruď (cephalothorax) obsahuje oči, dve antény, orgány, žiabre a tráviaci systém. Pod hlavou majú ústroje, ktoré slúžia na filtrovanie a chytanie potravy (hlavne fytoplanktón a menej zooplanktón). Bruško tvorí svalstvo, chvost a šesť alebo osem párov nožičiek. Na konci tela je malá plutvička, telsón. Exoskelet je priehľadný a vnútorné orgány sú viditeľné. Krily majú na svojom tele aj fotofór, orgán, ktorý vytvára luminescenciu. Majú ich na boku niekoľko a svietia modrou farbou. Pomáhajú krilom v hĺbke držať sa pri sebe. Obsahuje aj červený pigment, ktorý je rozoznateľný v truse vtákov a veľrýb, ktoré ho požierajú. 
Taxonómia.
Rad krily sa delí na dve čeľade:
Najvýznamnejšie druhy v potravinových reťazcoch sú:
Dunakanyar

Dunakanyar (maď.; nem. "Donauknie"; slovenský názov nie je ustálený, v literatúre sa vyskytujú [skôr opisné] označenia: ohyb Dunaja ("pri Vacove"), horný ohyb Dunaja, Dunajský ohyb a najmä staršie aj koleno Dunaja či dunajské koleno a najčastejšie sa nimi myslí význam nižšie označený číslom 2) môže byť:
Ohyb Dunaja, koleno Dunaja či dunajské koleno môže byť aj označenie iných ohybov toku Dunaja, najmä veľkého ohybu v Srbsku , pozri napr. ohyb Dunaja (Srbsko)
Dunakanyar (severne od Budapešti)

Dunakanyar (-maď.; slovenský názov nie je ustálený - pozri v článku Dunakanyar) je voľné označenie úseku Dunaja od Ostrihomu po Szentendre alebo až po severný okraj Budapešti, teda toho úseku Dunaja v Maďarsku (resp. na malom úseku aj na Slovensku), kde sa Dunaj veľkým oblúkom prudko stáča na juh. V širšom zmysle, ako rekreačný región, Dunakanyar zahŕňa aj široké okolie tohto úseku Dunaja, čiže celé územie ohraničené slovensko-maďarskými hranicami na severe, obcami Mogyorósbánya, Leányvár a Pilišská Čaba (všetko vrátane) na juhozápade, obcami Solymár, Budakalász a Fót (všetko vrátane) na juhu a obcami Vácrátót, Kosd, Alsópetény, Pusztaberki a Drégelypalánk (všetko vrátane) na východe. 
Dunakanyar je oblasť dôležitá z turistického hľadiska. Okrem zaujímavého priebehu toku Dunaja sú známymi pozoruhodnosťami - pokiaľ ide o územie bezprostredne pri Dunaji - napríklad sídla Ostrihom, Vyšehrad, Vacov či Szentendre. Okrem toho sa tu nachádza národný park Duna–Ipoly Nemzeti Park. 
Začiatočná časť Dunakanyaru (v užšom zmysle) sa nazýva aj Vyšehradská brána (=Dunakanyar v najužšom zmysle; maď. aj "Visegrádi-Dunakanyar") - podrobnosti o tejto časti pozri v článku Vyšehradská brána.
Čatorňa

Čatorňa môže byť:
Samuel Libai (1755 – 1818)

Samuel Libai alebo Samuel Libay (* 1755† 3. november 1818, Pezinok) bol slovenský zlatník, evanjelického náboženstva.
Životopis.
Samuel Libay získal znalosti zlatníckeho remesla v Novom Meste u zlatníckeho majstra Martina Hofmana, ktorý sa spomína v meste v rokoch 1768 – 1774. Po vyučení odišiel v roku 1779 do Modry, kde sa v mestských archívnych dokumentoch prvýkrát spomína o rok neskôr, a to v roku 1780. Ako zlatník bol Samuel Libay vedený v administratívnych zápisoch prvý – a jediný – raz v roku 1788. Je to zároveň aj posledný rok, kedy rodina žila v Modre. Počas 9-ročného pôsobenia v Modre môžeme usúdiť, že sa Samuel Libay v meste nemienil usadiť natrvalo, pretože si neotvoril zlatnícku dielňu, kde by bol mohol pôsobiť ako majster. Jeho časté sťahovania sú dokladom, že remeslo vykonával iba „súkromne“, s výnimkou posledného roka. 
Rodina.
V Modre sa Samuel Libay prvý raz oženil s Justínou Echtach. Manželom sa 11. júla 1779 narodila dcéra Zuzana, ktorá po šiestich dňoch zomrela. Po smrti dcéry náhle zomrela 13. augusta 1779 aj Samuelova manželka Justína. Mladý 24-ročný vdovec sa ešte v tom istom roku oženil a za manželku si 22. novembra 1779 vzal Alžbetu Rázgovú. Manželia mali spolu desať detí (šesť dcér a štyroch synov – traja z nich sa stali zlatníkmi), z ktorých sa v Modre narodili:
Do Pezinka sa Libayovci presťahovali v roku 1788, kde bývali v dome pod poradovým číslom 30, čo bola bývalá kúria Mednyanszkých. V Pezinku pribudli do rodiny nasledovné deti:
Otec rodiny Samuel Libay zomrel v Pezinku 3. novembra 1818 vo veku šesťdesiattri rokov.
Centristická demokratická internacionála

Centristická demokratická internacionála (CDI, :"Centrist Democrat International", :"Internacional Demócrata de Centro") je celosvetová kresťansko-demokratická politická organizácia, združujúca kresťansko-demokratické, centristické a ďalšie politické strany.
História.
Organizácia bola založená v roku 1961 na svetovej konferencii v Čile ako Kresťansko-demokratická svetová únia (CDWU), ktorá sa snažila vybudovať novú jednotnú organizáciu na odkazoch kresťansko-demokratických internacionál v minulosti a vytvoriť tak na ideách kresťanskej tretej cesty alternatívu ku Socialistickej internacionále. 
V roku 1982 bola premenovaná na Kresťansko-demokratickú internacionálu (CDI), potom v roku 1999 na názov Kresťansko-demokratická internacionála ľudových strán (CDPPI) a v roku 2001 na súčasný názov Centristická demokratická internacionála (CDI).
Doug Corcoran

Doug Corcoran (* Brookfield, Illinois, USA) je americký trúbkár, keyboardista, saxofónista, gitarista, organista a spevák, ktorý sa preslávil hosťovaním spolu s Raynierom Jacobom Jacildom na albumoch JD McPhersona, a ktorý v súčasnosti žije v meste Chicago v štáte Illinois.
Životopis.
Pochádza z Brookfieldu v štáte Illinois. Ako chlapec sa učil hrať na klavíri, študoval na strednej škole Riverside-Brookfield, ktorú absolvoval v roku 2000 a neskôr promoval s hrou na trúbku na Hudobnej univerzite v štáte Indiana. V okolí Chicaga, kde je aktívny v žánroch blues a roots takmer dve desaťročia, je známy ako klavirista a trúbkár. Ale asi pred piatimi rokmi, s pomocou rodáka z Windy City Jimmyho Suttona, sa začala spolupráca s JD McPhersonom. Od tej doby Corcoran nahráva a cestuje po svete so spevákom a skladateľom pochádzajúcim z mesta Tulse, ktorý sa niekedy označuje ako „The Future Of Rockabilly“. Jeho masívny tenorový saxofón opevnil je skladby ako „Mother of Lies“ a „It’s All Over But the Shouting“ na McPhersonovom albume z roku 2015, "Let the Good Times Roll". V roku 2017, na albume "Undivided Heart &amp; Soul", hral takmer výlučne na gitaru.
Dňa 26. decembra 2018 sa zasnúbil s Amandou Devittovou.
Dušan Vallo

Pplk. doc. Ing. Dušan Vallo, CSc. (* 14. február 1941† 19. marec 2006) bol slovenský vojenský dôstojník a autor odbornej literatúry, príslušník Československej ľudovej armády (do 1990), Československej armády (19901992) a následne Ozbrojených síl Slovenskej republiky (od 1993). Vo výslužbe pôsobil na Ministerstve obrany Slovenskej republiky.
Dlhodobo sa zaoberal spracovávaním slovenskej vojenskej terminológie. Je autorom "Krátkeho výkladového slovníka vojenskej terminológie" (1997) a vedúcim autorského kolektívu naň nadväzujúceho "Vojenského terminologického a výkladového slovníka" (2004, 2006).
Abonent ND

Abonent ND je české vydavateľstvo, nakladateľská sekcia a knižný klub Národného divadla (ND). Vzniklo v roku 2005 ako súčasť ND. Jeho riaditeľom bol Alexander Tomský, bývalý riaditeľ Academie a majiteľ vydavateľstva Rozmluvy.
Vydáva domácu i zahraničnú beletriu a literatúru faktu (ročne vydá okolo 10 titulov), napr. román Věry Noskovej "Bereme, co je" (2005), populárno-náučnú publikáciu Marie Hruškovej "Kult stromů v zemích Koruny české" (2005), román Jana Křesadla "Obětina" (2006), román "Mansfieldské panství" (2006) od Jane Austenovej v preklade Evy Kondrysovej či fotografickú publikáciu "Divadelní sezona 2005/06" (2006) fotografov Štěpánky Steinovej a Salima Issu.
Vinice

Vinice môžu byť: