burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Bytčica

Bytčica je mestská časť Žiliny, situovaná južne od časti Solinky na ceste I/64. 
Jej historické názvy boli: "Bytrzycz", "Bychycze" alebo "Bittčica". Patrila panstvu Lietava. Nachádza sa tu barokový kaštieľ z polovice 18. storočia, klasicistický kaštieľ z roku 1844, budova bývalého klasicistického majera a klasicistický rímskokatolícky Kostol svätého Imricha z roku 1844. K Žiline patrí od roku 1970. V Bytčici bola umiestnená psychiatrická klinika. Okrajom obce preteká rieka Rajčianka. 
Žije tu 2043 obyvateľov. V Bytčici sa narodil Marek Mintál. Obec má spojenie s centrom mesta pomocou autobusových liniek číslo 20 a 22. Linka číslo 20 premáva na trase Bytčica – centrum – sídlisko Vlčince a späť. Linka číslo 22 premáva na trase Bytčica – centrum – Brodno a späť. Spojenie s centrom mesta je možné aj lokálnou železničnou traťou Žilina – Rajec. V Bytčici je železničná stanica. V obci sa nachádza niekoľko pohostinstiev a menšie obchody. 
V okrajových častiach obce prebiehala a aj prebieha individuálna bytová výstavba rodinných domov. V katastrálnom území obce sa nachádzala továreň – ZVL Bytčica (závody valivých ložísk). Dnes tento areál slúži ako logistické centrum pre firmu KIA. V budúcnosti medzi obcami Bytčica a Lietavská Lúčka povedie diaľnica D1 v úseku Hričovské Podhradie – Dubná Skala.
Žilinská mestská kniha

Žilinská mestská kniha alebo žilinská kniha z rokov 1378-1561 je významná jazyková a právna pamiatka Slovenska. 
Kniha, ktorá obsahuje 149 popísaných listov, je rukopisnou pamiatkou viazanou v koženej väzbe z 15. storočia. V roku 1988 bola vyhlásená za národnú kultúrnu pamiatku.
Časti.
Kniha sa delí na tri časti:
Jazyk.
Slovanské časti sa staršie hodnotili ako slovakizovaná čeština, podľa novšieho výskumu ide o západnú slovenčinu, presnejšie "jazyk uvedenej pamiatky treba hodnotiť ako kultúrny interdialekt západoslovenského typu, v ktorom sa vyskytujú bohemizmy a ktorá je zapísaná českým pravopisom".
Privilegium pro Slavis

Privilegium pro Slavis je privilégium, ktoré žilinským Slovákom udelil/potvrdil kráľ Ľudovít I. Veľký 7. mája 1381.
Podľa privilégia mali polovicu mestskej rady tvoriť nemeckí a polovicu slovenskí mešťania s rovnakými právami. Udelil ho po sťažnosti Slovákov, ktorí tvrdili, že toto dávnejšie pravidlo mesta nemeckí mešťania odmietajú dodržiavať. Privilégium sa zachovalo v odpise hodnoverného miesta v Turci z roku 1431.
Privilegium pro Slavis је „najstarší bezpečne zachovaný dokument o zrovnoprávnení slovanského mešťanstva s nemeckým v slovanských krajinách strednej Európy, teda v Čechách, Morave, Poľsku, Sliezku a Lužici, kde vývoj dospel k podobnému výsledku až značne neskôr.“
Surjektívne zobrazenie

Surjektívne zobrazenie alebo surjekcia alebo surjektívna funkcia je zobrazenie, ktoré priraďuje na každý prvok cieľovej množiny aspoň jeden prvok z východiskovej množiny. Zvykne sa označovať aj ako zobrazenie na určitú množinu.
Súdržnosť

Súdržnosť môže byť:
Semiológia

Semiológia môže byť:
Permutácia (algebra)

Permutácia množiny formula_1 je každá bijekcia z množiny formula_1 do množiny formula_1.
Cykly permutácie.
Pre pevne zvolenú množinu formula_1 a pre jej pevne zvolenú permutáciu formula_14 sa definuje na množine formula_1 relácia formula_16 podmienkou, že formula_17 vtedy a len vtedy ak existuje prirodzené číslo formula_10 také, že 
Relácia formula_16 je ekvivalencia. Ak je množina formula_1 konečná, triedy ekvivalencie relácie formula_16 sa nazývajú cykly permutácie formula_23.
Permutácia

Permutácia môže byť
Číslo

Číslo môže byť:
Meno (slovné druhy)

Meno alebo nomen je slovo alebo ucelené slovné spojenie, ktoré vykazuje gramatické kategórie pádu, čísla a menného rodu (vrátane nesklonných). Pojem pochádza z gramatiky latinčiny (nomen je tam každý sklonovateľný slovný druh); v nemčine (Nomen), angličtine (noun), francúzštine (nom) a taliančine (nome) je to dnes aj alternatívny názov pre (len) podstatné meno.
Mená sú teda predovšetkým podstatné mená, prídavné mená, zámená (ako naznačuje už ich názov - končí na -meno) a ďalej niektoré číslovky. Menný charakter môžu sčasti alebo úplne mať aj niektoré tvary slovies (niektoré prechodníky a príčastia). Menom môže byť aj súslovie, rozvinutý tvar, najmä sem zaraďujeme ustálené vlastné meno. 
Mená a menné súslovia sa rozdeľujú na:
Vlastné mená sa od všeobecných mien v slovenčine odlišujú pravopisom (písaním veľkých písmen). Niektoré slová môžu v zaradení, a tým aj v pravopise, kolísať podľa kontextu (napríklad vyšiel mesiac, ale na Mesiaci, zem je chladná, ale jadro Zeme je horúce, Vláda (myslí sa jedna konkrétna inštitúcia), ale vláda (druhu inštitúcie).
Nomen

Nomen (mn. číslo nomina) môže byť:
Proprium

Proprium môže byť:
Všeobecné meno

Všeobecné meno (iné názvy: apelatívum, všeobecné substantívum) je meno vzťahujúce sa na hociktorú osobu/vec toho istého druhu. Je opakom vlastného mena.
Môže to byť všeobecné podstatné meno, všeobecné prídavné meno, všeobecné zámeno alebo všeobecná číslovka. Príklady: pes, mladý, kolík, nikto, sedmoro.
Verbum (časopis)

Verbum je reprezentatívny slovenský katolícky časopis orientovaný predovšetkým na katolícku inteligenciu.
Založený bol v máji 1946 na fare v Liptovskom Hrádku, kde bol vtedy kaplánom básnik katolíckej moderny Janko Silan. Do časopisu prispievalo celé spektrum katolíckych intelektuálov, z ktorých mnohí boli predtým redaktori zaniknutej Obrody. Z najvýznamnejších treba spomenúť týchto: Ladislav Hanus, Jozef Kútnik, Cyril Dudáš, Vendelín Jankovič, Anton Harčar a mnohí ďalší. Okrem časopisu sa vytvorilo aj nakladateľstvo Verbum. Sídlo časopisu a vydavateľstva bolo v Košiciach.
Počas svojej existencie sa Verbum stal veľmi vyhľadávaným časopisom, ktorý nestíhal vyhovieť všetkým objednávkam. Mal špecializované čísla, ktoré sa venovali filozofii, umeniu... Jedno dvojčíslo sa venovalo protestantizmu. Vyvolalo výrazné ohlasy. Jeden z najdôležitejších príspevkov v ňom mal Ladislav Hanus pod názvom "Protestantizmus ako náboženský typ".
Verbum bol na pokyn komunistických predstaviteľov zlikvidovaný v marci 1948 (výraznou aktivitou prispel Jozef Straka, ktorý okrem iného zatýkal biskupa Jána Vojtaššáka). Viacerí prispievatelia boli pozatýkaní a strávili mnoho rokov v komunistických žalároch.
Obnova Verbumu po r. 1989.
Ako hovorí jeden z ponovembrových vedúcich redaktorov Michal Potemra: „Myšlienka Verbumu mala to šťastie, že jej nositelia z rokov 1948 ešte žili ako viac-menej schopní osemdesiatnici a považovali za svoju povinnosť obnoviť vydavateľstvo i časopis Verbum.“
Okrem spišského kňaza Janka Magu bol v pozadí obnovy Verbumu pracovník Matice slovenskej a bývalý šéfredaktor Katolíckych novín Juraj Chovan. Požiadal o pomoc Spolok sv. Vojtecha a keď sa k nemu pridalo aj jezuitské vydavateľstvo Dobrá kniha, Verbum mohlo vydať svoje prvé číslo v apríli 1992.
Myšlienkovo nadväzovalo na povojnové idey, rubriky aj princípy. Zásadou bolo – a stále aj je – vyhýbať sa politickej polemike.
Šéfredaktormi postupne boli Juraj Chovan, Michal Potemra, Blažej Krasnovský, Jozef Leščinský a košický kňaz Pavol Hrabovecký, ktorý sa o svojich plánoch s Verbum vyjadril: „Verbum chce spájať ľudí, ktorí túžia rozvíjať sa, aby tak mohli odpovedať na svoje otázky, ale aj na otázky druhých, ktorí sa nemajú koho opýtať.“ 
V roku 2021 prebralo vydávanie časopisu Verbum Spoločenstvo Ladislava Hanusa a jeho súčasným šéfredaktorom sa stal predseda tohto spoločenstva Juraj Šúst.
Emfáza

Emfáza (prídavné meno je emfatický) je citový dôraz (v reči), pohnutie, citové vzrušenie. 
Príklad: To je krááááása!
Wäinö Aaltonen

Wäinö Aaltonen (* 8. marec 1894, Karinainen, Fínsko † 30. máj 1966, Helsinki) bol fínsky sochár a maliar."" Autor portrétov, aktov, ženských torz, medailí a pamätníkov. 
K jeho významným dielam patrí "Pamätník fínskym osadníkom" (Delaware, USA),"" "Socha mieru" (Lahti) a bronzová socha Paava Nurmiho (olympijský štadión v Helsinkách), "Pamätník družstevníctva" v Tampere"" a ďalšie. Pri tvorbe využíval predovšetkým bronz, mramor a granit.
Anthony Kiedis

Anthony Kiedis (* 1. november 1962, Grand Rapids, Michigan, USA) je americký hudobník a spevák, zakladateľ a hlavný spevák skupiny Red Hot Chili Peppers.
Narodil sa v nemocnici St. Mary Hospital v meste Grand Rapids v štáte Michigan matke Margaret a otcovi Johnovi. Keď mal Anthony 3 roky, jeho rodičia sa rozviedli. Má dve sestry (Julie a Jen) a brata Jamesa. Žil so svojou matkou v Grand Rapids až do svojich 11 rokov, keď sa presťahovali do Los Angeles. Ovplyvnil ho jeho otec John, ktorý vystupoval pod umeleckým menom Blackie Dammet ako herec, a zároveň bol drogový díler. Ako mladý počúval skupiny ako Sly &amp; the Family Stone, Led Zeppelin, What Is This? a Stevieho Wondera.
Keď mal približne 15 rokov a chodil do školy Fairfax High School, stretol budúcich členov skupiny Red Hot Chili Peppers: Michaela Balzaryho (Flea), Hillela Slovaka a Jacka Ironsa. V súčasnosti je hlavný spevák (leader) skupiny Red Hot Chili Peppers spolu s Michalom Balzarym (Flea), Chadom Smithom a Johnom Frusciantem.
Na Slovensku vystúpili prvýkrát 12. júna 2022 v rámci festivalu Lovestream na bratislavskom Národnom futbalovom štadióne.
Solaris Trollino

Solaris Trollino je modelový rad mestských trolejbusov poľskej spoločnosti Solaris Bus &amp; Coach S.A. vychádzajúci z radu autobusov Solaris Urbino. V rade sa nachádzajú 12, 15, 18 a 24-metrové trolejbusy, pričom 18 a 24-metrové trolejbusy sú kĺbové. Prvý z nich bol vyrobený v roku 2001. Označenie autobusov je vždy Solaris Trollino xx, pričom XX je dĺžka trolejbusu (napr. 12-metrový trolejbus je Solaris Trollino 12)
Mirosław Hermaszewski

Mirosław Hermaszewski (* 15. september 1941, Lipniki – † 12. december 2022, Varšava) bol prvý poľský kozmonaut. V roku 1978 sa spolu so sovietskym kozmonautom Piotrom Klimukom zúčastnil druhého letu programu Interkozmos s posádkou, v kozmickej lodi Sojuz 30, a absolvoval pobyt na kozmickej stanici Saľut 6.
Let do vesmíru.
V lete 1976 bolo na stretnutí zástupcov medzinárodného programu Interkozmos, ktorý založil ZSSR, oznámené, že lety do vesmíru za účasti zástupcov krajín socialistického bloku sa uskutočnia v rokoch 1978 až 1985. Poradie, v akom sa jednotlivé krajiny zúčastnia, však nebolo stanovené. Prirodzenými kandidátmi boli Československo a NDR ako technologicky najvyspelejšie krajiny a krajiny s relatívne najväčším prínosom pre Interkozmos. Vodca NDR Erich Honecker naliehal, aby jeho krajina dostala prednosť - v tom čase bol na druhej strane železnej opony západonemecký fyzik Ulf Merbold označený za prvého neamerického kandidáta na astronauta a Honecker chcel, aby sa na obežnú dráhu ako prvý dostal východný Nemec. Avšak po intervencii predstaviteľov Poľskej ľudovej republiky, v ktorej boli použité ekonomické a historické argumenty na prezentáciu Poľska ako hlavného obchodného partnera a spojenca v boji proti Tretej ríši, Moskva nakoniec rozhodla, že ako prví poletia do vesmíru predstavitelia Československa a práve Poľska. Rozhodnutie bolo politické - spoločenská situácia v oboch krajinách bola pre úrady nepriaznivá (disidentské hnutie Charta 77 v Československu a protesty proti oznámenému zvýšeniu cien v Poľsku) a bolo potrebné odviesť pozornosť verejnosti.
Ešte v tom istom roku bol Hermaszewski spolu s plukovníkom Zenonom Jankowským vybraný spomedzi niekoľkých stoviek poľských pilotov ako kandidát na let do vesmíru. Nakoniec bol pre let vybraný on (Jankowski sa stal náhradníkom) a 4. decembra 1976 odletel do Hviezdneho mestečka pri Moskve, kde sa pripravoval na let do vesmíru. 
Prvú medzinárodnú posádku v programe Interkozmos tvorili Vladimír Remek a Alexej Gubarev a leteli v marci 1978. Hermaszewski letel od 17:27 hod. 27. júna 1978 do 16:31 hod. 5. júla 1978 spolu s Piotrom Klimukom na kozmickej lodi Sojuz 30. Po ukončení výskumného programu sa 5. júla uskutočnilo pristátie v stepiach Kazachstanu. Počas 8-dňovej misie sa uskutočnilo 126 obletov Zeme a bolo vytvorených niekoľko poľských rekordov schválených FAI: výška letu - 363 km, rýchlosť letu - 28 000 km/h, dĺžka letu - 190 hodín 3 minúty 4 sekundy, prekonaná vzdialenosť - 5 273 257 km a ďalšie. Hermaszewski sa stal 89. človekom vo vesmíre.
Za účasť na tomto lete bol Mirosław Hermaszewski vyznamenaný Zlatou hviezdou Hrdinu Sovietskeho zväzu, Leninovým radom a Grunwaldovým krížom I. triedy. Zároveň bol povýšený do hodnosti podplukovníka (22. júla 1978).
CNG

CNG môže byť:
Česko-slovenské národné hokejové mužstvo

Česko-slovenské národné hokejové mužstvo patrilo k popredným reprezentačným hokejovým mužstvám. Získalo šesť titulov majstrov sveta (1947, 1949, 1972, 1976, 1977, 1985). Šesťkrát (v rokoch 1961, 1965, 1968, 1969, 1985 a 1992) tiež získalo cenu za najlepší kolektív v česko-slovenskej ankete Športovec roka.
Po rozdelení Česko-Slovenska v roku 1993 sa jeho nástupcami stali české a slovenské národné hokejové mužstvo, ale oficiálne nástupnícke práva a možnosť hrať naďalej v najvyššej kategórii získalo Česko. Slovensko sa medzi hokejovú elitu dostalo v najkratšom možnom čase. Posledný zápas hrali 10. mája 1992. Bol to zápas o bronz proti Švajčiarsku ktorý vyhrali na ms v hokeji 1992 ktoré sa v Československu konali. Vyhrali 5:2.
Virtualizácia

Virtualizácia v informatike je proces alebo technika, pri ktorej je nahradený fyzický prostriedok softvérovou vrstvou. Takýto prostriedok je pre systém transparentne definovaný, i keď fyzicky neexistuje.
V praxi to znamená, že vďaka virtualizácii je možné nezávisle prevádzkovať niekoľko operačných systémov spolu na rovnakom hardvéri. Podporované je obvykle viac operačných systémov, pričom na jednom hostiteľskom systéme môžu bežať aj rôzne operačné systémy.
Princíp virtualizácie.
Virtualizačný software alebo platforma, tzv. hypervisor vytvára štandardizovaný hardvér. Poskytuje ho pre všetky virtuálne stroje, ktoré nad ním bežia. Tento hardvér zahŕňa všetko potrebné k behu počítača, teda CPU, operačnú pamäť, vstupno-výstupné zariadenia, komunikačné prostriedky a podobne. Takýto abstrahovaný hardvér je dostupný operačnému systému, ktorý nepotrebuje byť špeciálne upravený na beh vo virtuálnom prostredí. Virtualizácia je teda transparentná, hardvér poskytnutý hypervisorom je natoľko štandardný, že každý podporovaný operačný systém s ním vie bez problémov pracovať. Inštalácia a beh operačného systému prebiehajú rovnako, ako pri inštalácii na fyzický harvdér. Používateľ má prístupnú konzolu, teda virtuálny monitor a z optického média, prenosného disku alebo zo siete nainštaluje vybraný operačný systém.
Virtualizácia na strane klienta.
Táto forma virtualizácie je veľmi rozšírená. V praxi to funguje tak, že hypervisor je inštalovaný do hostiteľského operačného systému ako aplikácia. V tejto aplikácii je možné vytvárať virtuálne stroje. Do týchto sa potom nainštaluje operačný systém, ktorý môže byť rovnaký ako hostiteľský, ale môže byť aj celkom iný. V praxi sa teda bežne stretneme s tým, že v operačnom systéme Windows beží virtualizovaný systém Linux alebo opačne. Medzi populárne aplikácie na virtualizovanie patria produkty ako VMWare Workstation alebo VMware Player. Ďalším veľmi rozšíreným systémom je VirtualBox. Firma Microsoft v tomto smere už niekoľko rokov ponúka produkt Microsoft VirtualPC.
Serverová virtualizácia platformy x86.
Rovnaké princípy sa objavujú aj pri virtualizácii serverov platformy x86. Pri serveroch je častým benefitom výrazne lepšie využitie hardvéru, ktoré prináša zníženie nákladov. Pre serverovú virtualizáciu sa používajú buď tzv. baremetal hypervisory ako VMWare ESX, Citrix XenServer alebo Microsoft Hyper-V. Existujú ale aj hypervisory, ktoré sa inštalujú do existujúceho operačného systému ako dodatočná aplikácia, napríklad VMWare Server (predtým VMWare GSX Server) alebo Microsoft VirtualServer. Tieto však dosahujú výrazne nižší výkon, ako hypervisor bežiaci priamo na hardvérovej vrstve a preto sa pre virtualizáciu kritických alebo náročných aplikácii nepoužívajú.
Výhody virtualizácie.
Výhody virtualizácie:
Vrták

Vrták je rezný nástroj používaný pri operáciách vŕtania a vyvrtávania. Vrták sa skladá zo: 
Podľa konštrukcie sa rozlišuje niekoľko typov vrtákov.
Skrutkovicový vrták.
Tento typ sa používa najčastejšie na vŕtanie aj na vyvrtávanie. Jeho činná časť je valcovitá s dvoma oproti sebe ležiacimi skrutkovicovými žliabkami, ktoré slúžia na odvádzanie triesky. Skrutkovicové vrtáky sa ďalej delia na:
Rezné hrany.
Vrták má na hrote dve rezné hrany (tvorené prienikom obrysu žliabku a kužeľovitého zbrúsenia hrotu). Rezné hrany sú spojené priečnou hranou, ktorá materiál nereže iba deformuje a škriabe. Pre vŕtanie hlbokých otvorov sa používajú vrtáky s vytvorenými žliabkami na čele, alebo chrbte rezného klina, ktoré spôsobia delenie triesky. 
Hrana žliabku skrutkovicového vrtáka je opatrená fazetkou a na dotyk je ostrá. Vrták však v žiadnom prípade nereže bočnými hranami žliabku, jeho pracovnou časťou sú iba vyššie uvedené hrany na hrote. Fazetka slúži na vedenie vrtáka v otvore.
Geometria.
Geometrické parametre konkrétnych nástrojov závisia hlavne od materiálu do ktorého sa bude vŕtať a menej od materiálu vrtáka a rezných podmienok. Medzi charakteristické parametre patria:
Ostrenie.
Vrtáky z rýchloreznej ocele sa brúsia na chrbte rezného klina, čo je v tomto prípade hrot vrtáka. Hrot podbrusuje do kužeľa v špeciálnych prípravkoch, tak aby sa plocha za reznou hranou netrela o materiál.
Delový vrták.
Delový vrták je špeciálny vrták na vŕtanie presných otvorov do hĺbky až 20 a viac násobku priemeru. Nemá skrutkovicu, je to len valec s jedným rezným hrotom. Má navyše vnútorný kanál na prívod chladiacej kvapaliny. Pracovná časť má vytvorené 3 vodiace plôšky, a je vyrobená z rýchloreznej ocele, stopka vrtáka je vyrobená z bežnej konštrukčnej ocele. Pre ťažšie podmienky pri vŕtaní ocelí vyššej pevnosti je rezná hrana aj vodiace plôšky zo spekaných karbidov. 
Pomerne často sa používa aj "STS-vrták" ("Single tube system" alebo "BTA-vrták"), kde sa chladiaca kvapalina privádza pod tlakom po obvode vrtáka a vnútorným kanálom sa odvádza trieska.
Strediaci vrták.
Strediaci vrták (navrtavák) sa používa pre presné vŕtanie strediacich jamiek. Môžu byť jednostranné, alebo obojstranné. Rezná hrana môže byť jednoduchá alebo lomená. Výroba obojstranných vrtákov je ekonomickejšia, pretože sa použitá nástrojová oceľ lepšie využije.
Kopijovitý vrták.
Je najstarší, používa sa pre hrubé vŕtanie, pretože je málo presný.
Korunový vrták.
Pre vŕtanie veľkých otvorov do hrubého plechu.
Medzinárodné štandardné číslo knihy

Medzinárodné štandardné číslo knihy ("International Standard Book Number", skr. ISBN) je medzinárodný štandardný kód knihy, ktorý presne identifikuje knihu, malo by to byť jednoznačné číslo (nemali by existovať dve knihy s rovnakým ISBN). Ďalšie vydanie toho istého diela má nové číslo ISBN.
ISBN je špecifikované medzinárodnou normou ISO 2108.
Každá krajina má svoje identifikačné znaky na začiatku, Slovensko spolu s Českom má číslo 80. ISBN zabezpečuje národná agentúra, na Slovensku to je Slovenská národná knižnica.
V knihe sa môže vyskytnúť viacero čísel ISBN, pokiaľ ide o viaczväzkové dielo. Jedno číslo je spoločné pre všetky diely a druhé je ISBN konkrétneho zväzku. Stáva sa, že vydavateľstvo sa dopustí chyby a všetky zväzky majú iba jedno ISBN, čiže je čiastočne narušená jednoznačnosť ISBN.
Zhoda ISBN s číslom publikácie je viac výnimkou ako pravidlom. Je na to niekoľko dôvodov: V ISBN sa môže použiť 0 ako číslo knihy, nie všetky ISBN kódy sa musia využiť, vydavateľstvá môžu mať pridelené viac ako jedno ISBN, mnohé vydavateľstvá začali svoju činnosť pred zavedením ISBN.
Štruktúra ISBN.
Do konca roku 2006 sa ISBN skladalo z 10 číslic, od roku 2007 pribudli ďalšie tri číslice, ktoré sú vždy buď "978" alebo "979" a predstavujú identifikátor, že ide o číslo ISBN. Rozšírenie o tri číslice teda zvýšilo kapacitu systému ISBN približne dvojnásobne.
ISBN v súčasnosti pozostáva z piatich oblastí, jednotlivé oblasti sú oddelené pomlčkami, niektoré štáty (napr. Maďarsko) namiesto pomlčiek používajú medzery:
Keď vydavateľstvo vyčerpá všetky čísla z prideleného rozsahu, je mu pridelený nový identifikátor, obvykle s menším počtom číslic.
Kontrolná číslica pre ISBN 10.
Pre ISBN 10 sa kontrolná číslica získa tak, aby zvyšok po delení váženého súčtu všetkých číslic jedenástimi bol nulový. Kontrolná číslica teda môže mať i hodnotu 10, tá sa zapisuje znakom "X". Ako váhy sa používajú čísla (zľava doprava) 10, 9, 8, …, 3, 2, 1 (pre kontrolnú číslicu).
Výsledný súčet je 143, kontrola: 143 mod 11 = 0 (143 = 13 · 11), ISBN 80-204-0105-9 je platné.
Kontrolná číslica je navrhnutá tak, že by muselo dôjsť až ku dvom presne definovaným preklepom, aby výsledné číslo bolo platné.
Kontrolná číslica pre ISBN 13.
Pre ISBN 13 sa kontrolná číslica vypočíta tak isto, ako sa počíta v systéme čiarového kódu EAN 13.
Manda-Inakir

Manda-Inakir je trhlinová erupčná zóna, pozostávajúca z niekoľkých severozápadne predĺžených trhlinových zón a pyroklastických kužeľov pozdĺž Etiópskej a Džibutskej hranice, blízko mesta Koroli. Vulkanický komplex vlastne predstavuje rozchádzajúcu sa časť (centrálnu zónu) stredooceánskeho chrbátu, vyzdvihnutú tektonickými pohybmi nad hladinu mora. Okrajové zlomy riftu sprevádzajú troskové kužele, prevažne bazaltového zloženia, ktorých láva vytvára morfológiu, podobnú morfológii štítového vulkánu.
Dáma

Dáma môže byť:
Gufa

Gufa je názov menšieho vulkanického poľa, nachádzajúceho sa na hraniciach Eritrey s Džibutskom, severovýchodne od mohutného stratovulkánu Mousa Alli. Pole je tvorené skupinou troskových kužeľov a asociovaných lávových polí, prevažne bazaltového zloženia, zoradených v línii východ-západ, druhá reťaz sa nachádza severnejšie (prevažne v Eritrei) od hlavnej skupiny.
Mousâ ‘Alli

Mousâ ‘Alli alebo (po amharsky) Musa Ali Tärara (iný prepis: Musa Ali Terara) je výrazný stratovulkán, týčiaci sa do výšky 2 028 m na hraniciach Etiópie, Eritrey a Džibutska. Je to najvyšší vulkán v oblasti a zároveň je to najvyšší vrch Džibutska. Jeho stavba je tvorená prevažne trachytmi a ryolitmi. Vrchol sopky je tvorený kalderou, ktorej dno je pokryté ryolitovými lávovými dómami a lávovými prúdmi.
Ľadová doba (veľká)

Ľadová doba je dlhé obdobie (trvajúce minimálne niekoľko desiatok miliónov rokov) v dejinách Zeme vyznačujúce sa (relatívne) väčším znížením teploty a s tým spravidla spojeným veľkým rozšírením plôch pokrytých ľadom a ľadovcami. Ak dochádza k rozšíreniu ľadov(cov), často sa hovorí aj o zaľadnení a myslí sa tým buď obdobie, alebo samotná ľadová pokrývka.
Najstaršie doklady veľkého zaľadnenia (ľadovcové výbrusy a morény) dokladajú ľadovú dobu v období okolo 2,3 miliárd rokov. Nazývame ho Hurónske zaľadenie. Doložené je v Severnej Amerike a južnej Afrike.
Oveľa lepšie doložené je zaľadnenie pred 800 – 600 miliónmi rokov. Podľa teórie „Zem-snehová guľa“ vtedy trvalý oceánsky ľad siahal k alebo takmer k rovníku. Podľa niektorých názorov bol koniec tejto ľadovej doby príčinou tzv. kambrickej explózie.
Ďalšie ľadové doby sú uvedené v tabuľke. Súčasná paleogénno-neogénna ľadová doba sa začala asi pred 40 miliónmi rokov. Pred 2,588 miliónmi rokov sa pokles teplôt v priemere zintenzívnil, odvtedy hovoríme o štvrtohornom zaľadnení. V rámci štvrtohorného zaľadnenia sa relatívne prudko striedajú ľadové doby v užšom zmysle (trvajúce priemerne najprv 40 000 rokov, neskôr 100 000 rokov) s medziľadovými dobami – pozri ľadová doba (časť štvrtohôr).
Aare

Aare je najdlhšia rieka vo Švajčiarsku."" Je to ľavostranný prítok Rýna s dĺžkou a povodím ."" Zaľadnených je z toho . Rýn odvodňuje 70 % Švajčiarska. 
Na rieke bolo vybudovaných niekoľko vodných elektrární.
Priebeh toku.
Rieka začína pod ľadovcom Aare v Bernských Alpách. Preteká cez Brienzské, Thunské a Bielske jazero. Pod nimi preteká cez Švajčiarsku pahorkatinu. Ústi zľava do Rýnu blízko miest Koblenz (Švajčiarsko) a Waldshut-Tiengen (Nemecko).
Ivar Aasen

Ivar Andreas Aasen (* 5. august 1813, Ørsta, Nórsko† 23. september 1896, Oslo, Nórsko) bol nórsky filológ, spisovateľ, jazykovedec a básnik,"" tvorca novodobého nórskeho spisovného jazyka.
Narodil sa v nórskom meste Ørsta, ktoré sa nachádza v tradičnom regióne Sunnmøre. Patril k najvýznamnejším postavám nórskeho národného obrodenia. Študoval nórske nárečia a vytvoril z nich súčasný nórsky spisovný jazyk (nynorsk, oficiálne uznaný v roku 1885)."" V tom čase sa v krajine používal oficiálny spisovný jazyk pôvodom z dánčiny (riksmaal/bokmaal; Ten sa používa dodnes a hovorí ním cca 85% Nórov; v rámci krajiny sú oba jazyky právne rovnocenné).
LPG

LPG môže byť:
Zoznam obcí Liptovskej župy

Toto je zoznam obcí ležiacich na území bývalej Liptovskej župy. Obce sú rozdelené podľa súčasných okresov a uvedené pod súčasným menom.
Okres Liptovský Mikuláš
Okres Poprad
Okres Ružomberok
Liptov (región)

Liptov (Liptovský región cestovného ruchu) je jeden z tradičných slovenských regiónov a regiónov cestovného ruchu. Jeho územie je zhruba totožné s územím bývalej Liptovskej župy. Zodpovedá okresom Ružomberok a Liptovský Mikuláš, malou časťou zasahuje aj do okresu Poprad.
Na začiatku 20. storočia bol tento región kultúrnym, spoločenským a politickým centrom slovenského národa s významnou úlohou miest Ružomberok a Liptovský Svätý Mikuláš. Ružomberok bol okrem toho aj priemyselným centrom vtedajšieho horného Uhorska a neskôr aj Slovenska v rámci Československa.
Územie susedí na východe s regiónom Spiš (Tatry), na juhu s Horehroním, na západe s Turcom, na severe s Oravou a na severovýchode okrajovo s Poľskom.
Súčasnosť.
Delenie.
Územie regiónu sa vnútorne rozdeľuje na tri časti:
Ekonomika.
Liptov je dnes priemyselným územím, prirodzenými centrami pre prácu sa stali najmä Ružomberok a Liptovský Mikuláš, v menšej miere aj Liptovský Hrádok. Mnoho ľudí je však zamestnaných aj v turistickom ruchu. Významnými zamestnávateľmi sú papierne Mondi SCP v Ružomberku, výrobca nábytku Swedwood Závažná Poruba, potravinárske podniky St. Nicolaus, Liptovská mliekareň v Liptovskom Mikuláši a Pečivárne Liptovský Hrádok či elektrotechnické závody Alcatel, TESLA a Eltek v Liptovskom Hrádku. Z Liptovského Mikuláša vysiela regionálne Rádio Liptov.
Cestovanie.
V súčasnosti je Liptov jedným z najzaujímavejších a najnavštevovanejších slovenských regiónov. Okrem Západných a Nízkych Tatier je turisticky príťažlivým centrom vodná priehrada Liptovská Mara s centrom v Liptovskom Trnovci, akvapark v Liptovskom Mikuláši, lyžiarske centrá v Nízkych Tatrách a Veľkej Fatre či jaskyne v Nízkych Tatrách.
Zoznam obcí Tekovskej župy

Toto je zoznam obcí ležiacich na území bývalej Tekovskej župy. Obce sú rozdelené podľa súčasných okresov a uvedené pod súčasným menom.
Okres Banská Štiavnica
Okres Levice
Okres Nitra
Okres Nové Zámky
Okres Partizánske
Okres Prievidza
Okres Zlaté Moravce
Okres Žarnovica
Okres Žiar nad Hronom
Reading

Reading (vyslov [ˈrɛdɪŋ]) je anglické mesto v grófstve Berkshire na sútoku riek Temža a Kennet.
Začiatky mesta spadajú minimálne do 8. storočia, kedy je známe ako "Readingum". V stredoveku bolo dôležitým mestom s významným kláštorom, ktorý mal väzby na kráľovskú rodinu. Jeho moc upadla po sérii ekonomických kríz v 17. storočí. V súčasnosti ide o dôležité ekonomické centrum južného Anglicka. 
V Readingu sa nachádza známa univerzita a futbalový klub Reading F.C., ktorý hrá najvyššiu anglickú Premiership.
Tekov (región)

Tekov je jedným z možných slovenských regiónov. V niektorých turistických publikáciách sa región nazýva aj "Dolné Pohronie".
Súčasnosť.
Územie Tekova je dnes rozdelené do dvoch krajov: Nitrianskeho a Banskobystrického kraja. Najvýznamnejším a najväčším mestom sú Levice. Inými mestami sú: Nová Baňa, Žarnovica, Kremnica, Žiar nad Hronom a Želiezovce. 
Územie má výrazne pretiahnutý tvar v smere zo severu na juh a susedí na severe s Turcom, na severovýchode s Horehroním, na východe s Podpoľaním a Hontom, na juhu s Podunajskom, na západe s Dolnou Nitrou a na severozápade s Hornou Nitrou.
Hrady.
Medzi zachovalé hrady alebo ich časti patria:
Zoznam obcí Abovskej župy

Toto je zoznam obcí ležiacich na území slovenskej časti bývalej Abovsko-Turnianskej župy. Obce sú rozdelené podľa súčasných okresov a uvedené pod súčasným menom.
Okres Košice I
Okres Košice II
Okres Košice III
Okres Košice IV
Okres Košice-okolie
Okres Rožňava
Zoznam obcí Gemersko-malohontskej župy

Toto je zoznam obcí ležiacich na území slovenskej časti bývalej Gemersko-Malohontskej župy. Obce sú rozdelené podľa súčasných okresov a uvedené pod súčasným menom. V zátvorke sú obce historického Malohontu.
Okres Brezno
Okres Gelnica
Okres Lučenec
Okres Poltár
Okres Poprad
Okres Revúca
Okres Rimavská Sobota
Okres Rožňava
Hont (slovenský región)

Hont je v súčasnosti jedným zo slovenských kultúrnych regiónov. Patrí k najstarším slovenským regiónom a jeho územie je totožné s územím slovenskej časti bývalej Hontianskej župy, ktorej posledným sídlom boli Šahy. V niektorých turistických publikáciách sa južná časť regiónu nazýva aj "Poiplie".
Územie susedí so slovenskými kultúrnymi regiónmi Tekov (na západe), Podpoľanie (na severe), Novohrad (na východe) a na juhu s Maďarskom (regióny Ostrihom a Pest-Pilis-Solt-Kiskun).
Dejiny.
Dejiny do roku 1918.
Územie, ktoré dnes nazývame Hont, bolo najpozdejšie v druhej polovici 10. storočia jedným zo štyroch územnosprávnych jednotiek Nitrianskeho kniežatstva. V roku 995 bol do vedenia tejto územnosprávnej jednotky dosadený knieža Hunt. Rozloha Hontianskeho kniežatstva koncom 10. storočia bola o niečo väčšia ako dnešný Banskobystrický kraj. Následným politickým vývojom v Uhorsku sa územie ako aj povaha Hontu, ako územnosprávnej jednotky menil. Už v 11. storočí sa napr. z hontianskeho kniežatstva vyčlenil nový Novohradský komitát. 
V 11. storočí bolo kniežatstvo pretvorené na kráľovský komitát, ktorý sa v priebehu 13. storočia pretvoril na šľachtickú stolicu. V 13. storočí sa taktiež ustálilo územie Hontianskej stolice, ktoré bolo takmer nemenné až do roku 1918. V 14. storočí bolo ku Hontianskej stolici administratívne pripojené územie tzv. Malohontu, ktoré sa však nachádzalo medzi Novohradom a Gemerom, teda nemalo územnú spojitosť s Hontom. Malohont sa od Hontu odčlenil na prelome 18. a 19. storočia (Malohont sa pričlenil ku Gemeru, čím vznikla Gemerskomalohontská stolica).
Dejiny regiónu po roku 1918.
Po 1. svetovej vojne sa na Parížskej mierovej konferencii rozhodlo o hraniciach novovzniknutého Československa, čo pre Hontiansku župu znamenalo rozdelenie medzi 2 štáty. Československo získalo 4/5 územia Hontu a Maďarskému kráľovstvu pripadla zvyšná 1/5. 
Hontianska župa v Česko-Slovensku existovala do roku 1922, 1. januára 1923 sa stala súčasťou Zvolenskej (veľ)župy. V roku 1928 boli župy na území Slovenska zrušené. Viedenskou arbitrážou pripadla južná časť československého Hontu Maďarsku. Po 2. svetovej vojne boli obnovené tzv. predmníchovské hranice medzi ČSR a Maďarskom. V súčasnosti je väčšia časť slovenského Hontu súčasťou Banskobystrického kraja (celé alebo časti okresov Veľký Krtíš, Krupina, Banská Štiavnica, Zvolen, po jednej obci v okresoch Žarnovica a Žiar nad Hronom) a časť prináleží aj Nitrianskemu kraju (časti okresov Levice a Nové Zámky).
Cestovný ruch.
V regióne pôsobia štyri Oblastné organizácie cestového ruchu: OOCR Banská Štiavnica, OOCR Dudince, OOCR Tekov a OOCR Novohrad
Mestá a obce.
Zoznam obcí Hontianskej župy
Externé odkazy.
www.regionhont.sk
www.hontdejiny.sk
Zoznam obcí Hontianskej župy

Toto je zoznam obcí ležiacich na území bývalej Hontianskej župy. Obce sú rozdelené podľa súčasných okresov a uvedené pod súčasným menom.
Okres Banská Štiavnica 
Okres Krupina
Okres Levice
Okres Nové Zámky
Okres Veľký Krtíš
Okres Žarnovica
Okres Žiar nad Hronom
King’s Cross St. Pancras (stanica metra)

King's Cross St. Pancras je jednou zo staníc londýnskeho metra nachádzajúca sa na King‘s Cross v londýnskej mestskej časti Camden. Stanica obsluhuje dva hlavné londýnske železničné terminály – a to stanice King’s Cross a St Pancras. Nachádza sa v tarifnej zóne 1 ("Travelcard Zone 1"). 
História.
Prvá podzemná stanica na King's Cross bola otvorená v roku 1863 ako súčasť pôvodnej časti Metropolitan Railway, a následne bola prestavaná v rokoch 1868 a 1926. 
Nástupištia vtedajšej Great Northern, Piccadilly &amp; Brompton Railway (dnešná Piccadilly Line) boli otvorené v decembri 1906 a City &amp; South London Railway (dnešná Northern Line) dosiahla King's Cross na jar roku 1907. Nové nástupištia pod-povrchových liniek Londýnskeho metra boli otvorené v roku 1941 aby sa uľahčil cestujúcim prestup medzi podzemnými a pod-povrchovými linkami. Časť z pôvodných nástupíšť v súčasnosti slúži ako King's Cross Thameslink, avšak i táto časť bude uzavretá, keď sa stanica Thameslink presunie do stanice St Pancras. Jedno z týchto zatvorených nástupíšť je možné vidieť pri ceste vlakom medzi dnešnou stanicou a stanicou Farringdon.
S otvorením druhého úseku Victoria Line boli 1. decembra 1968 sprevádzkované aj jej nástupištia na stanici King’s Cross St Pancras. 
18. novembra 1987 sa stanica stala dejiskom hrozivého požiaru, ktorý si vyžiadal 31 ľudských životov. Príčinou požiaru bola zápalka vhodená do strojovne eskalátoru. Ako dôsledok požiaru boli sprísnené protipožiarne opatrenia na staniciach London Underground, zlepšil sa výcvik pracovníkov a eskalátory s drevenými schodmi boli vymenené. Existujúci zákaz fajčenia na staniciach bol ešte viac sprísnený. 
7. júla 2005 sa práve z tejto stanice rozišla štvorica bombových atentátnikov k nástupištiam Circle a Piccadilly Line a na povrch do autobusu číslo 30. Explózie si vyžiadali smrť 52 ľudí z toho najviac zomrelo vo vlaku Piccadilly Line medzi stanicami King's Cross St Pancras a Russel Square - 26. 
"Pozri aj: Výbuchy v Londýne 7. júla 2005"
Plánovaný rozvoj.
Podzemná časť stanice prešla rozsiahlymi prestavbami v snahe zvýšiť priechodnosť a prevádzkovú kapacitu s ohľadom na očakávaný nárast cestujúcich s otvorením Channel Tunnel Rail Link. Predajne lístkov v hlavnom vestibule boli dlho zatvorené až do mája 2006. Rozšírená stanica by mala mať celkovo tri vestibuly. 
Pôvodný vestibul bol rozšírený a zmodernizovaný. Západný vestibul sa nachádza pod priečelím stanice St Pancras na Euston Road a poskytuje cestujúcim spojenie do železničnej stanice St Pancras. Oba vestibuly boli otvorené 28. mája 2006. Tretí, severný vestibul, sa má nachádzať na západ od železničnej stanice King's Cross. Tento by mal byť dokončený na jeseň roku 2009. 
Linky.
Stanica King's Cross St Pancras je jedným z hlavných prestupných uzlov siete. Obsluhujú ju linky:
Miesta záujmu.
V blízkosti stanice sa nachádzajú tieto významné budovy, historické pamiatky a turistické atrakcie:
Rangdžung Rigpä Dordže

J.S. 16. Karmapa Rangdžung Rigpä Dordže (* 14. august 1924 Denkhok, provincia Derge, Východný Tibet – † 5. november 1981 USA) bol 16. hlavný predstaviteľ Karma Kagjü, línie školy Kagjü tibetského budhizmu.
Narodil sa vo Východnom Tibete. Predchádzajúci Karmapa Khakhjab Dordže (1871-1922) zanechal list, v ktorom uviedol okolnosti svojho ďalšieho zrodenia. Na základe tohto listu sa predstaviteľom kláštora Tsurphu podarilo úspešne nájsť dieťa.
Mladej inkarnácii v roku 1931 odovzdali vysvätenie mnícha novica, rovnako ako aj Karmapov ceremoniálny odev a Čiernu korunu.
Karmapa študoval v kláštore Palpung, ďalšie štyri roky v Tsurphu prehlboval svoje meditačné uskutočnenie sútier, tantier, Mahamudry a „Šiestich jóg Náropu“. Už ako chlapec sa vyznačoval mimoriadnym prirodzeným vhľadom a svojim učiteľom Situ Pema Wangčhuga Džamgon Kongtrul Palden Khjence Oser často rozprával o svojich predchádzajúcich inkarnáciach.
Vo veku 23 rokov 16. Karmapa prijal abhisheky s vysvetleniami najvyšších učení Karma Kagjü.
V roku 1959 Karmapa rozhodol, že pre zachovanie dharmy bude môcť najlepšie pracovať ak unikne z čoraz pevnejšieho zovretia komunistickej Číny, a tak sa rozhodol okupovaný Tibet opustiť. So sprievodom 160 lámov, mníchov a laikov sa Karmapa z kláštora Tsurphu, tradičného sídla Karmapov, vydal cestou k Bhutánu. Pod Karmapovým vedením sa výprave podarilo zachrániť najvzácnejšie sochy, rituálne predmety, relikvie, thangky a knihy, ktoré boli v kláštore Tsurphu uchovávané po stáročia.
Kráľ štátu Sikkim Taši Namgjal v severno-západnej Indii Gjalwa Karmapovi ponúkol Rumtek, kláštor vybudovaný 9. Karmapom Wangčhug Dordže (1556-1603). Karmapa sa podujal v Rumteku vybudovať nový kláštor, ktorý bol vďaka pomoci indickej vlády a sikkimského kráľa dokončený v priebehu štyroch rokov. Nový kláštor Rumtek sa stal oficiálnym sídlom Karmapu mimo Tibetu a centrom budhistického vzdelania, obradov a praxe.
V roku 1974 16. Karmapa sprevádzaný so skupinou lámov Karma Kagjü navštívil Európu, Ameriku, Kanadu a po prvýkrát na Západe vykonal ceremóniu Čiernej koruny. Na pozvanie svojich prvých žiakov zo Západu, Oleho a Hannah Nydahlovcov, Karmapa v decembri roku 1974 zavítal do dánskej Kodane.
V novembri roku 1976 Karmapa návštevou New Yorku začal turné po USA a v nasledujúcom roku strávil šesť mesiacov v Európe, pričom navštívil Švédsko, Dánsko, Nemecko, Holandsko, Francúzsko a Veľkú Britániu.
Karmapa v máji roku 1980 opäť navštívil Západ a tentoraz prednášal a viedol ceremónie v Londýne, New Yorku, San Francisku a Boulderi v americkom štáte Kolorádo.
J.S. 16. Karmapa zomrel 5. novembra 1981 v nemocnici Zion, neďaleko Chicaga.
Thajä Dordže

J.S. 17. Karmapa Trinlä Thajä Dordže (6. máj 1983, Tibet) je „Veľký tantrický majster“ (skt. Vadžračárja), ktorý momentálne sídli v Kalimpongu v Indii.
Životopis.
Bol najmladším synom 3. Mipham Rinpočheho, významného lámu školy Ňingma a Decän Wangmo, dcéry aristokratickej rodiny pochádzajúcej od kráľa Gesara z Lingu. Keď mal chlapec jeden a pol roka začal ľuďom hovoriť, že je Karmapom. V roku 1994 sa mu aj s rodinou podarilo utiecť z Tibetu do Nepálu a odtiaľ do Indie. Mladý Karmapa dorazil do Nového Dilí v marci toho istého roku, kde ho počas uvítacej ceremónie J.S. Šamar Rinpočhe formálne rozpoznal ako 17. Gjalwa Karmapu. 17. Karmapa dostal meno Trinlä (znamená „Budhovská aktivita“) Thajä („Bezčasový“) Dordže („Nemennný“).
V roku 1997 bol J.S. 17. Karmapa Trinlä Thajä Dordže oficiálne pozvaný do Bhutánu na kremáciu Topgu Rinpočheho, kde bol prijatý so všetkými poctami. V októbri roku 1999 17. Gjalwa Karmapa mal svoje prvé medzinárodné turné učení a odovzdával iniciácie niekoľko tisíc ľuďom v Singapure a Taiwane. Začiatkom nového milénia prvýkrát navštívil Západ. V Düsseldorfe v Nemecku 17. Karmapu prijalo 6000 študentov z niekoľkých stoviek centier budhizmu diamantovej cesty z vyše 30 krajín sveta. V rokoch 2004 a 2005 17. Karmapa opätovne navštívil Európu a v roku 2005 bol aj na Slovensku.
V decembri roku 2003, po ukončení svojho formálneho vzdelania, 17. Karmapa prevzal titul „Veľký tantrický majster“ (skt. Vadžračárja). 17. Karmapa Thajä Dordže momentálne sídli v Kalimpongu v Indii, kde pokračuje vo svojom duchovnom tréningu a západnom vzdelaní.
Pensylvánska nemčina

Pensylvánska nemčina alebo nesprávne pensylvánska holandčina je variant nemčiny (jedno zo stredonemeckých nárečí), ktorý používa v Severnej Amerike asi 200 000 ľudí. Je to jazyk potomkov po nemecky hovoriacich imigrantov, ktorí prišli do Pensylvánie začiatkom 18. storočia.
Hovorí sa ním v štátoch Pensylvánia, Ohio, Indiana a Ontário. V súčasnosti tvoria väčšinu hovoriacich Amiši a Mennoniti.
Nesprávne označenie "pensylvánska holandčina" pochádza z anglického Pennsylvania Dutch, kde slovo Dutch pôvodne do 16. storočia označovalo všetky západogermánske jazyky v Európe (dnes označuje len holandčinu). Anglické „Dutch“ je príbuzné s nemeckým „Deutsch“, holandským „Duits“ a pensylvánskonemeckým „Deitsch“, čo všetko znamená „nemecký“.
Kutikula

Kutikula je vrstva takmer nepriepustná pre vodu a plyny pokrývajúca epidermu mnohých živočíchov a nadzemných orgánov rastlín.
Jej zloženie a členenie je rôzne. V prípade niektorých jednoduchých živočíchov je to periderma (elastický obal obsahujúci chitín), u iných je to elastická blana neobsahujúca chitín. V prípade väčšiny mäkkýšov a ramenonožcov je to vápenatá vonkajšia kostra a u článkonožcov chitínová vonkajšia kostra. V prípade článkonožcov má tieto časti: epikutikula, exokutikula, endokutikula. Pri stavovcoch sú kutikárne útvary oolema, puzdro šošovky a zubná sklovina. Pri rastlinách pozostáva kutikula najmä z kutínu.
Liptov

Liptov môže byť:
Spiš

Spiš môže byť:
Tekov

Tekov môže byť:
Bratislava (rozlišovacia stránka)

Bratislava môže byť:
Hont

Hont môže byť:
Hont (maďarský región)

Hont je časť územia Hontianskej župy, ktorá pripadla v roku 1918 Maďarsku.
V roku 1918 (potvrdené roku 1920 Trianonskou zmluvou) sa 4/5 územia Hontianskej župy stali súčasťou Česko-Slovenska, zvyšok pripadol Maďarsku. 
Maďarská časť Hontu (na území Maďarska leží 19 hontianskych obcí) bola po roku 1923 spojená s maďarským Novohradom do župy Novohrad-Hont ("Nógrád-Hont"). Počas 2. svetovej vojny sa okupované časri Hontu a Tekova spojili do novovytvorenej župy Tekov-Hont ("Bars-Hont") s centrom v Leviciach. Od roku 1950 je maďarský Hont rozdelený medzi Peštiansku ("Pest") a Novohradskú ("Nógrad") župu.
Dub (rozlišovacia stránka)

Dub môže byť:
DUB môže byť:
Abov

Abov (staršie "Abauj") môže byť:
Dub

 
Dub ("Quercus" L., 1753) je rod opadavých i stálezelených stromov z čeľade bukovité. Celý rod zahŕňa 300 až 600 druhov.
Opis.
Duby sú dlhoveké, pomaly rastúce stromy, výnimočne aj kríky s tvrdým drevom. Listy sú obvykle jednoduché laločnaté, v miernom pásme väčšinou v zime opadávajú, v subtropických pásmach rastú aj stálezelené druhy. Kvety sú jednopohlavné. Plody duba sa nazývajú žalude. 
Areál rozšírenia.
Pôvodný areál rodu zahŕňa mierne až subtropické pásmo severnej pologule, najviac sú rozšírené v Severnej Amerike a vo východnej Ázii, menej druhov je pôvodných v Európe. Niektoré druhy sa vyskytujú aj v tropických oblastiach Azie a Južnej Ameriky.
Na väčšine územia Slovenska rastú dub zimný ("Quercus petraea"), dub letný ("Quercus robur"), a dub cerový ("Quercus cerris") v druhom vegetačnom stupni.
Využitie dubového dreva v priemysle.
Dubové drevo má dlhú históriu využívania v rôznych priemyselných odvetviach, najmä v nábytkárstve a stavebníctve, kde sa cení pre svoje jedinečné vlastnosti. Vďaka svojej mimoriadnej tvrdosti, odolnosti voči opotrebeniu a prirodzenej ochrane proti vlhkosti je ideálne pre výrobu nábytku a podláh, ktoré sú často vystavené náročným podmienkam. Dubové drevo sa využíva aj na výrobu sudov, čo je tradičný spôsob skladovania a zrenia vína a destilátov, pretože dubové drevo dodáva nápojom špecifickú chuť a vôňu.
V oblasti interiérového dizajnu je dub považovaný za jeden z najlepších materiálov pre výrobu nábytku. Masívny dubový nábytok je nielen esteticky príťažlivý, ale aj nadčasový a vysoko odolný, čo ho robí obľúbenou voľbou pre jedálenské stoly, skrine či postele. Jeho prirodzená kresba a farba vytvárajú jedinečnú estetiku, ktorá sa ľahko prispôsobí rôznym štýlom interiéru.
Abov (maďarský región)

Abov je územie uhorskej Abovsko-turnianskej župy (prípadne len bez turnianskej časti), ktoré pripadlo roku 1918 Maďarsku.
V r. 1918 (potvrdené Trianonskou zmluvou r. 1920) sa severná časť Abovsko-turnianskej župy stala súčasťou Česko-Slovenska a južná časť Maďarska. Abovsko-turnianska župa na maďarskom území pôvodne ďalej existovala, neskôr sa spojila so župami Boršod a Zemplín do Boršodsko-abovsko-zemplínskej župy ("Borsod-Abaúj-Zemplén").
Katéter

Katéter alebo cievkovač je v lekárstve úzka hadička alebo rúrka z umelej hmoty, latexu, silikónu alebo skla, pomocou ktorej sa z terapeutických alebo diagnostických dôvodov sondujú, vyprázdňujú, napĺňajú alebo vyplachujú duté orgány (napr. močový mechúr, žalúdok, cievy). Zavedenie katétra sa nazýva katetrizácia alebo cievkovanie.
Katéter sa môže použiť napríklad aj na meranie tlaku. Vtedy je naplnený fyziologickým roztokom, ktorým sa tlak prenáša (podľa Pascalovho zákona) až ku tlakovému snímaču.
Otec Goriot

Otec Goriot (pôvodne "Le Père Goriot") je román od francúzskeho spisovateľa Honoré de Balzaca. Napísaný v rokoch 1834-1835 a vydaný v roku 1835. Balzacov realizmus vrcholí v troch románoch: "Otec Goriot", "Stratené ilúzie" a "Lesk a bieda Kurtizán". Všetky tri romány sú súčasťou diela, ktoré tvorí viac ako 100 poviedok a románov, ktoré vyšli pod spoločným názvom "Ľudská komédia" (La Comédie humaine).
Ľudská komédia je spoločenská dráma francúzskej spoločnosti po Veľkej francúzskej revolúcii z roku 1789. V diele vystupuje vyše 2000 hrdinov, no najvýznamnejším hrdinom sú vášne a peniaze, ktoré svojím leskom a špinou nedávajú ľuďom spať, sú predmetom chorobných túžob a intríg.
Otec Goriot je jeden z Balzacových najčítanejších románov. Vďaka tejto povesti sa hlavná postava "Rastignac" stala vo Francúzsku synonymom pre bystrého mladého muža predurčeného na úspech - možno aj za každú cenu.
Obsah.
Jedným z najkrajších príbehov lásky je práve osud otca Goriota, ktorý nadovšetko miluje svoje dve dcéry. Aby boli šťastné a aby im nič nechýbalo je bez váhania ochotný kradnúť, zabiť i zomrieť, miluje ich prítomnosť, úsmev, pohľad... Miluje aj bolesť a utrpenie, ktoré mu neraz spôsobili. Celý život zhŕňal majetok, aby im zabezpečil budúcnosť. Vychoval ich ako šľachtičné, hoci nemali šľachtický pôvod. Anastasia sa po vydaji stala šľachtičnou de Restaud a Delphinu vydal za baróna de Nucingen. Obe žijú v prepychu a otec im rozdá celý majetok. Sám si odloží len toľko, aby mohol v pokoji dožiť a utiahne sa do biedneho penziónu pani Vauqerovej. 
Ako sa však ukázalo, v manželstvách oboch dcér hrali rozhodujúcu úlohu peniaze a postavenie a nie ľudské city.
Vyvrtávanie

Vyvrtávanie je spôsob trieskového obrábania, ktorým sa zväčšuje priemer otvoru s kruhovým prierezom, ktorý bol predtým vyvŕtaný, alebo predliaty. Pri vyvrtávaní je možné dosiahnuť vyššiu presnosť a kvalitu povrchu. Vyvrtávanie sa vykonáva na vŕtacích strojoch - vŕtačkách, alebo špecializovaných vyvrtávačkách.
Rezné pohyby.
"Hlavný rezný pohyb" je rotačný a vykonáva ho nástroj. 
"Vedľajší rezný pohyb" je posun v smere osi otáčania, vykonáva ho nástroj, alebo obrobok, podľa typu obrábacieho stroja.
Nástroje na vyvrtávanie.
Na vyvrtávanie sa používajú nástroje:
Stroje na vyvrtávanie.
Operácie vyvrtávania je možné robiť na väčšine vŕtačiek. Existujú však aj špecializované stroje -"vyvrtávačky" :
Ďalšie operácie vyvrtávania.
Pojem vyvrtávanie zahŕňa aj nasledovné operácie:
Karol Ondreička

Karol Ondreička môže byť:
Antroponymum

Antroponymum alebo osobné meno alebo meno je vlastné meno človeka. Súbor antroponým sa nazýva antroponymia. Výskumom antroponým sa zaoberá antroponomastika. 
Ako meno sa v užšom zmysle označuje aj len časť antroponyma známa aj ako krstné meno či rodné meno. Meno vydatej ženy, ktoré mala za slobodna, sa nazýva rodné priezvisko.
Druhy mena:
Na Slovensku sa vo včasnom stredoveku používala jednomenná sústava. V 15. storočí začala vznikať dvojmenná sústava ((krstné/rodné) meno – prímeno) a od 18. storočia je právne záväzná dvojmenná sústava ((krstné/rodné) meno – priezvisko).
Meno v religionalistike.
Meno bolo považované za starých čias za jednu z duší bytosti, ktorá ho niesla a ktorá mala okrem neho aj ďalšie duše, ako krv, dych, tieň, dušu-dvojníka. Meno bolo s jeho nositeľom bytostne spojené. Preto sa ani človek väščinou kdekomu nepredstavoval. V niektorých krajinách mali králi dve mená: jedno pre bežné používanie, druhé tajné. Inde sa miesto mena kráľa vôbec používala náhrada: faraon (= veľký dom), v Turecku sa vravelo Veľká brána. Indiáni niektorých kmeňov nepoužívali mená ani medzi blízkymi. Žena označovala muža: "otec mojich detí". Meno tu je miestom, kde sa mi môže pomôcť dobrorečením alebo ublížiť zlorečením. Aj boh má svoje meno. Je "sväté", nemožno ho teda beztrestne používať zbytočne. Býva niekedy tabu, ako to bolo do značnej miery v neskorom Izraeli. Vzývať boha, čiže volať jeho meno, je radno na svätom mieste, ak chce človek s bohom vstúpiť do kontaktu. Vzývanie sa však neviaže len na sväté miesto. Volanie božieho mena spolu s prívlastkami alebo krátkymi oslavnými vetami alebo prosbami tvorí litániu. Vzývanie takisto iniciuje modlitbu.
Meno na Slovensku.
Na Slovensku je výber prvého mena obmedzený kalendárom. Niektoré zmeny mena sú umožnené na matričnom úrade. Ide o zmenu po rozvode, meno osvojeného dieťaťa, doplnenie druhého či tretieho prvého mena. Zmena je možná aj ekvivalent mena v inom jazyku. Každý typ zmeny je však povolený iba raz. Iné zmeny sú možné len so súhlasom okresného úradu kam občan podáva žiadosť. Zákonným je len „dôvod osobitného zreteľa“.
Osobné meno

Osobné meno môže byť:
Rodné meno

Rodné meno môže byť:
Predikát (logika)

Predikát je:
Bitka pri Šipčenskom priesmyku

Ako Bitka pri Šipčenskom priesmyku sa označuje jedna zo série štyroch bitiek počas Rusko-tureckej vojny (1877 – 1878):