burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Epilaos

Epilaos ("Epilaos") je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nélea a jeho manželky Chlóridy.
Zo vzťahu kráľa Nélea a jeho manželky Chlóridy sa narodilo trinásť detí, dcéra Péro a synovia, Epilaos, Tauros, Asterios, Pylaón, Déimachos, Alastor, Eurybios, Frasios, Eurymenes, Euagoras, Periklymenos a Nestor.
Pretože Néleos bol spojenec élidskeho kráľa Augeia a nechcel očistiť hrdinu Hérakla z vraždy Ifita, Hérakles Pylos napadol a Epilaos, ako aj jeho bratia a otec v boji s Héraklom padli. Ich rod však nevyhynul, lebo Epilaov najmladší brat Nestor sa pre svoju mladosť boja nezúčastnil a v Pyle potom prevzal kráľovské žezlo. Po rokoch sa Nestor ako najstarší achájsky vodca preslávil v trójskej vojne.
Achaios (mytológia)

Achaios ("Achaios") je v gréckej mytológii syn Xoutha a jeho manželky Kreousy, dcéry aténskeho kráľa Erechthea.
Achaios bol podľa gréckych mýtov vnuk praotca Grékov Helléna, ktorý mal troch synov, Aiola, Dóra a Xoutha. Zo vzťahu Xoutha a jeho manželky Kreousy sa potom narodil Achaios a jeho brat Ión, praotcovia Achájcov a Iónov. Achaios mal dvoch synov, Archandra a Architela. 
V najstarších gréckych mýtoch sa tieto postavy nevyskytujú, je to neskorší umelý výtvor, ktorý mal poslúžiť na vysvetlenie spoločného pôvodu a pomenovania Hellénov teda Grékov a pôvod gréckych kmeňov. (Náš názov „"Gréci"" je odvodený z latinského „"Graeci"" podľa západného gréckeho kmeňa, s ktorým prišli Rimania pravdepodobne po prvýkrát do styku.)
Mince vo fontáne

Mince vo fontáne je pop-rocková (folk-rocková) hudobná skupina, ktorá vznikla v roku 1999 v Liptovskom Mikuláši.
Dejiny.
Spočiatku bolo štýlové zameranie skupiny výlučne folkové. Folkový základ zostal, ale postupne sa začali objavovať v ich repertoári prvky country, rocku i popu, s čím mala často kapela u ortodoxne ladených porôt na súťažných festivaloch väčšinou problémy. Cez spomenuté záležitosti sa podarilo jej členom niekedy uspieť aj v súťažiach a odniesli si napríklad Hlavnú cenu celoštátneho FCT festivalu Strunobranie v Banskej Štiavnici a niekoľko ďalších zaujímavých ocenení. Štýlová „nečistota“ však má aj svoje výhody a Mince vo fontáne sa objavujú na rockových, folkových, country i popových akciách. 
Na popud bývalého člena kapely Stana Štofčíka založili v roku 2000 v Liptovskom Mikuláši klub Fontána, kde pravidelne pozývajú jednotlivcov i skupiny na samostatné koncerty. Od roku 2002 pomáhali organizovať festival Folkovanie pod Skalkou spoločne s MsKS Liptovský Hrádok. S „folkáčkou“ Svetluškou „rozbehli“ festival "Letokruhy", ktorý sa uskutočňuje každoročne v Liptovskom Mikuláši alebo blízkom okolí, no posledné ročníky boli organizované v spolupráci s tiež bývalým členom Michalom Kováčikom v kaviarni PIANKO v Liptovskom Mikuláši. Počas svojho pôsobenia sa Mince vo fontáne podieľajú na organizovaní a účinkovaní na benefičných koncertoch pre choré deti, deti z detských domovov, záchranu lesa a ďalších.
Aktivity kapely sú značné a členov možno vidieť napr. v TV reláciách, ale aj počuť v rozhlase. Zaspievali si aj vo filme "Záchranári", ktorý bol uvedený na obrazovku v roku 2003.
Projekt C.I.T..
C.I.T. – čo znamená Celkom inteligentný tím. Projekt vznikol s prispením všetkých aktívnych členov kapely Mince vo fontáne. "Tvrdšie" rockové zameranie však najmä personálnymi zmenami v kapele ho odsunulo do ústrania a postupne sa vyprofilovala nová folk-rocková (pop-rocková) cesta kapely. Projekt bol aktívny do roku 2012.
Diskografia.
Mince vo fontáne vydali šesť samostatných albumov – "Ozveny", "Svetlo", "Maják nádejí," v roku 2014 album "Štvrtý," v roku 2016 album "Som na ťahu," v roku 2018 album "Záleží na nás a v roku 2021 album pod názvom SK&amp;CZ". Tiež vydali jeden spoločný album so skupinami Lesní škriatkovia, Pohoda a Pengagi s názvom "K slnku odvrátení".
Bývali členovia.
Čestnými členmi, ktorí pomáhali pri zrode a fungovaní kapely, sú:
Vratné lahve

Vratné lahve je český film režiséra Jana Svěráka, natočený v roku 2007 podľa scenára Zdeňka Svěráka. 
Dej.
Josef Tkaloun (Zdeněk Svěrák) je šesťdesiatpäťročný učiteľ češtiny na gymnáziu. Po tom, ako mu už po štvrtýkrát „prasknú“ nervy a drzého žiaka skrotí svojráznou metódou (vyžmýka mu na hlavu špongiu na utieranie tabule), volí ako najlepšie riešenie odchod zo školy. Spoločenská povaha mu však nedovolí dlho len tak nečinne vysedávať doma a k veľkému prekvapeniu manželky (Daniela Kolářová) si nachádza prácu v donáškovej službe na bicykli. Šmykľavé cesty a bezohľadný vodič zapríčiní pád a zlomeninu nohy. Počas liečby si nájde novú, bezpečnejšiu prácu výkupcu fliaš (lahví) v supermarkete. 
Práca za okienkom výkupu s veľkým prehľadom o pravidelných zákazníkoch, akciách a s možnosťou častej komunikácie Josefa veľmi baví a napĺňa. Pomôže k zblíženiu spolupracovníka s prezývkou Mluvka (Pavel Landovský) s pani Kvardovou (Božidara Turzonovová), ale aj bývalého kolegu Roberta Landu (Jiří Macháček) so svojou čerstvo opustenou dcérou Helenkou (Tatiana Vilhelmová). Fantázia dôchodcu je podnecovaná vyzývavo oblečenými zákazníčkami a jeho myšlienky často končia eroticky ladenými predstavami. Napriek tejto slabosti je pozorným a oddaným manželom a k 40. výročiu svadby pripraví pre manželku prekvapenie v podobe letu balónom, ktorý vonkoncom neprebehne podľa očakávania.
Václav Bedřich

Václav Bedřich (* 28. august 1918, Příbram – † 7. marec 2009, Praha) bol český výtvarník, animátor a režisér.
Životopis.
Počas 2. svetovej vojny nemohol študovať, a tak pracoval vo filmových ateliéroch AFIT a stal sa popredným animátorom. Neskôr prešiel do štúdia Bratři v triku a animoval pre Jiřího Trnku. Zameral sa na tvorbu pre deti a v 60. rokoch 20. storočia stál na počiatku histórie Večerníčka. Režíroval prvú večerníčkovú sériu ("O televizním strašidýlku") a režíroval aj známu znelku, ktorá je dnes najstaršou stále používanou televíznou zvučkou vôbec.
Natočil celkom 358 animovaných filmov, z ktorých niektoré dnes už patria medzi klasiku tvorby pre deti, napr. "Maxipes Fík", "O makové panence" alebo "Bob a Bobek". Do sveta animovaného filmu priviedol mnoho popredných výtvarníkov ako Miroslav Štěpánek, Adolf Born, Cyril Bouda, Vladimír Renčín, Vladimír Jiránek a i.
Volejbal na Hrách Juhovýchodnej Ázie

Volejbal na Hrách Juhovýchodnej Ázie je volejbalový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie. Do programu hier bol turnaj prvýkrát zaradený hneď na 1. hrách Juhovýchodnej Ázie v roku 1959 v thajskom Bangkoku, v mužskej i ženskej kategórii súčasne. Volejbalový turnaj sa odvtedy, s výnimkou hier v roku 1999, koná pravidelne. V mužskej kategórii získalo najviac víťazstiev družstvo , v ženskej kategórii je to .
Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní 2010

Majstrovstvá sveta v krasokorčuľovaní 2010 bola medzinárodná súťaž krasokorčuliarov organizovaná Medzinárodnou korčuliarskou úniou (ISU). 
Súťaž sa konala od 22. do 28. marca 2010 v talianskom meste Turín v zimnom štadióne Palavela. Majstrovstvá prebiehali v štyroch kategóriách - muži, ženy, športové dvojice a tanečné páry. V súťaži tanečných párov bol ako povinný tanec vybraný zlatý valčík. Na základe výsledkov súťaže získali krajiny počty miesteniek pre svojich reprezentantov na nasledujúce majstrovstvá sveta.
Účastníci.
Právo účasti.
Právo zúčastniť sa majstrovstiev mali športovci krajín, ktoré boli členmi Medzinárodnej korčuliarskej únie a ktorí 1. júla 2009 dosiahli vekovú hranicu 15 rokov. Na základe výsledkov na predchádzajúcich majstrovstvách sveta mali jednotlivé krajiny právo nominovať medzi jedným až troma účastníkmi do každej disciplíny. Každý národný krasokorčuliarsky zväz si mohol nastaviť vlastné kritériá, podľa ktorých nominoval svojich účastníkov. 
Právo nominácie viacerých súťažiacich.
Každá krajina má právo nominovať jedného súťažiaceho do súťaže. Na základe umiestnenia na predchádzajúcich majstrovstvách sveta mali nasledovné krajiny právo nominovať viac ako jedného súťažiaceho:
Program podujatia.
Program podujatia podľa oficiálneho rozpisu je uvádzaný v miestnom čase UTC+01:00 (tzv. Stredoeurópsky čas):
Pelagius II.

Pelagius II. (* ?, Rím, Taliansko – † 7. február 590, Rím) bol 63. pápež. Pápežský úrad zastával od 26. novembra 579 do svojej smrti.
Bol zrejme gótskeho pôvodu. K najpálčivejším problémom jeho pontifikátu patrilo vyrovnanie sa s Longobardmi, ktorí ohrozovali Rím, a epidémiou moru, ktorému aj sám podľahol. Za jeho vlády sa tiež zhoršili vzťahy medzi západnou a východnou cirkvou.
Život a vláda.
O predchádzajúcom živote Pelagia II. nie je známych veľa informácií. Bol synom Vinigilda (niekedy písaný Wunigild) a narodil sa v Ríme. Za pápeža ho zvolili 26. novembra 579 bez cisárovho potvrdenia. Rím bol práve v obkľúčení Longobardov. Byzantínci ani Frankovia neboli príliš ochotní pomôcť.
K sporu s Byzantíncami tiež prispel fakt, že konštantínopolský patriarcha Ján začal používať titul "ekumenický patriarcha", proti čomu sa Pelagius II. postavil (a tiež zakázal).
Liber Pontificalis zmieňuje, že rieka Tiber sa za Pelagiovej vlády veľmi rozvodnila a že sa pápežovi podarilo znova objaviť hrob sv. Vavrinca.
V tej dobe sa španielski Vizigóti obrátili na kresťanskú vieru.
.um

.um bola internetová národná doména najvyššej úrovne pre Menšie odľahlé ostrovy USA.
V januári 2006 rozhodla organizácia ICANN o úplnom zrušení tejto domény. Doména fungovala od roku 1997 do 20. apríla 2008, kedy bola odstránená zo systému DNS. Jej správca, University of South California, ju už dlhší čas neudržiaval. Ostrovy, ktoré doména reprezentuje, nie sú nijak zvlášť osídlené, takže doména skôr slúžila pre doménové hacky, ktoré využívali doménu ako anglickú koncovku "-um". Navyše niektoré väčšie americké teritória majú svoju vlastnú doménu najvyššej úrovne – napr. Guam (.gu) alebo Panenské ostrovy (.vi).
Smetanovo kvarteto

Smetanovo kvarteto bolo české sláčikové kvarteto, ktoré vystupovalo v rokoch 1945 až 1990. 
Nahrávky Smetanovho kvarteta (vynikajúce a technicky už kvalitné) prinášajú jeden z prvých presvedčivých dokladov o tom, ako kvalitná bola česká hudobná interpretácia. Význam „smetanovcov“ spočíva nielen v ich umeleckej práci, ale aj v oblasti pedagogickej, ktorá má dodnes výsledky v podobe nových súborov.
.dd

.dd bola internetová národná doména najvyššej úrovne pre Nemeckú demokratickú republiku.
Po pričlenení NDR k Spolkovej republike Nemecko sa používa ccTLD pre západné Nemecko, teda .de. Kód ISO 3166-1 pre východné Nemecko bol zrušený v roku 1990.
Reštaurátor

Reštaurátor je zväčša maliar alebo sochár prípadne umelecký stolár či kovotepec, ktorý priamo dotvára - opravuje predmet historickej hodnoty. Samotný reštaurátor sa väčšinou zameriava iba na jeden druh materiálu drevo kameň ale aj látka alebo papier.
Ako optimálne vzdelanie sa považuje vysokoškolské vzdelanie minimálne druhého stupňa v danej oblasti a to práve z dôvodu že reštaurátor na rozdiel od konzervátora priamo zasahuje do predmetu kultúrnej hodnoty, teda napríklad dotváraním chýbajúcich častí. Činnosť reštaurátora je regulovaná právnymi predpismi: Zákon Národnej rady Slovenskej republiky c. 200/1994 Z.z. o Komore reštaurátorov a výkone reštaurátorskej činnosti jej v znení zákona c. 136/2010 Z.z. Na výkon tohto povolania je tiež nutné obdržať rôzne certifikáty ako napríklad: Osvedčenia o zápise do zoznamu autorizovaných reštaurátorov podľa zákona c. 200/1994 Z.z. o Komore reštaurátorov a o výkone reštaurátorskej činnosti jej členov v znení zákona c. 136/2010 Z.z. o službách na vnútornom trhu a o zmene a doplnení niektorých zákonov (§ 16 a 17). Komora reštaurátorov SR. vydala E.C.C.O. Profesijné smernice (II): Etický kódex Podporovaný Európskou konfederáciou konzervátorov a reštaurátorov a prijatý valným zhromaždením v Bruseli 7. marca 2003. Ktorý sa zaoberá aj profesiou konzervátora.
Na Slovensku fungujú viaceré druhy reštaurátorsko - konzervátorských zariadení a to napríklad štátne reštaurátorské ateliéry ale aj súkromné reštaurátorské ateliéry nemôže však zabúdať ani na interné reštaurátorské a konzervátorské dielne ktoré sú súčasťou niektorých múzeí alebo galérií.
Mikuláš III.

Mikuláš III. (rodným menom "Giovanni Gaetano Orsini", * 1210/1220, Rím, Taliansko - † 22. august 1280, Viterbo) bol 188. pápež rímskokatolíckej cirkvi.
Pápežský úrad zastával od 25. novembra 1277 do svojej smrti.
Životopis.
Mikuláš bol rímsky šľachtic, ktorý slúžil pod ôsmimi pápežmi; Inocent IV. (1243-1254) ho menoval kardinálom, Alexander IV. (1254-61) protektorom františkánov, Urban IV. (1261-1264) generálnym inkvizítorom. Nasledovníkom Jána XXI. (1276-1277) na pápežskom stolci po šesťmesačnom období bez pápeža sa stal najmä vďaka veľkému rodinnému vplyvu. 
Počas jeho krátkeho potifikátu došlo k niekoľkým dôležitým udalostiam. Ako rodený politik Mikuláš výrazne posilnil pozíciu pápeža vo vtedajšom Taliansku. V máji 1278 uzavrel konkordát s Rudolfom I. Habsburským podľa ktorého mu bola garantovaná Romagna a ravennský exarchát. Podľa talianskeho kronikára Bartolomeja z Luccy Mikuláš s Rudolfom, aspoň všeobecne, diskutovali o rozdelení Svätej ríše rímskej do štyroch oddelených kráľovstiev - Lombardie, Burgundska, Tuscie a Nemecka, kde by bolo Rudolfovo dedične prisúdené kráľovstvo a navyše by sa stal cisárom. V júli 1278 vydal Mikuláš pre rímsku vládu prevratnú konštitúciu, ktorá zakazovala cudzincom používať civilné úrady. 
Cirkevné počiny.
Mikulášov otec bol osobným priateľom svätého Františka z Assisi, čo ho primälo zamerať viac pozornosti na františkánsky poriadok. 14.augusta 1279 Mikuláš vydal bulu "Exiit qui Semin", ktorá vyrovnala spory vnútri poriadku medzi prísnejšou a benevolentnejšou stranou. Mikuláš taktiež vynaložil obrovské prostriedky na opravu Lateránskeho paláca a Vatikánu. Navyše vybudoval prekrásne vidiecke sídlo v Soriane blízko Viterba, kde nakoniec zomrel na srdcovú príhodu (zdroje sa líšia v tom, či išlo o infarkt alebo mŕtvicu).
Rodinkárstvo.
Hoci bol Mikuláš vzdelaný muž známy svojim silným charakterom, bol taktiež známy pre nadmerné protežovanie svojich príbuzných. Troch zo svojich najbližších príbuzných povýšil na kardinálov a ostatným dal dôležité pozície.
Mikuláš III. v umení.
Dante vo svojom Inferne ("Božská komédia") hovorí krátko o Mikulášovi III., ktorý bol odsúdený na trávenie večnosti na mieste určenom pre tých, čo spáchali hriech simónie, tzn. snahu získať za peniaze určité cirkevné postavenie, či privilégiá. V Danteho príbehu sú títo ľudia umiestnení hlavou napred v dierach, s plameňmi na pätách ich chodidiel. V tomto mieste je Mikuláš hlavným z hriešnikov, čo demonštruje výška plameňov na jeho chodidlách. Najskôr si ho Dante pomýli s pápežom Bonifácom VIII. Keď sa vec vyjasní, Mikuláš oznamuje Dantemu, že očakáva zatratenie (kvôli simónii) nielen Bonifáca, ale i Klementa V., oveľa viac úplatného pápeža.
Oinóné (rozlišovacia stránka)

Oinóné ("Oinóné") môže byť v gréckej mytológii:
Ión (praotec Iónov)

Ión ("Ión") je v gréckej mytológii syn Xoutha a jeho manželky Kreousy, dcéry aténskeho kráľa Erechthea.
Podľa gréckych mýtov bol Ión vnuk Helléna, praotca Grékov, ktorý mal troch synov, Aiola, Dóra a Xoutha. Zo vzťahu Xoutha a jeho manželky Kreousy sa potom narodil Ión a jeho brat Achaios, praotcovia Iónov a Achájcov.
V dramatickom diele "Ión" od starogréckeho dramatika Euripida, bol Ión nemanželským synom boha Apolóna a princeznej Kreousy. Mladá matka sa ho preto rozhodla zanechať svojmu osudu. Dieťatko ale na žiadosť otca zachránil boh Hermes a od tej chvíle vyrastalo v starostlivosti kňažiek Delfskej veštiarne. Medzitým sa Kreousa vydala za Xoutha. Keďže manželia po rokoch márneho čakania nemohli mať deti, odišli si po radu do Delf, kde im povedali, že ich synom bude mladík, ktorého prvého stretnú po odchode z veštiarne. Tým mladíkom bol potom Ión a Xouthos ho prijal za svojho syna a dediča. Lenže Krousa s tým nesúhlasila v domnienke, že Ión je plodom manželovej nevery a pokúsila sa ho otráviť. Príbeh sa však nakoniec skončil šťastne, lebo ho spoznala stará opatrovateľka, ktorá odhalila pravdu o jeho pôvode.
Podľa antického autora Pausania sa Ión oženil s Helikou, dcérou aigalského kráľa Selinúa a po jeho smrti sa stal dedičom trónu. Počas svojej vlády založil mesto Heliké, pomenované po svojej manželke a pozdvihol ho na hlavné mesto kráľovstva a jeho ľud dostal meno po ňom Ióni. Neskôr zorganizoval vojenskú výpravu proti Eleuzíne (dnes Elefsina), aby pomohol Aténam a v bitke padol.
Iné antické zdroje uvádzajú, že Ión prevzal v Aténach kráľovské žezlo, potom ako Aténčanom pomohol poraziť tráckeho kráľa Eumolpa. Stal sa otcom štyroch synov, Geleóna, Aigikora, Argada a Hopla. Občania Atén boli neskôr rozdelení do štyroch tradičných iónskych kmeňov (fýlai – fýly), ktoré niesli ich mená (Geleontes, Aigikoreis, Argadeis a Hoplétes). Každý z týchto kmeňov sa skladal z troch trittyí (trittyes, tretiny), celkovo bolo v Aténach 12 trittyí.
Kráľ Ión bol po smrti pochovaný v Potame. 
V najstarších gréckych mýtoch sa postava Ióna a jeho predkov nevyskytuje, je to neskorší umelý výtvor, ktorý mal poslúžiť na vysvetlenie spoločného pôvodu a pomenovania Hellénov teda Grékov a pôvod gréckych kmeňov. (Náš názov „"Gréci"" je odvodený z latinského „"Graeci"" podľa západného gréckeho kmeňa, s ktorým prišli Rimania pravdepodobne po prvýkrát do styku.)
Eurybios

Eurybios ("Eurybios") môže byť v gréckej mytológii:
Eurybios (syn Nélea)

Eurybios ("Eurybios") je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nélea a jeho manželky Chlóridy.
Néleus mal trinásť detí, dcéru Péro a synov, Eurybia, Taura, Asteria, Pylaóna, Déimacha, Alastora, Epilaa, Frasia, Eurymena, Euagora, Periklymena a Nestora.
Pretože Néleos bol spojenec élidskeho kráľa Augeia a nechcel očistiť hrdinu Hérakla z vraždy Ifita, Hérakles Pylos napadol a Eurybios, ako aj jeho bratia a otec v boji s Héraklom padli. Ich rod však nevyhynul, lebo Eurybiov najmladší brat Nestor sa pre svoju mladosť boja nezúčastnil a v Pyle potom prevzal kráľovské žezlo. Po rokoch sa Nestor ako najstarší achájsky vodca preslávil v trójskej vojne.
Pat Nixonová

Catherine "Pat" Ryan Nixonová (* 19. marec 1912, Ely, Nevada, USA - † 22. jún 1993, Park Ridge,New Jersey) bola manželkou 37. prezidenta USA Richarda Nixona a v rokoch 1969–1974 vykonávala funkciu prvej dámy USA.
Narodila sa v rodine baníka Williama Ryana a jeho ženy Kate. Rodičia zomreli skoro, ona musela pracovať, aby si zarobila na štúdia na vysokej škole. Od roku 1934 študovala na University of Southern California obchod. Po absolvovaní sa stala učiteľkou v kvakerskej škole.
Dňa 21. júna 1940 v kalifornskom meste Riverside si vzala za muža Richarda Nixona, kvôli ktorému konvertovala od katolicizmu k manželovmu kvakerstvu. Manželia Nixonovi mali dve dcéry: Patríciu (* 1946) a Júliu (* 1950). Pat podporovala manžela počas volebných kampaní cez svoju averziu k politike.
Keď sa stal v roku 1969 jej manžel prezidentom, ona z toho nebola príliš nadšená. Zasadzovala sa o zrovnoprávnenie žien a mužov. Zahájila ďalšiu rekonštrukciu Bieleho domu, ktorá bola financovaná zo súkromných darov, nechala tu vybudovať bezbariérové vstupy. Podporovala neplatenú vzájomnú pomoc. Navštívila vojakov USA vo Vietname, podporovala humanitárnu pomoc, dokonca sama do postihnutých oblastí chodila. 
Po Nixonovej abdikácii 9. augusta 1974 sa manželia usídlili na súkromnej usadlosti v kalifornskom San Clemente. V roku 1976 dostala mŕtvicu, po druhom záchvate v roku 1983 sa stiahla do ústrania a prestala poskytovať interview.
Zomrela 22. júna 1993 v štáte New Jersey.
Viterbo (mesto)

 
Viterbo je talianske mesto v oblasti Lazio, hlavné mesto rovnomennej provincie.
Dejiny.
Rovnako ako mnohé mestá v okolí mesta Viterbo má etruské korene. V roku 310 pred Kr. ho dobyli a obsadili Rimania a čoskoro nadobudlo na význame vďaka svojej polohe na dôležitej rímskej komunikácii Via Cassia. V roku 774 mesto dobyli Longobardi. V 11. storočí nepatrilo k Laziu, ale k Toskánsku; postavenie sa zmenilo, keď ho Matilda Toskánska (1046 – 1115) odovzdala pod vládu rímskeho pápeža.
V roku 1167 mu udelil cisár Fridrich Barbarossa mestské práva.
Od roku 1193 bolo Viterbo formálne nezávislé a malo svojho biskupa, aj keď v skutočnosti bolo po Ríme druhým centrom pápežského štátu a bolo určitý čas sídlom pápežského dvora. Uskutočnilo sa tu najdlhšie konkláve v histórii cirkvi – trvalo 1 005 dní, od 30. novembra 1268 do 1. septembra 1271. Konkláve začalo s 20 kardinálmi a skončilo v počte 16, pretože v priebehu času traja kardináli zomreli a jeden konkláve opustil. Na radu sv. Bonaventuru boli nakoniec kardináli v paláci o chlebe a vode a bola odstránená strecha paláca, takže boli vystavení nepohode počasia. 1. septembra 1271 bol konečne vybraný nový pápež. Zvolený nekardinál Tebaldi Visconti z Piacenzy ešte nebol kňazom a bol v tej dobe na púti do Svätej zeme. 10. februára 1272 dorazil z Liège, kde bol arcidiakonom, do Viterba a prijal voľbu. 19. marca toho istého roku ho vysvätili za kňaza a biskupa a 27. marca v Ríme korunovali za pápeža ako Gregor X. 
Zlatý vek mesta spadá do 2. polovice 13. storočia a skončil tzv. Avignonským zajatím pápežov. Cisár sa zriekol svojich nárokov na Viterbo až v roku 1396.
Počas 2. svetovej vojny bolo zničené spojeneckými náletmi viac ako 70% mestskej zástavby vrátane kostola sv. Vavrinca, mesto však bolo veľmi rýchlo obnovené, ako jedno z prvých v Taliansku. 
Je sídlom Toskánskej univerzity (Universita degli Studi della Tuscia).
Udalosti a sviatky.
Každoročne sa 3. septembra vo Viterbe konajú oslavy sviatku patrónky mesta, svätej Rózy. Na jej počesť prichádzajú do mesta procesie a pri tejto príležitosti sa mestom za pomoci viac ako 100 nosičov transportuje tzv. "Macchina di Santa Rosa", čo je cca 30 m vysoká a viac ako päť ton vážiaca slávnostne ozdobená veža.
Mykola Janovyč Azarov

Mykola Janovyč Azarov, vlastným menom Pachlo (; * 17. december 1947 Kaluga, dnes Rusko), je bývalý ukrajinský politik a od roku 2010 do roku 2014 predseda vlády Ukrajiny. Predseda ukrajinskej Strany regiónov.
Život.
V roku 1971 vyštudoval geológiu a geofyziku na Lomonosovovej univerzite v Moskve. Následne do roku 1976 pracoval pre uhoľnú spoločnosť Tulaugol, kým sa v roku 1984 nepresťahoval do Donecka a stal sa námestníkom Ukrajinského štátneho geologického ústavu. V rokoch 1984 až 1995 pôsobil ako námestník a neskôr riaditeľ Ukrajinského štátneho vedecko-výskumného a projektno-konštrukčného ústavu ložiskovej geológie, geomechaniky a banského inžinierstva. V roku 1986 obhájil doktorát v obore geologicko-mineralogických vied. V roku 1991 bol menovaný za profesora na Doneckej štátnej technickej univerzite.
V roku 1994 bol zvolený za poslanca ukrajinskej Najvyššej rady (parlamentu). 5. marca 2001 sa stal predsedom Strany regiónov. Z tejto funkcie v priebehu pol roka abdikoval. V apríli 2003 bol zvolený do užšieho predsedníctva strany. V rokoch 1996-2002 viedol daňové riaditeľstvo Ukrajiny. V rokoch 2002 až 2005 a 2006 až 2007 pôsobil ako vice-premiér a minister financií Ukrajiny vo vládach Viktora Janukovyča.
Po víťazstve Viktora Janukovyča v ukrajinských prezidentských voľbách v roku 2010 Azarov nahradil Janukovyča vo vedení Strany regiónov. Následne bol zvolený v marci 2010 za premiéra. Z postu premiéra odstúpil 28. januára 2014 v dôsledku veľkých protivládnych protestov po celej krajine. Pred odstúpením zrušil platnosť viacerých kontroverzných zákonov, ktoré v priebehu predošlého obdobia zaviedol prezident Janukovyč. Podobne ako ďalší vysokí predstavitelia Janukovyčovej vlády odišiel do Ruska. Na konci júla 2015 začal v Rusku vytvárať ukrajinskú exilovú vládu.
Ruské národné futsalové družstvo žien

Ruské národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Rusko v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Associacija Mini-futbola Rossii" (AMFR). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo už v roku 1997. Jeho najväčším úspechom je zisk dvoch medailí na neoficiálnych majstrovstvách sveta žien.
Vrcholné podujatia.
Ruské družstvo sa predstavilo na všetkých turnajoch Svetového turnaja žien, na ktorých zakaždým postúpilo do semifinále turnaja a získalo 2 bronzové medaily. 
V roku 2010 získalo bronzovú medailu, keď v semifinále nestačilo na a zápas o bronz sa nehral. Druhú medailu pridalo v roku 2013, keď v stretnutí o 3. miesto zvíťazilo po predĺžení nad družstvom Portugalska.
František Hlavička

František Hlavička (* 10. november 1924, Opoj – † 31. júl 2005, Trnava) bol slovenský učiteľ, básnik a výtvarník. Písal aj pod pseudonymom F. H. Agát. 
V rokoch 1940 – 1945 pracoval ako robotník vo Vlčkovciach a Trnave, po absolvovaní vojenskej služby (1946 – 1948) pracoval ako úradník Štátneho nakladateľstva v Bratislave. Od roku 1951 pôsobil ako učiteľ a riaditeľ na základných, učňovských a ľudových školách umenia na viacerých miestach (Beckov, Bošáca, Stará Turá, Šoporňa, Báb, Majcichov, Križovany, Šúrovce, Dolný Kubín, Brestovany). V roku 1952 externe maturoval na strednej škole v Novom Meste nad Váhom, v rokoch 1958 – 1963 študoval slovenčinu a dejepis na Vysokej škole pedagogickej a na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Jeho záverečnou prácou bola štúdia "Nárečový slovník obce Opoj", ktorú doplnil v roku 1973. V rokoch 1969 – 1984 učil na stredných školách v Skalici, Senici a Trnave. V rokoch 1978 – 1991 bol predsedom Miestneho odboru Matice slovenskej v Trnave. Od roku 1985 bol na dôchodku, v roku 1991 založil vydavateľstvo PEGAS, ktorého bol aj šéfredaktorom. 
Od roku 1947 publikoval v novinách a časopisoch básne, krátke prozaické žánre a pedagogické články. Od 70. rokov sa venoval hlavne básnickej tvorbe.
Mary Pickford

Mary Pickford, rodená Gladys Louise Smithová (neprechýlene Gladys Louise Smith; * 8. apríl 1892, Toronto, Ontário, Kanada – † 29. máj 1979, Santa Monica, Kalifornia, USA), bola kanadská filmová herečka, producentka, scenáristka a spisovateľka, jedna z prvých veľkých filmových hviezd v histórii svetovej kinematografie, držiteľka (v poradí druhého) Oscara z roku 1929. Je jednou z 36 ľudí, ktorí založili Akadémiu vied a umení ("Academy of Motion Picture Arts and Sciences").
Divadlo.
Jej otec bol robotník, ktorý zomrel na následky pracovného úrazu, keď mala štyri roky a rodina sa ocitla bez živiteľa. Jej matka bola divadelná herečka, vďaka svojim známostiam zabezpečila svojim deťom angažmán v divadelnej spoločnosti, ktorá potrebovala detského herca.
Divadlo hrala profesionálne spolu so svojou sestrou a bratom už od útleho detstva v rodnom Toronte. V čase dospievania začalo divadelných rolí ubúdať. Preto sa vo svojich 14 rokoch sama vydala do USA do New Yorku, kde spočiatku hrala v niekoľkých divadelných hrách na Broadwayi. Avšak ani tu nemala príliš šťastie, preto to skúsila v Hollywoode ako filmová herečka (ona sama ako aj mnoho hercov v ranej ére nemého filmu považovalo kinematografiu za podradné umenie).
Film.
Herečka.
V Hollywoode začala hrať vo filmovej spoločnosti "Adolphe Zukora Famous Players" a neskôr sama toto obdobie označovala za najlepšie roky vo svojom živote. Jej popularita veľmi rýchlo začala stúpať, v roku 1920 bola už veľkou, bohatou a obdivovanou filmovou hviezdou. Prechod do éry zvukového filmu jej síce zaistil Oscara za film "Koketa" z roku 1929, ale celkovo v zvukovej ére neuspela, hrala iba v piatich zvukových filmoch.
V roku 1934 svoju filmovú kariéru definitívne ukončila a venovala sa iba producentskej a spisovateľskej činnosti.
Producentka.
V roku 1918 si založila vlastnú filmovú spoločnosť "Mary Pickford Film Corporation". V roku 1919 založila spolu s Charlesom Chaplinom, Douglasom Fairbanksom a D.W. Griffithom spoločnosť United Artists. Svoj podiel v spoločnosti v roku 1953 rovnako ako Charlie Chaplin predala.
Ocenenia.
V roku 1976 dostala svojho druhého Oscara, tentokrát za svoje celoživotné dielo.
Alena Bahníková

PhDr. Alena Bahníková (* 20. február 1948, Liberec) je česká prekladateľka z taliančiny a autorka učebnice taliančiny. Otec Václav Bahník bol prekladateľ talianskej a antickej literatúry.
Životopis.
Strednú školu absolvovala v rodnom Liberci. Študovala taliančinu, francúzštinu a češtinu na filozofickej fakulte Karlovej univerzity (1966-1971). Po absolutóriu začala učiť taliančinu a francúzštinu v Jazykovej škole Praha, učí tam dodnes. Je autorkou a spoluautorkou učebníc taliančiny.
V roku 1976 sa podieľala na založení ineditného spolku Societas Incognitorum Eruditorum II (prvá učená spoločnosť toho mena existovala v Košiciach 1746-52). Od mája 1976 do decembra 1988 vydávali (12 - 18 priateľov, prevažne absolventov FFUK a MFFUK), strojopisný kultúrno-politický mesačník "Acta incognitorum". (Dnes v Libri prohibit J. Gruntoráda.) Do Act prispievala predovšetkým prekladmi z taliančiny a francúzštiny, recenziami novej talianskej beletrie, tiež cestopisnými črtami.
V roku 1991 dostala od I.D.I. - Istituto del dramma Italiano - cenu Angela Maria Ripellino (cena za preklady talianskych hier do slovanských jazykov.)
Po Novembri začala učiť tiež na fakulte sociálnych vied Karlovej univerzity, učí tam dodnes.
Antonín Bajaja

Antonín Bajaja (* 30. máj 1942, Zlín – † 16. december 2022, Zlín) bol český spisovateľ.
Životopis.
Narodil sa v lekárskej rodine. Vyštudoval Vysokú školu poľnohospodársku v Brne, potom pracoval v odbore: v rokoch 19651973 ako zootechnik v JRD v Želechovice nad Dřevnicí, neskôr ako zamestnanec poľnohospodárskeho laboratória.
V roku 1991 sa stal redaktorom brnianskej redakcie Československého rozhlasu, od roku 1992 pôsobil v denníku "Prostor", neskôr v časopise "Týden" a zároveň bol redaktorom Slobodnej Európy. Od roku 2011 bol členom Rady Českej televízie.
Od roku 1996 viedol semináre tvorivého písania na Univerzite Palackého v Olomouci a na Univerzite Tomáša Baťu v Zlíne. Bol spoluzakladateľom časopisu pre kultúru a spoločenské dianie Zlínskeho kraja "Zvuk" a bol tiež pri vzniku speváckeho spolku "Wlastenci" pri Českom centre Medzinárodného PEN klubu.
Bartošek z Drahoníc

Bartošek z Drahoníc (* asi 80. roky 14. storočia - † asi 1443 alebo 1445) bol český kronikár.
Pochádzal z rytierskej rodiny, ktorá vlastnila tzv. manské statky (t.j. lénne statky) na Karlštejnsku. Do husitských vojen sa dostal ako vojak na katolíckej strane. Roku 1421 pôsobil v posádke, ktorá sa snažila držať Pražský hrad, po ústupe bol vo vojsku, ktoré obhajovalo hrad Karlštejn. V roku 1426 pravdepodobne opustil vojenskú službu (zo zdravotných dôvodov).
Hanuš Bonn

Hanuš Bonn, známy tiež pod pseudonymom Josef Kohout, (* 5. júl 1913 - † 20. október 1941, koncentračný tábor Mauthausen) bol český básnik, literárny kritik a prekladateľ poézie primitívnych národov.
V roku 1932 ukončil štúdium na gymnáziu v Prahe, potom študoval právo na Karlovej univerzite spolu so svojím priateľom Rudolfom Margoliusom, ktoré úspešne dokončil v roku 1938. H. Bonn sa aktívne zapojil do českožidovského hnutia. Od roku 1939 bol vedúcim funkcionárom pražskej Židovskej obce.
Prispieval do niekoľkých časopisov a novín: "Rozhledy", "Literární noviny", "Lidové noviny", atp.
V októbri 1941 bol nacistami poslaný do transportu do koncentračného tábora Mauthausen, kde bol zavraždený. 
Dielo.
Jeho dielo bolo ovplyvnené tvorbou Jiřího Ortena. V jeho diele sa odráža depresívna atmosféra európskych predvojnových udalostí a jeho vlastné pocity neistoty, úzkosti a strachu.
Václav Bahník

Václav Bahník (* 13. apríl 1918, Hrdlořezy pri Mladej Boleslavi – † 3. marec 2003, Liberec) bol český prekladateľ talianskej a antickej literatúry (z latinčiny aj zo klasickej gréčtiny). Ním preložené diela sú obsiahnuté v niekoľkých maturitných učebniciach českého jazyka.
Jeho dcéra Alena Bahníková je prekladateľka z taliančiny.
Život.
Po maturite na mladoboleslavskom gymnáziu v roku 1936 začal študovať filozofickú fakultu Karlovej univerzity. Po jej absolvovaní v roku 1946 nastúpil ako stredoškolský profesor na libereckom gymnáziu, kde pôsobil až do roku 1975.
Dielo.
Preklady.
Podieľal sa tiež podstatnou mierou na tvorbe:
Ellen Burstynová

Ellen Burstynová, rodená Edna Rae Gillooly (* 7. december 1932, Detroit, Michigan, USA) je americká modelka a herečka, nositeľka ceny Americkej filmovej akadémie Oscar (celkovo zo šiestich nominácií), držiteľka americkej divadelnej Ceny Tony ako aj niekoľkých nominácií na Cenu Emmy.
Život.
V mladosti vystriedala niekoľko povolaní, pracovala napríklad ako servírka. Po štúdiách na strednej technickej škole v Michigane pôsobila, okrem iného, ako dirigentka roztlieskavačiek, modelka, neskôr ako tanečnica v montrealskom bare, vtedy používala pseudonym "Keri Flynn". Neskôr na začiatku jej hereckej dráhy užívala pseudonymy "Erica Dean" a "Ellen McRae". Začínala ako zboristka a predstaviteľka drobných epizódnych rolí v televíznych seriáloch. V roku 1957 po prvýkrát debutovala v divadle na Broadwayi.
Od začiatku 60. rokov sa začala objavovať v televízii, však do širšieho diváckeho povedomia sa dostala až v roku 1963 rokoch vďaka svojmu úspešnému účinkovaniu v televíznom seriáli "The Doctors" ("Lekári"). Na začiatku 70. rokov absolvovala hereckú prípravu v hereckom štúdiu u Lee Strasberga, po ktorého smrti sa spoločne s Al Pacinom stala jeho umeleckou riaditeľkou.
Medzi holywoodské herecké hviezdy ju zaradil až film "Posledné filmové predstavenie" v roku 1971, za ktorý bola prvýkrát nominovaná na Zlatý glóbus aj na Oscara. V roku 1973 nasledoval film "Vyháňač diabla", za ktorý bola opäť nominovaná na obe vyššie spomínané ceny. V roku 1974 si zahrala v snímke "Alice tu už nebýva", za ktorý získala Oscara aj britskú cenu BAFTA. V tom istom roku získala aj americkú divadelnú cenu Tony. V roku 1978 bola opäť nominovaná na Oscara za prepis úspešnej divadelnej hry v snímke "Na budúci rok v rovnakom čase", kde si zahrala s Alanom Aldom.
Zaujímavosť.
Jedná sa aj o držiteľku nominácie na ceny Emmy z roku 2006 za herecký výkon, ktorý trval presne 14 sekúnd, čo je doterajší historický rekord.
Slnečnice (obraz)

Slnečnice (originálny názov vo francúzštine: Tournesols) sú dve série obrazov, obsahujúce zátišia od významného holandského maliara Vincenta van Gogha. Prvá séria vyhotovená v Paríži v roku 1887 znázorňuje kvety na zemi, zatiaľčo druhá séria vyhotovená o rok neskôr v Arles znázorňuje kyticu slnečníc vo váze. V mysli umelca boli obe skupiny spojené s menom svojho priateľa Paula Gauguina, ktorý získal dve zátišia. O osem mesiacov neskôr Van Gogh chcel znovu privítať a zapôsobiť na Gauguina opäť "slnečnicami", teraz ako súčasť maľovanej výzdoby, ktorú si pripravil na izbe jeho "Žltého domu". Po Gauguinovom odchode si Van Gogh predstavoval dve hlavné verzie "Berceuse Triptych", ktoré nakoniec zahrnul do svojej výstavy v Les XX v Bruseli.
Ukrajinské národné futsalové družstvo žien

Ukrajinské národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Ukrajinu v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Associacija Mini-futbola Ukrainy" (AMFU). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo už v roku 1997 na turnaji v španielskom Elche. Potom nasledovala 10-ročná prestávka, ktorá skončila priateľským zápasom s v roku 2007. Jeho najlepším výsledkom je 5. miesto na neoficiálnych majstrovstvách sveta žien v roku 2012.
Vrcholné podujatia.
Ukrajinské družstvo sa predstavilo na 2 turnajoch Svetového turnaja žien, na ktorých ani raz nepostúpilo do semifinále. Lepšie skončilo v roku 2012, v Portugalsku, keď obsadilo v skupine 3. miesto za postupujúcimi Španielskom a Ruskom a obsadilo celkové 5. miesto.
V roku 2010 vyhralo turnaj "Victory Day" v Rusku, za účasti družstiev Ruska, Iránu a Maďarska.
Odviate vetrom

Odviate vetrom (angl. "Gone with the Wind") môže byť:
.so

.so je internetová národná doména najvyššej úrovne pre Somálsko.
Vzhľadom na to, že v Somálsku neexistoval zodpovedný úrad pre správu, doména bola pozastavená. Jediná stránka v doméne .so, ktorá bola funkčná, oznamovala, že doména .so je „zaparkovaná“ a registrácie sú „nedostupné“. 1. novembra 2010 sa však doména .so znovu spustila a registrácie sú znova dostupné.
Zoznam električkových liniek v Bratislave

Zoznam liniek električkovej dopravy v Bratislave obsahuje linky od vzniku električkovej siete v roku 1895 až po súčasnosť. Spočiatku sa linky označovali názvom tratí, na ktorých premávali, v roku 1911 sa zaviedlo označovanie liniek písmenami ( – ). Číselné označovanie sa zaviedlo 1. januára 1944 (v tom čase sa električkové linky a preznačili na linky a ).
Denné linky.
Stav k 5.4.2024. Farby liniek zodpovedajú označením v cestovných poriadkoch a dopravných schémach Dopravného podniku Bratislava.
Nočné linky.
Nočné linky premávajú len z 31.12. na 01.01.
Diane Keaton

Diane Keaton (rod. Diane Hall; * 5. január 1946, Santa Ana, Kalifornia, USA) je americká speváčka, herečka, režisérka a producentka.
Životopis.
Narodila sa v roku 1946 v Kalifornii inžinierovi a fotografke. Tam aj študovala, venovala sa divadlu a do roku 1967 spievala aj v rockovej skupine Roadrunners. O rok neskôr prerazila na Broadwayi, kde získala najväčší úspech v rockovom muzikáli "Vlasy" a v divadelnej inscenácii podľa komédie Woodyho Allena "Zahraj to znova, Sam". Podľa tohto predstavenia bol tiež neskôr natočený rovnomenný film s Woody Allenom, v ktorom s ním hrala hlavnú úlohu. Najväčší úspech jej ale priniesol film Francisa Forda Coppolu "Krstný otec". Ten sa stal do tej doby najvýnosnejším filmom, získal Oscara a dodnes patrí medzi najuznávanejšie filmy.
Po tomto úspechu jej sláva veľmi rástla. Zahrala si v ďalšej komédii Woodyho Allena "Sleeper", pokračovaní Krstného otca "Krstný otec II", ktoré bolo rovnako ako prvý diel veľmi úspešne. V roku 1977 získala svoju životnú rolu vo filme "Annie Hall", za ktorú získala Oscara, Zlatý glóbus, cenu BAFTA a ďalšie ceny. V 70. rokoch natočila ďalšie filmy Woodyho Allena ako "Love and Death", alebo "Manhattan". V 80. rokoch síce dostala nomináciu na Oscara za film "Červení", ale celkovo to pre ňu bolo slabé obdobie.
V roku 1990 sa vrátila na scénu vo filme "Krstný otec III", ktorý sa stal opäť kasovým trhákom a bol tiež nominovaný na Oscara. V 90. rokoch bola opäť úspešná. Zahrala si vo dvoch dieloch komédie "Hlava rodiny" so Stevom Martinom, v ďalšom filme Woodyho Allena "Tajomná vražda na Manhattane", vo filme "Marvinova izba" hrala spolu s Meryl Streepovou a Leonardom DiCapriom a získala zaň ďalšiu nomináciu na Oscara. Komerčne úspešný bol film "Klub odložených žien".
Jej prvým filmom v novom tisícročí bol "Zaveste, prosím" s Meg Ryan a Lisou Kudrowovou. V tomto filme sa zároveň ujala réžie. Ďalšiu nomináciu na Oscara jej vyniesol film z roku 2003 "Lepšie neskoro ako nikdy", kde si zahrala spolu s Jackom Nicholsonom.
Péro (dcéra Nélea)

Péro alebo Péró ( – "Péro/iný prepis Péró") je v gréckej mytológii dcéra pylského kráľa Nélea a jeho manželky Chlóridy.
Néleus mal dvanásť detí, dcéru Péro a synov, Taura, Asteria, Pylaóna, Déimacha, Alastora, Eurybia, Epilaa, Frasia, Eurymena, Euagora, Periklymena a Nestora.
Péro nemala núdzu o pytačov, lebo jej krása očarila mladíkov zo širokého okolia. Jej otec Néleus ju však nechcel dať niekomu len tak bez zásluh. Prisľúbil ju preto iba tomu, komu sa podarí zmocniť sa výnimočného dobytka Fylaka z Tesálie a priviesť mu ho. Do Péro sa zaľúbil aj jej bratranec Bias, brat slávneho veštca Melampoda, ktorý sa rozhodol, že Péro získať bratovi pomôže a s využitím svojej schopnosti rozumieť reči zvierat zistil, že dobytok bude jeho len vtedy, ak si u Fylaka odsedí rok vo väzení. Pri najbližšej príležitosti bol u Fylaka prichytený pri krádeži a následne uväznený. Keď mu do uplynutia trestu ostávala len posledná noc, vypočul si rozhovor červotočov, že sa trám nad jeho hlavou v noci zrúti. Melampous preto uprosil Fylaka, aby ho nechal presťahovať do inej kobky, lebo sa strecha v noci zrúti. Na druhý deň sa stalo to, čo Melampous predpovedal a ohromený Fylakos mu okrem slobody, sľúbil dať aj dobytok, ak vylieči jeho neplodného syna Ifikla. 
Melampous súhlasil, obetoval bohu Apolónovi a potom si vypočul rozhovor dvoch supov, ktorí hovorili, že Ifiklos je impotentný preto, lebo sa v detstve veľmi zľakol pri pohľade na zakrvavený nôž v rukách otca. Ten nôž dodnes väzí v blízkom strome a ak ho vyberú a očistia od krvi a hrdze a pripravia mu z toho liek, vylieči sa. Melampous nato pripravil liek a podal ho Ifiklovi, ktorý sa čoskoro stal otcom syna. Melampous potom za odmenu dostal dobytok a následne aj sesternicu Péro, ktorú odviedol svojmu bratovi Biantovi.
Pretože jej otec Néleus bol spojenec élidskeho kráľa Augeia a nechcel očistiť hrdinu Hérakla z vraždy Ifita, Hérakles Pylos napadol a jej bratia a otec v boji s Héraklom padli. Rod jej otca však nevyhynul, lebo najmladší brat Nestor sa pre svoju mladosť boja nezúčastnil a v Pyle potom prevzal kráľovské žezlo. Po rokoch sa Nestor ako najstarší achájsky vodca preslávil v trójskej vojne.
Jessica Langeová

Jessica Phyllis Langeová (; * 20. apríl 1949, Cloquet, Minnesota, USA) je americká filmová, divadelná a televízna herečka. Je držiteľkou dvoch Oscarov, troch cien Emmy, piatich Zlatých glóbusov jednej SAG Award a troch Dorian Awards. Langová patrí medzi jednu z najväčších herečiek svojej generácie. Okrem herectva sa venuje fotografovaniu, publikovala dve knihy, a zároveň pracuje ako humanitárna pracovníčka pre UNICEF so špecializáciou na epidémie HIV/AIDS v Kongu a Rusku.
Životopis.
Študovala umenie a fotografiu na University of Minnesota, kde si vytvorila vzťah s fotografom Franciscom „Paco“ Grande. Vzali sa a Langová opustila univerzitu. Precestovali Spojené štáty a žili „bohémsky život“ typický pre neskoré 60. roky. Potom sa odsťahovali do Paríža, kde ich vzťah skončil. Langová však zostala v Paríži a študovala pantomímu u slávneho Étienna Decroux. V roku 1973 sa vrátila do New Yorku. Živila sa ako servírka v "Lion's Head Tavern" a byt zdieľala s Jerry Hallovou a speváčkou Grace Jones na Manhattane, kde ju objavil módny ilustrátor Antonio Lopez a stala sa modelkou pre agentúru "Wilhelmina Models" do doby, než ju zamestnal hollywoodsky producent Dino De Laurentiis.
Jej partnerom bol tanečník Michail Baryšnikov, s ktorým má dcéru.
Anggun

Anggun Cipta Sasmi (* 29. apríl, 1974, Jakarta, Indonézia) známa pod umeleckým menom Anggun, je indonézska speváčka a hudobníčka. Od roku 1989, keď vydala svoj debutový album "Dunia Aku Punya", sprevádzaný singlom „Tua Tua Keladi“, ktorý sa stal medzinárodným hitom, nominovaným na cenu Eurovision Song Contest 2012.
Marion Cotillardová

Marion Cotillardová (; * 30. september 1975, Paríž, Francúzsko) je francúzska herečka, držiteľka mnohých ocenení za stvárnenie postavy Édith Piaf v rovnomennom filme.
Životopis.
Narodila sa v Paríži v hereckej rodine - jej matka je herečka Niseema Theillaudová a otec herec, režisér a pedagóg Jean-Claude Cotillard. Má dvoch mladších bratov, dvojčatá Quentina a Guillauma. Quentin je sochár a maliar, ktorý sa usadil v San Franciscu, Guillaume pokračuje v rodinnej tradícii a stal sa scenáristom a režisérom.
Je vydatá, jej manželom je režisér Guillaume Canet, 19. mája 2011 sa im narodil syn Marcel.
Umelecká kariéra.
Vo filme debutovala v roku 1996 v "La Belle Verte" režisérky Coline Serreau. Známou sa stala úlohou vo filme Gérarda Pires "Taxi" z roku 1998. Svetovú slávu jej zaistila hlavná rola Édith Piaf v rovnomennom česko-francúzsko-britskom filme Oliviera Dahana, za ktorý obdržala roka 2008 rad ocenení - BAFTA, César, Oscar i Český lev za najlepšiu ženskú rolu. 
V roku 2009 si zahrala s Johny Deppom v snímke "Verejní nepriatelia".
Kostarické národné futsalové družstvo žien

Kostarické národné futsalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Kostariku v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Federación Costarricense de Fútbol" (FCF). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2012 na Svetovom turnaji žien. Jeho najlepším výsledkom je 4. miesto na neoficiálnych majstrovstvách sveta žien.
Vrcholné podujatia.
Kostarické družstvo sa predstavilo na 4 turnajoch Svetového turnaja žien, na ktorých sa mu raz podarilo postúpiť do vyraďovacích zápasov. V roku 2014, keď sa turnaj konal práve v Kostarike, postúpilo do semifinále a následne po dvoch prehrách s a obsadilo celkové 4. miesto.
Porthaón

Porthaón ("Porthaón") môže byť v gréckej mytológii:
Ivana Chýlková

Ivana Chýlková (* 27. september 1963, Praha) je česká herečka.
Životopis.
Narodila sa v Prahe, ale detstvo prežila na severnej Morave vo Frýdku-Místku. Absolvovala Štátne konzervatórium v Ostrave, potom študovala na Divadelnej fakulte AMU v Prahe, štúdium ukončila v roku 1985.
Na DAMU chodila do rovnakého ročníka ako Karel Roden a rad ďalších talentovaných kolegov (Jitka Asterová, Vilma Cibulková, Veronika Žilková a Eva Holubová). Školu absolvovala v roku 1985. Príležitostne spievala, napr. v skupine Žentour a na predstaveniach divadla Sklep.
Po trojročnom pôsobení (1988-1991) v Činohernom štúdiu v Ústí nad Labem hrala dva roky v Divadle Na zábradlí. Od roku 1993 je členkou pražského Činoherného klubu. 
Ešte pri štúdiu na DAMU debutovala roličkou jedného z mnohých dievčat starnúceho donchuana v podaní Leoša Suchařípu v snímke "Faunovo velmi pozdní odpoledne" (1983). Po väčšej úlohe v slovenskom filme "Iná láska" (1985) sa presadila postavou vyzývavej milenky Karla Heřmánka vo filme "Dobré světlo" (1986). Jej prvou nezabudnuteľnou rolou sa stala Dana v režijnom debute Ireny Pavláskovej "Čas sluhů" (1989). Do dejín českého filmu sa ďalej zapísala ako Olga z filmu "Díky za každé nové ráno" (1994), za ktorú bola ocenená Českým levom. Za rolu pani Marty v seriáli "Přítelkyně z domu smutku" (1992) dostala Veľkú zlatú cenu na televíznom festivale v Cannes.
Osobný život.
Jej partnerom bol herec Karel Roden. Od ich rozchodu v 90. rokoch je jej partnerom moderátor Jan Kraus, s ktorým má syna Jáchyma (1998).
Vanessa Redgravová

Vanessa Redgravová CBE (; * 30. január 1937, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britská herečka a politická aktivistka. Ide o zrejme najznámejšiu členku významnej britskej hereckej a divadelníckej rodiny Redgraveových, nositeľku cien Tony, Grammy, BAFTA, Zlatého glóbusu a Oscara.
Pochádza z významnej a početnej hereckej rodiny, ktorej umelecké korene spadajú do 19. storočia. Obaja jej rodičia Michael Redgrave a Rachel Kempsonová boli herci. Britskú hereckú školu "Central School of Speech and Drama" ukončila v roku 1957 a odvtedy hrá divadlo. Prvú významnú divadelnú rolu dostala v roku 1961 v Britskej kráľovskej shakesperovskej spoločnosti.
Počas svojej viac ako šesťdesiatročnej kariéry vo filme a v televízii vystupovala vo viac ako 80 filmoch (audiovizuálnych dielach). Jej dcéry Natasha (* 1963 – † 2009) a Joely (* 1965) (otec režisér Tony Richardson) sa tiež stali herečkami. Jej druhým manželom sa stal taliansky herec Franco Nero s ktorým má syna Carla Gabriela (* 1969).
Okrem herectva sa preslávila aj svojimi bohatými politickými aktivitami a občianskou angažovanosťou.
Rachel Weiszová

Rachel Weiszová (* 7. marec 1970, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britská filmová herečka. Za úlohu Tessy Quayle vo filme "Nepohodlný" ("The Constant Gardener") z roku 2005 získala Oscara za najlepší ženský herecký výkon vo vedľajšej úlohe.
Životopis.
Detstvo.
Narodila sa v Londýne a vyrastala na predmestí Hampstead Garden. Jej matka, Edith Ruth (rodená Teich) sa narodila vo Viedni a pôvodným povolaním bola učiteľka, neskôr psychoterapeutka. Jej otec, George Weisz bol maďarský vynálezca, ktorý s celou rodinou utiekol do Anglicka kvôli nacistickej perzekúcii. Otec Rachel Weisz bol aškenázský Žid a jej matka je spomínaná buď ako katolíčka, ako Židovka, alebo osoba židovského pôvodu. Rachel vyrastala v intelektuálnej židovskej domácnosti a samu seba označuje ako Židovku. Má sestru, Minnie, ktorá je umelkyňou. Rachel vyštudovala anglistiku na univerzite v Cambridge.
Kariéra.
Počas štúdií hrala v študentských predstaveniach súboru "Talking Tongues", ktorý spolu so spolužiakmi založila. Prelomová bola jej rola Guildy v muzikáli "West End" v divadle Gielgud Theatre. Svoju prvú televíznu rolu dostala v seriáli "Scarlet &amp; Black". Prvú menšiu filmovú rolu stvárnila vo filme Bernarda Bertolucciho "Zvodná krása" ("Stealing Beauty") z roku 1996. Do širšieho povedomia vošla až úlohou vo vojnovom filme "Nepriateľ pred bránami".
Osobný život.
Bola zasnúbená s americkým režisérom Darrenom Aronofským, s ktorým udržiavala vzťah v rokoch 2002 – 2010. Dňa 31. mája 2006 sa im narodil syn Henry Chance. Pár býval v East Village na Manhattane. Predpokladalo sa, že budú mať tradičnú židovskú svadbu v najstaršej synagóge v New Yorku.
Po rozchode s predchádzajúcim partnerom sa v roku 2011 vydala za herca Daniela Craiga.