burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Robert Solow

Robert Merton Solow (* 23. august 1924, Brooklyn, New York, New York – † 21. december 2023, Lexington, Massachusetts) bol americký ekonóm známy najmä svojou prácou na teórii ekonomického rastu, ktorá vyvrcholila v exogénnom raste modelu pomenovanom po ňom. V roku 1987 získal Nobelovú cenu za ekonómiu.
Životopis.
V septembri 1940 získal štipendium na Harvarde. Jeho prvé štúdiá boli v oblasti sociológie a antropológie, rovnako ako v elementárnej ekonómii.
Do konca roku 1942 opustil univerzitu a vstúpil do americkej armády. Slúžil v severnej Afrike a na Sicílii, neskôr v Taliansku počas druhej svetovej vojny. Bol prepustený v auguste 1945.
V roku 1947 sa vrátil na Harvard a študoval u Wassilya Leontiefa. Ako jeho asistent výskumu produkoval prvú sadu koeficientov pre kapitál-input-output model. Potom sa začal zaujímať o model štatistiky a pravdepodobnosti. Od 19491950 strávil rok na Columbia University štúdiom štatistiky.
V roku 1949, tesne predtým, ako odišiel na Columbia University, mu bola ponúknutá práca asistenta v hospodárskom oddelení v Massachusetts Institute of Technology. Na MIT učil kurzy z oblasti štatistiky a ekonometrie. Solowov záujem sa postupne zmenil na makroekonómiu. Za takmer 40 rokov, Solow a Paul Samuelson spoločne pracovali na mnohých významných teóriách: teória rastu von Neumanna (1953), teória kapitálu (1956), Lineárne programovanie (1958) a Krivka (1960).
V roku 1961 získal od americkej ekonomickej asociácie cenu John Bates Clark Award, ktorá sa udeľuje najlepšiemu ekonómovi mladšiemu ako 40 rokov. V roku 1979 sa stal prezidentom tejto asociácie.
V roku 1987 získal Nobelovu cenu za analýzu ekonomického rastu.
V roku 1999 dostal Národnú medailu vedy (). Je prezidentom "Cournot Centre for Economic Studies", ktoré založil v roku 2000.
Zomrel 21. decembra 2023 v Lexington, Massachusetts.
Wassily Leontief

Wassily Wassilyovich Leontief ; (* 5. august 1905, Mníchov, Nemecko - † 5. február 1999, New York, New York, USA), bol rusko-americký ekonóm.
V roku 1973 získal Nobelovú cenu za ekonomiku, a rovnako boli ocenení aj traja jeho doktorandi: Paul Samuelson (1970), Robert Solow (1987) a Vernon Smith (2002).
Alois Rašín

Alois Rašín (* 18. október 1867, Nechanice – † 18. február 1923, Praha) bol český ekonóm a politik, jeden z odsúdených v procese s Omladinou, účastník 1. odboja, jeden z mužov 28. októbra, prvý československý minister financií a funkcionár Československej národnej demokracie. Pri atentáte 5. januára 1923 bol smrteľne zranený.
Životopis.
Jeho otec bol pekár a roľník. Študoval na gymnáziu v Novom Bydžove, Broumove a v Hradci Králové. Maturitu zložil v roku 1886 a po nej začal študovať v Prahe na Lekárskej fakulte Karlovej univerzity, odtiaľ však zo zdravotných dôvodov prestúpil na Právnickú fakultu. Štúdiá úspešne ukončil v roku 1891. 
V tomto roku napísal brožúrku "České štátne právo", ktorú úrady zabavovali a za ktorú bol vyšetrovaný. Už v čase svojich vysokoškolských štúdií sa začal politicky angažovať, sympatizoval predovšetkým s mladočechmi. Táto angažovanosť mu vyniesla stratu titulu a dva roky väzenia, ku ktorému bol 14. februára 1894 odsúdený v procese s takzvanou Omladinou, v novembri 1895 bol amnestovaný a dostal späť aj titul doktora práv. Od roka 1914 sa významne zapojil do prvého česko-slovenského odboja.
Ocenenie.
Od roku 1990 je po Rašínovi pomenované významné pražské nábrežie ("Rašínovo nábřeží", od Jiráskovho námestia po Vyšehrad), ktoré sa do tej doby volalo "Nábrežie F. Engelsa".
V roku 1992 bola vydaná obežná minca nominálnej hodnoty 10 Kčs s portrétom Aloisa Rašína (autori Jarmila Truhlíková-Spěváková, Josef Úprka).
Rašín sa objavil na dvoch bankovkách: česko-slovenskej z roku 1926 a českej pamätnej z roku 2019 k 100. výročiu koruny česko-slovenskej. K tomuto výročiu bola emitovaná aj minca nominál 20 Kč.
Kronštadt

Kronštadt (, z "Krone" (koruna) a "Stadt" (mesto)) je opevnené prístavné mesto na ostrove Kotlin vo Fínskom zálive v Baltskom mori 30 km západne od Petrohradu. Administratívne tvorí mesto samostatný okres (rajón) v rámci mesta Petrohrad v Leningradskej oblasti. V roku 2010 malo mesto 42755 obyvateľov.
História.
Mesto bolo založené na príkaz Petra I. v roku 1703 ako prístav Kronšlot. Boli tu vybudované sklady a doky. Počas severnej vojny miestna pobrežná batéria zabránila niekoľkokrát švédskym útokom na Petrohrad. Pevnosť bola uvedená do prevádzky 18. mája 1704. Od 20. rokov 18. storočia bolo mesto základňou ruskej baltickej flotily, sídlila tu aj admiralita. Nová pevnosť postavená v roku 1723 niekoľkokrát odrazila nepriateľské námorné útoky na Petrohrad. Odradila aj francúzsko-anglickú flotilu mieriacu k Petrohradu počas krymskej vojny v roku 1854. Pevnosť bola priebežne modernizovaná až do začiatku 20. storočia.
Kronštadtskí námorníci Baltskej flotily zohrali významnú úlohu počas oboch ruských revolúcií na začiatku 20. storočia. Ich anarchistické tendencie spôsobili, že boli jednou z významných opôr februárovej revolúcie proti cárovi aj októbrovej revolúcie proti dočasnej vláde v roku 1917. Na sklonku ruskej občianskej vojny tu v tyle boľševikov povstali proti sovietskej moci. Ich povstanie známe ako Kronštadtská vzbura bolo kruto potlačené. Počas druhej svetovej vojny bolo mesto a jeho opevnenia dôležitou súčasťou obrany mesta Leningradu počas dlhotrvajúcej blokády.
Dnes tvorí "Kronštadtský rajón" (Кронштадтский район) jeden z rajónov Petrohradu. So severným brehom Fínskeho zálivu je ostrov spojený hrádzou, po ktorej vedie cesta a s južným brehom (mestom Lomonosov) ho spája kompa. Kronštadt má 42 800 obyvateľov (2006). Historické centrum mesta spolu s opevneniami sú ako okolie Petrohradu zapísané od roku 1990 v zozname svetového dedičstva UNESCO.
Goyocephale

Goyocephale je vyhynutý rod dvojnohého bylinožravého dinosaura zo skupiny Pachycephalosauria. Žil v období vrchnej kriedy na území dnešného Mongolska (púšť Gobi). Jeho jediným druhom je Goyocephale lattimorei.
Známy je podľa zlomkov lebky a postkraniálneho skeletu. 
Dlhšiu dobu prebieha medzi paleontológmi debata, či ide o platný a samostatný rod, alebo len o nedospelý exemplár rodu Homalocephale alebo Prenocephale.
Dorastal do dvojmetrovej dĺžky a mohol vážiť 10 až 40 kilogramov.
Uab Meto

Uab Meto je austronézsky jazyk, ktorým hovoria príslušníci kmeňa Atoni na Západnom Timore v Indonézii.
Branislav Jobus

Branislav Jobus (* 2. apríl 1969, Piešťany), viac známy ako Braňo Jobus, či pod mediálne známou zdrobneninou Branuško, je slovenský spevák, hudobník, spisovateľ a zakladateľ hudobného festivalu Vrbovské vetry.
Do povedomia sa dostal ako líder hudobných skupín Karpatské chrbáty, Vrbovskí víťazi či prostredníctvom hudobného projektu Abusus. Pre Jobusove vystupovanie je typická silná dávka vtipu, recesie a lokálpatriotizmu, na základe čoho sa stal vyhľadávanou osobnosťou slovenskej alternatívnej scény. Ako moderátor tiež pravidelne hosťuje na najväčšom slovenskom hudobnom festivale, Bažant Pohoda.
Hudobná kariéra.
Braňo Jobus začínal v roku 1982 v hudobnej skupine Harmasan, s bratom Andrejom Jobusom (bicie nástroje), Romanom Klčom (basgitara) a Mirom Kusým (gitara). Krátko na to zmenilo zoskupenie názov na Veget, ktoré bolo na žiadosť vtedajšieho režimu a Mestského kultúrneho strediska opätovne zmenené na Karpatské chrbáty. Skupina pod týmto názvom funguje dodnes. 
V r. 2000 založili bratia Jobusovci vlastnú, humorne ladenú, skupinu Vrbovskí víťazi. Skupina využívajúca neštandardné, podomácky vyrábané, hudobné nástroje, tak vytvorila nový termín, priemyselný folklór. V r. 2005 doplnil Jobus zoznam kapiel o elektronický hudobný projekt, Abusus, v ktorom účinkuje sám.
Autorsky sa podieľal na hudbe ku krátkemu filmu režiséra Richarda Pechu, či poľského divadla v Tczewe.
Stojí tiež za myšlienkou hudobného festivalu Vrbovské vetry, ktorý spoluorganizuje s hudobníkmi Whiskym (Slobodná Európa) a Martinom Višňovským (Chiki liki tu-a). Dôvodom pre vytvorenie festivalu bola zmena vedenia festivalu Hodokvas a jeho smerovanie, kvôli ktorému sa Jobusovým skupinám nedostalo pozvania: "„My sme mali chuť hrať tak som si povedal: Urobíme si vlastný festival kde si zahráme kedy my chceme, skupín máme svojich dosť a nebudeme čakať či sa rozhodnú iní nás pozvať.“" Prvý ročník festivalu sa konal v roku 2007.
Literárna kariéra.
Jobus debutoval v roku 2006 rozprávkovou knihou Láskavé rozprávky. Druhé vydanie knihy vyšlo pre veľký úspech v r. 2007 v nakladateľstve Edition Ryba. Ďalším literárnym počinom bola kniha Zázračné rozprávky z r. 2009. O rok neskôr vyšla Jobusovi kniha Muflón Ancijáš a jeho spanilá jazda (2010, Slovart), rozprávkové leporelo Na výlete do vesmíru (Agentúra Pohoda), ale aj audiokniha Láskavé rozprávky.
V roku 2011 vyšlo pokračovanie knihy o Muflónovi Ancijášovi s názvom "Ako Muflón Ancijáš cestoval na západ", tak isto vo vydavateľstve Slovart. Nasledoval tretí diel trilógie Ako Muflón Ancijáš sľub dodržal. V roku 2014 čitateľov oboznámil s červotočom Chrumom v knihe "Ja nič, ja muzikant". Zatiaľ najnovším titulom je "Plajko'v vyšiel v r. 2015." V roku 2021 nadviazal spoluprácu so startupom Readmio a napísal pre ne sériu rozprávok o Chromtulienke.
Bibliografia.
Audiokniha:
Môťová (vodná nádrž)

Môťová bola vybudovaná na rieke Slatina v rokoch 1953 - 1957. Nachádza sa juhovýchodne od mesta Zvolen. Slúži pre priemysel, nadlepšovanie prietokov, energetiku a rekreáciu.
Generálnym projektantom bol Hydroprojekt Bratislava, dodávateľom stavebnej časti bol Hydrostav Bratislava a strojnej časti Elektrostroj Brno. Vodná elektráreň bola uvedená do prevádzky v roku 1957 a čerpacia stanica začiatkom roka 1958. Elektráreň je inštalovaná po pravej strane priepadových blokov. Je v nej inštalovaná kaplanova turbína s hltnosťou 10 m³.s-1. Využíva spády od 6 do 12,5 m. Pracuje ako špičková, s priemernou ročnou výrobou 1,5 GWh.
Vo vodnej nádrži Môťová bolo podľa Správy o stave životného prostredia z roku 2002 vydanej Ministerstvom životného prostredia Slovenskej republiky trvalo zakázané kúpanie.
Hrádza.
Výška hrádze nad terénom je 12,5 m a nad základovou škárou 16,20 m. Dĺžka hrádze v korune predstavuje 431,10 m a objem nádrže 3,598 mil. m³.
Hriňová (vodná nádrž)

Hriňová je vodná nádrž bola vybudovaná v rokoch 1961 - 1965 na hornom toku rieky Slatina. Nachádza sa v katastrálnom území rovnomennej obce a na území CHKO Poľana. Slúži ako zásobáreň pitnej vody pre vodovod Hriňová-Lučenec-Fiľakovo.
RNA polymeráza

RNA polymeráza (iné názvy: RNA-polymeráza, polymeráza RNA, RNK polymeráza, DNK-polymeráza, polymeráza DNK) je enzým, ktorý katalyzuje vznik fosfodiesterovej väzby medzi ribonukleotidmi a tým vytvára ribonukleovú kyselinu (RNA). Je to hlavný enzým podieľajúci sa na procese transkripcie (prepisu) genetickej informácie. Produktom jej činnosti je reťazec RNA označovaný ako primárny transkript. 
RNA-polymerázy sú podobné DNA-polymerázam v tom, že vyžadujú vlákno DNA (vzácne RNA) ako matricu, na ktoré pripájajú nukleotidy na základe princípu komplementarity. Tiež dokážu syntetizovať reťazec RNA len v smere 5'-3'. Na rozdiel od DNA-polymeráz ale RNA polymeráza nekontroluje pred pripojením ďalšieho nukleotidu správnosť zapojenia predchádzajúceho nukleotidu. Výhodou tejto jej vlastnosti je, že nepotrebuje primer. Nevýhodou je, že takýto prepis génu je menej presný, než by bolo komplementárne vlákno DNA.
U baktérií a archeí je známych len po jednom type RNA-polymerázy. Eukaryoty majú tri rôzne RNA-polymerázy označené rímskymi číslicami ako I, II a III.
Málinec (vodná nádrž)

Málinec je vodárenská nádrž na rieke Ipeľ v katastrálnom území rovnomennej obce. Bola vybudovaná v rokoch 1986 – 1993, slúži ako zásobáreň pitnej vody pre priľahlé okresy a reguluje horný tok rieky Ipeľ.
Vodná plocha predstavuje 1,38 km2 s objemom 26,7 miliónov m3, teleso hrádze je 620 m dlhé a 48 m vysoké. Do prevádzky bola nádrž uvedená 21. januára 1994 a náklady na výstavbu predstavovali 1,7 miliárd Sk.
Klenovec (vodná nádrž)

Klenovec je priehradná nádrž nachádzajúca sa na rieke Klenovská Rimava, nad obcou Klenovec. Bola vybudovaná v rokoch 19681974, má rozlohu 71 ha a slúži ako zdroj pitnej vody pre okres Rimavská Sobota.
Ružiná (vodná nádrž)

Ružiná je vodná nádrž nachádzajúca sa v severnej časti Lučenskej kotliny na Budinskom potoku, v katastrálnych územiach obcí Divín a Ružiná, v okrese Lučenec. Vodná nádrž sa využíva od jej vzniku prioritne na športovo-rekreačné účely. Pre malebné okolie a pokoj bola VN Ružiná už po jej sprevádzkovaní navštevovaná zahraničnými návštevníkmi z Česka, Maďarska, či Nemecka. 
Technické parametre.
Vodná nádrž Ružiná je vybudovaná na Budinskom potoku v riečnom kilometri 1,7. Priehradu začali stavať v roku 1969, dobudovaná bola v roku 1973. Minimálna rozloha je 45 ha, maximálna 170 ha. Ľavostranné brehy priehrady prechádzajú do Divínskeho hája s nadmorskou výškou Maximálna hladina bola po prvýkrát dosiahnutá v roku 1977. Nádrž zásobuje aj Krivánsky potok, potrubím z nádrže Mýtna v dĺžke 4,4 km. Vodná nádrž má tvar asymetrického údolia s relatívne miernejším pravým a strmším ľavým brehom. Hlavným účelom vodnej nádrže je vyrovnávanie nerovnomerných prietokov Budinského a Krivánskeho potoka. Vodná nádrž Ružiná je vyhlásená za rybársky revír, ako mimopstruhová voda.
Začiatkom septembra 2019 sa začala Vodná nádrž Ružiná vypúšťať kvôli rekonštrukcii telesa hrádze a mechanizmu vypúšťania vody z nádrže. Rekonštrukcia a opätovné napustenie nádrže sa odhaduje na tri až šesť rokov.
Rastlinsto a živočíšstvo.
Vodná nádrž Ružiná je hniezdiskom mnohých chránených druhov vodného vtáctva. Na dne priehrady žije veľká populácia sladkovodného lastúrnika korýtko maliarske ("Unio pictorum") a menšia populácia škľabky riečnej ("Anodonta anatina"). V okolí vodnej nádrže sa nachádzajú dve prírodné rezervácie Ružinské jelšiny a Príbrežie Ružinej.
Alvarezsaurus

Alvarezsaurus je vyhynutý rod vtákovitého dinosaura z čeľade Alvarezsauridae, žijúceho v období vrchnej kriedy (asi pred 86 až 83 Ma) na území dnešnej Argentíny. Pomenoval ho paleontológ José Fernando Bonaparte v roku 1991. Jeho jediný druh je Alvarezsaurus calvoi.
Dorastal do dĺžky asi dvoch metrov, pričom mimoriadne dlhý a tenký chvost zaberal asi dve tretiny jeho celkovej dĺžky. Živil sa pravdepodobne malými stavovcami, poprípade hmyzom. Išlo o vývojovo primitívneho člena čeľade Alvarezsauridae, kam patrí aj napríklad rod Mononykus či Shuvuuia.
Repete Návraty (televízna relácia)

Repete Návraty je hudobno-zábavná relácia Martina Jakubca, ktorá je priamym pokračovaním populárnej relácie Repete Ivana Krajíčka, ktorá sa vysielala v 90. rokoch v Slovenskej televízii. Reláciu moderuje Martin Jakubec, ktorý je zároveň režisérom, scenáristom a sám v relácii vystupuje ako spevák.
História obnovenia.
Pôvodná relácia Repete začala zanikať po smrti Ivana Krajíčka v roku 1997, kedy ju ešte istý čas viedla Zora Kolínska. Neskôr zanikla úplne. 
V roku 2007 požiadal o licenčnú a ochrannú známku ÚPV SR "Repete" a "Repete Návraty", spevák, producent, režisér a moderátor Martin Jakubec a tým sa začala nová história tejto relácie. Po jej získaní reláciu obnovil a oslovil všetkých pôvodných interpretov ako napr. Dušana Grúňa, Lýdiu Volejníčkovú, Zdena Sychru, Oľgu Szabovú a ďalších. Speváci momentálne dokončujú hudobný výber skladieb, ktoré zaradia na set CD pod názvom "Repete Návraty", kde budú účinkovať spolu za sprievodu Big bandu.
Účinkujúci.
Účinkujú : spevák, moderátor a zabávač Martin Jakubec a jeho hostia Lýdia Volejníčková, Dušan Grúň, Oľga Szabová, Zdeno Sychra, Monika Stanislavová, Nora Blahová, Miriam Klimentová, Ján Hruška, Ivan Ožvát, Eva Máziková na halfplayback alebo za sprievodu Slovenského orchestra.
Pianista (film)

Pianista (anglicky "The Pianist") je britsko-francúzsko-nemecko-poľský film, ktorý v roku 2002 natočil režisér Roman Polański. Film získal Zlatú palmu na filmovom festivale v Cannes, dve ceny Academy Award a samotný Adrien Brody ešte jednu cenu za herecký výkon v hlavnej úlohe. Film bol natočený podľa motívov knihy Pianista, ktorú napísal Wladyslaw Szpilman v roku 1946.
Obsah.
Wladyslaw Szpilman je v Poľsku žijúcim Židom. Po príchode nacistickej hitlerovej armády do Varšavy v sebe každý pociťuje odpor a nenávisť voči Židom. Postupne sú pre nich zakázané návštevy obchodov, chodenie po chodníkoch a začína ich vysťahovanie do Varšavského geta. Pri presune Židov z Varšavy do koncentračných táborov Władek uteká a začína sa schovávať v zničenom meste, kde v úkryte prežije aj hrôzy Varšavského povstania. Takto prežíva celú 2. svetovú vojnu, aj napriek tomu, že ho ku koncu objavuje kapitán Wehrmachtu Wilm Hosenfeld. Ten ho však neprezradí, dokonca mu aktívne pomáha prežiť hlad a núdzu. Władysław si celú vojnu uľahčuje predstavami o svojom hraní na fiktívny klavír.
Zak Starkey

Zak Starkey (* 13. september 1965) je anglický bubeník, ktorého je známy najmä kvôli pôsobeniu v hudobných skupinách ako The Who alebo Oasis. Je synom legendárneho bubeníka Ringa Starra
Alan White

Alan White (* 26. máj 1972) je britský bubeník, najviac známy ako bubeník anglickej skupiny Oasis. V Oasis pôsobil v rokoch 1995 – 2004 a podieľal sa na ich najväčšej sláve.
Adobe Inc.

Adobe Inc. (predtým Adobe Systems Incorporated), skrátene Adobe je americká softvérová spoločnosť so sídlom v San José, Kalifornia, USA. Spoločnosť sa dlhodobo sústreďuje na tvorbu multimediálnych a kreatívnych softvérových produktov, s nedávnym vpádom do oblasti Rich Internet application (RIA).
V decembri 1982 John Warnock a Charles Geschke, potom ako odišli od spoločnosti Xerox PARC, založili spoločnosť Adobe Systems s cieľom vývoja a predaja tlačového jazyka PostScript. V roku 1985 si Apple licencovala PostScript pre použitie vo svojich LaserWriter tlačiarňach čím pomohla začať DTP revolúciu. Adobe, názov spoločnosti, pochádza z názvu potoka Adobe Creek v Los Altos v Kalifornii ktorý pretekal za domom jedného zo zakladateľov. V decembri 2005 Adobe kúpila svojho konkurenta, spoločnosť Macromedia, čím pridala do svojho portfólia nové produkty a platformy ako Coldfusion, Dreamweaver, Flash a Flex. V októbri 2018 spoločnosť Adobe Systems Inc. zmenila svoj názov na Adobe Inc. 
V septembri 2018 spoločnosť zamestnávala 19 560 zamestnancov z ktorých približne 31% tvoria ženy. Ďalšie významné vývojové pracoviská Adobe sa nachádzajú v Orlande, Seattli, San Franciscu, Oreme, Ottawe, Minneapolise, Walthame, San Luis Obispe, Hamburgu, Noide, Bangalúre, Bukurešti a Pekingu.
Salamanca (mesto v Španielsku)

Salamanca (latinsky "Salmantica"; francúzsky "Salamanque") je univerzitné mesto v Španielsku. Je hlavným mestom rovnomennej provincie a súčasťou autonómneho spoločenstva Kastília-León. Leží približne západne od Madridu na rieke Tormes. Žije tu približne 160 000 obyvateľov. Dnes je kultúrnym a turistickým centrom, najväčší rozkvet však zažila v 16. storočí.
Dejiny, kultúra a univerzita.
Mesto bolo založené v dobe Rímskej ríše; vtedy sa nazývalo "Salmantica" či "Helmantica". Postupne sa vyvinulo na dôležitú obchodnú križovatku. Od roku 589 tu sídlilo biskupstvo. Medzi rokmi 712 a 939 bola pod nadvládou Maurov. Po znovudobytí, najmä v 11. storočí, sa sem sťahovalo nové obyvateľstvo z mnohých častí polostrova.
V roku 1218 bola výnosom Alfonza IX. zriadená miestna univerzita, ktorá je jednou z najstarších v Európe a najstaršou funkčnou univerzitou v Španielsku (o niečo staršia univerzita v Palencii fungovala necelé polstoročie). S univerzitou sú spojené osobnosti ako Antonio de Nebrija, Luis de León, Francisco de Vitoria, Miguel de Unamuno (rektor na začiatku 20. storočia) a ďalší. Medzi študentmi bol i Ján z Kríža, Hernando Cortés, než odišiel dobývať Mexiko, a na svoju cestu sa tu pripravoval i Krištof Kolumbus.
Najväčší rozkvet mesto dosiahlo v 16. storočí, kedy bol postavený aj miestny chrám a kláštor svätého Štefana ("San Esteban"). Vedy prežila najslávnejšie obdobie miestna univerzita, na ktorej sa približne v roku 1580 ročne zapisovalo 6 500 študentov; v celom meste žilo 24 000 ľudí. V 17. storočí však, rovnako ako v celej Starej Kastílii, nastal citeľný úpadok. Počas tejto doby bolo však vybudované o. i. monumentálne námestie Plaza Mayor.
V bitke pri Salamance v roku 1812 porazila britsko-portugalská aliancia francúzske vojsko. Počas represií sprevádzajúcich reštauráciu absolutizmu bola univerzita zatvorená a po znovuotvorení už nedosiahla svoje výsadné postavenie; podobne samotná Salamanca sa pri územnej reforme v roku 1833 stala radovým provinčným mestom. V roku 1877 dorazila do mesta železnica.
Počas občianskej vojny bolo mesto oporným bodom frankistov. Dodnes tu sídli Archív španielskej občianskej vojny.
Historické centrum mesta patrí od roku 1985 k pamiatkam Svetového dedičstva UNESCO. V roku 2002 získalo mesto titul Európske hlavné mesto kultúry. Salamanca sa ako jedno z nemnohých väčších španielskych miest potýka s úbytkom a najmä starnutím obyvateľstva.
Výuka španielčiny.
Oblasť Kastília-León, v ktorej mesto leží je známa tým, že je kolískou španielčiny. Aj v súčasnosti je tu počuť najčistejšiu španielčinu takmer bez prízvuku, čo využívajú jazykové školy.
Doprava.
Salamanca je odkázaná najmä na cestnú dopravu. Rýchlostné komunikácie ("autovías") vedú v smeroch do miest Ávila, Valladolid, Zamora, Cáceres a na hranicu s Portugalskom. Železnice boli značne zredukované: po zrušení železnice v trase Vía de La Plata a odbočky na Porto zostali trate na Madrid a Medinu del Campo, obsluhované najmä regionálnymi vlakmi, a trať do portugalskej Guardy s jedným spojom denne. Význam miestneho letiska je len okrajový. Mestskú dopravu zaisťujú len autobusy.
Ávila

Ávila (s čestným titulom "Ávila de los Caballeros") je hlavné mesto španielskej provincie Ávila. Je súčasťou autonómneho spoločenstva Kastília-León. K 31. 12. 2009 malo mesto 56 855 obyvateľov. 
Dejiny.
Ávila je známa najmä pôsobením svätej Terézie z Ávily a tiež pre svoje skvelo zachované stredoveké kamenné hradby. Ich začiatok siaha do 11. storočia a ich pôvodný účel bol chrániť španielske územia pred Maurmi. 
Časť mesta bola v roku 1985 zaradená k svetovému dedičstvu UNESCO.
Ávila je železničná križovatka medzi Madridom, Valladolidom a Salamankou; jej význam však poklesol s vybudovaním trate AVE trasovanej cez Segovii.
Cáceres

Cáceres je mesto na západe Španielska, sídlo rovnomennej provincie. Nachádza sa zhruba uprostred niekdajšej rímskej provincie Luzitánie v dnešnom autonómnom spoločenstve Extremadura. S 93 131 obyvateľmi (31. december 2008) je najľudnatejším mestom provincie, zaujímajúc 23,8 % jej populácie. Okrem toho je najrozľahlejšou obcou v celom Španielsku: obvod obce Cáceres sa rozkladá na ploche , trikrát väčšej než Praha. 
Miestne stredoveké a renesančné pamiatky sú od roku 1986 zapísané na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.
Adobe

Adobe môže byť:
Jozef Marek (veterinár)

Jozef Marek (* 19. marec 1868, Horná Streda – † 7. september 1952, Budapešť) bol veterinár, vedec a pedagóg.
Rodák z Hornej Stredy, študoval na gymnáziu v Prešove, zverolekárstvo v Budapešti. Je po ňom pomenovaná choroba hydiny, ktorú skúmal, tzv. Markova choroba. Zaviedol moderné vyšetrovanie dobytka, obdržal čestné doktoráty univerzít v Utrechte, Lipsku, Hannoveri, Sofii a Budapešti.
Horst Bienek

Horst Bienek (* 7. máj, 1930, Gliwice, Nemecko – † 7. december, 1990, Mníchov, Nemecko) bol nemecký spisovateľ.
Život.
Bienek sa narodil 7. mája, 1930 v Gliwiciach (dnešné Poľsko). V roku 1945 bol vydaný zákaz používať nemecký jazyk v Sliezsku a tak bol nútený svoje rodisko opustiť. Presídlil sa do východnej časti Nemecka, kde bol na istý čas učený Bertoltom Brechtom. V roku 1951 bol z politických dôvodov zatknutý NKVD a odsúdený na 25 rokov nútených prác vo Vorkute (gulag). Prepustený bol vďaka amnestii v roku 1955 a následne sa presťahoval do Západného Nemecka.
Tvorba.
Podľa troch z jeho kníh boli nakrútené filmy:
Mimo zákon (film)

Mimo zákon () je americko-nemecký čierno-biely nezávislý film z roku 1986 napísaný režisérom Jimom Jarmuschom, v hlavnej úlohe s Tomom Waitsom, Johnom Luriem a Robertom Benignim. 
Film je o troch mužoch, ktorí sa snažia utiecť z väzenia, do ktorého sa dostali neprávom. Film sa zaoberá skôr vzťahmi medzi trestancami, ako samotným útekom. Kľúčovým prvkom filmu sú podrobné a pomalé zábery kameramana Robbyho Müllera, ktoré zachytávajú architektúru New Orleansu a Lousianského zálivu, na ktorý sa pokúšajú hlavní predstavitelia uniknúť.
Zhrnutie obsahu filmu.
Traja muži, ktorí sa zo začiatku nepoznajú, sú zatknutí v New Orleans a umiestení do tej istej cely. DJ Both Zack (Waits) a pasák Jack (Lurie) boli zatknutí za trestný čin, ktorý nespáchali. Ich spoluväzeň (Benigni), taliansky turista, ktorý nerozumie veľmi po anglicky, bol odsúdený za vraždu.
Zack a Jack sa čoskoro pohádajú, príde aj na päste a nerozprávajú sa spolu. Bob potrebuje konverzáciu. Neskôr vymyslí plán úteku. Netrvá dlho a už sú všetci na úteku cez močiare väznice. Situácia prinúti Jacka a Zacka v sebe potlačiť nezhody a vyberú sa s Bobom zháňať jedlo a nocľah. Nakoniec natrafia na lesný domček, kde býva Nicoletta (Braschi). S Bobom sa okamžite zamilujú a on sa rozhodne, že tam ostane bývať s ňou. Film sa končí tým, ako sa Jack a Zack vyberú oddelenými lesnými cestami. Ale vďaka udalostiam sa z nich stali priatelia, aj keď si to nepripúšťali. 
Výroba.
Kameramanom bol Robby Müller, ktorý neskôr pracoval s Jarmuschom na filmoch "Tajomný vlak" (1989), "Mŕtvy muž" (1995), a "" (1999). Vo filme účinkuje hudobník Tom Waits, Jarmuschovi obľúbenci John Lurie a Roberto Benigni a Nicoletta Braschi, s ktorou sa vo filme zamiloval, a neskôr si ju vzal aj v skutočnom živote. Hudbu k filmu napísal John Lurie a piesne "Jockey Full of Bourbon" a "Tango Till They´re Sore" z albumu "Rain Dogs" od Toma Waitsa.
Silvio Gesell

Silvio Gesell (* 17. marec 1862 – † 1930) bol úspešný podnikateľ a ekonóm.
Život.
V 25 rokoch emigroval do Argentíny, kde sa vypracoval na úspešného podnikateľa. Firmu neskôr prenechal svojmu bratovi a opäť emigroval, tentoraz do Švajčiarska, kde sa venoval farmáreniu a experimentálnemu poľnohospodárstvu. V roku 1911 emigroval tretíkrát, a to do Nemecka, kde pôsobil v poľnohospodárskom družstve v blízkosti Berlína. Vo svojich 57 rokoch bol v Bavorskej republike menovaný ministrom financií pod ministerským predsedom Landauerom.
V Argentíne spoznal menovú krízu a nadobudol presvedčenie, že peňažná a pozemková reforma je základom sociálne zodpovedného kapitalizmu. Je autorom traktátov o "slobodnej ekonomike". V roku 1891 nadviazal na prácu ekonóma Irvinga Fishera z 20. rokov 19. storočia a nastolil, že rýchlosť peňažného obehu je rozhodujúci faktor pri stanovovaní úrovne cien. Typické pre jeho ekonomickú teóriu i jeho presvedčenie bolo jeho "držanie sa stredu" medzi individualizmom a kolektivizmom.
Hlavným Gesellovým cieľom bolo hospodárstvo bez rušivých konjunktúrnych výkyvov a spravodlivý sociálny poriadok. Silvio Gesell preto usiloval o stabilnú hodnotu peňazí, spojenú s voľnými menovými kurzami a zrušením krytia zlatom. To so sebou nesie jednak rozvoľnené spojenie množstva peňazí a zásob zlata v centrálnych bankách, jednak zrušenie ich povinnosti vymieňať na požiadanie peniaze za zlato.
Jeffrey Sachs

Jeffrey Sachs (* 5. november 1954, Detroit, Michigan, USA) je americký ekonóm. Vyštudoval na Harvarde odbor ekonómia, kde vo svojich 29 rokoch získal ako najmladší titul profesora.
Od roku 2002 vedie "Earth Institute" pri Columbia University in the City of New York a pôsobí ako poradca OSN v otázkach "Rozvojových cieľov".
Je autorom mnohých významných diel, kde riešil otázky týkajúce sa najmä hospodárskeho rastu, udržateľnosti životného prostredia, oddlženia rozvojových krajín, redukcie chudoby a globalizácie. Je autorom mnohých článkov a kníh. K jeho najslávnejším knihám patria tituly "The End of Poverty: Economic Possibilities for Our Time" a "Common Wealth: Economics for a Crowded Planet". Oba tituly sa objavujú na liste bestsellerov denníka The New York Times.
Posledné roky pre svoje niektoré názory na ekonomiku, pôvod Covid-19, obhajobu čínskej vlády a ruskej politiky je vnímaný kontroverzne a je obľúbenou tvárou proruských webov.
Eugen von Böhm-Bawerk

Eugen von Böhm-Bawerk (* 12. február 1851, Brno – † 27. august 1914, Viedeň) bol rakúsky ekonóm a politik konca 19. a začiatku 20. storočia.
Stal sa hlavným pokračovateľom Mengerom založenej rakúskej školy a obohatil ju hlavne o teóriu kapitálu a úroku. Pôsobil na Viedenskej univerzite. Bol rakúskym ministrom financií, a to hneď trikrát. Učil najväčšieho velikána rakúskej školy, Ludwiga von Misesa.
Böhm-Bawerkov profesijný život môžeme rozdeliť na tri etapy:
Ludwig Lachmann

Ludwig Lachmann (* 1. február 1906, Berlín, Nemecko – † 17. december 1990, Johannesburg, Južná Afrika) bol nemecký ekonóm, člen a významný prispievateľ rakúskej školy.
Vzdelávanie a kariéra.
Lachmann získal titul Ph.D. na Humboldtovej univerzite v Berlíne, kde bol zaregistrovaný ako postgraduálny študent v rokoch 1924 - 1933. O školu sa začal zaujímať počas letného pobytu v roku 1926 na univerzite v Zürichu. Z Nemecka sa presťahoval do Anglicka v roku 1933. Na Londýnskej škole ekonómie bol v tridsiatych rokoch ako študent a kolega Friedricha Hayeka, ktorý ďalej rozvinul jeho záujem o rakúsku školu. V roku 1948 sa presťahoval do Johannesburgu v Južnej Afrike. Bol prijatý ako profesor na Univerzite Witwatersrand, prežil tam zostávajúcu čast svojho života.
Achillesaurus

Achillesaurus (pomenovanie podľa „Achillovej päty“, pretože na tomto mieste boli objavené diagnostické znaky tohto druhu) bol rod dravého dinosaura (teropóda) z čeľade Alvarezsauridae. Žil v období vrchnej kriedy (stupeň santón, asi pred 83 miliónmi rokov) na území dnešnej Argentíny (súvrstvie Bajo de la Carpa v Río Negro). Achillesaurus bol pomerne veľký, bazálny (primitívny) alvarezsaurid, súčasník samotného rodu Alvarezsaurus. Opis je založený na materiáli s označením MACN-PV-RN 1116, ide o nekompletné kostru. Presnejšie fylogenetické zaradenie tohto alvarezsaurida nie je vzhľadom na nekompletnosť materiálu zatiaľ možné. Rod dnes zahŕňa jediný druh Achillesaurus manazzonei.
Détente

Détente (francúzsky "uvoľnenie") alebo Politika détente je termín pochádzajúci z francúzskeho jazyka a znamená uvoľnenie napätia. Termín bol používaný v medzinárodnej politike približne od roku 1970 predovšetkým v spojitosti so studenou vojnou a diplomatickou snahou o znižovanie napätia medzi Sovietskym zväzom, Spojenými Štátmi a Čínou. V Rusku je tento pojem známy ako "„разрядка“". Všeobecne je možné aplikovať ho na akúkoľvek medzinárodnú situáciu, kde nepriateľské národy, medzi ktorými nebola vyhlásená vojna, redukujú napätie diplomatickou cestou.
Počiatky détente.
Politiku détente prvýkrát použil francúzsky prezident Charles de Gaulle, ktorý ňou sledoval možnosť získania iniciatívy nezávislej od USA a zlepšenie vzťahov so Sovietskym zväzom. Podobnú politiku použil aj západonemecký kancelár Willy Brandt. Pojem sa stal známym až s politikou Richarda M. Nixona, ktorý svojou stratégiou koncipoval so svojim poradcom pre národnú bezpečnosť a ministrom zahraničia Henrym Kissingerom.
Postoj Nixonovej administratívy.
Nixonova administratíva používala politiku détente na presadenie triangulárnej diplomacie pri súčasnom zachovaní veľkého vojenského potenciálu.
Hlavnými zásadami diplomacie boli:
Postoj Sovietskeho zväzu.
Henry Kissinger v svojom memorande prezidentovi Nixonovi v roku 1972 analyzoval politiku Sovietskeho zväzu ako dvojznačnú. Uviedol, že Leonid Brežnev sa snaží vstúpiť do histórie ako vodca, ktorý priniesol Rusku mier a lepší život, ale súčasne ako presvedčený komunista vidí politiku ako boj s jedným konečným víťazom a je hnaný rozporuplnými impulzmi, keď pozerá na USA ako na rivala a smrteľnú hrozbu, ale súčasne aj ako na vzor, zdroj pomoci a partnera pre fyzické prežitie.
Sachalin

Sachalin je dlhý ostrov ležiaci v severnom Pacifiku. Je to najväčší ostrov patriaci Rusku a administratívne spadá pod 
Sachalinskú oblasť.
História.
Ostrov Sachalin získalo podľa Sankt-Petersburskej dohody Cárske Rusko v roku 1875. V roku 1905 po rusko-japonskej vojne získalo južnú časť ostrova Japonsko.
V roku 1945 prišlo k sovietsko-japonskej vojne a jej výsledok bolo získanie celého ostrova pre ZSSR.
Geografia.
Ostrov má rozmery na dĺžku a je široký od 25 do .
Nachádza sa medzi Ochotským a Japonským morom pri ústí rieky Amur. Od pevniny ho delí úzky, dlhý Tatársky prieliv, ktorý má v najužšom mieste šírku len a hĺbku 4. Od ostrova Hokkaidó ho delí o niečo širší La Pérousov prieliv. Najjužnejší bod ostrova je Mys Krilon a najsevernejší Elizabetin Mys. 
Najväčšie a hlavné mesto Sachalinskej oblasti, Južno-Sachalinsk, sa nachádza na južnom výbežku ostrova na rieke Susuja. Vzdušnou čiarou je od Moskvy vzdialené .
Vodstvo.
Na ostrove sa nachádza 10 väčších riek. Najdôležitejšie rieky sú Tym () a Poronaj (), ktoré sú na ľahkých člnoch čiastočne splavné. Rieky na ostrove patria do úmoria Ochotského a Japonského mora.
Ekonomika.
Pri Sachaline sa nachádzajú dôležité zásoby ropy a zemného plynu, vďaka ktorým sa ostrov rozvíja a má najnižšiu mieru nezamestnanosti v Rusku (1,2% v roku 2007). Na Sachaline je tak vybudovaná nová sieť železníc, ropovodov a ciest a prístavov.
Obyvateľstvo.
Južná časť Sachalinu, Kurilské ostrovy a severné Japonsko sú pôvodnou vlasťou ľudí národa Ainu. Spolu s nimi sa na Sachaline nachádzali a v malej miere aj nachádzajú Orokovia, Evenkovia a Nivchovia. Dokopy však ich počty neprevyšujú 5000. Majoritným národom na Sachaline sú Rusi (okolo 84%). Ďalej nasledujú Kórejci (5.6%), ktorí sa sústreďujú v hlavnom meste ostrova, Južno-Sachalinsku, ktoré má približne 175 000 obyvateľov. Násilne ich sem dovliekli Japonci počas 2. svetovej vojny, aby pracovali v tamojších uhoľných baniach. Nachádzajú sa tu v menších počtoch aj Ukrajinci (4%), či Tatári (1,2%) alebo Bielorusi (1%). 
Po obsadení ostrova Rusmi v roku 1945 bolo deportovaných asi 400 000 japonských obyvateľov ostrova vrátane ľudí Ainu.
V roku 2008 bolo zaznamenaných 6,416 narodení a 7,572 úmrtí – populácia ostrova klesá.
Pozri aj.
Sachalinská oblasť
Anchiceratops

Anchiceratops bol pomerne veľký rohatý dinosaurus, žijúci v období vrchnej kriedy (asi pred 72,5 až 71 miliónmi rokov) na území Severnej Ameriky (Alberta v Kanade). Rovnako ako ostatné rohaté dinosaury bol aj Anchiceratops štvornohý bylinožravec s tromi rohmi na hlave, akoby papagájovitým zobákom a dlhým golierom za hlavou. Tento dinosaurus mohol dosahovať dĺžku až cez 6 metrov. Jediný druh je Anchiceratops ornatus.
Anchiceratops bol opísaný v roku 1914 paleontológom Barnumom Brownom. Niektoré nálezy relatívne menších jedincov sa zdajú naznačovať sexuálny dimorfizmus (rozdielne veľkosti oboch pohlaví) u tohto dinosaura.
Ján Mičica

kpt. Ján Mičica (* 7. február 1920, Zástranie – † 8. jún 1972) bol pilot podniku SLOV AIR – podniku pre leteckú činnosť. 
Patril medzi prvých pilotných žiakov u Štefana Pleška, kde absolvoval plachtársky výcvik na Straníku. Neskoršie absolvoval letecký výcvik motorového pilota a od roku 1954 lietal ako pilot vysadzovač na lietadle UC-61 Fairchild. Roku 1955 sa preškolil na pilota vysadzovača na lietadlo C-3 Siebel, na ktorom lietal dva roky. Po nalietaní dostatočného počtu hodín odišiel v lete roku 1957 pracovať do Československých aerolínií. Lietanie sa stalo neskôr jeho povolaním. 
Tragicky zahynul vo veku 52 rokov 8. júna 1972 počas únosu lietadla typu L-410A Turbolet na linke Mariánske Lázně – Praha.
Bol prvým dopravným pilotom, zavraždeným počas letu.
Bring the Light

„Bring the Light“ je názov debutového singlu britskej kapely Beady Eye. Vyšiel 22. novembra 2010 a za menej než dva dni si ho z oficiálnej stránky (kde ho bolo možné zadarmo stiahnuť) vypočulo viac ako 600 000 ľudí. K singlu je aj strana B, pieseň „Sons of 
The Stage“, ktorá je pôvodnes nahraná skupinou World of Twist. Singel dosiahol v britskom rebríčku UK Indie Chart 16. miesto.
Nákladový priestor (loď)

Nákladový priestor je priestor alebo priestory lode, ktoré slúžia na uskladnenie prepravovaného nákladu. Na starších lodiach sa nachádzal pod spodnou palubou (dolná časť vnútra lodného trupu). U neskorších typov obchodných lodí bol rozšírený smerom nahor cez paluby až k spodku otvorenej paluby.
Oľga Alexandrovna Ladyženská

Oľga Alexandrovna Ladyženská (; * 7. marec 1922, Kologriv, ZSSR, dnes Rusko - † 12. január 2004, Petrohrad) bola ruská matematička. 
Je známa predovšetkým vďaka práci v oblastiach parciálnych diferenciálnych rovníc a prúdenia tekutín. Pracovala na Hilbertovom 19. probléme a ako prvá prišla s dôkazom konvergencie diferenčnej metódy pre Navierovu-Stokesovu rovnicu.
Kostol Navštívenia Panny Márie (Liptovský Hrádok)

Rímskokatolícky kostol Navštívenia Panny Márie v Liptovskom Hrádku bol postavený v roku 1790, čo dokladá údaj vytesaný v hornej časti vstupného portálu. 
História.
Je vystavaný v klasicistickom slohu. Hrádockí veriaci pred postavením kostola Navštívenia Panny Márie chodili na bohoslužby do drevenej kaplnky, ktorá stávala v blízkosti Lipovej aleje. Na existenciu kaplnky v súčasnosti upozorňuje zachovaný kamenný kríž z roku 1807. Neďaleko od kríža sa nachádza podzemná krypta, do ktorej boli v 18. storočí pochovávaní lesní úradníci.
V roku 1795 dostal kostol nový organ, pretože starý bol požičaný na výpomoc do Ružomberka (vtedajší "Rosenberg"), kde sa tamojší organ stal obeťou požiaru. 28-skriňový nástroj bol osadený do kostola 7. júla 1795. Dnes sa z neho zachovala už len zdobená skriňa, pretože pôvodný organ bol roku 1902 odstránený firmou Rieger a doplnený o nový pneumatický organ so 14-timi registrami (Opus 896).
V kostolnej veži sa podľa kanonickej vizitácie z 2. a 5. júna roku 1825 nachádzali pôvodne až štyri zvony: prvý bol z roku 1744 (ulial ho Jozef Zechentner), druhý bol z roku 1790 (ulial ho Ján Knobloch z Banskej Bystrice), tretí a štvrtý ulial František Litman z Banskej Bystrice v roku 1804. Dva ďalšie zvony (uliate v roku 1799; jeden z nich uliaty F. Litmanom) sa nachádzali v drevenej kaplnke na neďalekom cintoríne. Počas prvej svetovej vojny bolo päť zvonov zrekvirovaných. Zachoval sa len jeden zvon z roku 1804, ktorý zhotovil banskobystrický zvonár František Litman. Vo veži sa nachádza aj menší zvon z roku 1796, ktorý bol pôvodne umiestnený vo vežičke na susednej budove prvej lesníckej školy.
Kostol bol rekonštruovaný iba raz, v rokoch 1999 - 2001 pánom farárom Štefanom Pitákom.
Abram Samojlovič Bezikovič

Abram Samojlovič Bezikovič (; * 24. január (podľa juliánskeho kalendára 11. január) 1891, Berďansk, Ukrajina, vtedy Ruská ríša - † 2. november 1970, Cambridge, Spojené kráľovstvo) bol ruský matematik. Zaoberal sa predovšetkým reálnou analýzou, teóriou miery a kombinatorikou.
Národný front pre oslobodenie Angoly

Národný front pre oslobodenie Angoly () - FNLA bolo jedným z najvýznamnejších oslobodeneckých hnutí v histórií Angoly. Na jeho čele stál Holden Roberto. Počas Angolskej občianskej vojny predstavovalo jednu z opozičných síl voči vládnej MPLA.
Politické voľby.
FNLA sa stalo politickou stranou v roku 1992.
V prvých voľbách získali 2,4% zo všetkých hlasov a tým pádom aj 5 kresiel v parlamente. Vo voľbách 2008 získali už len 3 parlamentné miesta za 1,11% hlasov.
Zahraničná podpora.
V priebehu mnohých rokov, vlády Alžírska, Východného Nemecka, Ghany, Izraelu, Francúzsko, Rumunska, KĽDR, Juhoafrickej republiky, USA a Zairu aktívne podporovali a pomáhali FNLA.
Angel Dark

Angel Dark, známa aj ako Esmeralda, Angelina Bella, Angel, Viktoria, Dark Angel, Pauline, Paulin, vlastným menom Viktória Knezová (* 11. apríl 1982, Sobrance) je slovenská pornoherečka a modelka.
Kariéra.
Narodila sa v Sobranciach a svoju kariéru v pornopriemysle začala v roku 2001. Debutovala vo filme "Blow Bang 7" a neskôr účinkovala v ďalších vyše 100 filmoch. Pózovala tiež pre mnoho webových stránok.
Podľa IMDb si zvolila svoju prezývku Angel potom, ako ju pár, ktorý adoptoval jej syna, nazval anjelom.
V októbri 2005 ju hospitalizovali s diagnózou zlyhania obličiek. Po zotavení účinkovala len v lesbických scénach alebo v scénach 1 on 1..
Diana Doll

Diana Doll, známa aj ako Dianna Doll, Sue Diamond, Silvia, Adriana, vlastným menom Silvia Brezinová (* 22. júla 1976, Liptovský Mikuláš) je slovenská pornoherečka a modelka.
Diana Doll pôvodne vystupovala ako Sue Diamond, ale zmenila si meno kvôli možnej zámene s inou slovenskou modelkou a pornoherečkou Suzie Diamond.
Kariéra.
Pred začatím kariéry pracovala ako grafická dizajnérka. V pornobiznise debutovala relatívne neskoro – ako 25 ročná. Prvý film "Brazilian Snake" nakrútila v roku 2001. Jej kariéra pornoherečky a modelky sa však rozbehla až dva roky neskôr v USA. Pracovala pre rôzne známe európske aj americké štúdiá. Medzi rokmi 2004 - 2006 dočasne prestala nakrúcať scény s mužmi a sústredila sa na lesbické a sólo scény. Počas svojej kariéry nakrútila cez 250 pornofilmov. V rokoch 2008 a 2009 bola na AVN Awards nominovaná na „najlepšiu zahraničnú herečku roka“.
Kostol svätého Martina v múre

Kostol svätého Martina v múre je gotický (pôvodne románsky) kostol v pražskom Starom Meste. V súčasnosti ho spravuje Českobratská cirkev evanjelická. Bol postavený v rokoch 1178 až 1187 vo vtedajšej osade Újezd, ktorá potom bola podľa kostola nazývaná Újezd u Svatého Martina. Stavba kostola svojou južnou stenou priliehala k hradbovému múru, preto názov „v múre“. V susedstve kedysi stála mestská "brána sv. Martina".
Pôvodný základ kostola bol jednoloďový, prakticky zhodný s dnešným pôdorysom hlavnej lode tvaru s radom románskych architektonických prvkov. Interiér románskeho kostola bol pravdepodobne vyzdobený nástennými maľbami. 
Gotická prestavba kostola bola vykonaná za vlády Karola IV. po roku 1350. Kostolná loď bola zvýšená a novo zaklenutá. Na juhozápadnom rohu bol pristavený hranolový múr a vnútorný priestor kostola zväčšený o nové presbytérium. V rokoch 1360 až 1370 bolo presbytérium zaklenuté rebrovou klenbou, pravdepodobne jednou z najstarších v Česku. 
V roku 1414 sa v kostole z podnetu M. Jakoubka zo Stříbra prvýkrát podávala oltárna sviatosť pod obojím spôsobom (lat. sub utraque species) rukami miestneho farára Jana z Hradce. V roku 1433 sa v kostole konal Svätomartinský snem husitov.
Malpa kapucínska

Malpa kapucínska () je neveľká opica z rodu "Cebus" (malpa) z čeľade malpovité ("Cebidae"). Obýva tropické dažďové lesy v Južnej a Strednej Amerike.
Opis.
Svoj rodový názov získala podľa kapucínskych mníchov, ktorých rúcho pripomína žlté sfarbenie malpy kapucínskej na hrdle, hlave a ramenách, ktoré kontrastuje s čierno sfarbeným zvyškom tela. Na temene hlavy sa občas objavuje čierny prúžok srsti pripomínajúci tvar písmena V. Malpa kapucínska meria na dĺžku okolo 48 cm, pričom dospelý samec zriedkakedy presiahne hmotnosť 6 kg, samica váži obvykle medzi 4 až 5 kg. Chápavý chvost je až 55 cm dlhý. Samci sú výrazne väčší ako samice.
Spôsob života.
Žije v skupinách tvorených 2 až 20 kusmi a vedenými jedným dominantným samcom a samicou. Sú to denné primáty, ktoré väčšinu času trávia na stromoch, kde sa živia zvlášť listami, rôznymi plodmi, kvetmi, stonkami a bobuľami. Samica rodí po 157-167 dennej gravidite jedno mláďa. Najviac pôrodov prebieha medzi decembrom a aprílom. Mláďa je plne odstavené vo veku dvanástich mesiacov a pohlavnú dospelosť dosahuje vo veku medzi druhým až tretím rokom života. V prírode sa obvykle dožíva 15 – 17 rokov, v zajatí to môže byť aj takmer o desať rokov viac.
Bolo u nej pozorované používanie nástrojov. Napr. použitie palice na odohnanie jedovatého hada
Rotunda svätého Martina (Vyšehrad)

Rotunda svätého Martina je najstarší zachovaná stavba v oblasti pražského Vyšehradu a súčasne i najstaršia zachovaná rotunda na území hlavného mesta Prahy.
Dejiny.
Bola postavená za kráľa Vratislava II. (panoval v rokoch 1061 až 1092), teda v poslednej tretine 11. storočia a pravdepodobne slúžila ako farský kostol vyšehradského predhradia.
Po víťazstve husitov nad cisárom Žigmundom Luxemburským v roku 1420 boli všetky cirkevné stavby na Vyšehrade zbúrané, zachoval sa len kapitulný chrám sv. Petra a Pavla a táto rotunda.
V roku 1650 začal Ferdinand III. stavať vyšehradskú citadelu. Všetko obyvateľstvo bolo vysťahované a rotunda slúžila ako pracháreň, neskôr ako sklad.
Osudu zbúrania tesne unikla ešte raz a to v roku 1841, kedy mala ustúpiť stavbe cesty z Nového Města na Pankrác. Veľkú zásluhu na jej uchovaní má gróf Karel Chotek. Musela však byť čiastočne prestavaná, aby vchod nezasahoval do cesty.
V roku 1845 rotundu zakúpila vyšehradská kapitula a dala ju v rokoch 1878–80 obnoviť podľa návrhu architekta A. Bauma. Na južnej strane bol vytvorený novorománsky portál podľa motívov prevzatých z Vyšehradského kódexu. Z tej istej inšpirácie vychádzali i Antonín König a Jan Heřman v nástennej maľba Krista vo vnútri rotundy. Novorománsky oltár je zo sliveneckého mramoru a oltárny obraz vytvoril František Sequens.
Majstrovstvá sveta konštruktérov F1

Majstrovstvá sveta konštruktérov Formuly 1, tiež Pohár konštruktérov Formuly 1 (, skratka "WCC") je vyhlasovaný Medzinárodnou automobilovou federáciou (FIA) od roku 1958.
Trofej, do roku 1981 označovaná za Pohár konštruktérov („Constructors' Cup“) je hodnotená bodovým ziskom oboch pilotov tímu. Pred rokom 1979 bol do pohára započítavaný len lepší z pilotov v jednotlivých pretekoch. 
Zatiaľ v šampionáte uspelo 15 tímov a 5 štátov: Veľká Británia, Taliansko, Francúzsko, Rakúsko a Nemecko. Ferrari je tím s najväčším počtom titulov - 16, vrátane 6 pohárov získaných v rade za sebou v rokoch 1999 - 2004.
Regionálne víno

Regionálne víno je tradičný výraz, ktorý možno použiť iba na označenie vína s chráneným zemepisným označením, ak
Hroznový mušt

Hroznový mušt je vylisovaná šťava (mušt) z plodov viniča hroznorodého. Možno ho ponúkať spotrebiteľovi v období od 1. augusta do 31. decembra kalendárneho roka zberu hrozna, z ktorého je vyrobený.
Šumivé víno

Šumivé víno (zriedkavo: šumovina; zastarano: "peňavé víno"; neodborne: šampanské (víno) ; v subštandarde: "šampus", "šampáňo", "šampíčko"; v niektorých kontextoch: sekt - o názvoch pozri aj nižšie) je druh vína. V EÚ je šumivé víno definované ako produkt,:
Podtypmi šumivého vína sú akostné šumivé víno a aromatické šumivé víno. Podľa inojazyčných znení príslušného predpisu EÚ je špeciálnou obmenou šumivého vína aj sýtené šumivé víno (v slovenskom preklade označované len ako sýtené víno, napriek tomu, že existuje aj sýtené perlivé víno, čo môže viesť k zámenám). 
Terminológia.
Šumivé víno je v podstate opak pojmov perlivé víno (pretlak 1 - 2,5 bar) a tiché víno (pretlak menej ako 1 bar).
Názvom šampanské sa v bežnej reči označujú všetky šumivé vína, odborne sa tak ale označuje iba druh šumivého vína z oblasti Champagne vo Francúzsku.
Sekt.
V súčasnosti sa výraz sekt podľa slovenského zákona č. 319/2009 Z. z. má používať iba ako súčasť tradičných výrazov sekt vinohradníckej oblasti (sekt V. O.) a pestovateľský sekt, ktoré za určitých okolností môžu byť uvedené na víne (porov. aj delenia vín v článku víno). Spomínané výrazy sú podtypy akostného šumivého vína. Sú konkrétne definované v zákone č. 319/2009 Z.z. v spojení s Prílohou č. 22 k vyhláške č. 350/2009 Z. z., ako aj v databáze eAmbrosia Európskej komisie. V rokoch 2005-2009 boli definované v zákone č. 182/2005 Z. z. a do roku 2018 aj v tabuľkovej prílohe nariadenia Komisie (ES) č. 607/2009.
Podľa čl. 45 delegovaného nariadenia Komisie (EÚ) 2019/33 sa výraz sekt môže uvádzať na všetkých (t. j. teoreticky nielen šumivých) vínach okrem tzv. ešte kvasiaceho mladého vína a hroznových muštov (medzi ktoré patrí aj burčiak). 
Neoficiálne alebo staršie alebo sčasti v zahraničí sa ako sekt označuje:
Pôvodne, t.j. do 19. (sčasti až začiatku 20.) storočia, sa ako sekt označovali južné (väčšinou nešumivé) vína, najmä španielske a najmä sladké silné (špan. "vino seco"). 
Dejiny na Slovensku.
Bratislava bola, po francúzskej Champagni, prvým miestom v Európe kde sa začala produkcia šumivého vína metódou "champenoise", tzn. metódou kvasenia vo fľašiach. Na počiatku 19. storočia, sa ranený napoleónsky vojak J. E. Hubert, vracajúci sa z ruskej vojny, zamiloval v Prešporku do zdravotnej sestry. Láska k tej žene a malokarpatskému vínu zadržali Huberta v Bratislave do konca života. Založil (vďaka podpore vtedajšej šľachty) prvý závod produkujúci šumivé víno francúzskou technológiou mimo územie Francúzska. Výroba sa rozrastala aj po jeho smrti pod vedením jeho syna Heinricha. Odvtedy až do 50. rokov 20. storočia existovalo najmenej 15 rôznych firiem produkujúcich šumivé vína. Ich kvalita bola preverovaná na rôznych medzinárodných súťažiach napr. v Budapešti v roku 1842 alebo 1896 vo francúzskom Bordeaux. Najznámejšie boli vína "Palugyay" a "Lenart a Laban".
Členenie šumivého vína podľa obsahu cukru.
Podľa delegovaného nariadenia Komisie EÚ 2019/33 sa šumivé vína (vrátane sýtených šumivých vín) delia takto: 
Staršiu verziu tohto delenia možno nájsť napríklad vo vyhláške 147/1998 Z. z.