burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jan Krzeptowski–Sabała

Jan Krzeptowski–Sabała alebo Sabalik, pôvodným menom Jan Krzeptowski (*26. január 1809 Kościelisko, † 8. január 1894 Zakopané) bol poľský goral, horský vodca, hudobník, poľovník, ľudový rozprávač a spevák.
Prídomky "Sabała", "Sablik", "Faktor", "Kozica" a "Koziar" umožňovali orientovať sa v mnohých afinitách goralských rodín, ktoré mali rovnaké priezviská (v niektorých rodinách sú podnes). Priezvisko Krzeptowski je novo získané. Predtým sa Ján a jeho bratia volali Gąsienica.
Zo života.
V mladosti bol pytliakom, pravdepodobne aj zbojníkom. Po potlačení Chochołovského povstania 21. februára 1846 (ozbrojené povstanie goralov z Chochołówa, Cicheho, Dzianisza a Witówa proti rakúskym úradom, známe v histórii pod názvom "Povstanie pod Tatrami"), na ktorom sa zúčastnil, bol krátko väznený rakúskymi úradmi. Keď zanechal pytliactvo živil sa ako ľudový rozprávač a muzikant. Miestni gorali, najmä tí bohatší, ho považovali za čudáka, ale iní, najmä vzdelanejší ľudia, v ňom videli symbol gorala. Na vysokohorských túrach často sprevádzal Tytusa Chałubińského a Stanisława Witkiewicza. Witkiewicz ho nazval „Tatranským Homérom“. Bol krstným otcom jeho syna Stanisława Ignaca. Spevom a rozprávaním povestí zabával mnohých významných hostí doktora Chałubińskiego, dokonca účinkoval aj v jednom divadelnom predstavení.
Zomrel v roku 1894 vo vile „Zacisze”. Jej majiteľkou bola Wanda Lilpopowa, ktorá sa v posledných rokoch jeho života o neho starala. Pochovaný je na Cmentarzu Zasłużonych na Pęksowym Brzyzku v Zakopanom.
Hudba.
"Sabałowe nuty" (Sabałowe nôty), ako volajú jeho piesne, ktoré hrával na goralských husliach „zlobcokoch“, goralské hudobné skupiny hrajú podnes. Sabała málokedy hrával v kapele alebo do tanca, jeho hudba skôr bola prejavom jeho neobyčajnej osobnosti. Jeho melódiami sa inšpirovali mnohí poľskí hudobní skladatelia ako napríklad Ignacy Jan Paderewski, Karol Szymanowski, Stanisław Mierczyński, Adolf Chybiński, Jan Kleczyński.
Železničná stanica Šaľa

Železničná stanica Šaľa je železničná stanica v meste Šaľa. Leží na trati č. 130 Bratislava - Štúrovo a nachádza sa medzi stanicami Topoľnica a Trnovec nad Váhom. 
Železničná stanica umožňuje predaj vnútroštátnych aj medzinárodných cestových lístkov. Stanicou prechádzajú osobné vlaky, rýchliky a vlaky InterCity. V minulosti sa využívala aj trať č. 134 Šaľa - Neded ktorá je v súčasnosti odstavená. Neďaleko sa nachádza najdlhší most ŽSR, ktorý spája Šaľu a Trnovec nad Váhom.
Budova stanice bola v roku 2009 zrekonštruovaná, zmodernizovaná a pribudli jej dve moderné prístavby. V stanici je k dispozícii úschovňa batožín s rozšírenou možnosťou úschovy bicyklov a sociálne zariadenie a reštaurácia s terasou.
Záujmový krúžok

Záujmový útvar (iné názvy: záujmový krúžok, krúžok) je skupina žiakov združujúcich sa dobrovoľne pod vedením vedúceho útvaru (obyčajne učiteľ) za účelom pravidelnej záujmovej činnosti v rámci výchovného pôsobenia školy mimo vyučovania resp. v rámci činnosti centra voľného času (to môže mať právnu subjektivitu alebo byť organizačnou zložkou školy).
Školy môžu ponúkať mnoho rôznorodých krúžkov. Napr. na základe výnosu Povereníctva školstva, vied a umení v Bratislave č. 107 450/49-III/1 zo 7. októbra 1949 medzi záujmové krúžky na gymnáziách patrili krúžok literárnorečnícky, krúžok jazyka ruského, krúžok jazyka anglického, krúžok jazyka francúzskeho, krúžok jazyka talianskeho, krúžok jazyka španielskeho, krúžok jazyka poľského, krúžok jazyka srbochorvátskeho, krúžok antickej kultúry, krúžok dejepisu, krúžok zemepisu, krúžok filozofický, krúžok matematický, krúžok deskriptívnej geometrie, krúžok prírodopisu, krúžok chemický, krúžok fyzikálny, krúžky výtvarné, krúžky telovýchovné a branné, krúžok rýchlopisný, krúžok písania strojom, krúžky technické, krúžky náuky o domácnosti a príp. aj iné záujmové krúžky, ktoré do svojho nepovinného vyučovania zaradila konkrétna škola.
Praxilla

Praxilla () bola grécka poetka z polovice 5. storočia pred Kr.
Praxilla, lyrická poetka zo Sikyónu, skladala dityramby, skólia a hymny. Zachovali sa z nich len nepatrné zlomky, napr. jeden verš z hymnu na Adónida:
Od antických autorov sa o nej a jej dielach zachovalo iba niekoľko správ. Athénaios napr. píše, že sikyónska poetka Praxila sa tešila veľkej úcte ako znamenite skladala skólia. Jej obdivovateľom bol grécky básnik Antipatros z Thessaloník, ktorý ju zaradil medzi deväť „"lyrických Múz"“, alebo sochár Lysippos, ktorý jej zhotovil bronzovú sochu. Podľa Pausania Praxilla vo svojich veršoch hlásala, že Karnejský boh (Apolón "Karneiský" zvaný Domáci ("Oiketas") v Sparte) je synom Európy (a Dia) a že bol vychovávaný Apolónom a bohyňou Léto.
İdil Eser

İdil Eser (* 1963, Istanbul, Turecko) je turecká obrankyňa ľudských práv a riaditeľka Amnesty International v Turecku.
Životopis.
İdil Eser navštevovala Americké gymnázium Üsküdar a neskôr študovala bakalárske štúdium na Istanbulskej univerzite. V Amerike absolvovala magisterské štúdium medzinárodných vzťahov na Kolumbijskej univerzite. Počas písania svojej dizertácie o ruských dejinách sa vrátila z rodinných dôvodov naspäť do Turecka. Tu pracovala ako prekladateľka na voľnej nohe a ako spolupracovníčka rôznych neziskových organizácií alebo nadácií. Napríklad s nadáciou TEMA, ktorá sa venuje ochrane prírody alebo Helsinským občianskym zhromaždením (HCA) so zameraním na ľudské práva. 2. mája 2016 sa İdil Eser stala riaditeľkou tureckej Amnesty International. 
Eser je zároveň autorkou prekladu knihy od Renee Prendergast, ktorá nesie v turečtine názov Küresel Kalkınma ve Piyasa Güçleri.
Zatknutie a vyšetrovacia väzba.
5. júla 2017 bola Eser zadržaná za údajnú podporu Gülenovho hnutia. 
K zatknutiu došlo počas workshopu Amnesty International s názvom „Digitálna bezpečnosť a informačný manažment“ na ostrove Büyükada. Spolu bolo zadržaných desať obrancov ľudských práv, medzi nimi aj nemecký spolupracovník Amnesty International, Peter Steudtner. Štyria z nich boli prepustení na kauciu: İlknur Üstün (Women's Coalition), Şeyhmus Özbekli (Rights Initiative), Nejat Taştan (Equal Rights Watch Association) a Nalan Erkem (Citizens’ Assembly). 
18. júla 2017 skončilo šesť aktivistov za ľudské práva vo vyšetrovacej väzbe. Boli obvinení z „podpory ozbrojenej teroristickej organizácie“. Pre rovnaké obvinenie bol predtým zadržaný Taner Kılıç z tureckej Amnesty International. Podľa tureckého prezidenta R.T. Erdoğana sa mali zadržaní zúčastniť stretnutia, na ktorom sa uvažovalo o pokračovaní zmareného puča z roku 2016. Médiá verné vláde šírili správy o údajnom „pláne chaosu“, ktorý mali zosnovať zadržaní. Podľa novín Star, ktoré sú blízke vláde, mali agenti CIA a MI6 riadiť na ostrove Büyükada viaceré zhromaždenia s cieľom zorganizovať protest, akým bol aj ten v parku Gezi v Istanbule z roku 2013. Iné turecké médiá informovali o dôkazoch prepojenia na kurdské a ľavicové skupiny. 
Po viac ako 100 dňoch vo vyšetrovacej väzbe bola Eser 26. októbra 2017 spolu s ďalšími siedmimi aktivistami za ľudské práva (medzi nimi bol Nemec Peter Steudtner a Švéd Ali Gharavi) prepustená.
Biskupické rameno

Biskupické rameno je 30-hektárová vodná plocha odstaveného ramena pod Slovnaftom. Je približne 4 km dlhé a 20 m široké, v strede s plytčinou. Okolo sa rozprestierajú Biskupické luhy, ktoré sú európsky významným územím. 
K histórii ramena patrí, že bolo pôvodne súčasťou Dunaja (jeho hlavným tokom) a obklopovalo Ostrov Kopáč. Dnes je rameno odrezané, vody nekomunikujú s Dunajom, vodu doň prečerpávajú z 1,6 km dlhého kanála, napojeného na kanál chladiarenských vôd Slovnaftu, ktorý bol vybudovaný vďaka projektu Asociácie ochrany prírody a priemyslu (APOP) v roku 1998. Takéto dotovanie vodou z kanála technologickej vody pre SLOVNAFT, a.s. však bolo za rok 2017 v priemernom prietoku 7,3 l.s-1, čo v princípe nestačí ani na náhradu výparu z vodnej hladiny Biskupického ramena.
V súčasnosti (2018) je v štádiu výstavby nápustný objekt umiestnený v telese ľavostrannej ochrannej hrádze Dunaja, ktorým môže byť privedená voda z ukľudňovacieho bazéna v záplavovom území až do prietoku 7000 l.s-1. Uvedená dotácia bude regulovaná tak, aby bolo možné cez Biskupické rameno ďalej dotovať sústavu Hornožitnoostrovných ramien až po Hamuliakovo. Od tohto opatrenia sa očakáva výrazné oživenie Biskupického ramena, ako aj celého priľahlého územia. Lužné lesy a ich obyvatelia tak opäť získajú životodarnú vodu. 
Vyskytuje sa tu chránená rastlina truskavec obyčajný ("Hippuris vulgaris"), závitnicovka (Spirogyra), spirodelka mnohokoreňová ("Spirodela polyrhiza") a žaburinka menšia ("Lemna minor").
Nachádzajú sa tu rožkatce (rožkatec ponorený – "Ceratophyllum demersum" a chránený rožkatec pohrúžený – "Ceratophyllum submersum") a močiarka okrúhla ("Batrachium circinatum"). 
Rastú tu stolístky (stolístok klasnatý – "Myriophyllum spicatum" a stolístok praslenatý – "Myriophyllum verticillatum", ktorý je chránený a červenavce (červenavec prerastenolistý – "Potamogeton perfoliatus", červenavec kučeravý – "Potamogeton crispus"). Rastie tu aj vodomor kanadský ("Elodea canadensis"), čo je invázna rastllina zo Severnej Ameriky
Stredoslovenská televízia

Stredoslovenská televízia bola slovenská televízia vysielajúca z Banskej Bystrice. Zameriavala sa na región stredného Slovenska. Televízia oficiálne začala vysielať 15. septembra 2017. Vysielala 24 hodín denne so zameraním sa na divákov zo stredoslovenského regiónu. Licenciu na vysielanie Stredoslovenskej televízie udelila Rada pre vysielanie a retransmisiu rovnomennej banskobystrickej spoločnosti Stredoslovenská televízia, s.r.o. Vysielanie bolo ukončené v apríli 2021 z finančných dôvodov.
Programová štruktúra.
Nepretržité 24-hodinové vysielanie Stredoslovenskej televízie tvorili vlastné formáty. Obsiahnuté bolo spravodajstvo, publicistika, dokument, zábavné a diskusné relácie. Program bol tvorený na týždennej báze.
Adresa.
Stredoslovenská televízia&lt;br&gt;
Nad plážou 17&lt;br&gt;
974 01, Banská Bystrica
UDF 423

UDF 423 je veľmi vzdialená špirálová galaxia identifikovaná Hubblovým ultrahlbokým poľom (HUDF). So zdanlivou magnitúdou 20 ide o jednu z najjasnejších galaxií HUDF a zároveň aj jednu z najväčších galaxií v uhlových rozmeroch v HUDF.
Meranie vzdialenosti.
Číselná hodnota vzdialenosti ďalekej galaxie závisí od použitej definície kozmologickej vzdialenosti. S červeným posunom 1, trvalo galaxiou emitovanému svetlu približne 7,7 miliardy rokov, než sa dostalo na Zem. Keďže sa však táto galaxia vzďaľuje od Zeme, odhaduje sa, že dnešná vzdialenosť je približne 10 miliárd svetelných rokov. HST pozoroval túto galaxiu, ako vyzerala v čase, keď bol vesmír približne 5,9 miliardy rokov starý.
Jaskinia Wysoka za Siedmioma Progami

Jaskinia Wysoka za Siedmiu Progami, () nazývaná tiež Jaskinią Wielką Wysoką a Jaskinią za Siedmioma Progami je jaskyňa v poľských Západných Tatrách v Doline Kościeliskej. Je to jedna z najhlbších a najdlhších jaskýň v Tatrách. Je tretia najdlhšia a piata v súvislosti s deniveláciou v Poľsku. Niektoré časti jaskyne sú málo prebádané a zdokumentované. Objavené časti merajú a denivelácia .
Jaskinia Wysoka za Siedmiu Progami je sústavou troch na sebe nezávislých jaskýň, ktoré boli objavené v rôznych rokoch. Sú to: Jaskinia za Siedmiu Progami, Jaskinia Wysoka a Jaskinia Pośrednia
Jaskinia za Siedmiu Progami.
Je najväčšia a najviac preskúmaná jaskyňa. Má dva vstupné otvory v hornej časti Wąwozu Kraków, ktoré sú nad jaskyňou Szczelina za Siedmiu Progami na úpätí juhozápadnej steny Wysokiego Grzbietu v Żlebie Trzynastu Progów vo výške a Doteraz preskúmaná dĺžka je , a denivelácia .
Jaskinia Wysoka.
Je druhá najdlhšia v jaskynnom systéme. Má dva vstupné otvory blízko Jaskine za Siedmiu Progami, ktoré sú v hornej časti Wąwozu Kraków na úpätí juhozápadnej steny Wysokiego Grzbietu vo výške a Jej dĺžka je .
Jaskinia Pośrednia.
V jaskynnom systéme je najmenšia. Má tri vstupné otvory neďaleko Jaskine Wysokej, ktoré sú v hornej časti Wąwozu Kraków na úpätí juhozápadnej steny Wysokiego Grzbietu vo výške 1477, 1487 a Má dĺžku . 
Príroda.
Jaskyňa má bohatú kvapľovú výzdobu. Nachádzajú sa tu biele stalaktity, stalagmity, stalagnáty. Napríklad stalagmity vysoké takmer . V jaskyni nie sú stále vodné toky. Sú v nej netopiere.
Železničná stanica Sabinov

Železničná stanica Sabinov je železničná stanica v meste Sabinov. Prechádza ňou trať č. 188 Košice - Prešov - Plaveč - Muszyna. Stanica obsahuje 3 dopravné, 3 manipulačné a 1 odstavnú koľaj a je elektrifikovaná 3 kV jednosmernou sústavou.
V železničnej stanici je možná kúpa cestovného lístka a neďaleko sa nachádza sociálne a ubytovacie zariadenie. 
Stanica si v roku 2017 prešla rekonštrukciou ktorá sa týkala opráv okien, omietok v čakárni či fasáda celej budovy. Do interiéru stanice boli pridané historické fotografie mesta Sabinov.
Žiarske pleso

Žiarske pleso je najväčšie pleso v Žiarskej doline v Západných Tatrách na Slovensku. Je známe tiež pod názvom Pliesko pod Žiarskym sedlom. Má rozlohu 0,1135 ha a je 45 m dlhé a 37 m široké. Má maximálnu hĺbku 0,9 m a objem je 405 m³. Leží v nadmorskej výške .
Okolie.
Nachádza sa v hornej časti Žiarskej doliny zvanej Malé Závraty južne od Plačlivého a západne od Žiarskeho sedla.
Vodný režim.
Pleso nemá povrchový prítok ani odtok. Juhozápadne od neho pramení Smrečianka, do ktorej povodia patrí. Rozmery jazera v priebehu času zachycuje tabuľka:
Prístup.
Pleso je verejnosti prístupné
Jaskinia Miętusia

Jaskinia Miętusia je jaskyňa v poľskej časti Západných Tatier v Doline Miętusia. Je to jedna z najväčších jaskýň v Tatrách. Je štvrtá v dĺžke a ôsma vzhľadom na deliváciu v Poľsku. Táto jaskyňa má najväčší horizontálny rozmer v Poľsku (okolo ). Má jeden vstupný otvor, ktorý je na úpätí Dziuraweho medzi Wielkou a Małou Świstówkou vo výške Niektoré časti jaskyne sú málo preskúmané a zdokumentované. Doteraz objavené a preskúmané chodby merajú pravdepodobne , denivelácia je .
Opis jaskyne.
Chodba sa začína nenápadným malým vstupným otvorom (0,6×0,8 metra), ktorý je ukrytý v skalnej priehlbine. Za nim pokračuje v skale () a vedie do Komory Matki Boskiej. Tu sa začína Główny Korytarz (). Z chodby sa oddeľujú bočné, ktoré vedú k jazierkam, prahom a závalom. Jaskyniari ich nazvali: 
Príroda.
V jaskyni je bohatá kvapľová výzdoba pozostávajúca zo stalaktitov, stalagmitov a sintrovej výzdoby.Vyskytujú sa tu heliktity (okolo Studni Kaczanosia).
Z mnohých jazierok za pozornosť stojí Jeziorko Gotyckie a Szmaragdowe Jeziorko. V jaskyni je veľa sifónov, z ktorých tri sú v Hlavnej chodbe (Wiszący Syfonik, Syfon Marynarki Wojennej a Syfon Zielonego Buta). Na niekoľkých miestach padá zo stropu podzemný dážď. 
Zafarbenie vody, ktoré sa uskutočnilo vo februári 1986 roku ukázalo spojenie sifónu vo Wielkich Kominach s Lodowym Źródłem. V jaskyni nachádzajú úkryt netopiere.
Turistika.
Jaskyňa nie je pre turistov prístupná
Železničná stanica Prešov

Železničná stanica Prešov je hlavná železničná stanica v meste Prešov. Leží na tratiach č. 188 Košice - Plaveč - Muszyna z ktorej odbočujú trate č. 193 Prešov - Vranov nad Topľou - Humenné a č.194 Prešov - Bartošovce - Bardejov. Je elektrifikovaná 3 kV jednosmernou sústavou.
Železničnou stanicou každodenne prechádzajú osobné vlaky a rýchlik smerujúci z Bratislavy a do Bratislavy. V roku 2017 železnica prešla kompletnou rekonštrukciou a v pláne je aj výstavba vlastného parkoviska. Stanica tiež disponuje osobnou pokladnicou na predaj vnútroštátnych aj medzinárodných cestovných lístkov, úschovňou batožín a v interiéri je niekoľko menších stánkov s občerstvením, reštaurácia a čakáreň.
Na stanici sa nachádza výkonné pracovisko sekcie riadenia dopravy Oblastného riaditeľstva Košice Železníc Slovenskej republiky.
Železničná stanica Veľký Šariš

Železničná stanica Veľký Šariš je železničná stanica v meste Veľký Šariš. Stanica sa nachádza medzi stanicami Prešov - mesto a Šarišské Michaľany. Prechádza ňou trať Košice - Plaveč - Muszyna. Stanica obsahuje 3 dopravné, 1 manipulačnú a 1 odstavnú koľaj a je elektrifikovaná 3 kV jednosmernou sústavou. 
Do stanice je zaústená vlečka Pivovaru Šariš.
Vývojový diagram

Vývojový diagram je druh diagramu, ktorý slúži na grafické znázornenie jednotlivých krokov algoritmu, pracovného postupu alebo nejakého procesu. Vývojový diagram obsahuje obrazce rôzneho tvaru (obdĺžniky, kosoštvorce, a pod.), navzájom prepojené pomocou šípok. Obrazce reprezentujú jednotlivé kroky, šípky tok riadenia. Vývojové diagramy štandardne nezobrazujú tok dát, ten je zobrazovaný pomocou data flow diagramov. Vývojové diagramy sú často využívané v informatike počas programovania na analýzu, návrh, dokumentáciu alebo riadenie procesu.
História.
Prvá štruktúrovaná metóda pre dokumentáciu procesného toku bola predstavená Frankom Gilbrethom, členom American Society of Mechanical Engineers (ASME) v roku 1921 pri prezentácii "Process Charts-First Steps in Finding the One Best Way". Táto metóda si rýchlo našla cestu do priemyselného inžinierstva. Na začiatku 30. rokov 20. storočia začal priemyselný inžinier Allan H. Mogensen trénovať obchodníkov na využitie niektorých z nástrojov priemyselného inžinierstva, ktoré predstavil na svojej konferencii v New Yorku (Work Simplification Conferences in Lake Placid, New York).
Roku 1944 absolvent Morgensenovej triedy, Art Spinanger, využil získané znalosti v Procter and Gamble, kde vytvoril svoj program nazývaný Deliberate Methods Change Program. Iný absolvent z toho istého roku, Benjamin S. Graham, riaditeľ Formcraft Engineering at Standard Register Corporation, prispôsobil diagram procesného toku pre informácie o procesoch vo svojej výrobe tak, aby mohol zobrazovať viacnásobné toky dokumentov a vzťahov medzi nimi.
V roku 1947 ASME použila sadu symbolov odvodených od Gilbrethovej originálnej práce pre svoj štandard ASME Standard for Process Charts by Mishad, Ramsan &amp; Raiaan.
Význam a použitie symbolov.
Klasický vývojový diagram sa skladá s nasledujúcich druhov symbolov:
Rozšírenie vývojových diagramov.
Niekoľko symbolov, ktoré boli štandardizované pre diagramy dátových tokov, sa využíva v diagramoch riadiacich tokov.
Druhy vývojových diagramov.
Alan B. Sterneckert (2003) navrhol, že by vývojové diagramy mohli byť tvorené z nezávislého pohľadu inej skupiny užívateľov (napr. manažérov, systémovými analytikmi a úradníkmi) a vďaka tomuto návrhu existujú štyri hlavné typy vývojových diagramov:
Každý z druhov diagramov sa zameriava skôr na riadenie, než na konkrétny tok.
Filón (sochár)

Filón () bol grécky sochár v 4. storočí.
Grécky sochár (bronziar) Filón bol činný približne v 2. polovici 4. storočia pred Kr. Rímsky spisovateľ Plínius uvádza, že bol autorom bronzových sôch atlétov, bojovníkov, lovcov a obetníkov. 
Podľa Tatiana zhotovil portrétnu sochu Héfaistióna, priateľa Alexandra Veľkého.
Śnieżna Studnia

Śnieżna Studnia (Kościół, Kościółek, pod Kościółkiem, Śnieżna Jama, Śnieżny Awen, Lodowa pod Kotlinami, Jaskinia pod Kotlinami) je jaskyňa v Doline Małej Łąki v poľskej časti Západných Tatier. Je druhou najdlhšou i najhlbšou jaskyňou v Poľsku. Jaskyňa má dva vstupné otvory na severovýchodnom úbočí Malolučniaka blízko Jaskine pod Śnieżną Studnią, na okraji steny spadajúcej z Kotlin do Niżnej Świstówki vo výške 1 748 a 
Niektoré priestory jaskyne sú málo preskúmané. Takmer každý rok však jaskyniari objavujú nové. Do septembra 2017 bolo objavených nových chodieb a denivelácia dosiahla 
Opis jaskyne.
Jaskyňa sa začína sériou vertikálnych studní (z nich najväčšia je Studnia Wazeliniarzy – ) dosahujúcich hĺbku pod vstupnými otvormi. V tejto hĺbke sa začínajú horizontálne jaskyne s komínmi a studňami. Tieto priestory sú ešte nepreskúmané.
Príroda.
V posledných rokoch sa v jaskyni zmenšuje ľadová pokrývka. Pravdepodobne je tento jav spojený s jej prieskumom. 
Cez najnižšie poschodie jaskyne preteká vodný tok. Je napájaný tokmi tečúcimi z horných poschodí. V jaskyni sú početné vodné nádrže. Doteraz objavili desať sifónov.
Jaskyňa jer pravdepodobne odvodňovaná cez Lodowe Źródło (farbenie vody sa neuskutočnilo). V jaskyni žijú netopiere. 
Turistika.
Jaskyňa nie je pre turistov prístupná
Götz George

Götz George (* 23. júl 1938 Berlín, Nemecko - † 19. jún 2016 Hamburg) bol nemecký herec. Popularitu získal predovšetkým svojou postavou duisburgského komisára Horsta Schimanského v krimi seriáli "Miesto činu" .
Rodinný život.
Narodil sa v Berlíne do hereckej rodiny: otec Heinrich George bol známou filmovou a divadelnou hviezdou svojej doby, jeho matka Berta Drews známou herečkou. Krstné meno získal podľa obľúbenej otcovej hry Götz von Berlichingen. Otec zomrel v Sovietmi riadenom spojeneckom internačnom tábore "Speziallager Nr. 7 Sachsenhausen". Vyrastal spolu so svojím starším bratom Jánom (* 1931) s matkou v Berlíne, kde navštevoval Berthold-Otto-Schule a neskôr lýceum Alpinum vo švajčiarskom Zuoz. Ján sa stal fotografom, nakrúcal dokumentárne filmy a reklamy.
V rokoch 1966 až 1976 bol ženatý s herečkou Loni von Friedl, s ktorou mal dcéru Tanyu. Od roku 1997 žil s novinárkou Marikou Ullrich, pár mal svadbu v roku 2014 .
Profesijné kariéra.
Debutoval v roku 1950 v Hebbelovom divadle v Berlíne v hre Williama Saroyana "Moje srdce je v horách". Vo filme sa objavil prvýkrát v malej úlohe roka 1953 po boku Romy Schneiderovej v titule "Keď biele orgovány začnú kvitnúť" ("Wenn der weiße Flieder wieder blüht"). V hlavnej filmovej úlohe účinkoval prvýkrát v roku 1956 vo filme "Alter Kahn und junge Liebe". 
V šesťdesiatych rokoch vošiel do širšieho povedomia účinkovaním vo filmoch na motívy románov Karla Maya ("Poklad na Striebornom jazere", "Medzi supmi" a "Winnetou a miešanka Apanači"), v ktorých hral úlohu Freda Engela. V osemdesiatych rokoch sa prvýkrát objavil ako komisár Schimanski v televíznom seriáli "Miesto činu".
Jeho posledné vystúpene pred kamerou bolo v kriminálnej dráme nemeckej televízie ARD "Zlé počasie" ("Böse Wetter"). Zomrel vo veku 77 rokov 19. júna 2016.
Filón z Terméssu

Filón () bol grécky sochár v 1. storočí pred Kr. 
Filón, sochár z maloázijského Terméssu, pôsobil v meste Lindos na začiatku 1. stor. pred Kr. Nezachovali sa od neho žiadne sochy, na ostrove Rodos sa však našla jeho signatúra na podstavci zo sochy (bola venovaná bohom "Agestratom", "Ménofilou" a zrejme ich synom "Eumenom").
Veľká Zmrzlá dolina

Veľká Zmrzlá dolina, dávnejšie Veľká Zamrzlá dolina (, , ) je jeden z najvyšších úvalov v predĺžení hlavnej osi Doliny Bielej vody vo Vysokých Tatrách. Od juhozápadu nad Dolinou Zeleného plesa spadá k plesu vysokým a strmým skalným prahom. 
Poloha.
Leží medzi hlavnou osou rázsochy Lomnického štítu po Pyšný štít , krátkym úsekom hlavného hrebeňa Vysokých Tatier od Vyšnej Baranej strážnice po Čierny štít a vedľajším východným ramenom Čierneho štítu. Od hrany dolinného prahu po úpätie Baraních rohov meria približne .
Názov.
Dolina patrí medzi najdivšie tatranské prahové doliny. Je uzavretá horskými vrcholmi, skrytá pred slnkom a často je jej dno pokryté takmer celý rok snehom. Prívlastky „veľká“ a „malá“ umožňujú rozlišovať dve susediace dolinky podobného charakteru. Divoký ráz doliny sa vzťahuje na poľské pomenovanie "Dzika Dolina". 
Oblasť Zeleného plesa bola najmä v 17. a 18. storočí navštevovaná zlatokopmi. V týchto miestach zahynul v roku 1771 hľadač pokladov Ján Andrej Papirus (Papyrus). Bol pôvodom zo Sliezska. Krátko po jeho smrti dostali objekty v okolí mená podľa neho. Z Veľkej Zmrzlej doliny sa tak stala veľká Papirusova dolina: ((, )) a spoločný názov Papirusova dolina (Papyrusova dolina) pre obe susediace doliny, ktorý sa niekedy objavuje v starších slovenských prameňoch. 
Turistika a lyžovanie.
Dolinu možno vidieť z Tatranskej magistrály z Nižného sedla pod Svišťovkou pod Veľkou Svišťovkou a z Doliny Zeleného plesa. Patrí medzi ťažko dostupné tatranské doliny. Nevedie ňou žiaden turistický chodník. Dávnejšie bola vytýčená trasa cez Baranie sedlo do Malej Studenej doliny, tá však bola zrušená. Už pred druhou svetovou vojnou lyžiari vyhľadávali vhodné svahy na lyžovanie. najmä preto, lebo sa do neskorých letných dní v nej udržiavala snehová pokrývka. V roku 1935 sa tu uskutočnili prvé letné preteky v slalome. Lyžovanie v Tatrách a Karpatenverein. Ďalšie sa uskutočňovali po roku 1945. 
Prví v doline.
Dolinu v dávnom čase navštevovali hľadači pokladov, pytliaci i baníci. Prvou známou osobou, ktorá do nej vystúpila bol Robert Townson s horským vodcom 6. augusta 1793. V zime 26. decembra 1906 Imre Barcza, Ján Breuer a Pavol Spitzkopf ml.
Troliga Bus Leonis Electric

Leonis Electric je model mestského nízkopodlažného autobusu slovenského výrobcu Troliga Bus, vyznačuje sa moderným dizajnom a nízkymi prevádzkovými nákladmi. Elektrobus je dostupný aj ako nízkopodlažný variant. Dojazd závisí od kapacity cestujúcich a požiadaviek na prevádzku a je približne v rozmedzí od 300 – 320 km, s 290,5 kW batériami na palube.
Bruno Platter

Prelát Dr. Bruno Johann Platter OT (*21. marec 1944) je rímskokatolícky kňaz a emeritný veľmajster Rádu bratov z nemeckého domu Panny Márie v Jeruzaleme (známeho aj pod názvom Rád Nemeckých rytierov).
Biografia.
Platter sa narodil v Rittene v Južnom Tirolsku v Taliansku. 12. septembra 1964 vstúpil do Nemeckého rádu. Dňa 29. júna 1970 bol vysvätený za kňaza. V roku 1973 získal titul doktora teológie na Univerzite v Innsbrucku. V roku 1974 bol menovaný rektorom kostola sv. Juraja vo Weggensteine, v kostole Nemeckého rádu v Bolzane.
Veľmajster Nemeckého rádu.
Dňa 26. augusta 2000 bol Platter zvolený za veľmajstra (nemecky: "Hochmeister") Nemeckého rádu na generálnej kapitule v Lane v Južnom Tirolsku. V rokoch 2006 a 2012 bol za veľmajstra zvolený opakovane. V júli 2010 bol hosťom poľského prezidenta na oslavách 600. výročia Bitky pri Grunwalde. Od 22. augusta 2018 ho vo funkcii nahradil P. Frank Bayard OT.
Horst Schimanski

Horst Schimanski je fiktívna postava z kriminálneho seriálu nemeckej televízie ARD Miesto činu (v orig. Tatort), ktorý bol vysielaný od 28. júna 1981 v celkovo 29 dieloch (vrátane dvoch filmov ). Schimanski je komisárom kriminálnej polície v nemeckom Duisburgu. Postavu stvárnil herec Götz George (1938-2016). Po prestávke v rokoch 1991 až 1997 sa táto postava objavuje opäť v seriáli "Schimanski". Hlavným partnerom Schimanského je komisár Christian Thanner stvárnený hercom Eberhardom Feikem (1943-1994). Ich kolegom vo viacerých epizódach je Hänschen, ktorého stvárnil Chiem van Houweninge.
Markus Habsburg-Lothringen

Mag. Markus Salvator Habsburg-Lothringen (* 2. apríl 1946, Persenbeug-Gottsdorf, Rakúsko), plným menom "Markus Emanuel Salvator Franziskus de Paula Stanislaus Gregorius Josephat Florian Maria Joseph Hubert Ignatius von Habsburg-Lothringen" je rakúsky šľachtic, arcivojvoda z toskánskej línie Habsburgovcov. Žije v Bad Ischli v Rakúsku.
Biografia.
Markus sa narodil rodičom Hubertovi Salvatorovi Habsburg-Lothringenovi (*30. apríla 1894 – † 24. marca 1971) a Rosemary Friederike zu Salm-Salm (*13. apríla 1904 – † 3. mája 2001) na zámku Persenbeug v spolkovej krajine Dolné Rakúsko. Oženil sa 30. decembra 1982 vo Viedni s Hildou Jungmayrovou. Markus je správca a obyvateľ Cisárskej vily v Bad Ischli. 
Majiteľ Cisárskej vily.
Cisárska vila (nemecky "Kaiservilla") je menší palác, ktorý slúžil ako letné sídlo rakúskeho cisára Františka Jozefa I. a jeho ženy, cisárovnej Alžbety Bavorskej. Po smrti cisára v roku 1916 objekt zdedila jeho mladšia dcéra, arcivojvodkyňa Mária Valéria. Keďže Cisárska vila bola habsburským súkromným majetkom a Mária Valéria sa aj spolu s manželom Františkom Salvatorom Rakúsko-Toskánskym zriekli akýchkoľvek nárokov na trón, zostal objekt aj po zániku Rakúsko-Uhorskej monarchie v roku 1918 v ich držbe. Následne vilu zdedil ich syn Hubert Salvator Habsbursko-Lotrinský. Majiteľom budovy je dnes Markus, jeho syn.
Tituly, oslovenie a ocenenie.
Markus má právoplatné šľachtické tituly: cisársky princ, arcivojvoda Rakúsky, princ Toskánsky a kráľovský princ Uhorský. Jeho deti vzhľadom k neurodzenosti jeho manželky (morgantické manželstvo) majú nárok už iba na titul gróf (grófka) z Habsburgu ("von Habsburg-Lothringen").
Oslovenie.
Markusovi prináleží oslovenie "Jeho Cisárska a Kráľovská Výsosť, arcivojvoda Markus von Habsburg-Lothringen" (nemecky: "Seine Kaiserliche und Königliche Hoheit, Erstherzog Markus von Habsburg-Lothringen").
Externé odkazy.
Oficiálna webová stránka Cisárskej vily
Vojenská akadémia v Brne

Vojenská akadémia v Brne (VA) bola pôvodne vojenská vysoká škola technického smeru v Brne, existujúca v období rokov 1951 – 2004. Zanikla s ostatnými českými vojenskými vysokými školami zlúčením do Univerzity obrany.
História.
Brnianska Vojenská akadémia bola založená 15. augusta 1951 rozkazom prezidenta Československej republiky Klementa Gottwalda pod názvom Vojenská technická akadémia (VTA). Základom školy sa stali pedagógovia, budovy i materiálne vybavenie Vysokej školy technickej Dr. Eduarda Beneša v Brne (dnešné Vysoké učení technické v Brne), ktorá bola 2. októbra 1951 zrušená. V dobe založenia tvorilo VTA sedem fakúlt: delostrelecká, tanková, letecká (strojná), ženijná (stavebná), elektrotechnická, chemická a železničná. Podľa vzoru sovietskych vojenských akadémií bola v roku 1954 pomenováva po Antonínovi Zápotockom, čím získala názov Vojenská technická akadémia Antonína Zápotockého (VTA AZ). Po reorganizácií vojenských vysokých škôl v roku 1958 došlo k jej zlúčeniu s Vojenskou akadémiou Klementa Gottwalda v Prahe a názov bol zmenený na Vojenská akadémia Antonína Zápotockého (VAAZ). Po zamatovej revolúcii bolo v roku 1990 z názvu školy odstránené meno komunistického prezidenta Antonína Zápotockého. Škola zanikla v roku 2004 zlúčením s Vysokou vojenskou školou pozemného vojska vo Výškove a Vojenskou lekárskou akadémiou Jana Evangelistu Purkyně v Hradci Králové. Tak vznikla Univerzita obrany. Bývalá Vojenská akadémia sa stala základom Fakulty vojenských technológií Univerzity obrany v Brne.
Zameranie.
Akadémia poskytovala okrem vojenského technického štúdia aj vojenské veliteľské štúdium, ktoré pripravovalo dôstojníkov ČSĽA na výkon vysokých veliteľských a technických funkcií. Na VAAZ študovali aj zahraniční študenti. Na konci svojej existencie mala akadémia tieto fakulty: veliteľskú a štábnu, vojensko-technickú, letectva a protivzdušnej obrany.
Známi absolventi zo Slovenska.
Podľa slovenskej Wikipédie, Vojenskú akadémiu v Brne absolvovali
Galéria.
Informácie o štúdiu vo VA AZ
Budovy bývalej VA AZ
Absolventské insígnie
1. liga hádzanárok 2017/18

1. liga hádzanárok v sezóne 2017/18 bol 25. ročník 1. ligy hádzanárok, druhej najvyššej hádzanárskej súťaže žien na Slovensku, ktorú riadi Slovenský zväz hádzanej (SZH). V súťaži účinkovalo 12 tímov, rovnako ako v minulej sezóne. Jej víťazom sa stalo družstvo HK Inter Bratislava, ktoré malo právo postúpiť do MOL ligy.
Účastníci.
Poznámka:
2. liga hádzanárok 2017/18

2. liga hádzanárok v sezóne 2017/18 bol 25. ročník 2. ligy hádzanárok, tretej najvyššej hádzanárskej súťaže žien na Slovensku, kontrolovanej Slovenským zväzom hádzanej. Oproti minulej sezóne sa do súťaže prihlásilo o 1 účastníka menej. Súťaž vyhralo družstvo HK Slávia OA Sereď, ktoré tak malo právo štartovať v nasledujúcej sezóne v 1. lige.
Účastníci.
Poznámka: Družstvo HŠK 74 Kolárovo, ktoré skončilo v minulej sezóne na 4. mieste, sa do tejto sezóny neprihlásilo.
Jana Plichtová

Prof. PhDr. Jana Plichtová, PhD. (* 10. jún 1950, Brno) je slovenská psychologička, vysokoškolská pedagogička a bývalá herečka.
Akademická kariéra.
V roku 1973 absolvovala štúdium psychológie na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 1973 až 1990 pracovala v Ústave experimentálnej psychológie SAV. Na tomto ústave vypracovala v rokoch 1978 až 1982 aj svoje CSc. štúdium. V rokoch 1990 až 2015 pôsobila v Kabinete výskumu sociálnej a biologickej komunikácie SAV, v rokoch 1990 až 1992 bola jeho riaditeľkou. V rokoch 1992 až 1994 pracovala na Katedre psychológie Filozofickej fakulty Trnavskej univerzity a v rokoch 1995 až 2017 na Katedre psychológie Filozofickej fakulty UK. Od roku 2017 je pracovníčkou Ústavu aplikovanej psychológie Fakulty sociálnych a ekonomických vied UK.
Na docentku sa habilitovala v roku 1998 a profesorkou bola menovaná v roku 2003.
Prax.
Na Ústave aplikovanej psychológie sa zaoberá týmito oblasťami: „"kognitívna psychológia, sociologická sociálna psychológia, kultúrna psychológia, psychológia menšín, sociálna neurověda, governance, participácia a verejná správa."“
Na policajnú žiadosť vypracovala posudok na článok Tibora E. Rostasa „Klin Židov medzi Slovanmi“, ktorý vyšiel v máji 2017 na stránkach ZEM &amp; VEK. Po podaní trestného oznámenia na autora článku sa prípadom zaoberal útvar NAKA pre extrémizmus. Okrem Plichtovej posudok spracoval aj historik a odborník na antisemitizmus Miloslav Szabó. Plichtová potvrdila Rostasov antisemitizmus a ten bol vo februári 2018 obvinený (a v októbri 2019 obžalovaný) okrem iného z hanobenia národa, rasy a presvedčenia. Okrem iného v posudku uviedla, že autor článku „"Vytvára falošný obraz, ako keby antisemitizmus bol hlavným programom národných buditeľov. Tí v skutočnosti presadzovali najmä svojbytnosť slovenského jazyka a prirodzené politické právo Slovákov na sebaurčenie."“ Po vydaní znaleckého posudku sa stala terčom osočovania alternatívnymi webmi a v internetových diskusiách. Niektoré médiá ju označili za dôvod domovej prehliadky u Rostasa, ktorú pre použitie tzv. kukláčov vyhodnocovali ako policajnú brutalitu. V Rostasovom dome sa však podľa informácií polície nachádzalo 16 kusov strelných zbraní.
Plichtovej sa zastala jej fakulta.
Bibliografia.
Je autorkou troch monografií:
V rokoch 1990 až 1993 publikovala v časopise "Fórum vedy", „"ktorý založila ako diskusný priestor pre otázky vednej politiky a obnovu samosprávnych akademických inštitúcií"“.
Herecká kariéra.
Hereckej kariére sa venovala od roku 1969 do roku 1985.
Flammenwerfer 35

Flammenwerfer 35 (skratka FmW 35; v preklade z nem. „Plameňomet 35“) bol nemecký plameňomet používaný v rokoch 1935 až 1944, teda najmä počas druhej svetovej vojny. V roku 1941 ho začal nahradzovať ľahší Flammenwerfer 41.
Pri vývoji FmW 35 boli zužitkované poznatky, ktoré nemecké ozbrojené sily získali z prvej svetovej vojny. Plameňomety boli vtedy úspešne nasadené proti bunkrom, opevneniam a obrneným vozidlám, avšak pretrvávalo vysoké riziko samovznietenia pri zásahu nádrží nepriateľom. FmW 35 mal hmotnosť 35,8 kg a objem 11,81 l. Ako palivo používal Flammöl Nr. 19 – benzín zmiešaný s dechtom kvôli zvýšeniu hmotnosti horľavej látky a tým aj vyššiemu dosahu. Ako zapaľovač slúžil vodík. Dosah plameňometu bol 25 (efektívny) až 30 m (maximálny). Pri nepretržitom prúde sa palivo minulo za približne 10 sekúnd, avšak v praxi plameňometník uvoľňoval palivo len krátkymi salvami (až cca 15 sálv).
Grúň (vrch v Západných Tatrách)

Grúň (; ) je vrch v Západných Tatrách na Slovensku. Leží v závere Bystrej doliny nad Pribylinou, približne severovýchodne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa na západe strednej časti Tatier, v podcelku Západné Tatry a ich časti Liptovské Tatry. Leží v katastri obce Pribylina v okrese Liptovský Mikuláš, na území Žilinského kraja. Najbližším sídlom je juhovýchodne situované Podbanské a juhozápadne ležiaca Pribylina. Vrch sa nachádza v Tatranskom národnom parku.
Opis.
Grúň sa nachádza v rovnomennej rázsoche, vedúcej juhozápadným smerom z Bystrej () na Nižnú Bystrú (). Severozápadné svahy padajú do Gáborovej doliny, ktorú odvodňuje Gáborov potok do Račkovej a Belej v povodí Váhu. Juhovýchodne do Bystrej doliny vybieha krátky výbežok zvaný Hrbáč, ktorý rozdeľuje záver doliny na dve ramená: v prvom sa nachádza Anitino očko, v druhom Bystré plesá. Z tejto časti hrebeňa i celej doliny voda do Belej odteká potokom Bystrá.
Západným smerom leží Hrubý vrch (), Jakubina (), Vyšná Magura (), Ostredok () a Nižná Magura (), južným je v hrebeni sedlom oddelená Nižná Bystrá (), Kečka (), Ježová () a Kotlová (), východným Holý vrch (), Smrečiny () a Veľká Kamenistá () a severným je sedlom oddelená Bystrá (), Blyšť (), Klin () a Končistá (). Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Turisticky neprístupný skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Vďaka polohe a nadmorskej výške však vidieť okolité vrcholy Západných a Vysokých Tatier, blízke doliny a Podtatranskú kotlinu, pri vhodných podmienkach aj Volovské vrchy, Slovenský raj, Kozie chrbty a Nízke Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značkovaný turistický chodník a tak vrchol nie je podľa stanov TANAPu prístupný. Najľahší prístup je po hrebeni neoznačeným chodníkom z Bystrej.
Ľubomír Gacko

Brigádny generál Ing. Ľubomír Gacko je slovenský generál. 
Vojenské pôsobenie.
Je absolventom Vojenskej akadémie v Brne a Kurzu vyšších dôstojníkov v Obrannej akadémii NATO v Taliansku. Pracoval v oblasti informačných systémov vrátane misie v Úrade národného vojenského predstaviteľa pri SHAPE v belgickom Monse. Od 9. decembra 2011 do 30. septembra 2015 bol veliteľom Základne stacionárnych komunikačných a informačných systémov Od mája 2015 bol zástupcom veliteľa Pozemných síl. V máji 2018 bol náčelníkom Štábu pre podporu operácií Generálneho štábu.
26. novembra 2015 ho prezident SR Andrej Kiska vymenoval do prvej generálskej hodnosti – brigádny generál. Plukovník Gacko vtedy zastával funkciu zástupcu veliteľa Pozemných síl SR.
Richard Erdöfy

PhDr. Richard Erdöfy bol bývalý novinár, šéfredaktor TASR.
Novinárska kariéra.
Vyštudoval Katedru žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského. Po ukončení štúdia získal zamestnanie v Československej tlačovej kancelárii kde pracoval ako redaktor domácej aj zahraničnej redakcie.
V roku 1998 sa vrátil do TASR a do roku 2007 v nej pôsobil ako šéfredaktor. Okrem iného pôsobil aj v SME, Práca, Plus 1 deň či v agentúre SITA.
Pracoval ako zástupca šéfredaktora slovenskej edície časopisu "Playboy". Od roku 2008 pracoval na portáli Aktualne.sk od roku 2015 bol jeho šéfredaktorom. 
Zomrel 23. mája 2018.
Vojenská lékařská akademie Jana Evangelisty Purkyně v Hradci Králové

Vojenská lékařská akademie Jana Evangelisty Purkyně v Hradci Králové (VLA JEP) bola vojenská lekárska vysoká škola v Hradci Králové, v miestnej časti Nový Hradec Králové, existujúca medzi rokmi 19511958 a 19882004. Zanikla začiatkom 21. storočia s ostatnými českými vojenskými vysokými školami zlúčením do Univerzity obrany.
Dejiny.
Vojenská lékařská akademie v Hradci Králové vznikla transformáciou královohradeckej pobočky Lekárskej fakulty Univerzity Karlovy v roku 1951. Zriadená bola na základe rozkazu prezidenta Klementa Gottwalda o organizácii vojenských škôl z 15. augusta 1951. Roku 1955 bola VLA premenována na Vojenskú lekársku akadémiu Jana Evangelisty Purkyně. V roku 1958 bola rozkazom prezidenta Antonína Novotného akadémia zrušená. V civilnej oblasti ju nahradila novo založená Lékařská fakulta UK, nástupníckym vojenským útvarom sa stal Vojenský lékařský výzkumný a doškolovací ústav Jana Evangelisty Purkyně, ktorý s fakultou úzko spolupracoval a v postgraduálnom štúdiu naďalej vzdelával vojenských lekárov, ktorí na fakulte vyštudovali. Tento systém fungoval 30 rokov. Rozkazom prezidenta Gustáva Husáka bol v roku 1988 ústav transformovaný do obnovenej Vojenskwj lékárskej akadémie Jana Evangelisty Purkyně.
Škola zanikla v roku 2004 zlúčením s Vojenskou akademiou v Brne a Vysokou vojenskou školou pozemného vojska vo Vyškově do novovzniknutej Univerzity obrany, sídliacom v brnianskom areáli bývalej Vojenskej akadémie. Bývalá VLA JEP sa stala základom Fakulty vojenského zdravotníctva, ktorá zostala v Hradci Králové.
Andrej Droba

Andrej Droba (* 22. máj 1975) je slovenský diplomat. Od júla 2022 je veľvyslanec Slovenska v Írsku. Pôsobil tiež ako veľvyslanec v Poľsku a v mimoriadny a splnomocnený veľvyslanec Slovenska v Kanade.
Diplomatické pôsobenie.
V roku 1999 absolvoval odbor Komerčné inžinierstvo na Obchodnej fakulte Ekonomickej univerzity v Bratislave.
Od roku 1998 pracuje pre Ministerstvo zahraničných vecí a európskych záležitostí. Začínal ako parlamentný tajomník. V rokoch 20012005 bol II. tajomníkom stálej misie SR pri OSN v New Yorku. Potom pracoval dva roky ako riaditeľ kancelárie štátnej tajomníčky. V rokoch 20072011 bol radcom a zástupcom veľvyslanca v USA. Od roku 2011 do roku 2012 pracoval ako vedúci oddelenia zahraničných vzťahov a protokolu Magistrátu hlavného mesta Bratislavy. V rokoch 20122014 bol riaditeľom kancelárie ministra na MZV.
Veľvyslanec v Kanade.
Do funkcie veľvyslanca Drobu vymenoval 9. septembra 2014 prezident SR Andrej Kiska. Pri prezentácii poverenia Drobu 2. októbra 2014 prijal generálny guvernér Kanady David Johnston.
Veľvyslanec v Poľsku.
Do funkcie veľvyslanca v Poľsku Drobu vymenovala 29. januára 2020 prezidentka SR Zuzana Čaputová. Jeho nástupkyňa je od júla 2022 Andrea Elscheková Matisová.
Veľvyslanec v Írsku.
V júli 2022 bol prezidentkou Zuzanou Čaputovou vymenovaný za veľvyslanca Slovenska v Írsku. Jeho predchodcom bol v rokoch 2018 až 2022 Igor Pokojný.
Osobný život.
Je ženatý s manželkou Danielou. Jeho starší brat je politik a predseda Bratislavského samosprávneho kraja, Juraj Droba.
Valér Franko

Mgr. Valér Franko (* 11. december 1968, Humenné) je slovenský diplomat. V súčasnosti mimoriadny a splnomocnený veľvyslanec v Egypte.
Diplomatické pôsobenie.
Po vyštudovaní gymnázia v Humennom a príprave na štúdium v zahraniční na gymnáziu v Banskej Štiavnici v roku 1986 odišiel nasledujúci rok študovať na Moskovský štátny inštitút medzinárodných vzťahov. Ten dokončil v roku 1993 so špecializáciou na Blízky východ. Od roku 1993 pracoval ako referent pre Blízky východ, od roku 1994 pre Afriku. V roku 1994 sa stal Chargé d’affaires na zastupiteľskom úrade v Abú Dhabí (Spojené arabské emiráty). Neskôr pracoval na zastupiteľských úradoch v Bagdade (Irak), Káhire (Egypt) a Teheráne (Irán) kde bol v rokoch 2001 až 2004 1. tajomníkom a konzulom. V rokoch 2005 až 2006 bol vedúcim oddelenia boja proti terorizmu. V rokoch 2008 až 2013 bol 1. tajomníkom a konzulom v Káhire. Potom do roku 2014 pracoval pre OBSE ako člen krízového štábu. Do roku 2016 bol radca, konzul a zástupca stáleho predstaviteľa pri OPCW na zastupiteľskom úrade v Haagu.
Veľvyslanec v Káhire.
Poverovacie listiny dostal 9. marca 2016 od prezidenta Andreja Kisku. Je tiež nerezidentným veľvyslancom v Saudskej Arábii. Kráľ Salman ho prijal v marci 2018. V júni 2017 prezentoval svoje poverovacie listiny v Ománe.
22. februára 2022 bola prezidentkou Zuzana Čaputová vymenovaná jeho nástupkyňa, Lenka Miháliková.
Anitino očko

Anitino očko je pleso v Bystrej doline v Západných Tatrách na Slovensku. Pomenovanie pochádza od liptovských pastierov. Je známe tiež pod názvami Suché Bystré pleso alebo Spodné Bystré pleso. Má rozlohu 0,3505 ha a je 119 m dlhé a 53 m široké. Má maximálnu hĺbku 4,3 m a objem je 4744 m³. Leží v nadmorskej výške .
Okolie.
Nachádza sa v bočnej kotline Bystrej doliny zvanej Suchý zadok na úpätí Nižnej Bystrej.
Vodný režim.
Pleso nemá povrchový prítok ani odtok. Patrí k povodiu Váhu. Rozmery jazera v priebehu času zachycuje tabuľka:
Prístup.
Pleso nie je verejnosti prístupné.
Shock

Shock môže byť:
Korinna z Tanagry

Korinna () bola starogrécka poetka. Korinna, lyrická poetka z boiótskej Tanagry, podľa Pausania súperila s Pindarom (5. stor. pred Kr.), ale v skutočnosti je možné, že tvorila až v 3. storočí pred Kr. alebo neskôr. Boióťanka Korinna svoje lyrické básne (hlavne naratívne básne z miestnych boiótskych mýtických tém) skladala v miestom aiolskom nárečí. Svojimi jedinečnými vyjadrovacími schopnosťami do istej miery ovplyvnila dórsku zborovú lyriku a neskorších básnikov (napr. Theokritove idyly z 1. pol. 3. stor. pred Kr. atď.). Jej básne boli zrejme známe ešte rímskym básnikom v dobe Augustovej, t. j. na prelome nášho letopočtu. Z básnických diel Korinny sa zachovali len nepatrné zlomky (napr. preteky dvoch hôr "Kithairónu a Helikónu" v speve).
Grécky cestovateľ Pausanias o Korinne zaznamenal: "„Na významnom mieste mesta postavili pamätník Korinny, ktorá jediná v Tanagre skladala verše. Na cvičisku tiež majú jej obraz, predstavujúci dievča, ako si ovinuje stužku okolo hlavy na pripomienku toho, ako piesňou (básňou) zvíťazila v Tébach nad Pindarom. Som presvedčený, že zvíťazila nárečím, pretože prednášala verše nie v dórčine ako Pindaros, ale tak, že tomu mohli i Aioli rozumieť, tiež aj preto, že vynikala nad ostatnými ženami spanilosťou, ak môžeme usudzovať z podoby.“" Podľa Plutarcha, gréckeho historika, Korinna ešte mladému Pindarovi povedala, že "človek by mal siať rukou, nie celým vrecom", vyčítala mu, že sa vo svojej poézii až priveľmi zaoberá mýtickou tematikou. Grécky básnik Antipatros z Thessaloník ju zaradil medzi deväť „"lyrických Múz"“, medzi hviezdy, ktoré kedysi žiarili na oblohe gréckej. Silanión, aténsky sochár zo 4. stor. pred Kr., jej zhotovil portrétnu sochu.
Mladé pušky (politika)

Mladé pušky bolo neformálne zoskupenie predsedov stredopravicových opozičných politických strán Sloboda a Solidarita (SaS) Richarda Sulíka, OBYČAJNÍ ĽUDIA a nezávislé osobnosti (OĽaNO) Igora Matoviča, NOVA Daniela Lipšica a Občania Slovenska Alojza Hlinu. Vzniklo pri vypuknutí kauzy predraženého nákupu počítačového tomografu (CT) pre Nemocnicu Alexandra Wintera n.o. v Piešťanoch na jeseň 2014, na ktorú títo politici reagovali organizovaním verejných protestov proti korupcii v zdravotníctve.
Autorom tohto označenia bol Hlina, ktorý ale bližšiu spoluprácu so Sulíkom, Matovičom a Lipšicom vylúčil po svojom vstupe do poslaneckého klubu Kresťanskodemokratického hnutia (KDH) v marci 2015. V januári 2015 sa Sulík v interview pre "Denník N" na margo názvu „mladé pušky“ vyjadril: "„Galko to tak občas tlačí, ale nejako sa mi to nepozdáva.“"
Podľa pôvodných predpokladov mali tieto strany vytvoriť koalíciu do volieb do Národnej rady Slovenskej republiky (NR SR) v roku 2016. Volebnú koalíciu napokon vytvorili len strany OĽaNO a NOVA, ktoré získali 11,02 % platných hlasov (19 mandátov), pričom SaS získala 12,10 % platných hlasov (21 mandátov). KDH neprekonalo hranicu zvoliteľnosti do NR SR.
Kresťanskí demokrati

Kresťanskí demokrati (od 2. septembra 2014 do 25. septembra 2017: Občania Slovenska, skratka Občania SR) bola mimoparlamentná centristická až stredopravicová kresťanskodemokratická, konzervatívna politická strana, ktorá pôsobila na Slovensku v rokoch 20142018. Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky stranu zaregistrovalo 2. septembra 2014. Predsedom strany bol počas jej existencie Alojz Hlina, ktorý bol 11. júna 2016 zvolený za predsedu Kresťanskodemokratického hnutia. Následne ho nahradil Peter Joštiak. Strana Kresťanskí demokrati bola dobrovoľne zrušená bez likvidácie 12. apríla 2018.
Hlina získal mandát poslanca Národnej rady Slovenskej republiky (NR SR) vo voľbách do NR SR v roku 2012 ako nezávislý kandidát na kandidátnej listine hnutia OBYČAJNÍ ĽUDIA a nezávislé osobnosti (OĽaNO). Úmysel založiť novú politickú stranu oznámil ešte v júni 2013, kedy začal aj so zbieraním podpisom 10 000 občanov potrebných na registráciu strany. V októbri 2014 vystúpil z poslaneckého klubu OĽaNO.
SITA Slovenská tlačová agentúra

SITA Slovenská tlačová agentúra a.s. je slovenská obchodná spoločnosť prevádzkujúca spravodajskú agentúru SITA. Spoločnosť pôsobí od roku 1997, samotná agentúra od roku 1995.
Vznikla 26. novembra 1997 prevodom z obchodnej spoločnosti SITA Slovenská tlačová agentúra s.r.o., ktorá bola založená 6. decembra 1996 obchodnými spoločnosťami GSVK s.r.o., založenou 23. júla 1996 Igorom Grošaftom, Michalom Sallemom, Martinom Vahančíkom a Miroslavom Záluszkým, a Slovenská Informačná Tlačová agentúra SITA spol. s r.o., založenou 22. decembra 1994 Richardom Erdöfym a Ivanom Melicherčíkom (od 30. novembra 1998 do svojho zrušenia a výmazu z obchodného registra 14. júna 2012 niesla obchodné meno TRANSITA s.r.o.).
Vedenie.
Predsedovia predstavenstva:
Exponent

Exponent môže byť:
Mladé pušky

Mladé pušky môže byť:
Výsadok

Výsadok je jednotka vysadená v priestore ovládanom protivníkom na splnenie bojovej úlohy. Podľa spôsobu presunu ho možno rozdeliť na vzdušný, plavidlový, tankový, námorný a i. výsadok. Podľa veľkosti a úloh, ktoré má splniť môže ísť o taktický, operačný, strategický výsadok alebo výsadok zvláštneho určenia.
V súčasnej štandardizovanej terminológii Organizácie Severoatlantickej zmluvy (NATO) sa slovenský výraz výsadok chápe ako synonymum pre významovo užšie termíny:
Protivník

Protivník môže byť:
Spojka (vojenstvo)

Spojka je vojak určený na doručovanie rozkazov, hlásení, bojových dokumentov a služobných zásielok. Presúva sa peši alebo dopravným prostriedkom.