burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Potápka chochlatá

Potápka chochlatá alebo potápka chocholatá (lat. "Podiceps cristatus") je potápka z čeľade potápkovitých. Žije v palearktickej, etiópskej, orientálne a austrálskej oblasti. Obýva vodné plochy s otvorenou hladinou a s porastom trstiny. Na Slovensku hniezdi najmä v južnej časti a šíri sa. Najsevernejšie hniezdi na Oravskej priehrade. Hniezdenie bolo dokázané alebo pravdepodobné v 35,8 % mapovacích kvadrátov. Je to sťahovavý i zimujúci druh, zimovanie bolo zistené v 18,90 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov potápka chochlatá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej svetovej populácie nie je jasný, v Európe mierne klesá.
Výskyt a stav na Slovensku.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 19801999 bol 500 - 1 000, zimujúcich jedincov 100 - 500. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytovala vykazovali "mierny nárast" o 20 do 50%. Ekosozologický status v rokoch 1995, 1998 a 2001 žiadny.Európsky ochranársky status nezaradený "SPEC". Stupeň ohrozenia "S" - vyhovujúci ochranársky status. 
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 20082012 bol 5001000 párov. Krátkodobý trend za posledných 12 rokov (20002012) bol "stabilný". Dlhodobý trend od roku 1980 (19802012) bol "stúpajúci". Veľkosť územia na ktorom hniezdila za posledných 12 rokov bola "stabilná". Veľkosť územia na ktorom hniezdila z pohľadu dlhodobého trendu bola "stúpajúca". V roku 2014 "LC" - menej dotknutý. 
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 20132018 bol 5001000 párov. Krátkodobý trend za posledných 12 rokov (20082018) bol "stabilný". Dlhodobý trend od roku 1980 (19802018) bol "stúpajúci". Veľkosť územia na ktorom hniezdila za posledných 12 rokov bola "stabilná". Veľkosť územia na ktorom hniezdila z pohľadu dlhodobého trendu bola "stúpajúca".
Potápka červenokrká

Potápka červenokrká (lat. "Podiceps grisegena") je potápka z čeľade potápkovitých. Obýva močiare, rybníky a plytké jazerá holarktídy. Na východnom Slovensku zahniezdila prvýkrát v roku 1985, na západnom Slovensku v roku 1992. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov potápka červenokrká patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia klesá, európska populácia stúpa.
Výskyt a stav na Slovensku.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 5 - 20, zimujúcich jedincov 0 - 15. Druh je "fluktuujúci". Ekosozologický status v roku 1995 "E" - ohrozený druh. V roku 1998 "VU:B1" - zraniteľný. V roku 2001 "VU" - zraniteľný. V roku 2014 "EN* D" - silne ohrozený. Európsky ochranársky status nezaradený "SPEC". Stupeň ohrozenia "S" - vyhovujúci ochranársky status.
Ochrana.
Pre vzácnosť je chránená zákonom, spoločenská hodnota je 2300 € (Vyhláška MŽP č. 579/2008 Z.z.).
Potápka malá

Potápka malá alebo potápka hnedá (lat. "Tachybaptus ruficollis") je najmenšia potápka z čeľade potápkovitých žijúca na území Slovenska. Obýva palearktickú, etiópsku a orientálnu oblasť. Na Slovensku bolo hniezdenie dokázané alebo pravdepodobné v 49,20 % mapovacích kvadrátov. Čiasťočne sťahovavý druh, zimovanie bolo zistené v 31,20 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov potápka malá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia klesá.
Opis.
Potápka malá má zavalitý vzhľad s krátkym krkom. Počas párenia má gaštanovo hnedý krk a jasne žlté kútiky zobáku, inak je prevažne svetlo hrdzavá. Obidve pohlavia vyzerajú rovnako. Mláďatá sú takmer celé čierne s nezreteľnými pozdĺžnymi pruhmi.
Hlas.
Pri vábení nápadné neustávajúce trylky obidvoch partnerov, opakuje sa sloha "„bibibibi“" (zvukový záznam), obidvaja partneri plávajú oproti sebe a potom sa ponoria.
Výskyt a stav na Slovensku.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 19801999 bol 1 000 – 3 000, zimujúcich jedincov 500 – 2 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytovala boli "stabilné", maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v rokoch 1995, 1998 a 2001 žiadny. Európsky ochranársky status nezaradený "SPEC". Stupeň ohrozenia "S" – vyhovujúci ochranársky status.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 20082012 bol 1 0003000 párov, zimujúcich jedincov 11001200. Krátkodobý trend i veľkosť územia na ktorom hniezdil za posledných 12 rokov (20002012) aj z pohľadu dlhodobého trendu od roku 1980 (19802012) boli "stabilné". V roku 2014 "LC" - menej dotknutý. 
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 20132018 bol 10003000 párov, zimujúcich jedincov 400700. Krátkodobý trend i veľkosť územia na ktorom hniezdil za posledných 12 rokov (20072018) aj z pohľadu dlhodobého trendu od roku 1980 (19802018) boli "stabilné".
Hniezdenie.
Potápka hnedá žije iba na vodných plochách, rybníkoch a jazerách. Hniezdi v apríli až júli dvakrát ročne. Hniezdo je plávajúca kôpka vodných rastlín. Samica znáša 5 – 6 bielych, neskôr hnedých vajec, nekŕmivé mláďatá sa podobne ako pri ostatných potápkach schovávajú na chrbtoch rodičov. Živí sa najmä hmyzom, menej už mäkkýšmi, v zime aj rybkami.
Potápka hnedá je čiastočne sťahovavý vták, často prezimuje u nás na nezamrzajúcich vodných plochách, ale zvyčajne prezimuje v južnej Európe.
Ochrana.
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 500 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021 Z. z., účinnosť od 01.06.2021). Druh je zaradený do Bernského dohovoru (Príloha II).
Chrapkáč poľný

Chrapkáč poľný (iné názvy: chriašteľ poľný, chriašteľ chrapkáč; lat. "Crex crex") je vták z čeľade chriašteľovitých. Obýva západnú a centrálnu palearktídu. Na Slovensku žije takmer na celom území stredného a východného Slovenska. Hniezdenie bolo preukázané v 51,70 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov chrapkáč poľný patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stabilná. Väčšia časť sa nachádza v Rusku. Podľa výskumu v Rusku v roku 2002 sú stavy stabilné až stúpajúce. Podobne aj v Európe je celkový stav stabilný, v niektorých krajinách zistil "pracovný tým pre ochranu chrapkáča poľného BirdLife International" pokles. Zmeny v spôsobe využívania krajiny nútia k preventívnej opatrnosti a dá sa očakávať pokles za obdobie troch generácií (11 rokov) od 119%.
Výskyt a stav na Slovensku.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 1 400 - 1 700. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje vykazujú "mierny nárast" o 20 do 50%. Ekosozologický status v roku 1995 "V" - zraniteľný. V roku 1998 "LR:cd", "LR" - menej ohrozený druh. V roku 2001 "LR" - menej ohrozený. V roku 2014 LC - menej dotknutý. Európsky ochranársky status "SPEC1" - druhy vyskytujúce sa v Európe, vyžadujúce celosvetovú ochranu ako globálne ohrozené. Stupeň ohrozenia "V" - zraniteľný druh.
Ochrana.
Je zákonom chránený (§ 33 ods. 3 zákona o Ochrane prírody a krajiny 543/2002 Z. z.), spoločenská hodnota je 3220 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Allianz Arena

Allianz Arena je futbalový štadión, ktorý sa nachádza v severnej časti nemeckého mesta Mníchov. Od sezóny 2005/2006 tu hrávajú domáce zápasy mníchovské futbalové kluby TSV 1860 a FC Bayern. Je to jeden zo štadiónov, kde sa konali Majstrovstvá sveta vo futbale 2006; hral sa tu otvárací a jeden semifinálový zápas. V roku 2012 sa tu uskutočnilo finále Ligy majstrov. Celková kapacita štadióna je 75 000 miest. Počas medzinárodných stretnutí, Ligy majstrov a Pohára UEFA sa využíva 70 000 miest.
Charakteristika štadiónu.
Štadión leží v severnej časti mníchovskej štvrte Schwabing-Freimann vo Fröttmaningu. Z miest na sedenie je možné 10 000 miest v severnom a južnom okruhu zmeniť na miesta na státie. Prvých asi 30 radov na sedenie nie je chránených pred dažďom. K dispozícii je 106 lóží s 1 374 miestami na sedenie. Na štadióne sú tri zariadenia na opateru detí, fanshopy a gastronomické podniky, na ploche asi 6 500 m². Štvorposchodová parkovacia budova s miestom pre zhruba 10 500 vozidiel je najväčšou parkovacou budovou Európy.
Strecha a fasáda boli vytvorené z 2 874 ETFE-fóliových vankúšov, ktoré sú naplnené suchým vzduchom pod tlakom 0,035 hPa. Fólia má hrúbku 0,2 mm. Pod strechou sú rolety, ktoré sú počas prevádzky uzavreté. Osvetlenie vankúšov je možné farebne meniť. Štadión používa osvetlenie rôznych farieb, v závislosti od práve prebiehajúceho podujatia. Kvôli svojej forme má už dnes Allianz Arena prezývku nafukovací čln.
Stavebným investorom arény je v roku 2001 založená Allianz Arena Stadion GmbH. 
Meno štadiónu dala firma Allianz AG, ktorá si na 30 rokov sponzorsky zaistila práva na meno. Stavebné náklady štadiónu boli zhruba 340 miliónov eur, a nesú ich oba zúčastnené celky (TSV 1860 München, FC Bayern München). Z verejných zdrojov sa hradilo zhruba 210 miliónov eur (za sprístupnenie areálu a infraštruktúru).
František Borgia Kéri

František Borgia Kéri (* 10. október 1702, Kenézlő (v Sabolčskej stolici) ? – † 1. december 1768, Trnava) bol fyzik, astronóm, historik a člen jezuitského rádu. V 50. a 60. rokoch 18. storočia zastával funkciu rektora na univerzitách v Trnave a Košiciach a prefekta trnavského jezuitského seminára. Podieľal sa aj na založení a vybudovaní astronomického observatória v Trnave.
Štúdiá a profesionálna kariéra.
21. októbra 1719 vstúpil v Trenčíne do noviciátu jezuitského rádu. V rokoch 1723 – 1725 študoval filozofiu v Grazi a v období 1730 – 1733 teológiu v Trnave. Záverečné rehoľné sľuby zložil v Trnave 2. februára 1737. Ako učiteľ-jezuita pôsobil na viacerých školách a funkciách v Skalici, vo Viedni a Budíne, vrátane univerzít v Košiciach a Trnave. Na Trnavskej univerzite dva razy (v rokoch 1752 – 1756 a 1759 – 1763) pôsobil ako rektor. Na Košickej univerzite bol rektor v období rokov 1756 – 1759. V rokoch 1764 – 1768 bol prefektom seminára v Trnave.
Kéri sa venoval astronómii už v 30. rokoch 18. storočia, teda ešte pred postavením trnavského univerzitného observatória. Astronómii na Trnavskej univerzite sa venovali pred ním najmä Ján Misch a Martin Sentiváni. Predovšetkým Kériho zásluhou sa podarilo v rokoch 1753 – 1756, (kedy pôsobil ako rektor univerzity) vybudovať v Trnave astronomické observatórium. Skúsenosti pre výstavbu takéhoto zariadenia získal pri svojej ceste do Ríma v 30. rokoch 18. storočia, keď navštívil niekoľko moderných európskych observatórií. Astronomické prístroje pre trnavské observatórium konštruoval sám. Išlo najmä o súčiastky do ďalekohľadov (napr. disky do dutých zrkadiel, brúsenie zrkadiel), ale aj samotné ďalekohľady. Kéri sám navrhoval spôsob brúsenia dutého zrkadla a pokusmi zisťoval najvhodnejší typ zliatiny pre svoje prístroje. Viaceré z týchto prístrojov vyvolali kladný ohlas aj v zahraničí. Medzi astronómov, ktorí sa o nich pochvalne vyjadrovali, patrí aj Francúz Jacques Cassini. Kéri bol učiteľ prvej modernej generácie fyzikov – Andreja Jaslinského, Antona Revického, Jána Ivančiča, Andreja Adányiho a iných. Okrem prírodných vied sa venoval aj štúdiu byzantských a osmanských dejín.
Prírodnofilozofické názory.
František Borgia Kéri je autor viacerých filozoficko-fyzikálnych aj astronomických diel, v ktorých konfrontoval prírodnú filozofiu Descarta a Newtona. Po filozofickej stránke sa prikláňal viac k Descartovi. Samotná analýza a konfrontácia názorov týchto učencov bola v tej dobe priekopnícka, a práve tým prispel Kéri k prekonaniu scholastických interpretácií. V šesťdesiatych rokoch prijal Kéri ako jediný v celom Uhorsku bezvýhradne názory Isaaca Newtona v oblasti dynamiky a jej aplikácie na nebeskú mechaniku.
Hana Kirchheimová

RNDr. Hana Kirchheimová (rod. "Riečanová"; * 3. júl 1965, Bratislava† 10. október 1994, Amstetten, Rakúsko) bola slovenská matematička. Jej otcom bol známy slovenský matematik Beloslav Riečan.
Narodila sa 3. júla 1965 v Bratislave. V roku 1981 vyhrala mestské kolo matematickej olympiády a v roku 1983 zmaturovala na Gymnáziu Jura Hronca. V roku 1988 absolvovala štúdium matematickej analýzy na Matematicko-fyzikálnej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, kde v roku 1989 získala aj titul RNDr. V rokoch 19921994 absolvovala doktorandské štúdium na Matematicko-fyzikálnej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
V rokoch 19881994 pôsobila na Matematicko-fyzikálnej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, vedecky činná bola v kvantových štruktúrach a umelej inteligencii.
Venovala sa aj spevu a hre na klavír.
Zahynula 10. októbra 1994 pri autonehode v dolnorakúskom meste Amstetten.
Jiří Klapka

Prof. RNDr. Jiří Klapka (* 10. marec 1900, Skuteč– † 13. február 1976, Brno) bol český matematik a pedagóg.
Životopis.
Narodil sa v Skutči v okrese Chrudim. Stredoškolské štúdium absolvoval na štátnych reálkach v Lounoch a Kostelci nad Orlicou. Po maturite študoval učiteľstvo matematiky a deskriptívnej geometrie na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity a na Českom vysokom učení technickom v Prahe. 
V rokoch 1921– 1925 bol asistentom matematiky na Vysokej škole technickej v Brne u prof. J. Vojtěcha a po jeho odchode do Prahy u prof. J. Hronca. R. 1925 získal doktorát prírodných vied (RNDr.) na Prírodovedeckej fakulte Masarykovej univerzity v Brne. Po odchode prof. Pelíška suploval v rokoch 1926– 1927 na vysokej škole technickej v Brne prednášky z deskriptívnej geometrie. R. 1928 sa na technike v Brne habilitoval za docenta pre deskriptívnu, analytickú a diferenciálnu geometriu, r. 1929 bol vymenovaný za súkromného docenta. Od r. 1930 pôsobil ako profesor na III. reálnom gymnáziu v Brne, popri tom zostal do roku 1932 nehonorovaným asistentom prof. J. Klímu na technike. R. 1937 bol vymenovaný za bezplatného mimoriadneho profesora techniky v Brne. Po odchode prof. J. Hronca v súvislosti s jeho poverením realizovať založenie Slovenskej vysokej školy technickej prevzal po ňom na technike v Brne niektoré prednášky. 
Roku 1938 bol vymenovaný za mimoriadneho profesora Slovenskej vysokej školy technickej a bol na nej poverený vedením Ústavu deskriptívnej geometrie a stereometrie. Na tomto poste zotrval do konca apríla 1939, keď po rozpade Československa podľa smerníc protektorátneho ministerstva školstva rezignoval na pôsobenie na Slovensku a bol prevedený na techniku v Brne. SVŠT mala eminentný záujem o jeho zotrvanie na Slovensku a celá kauza bola nepriaznivo pre SVŠT uzavretá až vo februári 1940. 
Po obnove ČSR bol na technike v Brne vymenovaný za riadneho profesora deskriptívnej geometrie s účinnosťou od 1. 5. 1942 a významne sa podieľal na obnovení chodu a rozvoji vysokej školy v roku 1945 v rámci 1. ústavu matematiky, v rokoch 1946 – 1950 ako prednosta ústavu deskriptívnej geometrie a od r. 1951 ako vedúci katedry matematiky a deskriptívnej geometrie na stavebnej fakulte. V roku 1971 odišiel do dôchodku. 
Hlavnou oblasťou jeho vedeckého záujmu bola diferenciálna a deskriptívna geometria, kde nadviazal na Čechovu teóriu priamkových
plôch, založil a dlhé roky viedol seminár modernej diferenciálnej geometrie, v ktorom vyrástlo niekoľko významných osobností. Venoval sa aj algebraickej geometrii, nomografii, grafickým metódam a konštrukčnej geometrii. Bol autorom celého radu vedeckých prác, vysokoškolských učebníc a učebných textov. 
Zomrel 13. februára 1976 v Brne.
Virgil Klatt

Virgil Klatt (* 30. august 1850, Temešvár, Rumunsko – † 22. január 1935, Bratislava) bol slovenský pedagóg a fyzik rumunského pôvodu.
Narodil sa 30. augusta 1850 v Temešváre. Po maturite na katolíckom gymnáziu v Bratislave študoval matematiku a fyziku na Filozofickej fakulte viedenskej univerzity ( 1868– 1871), kde mal vynikajúcich pedagógov. Matematiku mu prednášal okrem iných Jozef Maximilián Petzval, u ktorého mladý Klatt počúval aj prednášky z teoretickej fyziky. Základný kurz fyziky viedol Jozef Stefan (objaviteľ Stefanovho-Boltzmannovho zákona) a Josef Loschmidt (ako prvý určil rozmer molekuly) prednášal teóriu tepla, vedenie tepla a hydrodynamiku. Začiatkom sedemdesiatych rokov sa na bratislavskej reálke uvoľnilo miesto profesora fyziky a v r. 1871 naň nastúpil Virgil Klatt ako dočasný profesor. O štyri roky zložil skúšku učiteľskej spôsobilosti pre vyučovanie
matematiky a fyziky vo vyšších triedach gymnázií. Na bratislavskej reálke učil až do r. 1919, keď ho nový režim ponechal bez práce i bez dôchodku. Preto pracoval v hodinárskej dielni svojho bývalého žiaka. Na vyššej reálnej škole v Bratislave, ktorá vznikla r. 1850 ako prvá škola nového typu v Uhorsku, Virgil Klatt učil matematiku i fyziku a viedol fyzikálny kabinet. Vďaka jeho úsiliu sa kabinet čoskoro zaradil medzi najlepšie vybavené fyzikálne pracoviská. Pri kabinete Klatt zriadil aj dielňu pre žiakov, za čo sa pokladá za priekopníka polytechnického vyučovania v Uhorsku. Okrem toho sa vo svojom kabinete venoval bádaniu: zaoberal sa fosforescenciou a katódovým žiarením. Vynikajúce hodiny fyziky plné demonštrácií a jasného, hoci aj náročného výkladu, priviedli
k fyzike študenta Philippa Lenarda, neskoršieho nositeľa Nobelovej ceny za fyziku. Učiteľ a žiak spolu skúmali fosforescenciu a táto spolupráca trvala niekoľko desiatok rokov. Jej výsledkom boli tri spoločné práce, uverejnené v špičkovom časopise Annalen der Physik und Chemie. Klatt a Lenard zistili, že intenzita a zafarbenie fosforescencie závisí od množstva a typu kovových prímesí (medi, mangánu či bizmutu), že tlak niekedy spôsobuje zmenu farby fosforescencie, zatiaľ čo u niektorých látok ju úplne potláča. Podali tiež svetelno-elektrické vysvetlenie mechanizmu fosforescencie. Skúsenosti a poznatky z tejto spolupráce Lenard neskôr využil pri výskume katódových lúčov a fotoefektu. Na Klattove a Lenardove práce nadviazali v 40. rokoch americkí bádatelia, ktorí vyvíjali obrazovky pre radary. Zomrel 22. januára 1935 v Bratislave.
Karol Klobušický

RNDr. Karol Klobušický (* 27. september 1935, Užhorod – † 26. marec 1994, Bratislava) bol slovenský pedagóg a fyzik.
Životopis.
Narodil sa v Užhorode. Na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave vyštudoval odbor matematika-fyzika. V roku 1970 získal na PF UK titul RNDr. v odbore teória vyučovania fyziky.
Prvých desať rokov pedagogickej praxe absolvoval ako učiteľ fyziky na Vojenskej škole Jana Žižku v Bratislave. V roku 1967 prešiel na Katedru experimentálnej fyziky Prírodovedeckej fakulte UK. Po krátkom pôsobení vo Výskumnom ústave pedagogickom sa vrátil na strednú školu. Najprv učil na Gymnáziu na Tomášikovej ul., neskôr na Gymnáziu na Einsteinovej ul. v Bratislave. Dr. Karol Klobušický sa osvedčil ako autor učebníc fyziky pre základné školy i gymnáziá. Svoje učiteľské skúsenosti sústredil v niekoľkých učebných textoch pre postgraduálne štúdium teórie vyučovania na PFUK. K zvýšeniu kvality budúcich učiteľov fyziky prispel tiež ako fakultný učiteľ. Veľa vykonal pre propagáciu fyziky, keď pre STV pripravoval rôzne relácie v rámci televízneho vysielania pre školy. Vo Fyzikálnej pedagogickej sekcii Jednoty slovenských matematikov a fyzikov pôsobil vo funkcii tajomníka. Zomrel 26. marca 1994 v Bratislave.
Tibor Kolbenhayer

Tibor Kolbenhayer (* 12. september 1917, Rimavská Sobota† 9. marec 1993, Košice) bol slovenský geofyzik a pedagóg. Roku 1955 profesor, 1956 člen korešpondent SAV, 1958 DrSc., 1960 člen korešpondent ČSAV, 1972 akademik ČSAV, 1973 akademik SAV.
Životopis.
Narodil sa v Rimavskej Sobote. V roku 1935 maturoval na Gymnáziu v Lučenci. V r. 19351938 študoval na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity v Prahe odbor matematika-fyzika. Vysokoškolské štúdium ukončil v r. 1940 na Štátnej univerzite v Budapešti.
V r. 19421944 pracovník naftovej spoločnosti MAORT v Kaposváre, 19441947 Štátneho astronomického observatória v Budapešti, 19481952 Geologického ústavu Dionýza Štúra v Bratislave, 19521966 Vysokej školy technickej v Košiciach a zároveň externý vedúci Geofyzikálneho ústavu SAV, od r. 1966 pracovník Prírodovedeckej fakulty UPJŠ v Košiciach, od r. 1965 vedúci katedry teoretickej fyziky a geofyziky a súčasne 19671968 externý riaditeľ Banského ústavu SAV. V roku 1960 získal titul doktor vied (DrSc.) na Karlovej univerzite v Prahe.
Rozpracoval teóriu geofyzikálnych polí a interpretačných metód v geofyzike. Orientoval sa na exaktnú analýzu geofyzikálnych polí a interpretačných metód normálnych geofyzických polí metódami matematickej fyziky. Zakladateľ smeru známeho ako slovenská geofyzikálna škola. Autor vyše 71 vedeckých prác v domácich a zahraničných vedeckých časopisoch, hlavne v oblasti interpretačných metód a z teórie potenciálnych, geomagnetických a gravitačných polí. Prispel k budovaniu geofyzikálnych vedeckých pracovísk, vychoval desiatky odborníkov a vedeckých pracovníkov.
Zastával rad funkcií v spoločenských, vedeckých a pedagogických orgánoch. Roku 19531954 dekan Baníckej fakulty VŠT a 19551963 rektor VŠT v Košiciach, od 1965 člen predsedníctva SAV, 19691972 dekan PF UPJŠ v Košiciach, 19721977 člen Prezídia ČSAV, podpredseda Čs. komisie pre výskum a mierové využitie kozmického priestoru Interkozmos.
Zomrel 9. marca 1993 v Košiciach.
Ocenenia.
Laureát Štátnej ceny (1954), Národnej ceny SSR (1978), nositeľ Radu práce (1962), vyznamenaný za pracovnú vernosť (1966), Zlatou medailou UPJŠ (1972), Medailou J. A. Komenského (1976), Striebornou čestnou plaketou ČSAV Za zásluhy o vedu a ľudstvo (1977), Čestný člen Maďarskej akadémie vied (1979) a v roku 1981 mu Univerzita Lóránda Eötvösa v Budapešti udelila čestný doktorát.
Mikuláš Konkoly-Thege

Mikuláš Konkoly-Thege (; * 20. január 1842, Pešť, Uhorsko – † 17. február 1916, Budapešť) bol maďarský fyzik a astronóm.
Životopis.
Detstvo prežil v Starej Ďale (dnešné Hurbanovo), už ako 15-ročný skonštruoval vlastný parný stroj. Po skončení stredoškolského štúdia v školskom roku 1857 – 1858 začal študovať na Univerzite v Budapešti fyziku, medzi jeho učiteľov patril aj Štefan Jedlik. Od roku 1860 pokračoval na štúdiu práva v Berlíne, kde v roku 1862 získal doktorát. Mal všestranné záujmy, získal diplomy lodného kapitána a strojvodcu. Po skončení štúdia odišiel na dvojročnú študijnú cestu po najznámejších observatóriách, aby sa zoznámil s ich činnosťou, odborným programom a prístrojovým vybavením a nadviazal osobné kontakty. Hvezdáreň v Starej Ďale, ktorú založil v roku 1871, sa za niekoľko rokov stala známa na celom svete. Od roku 1890 bol riaditeľom Štátneho ústavu pre meteorológiu a zemský magnetizmus v Budapešti.
Bol konštruktér mnohých astronomických prístrojov, preto Hurbanovo patrilo medzi najvýznamnejšie vedecké inštitúcie v Európe. Vo svojej vedeckej činnosti sa venoval pozorovaniu slnečných škvŕn, jasných komét (ich spektier), slnečných protuberancií, meteorov a určovaniu presného času. Systematicky vykonával aj geomagnetické a meteorologické pozorovania. Neskôr sa venoval astrofyzikálnemu výskumu - astrofotometrii, spektroskopii, výskumu slnečnej fotosféry a chromosféry, fotografovaniu hviezdokop, hmlovín, spektroskopickým a spektro-fotometrickým pozorovaniam. Jeho pozorovania Halleyho kométy z roku 1910 bolo ešte v polovici 80-tych rokov 20. storočia uvádzané v odbornej literatúre.
Dokladom jeho mimoriadnej vedeckej činnosti sú publikácie, ktoré boli priložené k návrhu dr. Konkolya za člena Uhorskej akadémie vied. Za 7-ročné obdobie publikoval 40 pôvodných vedeckých prác, na základe vlastných pozorovaní. Bol členom vedeckých spoločností ako Astronomische Gesellschaft, Royal Astronomical Society a iných. Za svoju záslužnú prácu dostal mnohé uznania a vyznamenania - čestný doktorát univerzity vo Philadelphii, Rad Pro Litteris et Artibus, pruský, würtenberský a srbský rad, ako aj zlaté medaily za fotografovanie hviezdnej oblohy. Dňa 18. mája 1899 venoval všetko zariadenie observatória štátu.
Tatiana Korcová

Doc. RNDr. Tatiana Korcová, CSc. (* 7. marec 1937, Trenčianska Teplá – † 12. november 1997, Bratislava) bola slovenská fyzička.
Vyštudovala odbor fyzika–chémia na Fakulte prírodných vied Vysokej školy pedagogickej v Bratislave (1959). Pedagogickú kariéru začala na SPTŠ v Trenčíne. V roku 1963 prešla do Nitry na Katedru fyziky vtedajšej Pedagogickej fakulty, kde pôsobila až do konca svojho života. 
Popri pravidelných prednáškach z didaktiky fyziky a viacerých odborov fyziky sa systematicky venovala výskumu kozmického žiarenia a častíc s vysokou energiou, hlavne slnečného vetra a rádiového žiarenia zo Slnka. Hneď od začiatku svojej kariéry v roku 1970 nadviazala úzku spoluprácu s Geofyzikálnym ústavom SAV v Bratislave a Geofyzikálnym observatóriom v Hurbanove. Prvé pôvodné výsledky zhromaždila do rigoróznej práce, ktorú v roku 1976 obhájila na Matematicko-fyzikálnej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. 
"Vzťah dlhodobých variácií slnečného vetra k dlhodobým variáciám rádiovej a X-emisie zo Slnka" – tak znel titul kandidátskej práce T. Korcovej, za ktorú v roku 1985 získala na Astronomickom ústave ČSAV v Prahe titul kandidátky vied v odbore astrofyzika. Problematike dlhodobých variácií slnečného vetra bola venovaná aj jej habilitačná práca (1994). Okrem toho uverejnila skoro tri desiatky prác. Vytvorila tiež návrh novej koncepcie prípravy učiteľov 1. stupňa základnej školy a fyzikálnej časti prírodovedy na Pedagogickej fakulte nitrianskej univerzity.
Gustáv Kordoš

Gustáv Kordoš (* 14. august 1836, Magurka – † 22. december 1908, Levoča) bol slovenský pedagóg a autor učebníc fyziky, matematiky a iných.
Životopis.
Narodil sa v Magurke na Liptove. Po absolvovaní gymnázia v Banskej Štiavnici študoval na univerzite v Berlíne, Göttingene, Halle a vo Viedni. Pôsobil ako profesor na reálke v Levoči. 
Jeho mimoriadna usilovnosť sa prejavila v podobe 14 rôznych druhov učebníc počtov, 4 učebníc prírodopisu a prírodovedy, 2 učebníc fyziky, 1 učebnice účtovníctva a 1 prekladu z maďarčiny (Liečivý kúpeľ Železnô), spolu 22 publikácií. Jeho 2 učebnice fyziky: "Prostonárodnia Fysika či Silozpyt pre školu a dom, menovite pre nár. učiteľov, seminaristov, rodičov a slov. mládež dľa induktívnej methody" (Levoča 1873, s. 112), "Stručná Fysika čili Silozpyt pre slov. národnie školy dľa induktívnej methody" (Levoča 1873, s. 56). O Kordošovi možno vyhlásiť, že je aj dnes moderný a aktuálny. Vo svojich učebniciach, najmä v "Stručnej Fysike", veľmi často kladie otázku Prečo? Ako?, čo sa aj v súčasnosti veľmi zdôrazňuje, teda je aktuálny. Jeho modernosť spočíva v jedinečnosti, že sám napísal nielen učebnicu pre žiakov, ale aj učebnicu pre učiteľov. Učebnica pre žiakov je z hľadiska rozsahu i obsahu stručnejšia, má 56 strán, teda presne polovicu z učebnice pre učiteľov – 112 strán. Kordošove učebnice fyziky a matematiky sa v značnej miere používali na slovenských národných školách až do prvej svetovej vojny. Prostredníctvom nich významne prispel k vedomostnému povzneseniu slovenskej pospolitosti v poslednej štvrtine minulého storočia a v prvých rokoch 20. storočia. 
Zomrel 22. decembra 1908 v Levoči.
Ján Korch

RNDr. Ján Korch (* 21. júl 1919, Bardejov – † 30. apríl 1995, Bratislava) bol slovenský pedagóg a matematik.
Narodil sa 21. júla 1919 v Bardejove. V rokoch 1934– 1938 bol zamestnaný ako robotník. V rokoch 1938– 1942 absolvoval učiteľskú akadémiu v Michalovciach. Po jej skončení pôsobil v rokoch 1942– 1944 ako učiteľ na ľudových školách v Ťahyni a Slavkovciach. V rokoch 1947– 1949 bol učiteľom na meštianskej škole v Michalovciach. Od roku 1949 do r. 1960 pôsobil ako profesor stredných škôl v Sobranciach a Michalovciach. Medzitým v rokoch 1951– 1956 absolvoval diaľkové štúdium na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a získal aprobáciu v odbore učiteľstvo matematiky a deskriptívnej geometrie pre stredné všeobecnovzdelávacie a odborné školy. Od r. 1960 vyučoval na Strednej priemyselnej škole stavebnej v Bratislave, kde zotrval až do svojho odchodu do dôchodku r. 1983. V r. 1984 na Matematicko-fyzikálnej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave získal titul RNDr. RNDr. Ján Korch bol rozhľadený a uznávaný stredoškolský profesor, ktorý sa počas svojho pôsobenia na Strednej priemyselnej škole stavebnej venoval hlavne deskriptívnej geometrii a technickému kresleniu. Bol dlhoročným fakultným učiteľom Prírodovedeckej a Matematicko-fyzikálnej fakulty UK a niekoľko rokov pôsobil na týchto fakultách aj ako externý učiteľ. V uvedených predmetoch bol činný aj publikačne: je spoluautorom učebnice Deskriptívna geometrie pre I. ročník stredných priemyselných škôl stavebných, spoluautorom zbierky Riešené úlohy z matematiky a geometrie pre SVŠ a SOŠ a autorom zbierky Predlohy pre deskriptívnu geometriu. Svoje metodické skúsenosti po mnoho rokov využíval ako člen redakčnej rady časopisu Matematika a fyzika v škole. V jednote slovenských matematikov a fyzikov bol členom výboru pobočky v Bratislave a od r. 1969 členom ústredného výboru. Zomrel 30. apríla 1995 v Bratislave.
Anton Kotzig

Prof. RNDr. Anton Kotzig, DrSc. (* 22. október 1919, Kočovce, Česko-Slovensko – † 20. apríl 1991, Montreal, Kanada) bol slovenský matematik a vysokoškolský pedagóg.
Narodil sa 22. októbra 1919 v Kočovciach. Po maturite na gymnáziu v Novom Meste nad Váhom začal študovať na Karlovej univerzite v Prahe. Po zavretí českých vysokých škôl v roku 1939 prešiel do Bratislavy, kde na PF SU získal titul RNDr. za práce z matematickej štatistiky.
V roku 19401948 pracoval v poisťovni v Bratislave, kde v roku 19421948 viedol oddelenie matematickej štatistiky. V roku 19421951 pôsobil v poľnohospodárskom výskume. V roku 19511959 bol profesorom na Vysokej škole ekonomickej, v v roku 19521958 jej rektorom. Takto 20 rokov strávil v úzkom kontakte s aplikáciami matematiky. V roku 19591964 bol prvým riaditeľom Matematického ústavu SAV, v v roku 19651969 bol vedúcim katedry aplikovanej matematiky na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského, ktorej bol v školskom roku 1965/1966 dekanom. V roku 1961 získal na Karlovej univerzite v Prahe hodnosť DrSc. za prácu z teórie grafov (súvislosť a regulárna súvislosť konečných grafov).
Už v roku 1969 zoznam jeho publikácií obsahoval viac ako 60 článkov a 4 knihy. Viaceré jeho výsledky z 50. a 60. rokov sa stali klasickými, napr. výsledky týkajúce sa súvislosti grafov, 1-faktorov a kubických grafov. Aj keď boli publikované po slovensky, čoskoro sa stali známymi aj vo svete. Jedno z jeho tvrdení sa všeobecne nazýva Kotzigova veta. Prof. Kotzig založil dnes všeobecne známu slovenskú školu teórie grafov, keď jedným z prvých jeho žiakov bol RNDr. Juraj Bosák, DrSc. Prof. Kotzig odišiel v roku 1969 legálne do Kanady, kde pôsobil rok v Calgary a potom až do smrti v Montreale. V dôsledku zhody okolností (choroba syna, politický vývoj v Česko-Slovensku po v roku 1970) rozhodol sa emigrovať a nikdy sa už do vlasti nevrátil. Hoci bol oddelený od svojich slovenských žiakov, začal znova. Výsledkom bolo viac ako 75 článkov, vedenie mnohých magisterských a doktorských (PhD.) dizertácií, ale aj veľmi úspešné univerzitné prednáškové kurzy. Jeho výsledky sa týkajú širokého okruhu problémov, od konvexných mnohostenov, Hamiltonových grafov, cez latinské štvorce a rozklady úplných grafov až ku kombinatorickým hrám. Na počesť jeho 60. narodenín vyšla publikácia "Theory and Practice of Combinatorics", do ktorej prispeli významní odborníci z celého sveta. Prof. Kotzig publikoval množstvo inšpirujúcich otvorených problémov. Jedným z nich je dosiaľ nerozriešená Ringelova-Kotzigova hypotéza. Zomrel 20. apríla 1991 v Montreale. V roku 1999 bola na jeho rodnom dome v Kočovciach odhalená pamätná tabuľa pri príležitosti jeho nedožitých osemdesiatych narodenín.
Karel Koutský

Prof. Dr. Karel Koutský (* 21. október 1897, Louny† 2. júl 1964, Brno) bol český matematik.
Život.
Patril ku skupine českých stredoškolských učiteľov, ktorí v medzivojnovom období pôsobili na Slovensku a pomáhali zmierniť nedostatok odborníkov v tejto oblasti. Od roku 1921 vyučoval na štátnom reálnom gymnáziu v Trnave, v rokoch 19221928 na gymnáziu v Zlatých Moravciach. Neskôr sa stal profesorom a pôsobil na univerzite v Brne. Vedecky začal pracovať už ako stredoškolský profesor na Slovensku a mal bohatú publikačnú činnosť (vyše 200 rôznych príspevkov, z toho 25 pôvodných matematických vedeckých prác). Zaoberal sa geometriou, teóriou čísiel, didaktikou a dejinami matematiky, neskôr aj topológiou. Patril k priekopníkom výskumu dejín matematiky na Slovensku. S jeho menom sa spája prvý pokus o súborné spracovanie tejto problematiky ako samostatného celku vyňatého z celouhorského komplexu. Bohužiaľ v tejto oblasti sa mu podarilo uverejniť len jednu štúdiu, ináč zostal jeho projekt v štádiu prípravných prác (excerpovania, zbierania materiálu) nedokončený. Zomrel 2. júla 1964 v Brne.
Gabriel Kováts-Martiny

Gabriel Kováts-Martiny (* 8. marec 1782, Turie Pole – † 19. júl 1845, Bratislava) bol slovenský pedagóg a autor učebníc.
Život.
Univerzitné štúdiá so zameraním na prírodné vedy absolvoval vo Viedni (1803 – 1805) a Göttingene (1805 – 1807), potom pôsobil ako profesor, začas aj ako riaditeľ gymnázia v Modre (1807 – 1817), napokon od r. 1817 až do svojej smrti ako profesor na evanjelickom lýceu v Bratislave. Vyučoval celú škálu prírodovedných predmetov, bol učiteľom viacerých významných dejateľov slovenského národného a kultúrneho života, medzi nimi Ľ. Štúra, J. M. Hurbana, M. M. Hodžu, J. Francisciho, S. Chalúpku, V. Paulíny-Tótha a iných. Viacerí z nich na neho kladne spomínajú v svojich pamätiach. Mal široké, najmä prírodovedné záujmy i vedecké ambície, robil meteorologické, zemepisné, astronomické i prírodovedné merania a pozorovania. Jeho učebnice matematiky a fyziky vyšli v niekoľkých prepracovaných a doplnených vydaniach, bol autorom aj učebnice poľnohospodárstva a rozsiahla je aj jeho rukopisná pozostalosť. Vysokú úroveň mala najmä jeho učebnica fyziky.
Jozef Krajčovič (matematik)

Jozef Krajčovič (* 14. marec 1919, Modra – † 16. marec 1993, Trnava) bol slovenský pedagóg a matematik.
Životopis.
Narodil sa v Modre. Tu v roku 1939 maturoval na Štátnom učiteľskom ústave. V roku 1944 získal spôsobilosť odborného učiteľa a v roku 1959 na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave nadobudol kvalifikáciu pre vyučovanie matematiky a fyziky na stredných školách. 
Vyučoval na Obecnej ľudovej škole v Záhorskej Bystrici, na meštianskej škole v Smoleniciach a bol riaditeľom ZDŠ v Šúrovciach. V školskom roku 1959/1960 bol riaditeľom JSŠ v Trnave. Od roku 1960 pôsobil na Pedagogickej fakulte UK v Trnave. V roku 1982 odišiel do dôchodku. Vedecky sústreďoval záujem na vzdelávacie a výchovné ciele vyučovania matematiky na ZŠ. V roku 1964 spolupracoval na knihe Hruša–Vyšín: Vybrané kapitoly z metodiky vyučování matematiky na ZDŠ. 
Zomrel 16. marca 1993 v Trnave.
Jaroslav Krbiľa

RNDr. Jaroslav Krbiľa, CSc. (* 11. január 1933, Valaská – † 27. január 1981, Žilina) bol slovenský matematik.
Životopis.
Narodil sa vo Valaskej (okres Brezno). Štúdium na PF UK absolvoval v rokoch 1952– 1957. 
V rokoch 1957 – 1961 pôsobil na VŠLD vo Zvolene, odkiaľ nastúpil v r. 1962 na VŠDS v Žiline. Vedeckú hodnosť kandidáta fyzikálno-matematických vied získal za prácu Základy teórie hyperbolických fáz diferenciálnej rovnice y' = qy. V ďalších vyše 20 vedeckých prácach publikovaných doma i v zahraničí sa zaoberal problematikou teórie transformácie lineárnych diferenciálnych rovníc a jej využitím v teórii kvadratických funkcionálov. Z politických príčin (pre svoje niektoré postoje v r. 1968) nedostal možnosť obhajovať svoju habilitačnú prácu dokončenú v r. 1974. 
Zomrel 27. januára 1981 v Žiline.
Ľubor Kresák

Prof. RNDr. Ľubor Kresák, DrSc. (* 23. august 1927, Topoľčany – † 20. január 1994, Bratislava) bol slovenský astronóm.
Životopis.
Narodil sa v Topoľčanoch.
Po absolvovaní Prírodovedeckej fakulty UK v Prahe, kde získal aj titul doktora prírodných vied (1951), pracoval do r. 1955 v Astronomickom observatóriu na Skalnatom Plese. Tu úzko spolupracoval s doc. V. Guthom, ktorý mal naňho veľký vplyv. V tomto čase prednášal astronómiu na VŠP v Prešove (1952 – 1955). V roku 1955 sa stal vedúcim oddelenia medziplanetárnej hmoty Astronomického ústavu SAV v Bratislave a začal prednášať astronómiu na Prírodovedeckej fakulte UK. Titul kandidáta vied získal v r. 1957, o štyri roky neskôr sa habilitoval, doktorom vied sa stal v r. 1967, rok na to ho zvolili za člena korešpondenta SAV a v roku 1988 za člena korešpondenta ČSAV. V roku 1993 sa stal prvým slovenským profesorom astronómie. V Astronomickom ústave SAV zastával funkciu zástupcu riaditeľa. 
Venoval sa pozorovaniu komét, asteroidov a meteorov. Zaoberal sa ich priestorovým rozložením a pohybom, skúmal ich pôvod a vývoj. Objavil dve kométy: 1951 Tuttle–Giacobini–Kresák a 1954 Kresák–Peltier. Je autorom teoretických prác o evolučných vzťahoch medzi kométami, asteroidmi a meteoroidmi. Medzi jeho najvýznamnejšie výsledky patrí objasnenie procesu starnutia, dĺžky existencie a spôsobu zániku komét, objav a vysvetlenie rezonančných medzier v sústave komét, určenie hmotnosti sústavy asteroidov, objasnenie pôvodu Tunguzského meteoritu atď. Jeho zásluhou sa Astronomický ústav zaradil medzi popredné svetové pracoviská vo výskume medziplanetárnej hmoty. Prof. Kresák založil vedeckú školu v oblasti vzájomných súvislostí medzi jednotlivými populáciami medziplanetárnych telies, ktorá si získala uznanie v astronomickom svete. Počet odvolávok na jeho vedecké práce dávno prekročil číslo 1500 a v posledných rokoch sa pohyboval okolo 100 citácií za rok. Vedecké úspechy Ľubora Kresáka ocenila aj medzinárodná astronomická komunita. Jeho meno nesie planétka č. 1849 Kresák. V roku 1961 sa stal úradujúcim predsedom komisie pre meteory a meteority Medzinárodnej astronomickej únie a v rokoch 1973 – 1976 bol prezidentom komisie pre polohy a pohyb malých planét, komét a satelitov MAÚ. V roku 1975 sa stal členom riadiaceho výboru Medzinárodného programu pre výskum slnečnej sústavy. V roku 1979 ho zvolili za viceprezidenta MAÚ. Od roku 1958 bol členom a od roku 1971 podpredsedom československého národného komitétu astronomického. Bol zakladajúcim členom Slovenskej astronomickej spoločnosti pri SAV a dlhoročným členom jeho hlavného výboru. Ocenením Kresákovej vedeckej práce doma bolo udelenie Štátnej ceny v roku 1970.
Zomrel 20. januára 1994 v Bratislave.
Žigmund Križan

Prof. MUDr. Žigmund Križan (* 6. jún 1907, Trenčín – † 4. apríl 1964, Bratislava) bol slovenský röntgenológ a lekár.
Životopis.
Narodil sa v Trenčíne. Po štúdiách na Lekárskej fakulte UK v Bratislave (1932) odišiel na ročný študijný pobyt na Ústav lekárskej fyziky v Montpellier. 
V roku 1933–1934 pracoval v epidemickej nemocnici v Bratislave a neskôr v Masarykovom rádioliečebnom ústave v Brne (1934–1936). Ďalší študijný pobyt absolvoval na Ústrednom ústave pre nádory na univerzite v Bruseli (1936–37). Od roku 1937 nastúpil ako asistent prof. Teisslera na Ústave lekárskej fyziky LF UK. Tu v roku 1946 sa síce habilitoval, ale docentom bol menovaný až v roku 1951 a hoci ústav viedol od roku 1946, za prednostu bol menovaný až v roku 1953. V tom istom roku sa stal vedúcim Katedry lekárskej fyziky. Za mimoriadneho profesora bol menovaný až roku 1956. Vo vedeckej práci sa zo začiatku zaoberal elektroosmózou, elektroforézou a polarografiou vo vzťahu k medicíne. Neskôr sa jeho záujem sústredil hlavne na röntgenológiu, rádiológiu a využitie rádiového žiarenia pri liečbe malígnych nádorov. Napísal učebnicu Röntgenové lekárske prístroje – konštrukcia, údržba, obsluha (1962). Bol spoluautorom kníh Ultrazvuk v medicíne (1955), Úvod do fyzikálnych základov lekárskej röntgenológie (1955), Vybrané kapitoly z fyziky (1955), Technika, manipulácia, oprava a údržba lekárskych röntgenových prístrojov (1961). Uverejnil desiatky odborných prác a štúdií v domácich a zahraničných časopisoch. 
Zomrel 4. apríla 1964 v Bratislave.
Josef Křížek (matematik)

Josef Křížek (* 13. december 1887, Hlínov – † 31. marec 1976, Praha) bol český matematik a pedagóg. Vysokoškolské štúdium v oblasti matematiky a deskriptívnej geometrie absolvoval na Karlovej univerzite v Prahe. Hneď po vzniku Československej republiky prišiel na Slovensko, kde až do roku 1938 pôsobil na matematickom gymnáziu v Bratislave, kedy odišiel do Prahy. 
Josef Křížek bol uznávaný stredoškolský profesor na vysokej odbornej úrovni, všeobecne vzdelaný, ovládal deväť jazykov, pritom skromný a morálne vysoko založený. Keď sa v roku 1929 zásluhou prof. Teisslera ustanovil v Bratislave Krúžok matematicko-fyzikálny JSMF, bol jeho jednateľom. 
Zomrel 31. marca 1976 v Prahe.
Július Krmešský

Doc. RNDr. Július Krmešský (* 10. apríl 1900, Ploštín, dnes časť Liptovského Mikuláša – † 20. september 1984, Bratislava) bol slovenský fyzik.
Život.
Narodil v Ploštíne. Po maturite na gymnáziu v Liptovskom Mikuláši (1918) sa pôvodne zapísal na Lekársku fakultu v Budapešti (1918). Po vzniku Česko‑Slovenska však odišiel na Elektrotechnickú fakultu ČVUT do Prahy ( 1919). Tu sa prihlásil za člena JČMF, kde dostal za úlohu prekladať české učebnice fyziky do slovenčiny. Touto prácou podstatne prispel k tvorbe slovenskej fyzikálnej terminológie. Fyzika ho natoľko zaujala, že štúdium dokončil na Prírodovedeckej fakulte KU, kde získal titul RNDr. V r. 1923– 1929 učil na Gymnáziu v Prešove fyziku a matematiku, ale pre nedostatok učiteľov aj slovenčinu. Z jeho iniciatívy tu vzniklo Nakladateľstvo slovenských profesorov, pre ktoré napísal čítanku pre prvú triedu stredných škôl a Malý pravopisný slovník. Po príchode do Bratislavy ( 1929) pôsobil ako profesor na rôznych gymnáziách. V r. 1942 sa stal riaditeľom Ústavu pre školský a osvetový film. V tejto funkcii založil a rozvinul tvorbu školských filmov na Slovensku. V päťdesiatych rokoch dr. Krmešský pracoval v Štátnom pedagogickom ústave (od r. 1950), na Vysokej škole pedagogickej (od r. 1953), ako vedúci Katedry fyziky na Vyššej pedagogickej fakulte, Pedagogickom inštitúte a napokon na Pedagogickej fakulte UK v Trnave. Tu sa v r. 1961 stal docentom. Ešte ako študent preložil niekoľko českých učebníc do slovenčiny. V 30. rokoch upravoval české učebnice pre potreby slovenských stredných škôl. V tomto období redigoval zošitovú edíciu "Abeceda všeobecného vzdelania". V r. 1940 napísal Čítanku pre 2. triedu gymnázií. Napokon v r. 1958 bol hlavným autorom pokusnej učebnice fyziky pre 10. ročník JSŠ. Podieľal sa tiež na vzniku Fyziky pre pedagogické fakulty (1971), na tvorbe 18 školských filmov a publikácie Film a diafilm vo vyučovaní fyziky. Osobitnú zmienku si zaslúži skutočnosť, že už v r. 1959 sa začal venovať novej oblasti – výskumu fyzikálnych polí a žiarenia organizmov. Dosiahol pozoruhodné výsledky, ktoré si získali ocenenie doma i v zahraničí. Prihlásil si tiež patent na objav Kvazimagnetické vektorové pole (1980). Zomrel v Bratislave.
František Krňan

Prof. RNDr. František Krňan (* 17. november 1909, České Brezovo – † 15. jún 1987, Bratislava) bol slovenský matematik.
Životopis.
Narodil sa v Českom Brezove v rodine chudobného dedinského obuvníka Pavla Krňana a jeho manželky Gizely rod. Zemanovej, otec po zranení v I. svetovej vojne zomrel. Stredoškolské štúdium ukončil s vyznamenaním na gymnáziu v Lučenci v roku 1928. Odbor matematiku a fyziku študoval v rokoch 1929 až 1933 na Karlovej univerzite v Prahe. Titul doktor prírodných vied (RNDr.) získal v roku 1936. V rokoch 1934–1936 pôsobil na gymnáziu v Lučenci, v rokoch 1938– 1953 v Bratislave na rôznych druhoch stredných škôl. V školskom roku 1947/1948 ako štipendista Ministerstva školstva študoval v Dánsku u prof. B. Jessena hlavne teóriu reálnych funkcií. 
Od roku 1953 pôsobil ako odborný asistent na Katedre matematiky SVŠT, v novembri 1961 obhájil habilitačnú prácu a v júni 1962 bol menovaný a ustanovený docentom. 1. septembra 1967 bol menovaný mimoriadnym profesorom pre odbor matematika. Od 1. júna 1969 pôsobil ako mimoriadny profesor na Katedre matematiky Vysokej školy poľnohospodárskej v Nitre, od 15. októbra 1970 bol vedúcim tejto katedry. Počas pedagogickej činnosti na stredných školách i na vysokej škole sa intenzívne zaoberal metodickými problémami vyučovania matematiky, publikoval viacero článkov v rôznych metodicko-odborných časopisoch. V roku 1951 bol menovaný za člena komisie pre vypracovanie učebných osnov a učebníc pre všeobecnovzdelávacie školy. 
Ako člen autorských kolektívov sa podieľal na tvorbe celoštátnych učebníc matematiky, najprv pre JSŠ, potom pre SVŠ a aj pre vyššie priemyselné školy. Učebnice ním napísané vychádzali v mnohých vydaniach. Taktiež sa podieľal na tvorbe Metodických sprievodcov k učebniciam, urobil recenzie učebníc a taktiež je autorom odborných príručiek pre stredné technické kádre. Ťažiskom jeho vedeckej práce bola teória pologrúp. Veľmi aktívne pracoval v Jednote československých matematikov a fyzikov, bol predsedom Pobočky JSMF v Nitre. Za prácu v JČSMF pri príležitosti 100. výročia založenia JČMF bolo mu udelené Čestné uznanie, jeho prácu ocenil aj Celoštátny zjazd JČSMF v roku 1972, kedy mu bol udelený čestný titul Zaslúžilý člen. Na VŠP v Nitre sa venoval hlavne pedagogickej práci, vedeckej výchove členov katedry, práci vo vedeckých radách a v rôznych komisiách. Venoval veľa pozornosti aj tvorbe učebných textov pre potreby VŠP, rôznym recenziám a oponentúram. Zomrel 15. júna 1987 v Bratislave.
Ladislav Ambróš

RNDr. Ladislav Ambróš (* 13. jún 1956) bol poslanec Národnej rady Slovenskej republiky zvolený za Slovenskú demokratickú koalíciu vo volebnom období 19982002.
Kornélia Kropiláková

Kornélia Kropiláková (* 12. január 1914, Slovenská Ľupča † 24. január 1992, Bratislava) bola slovenská pedagogička a matematička.
Životopis.
Narodila sa 12. januára 1914 v Slovenskej Ľupči. Po skončení univerzitných štúdií vyučovala matematiku na gymnáziách v Dolnom Kubíne, v Ružomberku a v Banskej Bystrici. Od roku 1951 učila v Bratislave na JSŠ Jilemnického a od roku 1960 až do dôchodku v roku 1982 na SVŠ Novohradská (z ktorej v roku 1969 vzniklo Gymnázium Jura Hronca). 
V rokoch 1973 – 1975 zastávala funkciu podpredsedu Pobočky JSMF Bratislava 1 a v rokoch 1975 – 1979 podpredsedu Matematickej sekcie JSMF. 
Nositeľka viacerých uznaní, pedagogických vyznamenaní JČSMF, čestných uznaní za dlhodobé vynikajúce výsledky v Matematickej olympiáde, Čestného členstva v JSMF aj titulu Zaslúžilá učiteľka.
Andrej Kubina

Andrej Kubina (* 27. november 1845, Moravský Svätý Ján – † 30. marec 1900, Trnava) bol slovenský prekladateľ učebníc.
Životopis.
Narodil sa v Moravskom Svätom Jáne. Štyri roky pôsobil v Ostrihome vo funkcii administrátora vodnomestského. V Ostrihome bol členom Cirkevno-literárnej školy slovenskej. Navštevoval ústredný seminár v Budapešti, no pre chorobu štúdiá prerušil. Arcibiskup Ján Šimor ho 3. januára 1871 vysvätil za kňaza a poslal na slovenskú kaplánku do Voderád, kde pôsobil 5 rokov. Nejaký čas administroval aj faru v Pustých Úľanoch. Vo Voderadoch zorganizoval slovenskú knižnicu, čítací spolok, pomocnú pokladnicu a spolok miernosti. Bol členom výboru Spolku sv. Vojtecha v Trnave. Napísal desiatky článkov z ktorých si možno utvoriť mienku o jeho aktivitách, snahách a postavení vo Voderadoch. Od roku 1881 bol farárom v Dolnej Krupej. Patrí medzi významné osobnosti Slovenska v pomatičnom období. Preložil učebnicu "Ivan Györffy: Silozpyt s počiatkami lučby". Učebnica má 55 strán a 25 kvalitných obrázkov. Silozpyt má 10 oddielov a Lučba 1 oddiel. Učebnica vyšla v 5 vydaniach. Používala sa aj v roku 1920. V samotnej učebnici nenachádzame zmienku, že jej prekladateľom z maďarčiny bol Andrej Kubina. Svedčí to o jeho skromnosti. Že okrem tejto preložil ešte aj ďalšie 3 Györffyho učebnice, to sa dozvedáme z Riznerovej "Bibliografie". Györffyho učebnice v maďarskej, nemeckej a slovenskej reči v takmer milióne exemplárov kolovali medzi obyvateľmi celej vlasti.
Zomrel 30. marca 1900 v Trnave.
Ján Kuzera

Ján Kuzera (* ?, Glogów, Poľsko – † asi 1648, Ružomberok) bol slovenský učiteľ poľského pôvodu.
Študoval na univerzite vo Wittenbergu, od r. 1640 bol rektorom gymnázia v Ružomberku, od 1647 farárom tamtiež.
Mal povesť významného a nebojácneho vzdelanca a polemika. Vydal viaceré svoje dišputácie, filozofické a teologické spisy, v niektorých sa dotýka aj prírodovedných otázok. Jeho spis z r. 1642 o kalendárových výpočtoch (computus) patril na Slovensku k prvým tlačiam s matematickým obsahom. 
Zomrel asi v r. 1648 v Ružomberku.