burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Trolejbusová doprava v Samtredii

Jedným z gruzínskych miest, kde bola v prevádzke trolejbusová doprava, bola aj Samtredia.
Trolejbusy začali v Samtredii jazdiť 28. augusta 1982, po Zugdidi išlo teda o druhý najmladší gruzínsky trolejbusový systém. Maximálnej dĺžky dosiahla samtredijská sieť v roku 1986, kedy merala 22,5 km a na štyroch linkách jazdilo 15 trolejbusov. Súčasťou prevádzky bola tiež medzimestská trať do susednej obce Kulaši. Ešte v roku 1999 boli v Samtredii prevádzkované dve linky, ktoré obsluhovalo 8 vozov. Vo februári 2004 došlo k zrušeniu trolejbusovej siete, pričom trolejové vedenie bolo zrejme predaný do Turecka.
Do Samtredie boli priamo dodané iba dva trolejbusy česko-slovenskej výroby. Išlo o typ Škoda 14Tr. Okrem nich tu jazdili aj ruské vozy ZiU-9. Objavili sa tu aj legendárne „deviatky“ (Škoda 9Tr), avšak iba už ako ojazdené a odkúpené z iných miest.
Black Luck

Black Luck je druhý štúdiový album dánskej rockovej skupiny The Storm, ktorý vyšiel v roku 2009 cez vlastné vydavateľstvo skupiny s názvom WR Production.
Album bol produkovaný Jakobom Hansenom, ktorého Pernille Rosendahlová spoznala vďaka Michaelovi Poulsenovi z heavy metalovej skupiny Volbeat. Spievala s ním duet v skladbe „Mary Ann's Place“ z albumu skupiny "Guitar Gangsters &amp; Cadillac Blood", ktorý vyšiel v septembri 2008. Poulsen hral v skladbe „B.S.E.“ (v celom tvare „Black Shot Eyes“), kde spieval s Rosendahlovou.
Časopis "GAFFA" udelil albumu 4 zo 6 hviezd, a debutoval na 7. mieste v rebríčku Hitlisten, čo bola najvyššia pozícia, akú dosiahol predtým, ako vyšiel po štyroch týždňoch. Žiadny zo singlov albumu sa neumiestnil v rebríčkoch.
Trolejbusová doprava v Rustavi

Rustavi, jedno z najväčších gruzínskych miest, prevádzkovalo v minulosti trolejbusy.
Trolejbusy začali v Rustavi jazdiť 16. februára 1971. Najväčšieho rozmachu dosiahla trolejbusová doprava v roku 1985, kedy tu bolo v prevádzke na 8 linkách 49 vozov. Od tej doby ale doprava uvädala, v roku 2006 tu jazdilo na štyroch linkách 16 trolejbusov. V roku 2009 tu boli v prevádzke posledné dve linky so štyrmi vozmi. Prevádzka bola ukončená 14. novembra 2009.
Vnútri miestneho metalurgického závodu existovala od januára 1993 ešte druha oddelená a neverejná trolejbusová prevádzka s dĺžkou 1,7 km. Pre tú bolo zakúpených z Moskvy osem kĺbových vozov Ikarus 280T. Po uzavretí továrne a zániku tejto prevádzky v roku 2000 jazdil jeden z Ikarusov aj v mestskej sieti. Na prelome 20. a 21. storočia mu bol odpojený zadný článok, zadné čelo bolo zaslepené a z kĺbového vozu sa tak stal voz dvojnápravový. Vyradený bol zrejme v roku 2004.
Do Rustavi boli aj dodávané trolejbusy česko-slovenskej výroby. Boli to predovšetkým vozy Škoda 9Tr, ktorých bolo zakúpených celkovo 30. V prvej polovici 80. rokov je nasledoval ešte jeden trolejbus 14Tr, ďalšie vozy tohto typu boli zakúpené v roku 2006 ako ojazdené z Tbilisi. V roku 2006 bolo v prevádzke celkom 16 trolejbusov, jeden typu 14Tr, ostatné vozy boli ruskej výroby typu ZiU-9 (tri zakúpené ako ojazdené z Atén).
Strapákov mlyn

Strapákov mlyn (v minulosti "Nový mlyn", "Voľnomyšlienkársky mlyn"; nem. "Neue Mühl", "Freidenkuberische Mühl", "Steper Mühl") je neskorobarokový vodný mlyn v Pezinku v historickej mestskej časti Grinava. Nachádza sa na adrese Limbašská cesta číslo 5, veľakrát nesprávne uvádzanej ako Limbašská cesta číslo 464. Bol postavený v druhej polovici 18. storočia a spolu so zariadením sa zachoval dodnes. Je jednopodlažný s pivnicou. 
Dňa 23. marca 1971 sa stal Kultúrnou pamiatkou. V súčasnosti je v súkromnom vlastníctve.
Vodnopólová extraliga mužov 1996/97

Vodnopólová extraliga mužov v sezóne 1996/97 bol v poradí 5. ročník extraligy vodnopólistov, najvyššej vodnopólovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizoval Slovenský zväz vodného póla (SZVP). Počet účastníkov sa oproti minulej sezóne znížil o 3 družstvá na číslo 6. V tomto ročníku sa prvýkrát hralo systémom jeseň-jar. Svoj druhý titul získalo družstvo Slávia UK Bratislava, ktoré vo finálovom dueli zvíťazilo nad obhajcom z KVP NCHZ Nováky.
Systém súťaže.
Systém súťaže sa opäť menil, už štvrtú sezónu za sebou. Súťaž sa skladala z troch častí. V základnej časti (ZČ) odohrali družstvá zápasy systémom každý s každým. 4 najlepšie potom postúpili do nadstavbovej časti o majstra. Zvyšné 2 družstvá odohrali skupinu o zotrvanie, resp. o postup do extraligy z 2 účastníkmi 1. ligy. Nadstavbová časť sa odohrala formou 4 turnajov; každé družstvo hostilo 1 turnaj. Body zo ZČ sa započítavali iba v skupine o majstra. Po odohraní nadstavbovej časti v skupine o majstra nasledovalo play-off. Semifinále, finále a duel o bronz sa hrali na dve hrané stretnutia.
Chrám svätej Sofie (Nesebar)

Chrám svätej Sofie (), známy aj ako Bazilika svätej Sofie (), alebo Staré biskupstvo () je bývalý pravoslávny chrám z 5. storočia nachádzajúci sa v historickom centre mesta Nesebar v Burgaskej oblasti v juhovýchodnom Bulharsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky a je súčasťou Architektonicko-historickej rezervácie Nesebar.
Charakteristika.
Budova bola postavená na mieste, ktoré sa pokladá za stred antického Nesebaru a je najväčšou kostolnou budovou v meste.
Je postavená ako trojloďová bazilika s jednou polkruhovou apsidou. Z vonkajšej strany je budova trojstenná s nartexom a átriom. Bočné lode chrámu sú od centrálnej lode oddelené arkádovým stĺporadím. Na východnej stene chrámu nad apsidou sa nachádzajú tri arkádové okná a v apside je taktiež zachované štvorstupňové schodisko. Štítová strecha budovy sa nezachovala. Interiér chrámu bol v minulosti celý vymaľovaný maltou a pokrytý freskami. Centrálna loď je širšia než bočné lode chrámu. Dlážka bývala utvorená z mozaiky, vytvorenej z malých rôznofarebných kamienkov. Dĺžka budovy dosahuje takmer 26 metrov a šírka okolo 20 metrov. Materiál použitý na výstavbu je kameň a tehly. Zvyšky budovy sú dobre zachovalé a je z nich jasne rozpoznateľný pôvodný vzhľad budovy.
Chrám svätej Sofie je jedným z najstarších ranokresťanských kostolov na území Bulharska.
Dejiny.
Bazilika bola postavená na prelome 5. a 6. storočia. Prvá stavebná úprava budovy prebiehala na prelome 6. a 7. storočia a v tomto období bola do stavby budovy pridaná mramorová doska s citátom zo Žalmu 102 z Biblie, ktorá ale pôvodne pochádza pravdepodobne z inej budovy, prípadne zo staršej nedochovanej časti chrámu. Do dnešného vzhľadu bola budova upravená pri prestavbe v 9. storočí.
V priebehu stredoveku chrám fungoval ako hlavný biskupský chrám metropolitnej eparchie so sídlom v Nesebare a fungoval ako rezidencia nesebarského metropolitu.
V roku 1257 počas napadnutia mesta bol chrám vykradnutý benátskymi pirátmi pod vedením Giacoma Dora a pri tejto príležitosti boli ukradnuté relikvie svätých, ktoré boli odnesené najskôr do Carihradu a neskôr do kostola svätého Salvátora v Benátkach, kde sa dodnes nachádzajú. Konkrétne sa jedná o telo svätého Teodora, ruka a čeľuste svätého apoštola Andreja, lebka svätého Sixta a ruka svätého Bartolomeja.
V roku 1441 bola v kostole pochovaná byzantská princezná Mataisa Kantakuzina Paleologina, pričom nápis na jej náhrobnej doske sa zachoval až do súčasnosti a teraz sa nachádza v nesebarskom archeologickom múzeu.
Bazilika svätej Sofie fungovala ako chrám do konca 18. storočia.
Dnes patrí budova k jedným zo symbolov mesta Nesebar a je jednou z hlavných turistických atrakcií.
Shakin' Stevens

Shakin' Stevens, vlastným menom Michael Barratt (* 4. marec 1948, Cardiff, Wales) je waleský spevák. Narodil sa ako najmladší z jedenástich súrodencov v cardifskej mestskej časti Ely. V šesťdesiatych rokoch pôsobil v niekoľkých amatérskych skupinách. Profesionálnu kariéru zahájil v roku 1968 ako člen skupiny Shakin' Stevens and the Sunsets. Tá svoju činnosť ukončila v roku 1977 a nasledujúci rok vydal Shakin' Stevens svoj prvý sólový album. Na jeho ďalších sólových nahrávkach ho sprevádzali napríklad Albert Lee, B. J. Cole a Geraint Watkins.
Tigran Seiranian

Tigran Seiranian je arménsky diplomat, od decembra 2018 veľvyslanec Arménska na Ukrajine. Predtým pôsobil ako veľvyslanec na Slovensku a v Česku.
Diplomatické pôsobenie.
Od roku 2011 bol veľvyslancom v Česku s pôsobnosťou pre Slovensko. Ako veľvyslanec na Slovensku svoje poverovacie listiny odovzdal prezidentovi 20. marca 2013. V júli 2018 kritizoval Slovensko za umožnenie vývozu zbraní do Azerbajdžanu, krajiny s ktorou je Arménsko vo vojne.
28. decembera 2018 ho prezident Armen Sarkissian vymenoval za veľvyslanca Arménska na Ukrajine čím skončil svoju misiu v Česku a na Slovensku.
Referencie.
OŠFK Šarišské Michaľany

OŠFK Šarišské Michaľany je slovenský futbalový klub z obce Šarišské Michaľany, hrajúci v 3. slovenskej futbalovej lige.
Ingrid Brocková

Ing. Ingrid Brocková, CSc., MIPP (* 13. september 1963, Bratislava) je slovenská chemička, ekonómka a diplomatka. Od 9. apríla 2020 do 17.9.2023 bola štátnou tajomníčkou Ministerstva zahraničných vecí a európskych záležitostí SR. V minulosti bola zástupkyňou Svetovej banky na Slovensku a dvojnásobnou stálou predstaviteľkou Slovenska pri OECD v Paríži.
Životopis.
V roku 1981 absolvovala lyžiarske gymnázium v Kežmarku (oficiálne Internátna športová škola pri Gymnáziu P. O. Hviezdoslava). V roku 1986, resp. 1991 absolvovala Slovenskú technickú univerzitu, kde získala tituly Ing. (v zameraní riadenie a ekonomika priemyslu), resp. PhD. Na Johns Hopkins University vo Washingtone D.C. získala Masters in International Public Policy. Absolvovala tiež Inštitút medzinárodných vzťahov Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 1989 až 1991 pracovala v ZSNP, a. s.
Diplomatické pôsobenie.
Na Ministerstve zahraničných vecí a európskych záležitostí pôsobí od roku 1993. Stala sa zástupkyňou riaditeľa Sekcie hospodárskej spolupráce. V rokoch 1996 až 2000 bola ekonomickou diplomatkou na slovenskom veľvyslanectve v Spojených štátoch. V rokoch 2000 až 2001 bola zástupkyňou riaditeľa oddelenia plánovania politiky na Ministerstve zahraničných vecí, od roku 2001 riaditeľkou. V rokoch 2001 až 2008 bola zástupkyňou Svetovej banky na Slovensku.
Od 18. októbra 2011 do 31. augusta 2015 bola stálou predstaviteľkou Slovenska pri OECD. Medzi 2. septembrom 2015 a 1. novembrom 2017 bola generálnou riaditeľkou Sekcie hospodárskej spolupráce MZVaEZ SR.
Do funkcie predstaviteľky Slovenska pri OECD ju opätovne vymenoval prezident Andrej Kiska 19. decembra 2017. Svoju funkciu prevzala 16. januára 2018. Svoje vyslanie ukončila v apríli 2020 a následne bola vymenovaná do politickej funkcie ako štátna tajomníčka MZVEZ SR. Na poste veľvyslankyne ju nahradil bývalý štátny tajomník František Ružička.
Pôsobenie na ministerstve.
Vláda ju na návrh ministra zahraničných vecí a európskych záležitostí Ivana Korčoka vymenovala 9. apríla 2020 do funkcie štátnej tajomníčky Ministerstva zahraničných vecí a európskych záležitostí Slovenskej republiky. Jej portfólio zahrňuje ekonomickú diplomaciu, rozvojovú a humanitárnu pomoc a mimoeurópske teritóriá.
Z funkcie štátnej tajomníčky bola odvolaná ku 17. septembru 2023.
Veľvyslankyňa v Česku.
V júni 2023 bolo potvrdené, že od jesene 2023 by Brocková mala zastávať posť veľvyslankyne Slovenska v Česku. Vo funkcii nahradí Rastislava Káčera, ktorý na poste skončil ešte v septembri 2022 a odvtedy zostal post neobsadený. Brockovú nominoval na veľvyslanecký post práve Káčer. Poverovacie listiny odovzdala českému prezidentovi Petrovi Pavlovi 18. októbra 2023.
FK Slavoj Trebišov

FK Slavoj Trebišov je slovenský futbalový klub z mesta Trebišov, hrajúci v 2. slovenskej futbalovej lige.
Aktuálna súpiska.
"Aktuálne k dátumu: 13. júl 2019"
Známi hráči.
Hráči v zozname nižšie odohrali minimálne jeden zápas za svoju krajinu.
Železničná stanica Bystričany

Železničná stanica Bystričany je železničná stanica v Bystričanoch v okrese Prievidza. Leží na trati 140 Nové Zámky – Prievidza. Nie je elektrifikovaná. Do roku 1948 sa volala Chalmová.
Doprava.
Na stanici sa nachádzajú dve dopravné a jedna manipulačná koľaj.
Stanica má pokladňu ZSSK vydávajúcu vnútroštátne lístky.
Chrám svätej Paraskevy (Nesebar)

Chrám svätej Paraskevy () je bývalý pravoslávny chrám z obdobia stredoveku nachádzajúci sa v centrálnej časti historického centra mesta Nesebar v Burgaskej oblasti v juhovýchodnom Bulharsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky a je súčasťou Architektonicko-historickej rezervácie Nesebar.
Charakteristika.
Budova sa nachádza severne od hlavnej ulice pretínajúcej historickú časť Nesebaru v tesnej blízkosti chrámu svätých archanjelov Michala a Gabriela.
Chrám je postavený ako jednoloďová bazilika s nartexom a päťstennou apsidou na východnej strane budovy. Dĺžka budovy je 14,7 metra a šírka 6,6 metra. Na výstavbu boli použité tehly a kamene, ktoré sa striedajú vo vrstvách. 
Po celej dĺžke južnej a severnej fasády budovy sú slepé arkády. Steny chrámu sú bohato zdobené ornamentami s rôznými motívmi. Ornamenty sa vzhľadovo podobajú na výzdobu blízkeho chrámu svätých archanjelov Michala a Gabriela. Medzi najčastejšie patria motív rybacej kosti, slnka, kľukatej línie, alebo šachovnice.
Pôvodná strecha budovy sa nezahovala, ale predpokladá sa, že bola kupolovitá a a že nad nartexom sa nachádzala zvonica. Dnešná sedlovitá strecha bola postavená v neskoršom období.
Dejiny.
Chrám svätej Paraskevy bol postavený v 13. - 14. storočí.
Budova bola reštaurovaná v rámci projektu "Viera v Nesebare" () a v súčasnej dobe funguje ako múzeum. Reštaurácia prebehla v rokoch 2013 - 2014. 
V múzeu sa nachádza stála expozícia "Zachránené fresky nesebarských chrámov" (). Medzi najvýznamnejšie exponáty patria fresky zachránené z chrámu svätého Juraja Veľkého, ktorý bol postavený v roku 1704, nachádzal sa v juhovýchodnej časti historického centra Nesebaru a bol zbúraný v roku 1958. Zachránené fresky pochádzajú z 18. storočia a časť z nich je v archeologickom múzeu v Sofii. Medzi ďalšie významné vystavené fresky sú fresky zachránené z taktiež zbúraného nesebarského chrámu svätého Klementa.
Lazarňa

Lazarňa alebo Lazárňa (v minulosti "Lazareth") je lokalita v Pezinku. Boli tu archeologickým výskumom objavené predmety z praveku. K najzaujímavejším objavom patrí odtlačok prstov pravekého hrnčiara, zachovaný vo vypálenej hrude hliny a v súčasnosti sa nachádzajú v Mestskom múzeu v Pezinku, kde patria k pravekej expozícii.
Nachádzajú sa tu Pezinské tehelne, priemyselná oblasť, bývalá skládka odpadov a nová jama spájaná s kauzou Pezinská skládka.
Oliva (potok)

Oliva je potok V. rádu na Záhorí, v okrese Malacky, pretekajúci územím obcí Plavecký Štvrtok a Láb. Je to nížinný typ toku, s dĺžkou 5,474 km, plochou povodia 23,599 km² a priemerným prietokom v Lábe 0,126 m³/s. Ústi neďaleko za spomínanou obcou do Močiarky, v nadmorskej výške 
Prameň.
Pramení v Borskej nížine (časť Záhorskej nížiny), v borovicovom lesíku južne od obce Plavecký Štvrtok, vo výške , neďaleko miestnej rekreačnej oblasti Pieskovňa ().
Opis toku.
Po prameni ďalej pokračuje severozápadným a následne západným smerom, podteká železničnú trať Bratislava - Břeclav a následne aj miestnu komunikáciu. Tečie stále západným smerom popri domoch v menovanej obci, stáča sa na severozápad a priberá sprava a hneď aj zľava melioračný kanál. Pokračuje stále severozápadným smerom a priberá nepomenovaný pravostranný vodnatý prítok tečúci od prírodnej rezervácie Bezedné. Zmení smer na juhozápadný a opäť priberá melioračný kanál, najprv z pravej strany a potom aj zľava. O chvíľu sa otočí na juh a v tomto zhybe do nej ústi významnejší pravostranný prítok. Takto južným smerom tečie až k obci Láb, kde sa náhle stočí na západ a preteká okolo čerpacej stanice Lúč. V tejto lokalite do nej ústi ďalší ľavostranný kanál a je tu umiestnená aj vodomerná stanica SHMÚ. Preteká malou alejou stromov, až za obec, kde sa presmeruje znova na juhozápad. Priberá ešte dva pravostranné prítoky, stočí sa na juh, ústi do nej zľava posledný kanál a kúsok ďalej, v nadmorskej výške sa sprava vlieva do Močiarky, ako jej najvodnatejší prítok.
Prietok.
Potok má prevažne pramenný režim zdroja vody, s pomerne rovnomernou vodnatosťou po celý rok, s najväčším odtokom v júli (po prívalových búrkach) a najmenším v januári.
Pribinovo kniežatstvo

Pribinovo kniežatstvo môže byť:
DR

DR môže byť:
Dvorský

Dvorský je slovenské a české priezvisko. Na Slovensku je najčastejšie v Ružomberku, Liskovej, Horných Kočkovciach, Trenčíne.
KFC Komárno

KFC Komárno () je slovenský futbalový klub z mesta Komárno, hrajúci v Niké Lige. Je to vôbec najstarší klub hrajúci v najvyššej lige a 3. najstarší aktívny futbalový klub nachádzajúci sa na území Slovenska.
História.
Klub bol založený v roku 1900 pod názvom "Komáromi Labdarúgó Társaság". Po dvoch rokoch ho premenovali na "Komáromi Football Club", z čoho plynie skratka používaná dodnes (KFC). Historicky prvý zápas klubu sa odohral 29. júla 1900 proti Budapešť Kistétény. Komárno prehralo 0:5. Najslávnejším hráčom Komárna je Szilárd Németh, ktorý je tretím najlepším strelcom slovenskej reprezentácie po Róbertovi Vittekovi (23 gólov) a Marekovi Hamšíkovi (24 gólov).
Umiestnenie v jednotlivých sezónach.
Zdroj:: 
Účasť v súťažiach
Zdroj:
Chrám svätých archanjelov Michala a Gabriela (Nesebar)

Chrám svätých archanjelov Michala a Gabriela () je bývalý pravoslávny chrám z obdobia stredoveku nachádzajúci sa v historickom centre mesta Nesebar v Burgaskej oblasti v juhovýchodnom Bulharsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky a je súčasťou Architektonicko-historickej rezervácie Nesebar.
Charakteristika.
Chrám svätých archanjelov Michala a Gabriela leží v severnej časti historického centra Nesebaru.
Jedná sa o jednoloďovú, krížovo-kupolovitú budovu s predsieňou. Budova dosahuje dĺžky 13,9 metra a je široká 5,3 metra. Chrám má štvoruholníkový pôdorys.
Budova je vo vrchnej časti zakončená širokou kupolou. V západnej časti chrámu nad predsieňou sa v minulosti nachádzala veža, ktorá sa však nezachovala. Týmto elementom sa chrám svätých archanjelov Michala a Gabriela podobal na ďalší významný nesebarský chrám a to chrám Krista Pantokratora. Do dnešnej doby sa zachovalo kamenné schodisko, ktoré viedlo do veže a je umiestnené v západnej stene budovy.
Tak ako u chrámu svätej Paraskevy aj na tejto budove sa na severnej a južnej fasáde nachádzajú vo vrchnej časti dve veľké arkády, pričom steny samotné sú lemované slepými tzv. lombardskými arkádami.
Chrám má celkovo tri vchody. Jeden sa nachádza v severnej strane budovy a ústi priamo do chrámovej lode a dva ostávajúce vchody sú v predsieni na západnej prednej strane kostola.
Východná zadná časť budovy je zakončená tromi malými mnohostennými apsidami s otvormi.
Vonkajšia výzdoba chrámu je veľmi bohatá. Slepé arkády sú vo vrchnej časti zvýraznené zeleno glazúrovanými ornamentami a vnútrajšok arkád je vyplnený vzorom, kde sa šachovnicovito striedajú kamenné bloky a dvojice tehál.
Dejiny.
Budova bola postavená v 13. storočí a patrí tak k predstaviteľom stredovekých kostolných budov v Bulharsku.
Chrám svätých archanjelov Michala a Gabriela bol v priebehu 21. storočia reštaurovaný a dnes patrí k významným turistickým atrakciám v meste.
Chrám svätého Teodora (Nesebar)

Chrám svätého Teodora (), alebo () je bývalý pravoslávny chrám z obdobia stredoveku nachádzajúci sa v historickom centre mesta Nesebar v Burgaskej oblasti v juhovýchodnom Bulharsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky a je súčasťou Architektonicko-historickej rezervácie Nesebar.
Charakteristika.
Budova sa nachádza vo východnej časti historického centra Nesebaru.
Jedná sa o malý jednoloďový chrám s predsieňou a jednou apsidou. Dĺžka budovy je 8,7 metra a jej šírka dosahuje 4,15 metra. Ako materiál na výstavbu boli použité opracované kamenné bloky, kusy bieleho vápenca a tehly.
Steny budovy sú po celej dĺžke vyzdobené slepými arkádami. Arkády sú zhotovené zo striedajúcich sa kamenných blokov a tehál. Vrchné vnútorné časti arkád sú vyzdobené ornamentami z kameňov a tehál pričom sa strieda motív šachovnice s motívom kľukatej línie.
Z vnútornej výzdoby sa zachovali pôvodné ikony z ikonostasu, ktoré sa dnes nachádzajú v expozícii ikon mestského nesebarského múzea.
Dejiny.
Chrám svätého Teodora bol postavený v stredoveku v období Druhého bulharského cárstva v 13. storočí.
Chrám bol v 21. storočí reštaurovaný a v súčasnosti sa v budove nachádza sídlo nesebarskej umeleckej galérie.
Horná Lužica

Horná Lužica (, , , , ) bol v rokoch 14101867 štátny útvar na historickom území Hornej Lužice, od roku 1945 rozdelené medzi Nemecko (väčšina územia) a Poľsko (menšia časť). Väčšina nemeckej časti je od roku 1990 súčasťou spolkovej krajiny Sasko, malá časť je súčasťou spolkovej krajiny Brandenbursko. Takmer celá poľská časť je súčasťou Dolnosliezského vojvodstvoa, malá čast patrí k Lubuskému vojvodstvu.
Centrom Hornej Lužice je mesto Budyšín, najväčším mestom je však Görlitz (Zhorelec), v poľskej časti je dôležitým strediskom mesto Zgorzelec. Do 15. storočia bola oblasť známa ako Milsko, pretože ju obýval slovanský kmeň Milčanov. Dolná Lužica sa nazývala Lužica, pretože ju obýval kmeň Lužičanov. Neskôr bolo meno Lužice prevzaté pre obe časti a dochádza k rozlišovaniu na Hornú a Dolnú Lužicu.
Horná Lužica susedí na západe so Saskom, na juhu s Čechami, na východe so Sliezskom, na severe s Dolnou Lužicou.
V nemeckej časti Hornej Lužice žije približne 640 000 obyvateľov. Väčšinu z nich dnes tvoria Nemci, asi 20 000 obyvateľov sú Lužickí Srbi, ktorý hovoria hornolužickou srbčinou. Poľskú časť Hornej Lužice obývajú od roku 1945 najmä Poliaci, ktorí po 2. svetovej vojne vystriedali vysídlených Nemcov.
Súčasť Krajín českej koruny.
Od roku 1329 do roku 1635, kedy bola saskému kurfirstovi daná do dedičného zálohu (ako tzv. české léno), bola Horná Lužica súčasťou Krajiny českej koruny. Od tohoto roku bola ich súčasťou už len formálne (de iure); fakticky prešli pod správu Saského kurfirstva.
Hviezdny potok (prítok Močiarky)

Hviezdny potok je prirodzený vodný tok na Záhorí, v okrese Malacky, na území VVP Záhorie. Je to pravostranný prítok Močiarky, tok V. rádu, nížinného charakteru. Má dĺžku 4,986 km a plochu povodia 7,602 km².
Prameň.
Pramení v bezmennej mokradi na území VVP Záhorie, v nadmorskej výške , v lokalite Jablonovské jazero (), na severozápadnom svahu vrchu Malá Hviezda (207 m n.m.), (podľa ktorého je potok pomenovaný), neďaleko obce Pernek v Borskej nížine (časť Záhorskej nížiny).
Opis toku.
Po vzniku potok urobí esovitý meander najskôr západným smerom a po meandri pokračuje na juhovýchod. Tečie stále juhovýchodným smerom najprv lesom, neskôr, v upravenom koryte ornou pôdou a následne zase borovicovým lesom na viatych pieskoch, kde si už zvoľna meandruje. Mierne sa stáča na juh a neskôr znova na juhovýchod a napokon zase na juh, kde následne, v oblasti Medzi výmoľmi, vo výške ústi sprava do Močiarky.
Výskumný ústav jadrovej energetiky

VUJE, a. s., je bývalá štátna, dnes akciová spoločnosť, pozostávajúca zo slovenských investorov, zameriavajúca sa na vedu, výskum, inžiniersku a projektovú činnosť v oblasti jadrovej energetiky, ako aj rozvodné siete, klasickú energetiku a využitie obnoviteľných zdrojov energie, vrátane školiacich a konzultačných činností. Hlavné sídlo je na Okružnej ulici č. 5 v Trnave.
História.
Spoločnosť VUJE bola založená pod názvom "Výskumný ústav jadrových elektrární" 1. januára 1977 ako koncernová účelová organizácia Slovenského energetického podniku, so sídlom v Jaslovských Bohuniciach. Od roku 1978 sa stal výskumnou organizáciou v pôsobnosti Federálneho ministerstva palív a energetiky ČSSR. Hlavnou činnosťou ústavu bolo vedecké vedenie spúšťania blokov československých jadrových elektrární a podpora pri ich prevádzke. V roku 1980 získal VUJE, š. p., štatút štátneho podniku s pretrvávajúcou orientáciou a v roku 1986 sa sídlo ústavu presťahovalo z Jaslovských Bohuníc do Trnavy.
K 1. novembru 1994 prebehla privatizácia majetku štátneho podniku akciovou spoločnosťou VÚJE Trnava, a. s., ktorú založili vlastní zamestnanci podniku. Okrem podpory jadrových elektrární na Slovensku pribudli spoločnosti aj portfóliá inžinierskej a projektovej činnosti a komplexného zabezpečovania investičných akcií. V roku 2000 zmenil ústav názov na VÚJE Trnava a. s. - inžinierska, projektová a výskumná organizácia a od roku 2020 funguje pod súčasným názvom VUJE, a. s.
Pôsobenie ústavu.
Spoločnosť má zriadenú organizačnú jednotky v Česku - VUJE, a. s., odštěpný závod Praha. Najväčšou súčasnou investíciou pre VUJE, a. s., je dostavba 3. a 4. bloku jadrových elektrární v Mochovciach. Spoločnosť pôsobí napríklad aj v Česku, Maďarsku, Francúzku či na Ukrajine. Medzi ďalšie domáce projekty VUJE patrí rekonštrukcia rozvodní Medzibrod a Križovany nad Dudváhom pre SEPS, zvyšovanie výkonu blokov JE Mochovce, výstavba vysokonapäťovej linky Varín-Sučany či rekonštrukcia blokov JE V1 v Jaslovských Bohuniciach. Čo sa týka zahraničných projektov, v spolupráci s francúzskou firmou CORYS vyvinul VUJE multifunkčný simulátor, pre arménsku elektráreň dodali turbínu s výkonom 6,2 MW a v spolupráci s Maďarskom vypracovali dokumentácie na predĺženie životnosti blokov atómovej elektrárne Paks. V roku 2018 tiež spoločnosť VUJE nadviazala spoluprácu s juhokórejskou spoločnosťou AIC. Geografická diverzifikácia pôsobnosti je jednou z priorít súčasnej stratégie ústavu a po ukončení prác na 3. a 4. bloku JE EMO sa chce VUJE orientovať najmä do zahraničia.
VUJE, a. s. sa venuje výskumu a poskytovaniu služieb v trinástich oblastiach:
Anton Bendík

Anton Bendík (* 6. august 1931, Hrušov† 22. jún 2019, Banská Bystrica) bol známy slovenský folklorista, hráč na jednoradovú heligónku a sólový spevák. Pochádzal z Hrušova, posledné roky prežil vo Zvolene. Počas svojho života sa stal neodmysliteľnou súčasťou veľkých folklórnych festivalov, ako aj mnohých lokálnych podujatí po celom Slovensku a Česku. Účinkoval vo viacerých televíznych formátoch (Zem spieva, Kapura, Československo má talent, Reflex.)
Život.
Anton Bendík sa narodil 6. augusta 1931 v Hrušove. Pochádza z muzikantskej rodiny - jeho starý otec bol huslista, hral na husliach Stradivarius, jeho otec z času na čas hrával na heligónku. Ako štvorročný utrpel vážne popáleniny. Aby mu čas hojenia ubehol rýchlejšie, jeho otec mu kúpil jednoradovú heligónku. Anton Bendík sa naučil hrať na tomto hudobnom nástroji ako samouk a zostal mu verný až do konca života. Počas života sa oženil s Paulínou Bérešovou z Hrušova. V manželstve sa im narodili dvojičky, ktoré hneď po pôrode zomreli. Následne sa im narodili syn a dcéra. Začiatkom decembra 1997 mu jeho manželka po 46-ročnom manželstve umrela. Posledné roky prežil na Zlatom potoku vo Zvolene u svojej dcéry. Zomrel 22. júna 2019 vo veku 87 rokov. Pochovaný je vo svojom rodnom Hrušove.
Folklórne vystupovanie.
Anton Bendík sa preslávil hrou na 135-ročnú jednoradovú heligónku značky Hlaváček. Vo svojom vystupovaní na folklórnych slávnostiach a spoločenských akciách po celom Slovensku (folklórne slávnosti vo Východnej, v Detve, Kojšovská heligónka a iné) i Česku originálne interpretoval piesne z Hrušova, čím sa výraznou mierou zaslúžil o šírenie dobrého mena rodnej obce. Pravidelne sa zúčastňoval folklórneho festivalu Hontianska paráda, kde okrem hry na heligónku počas scénických programov predvádzal práce na žatve.
Jeho interpretácia sa stala nezameniteľná kvôli charakteristickému hlasu. Bol výnimočný a vynikajúci spevák, počas spevu vždy len pokračoval v basovom rytme („kontroval“). Melódiu piesne hral len v predohrách, nespievaných refrénoch a dohrách. Práve týmto pre heligónkovú hru nezvyčajným prístupom si vytvoril nezameniteľný a charakteristický štýl. 
Pár mesiacov pred smrťou vydal svoje profilové CD "Horička zeľená". Nachádza sa na ňom 23 piesní z Hrušova, ktorými sa počas svojich vystúpení preslávil.
2Cellos

2Cellos (štylizované ako 2CΞLLOS) je chorvátsko-slovinské instrumentálne duo, pozostávajúce zo Luku Šulića a Stjepana Hausera.
História.
Luka Šulić a Stjepan Hauser sa po prvýkrát stretli v hudobnej akadémii v Záhrebe. Sulić neskôr prešiel na londýnske konzervatórium Royal Academy of Music a Hauser prešiel na konzervatórium Royal Northern College of Music v Manchesteri. Po rokoch hrania klasickej hudby na violončelo sa rozhodli zahrať skladbu „Smooth Criminal“ od Michaela Jacksona. Nahrávka bola vydaná v januári 2011 a stala sa veľkým hitom na internetovom serveri YouTube. Po prvých dvoch týždnoch mala viac ako 3 milióny zhliadnutí.
2CELLOS využili YouTube na oslovenie svojho publika a zverejnili videá z významných živých vystúpení vrátane Arena Zagreb (2012), Arena Pula (2013), EXIT Festival (2014) a ich piaty jubilejný koncert v Arena di Verona (2016) v Taliansko. Vo februári 2014 dvojica zverejnila na YouTube svoje prevedenie skladby „Thunderstruck“ od AC/DC. Video zobrazuje duo hrajúce pred barokovým publikom, ktoré čoskoro zistí, že pieseň nie je klasická. Video sa stalo virálnym začiatkom marca a za prvé dva týždne nazbieralo 10 miliónov videní. V marci 2021 video získalo viac ako 200 miliónov videní.
Ako povedal Šulić pre The Sydney Morning Herald, „milujeme AC/DC rovnako ako Bacha“. Hauser dodal: „Obaja (AC/DC aj Bach) sú jednoduchí a presvedčiví v tom, čo robia.“
V roku 2017 vydali Šulić a Hauser svoj štvrtý album Score, ktorý nahrali s London Symphony Orchestra a ktorý zahŕňal širokú škálu televíznej a filmovej hudby. Pri príležitosti vydania albumu vydali 2CELLOS svoje oficiálne YouTube video k hre Game of Thrones Medley, ktoré za dva dni nazbieralo viac ako 1 milión videní.
Dňa 26. mája 2018 odohrali 2CELLOS hymnu Ligy majstrov UEFA pred finále Ligy majstrov UEFA 2018 medzi Realom Madrid a Liverpoolom. V tom istom roku vydali piaty album Let There be Cello. V novembri 2022 vystúpili na Medzinárodnom filmovom festivale v Káhire.
Európsky orgán práce

Európsky orgán práce je inštitúcia Európskej únie. Úrad sídli (od novembra 2021) na Landerorovovej 12 v Bratislave. Podľa Hospodárskych novín „hlavným poslaním inštitúcie [má byť] zlepšiť implementáciu práva EÚ v oblasti cezhraničnej pracovnej mobility a koordinácie sociálneho zabezpečenia.“ Má byť tiež mediátorom v prípade sporu medzi štátmi o pracovnej mobilite. 
Dejiny.
Vznik orgánu potvrdili Európsky parlament, Rada EÚ a Európska komisia 14. februára 2019. Predseda Európskej komisie Jean-Claude Juncker ho však avizoval v roku 2017. V júni 2019 bolo rozhodnuté, že orgán bude sídliť na Slovensku. Ide o prvý európsky orgán majúci sídlo na Slovensku. Jeho prví zamestnanci začali pracovať v novembri 2021, časť z nich bola presídlená z Bruselu.
Chrám svätého Štefana (Nesebar)

Chrám svätého Štefana (), známy aj ako Nové biskupstvo () je bývalý pravoslávny chrám z obdobia stredoveku nachádzajúci sa v historickom centre mesta Nesebar v Burgaskej oblasti v juhovýchodnom Bulharsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky a je súčasťou Architektonicko-historickej rezervácie Nesebar.
Charakteristika.
Budova sa nachádza na južnom okraji historického centra Nesebaru.
Chrám bol postavený ako trojloďová bazilika. Ide o baziliku tzv. skráteného typu. Ako materiál na výstavbu boli použité kamenné bloky a tehly. Pri výstavbe bolo použitých mnoho architektonických elementov ako napríklad rímsy, hlavice a využité boli aj reliéfy z predtým zničených kresťanských budov. Centrálna loď chrámu je vyššia než bočné lode a na západnej a východnej strane je zakončená oválnymi frontónmi.
Zvnútra bola budova vyzdobená freskami v roku 1599, čo je známe vďaka ktitorskému (donátorskému) nadpisu, ktorý sa nachádza nad južnými dverami naosu. Na freskách je vyobrazených viac ako 1000 figúr v celkovo 258 kompozíciách. Na freskovej výzdobe pracovali celkovo traja majstri, ktorých štýl je aj dnes rozlišiteľný. Dvaja pracovali na výzdobe východnej časti chrámu a jeden vyzdobil časť západnú. Chrám patrí medzi malé množstvo pamiatok, v ktorých sa zachovali fresky z obdobia 16. - 18. storočia. Najstaršie zachované fragmenty fresiek v chráme však pochádzajú už z 11. storočia. Scény vyobrazujú napríklad Kristom vykonané zázraky, ale aj scény zo života svätej Bohorodičky. Vo východnej časti predsiene sa nachádza vzácna freska zo začiatku 18. storočia zobrazujúca Posledný súd.
V chráme sa zachoval pôvodný ručne maľovaný ikonostas z konca 16. storočia z vyrezávaným archonistickým trónom a kazateľnicou z konca 18. storočia. Patrí k najstarším zachovaným ikonostasom na území Bulharska.
Pred oltárom za schodiskom sa nachádza mramorový trón, ktorý je bohato vyzdobený reliéfmi.
Z dôvodu použitých architektonických prvkov, ikonostasu a predovšetkým zachovaniu vzácnych umeleckých ikon sa chrám svätého Štefana ráta medzi najvýznamnejšie kultúrne pamiatky Bulharska.
Dejiny.
Chrám svätého Štefana bol postavený v obdobií stredoveku medzi 11. - 13. storočím. V 16. storočí bola budova predĺžená smerom na západ a v 18. storočí bola pristavaná predsieň. Predsieň bola pristavaná predovšetkým z dôvodu nutnosti väčšieho priestoru, v dôsledku prenášania ikon a iného materiálu z pôvodného zničeného chrámu svätého Štefana.
V roku 2007 prebehla reštaurácia budovy a v priebehu roku 2008 boli reštaurované aj fresky v interiéri chrámu.
V súčasnosti budova chrámu funguje ako múzeum.
Luka Šulić

Luka Šulić (* 25. august 1987, Maribor, Juhoslávia) je chorvátsko-slovinský violončelista. Je členom inštrumentálneho dua 2Cellos, spolu so Stjepanom Hauserom.
Mladosť.
Narodil sa v Maribore. Jeho otec Božo (vďaka ktorému má Šulić okrem slovinského aj chorvátske občianstvo) pochádza z Dubrovníka v Chorvátsku a jeho matka Alja pochádza z Izoly v Slovinsku. Jeho otec je taktiež violončelista a viacerí členovia jeho rodiny sú spätí s hudbou.
Osobný život.
Dňa 7. júla 2017 sa vtedy 29-ročný Luka Šulić oženil s Tamarou Zagoranskou počas intímneho obradu v Slovinsku. Pár je spolu od roku 2015 a v decembri 2016 sa zasnúbili na dovolenke na Novom Zélande.
Kariéra.
Luka Šulić vystupuje po celom svete a spája sólové klasické vystúpenia s vystúpeniami svojho partnera. Získal sériu špičkových cien na prestížnych medzinárodných hudobných súťažiach, vrátane prvej a špeciálnej ceny na medzinárodnej súťaži violončiel VII Lutosławski vo Varšave (2009), prvú cenu v súťaži Európskej vysielacej únie s názvom „New Talent“ (2006) and first prize at the Royal Academy of Music Patron’s Award in Wigmore Hall (2011).
Absolvoval niekoľko sólových a komorných vystúpení v Európe, Južnej Amerike a Japonsku na významných miestach ako Wigmore Hall, Amsterdam Concertgebouw, Vienna Musikverein a Konzerthaus. Ako sólista vystupoval s orchestrami ako napríklad Nemeckou rozhlasovou filharmóniou, Austrálskym komorným orchestrom, Varšavskou filharmóniou, Ruským symfonickým orchestrom a ďalšími.
Šulić začal svoje hudobné vzdelanie v Maribore vo svojich piatich rokoch. V pätnástich rokoch, sa stal jedným z najmladších študentov, čo nastúpil na Hudobnú akadémiu v Záhrebe do triedy prof. Valtera Dešpalja, ktorú absolvoval v osemnástich rokoch. Pokračoval vo svojom vzdelaní vo Viedni s prof. Reinhard Latzko. V roku 2011 Šulić absolvoval štúdium magisterského titulu s Matsom Lidstromom na Kráľovskej akadémii hudby v Londýne.
Jeho hlavný úspech sa začal, keď sa rozhodol spojiť sily so svojím priateľom a bývalým súperom violončelistom Stjepanom Hauserom. V januári 2011 nahrali na internetový server YouTube vlastnú verziu skladby „Smooth Criminal“ od Michaela Jacksona. V priebehu niekoľkých týždňov sa ich video dostalo do virálneho prostredia a získalo viac ako 7 miliónov zhliadnutí. To viedlo k rekordnej dohode so spoločnosťou Sony MASTERWORKS a pozvánkou na vstup na celosvetové turné Eltona Johna.
Duo sa objavilo v televíznej relácii stanice National TV ako napríklad The Tonight Show s Jayom Lenom, The Ellen DeGeneres Show (dvakrát za 6 mesiacov) a v TV Total Stefana Raaba v Nemecku.
V januári 2012 sa objavili ako špeciálni hudobní hostia v televíznom seriáli stanice Fox Glee, kde v sekcii Michaela Jacksona vystupovali so skladbou „Smooth Criminal“. Toto bolo po prvýkrát, čo inštrumentálne duo vystúpilo v pozícii hostí. Skladby skupiny 2Cellos, na ktorých sa zúčastnili herci Grant Gustin a Naya Rivera, debutovali na 10. mieste v rebríčku Billboard Hot 100 Digital Songs Chart a pristálo na albume 2Cellos v Top 100.
Ľadová káva

Ľadová káva je studeným variantom kávy, ktorá je vyhľadávaná prevažne cez horúce mesiace. Ingrediencie sú rovnaké ako u bežnej kávy len s tým rozdielom, že táto káva neprechádza varom. Do tejto kávy môžeme pridať aj kocky ľadu alebo samotnú zmrzlinu (záleží na druhu danej kávy a tiež na chuti stravníka).
Varianty.
"Frappé".
V súvislosti s ľadovou kávou bolo v Solúne v roku 1958 po prvýkrát pripravené "Café frappé". Vyrába sa z instantnej kávy a pripravuje sa s chladenou vodou, kockami ľadu a prípadne s cukrom a mliekom. Je rozšírená najmä v Grécku a často sa označuje ako „národný nápoj“. Táto ľadová káva obsahuje zmrzlinu len vo variante "Frappé Pagoto" („frapé so zmrzlinou“).
Vo Švajčiarsku a vo Francúzsku sa pod pojmom "frappé" chápe mliečny koktail podobný dezertu, v ktorom bola zmrzlina (akéhokoľvek druhu) spracovaná s mliekom v mixéri. "Kaffeefrappé" alebo "café frappé" je pripravené v súlade zmrzliny a mlieka s kávou.
"Caffè freddo".
Talianski gastronómovia podávajú "Caffè freddo" (studená káva), ktorá sa skladá iba z chladeného, ​​vodou rozšíreného espressa s kockami ľadu a je ochutený cukrovým sirupom. Patrí k zvyčajnej ponuke talianskych barov v letných mesiacoch.
Instantná ľadová káva.
Od rôznych výrobcov existujú prášky, ktoré sa dajú zmiešať so studeným mliekom alebo vodou, aby z toho vznikol nápoj s ľadovou kávou.
Schwarzwaldská ľadová káva.
Schwarzwaldská ľadová káva, ktorá je obľúbená v Schwarzwalde, sa skladá z chladenej filtrovanej kávy sladenej cukrom a sprevádzanej silným akcentom schwarzwaldskej čerešňovice. Jeden až dva kopčeky vanilkovej zmrzliny, podávané v elegantnom vysokom sklenenom pohári a môže byť ozdobený smotanovým krémom, čokoládou, prípadne čerešňami, vaflami alebo krumkake.
Ľadová káva na anglický spôsob.
Ide o termín pochádzajúci z Viedne, ktorý dokopy obsahuje až 1/3 zmrzliny, 1/3 kávy a 1/3 šľahačky.
"Iced coffee".
Variant, ktorý je ponúkaný v USA ako "Iced coffee", niekedy pozostáva len z čiernej kávy, kociek ľadu (bez zmrzliny) a možno aj mlieka.
"Café Glace".
V nemecky hovoriacom Švajčiarsku sa niekedy kávová zmrzlina podáva ako "Café Glace". Vo francúzsky hovoriacom Švajčiarsku a vo Francúzsku sa termín ("café glacé") zvyčajne používa na kávu alebo espresso podávané s kockami ľadu, ktoré je voliteľne rozšírené mliekom (analogicky ku "iced coffee" alebo "caffè freddo").
Ľadová čokoláda.
Variantom ľadovej kávy je zmrzlinová čokoláda. Káva je nahradená studenou pitnou čokoládou; namiesto vanilkovej zmrzliny sa občas používa kopček čokoládovej zmrzliny.
Vietnamská ľadová káva.
Vietnamská ľadová káva sa nazýva "cà phê đá" (doslova „ľadová káva“) a má tradičný štýl varenia. Tmavo pražená vietnamská káva sa varí s kovovým kvapkovým filtrom ("phin cà phê") a potom sa naleje do pohára s kockami ľadu. Populárny variant tejto kávy sa nazýva "cà phê sữa đá", v ktorej sa na kávu najprv nakvapká sladené kondenzované mlieko a potom sa zmes naleje do kociek ľadu.
DOMA DOBRE

DOMA DOBRE (medzi rokmi 2003-2017 Agrárna strana vidieka, skratka ASV), je slovenská agrárna politická strana, ktorá vznikla v júli 2017 transformáciou z ASV. Predsedom je od roku 2017 Vladimír Chovan.
Program strany.
Strana sa profiluje stredovo, nadväzuje na odkaz ASV, pričom kladie dôraz na vidiecku krajinu Slovenska, otázky poľnohospodárstva a rozvoja vidieckych oblastí, keďže podľa nich je väčšina Slovenska vidiecka a treba to využiť.
V zahraničnopolitických otázkach vystupuje proeurópsky, avšak požaduje reformu EÚ. DOMA DOBRE podporuje aktívnu zahraničnú politiku EÚ ako celku mimo svojho územia, najmä, čo sa týka spoločného postupu pri humanitárnych misiách a humanitárnej pomoci, aby sa tak predchádzalo nelegálnej migrácii na územie Európskej únie. Taktiež strana hovorí o potrebe hlbšej spolupráce bezpečnostných síl medzi členskými krajinami EÚ.
Volebné výsledky.
Voľby do Európskeho parlamentu 2019.
Výsledky volieb do Európskeho parlamentu, v ktorých sa zúčastnila strana DOMA DOBRE.
Samuel Honzek

Samuel Honzek (* 12. november 2004, Trenčín) je slovenský hokejový útočník. Momentálne má zmluvu s klubom NHL Calgary Flames, ktorý ho draftoval v roku 2023 v prvom kole zo 16. miesta.
Hráčska kariéra.
Honzek je odchovancom Dukly Trenčín, za ktorú nastupoval od mládežníckych kategórii až po prvý tím. Medzi seniormi sa prvýkrát predstavil v ročníku 2020/21, v najvyššej extralige odohral päť stretnutí bez bodového zisku, ďalších osem štartov s bilanciou štyroch gólov a jednej asistencie pridal v drese Spartaku Dubnica v druhej hokejovej lige.
V sezóne 2021/22 sa napevno etabloval v slovenskej extralige, v základnej časti odohral 49 zápasov so ziskom 14 bodov za 10 presných zásahov a štyri prihrávky. V play-off nebodoval a Trenčín vypadol už v prvom kole.
Pred štartom ročníka 2022/23 uprednostnil odchod do zámoria, rozšíril rady juniorského tímu Vancouver Giants hrajúceho vo WHL. Prestup do zahraničia mu vyšiel: napriek tomu, že jeho sezónu poznačili zranenia, tak zaznamenal 56 bodov v 43 stretnutiach. Vďaka podarenej sezóne sa dočkal výberu na drafte z celkového 16. miesta, pričom pred začiatkom sezóny sa očakávalo, že naňho príde rad až niekedy okolo piateho kola. Zvolil si ho kanadský klub Calgary Flames, s ktorým podpísal vstupný kontrakt na tri sezóny v júli 2023.
V sezóne 2023/24 sa vrátil do mládežníckej ligy WHL. V tíme Vancouver Giants ho menovali kapitánom a tejto pocty sa mu dostalo ako prvému Európanovi v klubovej histórii. Aj v tomto ročníku ho sužovali zranenia, ktoré ho limitovali na 33 zápasov v základnej časti, v ktorých si pripísal 31 bodov za 10 gólov a 21 asistencií. V play-off nastúpil do ďalších piatich stretnutí, strelil dva góly, ale jeho klub vypadol už v prvom kole. Vzápätí sa pripojil k mužstvu Calgary Wranglers, hrajúcom v AHL, za ktorý stihol odohrať tri zápasy bez bodového zápisu.
Na začiatku hokejovej sezóny 2024/25 zaujal skvelými výkonmi v prípravných dueloch NHL. Vďaka pravidelnej bodovej produkcie ho tréneri posunuli až do prvej útočnej formácie.
Reprezentačná kariéra.
V auguste 2021 bol členom slovenskej reprezentácie na Hlinka Gretzky Cupe, kde Slováci získali druhé miesto a dosiahli tak svoj najlepší výsledok v histórii turnaja.
Medzi rokmi 2022-24 štartoval trikrát na majstrovstvách sveta hráčov do 20 rokov. Pri svojej poslednej účasti v roku 2024 bol asistentom kapitána tímu.
V seniorskej reprezentácii debutoval v sezóne 2021/22. Naskočil do dvoch prípravných zápasov.
Balada o poľných vtákoch

„Balada o poľných vtákoch“ je skladba z albumu Mira Žbirku "Doktor sen". Hudbu napísal Miro Žbirka, textárom bol Kamil Peteraj. Táto hudobná balada je považovaná za jednu zo skladieb, ktorá Miroslava Žbirku preslávila.
Balada vznikla pôvodne na klavíri. Nakoniec je skladba zaranžovaná jediným nástrojom, syntetizátorom, ktorý je podfarbený plejbekom vokálov. K piesni bol skomponovaná najprv hudba. Podľa textára Kamila Peteraja mal Miro Žbirka v pracovnej verzii k melódii anglický text, ktorý nazval „Like a Hero“. Pieseň bola zaradená ako posledná nahrávka B-strany albumu. Peteraj k tomu dodáva, že „Vlastne to bola pieseň, ktorá donútila poslucháča otočiť vinyl a počúvať album od začiatku ešte raz. Možno preto nie je náhoda, že sa stávala hitom postupne. Vyplávala ako veľryba z mora.“Podľa textára Kamila Peteraja: „Balada má v sebe zahrabaný istý protest. Pod poetickosťou je ukryté volanie po slobode, vzdor proti nenávisti, závisti - hovorí sa v nej o Kainovi. Isté veci sa nedali povedať priamo, ani sa to nenosilo.“
Text piesne je tiež vpísaný do obrazu maliara Martina Augustína, ktorý s Peterajom spolupracuje od roku 2008.
Odozva.
Za najbližšiu zo svojich pesničiek ju označil autor hudby Miroslav Žbirka.
Podľa Pravdy je skladba „ [jedna z] najkrajších slovenských piesní“ a „zároveň jedna z piatich najlepších slovenských populárnych piesní našej histórie“. Podľa portálu iDNES jeho hity „22 dní“, „Biely kvet“, „Prvá“, „Balada o poľných vtákoch“ a mnohé ďalšie patrili k tomu najlepšiemu, čo ponúkala „oficiálna“ pop music 80. rokov 20. storočia.
Hity „V slepých uličkách“, „Balada o poľných vtákoch“, „Biely kvet“ alebo „Atlantída“ z prvých dvoch albumov, podľa Aktualit.cz, Žbirkovi v roku 1982 priniesli výhru v ankete Zlatý slávik.
Spor.
Melódia skladby bola v 80. rokoch ukradnutá. Potom, ako Miro Žbirka vydal v roku 1983 v Nemecku album vo vydavateľstve RCA, onedlho spevákov producent zistil, že jeho „Balada o poľných vtákoch“ existuje v nemčine ešte v jednej verzii – pod názvom „Gefühle sind herzlos“, no ako autor nebol uvedený on, ale istý Dieter Bohlen, ktorý pracoval v spomínanom vydavateľstve a zároveň bol aj začínajúci hudobník (neskôr sa preslávil v duu Modern Talking). Pokúšal sa preraziť a vyskúšal to s jeho skladbou, no bolo to viac ako povolených osem taktov. Žbirkov producent to začal riešiť. Stretli sa spolu v Hamburgu a skončilo sa to mimosúdnou dohodou o spoluautorstve a percentách.
Gersterov dom

Gersterov dom je klasicistická budova v Košiciach stojaca na Hlavnej ulici číslo 9.
Dejiny.
20. októbra 1850 sa tomto dome sa narodil Vojtech Gerster. Vojtech Gerster bol významný staviteľ a autor projektu Korintského prieplavu, ale aj spoluprojektant Panamského prieplavu. Od 21. apríla 1999 je na tomto dome umiestnená jemu venovaná pamätná tabuľa. Text na tabuli je v troch jazykoch a tabuľa obsahuje aj malé mapky Korintského i Panamského prieplavu. Dom dal postaviť jeho starý otec, ktorý si najprv kúpil dom na Zvonárskej ulici a novšiu časť domu dal postaviť na vtedajšej novej predĺženej časti Hlavnej ulice. Dom stojí na mieste najstarších mestských hradieb z rokov 1261 – 1290 z doby Árpádovcov, ktoré v miestach kde dom stojí odstránili v roku 1830. Majiteľom samotného domu, ktorý vznikol koncom 30. rokov 19. storočia bol najprv stolár Jozef Gerster, potom jeho syn Mikuláš, ktorý mal povolanie mydlár.
Barbarská generácia

Barbarská generácia je literárna skupina, ktorej tvorba prebiehala v ére 90. rokov 20. storočia a milénia. Jej tvorivú základňu predstavujú autori Ján Litvák, Andrijan Turan, Kamil Zbruž. V roku 1998 k nim pribudol Robert Bielik. Celkom prvým manifestom tejto skupiny bol v roku 1992 parodický text Kamila Zbruža "Manifest Barbarskej generácie" v časopise "Fragment". Jeho zmyslom bolo definovať postoj členov skupiny voči svetu: nikomu nedôverovať a nikam nepatriť. Skupina sa manifestovala tiež v roku 1998 svojim zborníkom "Barbar(u)ská ruleta", v ktorej sa nachádza "Tichý manifest" žiadajúci zbaviť literatúru posolstva. Nakoniec v časopise Dotyky v roku 2004 zverejnili tretí program skupiny. Kamil Zbruž o ňom hovorí ako o súradniciach vzbury proti konzumnej spoločnosti. Tieto "súradnice" boli paródiou na skutočnosť, ktorú podľa autora treba brať vážne.
Diela skupiny, ktoré vydávala v období 90. rokov až milénia postupne odhaľovali literárny vkus jej autorov. Zaujímavým sa javí grungeová "Samoreč" Jána Litváka, dadaistická "Oddychovka" tiež Jána Litváka, "Popolnočný med" od Andrijana Turana, "Sírius" od Kamila Zbruža ovplyvnený východnou filozofiou. Barbarská generácia vplávala do rieky slovenskej postmoderny vo forme ekletickej množiny rôznych prúdov v dielach jej členov.
Stanislav Biroš

Stanislav Biroš alebo Stanislav Bíroš (* 12. november 1901, Bytča – † 17. september 1983, Bytča) bol česko-slovenský akademický maliar, sochár a učiteľ. Ako učiteľ pôsobil v Bytči, v Turčianskych Tepliciach i Žiline. Pochovaný je v Bytči.
Životopis.
Pochádzal z rodiny krajčíra Štefana Biroša (* 1866† 1941) a jeho manželky Jozefíny, rod. Smolkovej (* 1868† 1953) ako jedno zo siedmich detí. Základnú školu absolvoval v Bytči. V roku 1916 pokračoval stredoškolským štúdiom na učiteľskom ústave v Turčianskych Tepliciach. V roku 1918 bol pre proslovenské prejavy a vzdor voči maďarizácii preložený na Dolnú zem do mesta Jászberény a neskôr aj uväznený v Sarvaši, čo už však časovo korelovalo so vzburou 71. trenčianskeho pešieho pluku v Kragujevaci a zánikom Rakúsko-Uhorska s koncom prvej svetovej vojny. V rodiacom sa Česko-Slovensku sa ako dobrovoľník zaradil do Národnej gardy a 5. decembra 1918 sa v rámci maďarsko-česko-slovenskej vojny zúčastnil bitky I. námornej roty s maďarskou posádkou Žiliny pri Zemianskej Kotešovej, ktorá skončila oslobodením Žiliny.
Uväznením a vojnou prerušené učiteľské štúdium si dokončil v rokoch 19191920 v Leviciach. Následne v rokoch 19211927 študoval sochárstvo na Vysokej škole umeleckopriemyselnej v Prahe (UMPRUM). Po skončení štúdia pracoval krátko v reklamnom oddelení firmy Baťa. V roku 1929 sa vrátil do Bytče, kde do roku 1938 pôsobil ako učiteľ meštianskej školy. Neskôr vyučoval v Turčianskych Tepliciach, Kláštore pod Znievom a Žiline. Od roku 1954 pôosbil ako umelec v slobodnom povolaní.
Tvorba a dielo.
Od roku 1945 sa plne venoval sochárstvu. Spoluzakladal Kysuckú galériu v Čadci. Vytvoril busty Jana Amosa Komenského v Uherskom Brode, Martina Kukučína v Jasenovej, Ivana Hálka v Žiline, Janka Kráľa v Šahách a ďalšie.