burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Brnianska kostnica

Brnianska kostnica sa nachádza pod Jakubským námestím v brnianskej mestskej časti Brno-střed, z väčšej časti priamo pod kostolom svätého Jakuba.
V minulosti sa na tomto mieste nachádzal cintorín, z kapacitných dôvodov však vznikla kostnica. Do tejto kostnice boli taktiež prenesené ostatky zosnulých zo zrušeného cintorína na brnianskom Petrove. Keď bol cintorín koncom 18. storočia zrušený, kostnica bola uzatvorená a na viac ako dve storočia sa na ňu zabudlo. Znovuobjavená bola až v roku 2001 pri archeologickom prieskume námestia. Podľa Aleša Svobodu, „objaviteľa“ kostnice, sa v nej nachádzalo viac ako 50 tisíc kostrových pozostatkov. Po parížskych katakombách je tak druhou najväčšou kostnicou v Európe.
V roku 2008 mesto Brno uzatvorilo so svätojakubskou farnosťou zmluvu, podľa ktorej bude kostnica do roku 2026 v prenájme Brna za symbolickú korunu ročne, pričom bola sprístupnená verejnosti v roku 2012. Vchod do kostnice je priamo z námestia, do jej otvorenia slúžil ako vchod provizórny poklop z chodníka námestia s následným zostupom po rebríku.
Močiarnička tichá

Močiarnička tichá (iné názvy: sluka malá, močiarnička malá, močiarnica tichá; "Lymnocryptes minimus") je druh vtáka z čeľade slukovité ("Scolopacidae"). Obýva celý sever palearktídy. Na Slovensku je migrant a zimuje na 4 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov močiarnička tichá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková i Európska populácia sú stabilné.
Opis.
Močiarnička tichá meria 17 - , rozpätie 30 - a váži 50 - 91 g. Zvrchu je hnedá s pozdĺžnymi škvrnami, na boku nemá priečne pásiky. Na vrchu hlavy má tmavý hnedý pás. Chvost je zahrotený a nemá na okraji bielu farbu. Zobák je krátky, hnedý a pri konci čierny, nohy sú zelenosivé. Dobrým poznávacím znakom je drobná postava s krátkym zobákom, pri vyplašení vzlietne v poslednej chvíli, po vzlietnutí sa vôbec neozýva, letí priamočiaro a zakrátko opäť zosadne. Jej väčšia príbuzná močiarnica mekotavá sa pri vyplašení ozýva "keč", lieta najprv cikcakovite a potom sa zdvihne do výšky.
Výskyt a stav na Slovensku.
Na Slovensku vzácne zimuje a zastavuje sa počas jarného i jesenného ťahu. Na jar prilieta v marci a v apríli a na jeseň od septembra do novembra.
Odhadovaný počet zimujúcich jedincov 5 - 20. Ekosozologický status v roku 1995 "Im" - nezaradený migrant, resp. nehniezdič. V roku 1998 žiadny. V roku 2001 žiadny. V roku 2014 žiadny. Európsky ochranársky status "SPEC3" - druhy, ktorých globálne populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia "V" - zraniteľný druh.
Biotop.
Vyhľadáva močiare, mokré lúky a brehy rybníkov.
Potrava.
Živí sa vodnými bezstavovcami (červami, mäkkýšmi, malými kôrovcami, hmyzom), konzumuje však i rastlinnú potravu, semená a listy vodných rastlín. 
Ochrana.
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 1840 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Druh je zaradený do smernici o vtákoch (Príloha II a III).
Veterná elektráreň Cerová

Veterná elektráreň Cerová je veterná elektráreň pri miestnej časti Rozbehy obce Cerová v Senickom okrese. Jej inštalovaný výkon je 4×660 kW, ročne by mala vyrobiť 4 000 MWh elektrickej energie. Bola prvou veternou elektrárňou na Slovensku. Elektráreň leží na území CHKO Malé Karpaty v lokalite "Vápenková skala" v nadmorskej výške 
Plánovanie a výstavba.
Lokalita "Vápenková skala" mala byť vytypovaná ešte pred rokom 1989, keď Slovenské elektrárne plánovali postaviť veternú elektráreň ako demonštračný projekt. V roku 2000 Európska únia vyčlenila na výstavbu 1,8 milióna eur z projektu PHARE. Bola to najväčšia investícia tohoto programu na Slovensku v danom roku. Výstavba si vyžiadala celkovo 125 miliónov Sk.
Skúšobná prevádzka elektrárne začala 10. októbra 2003.
Technológia.
Elektráreň sa skladá zo štyroch veterných turbín, každej s výkonom 660 kW, celkový inštalovaný výkon je 2,6 MW. Stĺpy turbín sú vysoké 78 metrov a majú hmotnosť 90 ton. Generátory pochádzajú od dánskeho výrobcu Vestas. Vrtule majú priemer 44 metrov.
Prevádzka.
Ročne elektráreň vyrobí 4 až 5 MWh energie. Do rozpočtu obce prináša približne 16,5 tisíca eur ročne. V roku 2008 obec plánovala postavenie ďalších dvoch, výkonnejších turbín.
Vo februári 2022, tzn. po približne 18 rokoch prevádzky, došlo na jednej z turbín k odtrhnutiu listu rotora. Následne bol zrealizovaný audit zvyšných troch turbín, pričom boli nájdené poruchy aj na ďalších dvoch. V prevádzke tak dočasne zostala len jedna turbína, je však v pláne revitalizácia celej elektrárne a zároveň majú na Záhorí vzniknúť aj ďalšie veterné elektrárne.
TV Mistral

TV Mistral je lokálna slovenská televízia v meste Michalovce, ktorá vysiela od 25. januára 2000. Vysielanie prebieha len raz za týžden vo štvrtok. Programom je Mestské spravodajstvo, športový magazín, relácia Žihadlo, a reklamné bloky. Televízia je taktiež nositeľom ocenení ohľadom televíznej tvorby.
Údolí Záhorského potoka

Údolí Záhorského potoka je prírodná pamiatka ev. č. 1514 severozápadne od obce Kunvald v okrese Ústí nad Orlicí. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Prírodné pomery.
Potok preteká osadou Záhory v mestečku Kunvald. Rozloha povodia je asi 1 km². Svoju vodu odvádza do riečky Rokytenka. Pre zvýšený výskyt chránených druhov rastlín a živočíchov tu bolo na území s rozlohou 11.0661 ha v roku 1987 vytvorené chránené územie. Týka sa to hlavne bledúľ jarných a zo živočíchov mloka bodkovaného "(Lissotriton vulgaris)".
Zelené pleso pod Predným Zeleným

Zelené pleso pod Predným Zeleným (iné názvy: "Zelené pliesko, Zelené pliesko pod Predným Zeleným, Žabie pliesko, Opálové pliesko", ) je malé jazierko v Západných Tatrách v Spálenej doline.
Má rozlohu 0,027 ha, je 37 metrov dlhé a 13 metrov široké. Jeho maximálna hĺbka je 2,1 m a maximálny objem je 162 m³. Nachádza sa v nadmorskej výške .
Do plesa ústia dva potoky, jeden z juhu a jeden z východu. Tieto potoky pramenia kúsok nad plesom. Z plesa odteká Spáloný potok, ktorý sa vlieva do Roháčskeho potoka.
Po južnom brehu vedie modrá turistická značka z rázcestia Adamcuľa na Horné Roháčske pleso.
Potápač malý

Potápač malý alebo potápač biely (lat. "Mergellus albellus" alebo "Mergus albellus") je druh z čeľade kačicovité. Zaraďuje sa buď ako jediný druh do rodu Mergellus (potápač) alebo do rodu "Mergus" (potápač). 
Obýva boreálnu oblasť Palearktídy, kde hniezdi v dutinách stromov na brehoch stojacich a pomaly tečúcich vôd. Na Slovensku je zimný hosť a migrant. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov potápač malý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia klesá, v Európe stúpa.
Opis.
Potápač malý meria asi 38 - , s rozpätím krídel 55 - , váži 380 - 935 g. Samček je prevažne biely. Pri oku má čiernu škvrnu, na prsiach a na hlave úzke čierne pásiky. Chrbát je čierny. Čierna farba chrbta a prevažne biele zafarbenie je za letu nápadné. Biele polia na krídlach sú väčšie ako u samice. Boky majú sivý nádych. Samica je menšia ako samec, prevažne sivastá s gaštanovým vrchom hlavy vytvárajúcim náznak chochlíka. Má biele líca a krk. 
Hlas.
Potápač malý je tichý druh. Počas toku samec vydáva grgavé hlasy znejúce asi ako "tek tek tek arorr", samička sa ozýva prevažne jednoslabičným "räg" alebo "gräg"', tiež "gä gä". 
Výskyt a stav na Slovensku.
Na Slovensku sa objavuje najčastejšie od októbra do druhej polovici apríla na veľkých riekach a rozsiahlych vodných nádržiach. Zimovanie bolo zistené na 16,6 % mapovacích kvadrátov. V roku 1998 bolo pozorovaný jeden pár ešte 7. mája na derivačnom kanáli Vodného diela Gabčíkovo a v roku 1997 bola pozorovaná samica v mesiacoch jún, júl a september na priesakovom kanáli Hrušovskej zdrže (Dunaj). Najbližšie k Slovensku zahniezdil v Česku (Vodní nádrž Lipno v roku 1984).
Odhadovaný počet zimujúcich jedincov 100 - 700. Ekosozologický status v roku 1995 "Im" - nezaradený migrant, resp. nehniezdič. V roku 1998 žiadny. V roku 2001 žiadny. V roku 2014 žiadny. Európsky ochranársky status "SPEC3" - druhy, ktorých globálne populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia "V" - zraniteľný druh. 
Hniezdenie.
Potápač malý si začína tvoriť páry už na zimovisku, v máji až v júni znáša vajíčka v stromových dutinách. Tieto dutiny môžu byť aj viacero metrov vysoko a často i ďalej od vody. Obsadzujú aj hniezdne búdky. Znášajú 6 - 11 žltkavých vajíčok. Inkubácia trvá 28 - 30 dní. Potom čo sa vyliahnu, približne za 24 - 36 hodín, vyskáču z hniezdnej dutiny. Asi po 10tich týždňoch odrastú a v druhom roku pohlavne dospievajú.
Potrava.
V zime sa živý malými rybami 8 - . V letných mesiacoch okrem rýb aj vodnými bezstavovcami (červami, mäkkýšmi, hmyzom), tiež i rastlinnou potravou, čím sa odlišujú od svojich väčších príbuzných potápačov.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 1840 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Ázijský vyzývací pohár v pozemnom hokeji mužov 2017

Ázijský vyzývací pohár v pozemnom hokeji mužov 2017 bol v poradí 3. turnaj ázijského vyzývacieho pohára v pozemnom hokeji mužov, ktorý organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF). Konal sa v dňoch od 25. novembra2. decembra 2017 v Rangúne, v Mjanmarsku, za účasti 4 tímov. Pôvodne sa mali turnaja zúčastniť aj družstvá Kazachstanu, Srí Lanky a Uzbekistanu, ktoré sa z neho odhlásili až po vyžrebovaní. Mjanmarsko bolo organizátorom ázijského vyzývacieho pohára druhýkrát, keď hostilo toto podujatie aj v roku 2015, rovnako v Rangúne. Zápasy sa odohrali na štadióne Theinphyu Hockey Stadium s kapacitou 2 000 divákov. Obhajca titulu z sa na turnaji nepredstavil, nakoľko postúpil na Majstrovstvá Ázie 2017. Zvíťazil , ktorý vyhral všetky stretnutia.
Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia na Ázijský pohár v Kórejskej republike. Kvalifikovalo sa na neho iba víťazné družstvo.
Účastníci.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k októbru 2017.
Letohradská bažantnice

Letohradská bažantnice je prírodná pamiatka ev. č. 209 neďaleko obce Letohrad v okrese Ústí nad Orlicí. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana.
Predmetom ochrany je zvyšok bažantnice založenej v roku 1628.
Prírodné pomery.
Flóra.
Pôvodne dubohrabina s významným podielom starých líp. V súčasnosti je zastúpená borovica, jaseň, dub letný, lipa malolistá a smrek. V kríkovom poschodí prevažuje bršlen a čremcha, z bylinnom poschodí je tam cesnak medvedí, lýkovec jedovatý, prvosienka vyššia a ďalšie.
Fauna.
Z vtákov tu hniezdia brhlík obyčajný, červienka obyčajná, drozd plavý, belorítka obyčajná, kavka tmavá, drozd čierny, kukučka obyčajná, pinka obyčajná, sokol myšiar, ďateľ veľký, strnádka obyčajná a ďalšie. V roku 2006 bol obnovený rybníček pre zachovanie obojživelníkov.
V rámci Programu 2000 bol zriadený náučný chodník bažantnicou.
Formula E 2017–18

Sezóna 2017–18 Formuly E je štvrtou sezónou šampionátu elektrických formulí, ktoré organizuje Medzinárodná automobilová federácia (FIA). Začala sa prvými pretekmi 2. decembra 2017 v Hongkongu a skončila 15. júla 2018 pretekmi v New Yorku.
Fancúzsky pretekár Jean-Éric Vergne vyhral šampionát jazdcov s celkovým počtom bodov 198. Šampionát tímov vyhral tím Audi Sport Abt Schaeffler s malým dvojbodovým náskokom pred tímom TECHEETAH.
Selský potok

Selský potok je prírodná pamiatka ev. č. 1496, ktorá leží severozápadne od dedinky Herbortice v okrese Ústí nad Orlicí, zriadená vyhláškou ONV Ústí nad Orlicí zo dňa 27. septembra 1990. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana.
Dôvodom ochrany je zachovanie bohatého výskytu bledule jarnej.
Prírodné pomery.
Vlhké rašelinové lúky pozdĺž Selského potoka vyvierajúceho z mokradí Selského lesa s čiastočným brehovým jelšovým porastom, nachádzajúce sa na severozápadnom okraji Zábřežskej vrchoviny. Je to malá lokalita o výmere 6,8 hektára v nadmorskej výške 550 až 600 metrov, s priemernými ročnými zrážkami 700 mm a tvoriaca v podstate juhovýchodné pokračovanie prírodnej rezervácie Selský les a nadväzujúca na cca 300500 m východne vzdialenú lokalitu podobnej skladby porastov, prírodnej rezervácie V Dole. Prevažne ide o bohatý výskyt bledule jarnej "(Leucojum vernum)".
Flóra.
Na území je zastúpená celá škála mokraďových a klasických príbrežných a čiastočne lúčnych fytospoločenstiev.
Fauna.
Živočíšstvo je zastúpené typickými druhmi lúčnych, mokraďových a druhmi lesných okrajov.
Ondřej Neff

Ondřej Neff (* 26. jún 1945, Praha) je český spisovateľ science fiction a novinár, vydavateľ internetových denníkov "Neviditelný pes" (založený roku 1996, od roku 2005 súčasť webu Lidovky.cz) a "DigiNeff" (o digitálnom fotografovaní, 1999).
Životopis.
Jeho otcom bol spisovateľ Vladimír Neff.
V roku 1969 promoval na Karlovej univerzite v Prahe na fakulte sociálnych vied a žurnalistiky a o rok neskôr získal titul PhDr. Medzitým už pracoval ako redaktor Československého rozhlasu a podieľal sa na vysielaní v deň okupácie Československa sovietskymi vojskami. V rokoch 19701974 pracoval v propagačnom oddelení vydavateľstva Albatros, v rokoch 19741975 v propagačnom oddelení obchodného domu Kotva, v rokoch 19751979 ako fotograf v "Ústředí lidové umělecké výroby", a medzi rokmi 1979 a 1985 ako redaktor denníka Mladá fronta. Po krátkej prestávke na voľnej nohe nastúpil od októbra v roku 1987 ako redaktor týždenníka Zväzu českých spisovateľov "Kmen", ktorým bol až do roku 1989 (časopis Kmen sa v roku 1988 osamostatnil od kultúrno-politického týždenník "Tvorba"). V rokoch 19901993 pôsobil ako šéfredaktor časopisu "Ikarie" a medzi rokmi 1990 a 1994 bol redaktorom denníka "Mladá fronta DNES".
V rokoch 19951996 spolu s Vojtěchom Steklačom, Vladimírom Kovaříkom, Miroslavom Vaicom a Oldřichom Dudkom napísal pre TV Nova scenár prvého českého sitcomu "Nováci". Je spoluzakladateľom "Institutu digitální fotografie" a veľtrhu "Digiforum".
Osobný život.
V roku 1969 sa oženil s Michaelou Šprachtovou, ktorá 7. augusta 2002 zomrela na rakovinu. Mali dve deti, syna Davida (* 1970), fotograf denníka Mladá fronta DNES a spevák, a dcéru Irenu (* 1979), ktorú 23. februára 2008 zavraždil jej manžel.
Od jesene 2003 žije s herečkou Ljubou Krbovou s ktorou sa v roku 2005 presťahoval do dedinky Zvole pri Prahe. Dňa 22. augusta 2008 sa zosobášili.
Dielo.
Rozhlasové hry.
všetko sci-fi; väčšinou vychádzajú z jeho poviedok, alebo boli následne publikované
Africká kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v basketbale mužov 2019

Africká kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v basketbale mužov 2019 je africká kontinentálna kvalifikácia v basketbale mužov, ktorú organizuje Africká basketbalová federácia (FIBA Africa), na Majstrovstvá sveta 2019. Zúčastňuje sa jej 16 družstiev, ktoré súťažia o 5 postupových miestpo dve najlepšie družstvá zo skupín 2. kola kvalifikácie + najlepšie družstvo z tretích miestna finálový turnaj. Kvalifikácia sa skladá z 2 kôl, pričom do 2. kola kvalifikácie postupuje 12 družstievpo 3 najlepšie z každej skupiny 1. kola. Prebieha od 23. novembra 2017 do 25. februára 2019. 
Účastníci a nasadenie do výkonnostných košov.
FIBA nasadila družstvá do nasledovných výkonnostných košov:
Morský cicavec

Morské cicavce sú členitá skupina približne 130 druhov cicavcov, ktoré sa prispôsobili životu v mori alebo sú od neho závislé z hľadiska potravy. Termín morský cicavec však nepredstavuje taxonomicky vymedzenú skupinu. Do tejto skupiny patria veľrybotvaré cicavce (veľryby, delfíny, sviňuchy), sirény (lamantíny, dugongy), plutvonožce (tulene, uškatce, mrože) a niektoré vydry (vydra morská a vydra pobrežná). Napriek tomu, že medveď biely nie je morský živočích, spadá do skupiny morských cicavcov, vzhľadom na to, že žije na morskom ľade počas celého alebo takmer celého roka a dokonale sa prispôsobil životu v mori.
Morské cicavce nadobudli rôzne znaky, ktorými sa prispôsobili životu v mori. Všeobecne platí, že sú väčšie, majú hydrodynamický tvar tela, prispôsobili sa im končatiny a termoregulačný systém. Rozličné druhy sa prispôsobili životu v mori na rôznej úrovni. Najviac prispôsobené morské cicavce sú veľrybotvaré a sirény, ktorých celý životný cyklus prebieha vo vode, zatiaľ čo ostatné skupiny trávia časť cyklu aj na súši.
Aj napriek tomu, že morské cicavce vyvolávajú pozitívne emócie. Sú početnou skupinou živočíchov, ktorá je závislá od ekologických záchranných akcií. Veľká časť populácií je zraniteľná alebo na pokraji vyhynutia z komerčných dôvodov, a to konkrétne lovom za účelom získania tuku, oleja, mäsa, klov a kože. Väčšina druhov morských cicavcov je chránená pred komerčným vykorisťovaním.
Skupiny.
Existuje približne 130 druhov morských cicavcov, ktoré sa vetvia do piatich skupín. Každá skupina je odlišného suchozemského pôvodu. Podobné morfologické vlastnosti týchto rozličných skupín sú výsledkom konvergentnej a paralelnej evolúcie. To znamená, že aj keď sa čeľaď veľrybovité a plutvonožce podobajú tvarom, veľryby sú z evolučného hľadiska užšie prepojené s jeleňmi než s tuleňmi.
Morské cicavce patria do nasledujúcich taxónov (uvedené sú len recentné taxóny):
Predpokladá sa, že sirény a veľrybotvaré cicavce pochádzajú z kopytníkov, zatiaľ čo plutvonožce, lasicovité a medveďovité majú predka z taxónu Caniformia. Podobné morfologické vlastnosti týchto rozličných skupín sú výsledkom konvergentnej a paralelnej evolúcie.
Viaceré skupiny morských cicavcov vymreli. Sú to jednak rôzni predchodcovia súčasných veľrybotvarých cicavcov, tuleňov, 
kôrokožec bezzubý (z čeľade dugongovité), rad Desmostylia (čo sú vzdialení príbuzní lamantínov) či rod Kolponomos (druh morského medveďa).
Adaptácia.
Morské cicavce sa prispôsobili životu v mori dôležitými znakmi, čím sa podobajú iným morským živočíchom. Rozdiely:
Výskum.
Významne výskumy sa zamerali na štúdium chorôb, ktoré postihujú morské cicavce vo vodnom prostredí. Študovali konkrétne leptospirózu, herpetické vírusy, neurologické choroby, toxikológiu a ostatné choroby, ktoré ich postihujú. Vzniklo niekoľko výskumných centier, ako napríklad Marine Mammal Center (Záchranná stanica pre morské cicavce), ktoré sa zameriavajú výlučne na rehabilitáciu a výskum morských cicavcov.
Ekológia.
Morské cicavce majú významnú úlohu pri kolobehu živín v morskom ekosystéme. Ich výkaly plávajú a dodávajú dusík na povrch.
Jiří Langer

Jiří Langer môže byť:
Brokolica

Brokolica môže byť:
Minister financií

Minister financií je vo väčšine štátov člen vlády, poverený riadením štátnej pokladnice, daňového systému a vypracovávaním štátneho rozpočtu. Ojedinele môže zastávať aj ďalšie úlohy, napríklad niesť zodpovednosť za hospodársku alebo menovú politiku štátu. Spravidla bývajú v súčasnosti tieto právomoci dané samostatným orgánom, za menovú politiku býva v moderných demokratických štátoch väčšinou zodpovedná centrálna banka.
V niektorých krajinách je označenie funkcie ministra financií odlišné, napríklad v USA sa volá , doslova „tajomník (štátnej) pokladnice“. Inde je rozdelenie právomocí zložitejšie, napríklad v Austrálii je vo vláde za financie zodpovedný („pokladník Austrálie“), jestvuje tu však aj („minister pre financie“), ktorý je fakticky zástupcom „pokladníka Austrálie“.
Ministri financií zvyčajne patria k najdôležitejším členom vládnych kabinetov, často na druhom mieste hneď po predsedovi vlády.
Minister financií Slovenskej republiky stojí na čele Ministerstva financií Slovenskej republiky. V súčasnosti je v štvrtej vláde Roberta Fica ministrom financií Ladislav Kamenický (strana SMER).
Pregoľa

Pregoľa ( alebo "Прегель" či "Преголь", , , ) je najdlhšia a zároveň najvodnatejšia rieka v Kaliningradskej oblasti v Rusku. Je dlhá 123 km (spolu s Angrapou až 282 kilometrov) a celková rozloha jej povodia činí 15 500 km².
Priebeh toku.
Vzniká sútokom riek Węgorapa () a Instruč pri meste Čerňachovsk, tečie západným smerom rovinou a v blízkosti Kaliningradu sa vlieva do Vislianskeho zálivu Baltského mora. Významným ľavostranným prítokom je rieka Lava.
Vodný režim.
Zdroj vody je prevažne snehový. Jarný vysoký stav nastáva v marci až apríli, v lete a na jeseň je vody menej. Priemerný prietok v ústí je 90 m³/s.
Využitie.
Pregoľa je spojená s Nemanom (rieka Dejma, Pregoľo-Nemanský kanál, rameno "Nemanu" Matrosovka) a prostredníctvom kanálu s mestom Baltijsk. Je splavná po celej svojej dĺžke.
Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v basketbale mužov 2019

Ázijská kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v basketbale mužov 2019 je ázijská a oceánska kontinentálna kvalifikácia v basketbale mužov, ktorú organizuje Ázijská basketbalová federácia (FIBA Asia), na Majstrovstvá sveta 2019. Zúčastňuje sa jej 16 ázijských a oceánskych družstiev, ktoré súťažia o 7 postupových miestpo tri najlepšie družstvá zo skupín 2. kola kvalifikácie + najlepšie družstvo zo štvrtých miestna finálový turnaj. Kvalifikácia sa skladá z 2 kôl, pričom do 2. kola kvalifikácie postupuje 12 družstievpo 3 najlepšie z každej skupiny 1. kola. Zúčastňuje sa jej aj družstvo Číny, ktoré ako organizátor má miesto na MS 2019 zaručené. Prebieha od 23. novembra 2017 do 25. februára 2019. 
Priamy postup.
Priamo postúpilo iba družstvo hostiteľskej krajiny:
Účastníci a nasadenie do výkonnostných košov.
FIBA nasadila družstvá do nasledovných výkonnostných košov:
Poznámka: V zátvorke je uvedené umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA k októbru 2017.
Danielle Darrieuxová

Danielle Darrieuxová, celým menom francúzsky Danielle Yvonne Marie Antoinette Darrieux (* 1. máj 1917, Bordeaux, Francúzsko† 17. október 2017, Bois-le-Roi) bola francúzska herečka a speváčka.
Hrať začala už v roku 1931 a objavila sa vo viac ako 110 filmoch. Je jednou z najlepších francúzskych filmových hviezd a jej osemdesiatročná kariéra patrí medzi najdlhšie vo filmovom priemysle. S hraním skončila v roku 2010.
David Ogden Stiers

David Ogden Stiers (* 31. október 1942, Peoria, Illinois, USA† 3. marec, 2018, Newport, Oregon) bol americký herec, dabér a hudobník.
Známy je predovšetkým zo seriálu "M * A * S * H", kde stvárnil postavu majora Winchestra, alebo rolou advokáta Michaela Restona v televíznej sérii o Perry Masonovi z prelomu osemdesiatych a deväťdesiatych rokov. Hral aj v seriáloch ', "Sever proti Juhu", ' a v ďalších desiatkach filmových rolí, napr. vrátane animovaného filmu "Atlantída: Stratená ríša" (2001).
Najlepší futbalista 20. storočia

Najlepší futbalista 20. storočia je séria ankiet a rebríčkov na konci 20. storočia, ktoré sa pokúsili určiť najlepšieho futbalistu uplynulého storočia (a de facto všetkých čias). 
Už roku 1999 zostavila rebríček Medzinárodná federácia futbalových historikov a štatistikov (IFFHS). Svoj vlastný rebríček potom publikovali aj najvýznamnejšie futbalové časopisy, britský "World Soccer", francúzsky "France Football" a "Planète Foot", taliansky "Guerin Sportivo", brazílsky "Placar", holandský "Voetbal International". Najlepšieho futbalistu 20. storočia sa pokúsila vyhlásiť aj medzinárodná futbalová federácia FIFA. Tá najprv voľbu nechala na užívateľoch internetu, v tej zvíťazil Diego Maradona. Potom sa FIFA však rozhodla zostaviť ešte alternatívny rebríček, ktorý zostavili futbaloví odborníci, a v ňom dominoval Pelé.
Rebríček IFFHS.
Najlepší brankár storočia.
IFFHS z rebríčka vyčlenila brankára a vyhlásila samostatne dvadsiatku najlepších gólmanov 20. storočia.
Výber Planète Foot (bez poradia).
Gordon Banks, Franco Baresi, Franz Beckenbauer, Oleg Blochin, Bobby Charlton, Bobby Moore, Zbigniew Boniek, Paul Breitner, Johan Cruijff, Alfredo Di Stéfano, Eusébio, Just Fontaine, Enzo Francescoli, Garrincha, Francisco Gento, George Best, Gerd Müller, Gianni Rivera, Ruud Gullit, Jairzinho, Mario Kempes, Kevin Keegan, Sándor Kocsis, Raymond Kopa, Denis Law, Diego Maradona, Josef Masopust, Lothar Matthäus, Johan Neeskens, Paolo Maldini, Paolo Rossi, Pelé, Michel Platini, Ferenc Puskás, Rob Rensenbrink, Roberto Rivelino, Roberto Baggio, Romário, Karl-Heinz Rummenigge, Allan Simonsen, Omar Sivory, Josip Skoblar, Stanley Matthews, Chri sto Stoičkov, Marco van Basten, Paul Van Himst, George Weah, Lev Jašin, Zico, Dino Zoff
Výber Voetbal International (bez poradia).
Gordon Banks, Franco Baresi, Marco van Basten, Franz Beckenbauer, George Best, Jan van Beveren, Oleg Blochin, Eric Cantona, Carlos Alberto Torres, Jan Ceulemans, Bobby Charlton, Henri Coppens, Johan Cruijff, Kenny Dalglish, Eusébio, Garrincha, Eric Gerets, Ruud Gullit, Willem van Hanegem, Ernst Happel, Jairzinho, Jimmy Johnstone, Mario Kempes, Grzegorz Lato, Michael Laudrup, Denis Law, Diego Maradona, Stanley Matthews, Sandro Mazzola, Ladislao Mazurkiewicz, Bobby Moore, Gerd Müller, Johan Neeskens, Günter Netzer, Antonín Panenka, Daniel Passarella, Pelé, Jean-Marie Pfaff, Michel Platini, Ferenc Puskás, Roberto Rivelino, Frank Rijkaard, Uwe See ler, Sócrates, Alfredo Di Stéfano, Tostao, Lev Jašin, Zico, Dino Zoff, Andoni Zubizarreta
Polykles (maliar)

Polykles () bol storogrécky maliar. 
Polykles pochádzal z maloázijského mesta Adramyttion. O dobe tvorby tohto umelca, ako aj o jeho dielach nie je nič známe. Rímsky architekt Marcus Vitruvius Pollio, ktorý žil v 1. storočí pred Kr., vo svojom diele "De architectura" zaznamenal, že ak sláva Polykla (tiež Aristomena a Nikomacha) bola menšia než niektorých jeho súčasníkov, bola to chyba šťastia a nie nedostatok talentu.
Šedá lávka

Šedá lávka (, , ) je široké dvojité sedlo v Soliskovom hrebeni medzi Furkotským Soliskom a Štrbským Soliskom: Má dve štrbiny, severnú a južnú, rozdelenú rebrom. Možno ňou prejsť z Furkotskej doliny do Mlynickej doliny alebo opačne. V zime treba dávať pozor na lavíny.
Názov.
Meno je odvodené od šedého zafarbenia skál. Pochádza z obdobia medzi svetovými vojnami v 20. storočí.
Prvý známy výstup.
Počas prechodu Soliskového hrebeňa Günther Oskar Dyhrenfurth a Hermann Rumpelt 3. júna 1906. V zime Julius Andreas Hefty a Lajos Rokfalusy 25. marca 1913.
Soliskové sedlo

Soliskové sedlo (, , ) je široké sedlo medzi Mlynickým Soliskom a Predným Soliskom vo Vysokých Tatrách. Má dve štrbiny. Severnú "Zadné Soliskové sedlo" a južnú "Predné Soliskové sedlo". Rozdeľuje ich výrazný skalný Soliskový hrb. Z jedného sedla je možné prejsť do druhého sedla priamo cez Soliskový hrb alebo je možno ho obísť po oboch stranách. Soliskové sedlo je jeden z najdôležitejších prístupov na Soliskový hrebeň.
Názov.
Je odvodený od Soliskového hrebeňa i Veľkého Soliska. Poľský názov vznikol prenesením názvu lesa Smrekovice v ústí Furkotskej doliny na sedlo hrebeňa.
Prvý známy výstup.
Počas prechodu Soliskového hrebeňa Günther Oskar Dyhrenfurth a Hermann Rumpelt 3. júna 1906. V zime Julius Andreas Hefty a Lajos Rokfalusy 25. marca 1913. Oveľa skôr cez sedlo vystupovali lovci kamzíkov a turisti.
Eva Zaoralová

Eva Zaoralová (* 28. november 1932, Praha – † 10. marec 2022) bola česká filmová publicistka a kritička, prekladateľka, spisovateľka a vysokoškolská pedagogička. Špecializovala sa predovšetkým na francúzsky a taliansky film.
Od roku 1994 pôsobila vo vedení Medzinárodního filmového festivalu Karlovy Vary. Do roku 2010 bola umelecká riaditeľka, od roku 2011 umelecká poradkyňa festivalu.
Životopis.
Eva Zaoralová bola šéfredaktorkou odborného filmového časopisu "Film a doba", na ktorého vydávaní sa stále podieľa. Prednášala filmovú históriu na Filmovej a televíznej fakulte Akadémie múzických umení v Prahe. Zasadala v porotách mnohých filmových festivalov (Benátky, Berlín, Cannes, Mannheim, Wiesbaden, Antalya). Zároveň sa venuje prekladaniu z francúzštiny a taliančiny (napr. Giuseppe Dessi).
Dňa 28. októbra 2010 získala Medailu Za zásluhy v oblasti kultúry a tiež francúzsky Rad rytierky umenia a literatúry, na MFF v Cannes získala plaketu za dlhoročnú žurnalistickú činnosť. Zomrela 10. marca 2022.
FIFA 100

FIFA 100 je zoznam najlepších žijúcich futbalistov, ktorý zostavil svetoznámy brazílsky útočník Pelé. Zverejnený bol 4. marca 2004 na oslave 100. výročie FIFA v Londýne. 
Číslo 100 odkazuje na 100. výročie FIFA a nie na množstvo hráčov, ktorí sú v zozname zahrnutí (v skutočnosti je ich 125). Pelé bol požiadaný, aby vybral 50 aktívnych a 50 bývalých hráčov, celkom teda 100 hráčov. Pelé však povedal, že je príliš ťažké zaradiť na zoznam len 50 bývalých futbalistov. Zoznam obsahuje 123 profesionálov a 2 ženské hráčky (Michelle Akersovú a Miu Hammovú). V čase, keď bol zoznam vydaný, bolo 50 hráčov stále aktívnych.
Kritika.
Niektorí futbaloví odborníci skritizoval spôsob výberu hráčov. Britský politik a futbalový znalec David Mellor napísal článok do novín o tom, že výber bol skôr politicky motivovaný, než založený čisto na futbalovom základe. Naznačil, že výber je skôr z pera Seppa Blattera (prezident FIFA) a nie od Pelého. Mellor si tiež všimol širokého geografického rozšírenia vybraných hráčov, objektívne voľba by viac smerovala k Európe a Južnej Amerike.
Zoznam je ignorovaný aj vďaka tomu, že na zozname nie sú takí hráči ako napríklad Lev Jašin, Bobby Moore, Garrincha či najlepší strelec futbalovej histórie Josef Bican. Najpozoruhodnejšie ukážka opovrhnutia voči spornému zoznamu prišla od starého Pelého kamaráta, bývalého brazílskeho záložníka Gérsona. Keď sa dozvedel, že nebol zaradený do FIFA 100, roztrhal v živom vysielaní brazílskej televízie výtlačok zoznamu.
Purple Day

Purple Day () je medzinárodný pamätný deň, oslavovaný 26. marca, ktorý je venovaný ľudom s epilepsiou. Ľudia si tento deň môžu uctiť nosením fialovej stužky alebo sa môžu obliecť do fialovej farby, levanduľového odtieňu.
História.
V roku 2008, prišla s myšlienkou "Purple Day", mladá američanka Cassidy Megan, ktorej bola diagnostikovaná epilepsia v jej siedmych rokoch. Cieľom dňa je zvýšiť povedomie, znížiť stigma a umožniť jednotlivcom, ktorí žijú s epilepsiou, aby sa zaradili do bežného života. "Epilepsia Association of Nova Scotia" pomohla rozvinúť myšlienku mladej Cassidy, ktorá je dnes známa ako kampaň "Purple Day for Epilepsy".
V roku 2009 sa nadácia "Anita Kaufmann Foundation" a "Epilepsy Association of Nova Scotia" pridali k medzinárodnému spusteniu "Purple Day" a zvýšili zapojenie mnohých organizácií, škôl, firiem, politikov a celebrít na celom svete.
Dňa 26. marca 2009 sa "Purple Day" zúčastnilo viac ako 100 000 študentov, 95 pracovísk a 116 politikov.
Uznanie.
V roku 2012 bola organizácia "Purple Day" legálne uznaná ako svetový deň epilepsie v Kanade.
V spolupráci s 3. ročníkom "Purple Day" získala "Anita Kaufmann Foundation" Svetový rekord v Guinnessovej knihe rekordov pre najväčší tréning a zoskupenie ľudí s epilepsiou. Tiež bolo 272 ľudí školených ako reagovať, keď niekto v ich blízkosti dostane epileptický záchvat.
Majstrovstvá Ázie v softbale žien 2017

Majstrovstvá Ázie v softbale žien 2017 bol v poradí 11. turnaj majstrovstiev Ázie v softbale žien, ktoré organizuje Ázijská softbalová konfederácia (SCA). Konal sa v meste Tchaj-čung, na Taiwane v dňoch od 29. novembra4. decembra 2017, za účasti 10 tímov. Pôvodne sa mali turnaja zúčastniť aj družstvá Iránu a Pakistanu. Taiwan bol organizátorom ázijského šampionátu žien tretíkrát, predtým hostil toto podujatie v rokoch 1969 a 2011. Zápasy sa odohrali na štadióne Taichung Wanshou Baseball Field. Svoj šiesty titul (štvrtý v rade) získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . Strieborné Filipíny získali medailu po 45 rokoch.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia ázijských družstiev na Majstrovstvá sveta 2018, ktoré sa uskutočnia na Japonsku. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá. Okrem toho sa najlepších 5 družstiev kvalifikovalo na Ázijské hry 2018, ktoré hostia Jakarta a Palembang.
Účastníci.
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku WBSC v roku 2017.
Jozef Štámec

Ing. Jozef Štámec SDB (* 28. október 1922, Sebechleby† 31. december 1996, tamže) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, salezián, ekonóm, zakladateľ sekulárneho inštitútu VDB (dobrovoľníčky dona Bosca) na Slovensku.
Životopis.
Narodil v Sebechleboch v robotnícko – roľníckej rodine Jozefa Štámeca a Márie, rod. Vachalíkovej. Ľudovú školu absolvoval v rokoch 1928 až 1935 v rodnej obci. V roku 1945 dokončil zmaturoval na Štátnom gymnáziu v Trnave. V rokoch 1945 až 1950 študoval teológiu v saleziánskom teologickom inštitúte v Sv. Kríži nad Hronom. Po rozpustení rehole v roku 1950 bol internovaný v sústreďovacom tábora v Podolínci a v Báči. Za kňaza ho tajne vysvätil biskup Pavol Hnilica 25. februára 1951 v Bratislave.
Dňa 19. januára 1956 ho zatkli členovia ŠTB Banská Bystrica a umiestnili do vyšetrovacej väzby. Dňa 2. júla 1956 ho Krajský súd v Banskej Bystrici odsúdil za ilegálnu protištátnu činnosť na 18 mesiacov nepodmienečne.
Po prepustení z väzenia v rokoch 1958 až 1964 bol zamestnaný na JRD Sebechleby ako účtovník. V rokoch 1961 až 1966 absolvoval štúdium na Vysokej škole ekonomickej v Bratislave a získal titul Ing. Od roku 1964 až do dôchodku pracoval na Okresnej strojno-výpočtovej stanici vo Zvolene ako programátor výpočtového strediska. V rokoch 1968 - 1970 absolvoval odbornú stáž vo firmy Olivetti v Taliansku, kde zároveň absolvoval aj dodatočné štúdium na saleziánskom inštitúte v Turíne.
Po odchode do dôchodku v roku 1984 mu bolo umožnené pracovať vo verejnej kňazskej službe ako pomocnému duchovnému vo Zvolene.
Zomrel v Sebechleboch po dlhej a ťažkej chorobe dňa 31. decembra 1996.
Založenie sekulárneho inštitútu VDB (dobrovoľníčky dona Bosca) na Slovensku.
24. mája 1965 štyri dievčatá sa po púti do Šaštína rozhodli žiť životom sekulárneho inštitútu VDB. Jozef Štámec sa zúčastnil na tvorbe prvých stanov vo Vile Grazii saleziánskymi odborníkmi, najmä z PASu. V roku 1977 sa zúčastnil ako pozorovateľ GZ, kde mal možnosť sledovať práce na tvorbe stanov, ktoré si už vytvárali VDB. Inštitút sa rozširoval, z nitrianskej skupiny sa oddelila bratislavská skupina a z mikulášskej žilinská skupina. Jeho podporovateľom bol nový inšpektor don Dermek. V roku 1967 sa VDB rozšíril aj do Česka, v roku 1972 do Poľska. Dôležitým medzníkom v činnosti VDB bolo oficiálne zriadenie oblasti česko-slovensko-poľskej na Veľkú noc v roku 1974. Dekrét priniesol kardinál Štěpán Trochta. Jozef Štámec bola až do roku 1995 oblastným asistentom.
Soliskové hrby

Soliskové hrby sú skalné výčnelky na Soliskovom hrebeni vo Vysokých Tatrách.
Sú to:
Cesta III. triedy 2013 (Slovensko)

Cesta III. triedy číslo 2013 "(III/2013," staré číslo "III/011059)" je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Čadca. Jej celková dĺžka je 9,054 km.
Priebeh.
Cesta začína na začiatku Oščadnice križovatkou s cestou I. triedy 11. O 200 m nasleduje kruhový objazd, III/2013 pokračuje 2. výjazdom (3. výjazd pokračuje ku galérii v Oščadnici). Cesta pokračuje do centra Oščadnice a na 4,3. kilometri sa nachádza križovatka s cestou III. triedy 2015. Na 5,6. kilometri sa nachádza križovatka s ďalšou cestou III. triedy, ktorá vedie do Skalitého a nemá číslo. Potom ešte 1,6 kilometra pokračujú rodinné domy a po nich nasledujú chaty a penzióny. Cesta končí v Oščadnici, časti Lalíky.
Rainer Weiss

Rainer Weiss (* 29. september 1932, Berlín, Nemecko) je americký fyzik nemeckého pôvodu. Pôsobí ako emeritný profesor fyziky na Massachusetts Institute of Technology.
Jeho najznámejšou prácou je vynález laserovej interferenčnej techniky, ktorá je základom projektu LIGO. Pôsobil aj ako predseda vedeckej pracovnej skupiny sondy COBE.
Životopis.
Narodil sa v Berlíne v Nemecku. Jeho otec Frederick A. Weiss, neurológ a psychoanalytik, bol Žid a aktívny člen komunistickej strany. Matka, Gertruda Loesnerová, herečka, bola kresťanka.
Jeho rodina sa na úteku pred nacistickou vládou presťahovala najprv do Prahy a potom v roku 1938 do USA. Mladosť strávil v New Yorku, kde navštevoval Kolumbijské gymnázium. Študoval na Massachusetts Institute of Technology, kde v roku 1955 získal bakalársky titul a v roku 1962 doktorát pod vedením Jerrolda Zachariasa. V rokoch 1960 – 1962 učil na Tuftsovej univerzite, potom pracoval dva roky ako postgraduálny študent na Princeton University, aby sa následne v roku 1964 znovu vrátil na Massachusetts Institute of Technology.
Vedecká kariéra.
Bol pri začiatku dvoch fyzikálnych odborov, ktoré doviedol až k prvým výsledkom. Išlo o pozorovanie vlastností reliktného žiarenia a interferometrické pozorovanie gravitačných vĺn.
Robil priekopnícke meranie spektra reliktného žiarenia v mikrovlnnom spektre a následne sa stal spoluzakladateľom a vedeckým poradcom NASA projektu sondy COBE. Za túto prácu získal John C. Mather a tím sondy COBE Gruberovu cenu za kozmológiu.
Ďalej navrhol techniku ​​interferometrickej detekcie gravitačných vĺn a spoluzaložil projekt LIGO, ktorý mal za cieľ gravitačné vlny detegovať. Za túto činnosť získal spoločne s Ronaldom Dreverom v roku 2007 Einsteinovu cenu.
Vo februári 2016 bolo na tlačovej konferencii oznámené prvé priame pozorovanie gravitačných vĺn zo septembra 2015. Za toto pozorovanie dostali Rainer Weiss, Ronald Drever a Kip Thorne, zakladatelia projektu LIGO, niekoľko ocenení, najmä Fundamental Physics Prize, Gruberovu cenu za kozmológiu a Kavli Prize za astrofyziku. V roku 2017 Rainer Weiss, Barry Barish a Kip Thorne dostali Nobelovu cenu za fyziku.
Brokolica (stonková a karfiolová)

Brokolica je súhrnné označenie pre tie kultivary kapusty obyčajnej, ktoré taxonomicky vo väčšine systémov zodpovedajú jednak taxónu kapusta obyčajná špargľová (= brokolica v užšom zmysle; "Brassica oleracea" var. "italica") a jednak časti taxónu kapusta obyčajná karfiolová ("Brassica oleracea" var. "botrytis"), pričom spomínanou časťou sa presnejšie myslí prakticky celý taxón "Brassica olearacea" var. "botrytis" okrem klasického karfiolu. Niekedy sa takto definovaná brokolica delí na brokolicu stonkovú (=brokolica výhonková, stonková/výhonková brokolica) a brokolicu karfiolovú (=karfiolová brokolica) , pričom tieto pojmy sa používajú buď ako slovenské názvy pre taxóny uvedené v prvej vete (teda "Brassica oleracea" var. "italica" = brokolica stonková; „brokolicová časť“ "Brassica olearacea" var. "botrytis" = brokolica karfiolová), alebo ako označenie pre brokolicu bez jedinej kompaktnej centrálnej ružice (=brokolica stonková) a brokolicu s jedinou kompaktnou centrálnou ružicou (=brokolica karfiolová). 
Podrobnosti pozri nižšie a pozri aj článok brokolica.
Delenie.
Detaily zadelenia jednotlivých kultivarov brokolice do nadradených taxónov sa v literatúre rôznia. Nasledujú príklady: 
"Vysvetlivky: a) Pre úplnosť je nižšie väčšinou uvedený aj klasický karfiol, ktorý samozrejme nepatrí pod pojem brokolica. b) Na uľahčenie orientácie je nižšie väčšinou explicitne uvedené aj zaradenie kultivaru brokolice Calabrese, ktorý je najbežnejším v strednej Európe . c) Skratka B. o. = Brassica oleracea. d) Namiesto výrazu „var.“ (varieta) býva v rôznych deleniach alternatívne iný výraz, napr. „konvarieta“ (convar.), "Skupina" a pod.; to nič nemení na tom, čo do daného taxónu patrí".
Konkrétne možné delenia:
Charakteristika.
Brokolica karfiolová (čiže “brokolicová časť” taxónu Brassica oleracea var. botrytis).
Nasleduje charakteristika brokolice karfiolovej definovanej podľa prvého z vyššie uvedených možných delení. Brokolica karfiolová predstavuje prechod medzi brokolicou stonkovou (kapustou obyčajnou špargľovou) a klasickým karfiolom. Je to jednoročná alebo dvojročná rastlina. Má vysoký hlúb, na ktorom je jediná ružica. Ružica sa podobá ružici karfiolu. Je prevažne biela, zriedkavejšie zelenkastá, žltkastá či fialovastá. Má hrubo zrnitý povrch až s výraznými hrbolmi, ktorú sú aj pravidelne rozmiestnené. Ružicu objímajú listy. Vysádza sa v prímorskom Stredomorí, v Bretani a v Anglicku v lete, do zimy sa vyvinú vegetatívne orgány, po zime sa rýchle vytvoria ružice, ktoré sa čoskoro zberajú.
LG K20

LG K20 plus je androidový smartfón, ktorý vyrába kórejská spoločnosť LG Electronics. Predstavený a uvedený bol v decembri 2016. 
Obsahuje IPS kapacitný LCD displej s uhlopriečkou 5,3 palcov s rozlíšením 720 x 1280 bodov s bodovou hustotou 277 ppi a operačný systém Android 7.0.
Je postavený na čipovej sade Qualcomm MSM8917 Snapdragon 425 s procesorom Quad-core 1.4 GHz Cortex-A53 s grafickým procesorom Adreno 308, obsahuje 16 GB úložiska rozšíriteľného microSD kartou do 256 GB a 2 GB RAM.
Primárny fotoaparát má rozlíšenie 13 MP, sekundárny 5 MP. Batéria je odnímateľná Li-Ion s kapacitou 2800 mAh.
Kultigén

Kultigén (lat. cultigen; skratky: cult., c., cg.) môže byť (najmä v starších textoch):
Barry Barish

Barry Clark Barish (* 27. január 1936, Omaha, Nebraska, USA) je americký fyzik, popredný odborník na gravitačné vlny.
Životopis.
Navštevoval školu v Los Angeles a študoval fyziku na University of California, Berkeley, kde promoval v roku 1957 a v roku 1962 získal doktorát v experimentálnej fyzike. Od roku 1963 pracoval v Caltechu, kde sa stal v roku 1966 asistentom profesora, v roku 1969 Associate Professor a v roku 1972 profesorom. Od roku 2005 je emeritným profesorom.
V roku 1994 sa stal vedúcim bádateľom v LIGO a v rokoch 19972005 bol jeho riaditeľom. Tento projekt vybudoval od financovania cez stavbu laserového interferomera v organizáciu s medzinárodnou spoluprácou viac ako tisíc spolupracovníkov. 
11. februára 2016 tím štyroch vedcov reprezentujúcich "LIGO Scientific Collaboration" na tlačovej konferencii oznámil prvé priame pozorovanie gravitačných vĺn v septembri 2015, ktoré potvrdilo platnosť Einsteinovej všeobecnej teórie relativity.
Ocenenie a členstvá.
V roku 2016 získal spolu s Adalbertom Giazottom "Premio Enrico Fermi" za podiel na objavení gravitačný vĺn a splývajúcich čiernych dier (binary black hole mergers) (Laudatio).
Je členom United States National Academy of Sciences, American Academy of Arts and Sciences, American Association for the Advancement of Science a American Physical Society, ktorej prezidentom bol v roku 2011. Od roku 2003 do 2009 bol v National Science Board. Je nositeľom čestných doktorátov na univerzitách v Glasgowe, Bologni a University of Florida a "Van Vleck Lecture". V roku 2017 obdržal Henry Draper Medal a Premios Princesa de Asturias. 
V roku 2017 dostal spolu s Rainerom Weissom a Kipom Thorneom Nobelovu cenu.
Konvarieta

Konvarieta (iné názvy: convarieta, spoluodroda, skupina variet; lat. convarietas , skratky: convar. alebo conv.) môže byť:
Solisková lávka

Solisková lávka () je sedielko medzi Veľkým a Predným Soliskom vo Vysokých Tatrách. Má dve štrbiny, severnú a južnú, ktoré od seba oddeľuje výrazný hrb.
Názov.
Je nový. Objavil sa, až keď Prostredné Solisko, pôvodne považované za vedľajší vrchol Veľkého Soliska, dostalo samostatné meno.
Prvé výstupy.
Počas prechodu Soliskového hrebeňa Karol Englisch a Pavol Spitzkopf st. 19. júla 1903. V zime pri prechode hrebeňa Adam Karpiński a Stefan Osiecki 12. apríla 1925.
Turistika.
Do sedla nevedie turistická značka.
Solisková štrbina

Solisková štrbina (, , ) je hlboká a široká depresia v Soliskovom hrebeni, medzi Prednou Soliskovou vežou a Malým Soliskom vo Vysokých Tatrách. Do Furkotskej doliny spadá dvoma výraznými žľabmi, ktoré rozdeľuje skalné rebro. Má severnú a južnú štrbinu. Za dobrých snehových podmienok môžu ňou horolezci prejsť z Furkotskej doliny do Mlynickej doliny. Zo štrbiny často padajú lavíny.
Prvé výstupy.
Günther Oskar Dyhrenfurth a Hermann Rumpelt 3. júna 1906. V zime pri zostupe z vrcholu Julius Andreas Hefty a Lajos Rokfalusy 25. marca 1913.
Turistika.
Do sedla nevedie turistická značka.
Prostredná Solisková štrbina

Prostredná Solisková štrbina () je malá štrbina v Soliskovom hrebeni, medzi Soliskovými hrbmi, presnejšie medzi Malým Soliskovým hrbom a Zadnou Soliskovou vežou) vo Vysokých Tatrách.
Prvé výstupy.
Počas prechodu Soliskového hrebeňa Karol Englisch a Pavol Spitzkopf st. 19. júla 1903. V zime pri prechode hrebeňa Adam Karpiński a Stefan Osiecki 12. apríla 1925.
Turistika.
Do sedla nevedie turistická značka.
Trhlina (miniséria)

Trhlina je dvojdielna mysteriózna miniséria podľa rovnomenného románu od slovenského spisovateľa Jozefa Kariku a rozpráva strhujúci príbeh o jednej z najväčších záhad Slovenska – o nevysvetliteľnom miznutí ľudí v pohorí Tribeč. Seriál vyrába produkčná spoločnosť DNA Production, ktorý sa vysielal od 17. do 24. septembra 2019 na TV JOJ. 
Trhlina mala vo filmovej verzii premiéru v slovenských kinách 24. januára 2019.
Dej.
Nezamestnaný absolvent Igor objaví záznamy výpovedí psychiatrického pacienta Waltera Fischera. Ten pred sedemdesiatimi rokmi záhadne zmizol v pohorí Tribeč a keď sa po vyše dvoch mesiacoch rovnako záhadne objavil, mal na tele čudné popáleniny a zranenia. Bol dezorientovaný, nedokázal vysvetliť, čo sa mu stalo, už nikdy sa nespamätal. Igor pátra ďalej a s údivom zisťuje, že Fischerov prípad nie je ojedinelý – zmienky o tajomnom miznutí ľudí v tomto pohorí siahajú hlboko do histórie. Hrôzostrašných prípadov pribúda. Igor s priateľkou Miou, konšpirátorom Andrejom a tvrdým skeptikom Dávidom preniká čoraz hlbšie a odhaľuje skutočnosti, ktoré sú oveľa desivejšie než akákoľvek fantázia. Vyberú sa na výpravu priamo do tribečských lesov, kde zažijú čosi vymykajúce sa chápaniu. Spočiatku nevinné pátranie sa končí tragicky. Toto tajomstvo má totiž príšerne ostré zuby...
Vyšná Solisková štrbina

Vyšná Solisková štrbina () je štrbina v Soliskovom hrebeni, medzi Prostredným Soliskom a Soliskovými hrbmi, presnejšie medzi Zadným Soliskovým hrbom vo Vysokých Tatrách.
Prvé výstupy.
Počas prechodu Soliskového hrebeňa Karol Englisch a Pavol Spitzkopf st. 19. júla 1903. V zime pri prechode hrebeňa Adam Karpiński a Stefan Osiecki 12. apríla 1925.
Turistika.
Do sedla nevedie turistická značka.
Nižná Solisková štrbina

Nižná Solisková štrbina () je výrazná štrbina v Soliskovom hrebeni, medzi Zadnou a Prednou Soliskovou vežou vo Vysokých Tatrách.
Prvé výstupy.
Počas prechodu Soliskového hrebeňa Ernő Kacsander a István Laufer 4. septembra 1909. V zime pri prechode hrebeňa Julius Andreas Hefty a Lajos Rokfalusy 25. marca 1913.
Turistika.
Do sedla nevedie turistická značka.
Zadná Solisková štrbina

Zadná Solisková štrbina () je výrazná štrbina v Soliskovom hrebeni, medzi Bystrými vežičkami (Prednou Bystrou vežičkou) a Zadnou Soliskovou štrbinou (Zadnou soliskovou kopou) vo Vysokých Tatrách.
Názov.
Vytvoril ho Arno Puškáš podľa polohy v Soliskovom hrebeni a v masíve Veľkého Soliska
Turistika.
Do sedla nevedie turistická značka.
Fats Domino

Fats Domino, rodným menom Antoine Dominique Domino Jr. (* 26. február 1928, New Orleans, Louisiana, USA† 24. október 2017, Harvey) bol americký R&amp;B, rokenrolový pianista a spevák, jeden z pionierov rokenrolu, predal viac ako 65 miliónov platní. 
Podľa jeho piesne „"The Big Beat"“ je pomenovaný československý hudobný žáner bigbít. 
V rokoch 1955 až 1960 mal 11 piesní v Top 10. Počas svojej kariéry mal 35 titulov v U.S. "Billboard" Top 40, a päť jeho piesní pred rokom 1955 získalo zlatú platňu. Jeho hudobný štýl sa zakladal na tradičnom rhythm and blues sprevádzanom saxofónmi, basom, klavírom, elektrickou gitarou a bubnami.
Jeho pokora a plachosť môže byť jedným z dôvodov prečo nebol jeho prínos žánru dostatočne docenený.
V roku 1986 bol uvedený do Rock and Roll Hall of Fame. V októbri 2007 bol uvedený do "Louisiana Music Hall of Fame".
Letisko Dobrá Niva

Letisko Dobrá Niva je neverejné vnútroštátne letisko, využívané na športové lietanie, poľnohospodárske práce, modelárstvo a tiež realizáciu kultúrnych a spoločenských akcií. Nachádza sa 10km južne od Zvolena,v blízkosti obce Dobrá Niva.
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej časti Slovenska, asi južne od Zvolena, medzi obcami Dobrá Niva a Podzámčok. Prístupné je z cesty Zvolen – Šahy, v ktorej blízkosti je situované. Nadmorská výška letiska je približne 350 metrov a orientácia dráh je v azimute 172/352°.
Charakteristika.
Letisko disponuje asfaltovou vzletovou a pristávacou dráhou s rozmerom 500 x 12 m. Na južnom konci sa nachádza asfaltová manipulačná plocha s veľkosťou 50 x 50 m, na severnom konci asfaltovej dráhy je predpolie s rozmermi 30 x 35 m.