burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
František Oľha

Ing. František Oľha (* 19. október 1970, Prešov) je slovenský podnikateľ, učiteľ a politik, ktorý od roku 2022 pôsobí ako primátor Prešova. Predtým sa venoval aj občianskemu aktivizmu a slúžil ako mestský poslanec.
Politická kariéra.
V roku 2017 sa Oľha neúspešne uchádzal o post župana Prešovského samosprávneho kraja, skončil na šiestom mieste. O rok neskôr, v roku 2018, kandidoval na primátora Prešova, skončil však piaty. Podarilo sa mu ale dostať do mestského zastupiteľstva. V parlamentných voľbách v roku 2020 kandidoval za stranu ŠANCA v rámci kandidátnej listiny strany MOST – HÍD.
Primátor Prešova.
Kampaň.
Spustená medzi prvými, jeho kampaň bola zaujímavá jeho fyzickou premenou, podarilo sa mu schudnúť až o 40 kilogramov. „"Ukázal som, že to dokážem a že som na sebe tvrdo pracoval nielen na chudnutí, ale aj na komunikácii a aj na zmene vzťahu k sebe. A ľudia uverili, že keď sa dokážem zmeniť ja, dokážem zmeniť celé mesto."", povedal Oľha, pričom poukázal, že jeho fyzická premena nebola jediným dôvodom, kvôli ktorému ho ľudia volili. Voličom predstavil „31 férových riešení pre Prešov“. Sám uviedol, že to „"nie je obyčajný volebný program, ale príručka, ako viesť mesto Prešov správnym smerom."“ Organizácia Transparency International Slovensko však jeho kampaň označila ako kampaň s výhradami. Na jeho transparentnom účte neboli označovaní platcovia a príjemcovia a ani niektoré podrobnosti. Okrem toho tam bol aj problém s jeho kontaktovaním, keď sa niektorí novinári nedokázali spojiť s jeho volebným tímom.
Prvých 100 dní.
Jeho nástup bol poznačený zmenou a znížením financovania samospráv, kvôli čomu musel pristúpiť k zvýšeniu daní a poplatkov. Problémy predstavovali aj dlhodobo neschválený územný plán, niektoré zmluvné vzťahy, nefunkčné verejné obstarávania, ale aj niektoré dokončené projekty.
Oľha za relatívne zlú označil aj nastavenú organizačnú štruktúru mesta, ktorá mala spôsobovať nefunkčnosť procesov na úrade. 1. marca 2023 bola táto štruktúra jeho vedením zmenená. Pribudli predtým zlúčené oddelenia životného prostredia a dopravy a útvar hlavného architekta.
Kyselina 2,3-dihydroxybenzoová

Kyselina 2,3-dihydroxybenzoová (2,3-DHB) je jednou z dihydroxybenzoových kyselín. Jej konjugovanou zásadou je 2,3-dihydroxybenzoát. Je to prírodný fenol, ktorý sa nachádza v rastline "Phyllanthus acidus" a vo vodnej papradi "Salvinia molesta". Takisto sa hojne nachádza v plodoch rastliny "Flacourtia inermis."
Biosyntéza.
Táto bezfarebná pevná látka v prírode vzniká prostredníctvom šikimátovej dráhy. Chorizmát, ktorý je produktom tejto dráhy, sa premieňa na izochorizmát, ten sa premieňa na 2,3-dihydro-2,3-dihydroxybenzoát a ten sa nakoniec premieňa na 2,3-dihydroxybenzoát:
Význam.
2,3-DHB sa zabudováva do siderofórov, teda molekúl, ktoré silno viažu ióny železa a tým ho umožňujú baktériám absorbovať. 2,3-DHB obsahuje dve skupiny – katecholovú, ktorá po deprotonácii silno viaže ión železa, a karboxylovú, vďaka ktorej sa viaže na rôzne nosiče pomocou amidovej väzby. Známym siderofórom s vysokou afinitou je enterochelín, ktorý obsahuje tri dihydroxybenzoylové substituenty viazané na serínový depsipeptid.
2,3-DHB je potenciálne užitočné liečivo viažuje ióny železa a má antimikrobiálne vlastnosti.
2,3-DHB takisto vzniká počas ľudského metabolizmu aspirínu.
Dihydroxybenzoová kyselina

Dihydroxybenzoové kyseliny (DHBA) sú druh fenolických kyselín. Existuje šesť hlavných zlúčenín, z ktorých všetky majú vzorec C7H6O4. Medzi tieto patria:
Kyselina orselinová je takisto dihydroxybenzoovou kyselinou, ale má naviac ešte metylovú skupinu.
Apatouria

Apatouria alebo Apatúria () bola starogrécka slávnosť oslavujúca zápis detí, efébov a vydatých žien do fratrií.
Apatúria bol trojdňový sviatok, ktorý sa každoročne konal v celej Iónii (podľa Herodota okrem Efezu a Kolofónu) od 19. do 21. resp. 26. až 28. atického mesiaca Pyanepsión (október – november) v Aténach, kde vznikol (zrejme predstavoval slávnosť „spoločného vzťahu“). Počas tohto sviatku boli prijímaní noví členovia do fratrií a prinášané obete.
V prvý deň sviatku, ktorý sa nazýval "Dorpia" („Večera“), sa konali večerné hostiny na mieste stretnutia fratrií alebo v súkromných domoch členov. Na druhý deň, zvanom "Anarrhysis" („Obeť“), obetovali voly na verejné náklady Diovi Fratriovi a Athéne Fratrii.
V posledný deň, ktorý nazývali "Kúreótis" („Deň mladých“) boli deti (aj adoptované ), mladí muži (deti a efébov zapísali do fratrií ich otcov) a mladomanželky zapisované do fratrií (mladé ženy tým nezískali občianstvo, ale len uznanie legitímneho nároku svojich detí mužského pohlavia na prvorodené právo slobodných aténskych mužov.). V tento deň boli rodovým ochrancom obetované jahňatá a kozy, otcovia alebo poručníci pred zápisom zložili prísahu, že sú legitímni (zápis do fratrie bol sprevádzaný obetou zvanou "Meion", o ktorej sa vie len málo) a efébom ostrihali vlasy (ešte skôr efébi odetí v čiernom rúchu obetovali Heraklovi víno).
Dórskou obdobou Apatúrie bol sviatok Apellai.
Sulov (vrch v Turzovskej vrchovine)

Sulov () je vrch v Turzovskej vrchovine, krajinnom celku Západných Beskýd. Leží nad obcou Klokočov, približne severozápadne od Turzovky. 
Poloha.
Nachádza sa na severnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Kornická brázda. Leží na slovensko – českej hranici, na pomedzí Žilinského a Moravsko-sliezskeho kraja. Zasahuje do okresu Čadca a Frýdek-Místek a na katastrálne územie obcí Klokočov, Staré Hamry a Morávka. Najbližším sídlom je na slovenskej strane južne situovaná miestna časť Vrchpredmier, patriaca Klokočovu, západne sa nachádzajú samoty obce Staré Hamry a severne samoty Morávky. Pokým juhovýchodná časť masívu patrí Turzovskej vrchovine a spadá do CHKO Kysuce, severozápadná na českej strane je súčasťou Moravsko-sliezskych Beskýd a CHKO Beskydy.
Opis.
Sulov leží v hraničnom hrebeni na severnom okraji Koniarskej planiny. Východným smerom sa nachádza Polomka (), Malý Polom (), Čuboňov () a Uhorská (), južným Vrchpredmier (), Javorová (), Čudácka () a Súľov (), západným Kozlena (), Těšíňočka (), Smrkovina () a Lysá hora () a severným Obidová (), Vysoký Rykali (), Travný (), Mituří () a Slavíč (). Hrebeň tvorí rozvodie Čierneho a Baltského mora. Do Čierneho mora vodu z juhovýchodných svahov odvádza povodím Dunaja, Váhu a Kysuce potok Predmieranka, západné svahy sú pramennou oblasťou Čiernej Ostravice a vodu zo severných odvádza Morávka do Ostravice v povodí Odry. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. Na južnom úbočí sa nachádza rekreačná oblasť. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Turzovskej vrchoviny, susedné Moravsko-sliezske Beskydy a Javorníky, pri vhodných podmienkach nezriedka aj Súľovské vrchy a Malú Fatru.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no južným úbočím vedie traverzom červeno značená hrebeňovka. Do blízkej rekreačnej osady vedie asfaltová cesta zo Starých Hamrov i viaceré chodníky:
Ranger 1

Ranger 1 bola prvá kozmická sonda amerického mesačného programu Ranger. Prvá misia mala iba overiť funkciu nového typu nosnej rakety, Atlas Agena B. Ak by raketa pracovala správne, umiestnila by svoj náklad na vysoko eliptickú obežnú dráhu okolo Zeme, ktorá by pretínala obežnú dráhu Mesiaca. K stretnutiu s Mesiacom však nemalo dôjsť a preto prístrojové vybavenie prvej sondy, Ranger 1, nebolo zamerané na jeho výskum. Misia skončila neúspechom, keď raketa nedosiahla požadovanú obežnú dráhu. 
Popis telesa.
Sonda mala tvar šesťbokého hranolu s priemerom meter a pol. Na jej hornú podstavu bol pripevnený ihlanovitý hliníkový stožiar s výškou takmer štyri metre. K šesťbokej základni boli pripevnené dva panely solárnych článkov s rozpätím 5,2 metra. Sonda disponovala niekoľkými akumulátormi. Mala byť ako vôbec prvá americká sonda stabilizovaná v troch osiach vďaka dusíkovým tryskám, nemala však vlastný pohon. Jej hmotnosť dosiahla 306,2 kg. Bola postavená v Laboratóriu prúdového pohonu (JPL). 
Prípravy na štart.
So vzletom Rangeru 1 sa počítalo na prelome júla a augusta 1961. 29. mája putoval na rampu najprv 18 metrov vysoký prvý raketový stupeň Atlas. Koncom mája sa na ňu pripojil stupeň Agena B. Až potom sa sonda mohla umiestniť na adaptér rakety a nasadiť na ňu aerodynamický kryt. 
Spustenie odpočítavania sa oneskorilo o tri dni a keď sa už rozbehlo, bolo prerušené štyri razy. Prvý raz kvôli prerušenej dodávke elektrického prúdu, druhý raz kvôli netesnosti v rozvode plynu orientačného systému sondy, tretí raz pre zlú funkciu ventilu na rakete Atlas, štvrtý raz kvôli chybe v elektrickom rozvode, ktorá naštartovala systémy Rangeru 1 tak, akoby už bol na obežnej dráhe. 
Priebeh letu.
23. augusta 1961 Ranger 1 odštartoval. Nepodaril sa však druhý zážih stupňa Agena. Sonda tak síce skončila na obežnej dráhe okolo Zeme, ale veľmi nízkej a nestabilnej. Perigeum malo výšku iba 168 km, apogeum 501 km. Navyše táto dráha neumožňovala spojiť sa rádiovo so sondou podľa predpokladov. Spojenie mohli uskutočniť iba dve sledovacie stanice, z ktorých jedna bola postavená práve pre túto misiu. Telemetria ukazovala, že sonda sa správne odpojila od raketového stupňa, vyklopila sa jej parabolická anténa aj solárne panely a podarilo sa zabezpečiť stabilizáciu v priestore. Keďže sa však ocitla na neplánovanej obežnej dráhe, pravidelne vlietala do zemského tieňa, na čo nebola pripravená. Sonda sa automaticky, no márne snažila vo chvíľach v zemskom tieni hľadať Slnko pre svoje solárne panely, čím si však len rýchlo minula zásoby dusíka pre svoju orientáciu. Už na druhý deň po štarte mal Ranger 1 prázdne nádrže a upadol preto do nekontrolovanej rotácie. Tým sa začala míňať aj kapacita batérií, pretože sonda nemohla účinne vyklopiť svoje solárne panely voči Slnku. Napriek tomu Ranger 1 vysielal ešte tri ďalšie dni, kým sa defintívne odmlčal. O ďalšie tri dni sonda zhorela nad Mexickým zálivom. Napriek zjavnému vedeckému neúspechu misie však boli splnené aspoň niektoré technologické ciele.
Dlhý diel

Dlhý diel () je najvyšší vrch v Krupinskej planine, krajinnom celku Slovenského stredohoria. Leží vo VVP Lešť, približne juhozápadne od Detvy. 
Poloha.
Nachádza sa na severovýchodnom okraji planiny, v geomorfologickom podcelku Závozská vrchovina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Zvolen a na katastrálnom území Podjavorie I v rámci vojenského obvodu Lešť. Najbližšími sídlami sú na východe situovaný Horný Tisovník, severovýchodne leží Stará Huta, severne Vígľašská Huta-Kalinka, severozápadne Zaježová, západne Pliešovce, juhozápadne Senohrad a juhovýchodne Dolný Tisovník. Územie leží vo verejnosti neprístupnom vojenskom výcvikovom priestore Lešť.
Opis.
Dlhý diel leží na severovýchodnom okraji podcelku Závozská vrchovina, v nevýraznom hrebeni, vedúcom z Homôľky () južným smerom na Mavercovú (). Severným smerom sa nachádza aj Makytová (), Javorie (), Vysoká () a Priečne bralo (), západným vrch Na Švihranke (), Horná hora (), Vŕšok () a Kopaný závoz (), južným Jaseňový vrch (), Kobola () a Mavercová () a východným Bralo (), Chlm (), Sokolovo bralo () a Dedinský vrch (). Oblasť patrí do povodia Ipľa, kde vodu odvádza Stará rieka, tečúca západne, zo severných a východných častí voda odteká potokom Dobrá voda. Na vrchol nevedie značený chodník. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít sú viditeľné okolité vrcholy Krupinskej planiny a blízkeho Javoria, pri vhodných podmienkach možno vidieť aj vrchy v severnom Maďarsku.
Prístup.
Oblasť vo vojenskom výcvikovom priestore Lešť je verejnosti neprístupná, preto tu nie sú ani značené turistické chodníky.
Chlm

Chlm môže byť:
Karneval

Karneval (z ) je tanečná ľudová zábava, pre ktorú je typické používanie masiek a rôznych kostýmov. Tradične sa koná v období pred Veľkým pôstom ako rozlúčka s mäsom a oslavami, jeho dĺžka sa môže v rôznych regiónoch líšiť. Na Slovensku sú obdobou karnevalového obdobia fašiangy.
Ku karnevalu zvyčajne patria verejné oslavy vrátane podujatí, akými sú prehliadky, verejné pouličné alegorické sprievody a iné zábavy, ktoré majú v sebe určité cirkusové prvky. Prepracované kostýmy a maskovanie umožňuje počas karnevalov ľuďom odložiť svoje každodenné individuálne radenie a prežiť intenzívny pocit sociálnej spolupatričnosti. Účastníci karnevalov často nadmerne konzumujú alkoholické nápoje, mäso a iné potraviny, ktoré sú počas pôstu z jedálenského lístku vylúčené. Tento sviatok je známy tým, že je obdobím veľkého pôžitkárstva pred pôstom, s pitím, prejedaním sa a s ďalšími druhmi pôžitkárstva.
Medzi ďalšie spoločné črty skutočného karnevalového sviatku patria falošné bitky, napríklad súboje o jedlo, výjavy spojené so spoločenskou satirou, výsmech byrokracie, kostýmy zosmiešňujúce telo, prehnané črty, ako sú nadmerné nosy, brucho, ústa, falusy, či časti zvieracích tiel. Masky môžu zobrazovať choroby, robiť si posmech zo smrti, čiže vo všeobecnosti sa dá povedať, že prevracajú bežné pravidlá a normy. Talianska tradícia nosenia masiek siaha až do benátskeho karnevalu v 15. storočí a po stáročia bola inšpirovaná gréckym divadlom a Commediou dell'arte.
Termín „karneval“ sa tradične používa v oblastiach so silným vplyvom katolicizmu a v Grécku. V severoeurópskych, historicky evanjelických luteránskych krajinách (v Dánsku, Nórsku, Švédsku, na Islande, v Lotyšsku, Estónsku, na Faerských ostrovoch a tiež v Grónsku) je karnevalová slávnosť známa pod názvom Fastelavn a v oblastiach s vysokou koncentráciou anglikánov (anglikánska cirkev/americká episkopálna cirkev), metodistov a iných protestantov sa predpôstne oslavy spolu s kajúcnymi slávnosťami konajú na Fašiangový utorok alebo na Mardi Gras. V slovanských východných ortodoxných národoch sa Maslenica slávi posledný týždeň pred Veľkým pôstom. V nemecky hovoriacej Európe a v Holandsku sa karnevalová sezóna tradične otvára 11. novembra (často o 11:11 predpoludním). To sa datuje od osláv pred adventom alebo s dožinkami na sviatok svätého Martina.
Na Slovensku sa fašiangy konajú od Troch kráľov do polnoci pred (Škaredou) Popolcovou stredou. O polnoci na konci fašiangov sa koná symbolický obrad pochovávania basy, lebo spolu s pôstom sa stišuje aj hudba.
Katalin Karikóová

Katalin „Kati“ Karikóová (; * 17. január 1955, Szolnok, Maďarsko) je maďarsko-americká biochemička, ktorá sa špecializuje na mechanizmy sprostredkované ribonukleovou kyselinou (RNA), najmä "in vitro" transkribovanú mediátorovú RNA (mRNA). Karikó položila vedecké základy pre mRNA vakcíny, čím prekonala veľké prekážky a skepticizmus vo vedeckej komunite. Vďaka svojej priekopníckej práci získala v roku 2023 spolu s americkým imunológom Drewom Weissmanom Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu.
Kariéra a výskum.
Karikó spoluzaložila a bola generálnou riaditeľkou spoločnosti RNARx v rokoch 2006 až 2013. Od roku 2013 do roku 2022 pracovala pre firmu BioNTech RNA Pharmaceuticals, najprv ako viceprezidentka a v roku 2019 bola povýšená na senior viceprezidentku. V roku 2022 z BioNTechu odišla, aby sa mohla viac venovať výskumu. Bola tiež mimoriadnou profesorkou na University of Pennsylvania. Neskôr sa stala profesorkou na Univerzite v Segedíne.
Jej práca zahŕňa vedecký výskum aktivácie imunitného systému sprostredkovanej RNA, čo viedlo k spoločnému objavu nukleozidových modifikácií, ktoré potláčajú imunogenicitu RNA. Na výskume pracovala spoločne s Drewom Weissmanom. Výsledok výskumu je považovaný za ďalší príspevok k terapeutickému využitiu mRNA. Spolu s Weissmanom vlastní americké patenty na aplikáciu neimunogénnej RNA s modifikovanými nukleozidmi. Táto technológia bola licencovaná spoločnosťami BioNTech a Moderna na vývoj ich technológií náhrady bielkovín (pre liečbu stavov s nedostatkom určitých bielkovín), ale bola použitá aj pre ich vakcíny proti chorobe COVID-19.
Technológia mRNA vyvinutá Karikó a dve najefektívnejšie vakcíny založené na nej, BioNTech/Pfizer a Moderna, vytvorili základ pre efektívny a úspešný boj proti vírusu SARS-CoV-2 na celom svete a významne prispeli k obmedzeniu pandémie COVID-19. Za svoju prácu získali Karikó a Weissman množstvo ďalších ocenení vrátane Ceny Lasker-DeBakey za klinický medicínsky výskum, Hrdina roka 2021 časopisu Time a Cenu Tang v kategórii biofarmaceutické vedy v roku 2022.
Ocenenia a vyznamenania.
Karikó získala za svoju priekopnícku a celosvetovo významnú prácu v biochémii viac ako 130 medzinárodných ocenení a vyznamenaní.
2. októbra 2023 Kráľovská švédska akadémia vied oznámila, že Nobelovu cenu za fyziológiu a medicínu za rok 2023 získali Katalin Karikó a Drew Weissman za vývoj technológie mRNA.
V roku 2023 bola Karikó uvedená do Národnej siene slávy vynálezcov za svoj výskum mRNA.
Osobný život.
Karikó je vydatá. Jej manželom je Béla Francia a sú rodičmi dvojnásobnej zlatej olympijskej medailistky veslárky Susan Franciovej.
Libuša Lopejská

Libuša Lopejská ( * 24. december 1933, Tisovec) je slovenská dramaturgička, scenáristka televíznych a divadeľných hier a prekladateľka. Spolu s Jánom Patarákom je spolutvorkyňa televíznej detskej speváckej relácie Košického televízneho štúdia, pod názvom Zlatá Brána.
Zo života.
Medzi rokmi 1973 - 1979 pôsobila v Bábkovom divadle Košice.
Didymos (hudobný teoretik)

Didymos () bol starogrécky hudobný teoretik v 1. storočí pred Kr.
Klaudios Ptolemaios ho nazval "mousikós" (Harm. II, 13), buď preto, že si ho cenil ako hudobného experta, alebo preto, aby ho odlíšil od alexandrijského učenca Didyma Chalkenterosa (cca * 65 pred Kr.; † 10) Z Didymovho diela "O rozdiele medzi Aristoxejčanmi a Pytagorejcami" (Περί της διαφοράς των Αριστοξενείων τε και Πυθαγορείων) sú známe len fragmenty, a to prostredníctvom citátov z Ptolemaiovho diela "Harmónia" (Αρμονικά – Harmonika) a Porfyriovom komentári.
Nižšie je uvedená kompilácia delenia tetrachordov od Ptolemaia, resp. od Didyma (ktorého Ptolemaios parafrázuje). Logaritmy proporcií zodpovedajú intervalom vyjadreným v centoch: 1200 centov je oktáva, 100 centov je ekvidištantný poltón ako presná dvanástina oktávy, 498 centov zodpovedá pomeru kvarty 4:3.
 
V hudobnej teórii je syntonická čiarka (alebo syntonická koma), známa aj ako Didymova čiarka, interval medzi dvoma notami s frekvenčným pomerom 81:80 alebo 21,506290 centov (je o 1/12 nižšia ako interval čiarky pytagorejskej ).
Chlm (vrch v Krupinskej planine; 744 m)

Chlm () je vrch v Krupinskej planine, krajinnom celku Slovenského stredohoria. Leží nad Horným Tisovníkom, približne juhozápadne od Detvy. 
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji planiny, v geomorfologickom podcelku Modrokamenské úboče. Leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Zvolen a Detva a zasahuje na katastrálne územie obce Horný Tisovník a Podjavorie II v rámci vojenského obvodu Lešť. Najbližším sídlom je na východnom úbočí situovaný Horný Tisovník, juhovýchodne sa nachádza Dolný Tisovník a Červeňany, severne obec Stará Huta. Územie leží na hranici vojenského výcvikového priestoru Lešť.
Opis.
Chlm leží na severovýchodnom okraji podcelku Modrokamenské úboče, v hrebeni, vedúcom z Javoria () juhovýchodným smerom a ponad údolie Tisovníka pokračujúcom južne na Bralo (). Severným smerom sa nachádza Ostrôžka (), Pálenisko (), Dedinský vrch () a Makytová (), západným Javorie (), Sokolovo bralo (), Priečne bralo (), Vysoká (), Dlhý diel () a Mavercová (), južným Šamilova skala (), Vinička (), Končitý hrádok (), Bralo () a Čierťaž () a východným Vlčia skala (), Bralce (), Stanová (), Kobylí vrch a Budinská skala (). Hrebeň patrí do povodia Ipľa, kde vodu z východných svahov odvádza riečka Tisovník, zo západných odteká potokom Koprovnica do Starej rieky. Na vrchol nevedie značený chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít sú viditeľné okolité vrcholy Krupinskej planiny, blízkeho Javoria a Ostrôžok, pri vhodných podmienkach možno vidieť aj Poľanu a vrchy v severnom Maďarsku. 
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi z Horného Tisovníka. Hrebeňom prechádza hranica vojenského výcvikového priestoru Lešť, kde je obmedzený vstup verejnosti.
Bralo (vrch v Krupinskej planine)

Bralo () je vrch v Krupinskej planine, krajinnom celku Slovenského stredohoria. Leží nad Horným Tisovníkom, približne južne od Detvy. 
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji planiny, v geomorfologickom podcelku Modrokamenské úboče. Leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Zvolen a Detva a zasahuje na katastrálne územie obce Horný Tisovník a Podjavorie II v rámci vojenského obvodu Lešť. Najbližším sídlom je severovýchodne situovaný Horný Tisovník, juhovýchodne sa nachádza Dolný Tisovník a Červeňany, južne Veľký Lom a Suché Brezovo, juhozápadne Dačov Lom a Senohrad a severne obec Stará Huta. Územie leží na hranici vojenského výcvikového priestoru Lešť.
Opis.
Bralo leží na severovýchodnom okraji podcelku Modrokamenské úboče, v hrebeni, vedúcom z Javoria () juhovýchodným smerom cez Chlm na Končitý hrádok (). Severne sa nachádza Kobylí vrch (), Pálenisko (), Dedinský vrch (), Chlm (), Brezie (), Sokolovo bralo () a Javorie (), západne Vysoká (), Šamilova skala (), Dlhý diel (), Vinička (), Mavercová (), Kopaný závoz () a Brezové vŕšky (), južne Kršiakov vŕšok (), Borok (), Končitý hrádok () a Lysec () a východne Čierťaž (), Vlčia skala (), Bralce (), Stanová () a Budinská skala (). Hrebeň patrí do povodia Ipľa, kde vodu z východných svahov odvádza riečka Tisovník, zo západných odteká potokom Koprovnica do Starej rieky. Na vrchol nevedie značený chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných bralnatých lokalít sú viditeľné okolité vrcholy Krupinskej planiny, blízkeho Javoria a Ostrôžok, pri vhodných podmienkach možno vidieť aj Poľanu a vrchy v severnom Maďarsku. 
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi z Horného a Dolného Tisovníka. Hrebeňom, no popod vrchol prechádza východná hranica vojenského výcvikového priestoru Lešť, kde je obmedzený vstup verejnosti.
Moisés Naím

Moisés Naím (* 5. júl 1952, Tripolis, Líbya) je venezuelský novinár, spisovateľ a politik.
Naím bol po 14 rokov (19962010) šéfredaktorom časopisu "Foreign Policy". Od roku 2012 moderuje "Efecto Naím", televízny spravodajský program o ekonomike a medzinárodných záležitostiach, vysielaný v Severnej i Južnej Amerike na NTN24. V roku 2011 získal Cenu Ortegy y Gasseta za významný prínos žurnalistike v španielskom jazyku.
Je bývalým ministrom obchodu a priemyslu Venezuely, riaditeľom jej centrálnej banky a výkonným riaditeľom Svetovej banky. Je členom Rady pre medzinárodné vzťahy a Svetového ekonomického fóra.
Život.
Naím študoval na Universidad Metropolitana v Caracase vo Venezuele. Potom navštevoval Massachusetts Institute of Technology, kde koncom 70. rokov získal magisterský aj doktorandský titul.
Akademické a politické pôsobenie.
Naím bol profesorom obchodnej stratégie a priemyselnej ekonómie na Instituto de Estudios Superiores de Administración (IESA), venezuelskej obchodnej škole v Caracase. V rokoch 1979 až 1986 pôsobil aj ako jej dekan.
Od roku 1989 do roku 1990 zastával funkciu ministra obchodu a priemyslu v druhom kabinete Carlosa Andrésa Péreza.
Novinárska kariéra.
Moisés Naím je hlavným medzinárodným komentátorom španielskeho denníka "El País". Jeho stĺpik "„The Global Observer“" vychádza aj v Taliansku ("La Repubblica"), Francúzsku a v ďalších novinách Latinskej Ameriky.
Na medzinárodné ekonomické a geopolitické témy Naím publikoval tiež v periodikách "The New York Times", "The Washington Post", "The Financial Times", "Newsweek", "Time", "Le Monde", "Berliner Zeitung" a mnohých ďalších.
Od roku 1996 bol Naím šéfredaktorom časopisu "Foreign Policy". Časopis potom trikrát vyhral National Magazine Awards for General Excellence. V roku 2008 časopis zakúpila The Washington Post Company. Naím zostal šéfredaktorom až do roku 2010.
Dielo.
Naím je autorom alebo editorom viac ako 15 kníh, ktorých témy súvisia s geopolitikou, medzinárodnou ekonómiou a ekonomickým rozvojom.
Kepa Arrizabalaga

Kepa Arrizabalaga Revuelta (* 3. október 1994, Ondarroa) je španielsky profesionálny futbalový brankár, ktorý chytá za španielsky klub Real Madrid. Do klubu prišiel na hosťovanie z Chelsea. Kepa taktiež reprezentuje španielsky národný tím. Patrí medzi odchovancov baskického klubu Athletic Bilbao.
Klubová kariéra.
Pre Kepu bola prelomová sezóna 2016/17, kedy sa ujal role brankárskej jednotky v Athletic Bilbao. Svoje výkony si podržal aj v ďalšej sezóne 2017/18, v priebehu ktorej predĺžil kontrakt do leta 2020. V tomto období o neho prejavil záujem španielsky gigant Real Madrid, ktorý hľadal náhradu za Keylora Navasa.
V lete roku 2018 prestúpil do Chelsea za čiastku 71,6 milióna libier a stal sa najdrahším brankárom futbalovej histórie.
V sezóne 2018/19 se ocitol v anglické Premier League a pod trénerom Mauriziom Sarrim odchytal 36 z 38 ligových zápasov. Ostatné dva zápasy odchytal jeho kolega Willy Caballero.
Počas januárového vonkajšieho zápasu s AFC Bournemouth inkasoval 4 góly, o dva týždne neskôr dostal šesť gólov od Citizens. Celkovo si v lige pripísal 14 čistých kont, dostal celkovo 39 gólov a podieľal sa na tom, že mala Chelsea tretiu najlepšiu obranu za vedúcou dvojicou Manchester City – Liverpool.
Počas finálového zápasu s Manchesterom City chytal Kepa od úvodnej minúty, zápas skončil v normálnom hracom čase 0:0 a nerozhodlo ani predĺženie. V závere predĺženia bol Kepa ošetrovaný. Tréner Sarri hodlal Kepu striedať a vyslať do hry brankársku dvojku Caballera, ktorý predtým pôsobil u "Citizens", Kepa však striedanie odmietol a ani spoluhráči a rozhodcovia na tom nič nezmenili. Kepa teda na ihrisku zostal aj na penaltový rozstrel, počas ktorého síce zneškodnil prvú penaltu Saného ale Chelsea napokon prehrala 3:4. Kepa dostal od klubu pokutu – prišiel o týždenný plat a jeden zápas si odsedel na lavičke.
Pod novým trénerom Frankom Lampardom si udržal post jednotky a nastúpil do prvého zápasu novej sezóny Premier League, počas ktorého inkasoval štyri góly od Manchestru United.
V auguste roku 2023 odišiel na ročné hosťovanie do Realu Madrid. Vedenie španielskeho celku sa rozhodlo pre tento krok z dôvodu, že ich jednotka Thibaut Courtois si privodil zranenie kolena a na niekoľko mesiacov by tak nebol k dispozícii. Kepa s týmto návrhom súhlasil a na jednu sezónu sa tak vrátil do jeho rodnej krajiny. Späť do Chelsea sa vráti po konci sezóny v roku 2024.
Úspechy.
Real Madrid
Španielsko
Individuálne
Leo Sauer

Leo Sauer (* 16. december 2005, Bratislava) je slovenský profesionálny futbalista, ktorý hrá ako krídelník za Feyenoord a slovenskú futbalovú reprezentáciu.
Skorý život.
Sauer vyrastal s rodičmi v Bratislave. Má staršieho brata Mária, ktorý je tiež futbalistom. Obaja navštevovali Strednú športovú školu v Žiline.
Klubová kariéra.
Sauer začal svoju futbalovú kariéru v Slovane Bratislava. V lete 2018 prestúpil do mládežníckej akadémie MŠK Žilina.
27. februára 2022 Sauer debutoval v slovenskej II. lige za Žilinu B proti FC Petržalka.
Sauer prišiel do Feyenoordu pôvodne na hosťovanie z MŠK Žilina v roku 2022, no v apríli 2023 podpísal s holandským klubom trojročnú profesionálnu zmluvu. 20. augusta 2023 debutoval za klub vo vonkajšom zápase proti Sparte Rotterdam, keď nastúpil po polčase a v nadstavenom čase skóroval na 2:2 a zabezpečil klubu bod.
Reprezentačná kariéra.
Sauer hral za slovenskú reprezentáciu do 19 rokov po boku svojho staršieho brata Mária Sauera. Obaja boli vybraní za slovenskú reprezentáciu do 20 rokov a zúčastnili sa Majstrovstiev sveta vo futbale hráčov do 20 rokov v roku 2023.
5. októbra 2023 ho vo veku len 17 rokov tréner Francesco Calzona prvýkrát povolal do seniorskej reprezentácie.
Karen Gillan

Karen Sheila Gillanová (* 28. november 1987, Inverness, Highland, Škótsko, Spojené kráľovstvo) je škótska herečka, známa vďaka úlohe Amy Pond v britskom sci-fi seriáli "Doctor Who" alebo úlohou Kaylie Russell v americkom horore "Oculus".
Životopis.
Narodila sa a vyrastala v škótskom meste Inverness, na brehu jazera Loch Ness. Jej otec Raymond John Gillan je spevák a hudobník. Jej matka Maria Gillan Paterson žije v Kinmylies.
V mladom veku se u nej prejavil zájem o herectvo, začala se podieľať na mnohých školských predstaveniach v charlestonskej akadémií. V šestnástich rokoch začala študovať na vysokej škole Edinburgh's Telford College. Štúdium ale prerušila, lebo dostala miesto na Italia Conti Academy of Theatre, škole múzických umení v Londýne, kde vyštudovala odbor herectvo. V tomto období bola vyhľadaná modelingovou agentúrou Nicola Roberts' Dainty Doll Make-Up Range. Karen sa ale odmietla vzdať hereckej kariéry kôli modelingu, keďže herectvo ju bavilo viac a vždy bolo jej hlavným cieľom.
V období štúdia na Italia Conti Academy of Theatre už hrala v britskom seriáli Rebus. Neskôr sa objavila v seriáli Kevin Bioshop Show, kde parodovala celebrity ako napríklad Katy Perry alebo Angelina Jolie. Taktiež si zahrala vo filme Stacked úlohu Ginny. V roku 2009 vyhrala konkurz a bola obsadená do úlohy Amy Pondovej, spoločníčky Jedenásteho Doktora (Matt Smith) v seriáli Doctor Who. V seriáli hrala v piatej a šiestej sérií a v šiestich epizódach siedmej série. V roku 2012 ukončila účinkovanie v seriáli Doctor Who. V roku 2014 si zahrala hlavnú úlohu Elizy Dooley v seriáli Selfie, ktorý je modernou adaptáciou filmu My Fair Lady (1964).
V roku 2015 si zahrala po boku Christiana Balea, Brada Pitta, Ryana Goslinga a Steva Carella vo filme "Stávka na neistotu." V tom istom roku poprvýkrát zrežírovala a napísala scenár k krátkometrážnemu filmu "Coward", ktorý sa premietal na Filmovom festivale v Edinburghu a získala niekoľko nominácií na ocenenia. Neskôr v roku 2015 opäť napísala scenár a zrežírovala ďalší krátkometrážny film "Conventional", v ktorom si aj zahrala.
V roku 2017 si zahrala vo filmoch "The Circle a ". V roku 2018 mal premiéru jej celovečerný film "Párty začíná", ku ktorému napísala scenár, zrežírovala ho a zahrala si v ňom hlavnú úlohu. 
V roku 2019 si zahrala vo filmoch "Spolujazda a "". A nadabovala postavu v 3D animovanom filme "Maskovaní špióni". V roku 2020 si zahrala po boku Harrisona Forda vo filme "Volanie divočiny".
Celosvetovo ju však preslávila úloha v superhrdinských filmoch od štúdia Marvel Cinematic Universe, kde hrala postavu Nebuly. Konkrétne vo filmoch "Strážcovia Galaxie" (2014, "Strážcovia Galaxie 2" (2017), ' (2018), ' (2019), ' (2022), "Strážcovia Galaxie 3" (2023) a vo vianočnom špeciáli ' (2022).
Osobný život.
V roku 2013 potvrdila v "The Late Late Show," že žije v Amerike v Los Angeles. V roku 2014 si pre úlohu vo filme Strážcovia Galaxie dobrovoľne ostrihala vlasy. Z jej pôvodných vlasov bola vytvorená parochňa, ktorú si ponechala spoločnosť Disney. Vo svojom voľnom čase hráva na klavíri. V máji v roku 2022 sa vydala za amerického komika Nick Kochera.
Boédromia

Boédromia () bol staroveký aténsky sviatok.
Boédromia bol starogrécky sviatok na počesť boha Apolóna "Boédromia", ktorý sa oslavoval v Aténach 7. boédromióna, t. j. v treťom mesiaci atického kalendára (v septembri). Apolón bol s epitetónom "Boédromios" označovaný aj na iných miestach gréckeho sveta, ale oslavovaný bol len v Aténach (jeho sochu videl napr. Pausanias v Boiótii: „"V blízkosti sa týči socha Apolóna s prímenom Boédromios – Náhliaci sa na pomoc"“ ). 
Počas osláv tohto sviatku sa zrejme kládol dôraz na jeho vojenský charakter, ktorý bol spojený s pomocou prinesenou v boji. Jedinými známymi obradmi, ktoré sa počas neho konali, sú procesia a obety (procesiu spomína aténsky štátnik Demostenes, ktorý sa s pohŕdaním vyjadril o rečníkoch [politikoch] vystupujúcich počas sviatku.). Podľa Plutarcha sa Boédromia začala v Aténach oslavovať po bitke Thésea s Amazonkami, odohranej v mesiaci boédromión. Podľa inej tradície praotec Iónov Ión pomáhal Erechteovi v boji proti tráckemu kráľovi Eumolpovi, čo sa pripomenulo na jej oslavách.
Juraj Buzalka

Prof. Mgr. Juraj Buzalka, M. A., PhD. (* 3. apríl 1975, Partizánske) je slovenský sociálny antropológ a vysokoškolský pedagóg. Pôsobí v Ústave sociálnej antropológie Fakulty sociálnych a ekonomických vied Univerzity Komenského v Bratislave a venuje sa antropológii politických hnutí a témam nacionalizmu, populizmu, politiky, náboženstva a sociálnej transformácie vo východnej strednej Európe.
Životopis.
V roku 1999 absolvoval magisterské štúdium politológie a žurnalistiky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (FiF UK), následne v roku 2002 magisterské štúdium sociálnej antropológie na University of Sussex v anglickom Brightone. Ako výskumník Inštitútu etnológie Maxa Plancka obhájil dizertačnú prácu na Univerzite Martina Luthera v Halle-Wittenbergu. Revidovaná verzia práce vyšla v roku 2007 pod názvom "Nation and Religion: The Politics of Commemoration in South-East Poland". Absolvoval postdoktorandské pobyty v Aleksanteri Institute v Helsinkách a v Inštitúte vied o človeku vo Viedni. V roku 2007 obhájil na FiF UK titul docenta v odbore etnológia. V roku 2024 ho prezident ČR Petr Pavel na návrh Vedeckej rady Karlovej univerzity vymenoval za profesora v odbore sociológia.
Od roku 1997 spolupracuje s Výskumným centrom Slovenskej spoločnosti pre zahraničnú politiku (SFPA). Je členom redakčných rád časopisov "International Issues &amp; Slovak Foreign Policy Affairs" a "Zahraničná politika" a pôsobil ako šéfredaktor časopisu "OS – občianska spoločnosť".
Ako producent sa podieľal na výrobe celovečerného debutu Miry Fornayovej "Líštičky" (2009) aj jej ďalšieho filmu "Môj pes Killer" (2013).
Vydal knihy esejí "Slovenská ideológia a kríza" (2012) o slovenskej politike, národnej ideológii a o slovenskom politickom myslení a "Postsedliaci: Slovenský ľudový protest" (2023) o moderných Slovákoch, ktorí však „veria v ideál domoviny z agrárnych čias a podľa toho sa aj správajú“. Druhá zbierka v súbehu s predčasnými parlamentnými voľbami zarezonovala v liberálnych kruhoch, konzervatívnejšie ju naopak podrobili kritike.
Končitý hrádok

Končitý hrádok () je vrch v Krupinskej planine, krajinnom celku Slovenského stredohoria. Leží nad Dolným Tisovníkom, približne južne od Detvy. 
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji planiny, v geomorfologickom podcelku Modrokamenské úboče. Leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Zvolen a Detva a zasahuje na katastrálne územie obce Horný Tisovník a Podjavorie II v rámci vojenského obvodu Lešť. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situovaný Dolný Tisovník a Červeňany a severovýchodne ležiaci Horný Tisovník, južne sa nachádza Veľký Lom a Suché Brezovo, juhozápadne Dačov Lom a Senohrad a severne obec Stará Huta. Územie leží na hranici vojenského výcvikového priestoru Lešť.
Opis.
Končitý hrádok leží na východnom okraji podcelku Modrokamenské úboče, v hrebeni, vedúcom z Javoria () juhovýchodným smerom cez Chlm na Rechtorov vrch (). Východne sa nachádza Lysec (), Čierťaž (), Bralce (), Stanová () a Vlčia skala (), severne Kobylí vrch (), Pálenisko (), Dedinský vrch (), Bralo (), Brezie (), Chlm (), Sokolovo bralo () a Javorie (), západne Vysoká (), Dlhý diel (), Vŕšok (), Mavercová (), Kopaný závoz (), Brezové vŕšky () a Habersko () a južne Kršiakov vŕšok (), Borok (), Rechtorov vrch () a Nemcov vrch (). Hrebeň patrí do povodia Ipľa, kde vodu z východných svahov odvádza riečka Tisovník, zo západných odteká potokom Koprovnica do Starej rieky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít sú viditeľné okolité vrcholy Krupinskej planiny, blízkeho Javoria a Ostrôžok, pri vhodných podmienkach možno vidieť aj Poľanu a vrchy v severnom Maďarsku. 
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi z Dolného Tisovníka. Hrebeňom prechádza východná hranica vojenského výcvikového priestoru Lešť, kde je obmedzený vstup verejnosti.
Zoznam poslancov NR SR (2023 – 2027)

Toto je zoznam poslancov Národnej rady Slovenskej republiky v 9. volebnom období (20232027).
Voľby do NR SR prebehli 30. septembra 2023, ustanovujúca schôdza sa konala 25. októbra 2023 a 21. novembra 2023 Národná rada schválila programové vyhlásenie a vyslovila dôveru štvrtej vláde Roberta Fica hlasmi 78 zo 143 prítomných , proti hlasovalo 65.
Poslanci NR SR.
Prvých 150 položiek zoznamu tvoria v úvodnom zoradení "zvolení poslanci" v poradí primárne podľa čísla politického subjektu vo voľbách a sekundárne podľa poradia kandidáta po zohľadnení prednostného hlasovania. Za nimi nasledujú "náhradníci" chronologicky, v poradí ako nastupovali. Dátumy a dôvody vznikov a zánikov mandátov sú uvádzané formou poznámok k menám. Zoznam je možné zoradiť podľa vlastného kritéria kliknutím na záhlavie stĺpca.
Zdroje:
The Lockdown Sessions

The Lockdown Sessions je šiesty sólový štúdiový projekt bývalého člena skupiny Pink Floyd, Rogera Watersa. Vydaný bol 9. decembra 2022 hudobným vydavateľstvom Legacy Recordings.
Album je kompiláciou domácich nahrávok, ktoré vznikli počas lockdownu v pandémii COVID-19. Pred vydaním na albume boli nahrávky dodatočne zremastrované. Všetky skladby sú prerobené verzie piesní z albumov skupiny Pink Floyd, "The Wall" a "The Final Cut", a z Watersovho sólového albumu "Amused To Death". V týchto verziách boli pôvodne hrané aj na Watersovom turné Us + Them Tour. Posledná z nahrávok, skladba nazvaná aj „Comfortably Numb 2022“ bola pripravená v tejto verzii na otváranie koncertov počas pripravovaného turné This Is Not a Drill. Toto prevedenie sa líši od pôvodnej verzie absenciou gitarových sól a predvedeným v pomalšom tempe, vo forme pohrebného žalospevu. Spôsob, akým sa Waters snažil vyhnúť gitarovým sólam a zamerať sa na text a obsah odlišným štýlom sa pre neho stal inšpiráciou pre nasledujúci album, "The Dark Side of the Moon Redux", ktorý vydal v nasledujúcom roku 2023.
Brezie (vrch v Krupinskej planine)

Brezie () je názov vrchu v Krupinskej planine, krajinnom celku Slovenského stredohoria. Leží nad Horným Tisovníkom, približne južne od Detvy. 
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji planiny, v geomorfologickom podcelku Modrokamenské úboče. Leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Zvolen a Detva a zasahuje na katastrálne územie obce Horný Tisovník a Podjavorie II v rámci vojenského obvodu Lešť. Najbližším sídlom je na východnom úpätí situovaný Horný Tisovník, juhovýchodne leží Dolný Tisovník a Červeňany, južne Veľký Lom a Suché Brezovo, juhozápadne Dačov Lom a Senohrad, západne Pliešovce a severne obec Stará Huta. Územie leží na hranici vojenského výcvikového priestoru Lešť.
Opis.
Brezie leží na východnom okraji podcelku Modrokamenské úboče, v hrebeni, vedúcom z Javoria () juhovýchodným smerom cez Chlm () na Bralo (). Severne sa nachádza Budinská skala (), Ostrôžka (), Pálenisko (), Dedinský vrch (), Chlm () a Sokolovo bralo (), západne Javorie (), Vysoká (), Priečne bralo (), Dlhý diel (), Vŕšok (), Šamilova skala () a Mavercová (), južne Viničky (), Brezové vŕšky (), Habersko (), Kršiakov vŕšok (), Borok (), Bralo (), Rechtorov vrch (), Lysec () a Čierťaž () a východne Vlčia skala (), Bralce (), Stanová () a Kobylí vrch (). Hrebeň patrí do povodia Ipľa, kde voda z východne sa zvažujúcich častí odteká do riečky Tisovník, zo západných odteká potokom Koprovnica do Starej rieky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkou vegetáciou možno pozorovať okolité vrcholy Krupinskej planiny, blízkeho Javoria a Ostrôžok, pri vhodných podmienkach možno vidieť aj Poľanu a vrchy v severnom Maďarsku. 
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi z Horného Tisovníka. Hrebeňom prechádza východná hranica vojenského výcvikového priestoru Lešť, kde je obmedzený vstup verejnosti.
Brezie

Brezie môže byť:
Tove Ditlevsenová

Tove Irma Margit Ditlevsenová (* 14. december 1917, Kodaň – † 7. marec 1976, Kodaň) bola dánska prozaička a poetka, ktorá publikovala diela rôznych žánrov a bola jednou z najznámejších dánskych autoriek.
Životopis.
Tove Ditlevsenová sa narodila v Kodani a vyrastala v robotníckej štvrti Vesterbro. Zážitky autorky z detstva boli ústredným bodom jej tvorby. Ditlevsenová bola štyrikrát vydatá a rozvedená.
Počas svojho života vydala 29 kníh vrátane poviedok, románov, zbierok básní a memoárov. V jej dielach sa opakovane objavujú témy ženskej identity, pamäti a straty detstva. Básne začala písať vo veku desiatich rokov, svoju prvú básnickú zbierku vydala v dvadsiatich rokoch. V roku 1947 získala popularitu vydaním básnickej zbierky "Blinkende Lygter". Ditlevsenová bola tiež autorkou stĺpčeka v týždenníku Familie Journalen, v ktorom odpovedala na listy čitateľov.
Tri z jej kníh, "Barndom" (doslovne Detstvo), "Ungdom" (doslovne Mladosť) a "Gift" (doslovne Závislosť), tvoria autobiografickú trilógiu.
Počas svojho dospelého života Ditlevsenová zápolila s užívaním drog a niekoľkokrát bola hospitalizovaná na psychiatrii, čo je opakujúcou sa témou v jej neskorších románoch. V roku 1976 spáchala samovraždu predávkovaním sa tabletkami na spanie.
Uznanie a vplyv.
Ditlevsenová za život získala množstvo ocenení. V roku 2014 bola zaradená do literárneho kánonu pre dánske základné školy.
Podľa básne Blinkende Lygter "(doslovne Blikajúce svetlá)" z rovnomennej básnickej zbierky bol pomenovaný dánsky film z roku 2000 "Blikajúce svetlá", ktorý režíroval Anders Thomas Jensen a ktorý je v rôznych anketách často označovaný za najobľúbenejší hraný film v Dánsku. Jej román "Barndommens gade" ("Ulica detstva") bol v polovici 80. rokov 20. storočia sfilmovaný a Anne Linnet vydala album s Ditlevsenovej básňami, ktoré Anne sama naspievala. Hudba z albumu bola použitá aj vo filme "Barndommens gade" "(Ulica detstva)".
Železničná zastávka Špania Dolina

Železničná zastávka Špania Dolina bola železničná zastávka pri obci Špania Dolina. 
Poloha.
Zastávka stála na 9,505 km trate, približne 50 metrov od severozápadného portálu tunela Dolinský I.. Nachádzala sa približne 3 kilometre na juhozápad od obce Špania Dolina, v dnešnom katastrálnom území Banskej Bystrice, v mestskej časti Uľanka. Zastávku pre jej blízkosť vyžívali obyvatelia Uľanky, keďže železničná stanica Uľanka je od mestskej časti vzdialená viac ako 2 kilometre. 
História.
30. októbra 1913 bola zahájená prevádzka železničnej trate Banská Bystrica – Harmanec. Jednou zo zastávok na trati bola aj železničná zastávka Ulmanka, ktorá sa nachádzala na pravom brehu rieky Bystrica. Pri projektovaní železničného spojenia Banskej Bystrice s Turcom sa v tridsiatych rokoch dvadsiateho storočia pristúpilo k výstavbe novej trate Banská Bystrica – Dolná Štubňa. Trať do Harmanca bola kvôli nevyhovujúcim parametrom administratívne zrušená v deň otvorenia novej trate.
Budovu osobnej zastávky Špania Dolina postavil podnikateľský subjekt B. O. Sýkora so sídlom vo Zvolene. Z hlavnej cesty k nej viedla zhruba 90-metrová príjazdová cesta. Nachádzala sa približne 500 metrov od bývalej zastávky Ulmanka. 
Zastávka stála na trati Banská Bystrica – Dolná Štubňa, ktorej výstavba bola zahájená v roku 1936, ako posledného úseku tzv. stredoslovenskej transverzály. Symbolické otvorenie trate, počas ktorého dva slávnostné vlaky zastavili aj na zastávke Špania Dolina, prebehlo 19. decembra 1940 za prítomnosti najvyšších predstaviteľov vtedajšieho Slovenského štátu. Oficiálnu vládnu delegáciu tvorili prezident Jozef Tiso, ministri Alexander Mach, Ferdinand Čatloš, Július Stano a Gejza Medrický, predseda snemu Martin Sokol a starosta Banskej Bystrice Michal Samuhel.
V roku 1970 sa na zastávke nachádzal bledý prízemný domček so šikmou strechou, lampy a železná zábrana za koľajami. Za budovou železničnej zastávky stál druhý, rozlohou menší objekt. Priestor medzi budovami bol oplotený. Neskôr k domčeku pribudla drevená prístavba.
Zastávka bola komerčne zrušená v roku 1961. V roku 1973 na nej prestali zastavovať vlaky. Budova zastávky postupne chátrala a prišla o strechu. Definitívne zbúraná bola medzi rokmi 2000 a 2003. Dnes už po zastávke na mieste nič nezostalo a plocha postupne zarastá.
Zastávka vo filme.
Zastávka sa objavila v tretej časti trojdielneho televízneho filmu Maroško s názvom "Maroško študuje" (1970), v ktorom nesie názov "Mostice", dediny, z ktorej pochádza hlavný hrdina Maroš. Na scéne, ktorá bola natočená na zastávke, príde na zastávku vlak a Marošova mama sa lúči s Marošom, ktorý odchádza študovať do mesta.
Zastávka sa vyskytla aj vo viacerých scénach štvordielneho televízneho filmu Tisícročná včela (1983). V jednej scéne sa v zime vracia partia chlapov z múračiek, ktorí tu vyskakujú z vlaku. V ďalšej scéne chlapi pracujú na oprave železničnej trate.
Triózafosfát

Triózafosfáty sú organické zlúčeniny, v ktorých je naviazaný zvyšok kyseliny fosforečnej na triózu (trojuhlíkový monosacharid). Predstavujú deprotonované kyseliny triózafosforečné, takže môžu existovať v podobe solí, esterov alebo aniónov.
Vlastnosti.
Rôzne triózafosfáty sa vyskytujú v glykolýze a glukoneogenéze u všetkých organizmov a u niektorých organizmov i v alkoholovej fermentácii. Triózafosfáty sa účastnia aj fotosyntézy a sú produktom reakcií tmavej fázy prebiehajúcich v chloroplastoch.
Typickými príkladmi triózafosfátov sú glyceraldehyd-3-fosfát (G3P alebo GAP) a dihydroxyacetónfosfát (DHAP). G3P a DHAP sa môžu na seba voľne premieňať v živých organizmoch pôsobením triózafosfátizomerázy.
Michal Pavlíček

Michal Pavlíček (* 14. február 1956, Praha, Česko-Slovensko) je český hudobný skladateľ, gitarista, spevák, textár a producent. Je držiteľom radu ocenení a víťazstiev v odborných anketách a je považovaný za jedného z najlepších českých gitaristov.
Hudobná kariéra.
Michal Pavlíček v polovici 70. rokov vyštudoval na Filmovej fakulte AMU. Po ukončení štúdia bol hráčom na gitaru a textárom v skupine Pražský výběr. Okrem tejto skupiny založil a hrával v kapelách Stromboli a Big Heads. Od roku 1992 hráva v skupine BSP, ktorej názov vznikol zo skratky pre priezviská: Balage–Střihavka–Pavlíček. V Česku je od tejto formácie najznámejšia nahrávka Země vzdálená, ktorá sa stala v tejto krajine rádiovým hitom. Ako autor a interpret sa Michal Pavlíček podieľal na albumoch popredných českých a slovenských interpretov, ako sú Bára Basiková, Zuzana Michnová, Monika Načeva, Jana Koubková, Kamil Střihavka, Daniel Hůlka, Richard Müller a ďaľších. Michal Pavlíček zložil hudbu k mnohým divadelným predstaveniam – napr. k Drábkovým "Akvabelám", Maeterlinckovmu "Veľmi modrému vtákovi" alebo adaptácii Čechovoveho "Višňového sadu" uvedenom v Divadle na Vinohradoch a bol niekoľkokrát nominovaný na českú výročnú umeleckú divadelnú Cenu Alfréda Radoka.
Michal Pavlíček napísal hudbu k mnohým televíznym inscenáciám a seriálom, napríklad "Místo v životě", "Cesty domů", "Život je ples", ale aj k celovečerným filmom, napríklad k filmu "Proč?" Prečo?, "Na půdě aneb kdo má dneska narozeniny", či k filmu "Odcházení". Za hudbu k filmu "Odcházení", ktorý bol o Václavovi Havlovi, bol v roku nominovaný na Českého leva 2011. 
Michal Pavlíček je aj autorom symfonických baletov: "Zvláštní radost žít", "Kráska a zvíře" nebo "Malý princ" – Slovenské národné divadlo. Zložil hudbu pre Laternu magiku, k muzikálom "Minotaurus", "Hádanky", "Klaun", "Excalibur", "Obraz Doriana Graye" a "Dáma s kaméliemi".
Michal Pavlíček ako skladateľ pôsobí aj na zahraničnej scéne. Napísal symfonickú hudbu k piatim dielom britského historického seriálu BBC "The Scarlet Pimpernel", k televíznemu seriálu "Outlaw" a je jedným z autorov hudby britského fantasy seriálu BBC "Merlin". Za hudbu k seriálu "The Scarlet Pimpernel" bol v roku 2000 na televíznom festivale v Birminghame nominovaný na cenu za hudbu.
Michal Pavlíček bol taktiež spoluautorom a protagonistom hudobných relácií Českej televízie, "Na Kloboučku".
Michal Pavlíček príležitostne vystupuje s veľkými orchestrálnymi telesami, ako je napríklad symfonický orchester Českého rozhlasu, orchester Pražského konzervatória (2006 O2 Arena, 2010 Rudolfinum, 2016 Smetanova sieň Obecného domu).
Ako autor vydal cez 70 hudobných nosičov, CD a DVD, jeho DVD "Beatová síň slávy" sa stalo dvojnásobne platinové a získalo českú hudobnú cenu Anděla. V roku 2008 mu vyšla autobiografia Zeme vzdialenej a o osem rokov neskôr jej nové vydanie, rozšírené o roky 20082015. V roku 2015 dostal cenu Anděl v kategórii Sieň slávy.
Moja mama varí lepšie ako tvoja

Moja mama varí lepšie ako tvoja je slovenská zábavná súťažná relácia s Milanom Zimnýkovalom. Relácia sa začala vysielať od roku 2015 na TV JOJ.
Opis.
Kulinárska šou, ktorá je nielen o varení a o súťažení, ale hlavne o rodinných či kamarátskych vzťahoch. Súťažiaci varia pod časovým stresom a bojujú o 500 eur. V časovom limite musia stihnúť uvariť čo najlepšie jedlo a poraziť tak súperov.