Hans Ankum

Hans Ankum (celým menom: Johan Albert Hans Ankum; * 23. júl 1930, Amsterdam, Holandsko† 3. jún 2019, Haarlem, Holandsko) bol holandský právny historik, papyrológ a právny romanista svetového významu.
Držiteľ siedmich titulov doctor honoris causa z univerzít: Aix-Marseille Université (1985); Vrije Universiteit Brussel (1986); Ruhr-Universität Bochum (1995); Univerzitet u Beogradu (2005); Univerzita Karlova (2008); Universidad de Murcia (2015); a Univerzity národného a svetového hospodárstva v Sofii (2015). V roku 2012 získal cenu "Premio Ursicino Álvarez". V roku 1992 mu bolo holandskou kráľovnou Beatrix udelené štátne vyznamenanie Ridder Nederlandse Leeuw (Rad holandského leva).
Vysoko pozitívne býva vnímaná jeho spolupráca s výskumníkmi po celom svete. Jeho pomoc si vysoko cenili najmä právni historici z krajín bývalého východného bloku, ktorým pomáhal získavať skúsenosti a vedeckú literatúru.
Bolo mu venovaných viacero antológií či festschriftov.
Životopis.
Detstvo.
Narodil sa v roku 1930 do rodiny ľavicového politika Leenderta Alberta Ankuma, starostu holandského mestečka Koog aan de Zaan v rokoch 1946 až 1960. Sám Hans bol členom ľavicovej frakcie provinciálnej rady Severného Holandska. Jeho matka bola učiteľkou francúzštiny. Mal mladšieho brata, profesora podnikovej ekonómie, Pola Ankuma. Jeho rodina mala nemecký pôvod a pochádzala pravdepodobne z mesta Ankum (asi 35 km severne od Osnabrücku). Vyrastal v Zaanstreeku a študoval na pobočke lýcea v Zaandame, kde nadobudol vynikajúce znalosti gréčtiny a latinčiny. V rámci ďalšej kariéry zvažoval štúdium na konzervatóriu, no nakoniec si zvolil právo.
Štúdium práva.
V rokoch 1948 až 1953 študoval na Právnickej fakulte Amsterdamskej univerzity a následne študoval ako štipendista v Paríži (195456), kde navštevoval prednášky z dejín súkromného práva, rímskeho práva a právnej papyrológie na Sorbonne a v Institut de Droit Romain. Po návrate do Holandska pracoval od roku 1956 ako asistent romanistu Hendrika Richarda Hoetinka. Vysoko si cenil aj svojho bývalého profesora súkromného práva Marcela Henriho Bregsteina.
Profesorská kariéra.
Po štyroch rokoch ako asistent v Amsterdame vyučoval Ankum dva roky rímske právo spolu s Robertom Feenstrom v Leidene. V roku 1962 obhájil svoju dizertačnú prácu na tému "actio Pauliana", ktorej sa venoval v dvoch zväzkoch: v jednom vo vzťahu k rímskemu právu a v druhom vo vzťahu k recepcii. V roku 1963 nastúpil na miesto riadneho profesora. Odvtedy vyučoval, písal vedecké práce a zúčastňoval sa konferencií všade po svete o rímskom práve a dejinách práva.
Počas svojej profesúry pôsobil dve obdobia ako dekan (spolu štyri roky) a tri roky ako prorektor. V roku 1986 bol zvolený za doživotného člena Kráľovskej holandskej akadémie umení a vied. Desať rokov bol na akadémii tajomníkom sekcie práva. Do dôchodku Ankum odišiel až v roku 1995.
Zomrel po ťažkej chorobe v roku 2019. 
Dielo.
Ankumove články vychádzali v najvýznamnejších romanistických časopisoch, ako napríklad "Zeitschrift der Savigny-Stiftung für Rechtsgeschichte", "Tijdschrift voor Rechtsgeschiedenis", "Revue Internationale des droits de l'antiquité", "Labeo", "" či "Index". Publikoval vyše 330 textov, hoci takmer žiadne monografie. Na Slovensku publikoval v periodiku "Orbis Iuris Romani".
Zaoberal sa predovšetkým hlavnými inštitútmi rímskeho práva, rímskymi právnikmi a dogmatickými zásadami rímskeho práva. Už vo svojej dizertačnej práci zároveň preukázal aj svoj záujem o oblasť recepcie rímskeho práva. Dôraz rímskoprávnu kazuistiku. Okrem vlastníckeho práva študoval napríklad zmluvné vzťahy a oblasť kúpnej zmluvy ("emptio venditio"). Napísal aj niekoľko zásadných esejí o Lex Aquilia, ktoré sú stále aktuálne.
Výber: