Eduard Krajňák

Eduard Krajňák (* 24. september 1848, Spišský Hrušov - † 6. marec 1924, Bratislava) bol slovenský stredoškolský profesor, publicista, redaktor a kultúrny dejateľ.
Životopis.
Narodil sa v Spišskom Hrušove, no detstvo prežil v neďalekých Markušovciach, kde jeho otec Jozef Krajňák pôsobil ako učiteľ na ľudovej škole, ktorú navštevoval aj Eduard. Základné vzdelanie ukončil v roku 1859 v Spišskej Novej Vsi. V rokoch 1859 – 1864 študoval na rímskokatolíckom gymnáziu v Levoči, zmaturoval v roku 1867 na cisterciánskom gymnáziu v Jágri. Univerzitné vzdelanie získaval na univerzitách v Pešti (1867 – 1870) a vo Viedni (1870 – 1872), kde študoval filologické predmety. Krátko pôsobil ako dobrovoľník v armáde. Od roku 1873 až do odchodu na dôchodok (1907) pôsobil ako učiteľ klasických jazykov na rímskokatolíckom gymnáziu v Bratislave, ktoré sa dnes nachádza na Grösslingovej ulici. V roku 1878 sa oženil s Annou Zelenayovou. Mali spolu päť detí. Dospelosti sa dožili iba dcéry Ernestína a Oľga. 
Jeho dielo je veľmi skromné. Písal články, anotácie a recenzie do maďarských, nemeckých a českých časopisov a novín, v slovenských periodikách väčšinou pod rôznymi pseudonymami (Spišiak, E. Spišiak, Hrušovský, E. Hrušovský, Kuna, E. Kuna). Knižne mu vyšli iba krátke práce. V roku 1908 to bola 16-stranová brožúrka "Prečo a jak by sa mal Spolok sv. Vojtecha zveľadiť," v ktorej predstavil svoju víziu riešenia finančných problémov spolku, ktorého bol sám aktívnym členom. Modlitebnú knižku s názvom "Boh moja nádej" zostavil pre slovenských vojakov, ktorí bojovali v 1. svetovej vojne. Pre Maďarov vypracoval učebnice a slovník slovenského jazyka – "Gyakorló könyv a szlovák nyelvtanhoz" (Cvičebnica zo slovenskej gramatiky), "Szlovák nyelvtan" (Slovenská gramatika) a "Szógyüjtemény a szlovák Gyakorlókönyvhöz" (Slovník k Cvičebnici slovenskej gramatiky). O škodlivosti alkoholu oboznamoval čitateľov v knižočke "Katechizmus striezlivosti". Viaceré z jeho prác sa, podľa jeho vlastných poznámok, stratili ešte vo fáze príprav na vydanie alebo posudzovania, alebo ostali nezvestné. Údajne bol autorom rukopisov "Szláv allámok fejlődése" (Vznik slovanských štátov), "Slovenská antológia" a "Der Aufstand der Slowaken 1848/49" (Povstanie Slovákov 1848/1849), z chorvátskeho vydania preložil dielo španielskeho jezuitu Gabriela Palaua "Činný katolík", ktoré malo vyjsť v USA a z maďarčiny prácu Jánosa Nagya "Čo sľubuje a čo dáva sociálna demokracia". Do roku 2018 sa takisto iba v rukopise zachovala jeho práca o prútikárstve, ktorá, ak by vyšla v čase svojho vzniku (1911), bola by len druhou rozsiahlejšou prácou o tejto téme v rámci celého Rakúsko-Uhorska. " "V encyklopédiách sa mu prisudzuje významný podiel na vydávaní kalendárov pre zadunajských Chorvátov, čo sa však zatiaľ nepodarilo preukázať, a taktiež na založení spolku Isabella, orientujúceho sa na výrobu slovenských výšiviek. Pôžičkami literatúry z knižníc výrazne pomáhal Ľudovítovi V. Riznerovi pri zostavovaní jeho bibliografického diela. Bol prívržencom kresťanského socializmu, budoval základy kresťanských odborov. Vykonával funkciu okresného predsedu Slovenskej ľudovej strany v Bratislave. V rokoch 1909 – 1914 bol administrátorom časopisu "Sv. Adalbert", ktorý sa v časoch 1. svetovej vojny zmenil na "Buditeľa katolíckeho ľudu." Písomné kontakty udržiaval s viacerými významnými osobnosťami katolíckeho hnutia (Michal Buzalka, Jozef Čársky, Andrej Hlinka, Andrej Kmeť, Karol Kmeťko, Karol Anton Medvecký, Štefan Mišík, Ján Vojtaššák a iní), ale aj s inými osobnosťami politického a kultúrneho života na Slovensku a v celej strednej Európe.