burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Roman Alberty

Roman Alberty (* 23. október 1956, Banská Bystrica) je slovenský biológ, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Študoval biológiu na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach (19761981). Od roku 1982 pracoval na Oddelení klinickej biochémie Nemocnice s poliklinikou F. D. Roosevelta v Banskej Bystrici. Od roku 1996 pôsobí na Fakulte prírodných vied Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici. V roku 1999 sa stal vedúcim Katedry biológie a v rokoch 20052011 zastával funkciu prodekana. Prednáša molekulovú biológiu, genetiku a biochémiu. Výskumne sa venuje analýze rizikových faktorov, ktoré zvyšujú výskyt kardiovaskulárnych ochorení v populácii.
Jeho otcom bol Július Alberty.
Július Albrecht

Július Albrecht (* 11. marec 1911, Banská Bystrica – † 11. január 1974, Bratislava) bol prekladateľ, právnik.
Jeho otec Adolf Albrecht, jeho matka Pavlína Thernová
Životopis.
V rokoch 1922-30 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1930-1934 na Právnickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, 1934 JUDr. Roku 1934-1939 pracovník Okresného súdu v Banskej Bystrici, 1940-1946 prednosta súdu v Modrom Kameni, 1946-1951 pracovník Povereníctva spravodlivosti, 1953-1955 korektor knižných závodov, 1955-1957 slobodný prekladateľ, 1952-1953 a 1957-1974 redaktor vydavateľstva Tatran. Prekladal z maďarskej a nemeckej literatúry.
Štefan Algöver

Štefan Algöver (* 21. október 1863, Podlužany, dnes Záhorce† 22. jún 1934, Závada) bol slovenský evanjelický kňaz, prekladateľ, náboženský publicista.
Jeho otec bol Michal Algöver, jeho matka Lujza rod. Mihaliková.
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval v Ľuboriečke, v Balassagyarmate a v Banskej Bystrici. Študoval na slovenskom gymnáziu v Revúcej, v Martine a 18751877 v Banskej Bystrici, teológiu v Bratislave a v Halle. Do 1891 evanjelický kaplán v Čelovciach, potom farár v Závade. Publikoval v Cirkevných listoch odborné články, úvahy, glosy a polemiky. Sústavnú pozornosť venoval potrebe slovenského prekladu biblie a používaniu materinského jazyka v evanjelickej cirkvi.
Asen Almáši

Asen Almáši (* 12. júl 1965, Rožňava) je slovenský kultúrny pracovník, básnik a poslanec mestského a krajského zastupiteľstva v Banskej Bystrici.
Životopis.
V rokoch 1973-1980 navštevoval základnú školu v Strelníkoch-Ľubietovej, 1980-1984 študoval na SPŠ filmovej v Prahe, 1986-1990 absolvoval štúdium na Akadémii múzických umení v Prahe. Od 1995 vykonáva funkciu riaditeľa PKO v Banskej Bystrici. Podieľal sa ako režisér, scenárista a dramaturg na oslavách Dní mesta Banská Bystrica (1999-2001). Organizoval veľké šermiarske a divadelné predstavenia. Je autorom dvoch básnických zbierok, spracoval historicko-teoretickú prácu Divadelná púť rodu Anderlových, Anton Anderle a jeho predkovia (Praha, r. 1990). Účinkoval v dvoch celovečerných filmoch a v televíznom cykle Hrady a povesti (STV, Bratislava).
V roku 2006 bol zvolený za poslanca mesta Banská Bystrica.
Od 6. apríla 2009 je nezvestný.
Mieroslav Hysko

Mieroslav Hysko (* 18. február 1917, Obišovce – † 6. apríl 1977, Bratislava) bol novinár a spisovateľ.
Jeho pseudonymy boli Jožko Prútik, Miloslav Zúbek, M. Peter, M. Rohoň, Obišovský, Peter Tŕň.
Jeho otec bol Ján Hysko, matka Mária rod. Degrová.
Životopis.
Do 1936 študoval na gymnáziu v Martine, 19361940 na Právnickej fak. UK v Bratislave, 1951 JUDr., 1962 CSc., 1961 doc., 1968 mimoriadny prof. V r. 19401944 pôsobil ako redaktor Nár. novín v Martine, v septembri 1944 šéfredaktor a politický komentátor povstaleckej Pravdy, 22. januára 1945 – 4. februára 1945 redaktor denníka Partizán v Banskej Bystrici, neskôr Pravdy v Košiciach a v Bratislave, 19481949 právnik čs. veľvyslanectva vo Varšave, šéfredaktor Nového slova, vedecký pracovník a riaditeľ Novinárskeho študijného ústavu, od 1961 prednášal teóriu novinárstva, 19721976 vedecký pracovník Inštitútu pre výskum masovokomunikačných prostriedkov v Bratislave. Venoval sa novinárstvu a publicistike. Od 1933 publikoval poviedky, humoresky, skeče a jednoaktovky, knižne publikoval beletristické satiry. Od polovice 50. rokov sa sústredil na hist. práce a na dejiny a teóriu novinárstva. Od 1945 člen a funkcionár Zväzu slov. novinárov, 1949 Zväzu slovenských novinárov, účastník medz. novinárskych sympózií.
Štefan Altdorfer

Štefan Altdorfer (* 19. august 1856, Jablonica – † 14. jún 1913, Košice) bol slovenský právnik.
Životopis.
Narodil sa v rodine Karla Altdorfera a jeho manželky Emílie rodenej Zaicovej. Sudca vo Zvolene, Rimavskej Sobote, sudca kráľovskej súdnej tabule v Košiciach. Odborník vo veciach pozemkovoknižných, banských a majetkových sporoch. Úradník súdu v Banskej Bystrici (od roku 1878).
Arzen Aman

Arzen Aman (Amman) (* 4. marec 1880, Banská Bystrica - † 5. február 1940, Banská Bystrica) bol technik, vodohospodár.
Životopis.
Jeho otec bol Arzen Aman a jeho matka Hermína rod. Würschingová. V rokoch 1891-1898 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1898-1903 na VŠ technickej v Budapešti. Technik Min. orby v Budapešti od 1911 v Banskej Bystrici. Špecializoval sa na vodohospodárske stavby. Zaslúžil sa o vybudovanie vodohospodárskych zariadení na strednom Slovensku. Špecialista na vodoprávne predpisy, pôsobil pri ich legislatíve. Publikoval články a štúdie v odborných časopisoch. Člen Komory inžinierov v Bratislave i v Prahe.
Ján Ambróz

Ján Ambróz (* 25. august 1948, Nižné Ružbachy) je slovenský právnik a spevák ľudových piesní. Jeho manželka je Božena Ambrózová, s ktorou má 3 dcéry. Ako prvá sa im narodila Miriam Galková, ako druhá Monika Ambrózová a ako tretia Jana Ambrózová. Má jedinú vnučku – Jazmínu Galkovú (od dcéry Miriam).
Životopis.
Jeho detstvo je úzko späté s Telgártom, kde vychodil základnú školu. Učňovskú a strednú školu absolvoval v Banskej Bystrici. Študoval na Vysokej škole ZNB v Bratislave od roku 1984 a bol príslušníkom ŠtB. Je spoluzakladateľom speváckej skupiny reprezentujúcej horehronskú ľudovú pieseň. Nahral 6 CD nosičov.
Matej Ambrózi

Matej Ambrózi (Ambrózy, Ambrosz) (* 13. január 1797, Liptovská Sielnica - † 12. marec 1869, Kovačica) bol slovenský evanjelický kňaz, pedagóg, náboženský spisovateľ. Pseudonym: Vojak hraňičjar.
Jeho otec bol Matej Ambrózi, jeho matka Eva rod. Lavotová.
Životopis.
Do školy chodil v Liptovskej Sielnici, študoval v Banskej Bystrici, v Prešove, v Banskej Štiavnici, v Šoproni, kde 1818 absolvoval. Vychovávateľ v Miškolci, levita v Novom Sade, farár v Bajši, v Zrenjanine, prvý banátsky senior, od 1837 v Kovačici. Počas štúdia v Šoproni vydal dve knihy príležitostných veršov, básňou "Pozdrav z Banátu" (Orol tatránski, 1846) pozdravil štúrovcov. Neskôr vydal náboženskú príručku pre školákov vo veršoch, v rukopise zanechal veršované modlitby.
Anton Anderle

Anton Anderle (* 20. november 1944, Dolná Lehota – † 16. máj 2008) bol slovenský bábkoherec, úradník, syn Bohuslava Anderleho.
Životopis.
Anton Anderle bol významný slovenský ľudový bábkar z Banskej Bystrice, ktorý pochádzal zo slávnej bábkarskej rodiny Anderlovcov z Radvane, bol synom Bohuslava Anderleho (1913 – 1976). Narodil sa v roku 1944 v Dolnej Lehote. V rokoch 1959 – 1963 študoval na strojníckej priemyslovke vo Zvolene. Už vtedy sa angažoval v rodinnom bábkovom divadle. V roku 1967 však nastúpil ako strojár-špecialista a neskôr ako vedúci zásobovacieho oddelenia v Krajskej vojenskej ubytovacej a stavebnej správe v B. Bystrici. 
Už od detstva pomáhal otcovi pri bábkových predstaveniach. Od roku 1972 samostatne pokračoval v rodinnej marionetovej tradícii. Hrával tradičný repertoár kočovných bábkarov. Zbieral rozličné druhy marionet, dekorácií, opôn a rekvizít od slovenských a českých kočovných bábkarov a firiem i bábkové hry vydané v Česku. Reštauroval bábky, vyrezával a konštruoval marionety. V 90. rokoch patril k najvýraznejším európskym bábkohercom. Jeho najznámejšou hrou v posledných rokoch vystupovania bol "Najmenší cirkus na svete", s ktorým úspešne účinkoval aj v zahraničí. 16. mája 2008 zomrel po krátkej vážnej chorobe.
Anton Anderle vytvoril unikátnu zbierku marionet rôznych veľkostí. Patrí do nej 1000 bábok od 18 cm do 140 cm, rôzneho veku a pôvodu. Jeho zbierka je najucelenejším dokladom vývinu bábkového divadla na Slovensku. Dokumentuje etapu kočovných divadiel, rodinných spolkových divadiel v časovom období od začiatku 19. storočia do polovice 20. storočia. V zbierke sú aj celé divadlá, vrátane opôn, dekorácií, rekvizít. 
Slovenský bábkar zomrel 16. mája 2008.
Ocenenia.
Medzinárodná bábkarská organizácia UNIMA
Václav Hájek z Libočan

Václav Hájek z Libočan († 18. marec 1553) bol český kronikár, spisovateľ a najprv utrakvistický farár, neskôr katolícky kňaz.
Bol spoločensky veľmi obratný a vďaka svojim známostiam zastával mnoho cirkevných funkcií. Zastával ich aj niekoľko naraz, po celý život ho však sprevádzali súdne spory, v ktorých bol obviňovaný z rôznych sprenever, neplnenia si povinností, ktoré vyplývali z jeho funkcií a podobne.
Bohuslav Anderle

Bohuslav Anderle (* 23. december 1913 Ružomberok – † 26. november 1976, Banská Bystrica) bol bábkoherec.
Životopis.
Spolu s bratom Jaroslavom začali samostatne hrávať v roku 1929 v Turzovke. K ich popularite prispeli postavy Škrholu a Gašparka, cez ktoré žartovali na účet miestnych občanov, pranierovali nedostatky vtedajšej spoločnosti. V roku 1948 absolvovali kvalifikačné skúšky a do roku 1952 hrávali v okolí Rimavskej Soboty, Lučenca a Fiľakova. V zime sídlili v Radvani. V roku 1955 museli svoju umeleckú činosť ukončiť. Ich bábky sa v roku 1969 stali majetkom Matice slovenskej.
Voľby do Národnej rady Slovenskej republiky

Voľby do Národnej rady Slovenskej republiky sú voľby poslancov do najvyššieho slovenského legislatívneho orgánu. Voľby sú všeobecné, priame, rovné a tajné. Konajú sa raz za štyri roky počas jediného dňa (v sobotu). Vo voľbách si občania zvolia 150 členov – zástupcov politických strán (poslancov), volených pomerným volebným systémom, v rámci jedného volebného obvodu (celé Slovensko).
Organizácia volieb.
Volebný systém pre tieto voľby je definovaný v Ústave Slovenskej republiky a to v článku 30 ods. 3 a v zákone č. 180/2014 Z.z. o voľbách do Národnej rady Slovenskej republiky.
Volebný prah na vstup strany do parlamentu je 5 % z celkového počtu platných voličských hlasov odovzdaných vo voľbách. U koalície zloženej z dvoch alebo troch politických strán je to 7 %, u koalície zloženej zo 4 a viac politických strán je to 10 %. V prípade, že ani jeden politický subjekt túto hranicu nesplnil, zníži sa hranica z 5 % na 4 %, zo 7 % na 6 % a z 10 % na 9 % tak, aby sa pri ďalšom zisťovaní volebných výsledkov a pri prideľovaní mandátov mohlo prihliadať aspoň na dva kandidujúce politické subjekty. 
Volebná formula, podľa ktorej sú rozdeľované poslanecké mandáty, je metóda najvyšších zostatkov s Hagenbach-Bischoffovou kvótou, ktorá je variantom D'Hondtovej metódy. 
Kandidátka je otvorená, voliči môžu hlasovať aj pomocou tzv. preferenčných hlasov. Volič má v dispozícii zakrúžkovať štyroch kandidátov a tak im prideliť svoj preferenčný hlas. Kandidátovi stačí získať 3 % z celkového množstva hlasov jeho strany / koalície na to, aby mal prednosť pred kandidátmi, ktorí sú na kandidátke vyššie.
Voľby sú tajné. Nevidiaci voliči však musia využiť asistentov, kedže volebné lístky nie sú pre nich upravené. Zo zákona majú na asistenciu právo.
Zmeny organizácie.
Jednou zo zmien zavedených v roku 2006 je zavedenie tzv. volebnej kaucie vo výške 16 596,- eur (500 tisíc korún), ktorá bude vrátená, v prípade že získali viac ako 2 % odovzdaných hlasov. Súčasná hodnota kaucie je 17 000,- eur. Ak politický subjekt túto kauciu nezloží, nemôže sa zúčastniť parlamentných volieb. Vo voľbách v roku 2010 prepadla kaucia deviatich politických strán, ktoré nezískali dve percentá hlasov, a tak si štát polepšil dovedna o 149 346 eur.
Ďalšími zmenami od roku 2006 je aktívne volebné právo, t. j. možnosť voliť aj slovenským občanom zdržiavajúcim sa v zahraničí, ktorí môžu zaslať hlasovacie lístky poštou. Od roku 2006 parlamentné voľby trvajú namiesto dvoch iba jeden deň.
Pred parlamentnými voľbami v marci 2016 bol volebný zákon dvakrát novelizovaný najmä v oblasti financovania kampane a moratória na volebné prieskumy. Napríklad pri voľbách do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 2020 môžu politické subjekty na kampaň minúť najviac tri milióny € vrátane DPH, pričom musia mať transparentný účet. Na kampani sa môžu zúčastniť aj tretie strany, tie sa musia registrovať na ministerstve vnútra. Strana môže počas jedného volebného obdobia prijať najviac 3,5 milióna eur z darov, pôžičiek a úverov. Limit sa však netýka príspevkov od štátu.
Jaroslav Anderle

Jaroslav Anderle (* 19. november 1916, Čadca – † 2. september 1982, Banská Bystrica) bol slovenský bábkoherec – marionetár.
Životopis.
Bábkar – marionetár v Banskej Bystrici-Radvani. Hrával s bratom Bohuslavom. Vystupoval v rámci Domu osvety v Banskej Bystrici-Radvani (1956), predstavil sa pri príležitosti 10. výročia KBD v Banskej Bystrici (1971).
Michal Václav Anderle

Michal Václav Anderle (* 29. september 1878, Banská Bystrica-Radvaň – † 1935) bol slovenský bábkoherec-marionetár.
Životopis.
Pôvodným povolaním bol strojný zámočník. S manželkou hrávali spoločne po slovenských dedinách a mestečkách tradičný repertoár kočovných bábkarov.
Štefan Andrášik

Štefan Andrášik (* 11. september 1924 Kľačany - † 20. september 1983 Sereď) bol hospodársky pracovník, politický pracovník.
Jeho otec Štefan Andrášik (1894-?), jeho matka Filoména rod. Matejčíková.
Životopis.
V rokoch 1940-1943 navštevoval Učňovskú školu v Nitre, v rokoch 1976-1977 študoval na Inštitúte priemyselnej výroby v Brne. Sprvu robotník v Nitre a v Hlohovci, v roku 1944 účastník SNP, 1949-1951 tajomník OV KSS v Hlohovci, 1951-1954 zástupca vedúceho odboru hutníctva a strojárstva ÚV KSS v Bratislave, 1955-1960 podnikový riaditeľ Závodu SNP v Žiari nad Hronom, od 1960 Niklovej huty v Seredi. Spoluorganizátor modernej farebnej metalurgie na Slovensku. Ako riadiaci pracovník sa zaslúžil o inováciu vo výrobe hliníka a jeho produktov (od 1957 kysličníka hlinitého) v Závodoch SNP v Žiari nad Hronom. Budovateľ, 1961 spoluzakladateľ Niklovej huty v Seredi ako prvého hydrometalurgického závodu v bývalej ČSR a iniciátor jeho modernizácie. V rokoch 1955-1960 člen KV KSS v Banskej Bystrici.
Július Andrejka

Július Andrejka (pôv. "Andrássy") (* 9. máj 1895, Štefultov† 25. apríl 1980, Nitra) bol slovenský publicista a lesný inžinier.
Jeho otec bol Jozef Andrássy a matka Mária rod. Jawarková.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Kremnici, na Vysokej škole baníckej a lesníckej v Banskej Štiavnici, na VŠP v Brne, 1921 Ing. Pôsobil v Užgorode, vo Vígľaši, 1938 inšpektor Riaditeľstva štátnych lesov v Banskej Bystrici. Externe prednášal na VŠP v Nitre. Venoval sa poľovníctvu, ochrane prírody, štúdiami a článkami prispieval do odborných časopisov (Poľovníctvo a rybárstvo, Les a i.).
Ján Andrici

Ján Andrici (Andricius) (* približne 1630, Banská Bystrica - † 1690, Prešov) bol evanjelický kňaz a náboženský spisovateľ.
Životopis.
Študoval v Bánovciach nad Bebravou, v Okoličnom, v Nemeckej Ľupči, v Spišských Vlachoch a v Levoči. Pôsobil ako evanjelický kňaz v Dlhom Klčove, v Prešove a priľahlých obciach. Je autorom pohrebnej reči nad hrobom manželky riaditeľa prešovského kolégia Eliáša Lániho. Viackrát bol vystavený náboženskému prenasledovaniu a musel opustiť svoje miesto.
Juraj Zachariáš Angerstein

Juraj Zachariáš Angerstein (* pred 1706 Banská Bystrica – † 26. november 1757, Slovensko) bol montanista, banský odborník.
Jeho syn Kristián Fridrich Angerstein.
Životopis.
Pochádzal z pôvodnej švédskej rodiny. Hlavný smenový majster a správca stúp v Strassburgu, od 1724 v Novej Bani v službách Uhorskej ťažiarskej spoločnosti, po zániku spoločnosti od 1732 komorský skúšač v Banskej Bystrici. Zostavovateľ rukopisných diel s údajmi o stredoslovenskom baníctve najmä o hutníctve a skúšačstve, tvorca banských máp zo stredoslovenskej banskej oblasti.
Kristián Fridrich Angerstein

Kristián Fridrich Angerstein (* Banská Štiavnica – † 19. september 1761, Slovensko) bol montanista, banský odborník.
Jeho otec Juraj Zachariáš Angerstein.
Životopis.
Školské vzdelanie získal v Banskej Bystrici, odborné vedomosti z baníctva, skúšačstva a hutníctva od otca. Študoval na Baníckej škole v Banskej Štiavnici. Pôsobil v banskej komore v Banskej Štiavnici ako pomocný skúšač, neskôr samostatné banský inšpektor. Autor početných rukopisov a banských máp.
Gejza Angyal

Gejza Angyal (* 24. december 1888, Kremnica - † 23. september 1956, Kremnica) bol maliar a grafik.
Životopis.
V roku 1906 maturoval na reálnom gymnáziu v Kremnici, 1906 – 1911, 1906-1911 študoval na Vysokej škole výtvarných umení v Budapešti (prof. I. A. Révesz, A. Edvi-Illés, V. Olgyay). V roku 1910 získal diplom profesora kreslenia. V rokoch 1910 – 1911 získal štipendium na Révészovej škole. V rokoch 1911 – 1913 žil v Kremnici, v roku 1913 bol na polročnom študijnom pobyte u Simona Hollósyho v Mníchove. Od roku 1914 pôsobil ako profesor na Štátnej kovorobnej priemyselnej škole v Banskej Bystrici. Od roku 1919 žil a pôsobil ako výtvarník v slobodnom povolaní v Kremnici (kde v rokoch 1934 – 1935 aj učil na reálnom gymnáziu).
V rokoch 1922 a 1928 podnikol študijnú cestu do Talianska. V rokoch 1925 a 1931 žil krátky čas v Paríži. V roku 1926 sa stal čestným členom "Société nationale des Beaux-arts" v Paríži. Bol členom Maďarskej spoločnosti pre vedu, literatúru a umenie v Bratislave, od roku 1920 Jednoty výtvarných umelcov Slovenska, Umeleckého spolku v Bratislave, Syndikátu výtvarných umelcov v Prahe, a košickej Kazinczyho spoločnosti.
Prvé úspechy dosiahol ako grafik. Vo svojich grafikách a v maliarskych kompozíciách oslavoval prácu človeka, najmä baníkov. V Banskej Bystrici vytvoril kresby a skice starých banskobystrických dvorov, postáv na jarmokoch, ako aj olejomaľby. Hlavnou témou v jeho krajinomaľbe bola Kremnica. Po oslobodení sa zapojil do verejného života, maľoval plagáty a diplomy a znovu sa vrátil k baníckej téme. Prevažnú časť jeho diela tvoria veľké figurálne kompozície. Jeho diela sú v Múzeu výtvarného umenia v Budapešti (grafika), v Národnej galérii v Prahe, v SNG v Bratislave, v krajských galériách a múzeách.
Externé odkazy.
[[Kategória:Narodenia v 1888]]
[[Kategória:Úmrtia v 1956]]
[[Kategória:Slovenskí maliari]]
[[Kategória:Slovenskí grafici]]
[[Kategória:Osobnosti z Kremnice]]
[[Kategória:Osobnosti s ulicami]]
Ema Angyalová

Ema Angyalová (* 2. september 1849, Stoličný Belehrad – † 20. február 1923, Kremnické Bane) bola čipkárka.
Životopis.
Absolventka ústrednej čipkárskej školy vo Viedni. Pôsobila 26 rokov v Kremnických Baniach ako tvorkyňa a učiteľka paličkovaných čipiek. Založila čipkárske školy roku 1884 v Kremnici (s bratom Vojtechom) 1886 v Hodruši, 1888 v Kremnických Baniach, 1910 v Lúčkach pri Kremnici a v Starých Horách, na ktorých aj vyučovala. Roku 1889 aj jej zásluhou získala paličkovaná čipka zo Slovenska prioritné postavenie na Svetovej výstave v Paríži.
Ondrej Antal

Ondrej Antal (* 16. január 1898 Hrlica - † 10. apríl 1981 Banská Bystrica) bol funkcionár KSČ, robotník.
Životopis.
Organizátor triednych bojov, účastník ilegálneho protifašistického hnutia a národnooslobodzovacieho boja. Počas SNP veliteľ oddielu v partizánskej brigáde Smrť fašizmu. Míner pri razení tunelov na trati Červená Skala-Margecany a Banská Bystrica-Diviaky. Žil v Martine a v Banskej Bystrici.
Vojtech Antal

Vojtech Antal (* 28. august 1910, Hrušov – † 18. september 1990, Banská Bystrica) bol slovenský hospodársky pracovník, protifašistický bojovník.
Životopis.
Absolvoval Štátnu horársku školu v Liptovskom Hrádku a VŠLD vo Zvolene. Riaditeľ lesných závodov na rôznych miestach Slovenska, 19561960 riaditeľ Krajskej správy lesov v Banskej Bystrici, 19601972 podnikový riaditeľ Štátnych lesov v Banskej Bystrici. Funkcionár straníckych a spoločenských orgánov a organizácií, poslanec NZ (19641971). Účastník SNP, známy ako postava Gondáša z Jilemnického románu Kronika.
Elena Antalová

Elena Antalová (* 13. február 1938, Banská Bystrica) je slovenská redaktorka, dramatička, osvetová pracovníčka.
Životopis.
Pôvodne osvetová pracovníčka, neskôr redaktorka v rôznych časopisoch, od roku 1984 časopisu "Javisko". Ako dramatička debutovala v roku 1959 rozhlasovou hrou "Lujza a Lotka". Podľa literárnych predlôh napísala viac ako 20 hier pre všetky vekové kategórie mladých poslucháčov. Autorka hier pre dospievajúcu mládež i pre dospelých a spoluautorka rozhlasového seriálu "Čo nového, Bielikovci?".
Jozef Antošík (spisovateľ)

Jozef Antošík (* 22. január 1912, Poniky – † 23. november 2005) bol slovenský spisovateľ a prozaik.
Životopis.
V rokoch 1930 - 1934 absolvoval Štátnu vyššiu hospodársku školu v Košiciach, 1934 - 1938 Vysokú školu zemědělskú v Brne, kde bol predsedom slovenského spolku Kriváň. Po štúdiách pôsobil v Bratislave ako riaditeľ Mliekárenského družstva, bol predsedom Pôdohospodárskeho združenia, 1945 - 1948 odborným prednostom Štátneho osídľovacieho úradu. V roku 1948 emigroval do Nemecka, 1949 - 1956 viedol realitnú kanceláriu v Kanade, 1956 - 1989 v Chicagu, 1989 sa vrátil na Slovensko.
Autor viacerých románov, ktoré vychádzali v období prvého Slovenského štátu vo viacerých vydaniach. Debutoval moralizujúcim románom "Skrížené cesty" (1940). Po odchode do emigrácie sa literárne odmlčal.
Júlia Arányiová

Júlia Arányiová (Baba Arányi) (* 19. december 1906, Brezno – † 1944, Slovensko) bola klaviristka.
Jej otec Július Arányi, matka Gizela rod. Schwartzová.
Životopis.
Študovala u A. Albrechta a J. Groera v Bratislave, u S. Eisenbergera vo Viedni. Koncertne činná už od 6. roku, v Bratislave hrala 1927. Žila v Prahe, obeť rasovej perzekúcie za okupácie.
Jozef Arnold

Jozef Arnold (* 12. jún 1916, Nitra – † 1. december 1995, Bratislava) bol slovenský dôstojník, organizátor lekárnictva.
Jeho otec Aladár Arnold, jeho matka Melánia rod. Babiková 
Životopis.
V r. 19221926 navštevoval ľudovú školu v Banskej Bystrici, 19261934 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Ružomberku, 19341935 na Škole záložných dôstojníkov v Trenčíne, 19361937 na Vojenskej akad. pechoty v Hraniciach na Morave, 1938 na Škole leteckých pozorovateľov v Prostějove, 19421944 farmáciu na Lekárskej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave, 19451946 na Karlovej univerzite v Prahe. V roku 1950 absolvoval doplňujúce štúdium farmácie na Slovenskej univerzite v Bratislave, 1946 PhMr. V r. 1938 poručík leteckého pluku T. G. Masaryka v Prahe, 1939 npor. v Piešťanoch, 19401943 veliteľ leteckej roty v Nitre, 1944 kpt. letectva 1. taktickej skupiny povstaleckej 1. čs. armády na Slovensku v Banskej Bystrici, 1945 pridelený na MNO v Košiciach, 1946 mjr. na MNO v Prahe, 1948 preradený do zálohy, 19481950 správca lekárne v Košiciach a v Bratislave, 19501951 riaditeľ Medika, 19531954 prednosta Ústredne antibiotík v Bratislave, 19551976 správca lekárne v Bratislave. Počas druhej svetovej vojny sa v letke Daniel zúčastnil na ťažení proti ZSSR, v roku 1944 sa zúčastnil SNP. Po preradení do zálohy sa venoval organizátorskej a riadiacej práci v lekárnictve, 19481951 zodpovedný redaktor čsp. Slovenský lekárnik a neskôr Farmácia.
Michal Ascanius

Michal Ascanius, tiež Panonus, Pannonius, Haskonius (* 17.storočie, Banská Bystrica – † 22. december 1700, Skalica) bol slovenský lekár, filozof a humanistický spisovateľ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Bol dvorný lekár Juraja Rákociho, neskôr lekár v Trenčíne a v Skalici. Bol autor latinských veršov. Okrem dizertačnej práce sa nezachovalo ani jedno jeho medicínske dielo.
Ján Augustíni

Ján Augustíni (Augusti) (* Brezno - † 21. október 1675 Žilina) bol evanjelický kňaz, cirkevný hodnostár.
Jeho otec Eliáš Augustíni, jeho syn Eliáš Augustíni (?-1702), jeho manželka Magdaléna rod. Regisová.
Životopis.
Navštevoval evanjelickú školu v Brezne, v Prievidzi, v Nemeckej Ľupči, v Bytči a v Žiline. Rektor školy v Okoličnom, v Spišských Vlachoch, 1640-1642 v Jelšave, 1643 v Žiline, 1646 v Bánovciach nad Bebravou, 1646-1657 a 1663-1665 evanjelický farár v Dubnici nad Váhom, 1657 senior, 1665-1667 v Lednici, 1667-1674 v Martine, 1669 superintendant. Pri prenasledovaní evanjelikov, po odhalení Vešeléniho sprisahania 1674 predvolaný pred mimoriadny súd v Bratislave, podpísal reverz a žil v ústraní v Žiline. Autor príležitostných latinských básní, z ktorých jedna sa zachovala v rukopise Rezikovej Gymnaziológii.
Eliáš Augustíni

Eliáš Augustíni (* 17. storočie, Dubnica nad Váhom† 1702, Banská Štiavnica) bol slovenský evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ.
Jeho otec bol Ján Augustíni, jeho matka Magdaléna rod. Regisová.
Životopis.
Študoval v Ilave, v Modre, v Brezne, v Žiline, filozofiu a teológiu 16631666 na univerzite vo Wittenbergu. V rokoch 16661667 rektor školy v Mošovciach, 16671669 v Ilave, 16691771 evanjelický farár v Slatine, 1671 v Hliníku nad Váhom, 1682 slov. obce v Banskej Štiavnici. Pri prenasledovaní evanjelikov po odhalení Vešeléniho sprisahania ho z hliníckej fary i z obce vyhnali, 10 rokov sa skrýval, najdlhšie vo Valaskej Belej. Autor barokových náboženských dišpút a príležitostných latinských veršov.
Mária Avdičová

Mária Avdičová (* 9. máj 1948, Lopej) je lekárka-epidemiologička.
Životopis.
Základnú školu navštevovala v Lopeji, v Podbrezovej a v Brezne, 19631966 študovala na SVŠ v Brezne, 19661972 na Lekárskej fakulte UK v Prahe. Zúčastnila sa kurzu epidemiológie WHO v Maďarsku, Letnej školy preventívnej medicíny v Kanade a programu Severná Karélia vo Fínsku. V rokoch 19721988 lekárka, vedúca odboru epidemiológie Okresnej hygienickej stanice v Banskej Bystrici, od 1988 vedúca odboru epidemiológie, krajská odborníčka pre epidemiológiu Štátneho zdravotného ústavu, podieľa sa na poklese výskytu infekčných ochorení, riešenia problematiky prevencie vzniku civilizačných chorôb a ich liečby. Autorka Metodickej príručky pre prácu v poradniach zdravia (2000), príručky Prevencia v primárnej starostlivosti (1998), článkov v odborných časopisoch, odborno-populárnych článkov v dennej tlač, podieľa sa na prednáškovej činnosti. Je členkou Slovenskej lekárskej spoločnosti, Slovenskej epidemiologickej asociácie.
Ján Azud

Prof. JUDr. Ján Azud, DrSc. (* 15. jún 1928, Trebejov – † 20. marec 2014) bol slovenský právnik a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Absolvoval gymnázium v Košiciach. Študoval na Právnickej fakulte UK v Bratislave, v roku 1952 JUDr. V roku 1960 získal hodnosť kandidáta vied. V roku 1965 bol menovaný za docenta. V roku 1977 získal hodnosť doktora vied. Od roku 1998 je profesorom. Od roku 1952 pôsobil v Ústave štátu a práva SAV v Bratislave, kde v rokoch 19691976 zastával miesto riaditeľa. V rokoch 19952003 pôsobil ako vysokoškolský profesor a vedúci Katedry medzinárodných vzťahov a diplomacie na Fakulte politických vied a medzinárodných vzťahov UMB v Banskej Bystrici.
Bol členom Európskej asociácie pre výskum mieru, International Law Association, Slovenskej spoločnosti pre medzinárodné právo pri SAV. V roku 1976 sa stal členom Stáleho arbitrážneho dvora v Haagu.
Jeho vedeckovýskumná činnosť bola zameraná na problémy medzinárodného práva a medzinárodných vzťahov, kozmického práva, ľudských práv i ďalších oblastí. Publikácie s týmito témami patria medzi jeho najvýznamnejšie. Publikoval približne 200 štúdií v odborných časopisoch doma i v zahraničí, na jeho dielo boli uverejnené recenzie, ohlasy a citácie doma i v zahraničí.
Je pochovaný v bratislavskom krematóriu.
Ocenenie.
Je držiteľom Zlatej medaily SAV za rozvoj vedy (1968), Zlatej medaily UK v Bratislave za rozvoj vedy, Zlatá čestná plaketa SAV Ľ. Štúra za zásluhy v spoločenských vedách a Zlatá medaila UMB.
Tomáš Babiak

Tomáš Babiak (* 11. marec 1949, Nitra – † 29. september 1983, Starý Smokovec) bol slovenský oštepár a tréner.
Životopis.
Študoval na Fakulte telesnej výchovy a športu Univerzity Komenského v Bratislave (19671973). V rokoch 19731974 inštruktor športu a veliteľ čaty v Armádnom stredisku vrcholového športu Dukla Banská Bystrica, 19821983 tréner oštepárov na Internátnej športovej škole v Banskej Bystrici. Ako oštepár 19661973 a 19741975 člen oddielu Slávia SVŠT Bratislava, 19731974 Dukla Banská Bystrica, 19751981 Dukla Praha, 19821983 Stavbár Nitra. V roku 1967 vytvoril v hode oštepom dorastenecký a o tri roky neskôr aj juniorský čs. rekord. Československo reprezentoval na medzinárodných podujatiach v rokoch 19721982 spolu 22-krát, pričom dvakrát (1979 a 1981) získal titul majstra ČSSR. Popri aktívnej pretekárskej činnosti sa venoval trénovaniu dorastencov.
Samuel Babilon

Samuel Babilon (Babylon) (* 13. január 1807, Banská Bystrica-Radvaň† 23. január 1866, Silbaš) bol slovenský pedagóg, veršovník.
Jeho otec Ján Babilon, jeho matka Judita Babilonová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici a v Bratislave, 18321833 na univerzite v Jene. V rokoch 18311832 učiteľ v Banskej Bystrici, 18331835 profesor v Banskej Štiavnici, 18351837 evanjelický farár v Ľubietovej, 18381857 učiteľ, od 1839 aj prvý evanjelický farár v Silbaši (Srbsko). Na evanjelickom lýceu v Bratislave 1829 spoluzakladateľ a funkcionár Spoločnosti česko-slovanskej a jej knižnice, v almanachu "Plody sboru učenců..." (1836) uverejnil báseň "Já jen Slovanem budú". Pre spôsob života odporujúci cirkevnej morálke sa v Ľubietovej dostal do sporu s cirkevnou vrchnosťou, z trestu bol preložený na Dolnú zem. V národnostne zmiešanej obci Silbaš bojoval za práva slovenského obyvateľstva, podporoval protestantský patent z 1859, 1863 organizoval cyrilo-metodské oslavy.
Ján Babilon

Ján Babilon (* 2. jún 1818, Banská Bystrica-Radvaň† 17. január 1877, Budapešť) bol majster kuchár. Je autorom "Prvej kuchárskej knihy v slovenskej reči".
Životopis.
Narodil sa ako najstaršie z deviatich detí krajčíra a zároveň výrobcu nitrátových solí (potrebná zložka pri výrobe pušného prachu) Jána Babilona (17931849) a jeho manželky Anny Klimekovej, sliezskej rodáčky z územia dnešného Poľska. Vo viacerých generáciách sa Babilonovci vyučili krajčírskemu remeslu, ale popri tom boli aj prachármi (pulverárius) či výrobcami nitrátových solí. Jeho bratom bol evanjelický kňaz a národnokultúrny pracovník Ľudovít Babilon.
Vyučil sa za kuchára, pôsobil v Pešti ako majiteľ reštaurácie. Vyše 20 rokov zhromažďoval recepty a poznatky z gastronómie, ktoré zhrnul do prvej slovenskej kuchárskej knihy. Obsahuje vyše 1500 receptov s osobitným zreteľom na slovenskú kuchyňu, vyšla vo viacerých vydaniach. Odbornými článkami z oblasti gastronómie prispieval do časopisu Obzor (1871). Mecén slovenského národného života v Pešti.
Ľudovít Babilon

Ľudovít Babilon (* 22. september 1820, Radvaň – † 13. november 1883, Bajša) bol evanjelický kňaz, národnokultúrny pracovník.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici, v Bratislave. Na lýceu v Bratislave sa podieľal na činnosti štúrovskej mládeže, bol aktívnym členom Slovanského ústavu. V marci 1844 po odvolaní Ľudovíta Štúra z katedry, odišiel z Bratislavy do Levoče. Pôsobil ako evanjelický kaplán v Hložanoch, od roku 1847 v Báčskom Petrovci, od 1849 farár v Bajši. Bol literárne činný. Pastoračne pôsobil medzi dolnozemskými Slovákmi. Podporoval národno-kultúrne podujatia. Udržiaval kontakty s poprednými slovenskými dejateľmi ako bol Andrej Sládkovič, Karol Kuzmány, Michal Godra a iní. Bol členom MS.
Martin Babjak

Martin Babjak (* 15. september 1960 Banská Bystrica) je operný spevák (barytón) a moderátor.
Životopis.
Babjak pochádza z hudobnej rodiny, otec aj matka boli členmi v Opere Divadla Jozefa Gregora Tajovského v Banskej Bystrici. Jeho otec bol slovenský barytónista Štefan Babjak, matka Terézia spievala v zbore, brat Štefan Babjak je operný spevák a primáš a spevák ľudovej hudby – Ľudová hudba Štefana Babjaka, brat Ján Babjak je tenorista a sestra Terézia Kružliaková je mezzosopranistka. Celkovo má piatich súrodencov: Martin, Štefan (o šesť rokov mladší), Ján, Anna a Terézia (narodila sa, keď mal Martin osemnásť rokov).
Základnú školu navštevoval v Banskej Bystrici. V roku 19761980 študoval na Strednej priemyselnej škole dopravnej vo Zvolene. Absolvoval štúdium na Konzervatóriu v Bratislave v triede profesorky Idy Černeckej v roku 19801985. Absolvoval 4-mesačný študijný pobyt v speváckej škole Centro di perfezionamento cantanti pri Milánskej La Scale v Miláne v roku 1985. Medzi rokmi 19871989 pôsobil ako operný spevák v opere Divadla Jozefa Gregora Tajovského v Banskej Bystrici. Od roku 1989 o roku 2006 bol sólista Opery SND v Bratislave. V STV moderoval hudobnú reláciu o klasickej hudbe s názvom "Clippato". 
Rodina.
S manželkou má dve dcéry, Simonu a Andreu.
Tvorba.
Vystúpenia.
Babjak bol hosťom na mnohých zhraničných vystúpeniach, napríklad v krajinách ako sú Česko, Rakúsko, Nemecko, Taliansko, USA, Švajčiarsko, Španielsko, Francúzsko, Egypt, Kanada alebo Japonsko. 
Repertoár.
Významné operné postavy:
Jozefína Babjaková

Jozefína Babjaková (rod. Lacková) (* 15. február 1897, Staré Hory – † 11. júl 1980, Martin) bola čipkárka.
Otec Anton Lacko, matka Jozefína rod. Bulová 
Životopis.
Už v detstve sa naučila doma paličkovať starohorské pásikové čipky. V r. 19091911 chodila na čipkársku školu na Starých Horách, kde sa zdokonalila v technike paličkovania, po jej dokončení sa živila výrobou čipiek. V r. 19131915 pôsobila v Bukurešti. V Banskej Bystrici sa vyučila za krajčírku, paličkovaniu sa venovala len sporadicky. Po založení ÚĽUVU-u bola jednou z prvých výrobkýň tejto organizácie. Svoje práce vystavovala v rámci výstav ľudovej umeleckej výroby v Prahe, v Bratislave, v Banskej Bystrici v Antverpách a v Helsinkách. Majsterka ľudovej umeleckej výroby.
Juraj Babka

Juraj Babka (* 17. november 1868 Háj – † 14. máj 1942, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg, osvetový pracovník, včelár.
Pseudonym: J.B.Hýbel, Lambda, Palaeulogus, Vlastimila Otočková, Anna Španková, Hermuškin.
Životopis.
Narodil sa v rodine krajčírskeho majstra Juraja Babku a jeho manželky Veroniky rod. Boďová. Po skončení meštianskej školy v Martine študoval na učiteľskom ústave v Kláštore pod Znievom, kde získal učiteľský diplom. Ako učiteľ pôsobil v Lazoch pod Makytou, Novej Ľubovni a Liptovskej Sielnici, v Banskej Bystrici ako školský inšpektor. V tejto funkcii zotrval až do septembra 1931, kedy bol poslaný na trvalý odpočinok. Vydával a redigoval časopisy "Obzor", "Slovenský včelár" a "Včelár začiatočník". V apríli 1920 v senátorských voľbách kandidoval za stranu ČSSD a bol zvolený za senátora Národného zhromaždenia. Prispieval do rôznych časopisov, neskôr hlavný spolupracovník pedagogických časopisov. Funkcionár a člen spolkov, predseda Včelárskeho spolku v Banskej Bystrici (1931-1939), člen Matice slovenskej a Muzeálnej slovenskej spoločnosti a i. Senátor Národného zhromaždenia (1920-1925). Vydal zbierku štvorhlasných detských zborov "Fialôčky" a metodickú príručku "Opatrovanie dieťaťa v prvé tri roky".
Vladimír Babnič

Vladimír Babnič (* 14. december 1926 Kokava nad Rimavicou – 5. január 2011) bol prozaik, publicista.
Životopis.
V r. 1940 – 1946 absolvoval gymnázium v Banskej Bystrici, potom začal študovať právo na Právnickej fakulte UK v Bratislave (nedokončil). Venoval sa novinárskej a redakčnej činnosti. Spolupracoval s rozhlasom i televíziou, autor rozhlasových hier. Bol zostavovateľom a spoluautorom turistických sprievodcov a obrazových publikácií o Vysokých Tatrách, Piešťanských kúpeľoch, Bratislave, Slovensku a i.
Frída Bachletová

Frída Bachletová, rod. "Hluchá" (* 17. marec 1901 Ružomberok – † 28. december 1969 Bratislava) bola slovenská herečka.
Jej otec Ján Hluchý, jej matka Amália rod. Goldmanová, jej manžel Rudolf Bachlet 
Životopis.
Po skončení meštianskej školy robotníčka v celulózke v Ružomberku, 1928-1930 herečka Východoslovenského národného divadla v Košiciach, 1930-1933 a 1934-1935 Stredoslovenského divadla v Banskej Bystrici, 1933-1934, 1935-1936, 1936-1937 pôsobila v Čechách, 1939-1945 herečka Slovenského ľudového divadla v Nitre, 1945-1947 Slovenského divadla v Prešove, 1947-1951 Slovenského komorného divadla v Martine, 1951-1963 SND v Bratislave. Spočiatku hrávala v menších epizodických úlohách a začas aj v spevoherných súboroch, ale postupne predstavovala rozličné ženské typy, pričom výrazne uplatňovala hlasový a mimický prejav. Počas účinkovania v Prešove vytvorila niekoľko operetných úloh. Jej charakterovo tvorné herectvo sa uplatnilo vo vymedzenom okruhu prevažne epizódnych postáv s rozsiahlym fondom výrazových prostriedkov, vytvorila bohatú galériu diferencovaných typov ženských hrdiniek. Pôsobila často v rozhlase a v televízii. Členka poroty ÚSOD-u.
Zora Bachnárová

Zora Bachnárová (* 25. marec 1925, Ľubietová† 12. apríl 2017) bola slovenská režisérka a hlásateľka.
Životopis.
V rokoch 19431945 študovala na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. 1948 až 1956 hlásateľka Česko-slovenského rozhlasu v Košiciach a Bratislave. 19561983 režisérka a vedúca umeleckej realizácie Hlavnej redakcie vysielania pre deti a mládež Česko-slovenskej televízie v Bratislave. Od začiatku 60. rokov režírovala všetky typy bábkových inscenácií, rozprávky, baletné pásma, dramatické inscenácie a muzikály.
Ján Bachratý

Ján Bachratý (* 4. december 1947 Brestovany, Slovensko) je chemik, podpredseda "Úradu priemyselného vlastníctva SR".
V rokoch 1967-1972 absolvoval štúdium na Chemickotechnologickej fakulte SVŠT v Bratislave a v rokoch 1977-1979 na CIPK (vynálezcovstvo) v Moskve. 
Ján Bachratý v rokoch 1974-1992 pracoval v Slovnafte, na "Úrade pre vynálezy a objavy Praha - pracovisko Bratislava". Od roku 1993 je podpredsedom "Úradu priemyselného vlastníctva SR" v Banskej Bystrici. Zúčastnil sa na mnohých zahraničných seminároch.
Štefan Bačkor

Štefan Bačkor (* 2. január 1845 Donovaly – † 20. august 1909 Banská Štiavnica) bol rímskokatolícky kňaz, cirkevný historik a pedagóg.
Jeho otec Štefan Bačkor, jeho matka Antónia rod. Longauerová.
Životopis.
Príslušník piaristickej rehole, študoval na rehoľných školách, v roku 1873 vysvätený za kňaza. Venoval sa histórii.
Michal Bacúrik

Michal Bacúrik (* 30. september 1914 Rožňava - † 21. október 1983 Banská Bystrica) bol slovenský speleológ.
Jeho otec Štefan Bacúrik, jeho matka Mária rod. Černáková
Životopis.
Do 1949 elektrikár a strojník v Harmaneckých papierňach, 1950-1958 správca Harmaneckej jaskyne, od 1959 pracovník Harmaneckých papierní. Venoval sa jaskyniarstvu najmä v okolí Dolného a Horného Harmanca, po objavení nových podzemných priestorov pokračoval v prieskumných prácach a spolupracoval pri zameriavaní Harmaneckej jaskyne, 1938 a 1956 objavil jej ďalšie nové časti, 1949-1950 sa zúčastnil na organizovaní a zabezpečovaní sprístupňovacích prác, po roku 1970 sa podieľal na prieskume krasových javov aj v iných častiach Harmaneckého krasu. Člen Klubu slovenských turistov a lyžiarov, od 1949 Slovenskej speleologickej spoločnosti, od 1970 spoluzakladateľ a člen jej oblastnej skupiny v Harmanci.
Ján Slavoľub Badušek

Ján Slavoľub Badušek (* 1840 Zemianske Podhradie - † 28. máj 1867 Oslany) bol rímskokatolícky kňaz, publicista.
Životopis.
Kat. teológiu študoval v bohosloveckom seminári v Banskej Bystrici. Po vysvätení za kňaza od 1865 pôsobil ako r.k. v Oslanoch. Počas štúdií sa pod vplyvom Štefana Moyzesa v banskobystrickom seminári angažoval v slov. národnom hnutí, 1864-1865 predseda samovzdelávacieho spolku Kolo a cirkevného združenia Bratstvo sv. Karola Boromejského, 1865 hlavný organizátor a rečník na cyrilometodskej slávnosti. Venoval sa aj literárnej činnosti, torzo z nej vyšlo 1868 v časopise Sokol.
Ladislav Baffy

Ladislav Baffy (* 8. október 1944 Rožňava – † 15. december 1992 Rožňava) bol slovenský speleológ a pedagóg.
Jeho otec Ľudovít Baffy, jeho matka Alžbeta rod. Prékopová 
Životopis.
V rokoch 1963 – 1968 študoval na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici aprobáciu prírodopis-telesná výchova. V rokoch 1968 – 1976 bol učiteľom na ZDŠ v Rožňave, 1976 – 1992 správca Gombaseckej jaskyne. Problematikou Slovenského krasu sa zaoberal už počas vysokoškolského štúdia v diplomovej práci, neskôr ako správca Gombaseckej jaskyne sa zúčastňoval na speleologickom prieskume niektorých jeho lokalít. So spolupracovníkmi sa venoval problematike postavenia sprístupnených jaskýň na Slovensku v rámci štátnej ochrany prírody, výsledkom tohto úsilia bolo obnovenie Správy slovenských jaskýň v Liptovskom Mikuláši od 1. júla 1990. Bol členom TJ v Rožňave a zakladateľ rožňavského maratónu, od roku 1978 členom oblastnej skupiny Slov. speleologickej spoločnosti v Rožňave.
Milutín Bágeľ

Milutín Bágeľ (* 21. november 1902, Blatnica – † 18. marec 1989, Zvolen) bol evanjelický kňaz, cirkevný hodnostár a verejný činiteľ.
Jeho otec Ján Bágeľ, jeho matka Anna rod. Kováčiková, jeho brat Vladimír Bágeľ
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval v Blatnici, do 1925 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1925-1929 na Ev. vysokej škole teologickej v Bratislave, 1929 vysvätený za kňaza. Od 1929 kaplán potom farár vo Zvolene, 1935-1953 farár v Ponikách, 1953-1971 opäť vo Zvolene aj ako senior, od 1971 na dôchodku, potom presbyter a zapisovateľ ev.a.v. cirk. zboru vo Zvolene. Aktívny účastník SNP, tajomník RNV v Ponikách, po 1945 pôsobil i na Ministerstve vnútra. Činný aj v mierovom hnutí, po 1950 účastník mnohých mierových kongresov, angažoval sa v cirk. i mimocirk. mierových organizáciách.
Vladimír Bágeľ

Vladimír Bágeľ (* 6. november 1908, Blatnica – † 13. jún 1974, Bratislava) bol slovenský rozhlasový pracovník, prekladateľ a pedagóg.
Jeho otec Ján Bágeľ, jeho matka Anna rod. Kováčiková, jeho brat Milutín Bágeľ 
Životopis.
Do roku 1914 žil v Chmeľnickom na Ukrajine, 19241928 študoval na Štátnom učiteľskom ústave v Banskej Bystrici. Od roku 1930 pôsobil ako učiteľ na ľudových školách, 19411945 v Hornej Lehote, 19451974 redaktor, hl. redaktor, šéfredaktor, metodik Hlavnej redakcie pre deti a mládež Československého rozhlasu v Bratislave. V roku 19411944 účastník ilegálneho protifašistického odboja, v SNP príslušník 1. čs. armády na Slovensku. Roku 1960 absolvoval vysokoškolské štúdium na Filozofickej fakulte UK v odbore pedagogika; psychológia. Na učiteľských pôsobiskách organizátor osvetovej činnosti. Publikoval v časopisoch. V Čs. rozhlase spolutvorca seriálov a relácií pre deti a mládež (Deti a svet, Na modrej vlne a i.). Prekladateľ divadelných hier z ruš. Funkcionár Zväzu slov. novinárov.
Jozef Bahéry

Jozef Bahéry (pôv. Bacherik, Bahéri) (* 8. december 1844, Muráň – † 12. marec 1931 Pohorelá) bol hudobný skladateľ, hudobný pedagóg, publicista.
Jeho otec Ján Bacherik, jeho matka Mária rod. Droppová.
Životopis.
Študoval v Rožňave a na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici. Učiteľ a organista v Pohorelej. Autor vyše 100 cirkevných skladieb, z ktorých zostavil 2 publikácie. Zbieral a knižne vydal slovenské ľudové piesne, v periodikách Slovenské noviny a Vlasť a 
svet uverejnil okolo 20 ľudovýchovných poviedok, hlavne s historickými námetmi (napr. cyklus o kráľovi Matejovi).
Tašizmus

Tašizmus alebo tachizmus (z fr. slova "škrvna") je maliarsky smer maľujúci prevažne farebné škvrny. Vychádza zo surrealizmu a expresionizmu. 
Základné výrazové prostriedky sú línie, body, údery štetcom, striekanie farieb.
Ján Bahil

Ján (Bahyl) Bahil (* okolo roku 1650, Badín† okolo roku 1722, Nižný Skálnik), bol slovenský evanjelický farár spisovateľ a filozof.
Jeho syn bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ a prekladateľ Matej Bahil.
Životopis.
Po absolvovaní domácich škôl študoval v rokoch 16671669 na univerzite vo Wittenbergu. V rokoch 16701686 pôsobil ako rektor, v rokoch 16861707 ako evanjelický farár Šiveticiach, v rokoch 17071714 na Mokrej Lúke. Bol často nábožensky prenasledovaný. Z Mokrej Lúky ho vyhnali majitelia muráňskeho panstva. Od roku 1714 pôsobil vo Vyšnom Skálniku. 
Zomrel okolo roku 1722 v Nižnom Skálniku (okres Rimavská Sobota).
Dielo.
Ján Bahil je autorom barokových dišpút z logiky:
Matej Bahil

Matej Bahil alebo Matej Bahyl (pseudonym: "Theodorus Meisner ab Hybla", * 24. február 1706, Šivetice, Slovensko – † 22. december 1761, Prochowice, Poľsko) bol slovenský evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ, prekladateľ.
Jeho otec bol evanjelický farár spisovateľ a filozof, Ján Bahyl. 
Životopis.
Matej Bahil študoval v Hrachove, v Kežmarku, v Banskej Bystrici a vo Wittenbergu. Pôsobil ako evanjelický farár v Čerenčanoch a v Prešove, kde ho koncom novembra 1746 uväznili za preklad a vydanie protikatolíckych kníh. Začiatkom decembra 1746 ušiel z väzenia do Sliezska, kde pôsobil ako exulantský farár. Zomrel v Prochowici v roku 1761. 
Dielo.
Matej Bahil je autorom lat.-nem. barokovej autobiografickej prózy, v ktorej načrtáva situáciu protestantských cirkví v Uhorsku na prelome 17. a 18. stor. Počas pôsobenia v Prešove vydal vo Wittenbergu knihu E. Cypriana: "Naučení o pôvodu a zrustu pápežstva", a knihu "Srdečné napomenutí", pre ktoré bol obvinený z poburovania a vlastizrady, za čo sa dostal do väzenia. V Sliezsku vydal dvojdielnu knihu (s latinským a nemeckým textom) "Tristeissima ecclesiorum Hungariae protstiantium facies" („"Smutné vyobrazenie protestantských zborov v Uhorsku"“ r. 1747). I. časť opisuje Bahilove životné osudy, príchod do Prešova, zaistenie, väznenie a útek, II. časť sa zaoberá témou prenasledovania evanjelikov. Bahil svojim dielom kriticky oboznamoval širšiu, zahraničnú verejnosť s pomermi v Uhorsku. Kniha vzbudila pozornosť a patrila k príspevkom k zmierneniu náboženských treníc. Matej Bahil sa venoval prekladaniu náboženskej literatúry najmä polemického charakteru. Stratený je jeho rukopis prekladu dejín salzburských vysťahovalcov.
Pavol Bajan

Pavol Bajan (* 1. december 1912, Podlužany – † 10. august 1978, Pretória) bol slovenský rímskokatolícky kňaz a misionár.
Životopis.
Študoval teológiu v Banskej Bystrici (19421946). Pôsobil ako misionár v Juhoafrickej republike. Vypracoval heslo o troch košických mučeníkoch do talianskej katolíckej encyklopédie. Napísal stovky článkov rozmanitých žánrov.
Ján Bajus

Ján Bajus (* 10. február 1916, Tarnov – † 26. október 1944, Banská Bystrica) bol žandár, protifašistický bojovník.
Životopis.
Účastník protifašistického hnutia. Po vypuknutí SNP pridelený k Veliteľstvu 1. čs. armády na Slovensku v Turci ako šofér-spojka, neskôr vykonával funkciu strážnej služby. Počas služby v Banskej Bystrici bol zastrelený fašistami 26. októbra 1944.
Ľudovít Bakoš (1919)

Ľudovít Ladislav Bakoš (* 9. október 1919, Pukanec – † 15. február 1974, Bratislava) bol vysokoškolský pedagóg, verejný činiteľ.
Jeho otec Michal Bakoš, jeho matka Anna rod. Zelienková 
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Kežmarku a v Banskej Bystrici, kde 1938 maturoval, 1938-1942 filozofiu a klasickú filológiu na Filozofickej fak. Slov. univerzity v Bratislave, 1947 PhDr., 1957 doc., 1958 CSc., 1963 univ. prof. V r. 1943-1944 prof. na gymnáziu v Žiline. Po vypuknutí SNP spoluzakladateľ a tajomník RNV v Pukanci, neskôr pracovník Povereníctva školstva a Tlačovej agentúry Slovenska v Banskej Bystrici. Po 1945 prof. na gymnáziu v Banskej Štiavnici, pracovník Povereníctva školstva a nár. osvety, 1946-1947 asistent Filozofickej fak. SU, 1953-1959 prednášal na Vysokej škole pedagogickej, od 1959 na Filozofickej fak. UK, zároveň 1959-1972 riaditeľ Ústavu pre učiteľské vzdelávanie UK. Spočiatku sa zaoberal dejinami filozofie, neskôr sa venoval teoreticky i prakticky problematike ďalšieho vzdelávania učiteľov, teórii výchovy a morálke rodinnej výchovy. Autor základných kapitol vysokoškolskej učebnice Teória výchovy, prispieval štúdiami a článkami do odborných periodík a zborníkov. Člen vedeckých a pedagogických orgánov, redakčných rád, zúčastnil sa na vypracovaní a realizovaní základných opatrení v školstve. Reprezentoval slovenskú pedagogiku na mnohých konferenciách a sympóziách doma i v zahraničí. Jeho práce a pôsobenie bolo poznačené dobovou ideológiou a poplatné aktuálnym politickým požiadavkám.