My, belarusy

My, belarusy (, My, Biełarusy, , v preklade "My, Bielorusi") je neoficiálny názov štátnej hymny Bieloruska. Oficiálny názov je Štátna hymna Bieloruskej republiky (, ). Hymna bola pôvodne napísaná a prijatá v roku 1955 Bieloruskou SSR. Hudbu hymny Bieloruskej SSR skomponoval Nescer Sakalovski, text napísal Maxim Klimkovič. Po rozpade ZSSR bola hudba ponechaná, ale text bol vypustený. Nový text, ktorý je napísaný Maximom Klimkovičom a Uladzimirom Karyznynimom, bol schválený prezidentským dekrétom vydaným 2. júla 2002.
Hymna Bieloruskej SSR.
"My belarusy" bola pôvodne požívaná ako hymna Bieloruskej SSR (bielorusky: "гімн Беларуская Савецкая Сацыялістычная Рэспубліка", rusky "гимн Белорусской Советской Социалистической Республики") od 24. februára 1955. Hymna bola skomponovaná Sakalowským a text napísal Maxim Klimkovič. Bielorusko nebolo jedinou sovietskou socialistickou republikou s vlastnou hymnou, každá SSR mala svoju vlastnú hymnu okrem Ruskej sovietskej socialistickej federatívnej republiky, ktorá používala hymnu Sovietskeho zväzu.
Hymna Bieloruskej republiky.
Jediná zmienka v zákonoch o hymne pred rokom 2002 je v Ústave Bieloruska. Oddiel 1, článok 19 ústavy špecifikuje "symboly Bieloruskej republiky ako a suverénneho štátu sú štátna vlajka, štátny znak a štátna hymna." Ústava sa iba zmienila o použití vlajky, hymny a znaku ako štátnych symboloch, každý mal byť definovaný zákonom. Hymna bola schválená, keď nadobudol účinnosť prezidentský dekrét 350, 2. júla 2002, deň pred Dňom nezávislosti. Hlavný účel dekrétu bol stanoviť text hymny a notový zápis pre nový text. Okrem toho, dekrét vymedzil kedy, kde a ako má byť hymna hraná..
Pred vydaním dekrétu si prezident Alexander Lukašenko vypočul päť možných kandidátov štátnej hymny. Tri z nich, vrátane terajšej, používali hudbu skomponovanú by Sakalouskym a ich text začínal slovami "My, Belarusy". Podľa novín "Soviet Byelorussia", prezident Lukašenko sa rozhodol pre hymnu 12. júna 2002 a vybral termín pre prvé predstavenie na 3. júla, bieloruský deň nezávislosti, výročie z roku 1944 keď Wehrmacht opustil Minsk vytlačený Červenou armádou. Avšak, prvé predstavenie sa uskutočnilo 2. júla na koncerte organizovanom vládou ako súčasť osláv Dňa nezávislosti. 
Bielorusko nemalo hymnu pred prijatím sovietskej hymny. Keď Lukašenko vydal dekrét, ktorým vybral novú štátnu hymnu, urobil iba malé zmeny oproti pôvodnej pochádzajúcej zo sovietskej verzie hymny. Časti vzťahujúce sa k Rusku, KSSZ a k Leninovi boli nahradené, celkovo téma "družby medzi ľuďmi" a pôvodná hudba skomponovaná Sakalouskym zostala zachovaná.
Odozva.
Organizácia Freedom House sa vyjadrila k prijatiu hymny v správe s názvom "Nations in Transit 2003: Country Report of Belarus". Správa, uverejnená v roku 2003 konštatovala: ""od nástupu k moci, prezident Lukašenko znovuobnovil štátne symboly používané Bieloruskou SSR. V roku 2002, prezident schválil a pozmenenú verziu hymny zo sovietskej éry "My, Belarusy" ("My, Bielorusi"), ako novú štátnu hymnu."" Správa tiež spomenula prezidentov zákaz symbolov používaných pred vyhlásením nezávislosti Bieloruska v roku 1991, ako znaku Pahonia a bielo, červeno, bielej vlajky, ktorú Lukašenko považuje za asociovanú s fašizmom. V roku 2003, Dr. Taras Kuzio napísal v rádiu Slobodná Európa, že prezident Lukašenko "je typický sovietsky bieloruský patriot, ktorý vládne režimu plnému nostalgie za ZSSR." Kuzio povedal, že motív Ruska a Bieloruska v znovuosvojovaní symbolov sovietskej éry sú časťou vracajúcej sa nostalgie. 
Predpisy.
Hymna musí byť zahraná s textom a notami ustanoveným zákonom. Každý deň, štátne bieloruské televízne a rádio stanice majú nariadené hrať štátnu hymnu pred začiatkom vysielania o 6 hodine a pred ukončením vysielania (zvyčajne okolo polnoci). Hymna môže byť hraná na určených príležitostiach, ako vládne zasadnutia, pre športovými zápasmi a prezidentskou inauguráciou. Počas hymny, by občania mali stáť v pozore, vojaci či policajti v uniforme musia salutovať.
Iné skladby.
Жыве Беларусь! ("Nech žije Bielorusko!") je skladba skomponovaná v roku 1994, má rovnaký text ako súčasná hymna. Hoci text "Nech žije Bielorusko" je rovnaký ako terajší, skladba nebola nikdy oficiálne použitá bieloruskou vládou. 
Iný favorit v súťaži bola báseň s názvom "Mladé Bielorusko" (Маладая Беларусь) od Janka Kupala. Pretože, báseň nebola napísaná k už vybranej hudbe, nemohla byť vybratá ako hymna. 
Bielorusko a Rusko spolupracujú na užšom zväze smerujúcom k bližšiemu vzájomnému vzťahu, ústiacom k zamýšľanej Rusko – Bieloruskej únii. Bielorusko a Rusko si zachovajú vlastné symboly, skladba s názvom "Nezávislý zväz národov" (po bielorusky: Дзяржаўны саюз народаў, rusky: Державный союз народов, Deržavny sojuz narodov) bola navrhnutá za neoficiálnu hymnu zväzu. Skladba, ktorá je modifikovanou verziou hymny ZSSR, hovoriacou o šírom zväze dvoch národov. 
Niektorí bieloruskí emigranti používajú "Vajacki marš" (oficiálny názov je "Poďte, pochodujme v spoločnom snahe" ) a "Mahutny Boža" ( slovensky "Všemohúci Bože" ) ako hymnu. "Vajacki Marš" bol oficiálnou hymnou Bieloruska počas jeho krátkej samostatnosti v roku 1918. V súčasnosti v Bielorusku tieto skladby nie sú používané pri oficiálnych príležitostiach, avšak sú populárne v bieloruskej opozícii.
Hymna Bieloruskej SSR.
Porovnanie časti textu s hymnou Bieloruskej SSR.