burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Faustbal na Svetových hrách 2017

Faustbal na Svetových hrách 2017 bol faustbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Svetových hier 2017. Konal sa vo Vroclave, v Poľsku v dňoch od 22.25. júla 2017, za účasti 6 mužských tímov. Faustbalový turnaj sa na Svetových hrách predstavil na druhých hrách a toto bolo jeho 9. vydanie; pričom sa zakaždým organizoval iba v mužskej kategórii. Všetky zápasy sa odohrali na štadióne Stadion Sportowy Oławka s kapacitou 200 divákov. Štadión bol tiež dejiskom lakrosového turnaja. Titul obhájilo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad .
Na turnaji Svetových hier 2017 sa hralo s limitovanou edíciou lôpt v novom dizajne s názvom "Sportastic Fistball".
Výsledky.
Základná skupina.
&lt;br&gt;
Bitka pri Actiu

Bitka pri Actiu bola námorná bitka, ktorá sa odohrala 2. augusta v roku 31 p.n.l. pri myse Actium, v úzkej a plytkej úžine tvoriacej vchod do Ambrakijského zálivu v Grécku. Bitka sa odohrala počas občianskej vojny v rímskom štáte, medzi Octaviom a Antoniom.
Antonius v roku 32 p.n.l. prešiel cez Grécko na pobrežie Iónskeho mora, s úmyslom vojensky operovať na území Itálie. Oktavius v jari v roku 31 p.n.l. premiestnil svoje vojsko na grécku pevninu. Celé leto strávili obaja protivníci niekoľko desiatok kilometrov od seba, ale do rozhodujúcej bitky sa nepúštali. Pod velením Agrippu vojsko Oktaviana, ktoré malo 260 lodí (liburny – neveľké plavidlá, vyznačujúce sa veľkou rýchlosťou a obratnosťou), blokovalo východ z Ambrakijského zálivu, kde kotvil Antonius so svojim vojskom, ktoré sa skladalo zo 170. rímskych a 60. ľahkých egyptských lodí, kráľovnej Kleopatry.
2. augusta 31 p.n.l. vietor fúkal v neprospech Agrippu, jeho lode odnášal dozadu. Bojová zostava Antoniovho loďstva sa opierala o obidva brehy úžiny. Tvorila nepreniknuteľnú hradbu pre nízke liburny. Agrippa nemohol pomýšľať na prelomenie alebo obchvat, musel vylákať protivníka zo zomknutého tvaru. Jeho úskok spočíval v tom, že vyplával proti vetru a v tesnej blízkosti, pred protivníkovou líniou, loďstvo zastavilo. Antonius vyrazil s eskadrou z ľavého krídla. Agrippove lode výzvu do boja neprijali naopak, začali ustupovať na šíre more. Dve krídelné Antoniove eskadry ich začali prenasledovať a vzďaľovať sa od svojich hlavných síl. Agrippa sa vrhol so strednou eskadrou na stojacu Antoniovu eskadru. Obratné liburny začali slaviť svoj triumf. Agrippové lode boli prislabé, aby taranovaním, alebo abordážou dobyli nepriateľské lode. Preto Agrippa prikázal vrhať na ne zápalné látky. Tento účinný spôsob boja zapríčinil, že väčšina lodí zhorela a len pár ich padlo do zajatia. Kleopatrine egyptské lode, stojace v druhom rade, ktoré v rýchlosti a obratnosti mohli smelo súperiť s liburnami, v tejto kritickej chvíli napli plachty, opustili bojisko a zamierili do Egypta. Antonius opustil svojich vojakov. Na svojej vlajkovej lodi odplával za Kleopatrou. Lode zbavené velenia síce bojovali udatne, ale ich akcie neboli koordinované.
Bitka sa skončila víťazstvom Oktavia.
Železničná stanica Plaveč

Železničná stanica Plaveč je železničná stanica v Plavči. Leží na tratiach Poprad-Tatry – Plaveč a Košice – Muszyna. Obsahuje 8 dopravných a 3 manipulačné koľaje. Je elektrifikovaná jednosmernou sústavou 3 kV. Premávka na úseku Prešov – Orlov (na sever od Plavča) začala 1. mája 1873. Premávka na úseku Podolínec – Plaveč (na trati z Popradu) bola začatá až v roku 1966.
V stanici nie je k dispozícii osobná pokladňa. Pre ZSSK Cargo ide o pohraničnú priechodovú stanicu.
Pri ozdravnom pláne železníc z februára 2011 boli ohrozené spoje na trati Stará Ľubovňa – Plaveč a Lipany – Plaveč. Po zmenách grafikonu v decembri 2012 sa na trase Lipany – Plaveč nedalo cestovať už vôbec, v predošlom grafikone šlo o dva páry vlakov denne. Pred niekoľkými rokmi pritom v Plavči stávali aj medzinárodné rýchliky. K 3. marcu 2013 vlaky na trase Stará Ľubovńa – Plaveč obnovili, ale len dva spoje v piatok a nedeľu. V grafikone pre roky 2014/2015 do Plavča z Lipian premával len jeden pár vlakov. Zo smeru Poprad len dva páry vlakov.
V roku 2016 poľská vláda odsúhlasila investíciu na zlepšenie spojenia s Vysokými Tatrami a so Slovenskom. Nová trať by mala zlepšiť aj spojenie smerom Muszyna a Plaveč. Na slovenskej strane ŽSR nechystajú žiadne investície do prepojenia Plaveč – Poprad.
Na stanici sa nachádza výkonné pracovisko sekcie riadenia dopravy Oblastného riaditeľstva Košice Železníc Slovenskej republiky.
Radegast (socha)

Socha pohanského boha Slovanov Radegasta - boha slnka, hojnosti a úrody - je realizovaná v umelom kameni vo veľkosti 320 cm. Váži 1,4 tony. Autorom sochy je frenštátský rodák, profesor Akadémie krásneho umenia v Chicagu, akademický sochár Albín Polášek (14. február 187920. máj 1965).
Na svojom diele začal Albín Polášek pracovať už v roku 1924 a je známe, že už v Amerike vzniklo niekoľko variantov tohto diela. V roku 1930 si autor v Prahe najal Novákov ateliér a vytvoril konečnú podobu Radegasta. Telo mužské, tvár má podobu leva, hlava s prilbicou v podobe býčej hlavy s rohmi, v pravej ruke drží roh hojnosti, v ľavej sekeru.
Podľa tretinového modelu boli za osobnej účasti autora odliate vo zlievarni firmy Maška z umelého kameňa so železnou vložkou, dve sochy. Druhý odliatok, pôvodne určený pre autorovu záhradu, po čase skončil v pražskej zoologickej záhrade.
Súčasne bolo odliate do bronzu súsošie vierozvestcov Cyrila a Metoda a v septembri roku 1930 boli obe diela po ťažkej doprave inštalované na Radhošti. Sadrový originál súsošia Cyrila a Metoda je umiestnený vo vstupnej časti radnice vo Frenštáte pod Radhoštěm.
Pôvodná socha Radegasta bola odhalená 5. júla 1931. Slávnostné odovzdanie sochy Radegasta a súsošia Cyrila a Metoda verejnosti sa uskutočnilo 5. júla 1931, v deň sviatku oboch vierozvestcov v rámci Slovanskej púti, ktorú usporiadala Matice Radhošťská a Pohorská jednota Radhošť pod záštitou československej vlády s podporou prezidenta T.G. Masaryka. Vytvorenie sochy vtedy hradili českí rodáci v Amerike, ktorí ju potom darovali svojej vlasti.
Socha Radegasta sa stala neodmysliteľnou súčasťou radhošťského masívu. Za dlhé desaťročia však prestal umelý kameň odolávať drsným poveternostným vplyvom, a preto bolo nutné sochu demontovať a reštaurovať.
Tejto úlohy sa už v roku 1980 ujal olomoucký sochár Karel Hořínek so svojím synom, ktorý trhliny opravil a vnútro vylial betónom a vystužil. Na svoje pôvodné miesto bol vrátený 11. júna 1982.
Vplyvom poveternostných podmienok však vykonaná oprava nemohla sochu zachrániť natrvalo. Preto bolo pracovníkmi pamiatkového ústavu rozhodnuté o vytvorení repliky sochy z prírodného materiálu - žuly. Táto úloha bola zverená pánom Janovi Sobkovi a Miroslavovi Zubíčkovi pod vedením akademického sochára Miroslava Machalu.
Originál Radegasta bol z Radhošťa odvezený v máji 1996. V tom istom roku sa Pivovar Radegast, ktorý má Radegasta v logu, zaviazal uhradiť finančné náklady spojené s vytvorením kópie. Tá stála takmer 1 milión korún. Počas niekoľkých mesiacov vytesali kamenári zo 16,5 tony vážiaceho žulového kvádra kópiu, (328 cm, 3,2 t), ktorá od 4. júla 1998 kraľuje na pôvodnom mieste na hrebeni Radhošťa.
Na frenštátskej radnici bol zreštaurovaný originál sochy umiestnený po zložitých rokovaniach z rozhodnutia ministerstva kultúry 3. novembra 1998 a slávnostne odhalený 6. novembra 1998.
Rudolf Smend

Rudolf Smend môže byť:
Americký futbal na Svetových hrách 2017

Americký futbal na Svetových hrách 2017 bol turnaj v americkom futbale v rámci multišportového podujatia Svetových hier 2017. Konal sa vo Vroclave, v Poľsku v dňoch od 22.24. júla 2017, za účasti 4 mužských tímov. Futbalový turnaj sa na Svetových hrách predstavil prvýkrát v roku 2005 a toto bolo iba jeho 2. vydanie, pričom opäť mal charakter iba hostiteľského športu (medaily z tohoto športu nebudú zaradené do celkovej medailovej klasifikácie krajín). Všetky zápasy sa odohrali na štadióne Stadion Olimpijski s kapacitou 20 000 divákov. Štadión bol tiež dejiskom plochodrážnych pretekov. 
Titul získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . Bronzové skončili , ktoré v semifinále prehrali svoj prvý oficiálny zápas s iným než s tímom z amerického kontinentu.
Kvalifikácia.
Poznámka: V zátvorke je uvedené umiestnenie v neoficiálnom svetovom rebríčku AFI v roku 2017.
Manifiesto de Montecristi

Manifiesto de Montecristi () je oficiálny dokument Kubánskej revolučnej strany sformulovaný a podpísaný Josém Martím 25. marca 1895 v Monte Cristi. Druhým signatárom dokumentu bol kubánsky generál a vojenský veliteľ Máximo Gómez.
Hoci kubánska vojna za nezávislosť vypukla už vo februári 1895, Martí s Gómezom sa v tom čase ešte stále nachádzali v Dominikánskej republike. Manifest z marca preto vyzýval na pokračovanie v ozbrojených bojoch za získanie nezávislosti. Obaja sa do vojny zapojili až 11. apríla, kedy sa vylodili v "Playitas".
Dokument celkovo reflektuje idey, dôvody a ciele vojny s dôrazom na to, že vojna nebola vedená proti španielskemu národu, ale proti koloniálnemu režimu, ktorý držal krajinu pod hospodárskou a vojenskou kontrolou. Ďalšími hlavnými prvkami, ktoré formovali postup vojny, boli:
Ondrej Pochylý

Ondrej Pochylý (* 6. november 1949, Galanta† 25. február 2000, Malý Kežmarský štít) bol slovenský horolezec, brat známejšieho horolezca Pavla Pochylého, a taktiež priekopník extrémneho horolezectva.
Lezecké úspechy.
Aj keď bol vždy zatienený svojím starším bratom, v Tatrách eviduje cca 320 výstupov, čo je solídne číslo. Z toho 40 prvovýstupov, 28 v zime. Nové cesty spravil v Galérii Gánku, Rumanovom štíte, Východnom železnom štíte a iných.
Bol podobne ako brat Pavel dlhoročným členom SHS JAMES. Podieľal sa na viacerých výpravách do Álp či Himaláji. V Alpách prvovýstup na d’Angle. Veľmi rád navštevoval Český Adršpach. V Pamíre vyliezol na štít Korženevskej (), zúčastnil sa výpravy v Hindukúši. V Tatrách extrémne ťažký zimný prelez „Hokejky“ na Lomničák, na Malom Kežmarskom štíte preliezol asi 65 ciest zo vtedy cca 90 možných.
Spolu s bratom Pavlom sa vybrali koncom februára 2000 do severnej steny Malého Kežmarského štítu. Po výstupe na Nemecký rebrík a následnom zostupe sa pod jedným z nich odtrhla snehová doska a spadli cca 300 metrovým pádom až pod stenu. Našli ich pod najväčšou tatranskou stenou mŕtvych, stále na jednom lane.
Pohreb bratov Pochylých sa konal 1. marca 2000 na cintoríne v Petrovej Vsi a ich popol bol rozsypaný pod Kežmarskou stenou.
V roku 2012 vyšla najmä o posledných rokoch a dňoch bratov Pochylých kniha od Milana Vranku, „Koniec Pavúkov v Tatrách“, ktorá bola slávnostne pokrstená na 13. výročie ich tatranskej smrti, 25. februára 2013 symbolicky na Chate pri Zelenom plese.
Eugenia

Eugenia môže byť:
Majstrovstvá Afriky v basketbale žien 2017

Majstrovstvá Afriky v basketbale žien 2017 bol v poradí 23. turnaj majstrovstiev Afriky v basketbale žien, ktoré organizuje Africká basketbalová federácia (FIBA Africa). Konal sa v Bamaku, v Mali v dňoch od 18.27. augusta 2017, za účasti 12 tímov. Za organizátora tohoto turnaja bolo Mali zvolené na zasadnutí FIBA Africa v decembri 2016. Mali bolo organizátorom afrického šampionátu druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 2011. Zápasy sa odohrali v aréne Palais des Sports Salamatou Maïga s kapacitou 5 000 divákov. Svoj tretí titul získala , ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad obhajcom prvenstva zo .
Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia afrických družstiev na Majstrovstvá sveta 2018 v Španielsku. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá.
Kvalifikácia.
11 družstiev, ktoré sa kvalifikovali z kvalifikácie, bolo doplnených o jedno družstvo s divokou kartou. Tá bola udelená Stredoafrickej republike.
Nasadenie do skupín.
Žrebovanie majstrovstiev, ktoré prebehlo 27. mája 2017, bolo rozlosované podľa nasledovných výkonnostných košov:
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA v roku 2016.
Volejbal na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017

Volejbal na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017 bol volejbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie 2017. Konal sa v Kuala Lumpur v dňoch od 21.27. augusta 2017, za účasti 8 mužských a 6 ženských tímov. Volejbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1959 a toto bolo jeho 28. vydanie. Všetky zápasy sa odohrali v Malaysia International Trade &amp; Exhibition Centre, ktoré obsahuje 11 hál a v ktorom sa odohrali aj súťaže v gymnastike, šerme, stolnom tenise a vzpieraní. Tituly obhájili družstvá Thajska, keď v oboch kategóriách zvíťazili vo finálovom stretnutí nad družstvami Indonézie.
Účastníci.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIVB k júlu 2017.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIVB k augustu 2017.
Výsledky.
Muži.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Play-off.
&lt;br&gt;
Ženy.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Štetínsky záliv

Štetínsky záliv (, ) je záliv v ústí rieky Odry. Veľkosť povrchu je 666,5687 km² a maximálna hĺbka 10,5 m. Je rozdelený na dve časti na poľsko-nemeckej hranici - na poľskej strane sú Nowe Warpno, Trzebież, Stepnica, Wolin a Świnoujście a na nemeckej – Kamminke, Ueckermünde a Altwarp.
Prístavy sa nachádzajú na niekoľkých miestach: Świnoujście, Štetín, Police, Stepnica, Trzebież, Nowe Warpno, Altwarp, Ueckermünde, Anklam a Kamminke. "Vodná cesta Szczecin-Świnoujście", spájajúca dva prístavné mestá, prechádza cez poľskú časť tohto vodného útvaru.
Štetínsky záliv je známy ako miesto pre prevádzkovanie vodných športov a rekreácie na pláži. Nowe Warpno, Trzebież, Stepnica, Wolin, Świnoujście a Ueckermünde spolu s okolitými mestami Police, Štetín, Goleniów, Kamień Pomorski, Dziwnów, Międzyzdroje, Usedom, Wolgast, Anklam a Torgelow sú turistické destinácie. Príroda zálivu a okolie je chránená vo Wolińskim Parku Narodowym, v parkoch "Naturpark Am Stettiner Haff" a "Naturpark Insel Usedom" a v chránených oblastiach Natura 2000 "Zalew Szczeciński", "Ujście Odry i Zalew Szczeciński", "Puszcza Wkrzańska" a "Wolin i Uznam" a tiež v prírodných rezerváciách "Białodrzew Kopicki", "Czarnocin", "Świdwie" a "Naturschutzgebiet Anklamer Stadtbruch".
Cyanopsitta

Cyanopsitta, po slovensky ara, je rod z čaľaďe papagájovité s jediným druhom ara sivomodrá ("Cyanopsitta spixii"). Dnes je už tento druh v prírode vyhynutý, prežil len v zajatí.
Znaky.
Dosahuje dĺžku tela a hmotnosť 360 gramov. Má čierny a nie tak robustný zobák ako iné ary. Tvárová lysina je menšia ako pri iných druhoch. Jej potravu tvoria z prevažnej časti rôzne orechy a semená.
Vyhynutie v prírode.
Ara sivomodrá nikdy nebola veľmi bežná, v roku 1819 keď bola objavená, jej populácia čítala odhadom 180 jedincov. V 70. rokoch minulého storočia klesla populácia na 70 kusov, čo bol nanajvýš kritický stav, ale pre vzácnosť začal byť vyhľadávaným druhom chovateľov a bol nelegálne odchytávaný. Osadníci tvrdili, že za pokles populácie nemôžu len lovci ale aj včely dovezené z Afriky, ktoré zabíjali samice sediace na vajciach. Ďalej za to mohlo vyrubovanie galeriových lesov, čo bol pôvodný habitat. V roku 1984 zostali len štyri kusy, neskôr boli pozorované len tri. Posledný jedinec v prírode zmizol v roku 2000.
Chov.
Plemennú knihu tohto papagája vedie Loro Parque Tenerife na Kanárskych ostrovoch, kde sa túto aru darí každoročne odchovávať. Najväčšiu chovnú skupinu ale chová chovná stanica Al Wabra v Katare, kde bolo ku koncu roka 2011 chovaných 56 jedincov. Dokopy v celosvetových chovoch sa nachádza v súčasnosti asi 120 kusov. V budúcnosti by sa mali odchované vtáky vracať do voľnej prírody, ale problém je v tom, že i keď sa darí druh odchovávať, len málo rodičovských párov sa dokáže o mladé postarať a väčšina je preto odchovaná ručne. Tieto mláďatá sú potom na ľudí zvyknuté, a často samé majú problém odchovať svoje mladé. Cez to však stanica Al Wabra zakúpila v roku 2009 pozemky farmy Concordia v brazílskej Bahii, kde bol druh naposledy videný v prírode a kde sa plánuje prvá introdukcia späť do prírody.
V kultúre.
Arou sivomodrou sa inšpiroval animovaný film "Rio".
Chromecast

Chromecast je rad digitálnych prehrávačov médií od spoločnosti Google. Sú to malé zariadenia, ktoré umožňujú používateľom s mobilnými zariadeniami alebo počítačmi spustiť a ovládať prehrávanie internetového streamovaného audio/video obsahu na televízore s vysokým rozlíšením alebo domácom audio systéme cez mobilnú a webovú aplikáciu, ktoré podporuje technológiu Google Cast. Alternatívne môže byť obsah zrkadlený z prehliadača Google Chrome na osobnom počítači alebo na obrazovke androidového zariadenia.
Prvá generácia bola ohlásená 24. júla 2013 a v rovnaký deň bola dostupná na predaj v USA za 35 dolárov. Druhá generácia a audio model Chromecast Audio bola vydaná v septembri 2015. Nový model Chromecast Ultra, ktorý podporuje rozlíšenie 4K a HDR, bol vydaný v novembri 2016.
Google Cast

Google Cast označované ako Chromecast built-in je proprietárny protokol, ktorý vyvinula spoločnosť Google, ktorý umožňuje mobilným zariadeniam a osobným počítačom spustiť a ovládať prehrávanie internetového streamovaného obsahu na kompatibilnom zariadení, ako napríklad digitálny prehrávač médií pripojený na televízor alebo domáci audio systém. Protokol bol spustený 24. júla 2013 na podporu prehrávača Chromecast.
Google Cast SDK bolo uvoľnené 3. februára 2014 a umožňuje tretím stranám upravovať svoj softvér na podporu tohto protokolu. Podľa Google existuje vyše 20 000 aplikácií, ktoré ho podporujú v máji 2015.
Pólo na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017

Pólo na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017 bol pólový turnaj v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie 2017. Konal sa v Kuala Lumpur, v Malajzii v dňoch od 22.29. augusta 2017, za účasti 4 mužských tímov. Pôvodne sa mali turnaja zúčastniť aj družstvá Filipín a Indonézie. Pólový turnaj sa na hrách objavil prvýkrát v roku 1983 a toto bolo iba jeho 3. vydanie. Všetky zápasy sa odohrali v Putrajaya Equestrian Park a v areále klubu Royal Selangor Polo Club. Tretie prvenstvo na podujatí dosiahla domáca Malajzia, ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad Thajsko. Debutant z Bruneja získal bronz.
Kallón z Aiginy

Kallón alebo Kalón () bol grécky sochár z prelomu 6. a 5. storočia pred Kr.
Kallón z Aiginy, žiak sochárskych majstrov Tektaia a Angelióna, bol činný pravdepobne v prvej polovici 5. storočia pred Kr. Z antických autorov nám správu o ňom a jeho sochárskych dielach zanechal Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku a zachovali sa i dve jeho menom signované podstavce zo sôch objavené na aténskej Akropole, datované do rokov 500 až 480 pred Kr.
Pausanias uvádza, že zhotovil drevenú sochu Atény, ktorá sa nachádzala v chráme bohyne Atény zvanej "Sthenias" (Posilňujúca) na troizénskej akropole v Argolide a v Amyklai bronzovú trojnožku (trojnožka – ), pod ktorou stála socha Demetrinej dcéry Persefony (Demetrina Koré).
Východná brána antického mesta Filipopol

Východná brána antického mesta Filipopol () sú ruiny východnej brány antického mesta Filipopol a priľahlých stavieb nachádzajúce sa na hranici severovýchodnej časti architektonickej rezervácie Starý Plovdiv na úpätí pahorku Nebet tepe v meste Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
História a charakteristika.
Východná brána je jedna z troch známych brán antického mesta Filipopol (dochovali sa ešte zvyšky južnej a severnej brány) a je zo všetkých najviac preskúmaná. Brána samotná, k nej vedúca ulica, okolité budovy a hradby boli postavené v druhej polovici 2. storočia na príkaz rímskeho cisára Marka Aurélia, keďže v tom čase hrozili Plovdivu nájazdy Markomanov, ktorí sa ale nakoniec k mestu nedostali. Komplex bol neskôr rekonštruovaný počas 4. a čiastočne aj 5. storočia, kedy boli zbúrané časti hradieb. Cez bránu viedla jedna z hlavných rímskych ciest na území Trákie, ktorá spájala Filipopol s Byzantionom. Odkrytá je ulica vedúca k bráne, široká 13,20 metra, postavená z veľkých kamenných blokov, ktorá bola lemovaná z obidvoch strán kolonádou stĺpov, bohato zdobených v korintskom štýle. Dochovali sa aj zvyšky niektorých okolitých budov a brány samotnej. Nie je úplne jasné, aký účel mali v minulosti okolité budovy, predpokladá sa však, že mohli slúžiť ako kasárne, alebo vojenská nemocnica. Komplex okolo brány bol odkrytý v 70. rokoch 20. storočia.
Damnatio memoriae

Damnatio memoriae () je latinská fráza znamenajúca odsúdenie pamiatky na istú osobu.
Bola to forma zneuctenia, ktorú mohol Rímsky senát uvaliť na zradcu alebo inú osobu poškvrňujúcu meno Rímskej ríše. Sochy a busty previnilca boli z verejných aj súkromných výkladov odstránené, jeho meno vymazané z nápisov a akákoľvek obrazová podobizeň zničená. Zámerom bolo odstrániť takého človeka z histórie.
Prvým cisárom, ktorého tento trest zastihol, bol Nero. K ďalším patrili Galba, Domicián, Commodus alebo Geta.
Cyril Montana

Cyril Montana (* 31. december 1969) je súčasný francúzsky spisovateľ a novinár. Pravidelne píše články pre rôzne denníky a časopisy, ako napríklad "Le Point" a "Grand Seigneur". Roku 2006 sa zoznámil so slávnou indonézskou speváčkou Anggun, s ktorou v roku 2010 oženil. 8. novembra 2007 sa im narodila dcéra Kirana Cipta Montana Sasmi. Anggun ho opustila v roku 2015.
Majstrovstvá Európy v podhladinovom hokeji 2017

Majstrovstvá Európy v podhladinovom hokeji 2017 bol v poradí 14. turnaj majstrovstiev Európy v podhladinovom hokeji, ktoré organizuje Svetová konfederácia činností pod vodou (CMAS). Konal sa v Jágeri, v Hevešskej župe, v Maďarsku v dňoch od 22.26. augusta 2017, za účasti 7 mužských a 8 ženských tímov. Pôvodne sa na turnaji mali predstaviť aj mužské družstvá Poľska a Srbska. Maďarsko organizovalo európsky šampionát prvýkrát, ale v roku 2013 hostilo svetový šampionát, tiež v Jágeri. Zápasy sa odohrali v plaveckom bazéne Bitskey Aladár Uszoda. Svoj druhý titul v mužskej kategórii získalo Turecko, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad Spojeným kráľovstvom. U žien získalo Francúzsko štvrtý titul, keď vo finále vyhralo nad Španielskom.
Antoine-Augustin Parmentier

Antoine-Augustin Parmentier (* 12. august 1737, Montdidier, Francúzsko† 13. december 1813, Paríž) bol francúzsky lekár a dietológ, propagátor konzumácie zemiakov.
Boj proti hladu.
Ako vojenský felčiar sa zúčastnil sedemročnej vojny a padol do pruského zajatia, kde spoznal výživovú hodnotu zemiakov. Vo Francúzsku vtedy zemiakmi opovrhovali, považovali ich za príčinu malomocenstva a používali sa nanajvýš ako krmivo pre ošípané.
V roku 1772 vypísala besançonská Akadémia vied a umení súťaž o najlepší nápad, ako čeliť hladomorom, ku ktorým vo Francúzsku v 18. storočí pravidelne dochádzalo. Parmentier získal prvú cenu práve za návrh na využívanie zemiakov ako plodiny, ktorá nie je náročná na pestovanie a dáva veľké výnosy. Vymyslel rad receptov na úpravu zemiakov, ktoré uspokojili aj najnáročnejších labužníkov (hosťom jeho zemiakových večerov býval aj Benjamin Franklin) a presvedčil kráľa Ľudovíta XVI., aby mu poskytol pozemok neďaleko Paríža na experimentálne zemiakové pole. Zároveň uplatnil psychologický trik: dal pole strážiť armádou, vojaci však dostali inštrukcie, aby v prípade krádeže predstierali, že si nič nevšimli. Sedliaci v okolí si povedali, že na prísne stráženom poli bude určite niečo cenného, v noci zemiaky vyhrabávali a sadili ich na svoje pozemky, takže sa zemiaky rozšírili po celom Francúzsku. V roku 1785 zemiaky zachránili tisíce životov po veľkej neúrode na severe Francúzska. Vo Versailles sa konala veľká slávnosť na Parmentierovu počesť a sám oslávenec odovzdal kráľovskému páru veľkú kyticu zemiakových kvetov.
Iné aktivity.
Parmentier mal veľa záujmov: zavádzal očkovanie proti kiahňam, patril k významným zástancom fyziokratizmu. Založil školu pečenia chleba, venoval sa vinárstvu, syrárstvu, pestovaniu húb, skúmal rôzne metódy uchovávania potravín. Napoleon Bonaparte ho v roku 1805 vymenoval za generálneho inšpektora zdravotnej starostlivosti. V tejto funkcii reagoval Parmentier na kontinentálnu blokádu výrobou cukru z cukrovej repy.
Odkaz.
Je po ňom pomenovaná "Avenue Parmentier" v Paríži a stanica metra na tejto ulici. Na nádvorí farmaceutickej fakulty Univerzity Paris-Cité je jeho socha. Jeho meno tiež nesie rad zemiakových pokrmov, napr. "Hachis Parmentier", zemiaková kaša zapečená s mletým hovädzím mäsom.
Majstrovstvá Európy v canoe pole 2017

Majstrovstvá Európy v canoe pole 2017 bol v poradí 12. turnaj majstrovstiev Európy v canoe pole, ktoré organizuje Európska kanoistická asociácia (ECA). Konal sa v Saint-Omer, v regióne Nord-Pas-de-Calais, vo Francúzsku v dňoch od 24.27. augusta 2017, za účasti 17 mužských a 12 ženských tímov. Spolu s tímami do 21 rokov mužov a žien sa predstavilo spolu 51 tímov z 18 krajín. Francúzsko bolo organizátorom európskeho šampionátu druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 2007, v Thury-Harcourt. Zápasy sa odohrali v Rue du Canal. V ženskej kategórii obhájilo titul , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad domácim . U mužov sa novým majstrom Európy stalo , ktoré vo finále vyhralo nad obhajcom prvenstva z .
Žltá škola

Žltá škola () je historická budova školy z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúca sa v blízkosti chrámu svätého Demetera a katedrály Zosnutia Bohorodičky v architektonickej rezervácii Starý Plovdiv v centre mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky. Je jedinou historickou budovou v meste, ktorá slúži od počiatku až do súčasnosti svojmu pôvodnému účelu.
Charakteristika.
Budova je jedna z najväčších stavieb postavených v Plovdive pred oslobodením Bulharska. Je dielom bracigovského majstra Todora Damova. Názvu „Žltá škola“ budova vďačí kvôli svojej typickej farbe. Výstavba začala po získaní potrebných povolení v priebehu roku 1868 a budova bola otvorená 30. októbra toho istého roku ako hlavné plovdivské gymnázium v ktorom sa školili budúci učitelia a kňazi. Školu navštevovali napríklad slávny bulharský básnik a národný buditeľ Ivan Vazov, vodca Aprílového povstania v Peruštici Petăr Bonev, revolucionár a jeden z vodcov Aprílového povstania Todor Kableškov a druhí.
Budova má veľký a priestranný dvor, z juhovýchodnej strany je chránená aj múrom. Od počiatku až dodnes slúži ako škola, pričom dnes je budova sídlom Folklórnej fakulty Akadémie hudobných, tanečných a výtvarných umení v Plovdive.
Majstrovstvá Európy vo faustbale žien 2017

Majstrovstvá Európy vo faustbale žien 2017 bol v poradí 16. turnaj majstrovstiev Európy vo faustbale žien, ktoré organizuje Európska faustbalová asociácia (EFA). Konal sa v dňoch od 26.27. augusta 2017 v meste Calw, v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko, v Nemecku, za účasti 4 tímov. Nemecko bolo organizátorom európskeho šampionátu žien piatykrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1999, 2004, 2008 a 2011. Spolu s turnajom žien sa uskutočnil aj turnaj mužov do 21 rokov. Zápasy sa odohrali na štadióne Stadion Calw-Wimberg, ktorý je domovským štadiónom športového klubu TSV Calw v. 1846 e.V. Titul obhájilo domáce , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad .
Výsledky.
Základná skupina.
&lt;br&gt;
Copa Sudamericana

CONMEBOL Sudamericana, známa pod názvom Copa Sudamericana (, , ), je výročná futbalová súťaž, ktorú od roku 2002 organizuje Juhoamerická futbalová konfederácia, známa pod skratkou CONMEBOL. Je to druhá najprestížnejšia futbalová súťaž v Južnej Amerike hneď po Copa Libertadores. 
Súťaž bola založená v roku 2002, kedy nahradila predchádzajúce pohárové súťaže Copa Merconorte a Copa Mercosur (ktorý pred tým nahradil Copa CONMEBOL). Medzi rokmi 2004 a 2008 boli do súťaže prizývané aj kluby z konfederácie CONCACAF. Víťaz Copa Sudamericana má právo hrať o juhoamerický superpohár Recopa Sudamericana, kde sa stretáva s víťazom Copa Libertadores. Víťaz Copa Sudamericana si okrem toho zabezpečuje aj účasť v nasledujúcom ročníku Copa Libertadores. Najviac triumfov v tejto pohárovej súťaži zaznamenal argentínsky klub Boca Juniors, ktorý vyhral Copa Sudamericana dvakrát. Argentínske kluby vyhrali túto pohárovú súťaž najviac krát, konkrétne sedemkrát. Ročník 2016 bol poznačený trágédiou, kedy pri havárií lietadla zahynul skoro celý tím klubu Chapecoense, ktorý mieril na finálový zápas Copa Sudamericana. Následne bola tímu Chapecoense administratívne priznaná výhra v ročníku 2016.
História.
V roku 1992 bol založený kontinentálny pohár Copa CONMEBOL, ktorý bol určený pre juhoamerické kluby, ktoré sa nedostali do Copa Libertadores a Supercopa Sudamericana. V roku 1998 bol tento turnaj nahradený dvoma súťažami a to Copa Merconorte a Copa Mercosur. Tieto však vydržali iba do roku 2001. Od roku 2002 tak nahradila tieto dve súťaže práve Copa Sudamericana.
Kvalifikácia do súťaže.
Do súťaže sa spravidla kvalifikujú najlepšie tímy z národných líg, ktoré sa nekvalifikovali do Copa Libertadores. Všetci členovia CONMEBOL nasadzujú do tohto pohára štyri kluby, iba Argentína a Brazília majú až šesť účastníkov.
Hrací systém.
Turnaj začína vyraďovacou časťou. Táto má dve kolá. Víťazný tím z prvého kola postupuje do druhého. Víťaz druhého kola postupuje do záverečnej časti. V oboch kolách vyraďovacej časti hrá klub jeden zápas doma a jeden vonku. Finálové kolo má taktiež formát vyraďovacích zápasov. Skladá sa zo štyroch kôl, vrátane finále. Vo všetkých kolách odohrá klub jeden zápas doma a jeden vonku. To sa týka aj finále.
Geologica Carpathica

Geologica Carpathica je slovenský open access vedecký karentovaný časopis s geovedným zameraním. Vydáva ho Slovenská akadémia vied. Redakcia sídli v Ústave vied o Zemi Slovenskej akadémie vied. Šéfredaktorom je Igor Broska.
Časopis bol založený v roku 1950 ako "Geologický zborník", ktorý vydávala Slovenská akadémia vied. Hlavným redaktorom bol Dimitrij Andrusov, ktorý aj stál pri jeho vzniku. Články vychádzali v slovenskom jazyku. V rokoch 1960 - 1990 sa časopis nazýval "Geologický zborník - Geologica Carpathica", jeho šéfredaktorom bol Bohuslav Cambel. Časopis vychádzal v anglickom, ruskom, nemeckom a francúzskom jazyku.
Po roku 1991 časopis zmenil názov na "Geologica Carpathica". V jeho vedení sa postupne vystriedali E. Köhler, J. Michalík a J. Vozár. Geologica Carpathica prešla zmenou formátu na A4, došlo k zmenám v redakčnej rade (v roku 2005 rozšírenie na 29 členov, z ktorých je 12 zahraničných odborníkov) a sprísneniu pravidiel pre prijímanie článkov. Od roku 1991 časopis vychádzal iba v anglickom jazyku. Vďaka postupným zmenám sa podarilo dosiahnuť aby bol od roku 1995 evidovaný v databázach ISI Current content, čím sa zaradil medzi niekoľko slovenských tzv. karentovaných časopisov. Po roku 1995 vychádzala aj edícia Geologica Carpathica - Clays.
V roku 2002 vznikla elektronická verzia časopisu s vlastnou internetovou stránkou. Nové čísla boli spočiatku k dispozícii iba pre zaregistrovaných uživateľov. Postupne však boli všetky čísla zdigitalizované a k dispozícii vo formáte pdf bez potreby registrácie.
V súčasnosti časopis vychádza vo vydavateľstve Veda. Od roku 2001 v spolupráci s Poľským geologickým ústavom a Ústavom geológie Českej akadémie vied. V rokoch 2016 - 2020 bol výkonným redaktorom Milan Kohút. Od roku 2020 je ním Silvia Antolíková. V súčasnosti má redakčná rada 23 členov. Časopis je zameraný na publikáciu v odboroch ako petrológia, mineralógia, izotopová geológia, geofyzika, stratigrafia, paleontológia, sedimentológia, tektonika, štruktúrna geológia a ložisková geológia, so zreteľom na Karpatsko-Balkánsku oblasť.
Časopis je registrovaný v databázach Georef, Scopus, Web of Science, De Gruyter Open, Directory of Open Access Journals a ďalších.
Katedrála Zosnutia presvätej Bohorodičky

Katedrála Zosnutia presvätej Bohorodičky alebo Katedrála Zosnutia Bohorodičky môže byť:
Majstrovstvá sveta v hokeji na kolieskových korčuliach 2017

Majstrovstvá sveta v hokeji na kolieskových korčuliach 2017 bol v poradí 43. turnaj majstrovstiev sveta v hokeji na kolieskových korčuliach, ktoré organizuje Medzinárodná federácia kolieskových športov (FIRS), resp. jej výbor pre hokej na kolieskových korčuliachCIRH. Prvýkrát bol súčasťou majstrovstiev pre všetky športy na kolieskových a inline korčuliach s názvom "Svetové kolieskové hry 2017". Turnaj sa konal v Nankingu, v Číne v dňoch od 27. augusta9. septembra 2017, za účasti 21 mužských a 11 ženských tímov. Mužské aj ženské družstvá boli rozdelené do niekoľkých výkonnostných divízií, pomenovaných ako Pohár FIRS (2. divízia) či Pohár konfederácií (3. divízia). Zápasy sa odohrali v dvoch dejiskách: Wutaishan Gymnasium a Tech University Gymnasium s kapacitou 6 000, resp. 2 000 divákov. V mužskej kategórii sedemnásty titul získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . U žien obhájilo titul , ktoré vo finále zvíťazilo nad .
Pôvodne sa mali Svetové kolieskové hry 2017 konať v španielskej Barcelone.
Účastníci a nasadenie do divízií.
Žrebovanie družstiev do skupín sa uskutočnilo v Barcelone 5. júla 2017.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom ELO rebríčku k aprílu 2017.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom ELO rebríčku k aprílu 2017.
James Ferguson

James Ferguson môže byť:
Panerotizmus

Panerotizmus (z gr. "pan-" – všetko + erotizmus) je názor, zdôrazňujúci vo všetkom dominanciu erotiky. Uplatňuje sa napr. v literárnej tvorbe.
Fytoparazit

Fytoparazit (iné názvy: rastlinný parazit, rastlinný cudzopasník) môže byť v biológii:
Corpus

Corpus (lat. "corpus") môže byť:
Chrám svätého Jána Krstiteľa (Bracigovo)

Chrám svätého Jána Krstiteľa () je pravoslávny chrám z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúci sa v starej časti mesta Bracigovo v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku. Zvonica chrámu je najvyššia zvonica nachádzajúca sa na Balkánskom polostrove.
Charakteristika a dejiny.
Výstavba chrámu sa začala v roku 1832 a bola dokončená v priebehu roku 1833. Prebiehala pod vedením jedného z najlepších bracigovských majstrov Atanasa Gărneta. Neskôr prebehla prestavba pri ktorej boli rozšírené okná, uzavretá bola jedna a zvýšená druhá kupola.
Výstavba zvonice prebiehala v rokoch 1884 – 1886 pod vedením majstra Ivana Dragova. Je postavená v bulharskom obrodeneckom štýle, no niektoré okrasné prvky sú prebraté zo západoeurópskych a ruských slohov 19. storočia. Zvonica mala byť podľa plánov nižšia a o zmene výšky rozhodol Ivan Dragov v priebehu výstavby. Zvonica je štvorposchodová, pričom prvé dve poschodia sú z kamenných blokov a ďalšie dve z tehál. Zvonica je vysoká 28,61 metra, čo z nej robí najvyššiu zvonicu na Balkánskom polostrove. Jednotlivé poschodia sú výškou postavené v pomere 3:2:2:1 a pomer prvých dvoch poschodí k druhým dvom je 3:2. Na zvonici sa nachádzajú hodiny a vnútri zvonice dva zvony.
Dolinka nad Vareškovým plesom

Dolinka nad Vareškovým plesom, alebo Kotol pod Slavkovským sedlom () je dolinka medzi severovýchodnými ramenami Slavkovskej kopy a Východnej slavkovskej veže, pod Slavkovským sedlom. Je malým odvetvím Vareškovej kotlinky vo Vysokých Tatrách. Susedí s Veľkou Studenou dolinou.
Názov.
Meno dostala od Vareškového plesa, ktoré dostalo názov podľa liečivej byliny lyžičníka ("Cochlearia officinalis" L.), ktorú v okolí hľadali bylinkári z blízkych obcí.
Turistika.
Dolinka nie je pre turistov prístupná.
Petit Press

Petit Press je významné slovenské vydavateľstvo multimediálnych produktov a služieb (mediálny dom). Petit Press je akciová spoločnosť. 
Petit Press vydáva tlačené periodiká v slovenskom, maďarskom a anglickom jazyku. Patria mu denníky SME, Korzár, regionálne týždenníky MY, magazíny Tv svet, Profit, Lišiak, Doma v záhrade, Magazín zdravia a O knihách, dvojtýždenník The Slovak Spectator, sieť bezplatných novín ECHO a ďalšie. V roku 2017 predalo denník Új Szó a týždenník Vasárnap News media holdingu.
Prevádzkuje sieť webových stránok združených pod doménami sme.sk a ujszo.com. Do knižného biznisu vstúpilo v roku 2004 edíciou Svetová knižnica SME – 20. storočie.
Zamestnáva viac ako 600 ľudí a okrem vydavateľských aktivít prevádzkuje aj distribučnú sieť a dve tlačiarne v Bratislave a Košiciach.
Petit Press vznikol až v roku 2000. Významné postavenie v ňom má Prvá slovenská investičná skupina a.s., ktorá zakladala denník SME spolu s Karolom Ježíkom, Alexejom Fulmekom (CEO Petit Press) a ďalšími 50 redaktormi. Investičná skupina Penta získala vo vydavateľstve Petit Press, a.s. menšinový 45-percentný podiel v októbri 2014. V júni 2016 Protimonopolný úrad transakciu odsúhlasil. Koncom roka 2017 sa podiel Penty zmenšil na 40% po tom, čo Penta predala päťpercentný podiel na základnom imaní väčšinovému majiteľovi Prvá slovenská investičná skupina a.s. (a zároveň získala Új Szó a Vasárnap).
V roku 2021 kúpil 34-percentný podiel od Penty Media Development Investment Fund (MDIF), New York (predtým MDLF). Jedným z podporovateľov tohto fondu je aj Open Society Foundations Georgea Sorosa. Záujmy MDIF zastupuje ako členka dozornej rady dlhoročná COO MDIF Marie Němcová.
Majstrovstvá Južnej Ázie v basketbale mužov 2017

Majstrovstvá Južnej Ázie v basketbale mužov 2017 bol v poradí 6. turnaj majstrovstiev Južnej Ázie v basketbale mužov, ktoré organizuje Juhoázijská basketbalová asociácia (SABA). Konal sa v Male, na Maldivách v dňoch od 19.23. mája 2017, za účasti 5 tímov. Maldivy hostili prvýkrát v histórii medzinárodný basketbalový turnaj. Zápasy sa odohrali v aréne "Maldives Centre For Social Education Youth Center". Turnaj pozostával iba z jednej päťčlennej skupiny, v ktorej sa stretol každý s každým. získala pri svojej piatej účasti piatykrát titul, keď zvíťazila vo všetkých zápasoch skupiny.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoázijských družstiev na Majstrovstvá Ázie 2017, ktoré organizoval Libanon. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Národná čitáreň Vasila Petleškova

Národná čitáreň Vasila Petleškova () je viacúčelová budova, postavená v polovici 20. storočia, nachádzajúca sa v centrálnej časti mesta Bracigovo v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika.
Prvá národná čitáreň (fungovala ako obdoba kultúrneho domu) bola otvorená bracigovským revolucionárom Vasilom Petleškovom 25. decembra 1874 v budove tzv. Petleškovej maazy postavenej v roku 1872 pod menom „Trendafil“. Budova slúžila aj ako miesto, kde sa stretával miestny revolučný výbor a počas Aprílového povstania bola dokonca premenená na sklad jedla a zbraní.
Meno čitárne sa v priebehu prvých 23 rokov existencie veľakrát menilo a v roku 1897 sa ustálilo na nasledujúcich 54 rokov na názve „Budilnik“. Naposledy bolo premenované v roku 1951 pri príležitosti 75. výročia Aprílového povstania a to po vodcovi povstania v Bracigove a zakladateľovi prvej čitárne v meste, revolucionárovi Vasilovi Petleškovi.
V roku 1954 sa začala výstavba novej emblematickej budovy pre potreby čitárne a kultúrneho domu a nová budova bola slávnostne otvorená 31. decembra 1956. Výstavba bola darom bulharskej vlády ako poďakovanie obyvateľom Bracigova za ich statočnosť a obete v priebehu viacerých historických epoch a udalostí a z tohto dôvodu čitáreň funguje aj ako pamätník. Budova je zvnútra bohato zdobená stenomaľbami a mozaikami, jej najväčšia (divadelná) sieň má kapacitu 404 miest a celá stavba dosahuje rozlohy až 1700 m².
V súčasnosti budova funguje ako čitáreň, knižnica, kultúrny dom, divadlo, poriadajú sa tu spoločenské akcie a časť budovy funguje ako bracigovská umelecká galéria.
Kănevov dom

Kănevov dom () je budova z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúca sa v komplexe etnografického múzea v tesnej blízkosti Popovovho domu v starej časti mesta Bracigovo v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika.
Kănevov dom je budova z obdobia bulharského národného obrodenia postavená v priebehu 18. storočia. Reštaurovaná bola v roku 1986. Slúži ako mestské etnografické múzeum venujúce sa bývaniu, oblečeniu, remeslám, zvykom a obyčajom obyvateľov Bracigova a okolia.
Expozícia má niekoľko hlavných tém: „Poľnohospodárstvo“, „Drevospracovanie“ a „Remeslá“. Nachádza sa tu vystavené veľké množstvo pôvodných nástrojov, tradičných odevov regiónu a tiež materiálov spojených s miestnymi sviatkami a oslavami. Z hľadiska ubytovania je tu možné vidieť tri interiéry obydlí: bohatej rodiny, rodiny strednej triedy a chudobnej sedliackej rodiny.
Popovov dom

Popovov dom () je budova z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúca sa v komplexe etnografického múzea v tesnej blízkosti Kănevovho domu v starej časti mesta Bracigovo v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika.
Budova je postavená v roku 1847 bratmi Zafirom a Michailom Popovými, reštaurovaná bola v roku 1981. Nachádza sa tu etnografické múzeum s expozíciou venovanou bracigovskej architektonicko-staviteľskej škole v období bulharského národného obrodenia. Počiatky bracigovskej architektonicko-staviteľskej školy sa dajú umiestniť do obdobia 18. storočia po prisťahovaní 150 rodín presídlencov z kosturského regiónu egejského Macedónska.
Bracigovskí stavitelia boli skutočnými majstrami svojho remesla, stavali z kameňa a dreva a boli pozývaní do mnohých oblastí Bulharska. Medzi najvýznamnejšie stavby postavené bracigovskými majstrami patria napríklad: metropolitný chrám svätej Maríny v Plovdive, katedrála svätej Nedele v Sofii, chrám svätého Jána Krstiteľa v Bracigove, chrám svätého Mikuláša v Karlove, katolícka katedrála svätého Ľudovíta v Plovdive, a mnoho iných sakrálnych aj svetských budov (najmä škôl, iných verejných budov a nespočetne obytných domov) predovšetkým v Plovdive, Sofii, Karlove, Elchove, Pazardžiku, Bracigove a mnohých iných mestách.
V expozícii múzea sa nachádza mnoho dobových materiálov, dokumentácie (vrátane originálov staviteľského kódexu - zákonníku a dobového slovníku špecifických staviteľských výrazov bracigovských majstrov) a fotografií a sú tu zhotovené modely najvýznamnejších stavieb postavených bracigovskými majstrami.
Petleškovov dom

Petleškovov dom (); alebo tiež Dom-múzeum „Petleškovov dom“ () je budova z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúca sa v starej časti mesta Bracigovo v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku. Má štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika.
Budova bola postavená v priebehu 18. storočia rodičmi biologického otca bracigovského revolucionára Vasila Petleškova. Sám Petleškov sa v dome narodil 14. januára 1845. Biologický otec (Najden Velčev) mu zomrel, keď bol Petleškov ešte veľmi mladý a jeho matka sa neskôr znovu vydala za Angela Petleškova, ktorý si chlapca osvojil. Po dospetí a štúdiách sa Vasil Petleškov stal významným podporovateľom kultúrneho života v Bracigove a založil tu v roku 1874 aj prvú čitáreň/kultúrny dom „Trendafil“. V období Aprílového povstania sa stal jeho miestnym vodcom, neskôr bol dostihnutý a popravený.
Jeho rodný dom bol premenený na múzeum venované jeho osobe. Budova bola reštaurovaná v roku 1976.
Premier Guitar

Premier Guitar je americký hudobný časopis venovaný gitaristom. Jeho náplňou sú originálne rozhovory, recenzie albumov. Vychádza trinásťkrát do roka (každý mesiac a trináste, prázninové číslo).
Prvé číslo časopisu vyšlo v júli 2007. Vo svojej 10 ročnej histórii "Guitar World" priniesol rozhovory s najvplyvnejšími rockovými gitaristami: Pete Townshend (The Who), Ron Wood (Rolling Stones), Joe Perry (Aerosmith), Guthrie Govan, Brent Hinds a Bill Kelliher (Mastodon), Dave Mustaine a Chris Broderick (Megadeth) a Yuri Landman.
IC 2177

IC 2177 je reflexná hmlovina v súhvezdí Jednorožec, ktorú objavil waleský astronóm Isaac Roberts v roku 1898. Nachádza sa vo vzdialenosti 3650 svetelných rokov od Zeme. Je to oblasť H II približne tvaru kruhu, v ktorej strede sa nachádza Be hviezda HD 53367. Objaviteľ ju opísal ako „dosť jasnú, extrémne veľkú, nepravidelne okrúhlu a veľmi difúznu“ hmlovinu.
Pre túto hmlovinu je amatérskymi astronómami používaný názov hmlovina Čajka, avšak pod týmto názvom by sa mala nazývať väčšia oblasť zahŕňajúca okrem IC 2177 aj susedné hviezdokopy NGC 2335 a NGC 2343, prachové oblaky a reflexné hmloviny.
Dôverný protokol o hospodárskej a finančnej spolupráci

Dôverný protokol o hospodárskej a finančnej spolupráci medzi Nemeckou ríšou a Slovenským štátom bol tajný dodatok ku Zmluve o ochrannom vzťahu medzi Nemeckou ríšou a Slovenským štátom, ktorý deklaroval ekonomickú viazanosť Slovenského štátu na Nemeckú ríšu. Protokol bol podpísaný v Berlíne dňa 23. marca 1939. Za Nemeckú ríšu ho podpísal v. Ribbentropp, za Slovenský štát Dr. Vojtech Tuka a Dr. F. Ďurčanský. Z podpisu existuje fotografia, ktorá bola použitá na obálke knihy „Tretia ríša“ a vznik Slovenského štátu Dokumenty I.
Spolupráca sa mala týkať:
Slovensko sa zaviazalo zriadiť vlastnú menu v spolupráci s Nemeckou Ríšskou bankou, ktorá do Slovenskej národnej banky mala poslať poradcu (berátera). Slovenská vláda rovnako mala prizvať poradcov pri zostavovaní a realizácii svojho štátneho rozpočtu a bez ich súhlasu nezobrať žiadny úver.
Obe vlády sa zaviazali začať rokovania o dohodách o riadení obehu tovaru a platieb. Tieto dohody sa mali uzatvárať na tom základe, že Nemecko odoberie suroviny a za ne dodá hotové výrobky. Slovensko malo viesť hospodárske rokovania s ostatnými štátmi až po uzavretí dohôd s Nemeckom a Nemecko malo o týchto rokovaniach priebežne informovať.
Endoskopická rhizotómia

Endoskopická rhizotómia (tiež endoskopická denervácia facetových kĺbov) je výkon, pri ktorom je za pomoci endoskopu ošetrený facetový (stavce spájajúci) kĺb ako zdroj chronickej bolesti dolnej časti chrbtice. Príčinou tejto bolesti je podráždenie mediálneho ramienka zadnej vetvy nervového koreňa, ktorým je facetový kĺb inervovaný. Typickým prejavom je škvrnitá projekcia bolesti v oblasti chrbta a končatín.
Facetové kĺby sú pravé kĺby na zadnej strane chrbtice, inervované malými ramienkami miechových nervov – mediálnymi ramienkami. Každý kĺb je inervovaný nad a pod úrovňou kĺbu. Funkciou týchto nervov je odovzdávanie informácií z kĺbov do mozgu.  
Testovanie.
Na potvrdenie, resp. vylúčenie diagnózy facetového syndrómu je potrebná podľa odporúčaných postupov SIS (Spine Intervention Society) séria dvoch pozitívnych testovacích blokád mediálneho ramienka lokálnym anestetikom.
Konvenčná technika.
Pri pozitívnom testovaní facetového kĺbu ako zdroja bolesti je pacient indikovaný na výkon rádiofrekvenčnej denervácie príslušnej nervovej vetvy. Bežný rádiofrekvenčný postup (používaný od roku 1970) sa vykonáva za pomoci ihiel a pod RTG navigáciou. Špeciálnou elektródou, ktorá je umiestnená v tesnej blízkosti nervu, je nerv tepelne skoagulovaný. Nevýhodou rádiofrekvenčného postupu je, že nemá priamu vizuálnu kontrolu.
Endoskopická technika.
Inovatívne riešenie predstavuje endoskopická technika, pri ktorej je pod RTG kontrolou mobilného C-ramena umiestnený do oblasti mediálneho ramienka endoskop. Endoskopická technika umožňuje priamu vizualizáciu nervovej štruktúry a prerušenie nervov. Výkon sa opakuje na každom bolestivom kĺbe, najčastejšie v oblasti L4/5 alebo L3/4 na jednej strane. 
Výhody endoskopickej procedúry.
Endoskopická technika predstavuje vyššiu efektivitu liečby a veľa výhod pre pacienta. Výkon sa robí v režime jednodennej chirurgie, väčšinou je potrebný iba jeden kožný rez, rekonvalescencia a návrat do aktívneho života je rýchlejší. Určitú nevýhodu predstavuje finančná náročnosť techniky. Výkon vyžaduje skúseného operátora s rutinnou znalosťou endoskopických výkonov na chrbtici.
Spôsob vykonania endoskopického výkonu.
Pacient leží pri výkone na bruchu v lokálnej sedácii, prípadne celkovej anestézii. Bolestivé kĺby sa vyznačia na koži. Na výkon je spravidla potrebný iba jeden rez s veľkosťou cca 1 cm. Do tela je následne cez pracovný kanál zavedený vodiaci drôt, súprava dilatátorov a endoskop na identifikáciu mediálnych ramienok. Pod endoskopickou kontrolou je odpreparované tkanivo grasperom a mediálne ramienko je skoagulované pomocou rádiofrekvenčnej sondy. Po vybratí nástrojov je vstupný port uzatvorený jedným až dvoma kožnými stehmi.