burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Mačiak čiernolíci

Mačiak čiernolíci alebo mačiak červenochvostý (lat. "Cercopithecus ascanius") je opica z čeľade mačiakovité (Cercopithecidae) a rodu "Cercopithecus". Druh opísal Jean-Baptiste Audebert v roku 1799. Delí sa na 5 poddruhov, z ktorých najrozšírenejší je "Cercopithecus ascanius schmidt". Podľa Medzinárodného zväzu ochrany prírody patrí medzi málo ohrozené druhy.
Poddruhy.
Je známych celkovo 5 poddruhov:
Výskyt.
Areálom výskytu mačiaka čiernolíceho je Afrika, konkrétne afrotropická oblasť. Vyskytuje sa južne od Stredoafrickej republiky až po Zambiu. Najhustejšia populácia sa nachádza v Ugande. Žije predovšetkým v tropických lesoch, ale dokáže obývať širokú škálu stanovíšť a bol pozorovaný aj v iných typoch lesov. Vyskytuje sa do výšky 
Opis.
Samec tohto stredne veľkého primáta meria na dĺžku 46 cm a váži približne 4,1 kg. Samice sú menšie, dlhé asi 38 cm a ich hmotnosť sa odhaduje na 2,9 kg. S výnimkou odlišných veľkostí nie je u tohto druhu vyvinutý zreteľný pohlavný dimorfizmus. Sfarbenie je hnedé, končatiny sú šedé až čierne, pričom ich farba závisí od poddruhu. Tvár má čierne sfarbenie s bielou srsťou, okolo očí majú mačiaky modrastú kožu. Na nose sa nachádza biela škvrna. Uši sú čierne, nachádzajú sa na nich nevýrazné strapčeky. Chvost je zo spodnej strany gaštanový, jeho dĺžka zodpovedá dĺžke tela.
Správanie.
Jedna tlupa mačiakov si privlastňuje územie okolo 120 ha a bráni si ho tak zastrašovaním pomocou grimás, ako aj fyzickým stretom. Jednotlivé opice sa medzi sebou dorozumievajú širokou škálou rôznych pachov, grimás a zvukov. Rozťahovanie kože na tvári a pohupovanie hlavou značí predátora alebo rušiteľa. Skupinu zväčša tvorí 11 až 14 jedincov, panuje v nej matrilineárna hierarchia. Samce po dosiahnutí pohlavnej dospelosti svoju domovskú oblasť opúšťajú a zvyčajne sa snažia vytlačiť vodcovského samca z iných tlúp, alebo sa pridávajú do skupín tvorených čisto samcami. Ak sa jedinec stane alfa samcom novej tlupy, zabije v nej všetky mláďatá, aby u samíc nastala skôr ruja a on sám mohol splodiť potomstvo. Rozmnožovanie prebieha po celý rok, predovšetkým od novembra do februára. Samica sa obvykle spári s viac samcami a gravidita trvá približne 147 dní, po ktorých sa narodí spravidla jedno mláďa. Pohlavnú dospelosť dosahujú samce v 6. rokoch, samica v 4.5. roku. Mačiaky čiernolíce sa dožívajú asi 30 rokov, dĺžka života vo voľnej prírode je však kratšia. Medzi nepriateľov tohto druhu patria šimpanzy, leopardy, hady a orly korunkaté.
Mačiaky sa živia predovšetkým ovocím, majú v obľube napríklad figy, a jedálniček si spestrujú tiež hmyzom, listami alebo kvetmi. Potravu si ukladajú do lícnych vakov a zožerú ju mimo dosahu ostatných opíc.
Ohrozenie.
Pre tento druh nie sú známe žiadne významné hrozby. Niektoré populácie môže ohrozovať strata prirodzeného prostredia následkom ťažby dreva a lov. Podľa Medzinárodného zväzu ochrany prírody je vedený ako najmenej ohrozený, pretože sa vyskytuje v mnohých stanovištiach a dokáže prežiť aj tlak zo strany lovcov. Je zapísaný na zoznam II CITES a zaradený do triedy B v African Convention on the Conservation of Nature and Natural Resources.
Flowing Hair Dollar

Minca Flowing Hair Liberty Dollar z roku 1794 je vôbec prvým vyrazeným americkým dolárom. Jeden jej exemplár bol v roku 2013 vydražený za 10 016 875 dolárov, čo ju zaradilo medzi najdrahšie a najhodnotnejšie mince sveta. 
Vzhľad mince.
V roku 1794 začal rytec Robert Scot pripravovať motív strieborného doláru. Na pôvodnom návrhu bola na averze zobrazená busta bohyne Liberty (Sloboda) a na reverze orol. Neskôr Scot na žiadosť vlády pridal okolo orla veniec a presunul hodnotu mince z reverzu na jej hranu. Písmo použité na minci bolo navrhnuté Frederickem Geigrem, ktorý pracoval ako typograf pre americké nakladateľstvo. Po vyrazení niekoľkých testovacích verzií bolo rozhodnuté, že na averz pribudne ešte 15 hviezd reprezentujúcich pätnásť štátov, ktoré vtedy tvorili Spojené štáty. 
História mince.
Počiatky histórie tejto mince sú úzko spojené so vznikom Spojených štátov amerických. Po podpísaní Deklarácie nezávislosti prebiehali snahy zjednotiť menu pre novovzniknutý štát. V roku 1792 bol schválený záväzný právny dokument, ktorý upravoval obeh meny a mincí na území Spojených štátov. Bolo rozhodnuté, že dolárové mince budú vyrazené zo striebra a ich rýdzosť musí byť 0,8924. Po prvých skúšobných emisiách, bolo rozhodnuté, že sa rýdzosť zvýši na 0,900. Prímesou bola meď. Návrhom motívu mince bol poverený práve rytec Robert Scot.
Po zahájení výroby sa ukázalo, že mincové piesty sú príliš slabé a čoskoro sa opotrebovali. Preto bolo v prvej várke vyrobených len 2000 kusov tejto mince. 242 z týchto exemplárov bolo hneď nepoužiteľných, 2 sa zachovali ako vzor pre razbu v roku 1795 a ostatných 1756 kusov bolo odovzdaných riaditeľovi mincovne. Mince boli postupne zavádzané do obehu. Zároveň sa ukázalo, že tlak piestov nebol dostatočný a v zliatine sú vzduchové bubliny, kvôli ktorým sa zhoršovala zreteľnosť reliéfu. Mince s týmto designom boli razené ešte v roku 1795. V tomto roku boli potom nahradené dolármi razenými podľa návrhu Gilberta Stuarta. 
Ako sa kvalita mincí horšila, niektoré kusy boli upravované tak, aby zodpovedali aktuálnym štandardom, ako bola hmotnosť alebo obsah kovu. Tieto úpravy spôsobili, že mince sa odklonili od pôvodného vzhľadu. Hlavne vlasy bohyne Liberty, ktorá sa nachádza na averze mince, rozdielny počet hviezdičiek alebo iné detaily.
Minca v Európe.
V roku 2016 sa minca vôbec po prvýkrát v histórii „pozrela“ do Európy. V rámci európskeho turné bola vo februári vystavená v Novej budove Národného múzea v Prahe. Do Prahy ju priviezla Národná Pokladnica, pobočka Samlerhuset Group BV. Zároveň so slávnou mincou bol vystavený tiež originál Bostonskej kópie Deklarácie nezávislosti USA z roku 1776. Minca sa v rámci tejto šnúry pozrie tiež do Varšavy, Tallinnu, Helsiniek, Stockholmu, Osla, Londýna a Dublinu, kde bude pre záujemcov taktiež vystavená.
Igman

Igman je pohorie v centrálnej časti Bosny a Hercegoviny a jedno z čiastkových pásiem Dinárských hôr. Nachádza sa priamo na juhozápade Sarajeva, nad mestskou časťou Ilidža, v susedstve pohoria Bjelašnica. Najvyšší vrchol celého pohoria je Crni vrh (1502 m), čo je zo všetkých pohorí v okolí hlavného mesta najmenej. V pohorí Igman bola tiež nameraná najnižšia teplota v celej krajine (-43 °C). Keď je príjemné počasie, možno z najvyššieho z vrcholov vidieť až do Čiernej Hory a k Jadranskému moru.
Turizmus.
Igman je populárnou destináciou na zimné športy, ale rovnako aj na letnú turistiku. Počas 14. zimných olympijských hier v roku 1984 boli tunajšie športové zariadenia využívané práve na hry, spolu s tými na horách Jahorina a Bjelašnica; práve na týchto troch pohoriach sa konala veľká časť súťaží.
Z tohto obdobia (polovica 80. rokov) tiež pochádza veľká časť tunajších športových zariadení a ďalších dôležitých budov. Mnoho z nich utrpelo ťažké škody počas vojny v 90. rokoch 20. storočia. V súčasnosti sa plánuje s vybudovaním novej lanovej dráhy, ktorá by začínala na okraji Ilidže, prilákala viac turistov a zabezpečila kvalitnejšie služby.
Bepon

BEPON je slovenská spoločnosť, ktorá pôsobí na trhu pančuchových a ponožkových výrobkov od roku 1992. Zastrešuje pozíciu lídra na Slovensku, najmä v oblasti módneho sortimentu a špecializovaných produktov s pridanou hodnotou. Na Slovensku a v Česku má otvorených viac ako 70 maloobchodných prevádzok.
História.
BEPON začal pôsobiť v textilnom odvetví v roku 1992 na Slovensku. S pôvodným názvom BEPON-SILVIA začala firma v tom čase v Hliníku nad Hronom vyrábať pančuchové nohavice, za ktoré na výstave Trenčín, mesto módy okamžite získala ocenenie Zlatá Fatima. O rok neskôr, v roku 1993, sa spoločnosť, ktorá bola v pozícii výrobcu a veľkoobchodníka, rozhodla otvoriť si aj vlastnú maloobchodnú predajňu pod značkou BEPON.
V roku 1992 otvorili prvú maloobchodnú predajňu v Bratislave na Gorkého ulici. Od roku 1996 spoločnosť Bepon exkluzívne spolupracuje s najväčším talianskym výrobcom Golden Lady Company S.p.A. V súčasnej dobe je najväčším dodávateľom ponožkového sortimentu slovenský výrobca Tatrasvit. 
Názov spoločnosti.
Názov firmy je vyskladaný z iniciálok mena a priezviska "BE"liš "P"eter a "P"eter "ON"dráš. Od svojho vzniku ma firma stále rovnaký názov aj logo.
Služba Očko.
Bepon priniesol inovatívnu službu spojenú s nákupom pančúch pod názvom Očko, ktorá je garanciou kvality. Práve vďaka tejto službe získala ocenenie v kategórii Inovácie v obchode.
Armáda Republiky srbskej

Armáda Republiky srbskej (, skr. VRS) boli ozbrojené sily Republiky srbskej medzi rokmi 1992 a 2005. Po roku 2005 sa začlenili do novo vzniknutých Ozbrojených síl Bosny a Hercegoviny.
VRS sa odštiepili od Juhoslovanskej ľudovej armády po vyhlásení Republiky srbskej na území Bosny a Hercegoviny v Banja Luke 12. mája 1992. V tom čase ich viedol generálplukovník Ratko Mladič. Ihneď potom jednotky VRS bojovali proti aliancii Chorvátskej rady obrany a Armády Bosny a Hercegoviny, zúčastnili sa napríklad aj obliehania Sarajeva.
Po uzavretí Daytonskej zmluvy vojská zostali ozbrojenými silami Republiky srbskej, boli však Medzinárodným trestným tribunálom pre bývalú Juhosláviu odsúdené, vrátane svojich veliteľov. Zánik VRS, ktorý bol súčasťou reformy ozbrojených síl krajiny a vošiel do platnosti 1. januára 2006, viedol k masovým protestom v niektorých mestách Republiky srbskej, zúčastnili sa ich tisíce ľudí.
Menandros (dramatik)

 
Menandros ("Menandros", ) (* 342 pred Kr. – † 291 pred Kr.) bol starogrécky dramatik, predstaviteľ komédie.
Život.
Narodil sa v zámožnej rodine. Žil vo svojej vile a podľa jednej správy sa utopil pri kúpaní.
Dielo.
Napísal viac ako 100 komédií a v každoročných dramatických súťažiach, ktoré sa konali počas iónskej slávnosti "Lénania" v Aténach (sviatok k pocte boha Dionýza
), osemkrát zvíťazil. Svoju prvú hru "Orgé" (Hnev) napísal v roku 321 pred Kr. (nezachovala sa). V byzantskej dobe sa texty jeho komédií stratili, pretože neboli súčasťou školského vzdelávania. Zachovalo sa však viac ako 900 citátov. Jeho hry boli situované do vtedajšieho Grécka, zvyčajne do Atén alebo Atiky, a väčšinou boli napísané v jambických trimetroch.
Laodikeia

Laodikeia ("Laodikeia", ) môže byť:
Zakaukazská demokratická federatívna republika

Zakaukazská demokratická federatívna republika (ZDFR, , Zakavkazskaja demokratičeskaja federativnaja respublika), známa tiež pod menom Zakaukazská federácia, bol štátny útvar rozkladajúci sa na území dnešného Gruzínska, Arménska a Azerbajdžanu. Existoval však iba tri mesiace. Vznikol 24. februára a rozpadol sa 28. mája 1918.
Vznik republiky.
Tento štátny útvar je jedným z výsledkov udalostí počas revolúcie v Rusku v roku 1917, keď ruská dočasná vláda utvorila Zakaukazský výbor, ktorý mal spravovať územie patriace Rusku v Zakaukazsku. 10. februára 1918 bol zvolaný Zakaukazský sejm, ktorému predsedal gruzínsky menševik Nikolaj Čcheidze, a rozhodlo sa v ňom, že sa Zakaukazsko stane nezávislým štátom. Presne za štrnásť dní sa tak stalo.
Zánik republiky.
Existencia tejto republiky však nemala dlhé trvanie. Po uzavretí Brestlitovského mieru bol Kaukazský sejm nútený zasadnúť k rokovaciemu stolu s Turkami, aby zabránil útoku niekoľkokrát početnejšie tureckej armády na novo vzniknutú republiku. Prvá konferencia sa konala v Trabzone. Zakaukazská republika na jej základe musela vypratať celé západné Arménsko a ešte sa vzdať pôvodných arménskych území s mestami Batumi, Kars a Ardahan. Zmluva obsahovala aj demilitarizáciu všetkých ruských a arménskych jednotiek v oblasti.
Ďalšia mierová konferencia sa konala v Batumi v máji 1918. Turci predložili nároky na arménske mestá Gjumri a Ečmiadzin a dokonca na neskoršie hlavné mesto Gruzínska Tbilisi. V neúnosnej situácii sa ako prvé 26. mája 1918 od ZFDR odtrhlo Gruzínsko. Zostávajúce dve časti ZFDR, Arménsko a Azerbajdžan, sa osamostatnili o dva dni neskôr a federácia tak prestala existovať.
A Hard Day's Night

A Hard Day’s Night môže byť:
Frauke Petryová

Frauke Petryová (rodená "Marquardtová", * 1. jún 1975, Drážďany) je nemecká politička, chemička a podnikateľka. Od júla 2015 stojí spoločne s Jörgom Meuthenom na čele politickej strany Alternatíva pre Nemecko. V strane patrí k národne konzervatívnemu krídlu.
V roku 2012 dostala za svoju podnikateľskú činnosť vyznamenanie Rad za zásluhy Spolkovej republiky Nemecko.
Život.
Frauke Petryová sa narodila vo východonemeckých Drážďanoch a od roku 1989 vyrastala vo Schwarzheide () v Dolnej Lužici v Brandenbursku. V roku 1992 sa rodina presunula do Bergkamenu v Severnom Porýní-Vestfálsku, kde Petryová zmaturovala v roku 1995 na štátnom gymnáziu. V rokoch 1995 až 1998 študovala chémiu na univerzite v Readingu, v rokoch 1998 až 2000 pokračovala na univerzite v Göttingene.
Je vydatá za evanjelického farára Svena Petryho, s ktorým má štyri deti.
Piaozero

 
Piaozero (, ) je sladkovodné jazero v Karelskej republike v severozápadnom Rusku. Nachádza sa v tektonickej kotline v nadmorskej výške približne Jazero dosahuje maximálnu hĺbku . Dĺžka jazera je a šírka . Objem vody v jazere dosahuje 10,1 km³. 
Má rozlohu 659 km². Jediný odtok - rieka Kovda - sa vlieva do Bieleho mora.
Pobrežie.
Pobrežie jazera je členité, s množstvom zálivov. Na jazere leží 66 ostrovov o celkovej rozlohe 186 km². 
Vodný režim.
Jazero sa nachádza v povodí rieky Kovdy.
Využitie.
Jazero je od roku 1966 súčasťou Topo-piaozerskej priehrady na rieke Kovda. V dôsledku stavby priehrady došlo k zvýšeniu hladiny jazera o a vody jazera tak zatopili aj niekoľko pobrežných dedín, ktorých obyvatelia museli byť presídlení.
Damašek (prírodná rezervácia)

Damašek je prírodná rezervácia ev. č. 1882 severozápadne od obce Pustá Rybná v okrese Svitavy. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Žďárské vrchy.
Ochrana.
Predmetom ochrany je ploché údolie Hlučáku s povrchovým zrašelinením a typickou kvetenou.
Artemas z Laodikeie

Poplios Ailios Artemas () bol olympijský víťaz súťaže trubačov a hlásateľov v roku 137 
Artemas pochádzajúci pravdepodobne z frýgskej Laodikeie si na 229. olympijských hrách v roku 137 vybojoval víťazstvo v súťaži trubačov a hlásateľov. Súťaž trubačov a hlásateľov zaviedli na 96. olympijských hrách v roku 396 pred Kr. Konala sa hneď po prísahe a jej víťaz mal právo asistovať hellanodikom pri hrách a hlavne oznamovať mená pretekárov a víťazov.
Záznam o olympijskom víťazstve Artema je uvedený na kamennom podstavci jeho nezachovanej sochy, ktorý objavili 20 metrov severne od severovýchodného rohu Diovho chrámu v Olympii. Nápis ("IvO 237", IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) na podstavci okrem jeho olympijského víťazstva uvádza, že sa počas tejto olympiády (štvorročné obdobie medzi hrami v Olympii) presadil v tejto disciplíne aj na celogréckych hrách v Isthmii, Nemei a v Delfách, čím si vyslúžil titul "periodonikés" (víťaz obehu).
Jozef Čapkovič

Jozef Čapkovič (* 11. január 1948, Bratislava) je bývalý slovenský futbalista a reprezentant Česko-Slovenska.
Klubová kariéra.
So svojim bratom - dvojčaťom Jánom Čapkovičom vytvorili najúspešnejšiu bratskú dvojicu v histórii česko-slovenského futbalu . Do Slovana Bratislava prišli z Červenej hviezdy Bratislava. V belasom drese vybojovali najväčší klubový úspech, keď 21. mája 1969 v Bazileji porazili vo finále Pohára víťazov pohárov FC Barcelona 3:2. V Slovane získal tri majstrovské tituly, dvakrát vyhral Česko-slovenský pohár a tri razy Slovenský pohár. 
 
Reprezentačná kariéra.
V reprezentácii Česko-Slovenska debutoval 25. septembra 1974 v Prahe v prípravnom zápase proti Nemeckej demokratickej republike (3:1), posledný zápas odohral 21. septembra 1977 v kvalifikácii o postup na MS 1978 proti Škótsku (1:3). Najväčší úspech dosiahol na ME 1976 v Belehrade, kde získal získal titul európskeho šampióna. Jozef Čapkovič je jediným slovenským futbalistom, ktorý bol priamym aktérom pri zisku titulu majstra Európy aj Pohára víťazov pohárov. Obe trofeje získal aj brankár Alexander Vencel st., v Belehrade 1976 bol však náhradníkom Iva Viktora. 
Úspechy.
Reprezentačné
Klubové
Individuálne
Karol Galba

Karol Galba (* 2. február 1921† 15. november 2009) bol slovenský futbalový rozhodca a funkcionár.
Kariéra.
Pôvodne funkcionár ŠK Slovan Bratislava sa stal rozhodcom na základe rozhodnutia futbalového zväzu, podľa ktorého každý ligový klub musel nahlásiť jedného funkcionára na rozhodcovské skúšky. V československej futbalovej lige odpískal v rokoch 1952 až 1969 spolu 104 zápasov . Od roku 1952 bol medzinárodným rozhodcom FIFA, ako hlavný rozhodca viedol deväť medzištátnych stretnutí , prvý medzištátny zápas rozhodoval 14. septembra 1958 v Chorzówe medzi Poľskom a Maďarskom. Zúčastnil sa majstrovstiev sveta 1962 v Čile a 1966 v Anglicku, rozhodoval tiež na olympijskom turnaji 1968. Na svetových šampionátoch rozhodoval deväť stretnutí, dve ako hlavný arbiter, v siedmich asistoval na čiare. Stal sa prvým slovenským rozhodcom, ktorý mal česť predstaviť sa vo finálovom zápase MS vo futbale, 30. júla 1966 bol čiarovým rozhodcom v pamätnom stretnutí Anglicka s Nemeckou spolkovou republikou (4:2 po predĺžení). V európskych pohároch viedol desať zápasov, okrem iných štvrťfinále Európskeho pohára majstrov v roku 1966 Manchester UnitedBenfica Lisabon.
Po ukončení rozhodcovskej kariéry pôsobil v Komisii rozhodcov UEFA. Pre svoje politické postoje však bol vylúčený z Komunistickej strany Československa, stal sa nežiaducou osobou a jeho meno sa vytratilo z encyklopédií. V rokoch 1968 až 1989 pracoval ako podnikový právnik, rehabilitovaný bol až po novembri 1989. Pracoval vo Výkonnom výbore Česko-slovenskej futbalovej asociácii vo funkcii podpredsedu.
Paula Chrenková

Paula Chrenková (* 19. júl 1976, Považská Bystrica) je súčasná slovenská maliarka.
V rokoch 19951998 študovala na Škole úžitkového výtvarníctva, Lednické Rovne a v 19982004 na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave na katedre Grafika a iné médiá, v Ateliéri KR.E.S.BA u prof. Vladimíra Popoviča.
Jej obrazy charakterizuje kontrast čistej farebnej plochy zadného plánu s drobnopisom zdanlivo nesúvisiacich fragmentov aplikovaných v popredí. Chrenková často pracuje s predobrazmi z rastlinnej a živočíšnej ríše, kombinuje ich s ľudskou figúrou či každodennými predmetmi, najnovšie aj s písmovými prvkami. Naratívnosť jej obrazov vzniká prostredníctvom voľných asociácií, často ju určuje pocit melanchólie s diskrétnym náznakom erotiky.
Žije a tvorí v Bratislave.
Paleomagnetizmus

Paleomagnetizmus môže byť:
Pur (rieka)

Pur () je rieka v Jamalskoneneckom autonómnom okruhu Ťumenskej oblasti v ázijskej časti Ruska. Je dlhá od sútoku zdrojníc a až od prameňa jednej zo zdrojníc - Piakupuru s jeho prítokom Jankjagunom. Povodie má rozlohu 112000 km².
Priebeh toku.
Vzniká sútokom riek Piakupur a Ajvasedapur pri meste Tarko-Sale. Tečie severným smerom cez Západosibírsku rovinu v značne členitom koryte. Na dolnom toku sa vetví na jednotlivé ramená. Ústi do Tazovského zálivu Karského mora.
Prítoky:
Vodný stav.
Zdrojom vody sú snehové a dažďové zrážky. Priemerný ročný prietok vody činí 1040 m³/s a maximálny dosiahol až 10000 m³/s. Zamŕza od novembra do mája.
Využitie.
Na rieke je možná vodná doprava. V jej povodí sa nachádza Urengojské plynové a Gubkinské plynové a naftové náleziská Západosibírského naftového a plynového revíru.
Großer Krottenkopf

Großer Krottenkopf () je najvyšší vrch Allgauských Álp. Nachádza sa na území okresu Reutte v rakúskej spolkovej krajine Tirolsko asi 6 km severozápadne od dediny Elbigenalp. Ako prvý vystúpil na vrchol v roku 1854 doktor Gümbel. Vrch je možné zdolať buď od chaty Kemptner Hütte () alebo od chaty Bernhardseck Hütte ().
Kandidát (film, 2013)

Kandidát je slovensko-český film z roku 2013 od režiséra Jonáša Karáska. Vznikol na základe rovnomennej knihy Maroša Hečka a Michala Havrana. Premiéru na Slovensku mal v októbri 2013.
Film je politickou fraškou a poukazuje hlavne na moc médií manipulovať pomocou informácií, a takisto aj na nekalé praktiky na slovenskej politickej scéne.
Film sa po uvedení stal najnavštevovanejším domácim filmom v slovenských kinách a zároveň sa prebojoval do top rebríčka návštevnosti slovenských filmov od vzniku samostatného Slovenska.
Film bol uvedený v Moskve počas Dní slovenského filmu v roku 2014 (prekladatelia Antonina Yukhimenko a Andrey Efremov) aj v Dome filmu v Moskve v máji 2015.
Dej.
Dej je situovaný na Slovensku, kde prebieha kampaň na prezidenta republiky. Adam Lambert (Marek Majeský), reklamný mág a bonviván je prinútený silnou finančno-politickou skupinou urobiť kampaň na nezávislého kandidáta z ľudu, Petra Potôňa. Jeho nervy sú však po zvláštnom rozchode s manželkou, ktorý si Lambert nechce stále priznať, v dezolátnom stave a na stretnutí šéfov agentúr v reklamnom klube sa staví o celý svoj majetok, že z neznámeho Petra Potôňa urobí prezidenta. Čo je ochotný pre túto stávku urobiť, je hlavnou príbehovou líniou filmu.
Hanna Suchocká

Hanna Suchocká, poľsky: Hanna Stanisława Suchocka (*3. apríl 1946, Pleszew, Poľsko) je poľská politička, diplomatka a právnička, odborníčka na ústavné právo. V rokoch 1992 – 1993 bola premiérkou Poľska. Bola členkou Demokratickej únie. V jej koaličnej vláde boli ešte zástupcovia Kresťanskej národnej únie a Liberálno-demokratického kongresu.
Je prvou ženou, ktorá v poľskej histórii získala tento post, bola 19. premiérkou na svete. V rokoch 2001 – 2013 bola poľskou veľvyslankyňou vo Vatikáne a v rokoch 2002 – 2013 tiež u suverénneho rádu maltézskych rytierov.
Alternatíva pre Nemecko

Alternatíva pre Nemecko (, skratka AfD) je nemecká krajne pravicová politická strana založená 6. februára 2013, ktorá sa zaraďuje medzi strany euroskeptické a národnekonzervatívne. Je známa pre svoje xenofóbne a anti-islamské prejavy, niektorí jej členovia propagujú neonacistické myšlienky a používajú nacistické výrazy. 
Vývoj Alternatívy pre Nemecko.
Voľby 2013 a 2017.
Do Nemeckého spolkového snemu ("Bundestagu") sa AfD prebojovala vo voľbách 24. septembra 2017 so ziskom 5,9 milióna hlasov, to bolo 12,6% všetkých odovzdaných platných hlasov voličov. Stala sa tak tretou najsilnejšiou politickou stranou v celom Nemecku po CDU/CSU a SPD. Má teraz 92 poslancov zo 709. Pôvodne to bolo 94 poslancov, no dvaja zo strany odíšli.
Vo voľbách v roku 2013, ktoré sa konali len sedem mesiacov po vzniku strany, zostala so ziskom 4,7% tesne pod päťpercentnou hranicou), uspela však vo voľbách do europarlamentu v roku 2014 so ziskom 7 mandátov a rovnako v roku 2014 tiež získala kreslá v saskom, brandenburskom a durínskom parlamente. Od roku 2015 má zastúpenie aj v parlamentoch Hamburgu a Brém. V roku 2016 sa vo voľbách do krajinských parlamentov prebojovala vo všetkých štyroch prípadoch - v Porýní-Falcku, Bádensku-Württembersku, Sasku-Anhaltsku a Meklenbursku-Predpomoransku. V Sasku-Anhaltsku získala AfD 24,4 percenta hlasov, čo je jej doterajšie volebné maximum. 
Založenie strany a dôležití funkcionári.
Za zakladateľa strany je považovaný hamburský profesor ekonómie Bernd Lucke, ktorý ju založil v reakcii na dlhovú krízu v eurozóne, kedy sa jej kľúčovou myšlienkou stalo presvedčenie o neudržateľnosti eurozóny, v čom sa strana odlišovala od všetkých vtedajších nemeckých mainstreamových strán. Lucke stranu opustil začiatkom júla 2015 po tom, čo delegáti na zjazde v Essene dali vo voľbe viac hlasov Frauke Petryovej, čo Lucke vnímal ako posun k xenofóbnym, krajne pravicovým a proruským pozíciám. Spolu s ním odíšla aj väčšina europoslancov strany - v strane zostali len dvaja zo siedmich.
Taktiež Frauke Petryová odíšla z AfD, a to 29. septembra 2017. Jediným predsedom strany je teraz Jörg Meuthen. Dôležitými funkcionármi strany sú Alexander Gauland a Alice Weidelová, spolupredsedovia poslaneckého klubu v Bundestagu. Poslancom v Berlíne je tiež Paul V. Podolay, ktorý sa narodil roku 1946 v Bratislave. V Nemecku žije od roku 1982.
Grécka vojenská junta

Grécka vojenská junta, tiež známa pod názvom Režim plukovníkov (), v Grécku známa pod názvami Sedem rokov () alebo jednoducho len Junta alebo Diktatúra, bol grécky režim, vytvorený skupinou vojenských dôstojníkov, ktorá 21. apríla 1967 vykonala vojenský prevrat a zosadila legitímne zvolenú vládu. V Grécku tak bola nastolená pravicová vojenská diktatúra (vojenská junta). Hlavnými postavami prevratu boli Jeorjos Papadopulos, Stylianos Pattakos a Nikolaos Makarezos, ktorí mali plukovnícku hodnosť. Odtiaľ bol tiež odvodený názov "Grécki plukovníci".
Pozadie udalostí 1967-1974.
Po štátnom prevrate junta rozpustila všetky existujúce politické strany a začala väzniť svojich nepriateľov a oponentov, predovšetkým z radov liberálov a komunistov, z ktorých značná časť bola odvlečená do koncentračného tábora na ostrove Jaros. V decembri 1967 sa pokúsil kráľ Konštantín II. o zvrhnutie vojenskej junty, ale pokus bol neúspešný, čo znamenalo jeho vynútenú abdikáciu. Papadopulos sa neskôr ujal funkcie predsedu vlády a Pattakos obsadil bezpečnostno strategickú pozíciu ministra vnútra. V marci 1968 sa sám Papadopulos vyhlásil za regenta a v lete toho istého roku vyhlásil Grécko za republiku, ktorej sa stal prezidentom. 
Kvôli forme vlády a predovšetkým pre porušovanie ľudských práv sa Grécko postupne ocitalo v medzinárodnej izolácii. S tým súvisela zhoršená hospodárska situácia krajiny, ktorá vyvolala výbuchy protivládnych študentských demonštrácií v decembri 1973, ktoré mali za následok odstúpenie Papadopula z pozície prezidenta. Jeho nástupcom sa stal generál Phaedon Gizikis. V roku 1974 sa grécka junta pokúsila neúspešne pripojiť k svojmu územia ostrov Cyprus, čo viedlo opäť k vnútropolitickej kríze, ktorá definitívne 23. júla 1974 ukončila vládu vojenskej junty v krajine.
Nová občianska vláda Konstandinosa Karamanlisa zajala plukovníkov, ktorí boli postavení pred súdny tribunál a odsúdení na trest smrti, ktorý bol zmenený na doživotné väzenie.
Glatthorn

Glatthorn (predtým "Damülser Horn", ) je najvyššia hora Bregenzerwaldgebirge. Nachádza sa na území okresu Bludenz v rakúskej spolkovej krajine Vorarlbersko asi 10 km severovýchodne od Thüringenu. Na vrchol je možné vystúpiť od chaty Franz-Josef-Hütte.
Lechquellengebirge

Lechquellengebirge je malá, menej známa horská skupina v spolkovej krajine Vorarlbersko v Rakúsku. Za svoj názov vďačí pohorie faktu, že tu vo vnútri hôr pramení významná vorarlberská rieka Lech. Geologicky sa radí do Nördliche Kalkalpen kde zaberá plochu 800 km² a vyznačuje sa svojou geologickou mnohotvárnosťou. Najvyšším vrcholom je Untere Wildgrubenspitze (2 753 m).
Poloha.
Na juhu je pohorie ohraničené údolím Klostertal, západ je oddelený od pohoria Bregenzerwaldgebirge dolinou Walsertal. Riečka Bregenzer Ache tvorí severnú hranicu. Spojnica medzi mestami Warth-Lech-Arlberg ohraničuje Verwall od východu.
Členenie.
Lechquellengebirge sa delí na malé samostatné skupiny jednotlivých vrcholov alebo maximálne hrebeňov; celkom sa ich uvádza 14.
Krajina.
Oblasť je bohatá na zrážky a chladné počasie je tu skôr pravidlom ako výnimkou. Snehová pokrývka je tu mimoriadna, držiaca sa až do vrcholného leta. Napriek tomu v pohorí nie je žiadny ľadovec. Kraj je v zime využívaný pre prevádzkovanie zimných športov, predovšetkým je potom ideálny pre lyžiarov (predovšetkým údolie Lechtal). Porasty stromov sú skôr skromné. Dominujú tu hlavne borovice, kosodreviny, a proti lavínam ideálne nepoddajná jelša. Hranica lesa leží pomerne nízko v 1 7001 800 m. Ojedinele rastú stromy do výšky 1 900 m. Pozoruhodná je hlavne veľmi rozmanitá kvetena. V histórii tu ako hlavný zdroj obživy dominovalo salašníctvo, dnes hlavne turistika.
Prírodné rezervácie.
Údolie Großes Walsertal je vyhlásené biosférickou rezerváciou, v ktorej je zahrnuté aj pohorie Lechquellengebirge. V pohorí sú vyhlásené nasledujúce chránené prírodné oblasti:
Oblasť ochrany rastlinstva a kveteny:
Územie sústavy Natura 2000 zahŕňa:
Horské chaty.
Nájdeme tu 5 horských chát (všetky vrátane tzv. winterraumu) vo vlastníctve spolku "Alpenverein": Biberacher Hütte (1 842 m) , Frassen-Hütte (1 725 m), Freiburger Hütte (1 931 m), Göppinger Hütte (2 245 m) a Ravensburger Hütte (1 948 m).
Kaunaská gubernia

Kaunaská gubernia (, ) bola vnútrozemská gubernia Ruskej ríše. Nachádzala sa v severozápadnej časti európskej časti Ruska na území dnešnej Litvy, malé časti sú dnes súčasťou Lotyšska a Bieloruska. Na krajnom západe ležala blízko pobrežia Baltského mora a prístavu Palanga. Jej administratívnym centrom bolo mesto Kaunas ("Kovno"), v súčasnosti druhé najväčšie litovské mesto. Zahŕňala historické litovské regióny Žmuď a Aukštaitsko (severnú časť). 
Bola vytvorená z časti litovsko-vilnianskej gubernie dekrétom cára Mikuláša I., ktorý bol vydaný 30. decembra 1842 a vykonaný 1. júla 1843. 
Administratívne delenie.
Gubernia bola rozdelená na sedem újazdov:
Untere Wildgrubenspitze

Untere Wildgrubenspitze (zriedka "Große Wildgrubenspitze", ) je najvyšší vrch pohoria Lechquellengebirge. Nachádza sa na území okresu Bludenz v rakúskej spolkovej krajine Vorarlbersko asi 3 km západne od dediny Zürs. Na vrchol je možné vystúpiť od chaty Ravensburger Hütte.
Exploration Flight Test-1

Exploration Flight Test-1 alebo EFT-1 (predtým známy ako Orion Flight Test 1 alebo OFT-1) bol prvý nepilotovaný skúšobný let americkej kozmickej lode Orion, ktorý sa uskutočnil 5. decembra 2014.
Priebeh letu.
Účelom letu bolo otestovať rôzne systémy Orionu, ako je oddeľovanie jednotlivých stupňov, avionika, tepelný štít, padáky a záchranné systémy, pred prvým štartom lodi na rakete Space Launch System (SLS).
Modul pre posádku, ktorý bol použitý pri lete EFT-1, vyrobila spoločnosť Lockheed Martin v rokoch 2011 – 2012.
Nosná raketa Delta IV Heavy s modulom pre posádku lode Orion odštartovala zo štartovacieho komplexu 37B na Cape Canaveral dňa 5. decembra 2014 o 07:05 miestneho času (12:05 svetového času). Počas letu, ktorý trval takmer 4,5 hodiny, vykonal Orion dva oblety Zeme, pričom dvakrát preletel Van Allenovými radiačnými pásmi a dosiahol apogea 5 800 km. Do zemskej atmosféry vstúpil rýchlosťou 32 000 km/h (8 900 m/s) a o 16:29 UTC (08:29 miestneho času) pristál v Tichom oceáne, približne 1 030 km juhovýchodne od San Diega, kde ho vylovila nákladná loď USS "Anchorage".
Lechtalské Alpy

Lechtalské Alpy () sú pohorím v západnom Rakúsku v spolkových krajinách Tirolsko a Vorarlbersko. Vďaka svojmu najvyššiemu vrcholu Parseierspitze (), ktorý je jedinou trojtisícovkou Nördliche Kalkalpen, sú Lechtalské Alpy najvyšším pohorím tohto horského systému. Príroda je tu len minimálne poznačená človekom. Nie sú tu gigantické lyžiarske strediská, množstvo vlekov a lanoviek, obrie horské hotely a pod. Lechtalské Alpy vynikajú hlbokými dolinami a strmými, pôsobivo formovanými štítmi, veľakrát porastenými trávou do značnej výšky. Následkom toho sa tu neprodukuje poľnohospodárstvo v takej miere ako je tomu v iných regiónoch Álp. V údolí Lechtal sa nachádza prírodný park "Naturpark Tiroler Lech".
Poloha.
Lechtalské Alpy sú od severu oddelené od Algauských Álp dlhým údolím Lechtal. Tok potoka Zürs a dôležité cestné sedlo Arlbergpass () ohraničujú pohorie od západu. Južná hranica je určená riečkou Rosanna a veľtokom Inn. Na východe a severovýchode by sa dala hranica vytýčiť spojnicou miest ReutteEhrwaldNassareith.
Geológia.
Základným stavebným kameňom je dolomit, a tak sa tu nájde mnoho typických javov ako priepasti, tiesňavy atď. Geologicky tu môžete nájsť celý rad rôznych druhov skalných masívov. Vrcholy sú väčšinou tvorené krehkým dolomitom. Niekoľko druhov (vysokej kvality) vápenca tvoria menšie množstvo ďalších hrebeňov či vrcholov. V niektorých častiach pohoria sa dajú dokonca nájsť aj íl, pieskovec či vyvreliny.
Členenie.
Najzápadnejším masívom pohoria je osamotená skupina "Valluga", vypínajúca sa nad známym horským strediskom Sankt Anton am Arlberg. Až po sedlo Hahntennjoch beží severovýchodným smerom hlavný hrebeň "Hauptkamm", ktorý sa delí na mnoho jednotlivých skupín (väčšinou vrcholy s blízkym okolím). Uprostred tohto hrebeňa leží najvyšší vrchol Parseierspitze. Za sedlom Hahtennjoch leží pár menších horských celkov – napr. "Heiterwand", "Fellerschein" a ďalšie.
Vrcholy.
V Lechtalských Alpách sa nachádza nad 40 vrcholov vyšších .
Turizmus.
Chaty.
V Lechtalských Alpách prevažujú chaty vo vlastníctve horského spolku Alpenverein (rakúskej a nemeckej sekcie):
Horské chaty sú zvyčajne otvorené od začiatku júla doprostred septembra. Väčšina chát poskytuje tiež ubytovanie. Je vhodné sa pred návštevou chaty, kde počítame s nocľahom, informovať o plnosti a objednať sa.
Parseierspitze

Parseierspitze () je najvyšší vrch Lechtalských Álp a tiež celých Nördliche Kalkalpen. Nachádza sa na území okresu Landeck v rakúskej spolkovej krajine Tirolsko asi 8 km západne od centra okresu. Ide o jedinú trojtisícovku v pohorí. Ako prvý vystúpili na vrchol v roku 1869 Joseph Anton Specht a Peter Siess. Vrch možno zdolať buď od chaty Augsburger Hütte (2 289 m) alebo od chaty Memminger Hütte (2 242 m).
Slobodný vysielač

Slobodný vysielač môže byť:
Casey Neistat

Casey Neistat (/ˈkæsɪˌˈnaɪstæt/; * 25. marec 1981) je známy tvorca YouTube videí, producent, režisér a spoluzakladateľ sociálno mediálnej spoločnosti Beme. Casey a jeho brat, Van, sú tvorcovia HBO seriálu, "The Neistat Brothers".
Mladosť.
Casey Neistat sa narodil a vyrástol v New London, Connecticut. Ako 16 ročný ukončil školskú dochádzku na Ledyard High School a už sa nevrátil. Od 17 do 20 žil v prívese s jeho priateľkou, Robin, a jeho synom, Owenom. Neskôr začal poberať sociálne dávky a rozhodol sa presťahovať do New Yorku
Po tom čo ukončil školskú dochádzku pracoval ako umývač riadu. Jeho prvou prácou v New Yorku bolo roznášanie pošty na bicykli.
Reklamy.
Okrem jeho kariéry v televízii a na YouTube, natočil aj reklamy. Natočil ich pre Nike, Inc., Google, J.Crew, a aj Mercedes-Benz.
Osobný život.
29. februára 2013 si v Kapskom Meste zobral za manželku Candice Pool. Majú dcéru Francine. Neistat má syna, Owena, z predchádzajúceho vzťahu s Robin Harrisovou.
Návšteva Slovenska.
Casey navštívil aj Slovensko. Dňa 23. novembra 2019 prišiel do Košíc, za účelom točenia dokumentárneho filmu o youtuberovi pochádzajúcom z Košíc – Dávidovi Dobríkovi.
Nedošínský háj

Nedošínský háj je les, rozkladajúci sa medzi obcami Nedošín a Tržek. Je známy predovšetkým vďaka svojej zaujímavej histórii, v rámci litomyšlovska ide však aj o územie pozoruhodných prírodných hodnôt. Na plochom chrbte sa vyskytujú zachované dubovo-hrabové spoločenstvá 3. vegetačného stupňa, ktoré v severnej, aluviálnej časti územia prechádzajú v jelšovo-jaseňový luh. Háj je domovom mnohých druhov živočíchov, najmä vtákov.
História.
Prvá zmienka o háji pochádza zo 14. storočia. Vtedy tu bola obora, neskôr premenená na bažantnicu. Českej verejnosti je Nedošínský háj známy predovšetkým ako dejisko románu Aloisa Jiráska Filosofská historie. V ňom sú popísané parkové úpravy hája, vykonané v 19. storočí. V tom čase patril háj k najobľúbenejším výletným cieľom obyvateľov Litomyšle.
Ochrana prírody.
V roku 1940 bol háj zastupiteľstvom osád mesta Litomyšle vyhlásený za vtáčiu a bylinnú rezerváciu, čo však nemecká okupačná lesná správa odmietla rešpektovať. Ihneď po skončení 2. svetovej vojny bol preto háj znovu vyhlásený za čiastočnú rastlinnú a úplnú vtáčiu rezerváciu Miestnym národným výborom v Litomyšli. V roku 1949 došlo aj k legislatívnej úprave, kedy bol háj vyhlásený prírodnou rezerváciou k ochrane porastovej skladby, vegetačného krytu i fauny. Výmera bola stanovená na 30,73 ha. V roku 1992 došlo k preradeniu do kategórie Prírodná pamiatka.
Suvalská gubernia

Suvalská gubernia (, , ) bola vnútrozemská gubernia Ruskej ríše. Nachádzala sa na krajnom západe európskej časti Ruska na území dnešnej Litvy, Poľska, malé časti sú dnes súčasťou Bieloruska. 
Administratívnym centrom gubernie bolo mesto Suwałki (dnes Podleské vojvodstvo, severovýchodné Poľsko). 
Dejiny.
Gubernia bola vytvorená v roku 1867 z časti územia Augustóvskej gubernie (bývalé Kongresové Poľsko). Suvalská gubernia predstavovala najvyspelejšiu oblasť Litvy v Ruskej ríši. Táto skutočnosť pramenila z toho, že na území Kongresového Poľska (Varšavské veľkokniežatstvo počas napoleonských vojen) bolo nevoľníctvo zrušené Napoleonom a po obnovení ruskej vlády už nebolo znovu zavedené. 
Geografia.
Na území gubernie v meste Virbalis (rus. "Вержболово – Veržbolovo") sa nachádzala colnica, najvýznamnejšia v Ruskej ríši. Stála na hranici s Nemeckou ríšou.
Administratívne delenie.
Gubernia bola rozdelená na sedem újazdov: 
Národnostné zloženie.
Národnostné zloženie podľa sčítania 1897:
Boris Hybner

Boris Hybner (* 5. august 1941, Vyškov† 2. apríl 2016, Praha) bol český mím, herec, režisér, scenárista, vysokoškolský pedagóg a predstaviteľ českej pantomimickej školy, otec herečky Vandy Hybnerovej.
Život.
V roku 1964 začínal v pantomimickom súbore Ladislava Fialku. V roku 1966 založil s Ctiborom Turbom pantomímu Alfréda Jarryho, v tom istom roku tento súbor zvíťazil na prvom festivale pantomímy v Litvínove. V roku 1978 založili s Ctiborom Turbom súbor Gag. V roku 1990 založil v Prahe stálu scénu Gag. Pedagogicky pôsobil na pražskej HAMU, od 19. mája 2008 bol profesorom pre odbor tanečné umenie - neverbálne a komediálne divadlo. Herca postihli dva infarkty, na ktoré 2. apríla 2016 zomrel.
Zakaukazská socialistická federatívna sovietska republika

Zakaukazská socialistická federatívna sovietska republika (skrátene: Zakaukazská SFSR; ; ; ; ) bol štát vytvorený na základe schválenia na 1. zjazde komunistických strán Azerbajdžanu, Arménska a Gruzínska vo februári roku 1922. 12. marca toho istého roku podpísali zástupcovia týchto republík zmluvu o federatívnom zväzku a v decembri 1922 ju schválil I. zjazd zakaukazských sovietov.
Tento útvar zanikol po prijatí sovietskej ústavy v roku 1936, pričom vznikli tri zväzové republiky - Azerbajdžanská SSR, Arménska SSR a Gruzínska SSR.
Zoznam chránených vtáčích území na Slovensku

Toto je zoznam chránených vtáčích území na Slovensku
K 1. januáru 2013 je na Slovensku vyhlásených všetkých 41 CHVÚ z Národného zoznamu chránených vtáčích území. V roku 2017 bolo schválených 6 Programov starostlivosti na roky 2017 - 2046 a v roku 2018 ďalších 7 na roky 2018 - 2047.
Pod Skálou

Pod skalou je prírodná pamiatka ev. č. 1362, ktorá sa nachádza severne od obce Nová Ves v okrese Svitavy. Správa AOPK Pardubice.
Ochrana.
Dôvodom ochrany je svahová bučina s hojným tisom.
Högakustenbron

Högakustenbron (alebo "Vedabron") je visutý cestný most premosťujúci ústie rieky Ångermanälven v blízkosti dediny Veda na hranici obcí Härnösand a Kramfors v provincii Västernorrland v severnom Švédsku. Nachádza sa v oblasti známej ako Höga kusten, podľa ktorej bol aj pomenovaný.
Most bol postavený v rokoch 1993 – 1997 ako náhrada neďalekého oblúkového mosta Sandöbron, ktorý do otvorenia Högakustenbronu 1. decembra 1997 slúžil ako hlavná dopravná spojnica oboch brehov ústia. Po otvorení sa hlavné pole stalo poľom s druhým najdlhším visutým rozpätím v Európe (hneď po moste Humber Bridge), čím prekonalo hlavné pole istanbulského mosta Fatih Sultan Mehmet Köprüsü o . V súčasnosti (2016) je štvrtým najdlhším visutým v Európe. 
Celková dĺžka mosta je , hlavné pole má dĺžku rozpätia . Plavebná výška pod mostom je , dva hlavné pylóny sú vysoké. Šírka mostovky je . Na výstavbu bolo použitých ocele a betónu.
Eddie Murphy

Edward "Eddie" Regan Murphy (* 3. apríl 1961, Brooklyn, New York, New York, USA) je americký herec, komik, scenárista a producent. Získal mnoho ocenení, napr. Zlatý glóbus.
Medzi jeho najvýznamnejšie filmy patria "Cesta do Ameriky", "Policajt v Beverly Hills" a tiež "Zámena". 
Murphy tiež prepožičal svoj hlas oslíkovi zo série filmov Shrek. V niektorých filmoch hral dokonca viac rolí naraz, napríklad vo filmoch Zamilovaný profesor alebo Norbit.
Sněženky ve Vysokém lese

Sněženky ve Vysokém lese je prírodná pamiatka ev. č. 1688 juhozápadne od obce Chmelík v okrese Svitavy. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana.
Predmetom ochrany sú zamokrené ekosystémy s bohatým výskytom snežienky jarnej.
V bukách

V Bukách je prírodná pamiatka ev. č. 479 juhozápadne od obce Chmelík v okrese Svitavy. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana.
Predmetom ochrany je prirodzená bučina s bohatým podrastom.
Slovenský ústav technickej normalizácie

Slovenský ústav technickej normalizácie (SÚTN) bola organizácia založená v roku 2000, ktorá mala v pôsobnosti úlohy v oblasti technickej normalizácie (tvorba, vydávanie, aktualizácia a preberanie národných, európskych a medzinárodných technických noriem). Po 13 rokoch pôsobenia bol SÚTN k 31. decembru 2013 zrušený a jeho úlohy a záväzky prevzal Úrad pre normalizáciu, metrológiu a skúšobníctvo Slovenskej republiky.
Slovensko je od roku 2014 jedinou krajinou EÚ, v ktorej oblasť technickej normalizácie priamo riadi vládny úrad, takže nie je možné zabezpečiť základné princípy (politická a finančná nezávislosť od štátnej moci) podľa vnútorných predpisov Európskych normalizačných organizácií CEN a CENELEC, ktorých je úrad členom. Tieto základné princípy sú v súlade s nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1025/2012 o európskej technickej normalizácii. Podobná situácia bola len v Česku, kde technickú normalizáciu do roku 2017 riadil Úřad pro technickou normalizaci, metrologii a státní zkušebnictví, ktorý patrí pod ministerstvo priemyslu a obchodu. Táto skutočnosť bola dlhodobo kritizovaná aj zo strany samotných vedúcich zamestnancov ÚNMZ. Od 1. januára 2018 úlohu českého národného normalizačného orgánu prevzala Česká agentura pro standardizaci (ČAS), ktorá bola zriadená ako príspevková organizácia.
Biosférická rezervácia

Biosférická rezervácia je veľkoplošné chránené územie uskutočnené v rámci medzinárodného programu UNESCO "Človek a biosféra". Svetová sieť biosférických rezervácií je rozprestretá tak, aby zahŕňala všetky základné biómy Zeme. Tieto územia predstavujú reprezentatívne ukážky kultúrnych i prírodných krajín, v ktorých zároveň hrá dôležitú úlohu človek a jeho aktivity.
Väčšina biosférických rezervácií zahŕňa ako prírode blízke územie, tak aj územie narušené činnosťou človeka. To umožňuje študovať konflikty medzi človekom a prírodným prostredím a podporovať zvyšovanie biodiverzity v narušených oblastiach.
V júni 2014 existovalo 631 biosférických rezervácií v 119 krajinách sveta. Na programe "Človek a príroda" sa v tej dobe podieľalo viac ako 150 štátov.
Hlavné funkcie.
Všetkým trom základným úlohám BR je prikladaná rovnaká dôležitosť a sú plnené vyvážene.
V súlade s tzv. Rámcovými stanovami programu MAB by mali BR obsahovať jednu alebo viac jadrových zón, nárazníkovú zónu a prechodovú oblasť, ktoré umožňujú diferencovane plniť všetky ich funkcie.
Management biosférickej rezervácie by mal byť založený na rovnocennej, komplexnej spolupráci vedcov prírodovedných aj spoločenských odborov, ochranárskych aj rozvojových skupín, zástupcov štátnej správy a samosprávy a predovšetkým miestneho obyvateľstva.
Park tmavej oblohy

Park tmavej oblohy je územie s nízkou úrovňou svetelného znečistenia. Slúži na pozorovanie nočnej oblohy a na informovanie o tejto problematike. Ďalej slúži na ochranu nočnej prírody a krajiny.
Najstaršia stála oblasť sa nachádza v Torrance Barrens v Ontáriu v Kanade. Na celom svete je vyše 40 oblastí, parkov či rezervácií tmavej oblohy. V Európe ich je celkom sedemnásť, z toho tri na Slovensku a tri v Česku. Pre vznik oblastí parkov a rezervácií neexistujú medzinárodné štandardné normy, každý štát si vytvára vlastné.
Internacionalizácia jazyka

Internacionalizácia jazyka alebo internacionalizácia je zrýchľujúci sa proces v jazyku vyvolaný vzrastaním celosvetových jazykových kontaktov pod vplyvom ekonomických, politických a spoločenských faktorov a v dôsledku vedecko-technického rozvoja, ktorý sa uplatňuje vo všetkých rovinách jazyka: v lexike (napr. preberanie cudzích slov, tvorba veľa skratiek, v slovenčine aj zosilnenie analytickej zložky jazyka), v syntaxi (napr. uprednostňovanie akuzatívnej rekcie slovies, používanie polovetných konštrukcií s príčastím), v morfológii (napr. rýchle poslovenčovanie prevzatých slov) aj v zvukovej rovine (napr. výskyt ö v slovenčine).
V užšom zmysle je internacionalizácia jazyka len zvyšovanie podielu cudzích slov v slovnej zásobe resp. využívanie cudzích formantov a tvorenie slov alebo pomenovaní podľa cudzích vzorov.
Požiarne zariadenie

Požiarne zariadenia sú podľa právneho predpisu
požiarnotechnické zariadenia, hasiace prístroje, požiarne uzávery, zariadenia na hasenie iskier v pneumatických dopravníkoch, zariadenia na dodávku vody na hasenie požiarov, zariadenia na trvalú dodávku elektrickej energie pri požiari, požiarne výťahy, evakuačné výťahy, núdzové osvetlenie a iné zariadenia slúžiace na evakuáciu osôb.
Zoznam chránených území v okrese Jablonec nad Nisou

Toto je zoznam chránených území v okrese Jablonec nad Nisou aktuálny k marcu roku 2016, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Jablonec nad Nisou.
Litovské kráľovstvo (1918)

Litovské kráľovstvo () je označenie pre dve krátke historické obdobia, kedy bolo na území dnešnej Litvy kráľovstvo. 
1918.
Tretie a najkratšie obdobie Litvy ako kráľovstva nastalo v roku 1918. Od začiatku prvej svetovej vojny sa územie Litvy stalo rusko-nemeckým bojiskom. Nemci prenikli z Pruska na jeseň roku 1915 a celú Litvu obsadili. Litva bola administratívne zaradená do skupiny Ober Ost (Horný východ). Podľa plánov nemeckého velenia sa mala spolu s ostatnými krajinami tzv. Mitteleuropy stať bábkovým nemeckým štátom. Nemecko prišlo s niekoľkými návrhmi na pripojenie Litvy k svojmu územiu, napríklad formou personálnej únie s Nemeckým cisárstvom resp. Pruským kráľovstvom, ale Litovčania tieto návrhy zásadne odmietali. A tak 16. februára 1918 vyhlásila Litovská rada (Lietuvos taryba) obnovenie nezávislosti Litvy s hlavným mestom Vilnius. Ako najlepší prostriedok na ubránenie novovzniknutej nezávislosti sa rada rozhodla k obnoveniu domácej monarchie. 
Kandidáti na trón.
Keďže akákoľvek forma personálnej únie Litvy s Pruskom nebola v záujme Litovcov, ktorí hodlali uhájiť novú nezávislosť, odmietali tiež aby sa novým panovníkom stal najmladší syn cisára Viliama II. princ Joachim. 
Okrem samotných Litovčanov sa možno expanzia protestantského Pruska v katolíckej Litve nepáčila katolíckemu Bavorsku a Sasku. Sasko navyše navrhovalo ako kandidáta na trón princa Fridricha Kristiána, druhorodeného syna saského kráľa Fridricha Augusta III., Predovšetkým vďaka historickým väzbám na poľsko-litovský štát (traja z jeho predkov boli litovskými veľkokniežaťami a poľskými kráľmi).
Nakoniec 4. júna 1918 ponúkla litovská rada trón Viliamovi Württemberskému, vojvodovi z Urachu. Vo výbere hrala úlohu katolícka viera, úspešná vojenská kariéra a tiež aj to, že jeho manželka bola potomkom dvoch litovských veľkokniežat, zvolených v 18. storočí (rovnako ako princ Fridrich Kristián). Viliam ponuku prijal a 11. júla 1918 bol zvolený kráľom pod menom Mindaugas II.. Nemecko toto rozhodnutie neakceptovalo, a kráľovi Mindaugasovi preto bolo znemožnené do Litvy vôbec prísť. Mindaugas sa však ihneď začal učiť litovsky a dostal list od pápeža Benedikta XV., ktorý vítal jeho výber ako kráľa Litvy a zablahoželal mu.
Vyhlásenie republiky.
Keď však na sklonku roka 1918 bolo zrejmé, že nielenže Nemecko prehrá vojnu, ale tiež že v kurze sa vplyvom Francúzska a Spojených štátov ocitnú republiky, snažila sa Litovská rada rýchlo sa zbaviť všetkých svojich väzieb na Nemecko a tiež na monarchistickú vládu, a tak kráľ Mindaugas II. do Litvy nikdy neprišiel. 2. novembra 1918 vzala litovská rada formálne späť svoju ponuku trónu a navrhla novú dočasnú ústavu, ktorá nechala rozhodnutie medzi monarchiou a republikou na ústavnom zhromaždení. Ústavodarné zhromaždenie však už sa myšlienkou monarchie vôbec nezaoberalo a rovno prijalo novú ústavu Litvy ako republiky.
Litovské kráľovstvo

Litovské kráľovstvo môže byť: