burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Bačkovík

Bačkovík (v minulosti "Bačkovik", ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Belža

Belža (v minulosti "Stredná-", "Šándorova-" a "Vyšná Belža", ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Beniakovce

Beniakovce (v minulosti "Beňakovce", , ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Obec leží 12 km severovýchodne od Košíc, v juhozápadnej časti Toryskej pahorkatiny, geomorfologického podcelku Košickej kotliny. Rozkladá sa na pravom brehu rieky Torysa 
Prístup do obce je cestami III. triedy; zo severu od Prešova cez Budimír, s možnosťou napojenia na diaľnicu D1, z východu mostom ponad Torysu z cesty Rozhanovce – Vajkovce a z juhu od obce Hrašovík.
Bidovce

Bidovce (v minulosti "hafkovce", , ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie na území bývalej Abovskej župy.
Obyvateľstvo.
Národnostné zloženie.
Národnostné zloženie v minulosti.
Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2001: 1 150 obyv.Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 1991: 1 073 obyv.
Sčítanie obyvateľstva v roku 1930: 747 obyv. 
Jazykové zloženie.
Jazyk v domácnosti.
spolu: 1 371 obyv.
Náboženské zloženie.
Náboženské zloženie v minulosti.
Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2001: 1 150 obyv.Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 1991: 1 073 obyv.Sčítanie obyvateľstva v roku 1930: 747 obyv.
Blažice

Blažice (v minulosti "Bologd(a)", ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Názov.
Názov Bologd je maďarského pôvodu - vychádza zo slova balog, ktoré znamená ľavý, prípadne zlý. Existuje však aj osobné meno Balog, z ktorého mohol vzniknúť názov obce.
Bočiar

Bočiar (v minulosti "Bočár, Bočar", , ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie. V rokoch 1961 až 1990 bola spoločne s obcou Sokoľany spojená do obce Hutníky.
Bohdanovce

Bohdanovce (v minulosti "Bohdanovce" a "Garbovce", , ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Názov.
Názov obce pochádza zo slovanského vlastného mena Bogdan, ktoré vzniklo zo slovanského slova bog, čiže boh.
Názov jednej z historických častí obce - Garbovce, resp. Garbóc, je tiež slovanského pôvodu, konkrétne pomenovanie Grabovc. Vychádza z pomenovania stromu - hrabu. Na východnom Slovensku sú časté pomenovania obcí a riek po strome - hrabe, a tak máme viacero Hrabovcov a iných mutácií tohto názvu.
Napr. v Šariši sa v roku 1352 uvádza dedina Garbolch a keďže sa tam zachovala kontinuita slovanského osídlenia, obec sa dnes nazýva Hrabovec. Naša obec však podľahla maďarskému osídleniu, a teda aj pomaďarčeniu názvu, a preto tu máme formu Garbóc.
Dejiny.
Obec vznikla splynutím dvoch obcí - Garbovce a Bohdanovce koncom 19. storočia. Garbovce a Bohdanovce boli oddelené potokom (literatúra neuvádza jeho názov), ktorý aj v súčasnosti tečie cez obec. Dobové dokumenty spomínajú aj most, ktorý existoval medzi dedinami Garbovce a Bohdanovce. Garbovce (maď. Garbóc) boli na ľavom brehu potoka (kde je dnes napr. kultúrny dom) a Bohdanovce (maď. Bogdány, čítaj Bogdaň) stáli na pravom brehu potoka (kde je dnes napr. kostol reformovanej cirkvi).
Bogdaň (Bohdanovce).
V Bohdanovciach sa našli náleziská osídlenia predhistorického aj staroslovanského.
Prvá písomná zmienka o obci Bohdanovce je z roku 1335, keď kráľ Karol Róbert dal Viliamovi Drugetovi majetky, medzi ktorými boli aj Bohdanovce.
Garboc (Garbovce).
Aj v Garboci sa našli staroslovanské a predhistorické náleziská.
Prvá písomná zmienka o Garboci je z roku 1337. Existuje aj ďalší zápis z roku 1229, pri ktorom však nie je isté, či hovorí o tejto obci.
Boliarov

Boliarov (v minulosti "Boľarov", ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Vodné toky.
Cez obec preteká rieka Olšava.
Budimír

Budimír (v minulosti "Bud(z)imir", , ) je obec na východnom Slovensku v okrese Košice - okolie.
Polohopis.
Budimír leží v Košickej kotline, 12 km severovýchodne od Košíc a 23 km južne od mesta Prešov. Východne od centra obce pretína kataster diaľnica D1 Prešov - Budimír, Budimír - Bidovce. Obec leží v nadmorskej výške 209 m n. m. Najvyšším bodom je kopec Viničná - 408 m n. m. 
Vodné plochy.
Retenčná nádrž za obcou (na konci Uľice) smerom do lesa, je vodná nádrž, ktorá slúži ako zásobáreň vody pre miestny DHZ v prípade požiaru. Vhodná tiež na kúpanie a člnkovanie. Voda do nádrže priteká z potoka, ktorý pramení v miestnom lese. 
Dejiny.
Prvýkrát sa objavuje v listine z roku 1289, kde sa spomína Veľký a Malý Budimír ("villa Bodomer Maior et Minor Bodomer"), za vyberania pápežských desiatkov v r. 1332 - 1335 bol v Budimíre farárom Filip a budimírska fara sa počítala do drienovského archidiakonátu.
Školstvo.
Základná škola s materskou školou.
Dejiny.
Pred rokom 1931 existovali v Budimíre dve cirkevné školy, rímskokatolícka a evanjelická. 1. novembra 1931 na základe rozhodnutia Ministerstva školstva boli obidve školy zlúčené a vznikla Obecná ľudová škola v Budimíre. Jej vedením bol poverený vtedajší učiteľ František Duľa. Po oslobodení v roku 1945 bola škola premenovaná na národnú. 1. septembra 1957 sa riaditeľom školy stal Jozef Bavoľár. Pre účely školy bol zrekonštruovaný miestny kaštieľ, ktorý je dnes súčasťou Technického múzea v Košiciach. Keďže do školy dochádzali aj žiaci z okolitých obcí, kapacitne nepostačovala. Začalo sa s výstavbou novej budovy školy. 1. septembra 1960 bola škola premenovaná na Základnú deväťročnú školu. V školskom roku 1962/63 sa začalo vyučovať v novopostavenej školskej budove s 13 učebňami. Žiakov neustále pribúdalo, preto bola postavená ďalšia školská budova, ktorú odovzdali do užívania 1. januára 1987. Riaditeľom školy bol v tom čase Štefan Galeštok.
Zameranie školy.
Podľa školského vzdelávacieho programu je ZŠ s MŠ Budimír zameraná na rozšírené vyučovanie jazykov od 1. ročníka a informatiky od 2. ročníka. V školskom roku 2009/10 bol v rámci ISCED1 zavedený nový predmet – "Komunikačná výchova".
Bukovec (okres Košice-okolie)

Bukovec (, ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Vodné toky.
Cez obec preteká riečka Ida, ktorá pramení pod Bielym kameňom (1 134,5 m) v blízkosti Kojšovskej hole.
Vodné plochy.
Nad Bukovcom sa nachádza veľká Bukovecká umelá nádrž, slúžiaca ako zásobáreň pitnej vody pre Košice a okolie, nádrž nie je prístupná pre verejnosť. Pod Bukovcom je malá Bukovecká umelá nádrž, slúži ako havarijná zásobáreň úžitkovej vody pre U. S. Steel Košice, s.r.o., nádrž je sprístupnená pre verejnosť na rekreačné účely.
Kultúra a zaujímavosti.
V obci sa nachádza klub dôchodcov s názvom VESELÍ PENZISTI, ktorý bol založený v čase nástupu novozvoleného starostu Ing. Juraja Petrova.
Školstvo.
V Bukovci škola nie je, žiaci navštevujú 3 km vzdialenú Základnú školu v Malej Ide.
Doprava.
Dopravné spojenie medzi Bukovcom a Košicami zabezpečuje EuroBus - Košice a. s.
Šport.
Možnosť športovania a príjemného relaxu v rekreačnom stredisku Viktoria, pri jazere Bukovec.
Bunetice

Bunetice (v minulosti "Bujanovce", ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Buzica

Buzica (v minulosti "Buzita", ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Obec sa nachádza v južnej časti okresu Košice-okolie v bezprostrednej blízkosti štátnej hranice s Maďarskom. Najbližšími obcami sú Nižný Lánec ležiaci 2 kilometre na východ a Rešica, ktorá sa nachádza 3 kilometre západnejšie.
Dejiny.
Buzica sa prvýkrát spomína v roku 1262 ako "villa Bozita". Názov obce sa v priebehu histórie menil len čiastočne - v roku 1773 sa obec spomína ako "Buzitha, Buzicze", v 1786 ako "Buzitta, Buzicze" a v roku 1808 pod názvami "Buzita, Buzyce". Od roku 1863 sa používal už len názov "Buzita", ktorý zostal v platnosti až do roku 1948.
V uhorskom geografickom lexikóne z roku 1851 sa obec spomína ako prevažne maďarská s 1 148 obyvateľmi. Štatistika z roku 1910 vykazovala v Buzici 1 088 obyvateľov prevažne maďarskej národnosti.
Po prvej svetovej vojne pripadla obec na základe Trianonskej mierovej zmluvy Česko-Slovenskej republike. V novembri 1938 po Viedenskej arbitráži pripadla obec Maďarsku, no druhej svetovej vojne sa Buzica vrátila späť do teritória Česko-Slovenska. V roku 1948 došlo k zmene názvu obce poslovenčením koncovky "-ita" na "Buzica".
Háj

Háj môže byť:
Cestice

Cestice () sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Obec sa nachádza v južnej časti okresu Košice-okolie vzdialená asi 9 kilometrov od štátnej hranice s Maďarskom. Najbližšími obcami sú Čečejovce ležiace 3 kilometre západnejšie a Komárovce, ktoré sa nachádzajú 2 kilometre juhovýchodne.
Dejiny.
Cestice sa prvýkrát spomínajú v roku 1317 ako "villa Zozta". Názov obce sa v priebehu histórie ďalej vyvíjal - v roku 1402 sa obec spomína ako "Shesta", v 1773 ako "Szeszta, Czesticze", v 1786 ako "Seszta, Cschesztice" a v roku 1808 pod názvami "Szeszta, Ceztice, Sestice". V súpise obcí z roku 1863 sa názov obce uvádza v tvare "Szeseka" a od roku 1873 sa používal už len maďarský názov "Szeszta", ktorý zostal v platnosti až do rozpadu monarchie.
V uhorskom geografickom lexikóne z roku 1851 sa obec spomína ako maďarsko-ruská (rusínska) s 849 obyvateľmi. Štatistika z roku 1910 vykazovala v Cesticiach 639 obyvateľov prevažne maďarskej národnosti.
Po prvej svetovej vojne pripadla obec na základe Trianonskej mierovej zmluvy Česko-Slovenskej republike. V medzivojnovom období sa používal starší slovenský názov z prelomu 18. a 19. storočia, ktorý bol upravený podľa platných pravopisných noriem na "Cestice". V novembri 1938 po Viedenskej arbitráži pripadla obec Maďarsku, no druhej svetovej vojne sa Cestice vrátili späť do teritória Česko-Slovenska.
Obyvateľstvo.
V roku 2001 žilo v Cesticiach 824 obyvateľov, z toho bolo 411 Slovákov (51,63%), 376 Maďarov (47,24%), 2 Česi (0,25%) a 7 obyvateľov s nezistenou, resp. inou národnosťou (0,88%)&lt;ref name="MOŠ/MIS"&gt;&lt;/ref&gt;.
Čakanovce (okres Košice-okolie)

Čakanovce () sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Dejiny.
Prvú písomnú zmienku o obci Čakanovce poznáme z roku 1276. Vtedy sa spomína spolu s Bidovcami a Svinicou. Poznáme aj záznam z roku 1282, kde sa uvádza veľká cesta, ktorá tu vedie. V tom čase už teda Čakanovce boli veľkou vyvinutou dedinou.
V roku 1293 držal Svinicu a Bidovce muž menom Peter, zvaný Peteuch, syn Petra zo Svinice. Podľa vyjadrenie historika Branislava Varsika musel v tom čase držať aj Čakanovce, pretože patrili do Svinického panstva.
Po smrti Peteuchovho syna Jána, dala kráľovná Alžbeta svinické panstvo päťkostolnému biskupovi Valentínovi, čím sa stal držiteľom aj Čakanoviec. Valentín však v roku 1390 vymenil svoje panstvo s kráľom, a ten dal ešte v tom istom roku Svinické panstvo Mikulášovi z Perína.
Podľa portálneho súpisu Abovskej stolice z roku 1427 bolo v Čakanovciach 20 port. Porta je brána, vedúca na hospodársky dvor, ktorou môže prejsť voz. Ide teda o určité hospodárske sídlo. Na jednu portu sa počíta minimálne 5 ľudí, čiže v roku 1427 žilo v Čakanovciach minimálne sto ľudí, čo nie je na vtedajšie pomery málo. V rokoch 1420 a 1431 boli páni z Perína znovu potvrdení v držbe Čakanoviec.
Nasledujúce storočie však prinieslo takmer vyľudnenie obce. V roku 1552 sa tu nachádzali iba dve porty, ktoré patrili Štefanovi z Lučenca. Podľa desiatkového súpisu z roku 1565 žilo v Čakanovciach 8 sedliakov a 6 želiarov, čiže 14 poddaných, pričom desiati z nich mali osobné mená slovenského pôvodu. Dvaja mali osobné mená maďarského pôvodu a u dvoch sa pôvod mená nedá určiť. Dedina bola teda obývaná prevažne Slovákmi. Keď sa v tejto oblasti v druhej polovici 16. storočia rozšírila medzi Slovákmi Lutherova reformácia, pôsobili tu slovenskí farári. Napríklad v roku 1597 to bol rankovský farár Jozef Madera, ktorý filiálne pôsobil aj pre Čakanovce. Pochádzal z Trenčína. V roku 1598 tu bol farárom Albert Patecký.
Zo zachovaných mien farárov, ktorý slúžili aj v Čakanovciach ešte poznáme Václava Bohemusa (1590) a Alberta Bohemusa (1598 až 1599).
Táto oblasť ležala na rečovej hranici, kde sa miešali dve protestantské vierovyznania - slovenskí evanjelici a maďarskí reformovaní.
Podľa konskripcie cirkví a farárov z roku 1746 boli Čakanovce slovenská dedina. V tom čase tu bolo 16 rímskych katolíkov, 8 gréckych katolíkov, 39 luteránov, 3 kalvíni a 34 detí. Dovedna tu teda v roku 1746 žilo presne 100 ľudí.
Lexikón z roku 1773 uvádza, že v Čakanovciach ako reč prevládala slovenčina. Údaje z roku 1851 rovnako uvádzajú Čakanovce ako slovenskú dedinu. V tom čase tu žilo 60 rímskych katolíkov, 31 gréckych katolíkov, 275 luteránov, 3 kalvíni a 5 Židia. Celkovo teda 374 obyvateľov.
Názov.
Podľa výkladu historika Branislava Varsika je názov Čakanovce slovanského pôvodu a pochádza od slovanského mena Čakan. To sa medzi slovanským obyvateľstvom Uhorska vyskytovalo medzi Slovákmi aj medzi Chorvátmi.
Vývin názvu obce
Čečejovce

Čečejovce () je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Obec Čečejovce leží v Košickej kotline 22 km juhozápadne od Košíc v nadmorskej výške 205 m. 
Spolu s časťou Seleška, patriacou k Čečejovciam, má 2153 obyvateľov, z ktorých prevažná časť sa hlási k slovenskej a maďarskej národnosti.
Vodné toky.
Obcou preteká Čečejovský potok- Čečanka
Dejiny.
Napriek tomu, že prvá písomná zmienka o obci pochádza len z roku 1317, kde sa uvádza pod menom "CECH", jej história siaha do podstatne staršieho obdobia. Z kamenných nástrojov zhotovených 35 tisíc rokov pred narodením Krista a objavených pri archeologických výskumoch v chotári obce sa dá usúdiť, že už v staršej dobe kamennej tu žil človek. Odkryté základy starovekých neolitických osád v rôznych častiach chotára (najstaršia osada pochádza z obdobia 5 000 rokov pred narodením Krista) dokazujú existenciu početných osád s budovanými obydliami už v dobe kamennej, keď ešte veľká časť tohto územia bola pokrytá lesmi.
Prvým známym majiteľom obce bola rodina Perényiovcov, ktorá sa uvádza v záznamoch z roku 1402. Neskôr sa medzi inými ako majitelia obce ešte uvádzajú rodiny Péderyovcov a Szirmayovcov.
Podľa záznamov z roku 1427 sa dá odhadnúť vtedajší počet obyvateľov obce na 350. Napriek tomu, že obec nebola obsadená Turkami, z obavy pred tureckými nájazdmi sa takmer úplne vyľudnila. V roku 1715 tu bývali iba štyri rodiny. Po ústupe Turkov vtedajší majiteľ obce Szirmay ju nechal osídliť maďarskými rodinami. Následne na to prichádzajú do tejto oblasti aj slovenskí, poľskí a rusínski osadníci. V roku 1826 už má obec 1 029 obyvateľov, z ktorých prevažná časť sa venuje poľnohospodárstvu. V roku 1831 bolo okolie postihnuté cholerou, ktorá zobrala svoje obete aj v tejto obci. V roku 1869 sa tu napočítalo 894 obyvateľov, v roku 1903 to bolo 785 a v roku 1920 877 obyvateľov.
Čečejovce patrili k Rakúsko-Uhorskej monarchii až do jej zániku v roku 1918. Po vzniku Česko-Slovenska v roku 1918 boli jeho súčasťou až do roku 1938, keď boli pričlenené k Maďarsku. Od roku 1945 znova patrili k Česko-Slovensku, kde zotrvali až do vzniku Slovenskej republiky v roku 1993, ktorej súčasťou sú aj v súčasnosti.
Školstvo.
V Čečejovciach sa nachádza základná škola a materská škola.
Čižatice

Čižatice (v minulosti aj "Tižatice", ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Družstevná pri Hornáde

Družstevná pri Hornáde (v minulosti "Tepličany" a "Malá Vieska", ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Obec sa nachádza severne od krajského mesta Košice vo vzdialenosti ani nie 8 km. Je to na hlavnej železničnej trase vedúcej z Košíc cez Kysak a ďalej Margecany smerom do Žiliny. Je rozložená v údolí pri rieke Hornád.
Časti obce.
Obec sa skladá z dvoch pôvodných obcí Tepličany a Malá Vieska, ktoré boli zlúčené v roku 1961. V šarišskom nárečí, ktorým sa na území obcí hovorí, sa chotáre pôvodných obcí označujú ako Cepľičany a Maloveska. V rokoch 1961 až 2003 bola súčasťou Družstevnej aj obec Kostoľany nad Hornádom.
Vodné toky.
Obcou po jej celej dĺžke preteká rieka Hornád, na ktorej je v severnej časti postavená malá vodná elektráreň.
Vodné plochy.
Nad vodnou elektrárňou je umelá vodná plocha, v podstate je to rozšírené koryto Hornádu, ktoré vzniklo postavením hrádze, ktorá zadržiava vodu v rieke pre potreby elektrárne.
Ďurkov

Ďurkov () je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Ďurkov leží asi kilometer východne od rieky Olšava. 
Vodné toky.
Južne od obce tečie rieka Olšava a na severe je Svinicky potok.
Vodné plochy.
Najbližšia vodná nádrž je Bidovský rybník.
Dejiny.
Prvá zmienka o obci pochádza z roku 1272, kedy sa v blízkosti obce odohrala bitka pri Rozhanovciach.
Občianska vybavenosť.
Park pri obecnom úrade a materskej škole.
Dvorníky-Včeláre

Dvorníky-Včeláre (v minulosti "Dvorníky" a "Včeláre (Mihyska, Mech)", ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Dejiny.
Podľa nálezov archeológov bola táto dedina obývaná už v mladej kamennej a ranej bronzovej dobe. V 13. storočí patrila medzi statky Turnianskeho hradu. Prvé písomné zmienky o obci sú z roku 1427.
V 14. storočí mali Dvorníky-Včeláre viacerých majiteľov:
Od roku 1536 sa vracia naspäť do rúk Bebekovcom. V roku 1598 v osade stálo 52 obývaných a 5 prázdnych domov. V roku 1828 v 89 domoch žilo 698 obyvateľov.
V roku 1964 došlo k zlúčeniu obcí Dvorníky, Včeláre a Zádiel do spoločnej obce Zádielske Dvorníky. V roku 1990 sa Zádiel z tejto obce vyčlenil a zvyšok sa obce zmenil názov na "Dvorníky-Včeláre".
Gyňov

Gyňov () je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Ulice.
Malogyňovská, Nová, Kavečianska, Hlavná, Na zahumní, Na kopci, Krátka, Železničná, Čanianska,Jazerná
Hačava

Hačava (v minulosti aj "Vieska", , ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie. Obec sa nachádza v Slovenskom krase. 
Názov.
Názov utvorený od "hača" príponou priestoru "-ava", t. j. podľa miesta v chotári, kde sa chovajú žrebce alebo mladé kobyly.
Dejiny.
O Hačave nie sú nijaké určité správy. Asi koncom 15. storočia, prípadne neskoršie, sa do obce nasťahovali Valasi. Obyvatelia obce sa popri poľnohospodárstve zaoberali výrobou sediel a dreveného riadu.
Herľany

Herľany (, ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie. Sú známe svojím Herlianskym gejzírom, ktorý v súčasnosti strieka do výšky 715 m.
Polohopis.
Herľany sa nachádzajú 28 km severovýchodne od Košíc na úpätí Slanských vrchov.
Dejiny.
Prvý písomný doklad o histórii obce Herľany je z roku 1487, kde sa uvádzajú pod názvom Haryan ako súčasť svinického panstva. Na základe starších dokumentov však vieme, že dedina mohla vzniknúť niekedy v rozmedzí rokov 14311487. V rokoch 1384 a 1397 sa totiž Herľany ešte neuvádzajú medzi majetkom svinického panstva, ku ktorému už patrili dediny Žírovce a Rankovce. Herľany sú teda mladšie ako tieto obce, o čom môže svedčiť aj ich poloha. 
V roku 1601 už Herľany patrili panstvu Trebišov. Už v 17. storočí boli známe ako kúpeľné mesto, kam chodili ľudia z Košíc a Zemplína. Avšak na prelome 17. a 18. storočia sa obec opäť vyľudnila, jej obyvatelia sa vysťahovali do susedných dedín. V súpisoch z rokov 1715 a 1720 sa Herľany vôbec nespomínajú. Neuvádza ich ani konskripcii cirkví a farárov z roku 1746, ani v lexikóne obcí z roku 1773. Napriek tomu niektoré súčasné texty tvrdia, že v 18. storočí boli Herľany veľmi známe kúpeľné miesto, ktoré navštevovali aj cudzinci. Mohlo tak byť v závere storočia, pretože z roku 1808 sa dochoval písomný záznam, kde sú uvedené ako kúpele. 
V roku 1851 autor Fényes uvádza Herľany ako nemeckú dedinu, pričom nemecké obyvateľstvo sa sem nasťahovalo za vlády Jozefa II.
V 2. pol. 20. stor. tu bolo jedno z dvoch stredísk Univerzity 17. listopadu (Univerzity 17. novembra). 
Názov.
Vývin názvu obce
Hodkovce

Hodkovce (v minulosti "Hadkovce", ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Obec leží na rozhraní Medzevskej pahorkatiny (podcelok Košickej kotliny) a Holičkou (podcelok Volovských vrchov). Obcou preteká Hodkovský potok, ktorý ústí do Slaného potoka, prítoku Šemšianskeho potoka. Južným okrajom obce vedie cesta II/548 z Košíc do Jasova. V tesnom susedstve východným smerom leží obec Šemša. Centrum Košíc je vzdialené východne, Moldava nad Bodvou juhozápadne.
Symboly obce.
Erb obce zobrazuje strieborný strom s listami, vyrastajúci zo zelenej pažite. Na ľavej strane je zobrazený bežiaci zajac, v pravej časti je zlaté slnko s tvárou. Obecnú vlajku tvoria štyri pozdĺžne farebné pruhy, ukončené troma cípmi, vo farbe zelený, žltý, modrý a biely.
Dejiny.
Najstaršia zachovaná písomná zmienka o tomto území pochádza z roku 1318, samotná obec „Hothkowch“ sa spomína v roku 1427. V roku 1832 si obyvatelia vybudovali kostol a v rokoch 1841 – 1846 kroniky uvádzajú neúrodné roky a s nimi spojený hlad, no tiež epidémiu cholery, čo zapríčinilo úbytok obyvateľov. 
Po vzniku ČSR vznikla obecná samospráva a v tomto období sa spomína dobrovoľný hasičský zbor. Prvá viedenská arbitráž spôsobila pričlenenie územia obce k Maďarsku a maďarskí vojaci ju opustili až 17. januára 1945. K oslobodeniu Hodkoviec došlo o dva dni neskôr. 
V januári 1988 bol vytvorený spoločný národný výbor s obcou Šemša, no už v roku 1991 došlo k rozdeleniu obcí. 
V roku 1948 sa v obci rozšíril šarlach, o dva roky neskôr bol vybudovaný nový cintorín. Rovnako v roku 1950 bol pre MNV zriadený obecný dom, na kostole boli inštalované bleskozvody. V roku 1952 bola do nových priestorov presunutá kancelária MNV, zriadené prvé JRD i predajňa s pohostinstvom. O tri roky neskôr bol vybudovaný kultúrny dom, v roku 1956 bola obec elektrifikovaná a o rok neskôr pribudlo verejné osvetlenie. Začala sa výstavba budovy požiarnej zbrojnice a v roku 1958 bolo po rozpade prvého JRD založené celoobecné roľnícke družstvo. Motorová striekačka pribudla hasičom v roku 1959, o dva roky pribudli predajňa a pohostinstvo Jednoty, následne boli obnovené mosty a cesty v obci. Obecný rozhlas bol srevádzkovaný v roku 1967, kultúrny dom a kancelárie MNV boli budované v roku 1972, o dva roky pribudla materská škola a v roku 1976 boli vybudované chodníky a rozšírená hlavná cesta. 
Po roku 1991 začalo zveľaďovanie životného prostredia, zintenzívnila sa výsadba zelene, opravili sa cesty, verejné osvetlenie, obecný rozhlas a vybudovalo sa detské ihrisko. Z mnohých investícií bola v roku 2000 realizovaná plynofikácia obce a v rokoch 2014 a 2015 bol vybudovaný verejný vodovod.
Hosťovce (okres Košice-okolie)

Hosťovce (v minulosti "Vendégi, Hosťovce nad Bodvou", ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie, ktorá leží v bezprostrednej blízkosti maďarskej štátnej hranice. 
Polohopis.
Obec leží 38 kilometrov juhozápadne od Košíc približne 600 metrov od maďarskej štátnej hranice. Najbližšími obcami sú Chorváty ležiace 1,5 km juhovýchodne, Turňa nad Bodvou vzdialená 4 km na sever a maďarská obec Hidvégardó, ktorá sa nachádza približne 1,5 km juhozápadne od Hosťoviec.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1360. V nasledujúcich písomnostiach boli Hosťovce označované názvom "Vendighi" a "Wendig", neskôr ako "Wendégi" a v polovici 19. storočia sa názov ustálil na forme "Vendégi". V uhorskom geografickom lexikóne z roku 1851 sa obec spomína ako maďarská s 505 obyvateľmi. Štatistika z roku 1910 Hosťovce uvádzala pod názvom "Bódvavendégi" a vykazovala tu 427 obyvateľov, z toho bolo 421 Maďarov, 2 Slováci, 1 Chorvát a 3 inej, resp. nezistenej národnosti. 
Po prvej svetovej vojne pripadla obec na základe Trianonskej mierovej zmluvy Česko-Slovenskej republike. V medzivojnovom období niesla obec poslovenčený názov "Vendégi" či "Vendíg", no objavujú sa aj názvy "Bodvaves" a "Hosťovce nad Bodvou". Okrem toho sa stále používal aj maďarský názov "Bodvavendégi". V novembri 1938 po Viedenskej arbitráži pripadla obec Maďarsku, no po druhej svetovej vojne bola opätovne pričlenená k ČSR. V roku 1948 došlo k zmene názvu poslovenčením názvu "Vendégi" podľa slova "vendég-hosť" na "Hosťovce". V rokoch 1964 až 1990 bola obec spoločne s Chorvátmi a Turnianskou Novou Vsou súčasťou obce Nová Bodva.
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov z roku 2001 žilo v Hosťovciach 202 obyvateľov, z toho bolo 182 maďarskej, 19 slovenskej a 1 inej národnosti. V roku 2009 tu žilo 183 obyvateľov prevažne maďarskej národnosti.
Doprava.
Intravilánom Rešice prechádza cesta III. triedy 050170, ktorá spája cestu "III/050168" pri hraničnom priechode "Hosťovce-Tornanádaska" s cestou "III/050173" vedúcou do Janíka a Turne nad Bodvou. Doprava obyvateľov za službami je zabezpečená pravidelnou autobusovou dopravou do Moldavy nad Bodvou a Košíc.
Hrašovík

Hrašovík (, ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Obec leží východne od Košíc v Toryskej pahorkatine, ktorá je podcelkom Košickej kotliny, na pravom brehu rieky Torysa. Nadmorská výška stredu obce je , najnižšia výška v chotári je a najvyššia výška v chotári je Chotár je zväčša odlesnený, malé výbežky s porastom duba a hrabu sú v západnej časti. V rokoch 1992 – 1998 bol porast obnovovaný.
Hrašovík je prístupný po ceste III/3324, ktorá južne od obce odbočuje z cesty Košice – Michalovce. Miestne cesty vedú i do susedných obcí – na sever do Beniakoviec a na východ na opačný breh Torysy do Rozhanoviec. Po ľavom brehu Torysy je budovaná diaľnica D1 s križovatkou Hrašovík. Centrum Košíc je vzdialené západným smerom, Prešov severne a Sečovce východným smerom.
Dejiny.
Najstaršia zachovaná písomná zmienka z roku 1270 spomína zem (terra) Raasfelde, ktorú magistrovi Reynoldovi daroval kráľ Štefan V.. V roku 1746 sa uvádza filiálka Ráss, patriaca pod farnosť Košické Oľšany, ako i fakt, že v obci žijú obyvatelia slovenskej a maďarskej národnosti. V roku 1780 tu stálo 27 domov a žilo 187 obyvateľov. Zvonica bola vybudovaná v roku 1900, v roku 1942 bola zrubová ľudová stavba presunutá na vyššie miesto. Školu si miestni vybudovali v roku 1925 na mieste bývalej pastierne, o rok neskôr bola otvorená. V roku 1927 bol založený hasičský zbor, o 4 roky neskôr bola obec elektrifikovaná. Most ponad Torysu do Rozhanoviec bol postavený v roku 1941, v roku 1950 ho nahradila železobetónová konštrukcia. 
JRD bolo založené v roku 1952, o 3 roky neskôr bola dokončená nová cesta do Košíc a zavedené autobusové spoje. Základná škola bola zrušená v roku 1974 a o 3 roky boli jej prístavbou dokončené priestory pre MNV a kultúrny dom. V roku 1993 bol posvätený základný kameň rímskokatolíckeho kostola, ktorý bol slávnostne vysvätený 27. septembra 1998 biskupom Alojzom Tkáčom. Tento fililálny kostol je zasvätený sv. Marte. V rovnakom roku bola zrealizovaná plynofikácia obce, v roku 2007 pribudla kanalizácia a v nasledujúcom roku bola začatá výstavba vodovodu a vybudovaný nový miestny rozhlas. V roku 2010 boli opravené miestne cesty a spustený vodovod, v nasledujúcich rokoch bola zrekonštruovaná budova obecného úradu a kultúrneho domu, rozšírené pouličné osvetlenie, vybudované detské ihrisko a iné.
Obyvateľstvo.
Obyvatelia väčšinou pracujú v priemyselných podnikoch a súkromných firmách v okolí. V súčasnosti (2019) má obec okolo 390 obyvateľov a hospodári na rozlohe 207 ha.
Hýľov

Hýľov (v minulosti "Hýlov", ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Chorváty

Chorváty (v minulosti "Horvátik, Horvatčík, Horváty", ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie. V rokoch 1964 až 1991 boli Chorváty súčasťou obce Nová Bodva.
Dejiny.
Obec založili chorvátski osadníci v 13. storočí. Prvýkrát sa spomína v písomných prameňoch ako "Huruati" z roku 1247. Obec bola majetkom Turňanského hradu. 
Obyvateľstvo.
V obci v roku 2004 žilo 97 obyvateľov prevažne maďarskej národnosti.
Chrastné

Chrastné () je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Janík

Janík (v minulosti "Janov, Jánok", ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie. 
Polohopis.
Obec sa rozprestiera na úpätí severovýchodného svahu "Abovskej pahorkatiny" v blízkosti slovensko-maďarskej štátnej hranice.
Geológia.
Podložie severovýchodnej časti intravilánu obce budujú v zmysle J. Maglaya holocénne fluviálne sedimenty (predovšetkým litofaciálne nečlenené nivné hliny) a proluviálne sedimenty (hliny s úlomkami hornín a zahlinenými štrkmi v nivných náplavových kužeľoch) Idy a Konotopy a ich prítokov. Juhozápadná časť intravilánu sa rozprestiera na morfologicky už výraznejšie vystupujúcich chrbtoch Abovskej pahorkatiny, ktorú tu budujú deluviálno-polygenetické sedimenty (hlinito-ílovité a piesčité svahové hliny) pleistocénno-holocénneho veku. V úrovni elevácií Černičné (lokálny názov: "Szedres", 266,5 m n. m.), ďalej k. 260 m n. m., a Kanovské (lokálny názov "Kányi-arok", 239,9 m n. m.), ktoré lemujú obec z južných smerov, už vystupujú staršie sedimenty poltárskeho súvrstvia pontského veku, ktoré v zmysle A. Nagya tvoria pre zmenu štrky, piesky, kaolinické íly a lignity.
Geomorfológia.
Obec severovýchodnou časťou intravilánu zasahuje do planárneho stupňa Košickej roviny v rámci geomorfologického celku Košická kotlina, ale takisto do kolínneho stupňa Abovskej pahorkatiny. V zmysle geomorfologického členenia D. Kočického a B. Ivaniča (2011) predstavuje Abovská pahorkatina, na ktorej svahoch obec sčasti leží, geomorfologicky explicitne vymedzené územie, resp. podcelok geomorfologického celku Bodvianska pahorkatina. Juhozápadná časť intravilánu obce sa rozprestiera na stráňach štyroch chrbtov: východného hrebeňa k. 261 m n. m., severovýchodného hrebeňa Černičného ("Szedres", 266,5 m n. m.), severo-severozápadého hrebeňa Kanovského ("Kányi-arok", 239,9 m n. m.), a západného hrebeňa Veľkého povrazu (lokálny názov: "Harmadik-kötel", 241,9 m n. m.). Sčasti leží aj v dolinách medzi uvedenými eleváciami.
Vodné toky.
Pri vstupe do obce preteká rieka Ida, do ktorej sa v týchto miestach vlieva vodný tok Konotopa (lokálny názov "Kanyapta"). Cez obec tečie aj vodný tok "Janícky potok", ktorý napája "Vodnú nádrž Janík". Janícky potok sa zlieva z troch ramien prameniacich pod stráňami k. 247 m n. m. ("Malý Falger", resp. "Veľký Falger"). Pod kótou 261 m n. m. západne od obce sa tvorí sezónny tok, ktorý v čase hydrologicko-meteorologických extrémov musí zadržiavať polder vybudovaný na západnom okraji obce. Zároveň predstavuje ľavostranný prítok Konotopy. Sezónne bývajú aktívne aj dva ľavostranné prítoky Janíckeho potoka, ktoré vyvierajú pod "Pástorovou oráčinou", resp. pod západným svahom "Kanovského".
Vodné plochy.
2,5 km juhovýchodne od obce leží retenčná nádrž povodia Hornádu a Bodrogu "Vodná nádrž Janík". 
Kultúra a zaujímavosti.
Pravidelné podujatia.
Janícke dni, Medzinárodné betlehémske hry
Šport.
Žiaden
Jasov

Jasov (v minulosti "Jasov" a "Jasovský Podzámok (Podhradie)", , ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie. Pre obyvateľov i návštevníkov obce poskytuje príjemné prostredie pre život i poznávanie histórie a prírodných krás.
Polohopis.
Leží v juhozápadnej časti Košickej kotliny, na území pod dominantou vápencovej Jasovskej skaly. Obec sa nachádza 28 kilometrov od Košíc.
Obyvateľstvo.
Národnostné zloženie.
Národnostné zloženie v minulosti.
Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 2001:
Sčítanie obyvateľov, domov a bytov v roku 1991:
Sčítanie obyvateľstva v roku 1930:
Školstvo.
V obci sa nachádza základná škola a dve materské školy.
Doprava.
Do obce jazdí cez pracovné dni autobus spoločnosti Slovenská autobusová doprava (SAD). Do 2. februára 2003 tu jazdil osobný vlak na regionálnej trati:
Kalša

Kalša (, ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Obec Kalša leží na juhovýchodnom úpätí Slanských vrchov v Podslanskej pahorkatine. Katastrálne územie obce má 462 ha. Je takmer bez lesného porastu, v južnej časti prevažujú trvalé trávnaté porasty, v severnej orná pôda. Stred obce leží vo výške Výraznú krajinársku a biologickú hodnotu v území predstavuje dopravná zeleň potoka Trebeľa a jeho prítokov, napr. Ostrý potok.
Vodné plochy.
Cez obec preteká potok Trebeľa (staršie Terebľa).
Dejiny.
Obec sa vyvinula na území patriacom kláštorom križiakov. V stredoveku patrila miestnym zemepánom, neskôr sa zálohou a predajom dostala do majetku mesta Košice.
Do 14. storočia patrila do Zemplínskej, od 15. do Abovskej stolice.
Doprava.
Do obce je možné sa dostať cestnou a železničnou dopravou. Obec ma železničnú stanicu a dve autobusové zástavky. Spojenie funguje v prípade železnice v smeroch Košice - Kalša a smere Kalša - Čierna nad Tisou. V prípade autobusovej dopravy je to smer Kalša - Košice a späť, smer US STEEL Košice, Byšta a späť, Malá Tŕňa a späť.
Kecerovce

Kecerovce (, ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie. 
Polohopis.
Časti obce.
Obec Kecerovce vznikla zlúčením obcí Kecerovské Pekľany (v minulosti aj "Kecerské Pekľany"), Kecerovské Kostoľany (v minulosti aj "Kecerské Kosceľany, - Kostolany").
Kecerovský Lipovec

Kecerovský Lipovec (v minulosti "Lipovce", "Lipovec", ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Kechnec

Kechnec (, ) je obec na Slovensku v Košickom kraji v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Obec sa nachádza v južnej časti okresu Košice-okolie, približne 20 kilometrov južne od Košíc, dva kilometre od maďarskej štátnej hranice na ceste I/68 "Milhosť-Tornyosnémeti". So susednou Seňou, s ktorou tvorí spoločný intrvilán, bola v rokoch 1964 až 1990 spojená aj administratívne - do roku 1986 ako Hraničná pri Hornáde, v rokoch 1986 až 1990 ako Seňa.
Dejiny.
Archeologické nálezy z okolia Kechneca potvrdzujú, že prvé osídlenie tohto územia bolo už v paleolite. Prvá písomná zmienka o obci je však mladšia - z roku 1220, keď sa obec spomína pod názvom "Felnemet", teda "Vyšné Nemce". Na majetkoch panovníka pri dolnom toku Hornádu, ku ktorému patrilo aj územie Kechneca sa na prelome 12. a 13. storočia usadili nemeckí kolonisti. Odtiaľ pravdepodobne pochádza aj prvý historicky doložený názov obce "Felnemet". Susedné obce, ktoré dnes ležia v Maďarsku majú podobné názvy - Tornyosnémeti a Hidasnémeti. 
V roku 1338 kráľ Žigmund Luxemburský daroval Kechnec za vernosť a vojenské zásluhy županovi Petrovi z neďalekého Perína. V darovacej listine sa obec spomína pod názvom "Felnemethy alio domine Kemnech". V nasledujúcich storočiach sa názov obce menil len čiastočne - v roku 1560 "Kenyhecz Nempty" a až v 17. storočí sa ustálil na "Kenyhecz", ktorý sa používal až do roku 1920. V uhorskom geografickom lexikóne z roku 1851 sa obec spomína ako maďarsko-slovenská s 579 obyvateľmi. Štatistika z roku 1910 vykazovala v Kechneci 473 obyvateľov, z toho bolo 425 Maďarov, 39 Slovákov, 8 Nemcov a 1 Róm.
V roku 1918 "de facto" a v roku 1920 i "de iure" obec pripadla Česko-Slovensku a jej názov "Kenyhecz" bol poslovenčený do formy "Keňhec". V období rokov 1938 až 1945 bol Kechcnec súčasťou horthyovského Maďarska, no po druhej svetovej vojne opätovne pripadol ČSR. V roku 1945 sa názov obce upravil na "Kehnec" a v roku 1948 do dnešnej podoby.
V období rokov 1964 až 1986 bol Kechnec súčasťou umelo vytvorenej obce Hraničná pri Hornáde, v ktorej boli zoskupené tri obce - okrem Kechneca ešte Milhosť a Seňa. V roku 1986 sa obec osamostatnením Milhosti rozpadla a Seňa s Kechnecom tvorili obec Seňa. V roku 1990 sa obec Kechnec osamostatnila, čím sa administratívne hranice obcí v okolí dostali do stavu spred roka 1964.
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov z roku 2021 žilo v obci 1137 obyvateľov, z toho bolo 980 (86,2%) slovenskej, 117 (10,3%) maďarskej a 6 (0,5%) rómskej národnosti.
Podľa sčítania obyvateľov z roku 2001 žilo v Kechneci 876 obyvateľov, z toho bolo 731 (83,5%) slovenskej, 133 (15%) maďarskej a 1 rómskej národnosti.
Hospodárstvo.
V katastrálnom území Kechneca sa nachádza nový a prosperujúci priemyselný park.
Kokšov-Bakša

Kokšov-Bakša (v minulosti "Kokšov", ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie. V blízkosti obce sa nachádza spaľovňa odpadov Košice.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1302. V minulosti bola známa pod názvom "Boxa" alebo tiež "Baxa", no najmä ako "Koksó-Baksa" (Kokšov-Bakša, t.j. Bakša pri Kokšove, čiže pri terajších Valalikoch, kvôli rozlíšeniu dvoch Bakší v rámci vtedajšej Abovskej stolice). Tento názov bol v roku 1919 chybne preložený do slovenčiny ako "Kokšov". Po roku 1945 sa už výhradne používa názov Kokšov-Bakša. Kokšov-Bakša bola kuriálnou (zemianskou) dedinou s poľnohospodárskym charakterom. Po morovej epidémii v rokoch 1739-1742 bola takmer celá vyľudnená a následne zaľudnená novým obyvateľstvom.
V obci je rímskokatolícky kostol zasvätený Nepoškvrnenému Srdcu Panny Márie (postavený v rokoch 1949-52 a požehnaný v roku 1953), kultúrny dom, základná a materská škola, miestna telovýchovná jednota a je tu vybudovaná sieť služieb (troje potravín, dve pohostinstvá, fitnes). Obec má vybudovaný verejný vodovod, od roku 1993 je splynofikovaná. Problém s telefónnymi prípojkami sa vyriešil v roku 1995. V roku 1997 sa ukončila výstavba Domu nádeje na miestnom cintoríne. V obci je zavedený separovaný zber odpadu a zriadená prevádzka obecného kompostoviska. Pripravuje sa výstavba obecnej kanalizácie. Do obce jazdia autobusy SAD a zachádza linka mestskej hromadnej dopravy č. 24. Znepokojujúcim javom je veľmi znečistené životné prostredie, najmä ovzdušie, ktorého znečisťovateľmi sú spaľovňa tuhého komunálneho a čistička odpadových vôd, ako aj U. S. Steel Košice.
Pri príležitosti osláv 700. výročia prvej doteraz známej písomnej zmienky o obci bol inštalovaný erb obce, odvodený od starej pečate, ako aj vlajka obce.
Ľudovou rečou je abovské nárečie. Tradičné krojové oblečenie sa postupne vytráca. Staré ľudové zvyky o obci takmer úplne vymizli a udržujú sa iba umelo. Od roku 1983 pôsobí v obci mužská spevácka skupina. Viac ako desať rokov pôsobí v obci mládežnícka spevácka skupina Boží námorníci.
Komárovce (obec)

Komárovce () sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Kostoľany nad Hornádom

Kostoľany nad Hornádom (v minulosti "Kosceľany, Kostolany", ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie. V rokoch 1961 až 2003 boli Kostoľany súčasťou obce Družstevná pri Hornáde.
Košická Belá

Košická Belá () je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Obec leží v Hámorskej brázde podcelku Kojšovská hoľa, ktorá zaberá východnú časť Volovských vrchov. Úzkym údolím preteká potok Belá, ktorý ústí do vodnej nádrže Ružín. 
Západným okrajom Košickej Belej vedie cesta II/547 z Košíc do Spišského Podhradia, na ktorú sa pripája centrom obce vedúca cesta III/3349. Okresné a zároveň krajské mesto je vzdialené juhovýchodne, Gelnica leží severozápadne a rovnakým smerom sú i vzdialené Krompachy.
Dejiny.
Obec sa vyvíjala ako pôvodne štyri samostatné obce. V roku 1944 bol k obci Košické Hámre (pôvodne "Košické Hámry", , ) pričlenený Malý Folkmar (pôvodne "Malý Folkmár", ). V roku 1967 boli Košické Hámre zlúčené s Košickou Belou a o dva roky neskôr k nej bola pričlenená i obec Ružín (pôvodne "Starý Ružín", ).
Košická Polianka

Košická Polianka (v minulosti "Poľanka/Polianka", ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Košické Oľšany

Košické Oľšany (pôvodne "Nižný" a "Vyšný Olčvar" ()) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Košický Klečenov

Košický Klečenov (v minulosti len "Klečenov", , ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Časti.
Súčasťou obce Košický Klečenov je chatová oblasť Borda-kúpele.
Dejiny.
Podľa legendy zakladateľom obce bol istý Petej, ktorý sa sem prisťahoval a usadil sa. Živil sa výrobou drevených výrobkov tzv. kľakov, podľa ktorých bola obec neskôr pomenovaná.
Kráľovce

Kráľovce (, ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Obec sa nachádza v Košickej kotline, na ľavom brehu Torysy a okraji výbežkov Slanských vrchov. Leží v severovýchodnej časti okresu Košiceokolie, v blízkosti diaľnice D1, na ktorú je napojená križovatkou "Budimír". Obcou vedie cesta III/3325, ktorá sa v danej križovatke pripája na cestu I/20. Košice sú vzdialené juhozápadne, Prešov severne.
Názov.
Vývin názvu obce
Dejiny.
História obce je prepojená so susedným Ploským, s ktorým ležia na historickej hranici Šariša a Abova. Obec (Malé?) Ploské v Abovskej stolici () je písomne doložená už v roku 1270 ako "terra Lopuspotok", v súvislosti jej darovania magistrovi Reynoldovi. V písomnosti Štefana V. sa uvádza Ploské v Abovskej stolici a vzhľadom na hranicu, vedúcu korytom Kráľovského potoka, išlo o územie južne od tejto línie. Súčasná obec Ploské už ležala na území Šarišskej stolice, preto sa táto donácia vzťahuje na dnešné Kráľovce. Najstaršia priama písomná zmienka pochádza z roku 1388, listina z roku 1410 uvádza názov Malé Ploské, ktoré kráľ Žigmund potvrdil potomkom magistra Reynolda.
Názov Malé Ploské sa používal pre odlíšenie od susednej obce, no od polovice 15. storočia sa začína používať v písomných dokumentoch názov Kráľovce. Neveľká osada mala v roku 1565 iba 11 poddaných sedliakov a 3 želiarov, no po nepokojnom 17. a 18. storočí počet obyvateľov pomaly narastal. Podľa záznamov tu žilo zmiešané obyvateľstvo, používajúce tak slovenský, ako aj maďarský jazyk. Koncom 18. storočia už prevažuje slovenské obyvateľstvo i jazyk a slovenský ráz si obec uchovala do súčasnosti. 
Základná škola v obci začala svoju činnosť dňa 15.12.1920, a niekoľkokrát zmenila svoju adresu. V súčasnosti je spolu s Materskou školou na rovnakej adrese.
Malá Ida

Malá Ida () je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie. 
Polohopis.
Obec Malá Ida leží v severozápadnej časti Košickej kotliny na nive potoka Ida. Severne od obce sa dvíhajú Volovské vrchy, veľká časť chotára však leží v pahorkatine z treťohorných usadenín. Východný a západný okraj chotára pokrývajú lesy, v ktorých prevláda dub. Stred obce sa nachádza v nadmorskej výške 306 m, nadmorská výška v chotári sa pohybuje od 290 do 507 m. 
Obcou prechádza cesta II/548 (KošiceJasov), ktorú tu križuje cesta III/3405 (ŠacaBukovec). Centrum Košíc je vzdialené východným smerom.
Vodné toky.
Cez obec preteká riečka Ida, ktorá pramení pod Bielym kameňom (1 134,5 m) v blízkosti Kojšovskej hole.
Dejiny.
Písomne doložené dejiny obce siahajú do roku 1247, kedy je datovaný prevod majetku - územia dnešnej Malej Idy, na spišského prepošta Mateja. Spomína sa zem a lesy, ktoré ležali na východ od rieky Ida. Pozemky získal v roku 1280 komes Dávid z Omodejovskej línie Abovcov a v listinách z roku 1300 sa toto územie nazýva "Omodeus dictus Fejes de Ida". Po bitke pri Rozhanovciach kráľ Karol Róbert zabral omodejovské majetky, medzi nimi aj Malú Idu a Poľov. Ich novým majiteľom sa stal palatín Filip Drugeth, no po omilostení Tomáša a Mikuláša Čurku v roku 1323 sa im majetok vrátil. V roku 1330 si potomkovia Štefana Čurku majetky rozdelili a majiteľom Malej Idy sa stal Tomáš. V roku 1367 sa vlastníkom obce spomína Tomášov syn, magister Peter, no už v roku 1406 prešla do majetku Spišskej kapituly. V tom čase v obci stál už aj kostol s farou, vybudovaný v rokoch 13321335. 
V súčasnosti zažíva obec vďaka individuálnej bytovej výstavbe veľký rozmach. Dokončená bola plynofikácia, vybudoval sa vodovod i splašková kanalizácia s čističkou odpadových vôd, do užívania bol odovzdaný Dom smútku i multifunkčné ihrisko, zrekonštruované bolo futbalové ihrisko. Premeny sa dočkalo centrum obce s nádvorím obecného úradu, kde pribudol priestor na spoločenské akcie. Pripravuje sa rekonštrukcia obecných komunikácii a vybudovanie chodníkov. V obci sa nachádza materská a základná škola, ktorú navštevujú aj deti z Bukovca, Šemše, Hodkoviec a Nováčian.
Malá Ida sa rozrastá vďaka individuálnej bytovej výstavbe v lokalite Pánsky les. Je plne plynofikovaná. Najväčším problémom obce v súčasnosti je nedostatok kvalitnej pitnej vody.
Školstvo.
Malá Ida je bývalá tzv. stredisková obec, v ktorej je veľká základná škola. Sústreďuje žiakov zo štyroch susedných obcí. V obci sa nachádza aj materská škola.
Malá Lodina

Malá Lodina () je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Kultúra a zaujímavosti.
Národné prírodné rezervácie.
Na území obce sú národné prírodné rezervácie: Bujanovská dubina, Sivec a Vozárska.
Mokrance

Mokrance (v minulosti "Makrance", ) sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Obec s 1370 obyvateľmi leží 27 km juhozápadne od Košíc v západnej časti Košickej kotliny na prítoku potoka Ida. Mokrance ležia neďaleko mesta Moldava nad Bodvou. Obec si do dnešných dní zachovala svoj poľnohospodársky charakter.
Mudrovce

Mudrovce () sú obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Nižná Hutka

Nižná Hutka (v minulosti "Nižné Hutky)" je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie. V rokoch 1986 až 1990 bola obec spojená s Vyšnou Hutkou do obce Hutky.
Polohopis.
Obec leží vo východnej časti Košickej kotliny, na južnom okraji podcelku Toryská pahorkatina, asi 10 km juhovýchodne od Košíc. Rozkladá sa na riečnej terase na ľavom brehu rieky Torysa, od jej brehov, až po výbežky Slanských vrchov. Južným okrajom prechádza cesta II/552 smerujúca na Slanec.
Susednými obcami sú: na severozápade Krásna nad Hornádom, na severe Vyšná Hutka, na severovýchode Nižný Čaj, na východe Bohdanovce, juhovýchodne leží Vyšná Myšľa a južne Nižná Myšľa.
Dejiny.
Najstaršia písomná zmienka o obci Nižná Hutka pochádza z roku 1293, dochovala sa však až listina z roku 1335, kde sa uvádza osada „Hudka“. Po stáročia patrila až do roku 1918 do Abovskej stolice a jej obyvatelia sa živili poľnohospodárstvom, uhliarstvom a remeslami, najmä tkáčstvom. Neveľká osada mala v roku 1715 len 4 poddanské domácnosti, v súčasnosti má už viac ako 500 obyvateľov, žijúcich v 160 domoch. Tak ako v minulosti, i dnes prevažujú katolíci.
Nižná Hutka v minulosti patrila do majetku opátstva v susednej Krásnej nad Hornádom. Písomnosti spred 14. storočia sa nezachovali, preto neexistujú ani informácie o dobe vzniku opátstva a osadách, patriacich do jeho majetku. Obdobie vzniku osídlenia na území súčasnej obce je tak odhadované do 12. storočia. Pri opise hraníc Krásnej nad Hornádom sa v roku 1335 spomína „pons de Hudka abbatis“, doslova „most v Nižnej Hutke“, o dva roky mladší je súpis majetkov opátstva, potvrdzujúci priamo existenciu Nižnej Hutky.
Medzi 14. a 17. storočím došlo k výrazným zmenám štruktúry obyvateľstva v oblasti južne od Košíc a slovenské osídlenie začalo opäť prevažovať až od 17. storočia. Potvrdzuje to správa z roku 1773, ktorá uvádza používanie prevažne slovenského jazyka v susednej Vyšnej Hutke, pokým Nižná Hutka bola ešte v roku 1851 stále maďarsko-slovenskou dedinou.
Reformovaný kostol si obyvatelia vybudovali okolo roku 1648 na mieste staršieho cintorína a práve pri kopaní základov boli mnohé hroby porušené. Nový kostol bol postavený v roku 1928 a 26. mája 1991 mu pribudol nový 150 kg zvon. Rímskokatolíci svoj kostol nemali, pri bývalej škole bola však kaplnka, v ktorej sa vykonávali bohoslužby. Veriaci si preto začali v roku 1982 budovať svoj chrám na základoch starej budovy školy.
Prvá škola sa v obci spomína v roku 1898, neskôr sa pre potreby vzdelávania využívala stará cirkevná budova reformovanej cirkvi. Po Viedenskej arbitráži a okupácie územia sa v rokoch 1939 až 1944 učilo po maďarsky, v rímokatolíckej škole však stále po slovensky. V 60. rokoch 20. storočia občania svojpomocne vybudovali novú školu s učiteľským bytom, no už od 70. rokov chodia žiaci do školy v Krásnej nad Hornádom. V budove bývalej školy vznikla materská škola, ktorá však tiež onedlho zanikla. V bývalom učiteľskom byte bol zriadený Obecný úrad.
Nižná Kamenica

Nižná Kamenica () je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Obec sa nachádza na východnom okraji Košickej kotliny v doline Kamenického potoka. Je vzdialená približne 23 km severovýchodne od Košíc.
Nižná Myšľa

Nižná Myšľa () je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Obec leží na južnom okraji centrálnej časti Košickej kotliny, na rozhraní jej podcelkov Košická rovina a Toryská pahorkatina. Západnou časťou chotára preteká Hornád, východnou riečka Oľšava. S vzdialenými Košicami je spojená cestou II/552, ktorá vedie severne od obce, miestna komunikácia vedie aj do susednej Ždane. Na okraji obce má zastávku aj železničná trať na Čiernu nad Tisou.
Ulice.
Hlavná, Skladná, Slivková, Poštová, Obchodná, Mäsiarska, Družstevná, Repiská, Varheďná, Hlboká, Školská, Malá nemecká, Veľká nemecká, Kopaničná, Cintorínska, Lesná, Široká, Pri Hornáde, staničná
Dejiny.
Dôkazy o prítomnosti pravekých ľudí v okolí obce pochádzajú už z paleolitu (kamenné nástroje, úštepy).
Neskôr sa tu nachádzala opevnená osada otomansko-fuzesabonskej kultúry (asi 1800 - 1700 pred Kr.).
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1270. V tej dobe tu existoval premonštrátsky kláštor a prepoštstvo. 
Obec bola na prelome rokov 1944 a 1945 čiastočne vypálená počas bombardovania lietadlami Červenej armády.
V noci zo štvrtka 3. júna na piatok 4. júna 2010 postihol obec v dôsledku nadmerných zrážok na ničivý zosuv. Zosuv zničil asi 40 domov. Bolo evakuovaných asi 150 obyvateľov. Škody sa vyšplhali na približne 30 miliónov eur. Jednalo sa o druhý najhorší zosuv zaznamenaný na Slovenskom území.