burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Menovitá svetlosť

Menovitá svetlosť alebo menovitá svetlosť potrubia či skrátene svetlosť potrubia je normalizovaný približný vnútorný priemer potrubia. Udáva sa v milimetroch a označuje sa DN. V minulosti sa v česko-slovenských normách označovala "JS" alebo "Js". 
Pre konkrétne použitie sa na základe maximálneho prevádzkového prietoku vypočíta z rovnice kontinuity toku požadovaný priemer potrubia a zvolí sa najbližší vyšší rozmer DN. Pre menovitú svetlosť je platná norma STN EN ISO 6708. .
Menovité svetlosti.
Prvých niekoľko členov radu menovitých svetlostí je (v mm): DN 6, DN 8, DN 10, DN 15, DN 20, DN 25, DN 40, DN 50, DN 65, DN 80, DN 100, DN 125, DN 150, DN 200, DN 250, DN 300, DN 350, DN 400, DN 500, ...
Jürgen Stock

Jürgen Stock (* 4. október 1959, Wetzlar, Nemecko) je nemecký policajný dôstojník a akademik. Od 7. novembra 2014 je generálnym tajomníkom Interpolu.
Životopis.
V roku 1978 nastúpil ku kriminálnej polícii v Hesensku a do roku 1992 pôsobil na pozícii dôstojníka. V rokoch 1992 až 1996 študoval na Giessenskej univerzite, kde sa venoval vedeckému výskumu v oblasti kriminalistiky. V roku 1996 začal pracovať ako právnik, ale onedlho sa vrátil do Bundeskriminalamt, kde sa stal zástupcom vedúceho oddelenia boja proti hospodárskej kriminalite. V roku 1998 sa stal prezidentom Univerzity aplikovanej policajnej vedy so sídlom v Sasku-Anhaltsku.
Do Bundeskriminalamt sa ešte raz vrátil v roku 2000, kde bol riaditeľom Inštitútu pre vynútiteľnosť práva a školenia. V roku 2004 sa stal viceprezidentom Bundeskriminalamt.
Je tiež čestným profesorom práva a kriminológie na univerzite v Giessene. Má 35 rokov policajnej praxe, pričom viac než polovicu svojej kariéry zastával vo vedúcich funkciách.
Od roku 2005 pracuje pre Interpol. V rokoch 2007 až 2010 pôsobil v tejto organizácii na pozícii európskeho viceprezidenta. 7. novembra 2014 bol zvolený valným zhromaždením za generálneho tajomníka. Túto pozíciu prevzal po Ronaldovi Noblovi s okamžitou účinnosťou. Bol zvolený na päťročné obdobie. Vo svojej funkcii okrem iného implementuje komplexný reformný proces s názvom INTERPOL 2020 s úmyslom zlepšiť schopnosť organizácie plniť globálne bezpečnostné potreby svojich členských krajín.
Gloria Navarretteová

Gloria Navarretteová () je čilská právnička a diplomatka, bývalá veľvyslankyňa Čile v Rakúsku, na Slovensku a medzinárodných organizáciách vo Viedni.
Životopis.
Gloria Navarretteová vyštudovala právo na Pontificia Universidad Católica de Chile, magisterský titul z práva má z London School of Economics and Political Science. Absolvovala tiež Foreign Service Programme na Oxforde a Andrés Bello Diplomatic Academy. Pracovala na Ministerstve zahraničnch vecí v oddelení Medzinárodného súdneho dvora a na plánovacom oddelení. Bola tiež riaditeľkou kancelárie štátneho tajomníka pre zahraničné veci.
Diplomatické pôsobenie.
V diplomacii pracovala na veľvyslanectvách v Írsku, Spojenom kráľovstve, Rakúsku a pri medzinárodných organizáciách vo Viedni. Pred svojim súčasným postom bola generálna riaditeľka ceremóní a protokolu na ministerstve zahraničných vecí.
Prezident Čile Sebastián Piñera Gloriu Navarretteovú vymenoval v júni 2018 za veľvyslankyňu Čile v Rakúsku a medzinárodných organizáciách vo Viedni. Prezident Andrej Kiska prevzal poverovacie listiny 5. decembra 2018. Veľvyslankyňa je akreditovaná aj v Slovinsku.
15. marca 2023 bol prezidentkou Zuzanou Čaputovou prijatý nový veľvyslanec, Rodrigo Olsen Olivares.
Bernátka

Bernátka je prírodná pamiatka ev. č. 609, lokalita Rajnochovice asi 300 m vpravo od miestnej komunikácie vedúcej z Rajnochovíc údolím Juhyně k rázcestiu pri hájovni Bernátka v okrese Kroměříž. Lokalitu spravuje AOPK Zlín. Dôvodom ochrany je zmiešaný les s hojným výskytom žerušnice trojlistej "(Cardamine trifolia)". Prírodná pamiatka Bernátka je súčasťou Vtáčej oblasti Hostýnské vrchy o celkovej rozlohe 5176,9520 ha.
Len tak sa stíšim

Len tak sa stíšim je piaty štúdiový album slovenskej speváčky Simy Martausovej. Album vyšiel 18. januára 2019 v Martausovej vlastnom vydavateľstve Moja Muzika. Speváčka album predstavila v sídle SĽUKu v Rusovciach.
Zoznam skladieb.
Pri všetkých skladbách okrem Holubičky je autorokou hudby aj textov Sima Martausová.
Adolfína Tačová

Adolfína Tačová, vydatá Tkačíková (* 19. apríl 1939, Petřkovice) je bývalá česko-slovenská športová gymnastka, držiteľka striebornej medaile v súťaži žien z LOH 1960 a LOH 1964.
Kariéra.
Gymnastike sa venovala od žiackych rokov. V pätnástich sa stala členkou gymnastického oddielu Baníka Ostrava kde ju viedol tréner Miroslav Kojdecký, a v ňom sa v roku 1957 prepracovala do reprezentačného družstva a stala sa s Evou Bosákovou a Věrou Čáslavskou jeho dôležitou a stabilou súčasťou. V jeho radoch vybojovala niekoľko strieborných medailí, napríklad na olympijských hrách 1960 v Ríme a olympijských hrách 1964 v Tokiu a tiež na majstrovstvách sveta v športovej gymnastike v rokoch 1958 a 1962.
Medzi jej individuálne úspechy patrí štvrté miesto v preskoku na olympiáde v Ríme v roku 1960 za tromi sovietskymi súperkami Margaritou Nikolajevovou, Sofiou Muratovovou a Larisou Latyninovou. Práve v preskoku vyhrala trikrát majstrovstvá Česko-Slovenska (1959 až 1962), v roku 1959 bola absolútnou šampiónkou v osemboji.
V roku 1966 ju z reprezentácie vyradilo zranenie Achillovej šľachy a rok neskôr ukončila aktívnu kariéru. Vyštudovala odbor trenérstvo, venovala sa činnosti trenérky vo svojom domovskom oddiele Baník Ostrava stala sa aj medzinárodnou rozhodkyňou. V pokročilom veku naviac vyučovala akrobaciu študentov herectva na ostravskom konzervatóriu, mimo iných Richarda Krajča, a to až do roku 2011.
V roku 2011 bola vyznamenaná čestným titulom "Sportovní legenda Ostravy".
Rodinný život.
Vydala sa nedlho pred majstrovstvami sveta v roku 1962, neskôr sa rozviedla a vrátila sa k svojmi priezvisku za slobodna.
Strabišov-Oulehla

Strabišov-Oulehla je národná prírodná rezervácia ev. č. 413, lokalita Chvalnov-Lísky, Kunkovice v okrese Kroměříž. Lokalitu spravuje AOPK Zlín. Predmetom ochrany sú slnečné stráne s listnatým porastom a lokalita črievičníka papučkového.
Leoš Svárovský

Doc. MgA. Leoš Svárovský (* 17. máj 1961, Jablonec nad Nisou) je český dirigent a hudobný pedagóg, dlhoročný hosťujúci dirigent Slovenskej filharmónie a súčasný šéfdirigent Aichi Central Symphony Orchestra v japonskej Nagoji.
Štúdium a profesionálna kariéra.
Svárovský začal ako dieťa hrať pôvodne na klavíri. Následne najprv študoval na konzervatóriu hru na flautu, neskôr pokračoval so štúdiom hry na flautu aj na pražskej AMU, kde tiež začal študovať dirigovanie. Po absolutóriu školy začínal ako asistent u šéfa Opery Národného divadla v Prahe pána Zdeňka Košlera a pôsobil ako dirigent Komornej opery v Prahe (1985-1987). Bol v priebehu kariéry šéfdirigentom viacerých českých a slovenských orchestrov. Neskôr bol vo funkcii dirigenta a šéfdirigenta v Janáčkovej filharmónii v Ostrave (1991-1993), Štátnej filharmónii Brno (1991-1995), šéfdirigenta slovenského symfonického orchestera Symfonietta v Žiline (1995-2000) a šéfdirigenta Komornej filharmónie Pardubice (1997-2009). Bol tiež hlavným dirigentom baletu pražského Národního divadla (2001-6/2002) a pôsobil ako dirigent Symfonického orchestera hlavného mesta Prahy FOK a Štátnej filharmónie Brno a šéfdirigent orchestra v Štátnej opere Praha. Od roku 2001 je stálym hosťujúcim dirigentom Slovenskej filharmónie. Od jari 2014 je Svárovský šéfdirigentom Aichi Central Symphony Orchestra v Nagoji.
Na svojom konte má niekoľko desiatok CD diskov s nahrávkami pre firmu Supraphon. Dirigovanie vyučoval krátko na JAMU v Brne, v súčasnosti je pedagógom dirigovania aj na pražskej AMU.
Svárovský je taktiež prezidentom Medzinárodného hudobného festivalu Emy Destinovej v Českých Budějoviciach.
Osobný život.
Svárovský je ženatý, s manželkou Martinou má dve deti, Jakuba a Terezu. Býva v pražskom Smíchove.
Estakáda Podzávoz

Estakáda Podzávoz je diaľničný most na diaľnici D3, cez široké údolie Čierňanky na severe mesta Čadca (na hranici mestských častí Čadečka a Podzávoz). Most s výškou 14,5 metra prekonáva okrem Čierňanky a potoka Čadečanka aj cestu I/11, železničnú trať 127, miestne a poľné cesty. Bol vybudovaný ako súčasť stavebného úseku Čadca, Bukov – Svrčinovec ako jeho najdlhší mostný objekt združením firiem Strabag, Porr a Hochtief, generálnym zhotoviteľom mosta bola spoločnosť Strabag. Realizačná dokumentácia mosta bola zhotovená projekčnou spoločnosťou Valbek.
Opis.
Mostný objekt sa skladá z dvoch súbežných mostov. Ľavý most je pätnásťpoľový s celkovou dĺžkou 803 m, pravý je šestnásťpoľový s celkovou dĺžkou 832 m. Oba mosty boli vybudované dvomi technológiami: stredná časť (nad železničnou traťou a Čadečankou) je komorová, budovaná technológiou letmej betonáže, zvyšok je dvojtrámový, budovaný na pevnej skruži. Prepojenie medzi technológiami je zabezpečené plynulým nábehom prierezu komory na dvojtrám nosnej konštrukcie.
Príslušenstvo potrubia

Príslušenstvo potrubia je súhrn pomocných zariadení, ktoré plnia rôzne funkcie v súvislosti s potrubím. Príslušenstvo potrubia patrí medzi potrubné armatúry. Niektoré typy príslušenstva sú:
Ochodzita

Ochodzita () je najvyšší vrch poľskej časti Jablunkovského medzihoria. V poľskom členení je pohorie ("Międzygórze Jabłonkowsko-Koniakowskie") súčasťou Sliezskych Beskýd. Nachádza sa nad obcou Koniaków, približne juhozápadne od Żywica. 
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Jablunkovského medzihoria, na juhu Sliezskeho vojvodstva, v Powiate cieszyńskom a v Gmine Istebna. Na severozápadnom úpätí leží obec Koniaków. 
Opis.
Svahy sú využívané v poľnohospodárstve, prípadne ako pasienky. Na vrchole sa nachádza stožiar televízneho dokrývača a malá kaplnka. Na západných svahoch sa nachádza lyžiarske stredisko "Ski Ochodzita". Vrchol leží na mieste styku dvoch úmorí - juhozápadné svahy odvodňuje potok Čadečka do Kysuce v povodí Dunaja (Čierne more), juhovýchodné potok Czerna smerujúci do Soly v povodí Visly a severné potok Ráztoka do Olše v povodí Odry (obe Baltské more). Severovýchodne sa nachádza Barania Góra (), východne Kiczorka (), južne Kykula () a západne Gírová () a Mloda Góra ().
Výhľady.
Vďaka nadmorskej výške a odlesneniu ponúka vrcholová časť kruhový výhľad. Pri vhodných podmienkach je tak vidieť okolité pohoria – Sliezske Beskydy a Beskid Żywiecki v Poľsku, Moravsko-sliezske Beskydy v Česku, Turzovskú vrchovinu, Malú Fatru, Kysucké a Oravské Beskydy, no nezriedka aj Tatry na Slovensku.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný z Koniakowa a okolitých sídiel.
Leoš Mareš

Leoš Mareš (* 27. apríl 1976, Beroun) je český moderátor, producent a spevák.
Kariéra.
Od roku 1998 uvádza "Ranní show Evropy 2" s Patrikom Hezuckým. Moderoval tiež zábavnú show "Talentmania", spevácku súťaž "Česko Slovenská Superstar", tretiu sériu "Česko hledá Superstar", súťaž "Big Brother", "hitparádu Eso", "X Factor", "Hlas Česko Slovenska", či slávnostné vyhlásenie ankety "Český slavík a Ceny Anděl 2012 a 2014". Leoš Mareš usadol tiež do poroty v show "Česko Slovensko má talent", v ktorej vystriedal herca Martina Dejdara.
Jeho prvý odmoderovaný príspevok bol v relácii "Prásk – drby ze showbyznysu". Nahral tiež štyri albumy, na ktorých sa okrem iného nachádzajú aj duety s Martinou Balogovou či Terezou Kerndlovou. Sám seba nepovažuje za speváka. Dňa 11. januára 2010 bol vymenovaný šéfredaktorom týždenníka "Spy", kde pôsobil len dva týždne.
V roku 2015 mal svoju vlastnú talk show a zúčastnil sa s Katarínou Štumpfovou súťaže Českej televízie s názvom "StarDance ...když hvězdy tančí", kde došiel do 8. kola.
Zahral si tiež vo filmoch. V roku 2003 vo filme Jak básníci neztrácejí naději a v roku 2016 vo filme Jak básníci čekají na zázrak, teda v piatej a šiestej časti série. V roku 2017 sa objavil v ďalších dvoch celovečerných filmoch, prvý je koprodukčná romantická komédia "Všechno nebo nic" režisérky Marty Ferencovej a druhým je hudobný film Dušana Rapoša s názvom "Muzzikanti", kde vytvoril spoločne s Patrikom Hezuckým dvojicu príslušníkov Polície.
Osobný život.
Študoval na Gymnáziu Joachima Barranda v Beroune a pokračoval na ZČU (pobočka v Chebe), štúdium ale nedokončil. V mladosti sa venoval tancu v rámci tanečnej skupiny R. A. K. v Beroune. Dňa 12. júla 2008 si vzal Moniku Poslušnú, s ktorou má synov Jakuba a Matěja. S manželkou sa ale rozviedol a v roku 2018 sa oženil s Monikou Koblížkovou, ktorá prijala priezvisko Marešová.
Chropyňský rybník

Chropyňský rybník je národná prírodná pamiatka, ktorá zahŕňa rybník s ostrovčekom uprostred a pobrežné porasty. Nachádza sa blízko cesty z Chropyně do Kroměříža, v nadmorskej výške Patrí do katastrálneho územia obce Chropyně. Jej celková výmera je 24,09 ha. Dôvodom ochrany je výskyt kriticky ohrozenej kotvice plávajúcej ("Trapa natans") a bohatá avifauna (vodné vtáctvo). Z fauny sa tu vyskytuje napr. čajka smejivá ("Chroicocephalus ridibundus"), z flóry tu dominuje topoľ kanadský ("Populus" x "canadensis") alebo jelša lepkavá ("Alnus glutinosa"). Vtrúsená je vŕba biela ("Salix alba"), ojedinele i topoľ biely ("Populus alba"). V roku 2017 tu prvýkrát v Česku zahniezdila labuť spevavá.
Dobsonov ďalekohľad

Dobsonov ďalekohľad (skrátene Dobson) je Newtonov ďalekohľad namontovaný na „debničkovej“ azimutálnej montáži. Spopularizoval ho John Dobson v roku 1965. Dobsonovej „debničkovej“ montáži sa pripisuje zväčšenie veľkosti ďalekohľadov dostupných amatérskym astronómom. Dobsonove ďalekohľady sa vyznačujú zjednodušenou mechanickou konštrukciou, ktorú je možné ľahko vyrobiť z dostupných komponentov a vytvoriť veľký, prenosný a lacný ďalekohľad. Dizajn je optimalizovaný na pozorovanie slabých objektov hlbokého vesmíru, ako sú hmloviny a galaxie. Tento typ pozorovania vyžaduje veľký priemer objektívu s relatívne krátkou ohniskovou vzdialenosťou a prenosnosť na menej svetelne znečistené miesta.
Kylix (keramika)

Kylix ("kylix") je typ starogréckej keramickej nádoby na pitie.
Kylix (mn. č. "kylikes"), široká plytká čaša s dvomi vodorovnými uchami na okraji, s obvykle vysokou nôžkou nad podstavcom (existovali aj varianty na nízkej nôžke), bol v starovekom Grécku najbežnejším druhom čaše na pitie. Vyrábal sa v rôznych formách a veľkostiach.
Počiatky jeho používania spadajú do doby bronzovej – mykénskej civilizácie, kedy však boli väčšinou hlbšie (takmer všetky najstaršie boli neskorohelladského pôvodu). Už v tom čase sa stala najobľúbenejším tvarom nádoby na pitie vína (zvyčajne riedeného s vodou). Najčastejšie sa používal počas 6. stor. pred Kr., koncom 5. stor. pred Kr. sa už vyskytoval menej. Maliarska výzdoba kyliku sa v tomto období sústredila predovšetkým na jeho dno (na maľbu kruhového tvaru, zvané tondo), ktorá spočiatku bývala čiernofigúrová, neskôr sa nahradila červenofigúrovou.
Vzhľadom na to, že sa z nich najčastejšie pilo na sympóziach, námetom ich výzdoby boli často scény neviazanej sexuálnej zábavy, vracania, močenia (napr. obscénne scény z osláv dionýzií, bežným námetom bol aj boh vína Dionýzos a jeho satyrovia). Starovekí Gréci ešte nemali také obmedzenia, ktorými sa riadi sexuálny život kresťanov (napr. využívať služieb prostitútky bolo prijateľné aj keď bol muž ženatý). Účastníci sympózií z nich pili víno a konverzovali. Keďže tieto vyobrazenia pri pití pokrývalo víno, odhaľovali sa v etapách. Muži si pri tom mohli klásť hádanky, rozprávať príbehy, spievať pijanské piesne alebo hrať hry. Jednou z obľúbených hier bol „kottabos“. Spočívala v tom, že hráči nechali na dne čaše trochu vína a triafali ho do vybraného terča. Na vonkajšom povrchu čaše boli niekedy zobrazené veľké oči, pravdepodobne tu išlo o žartovný námet. Podobnou vtipnou čašou je napr. aj Bomfordova čaša s veľkými očami, ktorej podstavec znázorňuje mužské pohlavné orgány. 
Tvary a typy 6. a 5. stor. pred Kr..
Tvary a typy tohto obdobia rozdeľujeme na: atický s očami typu A, atickú B, C, na sianský typu A, B, gordionský , na Komast čašu, Droopovu čašu (nazvanú po britskom archeológovi Droopovi) a mnohé iné.
Johan Gadolin

Johan Gadolin (* 5. jún 1760 – † 15. august 1852) bol fínsky chemik, fyzik a mineralóg švédskeho pôvodu, ktorý objavil prvý prvok vzácnych zemín - ytrium. Je po ňom pomenovaný prvok gadolínium a minerál gadolinit.
Narodil sa v Turku, kde na miestnej akadémii začal študovať matematiku. Neskôr svoj záujem presunul na chémiu a štúdiá ukončil na univerzite vo švédskej Uppsale. Od roku 1790 bol členom švédskej kráľovskej akadémie vied a od 1797 profesorom chémie na akadémii v Turku. Túto pozíciu zastával až do roku 1822. Bol jedným z prvých chemikov, ktorý zaviedol laboratórne cvičenia pre svojich študentov. Jeho laboratórium, ako aj mineralogická zbierka bola zničená pri požiari v 1827.
Tondo

Tondo môže byť:
Křéby

Křéby sú národnou prírodnou pamiatkou, ktorá sa skladá z troch ostrovčekov trávnatých strání. Nachádza sa na pravom údolnom svahu potoka Tištínka, asi 700 m východne od obce Koválovice u Tištína v k.u. obce Prasklice. Táto lokalita bola vyhlásená národnou prírodnou pamiatkou v roku 1956. Jej celková výmera je 4,73 ha. Jedná sa o lokalitu s xerotermnou travinno-bylinnou vegetáciu so vzácnymi a chránenými druhmi rastlín a živočíchov. Uchovali sa tu pôvodné druhy rastlín. Prevažuje teplomilná fauna rodu Cirsio-Brachypodion pinnati s dominantnou mrvicou peristou "(Brachypodium pinnatum)" a smldníkom jelením "(Peucedanum cervaria)", ktorý miestami vytvára súvislé porasty. Vyskytuje sa tu rad vzácnych a chránených druhov. Rastú tu driene a poniklec veľkokvetý "(Pulsatilla grandis)", ojedinele i hlaváčik jarný "(Adonis vernalis)".
Datľovník obyčajný

Datľovník obyčajný (iné názvy: datľovník pravý, palma datľová, datľová palma, datľovník; lat. "Phoenix dactylifera") je kvitnúci druh palmy (t.j. rastliny z čeľade arekovité), pestovaný pre svoje jedlé sladké ovocie, datle. Hoci jeho presné miesto pôvodu nie je známe (z dôvodu dlhej kultivácie), pochádza pravdepodobne z oblasti úrodného polmesiaca, ktorý sa rozkladá medzi Egyptom a Mezopotámiou. Jeho pestovanie je rozšírené v celej severnej Afrike, na Blízkom východe, v Africkom rohu a v južnej Ázii a je naturalizovaný v mnohých tropických a subtropických regiónoch na celom svete. Datľovník obyčajný je typový druh rodu datľovník ("Phoenix"), ktorý obsahuje 12 – 19 divokých druhov paliem a je hlavným zdrojom pre komerčnú výrobu.
Stromy dosahujú výšky 30 metrov a majú drsný kmeň s priemerom 50 cm. Rastú jednotlivo alebo vytvárajú zhluky s niekoľkými kmeňmi z jedného koreňového systému. Zložené listy sú dlhé 5 m a symetricky tvorené lístkami dlhými 30 cm a širokými 2 cm. Plody sú datle, oválne valcové, dlhé 3 až 7 centimetrov a s priemerom približne 2,5 cm, v závislosti od odrody jasne červenej až jasne žltej farby. Sú veľmi sladké a po vysušení obsahujú asi 75 percent cukru.
Datle sú základná potravina na Blízkom východe a údolí rieky Indus po tisíce rokov. Existujú archeologické dôkazy o kultivácii datlí v Arábii od 6. tisícročia pred Kr. Celková ročná svetová produkcia datlí predstavuje 8,5 milióna ton, pričom najväčšími producentmi sú krajiny Blízkeho východu a severnej Afriky. 
Pestuje sa aj ako okrasná rastlina. Semeno datľovníka obyčajného staré 2 000 rokov a vykopané na pobreží Mŕtveho mora patrí medzi najstaršie semená stromu, ktoré vyrástli.
Poštár

Poštár môže byť:
Počtár

Počtár môže byť:
Hlávik

Hlávik môže byť nárečovo:
Polštár

Polštár môže byť nárečovo:
Daimaó Kosaka

Kazuhito Kosaka (jap. 古坂和仁, prepis: Kosaka Kazuhito; * 17. júl 1973, Aomori, Aomori, Japonsko), známy pod pseudonymami Daimaó Kosaka (jap. 古坂大魔王, prepis: Kosaka Daimaó) a Pikotaró (jap. ピコ太郎, prepis: Pikotaró), je japonský komik, televízna osobnosť a zabávač. Kosaka trvá na tom, že Pikotaro je osoba, ktorú propaguje, no všeobecne sa má za to, že sa v skutočnosti jedná o jednu a tú istú osobu. V súčasnosti má podpísanú zmluvu so spoločnosťou Avex Management Inc. pod skupinou Avex Group.
Známy je vďaka svojmu singlu „PPAP (Pen-Pineapple-Apple-Pen)“.
V roku 2017, počas jesennej služobnej cesty amerického prezidenta Donalda Trumpa do Ázie, bol Kosaka vybraný ako spevák na oficiálnej štátnej recepcii, na ktorej chcel údajne japonský premiér Šinzó Abe udržať „pozitívnu“ náladu.
Osobný život.
Daimaó Kosaka je od 3. augusta 2017 ženatý s Hitomi Jasuedovou, gravure modelkou. Dňa 17. júna 2018 porodila Jasuedová ich prvú dcéru.
Hlavnica

Hlavnica môže byť:
Poduška

Poduška môže byť:
Operácia Prameň mieru

Operácia Prameň mieru (; ) je krycie označenie pre prebiehajúcu inváziu ozbrojených síl Tureckej republiky, Sýrskej národnej armády a pro-tureckých milícií do severovýchodnej Sýrie, ktorej oblasť sa nachádza pod kontrolou kurdskej Autonómnej samosprávy Severnej a Východnej Sýrie, fungujúcej nezávisle od sýrskej centrálnej vlády.
Cieľom tureckého vojenského zásahu je vybudovať na sýrskom území 30 kilometrov široké pásmo bez kurdských milícií, ktoré bude slúžiť ako „bezpečnostná zóna“ pre sýrskych utečencov žijúcich v Turecku. Podľa UNHCR sa ich v krajine nachádza zhruba 3,6 milióna. Kurdské úrady vyhlásili všeobecnú mobilizáciu a vyzvali miestnych obyvateľov, aby vzdorovali invázii tureckej armády.
Priebeh operácie.
Turecká armáda a spriaznené islamistické jednotky začali operáciu leteckým a pozemným bombardovaním na niekoľkých stovkách kilometrov pozdĺž turecko-sýrskej hranice 9. októbra 2019. Turecko následne využilo leteckú prevahu a neporovnateľne silnejšie obrnené jednotky a začalo postupovať do vnútrozemia ASSVS. Do 13. októbra sa turecko-islamistickým vojskám podarilo od SDF a YPG dobyť mestá Tell Abyad a Sulúk a časti mesta Ras al-Ain. Taktiež preťali významnú cestu, diaľnicu M4, kde 13. októbra 2019 tiež zavraždili civilistov vrátane političky Hevrin Chalafovej. V dôsledku ofenzívy utieklo zo zajateckých táborov stovky priaznivcov Islamského štátu.
13. októbra 2019 sa ASSVS dohodla s vládou Baššára al-Asada na spoločnom postupe proti postupujúcej tureckej ofenzíve v rámci operácie Prameň mieru. Spolupráca znamená sčasti zánik samosprávy v kurdských územiach, teda prenechanie vlády nad pohraničnými mestami ako Manbidž, Kobání či Kámišlí, Sýrskej arabskej armáde (SAA). Cieľom spolupráce SAA a SDF je úplné vytlačenie tureckých vojsk z územia Sýrie.
Odpor proti tureckej invázii v Sýrii.
Desiatky tisíc Kurdov a ich podporovateľov pochodovalo ulicami európskych miest, aby vyjadrili svoj nesúhlas s tureckou ofenzívou a solidaritu s Rojavou a s obyvateľmi žijúcich v danej oblasti Sýrie. Viac ako 20 tisíc prokurdských demonštrantov vyšlo do ulíc Paríža, 10 tisíc ľudí sa zhromaždilo v Kolíne, tisíce ľudí protestovalo v Štokholme, Bruseli, Viedni, Hágu či Varšave. Niekoľko menších demonštrácií sa konalo na Slovensku a v Česku, ktorých účasť sa odhaduje na niekoľko stoviek protestujúcich. Hlavné požiadavky protestov bolo okamžité zavedenie bezletovej zóny nad severnou Sýriou, schválenie ekonomických sankcií voči Turecku a uvalenie embarga na export zbraní a vojenského materiálu do Turecka.
Datľovník

Datľovník môže byť:
Svetlosť

Svetlosť môže byť:
Abdullah Öcalan

Abdullah Öcalan („krycie meno“: "Apo", skratka mena Abdullah, ale tiež s významom v kurdštine: "strýko"; * 4. apríl 1946, Ömerli, Turecko) je vodcom a bývalým predsedom PKK – Strany kurdských pracujúcich, ktorú sám založil v roku 1978.
Öcalan bol v Turecku v roku 1999 odsúdený na trest smrti za vlastizradu, členstvo v teroristickom spolku, krádež, vraždu a bombové útoky. V roku 2002 bol tento rozsudok zmenený na doživotný pobyt vo väzení. Je väznený v prísnej izolácii vo väznici na ostrove İmralı, do roku 2009 tam bol jediným väzňom. Žije na samotke a nemá povolené návštevy, kontakt s právnikom, prístup ku správam ani telefonáty rodine, čo znamená porušovanie Dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd.
Jeho osoba je medzi Kurdmi stále uctievaná a za Öcalanovu slobodu sa konajú pravidelné demonštrácie ako v Turecku, tak aj v Európe. V roku 2015 obdržal Öcalan medzinárodnú cenu mieru International Peace Bureau.
Z väzenia vydal Öcalan niekoľko kníh, poslednú v roku 2012.
Praveký slon

Praveký slon môže byť:
Predpotopný slon

Predpotopný slon môže byť:
PPAP (Pen-Pineapple-Apple-Pen)

„PPAP (Pen-Pineapple-Apple-Pen)“ (jap. "ペンパイナッポーアッポーペン", prepis: "Penpainappóappópen") je singel Pikotara, a fiktívneho pesničkára vytvoreného a stvárneného japonským komikom Daimaom Kosakou. Dňa 25. augusta 2016 vyšiel ako hudobné video a odvtedy sa stal vírusovým videom. Ku júnu 2018 získalo oficiálne video 200 miliónov zhliadnutí na YouTube.
Zoznam skladieb.
Zdroj: swedishcharts
Hudobné video.
Hudobné video stálo 100 000 jenov (842,521757 eur). V roku 2017 sa objavil vo filme "Emoji Film".
PPAP

PPAP môže byť:
Voz

Voz môže byť:
Čerňava (prírodná rezervácia)

Čerňava je prírodná rezervácia v lokalite Rajnochovice v okrese Kroměříž, na svahu vrchu Čerňava (844 m). Leží vnútri prírodného parku Hostýnské vrchy v Hostýnsko-vsetínskej hornatine.
Ochrana prírody.
Predmetom ochrany je dochovaný zvyšok karpatskej jedľobučiny starý až 280 rokov. Správa AOPK Zlín.
Bortlova stupnica

Bortlova stupnica () je deväťbodová stupnica, ktorá opisuje mieru svetelného znečistenia. Nižšia hodnota Bortlovej stupnice znamená nižšiu mieru svetelného znečistenia, vyššia hodnota naopak vyššiu mieru svetelného znečistenia. Stupnicu zaviedol americký astronóm John Bortle vo februári 2001, kedy ju publikoval v časopise "Sky and telescope".
Henrich Kalkarský

Henrich Kalkarský ("Heinrich Egher"; * 1328† 20. december 1408) bol kartuziánsky spisovateľ.
Životopis.
Henrich sa narodil v Kalkare v kniežatstve Cleves. Štúdium začal v Kolíne nad Rýnom a ukončil ho v Paríži, kde sa v roku 1357 stal majstrom umenia. Okamžite obsadil post prokurátora nemeckého národa, bol tiež profesorom teológie.
Stal sa kanoníkom v kolegiálnych kostoloch sv. Swiberta v Kaiserswerte a sv. Juraja v Kolíne. V roku 1362 sa vrátil do svojej rodnej krajiny. Čoskoro potom, však, znechutený svetom, odišiel v roku 1365 do kartuziánskeho kláštora v Kolíne, kde bol vďaka svojmu talentu a cnosti rýchlo povýšený na najdôležitejšie úrady.
Následne sa stal priorom v kartuziánskom kláštore v Arnheme (136872), v Ruremonde (137277), ktorý postavil, v Kolíne nad Rýnom (137784) a Štrasburgu (138496), ktorý obnovil. Ako obyvateľ jeho provincie po dobu dvadsiatich rokov, preto vzhľadom na okolnosti, ktoré spôsobila Veľká západná schizma, zohrával významnú úlohu v Holandsku a nemecky hovoriacich krajinách.
Práca.
Ako spisovateľ zanechal množstvo diel na veľmi rôznorodé témy. Ako významný hudobník, teológ a asketik, zložil pojednania: "Loquagium de rhetorica", "Cantuagium de musicâ", "De Continentiis et Distinctione Scientiarum" a bol tiež autorom kázní, listov, pojednávaní o duchovnom živote atď.
Za sklom

Za sklom môže byť:
Pinebook Pro

Pinebook Pro je ľahký notebook pre Linux a *BSD, založený na architektúre ARM od spoločnosti PINE64.
Je navrhnutý tak, aby bol alternatívou pre Chromebooky, ktoré používatelia konvertujú na Linuxové notebooky. Obsahuje 14" IPS displej s rozlíšením 1920x1080, telo z horčíkovej zliatiny, eMMC úložisko s kapacitou 64 alebo 128 GB, batériu s kapacitou 10 000 mAh a disponuje veľkou modularitou.
Založený je na systéme na čipe RK3399, obsahuje port USB-C pre dáta, video výstup a nabíjanie, prepínače na odpojenie mikrofónu, BT/WiFI modulu a kamery a rozšíriteľné úložisko pomocou NVMe s voliteľným adaptérom.
Vybavený je 4 GB pamäte a 128 Mb modulom SPI boot Flash. Medzi rozhrania patrí čítačka pamäťavých kariet micro SD, ktorá je bootovateľná, porty USB 2.0 a 3.0, port USB-C a UART cez mikrofónny vstup.
Klávesnica a touchpad používajú protokol USB 2.0. LCD panel používa protokol eDP MiPi.
Podporuje viac operačných systémov, napr. rôzne distribúcie Linuxu (Ubuntu, Debian, Manjaro a pod.), Android, ChromeOS a *BSD.
Mária Jozefa Saská

Mária Jozefa Saská môže byť:
Obliehanie Naxosu

Obliehanie Naxosu môže byť:
Obliehanie Brna

Obliehanie Brna môže byť:
Konzervatívny liberalizmus

Konzervatívny liberalizmus je politický smer, ktorý spája základne východiská klasického liberalizmu s hodnotovými postojmi konzervativizmu. Konzervatívny liberalizmus kladie najväčší dôraz na hodnotu indviduálnej slobody v politickej, ekonomickej a náboženskej rovine. Podobnými politickými ideológiami sú neokonzervativizmus, konzervatívny liberalizmus a národný liberalizmus, avšak nie sú s konzervatívnym liberalizmom totožné. Na Slovensku tento politický smer predstavujú strany ako SaS a ZA ĽUDÍ.
Dejiny konzervatívneho liberalizmu.
Dejiny konzervatívneho liberalizmu sa vyvíjali spolu s liberalizmom. Až do druhej svetovej vojny sa konzervatívni liberáli radili buď medzi konzervatívcov, alebo liberálov. Je pravdou, že sa táto ideológia začala vytvárať už po roku 1918, avšak stala sa populárnou až v 40. a 50. rokoch 20. storočia. Konzervatívny liberalizmus sa stal obľúbeným najmä medzi kresťanskými demokratmi.
Žigmund I. (Poľsko)

Žigmund I. Starý ( * 1. november 1467, Kozienice† 1. apríl 1548, Krakov), syn Kazimíra IV. Jagelovského a Alžbety Habsburskej, bol poľský kráľ a litovský veľkoknieža v rokoch 15061548.
Životopis.
Žigmund sa spočiatku usiloval o nástupníctvo po svojom najstaršom bratovi českom a uhorskom kráľovi Vladislavovi II. Zmluvami vo Viedni z roku 1515 rezignoval na nástupnícke právo v Uhorsku v prospech Habsburgovcov. Za to sa cisár Maximilián I. Habsburský musel vzdať spojeneckej zmluvy s veľkým kniežaťom moskovským Vasilijom III. a prípadnej podpory rádu nemeckých rytierov v Prusku, s ktorým mal Žigmund spory.
Listinou z 27. novembra 1499 získal od svojho brata Vladislava ako léno Hlohovské kniežatstvo. Potom získal v decembri 1501 tiež Opavské kniežatstvo, vykúpené od Jána Korvína, a v septembri 1504 bol menovaný najvyšším kráľovským miestodržiteľom Sliezska. Viedol tri vojny s Moskvou v rokoch 15071508, 15121522 a 15341537, počas ktorých Litva prišla okrem iného o strategický dôležitý Smolensk (1514).
V roku 1519 mu bol udelený Rád Zlatého rúna (č. 161).
Roku 1519 vstúpil do vojny s rádom nemeckých rytierov, v ktorého čele stál jeho synovec Albrecht Hohenzollernský. Ten prijal roku 1525 luteránsku reformáciu, Prusko sekularizoval a zložil zaňho Žigmundovi lénny sľub. V rokoch 15261529 včlenil do poľského štátu dovtedy samostatné Mazovské vojvodstvo, kde zomrel posledný piastovský vládca Jan IV. Roku 1537 musel čeliť odboju šľachty, ktorá nakoniec ustúpila.
Za Žigmundovej vlády došlo ku kultúrnemu rozkvetu Poľska v duchu renesancie, ktorej nástup bol spojený s kráľovou druhou manželkou Bonou Sforzou. Spoločne s ňou prišli na poľský dvor aj jej početní dvorania. Následný spoločenský život na kráľovskom dvore sa stal vzorom aj pre spoločnosť z vyšších poľských kruhov. Kráľovná nezostala len pri tom a začala pozývať do Poľska tých najvýznamnejších architektov a umelcov.
Rodina.
V čase nástupu na trón bol slobodný, hoci už mal takmer štyridsať rokov a mal iba nemanželské deti (s dlhoročnou milenkou Katarínou Telničankou).
Jozef Pantaleón Roškovský

Jozef Pantaleón Roškovský alebo aj Pantaleon Roszkovský (* 10. marec 1734, Stará Ľubovňa – † 27. marec 1789, Budapešť) bol slovenský mních, kňaz, skladateľ, organista a hudobný teoretik.
Život.
Narodil sa v rodine organistu v Starej Ľubovni. Študoval v Podolínci a na univerzite v Trnave. V roku 1755 vstúpil do františkánskeho rádu. Noviciát absolvoval v kláštore svätej Kataríny pri Trnave. Od roku 1757 študoval teológiu v Pešti. V roku 1759 bol v Trnave vysvätený na kňaza a do roku 1761 pokračoval v štúdiu teológie v Bratislave. Pôsobil vo viacerých kláštoroch mariánskej provincie (Nové Zámky, Bratislava, Trnava, Pešť). Ovládal niekoľko hudobných nástrojov a bol dobrým spevákom. Zozbieral mnoho liturgických spevov a skomponoval niekoľko sakrálnych kompozícií. Avšak, nie mnoho z jeho diela sa nám zachovalo do dnešných dní. Roškovský zomrel v Budapešti v roku 1789.
Dielo.
Roškovský sa zaoberal výhradne duchovnou hudbou. Zbieral, upravoval a komponoval liturgické spevy: omše, ofertória, vešpery, antifóny, litánie, "Tota pulchra, Stella coeli, Tantum ergo, Rorate coeli", árie o svätých apod. Zozbierané i vlastné skladby uverejnil v niekoľkých zborníkoch, ktoré obsahujú viacej než 700 skladieb. Zborníky majú vysokú umeleckú i historickú hodnotu, dokumentujú vývoj cirkevnej hudby od stredného baroka až po raný klasicizmus. Pracoval aj na návrhu hudobnej reformy v Mariánskej provincii, ktorej súčasťou sa mali zborníky stáť. Pre prílišnú náročnosť však bol jeho návrh odmietnutý.
José López Portillo

José López Portillo y Pacheco (* 16. jún 1920, Ciudad de México† 17. február 2004, tamže) bol mexický politik, v rokoch 19761982 prezident Mexika.
Životopis.
Vyštudoval právo na Národnej autonómnej univerzite v Mexiku. Potom na svojej "alma mater" učil politickú teóriu a verejnú správu. Vydal niekoľko kníh o politickej filozofii a napísal aj dve knihy beletristické: "Quetzalcoatl" a "Don Q".
V roku 1959 vstúpil do Inštitucionálnej revolučnej strany, kľúčovej politickej sily mexického politického systému. Postupne stúpal mocenskou hierarchiou, aby sa v 70. rokoch plne vrhol na politiku. Najprv pracoval v prezidentských kanceláriách Gustava Díaza Ordaza a Luisa Echeverria a neskôr, roku 1973 bol ním menovaný ministrom financií. Držal tento post do roku 1975. Podarilo sa mu obmedziť daňové úniky a znížiť verejné výdavky. V roku 1976 vyhral v prezidentských voľbách (bez protikandidáta), ako kandidát Inštitucionálnej revolučnej strany. Roku 1978 obnovil po 38 rokoch diplomatické vzťahy so Španielskom - za zlepšenie vzťahov medzi španielskojazyčnými krajinami tiež roku 1981 získal Cenu Astúrskej kňažnej. Podporil sandinovské hnutia v Nikaragui. Oponoval politike Ronalda Reagana. Vykonal reformu, ktorá rozšírila počet členov parlamentu na 400, pričom 100 muselo patriť opozícii. Tým oslabil hegemóniu Inštitucionálnej revolučnej strany, ktorá v Mexiku vládla nepretržite od roku 1929 (do roku 2000).
Začiatok jeho vlády sprevádzalo - napriek dramaticky vysokej inflácii - ekonomické nadšenie, ktoré vyplývalo z objavu ropy v štátoch Veracruz a Tabasco. Mexiko sa v krátkej dobe stalo štvrtým najväčším ťažiarom ropy na svete. Napriek obrovským ziskom však rýchlo rástol vládny dlh. Po prudkom znížení cien ropy roku 1981, vypukla v Mexiku obrovská dlhová kríza, ktorá sa preliala aj do zahraničia. Mexiko sa stalo druhým najväčším dlžníkom na svete. López reagoval tým, že znárodnil banky, zaviedol kontrolu devíz a o 40 percent devalvoval mexickú menu peso, hoci verejnosti tvrdil, že bude menu obhajovať „zúrivo ako pes“ a úspory občanov nie sú v ohrození. Stal sa potom objektom veľkej nenávisti verejnosti a po konci svojho mandátu roku 1982 radšej odišiel z krajiny. Jeho nástupca, Miguel de la Madrid, zahájil proti nemu ťaženie - López sa totiž stal symbolom korupcie a rozkrádania, americký novinár Jack Anderson publikoval informácie tajných služieb, podľa ktorých López spreneveril viac ako miliardu dolárov, navyše preslávil sa aj svojim protekcionizmom, ministerský post pridelil aj svojej manželke, vysoké vládne funkcie získali aj iní členovia jeho rodiny.
Sídlisko Pod Hájom

Sídlisko Pod Hájom môže byť:
Bílé potoky

Bílé potoky sú prírodná rezervácia ev. č. 770 neďaleko obce Valašské Klobouky v okrese Zlín. Oblasť spravuje Správa CHKO Bílé Karpaty.
Ochrana.
Cieľom ochrany je jednak zachovanie genofondu podhorskej karpatskej lúky, mokradí a pramenisk, tak aj lesného spoločenstva karpatskej bučiny a dubohrabiny. PR Bílé potoky je tiež krajinársky hodnotné územie.
Kristián Koštrna

Kristián Koštrna (* 15. december, 1993, Hlohovec) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za slovenský klub Spartak Trnava. Jeho pozíciou je post krajného obrancu.
Klubová kariéra.
Koštrna započal svoju kariéru v Bolerázi, odkiaľ odišiel do rakúskeho Parndorfu. Hral aj v Bulharsku.
Dunajská Streda.
V roku 2017 sa Koštrna upísal Dunajskej Strede. S klubom sa v sezóne 2017/18 umiestnil na 3. mieste, čo bolo vtedy pre DAC historicky najvyššie umiestnenie. O rok neskôr prišlo vylepšenie, DAC skončil na 2. mieste. Koštrna k tomu prispel gólom v poslednom zápase sezóny, keď v 10. kole nadstavbovej časti v skupine o titul otváral skóre z penalty na 1–0. Dunajská Streda porazila doma Michalovce 5–0. Na začiatku sezóny 2019/20 sa Koštrna stal kapitánom DAC z dôvodu absencie zraneného kapitána Zsolta Kalmára. 25. augusta Koštrna vyrovnal v zápase v Nitre skóre na 1–1 hlavičkou v 39. minúte zápasu. DAC skóre otočil a vyhral 2–1.
Pod hájom

Pod hájom môže byť:
Pod Hájom môže byť:
Cat S61

Cat S61 je mobilný telefón spoločnosti Caterpillar Inc. uvedený v roku 2018. Smartfón obsahuje integrovanú termovíznu kameru a laserový merač. Je vodeodolný a odolný voči pádom a nárazom.
Imrich Točka

Prof. Ing. Imrich Točka, CSc. (* 23. jún 1941, Tormoš, Nitra - 9. máj 2020) bol slovenský spisovateľ, regionálny historik, numizmatik, kampanológ, záchranca kultúrnych pamiatok. Bol bývalý univerzitný pedagóg Slovenskej pôdohospodárskej univerzity v Nitre.
Život.
Vzdelanie získal na Základnej škole v Chrenovej (19461955), potom na Jedenásťročnej strednej škole (JSŠ) v Nitre (19551958) a neskôr na Vysokej škole poľnohospodárskej v Nitre (19581963).
V roku 1963 sa zamestnal na Vysokej škole poľnohospodárskej v Nitre (od roku 1996 Slovenská poľnohospodárska univerzita), kde pôsobil až do svojho odchodu na dôchodok v roku 2009. Ako pedagogický a vedecký pracovník pracoval na Agronomickej fakulte a špecializoval sa na poľovníctvo, šľachtiteľstvo a chov malých hospodárskych a kožušinových zvierat. Prezident Rudolf Schuster ho vymenoval za univerzitného profesora v roku 2001.
Vo svojej výskumnej oblasti bol autorom, resp. sa autorsky spolupodieľal, na tridsiatich odborných publikáciách a ďalších desiatkach článkov v odborných periodikách. Po odchode do dôchodku bol (v roku 2019) autorom dvadsaťjedna vedecko populárnych knižných diel z oblasti regionálnej histórie, kampanológie a numizmatiky, z ktorých veľkú časť vydal vo vlastnej réžii.
V roku 2011 pri príležitosti svojho životného jubilea daroval svoju celoživotnú zbierku medailí Ponitrianskemu múzeu v Nitre. V tom istom roku objavil v lapidáriu Kňazského seminára sv. Gorazda v Nitre stratenú najstaršiu kultúrnu pamiatku z nitrianskej Chrenovej – sochu Krista Trpiteľa z roku 1770. Tá bola ukradnutá a premiestnená na neznáme miesto na začiatku 70. rokov dvadsiateho storočia. Stalo sa tak pri búraní chrenovskej zvonice, v ktorej bola dovtedy umiestnená. Ďalší významný objav sa mu podaril v roku 2012. Pri kampanologickom výskume vo farskom Kostole sv. Urbana na Zobore, v priestoroch kostolnej veže objavil na podlahe odložený, v zlom stave v tej dobe už nepoužívaný 32-kilogramový zvon. Ten následne identifikoval ako Zvon zasvätený sv. Jánovi Nepomuckému, ktorý je dokázateľne najstarším zachovaným zvonom na území mesta Nitry. Zvon odlial bratislavský zvonolejár Ján Ernest Christelli v roku 1743.
V roku 2013 sa stal zakladajúcim členom Zoborského skrášľovacieho spolku, ktorý sa stará o zachovanie miestneho kultúrneho dedičstva, hlavne o zoborský kláštor. V roku 2016 sa spolu s kolegami z tohto občianskeho združenia postaral o navrátenie sochy sv. Jána Nepomuckého do prícestnej kaplnky na Chmeľovej doline v nitrianskej mestskej časti Zobor. Pôvodnú sochu tohto svätca ukradli zlodeji niekedy v 70. rokoch 20. storočia.
S manželkou Ildikó Lalákovou (19452013) mal dcéru Andreu (1967) a syna Gabriela (1971).
Zomrel 9. mája 2020 v kruhu svojich najbližších vo svojom rodinnom sídle v Nitre na Zobore.
Martin Cooper

Martin Cooper (* 26. december 1928, Chicago, Illinois, USA) je americký inžinier a vynálezca, označovaný za "otca mobilného telefónu". Ako prvý človek na svete uskutočnil hovor mobilným telefónom na verejnosti.
Životopis.
Vyštudoval na Illinois Institute of Technology. Zúčastnil sa kórejskej vojny.
Ako vývojár firmy Motorola, do ktorej nastúpil v roku 1954, zostrojil v roku 1973 prvý vreckový mobilný telefón, ktorý nemožno stotožniť s autotelefónom. Viedol aj tím, ktorý prístroj v roku 1983 uviedol na trh (DynaTAC 8000X). V rovnakom roku odišiel z Motoroly a založil niekoľko vlastných firiem, spolu s manželkou Arlene Harris (Cellular Business Systems, Dyna LLC a i.). Má jedenásť patentov v obore bezdrôtovej komunikácie. 
Roku 2009 získal Cenu kniežaťa Astúrskeho.
Skorotlčúce

Skorotlčúce je tretí štúdiový album (dvoj CD) hudobnej skupiny 100 múch, ktorý vydalo hudobné vydavateľstvo Hevhetia v roku 2011.
Zoznam skladieb.
CD 1
CD 2
Obsadenie.
Sto múch:
Hostia:
100 múch (album)

100 múch je štvrtý štúdiový album slovenskej kapely 100 múch, ktorý vydalo hudobné vydavateľstvo Hevhetia v roku 2019.
Družica (kultúra)

Družica (-zriedkavo; iné názvy: družička, druska) je výraz v slovenskej ľudovej kultúre, ktorý sa používa v dvoch mierne odlišných významoch, a to na označenie:
Tradične zastávala úlohu prvej družice príbuzná (sestra, sesternica, dcéra krstnej matky) alebo kamarátka mladuchy. Ako uvádza etnologička Kornélia Jakubíková v elektronickej encyklopédii "Tradičná ľudová kultúra Slovenska slovom a obrazom": "„Odevné znaky mala podobné mladuche (partu, veniec, neskôr kyticu), čo malo v magickom zmysle ochrannú funkciu. Jej povinnosťou bolo odovzdať ženíchovi svadobnú košeľu a svadobné pierko a sprevádzať ho na sobáš. Na západnom Slovensku prebrala družica aj niektoré úlohy družbu – prednášanie vinšov, skladanie venca, vyberanie peňazí. Iných úkonov sa zúčastňovala so skupinou družíc ako časti svadobnej družiny.“"
Kalathos

Kalathos ("kalathos", doslovne "košík") je typ starogréckej keramickej nádoby.
Kalathos (mn. č. "kalathoi") sa vyrábal z rôznych materiálov. Tradične sa zhotovoval z prútia, ale vyrábal sa i z kameňa, kovu alebo keramiky. Keramická verzia košíka bola najčastejšie okrúhla menšia nádoba bez ucha s takmer vertikálnymi stenami. Kalathos mal všestranné použitie, ženy si do neho mohli ukladať napr. vlnu, kvety či plody z úrody. V starovekom Grécku bol kalathos symbolom sily, plodnosti a blahobytu a podobne ako "roh hojnosti" (prútený košík v tvare rohu) bol často zobrazovaný na minciach (občas spolu s bohom vína Dionýzom). Kalathos slúžil aj ako kultový predmet.
Na mnohých starogréckych maľbách (hlavne na keramických nádobách) je bohyňa Demeter (často i so svojou dcérou Korou, budúcou kráľovnou podsvetia), zobrazená ako drží kalathos (pletený košík naplnený kvetmi, posvätný symbol tejto bohyne). Počas slávností konajúcich sa na počesť týchto bohýň ich ženy v slávnostných sprievodoch niesli naplnené kvetmi alebo ovocím. Takýto sprievod sa konal napr. v posledný deň trojdňového sviatku "Thesmoforia" (na konci pôstu, 13. dňa mesiaca Pyanepsión)
Na vyobrazeniach majú kalathoi rôzne tvary, niektoré majú pevné steny, kým iné s otvormi sú akoby z prútia. Všetky tieto tvary a vzory kalathoi sa vyrábali aj v menšej veľkosti a slúžili veriacim ako votívne dary do svätýň. Miniatúrne kalathoi (kalathiskoi) sú známe zo svätýň Demetry po celom Grécku, ale nikde sa nenašli v takom hojnom množstve, ako napr. pri Akrokorinte. Mnoho stoviek sa ich tu v rôznych tvaroch a veľkostiach zachovalo takmer nepoškodených, ale väčšina, a to niekoľko tisíc, už len vo fragmentoch. Vyzerá to, akoby takmer každá žena, ktorá v klasickej dobe vystúpila ku tejto svätyni, venovala bohyni kalathiskos.
Socialisti.sk

Socialisti.sk je slovenské mimoparlamentné ľavicové politické hnutie, ktoré vzniklo zaregistrovaním 8. októbra 2019 na Ministerstve vnútra SR. Cieľom hnutia je presadzovať hodnoty postavené na troch základných pilieroch – sociálnom, environmentálnom a mierovom. Hnutie má prinášať „radikálnu, ľavicovú demokratickú alternatívu voči koristníckemu kapitalizmu, ktorý ničí spravodlivosť, rovnosť a život na Zemi“. Súčasným lídrom strany je Artur Bekmatov.
Dejiny.
Hnutie založil v októbri 2019 ľavicový aktivista a kandidát na prezidenta SR, Eduard Chmelár. Socialisti.sk kandidovali samostatne vo voľbách do Národnej rady SR vo februári 2020, no neuspeli, získali 0,55 % hlasov. Následne sa Chmelár vzdal funkcie predsedu a v júni 2020 snem strany za nového predsedu zvolil Artura Bekmatova, Chmelár ostal čestným predsedom.
18. januára 2022 hnutie iniciovalo prvý protest proti prijatiu dohody DCA, na ktorom vystúpila aj predsedkyňa KOZ SR Monika Uhlerová, vtedy člen strany Vzdor-SP Stanislav Pirošík, ale i Andrej Danko, predseda Slovenskej národnej strany.
31. januára 2022 oznámilo vedenie strán Socialisti.sk a Vzdor – strana práce (ktorej viacerí členovia kandidovali na kandidátnej listine Socialistov v parlamentných voľbách 2020) podpísanie dohody o spolupráci a plán zlúčenia oboch subjektov pod hlavičku Socialistov. Strana Socialisti.sk na sociálnych sieťach takisto oznámila, že do nadchádzajúcich komunálnych a župných volieb strany pôjdu spoločne s ďalším mimoparlamentným ľavicovým hnutím Solidarita. Predseda strany Artur Bekmatov 25. augusta 2022 oznámil, že bude kandidovať na post predsedu a poslanca zastupiteľstva Nitrianskeho samosprávneho kraja.
V januári 2023 hnutie podporilo referendum o odvolateľnosti poslancov NR SR. Hnutie sa tiež pravidelne zapája do odborárskych protestov a podporuje pracujúcich v jednotlivých podnikoch. Príkladom je vyjadrenie podpory predsedovi odborov v belušskom podniku Booster Precision Components, čo vedenie spoločnosti v marci 2023 označilo za "zapojenie ultraľavicovej organizácie do nátlakových akcií".
Jalovcová stráň

Jalovcová stráň je prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza asi 1,5 km východne od obce Nedašov v okrese Zlín. Oblasť spravuje CHKO Bílé Karpaty.
Ochrana.
PR bola vyhlásená s cieľom zachovať najrozsiahlejšiu borievkovú pastvinu v okrese Zlín s bohatým výskytom borievky obyčajnej ("Juniperus communis").
Flóra.
Na území PR sa nachádza bohatá vegetácia rôznych typov od mokraďových až po spoločenstvá suchých pastvín s radom ohrozených a chránených druhov rastlín ako sú napríklad na suchých stanovištiach pahorec brvitý ("Gentianopsis ciliata"), zvonček klbkatý ("Campanula glomerata") a rastliny z čeľade vstavačovitých - vstavačovec bazový ("Dactylorhiza sambucina"), vstavač mužský ("Orchis mascula"), vstavač obyčajný ("Orchis morio"), päťprstnica obyčajná ("Gymnadenia conopsea)", pavstavač hlavatý ("Traunsteiner globosa"), vemenník dvojlistý ("Platanthera bifolia") a bradáčik vajcovitý ("Lister ovata").
Pre mokrade je typický páperník širokolistý ("Eriophorum latifolium") a vstavačovec májový ("Dactylorhiza majalis") a kruštík močiarny ("Epipactis palustris").
Javorůvky

Javorůvky sú prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza na zamokrenej svahovitej lúke asi 2,5 km VJV od mestečka Valašské Klobouky v okrese Zlín na severozápadnom svahu kóty Královec (655 m). Oblasť spravuje CHKO Bílé Karpaty.
Ochrana.
PR bola vyhlásená na ochranu druhovo bohatej bílokarpatskej lúky.
Flóra.
Na území PR sa vyskytuje bohatá vegetácia zastúpená najmä typickými druhmi mezofytných a vlhkých lúk, mokradí a pramenísk. Vyskytujú sa tu chránené rastliny z čeľade vstavačovitých ako napríklad pavstavač hlavatý ("Traunsteiner globosa"), vstavač obyčajný ("Orchis morio"), vstavač mužský ("Orchis mascula"), vstavačovec májový ("Dactylorhiza majalis"), kruštík močiarny ("Epipactis palustris"), vstavačovec bazový ("Dactylorhiza sambucina"), päťprstnica obyčajná ("Gymnadenia conopsea") a bradáčik vajcovitý ("Lister ovata"). Z ďalších ohrozených druhov je to ľalia zlatohlavá ("Lilium martagon"), zvonček klbkatý ("Campanula glomerata"), prvosienka vyššia ("Primula elatior").
Fauna.
PR je významným útočiskom hmyzu od motýľov (vidlochvost feniklový ("Papilio machaon"), hnedáčik mriežkovaný ("Melitaea cinxia"), modráčik bahniskový ("Maculinea nausithous") po mokraďové druhy napríklad vážok. Z obojživelníkov tu žije mlok horský ("Triturus alpestris") a salamandra škvrnitá ("Salamandra salamandra").
Ján Štiavnický

Ján Štiavnický (pseudonym: Ján Vlašský; * 11. júl 1937, Spišské Vlachy† 9. august 1993, Košice) bol slovenský spisovateľ (prozaik, dramatik) a scenárista. V jeho literárnej tvorbe prevažovala literatúra pre deti a mládež, najmä povesti a rozprávky.
Život.
V rokoch 19521955 absolvoval štúdium na Jedenásťročnej strednej škole v Spišskej Novej Vsi (dnes Gymnázium, Školská 7, Spišská Nová Ves) a po maturite nastúpil na Lekársku fakultu v Košiciach (dnes Lekárska fakulta Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach), štúdium ale nedokončil. V rokoch 19611966 pracoval ako vedúci laboratória v kúpeľoch vo Vyšných Ružbachoch a v roku 1966 sa stal vedúcim literárno-dramatického vysielania v košickom štúdiu Československej televízie.
Debutoval knižnou zbierkou poviedok a rozprávok "Šaty malej Dominiky" (1971). Jeho tvorba bola zameraná predovšetkým na deti a mládež – napísal viacero kníh rozprávok, povestí, historických noviel a románov. Je tiež autorom niekoľkých bábkových, rozhlasových a televíznych hier a autorom scenára k celovečernému filmu "Blízke diaľavy" (1979). Na jeho počesť je pomenovaná literárna súťaž pre mladých autorov Literárne Košice Jána Štiavnického, ktorá sa koná od roku 1994.
Dielo.
Zoznam diel podľa Literárneho informačného centra: