Daniel Gabriel Lichard

Daniel Gabriel Lichard (* 17. január 1812, Slovenská Ľupča – † 17. november 1882, Skalica) bol slovenský spisovateľ, učiteľ, prvý slovenský profesionálny novinár, vydavateľ, jeden zo zakladateľov slovenskej odbornej terminológie a jedna z najväčších osobností slovenskej národnej minulosti.
Životopis.
Narodil sa v rodine evanjelického farára a vzdelanie získaval v Slovenskej Ľupči, v rokoch 1821 – 1823 na gymnáziu v Rimavskej Sobote, v rokoch 1823 – 1828 na lýceu v Kežmarku a v rokoch 1828 – 1834 v Bratislave. Tu sa stal spoluzakladateľom a aktívnym členom „Literárnej jednoty“ pri Ústave reči a literatúry československej na evanjelickom lýceu, z ktorej vzniklo pod vedením Ľudovíta Štúra významné národné hnutie. Neskôr pokračoval v štúdiu na teologickej fakulte vo Viedni, kde študoval v rokoch 1834 – 1837, no kňazom bol len krátky čas, v roku 1837 evanjelickým kaplánom v Tisovci u Pavla Jozeffyho. Centrom jeho záujmu sa stalo novinárstvo, ekonomika, prírodné vedy a ich popularizácia. V rokoch 1838 – 1844 bol profesorom na lýceu v Banskej Štiavnici, kde vyučoval aj matematiku a fyziku, ale od roku 1847 sa už profesionálne venoval novinárstvu. V roku 1847 vydal prvý ročník svojho kalendára "Domová pokladnica", potom nasledovali Noviny pre hospodárstvo, remeslo a domáci život.
Zúčastnil sa politických bojov o národnú a spoločenskú emancipáciu Slovákov v revolúcii 1848 – 1849, 20.marca 1849 účastník slovenského vyslanectva k cisárovi Františkovi Jozefovi I.
Charakteristika.
Rozsah publicistickej činnosti Daniela Licharda je úctyhodný. Len počet článkov, ktoré napísal, odhaduje sa na viac ako 5 000. Lichard od roku 1847 až do svojej smrti v roku 1882, teda skoro úplných 35 rokov sa venoval výlučne spisovateľstvu a novinárstvu. Bol to prvý profesionálny slovenský novinár. Hovorievalo sa o ňom, že za tieto roky neprešiel ani jediný deň, v ktorom by niečo nebol napísal. „Lichardove dielo, to je celá bibliotéka písaná jedným perom. Trinásť veľkých kníh, asi 35 menších, 35 ročníkov časopiseckých a nesčíselné menšie práce po iných vydaniach. Dohromady činili by jeho diela skoro 90 zväzkov rozličnej veľkosti“, hovorí v nekrológu o ňom Svetozár Hurban-Vajanský.
Daniel Lichard bol všestranným ľudovýchovným, organizátorským pracovníkom a publicistom. V kruhu štúrovcov sa stal významným popularizátorom vedeckých poznatkov, popredným priekopníkom spisovnej slovenčiny, tvorcom a propagátorom slovenskej odbornej terminológie. Stal sa priamym zástupcom Juraja Fándlyho, Gašpara Fejerpatakyho-Belopotockého, Juraja Palkoviča a iných vo vydávaní ľudovýchovnej a popularizačno-vedeckej literatúry, brožúr, kalendárov, časopisov, novín a pod. Bol po dlhé roky propagátorom družstevného hnutia, zakladateľom pomocných pokladníc, obilných skladov a iných svojpomocných spolkov, v pravom zmysle slova učiteľom ľudu, jeho radcom pri výnosnejšom hospodárení, „gazdom nad gazdov“, ako ho bol výstižne pomenoval Pavol Országh-Hviezdoslav. Účinne spájal teóriu s praxou, hlásal a propagoval technický pokrok, ktorý napomáhal hospodárskej prosperite slovenských remeselníkov a drobných obchodníkov. Jeho novinárske dielo patrí ku klasickým hodnotám dejín slovenského novinárstva. Z novotvarov, ktoré vo svojich prácach využíval, sa trvalou súčasťou živého jazyka stali napríklad slová rušeň, škripec, náradie, tekutina a veľa iných.
Tvorba.
Prvé básnické pokusy začal písať v čase štúdií vo Viedni a uverejňoval ich v časopisoch Plody (1836) a Hronka (1837). Neskôr sa venoval najmä náučnej literatúre a novinárstvu. Z jeho rozsiahlejších prác spomenieme gramatiku talianskej reči – je to prvá učebnica taliančiny, ktorú napísal Slovák. Zaujímavá je aj jeho príručka matematiky, ktorá sa užívala za jeho života i dlhé roky potom na stredných školách horného Uhorska. Jeho najobsiahlejšou prácou popularizujúcou prírodné vedy a nové, pokrokové formy hospodárenia je dvojdielna "Slovenská obrázková čítanka hospodárska" z roku 1882 – akási suma jeho celoživotných znalostí z tejto oblasti. Veľkou pomocou roľníkom boli aj jeho brožúry rôznorodého obsahu: "Poučenie o cholere", "Naše nové peníze" (1858), "Rozhovory o Matici slovenskej", "Malý gazda" (1867, 1869, 1870, 1875), "Malá gazdiná" (1871, 1877) a "Malý účtovník" (1874). Veľkej obľuby medzi dedinským ľudom a slovenskými maloburžoáznymi vrstvami dosiahli jeho kalendáre (v skutočnosti skôr ľudové encyklopédie). Bola to predovšetkým "Domová pokladnica" (1847 – 1851). Na Domovú pokladnicu nadviazal kalendár "Časník" (1856 – 1858), v rokoch 1865 – 1883 znova "Domová pokladnica" a v rokoch 1867 – 1868 "Slovenský kalendár". Zredigoval tiež dva ročníky reprezentačného "Matičného kalendára".
Novinárska činnosť.
Svoju novinársku činnosť začal roku 1848 vydávaním Novín pre hospodárstvo, remeslo a domáci život, ktoré však vychádzali len pol roka. Po revolúcii roku 1849 krátko vydával politické noviny Slovenskí pozorňík s prílohou Žitva, ktorá mala podtitul "Listy pre ľud hospodársky". Skoro trinásť rokov bol redaktorom viedenských Slovenských novín a takmer dvadsať rokov vydával najvýznamnejšie slovenské hospodárske noviny minulého storočia Obzor (1863 – 1882). V tomto prehľade nie sú uvedené jeho príspevky v iných slovenských ale aj v cudzojazyčných novinách a časopisoch.