burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Atanáz Orosz

Atanáz Orosz alebo Jeho Preosvietenosť vladyka Atanáz (Orosz) (* 11. máj 1960, Níreďháza, Maďarsko) je súčasným biskupom Miškoveckej eparchie, ktorá je súčasťou Gréckokatolíckej cirkvi v Maďarsku.
Životopis.
Narodil sa v maďarskom meste Níreďháza. Vyštudoval filozofiu a teológiu na Katolíckej univerzite Petra Pázmányho v Budapešti. Po ukončení štúdií 4. augusta 1985 prijal kňazskú vysviacku. Ako kňaz pokračoval na štúdiách v Ríme.
V roku 1991 vstúpil do benediktínskeho noviciátu, kde prijal meno Atanáz. Medzi rokmi 1993-1995 pôsobil na vysokej škole v Níreďháze. Slávnostné sľuby zložil 19. júla 1996 a v roku 1999 založil Monastier Kristovho vzkriesenia v Dámóci, kde žil až do roku 2008.
Pápež Benedikt XVI. ho vymenoval za exarchu Miškoveckého exarchátu. Chirotóniu prijal 5. marca z rúk arcibiskupa Cyrila Vasiľa a spolusvätiteľmi boli Ján Babjak a Péter Fülöp Kocsis. Pri povýšení Maďarskej gréckokatolíckej cirkvi na metropoliu, bol Miškovecký exarchát povýšený na eparchiu a Atanáz Orosz na jej prvého eparchu. Zároveň ešte 7 mesiacov spravoval novovzniknutú Níreďházsku eparchiu ako apoštolský administrátor.
Púchovská vrchovina

Púchovská vrchovina je geomorfologická časť podcelku Nízke Javorníky v pohorí Javorníky. Rozprestiera sa v juhovýchodnej časti pohoria, severne od Považskej Bystrice.
Polohopis.
Územie sa nachádza v južnej polovici pohoria Javorníky a zaberá južnú časť podcelku Nízke Javorníky. Má podlhovastý tvar severovýchodno-juhozápadnej orientácie a na južnom okraji ležia mestá Púchov a Považská Bystrica. Púchovská vrchovina susedí na severe s geomorfologickými časťami Nízkych Javorníkov, Javornícka brázda a Rovnianska vrchovina. Juhovýchodne a južne sa rozkladá Považské podolie s podcelkom Bytčianska kotlina, Podmanínska pahorkatina a Ilavská kotlina a na západe susedia Biele Karpaty s časťou Vršatské predhorie. 
Centrálnou časťou Púchovskej vrchoviny preteká rieka Váh, na ktorej je medzi Púchovom a Považskou Bystricou vybudovaná Vodná nádrž Nosice. Vodné toky z tejto časti Javorníkov patria do povodia Váhu a medzi najvýznamnejšie patrí Marikovský potok, Papradnianka a Štiavnik. Sídla na území vrchoviny sú všetky prístupné cestami III. triedy, odbočujúcich z cesty II/507 (Púchov – Bytča). Juhozápadným okrajom vedie cesta I/49 z Púchova na Moravu, v ktorej blízkosti vedie i dôležitá železničná trať.
Chránené územia.
Táto časť pohoria leží mimo Chránenej krajinnej oblasti Kysuce, zaberajúcej severnejšie oblasti. Z osobitne chránených území leží v centrálnej časti východne od obce Udiča prírodná rezervácia Klapy.
Turizmus.
Juhovýchodná časť Javorníkov je charakteristická hlbokým údolím Váhu s významnou a rozsiahlou vodnou nádržou. Pri jej budovaní bol objavený zdroj mineralizovanej vody, čo podnietilo vybudovanie kúpeľov Nimnica. Nad vodnou nádržou sa východne od Udiče vypína masív vrchu Klapy (), ktorého svahy patria do rovnomennej prírodnej rezervácie. Milovníci histórie vyhadávajú Považský hrad, vypínajúci sa nad údolím Váhu. Územie je najmä v údoliach riek a potokov pomerne husto osídlené a v okolí sídiel je mnoho neznačených chodníkov. 
Turistické značené trasy vedú:
SEAT Inca

SEAT Inca (Typ 9K) bol pick-up vyrábaný španielskym automobilovým výrobcom SEAT v rokoch 1995 a 2003. Bolo navrhnuté a zostavené v Španielsku. Inca je založená na SEAT-e Ibiza Mark 2. Prvýkrát bola predstavená na Barcelona Motor Show v roku 1995. Inca bola nástupcom modelu Terra.
SEAT Inca mala dve zadné krídlové dvere, ktoré, pretože neboli symetrické, mali uľahčiť nakladanie a vykladanie. Inca, je schopná uniesť užitočnú hmotnosť 550 kg a ťahať 1 000 kg brzdený príves. Osvedčila sa ako silné pracovné auto na mnohých trhoch.
Ocenenia.
Získala ocenenie „Comercial do Ano“ v roku 1997 v Portugalsku.
Motorizácie a výkon.
Inca prišla s benzínovými motormi 1,4 l (45 kW) a 1,6 l (56 kW) a bola dostupná aj s dieselovými motormi 1,9 l SDI (48 kW) a TDI (67 kW).
Údaje o predaji a výrobe.
Od svojho uvedenia na trh v roku 1995 až do skončenia výroby v roku 2003 sa vyrobilo a predalo viac ako 115 000 automobilov SEAT Inca.
Ročná produkcia dodávky / panelovej dodávky SEAT Inca (bez bočných okien) a Kombi (s bočnými oknami a odnímateľnými sedadlami) vyrobených v SEAT Martorell sú uvedené v nasledujúcej tabuľke:
SEAT Inca bola predávaná aj pod názvom Volkswagen Caddy ("Typ" 9K). Caddy bol rovnaký ako Inca okrem niektorých (ľahko zameniteľných) log, a prednej mriežky.
V roku 2000 sa skupina Volkswagen rozhodla presunúť marketingové zameranie značky SEAT na mladšieho vodiča s dôrazom na športovejšie modely. Cez tento krok, Caddy a Inca boli naďalej vyrábané v rovnakých výrobných zariadeniach, kým Inca bola prerušená v júni 2003.
Meno Inca potom vypadlo zo zostavy SEAT, ale Caddy bol nahradený novým variantom založenom na platforme Volkswagen Golf V.
Ján Branislav Hergot

Ján Branislav Hergot (iné mená: Ján Branislav Hergott, Ján Branislav Hergotič, Ján Branislav Herguth; * 16. november 1817, Ružindol† 17. február 1873, Svätý Jur) bol slovenský národovec zberateľ, účastník dobrovoľníckych výprav, bol podporovateľom štúrovcov.
Jeho otec bol Ján Hergott a matka Polexia, rod. Nabauerová.
Jeho priamym potomkami sú František Hergott, Ján Hergott, Dušan Hergott. 
Životopis.
Pochádzal z roľníckej rodiny slovenskej národnosti. Mal mohutnú postavu, a tak ho mnohí ľudia považovali za najsilnejšieho Slováka. Ako slovenský dobrovoľník v revolučnom roku 1848 padol do zajatia, z ktorého sa zachránil útekom aj s povstaleckou zástavou. Známa je aj historka, keď vďaka neobyčajnej sile v roku 1868 zabránil maďarským šovinistom prekaziť divadelné predstavenie v Trnave.
Od roku 1856 žil vo Svätom Jure, bol zberateľom slovanských starožitností odovzdal ich matičnému múzeu, zachránil povstaleckú zástavu.
Zomrel v roku 1873, keď sa pod ním údajne preboril ľad. Prechladol a ochorel tak, že už nikdy viac nevstal z postele.
Obchodné centrum Plus

Obchodné centrum Plus (v minulosti Obchodné centrum Interdat) je obchodné centrum v historickom centre mesta Pezinok na Holubyho ulici číslo 28. Obchodné centrum vlastnia spoločnosti Anglo-Imports, s.r.o. a Interdat, spol. s.r.o.
Výstavba objektu sa začala okolo roku 1999. Nachádza sa na mieste bývalých rodinných domov, ktoré sa nachádzali na Holubyho a Potočnej ulici. Ich majitelia boli vysťahovaní a domy boli zrovnané so zemou. Obchodné centrum má rozlohu 3011 m².
Prístup do obchodného centra je možný tromi vchodmi. Prvý sa nachádza zo strany Domu kultúry (neskôr bol vchod prerobený na presklený s tromi vchodmi, z ktorých sa používajú len dva), druhý zo strany Potočnej ulice a tretí zo strany Holubyho ulice. Budova má tri poschodia s prízemím a suterénom. Na prvom poschodí sa nachádza aj Gastro zóna so stravovacími prevádzkami.
V súčasnosti sa v obchodnom centre nachádza 73 prevádzok, z toho jedna drogéria, jedna pošta a jedna banka.
Klapy (vrch)

Klapy () je najvyšší vrch geomorfologickej časti Púchovská vrchovina v južnej časti pohoria Javorníky.
Polohopis.
Nachádza sa približne severne od Považskej Bystrice a východne od Udiče, v jej katastrálnom území. Patrí do časti Púchovská vrchovina a podcelku Nízke Javorníky. Časť masívu je súčasťou prírodnej rezervácie Klapy. Na východnom úpätí leží rovnomenné sedlo, oddeľujúce vrch Hradište ().
Okoliu dominujúci vrch sa nachádza priamo nad Nosickou priehradou a riekou Váh, do ktorej povodia patrí celá oblasť. Severozápadné a západné svahy odvodňuje Marikovský potok, severné odvádzajú vodu prítokom do Papradnianky a južným úpätím osadou "Uhry" tečie malý potok priamo do priehradného jazera. 
Prístup.
Vrcholom Klapov vedie žltá značka, vedúca z Púchova cez obec Udiča do rovnomenného sedla, kde sa napája na modro značenú trasu z Považskej Bystrice na Malý Javorník ().
Geológia.
Širšie okolie je súčasťou bradlového pásma. Geologicky tvorí vrch Klapy bradlo jurských krinoidových vápencov, obkolesené pieskovcami a slieňmi uhrovského súvrstvia sekvencie Sebešťanovej kriedového veku.
Ivana Molnárová

Mgr. Ivana Molnárová, rod. Kokuľová (* 30. apríl 1971, Humenné) je slovenská podnikateľka a manažérka.
V roku 1996 absolvovala štúdium na Matematicko-fyzikálnej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a získala titul Mgr. v odbore matematika–informatika. Po štúdiu pracovala v rodinnej firme Anyhel v Humennom. V roku 2000 začala pracovať ako obchodná a marketingová riaditeľka spoločnosti Profesia, od roku 2010 má funkciu CEO.
V ankete denníka Hospodárske noviny TOP Žena slovenského biznisu 2013 získala 1. miesto.
UNIX System III

UNIX System III (niekedy nazývaný System 3) bola prvá komerčná verzia operačného systému Unix. Bol vyrobený v Bellových laboratóriách v roku 1982 a vydaný pod hlavičkou spoločnosti AT&amp;T. Približne od rovnakej doby sa o tento operačný systém začínajú zaujímať tiež ďalšie veľké spoločnosti, medzi ktoré patrí predovšetkým Sun Microsystems, Hewlett-Packard a IBM. Nechýba však ani Microsoft, ktorý v priebehu osemdesiatych rokov minulého storočia o unixovom variante operačného systému úplne vážne uvažoval.
Licenčná politika AT&amp;T zaznamenala tiež zmeny. Rozštiepením spoločnosti AT&amp;T koncom 70. rokov už nebol v rozpore vývoj operačného systému s predchádzajúcim nariadením súdu. Predchodca "Unix System III - verzia 7" (z roku 1978) obsahoval v licenčných pravidlách zákaz preskúmavania zdrojových kódov na účely výučby. Logicky to viedlo k tomu, že veľa univerzít zastavilo praktickú výučbu Unixu a zamerali sa iba na výučbu teórie.
Vzhľadom na to, že nové komerčné verzie už neobsahovali zdrojový kód, rozhodla sa napr. Univerzita Berkeley pokračovať v ďalšom vývoji („výskumu“) svojho BSD. Na začiatku 80. rokov teda vedľa seba existovali 2 vetvy Unixu, komerčné UNIX System III a následne UNIX System V a popri tom BSD vyvíjaná „výskumom“. Okrem toho tiež vznikali ďalšie formy Unixu, vydávané buď pod licenciou od AT&amp;T, alebo vytvorené na základe BSD.
Nasledujúci vývoj Unixu zo strany AT&amp;T už obsahoval iba komerčné verzie, najskôr UNIX System III, založený na verzii 7, a potom UNIX System V. System V obsahoval a zhrnul výsledky vývoja firiem a univerzít.
Varianty Systému III.
O rok neskôr AT&amp;T ohlasuje Unix System V.1 a v roku 1984 uvádza na trh Unix System V.2. Tým končí vcelku krátky život UNIX System III, ktorý však bol postupom času rozšírený o veľa nových vlastností a vydaný pod názvom UNIX System V (používa sa dodnes).
UNIX System V

Unix System V (často skracovaný ako SysV, niekedy ako System 5) bol jednou z verzií operačných systémov Unix. Pôvodne bol napísaný v Bellových Laboratóriách (Unix System Laboratories, USL) firmy AT&amp;T a uverejnený po prvýkrát v roku 1983. System V je priamym pokračovaním systému napísaného v roku 1969 Dennisom Ritchiem a Kenom Thompsonom.
Štyri hlavné verzie Systemu V boli označené ako verzia 1, 2, 3 a 4. Vzniklo mnoho komerčných verzií Unixu, ktoré sa opierajú o licenčný kód SysV, medzi ktoré patrí AIX, A/UX, HP-UX, Xenix alebo SCO OpenServer.
Prvý komerčný Unix bol nazývaný System III. System IV bol vnútorná verzia firmy AT&amp;T. System V bol tradične považovaný za jednu z dvoch hlavných vetiev Unixu (druhá je BSD). Avšak s príchodom UNIXových implementácií vyvinutých z Linuxu a QNX nie je toto delenie presné. Dokonca akákoľvek úsilie o štandardizáciu ako POSIX skôr smerujú k zmenšovaniu rozdielov medzi implementáciami.
System V Release 4.
System V Release 4, skrátene SVR4, bol najúspešnejšou verziou a zdrojom častých UNIXových rysov ako napr. „SysV init scripty“ (codice_1). Systém ďalej formuje základ "System V Interface Definition" (skr. SVID), čo je štandard definujúci ako by System V mal fungovať.
Hoci AT&amp;T predávala svoj vlastný hardvér, ktorý bežal za pomoci Systemu V (AT&amp;T Computer Systems), väčšina zákazníkov používala verziu od predajcov, založenú na referenčnej implementácii od AT&amp;T. Obľúbený SysV je odvodený z Dell SVR 4 a Bull SVR4. Najviac rozšírená a používaná verzia System V v súčasnej dobe sú AIX od IBM a SCO OpenServer založený na System V Release 3, ďalej Solaris od Sun Microsystems a SCO UnixWare. Oba tieto systémy sú založené na System V Release 4.
SVR4.2MP bol vydaný v roku 1993 spoločnosťou Unix System Laboratories (USL) - predchádzajúci názov Bellových laboratórií - patriaci už v tej dobe k Novellu, ako posledná verzia "Systemu V Release 4", ktorý sa zavádzal pod názvom UnixWare 2. Dnes má právny prístup ku kódu Systemu V firma SCO Group.
System V Release 5.
System V Release 5 (SVR5) zostal základom UnixWare 7 vydaného spoločnosťou Santa Cruz Operation. Neskôr SCO Group vytvorilo SCO OpenServer 6 tiež na základe Systemu V Release 5, ale základný kód SVR5 nie je používaný žiadnym iným producentom.
Heligón

Heligón je plechový dychový nástroj, ktorý vznikol z tuby vytočením jej ozvučníkovej časti tak, aby spočívala na ramene hráča. Vďaka tomu je heligón nedoceniteľný pri hre počas pochodu, pretože tuba je pre svoju hmotnosť a rozmery pre hru počas pochodov nepraktická.
Heligón sa vyrába v dvoch základných prevedeniach, a to menšie F ladenie (použiteľný rozsah H1-f1) a väčší B ladenie (použiteľný rozsah F1-malé b). Okrem toho existujú aj deriváty, napr. heligón v C alebo Es ladení.
Názov Heligón sa vzťahuje na horu Helikon v Grécku, ktorá sa nachádza v gréckej mytológii ako sídlo múz. Podľa formy nástroja, pôvod mena bol reinterpretovaný k gréckemu slovu helikos, „zvíjanie“.
Prvý heligón bol vyrobený v roku 1845 Wilhelmom Wieprechtom v spoločnosti Musikinstrumente Stowasser vo Viedni a patentovaný v Rakúsku v roku 1848, po tom, čo Wieprecht videl tieto kruhové nástroje u ruských vojenských hudobníkov.
V hlbokej polohe je tón heligónu veľmi sýty a tvrdý, vo vyššej polohe naopak mäkký a blíži sa charakterom napr. eufóniumu. Výhodou vyplývajúcou zo stavby nástroja je to, že zvuk na rozdiel od tuby nejde nahor, ale vhodným natočením hráčov ho možno smerovať priamo k poslucháčom.
V Česku vyrába heligóny továreň V. F. Červený a ponúka ich pod sortimentom firmy Amati Kraslice. Cena heligónu sa pohybuje okolo 80 000 (českých) korún.
Príbuzným nástrojom heligónu je potom v zámorí používaný suzafón. Jeho tón je ešte tvrdší ako tón heligónu, a je i ostrejší a prenikavejší.
Javornícka brázda

Javornícka brázda je geomorfologická časť podcelku Nízke Javorníky v pohorí Javorníky. Rozprestiera sa v strednej časti pohoria a zaberá pás od Púchova po Kysucké Nové Mesto.
Polohopis.
Územie sa nachádza v strednej časti pohoria Javorníky a zaberá pás takmer po celej jeho dĺžke. Leží v severozápadnej časti podcelku Nízke Javorníky a lemuje jeho severný okraj od Dohnian v údolí Bielej vody, po údolie Kysuce pri Kysuckom Novom Meste. Medzi významné sídla v tejto oblasti patrí Dolná Mariková, Papradno, Štiavnik, Kolárovice, Veľké Rovné, Dlhé Pole a Nesluša. Javornícka brázda susedí najmä s geomorfologickými časťami Javorníkov, konkrétne na severe Lazianska vrchovina, Javornícka a Rakovská hornatina (všetko časti Vysokých Javorníkov), na východe Ochodnická vrchovina a Kysucká kotlina, na juhovýchode Rovnianska a Púchovská vrchovina, patriace podcelku Nízke Javorníky. Západný okraj susedí s Vršatským predhorím (časť Vršatských bradiel), Hladkými vrchmi (časť Kobylináča) a malou časťou i s podcelkom Kýčerská hornatina (všetko súčasti Bielych Karpát). 
Centrálna časť Javorníkov patrí do povodia Váhu a práve prítoky tejto rieky odvodňujú toto rozsiahle územie. Medzi najvýznamnejšie patrí Biela voda, Marikovský potok, Papradnianka, Štiavnik, Petrovička, Rovnianka, Dlhopoľka a Neslušanka. Údoliami riek a potokov vedú cesty, obsluhujúce tu ležiace sídla, mnohé napojené na cestu II/507 (Púchov – Bytča – Žilina). Západným okrajom vedie cesta I/49 z Púchova na Moravu, z Bytče vedie rovnako na Moravu cesta I/10 a východným okrajom i cesta I/11 do Čadce. Medzi regionálne významné možno zaradiť aj cestu II/541 cez Veľké Rovné. Západným okrajom vedie dôležitá železničná trať Púchov – Horní Lideč, východným okrajom zasa trať Žilina – Ostrava.
Chránené územia.
Táto časť pohoria leží na južnej hranici Chránenej krajinnej oblasti Kysuce. Do chránenej oblasti zasahuje malá časť centrálnej oblasti Javorníckej brázdy v okolí Veľkého Rovného a Kolárovíc. Osobitne chránené územia sa v tejto časti Javorníkov nenachádzajú.
Turizmus.
Stredná časť Javorníkov je charakteristická brázdou s priečnymi údoliami, ktoré striedajú nevýrazné horské hrebene. Údolia sú pomerne husto osídlené a celá oblasť je typická lazmi. Z pohľadu turizmu ide o menej navštevovanú oblasť, ktorá slúži ako východisko výstupov na vyššie, vyliadkové vrchy. Okolie Veľkého Rovného a Dlhého Poľa je považované za kolísku drotárstva na Slovensku, ktoré tunajších majstrov preslávilo po celom svete.
Ray Conniff

Joseph Raymond Conniff, ranný pseudonym Jay Raye (* 6. november 1916, Attleboro, Massachusetts, USA† 12. október 2002, Escondido, Kalifornia, USA) bol americký spevák, trombónista, skladateľ, kapelník, dirigent a hudobný aranžér, ktorý sa preslávil v 60. rokoch 20. storočia vďaka svojej svetoznámej speváckej skupine Ray Conniff Singers. Ide o jedného z najvýznamnejších tvorcov pôsobiacich v oblasti zborového spevu v džezovej a populárnej hudbe 50. a 60. rokov 20. storočia.
Zo života.
Na trombón ho učil hrať jeho otec, hudbu a aranžovanie sa učil sám za pomoci učebníc. Po druhej svetovej vojne, počas ktorej slúžil v Americkej armáde, sa pripojil ku jazzovému Bigbandu, ktorý viedol Artie Shaw, tu neskôr úspešne pôsobil ako aranžér. Neskôr pracoval pre Mitch Millera, ktorý bol vedúcim vyhľadávačom talentov pre nahrávaciu spoločnosť Columbia Records. Spolupracoval aj s ďalšími známymi umelcami ako boli Rosemary Clooney, Marty Robbins, Frankie Laine, Johnny Mathis, Guy Mitchell a Johnnie Ray. Veľmi významnou sa v roku 1955 stala jeho práca pre speváka Dona Cherryho. V tej dobe tvoril a vystupoval pod umeleckým pseudonymom "Jay Raye" (čo bol akronym vytvorený z jeho krstného a rodného mena "Joseph Raymond").
Najznámejšia a najdôležitejšia etapa jeho života nastala v roku 1959, keď prvýkrát účinkovala ním zostavená a vedená spevácka skupina Ray Conniff Singers, ktorú vtedy vytvorilo 25 spevákov - 13 mužov a 12 žien.
Jeho hudba bola použitá tiež vo filme "Niečo na tej Mary je" z roku 1998.
Conniff bol trikrát ženatý. Z prvého manželstva (1938) s Emily Jo Ann Imhof mal syna Jamesa Lawrencea a dcéru Jo Ann Patriciu. Jeho druhá manželka (august 1947), Ann Marie Engberg, priniesla do manželstva nevlastného syna Richarda J. Biba. Dňa 2. augusta 1968 sa oženil so Verou Schmidheinovou, mali spolu dcéru Tamaru Allegru.
Ekonomika Trinidadu a Tobaga

Trinidad a Tobago je najbohatšia krajina v Karibiku a podľa HDP na obyvateľa tiež tretia najbohatšia krajina v Amerike. Svetová banka ju charakteritzuje ako vysokopríjmovú ekonomiku. Na rozdiel od väčšiny anglicky hovoriaceho Karibiku, ekonomika krajiny je prevažne priemyselná, dominuje tu ropa a ropné produkty. Bohatstvo krajiny vyplýva z jej veľkých ropných zásob a produkcie ropy a zemného plynu.
Trinidad and Tobago má reputáciu ako výborná investícia pre medzinárodný obchod a má jeden z najvyšších rastových indexov a príjmov na osobu v Latinskej Amerike. Súčasný rast podporili investície do skvapalneného zemného plynu (LNG) a ropných produktov. Ďalšie petrochemické, hliníkové a plastové projekty sú v rôznych fázach plánovania.
Trinidad a Tobago je vedúci karibský producent ropy a plynu a jeho ekonomika je silne závislá na týchto zdrojoch, ale tiež dodáva vyrábaný tovar ako potraviny, nápoje a cement do karibského regiónu. Ropa a plyn tvoria asi 40 % HDP a 80 % exportu, ale len asi 5 % zamestnancov.
Rovnianska vrchovina

Rovnianska vrchovina je geomorfologická časť podcelku Nízke Javorníky v pohorí Javorníky. Rozprestiera sa v juhovýchodnej časti pohoria a zaberá pás územia od Bytče po Kysucké Nové Mesto.
Polohopis.
Územie sa nachádza v severovýchodnej polovici pohoria Javorníky a zaberá pás územia severne od Váhu. Leží v juhovýchodnej časti podcelku Nízke Javorníky a medzi významné sídla v tejto oblasti patria Pšurnovice, Divina a Rudina. Rovnianska vrchovina susedí na západe s geomorfologickou časťou Púchovská vrchovina, severne nadväzuje Javornícka brázda a na severovýchode Ochodnická vrchovina a Kysucká kotlina, všetky patriace do podcelku Nízke Javorníky. Na juhovýchode v blízkosti Žiliny susedia Kysucké bradlá (podcelok Kysuckej vrchoviny), Žilinská pahorkatina (podcelok Žilinskej kotliny) a Manínska vrchovina (podcelok Súľovských vrchov), južný okraj vymedzuje Bytčianska kotlina, patriaca do Považského podolia. 
Severovýchodná časť Javorníkov patrí do povodia Váhu a práve prítoky tejto rieky a v malej miere Kysuce, odvodňujú túto oblasť. Medzi významné patrí Petrovička, Rovnianka, Dlhopoľka, Divina a Rudinský potok. Údoliami riek a potokov vedú cesty, obsluhujúce tu ležiace sídla, mnohé napojené na cestu II/507 (Púchov – Bytča – Žilina). Západným okrajom vedie cesta I/10 (Bytča – Bumbálka) a východným okrajom i cesta I/11 do Čadce. Medzi regionálne významné možno zaradiť aj cestu II/541 cez Veľké Rovné. Východným okrajom vedie dôležitá železničná trať Žilina – Ostrava.
Chránené územia.
Táto časť pohoria leží mimo Chránenej krajinnej oblasti Kysuce a rovnako tak tu neležia žiadne osobitne chránené územia. Prírodná rezervácia Rochovica tvorí západnú časť Kysuckej brány, no je súčasťou Kysuckej vrchoviny.
Turizmus.
Juhovýchodná časť Nízkych Javorníkov je charakteristická priečnymi údoliami, ktorými prúdia potoky a rieky juhovýchodným smerom do Váhu. Osídlenie je najmä v okrajových polohách a Rovnianska vrchovina je turisticky menej vyhľadávanou oblasťou. Atraktívnymi sú vyhliadkové lokality a rozhľadne, poskytujúce zaujímavé výhľady na okolité pohoria, východným smerom až po Malú Fatru. Okolie Veľkého Rovného a Dlhého Poľa je považované za kolísku drotárstva na Slovensku, ktoré tunajších majstrov preslávilo po celom svete. Rovnako je oblasť známa lazníckym osídlením. Na juhovýchodnom okraji sa na "Veľkom vrchu" nachádza rozsiahle praveké hradisko.
Militia

Militia (z lat. "miles"vojak) môže byť v starovekom Ríme:
Vláda Rakúskej republiky od 18. decembra 2017 do 3. júna 2019

Vláda Rakúska od 18. decembra 2017 (nemecky "Bundesregierung Kurz") bola rakúska vláda, ktorá nastúpila do úradu 18. decembra 2017. Nasledovala po vláde Christiana Kerna a vznikla po parlamentných voľbách v roku 2017. Sebastian Kurz, predseda stredopravej ÖVP dosiahol koaličnú dohodu s pravicovou FPÖ, načo sa stal kancelárom Rakúska, najmladším v histórii krajiny. Vládny kabinet bol vymenovaný prezidentom Alexandrom Van der Bellenom. Kancelár Kurz pri vymenovaní vlády prisľúbil, že jeho vláda bude proeurópska a bude sa snažiť o Európu, v ktorej bude posilnený princíp subsidiarity. Medzi jej programové priority patrí zníženie daňovej záťaže, posilnenie bezpečnosti vrátane zastavenia ilegálnej imigrácie, digitalizácia a rozvíjanie priamej demokracie. Proti účasti FPÖ vo vláde protestovalo vo Viedni v deň jej menovania asi 6-tisíc ľudí z antifašistického, feministického a ľavicového prostredia. 
Po prevalení Ibizského škandálu vicekancelára Heinza-Christiana Stracheho a odstúpení Stracheho zo svojej funkcie 18. mája 2019 kancelár Kurz vyhlásil, že koalícia ÖVP s FPÖ nebude ďalej pokračovať a že v spolupráci s prezidentom Van der Bellenom pripravuje termín rýchlych predčasných volieb. 
Dňa 27. mája 2019 bola vláde parlamentom vyslovená nedôvera a 3. júna prezident Alexander Van der Bellen vymenoval za kancelárku Brigitte Bierleinovú, ktorá republiku dovedie do septembrových predčasných parlamentných volieb.
Zloženie.
Ľudovci získali vo vláde mandát kancelára, 5 ministrov (z toho 2 členov ÖVP a 3 nezávislých nominantov), 2 kancelárnych ministrov a 1 štátneho tajomníka. Slobodní získali vicekancelára, rovnako 5 ministerských kresiel (4 straníci a 1 nezávislý nominant) a 1 štátneho tajomníka.
Melissanthi

Melissanthi (, orig. Eve Kougia-Skandalaki, ; (* 7. apríl 1907 † 9. november 1991) bola grécka učiteľka, novinárka a spisovateľka. Niektoré zdroje uvádzajú, že zomrela v roku 1990. Jej vlastné meno sa niekedy používa v tvare Ivi alebo Hebe, jej priezvisko metamorfujú na Koúyia alebo Koúgia.
Život a dielo.
Narodila sa ako Eve Kougia v Aténach a študovala hudbu, kreslenie, balet a klasický tanec. Od 1923 do 1924 sa liečila vo švajčiarskom sanatóriu na tuberkulózu. Študovala aj francúzštinu, nemčinu a angličtinu na inštitútoch v Aténach. Potom začala vyučovať francúzštinu na aténskych vysokých školách. Tiež prispievala kritickými esejami do novín a literárnych žurnálov. V roku 1932 sa vydala za Ioánniho Skandalákisa (grec: Ιωάννη Σκανδαλάκη) gréckeho právnika a autora filozofických diel, pôvodom z Lakónie.
Jej prvá básnická zbierka „Hlasy hmyzu“ (gréc. "Phōnes entomou") bola publikovaná v roku 1930. 
Jej skoré poetické výtvarné kresby sú inšpirované náboženskými témami. Neskoršie básne sú ovplyvnené konceptom existencializmu.
Zbierka básní „Melissanthine básne“ (gréc. "Ta poiimata tis Melissanthis"), ktoré písala medzi rokmi 1930-1974, publikovali v roku 1976. Tiež napísala detskú hru „Malý braček“ (gréc. "O mikros adhelfos"), ktorá dostala grécku cenu "Sikiaridio Prize". Prekladala aj práce európskych básnikov ako sú Robert Frost, Emily Dickinsonová a Rainer Maria Rilke do gréčtiny.
Medzi rokmi 1930 - 1986 vydala 15 kníh básní, jednu knihu kritík a dve knihy prekladov poézie Pierra Garniera a Emily Dickinson. Zaoberala sa filozofiou Carla Junga a metafyzickým rozmerom existencie človeka.Vo svojej neskoršej korešpondencii ľutuje stratu zmyslu pre posvätnosť a mystiku v prospech utilitárskeho pragmatizmu.
Prekladala diela Claudela, Péguyho a Paula Verlaina z francúzštiny, Rainer Maria Rilkeho a Nelly Sachs z nemčiny, Durrella, Wildeho, Yeatsa a Mary Anne Evans Eliotovú z angličtiny.
Basketbalová extraliga žien 2018/19

Basketbalová extraliga žien v sezóne 2018/19 bol 27. ročník extraligy basketbalistiek, najvyššej basketbalovej súťaže žien na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). V súťaži účinkovalo 8 družstiev, rovnako ako v minulej sezóny. Titul po 16-tich rokoch získalo družstvo MBK Ružomberok, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad Piešťanskými Čajkami.
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti predchádzajúcej sezóne nezmenil. Po odohraní základnej časti, ktorá sa hrala dvojkolovo, nasledovala nadstavbová časť v skupinách o 1.4. a o 5.8. miesto. Družstvám sa v nadstavbovej časti započítavali výsledky odohraté v základnej časti iba s tými družstvami, s ktorými sa stretli aj v nadstavbovej skupine. Všetky družstvá z nadstavbovej skupiny postúpili do štvrťfinále play-off, ktoré sa hralo na 2 víťazné zápasy, rovnako ako zápasy o konečné umiestnenie. Semifinálové duely a finále sa odohrali na 3 víťazné zápasy. Posledné družstvo odohralo baráž s víťazom 1. ligy.
Účastníci.
Pozn.: Klub Good Angels Košice sa transformoval na basketbalovú akadémiu a zmenil názov na Young Angels Košice.
Čierny Feld

Čierny Feld je prirodzené jazero, súčasťou Prírodnej rezervácie Šmolzie, na Záhorí, v okrese Malacky, v katastrálnom území obcí Jakubov a Suchohrad.
Jazero sa nachádza na okraji jaseňovo-brestovo-jelšového lesa, v prírodnej rezervácii Šmolzie, v blízkosti koryta Maliny (cca 50 metrov). Je to prírodné jazero, nižinného charakteru, s bahnitým dnom a okolím, o maximálnej hĺbke 3 metre. Jeho celková plocha je , priemerná hĺbka asi meter, najširšie miesto široké 22 metrov a najdlhší úsek je dlhý 436 metrov.
Rozprestiera sa na hranici lesa a močarinovej lúky, nadpolovičnou väčšinou v Jakubovskom katastri. Jazero (ako aj jeho okolie) je bohaté na výskyt bobra vodného, rôznych bahenných vtákov, bezstavovcov, kaprov a rôznych iných živočíchov a húb. Je obohnané po celom obvode tŕstim a pálkami, na jeho hladine rastie žaburinka menšia.
Neďaleko jazera sa nachádza chatová oblasť Feld.
Józef Gosławski

Józef Jan Gosławski (* 24. apríl 1908, Polanówka – † 23. január 1963, Varšava) bol poľský medailista a sochár, dizajnér mincí.
Životopis.
Józef Gosławski študoval v Lubline, Krakove aj vo Varšave. Nakoniec sa vyučil v škole umeleckopriemyselnej a škole výtvarných umení v Ríme.
Autor mincí (napr. 5 zlotých), pomníkov (napr. Fryderyka Chopina v Żelazowej Woli) a medailí (napr. "Rok 1939").
Dnes neoficiálnym správcom jeho spomienky je jeho vnuk Tadeusz Rudzki.
Ze světa islámu

Ze světa islámu je publikácia, ktorá obsahuje dielo katolíckeho kňaza Aloisa Musila s predhovorom troch členov „Akademickej spoločnosti Aloisa Musila“. Editorom je Pavel Žďárský. Kniha vyšla v roku 2014 pri príležitosti 70. výročia úmrtia českého arabistu vo vydavateľstve Akropolis v Prahe. Predhovory – štúdie napísali Luboš Kropáček, Jaroslav Franc a Pavel Žďárský. Dielo má vysokú hodnotu ako odbornú a obsahovú, tak aj grafickú. Obsah lektorovali odborníci arabisti. Na finančne nákladné vydanie prispela Grantová agentura ČR spolu s Karlovou univerzitou – jej Husitskou teologickou fakultou. Monografie Aloisa Musila pochádzajú z roku 1941, kedy ich dopísal, no nemal možnosť publikovať v situácii Protektorátu Čiech a Moravy, ktorá nepriala českej vede a kultúre.
Musilove cestovanie začalo v roku 1895, keď sa ocitol na doktorandskom štúdiu na "École biblique" v Jeruzaleme. V roku 1899 dostal štipendium a začal študovať v Britskom múzeu v Londýne a v londýnskych knižniciach arabský svet. Jeho celoživotné cesty po arabskom a moslimskom priestore sa stali zdrojom vedomostí pre monografie, ktoré sú základom knihy. Vo svojom rozprávaní Musil preniká do tém sociálnych, ekonomických, náboženských a kultúrnych, zaujímal ho život v Oriente ako komplex javov. Islam opisuje v celej jeho šírke a výskyte, od Blízkeho východu až po Čínu. Publikácia obsahuje bohatý obrazový materiál z múzeí, súkromných zbierok aj z jeho osobného archívu.
Alois Musil vnímal svet moslimov s nadhľadom a ľudským porozumením, veď nie darmo ho kmeň Beduínov uznal za svojho vodcu. Sociálne vzťahy posudzuje inovatívnym spôsobom, napríklad postavenie ženy v moslimskej rodine v období prvej svetovej vojny až do 30. rokov 20. storočia vníma ako emancipovanejšie, než by sa Európanovi zdalo kvôli jeho šablónovitému chápaniu moslimského sociálneho chovania. V knihe čitateľ nájde viacero miest, kde Musil objaviteľsky odkrýva nepoznané črty spoločnosti rozhádanej pôsobením rôznych náboženských prúdov, ktoré mali nejednotný názor takmer na všetko vrátane emancipácie žien.
"V Egyptě se jednoženství šířilo, rovněž i v Turecku a Íránu, kde bylo jednoženství vyhlášeno zákonem. Na celém muslimském venkově nebyl harém, ženy konaly práce jako muži. Málokterá nosila závoj, harém byl pouze ve městech, a to jen v bohatých rodinách.(...)"
Vectrex

Vectrex je osembitová herná konzola vytvorená firmou General Consumer Electric (GCE). Bola vydaná v roku 1982 za cenu 199 USD. Po kríze v roku 1984 Vectrex opustil trh. Systém mal vstavanú hru Minestorm.
Na rozdiel od ostatných herných konzol, ktoré ako zobrazovač používali TV prijímač, mal Vectrex svoju vlastnú obrazovku, ktorá zobrazovala vektorovú grafiku (odtiaľto tiež názov Vectrex). Pretože obrazovka Vectrex bola čiernobiela, predkladala sa pred ňu zafarbená fólia, čím sa vytváral dojem farebného zobrazenia a zmenšoval sa vnem blikania vektorovej obrazovky.
Ovládač Vectrex bol analógový. Ďalšími perifériami sú svetelné pero a 3D imager.
Adventure Vision

Adventure Vision je herná konzola, ktorá bola vyrábaná firmou Entex v roku 1982. Konzola je vybavená vlastným zobrazovačom, ktorý je pomerne unikátny, pretože nepoužíva žiadne CRT alebo LCD. Namiesto toho je vybavený stĺpcom 40 LED diód, ktorých svetlo je rozmietanié rotujúcim zrkadlom. Výsledný obraz je monochromatický (červený) v rastri 150x40 bodov.
Podobnú zobrazovaciu technológiu používa tiež Virtual Boy od Nintenda.
Hry.
Pre konzolu ENTEX vydal celkom 4 hry:
Recalbox

Recalbox je bezplatná distribúcia softvéru s otvoreným zdrojovým kódom, ktorá je určená na retrogaming založená pôvodnej verzii systému Linux.
Pôvodne je navrhnutá pre počítače Raspberry Pi, od verzie 4.1 je k dispozícii aj pre počítače Odroid a 32/64-bitové PC systémy.
Prvý vývojár je francúzskeho pôvodu s prezývkou "digitalLumberjack". Jeho zámerom bolo priblížiť sa firmvéru konzol, z čoho vznikol rýchly a optimalizovaný program, pričom ostal pomerne malý.
Od verzie 4 distribúcia emuluje asi päťdesiat konzol a operačných systémov, cez piFBA a RetroArch a tiež EmulationStation, obsahuje multiplatformové grafické rozhranie s navigáciou cez ovládač.
Do distribúcie je integrovaný prehrávač Kodi, ktorý slúži ako multimediálne centrum.
Ochodnická vrchovina

Ochodnická vrchovina je geomorfologická časť podcelku Nízke Javorníky v pohorí Javorníky. Rozprestiera sa vo východnej časti pohoria a zaberá pás územia od Krásna nad Kysucou po Kysucké Nové Mesto.
Polohopis.
Územie sa nachádza v severovýchodnej časti pohoria Javorníky a zaberá pás územia na západnom brehu Kysuce. Leží teda na východnom okraji podcelku Nízke Javorníky a medzi významné sídla v tejto oblasti patrí Kysucké Nové Mesto, Ochodnica, Krásno nad Kysucou a Dunajov. Ochodnická vrchovina susedí na severozápade s geomorfologickou časťou Rakovská hornatina (časť Vysokých Javorníkov), na západe pokračujú Nízke Javorníky časťou Javornícka brázda a na juhovýchode časťou Kysucká kotlina. Severovýchodným smerom susedí Kysucká vrchovina s podcelkom Vojenné a na severe krátkym úsekom aj Krásňanská kotlina. 
Severovýchodná časť Javorníkov patrí do povodia Kysuce, ktoré je čiastkovým povodím Váhu. Vodné toky z Ochodnickej vrchoviny tečú východným, resp. juhovýchodným smerom a mimo východným okrajom tečúcej Kysuce preteká strednou časťou Blažkov potok a západným okrajom i Neslušanka. Údolím Kysuce vedú významné cesty, obsluhujúce tu ležiace sídla, z nich najvýznamnejšou je cesta I/11 zo Žiliny do Čadce. V jej blízkosti vedie i dôležitá železničná trať Žilina – Ostrava.
Chránené územia.
Táto časť pohoria leží mimo Chránenej krajinnej oblasti Kysuce a rovnako tak tu neležia žiadne osobitne chránené územia. V blízkosti západného okraja sa v katastri Ochodnice nachádza prírodná pamiatka Ochodnický prameň.
Turizmus.
Východná časť Nízkych Javorníkov patrí medzi turisticky pokojnejšie oblasti. Južná časť Ochodnickej vrchoviny slúži ako zázemie obyvateľom Kysuckého Nového Mesta, z ktorého vedie modro značený chodník (Cesta Vila Galvánka) cez vrch Tábor () na "Vrchrieku" (napojenie na Javornícku magistrálu). Z Nesluše vedie zelená značka cez lokalitu "Majtánky" a "Klimkovci" do Ochodnice, odkiaľ pokračuje samotou "Belajky" na "Chotárny kopec" (, napojenie na Javornícku magistrálu). Na južnom okraji je v Kysuckom Novom Meste Kysucká hvezdáreň.
Irma Sztáray

Grófka Irma Sztáray "de Sztára et Nagymihály" (* 10. júl 1863, Staré, Uhorsko† 3. september 1940, Sobrance, Slovensko) bola poslednou dvornou dámou rakúskej cisárovnej Alžbety. Grófka bola jedinou spoločníčkou cisárovnej, keď bola zavraždená.
Životopis a pôvod.
Narodila sa dňa 10. júla 1863 v kaštieli v Starom. Pokrstená bola 11. júla 1863 v rímskokatolíckom kostole v Starom. V krstnom liste je uvedená ako Maria Amalia Josepha. Jej rodičmi boli Viktor Stáray "de Sztára a Nagymihály" (1823 – 1879) dedič majetkov panstva Staré a Mária Török "de Szendrő", ktorá tiež pochádzala z grófskej rodiny. Manželia žili v Starom a tu sa im narodilo sedem detí: Eugen (1855 – 1904), Štefan (1858 – 1896), Šarlota (1859 Staré – 1941), Alexander (1862 – 1948), Irma (1863 – 1940), Etelka (1865 – 1866) a Alžbeta (1873 – ?).
Irma Sztáray pochádzala zo starianskej vetvy grófskeho rodu Sztáray. Zakladateľ tejto vetvy bol jej prastarý otec Ján Filip Sztáray (1739 – 1815), užský župan a tajný cisársko-kráľovsky radca. Príbuzným jeho manželky Barbory Migazzi bol viedenský arcibiskup a kardinál Krištof Bartolomej Anton Migazzi.
K potomkom Jána Filipa a Barbory Migazzi patrili napríklad syn Krištof Sztáray (zaslúžil sa za pozdvihnutie Sobraneckých kúpeľov, patria medzi najznámejšie kúpele v Uhorsku), syn Imrich (olomoucký kanonik a prepošt), vnuk Ján Nepomuk Waldstein (rodák z Vinného, významná postava Uhorských dejín, člen akadémie vied, amatérsky maliar a zberateľ historických diel).
Grófka sprevádzala cisárovnú počas posledných štyroch rokov, od roku 1894 do roku 1898, na svojich cestách do Uhorska, Talianska, Švajčiarska, Alžírska a Grécka. Jej spomienky „"Aus den letzten Jahren der Kaiserin Elisabeth"“, ktoré napísala mnoho rokov po smrti cisárovnej Alžbety, boli publikované v nemčine a češtine, sú cenným zdrojom, ktorý poskytuje podrobný pohľad na posledné roky života cisárovnej. Za svoje služby dostala Irma Sztáray medailu cti cisára Františka Jozefa I hneď po atentáte na cisárovnú.
Sega Master System

Sega Master System je 8-bitová herná konzola vydaná firmou Sega v roku 1986. Jej originálne japonské meno bolo Sega Mark III, ale Master System sa v Japonsku tiež používalo. Na Európskom trhu bol jej predaj porovnateľný s jej hlavným konkurentom, firmou Nintendo, vďaka jej veľkej dostupnosti, ale príliš neuspela na severoamerickom a japonskom trhu. Master System vyšiel ako priamy konkurent NES v tretej generácii herných konzol. Jej nástupca Sega Game Gear je vrecková konzola Master System, s pár vylepšeniami a Sega Mega Drive.
Neobvyklá vlastnosť Master Systemu bol dvojitý vstup pre mádiá, na kazety a na karty. Vstup na karty používal malé karty s veľkosťou kreditnej karty, podobne ako PC Engine/TurboGrafx-16. Kazety mali oveľa vyššiu kapacitu, zatiaľ čo karty boli o dosť menšie a používali sa pre lacnejšie hry. 3D okuliare sa pripájali pomocou kartového vstupu, a umožnili tak 3D efekty pre špeciálne navrhnuté kazetové hry. Týmto spôsobom oba vstupy pracovali dohromady. Vstup na karty bol odstránený u Master System II, a používal iba kazety, to pomohlo znížiť cenu výroby. Keďže boli karty nepopulárne, vyšlo na nich len pár hier, väčšina z nich potom vyšlo aj ako kazety. Vo vývoji bola tiež disketová mechanika pre Mega Drive, ale nikdy nevošla do predaja.
Príslušenstvo.
Master System ovládač mal len 2 tlačidlá, jedno vykonáva funkciu Štart tlačidla, pause tlačidlo je priamo na konzole. Ovládač používa 9-pin konektor a môže byť prepojený aj s konzolami: SEGA MegaDrive (Genesis), Atari 2600, Commodore Amiga, Atari ST, Commodore 64, Amstrad CPC alebo ZX Spectrum.
The Light Phaser bola svetelná pištoľ vytvorená pre Master System, bola ťažšia ako jej náprotivok Nintendo Zapper. Mala viac citlivú spúšť a presnejšie mierenie. 
SegaScope 3D okuliare používali malú LCD obrazovku rýchlo sa meniacu medzi ľavou a pravou šošovkou, premietali 2 rôzne obrázky synchronizované s TV k vytvoreniu stereoskopického 3D efektu. Rovnaká technika sa používala s podobnými okuliarmi pre niektoré 3-D filmy v kinách, aj keď tieto sú väčšinou nahradené novými metódami ktoré už nebudú pracovať s domácou TV. Je len osem 3-D kompatibilných Master System hier.
Distribúcia

Distribúcia (z lat. "distribuere" - rozdeľovať) môže byť:
Rád Božieho hrobu

Rytiersky rád Božieho hrobu jeruzalemského (lat. "Ordo Equestris Sancti Sepulcri Hierosolymitani", OESSH, slovensky "Rytiersky rád svätého Božieho hrobu jeruzalemského") je rytiersky rád, ktorý sa hlási k založeniu Godefroyom z Bouillonu, ktorý bol v modernej dobe založený pápežom Piom IX. v roku 1868 a nadväzuje na pasovanie rytierov v bazilike Božieho hrobu v Jeruzaleme od počiatku 14. storočia. V súčasnosti je asociáciou katolíckych veriacich laikov (mužov i žien) otvorenou aj klerikom, ktorý má právnu subjektivitu podľa kanonického práva, sídlo vo Vatikánskom mestskom štáte a je pod ochranou Svätého Stolca. Na jeho čele stojí veľmajster menovaný pápežom spomedzi kardinálov, ktorému pomáha "Rada veľmajstra". Rád má okolo 30000 členov v 35 krajinách, v ktorých existujú miestodržiteľstvá alebo magistrálne delegácie. Jeho cieľom je rozvoj duchovného života členov a pomoc kresťanom vo Svätej zemi, najmä prostredníctvom Latinského patriarchátu Jeruzalema.
Rád Božieho hrobu na Slovensku.
22. marca 2022 menoval veľmajter kardinál Fernando Filoni za veľkého priora pre Slovenskú republiku trnavského arcibiskupa Jána Oroscha. Po ukončení prípravnej fázy boli menovaní 10 slovenskí členovia rádu, a 15. októbra 2024 bol za prvého magistrálneho delegáta vymenovaný Miroslav Gieci.
Zoznam najväčších miest v Európe

Toto je zoznam najväčších miest v Európe, ktoré majú viac ako 600 tisíc obyvateľov.
Most Karolíny Augusty

Most Karolíny Šarloty Augusty Bavorskej bol pontónový most v Bratislave, ktorý bol postavený pri príležitosti korunovácie Karolíny Augusty v roku 1825. Nachádzal sa približne v strede medzi Starým mostom a Mostom SNP. Bol to posledný dočasný most cez Dunaj v Bratislave.
Skladal sa z 23 lodiek a bol oslobodený od vyberania mýta, čím prispel k rozvoju obchodu medzi Bratislavou a blízkymi dedinami.
Stred mosta bolo možné otvoriť kvôli plavbe lodí. Na zimu sa most rozoberal, aby sa nepoškodil od plaviaceho ľadu. Most existoval až do otvorenia Mosta Františka Jozefa v roku 1890.
Neil Fallon

Neil Patrick Fallon (* 25. október 1971, Portsmouth, Virgínia, USA) je americký spevák, gitarista, keyboardista a perkusista. Je známy ako hlavný spevák a príležitostný rytmický gitarista, keyboardista a perkusista rockovej skupiny Clutch a hlavný spevák skupiny The Company Band. Ako gitarista sa tiež pridal k skupine The Bakerton Group, kde začal počas nahrávania ich albumu s názvom "El Rojo".
Neil Fallon poskytol hosťujúce vokály v skladbách „Two Coins for Eyes“ a „Empire's End“ v albume švédskej stoner rockovej skupiny Dozer z roku 2008 s názvom "Beyond Colossal"; „Crazy Horses“ od skupiny Throat; „Slippin' Out“ od skupiny Never Got Caught; „Mummies Wrapped in Money“ od skupiny Lionize; „Blood and Thunder“ od skupiny Mastodon z ich albumu z roku 2004 s názvom "Leviathan"; „Santorum Sunday School“ na albume z roku 2012 s názvom "Everything Is Not Going To Be OK" od skupiny Black Clouds; „Transistors of Mercy“ od skupiny Polkadot Cadaver z ich albumu z roku 2013 s názvom "Last Call in Jonestown"; „Ayatollah of Rock 'n' Rolla“ od skupiny Soulfly z ich albumu z roku 2013 s názvom "Savages"; „Clear Light Of...“ od skupiny Hark z ich albumu z roku 2014 s názvom "Crystalline". Naposledy poskytol hosťujúce vokály v skladbe „Die to Live“ od skupiny Volbeat z ich pripravovaného albumu "Rewind, Replay, Rebound".
Fallonova mladšia sestra, Mary Alice Fallonová-Yeskeyová, sa objavuje v relácii televíznej stanice Food Network s názvom "Ace of Cakes" ako vedúca kancelárie spoločnosti Charm City Cakes v meste Baltimore v štáte Maryland.
Dňa 12. septembra 2013 Fallon ohlásil, že skupina Clutch musí odložiť svoje septembrové turné (okrem domáceho vystúpenia v meste Baltimore v štáte Maryland na Shindig Festivale), kvôli osobným zdravotným problémom. Cez stránku hudobnej skupiny na sociálnej sieti Facebook vydal Fallon stanovisko, so slovami Fallon bol operovaný 17. septembra 2013 a v októbri skupina pokračovala so svojím turné. Táto ťažká skúška inšpirovala Fallonov text v skladbe „Decapitation Blues“ z jedenásteho štúdiového albumu skupiny Clutch s názvom "Psychic Warfare".
Fallon žije so svojou rodinou v meste Silver Spring v štáte Maryland.
Leviathan

Leviathan môže byť:
Leviathan (Volbeat)

„Leviathan“ je skladba dánskej hudobnej skupiny Volbeat z ich siedmeho štúdiového albumu "Rewind, Replay, Rebound". Je o rovnomennom biblickom morskom netvorovi a bola vydaná ako singel 15. mája 2019.
Hudobné video.
Hudobné video bolo režírované a produkované Adamom Rothleinom a spoločnosťou Ghost Atomic Pictures. Video zachytáva koncertné prevedenie skladby skupinou.
Zoznam veľmajstrov Rádu Božieho hrobu

Od roku 1847 stáli na čele Rádu Božieho hrobu následujúci veľmajstri:
Slovenská basketbalová liga 2018/19

Slovenská basketbalová liga v sezóne 2018/19 bol 27. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská basketbalová asociácia (SBA) cez združenie Slovenská basketbalová liga (SBL). V lige súťažilo 9 účastníkov, čo je o 1 družstvo menej ako v minulej sezóne. Obhajca prvenstvadružstvo BK Levickí Patrioti, ktoré hralo zároveň aj Alpsko-jadranský pohár skončilo v semifinále. Svoj piaty titul získal BK Inter Bratislava.
Systém súťaže.
Systém SBL ostal rovnaký ako v predchádzajúcich sezónach. Po odohraní základnej časti dvakrát doma a vonku postúpilo najlepších 8 družstiev do play-off. Štvrťfinálové duely play-off sa hrali na 3 víťazné zápasy, nasledujúce duely už na 4 víťazné zápasy. Zo súťaže nikto nezostúpil.
Účastníci.
Poznámky:
Poľský inštitút v Bratislave

Poľský inštitút v Bratislave () je kultúrna inštitúcia so sídlom na Námestí Slovenského národného povstania 27 v Bratislave.
Pôsobnosť.
"Poľský inštitút" bol otvorený v septembri 1950 a mal názov "Nové Poľsko". Od roku 1982 fungoval ako "Poľské informačné a kultúrne stredisko" a od 9. februára 1994 existuje ako "Poľský inštitút". Už od roku 1953 sídli na tej istej adrese na Námestí SNP 27. Inštitút spadá pod poľské Ministerstvo zahraničných vecí.
Úlohou inštitútu je šírenie informácií o Poľsku, popularizácia poľskej kultúry, prehlbovanie poľsko-slovenských vzťahov. Ťažiskovou formou realizácie cieľov sú výstavy v galérii – asi 12 expozícií ročne. Organizujú sa aj: koncerty, prednášky, projekcie filmov, autorské stretnutia, poetické večery, prezentácie kníh, vedecké semináre, stretnutia literátov, jazykovedcov a prekladateľov poľskej prózy a poézie – ročne viac ako 180 podujatí. Inštitút organizuje kurzy poľského jazyka. Knižnica obsahuje 10 000 kníh a 60 titulov časopisov. Podujatia inštitútu sa nekonajú len v Bratislave, ale aj v Košiciach, Žiline, Banskej Bystrici, Prešove, Nitre, Leviciach.
Mestský okruh číslo 2 (Košice)

Mestský okruh číslo 2 v Košiciach tvorí vonkajší okruh mesta Košice.
História.
Okruh vedie okrajovými mestskými časťami štvorpruhovými komunikáciami: Alejová, Trieda SNP, Watsonova, Hlinkova, Prešovská, Južné nábrežie, Nižné Kapustníky. Východná časť mestského okruhu sa v rokoch 1987 – 2008 budovala ako diaľničný privádzač ku diaľnici D1 mimoúrovňovo. Do 1. apríla 2020 bol okruh tvorený rýchlostnými cestami R2 a "PR3". Po tomto dátume boli cesty preklasifikované na cesty I. triedy s obmedzeným prístupom č. 16 a 20.
Trasa.
Košický mestský okruh číslo 2 začína v kruhovom objazde na ulici Moldavská cesta, ktorý spája túto ulicu s ulicami Trieda SNP a Alejová. Okruh potom pokračuje po Triede SNP smerom na sever až po Festivalové námestie pri košickom Amfiteátri. Cesta stále pokračuje na sever, teraz už však po Watsonovej ulici. Na konci ulice cesta významnejšie zabáča a pokračuje smerom ku UVLF na Hlinkovej ulici. Ďalej okruh vedie ponad rieku Hornád a križovatku Dargovských hrdinov smerom na juh po ceste I. triedy s obmezdeným prístupom 16, vedúcej po tzv. Južnom nábreží. V časti zvanej Nižné Kapustníky v mestskej časti Nad jazerom mestský okruh odbočuje smerom na západ ku križovatke VSS. Po prejdení križovatky okruh smeruje po Alejovej ulici pozdĺž Verejného cintorína až späť ku kruhovému objazdu na Moldavskej ceste.
Štefánikov most

Štefánikov most môže byť:
Tábor (Javorníky)

Tábor () je najvyšší vrch geomorfologickej časti Ochodnická vrchovina vo východnej časti pohoria Javorníky.
Polohopis.
Nachádza sa približne severne od Kysuckého Nového Mesta, v jeho katastrálnom území. Leží v južnej časti Ochodnickej vrchoviny, na východnom okraji podcelku Nízke Javorníky. Vďaka polohe nad údolím Kysuce a v obklopení nižších vrchov, ponúka aj zásluhou drevenej rozhľadne na vrchole zaujímavý rozhľad na široké okolie. Pre svoju blízkosť a relatívne ľahkú dostupnosť z Kysuckého Nového Mesta je obľúbeným miestom vychádzok. Nenáročný výstup je odmenený zaujímavými pohľadmi na mesto. Na úpätí vrchu pramenia len menšie potoky, smerujúce do rieky Kysuca. 
Prístup.
Vrcholom Tábora vedie modro značená trasa (Cesta Vila Galvánka), vedúca z centra Kysuckého Nového Mesta až na "Vrchrieku" (). Severozápadne od vrcholu sa v lokalite "Majtánky" pripája zelená značka z Nesluše (prístup zo západu), ktorá sa v neďalekej lokalite "Klimkovci" odpája a pokračuje do Ochodnice (prístup od východu z údolia Kysuce).
5 More Days ’Til Summer

„5 More Days ’Til Summer“ je skladba amerického speváka Lennyho Kravitza. Skladba bola vydaná dňa 24. júla 2018 ako tretí singel z jeho jedenásteho štúdiového albumu "Raise Vibration". Skladba má základ v ťažkej basovej linke, pričom má výrazne rýchlejšie tempo ako ostatné single albumu. Po zvukovej stránke je táto skladba blízka klasickej Kravitzovej tvorbe predtým, ako začal experimentovať z rôznymi zvukmi a hudobnými štýlmi.
Slovenské národné hokejové mužstvo na ZOH 2018

Slovenské národné hokejové mužstvo sa na Zimných olympijských hrách 2018, ktoré sa uskutočnili v Pchjongčchangu, zúčastnilo v nižšie uvedenej zostave a obsadilo 10. miesto.