burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Národný park Guadeloupe

Národný park Guadeloupe je chránené územie vo francúzskom zámorskom departemente Guadeloupe. Územie sa rozkladá na súostroví Severné Záveterné ostrovy vo východnej časti Karibiku. K národnému parku územne aj správou patrí morská rezervácia () a spolu tak vytvárajú chránené územie (), ktoré je biosférickou rezerváciou.
Medzi turistické atrakcie patrí aktívna sopka Soufrière, série vodopádov Carbet () a veľké množstvo turistických trás.
Dejiny.
V roku 1970 bol na tomto území vytvorené chránené územie (prírodný park - ). Jeho účelom bolo chrániť výnimočnú biodiverzitu tropického lesa a horského masívu na ostrove Basse-Terre. V roku 1977 vznikol návrh na vytvorenie národného parku. Návrh bol uskutočnený 20. februára 1977 kedy bol oficiálne vytvorený Národný park Guadeloupe. 
Morská rezervácia bola vytvorená v roku 1987 a následne bola umiestnená pod správu národného parku. V roku 1992 bol park uznaný aj medzinárodne, keď boli jeho hlavné územie a morská rezervácia vymenované za biosférickú rezerváciu UNESCO.
Geografia.
Hranice národného parku zahrňujú jeho jadro s rozlohou a ochranné pásmo s rozlohou . Morská rezervácia zahŕňa morského územia a súše. Jadro parku sa rovná 10 % celého územia Guadeloupe, dve tretiny tropického lesa na Basse-Terre. Výškový rozsah územia je približne 250 metrov vrátane najvyššieho bodu aktívnej sopky Soufrière . Ostatné významné vyrcholy sú Échelle , Grand-Sans-Toucher a dvojvrchol Mamelles .
Vegetácia.
Národný park je všeobecne rozdelený do troch ekosystémov:
Tropický dažďový les sa odlišuje a to v závislosti od nadmorskej výšky.
Pobrežný les, ktorý čelí salinite vo vzduchu a pôde, intenzívnej horúčave a vysúšaniu a stálemu pobrežnému vetru. Významným druhom v tomto prostredí je hruška a Coccoloba uvifera.
Mangrovníky na pobreží morskej rezervácie sú stále alebo prerušovane zaplavované sladkou a slanou vodou. Predstavujú skoro polovicu mangrovníkových mokradí na Guadeloupe ( z celkových )
Zver.
Pre intenzívny lov v skorých dejinách Guadeloupe je diverzita a populácia živočíchov limitovaná. Niektoré druhy, ako napr. papagáje boli vyhladené. Najpočetnejšie cicavce patrí endemický druh medvedíka čistotného "Procyon lotor minor", netopiere (dva endemické druhy), mungo (dovezený z Indie) a ohrozený aguti. Vtáky sú početnejšie ako cicavce a patria sem kolibríky, fregaty, drozdy, jarabice, mucháre, pelikány a endemický druh ďatľa "Melanerpes herminieri".
E číslo

E číslo/číslo E (v slov. prekladoch eur. predpisov) alebo kód E (v slov. predpisoch) alebo hovorovo éčko (angl. "E number"; staršie: "číslo ES/ES číslo" - angl. "EC number", ešte staršie: "číslo EHS/EHS číslo" - nem. "EWG-Nummer", angl. "EEC number" ) je alfanumerický kód, ktorý je pridelený prídavným látkam v potravinách, ktorých použitie je oficiálne povolené Európskou úniou. V súčasnosti (2010) má takéto číslo 305 látok. Číslo E pozostáva z písmena E a troj- alebo štvormiestneho číselného kódu. 
Použitie v iných krajinách.
Systém prebral aj Codex Alimentarius a pod označením INS-number ho rozšíril na všetky (t. j. nie len v EÚ povolené) prídavné látky v potravinách. Okrem toho sa - bez počiatočného E - používa aj napr. v Austrálii a na Novom Zélande. Vyskytuje sa aj v Kanade a zriedkavo v USA.
Názov.
Názov číslo E vznikol skrátením staršieho názvu "číslo ES" (pozri vyššie), ale uvádza sa aj, že E je tu skratka pre "EU" (EÚ), "European" (európsky) či "edible" (jedlý).
Prídavná látka v potravinách

Prídavná látka v potravinách (- termín zo slovenských predpisov; iné názvy: potravinárska/potravinová prídavná látka, potravinárske/potravinové aditívum, potravinárska/potravinová prísada, prídavná látka/aditívum/prísada do potravín, aditívum/prísada v potravinách, skrátene: prídavná látka, aditívum, prísada) je "taká zložka potraviny, ktorá sa spravidla nepoužíva samostatne ako potravina ani ako potravinová zložka, a ktorá sa zámerne pridáva do potraviny bez ohľadu na jej výživovú hodnotu z technologických dôvodov, napr. pri výrobe, spracúvaní, ošetrovaní, balení, skladovaní potravín, čím sa sama alebo jej vedľajšie produkty stávajú súčasťou potraviny alebo inak ovplyvňujú jej vlastnosti. Za prídavné látky sa nepovažujú látky pridávané do potraviny na úpravu výživovej hodnoty.
Značenie.
Všetky prídavné látky sú v zozname Codex Alimentarius a majú pridelené kódy INS-number.
Prídavné látky, ktoré sú povolené Európskou úniou, sú uvedené v európskych predpisoch a majú pridelené kódy, nazývané čísla E či kódy E (hovorovo éčka). Podrobnosti pozri v článku E číslo.
Podskupiny.
Podľa Nariadenia Európskeho parlamentu a Rady 1333/2008 sa rozlišujú tieto funkčné skupiny prídavných látok používaných v potravinách a prídavných látok používaných v prídavných látkach v potravinách a v potravinárskych enzýmoch:
Klasifikácia podľa číselného rozmedzia.
Pozn: Nie všetky príklady skupín zapadajú do daných číselných rozsahov. Navyše veľa chemikálií, špeciálne v rozsahu E400 – 499, majú rozmanité využitie.
Kráľova reč

Kráľova reč (po anglicky "The King's Speech") je britská historická dráma, ktorú režíroval Tom Hooper a napísal David Seidler. Vyhrala cenu People's Choice Award na Torontskom medzinárodnom filmovom festivale v roku 2010 a bola nominovaná na dvanásť Oscarov. Vo filme si v hlavných úlohách zahrali Colin Firth, Geoffrey Rush a Helena Bonham Carterová.
Dej.
V 30. rokoch 20. storočia sa vo Veľkej Británii princ Albert, druhorodený syn kráľa Juraja V., trápi s vážnym problémom – koktaním. Pod nátlakom svojej manželky sa stretáva s Lionelom Logueom, austrálskym logopédom, ktorý má neortodoxné metódy. Až na malé rezervy princa Logueova metóda prekvapivo funguje. Abdikácia jeho staršieho brata Eduarda VIII. ho prinútila nastúpiť na trón, a tak kráľ musel predstúpiť pred ľud a prekonať svoje ťažkosti s jazykom práve vtedy, keď Európa vstupovala do druhej svetovej vojny.
Éčko

Éčko môže byť hovorovo:
Lošinj

Lošinj (, ) je chorvátsky ostrov, ktorý sa nachádza v severnej časti Jadranského mora v Kvarnerskom zálive juhovýchodne od pobrežia polostrova Istria. Od vedľajšieho ostrova Cres je oddelený len úzkym umelo vybudovaným Osorským prieplavom. Hlavným mestom je prístav Mali Lošinj.
Geografia.
Ostrov Lošinj má dĺžku a šírku asi 2 až . Severná časť je hornatá, v pohorí Osoršćica sa nachádza najvyšší vrchol hora Televrina (). V južnej časti je najvyšším bodom Grgošćak s nadmorskou výškou 243 metrov. Pobrežie je väčšinou skalnaté a pomerne členité.
Ekonomika.
Prevažnú časť produktu ostrova tvoria príjmy z turistiky.
Anne Hathawayová

Anne Jacqueline Hathawayová (; * 12. november 1982, Brooklyn, New York, USA) je americká herečka a speváčka.
Po niekoľkých divadelných rolách sa v roku 1999 objavila v televíznom seriáli "Get Real". Známejšou sa stala vďaka Disney filmu "Denník princeznej" (2001), kde stvárnila Miu Thermopolisovú. V roku 2004 si zahrala aj v jeho pokračovaní. Odvtedy hrala v dramatických filmoch ako sú "Spúšť" (2005) a "Skrotená hora" (2005). Tiež si zahrala vo filme "Diabol nosí Pradu" (2006) a "Vášeň a cit: Príbeh Jane Austen" (2007). Vo filme Christophera Nolana s názvom "Interstellar" (2014) stvárnila Dr. Brandovú. 
V roku 2008 obdržala niekoľko ocenení za rolu vo filme "Rachel sa vydáva", a tiež bola nominovaná na Oscara v kategórii Najlepšia herečka. V roku 2010 si zahrala vo filmoch "Valentín", "Alica v krajine zázrakov" a "Láska a iné závislosti." Vyhrala ocenenie Primetime Emmy Award za hlasovú rolu v seriáli "Simpsonovci." V roku 2011 prepožičala hlas Perle v animovanom filme "Rio." Ďalej stvárnila postavu Seliny Kyle/Catwoman vo filme "Návrat Temného rytiera" (2012) a postavu Fantine v muzikálovom filme od Toma Hoopera, "Bedári". 
Je držiteľkou niekoľkých ocenení ako je Zlatý glóbus, Screen Actors Guild Award, Filmové ceny BAFTA a v neposledom rade obdržala Oscara za Najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe.
Magazín "People" ju nazval jednou z prelomových hviezd roku 2001 a objavila sa na zozname 50 najkrajších ľudí sveta v roku 2006.
Detstvo.
Pochádza z New Yorku z Brooklynu. Je dcérou Kathleen Ann „Kate“ (rod. McCauleyovej) a Geralda Thomasa Hathawaya. Jej otec je právnik a matka je bývalá herečka, ktorá bola Anninou inšpiráciou aby išla v jej šľapajach. Kate stvárnila Fantine v prvom americkom turné divadelnej hry "Bedári". Keď mala Anne 6 rokov, s rodinou sa presťahovali do Millburnu v New Jersey, kde vyrástla. Je prostredná z troch detí, má staršieho brata Michaela a mladšieho brata Thomasa. Jej matka má írske korene a jej otec má írsky, francúzsky, anglický a nemecký pôvod. Jej priezvisko je pôvodom z Anglicka.
National Basketball Association

National Basketball Association (skrátene NBA, slovensky "Národná basketbalová asociácia") je plne profesionálna najvyššia 
basketbalová liga v Severnej Amerike považovaná za najlepšiu basketbalovú súťaž na svete. Bola založená v New Yorku 6. júna 1946 ako "Basketball Association of America (BAA)", súčasný názov nesie od roku 1949.
Štruktúra NBA.
NBA sa delí na Západnú konferenciu (West Conference) a Východnú konferenciu (East Conference), z ktorých každá sa aktuálne skladá z troch divízii po piatich družstvách. Sezóna NBA pozostáva z dlhodobej časti (hrané systémom každý s každým) a záverečného play-off hraného vylučovacím systémom. Play-off sa hrá zvlášť v každej konferencii, víťazi východnej a západnej konferencie sa na záver stretávajú vo finále NBA.
The 10th Mountain

The 10th Mountain (v preklade „10. horská“) je americký vojnový film z prostredia bojov Spojencov v Európe, v druhej svetovej vojne.
Príbeh.
Dej filmu sa začína v roku 1944, na americkej základni, blízko francúzsko-talianskej hranice. Na základňu prichádza kapitán Cabuco (Eutiquano M. Gomez), Filipínec, ktorého major Bryce (Martin Lee Carlton) poverí velením elitného družstva 10. horskej divízie. Spolu s novým mužstvom má za úlohu infiltrovať nemeckú základňu v severnom Taliansku.
Pocity vojakov v jeho tíme sú však zmiešané – zatiaľčo zdravotník Jordan Briggs (Jon-Marc Yaden) a radista vojak Gutman (Ian Arthur) si získavajú jeho dôveru, seržant Rosenthal (Ben Dukes) a kuľometník vojak Michael McKaen (Patrick Mottola) trpia rasovými predsudkami – nenávidia kapitána, pretože ho považujú za Japonca, predstaviteľa ich nepriateľov na pacifickom fronte.
Vojaci oslobodia počas cesty židovského zajatca, ktorého chceli nemeckí vojaci popraviť v lese. Ten im výrazne pomôže pri pátraní po nemeckých pozíciách. V tíme dôjde takmer k vzbure, avšak po vzájomných rozhovoroch sa seržant Rosenthal a vojak McKaen spriatelia s kapitánom. V záverečnom boji, pri ktorom sa stretne nemecká armáda proti americkej 35. pešej divízii zomiera kapitán Cabucov boji. V závere číta seržant Rosental poznámky z kapitánovho zápisníka.
Formát.
Film sa nakrúcal pri meste Claremont v štáte Kalifornia v USA.
Harry Mulisch

Harry Mulisch (* 29. júl 1927, Haarlem – † 30. október 2010, Amsterdam) bol holandský spisovateľ a esejista židovského pôvodu. S vlastnými literárnymi pokusmi začal v roku 1945. O rok neskôr debutoval svoju novelou "De kamer". Mulisch žil v Amsterdame. Jeho najdôležitejšie dielo je De ontdekking van de hemel.
Lugo

Lugo je starobylé mesto na severovýchode Galície (severozápadné Španielsko) na rieke Minho, sídlo rovnomennej provincie. S 98 560 obyvateľmi je štvrtým najväčším galícijským mestom. 
Bolo založené Rimanmi zrejme v roku 25 pred Kr. a následne bolo najstarším hlavným mestom Galície. V meste sa zachovali monumentálne hradby, od roku 2000 zapísané na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.
V Lugu sídlia niektoré z fakúlt Univerzity Santiago de Compostela. Je tu stanica nie veľmi frekventovanej železnice A Coruña – Monforte de Lemos - León.
Laphroaig

Laphroaig je škótska pálenica spoločnosti Allied Domecq, nachádzajúca sa na skótskom ostrove Islay v grófstve Argyll. Vyrába škótsku sladovú whisky. 
Pálenica bola založená asi v roku 1820 a produkuje čistú sladovú whisky. Najčastejšie sa vyrába 10-ročná s obsahom alkoholu 40 %. Meno Laphroaig znamená „prekrásna dutina pri širokom zálive“. Tejto pálenici prepožičal svoju kráľovskú pečať princ Charles.
Chuť.
Laphroaig je považovaná za whisky s jednou z najsilnejších chutí rašeliny.
Quartier de la Roquette

Quartier de la Roquette ("štvrť Roquette") je 43. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 11. obvodu. 
Má rozlohu 117,2 ha a ohraničujú ju ulice Rue de Charonne na juhu, Boulevard Beaumarchais, námestie Place de la Bastille a časť Rue du Faubourg-Saint-Antoine západe, Rue du Chemin-Vert na severe a Boulevard de Ménilmontant a Boulevard de Charonne na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa ulice Rue de la Roquette prechádzajúcej jej stredom. Miestne meno "Roquette" je odvodené od rastliny rokety.
Dejiny.
Oblasť bola tradične za hranicami Paríža. V 17. storočí územie patrilo rôznym náboženským rádom a slúžilo ako zeleninové záhrady. Miestny kláštor bol zrušený za Francúzskej revolúcie a v rokoch 1817 a 1823 boli pozemky rozparcelované a zastavané. V roku 1836 tu boli postavené dve väznice. "Grande Roquette", kde boli popravovaní odsúdenci na smrť a zhromažďovaní odsúdenci na deportáciu. "Petit Roquette" slúžil najprv ako väznica pre neplnoletých páchateľov vo veku 6 - 20 rokov. V roku 1932 bol zmenený na ženskú väznicu a v roku 1974 zborený. Zostala len vstupná brána v ulici "Rue de la Roquette", ktorá bola v roku 2008 rekonštruovaná. Na mieste boli postavené obytné budovy. Väčšina zástavby však pochádza z prelomu 19. a 20. storočia, pretože sa tu neprejavila vlna výstavby po roku 1945 ako v iných okrajových štvrtiach. V 70. a 80. rokoch 20. storočia sa vo štvrti usadilo veľa rodín imigrantov.
Quartier de Plaisance

Quartier de Plaisance (približne "Zábavná štvrť") je 56. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 14. obvodu. 
Má rozlohu 178,5 ha a ohraničujú ju boulevard périphérique na juhu, ulice Rue Vercingétorix a Rue du Départ na západe, Avenue du Maine a Rue Daguerre na severe, Rue Grissendi, Rue des Plantes a Avenue de la Porte de Châtillon na východe.
Dejiny.
Urbanizácia tejto oblasti prebiehala od roku 1830 a ďalej sa rozvíjala po zriadení železnice v roku 1840 z Paríža do Versailles. V roku 1842 bol miestny zámok s názvom "Plaisance" zborený, priľahlé pozemky boli rozparcelované a na ich mieste vznikla nová mestská štvrť. Obchodníci s nehnuteľnosťami prevzali názov zámku (zábavný, odpočinkový), aby nalákali prípadných kupcov stavebných parciel. Rovnaký názov má i miestna stanica metra.
Quartier du Parc-de-Montsouris

Quartier du Parc-de-Montsouris ("štvrť Park Montsouris") je 54. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 14. obvodu. 
Má rozlohu 135,7 ha, z čoho takmer štvrtinu () tvorí verejná zeleň. Ide prevažne o obytnú štvrť. Vymedzujú ju ulice Boulevard périphérique na juhu, Rue de la Tombe-Issoire, "Rue Émile-Faguet" a "Rue du Professeur-Hyacinthe-Vincent" na západe, Boulevard Saint-Jacques na severe a Rue de la Santé, Rue de l'Amiral-Mouchez a Avenue Pierre-de-Coubertin na východe.
Názov.
Štvrť nesie meno podľa parku Montsouris. Až do roku 1937 sa štvrť nazývala "Quartier de la Santé" podľa názvu ulice "Rue de la Santé" (nie podľa väzenia La Santé, ktorá sa teraz nachádza už v susednej štvrti Montparnasse).
Dejiny.
Územie dnešnej štvrte patrilo do roku 1860 k mestu Gentilly. V tomto roku však bol Paríž rozšírený a pripojená i táto oblasť. Vtedy to bolo dedinské predmestie, kadiaľ viedla cesta z Paríža do Gentilly, stála tu Nemocnica sv. Anny (hôpital Sainte-Anne) a niekoľko ďalších budov.
Po druhej svetovej vojne tu boli kvôli ľahkej dostupnosti pozemkov postavené nové sídliska. Rozsiahla výstavba prebiehala najmä v 70. rokoch 20. storočia.
Quartier Necker

Quartier Necker ("štvrť Necker") je 58. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 15. obvodu. 
Má nepravidelný pôdorys a rozlohu 157,8 ha. Jej hranice tvoria ulice Rue de la Procession, "Rue Cambronne" a "Rue Mademoiselle" na juhozápade, Rue de la Croix Nivert na západe, Avenue de Suffren, "Rue Pérignon", Avenue de Saxe, Rue de Sèvres a Boulevard du Montparnasse na severe a Rue du Déppart, Rue du Commandant-René-Mouchotte a Rue Vercingétorix na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa nemocnice pre mladistvých "Hôpital Necker", ktorú založila v roku 1778 Suzanne Curchodová (1739 - 1794), manželka Jacquese Neckera, ministra Ľudovíta XVI.
V 60. rokoch 20. storočia bola oblasť renovovaná. Bolo postavené nové Nádražie Montparnasse ako náhrada za pôvodné nevyhovujúce, a tiež administratívna Tour Montparnasse. Modernizované boli i obytné budovy v okolí. V roku 1994 bol na zastrešených železničných koľajniciach vybudovaný verejný park Jardin Atlantique.
Quartier de la Plaine-de-Monceaux

Quartier de la Plaine-de-Monceaux ("štvrť Planina Monceaux") je 66. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 17. obvodu. 
Má lichobežníkový pôdorys a rozlohu 138,4 ha. Jej hranicami sú ulice "Rue d'Héliopolis", "Rue Rennequin", "Rue Poncelet" a "Rue des Renaudes" na juhozápade, Boulevard périphérique na severozápade, "Avenue de la Porte d'Asnières", "Rue de Tocqueville" a Rue de Levis na severovýchode a Boulevard de Courcelles na juhu.
Štvrť nesie meno starej dediny Monceau, ktorá sa tu rozkladala. Miesto bolo len riedko osídlené, počas Francúzskej revolúcie mala dedina len zhruba 450 obyvateľov.
Quartier du Bel-Air

Quartier du Bel-Air ("štvrť Bel-Air") je 45. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 12. obvodu. 
Má rozlohu 138,6 ha a jej hranice tvorí Bois de Vincennes na juhu a ulice Rue de Picpus a Boulevard de Picpus na západe, Cours de Vincennes na severe a Boulevard périphérique na východe.
Z administratívneho hľadiska je Bois de Vincennes rozdelený medzi štvrť Bel-Air (severná časť) a štvrť Picpus (južná časť), avšak jeho 995 hektárov sa nezapočítava do rozlohy oboch štvrtí. Park bol k 12. obvodu pripojený v roku 1929.
Dejiny.
Štvrť Bel-Air a susedná čtvrť Picpus boli pôvodne súčasťou susedného mesta Saint-Mandé. Po výstavbe hradieb okolo Paríža dokončenej v roku 1844 sa ocitli vo vnútri opevnenia. V roku 1860 boli pripojené k Parížu ako jej súčasť, lebo hradby sa stali oficiálnou hranicou mesta.
Filip I. (Burgundsko)

Filip z Rouvres (* 1346, Rouvres-en-Plaine, Francúzsko – † 21. november 1361, Rouvres-en-Plaine) bol vojvoda burgundský, a ako Filip III. gróf-palatín burgundský, gróf z Artois a gróf z Auvergne.
Bol synom Filipa Burgundského, dediča burgundského vojvodstva, a Jany z Auvergne. Narodil sa ako pohrobok. Po smrti starého otca z otcovej strany sa stal v roku 1350 vojvodom burgundským. V čase svojej smrti bol nevlastným synom (druhý sobáš jeho matky) francúzskeho kráľa Jána II. Ten po jeho smrti získal vládu v Burgundsku a neskôr prenechal Burgundsko aj všetky jeho dŕžavy svojmu synovi Filipovi, čím vytvoril takzvanú "valoisovskú burgundskú dynastiu", ktorá neskôr súperila o vplyv s francúzskymi kráľmi.
Filip zomrel bezdetný v roku 1361 vo veku 15 rokov na mor.
Zaslúžilý umelec

Zaslúžilý umelec môže byť titul:
Národný umelec

Národný umelec je titul v krajinách bývalého východného bloku (vo viacerých z nich dodnes), napr.:
Quartier d’Amérique

Quartier d'Amérique ("štvrť Amerika") je 75. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 19. obvodu. 
Má rozlohu 183,6 ha a ohraničujú ju ulice Rue de Belleville na juhu, Rue de Crimée a "Rue de la Villette" na západe, Avenue Jean Jaurès na severe a Boulevard périphérique na východe.
Dejiny.
Štvrť bola pomenovaná podľa názvu bývalých kameňolomov, ktoré sa nazývali Americké lomy (Carrières d'Amérique). V lomoch sa ťažil sadrovec a stavebný kameň na stavbu domov v Paríži. Podľa jednej mestskej legendy boli lomy takto nazvané, lebo sa v nich mal ťažiť sadrovec použitý na stavbu Bieleho domu vo Washingtone. Táto legenda je však nepravdivá, ako uvádza informačný turistický panel na križovatke bulváru "David-d'Angers" a námestia "Rhin-et-Danube". Veľká časť kameňolomov bola počas vlády Napoleona III. premenená na verejný park Buttes-Chaumont ležiaci na území susednej štvrte Combat. Ďalší kameňolom sa v roku 1939 premenil na park "Parc de la Butte du Chapeau-Rouge".
V 60. a 70. rokoch 20. storočia prebehla vo štvrti rozsiahla výstavba, kedy na mieste pôvodnej zástavby boli na námestí "Place des Fêtes" vybudované výškové domy.
Pálenica (alkohol)

Pálenica (v prípade podniku aj nesprávne "paliareň" z čes. palírna) je zariadenie, stavba alebo podnik na výrobu (surovej) pálenky. Pálenica vyrábajúca iba vínovicu (s prípadnými prísadami) sa nazýva destiléria.
Znalosť výroby destilátov z ovocia sa na Slovensku rozšírila v 13.-14. stor. Pred rokom 1918 sa časť produkcie páleníc (najmä borovička a slivovica) vyvážala do ostatných častí monarchie a do zahraničia.
Quartier de la Goutte-d’Or

Quartier de la Goutte-d'Or ("štvrť Zlatá kvapka") je 71. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 18. obvodu.
Má rozlohu 109&amp; ha, z čoho ale zaberá Severné nádražie. Jej hranice tvoria ulice Boulevard de la Chapelle na juhu, Boulevard Barbès, "Rue des Poissonniers" a Avenue de la Porte-des-Poissonniers na západe, Boulevard périphérique na severe a Rue Marx-Dormoy, Rue de la Chapelle a Avenue de la Porte-de-la-Chapelle na východe.
Dejiny.
Na tomto území do roku 1860 existovala samostatná obec La Chapelle, ktorá bola toho roku pripojená k Paríži. V oblasti dnešnej štvrte sa do 18. a 19. storočia rozkladali vinohrady. Tiež názov štvrte – „"Goutte d'Or"“ je odvodený od označenia jedného druhu bieleho vína, ktoré sa tu vyrábalo.
Pretože časom miestne bývanie nevyhovovalo moderným nárokom, bol v roku 1983 prijatý plán na rozsiahlu rekonštrukciu celej štvrte. Bolo postupne zborených viac než 100 budov a na ich mieste vyrástli obytné domy so sociálnymi bytmi. Postupná obnova prebieha doteraz, i keď sa v posledných rokoch značne spomalila.
Obyvateľstvo.
Štvrť patrí k oblastiam s najvyšším podielom prisťahovalcov. Od 80. rokov 20. storočia vzrástol podiel imigrantov na 30%, pričom priemer v Paríži je 17,5%. Najviac ľudí je pôvodom z Maghrebu a subsaharskej Afriky.
Štvrť v kultúre.
Émile Zola sem umiestnil dej svojho románu "Zabijak".
Prachatická hornatina

Prachatická hornatina je geomorfologický podcelok v juhovýchodnej časti Šumavského podhoria. Rozprestiera sa na ploche a má priemernú nadmorskú výšku . Na západe susedí s Vltavickou brázdou a Boubínskou hornatinou, na severe s Bavorovskou vrchovinou a Blatskou panvou, na východe s Kaplickou brázdou a na juhu s Českokrumlovskou vrchovinou a Želnavskou hornatinou. Má charakter plochej kryhovej hornatiny rozčlenenej výraznými tektonickými kotlinami. Na vrcholoch štruktúrnych chrbátov a hrastí sú početné skalné tvary vytvorené zvetrávaním a odnosom. Na západe ju ohraničuje hlboké až kaňonovité údolie Blanice a na východe kaňon Vltavy, hlboké údolia smeru juh - sever vytvárajú i menšie toky - Zlatý potok či Melhutka. 
Geologická stavba.
Prachatická hornatina je tvorená z dvoch rozľahlých tektonicky porušených granulitových telies s hojnými vložkami serpentinitov a z biotitických rúl a pararúl jednotvárnej série moldanubika.
Geomorfologické podcelky.
Podhorie sa člení na šesť geomorfologických okrskov:
Najvyššie vrcholy.
V tomto geomorfologickom podcelku sa nachádzajú 4 tisícovky (tisícmetrové vrcholy). Sú nimi:
Chránená krajinná oblasť Šumava

Chránená krajinná oblasť Šumava bola vyhlásená Ministerstvom školstva a kultúry 27. decembra 1963 na rozlohe . 
V roku 1975 Ministerstvo kultúry ČSR upravilo podmienky ochrany prírody v tomto území. V marci roku 1991 vyhlásila vláda ČR Národný park Šumava vo vnútri doterajšej CHKO. Tým sa vlastne CHKO stala ochrannou zónou Národného parku a súčasne spravuje i ďalšie cenné partie Šumavy – ako je Královský hvozd s Černým a Čertovým jazerom a Boubín, ktoré sa rozhodnutím politikov do národného parku Šumava nedostali. Organizačne je správa CHKO začlenená do správy Národného parku, čo je pre spoločnú previazanosť činností výhodné. Jednotlivé pracoviská CHKO sú v Nýrsku, Kašperských Horách, Vimperku a Hornej Planej, hlavným sídlom správy CHKO je Sušice. 
CHKO Šumava podobne ako Národný park Bavorský les chráni kultúrne vysoko hodnotnú krajinu, kde sa ochrana prírody prelína s ľudskými aktivitami. Rozdiel je v tom, že CHKO disponuje väčšími, v zákonoch zakotvenými právomocami, zatiaľ čo Bavorský prírodný park pracuje viac na základe dobrovoľnosti a občianskeho uvedomenia.
Rozloha CHKO Šumava nepokrytá územím národného parku je . V tejto rozlohe je zahrnutých 27,4 % poľnohospodárskej pôdy (, z toho orná 9 tisíc ha, lúky a pastviny 11 tisíc ha), 57,6 % lesné pôdy () a 0,4 % zastavané pôdy (). Pralesovité zvyšky porastov zaujímajú cca 0,6 % rozlohy CHKO, ostatné plochy a sukcesné štádiá cca 15% plochy. Rozpätie nadmorských výšok sa pohybuje od (Víteň) do (Boubín). Počet obyvateľov je cca 21 000 (t. j. asi 22 obyv. /km²)a počet evidovaných domov cca 4 500.
Maloplošné chránené územia.
Zaisťujú dlhodobú ochranu výnimočných biotopov a garanciu ich dlhodobého monitorovania. V zásade je možné ich rozlíšiť na 3 rozdielne kategórie:
1. Pralesy a prírodné nepozmenené mokrade – Boubínský prales, Velká niva, Zátoňská hora a iné, na ktorých sa sleduje samovoľné
chovanie prirodzených lesov.
2. Samovoľne vzniknuté lesy a druhotné mokrade – Chřepice, Velké Bahno, Pravětínská lada, Nebe, určené k sledovaniu samovoľného
nástupu lesa a priestorovej flexibility rastlinných druhov ovplyvňovaných týmto lesom. 
3. Lokality ochrany výnimočných druhov – Blanice, Pod Popelní
horou, Vyšný a podobne, zaisťujúce ochranu ohrozených alebo typických druhov živočíchov alebo rastlín.
Rudolfov ostrov

Rudolfov ostrov ( – Ostrov Rudoľfa) je najsevernejší ostrov Zeme Františka Jozefa v Barentsovom mori. Územne patrí do Archangeľskej oblasti Ruska.
Na ostrove s rozlohou , jednom zo siedmich väčších ostrovov celého súostrovia, najvyšší bod predstavuje výšku . Najsevernejší bod ostrova, mys Fligeli, dosahujúci severnou zemepisnou šírkou polohu 81°50´35´´, je najsevernejším bodom Eurázijského subkontinentu (vzdialený je od severného pólu). 
Ostrov bol objavený počas rakúsko-uhorskej polárnej expedície v rokoch 18721874; jej vedúci Július von Payer ho pomenoval "Kronprinz-Rudolph-Land" po princovi Rudolfovi, synovi Františka Jozefa I. Koncom 19. a začiatkom 20. storočia bol ostrov východiskovým bodom niekoľkých výprav k severnému pólu. Ruský polárnik Georgij Jakovlevič Sedov (18771914) na jednej zo svojich ciest v blízkosti ostrova zomrel a je tu aj pochovaný.
Takmer celý povrch ostrova je pokrytý ľadovým príkrovom. Podnebne patrí ostrov do arktického klimatického pásma s priemernými teplotami v januári až -24 °C a v júli iba okolo 0 °C. Drsným klimatickým podmienkam je prispôsobené i zloženie fauny, ktorú predstavuje ľadový medveď, tuleň a mrož. 
V Teplickom zálive je v prevádzke meteorologická stanica, prvýkrát bola v prevádzke v lete roku 1932.
Ománsky záliv

Ománsky záliv (po arabsky: خليج عمان – chalídž ʿumán, po perzsky: دریای عمان – darjá-je ʿomán) je záliv Indického oceánu a severozápadnej časti Arabského mora. Na západe je spojený Hormuzským prielivom s Perzským zálivom. Rozkladá sa medzi východným výbežkom Arabského polostrova, Iránom a západným pobrežím Pakistanu. Záliv je dlhý asi 560 km v smere východ-západ a jeho hĺbka sa najčastejšie pohybuje od 50 do 200 m.
Madháʾ

Madháʾ (: ' - Madháʾ) alebo Wádí Madháʾ je ománska oblasť, exkláva, obklopená Spojenými arabskými emirátmi, nachádzajúca sa v polovici cesty medzi polostrovom Musandam a zvyškom Ománu. Patrí ku guvernorátu Musandam. Exkláva leží v emiráte Šardžá (Šárdža, Šárika), ktorý je súčasťou Spojených arabských emirátov, a pokrýva približne 75 km². Hranica bola ustanovená v roku 1969.
Madháʾ je väčšinou prázdna, rozvinutá časť nazývaná "Nová Madháʾ" obsahuje cesty, školu, poštu, policajnú stanicu, banku, dodávku elektriny a vody a malé letisko. Nachádza sa tu aj Kráľovská ománska polícia.
Vo vnútri Madháʾ je Nahwa, exkláva SAE, ktorá je oficiálne súčasťou emirátu Šárika.
Emil Tréval

Emil Tréval (* 13. december 1859, Prešov – † 10. február 1929, Praha, vlastným menom MUDr. Václav Walter) bol český lekár a spisovateľ. Písal beletriu, je autorom mnohých naturalistických románov, divadelných hier a populárno vedeckých publikácií.
Život.
Emil Tréval študoval v Prahe, Berlíne a Paríži. V roku 1883 vstúpil ako lekár do štátnej služby, pôsobil v Čechách, na Morave a vo Viedni. Od roku 1919 pôsobil ako vrchný zdravotný rada v politickej správe na Žižkove. Od 1925 bol členom Československej akadémie, od 1927 bol v redakcii beletristického časopisu Zvon. Zo začiatku svojej tvorby písal pod svojim vlastným menom prevažne vedecké a populárno zdravovedné spisy.
Od 80. rokov prispieval do časopisov Včela, Vesna a Moravská orlice. V tom čase tvoril fejtóny s lekárskou tématikou. Jeho tvorba bola najprv skôr realistická, šlo o púhe vyprávanie. Časom začal autor smerovať svoju tvorbu k symbolizmu a dekadencii. Jeho literárna tvorba je silne ovplyvnená jeho povolaním lekára. Častou témou jeho mnohokrát naturalistickej tvorby bolo romantické pojatie ženských postáv. Písal tiež o duševných poruchách, utkvelých predstavách, halucináciách, erotike a o psychických aj mravných otázkach manželstva.
Niektoré svoje diela publikovali spoločne so svojou manželkou Zdenou Walterovou ("pseud. Viola") pod spoločným pseudonymom Emil Tréval-Viola, či Emil Viola-Tréval. Užíval aj iných pseudonymov: Pantalon, Václav Prešovský, Ladislav Vašek, Jiří Okoř, Ben Trovato, Holofernes Kotě, Vrač, Prof. Zmatěj, Ad. Pisánka, a Trdlo Aristotele.
Zbojnícke veže

Zbojnícke veže (najvyššia má vyše 2 380 m n. m) sú tri veže v hlavnom hrebeni Tatier. Hoci sú trochu schované za mohutnou Širokou vežou, vidno ich na zostupe z Priečneho sedla. Presnejší údaj o nadmorskej výške sprievodcovia (Puškáš, Kroutil) neuvádzajú.
Topografia.
Od západu na východ, teda od sedla "Biela lávka" nasleduje: Malá Zbojnícka veža, "Malá Zbojnícka štrbina", Prostredná Zbojnícka veža, "Veľká Zbojnícka štrbina", Veľká Zbojnícka veža a "Zbojnícke sedlo" (asi 2360 m). Na sever ich steny spadajú do Zadnej Javorovej doliny na juh do Veľkej Studenej doliny, oblasť "Strelecké polia".
Výstupy.
Prvý výstup na Veľkú Zbojnícku vežu zo "Zbojníckeho sedla" uskutočnili Z. Klemensiewicz a R. Kordys v r. 1907, II.
Prvý prechod úplnej hrebeňovky až na "Bielu lávku" vykonal A. Grósz v r. 1912.
Niekoľko prvovýstupov na jednotlivé veže vytýčil František Kele v r. 1954.
Skutočná guráž

Skutočná guráž (po anglicky "True Grit") je americký westernový film, ktorý režírovali a napísali bratia Coenovci. Je to druhá adaptácia rovnomenného románu Charlesa Portisa z roku 1968. Vo filme si zahrali v hlavných úlohách Hailee Steinfeldová a Jeff Bridges spolu s Mattom Damonom, Joshom Brolinom a Harrym Pepperom.
Natáčanie začalo v marci 2010 a film bol oficiálne uvedený 22. decembra 2010 v USA a na Slovensku bude uvedený 17. februára 2011. 10. februára 2011 na 61. ročníku Berlínskeho medzinárodného filmového festivalu bude nasadený ako otvárací film.
Dej.
"Mattie Rossová", mladé 14-ročné dievča, chce pomstiť smrť svojho otca. Aby vypátrala vraha, zavolá maršalovi "Cogburnovi" a texaskému rangerovi, ktorý baží po peniazoch.
Ocenenia.
Film bol nominovaný na 10 Oscarov, medzi inými aj na najlepší film a najlepšiu réžiu a na 8 cien britského ocenenia BAFTA.
Malý Bysterec

Malý Bysterec je mestská časť Dolného Kubína. 
Dejiny.
Obec vznikla vyčlenením z Oravského panstva a darovaním Jakubovi, Gerasovmu synovi. Od 16. storočia patrila Medveckovcom. V 17. storočí prešla do majetku Szmrecsányiovcov. K Dolnému Kubínu bola obec pripojená v roku 1949.
Quartier Saint-Fargeau

Quartier Saint-Fargeau ("štvrť Saint-Fargeau") je 78. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 20. obvodu. 
Má rozlohu 148,7 ha a ohraničujú ju ulice Rue de Bagnolet a "Avenue de la Porte de Bagnolet" na juhu, Rue Pelleport, Rue de Ménilmontant a Rue Pixérécourt na západe, Rue de Belleville na severe a Boulevard périphérique na východe. Uprostred štvrte sa nachádza rovnomenná stanica metra.
Dejiny.
Štvrť bola pomenovaná podľa parku Saint-Fargeau, jedinom pozostatku zámku Lepeletier de Saint-Fargeau, nazývaného aj Ménilmontant, ktorého majiteľom bol Louis Michel Lepeletier de Saint-Fargeau (1760 - 1793) politik a právnik popravený za Francúzskej revolúcie.
Vo štvrti sa v 19. storočí rozvíjal priemysel a priemyslovou štvrťou zostala až do 60. rokov 20. storočia, kedy sa Saint-Fargeau premenila na prevažne obytnú štvrť okolo bývalej rieky Surmelin. Vo štvrti sú tiež rozsiahle kasárne z 19. a 20. storočia využívané dodnes ministerstvom obrany.
2. hokejová liga (Slovensko) 1993/1994

2. hokejová liga (Slovensko) 1993/1994 bola prvou sezónou 2. hokejovej ligy. Súťaž bola rozdelená do troch skupín. Prví dvaja z každej skupiny postúpili do nadstavby o postup, ostatní hrali o umiestnenie. Víťazom sa stalo družstvo HK PPS Detva, ktoré spolu s družstvom ŠK Matador Púchov postúpilo do rozširujúcej sa 1. hokejovej ligy.
O umiestnenie.
Skupina východ.
Družstvo HK Slávia 87 Stropkov do skupiny o umiestnenie nenastúpilo.
2. hokejová liga (Slovensko) 1994/1995

2. hokejová liga (Slovensko) 1994/1995 bola druhou sezónou 2. hokejovej ligy. Súťaž bola rozdelená do troch skupín. Prví dvaja z každej skupiny postúpili do nadstavby o postup, o umiestnenie sa nehralo. Víťazom sa stalo družstvo HC Polygón Nitra, ktoré postúpilo do 1. hokejovej ligy.
Základná časť.
Skupina stred.
Keďže družstvo Ivalak Banská Bystrica bolo B tímom ŠK Iskra Banská Bystrica B nemohlo postúpiť do skupiny o postup nakoľko A-tím hral v tom čase 1. hokejovú ligu
2. hokejová liga (Slovensko) 1995/1996

2. hokejová liga (Slovensko) 1995/1996 bola treťou sezónou 2. hokejovej ligy. Súťaž bola rozdelená do troch skupín. Prví dvaja z každej skupiny postúpili do nadstavby o postup, o umiestnenie sa nehralo. Víťazom sa stalo družstvo HK Spartak BEZ Danubia Invest Bratislava, ktoré postúpilo do 1. hokejovej ligy pod návom ŠHK Danubia 96 Bratislava.
Základná časť.
Skupina stred.
Zápas HK Slovan Trstená - HC Lučenec neodohrali.
Skupina východ.
Zápas HK Chemko Strážske - HK Slávia 87 Stropkov neodohrali.
Ferrari 575M Maranello

Ferrari 575M Maranello je dvojsedadlový dvojdverový grand tourer vyrábaný automobilkou Ferrari v rokoch 2002 až 2006. Jeho výroba začala v roku 2002 a je to v podstate aktualizovaný model 550 Maranello, ktorý predstavuje menšie štýlové zmeny od Pininfariny. V prvej polovici roku 2006 bol model 575M Maranello nahradený novým 599 GTB.
Prehľad.
K aktualizácii patrí obnovený interiér ale s podstatným mechanickým vylepšením, vrátane väčších brzdových kotúčov, väčšieho a silnejšieho motora, iného rozloženia hmotnosti, uhladeného spracovania aerodynamiky a dynamiky tekutín a adaptívne nastavenie odpruženia (4 nezávislé zavesenia pruženia sú riadené prevodovkou aby sa minimalizoval odstup v priebehu 200 milisekúnd radiaceho času. K dispozícii sú dve 6-rýchlostné prevodovky, konvenčná manuálna a po prvýkrát vo Ferrari V12 semi-automatická (elektrohydraulická manuálna 'F1' prevodovka Magneti Marelli. Číslo modelu sa vzťahuje na zdvihový objem motora v litroch, zatiaľčo 'M' je skratka pre "modificato", teda "upravené".
Pre rok 2005 spoločnosť vyvinula novú GTC balík riadenia a verziu Superamerica (obmedzená séria 599 kusov so skladacou pevnou strechou) spolu so zvýšením výkonu z 375 kW/515 koní na 400 kW/540 koní. 
Superamerica.
Ferrari 575M Superamerica bol inovatívny kabriolet verzie 575M Maranello, ktorú predstavoval elektrochrómový sklenený strešný panel otáčací o 180°. Tiež má zvýšený výkon motoru V12 na hodnotu 397 kW/533 koní, a tak Ferrari prišlo na trh s najrýchlejším kabrioletom na svete s maximálnou rýchlosťou 320 km/h. GTC balik riadenia bol voliteľný.
2. hokejová liga (Slovensko) 1996/1997

2. hokejová liga (Slovensko) 1996/1997 bola štvrtou sezónou 2. hokejovej ligy. Súťaž bola rozdelená do troch skupín. Prví dvaja z každej skupiny postúpili do nadstavby o postup, v skupinách západ a stred sa hralo aj o umiestnenie. Víťazom sa stalo družstvo HK VTJ Wagon Slovakia Trebišov, ktoré postúpilo do 1. hokejovej ligy.
O umiestnenie.
Skupina východ.
V skupine východ sa o umiestnenie nehralo
Quartier du Pont-de-Flandre

Quartier du Pont-de-Flandre ("štvrť Flámsky most") je 74. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 19. obvodu. 
Má rozlohu 237,7 ha a ohraničujú jú Boulevard périphérique na severe a na západe, Avenue Jean-Jaurès na juhu, Rue de l'Ourcq na juhozápade a Rue d'Aubervilliers na východe.
Dejiny.
Štvrť bola pomenovaná podľa jediného zdvíhacieho mostu v Paríži, ktorý sa nachádza na vodnom kanáli Bassin de la Villette. Samotný most sa však nachádza na území susednej štvrte Villette. Značnú časť rozlohy štvrte zaberá park Villette vybudovaný na mieste mestských jatiek, verejná zeleň preto tvorí 21% plochy štvrte Pont-de-Flandre.
Rhopalocera palaearctica

RHOPALOCERA PALAEARCTICA Iconographie et description des Papillons diurnes de la région paléarctique je talianska entomologická kniha o palearktických motýľoch z čeľadí Papilionidae a Pieridae. Autorom tejto práce je taliansky entomológ a lekár anglického pôvodu Roger Verity. Práca vyšla vo Florencii ako autorov samizdat v roku 1911. Má dva diely: v prvom dieli je textová časť a v druhom obrazová príloha knihy vrátane dvoch máp rozšírenia jednotlivých druhov motýľov.
Prvý diel má 368 strán textu. Druhý diel knihy obsahuje okrem spomenutých dvoch máp aj XII tabúľ s vyobrazením krídel motýľov, žilnatiny a tvaru šupiniek - vrátane ich rozloženia na krídlach. Ďalej obsahuje 72 farebných a čiernobielych tabúľ s vyobrazením jednotlivých druhov motýľov, ako aj tvaru a vzhľadu ich sphragis. 
Práca patrí k jedinečným a veľmi vzácnym entomologickým dielam v európskej entomologickej literatúre, pričom pre väčšinu entomológov je prakticky nedostupná.
Pre našu, slovenskú entomológiu má toto dielo význam pre popis poddruhu jasoňa červenookého z oblasti Vysokých Tatier (Belanské Tatry), ktorý bol zverejnený autorom popisu v tejto knihe na strane 308 a na tab. LIV. - obr. 7.
Názov tohto poddruhu je "Parnassius apollo ssp. candidus Verity, 1911.
2. hokejová liga (Slovensko) 1997/1998

2. hokejová liga (Slovensko) 1997/1998 bola piatou sezónou 2. hokejovej ligy. Súťaž bola rozdelená do troch skupín. Prví dvaja z každej skupiny postúpili do nadstavby o postup, v skupine stred sa hralo aj o umiestnenie. Víťazom sa stalo družstvo HKm Zvolen B, ktoré postúpilo do 1. hokejovej ligy.
O umiestnenie.
Skupina západ.
V skupine západ sa o umiestnenie nehralo.
Skupina stred.
HKm Detva a HK Liesek v súťaži nepokračovali.
Skupina východ.
V skupine východ sa o umiestnenie nehralo
2. hokejová liga (Slovensko) 1998/1999

2. hokejová liga (Slovensko) 1998/1999 bola šiestou sezónou 2. hokejovej ligy. Súťaž mala byť rozdelená do troch skupín, kvôli odhláseniu niektorých družstiev sa vytvorila len jedna celoslovenská. Víťazom sa stalo družstvo HK 95 Považská Bystrica, ktoré postúpilo do baráže o 1. hokejovú ligu proti HK VTJ Wagon Slovakia Trebišov.
Quartier de la Chapelle

Quartier de la Chapelle ("štvrť Kaplnka") je 72. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 18. obvodu. 
Má rozlohu a ohraničujú ju ulice Boulevard de la Chapelle na juhu, Rue Marx-Dormoy, Rue de la Chapelle a Avenue de la Porte-de-la-Chapelle na západe, Boulevard périphérique na severe a Rue d'Aubervilliers na východe.
Dejiny.
Medzi kopcami Montmartre a Belleville vznikla dedina La Chapelle, po ktorej nesie názov dnešná štvrť. Ležala pri ceste (dnes ulice "Rue Marx-Dormoy" a "Rue de la Chapelle") vedúcej z Paríža do opátstva v Saint-Denis. V 6. storočí tu vznikla kaplnka svätej Geneviève, po ktorej dedina získala meno (la chapelle = kaplnka).
3. septembra 1429 sa v La Chapelle zastavila Jana z Arku, ktorá sa v kaplnke modlila pred útokom na Paríž. Hoci chcela pokračovať v ťažení na Paríž, Karol VII. jej prikázal stiahnuť sa do Saint-Denis.
Až do Francúzskej revolúcie patrila dedina La Chapelle k panstvu Saint-Denis. Bola to vidiecka oblasť tvorená zástavbou pozdĺž cesty do Saint-Denis.
Priemyslový rozvoj v 19. storočí znamenal silný demografický nárast a príliv nových robotníkov, čo úplne zmenilo La Chapelle. Najmä výstavba železnice v rokoch 1836 – 1856 a otvorenie Severného nádražia znamenali skutočný zlom. Zatiaľ čo v roku 1831 tu žilo 2 440 osôb, v roku 1836 to bolo už 4 177, o desať rokov neskôr 14 398 a v roku 1856 bol počet obyvateľov 33 355.
V roku 1859 bolo rozhodnuté o rozšírení Paríža až k vtedajším mestským hradbám. Tým sa o rok neskôr obec La Chapelle rozkladajúca sa prevažne vnútri hradieb stala súčasťou hlavného mesta. Ostávajúce územie, nachádzajúce sa už za hradbami, bolo rozdelené medzi mestá Saint-Ouen, Saint-Denis a Aubervilliers.
Quartier des Batignolles

Quartier des Batignolles ("štvrť Batignolles") je 67. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 17. obvodu. 
Má rozlohu 144,2 ha a ohraničujú ju ulice Boulevard des Batignolles na juhu, "Rue de Tocqueville", Rue de Levis a "Rue Cardinet" na západe, Boulevard périphérique na severe a Avenue de Clichy, "Rue La Condamine" a "Rue Lemercier" na východe.
Dejiny.
Meno štvrte pripomína názov bývalej dediny Batignolles, ktorá sa pôvodne rozkladala za hranicami Paríža. Rozloha dediny bola väčšia než je dnešná štvrť. Jej hranice siahali až k dnešnej "Avenue de Saint-Ouen" v susednej štvrti Épinettes. 
Miestne pozemky patrili v stredoveku kláštoru benediktíniek na Montmartre a tiež ich využívali kráľ a šľachta na lov. Po Francúzskej revolúcii boli premenené na poľnohospodárske usadlosti. Dedina bola pripojená k Parížu v roku 1860. Po tomto začlenení sa štvrť stala obľúbenou obytnou štvrťou. V 2. polovici 19. storočia zaznamenala veľmi aktívny kultúrny život. Časť mladosti tu prežil básnik Paul Verlaine, ktorý študoval na súkromnej škole v ulici "Rue Hélène" a neskôr na lýceu Chaptal. Stéphane Mallarmé býval v ulici "Rue de Rome" a zhromaždil okolo seba umeleckú spoločnosť. Maliar Édouard Manet a jeho priatelia zo skupiny „Batignolles“ tiež bývali v tejto štvrti.
Názov.
Pôvod mena Batignolles je nejasný. Názov by mohol byť odvodený od výrazu "bastillole-bastidiole" (označenie pre malý vidiecky dom), alebo z latinského "batagliona" (malá vojna), lebo územie slúžilo ako vojenské cvičisko.
Quartier des Ternes

Quartier des Ternes ("štvrť Ternes") je 65. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 17. obvodu. 
Má rozlohu 146,6 ha a ohraničujú ju ulice Avenue de la Grande Armée na juhozápade, Boulevard périphérique na západe, Rue d'Héliopolis, Rue Rennequin, Rue Poncelet a Rue des Renaudes na severovýchode a Avenue de Wagram a Boulevard de Courcelles na východe.
Dejiny.
V stredoveku tu parížsky biskup vlastnil poľnohospodársku usadlosť s názvom "Villa Externa", lebo ležala mimo pozemkové dŕžavy biskupstva. Její názov sa časom menil na "Estern" a neskôr na dnešný "Ternes". (V súčasnej francúzštine inak slovo "ternes" znamená nudný, alebo nevýrazný.)
Túto usadlosť kúpil Pierre Habert (1605 - 1637), básnik a komorník Henricha III., ktorý ju dal prestavať na zámok. Okolo zámku vznikla dedina Ternes, ktorá bola počas Francúzskej revolúcie pripojená k mestu Neuilly-sur-Seine. V roku 1860 sa štvrť Ternes, ktorá mala v tej dobe už 16 000 obyvateľov, stala súčasťou Paríža.
Quartier de la Porte-Dauphine

Quartier de la Porte-Dauphine ("štvrť Brána Dauphin") je 63. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 16. obvodu. 
Má trojuholníkový pôdorys a rozlohu . Jej hranice tvoria ulice Avenue Georges Mandel a Avenue Henri Martin na juhu, Bois de Boulogne a Boulevard périphérique na západe a Avenue Raymond Poincaré na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa jednej z mestských brán.
Quartier de Javel

Quartier de Javel ("štvrť Javel") je 60. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 15. obvodu. 
Má rozlohu 260,9 ha a ohraničujú ju Boulevard périphérique na juhu, rieka Seina na západe, Rue Linois a Rue des Entrepreneurs na severe a Rue de la Croix Nivert, Rue Lecoubre, "Boulevard Victor" a Rue de la Porte d'Issy na východe.
Dejiny.
Štvrť nesie meno bývalej dediny Javel patriacej pôvodne k mestu Issy-les-Moulineaux, v roku 1860 však bola pripojená k Parížu. Javel bola tradične priemyselným centrom. Už v roku 1777 tu bola založená chemická továreň v ktorej Claude Louis Berthollet (1748 - 1822) vyrábal chlórové bielidlo, ktorému sa hovorilo „javelská voda“ (eau de Javel). Popri chemickom priemysle sa v tejto oblasti rozvíjal i automobilový priemysel, keď tu v roku 1915 založil André Citroën svoju automobilku. Tá tu fungovala až do roku 1968. V nasledujúcich rokoch boli továrenské haly zborené a na ich mieste bol v roku 1992 otvorený parc André-Citroën. Tiež tu boli vybudované veľké kancelárske budovy a ateliéry pre televízne spoločnosti, napr. súkromný Canal+ alebo verejnoprávnu France Télévisions. Sídlo tu má aj Generálne riaditeľstvo pre civilné letectvo.
Libín (Šumavské podhorie)

Libín je vysoký vrch južne od Prachatíc. Je najvyšším vrcholom Šumavského podhoria, patrí do geomorfologického podcelku Prachatická hornatina a okrsku Libínská hornatina. Tvorí výraznú, zďaleka viditeľnú dominantu nad Prachaticami. Je súčasťou dlhého štruktúrneho chrbáta pretiahnutého od severozápadu na juhovýchod so strmým severovýchodným svahom. Prirodzený horský suťový les je chránený v Prírodnej rezervácii Libín. 
Rozhľadňa.
Na vrchole Libína sa nachádza 27 metrov vysoká kamenná rozhľadňa valcovitého tvaru, horská chata a telekomunikačná veža. Z rozhľadne možno vidieť mesto Prachatice a veľkú časť Šumavy, ďalej možno dovidieť na Novohradské hory, Českobudějovickú panvu a horu Kleť s rozhľadňou a vysielačom. Je vidieť aj na Písecko, Strakonicko a Brdskú vrchovinu. Za dobrej viditeľnosti možno dovidieť dokonca aj na Alpy.
Dejiny.
V roku 1880 bol založený Šumavský klub turistov, patriaci k Rakúskemu turistickému klubu. Boli v ňom hlavne Nemci bývajúci v Prachaticiach a okolí. V januári roku 1881 sa konala prvá výročná schôdza pri ktorej vedenie rozhodlo, že postaví rozhľadňu na neďalekom Libíne. Pre stavbu použili návrh architekta Vyskočila z Viedne a potom hľadali peniaze na stavbu. Potrebnú čiastku sa podarilo zložiť z rôznych zdrojov - od členských príspevkov po dary od bohatých priaznivcov klubu. Po dvoch rokoch stavby sa rozhľadňa konečne dočkala slávnostného otvorenia, ktoré sa konalo 16. septembra 1883.
V roku 1935 dostal rozhľadňu do správy Klub československých turistov. Ten uvažoval o zastrešení vyhliadkovej terasy, ale z toho pre vojnu zišlo. Až v roku 1994 bola rozhľadňa opravená a natretá a tak slúži dodnes.
Quartier du Petit-Montrouge

Quartier du Petit-Montrouge ("čtvrť Malý Montrouge") je 55. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 14. obvodu. 
Má rozlohu a ohraničujú ju ulice Boulevard périphérique na juhu, Avenue de la Porte-de-Châtillon, Rue des Plantes a Rue Gassendi na západe, Rue Daguerre, Place Denfert-Rochereau a Boulevard Saint-Jacques na severe a Rue de la Tombe-Issoire na východe.
Názov.
Štvrť bola pomenovaná podľa obce Montrouge, ktorá do týchto miest zasahovala do roku 1860. Vtedy bola jej menšia časť vnútri mestských hradieb pripojená k Paríži a zbývajúca väčšia časť zostala ako samostatné mesto Montrouge tvoriace predmestie Paríža. Odtiaľ je označenie "Petit-Montrouge" čiže "Malý Montrouge". Štvrť je tiež známa ako "štvrť Alésia" podľa ulice Alésia, ktorá ňou prechádza, a stanice metra Alésia.
Dejiny.
Stred štvrte tvorí križovatka Alésia, kde sa krížili dve staré cesty vedúce do Chartres a do Orléans. Sieť ostatných viac či menej navzájom kolmých ulíc odráža neskorú urbanizáciu. Tá nastala po roku 1840, kedy sa tu začalo vo veľkom stavať na voľných pozemkoch. Zastúpená je architektúra obdobia Druhého cisárstva, na juhu štvrte, prevažne v pásmu bývalého opevnenia, sú stavby z 30. rokov 20. storočia a nachádzajú sa tu i stavby povojnové. Jedným z rysov štvrte je výrazné zastúpenie individuálneho bývania, ktoré tvoria domy a vily so záhradami. Veľké kancelárske alebo obytné komplexy sa tu takmer nevyskytujú, s výnimkou najjužnejšej časti susediacej s mestom Montrouge.
Vo východnej časti štvrte bol uskutočnený pilotný projekt „"zelená štvrť"“ (quartier vert), pri ktorom došlo k obmedzeniu automobilovej dopravy a posilneniu verejnej dopravy a k rozšíreniu verejných zelených plôch. Tento experiment bol neskôr aplikovaný i v ďalších častiach hlavného mesta (napr. rozdelenie užívateľov automobilov na rezidentov, automobilistov a obchodníkov).
Až do 60. rokov 20. storočia tvorili obyvateľstvo štvrte prevažne robotníci, zamestnanci, obchodníci a príslušníci strednej triedy. V súčasnosti sa stáva vyhľadávanou rezidenčnou štvrťou pre množstvo obchodov, zelene a pôvodnej architektúry.
Libín (rozlišovacia stránka)

Libín môže byť:
Quartier de l’Hôpital-Saint-Louis

Quartier de l'Hôpital-Saint-Louis ("štvrť Nemocnica sv. Ľudovíta") je 40. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 10. obvodu.
Má rozlohu a veľmi nepravidelný pôdorys. Jej hranice tvoria ulice Rue des Récollets a Rue Bichat na juhozápade, Rue du Faubourg Saint-Martin na západe, Boulevard de la Villette na severovýchode a východe a Rue du Faubourg-du-Temple na juhovýchode.
Štvrť nesie meno nemocnice Hôpital Saint-Louis ležiacej v centre štvrte.