burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
LET Kunovice

Let Kunovice (Kunovice sú mesto) je český (pôvodne česko-slovenský) civilný výrobca lietadiel. Najúspešnejší bol s výrobou L-410 Turbolet.
V roku 1936 začala letecká fabrika na výrobu lietadiel svoju prevádzku ako časť priemyselného koncernu Škodovy závody. Pred a počas druhej svetovej vojny vyvíjajúca sa továreň ponúkala iba služby opráv lietadiel. Po skončení vojny bola továreň scentralizovaná štátom a v rokoch 1950-53 bola postavená nová továreň. V rokoch 1957-1967 sa premenovala na Strojírny první pětiletky a v roku 1967 sa znova premenovala na Let. Vyrábali sa tu viaceúčelové letúny Aero Ae 45 a Aero Ae 145 a v licencii od roku 1953 sovietske cvičné letúny Jakovlev Jak-11 (pod označením C-11, cvičný typ pod označením C-11U). 
V roku 1957 spoločnosť začala vyvíjať slávne ľahké úžitkové lietadlo L-200 Morava a štyri roky po tom Z-37 Čmelák, lietadlo pre poľnohospodárske účely, kde obe lietadlá priniesli so sebou veľký komerčný úspech. Po čase LET tiež začal vyrábať ľahké výcvikové lietadlo L-29.
Niekoľko rokov firma vyvíjala a vyrábala i mnoho typov klzákov - Zlín Z 22, Z 124 Galanka, LF 109 Pionýr, Z 425 Šohaj. A taktiež i slávne Blaníky - L-13, L-23 a L-33.
Počas 60. rokov tu bol vyvinutý 19-miestny turbovrtuľový letún - L-410 Turbolet, ktorý sa doposiaľ vyrába. Tento typ prešiel mnohými vylepšeniami a modernizáciami; L-410 UVP-E20 a L 420 sú samostatne certifikované úradmi EASA a FAA.
Henrich Korutánsky

Henrich Korutánsky (* 1265, † 2. apríl 1335) bol tirolský gróf a korutánsky vojvoda (ako Henrich VI.) v rokoch 1295 – 1335, poľský a český kráľ (v rokoch 1306 a 1307 – 1310), syn gorického grófa Menharda II. a Alžbety Bavorskej. 
Po smrti posledného Přemyslovca.
Počas poľského ťaženia kráľa Václava III. v roku 1306 bol Henrich ako zemský hajtman poverený správou českého kráľovstva. Po zavraždení posledného Přemyslovca sa mu ako manželovi najstaršej dedičky rodu Přemyslovcov a najvážnejšiemu kandidátovi na uprázdnený český trón črtala perspektíva českého panovníka. S jeho voľbou vyslovili súhlas i české stavy. Svojou pomalosťou však poskytol priestor rímskemu kráľovi Albrechtovi I. Habsburskému, aby udelil Čechy v léno svojmu synovi Rudolfovi, ktorý bol v októbri 1306 zvolený českým kráľom (ako Rudolf I.) Henrich s manželkou bol nútený utiecť do Tirolska.
Na kráľovskom tróne.
O rok nato však Rudolf zomrel a časť českej šľachty uznala dedičské práva Anny Přemyslovnej, Henrichovej manželky, a 15. augusta 1307 zvolila Henricha za českého a titulárneho poľského panovníka. 
Jeho vláda však nebola úspešná. Bol slabým panovníkom, ktorý nemal oporu v rímskom cisárovi ako jeho predchodca; nedokázal zabrániť upevňovaniu pozícií českej šľachty ani jej rastúcemu nepriateľstvu s nemeckým patricijátom. Výsledkom bolo vytvorenie vplyvnej skupiny šľachty, ktorá presadila uznanie dedičného práva ďalšej Přemyslovny, Anninej sestry Elišky a ponúkla jej ruku spolu s českým trónom Jánovi Luxemburskému.
Nový panovník vyhnal Henricha Korutánskeho z krajiny. Ten sa však napriek tomu svojho titulu českého kráľa nevzdal až do konca života a dokonca ho použil v roku 1314 ako kurfirstský hlas pri voľbe nemeckého kráľa.
Rodinné pomery.
Henrich Korutánsky bol celkom trikrát ženatý. 
Jeho prvou manželkou sa začiatkom roku 1306 stala Anna Přemyslovna (* 1290 – † 1313), najstaršia dcéra českého kráľa Václava II. a Guty Habsburskej. Manželstvo ostalo bezdetné.
Druhou manželkou sa po smrti Anny v roku 1313 stala Adleyta Braunschweinská (* okolo 1300 – † 1320), dcéra brunšvíckeho vojvodu Henricha I. Z tohto manželstva sa narodili dve dcéry. Vzhľadom na to, že staršia Adleyta bola prehlásená za menejcennú, stala sa mladšia dcéra Margita (* 1318 – † 1369), súdobými kronikármi nelichotivo prezývaná Maultasch (t. j. Pyskatá), jedinou dedičkou korutánsky dŕžav. V roku 1330 sa stala manželkou Jána Henricha, druhorodeného syna českého kráľa Jána Luxemburského.
Tretí raz sa Henrich oženil v roku 1328 s Beatrix Savojskou (* ? – † 1331), najmladšou dcérou savojského grófa Amadea V. a jeho druhej manželky Márie Brabantskej. Toto manželstvo rovnako ako prvé ostalo bezdetné.
Tibet

Tibet môže byť:
Tibet (autonómna oblasť)

Tibet (, ) je oblasť v Ázii, ktorá leží na plošine v severovýchodných Himalájach. Je to autonómna oblasť Čínskej ľudovej republiky a ide o tradičnú vlasť tibetského ľudu, ako aj ďalších etnických skupín. Tibet je najvyššia oblasť na svete, s priemernou nadmorskou výškou .
Tibet sa po niekoľkých neúspešných protestoch stal autonómnou oblasťou v roku 1959 a rozdelil sa na dve provincie. V ekonomike Tibetu prevláda hospodárstvo, aj keď hlavnú úlohu posledné desaťročia zohráva aj cestovný ruch. V Tibete prevláda ako náboženstvo najviac tibetský budhizmus, navyše je tu aj bönizmus, čo bolo domorodé náboženstvo, ešte pred príchodom budhizmu. Na tomto území sa nachádzajú aj rôzne kresťanské a moslimské menšiny. Tibetský budhizmus mal značný vplyv aj na kultúru, umenie a festivaly. Tibetská architektúra odráža čínske a indické vplyvy. Základné potraviny v Tibete sú pečený jačmeň, jačie mäso a maslový čaj.
Superunknown

Superunknown je štvrtý album skupiny Soundgarden.
Marcus Pacuvius

Marcus Pacuvius (220-130 pred Kr.) bol rímsky autor tragédii a maliar.
Pacuvius bol synovcom a žiakom Ennia, ktorý prvý urobil z tragédie významný žáner v rímskom prostredí. Pacuvius pokračoval v jeho šľapajach a v období od Enniovej smrti (169 pred Kr.) do nástupu ďalšieho významného tragika, Lucia Accia (okolo roku 140 pred Kr.), bol jediným činným autorom tragédii v Ríme. Podobne ako Ennius, mal oskánsko-grécke korene, aj keď už patril k rímskym občanom. Narodil sa v meste Brundisium, ktorá sa stalo rímskou dŕžavou len v roku 244 pred Kr., a jeho latinčina nikdy nedosiahla čistoty, akou sa honosili Naevius alebo Plautus. Vďaka svojmu strýkovi sa v Ríme pripojil k vyššej triede a tešil sa priazni rodu Scipionov.
Pacuvius sa preslávil tiež ako maliar. Podľa Plínia Staršieho jestvovala jeho maľba v Herkulovom chráme na "Forum Boarium".
Pacuvius tvoril až do veku 80 rokov, kedy uviedol na javisku hru súčasne so svojim mladým pokračovateľom, vtedy 30-ročným, Acciom. Posledné roky života strávil v ústraní v Tarente. Podľa podania Aula Gellia ho tu navštívil Accius na ceste do provincie Asie, aby mu predčítal drámu "Atreus". Ide s najväčšou pravdepodobnosťou iba o povesť, podobne ako v prípade Caecilia a Terentia. Aulus Gellius uvádza aj Pacuviov epitaf, ktorý si údajne zložil sám a ktorý chváli za jednoduchosť a vážnosť.
Dielo.
Na rozdiel od Ennia alebo Plauta, Pacuvius nebol príliš plodný autor. Vieme o dvanástich tragédiach zaoberajúcich sa látkou z trójskeho cyklu: "Antiope", "Teucer", "Armorum iudicium" (Spor o zbrane), "Dulorester" (Otrok Orestés), "Chryses", "Niptra" (Kúpeľ), "Hermiona", "Iliona", "Atalanta", "Medus", "Pentheus" a "Periboea". Pacuvius je aj autor jednej praetexty "Paulus" oslavujúcej víťazstvo Lucia Aemilia Paulla Macedonica v bitke pri Pydne (168 pred Kr.).
Zdá sa, že Cicero, ktorý sa na Pacuvia často odvoláva, ho považoval za najvýznamnejšieho rímskeho tragika. Úryvky citované Ciceronom ukazujú, že dramatik v svojej tvorbe polemizoval o etike aj o prírodných zákonitostiach, a že pochyboval o náboženstve v podobe, v akej jestvovalo v rímskom štáte. Pacuvius bol v tomto ohľade predchodcom básnika a filozofa Lucretia. Pacuviove hry pomohli rozviť latinský jazyk ako nástroj vhodný nielen pre filozofické úvahy, ale aj pre rečníctvo a historiografiu. Dramatikova invencia viedla k tomu, že sa u Pacuvia objavujú gramatické a štylistické novotvary, ktoré si vzal na mušku veľký satirik Gaius Lucilius aj neskorší autor satír Persius.
Vandenberg Space Force Base

Vandenberg Space Force Base (doslova: "Vandenbergova základňa vesmírnych síl"; IATA: VBG, ICAO: KVBG, FAA LID: VBG; do roku 2021 pod názvom Vandenberg Air Force Base) je kozmodróm a základňa Vesmírnych síl Spojených štátov ("United States Space Force") v Kalifornii.
Vznik.
V roku 1958 bola blízko staršej Vandenbergovej vojenskej základne v Kalifornii postavená novšia strelnice, ktorá získala označenie Vandenberg AFB, resp. Vandenberg Air Force Base. Celý komplex má rozlohu asi 400 km2. Je rozdelený na severnú a južnú časť cestou, ktorá smeruje k Tichému oceánu. 
Využitie.
Strelnica sa využíva hlavne na vojenské účely, neskôr sa začala využívať aj pre potreby kozmonautiky. Postavilo sa tu množstvo odpaľovacích rámp s označením SLC-4C, SLC-4W, SLC-3W, SLC-3E, SLC-2W a najmä modernizovaná SLC-6. Z rámp boli vypúšťané rakety Titan, Atlas, Delta 2, rôzne typy družíc (vrátane špionážnych). Mal tu byť tiež realizovaný projekt vojenského laboratória MOL. Z kozmodrómu sa plánovalo vypúšťanie raketoplánov Space Shuttle, po havárii Challengera sa však od toho upustilo. V roku 1994 bol komplex upravený na vypúšťanie ľahkých nosičov LMLV (Athena) firmy Lockheed Corporation.
Vandenberg

Vandenberg je holandsko-flámske priezvisko, ktoré znamená "z hôr", "z vrchov", môže byť:
Laterit

Laterit je pomenovanie pre typ pôdy, ktorá vznikla zvetrávaním všetkých typov hornín (okrem vápenca), teda tvorených predovšetkým silikátovými minerálmi, v oblastiach s vlhkým tropickým a subtropickým podnebím. Je červenkastej až hnedej farby prípadne škvrnitý, obsahuje veľké množstvo oxidov a hydroxidov železa, hliníka, titánu, mangánu a ílových minerálov (najmä kaolinitu) a má málo humusu. Železitý laterit môže byť o železo (hematit a goethit) obohatený natoľko, že sa ťaží ako železná ruda. Na niektorých miestach sa ťaží aj pre obsah niklu. Hlinitý laterit, bohatý na zmes gibbsitu a boehmitu, je dôležitou rudou hliníka (bauxit). Laterit môže mať rôzne vlastnosti, býva sypký aj spevnený, ak jeho povrch stvrdne vytvára tzv. krusty. Možno v ňom pozrovať pizolitickcú až konkréciovitú makrostavbu.
Vznik lateritu spôsobuje proces chemického zvetrávania vo vlhkom teplom podnebí (tzv. laterizácie), pri ktorom dochádza k postupnému vylúhovaniu alkalií a alkalických zemín, v pokročilom štádiu aj SiO2 vplyvom kyslého prostredia, pričom v zvyškovej hornine sa hromadia nerozpustné ióny železa, hliníka, mangánu, titánu a pod. - dochádza k obohateniu rezídua o oxidy príslušných prvkov.
Výskyt.
Slovenské laterity sú väčšinou mladotreťohorného a štvrtohorného veku. Nachádzajú sa v podobe červených kôr ako fosílne zvyšky prikryté inými horninami napríklad vo Vihorlate, Štiavnických vrchoch, Poľane.
Oceánske podnebie

Oceánske podnebie alebo morské podnebie je podnebie oblastí ležiacich spravidla pri pobreží morí a oceánov. Charakterizuje ho malá amplitúda denného a ročného chodu teploty vzduchu, väčšia oblačnosť s dostatkom zrážok po celý rok.
Antipasát

Antipasát (zo starogr. ἀντί "anti-" – proti + hol. "passat", ktoré bolo prevzaté asi zo špan. "viento de pasada" – vietor [priaznivý] na cestu) je pravidelný (spravidla západný) vietor, ktorý vanie opačne ako pasát, teda z tropického do subtropického pásma, vo výškach niekoľkých tisícov metrov nad morom.
Národný park Donau-Auen

Národný park Donau-Auen (, doslova "Národný park Dunajské lužné lesy") je národný park v Rakúsku, v blízkosti Bratislavy, ktorý sa rozkladá na rozlohe vo Viedni a v Dolnom Rakúsku, patrí medzi najväčšie záplavové územia na Dunaji a celistvé mokraďové územie svojho druhu v strednej Európe.
Nachádza sa na území mesta Viedeň (Lobau), Groß-Enzersdorf, Orth an der Donau, Eckartsau, Engelhartstetten, Hainburg an der Donau, Bad Deutsch-Altenburg, Petronell-Carnuntum, Regelsbrunn, Haslau-Maria Ellend, Fischamend a Schwechat.
Chráni riečne luhy na toku Dunaja v dĺžke približne proti smeru toku od sútoku s Moravou.
Životná úroveň

Životná úroveň je úroveň výživy, odievania, bývania, kultúry, vzdelania, ale aj právo na prácu, dĺžka pracovného času a dovolenky, čistota ovzdušia a vôd atď.; stupeň uspokojovania životných potrieb ľudí a súčasne aj podmienky, za ktorých sa tieto potreby ľudí uspokojujú.
Riečisko

Riečisko môže byť:
Lobau

Lobau je záplavové územie na Dunaji na severnej strane rieky vo Viedni a čiastočne v obci Groß-Enzersdorf v Dolnom Rakúsku.
Donauinsel nie je súčasťou Lobau, hoci sa tak niekedy označuje. Samotný Lobau je známy ako rekreačná oblasť. Žije tu mnoho ohrozených druhov, preto je to od roku 1978 chránené územie a od roku 1996 súčasť národného parku Donau-Auen.
Neogotická kaplnka v Mošovciach

Neogotická kaplnka v Mošovciach je sakrálna stavba v obci Mošovce, ktorú dali v roku 1911 postaviť Révaiovci.
Horná časť tejto neogotickej stavby plnila funkciu kaplnky, spodná krypty. Fasáda je bohato členená neogotickými prvkami. Kaplnka sa nachádza na západnom výbežku anglického parku pri kaštieli v Mošovciach.
Dnes je v kaplnke umiestnené múzeum remesiel. V jeho expozícii sa nachádzajú nástroje používané pri výrobe známych mošovských výrobkov.
Majstrovstvá sveta vo futbale 2006 – Kvalifikácia

Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2006 prebiehala o 14 postupových miest, ktoré mala UEFA k dispozícii. Nemecko ako usporiadateľ postúpilo automaticky, takže o 13 voľných miest bojovalo 51 krajín rozlosovaných do ôsmich skupín, z nich prvé tri mali 7 krajín. Priamy postup si vybojovali víťazi a dva najlepšie tímy na druhých miestach sedemčlenných skupín (štátom zo sedemčlenných skupín boli odrátané body a skóre s posledným mužstvom tabuľky). Ďalších šesť mužstiev, medzi nimi aj slovenská reprezentácia, sa stretlo v baráži o postup na MS a o tri voľné miesta.
Ako prvá sa kvalifikovala Ukrajina, po prvýkrát v nezávislej histórii krajiny. V našej 3. skupine bolo prvé Portugalsko.
Northwest Airlines

Northwest Airlines, Inc. (často skrátene ako NWA) bola popredná americká letecká spoločnosť so sídlom v meste Eagan v Minnesote. V roku 2006 boli NWA šiesta najväčšia letecká spoločnosť na svete v počte prepravených cestujúcich. Sú členom aliancie SkyTeam. 29. októbra 2008 došlo k spojeniu spoločnosti s Delta Air Lines. Northwest ďalej pôsobil pod svojím názvom až do úplného dokončenia zlúčenia oboch dopravcov 31. januára 2010.
História.
Spoločnosť bola založená 1. septembra 1926 Lewisom Brittinom pod názvom "Northwest Airways". Ako ostatné letecké spoločnosti toho času sa spoločnosť sústredila na prepravu pošty. Spoločnosť lietala medzi mestami Minneapolis a Chicago a používali lietadlá Curtiss Oriole. S prepravou osôb začala spoločnosť v roku 1927. 
V roku 1933 zmenila spoločnosť svoj názov na "Northwest Airlines". Po druhej svetovej vojne začala spoločnosť prevádzkovať lety do Japonska a neskôr aj do iných miest v Ázii. V roku 1949 sa premenovala na "Northwest Orient Airlines" (oficiálnym názvom ale zostal Northwest Airlines). V tomto období spoločnosť zakúpila a lietala na strojoch Boeing 377. NWA je vedúcou spoločnosťou v predpovedaní turbolencií a od roku 1957 poskytuje systém TPAWS (Turbolence Prediction and Warning Services) aj iným leteckým spoločnostiam.
1. októbra 1986 spoločnosť kúpila svojho konkurenta Republic Airlines, spoločnosť tiež zrušila zo svojho názvu označenie "Orient". V roku 1993 spoločnosť začala spolupracovať s holandskou leteckou spoločnosťou KLM, vytvorila alianciu Wings Alliance.
François Darlan

Jean Louis Xavier François Darlan (* 7. august 1881, Nérac - † 24. december 1942, Alžír) bol francúzsky admirál a politik.
Život.
Narodil sa v roku 1881 v Néracu. Zúčastnil sa prvej svetovej vojny. Po vojne bol v roku 1929 povýšený na kontraadmirála a následne v roku 1932 na viceadmirála. V roku 1936 Darlan stál na čele námorného generálneho štábu. V rokoch 1940 až 1942 bol ministrom námorníctva, v rokoch 1941 až 1942 bol ministrom zahraničných vecí a ministrom národnej obrany vo vichystickom režime. Zomrel v roku 1942.
Brauneckerov palác

Brauneckerov palác (ľudovo aj Kettenhaus, reťazový dom) bol mestský palác v bratislavskej štvrti Vydrica, ktorý bol zbúraný v 70. rokoch 20. storočia. 
Dal si ho postaviť cisársko-kráľovský dvorný radca, barón Anton von Braunecker. Nachádzal sa pod hradným vrchom, mal dve nádvoria. Jeho zbúraním sa bez dokumentácie zničila celá predpokladaná výzdoba miestností prvého poschodia. Fragmenty kamenného portálu sa mali uložiť v mestskom múzeu.
Reparácie (vojna)

Reparácie alebo vojnové reparácie sú peňažné odškodnenie, ktoré platia porazené štáty uznané za vinníka vojny víťazným. Príklad reparácii je Versaillská mierová zmluva, ktorá požadovala, aby Nemecko prijalo plnú zodpovednosť za vypuknutie prvej svetovej vojny, a aby zaplatilo značné vojnové reparácie štátom Dohody (Nemecko muselo splácať 132 miliárd mariek).
Veľmi podrobne o tom píše Robert Lekachman v diele The Age of Keynes. On bol totiž pri rokovaniach v Trianone a aj Bretton Woods. Keynes bol presvedčený, že eminentní negociátori Ll. George, W. Wilson a G. Clemenceau boli na ceste k nespravodlivej zmluve. O Versaillskej zmluve píše v diele Economic Consequences of the Peace. Keynes urobil nové výpočty a 750 miliónov USD malo ísť Belgicku, 4 bilióny USD malo ísť Francúzsku, 2,85 bilióna V. Británii a 1,25 bilióna ostatným spojencom. Bola to zhruba 1/4 toho čo navrhli prezidenti. Bretton Woods bolo úsilie víťazov na jeseň v roku 1944 plánovať povojnový rozvoj. Keynes napísal dielo Tract on Monetary Reform. Keynes navrhol vznik tzv Interbnational Clearing Union. Definoval jeho 6 úloh. USA však presadili vznik Internation Monetary Fund. Jeho nedokonalosť pociťujeme aj dnes.
Thai Airways International

Thai Airways International je národný letecký dopravca Thajska. Operuje z letiska Suvarnabhumi a je zakladajúcim členom Star Alliance. Spoločnosť prevádzkuje najdlhšie komerčné lety bez medzipristátia, zahrňujúc lety z Bangkoku do New Yorku a Los Angeles.
Flotila.
Flotila Thai Airways International k októbru 2009:
Galwayský záliv

Galwayský záliv (slovenský normovaný názov; angl. "Galway Bay", ír. "Cuan na Gaillimhe" alebo "Loch Lurgain") je záliv v severovýchodnej časti Atlantického oceánu. Nachádza sa na západnom pobreží Írska, medzi pobrežím grófstva Galway (na severe a východe), grófstva Clare (na juhu) a súostrovím Aranské ostrovy (na západe). S Atlantikom ho spája štyri prielivy: "North Sound" (na spojnici mysu Golam Head a ostrova Inishmore), "Gregory's Sound" (medzi ostrovmi Inishmore a Inishmaan), "Foul Sound" (medzi ostrovmi Inishmaan a Inisheer) a "South Sound" (medzi mysom Doolin Point a ostrovom Inisheer).
V zálive leží niekoľko menších ostrovov, napr. Eddy Island, Mweenish Island, Tawin Island. Pobrežie zálivu je značne členité a pozostávajúce z mnohých menších zátok: Ballyvaughan Bay, Aughnish Bay, Kinvarra Bay na južnom pobreží, Dunbulcaun Bay na východe, Cashla Bay, Greatman's Bay na severnom pobreží. Do zálivu ústia viaceré rieky: Corrib, Dunkellin, Owenboliska.
Na pobreží sa nachádzajú tieto mestá a mestečká: Burren, Galway, Kinvara, Oranmore, Salthill, Spiddal.
Pavol Krška

Pavol Krška (* 11. máj 1949, Ružomberok) je slovenský hudobný skladateľ vážnej hudby.
Reparácia

Reparácia môže byť:
Reparácie sú v politike náhrada vojnových škôd platená porazenou krajinou, pozri reparácie (vojna)
Jakub Ručkay

Jakub Ručkay (* 18. máj 1984, Piešťany) je bývalý slovenský hokejový útočník, naposledy hrajúci za tím MšHK Žilina.
Do roku 2007 hral za tím ŠHK 37 Piešťany, keď spolu s jeho bratom Henrichom prestúpili do HK Ardo Nitra.
Jeho starším bratom je Henrich Ručkay, hrajúci aktuálne za HC Topoľčany.
V súčasnosti je hlavným trénerom tímu HK 95 Považská Bystrica.
Henrich Ručkay

Henrich Ručkay (* 11. február 1983, Piešťany), je slovenský hokejový útočník , hrajúci za tím HC Topoľčany.
Jeho mladším bratom je Jakub Ručkay, tiež hrajúci za ŠHK 37 Piešťany. Do roku 2007 hrávali za prvoligový tým ŠHK 37 Piešťany, odkiaľ prestúpili do tímu HK Ardo Nitra.V roku 2012 sa obaja bratia vrátili späť do ŠHK 37 Piešťany.
Clew Bay

Clew Bay (ír. "Cuan Mó") je záliv v severovýchodnej časti Atlantického oceánu. Nachádza sa na západnom pobreží Írska, na severe, východe a juhu ho obklopuje pevnina grófstva Mayo (na severozápade pevnina polostrova Corraun Peninsula), kým na západe tvorí hranicu spojnica ostrovov Achillbeg Island a Clare Island s mysom Carrickyvegraly Point. 
Severovýchodná časť zálivu nesie názov Newport Bay, juhovýchodná Westport Bay. Pri pobreží východnej časti zálivu sa nachádza veľké množstvo malých ostrovov (najmä Annagh Island, Collan More, Inishbee, Inishgort, Inishlyre, Inishoo, Inishturk, Island More a iné), ktoré predstavujú morom zaliate drumliny. Do zálivu sa vlievajú rieky Bunowen, Crumpaun, Eriff. 
Na pobreží zálivu ležia tieto obce a mestečká: Dooghbeg, Kilmeena, Mulrany, Newport, Rosturk, Westport, Westport Quay.
Canon

Canon môže byť:
Kanon

Kanon môže byť:
Sligo Bay

Sligo Bay je záliv v severovýchodnej časti Atlantického oceánu. Nachádza sa na severozápadnom pobreží Írska. Zo severu, východu a juhu ho obklopuje pevnina grófstva Sligo, na západe je otvorený do Atlantiku. Severovýchodná časť zálivu sa nazýva Drumcliff Bay, východná Sligo Harbour a juhovýchodná Ballysadare Bay.
Pobrežie zálivu je značne členité a zahŕňa niekoľko ostrovov, z nich najväčšie sú Coney Island, Maguins Island a Oyster Island. Do zálivu ústia rieky Ballysadare, Drumcliff a Garavogue.
Na pobreží zálivu leží mesto Sligo a obce Ballysadare, Carney, Drumcliff, Raghly, Rosses Point a Strandhill.
Prosopagnózia

Prosopagnózia (lat. prosopagnosia) je neschopnosť človeka zapamätať si tváre ľudí v súvislosti s ich menami. Schopnosť rozoznávať ostatné objekty je relatívne nedotknutá. Tento pojem sa používa v súvislosti s poškodením mozgu, ale môže ísť aj o vrodenú poruchu.
Lucius Accius

Lucius Accius (170 pred Kr., Pisaurum – † 86 pred Kr.) alebo Lucius Attius bol rímsky autor tragédií a vzdelanec. Autor niekoľkých odborných pojednaní.
Život.
Accius sa narodil v Pisaure v Umbrii (dnes Pesaro) ako syn prepustenca. Začal tvoriť okolo roku 140 pred Kr., od roku 120 pred Kr. bol významným členom kolégia básnikov ("collegium poetarum"). Jeho dátum smrti je neistý, ale dožil sa vysokého veku, pretože Cicero, ktorý sa narodil roku 106 pred Kr., spomína, že s ním viedol rozhovor o literatúre.
Podľa dochovaných anekdot bol na staré kolená Accius vážený ale márnomyseľný starec. Údajne požadoval, aby mu v sídle kolégia bola vztýčená kolosálna socha, hoci sám bol drobnej postavy. S Acciom sa spája aj úslovie "oderint dum metuant" (Nech ma nenávidia, len nech sa ma boja), ktoré s obľubou používal cisár Caligula.
Dielo.
Dráma.
Lucius Accius sa preslávil ako autor početných dramatických diel. Zachovali sa názvy a zlomky o rozsahu asi 700 veršov z približne 50 tragédii. Vytvoril tiež dve praetexty: "Brutus", ktorá sa zaoberala vyhnaním Tarquinia Superba z Ríma a založením republiky, a "Decius" (tiež nazývaná "Aeneadae"), ktorá pojednávala o obeti Publia Decia Musa v Bitke pri Sentine (295 pred Kr.).
Väčšina z jeho tvorby bola napodobením alebo voľným prekladom gréckych tragikov, obzvlášť Aischyla, Euripida a Sofokla. Acciovou obľúbenou témou bola Trójska vojna a osud potomkov Pelopa. Najstaršia z jeho hier bola pravdepodobne tragédia "Atreus".
U Accia oceňovali antickí kritici silu a živelnosť jazyka a čistotu myšlienok. Jeho súčasník, satirik Lucilius, si ho doberal pre vznešený štýl.
Vedecké práce.
Accius sa pokúšal presadiť niektoré zmeny v zapisovaní latinského jazyka a jeho gramatike tak, aby písaná podoba jazyka vernejšie zodpovedala jeho výslovnosti. Z navrhovaných zmien sa uchytili len niektoré. Z doby, kedy Accius tvoril, je napríklad doložené písanie dvojitých samohlások ("aa") s významom dlhej samohlásky ("á"), aj keď sa od takéhoto zápisu neskôr upustilo.
Achill Sound

Achill Sound môže byť:
Achill Sound (prieliv)

Achill Sound (ír. "Gob an Choire") je prieliv na západnom pobreží Írska. Oddeľuje ostrov Achill Island od materskej pevniny, konkrétne od polostrova Corraun Peninsula. Zároveň spája zálivy Clew Bay na juhovýchode a Blacksod Bay na severozápade a prebieha v severojužnom smere.
Na brehu prielivu ležia obce Achill Sound a Cloughmore, prieliv premosťuje most na ceste R319 (spojnica obcí Mulrany a Keel), ktorý spája pevninu s ostrovom. Dosahuje šírku 600 - 1 400 metrov.
Saab 96

Saab 96 je švédsky osobný automobil, ktorý r. 1956 ho navrhol švédsky návrhár Carl Sixten Andersson - SASON (1912 – 1967). SAAB 96 (1960 – 1967) mal dvojtaktný trojvalcový motor s trojitým karburátorom. SAAB 96 V4 (1967 – 1980) mal štvortaktný vidlicový motor (Ford Taunus) s objemom 1 498 ccm.
V porovnaní so svojím predchodcom Saab 93 sa model 96 vyznačoval väčším a ľahšie dostupným úložným priestorom a väčším zadným oknom. Predná časť bola predĺžená pri modeloch z roku 1965, v rámci prípravy na nový motor, a chladič bol umiestnený pred motor. 
Pri modeloch z roku 1968 sa predné aj zadné okná mierne zväčšili.
Saab 96 v relly.
Saab 96 najslávnejšie jazdil Erik Carlsson na mnohých medzinárodných rally. Jeho najznámejšie úspechy boli najprv na RAC Rally 1960, 1961, 1962 a rally Monte Carlo 1962 a 1963. Práve tieto po sebe idúce víťazstvá na najvyššej úrovni dostali Saab 96 a vybudovali si jeho povesť spoľahlivosti a húževnatosti. Carlsson súťažil aj na East African Safari Rally. So autom Saab 96 sú spájané aj známe relly mená ako Simo Lampinen, Per Eklund, Pat Moss-Carlsson, Tom Trana, Stig Blomqvist a Carl Orrenius.
Saab 99

Saab 99 je automobil strednej triedy, ktorý sa vyrábal v rokoch 19681984. Prvé tvary pripravovaného modelu navrhol už roku 1959 Carl Sixten Andersson. Vyrábaný bol v závodoch vo Fínsku a Švédsku.
Synonymom Saabu sa stal štvorvalcový radový motor. V roku 1978 sa Saab preslávil preplňovaním pomocou turbodúchadla. Saab 99 bol tretím automobilom na svete, ktorý bol sériovo vybavený turbodúchadlom. Saab 99 Turbo bol tiež prvým automobilom v histórii, ktorý zvíťazil na rally s preplňovaným motorom. Za volantom vtedy v roku 1979 sedel jazdec Stig Blomqvist.
Saab 99 bol prvýkrát uvedený 22. novembra 1967. Celkovo bolo vyrobených 588 643 automobilov Saab 99; vrátane Saabu 90 je to celkovo 614 003 automobilov.
Saab 95

SAAB 95 (1959-1970) je verzia kombi odvodená od typu 93.
R. 1967- bol zavedený motor V4 pôvodne vyvinutý pre Ford Taunus.
Saab 92

Saab 92 bol prvý sériovo vyrábaný automobil automobilky Saab (1949-1956). Má trojvalcový dvojtaktný motor 890 ccm. Prístup do batožinového priestoru umožňuje sklopenie zadných sedadiel, pretože typ 92 nemá zadnú kapotu.
Saab 93

Saab 93 je osobný trojdverový automobil vyrábaný v rokoch 1956-1963. Motor zhodný s typmi 92,95,96.
Giovanni Battista Re

Giovanni Battista kardinál Re (* 30. január 1934, Borno, Taliansko) je taliansky rímskokatolícky arcibiskup, kardinál, emeritný prefekt Kongregácie pre biskupov, emeritný prezident Pápežskej komisie pre Latinskú Ameriku a dekan kardinálskeho kolégia. 
Biografia.
Študoval v seminári v Brescii, v tomto meste tiež prijal 3. marca 1957 kňazské svätenie. Neskôr študoval kánonické právo na Pápežskej univerzite Gregoriana a pripravoval sa na diplomatickú dráhu na Pápežskej cirkevnej akadémii. Na začiatku 60. rokov pôsobil ako duchovný a prednášajúci v seminári v Brescii, od júla 1964 začal diplomatickú službu u Apoštolskej stolice. Bol sekretárom na nunciaturách v Paname a Iráne. V roku 1971 sa vrátil do Vatikánu a pracoval ako sekretár kardinála Giovanniho Benelli.
Dňa 9. októbra 1987 bol menovaný sekretárom Kongregácie pre biskupov, biskupské svätenie prijal z rúk pápeža Jána Pavla II. 7. novembra 1987. Dňa 12. decembra bol menovaný substituom v štátnom sekretariáte (v sekcii všeobecných záležitostí). Od 16. septembra 2000 plnil funkciu prefekta Kongregácie pre biskupov aj predsedu Pápežskej komisie pre Latinskú Ameriku. 21. februára 2001 ho pápež Ján Pavol II. menoval kardinálom. Po dovŕšení kánonického veku rezignoval na svoje funkcie 30. júna 2010.
Dňa 10. júna 2017 a stal vicedekanom Kardinálskeho kolégia. Dňa 18. januára 2020 pápež František schválil jeho voľbu za nového dekana Kardinálskeho kolégia, ktorým bol do 21. decembra 2019 kardinál Angelo Sodano. Touto voľbou mu prináleží aj titulárny chrám v Ostii.
Dubailand

Dubailand je názov v budúcnosti údajne najväčšieho zábavného parku na svete. Zaberá rozsiahlu plochu južne od Dubaja. V máji 2009 boli všetky stavebné činnosti na projekte zastavené.
Najvýznamnejšie atrakcie.
Stavba väčšiny týchto atrakcií bola v dôsledku celosvetovej ekonomickej krízy odložená.
K projektom zameraným na zábavu sa však majú pripojiť aj niektoré výskumné strediská, napríklad Stredisko pre kultúru a vedu islamského sveta, Astrolab Resort, ktorý záujemcom predstaví vedu v období zlatého veku islamu, alebo Legends, ktorý zábavnou formou zoznámi návštevníkov s tradičnou arabskou kultúrou.
Jadro Dubailandu má tvoriť Al Bawadi, centrálny bulvár s početnými hotelmi. Významnou súčasťou bude aj Dubai Sports city.
Palác kniežaťa Rohana

Palác kniežaťa Rohana bol palác v bývalej bratislavskej štvrti Vydrica, ktorá bola zbúraná koncom 60. a začiatkom 70. rokov 20. storočia.
Postavený bol v 19. storočí pri vyústení Malej Vydrice do Rybného námestia. Neskôr v paláci sídlilo konzervatórium.
Justičný palác (Bratislava)

Justičný palác je komplex v Bratislave na Záhradníckej ulici, v ktorom sídli Krajský súd v Bratislave a Mestský súd Bratislava I, ktorý vybavuje trestnoprávnu agendu pre celú Bratislavu. V minulosti slúžil ako väznica. Autormi projektu budovy sú slovenskí architekti Alexander Skutecký a Vojtech Holesch.
O jeho výstavbe bolo rozhodnuté v 20. rokoch 20. storočia, keďže stará väznica z roku 1844 stále chátrala. Výstavba sa začala 29. decembra 1930, výstavba väznice sa však oneskorila. Do užívania na účely vyšetrovacej väzby bola odovzdaná v decembri 1936, na účely zadržaných a obvinených osôb 15. januára 1937. 
Väznica bola postavená podľa pensylvánsko-panoptického vzoru, čo znamená, že chodby na jej všetkých troch poschodiach sú orientované z kruhovej centrály lúčovito do kríža k celám. Pôvodne mala kapacitu 300 osôb, dnes je to 644 osôb.
Architektúra.
Symetrická monumentálna stavba má tri približne rovnako dlhé dvojtraktové krídla. Pred hlavným krídlom je predsadený mohutný rizalit, v ktorom sú umiestnené centrálne vstupné priestory a pojednávacie miestnosti. Do nádvoria je vsadená budova väznice v tvare kríža s trojtraktovými ramenami. Súčasťou bočných krídel paláca sú aj dve obytné budovy. Monumentalizmus v duchu dobových klasicistických tendencií sa okrem pôdorysu prejavuje aj na stvárnení fasád s priebežnými medziokennými piliermi, rímsami a vysokým soklom obloženým travertínom. Stavba je typickým príkladom architektúry tradične chápaných verejných inštitúcií.
Ryszard Kukliński

Ryszard Jerzy Kukliński [ryšard ježy kukliňski] (* 13. jún 1930, Varšava – † 11. február 2004, Tampa, Florida) bol plukovník Poľskej ľudovej armády a jeden z najvýznamnejších špiónov počas trvania studenej vojny. Často je označovaný za "najväčšieho škodcu komunizmu."
Narodil sa v robotníckej rodine s katolíckymi a socialistickými tradíciami. Jeho otca, počas 2. svetovej vojny vojaka Zemskej armády, zatkli a zahynul v koncentračnom tábore v Sachsenhausene. 
V Poľskej ľudovej armáde.
Po vojne pracoval Ryszard Kukliński v Poľskej ľudovej armáde ako štábny dôstojník. Okrem iného pripravoval plány invázie Varšavskej zmluvy do Československa.
Pozícia Kuklińského v generálnom štábe Poľskej ľudovej armády a jeho rola styčného dôstojníka medzi poľskou ľudovou armádou a velením vojsk Varšavskej zmluvy mu umožňovala prístup k najtajnejším dokumentom vojenského charakteru. 
Špión.
V roku 1971 začal spoluprácu s CIA, ktorej dodal údajne okolo 35 000 strán prísne tajných materiálov, od technických špecifikácií najnovších ruských zbraní (T-72, Strela) po operačné plány Varšavskej zmluvy. O desať rokov neskôr, tesne pred vyhlásením tzv. vojnového stavu Jaruzelským, keď už bezprostredne hrozilo jeho prezradenie, utiekol s pomocou CIA s celou svojou rodinou z Poľska. Pod zmenenou identitou žil v USA.
Trest smrti.
Poľský vojenský súd ho v neprítomnosti odsúdil na trest smrti, rozsudok bol však po páde komunizmu v Poľsku zrušený (Kukliński Poľsko znova navštívil v roku 1998). 
Poľská spoločnosť je v názoroch na Kuklińského rozdelená. Časť ho považuje za národného hrdinu, pretože svojou činnosťou možno zabránil invázii ZSSR do Poľska v roku 1980, časť ho označuje za zradcu, pretože porušil vojenskú prísahu, ktorú skladal ako dôstojník dobrovoľne. 
Kukliński zomrel 11. februára 2004. Jeho pozostatky previezli do Poľska, kde ho pochovali na významnom cintoríne vo varšavskej štvrti Powązki.
Dóm

Dóm môže byť:
Justičný palác

Justičný palác môže byť:
Palác

Palác môže byť:
Letecká bomba

Letecká bomba je druh leteckej munície dopravovaný do priestoru cieľa lietadlom a na cieľ zhadzovaný voľným pádom po odhodení z lietadla.
Letecké bomby patria k najúčinnejším bojovým prostriedkom vôbec. Sú určené pre ničenie všetkých druhov pozemných a námorných cieľov, od cieľov bodových až po ciele veľkorozmerné, od živej sily až po zodolnené železobetónové objekty, opevnenia, i ciele ukryté pod zemským povrchom či pod vodnou hladinou. Okrem úloh priameho ničenia môžu letecké bomby plniť aj mnoho iných úloh spojených s bojovou činnosťou. Veľkému množstvu úloh zodpovedá aj veľké množstvo druhov a typov leteckých bômb. Najmenšie letecké bomby majú hmotnosť menej než jeden kilogram, hmotnosť najväčších leteckých bômb presahuje desať ton. 
Letecké bomby sa na bombardovacom lietadle umiestňujú do osobitného konštrukčného prvku - bombovnice - čo je priestor v trupe alebo v krídle lietadla, vybavený zariadeniami pre zavesenie a odhodenie leteckej bomby a zariadeniami na odistenie leteckých bombových zapaľovačov a vybavený dverami. Druhou možnosťou je zavesenie leteckej bomby pod krídlo alebo pod trup lietadla na bombový závesník. Bombový závesník tiež obsahuje zariadenie pre zavesenie a odhodenie leteckej bomby a zariadenie pre odistenie leteckého bombového zapaľovača. Bomby menšej hmotnosti sa môžu na krídlo alebo trup zavesiť aj prostredníctvom mnohozámkového nosníku - je to nosník, na ktorom je niekoľko zariadení pre zavesenie leteckých bômb. Tak je možné lepšie využiť nosnosť lietadla.
Letecká bomba má približne kvapkovitý alebo valcovitý tvar a na konci trupu je vybavená pevnými aerodynamickými stabilizátormi. Skutočný tvar leteckej bomby je u každého typu odlišný a je daný jej určením a spôsobom umiestnenia na lietadlo.
Moderné letecké bomby môžu byť vybavené prostriedkami pre zvýšenie rýchlosti leteckej bomby (napríklad raketovým motorom), prostriedkami pre riadenie vztlaku a aerodynamického odporu (napríklad krídla a brzdiace zariadenia) a prostriedkami pre korekciu dráhy letu k cieľu (rôzne druhy riadiacich systémov a kormidiel).
Rozdelenie leteckých bômb.
Letecké bomby sa delia rovnako ako iné druhy munície na letecké bomby základného určenia, pomocného určenia a špeciálneho určenia.
Letecké bomby základného určenia.
Všetky letecké bomby základného určenia môžu byť vyhotovené ako brzdené alebo i riadené.
Alapajevsk

Alapajevsk () je mesto vo Sverdlovskej oblasti v Rusku. Nachádza sa na rieke Nejva (prítok rieky Ob) a Alapajcha. Počet obyvateľov je 37 848 (2015).
Alapajevsk je jedno z najstarších centier železiarskej metalurgie na Urale, s prvým závodom postaveným v roku 1704. Mesto samotné bolo oficiálne založené v roku 1781. Je známe svojimi pozemnými baňami, a početnými podnikmi, ale posledný metalurgický závod tu bol zatvorený na počiatku 90. rokov 20. storočia. Nachádza sa tu najväčší detský domov na Urale.
Piotr Iľjič Čajkovskij strávil časť svojho detstva práve v tomto meste. V júli 1918 tu boľševici zavraždili veľkokňažnú Alžbetu Fiodorovnu a jej tajomníčku, mníšku Varvaru Jakovlevovú, veľkokniežatá Michajloviča, Ivan Konstantinoviča, Konstantina Konstantinoviča, Igora Konstantinoviča, knieža Vladimira Pavloviča Paleia a 
tajomníka Sergeja Michajloviča, Fiodora Remeza.
Počet obyvateľov.
Vývoj počtu obyvateľov:
Sally Ridová

Sally Kristen Ridová (; * 26. máj 1951, Los Angeles, Kalifornia, USA – † 23. júl 2012, La Jolla, Kalifornia) bola americká astrofyzička a astronautka. V roku 1983 sa stala prvou Američankou a treťou ženou, ktorá vyletela do kozmického priestoru, po sovietskych kozmonautkách Valentine Tereškovovej v roku 1963 a Svetlane Savickej v roku 1982. Bola najmladšou americkou astronautkou, ktorá letela do vesmíru, mala vtedy 32 rokov. 
Život.
Mladosť a výcvik.
V roku 1973 získala titul inžiniera fyziky, v roku 1975 bakalára fyziky na Leland Stanford Junior University. Na tejto univerzite získala aj zamestnanie asistentky v ich fyzikálnom oddelení. Do tímu kozmonautov NASA bola vybraná v roku 1978, vo svojich 27 rokoch ako astronaut špecialista, v tom čase bola slobodná.
Lety do vesmíru.
Do kozmu sa dostala ako tretia žena zo Zeme (a 121. kozmonaut vôbec) dvakrát na palube raketoplánu Challenger a strávila tam 14 dní. 
Po prvýkrát to bolo s expedíciou STS-7. Kapitánom bol Robert Crippen, v posádke mal okrem Sally Rideovej troch mužov (Fredericka Haucka, Johna Fabiana a lekára Normana Thagarda). Počas letu vypustili dve družice a jednu zas neskôr niekoľkokrát cvične zachytili a nakoniec sa s ňou vrátili na Zem, na základňu Edwardsm Air Force Base.
Druhý let uskutočnila o rok neskôr s misiou STS-41-G. Rovnaký veliteľ mal v posádke šesť kozmonautov, z ktorých dvaja boli cudzinci a dve ženy (Paul Scully-Power z Austrálie, Marc Garneau z Kanady, Američanky Kathryn Sullivanová a Sally Rideová, dvaja Američania David Leestma a Jon McBride). Počas letu vypustili družicu ERBS. Pristáli na Floride.
Po letoch.
V roku 1993 sa na kalifornskej univerzite v San Diegu stala vyučujúcou profesorkou fyziky a miestnou riaditeľkou vedeckého inštitútu. V roku 2003 bola vymenovaná za členku vyšetrovacej komisie havárie raketoplánu Columbia CAIB (Columbia Accident Investigation Board).
Kavitácia

Kavitácia (z latinského "cavitas" – dutina), je hydrodynamická dutina, vytvorená v kvapaline pri prudkom lokálnom poklese okolitého tlaku. Po zániku podtlaku, ktorý ju vytvoril kavita zaniká implóziou.
Ak kvapalinu z fyzikálneho hľadiska považujeme za nestlačiteľnú, potom prudký lokálny pokles tlaku spôsobí odčerpanie kvapaliny z určitého miesta, pričom okolitá kvapalina nestihne na uvedené miesto (kvôli zotrvačnosti a viskozite) hneď natiecť. Tak na chvíľu vznikne vákuová "bublina" – kavita. Kavita je spočiatku vákuovo "prázdna", ak však dynamický podtlak trvá môžu do nej difundovať pary zo stien kavity. Po zmiznutí budiaceho podtlaku kavita skolabuje (okolitá kvapalina prudko vyplní prázdny priestor), pričom vznikne rázová vlna – mikrovýbuch, ktorý sa šíri kvapalinou do okolia a prejavuje sa akustickým pulzom. Ak sa v mieste implózie nachádza pevný materiál (lopatka turbíny, lodná skrutka, potrubie a pod.) má to naň deštruktívny účinok. Prejavuje sa vytrhávaním mikročiastočiek materiálu, čo spôsobuje rýchle opotrebenie. Na vznik kavity má vplyv hlavne rýchlosť prúdenia (veľkosť podtlaku), povrchové napätie kvapaliny a jej viskozita.
Kavitácia vzniká v technických zariadeniach pohybujúcich sa rýchlo v kvapaline. Napr. na lopatkách lodných skrutiek, lopatkách turbín, v čerpadlách, v ohyboch rúr a pod. Kavitácia vytvára hluk, nestabilitu chodu, zvyšuje drsnosť povrchu čím znižuje účinnosť zariadení, poškodzuje povrchy vytrhávaním materiálu (tzv. kavitačné opotrebenie), ale i spevňovaním, čo vedie k vzniku trhlín.
Home Made Mutant

Home Made Mutant je slovenská hudobná skupina, ktorá bola založená po rozpade skupiny Free Faces jej dvoma členmi: Marián Hečko (spev a elektrický klavír), Marcel Buntaj (bicie, klavír) a Martin Gašpar (basgitara, gitara, na albume Home Made Mutant Made Home aj programing).
Od roku 2002 kapela vydáva každé tri roky jednotlivé časti trilógie o láske a spolunažívaní s autorským rukopisom Mariána Hečka. Na albumoch si zahrali aj hostia: Andrej Šeban ("High Voltage Resistance" - gitara), Oskar Rózsa ("High Voltage Resistance" - basgitara a "Made Home" - basgitara, gitara, programing, mixáž), Michal Žáček ("High Voltage Resistance" - saxofón a flauta), Juraj Bartoš ("High Voltage Resistance" - trúbka), Maťko Zajko ("Pitbull Report" - gitara) a speváčky Anna Tóthová, Dada Mazalová, Monika Satková a Andrea Bučko.
Moderátor Bebe nazval štýl Home Made Mutant ako „hudbu do klubu, aj do obývačky, v ktorej ide o fúziu jazzu, rocku a chill out music“.
Komorné pesničky podávané v akustickom prevedení sa na koncertoch z obdobia 2007-2009 prezentovali v tomto zložení: Marián Hečko (spev, Fender piano), Marcel Buntaj (bicie), Martin Gašpar (basgitara), Vlado Šarišský (klavír), Martin Hasák (gitara) a Roman Harvan (violončelo).
Dňa 23. mája 2009 vyšiel kapele v poradí štvrtý album nazvaný "Koncert pre pozostalých" (odkazujúc na rovnomenný film Dušana Trančíka z roku 1976). Tentokrát ide o koncertné prevedenie skladieb z predchádzajúcich albumov, ktoré sú upravené pre komorné trio: Marián Hečko - spev, Fender piano, Martin Hasák - gitara, Roman Harvan - violončelo.
V máji 2010 spolu s koncertnou šnúrou pripravila kapela elektronicko-akustický program, ktorý zároveň vychádza vo vydavateľstve Azyl s názvom Tajomný tromf mladosti. Veľké množstvo odkazov na komiks, slovenskú a zahraničnú kinematografiu v textoch aj hudbe. Skladba Utekaj hravo pracuje s replikou filmu Štefana Uhra - Slnko v sieti.
1. februára 2012 pripravila kapela koncert v najväčšej sále Slovenského rozhlasu spolu s Bezmocnou hŕstkou a Požoň Sentimentál. Záznam z tohoto koncertu bol premiérovaný na rádiu Devín a vydavateľstvo Azyl z neho pripravilo aj DVD. Koncertné prevedenie bolo v 9.člennom zložení: Marián Hečko (spev, klavír), Roman Gál (bicie), Peter Bulík (bicie, gitary), Miloš Bulík (basgitara), Marcel Vén (klávesy), Martin Hasák (gitara) a Roman Harvan (violončelo) a vokalistky Monika Satková a Andrea Bučko. Hneď po koncerte 2. februára až 5. februára, vzniklo v štúdiách Slovenského rozhlasu 16 skladieb, ktoré sú súčasťou albumu Paradiso Categorico.
Kmitňa

Kmitňa je bod stojatej vlny, v ktorom vlna dosahuje maximálnu amplitúdu. Body, v ktorých je amplitúda stojatého vlnenia nulová sa nazývajú uzlami. Stojaté vlnenie môže byť priečne, i pozdĺžne.
Kmitňou nazývame bod maximálnej výchylky vlny pri každom druhu vlnenia (mechanické vlnenie, elektromagnetické vlnenie a pod.).
Wimbledon 2002

Wimbledon 2002 sa konal od 24. júna do 7. júla 2007. 
Víťazom mužskej dvojhry sa po prvýkrát stal Lleyton Hewitt. Víťazkou ženskej dvojhry sa po prvýkrát stala Serena Williamsová. 
Seniori.
Muži.
 Lleyton Hewitt vs. David Nalbandian 6-1 6-3 6-2
Ženy.
 Serena Williamsová vs. Venus Williamsová 7-6(7-4) 6-3
Muži dvojhra.
 Jonas Björkman / Todd Woodbridge vs. Mark Knowles / Daniel Nestor 6-1 6-2 6-7(6-8) 7-5
Ženy dvojhra.
 Serena Williamsová / Venus Williamsová vs. Virginia Ruanová Pascualová / Paola Suárezová 6-2 7-5
Mix dvojhra.
 Jelena Lichovcevová / Mahesh Bhupathi vs. Daniela Hantuchová / Kevin Ullyett 6-2 1-6 6-1
Juniori.
Juniori.
Todd Reid vs. Lamine Ouahab 7-6(7-5) 6-4
Juniorky.
Vera Duševinová vs. Maria Šarapovová 4-6 6-1 6-2
Juniori dvojhra.
Florin Mergea / Horia Tecau vs. Brian Baker / Rajeev Ram 6-4 4-6 6-4
Juniroky dvojhra.
Elke Clijstersová / Barbora Strýcová vs. Ally Bakerová / Anna-Lena Grönefeldová 6-4 5-7 8-6
Erich Honecker

Erich Honecker (* 25. august 1912, Neunkirchen, Nemecko
– † 29. máj 1994, Santiago, Čile) bol nemecký komunistický politik, ktorý stál v rokoch 1971-1989 na čele Nemeckej demokratickej republiky (NDR).
Maderas

Maderas je s výškou 1 394 m menšou z dvoch sopiek na ostrove Ometepe na jazere Nikaragua v Nikarague. Masív sopky je tvorený prevažne bazaltami a dacitmi, jej svahy sú posiate početnými troskovými kužeľmi a parazitickými krátermi. Na rozdiel od svojho suseda - stratovulkánu Concepción, Maderas nebola aktívna v historickej dobe a jej 800 m široký kráter je zaliaty vodou (jazero "Laguna de Maderas"). Na úpätí sopky sú kávovníkové plantáže a vyššie rastie tropický dažďový les a jej okolie je náleziskom petroglyfov.
US Open 2006

US Open 2006 bola športová udalosť, ktorá sa konala od 28. augusta do 10. septembra 2006 na dvorcoch USTA Billie Jean King National Tennis Center vo Flushing Meadows, New York. Víťazom mužskej dvojhry sa po tretíkrát po sebe stal Roger Federer. Víťazkou ženskej dvojhry sa po prvýkrát stala Maria Šarapovová.
Seniori.
Muži.
 Roger Federer vs. Andy Roddick 6-2 4-6 7-5 6-1
Ženy.
 Maria Šarapovová vs. Justine Heninová-Hardenneová 6-4 6-4
Muži štvorhra.
 Martin Damm/ Leander Paes vs. Jonas Björkman/ Max Mirnyj 6-7 (5) 6-4 6-3
Ženy štvorhra.
 Nathalie Dechyová/ Vera Zvonariovová vs. Dinara Safinová/ Katarina Srebotniková 7-6(5) 7-5
Zmiešaná dvojhra.
 Bob Bryan/ Martina Navrátilová vs. Martin Damm/ Květa Peschkeová 6-2 6-3
Juniori.
Juniori.
Dusan Lojda vs. Peter Polansky 7-6(4) 6-3
Juniorky.
Anastasia Pavľučenkovová vs. Tamira Paszeková 3-6 6-4 7-5
Štvorhra juniori.
Jamie Hunt/Nathaniel Schnugg vs. Jarmere Jenkins/Austin Krajicek 6-3 6-3
Štvorhra juniorky.
Mihaela Buzărnescuová/Ioana Raluca Olaruová vs. Sharon Fichmanová/Anastasia Pavľučenkovová 7-5 6-2
Petroglyf

Petroglyf je obraz vytvorený opracovaním povrchu kameňa rezaním, dlabaním, tesaním a obrusovaním. Je možné ich nájsť na rôznych miestach na celom svete a často (ale nie vždy) sú výtvorom pravekých ľudí. Pojem pochádza zo starogréckych slov "petros" („kameň“) a "glyphein" („tesať“). Zo súčasných jazykov sa najprv udomácnil vo francúzštine ako "pétroglyphe".
Zlatá bula Ondreja II.

Zlatá bula Ondreja II. bolo privilégium uhorského kráľa Ondreja II. vydané v roku 1222. Bola to listina, ktorá zaručovala šľachte dedičnosť majetkov a možnosť vystúpiť proti kráľovi so zbraňou v ruke.
V tomto nariadení sa po prvý raz konkrétne formulovali povinnosti a práva uhorskej šľachty. Príčinou vydania Zlatej buly bola hlavne nespokojnosť najnižších výsadných vrstiev, kráľovských služobníkov (servientov) so svojím postavením, ktoré sa ešte zhoršilo v dôsledku povinnej osobnej účasti na častých zahraničných výpravách kráľa Ondreja II.
Zlatá bula sa skladala z 25 článkov. Panovník sa v nich zaviazal aspoň raz ročne na sviatok Štefana kráľa (20. augusta) v Stoličnom Belehrade súdiť spory servientov. V ďalších bodoch sa vymedzovala právomoc županov a ich zástupcov voči servientom a úplné oslobodenie servientov od platenia vojenskej dane ako aj od povinnosti poskytovať kráľovi alebo jeho hodnostárom pohostenie.
Dedičské právo sa upravovalo tak, že pri vymretí šľachtica po meči malo štvrtinu dedičstva dostať ženské potomstvo a s ostatným majetkom sa mohlo slobodne naložiť na základe závetu; ak nebol spísaný závet, mali dediť príbuzní, ak tých nebolo, prepadol majetok v prospech kráľa. V budúcnosti nesmel kráľ darovať celé komitáty a mali sa dodržiavať slobody hradných jobagiónov.
Servienti neboli povinní zúčastňovať sa na kráľových zahraničných výpravách (iba ak na kráľove náklady); pri vpáde nepriateľov do krajiny však boli všetci povinní narukovať.
Až po potvrdení pridaný 25 článok Zlatej buly uzákoňoval právo odporu šľachty voči panovníkovi nedodržiavajúcemu jej ustanovenia.
Paralelne bola v roku 1222 vydaná Zlatá bula zabezpečujúca výsadné postavenie cirkvi.
Už samotný Ondrej II. nedodržiaval všetky ustanovenia Zlatej buly, preto došlo k ďalšej nespokojnosti a opätovnému potvrdeniu modifikovanej Zlatej buly v r. 1231 a 1233, z ktorej už bol vypustený článok o práve odporu voči panovníkovi.
Zlatá bula, ktorej najstaršie archívne zachovanie (napriek tomu, že pôvodne z nej bolo vyhotovených údajne sedem exemplárov, uložených na rozličných miestach) je až z roku 1318, bola neskoršie niekoľkokrát potvrdená nasledujúcimi panovníkmi - napr. Ľudovítom I. Veľkým z Anjou (pozri Aviticitný zákon), naposledy Žigmundom Luxemburským v r. 1435 a Matejom Korvínom v r. 1464.
Až do vydania Verbőcziho "Tripartita" v r. 1514 bola Zlatá bula považovaná za základnú oporu výsad uhorskej šľachty a jej privilegovaného postavenia.
Externé odkazy.
Text Zlatej buly 1222