burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Salatínka

Salatínka () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Partizánskou Ľupčou, približne juhovýchodne od Ružomberka.
Poloha.
Nachádza sa v severozápadnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Salatíny. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a na katastrálnom území obce Partizánska Ľupča. Najbližšími sídlami sú južným smerom situované osady Magurka a Železnô, juhozápadne leží Liptovská Lúžna a severne sa nachádza Partizánska Ľupča a Liptovské Sliače. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Salatínka sa nachádza v rázsoche, vybiehajúcej východným smerom z masívu Salatína (). Jedna vetva pokračuje východným smerom na Červený grúň (), druhá smeruje severným smerom na vrch Šlosiar (). Východným smerom leží tiež Ľupčianska Magura (), Holý vrch (), Vysoká () a Krámec (), južným leží Hlinisko (), Ramžené () a Tlstá (), západným dominuje Salatín a Malý Salatín () a severným Príslop (), Šlosiar a Predná Magura (). Oblasť patrí do povodia Váhu, kde vodu odvádza Ľupčianka a jej prítoky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Hrebeň i vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Tatry, Chočské vrchy, Oravskú Maguru i Beskydy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný z Ráztockého sedla, Salatína, príp. z Ľupčianskej doliny.
Západliská

Západliská je potok v regióne Horné Považie, na území obce Papradno v okrese Považská Bystrica v Trenčianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Javorníky. Ústi do Papradnianky. Má dĺžku . Rád toku IV. 
Prameň.
Pramení v v južnej oblasti územia obce Papradno, v katastrálnom území Papradno, v okrese Považská Bystrica v Trenčianskom kraji, v zmiešanom lesnom i poľnohospodárskom extraviláne, v regióne Horné Považie, na lúke "V luhoch". 
Opis toku.
Od prameňa v tečie severovýchodovýchodným smerom a tento smer si zachováva až do svojho ústia, v priberá bezmenný pravostranný prítok, v priberá ďalší bezmenný pravostranný prítok, tečie po severozápadnom úpätí vrchu a lesa "Západliská" s , v vteká do intravilánu obce Papradno, v ústi do Papradnianky ako jej pravostranný prítok.
Potok "Západliská" patrí do okresu Považská Bystrica v Trenčianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Javorníky v geomorfologickom podcelku Nízke Javorníky. Nemá dôležitejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Západliská" má pôvod v názve vrchu, lesa a lúky "Západliská" na území obce Papradno, na úpätí ktorého vodný tok preteká. Názov dnešných topografických objektov vrchu, lesa a lúky "Západliská" má pôvod v charakteristickom výskyte terénneho povrchu v predmetnom priestore s vlastnosťou "topografický objekt, kde často zapadal do močariny, do bahna, návštevník, prípadne hospodárske zvieratá alebo aj povoz". Názov "Západliská" bol bez zmeny prenesený ako jednoslovné hydronymum na pomenovanie vodného toku ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä v hydronymii. 
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 2019.
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Západliská" je jedinečným hydronymom (august 2022). 
Referencie.
Kitchener

Kitchener môže byť:
Cyklomost VysoMarch

Cyklomost VysoMarch spája cez rieku Moravu slovenskú obec Vysoká pri Morave v okrese Malacky a rakúske mesto Marchegg v okrese Gänserndorf. Cyklomost bol otvorený v roku 2022 a slúži cyklistom a peším. Most bol konštruovaný ako visutý a má dĺžku 263 metrov, šírku 4,4 metra a výšku 20 metrov.
História.
Mostné spojenie je datované v okolí Vysokej pri Morave a Marcheggu už od roku 1271 minimálne do roku 1584. Až do roku 1918 existovalo dopravné spojenie v podobe kompy alebo brodu.
Poloha.
Most sa nachádza asi 4,5 km južne od Vysokej pri Morave a v tesnej blízkosti mesta Marchegg. Od Vysokej pri Morave vedie k mostu medzinárodná cyklotrasa EuroVelo 13 - Cesta Železnej opony (6 km). Po EuroVelo 13 je most dostupný aj z Devínskej Novej Vsi (11,5 km). Ďalšími možnosťami ako sa dostať k mostu je zo Stupavy po žltej cyklotrase č. 8008 a EuroVelo 13 (7,5 km) alebo zo Zohora po červenej Záhorskej cyklomagistrále č. 024 a EuroVelo 13 (8,5 km). Na rakúskej strane je most dostupný po cyklotrasách Kamp-Thaya-March Radroute (Kamp – Dyje – Morava) alebo Grenzlandradweg (Pohraničnú cyklotrasu), prípadne po turistickej trase NÖ Landesrundwanderweg.
Cyklomost VysoMarch sa stal po Cyklomoste slobody a Lávke Veľkej Moravy treťou lávkou na 108 km slovenskej hranici, ktorú tvorí rieka Morava s Rakúskom a Českom a celkovo 11-tym dopravným spojením (4x cestné, 3x železničné, 1 kompa, 3x lávka).
Zároveň sa vytvoril 22 km cykloturistický okruh, ktorý spája Marchegg, Schloss Hof a Devínsku Novú Ves.
Pri výstavbe sa musel brať ohľad na polohu mosta v Chránenom areáli Devínske jazero. Prístupová komunikácia navyše zasahuje do NPR Dolný les s 5. stupňom ochrany.
Názov mosta.
Názov vznikol spojením názvov miest, ktoré spája, teda Vysokej pri Morave a Marcheggu.
Projekt.
Projekt pripravoval Bratislavský samosprávny kraj v spolupráci so Spolkovou krajinou Dolné Rakúsko v rámci Programu INTERREG V-A Slovenská republika – Rakúsko. Celkový rozpočet na stavbu bol 5 912 800 € s DPH, pričom podiel Bratislavského samosprávneho kraja bol 2 170 800 € s DPH.
Výstavba.
Zhotoviteľom stavby bola spoločnosť GLS Bau und Montage GmbH na základe projektu spoločnosti IBBS ZT-GmbH. Na návrhu sa podieľala architektonická kancelária DI Siegfried Trimmel, Büro für Reum-/Regionalplanung. Stavebné povolenie na slovenskej strane zabezpečovala spoločnosť Amberg Engineering Slovakia, s. r. o. Samotná výstavba začala v apríli 2021.
Most bol navrhnutý ako 5-poľový s rozpätím hlavného poľa 80 m a oboch predpolí 2×25 m. Hlavné pole má rozpätie 80 m a je zhotovené ako visutá oceľová konštrukcia s nosným lanom a závesmi. Predpolia sú železobetónové dvojtrámové nosníky. Most bol konštruovaný aj na prejazd menších záchranných vozidiel.
Cyklomost bol sprístupnený verejnosti v rámci predčasného užívania v marci 2022 a oficiálne otvorený 7. mája 2022.
Pozri aj.
Cyklomost slobody
Vysoká pri Morave
Marchegg
Externé odkazy.
Cyklotrasa Cyklomost slobody - EuroVelo 13 - Cyklomost VysoMarch - Marchegg - video na YouTube
Cyklotrasa EuroVelo13 - na webe Slovenského cykloklubu
Cyklookruh cez VysoMarch - na webe hiking.sk
Pamätník Georgiho Rakovského (Plovdiv)

Pamätník Georgiho Rakovského () je pamätník dedikovaný Georgimu Rakovskému z prvej polovice 20. storočia v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Poloha.
Pamätník sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv v parku Car Simeonova gradina. Nachádza sa pri jednej z hlavných alejí v parku, ktorá sa začína pri východnom vchode do parku.
Charakteristika.
Pamätník je vo forme busty na podstavci. Znázorňuje bulharského národného buditeľa, prvého organizátora a vodcu bulharského národno-oslobodzovacieho hnutia, spisovateľa, žurnalistu a historika Georgiho Rakovského.
Pamätník bol odhalený v priebehu roku 1928. Jeho autorom je sochár Vasil Vičev.
L-Fukulokináza

-Fukulokináza je enzým, ktorý katalyzuje reakciu:
Substráty tohto enzýmu sú teda ATP a -fukulóza a produktmi reakcie sú ADP a -fukulóza-1-fosfát.
L-Fukulokináza patrí medzi transferázy, konkrétne tie, ktoré prenášajú fosfátovú skupinu (fosfotransferázy) na alkoholovú skupinu. Nazýva sa i -fukulózakináza. 
Názov génu, ktorý kóduje -fukulokinázu, je "fucK". Tento enzým sa častní metabolizmu manózy a fruktózy.
L-Fukózaizomeráza

-Fukózaizomeráza je enzým, ktorý katalyzuje reakciu:
Tento enzým má teda jeden substrát, -fukózu, a jeden produkt, -fukulózu.
-Fukózaizomeráza patrí medzi izomerázy, konkrétne intramolekulárne oxidoreduktázy, ktoré premieňajú aldózy na ketózy. 
Štruktúra.
Tento enzým existuje ako hexamér a tvorí štruktúrne najväčšiu známu izomerázu hydroxyketónov. Nezdieľa žiadnu sekvenčnú ani štruktúrnu podobnosť s inými známymi ketolovými izomerázami. Jej štruktúra bola zmeraná röntgenovou kryštalografiou pri rozlíšení 2,5 Ångströmov. Každá podjednotka tohto hexamérneho enzýmu má tvar trojuholníka a má tri domény. Domény 1 i 2 obsahujú centrálne paralelné beta-listy obkolesené alfa-helixmi. Aktívne centrum je zdieľané medzi pármi podjednotiek, ktoré sú vzájomne symetrické podľa C3 osi, pričom domény 2 a 3 z jednej podjednotky obsahujú väčšinu reziduí, ktoré viažu substrát.
Gén kódujúci -fukózaizomerázu, "fucI", bol u "E. coli" sekvenovaný v roku 1989.
Metabolizmus.
-Fukózaizomeráza sa účastní metablizmu manózy a fruktózy.
Hydroxyketón

Hydroxyketón alebo ketol je organická zlúčenina, ktorá obsahuje ketónovú skupinu a hydroxylovú skupinu. 
Pomenovanie.
Hydroxylová skupina sa zvyčajne nachádza:
Ak sa hydroxylová skupina nachádza ďalej, sú pomenované adekvátne. Špecálnym prípadom ketolov sú karboxylové kyseliny, ktoré majú ketónovú i hydroxylovú skupinu na tom istom uhliku.
Vlastnosti.
Terminálne α-ketoly dávajú pozitívny výsledok Fehlingovej skúšky.
β-ketoly často vznikajú počas aldolových reakcií.
Metaloproteín

Metaloproteín je všeobecný názov pre bielkoviny, ktoré obsahujú kovový kofaktor. Do tejto skupiny patrí veľká časť bielkovín. Napríklad u ľudí aspoň 1 000 bielkovín (z približne 20 000) obsahuje proteínové domény, ktoré viažu zinok, aj keď je možné, že u ľudí existuje až 3 000 zinkových metaloproteínov. Predpokladá sa, že celkovo tvoria metaloproteíny približne 30-40% všetkých bielkovín.
Výskyt.
Predpokladá sa, že asi polovica všetkých bielkovín obsahuje kovy. V iných odhadoch sa uvádza, že asi jedna štvrtina až jedna tretina všetkých bielkovín vyžaduje (aspoň jeden) atóm kovu, aby mohli plniť svoju funkciu. Metaloproteíny teda majú v bunkách mnoho rôznych funkcií, napríklad pri skladovaní a prenose proteínov, v podobe enzýmov, bielkovín prenášajúcich signál či v priebehu infekčných chorôb. Výskyt bielkovín, ktoré sú schopné viazať kovy, je pravdepodobne daný priamo vlastnosťami aminokyselín, ktoré sa využívajú v bielkovinách, pretože i umelo vytvorené bielkoviny bez historického vývoja dokážu viazať atómy kovov.
Väčšina kovov v ľudskom tele je viazaná na bielkoviny. Napríklad relatívne vysoká koncentrácia železa v tele je daná tým, že je viazané v hemoglobíne.
Rôzne kovy sú viazané v rôznych bielkovinách:
Motor (rozlišovacia stránka)

Motor môže byť:
Valkovský potok (prítok Radomky)

Valkovský potok je potok v regióne Šariš, na území obcí Štefurov, Valkovce a Okrúhle v okrese Svidník a na území obcí Marhaň a Lascov v okrese Bardejov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina. Ústi do Radomky. Má dĺžku . Rád toku VII. 
Prameň.
Pramení v na obecnej a zároveň aj okresnej hranici medzi obcou Štefurov v okrese Svidník a obcou Marhaň v okrese Bardejov v Prešovskom kraji, v lesnom extraviláne, v regióne Šariš, v lese "Lazy" (aj pole v "Štefurove"). 
Opis toku.
Od prameňa v tečie juhovýchodovýchodným smerom sledujúc obecnú hranicu medzi Štefurovom v okrese Svidník a Marhaňom v okrese Bardejov, v sa končí úsek toku po spoločnej hranici medzi obcou Štefurov a obcou Marhaň a vodný tok začína pretekať úsekom spoločnej hranice medzi obcami Lascov v okrese Bardejov a Štefurovom, tečie poľnohospodárskym extravilánom, mení smer na severovýchod, v vteká na hranicu medzi obcami Valkovce a Štefurov obe obce v okrese Svidník a preteká po hranici, obmýva intravilán Štefurova, v opúšťa obecnú hranicu a vteká na územie Štefurova, priberá bezmenný ľavostranný prítok, v sa vracia na obecnú hranicu medzi obcami Štefurov a Valkovce a tečie po hranici, v pokračuje po obecnej hranici medzi obcami Valkovce a Okrúhle, v priberá ľavostranný prítok Šapinský potok pritekajúci z časti obce "Šapince" v obci Okrúhle, ľavým brehom obmýva v vodohospodárske zariadenie na území obce Okrúhle v okrese Svidník, opúšťa obecnú hranicu a posledných 100 m toku tečie územím obce Okrúhle a ústi do Radomky v ako jej pravostranný prítok.
"Valkovský potok" patrí do okresu Svidník a v menšom rozsahu do okresu Bardejov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina. Má jeden dôležitejší prítok Šapinský potok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Valkovský potok" má pôvod v názve obce Valkovce, územím ktorej potok preteká. Názov obce Valkovce má pôvod v domácej podobe "Valo, Valko" osobného mena "Valentín, Valerián, Valter, Valdemar". Dochované písomné záznamy názvu obce "Valkovce" sa viažu k roku 1382 v podobe "Balkuagasa", 1449 "Walkwagasa", 1451 "Walinthwagasa", 1773 "Walkowcze" . Z toponyma Valkovce bolo po rozšírení o formant "-ský", po systémovej redukcii o hlásky "-ce" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Valkovský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. 
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1975. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Valkovský potok" nie je jedinečným hydronymom (august 2022). 
Referencie.
Sliačska Magura

Sliačska Magura () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Partizánskou Ľupčou, približne juhovýchodne od Ružomberka.
Poloha.
Nachádza sa v severozápadnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Salatíny. Leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Liptovský Mikuláš a Ružomberok a zasahuje na katastrálne územie obcí Partizánska Ľupča a Liptovské Sliače. Najbližšími sídlami sú severne ležiace obce Liptovská Štiavnica, Partizánska Ľupča a Liptovské Sliače, južným smerom sú situované osady Magurka a Železnô. Vrcholovou časťou vedie severná hranica Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Sliačska Magura sa nachádza v rázsoche, vybiehajúcej severovýchodným smerom zo Sedla pod Malým Salatínom na Homôľku (). Východným smerom susedí Predná Magura () a Ľupčianska Magura (), južným Červený grúň (), Šlosiar (), Salatínka () a Malý Salatín (), západným Bohúňovo () a Príslop () a severným Makovica (), Kučová () a Homôľka. Oblasť patrí do povodia Váhu, kde vodu odvádza zo západnej časti potok Sliačanka a z východnej Ľupčianka. Vrcholom prechádza značený turistický chodník z Vyšného Sliača na Malý Salatín.
Výhľady.
Hrebeň i vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Tatry, Chočské vrchy, Oravskú Maguru i Beskydy a Malú i Veľkú Fatru.
Rivella

Rivella je nealkoholický nápoj pochádzajúci zo Švajčiarska. Vyrába sa z mlieka a mliečnej srvátky, a preto obsahuje prísady, ako laktóza, kyselina mliečna a minerálne látky. Má nízky obsah oxidu uhličitého.
Meno.
Názov „Rivella“ bol inšpirovaný lokalitou Riva San Vitale v švajčiarskom kantone Ticino a odvodením zo slova "rivelazione", čo po taliansky znamená „zjavenie“.
História.
Rivella bola vytvorená Robertom Barthom v roku 1952 a odvtedy sa stala jedným z najobľúbenejších nápojov vo Švajčiarsku Dodnes je však Rivella rodinným podnikom so sídlom v Rothriste. Má asi 270 zamestnancov.
Vzhľadom na nasýtenie švajčiarskeho trhu sa spoločnosť Rivella SA pokúsila v roku 1999 o expanziu do Spojeného kráľovstva a v roku 2004 do USA, ale oba pokusy zlyhali, takže sa spoločnosť zameriava na susedné krajiny. Asi 90 % zahraničného predaja pochádza z Holandska. Ide o 15 000 000 litrov ročne.
Kino Excelsior (Plovdiv)

Kino „Excelsior“ (), neskôr známe aj ako Kino „Christo Botev“ (), alebo Filmotékové kino () je budova bývalého kina zo začiatku 20. storočia, ktorá sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita.
Budova leží v centrálnej časti mesta Plovdiv na ulici „Kňaz Aleksandăr I“ ().
Dejiny a súčasnosť.
Myšlienka na založenie neskoršieho kina Excelsior vznikla už v roku 1896. Autorkou myšlienky bola vnučka významného plovdivského obyvateľa Vălka Čalăkova, Aleksandra Stančevová, ktorej iniciály možno dodnes vidieť na fasáde budovy. Uskutočnenie myšlienky neskôr inicioval bohatý talianský výrobca tabaku a vedúci plovdivského tabakového kartelu Carlo Alberti Vaccaro.
Budova bola postavená podľa projektu sofijského architekta Aleksandra Stavrеva, ktorý bol pred samotným projektovaním vyslaný majiteľom Carlom Vaccarom na jeho náklady do Ríma, Milána, ako aj do Francúska, aby si mohol poobzerať budovy tamojších kín. Samotné projekcie kinematografu Excelsior sa začali už niekoľko rokov predtým, než bola postavená samotná budova. Prvé predstavenie sa konalo 8. apríla 1909. Na projekcia sa využíval salón plovdivského divadla a hotela „Šesti avgust“. Iniciátorom predstavenia bol syn Carla Vaccara, Elmondo, ktorý bol v tom čase vicekonzulom v Plovdive a po dostavaní kina mal budovu aj vysielanie zverené do správy.
Budova kina bola napokon postavená v rokoch 19111912. Bola postavená na mieste bývalého hotelu „Veliko Tărnovo“, ktorý Carlo Vaccaro aj s pozemkom odkúpil od rodiny Stančevových a nechal kvôli výstavbe zbúrať. Otvorenie kina pre verejnosť prebehlo v máji 1912. Elmondo Vaccaro kino spravoval do roku 1923, kedy ho spolu s technikou predal G. Adamovovi a G. Kacarovovi. V roku 1929 sa do kina inštalovala nová technika za účelom premietania ozvučených filmov. V roku 1947 bol názov kina zmenený na kino „Christo Botev“.
Budova slúžila bez akejkoľvek väčšej rekonštrukcie až do roku 1998 svojmu pôvodnému účelu, pričom v rokoch 19771992 to bolo jediné filmotékové kino v Bulharsku mimo Sofie. Po roku 1998 bolo kino vrátené v reštitúcii do súkromných rúk a v budove bola na čas umiestnená bingo sála. Neskôr bola budova predaná novým majiteľom, interiér bol kompletne rekonštruovaný a budova bola zmenená na nákupné centrum.
Charakteristika.
Ide o prvú budovu v Plovdive, ktorá bola postavená účelovo tak, aby fungovala ako kino. Bola postavená ako spojenie troch architektonických štýlov: neobaroka a secesie a rokoka. Budova sa vyznačuje okrasnou fasádou a priestorným foyerom. Steny v interiéri sú ornamentálne zdobené. Podlahy boli zdobené pestrou talianskou mozaikou. Budova bola od začiatku vybavená elektrickým osvetlením. Kinosalón mal kapacitu 410 miest a ďalších 220 miest sa nachádzalo na terase spolu s piatimi priestornými lodžiami. V priestore pred plátnom sa nachádzalo miesto určené pre orchester, ktorý zabezpečoval hudobnú produkciu v prípade vysielania nemých filmov.
Moosseedorf

Moosseedorf [vyslov: múzidó(h)f] (v minulosti "Seedorf", "Moos-Seedorf" alebo "Moos Seedorf") je obec () v okrese Bern-Mittelland v kantóne Bern vo Švajčiarsku.
Nachádza sa južne od jazera Moossee a susedí s obcami Bolligen, Ittigen, Münchenbuchsee, Urtenen-Schönbühl a Wiggiswil. Medzi obcou a miestnou časťou Sand na kopci sa nachádza pamätník bitky pri Grauholzi.
Algonquin Provincial Park

Algonquin Provincial Park je provinčný park v kanadskej provincii Ontário. Založený bol v roku 1893. Park obsahuje lesy, jazerá, močiare a rieky. 
Príroda.
Park je situovaný v Kanadskom štíte. Pramení tu päť riek: Petawawa, Bonnechère, Madawaska, l'Amable du Fond a Oxtongue-Muskoka. Park má rozlohu , alebo , z toho je 15% voda. V parku bolo zaznamenaných 53 druhov cicavcov, zvlášť ľahko sa tu dá vidieť los.
Dejiny.
Park bol prvým provinčným parkom v Ontáriu, vznikli tu viaceré metódy pre manažovanie parkov s viacerými cieľmi. V Algonquine boli v protiklade propagácia prírody vs. jej zachovanie, ochrana lesa vs. riadené lesníctvo. Pred zriadením parku na jeho mieste pracovali drevorubači, ktorí prichádzali hlavne za vysokými bielymi borovicami (White pine, "Pinus strobus"). Park priťahoval aj umelcov, medzi nimi bol napríklad maliar Tom Thomson. Park navrhol Alexander Kirkwood, z ontárijskej štátnej správy. V roku 1896 bola v parku vybudovaná železnica, Ottawa, Arnprior &amp; Parry Sound Railway. Od roku 1958 je v parku múzeum. 10. júna 1992 bol vyhlásený za National Historic Site of Canada/Lieu historique national du Canada.
Využitie.
Interiér parku je dostupný len pešo a na vode. Popri provinčnej Ceste 60 existuje 8 kempov, 14 náučných ciest, centrum pre návštevníkov, múzeum lesníctva a centrum umenia. V ponuke je viac než trás na kanoistiku, niekoľko bicyklových trás, viacero turistických chodníkov a iné aktvity vrátane zimných.
Malý Chabenec

Malý Chabenec () je vrch v hlavnom hrebeni Nízkych Tatier. Leží nad obcou Jasenie, približne severozápadne od Brezna. 
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Ďumbier. Leží na hranici Žilinského a Banskobystrického kraja, okresov Liptovský Mikuláš a Brezno a zasahuje na katastrálne územie obce Partizánska Ľupča a Jasenie. Najbližšími sídlami sú na západe situované osady Magurka a Železnô, južne leží obec Jasenie a Dolná Lehota, východne Demänovská Dolina a severne Partizánska Ľupča, Dúbrava a Liptovské Kľačany. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Malý Chabenec je súčasťou hlavného hrebeňa medzi Ďurkovou () a Chabencom (). Severne susedí Krámec () a Spálená (), východne dominuje Chabenec, Kotliská () a Skalka (), južne Žiarska hoľa (), Žiar () a Struhár () a západne Ďurková, Zámostská hoľa () a Mestská hora (). Severné svahy odvodňuje Veľký Oružný potok do Ľupčianky v povodí Váhu, voda z južných odteká potokom Lomnistá do Jasenského potoka a rieky Hron. Vrcholom prechádza Cesta hrdinov SNP a juhovýchodné svahy sú súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Skalka.
Výhľady.
Hôľnato skalnatý hrebeň i vrchol umožňuje takmer kruhový rozhľad, obmedzený len východne situovanými vyššími susedmi. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Západné Tatry, Chočské vrchy, Oravskú Maguru i Beskydy, Malú a Veľkú Fatru, Štiavnické vrchy, Javorie, Poľanu a Veporské vrchy.
Armádna skupina (1941)

Armádna skupina bolo zoskupenie poľných jednotiek slovenskej brannej moci na začiatku ťaženia proti Sovietskemu zväzu. 
Vznik.
Armádna skupina bola vytvorená rozkazom ku 30. augustu 1941 a tvorili ju :
Početný stav slovenskej armády na východnom fronte (Armádna skupina a Rýchla skupina) bol k začiatku júla 1941 50 689 mužov.
Od 28. júna 1941 zriadilo aj Veliteľstvo vzdušných zbraní poľné stanovište v Humennom.
Pôsobenie.
Medzi 1. a 3. júlom 1941 sa Armádna skupina presunula do priestoru Sanok - Lesko - Chyrow. V Chyrowe bolo zriadené veliteľstvo skupiny. Do bojových akcií sa zapojili príslušníci pešieho pluku 5 z 2. divízie pod velením pplk. Jána Černeka. V dňoch 3. a 4. júla sa zúčastnili dobytia pohraničných bunkrov pri Lesku spolu s nemeckými jednotkami. Straty boli 3 mŕtvi a 2 ťažko zranení. 
Medzi 4. a 5. júlom 1941 sa Armádna skupina presunula do priestoru Dobromiľ - Chyrow - Staryj Sambor a medzi 8. a 10. júlom do priestoru Ľvov - Drohobyč. Časť motorizovaných jednotiek bola prevelená k Rýchlej brigáde.
Od 11. júla 1941 podliehala Armádna skupina veliteľstvu tylového priestoru 103. Jej úlohou bolo zabezpečiť priestor západne od komunikácie Ľvov - Stryj a vyčistiť územie južne od línie Razva-Russkaja - Ternopiľ. Veliteľstvo nasadzovalo vojakov Armádnej skupiny na značenie ciest, opravy ciest, mostov, telegrafných vedení a tratí. Bojová nečinnosť mala zlý vplyv na morálku mužstva. Generál Čatloš preto rozkazom z 25. júla 1941 zahájil formovanie dvoch nových divízií Rýchlej a Zaisťovacej v sile približne po 8 000 mužov. Vojaci, ktorí neboli pridelení k novým divíziám sa postupne vracali na Slovensko. Armádna skupina zanikla 12. augusta 1941, po vytvorení Poľného zboru, ktorý bol zložený z vyššie spomenutých nových divízií.
Cesta III. triedy 2180 (Slovensko)

Cesta III. triedy číslo 2180 ("III/2180", staré číslo "III/065042") je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. Jej celková dĺžka je 4,517 km. 
Priebeh.
Cesta začína v obci Malý Čepčín (na obrázku) na križovatke s cestami III/2178 a III/2176 a pokračuje smerom na západ do Veľkého Čepčína. Následne sa skrúca na sever a pokračuje na Ivančinú, kde končí na križovatke s cestou III/2182 pri osade Dvorec
Stav.
Cesta prekonáva vodné toky jedným mostom a troma priepustami. Podľa údajov z roku 2008 bola cesta na úseku dlhom 0,760 km (16,8 % priebehu) vo veľmi dobrom a na úseku 3,763 km (83,2 % priebehu) v nevyhovujúcom stave.
Remetský potok (prítok Porubského potoka)

Remetský potok je potok v regióne Dolný Zemplín, na území obcí Remetské Hámre, Vyšné Remety a Úbrež v okrese Sobrance a na území obce Poruba pod Vihorlatom v okrese Michalovce v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Východoslovenská pahorkatina. Ústi do Porubského potoka, ktorý ďalej ústi v rámci medzipovodia do vodnej nádrže Zemplínska šírava, zo Zemplínskej šíravy vyteká kanalizovaný vodný tok Čierna voda. Má dĺžku . Rád toku VIII. 
Prameň.
Pramení v na území obce Remetské Hámre v okrese Sobrance v Košickom kraji, v lesnom extraviláne, v regióne Dolný Zemplín, na svahu vrchu (aj lesa) "Čierna studňa" s 
Opis toku.
Od prameňa v tečie južným smerom, po 1 km krátkom úseku v vteká na územie lesného extravilánu obce Vyšné Remety, preteká cez pole "Rovina", v priberá bezmenný ľavostranný prítok, vteká do poľnohospodárskeho extravilánu, v vteká do intravilánu obce Vyšné Remety,
v opúšťa intravilán a pokračuje extravilánom obce Vyšné Remety, v priberá bezmenný pravostranný prítok, v priteká na obecnú hranicu medzi obcou Vyšné Remety a obcou Úbrež, v priberá bezmenný ľavostranný prítok, stáča sa do západného smeru, tečie po obecnej hranici, pokračuje po hranici medzi obcami Úbrež a Poruba pod Vihorlatom, v priberá ľavostranný prítok Karniansky potok, priamo na obecnej hranici v ústi do Porubského potoka ako jeho ľavostranný prítok.
"Remetský potok" patrí do okresu Sobrance a do okresu Michalovce v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Východoslovenská pahorkatina v geomorfologickom podcelku Podvihorlatská pahorkatina. Má jeden dôležitejší prítok Karniansky potok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Remetský potok" má pôvod v názve obce Remetské Hámre (mladá obec s najstarším záznamom viažucim sa k roku 1828 "Hámor", 1927 "Remetské Hámre") alebo pravdepodobnejšie v názve obce Vyšné Remety (najstarší záznam sa viaže k roku 1418 "Remethe", 1920 "Vyšné Remety", územím ktorých potok preteká. Jedna slovná zložka názvu oboch obcí má pôvod v staršom označení "remeta" vo význame "eremita, pustovník, rehoľník, mních". Motivácia pomenovania obce Vyšné Remety je spojená s existenciou pustovníkov v priestore obce. Z toponyma Vyšné Remety bolo po rozšírení o formant "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Remetský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. 
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1975.
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Remetský potok" nie je jedinečným hydronymom (august 2022). 
Referencie.
Cesta III. triedy 2182 (Slovensko)

Cesta III. triedy číslo 2182 ("III/2182", staré číslo "III/065044") je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. Jej celková dĺžka je 0,99 km. 
Priebeh.
Cesta začína v obci Ivančiná križovatkou s cestou III/2181, pokračuje smerom na juh, kde sa odpája cesta III/2180 a zabáča západným smerom do bývalej obce Dvorec, kde končí.
Stav.
Podľa údajov z roku 2008 bola cesta na úseku dlhom 0,983 km (99,3 % priebehu) v nevyhovujúcom stave, zvyšok cesty bol v stave veľmi dobrom. V roku 2017 prebehlo zosilnenie povrchu vozovky na dĺžke 570 m, počínajúc od začiatku cesty po odbočku do Dvorca.
Holica (vrch v Nízkych Tatrách; 1341 m n. m.)

Holica () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Hiadeľom, približne severovýchodne od Banskej Bystrice. 
Poloha.
Nachádza sa na juhozápadnom okraji Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Prašivá. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Bystrica a zasahuje na katastrálne územie obcí Hiadeľ a Brusno. Najbližšími sídlami sú juhozápadne situovaný Pohronský Bukovec, južne ležiaci Medzibrod, Hiadeľ a Moštenica, západne sa nachádzajú Donovaly a osada Korytnica-kúpele a severne Liptovská Lúžna. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Holica je súčasťou najzápadnejšej nízkotatranskej rázsochy, vybiehajúcej z Prašivej () južným smerom na Kochuľu (). Západným smerom susedí Kozí chrbát () a Hôrka (), južným je vrch Nad žliabkami () a Kochuľa, východným Bukový diel (), Mlynárová () a Chabenec () a severným Veľká () a Malá Chochuľa () a Prašivá. Oblasť patrí do povodia rieky Hron, kde vodu odvádza zo západnej časti potok Vážna a z východnej a južnej prítoky Sopotnice. Na vrchol nevedie značený chodník. 
Výhľady.
Hrebeň i vrchol Holice pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít je ojedinele vidieť okolité vrcholy Nízkych Tatier, susedné Starohorské vrchy a Veľkú Fatru, no tiež Kremnické a Štiavnické vrchy, Javorie, Ostrôžky, Poľanu a Veporské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no západne sa nachádza Hiadeľské sedlo, kde sa križuje Cesta hrdinov SNP s chodníkmi z obce Hiadeľ a z osady Korytnice. Východným smerom vedie cez Sopotnickú dolinu značený chodník z Brusna na Veľkú Chochuľu.
Sakkos

Sakkos môže byť:
5-Metyluridíntrifosfát

5-Metyluridíntrifosfát (m5UTP) je nukleozidtrifosfát. Je to ribonukleozidtrifosfát tymidínu, ale používa sa názov „5-metyluridín“, pretože ako tymidíntrifosfát sa označuje deoxyribonukleozidtrifosfát tymidínu.
5-Metyluridín sa v cytozole premieňa na m5UTP pre ďalšie použitie. m5UTP patrí medzi najbežnejšie modifikované nukleotidy v bunke a Maf proteíny sú schopné ho premeniť na m5UMP a pyrofosfát.
Výnimočná Nikol

Výnimočná Nikol je česko-slovenský komediálno – kriminálny seriál seriál TV Markíza. Ide o adaptáciu francúzskeho seriálu "HPI – Haut Potentiel Intellectuel" z roku 2021 vysielaného v televízii TF1. Pod palcom ju má tím produkčnej spoločnosti NUNEZ NFE, ktorý má na konte filmové hity Všetko alebo nič, Príliš osobná známosť, či V lete ti poviem, ako sa mám. Kreatívnou producentkou a scenáristkou je aj v tomto prípade známa autorka knižných bestsellerov Evita Twardzik. Hlavnú postavu stvárňuje Táňa Pauhofová. K júlu 2024 vyšli dve série po osem častí.
Herecké obsadenie.
Okrem vyššie uvedených postáv tam vystupuje veľa epizódnych postáv ako napríklad podozriví, obeť, manžel/ka obete, kamaráti, súrodenci obete a pod.
Kyselina akonitová

Kyselina akonitová je trikarboxylová organická kyselina. Existuje v podobe dvoch izomérov, a to ako kyselina "cis"-akonitová a kyselina "trans"-akonitová. Jej konjugovanou bázou je akonitát, ktorý tiež existuje v dvoch obdobných izoméroch. 
Krebsov cyklus.
"cis"-Akonitát je dôležitým medziproduktom v Krebsovom cykle. Vzniká ako medziprodukt v reakcii katalyzovanej akonitázou, ktorá ho takisto premieňa ďalej. Akonitáza premieňa citrát na "cis"-akonitát a potom na izocitrát:
Chemická syntéza.
Kyselinu akonitovú je možné syntetizovať dehydratáciou kyseliny citrónovej pomocou kyseliny sírovej:
V procese vzniká zmes izomérov.
Prvýkrát bola kyselina akonitová pripravená tepelným rozkladom.
Radnovský potok

Radnovský potok je potok v regióne Gemer, na území obcí Radnovce a Vieska nad Blhom v okrese Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Juhoslovenská kotlina. Ústi do Blhu. Má dĺžku . Rád toku VI. 
Prameň.
Pramení v na hranici medzi obcou Radnovce a obcou Vieska nad Blhom v okrese Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji, v poľnohospodárskom extraviláne, v regióne Gemer, v severovýchodnej časti územia obce Radnovce severne od poľa "Branč", v juhovýchodnej časti územia obce Vieska nad Blhom.
Opis toku.
Od prameňa v tečie severovýchodovýchodným smerom, potok je lemovaný pásom príbrežnej vegetácie v poľnohospodárskom extraviláne, v podteká cestu z Radnoviec do obce Vieska nad Blhom, obmýva severnú časť intravilánu Radnoviec (severné okrajové domy intravilánu ležia už na území Viesky nad Blhom), v priamo na obecnej hranici ústi do Blhu ako jeho pravostranný prítok.
"Radnovský potok" patrí do okresu Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Juhoslovenská kotlina v geomorfologickom podcelku Rimavská kotlina. Nemá prítoky.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Radnovský potok" má pôvod v názve obce Radnovce, ktorej najstarší záznam sa viaže k roku 1332 "Radnotfalva", 1427 "Rathoultfalwa, Radnothfalua", 1430 "Radnolthfalwa", 1920 "Radnovce". Vodný tok na obecnej hranici medzi Radnovcami a Vieskou nad Blhom pramení, preteká aj ústi, celý jeho priebeh sa viaže k obecnej hranici. Motivácia pomenovania obce Radnovce je spojená s osobným menom "Radnold". Z toponyma Radnovce bolo po rozšírení o formant "-ský", po systémovej redukcii o hlásky "-ce" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Remetský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. 
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1976.
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Radnovský potok" je jedinečným hydronymom (august 2022). 
Referencie.
Trikarboxylová kyselina

Trikarboxylová kyselina je organická kyselina, ktorá vo svojej štruktúre obsahuje tri karboxylové funkčné skupiny (–COOH). Najznámejšou trikarboxylovou kyselinou je kyselina citrónová.
Citrátový cyklus.
Kyselina citrónová, jedna z trikarboxylových kyselín, sa objavuje v citrátovom cykle, ktorý je takisto známy ako cyklus trikarboxylových kyselín (TCA cyklus). Tento metabolický cyklus je základom zisku energie všetkých aeróbnych organizmov. V tomto cykle sa kyselina citrónová postupne mení na niekoľko medziproduktov, z ktorých sa potom zase obnovuje. Počas cyklu sa tvoria látky potrebné na zisk energie (napr. FAD a NADH), ale v cykle sa takisto tvoria mnohé látky využívané v iných reakciách, napríklad v anabolických procesoch, pri syntéze aminokyselín, pri syntéze niektorých nukleotidov (purínových i pyrimidínových), a detoxifikácii proti reaktívnym formám kyslíku (ROS).
Bielske jazero

Bielske jezero (, , ) je jazero vo Švajčiarsku. Leží prevažne v kantóne Bern a južným koncom zasahuje do kantónu Neuchâtel. Na východe k nemu zasahuje predhorie Álp a na západe Jury. Má rozlohu 39,3 km². Je 15 km dlhé a maximálne 4,1 km široké. Dosahuje maximálnu hĺbku 75 m. Objem vody je 1,12 km³. Rozloha povodia je 8 305 km². Leží v nadmorskej výške 429 m.
Ostrovy.
Na juhu jazera sa od juhozápadu k severovýchodu tiahne Sankt Petersinsel (1,4 km²), ktorý je v súčasnej dobe spojený s južným koncom jazera a je teda vlastne polostrovom.
Vodný režim.
Na juhu privádza vodu z Neuchâtelského jazera kanál Zihl. Ďalšími prítokmi sú na západe Twannbach, na severe Schüss a na východe Aare-Hagneck-Kanal. Na severovýchode odteká z jazera rieka Zihl a Nidau-Büren-Kanal do rieky Aare. Priemerný odtok z jazera je 244 m³/s.
Využitie.
Doprava.
Na jezere je rozvinutá miestna lodná doprava.
Osídlené pobrežie.
Nejväčším mestom na brehu je Biel. Podiel severozápadného brehu vedie železnica Biel – Neuchâtel.
Shoppyland Schönbühl

Shoppyland Schönbühl je najväčšie nákupné centrum v okrese Bern-Mittelland švajčiarskeho kantónu Bern. Má viac ako 80 obchodov.
Ide o nákupné centrum, ktoré sa – na rozdiel od názvu – z veľkej časti nachádza v obci Moosseedorf, obci asi 10 km severne od mesta Bern a susediacej s Urtenen-Schönbühl. Vlastní ho družstvo Migros Aare a bolo otvorené 6. marca 1975 ako jedno z prvých decentralizovaných nákupných centier vo Švajčiarsku. Dnes je Shoppyland piatym najväčším nákupným centrom vo Švajčiarsku a najväčším v regióne Espace Mittelland.
Družstvo Migros Aare má svoje sídlo a administratívu vedľa nákupného centra Shoppyland.
Shoppyland bol kompletne zrekonštruovaný v rokoch 2006 až 2010 a znovu otvorený na konci apríla 2010.
Zákonník (rozlišovacia stránka)

Zákonník (staršie aj: "zákoník") môže byť:
Červená (vrch v Nízkych Tatrách)

Červená () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Nižnou Bocou, približne južne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Ďumbier. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Nižná Boca a Liptovská Porúbka. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situovaná Nižná Boca, južne ležiaca Vyšná Boca a severovýchodne obec Malužiná. Masív patrí do ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Červená je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha severovýchodným smerom z Rovnej hole, na východnom okraji Ďumbierskych Tatier. Severným smerom sa nachádza Skribňovo () a Hradište (), západným Ohnište () a Rovná hoľa (), južným Chopec (), Končisté () a Fišiarka () a východným Špíglové (), Otešková () a Milkovo (). Masív patrí do povodia Váhu, kde vodu odvádza riečka Boca. Na vrchol nevedie značený chodník. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý lesný porast s viacerými holinami, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných miest je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Vysoké a Západné Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, no na neďaleký hrebeň a Rovnú hoľu vedie žlto značená trasa z Nižnej Boce. Severným úpätím vedie rovnako žltý chodník z Malužinej Svidovskou dolinou do Svidovského sedla.
Alana Smithová

Alana Smithová () môže byť:
Kostol Panny Márie Lurdskej (Plovdiv)

Kostol Panny Márie Lurdskej () je rímskokatolícky kostol zo začiatku 20. storočia ležiaci v južnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita.
Budova leží v južnej časti Plovdivu v štvrti „Kiučiuk Pariž“ () na ulici „Christo Matev“ () č. 9.
Dejiny a charakteristika.
Je jedným niekoľkých rímskokatolíckych kostolov v Plovdive. Kostol bol postavený pre potreby rímskokatolíckej farnosti, ktorú vytvorilo na začiatku 20. storočia v štvrti Kiučiuk Pariž približne 25 rodín, ktoré sa v tom období do tejto štvrti prisťahovali.
Socha Panny Márie umiestnená na hlavnom oltári bola do kostola privezená z francúzskych Lurd a z Francúzska pochádzajú ešte dve sochy nachádzajúce sa v kostole a to socha svätej Genovévy a svätého Františka. Na balkóne sa v kostole nachádza busta Pia X., ktorá bola v kostole umiestnená na znak vďaky tomuto pápežovi, ktorý výstavbu kostola duchovne, ako aj materiálne podporil.
Kostol bol dokončený a vysvätený v roku 1909.
V roku 1996 bol chrám vyhlásený za tzv. Národnú rímskokatolícku svätyňu.
Pri kostole pôsobí kláštor Sestier Matky Terezy.
Alana Smith (skateboarding)

Alana Smith (* 20. október 2000, Mesa, Arizona) je americká osoba s nebinárnou rodovou identitou reprezentujúca Spojené štáty americké v ženskej kategórii skejtbordingu. V roku 2013 sa stala najmladšou medailistkou na X Games. V roku 2020 reprezentovala USA sa Letných olympijských hrách v Tokiu.
Športová činnosť.
V roku 2013 sa Smith ako dvanásťročnej maloletej osobe podaril trik 540° McTwist na X Games 2013 v Barcelone. Smith sa zároveň stala najmladšou osobou, ktorá na súťaži získala medailu (striebro). V roku 2015 získala prvé miesto v Girls Combi Pool Classic na Svetovom pohári v skejtbordingu .
V roku 2021 súťažila za USA v ženskom pouličnom skejtbordingu na Letných olympijských hrách v Tokiu, kde skončila na poslednom (20.) mieste v kvalifikácii. Smith bola jednou z prvých otvorene nebinárnych osôb súťažiacich na olympijských hrách. Na skejtborde mala napísané zámená „they/them“. Viacero športových komentátorov však tento rod neuvádzalo, vrátane BBC Sport a NBC Sports.
Osobný život.
Smith je bisexuálna, nebinárna osoba, ktorá sa sama prezentuje zámenami they/them. Nie je veriacou osobou. V mladosti uvažovala o samovražde, no po účasti na olympiáde vyhlásila, že je po prvýkrát v živote hrdá na osobu, na ktorej pracovala, aby sa ňou stala.
Poriadok (predpis)

Poriadok (čes. "řád", nem. "Ordnung", maď. "rendtartás", lat. približne "ordinatio"/ "codex", fr. približne "règlement"/ "code", angl. približne "rules"/ "code"/ zastarano "ordination") je v strednej Európe:
Používanie názvu poriadok v názvoch právnych predpisov má len historické dôvody. Ak je ako poriadok v názve označený nejaký právny predpis, nemá to žiaden vplyv na jeho právnu silu, t.j. pre právnu silu predpisu je v skutočnosti rozhodujúce to, či je daný predpis zákonom, vyhláškou a podobne.
Slovo poriadok v názvoch slovenských celoštátnych právnych predpisov.
V súčasnom slovenskom práve je slovo poriadok obsiahnuté v názvoch (alebo oficiálnych skrátených názvoch) nasledujúcich zákonov (vrátane zákonníkov v širšom zmysle):
Historicky bolo slovo poriadok na Slovensku obsiahnuté aj v názvoch iných zákonov, najmä:
V súčasnom slovenskom práve je slovo poriadok obsiahnuté v názvoch (alebo oficiálnych skrátených názvoch) nasledujúcich celoštátnych vyhlášok:
Iné použitie slova poriadok.
Ďalšími príkladmi použitia slova poriadok sú napr. výrazy disciplinárny poriadok, rokovací poriadok, domový poriadok, reklamačný poriadok, školský poriadok, cestovný poriadok, telekomunikačný poriadok, prevádzkový poriadok atď. O nich pozri samostatné články.
Dub Tamme-Lauri

Dub Tamme-Lauri () je veľký dub letný ("Quercus robur"). Je najširší a najstarší strom v Estónsku. Nachádza sa v obci Antsla, v kraji Võrumaa.
Parametre.
Výška stromu je 17 metrov a obvod vo výške 130 cm je 831 cm. Podľa výskumníkov bol strom zasadený okolo roku 1326. Dub bol viackrát zasiahnutý bleskom, čo poškodilo konáre a vyprázdnilo stred stromu. Počas reštaurácie v 70. rokoch 20. storočia sa v dutine našla stará skrýša protisovietskych partizánov. Sedem ľudí mohlo stáť v strome než ho napustili ôsmimi tonami spevneného betónu. Strom stále žije aj keď kvôli bleskom stratil vrch svojej koruny.
Dejiny a legendy.
Názov Tamme-Lauri pochádza od názvu farmy Tamme-Lauri, ktorá získala názov podľa bytosti ducha čo mala v strome prebývať a občas prinášať šťastie a inokedy nešťastie. Bol to duch ohňa zvaný Laurits. Pozemok na ktorom strom stojí bol zakúpený Ministerstvom životného prostredia v roku 2006 a dub je chránený od roku 1939.
Dub bol vyobrazený na bývalej estónskej desaťkorune. V roku 2016 sa strom ako reprezentant Estónska zúčastnil súťaže Európsky strom roka. Priniesol legendu podľa ktorej začal rásť z časti vozu, ktorú do zeme zapichol švédsky kráľ.
Chemická štruktúra

Chemická štruktúra popisuje molekulárnu geometriu a, ak je to možné a nutné, elektrónovú štruktúru danej molekuly alebo inej látky. Molekulárna geometria popisuje priestorové usporiadanie atómov v molekule a chemické väzby, ktoré držia tieto atómy pokope. Môže byť popísaná štruktúrnym vzorcom alebo molekulárnymi modelmi. Celková elektrónová štruktúra popisuje i obsadenie jednotlivých molekulárnych orbitálov v molekule. Popis chemickej štruktúry je možný pre rôzne druhy molekúl od malých molekúl (napríklad diatómový molekulárny kyslík či dusík) až po veľmi zložité molekuly (napríklad bielkoviny či DNA).
História.
Teóriu chemickej štruktúry vyvinuli August Kekulé, Archibald Scott Cuoper a Aleksandr Butlerov, spolu s ďalšími, približne od roku 1858 ďalej. Tieto teórie boli prvé, ktoré hovorili, že chemické látky nie sú náhodné zhluky atómov a funkčných skupín, ale že majú definované usporiadanie dané valenciou atómov, z ktorých sa molekuly skladali, čo im dávalo trojdimenzionálnu štruktúru, ktorú bolo možné určiť alebo stanoviť. 
Pred ich teóriami bolo vnímanie chemickej štruktúry látok rôznorodé. Nebolo jasné, či sa teórie aplikované na anorganickú chémiu môžu aplikovať i na organickú chémiu, ktorá vtedy bola novým odborom. Jean-Baptiste Dumas napríklad v roku 1840 klasifikoval látky podľa substitučných reakcií – ak sa z jednej látky pomocou substitúcie stala iná, látky boli toho istého typu. Williamson a Odling hovorili o „radikáloch“, z ktorých sa jednotlivé molekuly skladali. 
Úrovne.
Pri určovaní chemickej štruktúry je nutné rozlišovať medzi samotným prepojením atómov v rámci molekuly (chemická konštitúcia), popisom ich trojdimenzionálneho usporiadania (molekulárna konfigurácia, ktorá uvádza i informácie napríklad o chiralite) a presným určením väzbových dĺžok, uhlov a torzných uhlov, teda kompletnej reprezentácie (relatívnych) atómových koordinát. Tieto tri úrovne určovania šturktúry je možné vnímať ako postupné spresňovanie znalostí geometrie danej molekuly (najnižšou úrovňou je konštitúcia, potom konfigurácia a nakoniec najvyššou je presný 3D model s hodnotami dĺžok a uhlov väzieb a torzných uhlov).
Určovanie štruktúry chemických zlúčenín má väčšinou za úlohu určiť spôsob, ktorým sú jednotlivé atómy prepojené a väzbovosť jednotlivých väzieb. Ak je to možné, určovanie štruktúry vedie k trojdimenzionálnej reprezentácii priestorových koordinát atómov v molekule (alebo inej látke).
Metódy určovania chemickej štruktúry.
Medzi metódy, ktorými je možné určiť chemickú štruktúru, patria tieto metódy:
Dodatočné informácie je možné zistiť pomocou ďalších metód: ak má molekula nepárový elektrónový spín v nejakej funkčnej skupine, je možné využiť ENDOR a elektrónovú paramagnetickú rezonančnú spektroskopiu. Tieto techniky sú o to dôležitejšie, ak molekuly obsahujú atómy kovov a keď kryštály vyžadované v kryštalografii alebo druhy atómov vyžadované na NMR nie sú dostupné na určenie štruktúry molekuly. Nakoniec je v niektorých prípadoch možné použiť i špecializované metódy, ako je napríklad elektrónová mikroskopia.
Olympic Studios

Olympic Studios je hudobné nahrávacie štúdio, ktoré sa nachádza v londýnskej štvrti Barnes. Budova bola vystavaná v roku 1906 a najprv tu sídlilo divadlo. Po druhej svetovej vojne bola prestavaná na kino a v 50. rokoch tu začalo sídliť televízne štúdio; nedlho potom tu vzniklo hudobné nahrávacie štúdio. Nahrávali tu napríklad hudobníci John Cale, Cat Stevens, Richard Thompson alebo skupiny Pink Floyd, Soft Machine alebo Hawkwind. Štúdio zaniklo v roku 2009, ale o štyri roky neskôr bolo v menšom rozsahu opäť otvorené.
Lassi Sinkkonen

Lassi Juhani Sinkkonen (* 1. apríl 1937, Vyborg† 3. február 1976, Helsinki) bol fínsky spisovateľ. K jeho hlavným dielam patria okrem básní "Sumuruisku" (1968), "Solvežina pieseň" (1970) a "Sirkkelisirkus" (1975). Sinkkonen sa charakterizoval ako proletársky spisovateľ na základe toho, že popri písaní robil aj fyzickú prácu a predmety si vyberal zo svojho okolia. Predtým, ako sa Sinkkonen stal spisovateľom na voľnej nohe, pracoval v práčovni, stavebný robotník a ako maliar.
Prvý román "Sumuruisku" opísal fínsku spoločnosť okupovanú Sovietmi, život robotníkov a konflikty.
"Solvežina pieseň", odohrávajúca sa vo vojnových Helsinkách, je analýzou proletárskeho rodinného života upravenou do podoby televíznej hry. Rozprávačom je Solveig, mladé dievča, ktorého príbeh vytvára obraz o živote troch generácií robotníkov. Saara je Solveigina matka, ktorá pre ťažký život zatrpkla. Famu je Solveigina babička, ktorá miluje, keď Saara citu nie je schopná. Pokračovaním knihy je "Solveig a Jussi" (1973).
Struhár (vrch)

Struhár () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad obcou Jasenie, približne severozápadne od Brezna.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Prašivá. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a na katastrálnom území obce Jasenie. Najbližšími sídlami sú južne situované Jasenie a Dolná Lehota, severozápadne leží osada Magurka. Masív patrí do ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Struhár je súčasťou rázsochy, vybiehajúcej južným smerom z Ďurkovej () na Obrštín (). Západne susedí Latiborská hoľa (), Veľká hoľa (), Košarisko (), Ráztocká hoľa () a Ráztocké poľany (), južne Obrštín (), východne Žiar () a Žiarska hoľa () a severným smerom Chabenec (), Ďurková () a Zámostská hoľa (). Masív patrí do povodia Hrona, kde vodu odvádza Jasenský potok, odvodňujúci západné (Prostredný potok) i východné (Lomnistá) svahy hrebeňa. Juhozápadným smerom sa svahy zvažujú do Jasenskej doliny, severozápadné do doliny Šifrová a východné do Lomnistej doliny. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý, miestami riedky porast s čistinami, umožňujúci obmedzený rozhľad. Z vhodných miest je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, pri priaznivých podmienkach aj Kremnické a Štiavnické vrchy, Javorie, Poľanu a Veporské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no úbočím vedú chodníky: