Sergej Sergejevič Prokofiev

Sergej Sergejevič Prokofiev (; * 23. apríl 1891, Soncovka, Jekaterinoslavská gubernia – † 5. marec 1953, Moskva) bol jedným z najväčších skladateľov 20. storočia. Skladal v širokej škále žánrov vrátane opery, baletu, filmovej hudby, kantát, orchestrálnych a komorných prác. Zároveň bol brilantným klaviristom a dirigentom.
Život.
Narodil sa v rodine agronóma Sergeja Alexejeviča Prokofieva. Hudbe sa venoval od piateho roku života. 
Hodiny hry na klavíri mu dávala spočiatku matka, veľmi muzikálna, dobrá klaviristka. Prvé skladateľské pokusy - valčíky, pochody a dve opery, upútali pozornosť Tanejeva; na jeho radu sa Prokofiev pustil do pravidelného štúdia hudby u R. Gliera. Po dvoch rokoch odišiel na petrohradské konzervatórium. Počas štúdia zložil symfonické poémy. Roku 1914 ukončil konzervatórium ako hudobný skladateľ. Roku 1918 opustil vlasť, odišiel najprv do USA, neskôr do Francúzska. Rýchlo získal slávu vynikajúceho klaviristu - virtuóza a mimoriadne originálneho skladateľa. V Paríži nadviazal spoluprácu s S. Ďagilevom, skladal pre neho balety.
Dovtedajšia skladateľova tvorba znamenala v histórii hudby úplne nóvum. Prokofiev, nepriateľ ľahko zrozumiteľnej a romantickej expresie, programovosti a pátosu, ohromil súčasníkov nezvyčajne originálnym, svojráznym štýlom. Jeho hudba je motorická, rytmicky bohatá, vtipná v neočakávaných zvratoch melódie a v prekvapujúcich harmonických spojeniach. Je novátorom v oblasti klavírnej hry - rozvíja techniku akordovej hry, obohacuje dynamiku, obľubuje výrazové kontrasty, kladie pred interpreta neobyčajne ťažké, ale objavne riešené rytmické problémy.
Rok 1932, rok návratu a trvalého usídlenia sa vo vtedajšom Sovietskom zväze, priniesol v Prokofievovej tvorbe zásadný zvrat. Opustil experimentátorské hľadanie, začal rozvoj smerujúci k zjednodušeniu technických prostriedkov, exponovanie melodiky ako prvoradého, najkomunikatívnejšieho výrazového prvku. Koncentrovanosť formovej výstavby diel pomaly ustupovala plynulosti. Prokofiev sa vrátil ku kantátovým formám a k historickej tematike. O svojom rozhodnutí vrátiť sa do stalinského Ruska v roku 1936 povedal: „V Európe sa všetci musíme zháňať po predstaveniach, prehovárať dirigentov a riaditeľov divadiel; v Rusku oni prídu za mnou - až je ťažké uspokojiť tento dopyt...“ V roku 1948 bol sovietskymi autoritami obvinený z „formalizmu“ a antidemokratických tendencií a jeho umelecká sloboda bola permanentne obmedzovaná. Jeho smrť v roku 1953 zatienilo v ten istý deň Stalinovo úmrtie.
Charakteristika tvorby.
Technicko-formová rovina Prokofievovej hudby je v podstate neoklasicistická, avšak nad všetkým dominuje špecifický "duch vzdoru", ktorý je zdrojom neočakávaných zmien v naoko konvenčnej melodickej línii, prekvapujúcich harmonických zvratov, ktoré narúšajú vžitý tonálny poriadok, ako aj rytmických prekvapení. Prokofiev osviežil známe prostriedky, ale výsledkom bolo vytvorenie novej hudobnej kvality, absolútne originálneho a neopakovateľného "prokofievovského" štýlu.
Dielo.
Dielo Sergeja Prokofieva je úctyhodné, okrem iného zahŕňa 7 symfónií, 11 koncertov, 8 opier, 7 baletov a filmovú hudbu. V symfonickej tvorbe sa Prokofiev výraznejšie nepresadil, jeho baletne poňaté symfónie ostali v tieni Šostakoviča, pravdaže s výnimkou "Symfónie č. 1" ktorá sa hneď po napísaní stala v Európe pódiovým hitom. O to cennejšie a často interpretované sú však jeho koncerty, z ktorých vyniká "Klavírny koncert č. 3" a dva husľové koncerty. Z ostatných orchestrálnych diel je známa rozprávka "Peter a vlk", vďačné dielo koncertov orientovaných na detského poslucháča. Vynikajúci je súbor klavírnych sonát, ktoré patria medzi najvýznamnejšie klavírne diela 20. storočia. Najviac však skladateľa preslávil balet "Rómeo a Júlia", ktorý spolu s Čajkovského dielami tvorí základ repertoáru snáď každej baletnej scény na svete.
"Pre podrobnejší prehľad pozri Zoznam diel Sergeja Sergejeviča Prokofieva"
Citáty.
""Hudba...bezpochyby dosiahla a prešla najvyšším stupňom konfliktu a zložitosti, ktorú v praxi možno dosiahnuť. Nechcem nič lepšie, viac pružné alebo viac kompletné než je sonáta, ktorá obsahuje všetko potrebné pre môj kompozičný zámer."„
Prokofiev, New York Times, 1930
“"Hudba napísaná neúprimne je neživotná."" (citát visí vo vestibule základnej školy Prokofievova 5 v bratislavskej Petržalke)