Cyklistická dráha

 Cyklistická dráha je dráha, na ktorej sa realizujú cyklistické preteky. Dráha má oválny tvar. Hala s cyklistickou dráhou sa označuje ako velodróm. 
História.
Prvé preteky sa uskutočnili 31. mája v roku 1869 v Paríži. Išlo o dráhu, ktorá bola mierne prevýšená v zákrutách pretekalo sa na zemi. Prvá cyklistická dráha bola otvorená v roku 1880 v nemeckom Mníchove. Postupne vznikali ďalšie cyklistické dráhy vo Francúzsku, Nemecku a USA. Dnes sú už dráhy po celom svete, najvyššie položená sa nachádza v Peru.
Materiály.
V súčasnosti sa okruhy najčastejšie robia v krytých velodromoch z dreva (drevené parkety), alebo na otvorených cyklistických dráhach z betónu a tiež z asfaltu. Najrýchlejšia cyklistická dráha na svete je z dreva, keďže drevo má z týchto troch materiálov najväčší trecí odpor. Pri nezastrešených dráhach sa často používa tropické drevo afzélie africkej. Pri prekrytých cyklistických dráhach sa zas zvykne používať sibírsky smrek. Asfalt ako povrch cyklistickej dráhy sa v súčasnosti používa pomenej.
Konštrukcia a rozmery.
Princíp.
Cyklistická dráha pozostáva v princípe z dvoch priamych línií a z dvoch 180-stupňových kriviek ( z dvoch rovín a z dvoch zákrut). Pomer týchto dvoch geometrických prvkov by mal byť vyvážený, ale nie je predpísaný. Každá disciplína si totiž kladie na dráhu iné požiadavky. Väčšina dráh je potom kompromisom medzi rozličnými požiadavkami jednotlivých disciplín.
Rýchlosť.
Pri jednotlivých disciplínach sú dosahované rôzne najvyššie rýchlosti. Napríklad pri vytrvalostných súťažiach je to okolo 55-60 km/h. V šprinte sa najvyššia dosahovaná rýchlosť pohybuje až niekde medzi 70 a 80km/h. Pri cyklistických pretekoch za motorovým vodičom je to až do 110km/h. Tvar a prevýšenie dráhy musia byť navrhnuté s ohľadom na túto rýchlosť.
Sklon dráhy.
Keďže v zákrutách nevyhnutne dochádza k nakláňaniu sa pretekára na bicykli, dráha sa navrhuje v sklone. Sklon dráhy v zákrutách sa pohybuje od 30 do 60 stupňov podľa veľkosti oblúka a dosahovanej rýchlosti pretekára. Približne platí pravidlo, že pri zhruba 40 až 50 km/h by mal pretekár v oblúku zvierať s dráhou pravý uhol. Pri vyšších rýchlostiach sa cyklista nakláňa viac smerom dovnútra oblúka a pri nižších viac smerom von z oblúka. Keby cyklista išiel príliš pomaly pri strmom sklone dráhy v zakrivení, skĺzol by z dráhy preč. Všeobecne teda platí, že čím väčšia rýchlosť, tým strmší by mal sklon byť, pričom treba ešte dbať na polomer oblúka.
Klopenie dráhy na rovine je mierne, okolo 10 stupňov.
Dĺžka.
Aby sa cyklistická dráha mohla prispôsobiť rôznym súťažiam, je jedným z kritérií, aby sa jednoducho dala dosiahnuť rôzna dĺžka dráhy. Dĺžka sa väčšinou zvolí tak, aby určitý počet celých kôl (alebo aj polovička kola) dával dokopy 1000 metrov. Zvyčajne je to dĺžka: 200 m (5 kôl = 1000 m), 250 m (4 kolá = 1000 m), 333,3 m (3 kolá = 1000 m). Dráha v Stuttgarte má napríklad dĺžku 285,71 m, čiže pri 3,5 kole sa dosiahne 1000 m. Pod 200 m sa dĺžka zvyčajne nevolí. V súčasnosti sú štandardom dĺžky: 250, 333,3 a 450 metrov.
Šírka.
Šírka dráhy sa odvíja od požiadaviek na dostatočný priestor pri vyhýbaní sa pri pádoch alebo tiež na dostatočný priestor na taktické manévre pri šprinte. Spravidla sa pohybuje medzi 5 až 8 m. 
Označenie a popis dráhy.
Na dráhe sú tri čiary v smere jazdy:
Značenia kolmo na smer jazdy: