Pekari Wagnerov

Pekari Wagnerov alebo pekari chako ("Catagonus wagneri") je sviniam podobný cicavec z čeľade pekariovitých pôvodom z oblasti Južnej Ameriky.
Miestne názvy.
Miestne juhoamerické kmene poznajú pekariho Wagnerovho pod názvom "tagua".
Taxonómia.
Druh bol prvýkrát opísaný Carlosom Rusconim v roku 1930 na základe fosílnych nálezov a dlho bol považovaný za vyhynutý druh.
Živý exemplár bol prvýkrát objavený v prírode na začiatku 70. rokov 20. storočia pri výprave do oblasti Gran Chaco, ktorú viedol Dr. Ralph Wetzel.
Je jediným zástupcom rodu "Catagonus".
Jeho vývoj prebiehal izolovane po dobu viac než 8 miliónov rokov.
Rozšírenie.
Vyskytuje sa v Južnej Amerike na území štátov Argentína, Bolívia a Paraguaj v oblasti nazývanej Gran Chaco, ktorá patrí k najhorúcejším oblastiam kontinentu. Je endemitom tejto oblasti. Celkovo žije na ploche až 140 000 km².
Opis.
Obidve pohlavia sú si podobné.
Je najväčším v súčasnosti žijúcim zástupcom pekariovitých.
Farba srsti je sivohnedá. V oblasti pliec sa nachádza golier tvorený pásom svetlejšej srsti a stredom chrbta sa tiahne pás tmavšej srsti. Mladé jedince sú sfarbené podobne ako dospelé.
Srsť je hrubá a štetinatá a pomerne dlhá. Môže dosahovať dĺžky až okolo 22 centimetrov.
Hlava je v pomere k telu veľmi veľká. Pekari Wagnerov má 38 zubov. Rypák je pomerne dlhý a ohybný. Uši sú veľké a pokrýté dlhou svetlejšou srsťou.
Rypák, uši a chvost sú väčšie než u ostatných zástupcov pekariovitých.
Končatiny sú pomerne dlhé a dobre prispôsobené behu.
Majú veľmi dobre vyvinutý zrak a čuch. 
Je najvzácnejším zástupcom čeľade pekariovitých.
Hlas.
Na komunikáciu používajú škálu zvukov, predovšetkým krochkanie a trkotanie zubami.
Biotop.
Obľubuje suchý stepný krovinatý typ krajiny, ktorá je charakterizovaná rastom predovšetkým nízkych sukulentov a ostnatých kríkov. Zdržuje sa ale aj v trávnatých stepných oblastiach a v poľnohospodársky využívanej krajine.
Spôsob života.
Aktívne sú cez deň, pričom najaktívnejšia časť dňa je dopoludnie. Týmto sa odlišujú od väčšiny cicavcov žijúcich v najhorúcejších častiach Južnej Ameriky. V najhorúcejších častiach dňa sa skrývajú do kríkov, či iných vyšších porastov, kde odpočívajú. Väčšinu aktívnej časti dňa strávi hĺadaním potravy.
Žijú v menších rodinných skupinkách čítajúcich zvyčajne do 10 jedincov. ojedinele sa ale vyskytujú aj solitárne jedince. 
Často a radi sa váľajú v prachu.
V prípade ohrozenia sa naježia a utekajú, pričom vylučujú zo žliaz umiestnených na chrbte sekrét, ktorý vydáva zápach a slúži pravdepodobne k tomu, aby sa skupinka mohla orientovať a jednotlivé jedince sa nestratili. Týmto mliečnym sekrétom si pekari aj označujú svoje teritória.
Niekedy sa prípade ohrozenia postavia do línie a vytvoria obranný val.
Reprodukcia.
Samice rodia raz ročne. Za účelom pôrodu samica opúšťa rodinnú skupinu a rodí v ústraní. 
Gravidita u tohto druhu trvá 151 dní.
Mladé jedince sa väčšinou rodia v období medzi septembrom až januárom (obvykle september - november). Rodí sa 1 - 4 mláďatá, pričom obvyklý počet je 2 - 3. Pri pôrode vážia mladé jedince medzi 500 - 1050 gramami. Už približne 2 hodiny po pôrode sú mlade jedince schopné samostatného pohybu. Predpokladá se, že pohlavnej dospelosti mladé jedince dosahujú vo veku 2 - 3 rokov. Je však zaznamenaný prípad v zajatí, kedy samica počala vo veku necelého jedného roka.
Potrava.
Sú veľmi dobre adaptované na suché drsné prostredie v ktorom žijú a tak väčšinu tekutín prijímajú len z konzumovaných rastlín a to predovšetkým z mäsitej dužiny kaktusov a bromélií. Kaktusy a bromélie zároveň tvoria hlavnú zložku jeho potravy. Okrem nich sa živí korienkami, ovocím, semenami, ale aj rôznými travinami. Výnimočne skonzumuje aj zdochlinu, alebo uloví malého cicavca. Potrebné minerály získava konzumáciou hliny, ktorá je na ne bohatá, ale aj konzumáciou rozkladajúcich sa rastlinných produktov.
Ohrozenie a ochrana.
Podľa klasifikácie IUCN patrí k ohrozeným taxónom.
V rámci CITES klasifikácie je pekari Wagnerov zaradený do CITES APPENDIX: I.
Súčasná populácia je považovaná za klesajúcu. Presný počet populácie nie je známy, ale predpokladá sa, že ide o 3000 - 5000 jedincov.
Hlavné hrozby pre tento druh sú predovšetkým strata a fragmentácia biotopov, ale aj lov zo strany človeka.
Medzi prirodzených nepriateľov patria okrem človeka aj jaguáre a pumy, pričom mladé jedince môžu padnúť za obeť aj ocelotom.