Človek vzpriamený

Človek vzpriamený (zriedkavé názvy: vzpriamený človek, homo erectus, opočlovek, archantrop(ín) ; lat. "Homo erectus", zriedkavo: "Homo sapiens erectus, Pithecanthropus erectus, Archanthropus, Archanthropinae, Archanthropini") je vyhynutý druh rodu človek (Homo). Žil približne v období od 2/1,8 mil. do 150/140/100 000 pred Kr.
Objavovanie druhu.
Jáva.
V roku 1863 (t.j. mimochodom 7 rokov po slávnom objave neandertálca v Neandertali, ktorého v tom čase považovali obyčajne len za starú rasu moderného človeka) prezentoval Ernst Haeckel prvýkrát myšlienku medzičlánku medzi ľudoopmi a ľuďmi na konferencii a v tom istom roku aj priamo v jednej zo svojich prác Carl Vogt (Soukup 2005 135 a n.). Haeckel potom v roku 1866 zaviedol aj označenie Pithecanthropus (alebo Alalus) pre tohto- vtedy ešte len hypotetického - „op(ic)očloveka“ (či „nemého“).
V roku 1892/1894 Eugene Dubois na základe nálezov Trinil 1, Trinil 2 a Trinil 3 (išlo o hornú časť lebky, zuby a stehnovú kosť) nájdených pri rieke Solo na Jáve opísal nový druh Pithecanthropus erectus. Už predtým, v roku 1890, Dubois našiel na Jáve nález Kedung Brubus 1; tento bol však až v roku 1924 dodatočne zaradený do druhu Pithecanthropus erectus. Podrobnosti o týchto nálezoch pozri v článku človek trinilský.
Ďalšie nálezy z Jávy (vrátane Homo soloensis):
Čína.
Nálezy zubov z rokov 1921, 1923 a 1927 z lokality „Čou-kchou-tien (Zhoukoudian) lokalita 1“ v Číne primäli Kanaďana menom Davidson Black priradiť ich v roku 1927 do nového druhu menom Sinanthropus pekinensis. O rok neskôr sa v tej istej lokalite našla prvá lebka sinantropa, ďalšie nálezy z tejto lokality nasledovali až do roku 1937 a potom zas najmä v rokoch 1949 až 1966. Podrobnejšie pozri v článku človek pekinský.
V Číne sa ďalej našli najmä (vrátane nálezov dnes radených pod Homo heidelbergensis):
Vyššie uvedené nálezy z Lan-tchienu boli v roku 1964 opísané ako Sinanthropus lantianensis.
Ostatná Ázia.
Z Vietnamu je významný nález z jaskyne Tham Khuyen z roku 1965, z Indie nález z lokality Narmada (Hathnora) z roku 1982.
Z roku 1991 (a neskôr) pochádzajú nálezy z lokality Dmanisi (t.j. Homo georgicus) na hranici Ázie a Európy.
Na ostrove Flores v Indonézii sa v roku 2003 našli nálezy LB1, LB2 atď. (t.j. Homo floresiensis).
Afrika.
Významné africké nálezy sú (vrátane nálezov radených pod Homo ergaster):
Európa.
Významné európske nálezy sú (nálezy sa dnes obyčajne radia pod Homo ergaster a Homo heidelbergensis):
Taxonómia.
Vytvorenie druhu.
Analýzy vyššie uvedených nálezov z Jávy vykopaných od roku 1936 definitívne ukázali, že nálezy z Jávy (prípadne okrem Homo soloensis) netvoria zvláštny rod (nie sú teda ani medzičlánkom medzi ľudoopmi a ľuďmi), ale patria priamo pod rod človek (Homo). Okrem toho sa v roku 1939 porovnávaním ukázalo, že sú veľmi podobné nálezom druhu Sinanthropus pekinensis. Preto v roku 1939/1940 Weidenreich zlúčil druhy Pithecanthropus erectus (t.j. nálezy Trinil a Sangiran) a Sinanthropus pekinensis (t.j. nálezy z Čou-kchou-tienu) do jedného spoločného druhu, ktorý navyše presunul do rodu Homo. Nový druh nazval „Homo erectus“ (hoci Weidenreich sám potom viac-menej naďalej používal staré označenia Pithecanthropus a Sinanthropus). Príslušné nálezy pod rod Homo presunul aj Rus Nesturch v roku 1941, ten však nepoužil názov Homo erectus. 
Preraďovanie taxónov do druhu a vyraďovanie taxónov z druhu.
Ďalší autori postupne do druhu Homo erectus pridali ďalšie (často dovtedy separátne klasifikované) nálezy, konkrétne najmä (v zátvorke je – okrem prípadov so skratkou napr. – uvedený zdroj a rok prvého zaradenia nálezu/taxónu pod druh Homo erectus):
Treba ale poznamenať, že nie všetci autori zahrnuli pod Homo erectus všetky tieto nálezy, a že niektorí autori zhruba do 70. rokov namiesto druhu Homo erectus mali všetky príslušné nálezy zaradené ako rod Pithecanthropus v širšom zmysle. Ako príklad môže poslúžiť významný britský anatóm W. E. Le Gros Clark, ktorý v roku 1955 najprv preradil nálezy rodu Sinanthropus pod rod Pithecanthropus, a až v roku 1964 presunul nálezy tohto širšie poňatého rodu Pithecanthropus pod rod Homo.
Kým jednotliví autori do druhu Homo erectus postupne pridávali vyššie uvedené ďalšie nálezy, druhí autori zas z druhu Homo erectus niektoré nálezy resp. skupiny nálezov (taxóny) odoberali a presúvali ich do iných rodov alebo do samostatných druhov. Najznámejšie prípady takýchto samostatných druhov sú:
Súčasný stav.
Dôsledkom vyššie uvedených priraďovaní a vyraďovaní je, že dnes vládne v systematike druhu Homo erectus pomerne chaotický stav, pretože jednotliví autori chápu druh Homo erectus rôzne. Možné sú najmä nasledujúce definície druhu Homo erectus:
a) V úplne najširšom (t.j. staršom a cca. od roku 2000 už zriedkavom) ponímaní, druh Homo erectus zahŕňa všetky ľudské nálezy na Zemi - okrem nálezov patriacich pod Homo habilis alebo Homo rudolfensis - spadajúce do obdobia od 1,9 mil. BP (alebo v závislosti od autora od 2/1,5/1 mil. BP) do cca. 200 000 BP a v Ázii u niektorých autorov až do cca. 50 či 30 000 BP (pričom posledné dátumy po novom datovaní nálezu Ngandong už neplatia (pozri nižšie)). Vyššie uvedenú „epizódu“ so zaradením Homo habilis pod Homo erectus tu teda nezohľadňujeme.
b) Ako bod a, ale z druhu Homo erectus sa odčlenia nálezy zaraďované ako Homo ergaster, pričom Homo egaster (a tým pádom aj to, čo ostane v druhu Homo erectus) má do istej miery rôzne definície (pozri v príslušnom článku), typicky zahŕňa staršie africké nálezy a okrem toho prípadne najstaršie európske nálezy a prípadne čínsky nález Lung-ku-pcho.
c) Ako bod a, ale z druhu Homo erectus sa odčlenia nálezy zaraďované ako Homo heidelbergensis v najširšom zmysle ( archaický Homo sapiens), t.j. Homo erectus nezahŕňa najmladšie nálezy z Afriky a Európy a prípadne aj Ázie (Alternatívne sa odčlení len časť Homo heidelbergensis v najširšom zmysle). Presná hranica týchto najmladších nálezov (a tým pádom aj to, čo ostane v druhu Homo erectus) sa mení podľa autora, v Európe a Afrike sa môžu myslieť najčastejšie nálezy od 900 000 či až od 600/500 000 BP, v Ázii (ak sa ázijské nálezy vôbec vyčlenia z druhu Homo erectus) je táto hranica trochu neskoršia – okolo 300/200 000 BP (Ale ázijské nálezy z lokalít Jün-sien (Yunxian) a Narmada, ktoré sa tiež často zaraďujú už pod Homo heidelbergensis sú (asi) staršie – Narmada má vek 50 – 150/vyše200 000 alebo 200 – 300 000 BP alebo 600-400 000 BP a Jün-sien môže mať 450 000 alebo 400 – 700 000 alebo okolo 580 000 alebo 500-800 000 alebo okolo 1 mil. BP). Treba dodať, že:
d) Ako bod b a zároveň bod c a zároveň sa z druhu Homo erectus prípadne vyčlenia niektoré spornejšie druhy, najmä Homo antecessor a menej často Homo georgicus a Homo cepranensis. Táto možnosť d je v súčasnosti azda najčastejší prípad systematiky. Typicky (pozri napr. Thurzo 2010, 1998, Klein 1999, Wood a Lonergan 2008) je výsledkom tohto postupu nasledovný systém:
Ako vidno, v extrémnom prípade sa pri takomto modernom postupe druh Homo erectus redukuje len na ázijské nálezy, teda zhruba na to, čo druh Homo erectus zahŕňal, keď bol pôvodne v roku 1939/1940 vytvorený (podobný „návrat ku koreňom“ sa v modernej systematike mimochodom udial s klasifikáciou druhu Homo sapiens). &lt;br&gt;
Vzhľadom na to, že možnosť d je najčastejšia, platí, že ak sa v súčasnej literatúre používa termín „Homo erectus v širšom zmysle“, myslí sa obyčajne (akokoľvek definovaný) druh Homo ergaster + druh Homo erectus v užšom zmysle, pričom Homo erectus v užšom zmysle zahŕňa buď len (všetky či len staršie) ázijské nálezy alebo zahŕňa tak ázijské nálezy ako aj stredne staré africké nálezy. U jednotlivých autorov potom ešte do Homo erectus v širšom zmysle môže ešte navyše prípadne patriť Homo georgicus, Homo floresiensis atď. Neformálne sa Homo erectus v niektorom zo širších významov označuje aj výrazom erekti.
Európa.
Najproblematickejšie pri vyššie spomínaných odčleňovaniach nálezov z druhu Homo erectus sú všetky ľudské nálezy (aj artefakty) z Európy spred 600 000 BP (ktorých je mimochodom veľmi málo): Najakceptovanejšie je dnes asi postavenie nálezu Gran Dolina ako samostatný druh Homo antecessor (ale nie všetci súhlasia), zaradenie nálezu Dmanisi ako Homo georgicus je už problematickejšie (nález sa často radí ako Homo ergaster či Homo erectus, okrem toho Dmanisi leží technicky skôr už v Ázii) a zaradenie nálezov z lokalít Isernia a Sima del Elefante (istý čas zaraďovaný ako Homo antecessor) je už úplne sporné. Nález Ceprano podľa najnovších analýz patrí veľmi pravdepodobne do druhu Homo heidelbergensis. Klein 1999 zaraďuje všetky tieto najstaršie európske nálezy ako „Homo sp.“. O datovaniach vyššie uvedených nálezov a o najstarších nálezoch ľudských artefaktov z Európy pozri nižšie pod nadpisom Časové vymedzenie.
Poddruhy.
Nasledujú poddruhy stanovené rôznymi autormi pre druh Homo erectus v najširšom zmysle. V článku človek (Homo) sú tie isté poddruhy zaradené podľa súčasnej mainstreamovej systematiky a sú tam uvedené aj synonymá. Treba zdôrazniť, že väčšina autorov uznáva len niektoré z poddruhov, ktoré sú tu uvedené, a dnešní autori veľkú časť z nich už ani nezaraďujú pod Homo erectus, takže zoznam braný ako celok je len extrémnou alternatívou:
Jáva:
Čína:
Ostatná Ázia:
Afrika:
Európa:
Časové vymedzenie.
Spodná hranica.
Čína.
V Číne a okolí sú možnými najstaršími nálezmi druhu Homo erectus nálezy z lokalít:
Treba poznamenať, že ešte v prvých rokoch 21. storočia viacerí autori (pozri napr. Klein 1999) zastávali názor, že všetky datovania z Číny nad cca. 1 mil. (resp. 1,15 mil) BP (takzvaná "dlhá chronológia") sú (po)chybné. Počet takýchto vyšších datovaní však v posledných pár rokoch narástol, takže tento názor už asi možno považovať za zastaraný.
Jáva.
Na Jáve datovanie istých vrstiev naznačuje možný vek až 2 mil. BP a 1,6 mil. BP. Najstarší datovaný nález je nález Mojokerto 1, ktorý má vyše 1,81 mil. rokov alebo menej ako 1 mil. rokov, nález Kedung Brubus 1, ktorý má (podľa Wood 2011) vek okolo rozhrania pliocénu a pleistocénu [to by malo byť okolo 1,8 mil. rokov BP] a isté nálezy zo Sangiranu (vrátane časti nálezov z taxónu Meganthropus palaeojavanicus), ktoré majú buď až 1,65 mil. rokov alebo len 780 000 rokov. Ostatné jávske nálezy sú mladšie ako 1 mil. BP. Podľa Klein 1999 (a mnohých iných) však napriek týmto niektorým vysokým datovaniam viacero faktov skôr naznačuje, že úplne všetky jávske nálezy sú v skutočnosti mladšie než 1 mil. a väčšina je mladšia ako 800 000.
Indický subkontinent.
Z indického subkontinentu (India, Pakistan) sú možno najstaršími nálezmi nálezy nástrojov z lokality Ráwát (Riwat, Rawat) datované na 2,2-2,0 mil. BP alebo 1,96-1,78 mil. BP, ďalej nález artefaktov z lokality Pabbi Hills datovaný na 2,2 až 0,9 mil. BP a niektoré ďalšie nálezy. U týchto nálezov však teoreticky (menej pravdepodobne) môže ísť aj o druh Homo habilis, okrem toho sú ich datovania sporné a napr. u Ráwátu môže ísť o prírodné útvary. Ďalej sa našli zuby druhu Homo erectus datované na 2,2-2 mil. BP z lokality Nádáh, aj tento nález je sporný. 
Okrem toho boli z Indie v roku 2011 oznámené nálezy nástrojov acheuléenskej kultúry, ktoré sa obyčajne pripisujú druhu Homo erectus, datovanie je okolo 1,5 mil. BP (každopádne viac ako 1 mil. BP )
Západná Ázia.
Na hraniciach Ázie a Afriky (na Blízkom Východe) je najstarším nálezom druhu Homo erectus (alebo Homo ergaster) nález z lokality Ubajdíja (Ubeidiya) starý 1,4-1 mil. BP; často sa považuje len za presah afrických nálezov. Nález nástrojov z lokality Irk al-Ahmar (Erk el-Ahmar, Erq el-Ahmar) v Izraeli, datovaný na 1,96/1,95 - 1,78/1,77 mil. BP sa zatiaľ považuje za veľmi sporný (a teoreticky tu môže ísť aj o druh Homo habilis). 
Na hraniciach Ázie a Európy je najstarší nález z Dmanisi starý 1,77 mil., ale ten sa často považuje za európsky nález. V roku 2011 bolo oznámené, že nástroje z lokality sú staré 1,85 až 1,77 mil. BP. 
Európa.
V Európe sú najstaršími nálezy:
Tieto nálezy, ako už bolo spomenuté, sa však nemusia v systematike nevyhnutne zaraďovať pod Homo erectus alebo Homo ergaster. Treba dodať, že uvedené nálezy sú jediné nesporné nálezy (jedincov alebo nástrojov) ľudí z Európy staršie ako nález Mauer 1 (teda staršie ako 600 000 BP). Klein 1999 v tomto kontexte upozorňuje, že po nedávnom prehodnotení rôznych údajných ďalších starých európskych nálezov (najmä z lokalít Le Vallonet, Soleihac, Kärlich A-E, Přezletice, Stránská Skála, Korolevo, Monte Poggiolo, Val d'Arno, Monte Peglia, West Runton, Tegelen, Mosbach, Séneze, Süssenborn, Untermassfeld, Tärko, Ilynka, Voigstedt, Ferme de Grace, Beftia 2 [lokalitu Sandalja v celej knihe vôbec nespomína]) sa ukázalo, že tieto údajné nálezy artefaktov človeka nie sú platné.
Afrika.
V Afrike datovanie najstarších nálezov:
Zhrnutie.
Zhrnutie pre Euráziu: Najstaršie nesporné nálezy (zrejme nielen druhu Homo erectus, ale aj celého rodu Homo) v Eurázii začínajú okolo 1,7 mil. BP (pred zmenami datovania v Číne a nálezom acheuléenu z Indie sa za nespornú považovala až hranica 1,2/1 mil. BP), pričom jediná nesporná výnimka je nález Dmanisi starý asi 1,85/1,77 mil BP. Sporné nálezy siahajú až niekde k 2 či dokonca 2,25 mil. rokov. 
Zhrnutie pre Euráziu spolu s Afrikou: Summa summarum možno konštatovať, že:
Treba poznamenať, že niektoré texty z 80. rokov udávajú začiatok Homo erectus okolo 1 mil. BP aj bez toho, aby uznávali existenciu druhu Homo ergaster (uznávajú len druhy Homo habilis – Homo erectus – Homo sapiens; ak by uznávali existenciu druhu Homo ergaster, tak by hranica 1. mil. BP bola pri staršom datovaní, podľa ktorého boli ázijské a európske nálezy všetky mladšie ako 1 mil. BP, v poriadku). Druh Homo habilis potom podľa nich končí (z nejasných dôvodov) až okolo 1 mil. BP alebo majú medzi koncom druhu Homo habilis (ktorého koniec potom prípadne ťahajú až na 1,4/1,3 mil. BP) a začiatkom druhu Homo erectus jednoducho časovú „dieru“ .
Vrchná hranica.
Vrchná hranica druhu Homo erectus je v súčasnosti (t.j. cca. od roku 1995) zhodná so spodnou hranicou druhu Homo heidelbergensis v najširšom zmysle (v terminológii alternatívnych systémov: so spodnou hranicou archaického Homo sapiens, resp. archaického Homo sapiens + Homo neanderthalensis v najširšom zmysle, resp. Homo heidelbergensis + Homo rhodesiensis). Z toho vyplýva nasledovné:
Ak sa však do druhu Homo erectus (namiesto do druhu Homo heidelbergensis) zaradia čínske nálezy typu Ta-li (Dali), Ma-pa (Maba) a podobne a indické ako Narmada, tak sa Homo erectus v Číne vzhľadom na datovanie týchto nálezov končí okolo 200 000 alebo skôr až 100 000 BP a v Indii pri jednom extrémnom datovaní (pozri vyššie) okolo 50 000 BP. A ak sa v druhu Homo erectus ponechajú aj jávske nálezy Ngandong a/alebo Sambugmacan, tak sa Homo erectus na Jáve vzhľadom na datovanie nálezov z týchto dvoch lokalít podľa staršieho datovania končí až 300-250 000 BP alebo 100 000 - 53 000/27 000 BP, ale podľa datovania z roku 2010 (prinajmenšom pre Ngandong) medzi 546 000 a 143 000 BP .
V roku 2011 bol z lokality Lazaret vo Francúzsku oznámený nález (prezývku má Akidaya), ktorý bol predbežne zaradený ako Homo erectus (nie je jasné, či sa náhodou nemyslí Homo erectus v širšom zmysle, potom by to mohol byť aj Homo heildelbergensis, každopádne vraj rozhodne nejde o druh Homo neanderthalensis). Jeho vek je len 170 000 BP. Ak by ostalo platné zaradenie pod Homo erectus, tak by zrejme išlo o najmladší nález druhu Homo erectus z územia Európy (a podľa niektorých datovaní posledných ázijských nálezov aj celkovo najmladší nález Homo erectus). 
Zhrňujúc teda možno skonštatovať, že Homo erectus končí v Afrike a Európe 900/800/700/600 000 BP (najnovšie možno ?170 000 BP) a v Ázii 400/250/150/100 (v prípade Narmady pri extrémnom datovaní možno až 50 000 BP a podľa starších datovaní Ngandongu aj 53/27 000 BP). Treba dodať, že ak sa do Homo erectus zaradí aj Homo floresiensis – čo sa nerobí často - tak druh Homo erectus končí možno až 12 000 BP.
Od 70. do začiatku 90. rokov 20. storočia bol v rôznych textoch koniec druhu Homo erectus obyčajne paušálne stanovený na okolo 250 000 BP, pričom niektoré hraničné africké nálezy ako Broken Hill či Saldanha boli už spravidla považované za patriace pod Homo sapiens (zaradené boli ako Homo sapiens rhodesiensis, Homo sapiens steinheimensis, Homo sapiens neanderthalensis alebo podobne). Pod Homo sapiens namiesto Homo erectus sa vzhľadom na zvolený koncový dátum 250 000 samozrejme radili aj najmladšie ázijské nálezy erektov – najmä Ngandong (zaradený ako Homo sapiens soloensis, Homo sapiens steinheimensis, Homo sapiens neanderthalensis a podobne) a čínske nálezy typu Ma-pa (spravidla zaradené ako Homo sapiens neanderthalensis).
Charakteristika.
Homo erectus v užšom zmysle.
Podľa Thurzo 2010 Homo erectus v užšom zmysle (ktorý uňho zahŕňa len ázijské nálezy) "bol fyzicky mohutným typom človeka (výška 150-170 cm, hm. 45-60 kg, kapacita mozgovej časti lebky 727-1 225 cm3, hrubý nadočnicový val, nízke čelo, zočnicové zúženie čelovej kosti, bezbradá sánka, náznak predozadného kostného hrebeňa na vrchu mozgovej časti lebky, zauhlené záhlavie)."
Podľa Soukup 2005 Homo erectus v užšom zmysle (ktorý uňho zahŕňa ázijské nálezy a neskoršie africké nálezy) mal oproti ranému Homo väčšiu výšku a hmotnosť, väčší mozog, gracilnejší chrup, menšie žuvacie svaly a menší sexuálny dimorfizmus. Konkrétne morfologické znaky sú: "robustná, 170 – 180 cm vysoká, štíhla postava umožňujúca efektívnu chôdzu a beh; hmotnosť 60 – 80 kg; predĺžená. úzka, nízka, mohutne stavaná mozgovňa (750 – 1225 cm3), v tyle pretiahnutá a zalomená do tylového valu; výrazné postorbitálne zúženie lebky; masívne, dozadu ubiehajúce nízke a sploštené čelo s výraznými nadočnicovými valmi; veľké lícne kosti, dopredu vystupujúca tvár, široký nos, čeľuste a podnebie; mohutné čeľuste; redukcia ochlpenia tela, zmnoženie potných žliaz a vznik nového termoregulačného systému."
Jeho archeologická kultúra severne a východne od severnej Indie (t.j. východne tzv. Moviusovej línie) pozostávala z drobnotvarej industrie z kremeňa s občasným výskytom pästných klinov, ktorá pripomína (africký) acheuléen. Západne od Moviusovej línie bol typický acheuléen (pästné kliny, obojstranne opracované priečne sekáče, škrabky, rydlá atď.), i keď nie je doložený u všetkých populácií druhu. Homo erectus používal oheň, staval si jednoduché lovecké prístrešky a používal drevené kyjaky a oštepy. 
Žil v organizovaných skupinách. Lovil väčšie zvieratá a systematicky zbieral rastlinnú potravu. Jedlo varil (upravoval na ohni) tak ako moderní ľudia .
Dochádzalo uňho k rozvoju naučených vzorcov správania, presadzoval sa princíp spolupráce a reciprocity a rástol význam učenia v detstve.
Homo erectus v širšom zmysle.
Vančata 2007 charakterizuje Homo erectus v širšom zmysle (t.j. unňho vrátane Homo ergaster a bez Homo heidelbergensis) nasledovne: 
Človek stratil svoje kompletné ochlpenie pravdepodobne ešte ako Homo erectus, vtedy ako sa z neho stal stály chodec. Strata ochlpenia je významná z pohľadu regulácie termiky organizmu, ktorá je potením veľmi efektívna. Preto sa tvorba ochlpenia pre podporu potných žliaz, časom stiahla do úzadia.
Vývojové vzťahy.
O tom, z čoho sa vyvinul Homo erectus v širšom zmysle (teda zahŕňajúci aj Homo ergaster) pozri vývojové vzťahy v článku Homo ergaster. Homo erectus v užšom zmysle sa vyvinul buď z druhu Homo ergaster alebo z druhu Homo georgicus alebo menej pravdepodobne z druhu Homo habilis.
Odpoveď na otázku, čo sa z druhu Homo erectus vyvinulo, závisí od presnej definície druhu Homo erectus. Ak pojem Homo erectus zahŕňa len ázijské nálezy, tak sa obyčajne predpokladá, že ide o slepú vývojovú vetvu. Ak zahŕňa (či už v niektorom užšom alebo širšom zmysle) aj stredne staré africké nálezy, tak sa z neho vyvinul Homo heidelbergensis (resp. archaický Homo sapiens, resp. Homo rhodesiensis a Homo heidelbergensis) alebo Homo antecessor (resp. Homo mauritanicus v širšom zmysle), a možno aj Homo floresiensis .
Príklady systematík v literatúre.
Mounier (2011).
rod Homo:
Manzi (2011).
rod Homo:
Thurzo (2010;1998; 1985).
a)2010
rod Homo:
b)1998
rod Homo:
b)1985:
rod Homo:
Drobyševskij/Antropogenez.ru (2010; 2003).
a) 2010
archantrop/(?)Homo erectus (alebo Pithecanthropus erectus) v širšom zmysle - 1,8 mil BP - 130 000 BP (tri obdobia: 1,8 - 1,2 mil BP; 1,2 - 400000 BP; 400 000 - 130 000 BP)
b) 2004
archantrop (pre-archantrop – 1,8 – 1,2 mil. BP, raný archantrop - 1,2 mil. – 800 000 BP, 
neskorý archantrop – 800 000 – 400 000 BP) a prepaleantrop (raný prepaleantrop – 400 000 – 200 000 BP, neskorý prepaleantrop – 200 000 – 130 000 BP):
Poznámky: 
c) 2003
rod Pithecanthropus - u iných autorov zodpovedá Homo erectus + Homo heidelbergensis + Homo neanderthalensis (!) + Homo sapiens palestinensis + Homo antecessor + Homo helmei
Vančata (2007).
Homo erectus v širšom zmysle:
Schwartz a Tattesall (2005).
putatívny Homo erectus:
Wood a Lonergan (2008).
Homo erectus v širšom zmysle
McKee (2005).
rod Homo:
Soukup (2005).
Homo erectus v širšom zmysle:
Koltes (2004/2005).
jedna možnosť:&lt;br&gt;
archantropín/Homo erectus v širšom zmysle:
druhá možnosť: &lt;br&gt;
rod Homo:
Lewin, Foley (2004).
naddruh Homo erectus
Groves (?2004).
rod Homo:
Lexikon der Biologie (2004).
Homo erectus, navrhované poddruhy (toto delenie na regionálne poddruhy sa dnes už málo používa):
Susanne et al. (2003).
rod Homo:
Všeobecný encyklopedický slovník (2002).
Homo erectus – človek vzpriamený/opočlovek
Mikko's Phylogeny Archive.
rod Homo:
National Geographic Deutschland December 2002 (grafika).
rod Homo:
Heslip (2001).
rod Homo:
Kreger.
Homo erectus v širšom zmysle:
Wood (2000).
rod Homo:
Zeitoun (2000).
rod Homo:
Klein (1999).
rod Homo:
Filit (1999).
Homo erectus (Pithecanthropus erectus) - človek vzpriamený, opočlovek, staršie pitekantrop; 1 mil (!) - 500 000 (ale niektoré formy prežívali do 300 000):
Schrenk (1997/2008).
Homo erectus:
Encyklopédia medicíny (1997).
Homo erectus – opočlovek/človek vzpriamený; 1,6-250/200 000
Scott (1995).
rod Homo:
Kronika ľudstva (1992/1988).
Homo erectus
The Times Atlas of Archaelogy (1991).
rod Homo:
Biologie (1986).
rod Homo:
Encyklopédia archeológie (1986).
Homo erectus – nálezy: Afrika: Tarnifin (Ternifine), Salá (Salé), Broken Hill, Bodo; Ázia: Jáva, Lan-tchien (Lantian), Ta-li (Dali), Čou-kchou-tien (Zhoukoudian); Európa: Vallonet, Terra Amata, Tautavel, Lazaret, Fontéchevade, Mauer, Bilzingsleben, Vértesszölös, Azych:
Malá československá encyklopedie (1984).
Homo erectus – človek vzpriamený/opočlovek:
Pyramída (1982).
v článku opočlovek (1982):
rod Homo:
Poznámky (podľa zdrojového textu): 
Libbert (1982).
Homo erectus/archantrop – 1,9 mil. BP až 100 000 BP
Szalay a Delson (1979).
Homo erectus - nálezy: ?Omo Shungura Mb. H, Jü-an-mou (Yuanmou), Modjokerto, Sangiran (Djetis), Olduvai middle Bed II., East Rudolf Koobi Fora Upper mb., Ileret mb., ?Gomboré II, Olduvai upper Bed II, Omo Shungura Mb. K, Olduvai Bed III, ?Omo Shungura Mb. L, Sangiran (Trinil), Kedung Brubus, ?Sambungmachan, ?iné jávske strednopleistocénne náleziská, Olduvai Bed IV, Tarnifin (Ternifine), ?Yayo, ?Olduvai Masek, ?Lake Ndutu, Kung-wang-ling (Gongwangling), Čou-kchou-tien (Choukoutien) Loc. 1, Čchen-ťia-wo (Chenchiawo), Hong Kong drugstore, ?Nišijagi (Nishiyagi), ?Tham Khuyen, ?Tham Hai, ?Olduvai spodné Ndutu, ?Swartkrans b, cf. ?Přezletice
Boľšaja sovetskaja enciklopedija.
A)3. vydanie (1970-1979)
archantrop (Archanthropinae)/Homo erectus - od novšie 1,9 mil. BP/staršie 650 000 do 350 000 BP; Ázia, Afrika, Európa
B)2. vydanie
rod Pithecanthropus:
Јеlínek (1977).
rod Homo:
Poznámka: Nález Meganthropus paleojavanicus má klasifikovaný ako Australopithecus palaeojavanicus.
Eibl-Eibesfeldt 1974.
rod Homo:
Homo erectus
Co je Co 2 (1973, to isté 1983).
Homo erectus – „jedna z najstarších foriem človeka z včasného pleistocénu“ (= podľa str. 35: od 1 mil. rokov)
Zubov (1973).
Homo erectus
Menghin (1968).
človek:
Fischer Weltgeschichte (1966).
Homo erectus – archantropín/prehominín/archaický hominín; nálezy: Jáva (Pithecanthropus), Čína (Sinanthropus), sev. Afrika - Tarnifin (Ternifine, t.j. tzv. Atlanthropus) a možno aj nálezy Olduvaiu (Tanganjika)
Campbell (1965, 1963, 1962).
A)1965 ( 1963)
Homo erectus:
B) 1962:
Pithecanthropus erectus:
Rоbinson (1961).
Homo erectus :
Vallois (1955).
Namiesto Homo erectus má Pithecanthropus erectus 
Gremjackij (1950).
Namiesto Homo erectus má:
Mayr (1950).
Homo erectus - pitekantropy a sinantropy, (?)Ngandong, (?)Wajak (Wadjak)
McCown a Keith (1939).
rod Pithecanthropus:
Debec (1948).
rod Homo:
Nesturch (1941).
rod Homo:
Osborn (1918).
Najstarší známy typ (pred)človeka je Pithecanthropus, nazývaný aj trinilská rasa (Homo heidelbergensis je zvlášť).
Wilser (1912, 1911, 1906).
Má namiesto Homo erectus Proanthropus erectus (alebo Pithecanthropus erectus).
Szombathy (1902).
Spomína treťohorný druh Pithecanthropus erectus.
Haeckel (1879).
Haeckel v roku 1879 má (len ako hypotetický) rod Pithecanthropus (=rod Alalus, opočlovek, nehovoriaci človek).