Spišské modlitby

Spišské modlitby (iné názvy: Spišské kázňové modlitby, Kázňové modlitby zo Spiša či v skrátenom tvare ako SM) sú súbor modlitieb a prosieb. Patria k najstarším literárnym pamiatkam v slovenčine z 15. storočia. Vznikli v Spišskej Kapitule okolo roku 1479, ako koncept liturgickej modlitby. Za autora modlitieb sa považuje spišský prepošt Gašpar Bak. Autor textu využíva východoslovenské, stredoslovenské, české alebo poľské jazykové prvky a ich forma nasvedčuje, že vznikli na základe starších prameňov pod značným vplyvom byzantskej liturgie. Spišské modlitby sa nápadne podobajú na ekténie, ktoré sú typické pre gréckokatolícku a pravoslávnu cirkev. Obsahujú základné modlitby ako: Otčenáš, Zdravas' Mária a Verím v Boha. Text modlitieb je dôkazom, že v tej dobe sa v neliturgickej náboženskej oblasti ešte používal domáci jazyk a prežívala cyrilo-metodská tradícia. Spišské modlitby neskôr patrili Kláštorisku a od 16. storočia sa nachádzajú v Olomouci.
História.
Spišské modlitby vznikli ako koncept liturgickej modlitby v Spišskej Kapitule okolo roku 1479. Za autora sa považuje kartuziánsky mních Gašpar Bak, ktorý bol v rokoch 14641493 spišským prepoštom. Funkciu prepošta získal vďaka zásluhám v čiernom pluku uhorského kráľa Mateja I., kde dokonca velil delostrelectvu. V Spišských modlitbách sa nachádzajú nepriame zmienky, kde Gašpar Bak ďakuje uhorskému kráľovi Matejovi alebo pápežovi Sixtovi IV., ktorý ho po štúdiách v Bologni a Ríme vysvätil za kňaza. Podľa niektorých historikov Spišské modlitby vznikli po vysvätení dokončenej Katedrály svätého Martina a prednesení kázne spišského prepošta Gašpara Baka. Poukazujú pri tom na štvrtú prosbu, ktorá vyzýva veriacich, aby sa modlili za pápeža Sixta IV. a cisára Fridricha III. a za Mateja Korvína. Text modlitieb tak mohol vzniknúť medzi rokmi 14771480. Približne keď v roku 1477 uznal cisár Fridrich III. Mateja Korvína za českého kráľa, ale tri roky neskôr medzi nimi opäť vypukli.
Istá časť odborníkov je naklonená teórií, že autorom modlitieb mohol byť pravdepodobne prepošt alebo kňaz byzantského obradu. Túto teóriu potvrdzuje fakt, že autor nepoznal dobre český jazyk, pretože sa do textu dostalo viacero jazykových prvkov ako sú bohemizmy, slovakizovaná čeština, poľština, stredoslovenské alebo východoslovenské nárečia či nemčina. Prepis prepoštovej písomnej prípravy Spišských modlitieb bol vytvorený v Červenom kláštore, ako pomôcka pre znenie modlitieb a prosieb, ktoré sa budú prednášať v nelatinskej časti omše. Následne prepis modlitieb slúžil na duchovnú výchovu pre kartuziánskych frátrov. Modlitby neskôr patrili Kláštorisku, odtiaľ sa dostali do Levoče a následne do Olomouca, kde boli v rokoch 15361572 prepísané a vložené do kódexu kartuziánskeho kláštora neďaleko Olomouca. Spišské modlitby boli v 19. storočí znovu objavené. Text modlitieb je na fóliách 339v342v v kódexe "M(anuale) pro predicatione conversorum"/"Miscelanea de materiis diversissimis" pochádzajúceho z Dolan pri Olomouci, ktorý je uložený v rukopisnom oddelení Vedeckej knižnici v Olomouci pod signatúrou číslo 406. Kódex obsahuje okrem modlitieb aj texty piesní, napríklad svätováclavský chorál, o Márii Magdaléne alebo svätej Kataríne či Blahoslavenej Panny Márie, ktoré vznikli pravdepodobne pred 16. storočí.
Obsah.
V stredoveku bola latinčina bohoslužobným jazykom, ale niektoré náboženské úkony ako napríklad modlitba, kázeň či krstný sľub boli zväčša v domácom jazyku, aby veriaci lepšie pochopili obsah textu alebo posolstva. Spišské modlitby sú radom modlitieb, oslovení či prosieb, ktoré sa používali pri čítaní evanjelia a počas kázni. Prakticky ide o obrad kázne, spoločných modlitieb alebo spoločnej spovede. Obsahujú modlitby alebo prosby za živých ("Post evangelium", "Post sermonem") alebo za mŕtvych a ich duše, prosby za otca, matku, siroty, Otčenáš, Zdrávas' Mária a Verím v Boha. Tieto základné modlitby sa v takmer nezmennej podobe zachovali dodnes. Zmenám podliehali iba spoločné prosby. V Spišských modlitbách sa nachádzalo široké spektrum prosieb, ako napríklad za šľachtu, za uhorského kráľa Mateja Korvína, za duchovenstvo, za pápeža, za pokoj, mier, za počasie, za pútnikov, zosnulých, osamelých, za vojakov, za dobrodincov, nevoľných a za donátorov chrámu.
Zdroje a pramene modlitieb.
V Spišských modlitbách sa odrážalo viacero starších prameňov z dôb, keď sa v neliturgických náboženských textoch ešte používal domáci jazyk, ktorý obsahoval veľa slov zo spišského nárečia alebo stredoslovenské, východoslovenské, české a poľské jazykové prvky. Podľa Gabriela Povalu existujú určité obsahové paralely medzi Spišskými modlitbami a poľskými modlitbami ("Teksty modlitewne" zo zbierky "Ewangelia a Episa" a "Post sermonem" fólio 340 b), ktoré obsahujú rovnaké spoločné prosby. Na Spiš sa tieto modlitby zrejme dostali pod vplyvom byzantskej liturgie. Pravdepodobný zdroj je liturgia Jána Zlatoústeho, čo dokladá aj pridržiavanie sa vernejšie gréckeho textu v prosbe za kráľa. Naopak spoločné prosby za živých sú pravdepodobne postavené na základe ústnej tradície a nesledujú grécky či slovanský text. Vznik spoločných prosieb za živých sa spája priamo s cyrilo-metodskou tradíciou z 9.10. storočia.
Podľa odborníkov sa na konci 12. storočia v oblasti Spiša zachovala byzantsko-slovanská bohoslužobná tradícia. Túto hypotézu potvrdzuje skutočnosť, že počas prvej vlny valašskej kolonizácie sa tu nachádzalo latinské centrumSpišská Kapitula, ale aj ortodoxný archimandrita s právomocami biskupa, ktorý slávil byzantský obrad pre svojich veriacich. 
Spišské modlitby sa nápadne podobajú na ekténie v byzantskej liturgii a predstavujú špecifickú syntézu latinského a byzantského obradu. Podľa Gabriela Povalu rovnako existujú priame paralely medzi Spišskými modlitbami, byzantskými liturgiami cyrilo-metodskej tradície a latinskými textami neskorého stredoveku. Do 12. storočia sa v byzantskom obrade používala liturgia Jána Zlatoústeho len druhorado a počas zvyšku roka sa používala liturgia Bazila Veľkého. Svedčí o tom aj usporiadanie byzantských euchologionov z 8.11. storočia, kde je liturgia Bazila Veľkého umiestnená pred liturgiu Jána Zlatoústeho. Pravdepodobným zdrojom prosieb za živých by mohli byť obe liturgie. V latinských liturgiách v predtridentskom období strednej Európy sa používalo niekoľko ďalších modlitieb veriacich, najmä gregoriánske a galikánske. Galikánska liturgia rovnako ovplyvnila od 10. storočia aj rímsku liturgiu. "Ordo Romanus," obdoba byzantského typikona, ovplyvňuje liturgiu Európy od 11. storočia, avšak neurčuje použitie jednotného sakramentára (obdoba byzantského euchologionu). Práve preto sa v latinskej liturgii nachádzajú modlitby, ktoré nie sú spojené s gregoriánskym sakramentárom ale galikánskym. Podľa Jána Stanislava sú určité spojitosti medzi Spišskými modlitbami a galikánskou liturgiou. Obdobne ako liturgia, aj modlitby sú zrejme určené na piatkové slávenie.
Text.
Spišské modlitbyúryvky textu: