burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Amfiteáter (stavba)

Amfiteáter (gr. "amfi" - okolo a "theatron" - divadlo; lat. "Amphitheatrum") je staroveká rímska stavba s elipsovitým pôdorysom.
V amfiteátroch sa odohrávali gladiátorske zápasy, štvanice dravých zvierat a ukážky námorných bitiek (tzv. "naumachie"). Tieto aktivity prebiehali v jej prostrednej časti, aréne, okolo ktorej sa na vyvýšenom stupni nachádzali rady sedadiel pre divákov. Amfiteáter sa líšil od hipodrómu a cirkusu určených primárne pre preteky konských záprahov, a štadiónu pre atletické súťaže.
Najstarší amfiteáter, ktorý bol postavený na začiatku 1. storočia pred Kr. sa dochoval v Pompejach. Najznámejším amfiteátrom je Koloseum v Ríme (pôvodne nazývaný "Amphitheatrum Flavium"). Bolo vybudované medzi rokmi 70 - 80. Jeho kapacita bola asi 50 000 divákov, jeho dlhšia os mala dĺžku 188 m a kratšia 156 m.
Dnešné amfiteátre predstavujú priestory s výnimočnou akustikou vhodné najmä pre koncerty a divadelné predstavenia. Mnoho z nich už nemá pôvodné oválny charakter, ale je polkruhový.
Veterný mlyn (Kuželov)

Veterný mlyn v Kuželove v okrese Hodonín v Juhomoravskom kraji v Česku je mlyn holandského typu.
Bol postavený v roku 1842 ako obecný mlyn. V roku 1906 boli pristavané obytné budovy pre mlynárovu rodinu, ktorá dovtedy obývala spodné poschodie mlyna. Posledným mlynárom, od roku 1904, bol Bedřich Kašík. S mletím sa definitívne skončilo v roku 1946. Od roku 1963 je mlyn pamiatkovo chránený, v roku 2010 sa stal národnou kultúrnou pamiatkou. Od roku 1973 je majetkom Technického múzea v Brne. Od 60. rokov 20. storočia prebiehali rekonštrukcie, ktoré ho znovu uviedli do prevádzkyschopného stavu, a od roku 1977 je prístupný verejnosti.
V bývalom mlynárovom dome a priľahlom chlieve a stodole je expozícia horňáckého bývania, poľnohospodárskych nástrojov a iného pracovného náčinia z doby prelomu 19. a 20. storočia. V druhej polovici júla sa v priestoroch pamiatky koná nedeľná časť folklórneho národopisného festivalu "Horňácké slavnosti".
Kuželovský mlyn je jediným mlynom holandského typu na Morave. Má kužeľovitú kamennú konštrukciu, ktorá nesie otočnú strechu so šindľovou krytinou a štyrmi krídlami veterného kolesa upevnenými na hriadeli.
August Krogh

Schack August Steenberg Krogh (* 15. november 1874, Grenaa, Dánsko† 13. september 1949, Kodaň) bol dánsky lekár a fyziológ čiastočne rómskeho pôvodu.
V roku 1920 získal Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu za "objav mechanizmu kapilárnomotorickej regulácie".
Marie Louise Coleiro Preca

Marie Louise Coleiro Preca (* 7. december 1958, Qormi, Malta) je maltská politička a od 4. apríla 2014 do 4. apríla 2019 deviata prezidentka Maltskej republiky.
Životopis.
Narodila sa v meste Qormi. Na maltskej univerzite získala titul BA v právnych a humanitných štúdiách (medzinárodné štúdium) diplom notára.
Po vstupe do Labouristickej strany pracovala ako členka Národnej exekutívy, asistentka generálneho tajomníka a neskôr generálna tajomníčka. Je zatiaľ jedinou ženou, ktorá sa vypracovala do takej vysokej politiky. Okrem toho bola tiež členkou Národnej kancelárie socialistickej mládeže (teraz Fórum mladých labouristov), ​​prezidentkou Ženského krídla strany (19962001), zakladajúcou členkou nadácie Ġużè Ellul Mercer a publicistkou v straníckom týždenníku "Il-Helsien" (v súčasnej dobe už zaniknutom).
V rokoch 19982014 bola poslankyňou maltského parlamentu. Ako členka opozícia zastávala post tieňovej ministerky sociálnej politiky a členky Stálej komisie sociálnych vecí od roku 1998. Od 11. marca 2013 do 29. marca 2014 zastávala funkciu ministerky pre rodinu a sociálnu solidaritu.
Potom čo Alfred Sant rezignoval na post predsedu Labouristickej strany v roku 2008 sa Coleiro Preca neúspešne pokúsila spochybniť novú voľbu predsedu strany.
Prezidentka.
1. marca 2014 prijala nomináciu na úrad prezidenta. Po odchode George Abela ju parlament dňa 1. apríla 2014 jednohlasne zvolil s nástupom od 4. apríla 2014. Vo veku 55 rokov sa stala najmladším maltským prezidentom a druhou ženou zastávajúcou úrad prezidenta po Agathe Barbare.
V roku 2014 založila "Prezidentskú nadáciu pre všeobecné dobro spoločnosti", čo je nezisková konzultatívna a výskumná organizácia pomáhajúca maltským prezidentom uskutočňovať politiku sociálnej inklúzie a zvyšovania životnej úrovne obyvateľov.
V septembri 2016 dostala ocenenie „priekopníčka zmeny“ na konferencii žien pri OSN za jej podiel na rodovej rovnosti a väčšom uplatnení žien v stredomorskom regióne. Výkonná riaditeľka žien pri OSN Lakshmi Puri opísala Coleiro Preca ako naozajstného víťaza rodovej rovnosti, nielen na Malte, ale v celom Commonwealthe.
Netopier upír

Netopier upír môže byť:
Vampyrum

Vampyrum (po slovensky listonos alebo vampír) je rod z čeľade listonosovité ("Phyllostomidae") podčeľade "Phyllostominae". Zahŕňa len jeden druh - listonos upírovitý (iné názvy: listonos vampírovitý, vampír nosatý, netopier upír, Linného falošný vampír; lat. "Vampyrum spectrum", staršie synonymá: "Vampyrus spectrum", "Phyllostomus spectrum", "Vespertilio spectrum").
Vyskytuje sa v Strednej Amerike a severnej Južnej Amerike. Je to najväčší netopier Ameriky (rozpätie krídiel 1 meter). Váži 150200 g. Dlhý je okolo 14 cm. Neživí sa krvou. Konzumuje napríklad iné netopiere, malé hlodavce a loví niektoré vtáky. Cez deň odpočíva v skupinách tvorených do 5 jedincov v dutých stromoch.
Debra Wingerová

Debra Lynn Wingerová (* 16. máj 1955, Cleveland Heights, Ohio, USA) je americká herečka, ktorá bola trikrát nominovaná na Oscara, štyrikrát na Zlatý glóbus a raz na cenu Emmy.
Životopis.
Pochádza z rodiny židovského obchodníka. Ako šestnásťročná odišla do Izraela ako dobrovoľník do kibucu, a neskôr tu absolvovala vojenský výcvik v izraelskej armáde.
Po návrate do USA vyštudovala sociológiu na Kalifornskej štátnej univerzite v Nortridge. Počas rekonvalescencie po autonehode v roku 1973 sa rozhodla presťahovať do Kalifornie a stať sa herečkou. Herectvo študovala ďalšie 3 roky súkromne.
Svoju hereckú kariéru začala v roku 1975 účinkovaním v televíznom seriáli "Wonder Woman".
Súkromný život.
V roku 1986 sa stal jej manželom herec Timothy Hutton s ktorým má syna Noaha (* 1987), filmového dokumentaristu. Manželstvo skončilo rozvodom v roku 1990.
Jej druhým manželom je od roku 1996 herec a režisér Arliss Howard s ktorým sa zoznámila pri natáčaní filmu "Wilder Napalm". V roku 1997 sa im narodil syn Gideon Babe Ruth.
Papiereň Velké Losiny

Ručná papiereň Veľké Losiny je podnik vytvorený koncom 16. storočia v obci Velké Losiny na severe Olomouckého kraja.
Vybudovať ju dal Jan mladší zo Žerotína v miestach kde predtým stál mlyn na obilie niekedy medzi rokmi 1591 a 1596. Rok 1596 preukázateľne dokladá jej najstaršia známa priesvitka. Firma je tak najstaršou papierenskou manufaktúrou na území strednej Európy, navyše stále papier produkuje. Podľa tejto spoločnosti vznikali aj na ďalších miestach Hanéj papierne (napríklad v Jindřichove, Olšanoch alebo Lukavici). Velkolosinská papiereň je aj naďalej v prevádzke a vyrába ručný papier pre európskych či amerických zákazníkov. V areáli sídli aj Múzeum papiera, ktoré dokumentuje výrobu ručného papiera vrátane jej histórie, a je tu tiež predajňa výrobkov papierne a reštaurácia "Losín".
Objekt je kultúrnou pamiatkou Českej republiky, od roku 2001 národnou kultúrnou pamiatkou a objavujú sa snahy zaradiť ho aj na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.
Mary Leakeyová

Mary Leakeyová (* 6. február 1913, Londýn, Spojené kráľovstvo† 9. december 1996, Nairobi, Keňa) bola britská archeologička a antropologička.
Veľkú časť svojej kariéry pracovala spoločne so svojím manželom, Louisom Leakeyom, v rokline Olduvai, kde spolu odhalili nástroje a fosílie dávnych homininov. Tu našla ​​aj robustnú lebku jedinca druhu Paranthropus boisei, ktorého pôvodne pomenovala rodovým názvom "Zinjanthropus". K ďalším významným nálezom patria odtlačky stôp pliocénnych homininov v neďalekom Laetoli.
V roku 1948 objavila aj prvú skamenenú lebku vyhynutého primáta rodu prokonzul , ktorý je modelovým príkladom toho, ako asi mohol vyzerať spoločný predok všetkých moderných hominidov.
Objavila 15 nových druhov zvierat a jeden rod. V roku 1979 bola menovaná za čestnú zahraničnú členku American Academy of Arts and Sciences.
Dolina Waksmundzka

Dolina Waksmundzka je odvetvím Bielovodskej doliny vo Vysokých Tatrách. Zarezáva sa medzi chrbát Wołoszyna () a trojkilometrový hrebeň Koszystej (). Zasahuje pod Krzyżne sedlo (), kde sa pripája dlhý východný hrebeň Svinice. Okolité hrebene ju oddeľujú od Doliny Roztoki (Wołoszyn) a Doliny Pańszczyca (Koszysta).
Popis doliny.
Dolina má rozlohu približne 6 km². Vznikla pôsobením ľadovca a tektonických zmien. Tvorí ju žulový podklad (v časti nad ), v nižšej časti doliny sú skalné sedimenty. V pozdĺžnom tvare sú viditeľné poľadovcové prahy. V jej hornej časti sa nachádzajú poľadovcové kotly a dolinka Świstówka Waksmundzka (). Nad hornou hranicou lesa sa v doline vytvorili tri poschodia: V poradí zdola sú to:
Príroda.
Na úbočiach v dolnej časti doliny sú smrekové a limbové porasty. Zaujímavá je flóra. Okrem iných tu možno vidieť v Poľsku zriedkavé druhy rastlín ako napríklad: skalník čiernoplodý ("Cotoneaster melanocarpus"), ostrica Lachenalova ("Carex lachenalii"), prvosienka horská ("Primula matthioli"). V doline možno vidieť medvede, kamzíky, svište aj jeleniu zver.
Turistika.
Dolina nie je prístupná pre turistov. Je prísnou prírodnou rezerváciou. Len v jej dolnej časti vo výške sú turistické chodníky vedúce z Rusinowej Polany a Równi Waksmundzkiej () do doliny Roztoki a cesta smerujúca k Morskému oku.
Fridrich Bádensko-durlašský

Fridrich Bádensko-durlašský (* 7. október 1703† 26. marec 1732) bol dedičný princ Bádenského markgrófstva.
Životopis.
Narodil sa ako syn Karola Viliama Bádensko-durlašského a Magdalény Vilhelmíny Württemberskej, dcéry Viliama Ľudovíta Württemberského.
Po smrti svojho staršieho brata Magnusa v roku 1712 sa stal dedičom trónu. Zomrel však ešte pred svojím otcom a tak sa nikdy neujal vlády.
Slúžil v cisárskej armáde. V roku 1724 bol menovaný plukovníkom a v roku 1728 bol povýšený na generálmajora.
Manželstvo a potomkovia.
3. júla 1727 sa oženil s Amáliou Nasavsko-dietzskou, dcérou oranžského kniežaťa Jána Viliama Frisa. Mali spolu dvoch synov:
Konstal 13N

Konstal 13N je poľská električka vyrábaná od konca 50. rokov do konca 60. rokov 20. storočia podnikom Konstal.
Konštrukcia.
13N vychádza koncepčne z československej električky Tatra T1. Ide o jednosmerný štvornápravový motorový električkový vozeň s tromi skladacími dverami na jednej strane vozňovej skrine. Vzhľadovo sa odlišoval od predchádzajúcich typov električiek vyrábaných podnikom Konstal (Konstal N, Konstal 4N). Podlaha sa v električke 13N nachádza vo výške nad temenom koľajnice. Koženkové sedačky sú v interiéri rozmiestnené systémom 1+1. V prednej časti vozidla sa nachádza kabína vodiča. Vozňová skriňa je usadená na dvoch dvojnápravových podvozkoch, pričom všetky nápravy sú hnacie. Každú nápravu poháňa jeden trakčný motor Lta-220 s výkonom 41,5 kW. Električka je vybavená elektrickou výzbrojou od firmy ACEC. Prúd je z trolejového vedenia odoberaný bežným pantografom. Vozidlá boli vybavené prednými alebo zadnými zásuvkami mnohočlenného riadenia; tie môžu prípadne byť aj na oboch čelách. Električka 13N mala vpredu jeden svetlomet. Električky tohto typu nie sú určené pre rozchod koľaje menšia ako . Niekedy sa električkám 13N hovorilo aj „parówka“ (slov. párok).
Dodávky električiek.
Na prelome rokov 1959 a 1960 boli vyrobené prvé dva vozne typu 13N. Oba jazdili v skúšobnej prevádzke vo Varšave (prvý prototyp označený evidenčným číslom 503, druhý dostal ev. č. 504). Vozeň ev. č. 504 bol vo Varšave v prevádzke do roku 1994. Sériová výroba vozidiel prebiehala v rokoch 1959 až 1969. Električky 13N boli určené výhradne pre Poľsko (Katovice a priľahlý región GOP, Varšava).
Chata PTTK Murowaniec

Chata PTTK Murowaniec () je turistická chata postavená na Hali Gąsienicowej v poľskej časti Vysokých Tatrách. Stojí vo výške . Obhospodaruje ju Poľský turisticko-vlastivedný spolok. Ponúka 120 miest na prenocovanie.
Z histórie.
Chatu postavili v rokoch 19211925. O jej výstavbu sa zaslúžil Stanisław Osiecki, predseda varšavskej sekcie Polskiego Towarzystwa Tatrzańskiego a vicemaršálek Sejmu. Chatu postavili vojaci poľskej armády. V rokoch 19501951 bolo dobudované západné krídlo chaty a bol zrekonštruovaný interiér. Chatu v roku 1963 čiastočne poškodil požiar. V nasledujúcom roku ju opravili, ale bez populárnej podkrovnej časti nazvanej „Trumną“. Od 1983 je chatárom Andrzej Kusion, člen záchranného tímu GOPR a TOPR, ktorý riadil prestavbu chaty.
Turistika.
Na chatu vedie viacero turistických chodníkov:
Kleitarchos

Kleitarchos ( - Kleitarchos) môže byť:
Apoštolská prefektúra

Apoštolská prefektúra je podľa kánonického práva (Kódex kánonického práva 1983, kánon 371) "určitý podiel Božieho ľudu, ktorý pre osobitné okolnosti ešte nie je ustanovený ako diecéza a pastoračná starostlivosť oň sa zveruje ...apoštolskému prefektovi, ktor[ý] ho m[á] riadiť v mene Najvyššieho veľkňaza." Býva ustanovená dočasne, na jej čele stojí apoštolský prefekt, nemusí byť biskupom. 
Apoštolské prefektúry sa vytvárajú najčastejšie v krajinách, kde tvoria katolíci menšinu obyvateľov. Podľa vývoja politickej situácie v danej krajine môže byť apoštolská prefektúra povýšená na apoštolský vikariát, ako sa to stalo napríklad v roku 2004 v Bruneji.
Prenzlau

Prenzlau je mesto v severovýchodnom Nemecku, v spolkovej krajine Brandenbursko, sídlo krajinského okresu Uckermark. Leží na Meklenburskej jazernej plošine na rieke Ucker. V roku 2015 malo 19 275 obyvateľov a má železničnú stanicu.
Dejiny.
Mestské práva získal v roku 1234. Za napoleonských vojen tu 27. októbra 1806 utrpeli Prusi ďalšiu porážku od francúzskych vojsk, vedených Napoleonom Bonaparte. V čase druhej svetovej vojny sa tu nachádzal zajatecký tábor Oflag II A.
Partnerské mestá.
Prenzlau má štyri partnerské mestá
Notodden

Notodden je nórske mesto v kraji Telemark. Je súčasťou tradičného kraja Ost-Telemark. Notodden má 12 749 obyvateľov 2017 a celkovú rozlohu 914 km².
Od roku 2015 je spoločne s mestom Rjukan a údolím medzi týmito mestami zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Notodden sa oddelil od obce Heddal v roku 1913 a stal sa samostatným mestom s magistrátom. 1. januára 1964 bol naopak Heddal spolu s ďalšou vidieckou obcou Gransherad zlúčený s Notoddenom a vytvorili tak rozšírenú obec s názvom Notodden. Niekoľko kilometrov od centra mesta možno práve v bývalej obci Heddal nájsť najväčší nórsky drevený kostol.
Notoddenské letisko "Tuven" sa nachádza západne od centra mesta. Bola tu tiež založená spoločnosť "Norsk Hydro". Mesto každoročne hostí "Notodden Blues Festival" považovaný za jeden z najlepších bluesových festivalov v Európe, a tiež známy metalový festival s názvom "Motstøy Festivalen".
Africa Eco Race

Africa Eco Race je diaľkový automobilový závod, ktorý sa jazdí každoročne na prelome roka. 
Charakteristika.
Trasa meria okolo 6 500 km a vedie cez Francúzsko, Maroko, Západnú Saharu, Mauritániu a Senegal. Závod založil René Metge po tom, čo bola v roku 2009 Rely Dakar z bezpečnostných dôvodov presunutá na juhoamerický kontinent. Cieľom organizátorov je nadviazať na ducha pôvodného Dakaru a ponúknuť viac dobrodružstva a menej komercie. Usilujú o minimálny dopad pretekov na prírodu a miestnych obyvateľov: používajú sa recyklovateľné materiály a solárna energia, bivaky sa zriaďujú mimo obývané miesta.
Slováci na Africa Eco Race.
2024.
Štartu preteku opäť predchádzala administratívna a technická kontrola v Monaku. Samotný pretek sa začal až na africkom kontinente v marockom meste Nador 2. januára. Slovensko v tomto ročníku zastúpenie nemalo.
2023.
Z dôvodu záplav v Senegale bol tento ročník zrušený.
2022.
Štartu preteku predchádzala administratívna a technická kontrola 14. – 15. októbra 2022 v Monaku. Po preplavení do Afriky sa samotný maratónsky pretek začal v marockom meste Nador 18. októbra. Slovensko zastupovali motocyklisti Štefan Svitko a Martin Benko. Martin pretavil svoje skúsenosti s AER do konečného 8. miesta a debutant Štefan Svitko sa stal v kategórii motocyklistov víťazom.
2021.
Z dôvodu pandémie Covid-19 sa tento ročník nekonal.
2020.
Na štart maratónskeho preteku sa 7. januára 2020 v Monaku postavili už tradične aj slovenskí motocyklisti Martin Benko a Ján Zaťko. Martin Benko dokončil na 5. mieste, Ján Zaťko na 26. mieste.
2019.
V jubilejnom 10. ročníku na štart opäť nastúpili motocyklisti Martin Benko a Ján Zaťko. Úspešnejší bol Ján Zaťko, ktorý sa postupne zlepšoval a napokon sa umiestnil na konečnom 9. mieste. Dominoval v kategórii motocyklov so zdvihovým objemom nad 450 cm³. Martin Benko obsadil konečnú 14. pozíciu, pričom v kategórii do 450 cm³ bol 11. V priebehu pretekov sa dlho pohyboval v prvej päťke, dve etapy bol na celkovej 3. pozícii.
2018.
Slovensko v 9. ročníku v kategórii motocyklov zastupovali Ján Zaťko, ktorý skončil na celkovom 9. mieste a Martin Benko, ktorý odstúpil v 10. etape z celkovej priebežnej 3. pozície.
2017.
Pôsobenie v náročnej rely ukončil Martin Benko na konečnej 3. a Ján Zaťko na 4. priečke.
2016.
Ján Zaťko skončil v tomto ročníku na celkovom 6. mieste a Martin Benko na celkovom 9. mieste.
Wilhelm Eduard Weber

Wilhelm Eduard Weber (* 24. október 1804, Wittenberg, Nemecko† 23. jún 1891, Göttingen) bol nemecký fyzik.
Spoločne s Carlom Friedrichom Gaußom vynašiel elektromagnetický telegraf. Skonštruovali ho v roku 1833 na univerzite v Göttingene, kam Gauß Webera pozval v roku 1831, aby sa tu stal už v dvadsiatich siedmich rokoch profesorom fyziky.
V mladosti sa venoval najmä akustike, ale nakoniec, pod Gaußovym vplyvom, napísal množstvo významných prác najmä o elektromagnetizme, elektrických veličinách a geomagnetizme. Vybudoval dodnes platný systém elektrických mier. Roku 1856 spolu s Rudolfom Kohlrauschom nastolil tézu, že niektoré elektromagnetické jednotky sa pohybujú rýchlosťou svetla. To veľmi ovplyvnilo Jamesa Clerka Maxwella v jeho názore, že viditeľné svetlo je priečne elektromagnetické vlnenie.
Jednotka sústavy SI udávajúca magnetický indukčný tok – weber – je pomenovaná po ňom. Roku 1859 získal Copleyovu medailu.
Aj jeho dvaja bratia boli vedci, Wilhelm s nimi napísal niektoré spoločné práce. Starší brat Ernst Heinrich bol autorom tzv. Weber-Fechnerovho zákona, mladší brat Eduard Friedrich Weber bol fyziológ a Wilhelm spolu s ním študoval chôdzu.
Ed Harris

Edward Allen Harris (* 28. november 1950, Englewood, New Jersey, USA) je americký herec, scenárista a režisér, držiteľ ceny Zlatý glóbus.
Študoval na Kolumbijskej univerzite a počas štúdia sa aktívne venoval americkému futbalu, ale po skončení štúdia ďalej študoval herectvo na California Institute of the Arts. Začínal ako klasický divadelný herec keď účinkoval v klasickom dramatickom repertoári.
V televízii a vo filme začínal v polovici 70. rokov a postupne sa vypracoval na uznávaného predstaviteľa vedľajších rolí. Medzi jeho najznámejšie úlohy patrí postava riaditeľa Gene Kranza vo filme "Apollo 13" za ktorú bol nominovaný na Zlatý glóbus i Oscara.
V roku 2000 začal tiež režírovať. Za svoj režijný debut v snímke "Pollock", kde tiež sám hral hlavnú úlohu avantgardného maliara Jacksona Pollocka, bol nominovaný Oscara.
Presidential Medal of Freedom

Presidential Medal of Freedom ("Prezidentská medaila slobody") je ocenenie udeľované prezidentom USA, ktoré je, spoločne s Congressional Gold Medal (Zlatou medailou Kongresu), najvyšším civilným vyznamenaním v USA.
Vyjadruje uznanie jednotlivcom, ktorí „mimoriadne záslužne prispeli k bezpečnosti, alebo národným záujmom Spojených štátov, k svetovému mieru, či ku kultúrnemu alebo inému významnému verejnému či súkromnému úsiliu“. Jej udelenie nie je obmedzené na občanov USA, a hoci ide o civilné ocenenie, môže byť udelené aj príslušníkovi vojenských zložiek a môže byť nosená na uniforme.
Ocenenie vzniklo v roku 1963 a nahradilo pôvodnú Medal of Freedom, ktorú v roku 1945 založil prezident Harry S. Truman.
Juliet Millsová

Juliet Maryon Millsová (* 21. november 1941, Londýn, Spojené kráľovstvo) je anglická herečka a scenáristka.
V rokoch 19701971 hrala hlavnú úlohu v seriáli "Nanny and the Professor". Preslávila sa najmä hlavnou rolou Tabithy Lenox v soap opere "Passions". V rokoch 19992008 hrala v 990 epizódach tohto seriálu.
Roku 1975 získala cenu Emmy za rolu v seriáli "QB VII". Nominovaná bola aj v roku 2005 za "Passions". Dvakrát bola nominovaná tiež na Zlatý glóbus, roku 1971 za "Nanny and the Professor" a roku 1973 za film "Nebožtíci žičia láske" (Avanti!). Jej sestrou je herečka Hayley Mills.
Sabrina Ferilliová

Sabrina Ferilliová (; * 28. jún 1964, Rím, Taliansko) je talianska filmová a televízna herečka. Päťkrát získala ocenenie Strieborná stuha ("Nastro d'Argento") udeľované Národným zväzom talianskych filmových novinárov, jeden taliansky Zlatý glóbus a štyrikrát filmovú cenu časopisu "Ciak". Bola nominovaná aj na Donatellovho Davida.
Letisko Chotín

Letisko Chotín je letisko na letecké práce, poľnohospodárske účely a núdzové pristátie, nachádzajúce sa v blízkosti Komárna.
Poloha.
Nachádza sa severovýchodne od Komárna, južne od Hurbanova a západne od Chotína.
Charakteristika.
Spevnená vzletová a pristávacia dráha má dĺžku 400 a šírku 12 m. V súčasnosti je letisko bez pravidelných liniek. Letisko je využívané najmä na núdzové pristátie a poľnohospodárske účely.
Nadmorská výška letiska je
Vstavačovec májový

Vstavačovec májový (lat. "Dactylorhiza majalis") je chránený druh orchidei z čeľade vstavačovité. Rastie na území veľkej časti Európy.
Opis.
Zvyčajne je 20 až 60 cm vysoký s lysou byľou, ktorá je v dolnej časti šupinatá. Má 4 až 6 listov, ktoré sú vajcovitého až kopijového tvaru, ktoré na sebe majú škvrnky (to nie je pravidlom u všetkých rastlín, ale asi u 70 % populácie).
Kvetenstvo je bohaté, valcovité, je dlhé 4 až a nesie na sebe až 50 jednotlivých kvetov. Farba kvetov je purpurová, ale vzácne sa vyskytujú aj ružové a biele formy. Kvitne v máji a v júni, plodom sú zelené tobolky, ktoré obsahujú veľké množstvo semien.
Stanovisko, rozšírenie.
Rastie v nížinách i na horách, typicky na mokrých až močaristých lúkach, prípadne slatinách, vresoviskách a rašeliniskách. Preferuje živinami bohaté pôdy a skôr nevápnité. Je rozšírený v Európe v páse medzi Britskými ostrovmi, Francúzskom, severným Talianskom, južnou Škandináviou a európskou časťou Ruska, ale sú udávané nálezy aj zo strednej Sibíri. Rastie roztrúsene na celom území, v niektorých oblastiach chýbajú (napr. Lounské středohoří). Predtým bol hojnejší, výrazne ustúpil predovšetkým v nižších a stredných polohách, napriek tomu patrí k najpočetnejším vstavačovitým v Česku aj na Slovensku.. Na území Slovenska sa vyskytuje všade okrem Východoslovenskej nížiny.
Mnoho lokalít jeho výskytu je štátom chránených. Je chránený zákonom v krajinách Česko, Slovensko, Poľsko, Maďarsko, Srbsko, Ukrajina a Rusko. Je chránený aj medzinárodnou ochranou CITES.
Vznik druhu.
Vstavačovec májový vznikol pravdepodobne krížením niekoľkých druhov (a to na viacerých lokalitách súčasne): vstavačovec Fuchsov ("Dactylorhiza fuchsii"), vstavačovec škvrnitý ("D. maculata") a vstavačovec strmolistý ("D. incarnata"). Vďaka tomu sa tento druh typický svojou variabilitou v počte aj tvare listov, výške rastlín a počtu a farbe kvetov.
Chata PTTK v Doline Roztoki

Chata PTTK v Doline Roztoki () alebo Chata PTTK Wincenta Pola v Doline Roztoki (, ďalšie názvy , , ) je turistická chata v poľskej časti Vysokých Tatier. Napriek menu „Chata v Doline Roztoki“ stojí blízko Doliny Roztoki v Bielovodskej doline na poľane Stara Roztoka.
Nocľažníkom ponúka 75 postelí v dvoj až deväťposteľových izbách, je v nej bufet, jedáleň a spoločenská miestnosť. V izbách je elektrický prúd, teplá voda, k dispozícii je internet. Od júla do konca septembra sa tu konajú omše.
História.
V roku 1876 v Doline Roztoka pri ceste na Morské oko, pod vedením Wojciecha Roszka a Leopolda Świerza, postavili v poľských Tatrách druhú chatu (po starej Chate PTTK nad Morským okom). Pomenovali ju po Wincentowi Polovi, poľskom básnikovi a geografovi. V roku 1887 Walery Eljasz-Radzikowski vytýčil ku chate turistický chodník z Jaszczurówki, cez Waksmundzkú Poľanu a Mickiewiczove vodopády. Bol to prvý značkovaný chodník v poľských Tatrách.
Chata mala dve miestnosti, otvorená bola len v lete. Prvým chatárom bol goral Franciszek Dorula. Aj napriek tomu, že ju opravoval pomaly chátrala. V roku 1911 ju rozobrali a vedľa nej postavili súčasnú chatu. V 30-tych rokoch 20. storočia bola niekoľkokrát zmodernizovaná. Drevená chata dýcha atmosférou dávnych čias. V medzivojnových rokoch, keď chatu viedla rodina Grabowská, bola hlavnou základňou poľských i slovenských horolezcov.
Na začiatku druhej svetovej vojny bola opustená. Od októbra 1939 do februára 1940 sa o chatu staral horolezec Tadeusz Pawłowski, jeho manželka Janiną, sestra Adą Kopczyńską a Włodzimierz Gosławski. Stala sa útočiskom vojnových utečencov smerujúcich cez Tatry do Maďarska. Neskôr v nej, počas vojny, mala základňu nemecká pohraničná stráž. Po vojne sa vrátila k svojmu poslaniu. Do roku 1950 ju viedol Kazimierz Paszucha, potom Józef Januszkowski a Paweł Vogel. Od roku 1974 v nej hospodárila rodina Pawłowská. Od jesene 2008 je chatárkou Anna Krupová z Chochołowa.
Turistika.
Chodník sa pripája aj na iné trasy:
Sikyón (mesto)

Sikyón bolo významné starogrécke mesto na severe polostrova Peloponéz, medzi Korintom a Achájou. V časoch Trójskej vojny (okolo roku 1200 pred Kr.) bolo mesto monarchiou, tá ale v 8. storočí vymizla a vyvinula sa z nej vláda aristokracie. V archaickom období sa tu vlády zmocnilo niekoľko tyranov (prvý Orthagoras v 7. stor. pred Kr., posledný Aischines v roku 560 pred Kr.) v klasickom období a i v 3. storočí pred Kr. tu už prevládalo demokratické zriadenie (v polovici 3. storočia pred Kr. tu vládli tyrani). Mesto je známe svojím podielom na gréckom umení, pretože sa tu narodilo a pôsobilo veľa maliarov a sochárov (sikyónska škola). V helenistickom období bolo mesto sídlom Arata zo Sikyónu vojenského veliteľa a dlhoročného stratéga Achájskeho spolku.
Mesto ležalo na náhornej rovine a bolo geograficky chránené vysokým bralom. Blízko mesta, pod náhornou rovinou, je tok dvoch riek, ktoré mesto a okolie dobre zásobovalo vodou. Mesto bolo známe produkciou zeleniny a ovocia, bronzovou výrobou ale aj svojim štýlom obliekania.. Počas svojho najväčšieho rozmachu sa mesto skladalo z troch častí. Na vrchu bola akropola, mesto na úpätí a prístav na pobreží (ktorý bol dobre opevnený).
Kamaz

Kamaz () je názov ruského automobilového závodu v tatárskom meste Naberežnyje Čelny. KAMAZ sa špecializuje na výrobu nákladných automobilov, ťahačov, kamiónov a tankov a patrí medzi desať najvýznamnejších svetových výrobcov v tomto odbore. Popri nákladných automobilov a kamiónov vyrába aj autobusy a dieselové motory. Nákladné automobily KAMAZ sa pravidelne zúčastňujú pretekov Rallye Dakar, v ktorom zvíťazili celkom 14-krát.
História.
KAMAZ bol založený v roku 1969, prvý automobil bol vyrobený v roku 1976. Výrobná kapacita závodu predstavovala asi 65 000 nákladných vozidiel a 1 000 autobusov ročne. Do októbra 1988 vyrobil KamAZ milión nákladných vozňov a roku 1990 bol ako jeden z prvých v ZSSR prevedený na akciovú spoločnosť. Roku 1995 zničil celú motoráreň požiar a KamAZ musel do svojich vozidiel montovať americké motory Cummins, nemecké prevodovky atď. V rokoch 1998 – 1999 sa firma pokúsila vyrábať lacné ľudové autá Oka, ktorých sa však predalo len asi tisíc kusov. V roku 1999 zachránil KamAZ pred bankrotom stomiliónový úver Európskej banky pre obnovu a rozvoj a problémy s odbytom vyriešili až ruské armádne zákazky.
Skupina KamAZ.
Skupinu KamAZ tvorí okrem automobilky viac ako 100 dcérskych firiem, ktoré podnikajú v strojárstve, metalurgii a financiách. Časť produkcie sa vyváža hlavne do Číny a Indie, do Južnej Ameriky, severnej Afriky a do východnej Európy. V rade krajín má firma montážne závody a servisné strediská. Necelú polovicu akcií vlastní ruský štát, 27,3% firma Trojka Dialog a 11% akcií vlastní nemecký Daimler. V roku 2008 vyrobil KamAZ viac ako 70 000 nákladných automobilov, 60 000 motorov a 1 500 autobusov. V roku 2014 to bolo 43 000 automobilov a počet zamestnancov klesol z 59 na 35 tisíc.
Piešťanská ulica (Žilina)

Piešťanská ulica je ulica na sídlisku Vlčince v Žiline. 
Vznikla v druhej polovici sedemdesiatych rokov 20. storočia pri výstavbe panelového sídliska na mieste bývalého letiska. Má tvar písmena „L“ a je tvorená výlučne 6 a 8 poschodovými panelákmi. Pomenovaná je po západoslovenskom okresnom meste Piešťany.
Priebeh.
Ulicu tvoria dva kratšie úseky, vytvárajúce pravý uhol. Lemujú ju dva bloky panelových domov a v blízkosti sa nachádza Nay elektrodom a Materská škola Trnavská. Vo vnútrobloku medzi domami a MŠ sa nachádza zrenovované detské ihrisko.
Letisko Višňové

Letisko Višňové je letisko na letecké práce nachádzajúce sa v blízkosti Višňového.
Poloha.
Nachádza sa severne od Višňového a juhovýchodne od Žiliny. Prístupné je cez obec Rosina, ako aj areál Poľnohospodárskeho družstva vo Višňovom. Od obce je oddelené malým údolím Jarku s lánmi poľnohospodárskej pôdy.
Charakteristika.
Spevnená vzletová a pristávacia dráha má dĺžku 500 a šírku 12 m. V minulosti bolo letisko využívané najmä na práce v poľnohospodárstve, slúžilo však tiež na nácvik priblíženia, pristátia a vzletu pilotov VŠDS v Žiline. V súčasnosti slúži najmä na motoristické zrazy a podujatia, nácvik vodičov i pilotov. V máji sa tu každoročne koná akcia Otcovia deťom.
Generalissimus

Generalissimus je pôvodne latinský výraz, ktorý označuje najvyššieho veliteľa armády.
Použitie.
Tento titul predstavuje najvyššiu hodnosť veliteľa všetkých ozbrojených síl s výnimočnou právomocou. Udeľuje sa v niektorých štátoch najmä počas vojny.
Najznámejší nositelia.
Podľa údajov historikov, jej prvým nositeľom bol už v roku 1625 český vojvodca Albrecht z Valdštejna.
Medzi ďalších nositeľov tohto titulu patrili napríklad:
a ďalší.
Posledným nositeľom hodnosti "Generalissimus" sa v roku 2012 stal Kim Čong-il.
Dionysios z Argosu

Dionysios () bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.
Dionysios, sochár z Argosu, bol činný v polovici 5. storočia pred Kr. Zo starovekých autorov sa o jeho sochárskych dielach zmienil jedine grécky cestovateľ Pausanias, ktorý vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku uvádza, že väčšinu z nich videl medzi votívnymi darmi od Mikytha pri Diovom chráme v Olympii: „"Na ľavej strane veľkého chrámu venoval iné: Koru, dcéru Démetry, Afroditu, Ganyméda a Artemidu, z básnikov Homéra a Hésioda, a znovu božstvá Asklépia a Hygieiu. Medzi darmi Mikythovými je i Agón (Zápas), nesúci haltéry, haltéry majú túto podobu: sú to polovice predĺženého kruhu... zhotoveného tak, že je možné cez ne prestrčiť prsty ako cez držadlo štítu. Takú teda majú podobu. Vedľa sochy Agónu je Dionysos, trácky Orfeus a socha Dia, o ktorej som sa už zmienil predtým. Tieto diela pochádzajú od argoského Dionysia."“
Pausanias tiež zaznamenal, že Mikythos venoval všetky tieto dary do Olympie hlavne preto, aby splnil daný sľub pre záchranu života svojho smrteľne chorého syna (túto informáciu potvrdzuje aj nápis objavený v Olympii).
Pri týchto sochách stála i iná skupina sôch od darcu Mikytha, ktorých autorom bol Dionysiov rodák Glaukos. Zvyšky podstavcov z týchto sôch sa našli vedľa severnej steny Diovho chrámu. Mikythos, ktorý bol správca v mestách Rhégion a Messéna, bol zároveň opatrovníkom detí tyrana Anaxila a po jeho smrti aj vládcom (tyranom) Rhégia.
Ďalšími dielami Dionysia boli skulptúry koňa a vozataja, umiestnené tiež v olympijskej Altide. Stáli o niečo ďalej od Diovho chrámu, tesne pri okrsku zasvätenom Pelopovi. Pausanias píše, že socha koňa mala na boku nápis, ktorý hlásal toto: „"Venoval Formis mainalský Arkáďan skôr, teraz však zo Syrakúz."“
Podľa mnohých znalcov umenia je možné, že niektoré rímske kópie búst (hláv) Orfea a Homéra boli kedysi zhotovené podľa originálov od Dionysia.
Thaumas

Thaumas alebo Thaumás (el. "θαύμας" – Thaumas/iný prepis: Thaumás; lat. "Thaumas") je v gréckej mytológii syn boha morí Ponta a bohyne zeme Gaie. Je bohom prírodných morských a nebeských úkazov vystupujúcich z mora.
Väčšinou sa ho každý človek snažil zazrieť a on sa im predvádzal v celej svojej kráse, no hľadať ho treba len pri mori, lebo do vnútrozemia alebo do ďalekých severných krajín už vietor nemohol zaviesť vôňu mora.
Meno.
Thaumas znamená "Div" či "Zázrak", čo samo o sebe hovorí o zaujímavých úkazoch.
Rodina.
Jeho manželkou bola Élektra, dcéra titána Ókeana a Téthys. Mali štyri dcéry – patrili medzi ne Íris a ohavné harpye.
Humenský archieparchiálny vikariát

Humenský archieparchiálny vikariát alebo Humenský vikariát je vikariát Prešovskej archieparchie Gréckokatolíckej cirkvi na Slovensku so sídlom v Humennom. Zriadený bol 13. apríla 2017 arcibiskupom a metropolitom Jánom Babjakom. Na jeho čele stojí vikár ThLic. PaedDr. Martin Zlacký ako prvý vikár Humenského vikariátu.
Územie.
Do správy vikariátu patria protopresbyteráty Humenné, Snina, Medzilaborce, Stropkov, Vranov, Čemerné a Hanušovce. Územnosprávne pokrýva okresy Humenné, Snina, Medzilaborce, Stropkov, Vranov nad Topľou.
Vikariátny chrám.
Vikariátnym chrámom sa stal Chrám Zosnutia Presvätej Bohorodičky v Humennom.
James Tissot

James Tissot (rodným menom Jacques-Joseph Tissot, * 15. október 1836, Nantes, Francúzsko† 8. august 1902, Chenecey-Buillon) bol francúzsky maliar, karikaturista a grafik, pôsobiaci v rokoch 1871 až 1882 v Londýne. Je známy predovšetkým ako maliar portrétov a scén zo života vyšších vrstiev viktoriánskej spoločnosti.
Životopis.
Narodil sa v zámožnej rodine. Maľbu študoval v Paríži, kde jeho hlavnými učiteľmi boli Hippolyte Flandrin a Louis Lamothe. Po roku 1863 sa začal venovať portrétom a rýchlo sa stal známym. V prusko-francúzskej vojne patril k obrancom Paríža a zapojil sa aj ako bojovník Parížskej komúny.
Po porážke povstania odišiel do Londýna, kde si rýchlo vybudoval povesť popredného spoločenského portrétistu. Od roku 1876 žil s rozvedenou Kathleen Newtonovou, často ju portrétoval a bol zrejme otcom jej syna Cecila Georgea Newtona. Po jej smrti v roku 1882 sa vrátil do Francúzska. Roku 1885 prežil náboženské obrátenie, stal sa horlivým katolíkom a po zvyšok života výtvarne spracovával biblické a náboženské témy.
Adolfo Pérez Esquivel

Adolfo Pérez Esquivel (* 26. november 1931, Buenos Aires, Argentína) je argentínsky sochár, architekt a pacifista.
Je známy vedením protestov proti FTAA. Vyštudoval Escuela Nacional de Bellas Artes a Universidad Nacional de La Plata. Počas Špinavej vojny založil spoločnosť na boj za ľudské práva. V roku 1980 mu bola udelená Nobelova cena za mier.
Meltdown

Meltdown môže byť:
Efedros

Efedros () môže byť:
Az-Zubára

Az-Zubára (-"az-zubára") alebo Zubára je opustené púštne mesto ležiace na severozápadnom pobreží Katarského polostrova, približne 105 km od katarského hlavného mesta Dauha. 
Az-Zubára bol kvitnúci perlový a obchodný prístav na brehoch Perzského zálivu. Je jedným z najväčších a najlepšie zachovaných obchodných miest z 18. a 19.storočia v zálive. Odhadovaný počet obyvateľov z tohto odbodbia je 6 až 9 tisíc. 
V roku 2013 bol Az-Zubára zapísaný na Zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Baruj Benacerraf

Baruj Benacerraf (* 29. október 1920, Caracas, Venezuela† 2. august 2011, Boston, Massachusetts, USA) bol americký imunológ. Pochádzal zo židovskej rodiny zo severnej Afriky.
V roku 1980 spolu s Georgeom Davisom Snellom a Jeanom Daussetom získal Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu za objav génov hlavného histokompatibilného komplexu. Tieto gény kódujú molekuly na bunkovom povrchu, ktoré sú dôležité pre imunitný systém, aby rozlíšil vlastné (bunky) od cudzích.
Jeho bratom je filozof Paul Benacerraf.
László Kovács

Prof. MUDr. László Kovács, DrSc. MPH (* 16. október 1950, Budapešť – † 17. september 2017, Bratislava) bol slovenský pediater a nefrológ maďarského pôvodu.
Vedeckú hodnosť „Doktor vied“ v odbore pediatria získal v roku 1988. Vedecko-pedagogický titul docent v odbore pediatria získal v roku 1994 a titul profesor v odbore pediatria v roku 1998.
Kariéra.
Medicínu vyštudoval v Moskve (1. Medicínsky Inštitút Sečenova, 19691975). Pracoval od roku 1975 v Detskej nemocnici Pála Heima v Budapešti ako sekundárny lekár, od roku 1977 pôsobil ako asistent na 2. detskej klinike LFUK a DFNsP v Bratislave. Od roku 1986 bol odborný asistent, a od roku 1993 zástupca prednostu, vedúci oddelenia a vedúci laboratória klinickej a molekulovej genetiky na 1. detskej klinike LFUK a DFNsP v Bratislave.
Od roku 2000 do roku 2017 bol prednostom 2. detskej kliniky DFNsP a Lekárskej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave a zároveň viedol aj detskú nefrologickú ambulanciu. Zaoberal sa diagnostikou a liečbou chorôb u dojčiat a detí, špecializoval sa na choroby obličiek u detí a na dedičné choroby. Získal atestáciu z pediatrie (1979, 1985), nefrológie (1994) a klinickej genetiky (1997).
Absolvoval viaceré dlhodobé pobyty (výmenné, výskumné a vzdelávacie) na zahraničných odborných pracoviskách (Halle, Chicago, Londýn, Aarhus, Pécs). Bol členom výboru Slovenskej pediatrickej spoločnosti, predsedom sekcie detskej nefrológie Slovenskej nefrologickej spoločnosti. Bol garantom špecializačného vzdelávania lekárov v odbore pediatria, doktorandského štúdia a pre získavanie vedecko-pedagogických titulov docent a profesor v odbore pediatra na Lekárskej fakulte UK v Bratislave. Je zostavovateľom a autorom učebnice z detského lekárstva, má rozsiahlu prednáškovú a publikačnú činnosť. V roku 2012 sa stal víťazom ankety "Hospodárskych novín" „Top lekári SR“ ako najlepší pediater.
Bol národným koordinátorom činnosti medzinárodného projektu Orphanet, ktorý je zameraný na zvýšenie povedomia o zriedkavých chorobách, ich mapovanie v jednotlivých krajinách Európy, vytvorenie jednotného európskeho postupu starostlivosti o pacientov a zabezpečenie možnosti ich skorej a rýchlej diagnostiky. Za týmto účelom založil aj genetické laboratórium 2. detskej kliniky DFNsP a LFUK v Bratislave.
6. augusta 2013 mu prezident Maďarska János Áder udelil najvyššie civilné štátne vyznamenanie Maďarska – Maďarský záslužný kríž dôstojníckej triedy, ako uznanie za svoju mimoriadnu odbornú a pedagogickú činnosť a za zásluhy na rozvoji cezhraničnej vedeckej spolupráce.
Bess Trumanová

Elizabeth "Bess" Virginia Wallaceová Trumanová (* 13. február 1885, Independence, Missouri, USA† 18. október 1982, tamtiež) bola manželka 33. prezidenta USA Harry S. Trumana a v rokoch 1945 až 1953 vykonávala funkciu prvej dámy USA.
Životopis.
Jej rodina pochádzala z vyšších vrstiev, potom sa jej otec zadĺžil, prepadol alkoholizmu a následne spáchal samovraždu. Jej matka nápor emócií nevydržala, a tak sa musela múdra a nadaná Bess obetovať a postarať sa o rodinu.
V roku 1919 sa vydala za farmára a začínajúceho politika Harryho Trumana. Podporovala manžela počas volebných kampaní, inak sa iba starala o domácnosť. V roku 1924 sa narodila ich jediná dcéra Margaret. Bess svojmu mužovi písala prejavy a starala sa o administratívu.
Nikdy nechcela byť prvou dámou a tento post príliš nezvládala. Chcela byť opakom svojej predchodkyne Eleanor Rooseveltovej, zrušila týždenné tlačové konferencie a s tlačou komunikovala iba písomne, často však na mnoho otázok neodpovedala a dostala tak prezývku "Lady No Comment". Bola čestnou prezidentkou "Girl Scouts of the USA", "Women's National Democratic Club", "Washington Animal Rescue League", a čestnou prezidentkou American Red Cross. Bola dobrou hostiteľkou.
Po skončení funkčného obdobia sa zapájala do charitatívnych činností.
Misia sui iuris v Afganistane

Misia sui iuris v Afganistane (, per.: "رسالت کاتولیک افغانستان") je katolíckou misiou latinského rítu v Afganistane a zaberá celé jeho územie. Misia sui iuris je najmenšia, avšak nezávislá územná jednotka Rímsko-katolíckej cirkvi. Je zriedkavým typom misijnej, pseudo-diecéznej jurisdikcie, ktorá sa hierarchicky nachádza pod Apoštolskou prefektúrou a Apoštolským vikariátom. Takýto typ jurisdikcie poznáme najmä z oblastí, kde je málo katolíkov, alebo politický stav tejto oblasti je neistý. Takáto misia je počiatočnou fázou existencie miestnej cirkvi. Na čele misie je zvyčajne kňaz a jeho postavenie sa označuje ako "cirkevný Superior". Misia sídli v Kábule.
História.
Možnosť pôsobenia katolíckeho kaplána v Afganistane bola poskytnutá v roku 1921 podpísaním dokumentu "Dohoda medzi Talianskom a Afganistanom o výmene stálych diplomatických misií" ("Accordo fra Italia ed Afganistan per lo scambio di missioni diplomatiche permanenti"). Kráľ Amanullah, z vďačnosti Talianskemu kráľovstvu, ako prvej západnej krajine, ktorá formálne uznala nezávislosť Afganského kráľovstva, reflektoval na požiadavku katolíkov prítomných v krajine, ktorí žiadali o duchovnú pomoc kňaza. Od arabského dobytia Perzie a Strednej Ázie v siedmom storočí to bolo po prvýkrát, kedy moslimská vláda povolila oficiálne pôsobenie katolíckej cirkvi v Afganistane, hoci zakázala proselytizmus. Pre túto delikátnu úlohu vybral pápež Pius XI. otca Egídia Caspaniho z rehole Barnabitov, historika a jazykového učenca. Po mesačnej dobrodružnej ceste prišiel na Vianoce v roku 1932 do Kábulu, a 1. januára 1933 otvoril kaplnku. Po štátnom prevrate a politicko-vojenských otrasoch s následným striedaním vlád a režimov bola katolícka misia z Afganistanu oficiálne vyhostená. Napriek tomu bola chválená afganským ministerstvom zahraničných vecí za svoju neustálu a húževnatú prítomnosť v Afganistane počas týchto ťažkých rokov. 
Opätovné rokovania viedli k založeniu Misie sui iuris, ktorá bola založená 16. mája 2002 pápežom sv. Jánom Pavlom II. Misia nepatrí do žiadnej cirkevnej provincie ale podlieha priamo Svätej stolici. Prvým Superiorom tejto misie sa stal otec Giuseppe Moretti, taktiež z rehole Barnabitov ("Congregatio Clericorum Regularium S. Pauli)." K roku 2010 mala misia 200 katolíkov, 5 rehoľných kňazov, 9 rehoľníkov, 12 rehoľníčok a jednu farnosť. Misia vydáva štvrťročník Nasara.
Kaplnka.
Jediným sakrálnym objektom misie a farnosti je Kaplnka Panny Márie Božskej prozreteľnosti. Kaplnka je situovaná na Veľvyslanectve Talianskej republiky v Kábule.
Erb.
Erb misia prijala v januári 2018. Blazón kompletného erbu: V modrom štíte strieborný položený polmesiac prevýšený zlatou osemcípou hviezdou. To všetko v bordúre – hore čiernej, vpravo červenej a vľavo zelenej. Za štítom zlatý Heratský procesiový kríž, pod štítom strieborná, červeno podšitá stuha s heslom Orietur Stella. Erb navrhol slovenský heraldik Marek Sobola.
Nana Muschurisová

Nana Muschurisová (iné mená: Nana Muschuriová, Nana Muschuri, Nana Muskuri, Nana Mouskouri; , * 13. október 1934, Chania, Grécko) je grécka speváčka populárnej hudby. Žánrovo zasahuje aj do jazzu, folku či world music.
Je jedným z najúspešnejších umelcov v histórii populárnej hudby.
Podľa Medzinárodnej federácie fonografického priemyslu v roku 2015 s 300 miliónmi predaných hudobných nosičov je po Madonne druhou najúspešnejšou speváčkou. Vyše 300 zlatých, platinových a diamantových platní dokumentuje jej dlhoročný úspech. 
Svoje piesne naspievala v gréčtine, francúzštine, angličtine, nemčine, holandčine, taliančine, portugalčine, španielčine, hebrejčine, waleštine, mandarínskej čínštine, korzičtine a turečtine. Najväčšie úspechy dosiahla vo Nemecku, kde v roku 2015 získala cenu ECHO za celoživotné dielo.
Od roku 1993 je vyslankyňou dobrej vôle UNICEFU.. V rokoch 1994 - 1999 bola poslankyňou Európskeho parlamentu za stredopravú grécku stranu "Nová demokracia" (Νέα Δημοκρατία).
Osobný život.
19. decembra 1960 sa vydala za Georgiosa Petsilasa, kapelníka, skladateľa a gitaristu jej dlhoročného sprievodného orchestra "Athenians". Narodili sa im dve deti - syn Nicolas (* 13. február 1968) a dcéra Hélène (* 7. júl 1970). V roku 1976 sa rozviedli. Obe deti nasledujú rodičov v umeleckej práci - Nicolas je filmový tvorca, Hélène vydala v roku 2004 pod menom Lénou album "Any Given Day".
13. januára 2003 sa stal jej manželom jej dlhoročný partner André Chapelle. Žijú striedavo v Ženeve a Paríži.
Hunor a Magor

Hunor a Magor boli mýtickí bratia z maďarských predkresťanských legiend. Synovia bohatiera Ménróta (kráľa Nimróda) a jeho ženy Eneth. Podľa legiend sa Hunor stal praotcom Hunov a Magor praotcom Maďarov ("Magyarok").
Legenda Hunorovi a Magorovi.
Bratia Hunor a Magor sa vydali na lov do bažín meotiských. Uvideli krásneho jeleňa (v niektorých verziách je to laň a v iných zlatý jeleň) a začali ho prenasledovať, kým neprišli na úžasné miesto, ktoré bolo ideálne pre usadenie sa. Dostali k tomu od svojho otca povolenie a odišli do močiarov meotiských na päť rokov. Ako vyšli von, našli tábor bez mužov, žili tam len ženy a deti. Boli medzi nimi aj dve dcéry mocného vládcu Alanov, ktoré si bratia pojali za ženy. Tieto ženy im dali potomstvo, plemeno hunsko-maďarské... V tejto verzii nájdeme legendu napríklad v kronike Gesta Hungarorum. Táto legenda budí dojem, že Huni a Maďari boli príbuzné kmene, a že dobytím Panónie dali Huni Maďarom právo na „opätovné dobytie“ týchto území, teda Uhorska.
Toni Braxton

Toni Michelle Braxton (* 7. október 1967, Severn, Maryland, USA) je americká speváčka, skladateľka a herečka.
Preslávila sa v roku 1993, kedy vydala svoju najznámejšiu pieseň "Un-Break My Heart". Za svoju kariéru získala šesť cien Grammy a patrí k najpredávanejším interpretom.
Bernie Mac

Bernie Mac, vlastným menom Bernard Jeffrey McCullough (* 5. október 1957, Chicago, Illinois, USA† 9. august 2008, tamže) bol americký herec a komik. 
Mal vlastnú televíznu šou "The Bernie Mac Show" (20012006), ktorá bola dvakrát nominovaná na "Cenu Emmy". Jeho najznámejšou filmovou rolou bol Frank Catton vo filme "" a jeho dvoch pokračovaniach.
Životopis.
Narodil sa v Chicagu ako druhé dieťa Mary McCullough a Jeffrey Harrisona. Vychovávala ho matka (zomrela keď mal 16 rokov) a starí rodičia. Začal študovať na strednej škole "Chicago Vocational High School". V roku 1973 sa po matkinej smrti presťahoval do Tampy kde študoval na "Jesuit High School". Neskôr sa vrátil do Chicaga a maturoval v roku 1975 na "Chicago Vocational". 
17. septembra 1977 sa oženi so svojou láskou zo strednej školy Rhondou Gore. V roku 1978 sa im narodila dcéra Ja'Niece. Pracoval vo varieté, sťahovacej službe a v UPS.
V roku 1992 debutoval vo filme "Mo' Money". Zomrel 9. augusta 2008 na zápal pľúc.
Stevie Ray Vaughan

Stephen "Stevie" Ray Vaughan (* 3. október 1954, Dallas, Texas, USA† 27. august 1990, East Troy, Wisconsin) bol americký hudobník, spevák, skladateľ a hudobný producent. Patril k najvplyvnejším gitaristom, ktorí sa v 80. rokoch 20. storočia zaslúžili o opätovné oživenie záujmu o bluesový hudobný žáner. Často ho v publikáciách označujú za jedného z najlepších gitaristov všetkých čias.
Vaughan sa narodil a vyrastal v texaskom Dallase. Ako sedemročný sa inšpiroval svojim starším bratom, Jimmiem, ktorý u neho prebudil záujem o hranie na gitaru. Počúval aj bluesových hudobníkov, akými boli Albert King, Otis Rush a Muddy Waters, rockových gitaristov, medzi ktorých patril Jimi Hendrix a Lonnie Mack, či džezmenov akým bol Kenny Burrell. V roku 1963 dostal od brata, Jimmieho svoju prvú elektrickú gitaru, Gibson ES-125. 
V roku 1971 Stevie Vaughan prestal chodiť na strednú školu a v nasledujúcom roku odišiel do Austinu, kde vystupoval viacerými kapelami. S Marcom Bennom hral v kapele Nightcrawlers, neskôr, až do konca roka 1977, s Dennym Freemanom v skupine Cobras. Potom založil vlastnú kapelu, Triple Threat Revue, ktorá sa po spojení s bubeníkomChrisom Laytonom and basgitaristom Tommym Shannonom premenovala na Double Trouble. Vaughan sa stal slávny v roku 1982 po vystúpení na Montreux Jazz Festivale. Jeho debutový album, "Texas Flood", z roku 1983 sa krátko po vydaní, po komerčnom úspechu s predajom viac ako pol milióna kópií, dostal na 38. priečku rebríčka Billboard 200. V roku 1989 koncertoval na turné spolu s Jeffom Beckom a v roku 1990 s Joe Cockerom. Dňa 27. augusta 1990, 36 dní pred jeho 36. narodeninami Stevie Vaughan pri havárii vrtuľníka tragicky zahynul. 
Počas života, ale aj po smrti, boli Steviemu Rayovi Vaughanovi udelené viaceré hudobné ceny. V roku 1983 ho čitatelia časopisu "Guitar Player" označili za najväčší nový hudobný talent a za najlepšieho bluesového hudobníka hrajúceho na elektrickú gitaru. V roku 1984 ho americká nezisková spoločnosť, Blues Foundation, označila za bluesového hudobníka roka, a v roku 1987 ho v časopise "Performance Magazine" označili za Hudobnú osobnosť R&amp;B roka. Vaughan získal šesť cien Grammy, desať cien Austin Music Awards. V roku 2000 bol uvedený do Bluesovej siene slávy a v roku 2014 do do siene slávy hudobníkov. Časopis "Rolling Stone" dal v roku 2011 Stevie Raya Vaughana na dvanástu priečku zoznamu najlepších gitaristov všetkých čias. V roku 2015 bol Stevie Vaughan a skupina Double Trouble uvedený do Rokenrolovej siene slávy.