burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Bit

Bit je názov základnej jednotky informácie. Ako skratka sa používa bit alebo b. Používa sa v teórii informácie a v informatike. Bit môže nadobúdať jednu z dvoch logických hodnôt. V praxi nadobúda vždy jednu z dvoch vzájomne sa vylučujúcich stavov, ako „pravda“ – „nepravda“, „zapnutý“ – „vypnutý“, nula – jedna.
História a názov.
Termín prvýkrát použil Claude E. Shannon, otec teórie informácie, vo svojej práci z roku 1948. Názov vznikol ako skratka spojenia „binary digit“, čo je zároveň slovná hračka pretože "bit" v angličtine znamená aj kúsok/štipka. Pôvod termínu Shannon pripísal Johnovi W. Tukeymu.
Násobky.
Bajt (angl. byte, tiež označované ako slabika) je zoskupenie bitov, pôvodne s premenlivou veľkosťou, no dnes takmer vždy osem bitov. Osembitové bajty, tiež známe ako oktety, sú schopné reprezentovať 256 rozličných hodnôt (28) napr. 0 až 255 zapísané v desiatkovej sústave. Osembitový bajt možno zapísať aj pomocou dvoch štvorbitových zoskupení, známych ako nibble (hláska), ktoré reprezentujú 16 hodnôt (24) a preto sa dajú zapísať jednou cifrou v hexadecimálnej sústave. Napríklad 0 až 255 v desiatkovej sústave zodpovedá 00 až FF. V niektorých architektúrach počítačov pozostáva slovo zo 16 bitov, dvojslovo z 32 bitov. Pozri veľkosť slova.
Termíny pre veľké množstvá informácie sa tvoria pridaním štandardných predpôn; kilobit (Kb, Kbit), megabit (Mb, Mbit), gigabit (Gb, Gbit). Existujú však nedorozumenia týkajúce sa týchto jednotiek a ich skratiek, pozri podrobne v článku binárny prefix. Hoci je jasnejšia symbolika používať „bit“ pre bit a „b“ pre bajt, „b“ sa často používa pre bit a „B“ pre bajt (v sústave SI je však „B“ skratkou pre Bel).
Napríklad:
V praxi sa však niekedy, vzhľadom k historickým okolnostiam, využívajú predpony SI pre binárne hodnoty (1kB = 1024 bitov namiesto 1000 bitov). Zjednodušene povedané, používa sa nepresné označenie pretože odchýlka je menej ako 3%. 
Počet bitov a stavov.
Bit nadobúda vždy jednu z dvoch hodnôt. Pomocou jedného bitu možno teda reprezentovať 21 = 2 stavy. Pomocou 8 bitov (1 bajt) možno reprezentovať 28 = 256 stavov. Tabuľka vpravo uvádza počet reprezentovateľných stavov až do šírky 64 bitov, ktorá umožňuje reprezentovať približne 1,844674407×1019 stavov.
Iné.
Isté inštrukcie procesora pracujúce s bitmi (ako xor) pracujú na úrovni manipulácie s bitmi na rozdiel od manipulácie dát ako séria bitov.
V telekomunikáciách a počítačových sieťach sa prenosová rýchlosť zvyčajne označuje v bitoch za sekundu.
Bit v súčasnosti je základná, teda najmenšia jednotka udávajúca množstvo informácie používaná v informatike, zároveň však prebieha intenzívny výskum v kvantovej informatike týkajúci sa qubitov.
Michelle Pfeifferová

Michelle Marie Pfeifferová (neprechýlene Michelle Marie Pfeiffer; * 29. apríl 1958, Santa Ana, Kalifornia, USA) je americká herečka a speváčka.
Kilobit za sekundu

Kilobit za sekundu (kb/s, kbps alebo kbit/s) je jednotka rýchlosti prenosu dát (dátového toku) rovná 1 000 bitov za sekundu. Kvalita audio sa často vyjadruje v kbit/s.
Kilobajt za sekundu.
Inou jednotkou rýchlosti prenosu dát je kilobajt za sekundu (kBps alebo kbyte/s) a je osemnásobne rýchlejší ako kilobit za sekundu:
Zámena.
Jeden kilobit za sekundu by sa nemal zamieňať s kibibitom za sekundu (podrobne v Binárny prefix):
Megabit za sekundu

Megabit za sekundu (Mbps alebo Mbit/s) je jednotka rýchlosti prenosu dát (prenosovej, resp. bitovej rýchlosti). Je rovná 1 000 kilobitom za sekundu alebo 1 000 000 bitom za sekundu.
V megabitoch za sekundu sa meria napríklad rýchlosť širokopásmových internetových pripojení, lokálnych sietí atď.
Nejednoznačnosť označovania.
Z historických príčin existuje nejednoznačnosť a chaos v používaní predpôn sústavy SI v informatike a príbuzných odboroch (najmä pri označovaní kapacity dátových nosičov, kde napr. kB môže znamenať 1000, ale aj 1024 bajtov). Pri označovaní prenosových rýchlostí predpony kilo- a mega- značia vždy dekadický násobok (pozri aj článok Binárny prefix).
Príklad - porovnanie prenosových rýchlostí digitálneho videa.
Vo mnohých aplikáciách digitálneho videa sa kvalita dátového toku meria v Mbit/s:
Tieto hodnoty sú len veľmi orientačné, keďže skutočná kvalita závisí výrazne od použitého kodeku.
Kibibit za sekundu

Kibibit per second (kib/s, kibps alebo kibit/s -- kibibitov za sekundu) je jednotka rýchlosti prenosu dát rovná 1 024 bitom za sekundu. 
Kibibajt za sekundu.
Inou jednotkou rýchlosti prenosu dát je kibibajt za sekundu (kiBps alebo kibyte/s) a je osemnásobne rýchlejší ako kibibit za sekundu:
Zámena.
Jeden kibibit za sekundu by sa nemal zamieňať s kilobitom za sekundu (podrobne v Binárny prefix):
Gigabit za sekundu

Gigabit za sekundu (Gb/s, Gbps alebo Gbit/s) je jednotka rýchlosti prenosu dát rovná 1 000 megabitom za sekundu alebo 1 000 000 kilobitom za sekundu alebo 1 000 000 000 bitom za sekundu. 
Príklady rozhraní, dosahujúcich priepustnosť v rádoch gigabitov za sekundu:
Gigabajt za sekundu.
Inou jednotkou rýchlosti prenosu dát je gigabajt za sekundu (gBps alebo gbyte/s) a je osemnásobne rýchlejší ako gigabit za sekundu:
Zámena.
Jeden gigabit za sekundu by sa nemal zamieňať s gibibitom za sekundu (podrobne v Binárny prefix):
Baud

Baud (výslovnosť ) je v telekomunikáciách a informatike, jednotka „signálnej rýchlosti“, čo predstavuje počet zmien stavu prenosového média za sekundu v modulovanom signále. Je pomenovaná po Émile Baudotovi, vynálezcovi Baudotovho kódu pre telegrafiu.
Termín "baud" sa niekedy zneužíva na označenie „bitov za sekundu“ čo je „prenosová rýchlosť“. V niektorých systémoch sa signálna rýchlosť a prenosová rýchlosť rovnajú, keďže je možné, aby signálna udalosť niesla jeden bit, ale vo všeobecnosti je bežnejšie využívať šírku pásma zakódovaním viacerých bitov (až do množstva šestnásť) v jednej udalosti. Takže 2400-bitový modem v skutočnosti prenáša 600 baudov, kde každá udalosť modulácie kvadratúrou amplitúdy nesie štyri bity informácie.
Castrológia

Castrológia al. kastrológia (z lat. slova "castrum" - hrad), disciplína integrujúca humanitné vedné odbory zaoberajúce sa štúdiom hradov a fenoménom súvisiacim s ich existenciou. 
Castrológia integruje skúmania:
Religionistika

Religionistika, (z lat. "religio" – viera, náboženstvo) je humanitná vedná disciplína, ktorá sa zaoberá štúdiom relígií (náboženstviev), kultov a mytologických predstáv predchádzajúcich vzniku náboženstva. Je súčasťou antropologických vied.
V úzkej súčinnosti s filológiou, klasickou filozofiou, etnografiou, kultúrnou antropológiou, históriou a archeológiou rekonštruuje a popisuje zaniknuté i prežívajúce náboženstvá a kulty, odhaľujúc tak informácie o povahe ľudského myslenia (hĺbková psychológia) a správania (sociálna interakcia).
Medzi základné oblasti skúmania religionistiky patria:
Stavovskou organizáciou zastrešujúcou profesionálnych religionistov a absolventov štúdia religionistiky je na území Slovenska Slovenská spoločnosť pre štúdium náboženstiev pri SAV.
Metodológia.
V religionistike sa využíva množstvo rôznorodých metód skúmania. Napríklad sa využívajú sociologické a historické metódy, indukcia a pozorovanie. Pod-odbory navyše využívajú vlastné špeciálne metódy, napr. psychológia náboženstva využíva fakty z osobných dotazníkov a pod. 
Východiska pre systematizáciu religionistiky je možné rozdeliť do troch skupín:
Dôležitú pozíciu v rámci metodológie má fenomenologia náboženstva. Rozširuje sa využitie kognitívnej religionistiky.
Kvôli metodologickým problémom a v snahe napraviť isté nedostatky na Marburgskej konferencii International Association for the History of Religions v roku 1960 Zwi Werblowsky predniesol manifest piatich „základných minimálnych predpokladov“. Bola to kritika predovšetkým prístupu C. J. Bleekera a tiež snaha o zavedenie prístupu, ktorý by bol viac antropologický zameraný. Deklarácia Zwi Werblowského mala veľký ohlas. Podporil ju aj Mircea Eliade a tiež Kitagawa a Haehner. Metodologické problémy však boli až do stretnutia v Turku v roku 1973 prehliadané a neriešené. 
Veľmi ostrou kritikou religionistiky sú názory Jonathana Smitha, ktorý odmieta aj samotný koncept náboženstva. Je známy výrokom: „"Náboženstvo je výtvorom vedcových imaginatívnych aktov komparácie a generalizácie".“ Jedným z dôsledkov týchto a podobných vyhlásení je, že niektorí prívrženci Smithovho prístupu poňali jeho názory ako precedens k štúdiu všetkého čo sa ako náboženské javí. Náboženské javy teda nemusia byť vymedzené žiadnymi špecifikáciami a čokoľvek čo výskumník pojme ako náboženské môže skúmať religionistickou metodológiou.
Nebeské kráľovstvo

Nebeské kráľovstvo (Kráľovstvo nebeské) al. Nebeská ríša (po gr. basileia tôn ouranôn) alebo Božie kráľovstvo (po gr. basileia tou theou) je významný pojem židovského a kresťanského náboženstva. 
Pojem treba predovšetkým chápať ako „vládu nebies (Boha)“ a nie ako „kráľovstvo v nebi“.
U židov je to večná ríša spravodlivosti (na konci sveta), ktorá vznikne formou rozsiahleho božieho súdu a viditeľného prevzatia vlády Jahvem. Pôvodne je v Starom zákone pojem myslený ako protiklad cudzej nadvlády (Babylončania, Peržania, Rimania) v Izraeli, ako aj „zabudnutia na“ Boha v Izraeli. Spomenutý Boží súd potrestá narušiteľov Zákona a pohanov, „spravodliví“ však získajú prístup do Nebeského kráľovstva. Ján Krstiteľ ešte používal tento koncept Nebeského kráľovstva.
V Novom zákone a kresťanstve je to naopak stav aktuálny (nie budúci) – nová skutočnosť (vláda Božia) charakterizovaná Božím prísľubom spasenia ľudstva, ktorá začala príchodom Ježiša na svet a ktorá bude dokonaná posledným súdom. Inými slovami ide o stav konečného vykúpenia ľudstva, pretože zmŕtvychvstaním Krista – zosobnenia vlády Božej - sú veriaci „automaticky“ vykúpení.
V rímskokatolíckej teológii pojem môže označovať aj cirkev. Protestanti však veria, že cirkev je len nástroj, ktorým sa Nebeské kráľovstvo prejavuje, a že teda nie je jeho synonymom.
Woodstock

Woodstock môže byť:
Pearl Harbor (film)

Pearl Harbor je film z roku 2001 režiséra Michaela Baya.
Inkubačná lehota

Inkubačná lehota alebo inkubačný čas alebo (jazykovo nevhodne) inkubačná doba môže byť:
Inkubačná lehota (medicína)

Inkubačná lehota alebo inkubačný čas alebo jazykovo nevhodne inkubačná doba je obdobie od vstupu nákazy do organizmu po vypuknutie choroby. Pri infekčných chorobách zohráva veľkú úlohu pri posudzovaní nebezpečnosti infekcie.
Za najnebezpečnejšie sa považujú tie nákazy, ktoré majú dlhú inkubačnú lehotu, lebo to zvyšuje šancu, že nakazený jedinec odcestuje do inej oblasti a rozšíri chorobu, najmä v tom prípade, ak je nakazený jedinec infekčný (môže infekciu rozširovať) už počas inkubačnej lehoty. To znamená, že v období, keď choroba vypukne, lekári a zverolekári tak dostanú prvé varovanie, keď sa môže nainfikovať veľký počet ľudí (zvierat). Typický príklad takejto choroby je inak len málo infekčný AIDS.
Choroby sa rozdeľujú podľa inkubačnej lehoty na:
Stanislav Stolárik

Mons. prof. ThDr. PhDr. Stanislav Stolárik, PhD. (* 27. február 1955, Rožňava) je rímskokatolícky diecézny biskup Rožňavskej diecézy. 
Biografia.
Biskup Stanislav Stolárik študoval na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Dňa 11. júna 1978 bol vysvätený za kňaza. Od roku 1978 pôsobil ako kaplán v Trebišove, od roku 1979 Humennom a od roku 1981 v Prešove. Od roku 1984 pôsobil ako farár a neskôr ako dekan v Obišovciach, od roku 1990 v Čani, od roku 1992 v Humennom, od roku 1995 v Prešove vo Farnosti Kráľovnej pokoja a od roku 2001 až do svojho biskupského menovania v Prešove vo Farnosti sv. Mikuláša. 
Po zmene spoločenských pomerov získal doktorát z teológie na RKCMBF UK v Bratislave. V roku 1988 získal doktorát z filozofie na Filozofickej fakulte Pápežskej teologickej akadémií v Krakowe a na Univerzite Komenského v Bratislave vedecko-akademickú hodnosť "PhD." Na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity v Prešove získal v roku 1999 docentúru v odbore Dejiny filozofie. Dňa 8. februára 2003 mu pápež sv. Ján Pavol II. udelil titul monsignor - kaplán Jeho Svätosti. Za vysokoškolského profesora bol menovaný prezidentom SR 10. apríla 2006 v odbore Dejiny filozofie. 
Dňa 26. februára 2004 bol pápežom sv. Jánom Pavlom II. vymenovaný za pomocného biskupa Košickej arcidiecézy a titulárneho biskupa sídla Barica. Vysvätený za biskupa bol 20. marca 2004 košickým arcibiskupom metropolitom Mons. Alojzom Tkáčom a spolusvätiteľmi kardinálom Jozefom Tomkom a apoštolským nunciom Henrykom J. Nowackym. Zároveň pôsobil aj ako generálny vikár.
Dňa 21. marca 2015 bol pápežom Františkom vymenovaný za diecézneho biskupa Rožňavskej diecézy po prijatí rezignácie diecézneho biskupa Mons. Vladimíra Fila z dôvodu dosiahnutia 75. roku života. Na sviatok sv. Jána Nepomuckého, patróna diecézy dňa 16. mája 2015 bol uvedený do úradu diecézneho biskupa v Katedrále Nanebovzatia Panny Márie v Rožňave košickým arcibiskupom metropolitom Mons. Bernardom Boberom.
Banskobystrická diecéza

Biskupstvo Banská Bystrica alebo Banskobystrická diecéza, v úradnom styku Rímskokatolícka cirkev Biskupstvo Banská Bystrica () je rímskokatolícka diecéza na Slovensku so sídlom v Banskej Bystrici. Na jej čele od 15. decembra 2012 stojí Marián Chovanec.
História.
Územie terajšieho banskobystrického biskupstva bolo pôvodne súčasťou rozsiahleho ostrihomského arcibiskupstva. Vzhľadom na veľkosť tohoto arcibiskupstvo bolo viac pokusov o vyčlenie menších biskupstiev. Úspešne boli zavŕšené v roku 1776 zásluhou cisárovnej Márie Terézie, kedy vzniklo banskobystrické biskupstvo. Jeho utvorenie schválil spolu so spišským a rožňavským biskupstvom pápež Pius VI. 13. marca 1776 bulou "Regalium principum". 
Cisárovná Mária Terézia novovzniknutému biskupstvu dala do vena niekdajšie arcibiskupské panstvo s kaštieľom vo Svätom Kríži nad Hronom (terajší Žiar nad Hronom) a bývalý jezuitský kostol v Banskej Bystrici určila za jeho katedrálu. Patrón katedrálneho kostola sv. František Xaverský sa stal patrónom biskupstva. 
Od 27. júla 2011 do 15. decembra 2012 bola diecéza v stave "sede vacante" z dôvodu smrti diecézneho biskupa Mons. Rudolfa Baláža. Dňa 28. júla 2011 kolégium konzultorov zvolilo podľa noriem Kódexu kánonického práva za dočasného administrátora diecézy generálneho vikára diecézy Mons. Mariána Bublinca.
Do dnešných dní (2024) sa na banskobystrickej biskupskej katedre vystriedalo 15 biskupov. 
Biskupi.
Diecézny biskup.
Aktuálnym diecéznym biskupom je Marián Chovanec. Za biskupa Banskobystrickej diecézy ho vymenoval 20. novembra 2012 pápež Benedikt XVI. Úrad diecézneho biskupa prevzal 15. decembra 2012.
Pomocní biskupi.
V súčasnosti (júl 2024) diecéza nemá pomocného biskupa.
Návšteva pápeža Jána Pavla II..
Svätý Otec Ján Pavol II. celebroval 12. septembra 2003 slávnostnú sv. omšu, pri ktorej otvoril diecéznu synodu Banskobystrickej diecézy.
Sufragánne začlenenie diecézy.
Diecéza bola od svojho vzniku začlenená ako sufragánna diecéza pod Ostrihomskú arcidiecézu. Po rozpade Uhorska a vzniku I. ČSR v roku 1918 vzhľadom na napäté vzťahy medzi Svätou stolicou a vládou trvalo skoro dvadsať rokov, kým sa oficiálne upravilo sufragánne začlenenie diecézy. 2. septembra 1937 Svätá stolica vydala bulu "Ad ecclesiastici regimis" o vonkajšom ohraničení diecéz a vyňala všetky diecézy Slovenska spod príslušnosti pod Ostrihom a Jáger () a podriadila ich priamo Svätej stolici.
V roku 1977 bola diecéza začlenená pod novovytvorenú Trnavskú arcidiecézu (od roku 1995 Bratislavsko-trnavská arcidiecéza). Od 14. februára 2008 patrí Banskobystrické biskupstvo pod novovzniknuté metropolitné Bratislavské arcibiskupstvo.
Dekanáty.
Dekanáty Banskobystrickej diecézy a ich farnosti:
Košická arcidiecéza

Arcibiskupstvo Košice alebo Košická arcidiecéza, v úradnom styku Rímskokatolícka cirkev Arcibiskupstvo Košice () je metropolitnou arcidiecézou Východnej provincie rímskokatolíckej cirkvi na Slovensku so sídlom v Košiciach. Bola zriadená 10. augusta 1804. Dňa 31. marca 1995 ju pápež Ján Pavol II. apoštolskou konštitúciou "Pastorali quidem permoti" erigoval na arcidiecézu a zároveň ustanovil Košickú cirkevnú provinciu. Sufragánnymi biskupstvami sa stali Spišské a Rožňavské biskupstvo. 
Dekanáty.
Dekanáty diecézy sú v mestách:
Nitrianska diecéza

Biskupstvo Nitra alebo Nitrianska diecéza, v úradnom styku Rímskokatolícka cirkev Biskupstvo Nitra je rímskokatolícka diecéza na Slovensku so sídlom v Nitre. Je prvou diecézou zriadenou na území Slovenska. Bola zriadená už v roku 880 počas existencie Veľkomoravskej ríše, jej prvým biskupom bol Viching. 
Jej osud po zániku Veľkej Moravy nie je známy, zdá sa, že zanikla. Okolo roku 1110 bola obnovená vyčlenením z Ostrihomského arcibiskupstva. 
V súčasnosti je metropolou Nitrianskej diecézy Bratislavská arcidiecéza. Jej rozloha je , tvorí ju 17 dekanátov.
Dekanáty.
Dekanáty diecézy sú v mestách:
Rožňavská diecéza

Biskupstvo Rožňava alebo Rožňavská diecéza, v úradnom styku Rímskokatolícka cirkev biskupstvo Rožňava () je rímskokatolícka diecéza na Slovensku so sídlom v Rožňave. Na jej čele je diecézny biskup Stanislav Stolárik. Jej rozloha je 7 000 km². Podlieha pod metropolu Arcibiskupstvo Košice.
História vzniku.
Pápež Pius VI. bulou "Romanus pontifex" z 13.marca 1776 zriadil nové biskupstvá a to: Banskobystrické, Rožňavské a Spišské, ktoré vznikli vyčlenením z Ostrihomského arcibiskupstva. Táto bula vznikla pod vplyvom dekrétu Márie Terézie z 15. januára 1776.
Dekanáty.
Dekanáty diecézy:
Spišská diecéza

Biskupstvo Spišské Podhradie alebo Spišská diecéza alebo Spišské biskupstvo, v úradnom styku Rímskokatolícka cirkev Biskupstvo Spišské Podhradie je rímskokatolícka diecéza na Slovensku so sídlom v Spišskom Podhradí, časti Spišská Kapitula. Bola zriadená 13. marca 1776. Jej rozloha je 7 802 km², tvorí ju 14 dekanátov. Podlieha pod metropolu Košice.
História.
Pápež Pius VI. bulou "Romanus pontifex" z 13.marca 1776 zriadil nové biskupstva a to: Banskobystrické, Rožňavské a Spišské, ktoré vznikli vyčlenením z Ostrihomského arcibiskupstva. Táto bula vznikla pod vplyvom dekrétu Márie Terézie z 15. januára 1776.
Ordinariát ozbrojených síl a ozbrojených zborov SR

Vojenský rímskokatolícky ordinariát alebo Ordinariát OS a OZ SR bol zriadený 20. januára 2003 Svätou stolicou na základe parciálnej "Zmluvy medzi SR a Svätou stolicou o duchovnej službe katolíckym veriacim v ozbrojených silách a ozbrojených zboroch Slovenskej republiky". Ordinariát je postavený na úroveň diecézy, má pôsobnosť pre celé Slovensko a začal prakticky fungovať 1. marca 2003.
Zriadenie ordinariátu.
Vojenský ordinariát predstavuje výnimočnú formu organizácie rímskokatolíckej cirkvi. Organizačne sú cirkevné inštitúcie obyčajne zriaďované na územnom princípe (diecézy, arcidiecézy, provincie). K vytvoreniu zvláštnych cirkevných štruktúr, vojenských ordinariátov, na ktorých čelo boli ustanovení ordinári s cirkevnou právomocou, pristúpila rímskokatolícka cirkev na základe výnimočného postavenia príslušníkov a zamestnancov ozbrojených zložiek v spoločnosti. Do roku 2005 bolo na celom svete zriadených 34 vojenských ordinariátov.
Zriaďovanie vojenských ordianariátov je zakotvené v ustanoveniach kánonického práva o vojenských duchovných správcoch a v apoštolskej konštitúcii pápeža Jána Pavla II. Spirituali militum curae, ktorá kánonicky upravuje duchovnú službu formou personálnych diecéz (vojenských ordinariátov, ordinariátov OS a OZ a pod.) na čele s vojenskými biskupmi, biskupmi OS a OZ alebo poľnými ordinármi. Podľa kánonického práva katolícki veriaci podliehajúci pod jurisdikciu, teda právomoc ordinára nie sú povinní ju využívať a môžu využívať aj právomoc ordinárov civilných diecéz. Právomoc ordinára neznamená povinnosť pre všetkých príslušníkov bez rozdielu vierovyznania, resp. bez vyznania, podriaďovať sa pôsobeniu ordinára a duchovných ordinariátu. Neznamená ani nijakú diskrimináciu osôb iných vierovyznaní, resp. bez vyznania, či nadradenosť katolíckej cirkvi v tejto oblasti. Tak isto nebráni ani ekumenickej spolupráci duchovných ordinariátu s duchovnými nekatolíckych cirkví, ani slúženiu ekumenických bohoslužieb aj pre príslušníkov nekatolíckych cirkví.
Zriadenie vojenského ordinariátu na Slovensku bolo umožnené na základe Zmluvy medzi SR a Svätou stolicou o duchovnej službe katolíckym veriacim v ozbrojených silách a ozbrojených zboroch Slovenskej republiky, ktorú schválila vláda SR 14. augusta 2002. 28. novembra 2002 zmluvu vo Vatikáne ratifikoval prezident Rudolf Schuster a štátny sekretár Svätej Stolice Angelo kardinál Sodano. Na čelo ordinariátu menoval Svätý Otec Ján Pavol II. 20. januára 2003 biskupa Františka Rábeka.
Štruktúra.
V súčasnosti má ordinariát vo Vikariáte Ozbrojených síl SR 3 dekanáty a 21 kňazov. Vo Vikariáte Ordinariátu OS a OZ SR Ministerstva vnútra SR má 3 dekanáty a 15 kňazov. Vo Vikariáte Zboru väzenskej a justičnej stráže je 5 dekanátov a 18 kňazov.
V r. 2003-2009 bol dočasnou katedrálou Kostol svätých Jána z Mathy a Felixa z Valois v Bratislave. Od roku 2009 je hlavným chrámom ordinariátu Katedrála sv. Šebastiána v Bratislave - Krasňanoch.
Patrónmi ordianariátu sú sv. Florián, sv. Juraj, sv. Martin, sv. Michal a sv. Šebastián.
Alkoholizmus

Alkoholizmus alebo etylizmus je závislosť na alkohole (chem. etanole).
Výskyt.
Alkoholová závislosť patrí k najrozšírenejším formám závislostí.
Z dvoch tretín severoamerickej populácie, ktorá konzumuje alkohol, 10% sú alkoholici a 6% skonzumuje viac ako polovicu všetkého alkoholu.
Príčiny.
Príčiny alkoholovej závislosti sa nedajú ľahko vysvetliť. Často sa označuje ako „choroba z nadbytku“, pretože je neznáma medzi domorodými ľuďmi pred tým, ako sú kolonizovaní.
Následky.
Dnes je alkoholizmus hlavný problém verejného zdravia v Severnej Amerike, ktorý stojí každoročne svojich obyvateľov 170 miliárd USD. Alkoholizmus je život ohrozujúca závislosť, ktorá často končí smrťou následkom chorôb orgánov ako pečeň, podžalúdková žľaza alebo obličky, ďalej následkom vnútorného krvácania, degenerácie mozgu, otravy alkoholom alebo samovraždy. Alkoholizmus je tiež hlavný prispievajúci faktor pre úrazy hlavy, dopravné nehody, násilie a prepadnutia, ako aj vedúca príčina neurologických a iných medicínskych problémov (napr. cirhóza pečene).
Neliečená alkoholová závislosť spôsobuje problémy:
Liečba.
Cieľom liečby je úplná abstinencia a dosahuje sa kombináciou farmakologickej liečby, averzívnej liečby (cieľom je dosiahnutie odporu voči droge), psychoterapie a socioterapie (kluby abstinentov a pod.). Môže mať formu ambulantnú či ústavnú. Úspešnosť sa pohybuje v rozmedzí 40 - 60% a je vo veľkej miere podmienená ochotou spolupracovať zo strany pacienta. Liečbu je potrebné v niektorých prípadoch zopakovať.
Alkoholovú závislosť je ťažšie vyliečiť a je značne škodlivejšia než závislosť na väčšine iných návykových látok. Fyzické symptómy pri abstinencii od alkoholu vyzerajú podobne ako symptómy abstinencie od heroínu.
Vybrané slová

Takzvané vybrané slová sú tie slová domáceho pôvodu v slovenčine (analogicky v češtine), v ktorých sa po obojakých spoluhláskach (čiže po "b", "m", "p", "r", "s", "v", a "z") vo vnútri slova píše „y/ý“ a nie „i/í“. Niekedy sa k obojakým spoluhláskam zaraďuje i "l" () a "f." 
Vybrané slová v slovenčine.
V slovenčine existujú tieto vybrané slová:
Vybrané slová v češtine.
V češtine je písmeno "r" považované za tvrdé (jeho mäkkým variantom je "ř"). Naopak je obojakým písmenom "l", nakoľko čeština nemá písmeno "ľ".
Karel Kryl

Karel Kryl (* 12. apríl 1944, Kroměříž – † 3. marec 1994, Mníchov, Nemecko) bol český pesničkár a básnik.
Život.
Známy ako „"básnik s gitarou"“, bol jedným z najvýznamnejších predstaviteľov českého protestsongu v rokoch 19681993. Piesne si písal sám, v jeho repertoári boli ako krátke úderné pamfletické piesne, tak aj dlhšie poetické a melancholické skladby. Otec i starý otec boli kníhtlačiarmi. V 50. rokoch bola ich rodinná tlačiareň zlikvidovaná komunistami. Karel Kryl chcel byť spočiatku hrnčiarom po pradedovi, neskôr sa ale celkom oddáva hudbe a poézii. Pieseň „"Nevidomá dívka"“ nahrala a vydala v roku 1968 kapela The Bluesmen s vynikajúcou Hankou Ulrychovou. V ostravskom štúdiu nahral v roku 1968 ďalšiu Krylovu pieseň „"Král a klaun"“ Arnošt Bracháček. Jeho piesne prespievali po roku 1989 mnohí umelci.
Jeho prvá platňa bola vydaná pol roka po invázii vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska, pričom titulná skladba „"Bratříčku, zavírej vrátka"“ vznikla úplne spontánne v noci 22. augusta 1968 ako okamžitá reakcia na vpád vojsk Varšavskej zmluvy do ČSSR. Karel Kryl odišiel z Česko-Slovenska 9. septembra 1969 na pesničkársky festival, ktorý sa konal na západonemeckom hrade Waldeck. Po dvoch týždňoch sa rozhodol podať žiadosť o politický azyl a v Nemecku tak zostal ďalších 20 rokov.
V roku 1975 sa po poldruharočnom manželstve rozviedol so svojou prvou ženou. Spolupracoval s redakciou rádia Slobodná Európa, najskôr externe, od roku 1983 ako jej stály zamestnanec. Po novembri 1989 sa na čas vrátil späť do vlasti. Vystupoval proti prechmatom politikov, Klausovej ekonomickej reforme a rozdeleniu Česko-Slovenska, ktoré sa ho hlboko dotklo. Karel Kryl zomrel 3. marca 1994 v mníchovskej nemocnici na infarkt myokardu.
Karel Kryl je držiteľom striebornej pamätnej medaily Karlovej univerzity za prínos pre duchovný rozvoj a morálnu podporu národa in memoriam (1994). Bol ocenený "Cenou Františka Kriegla" (1995) a cenou českej Grammy ("Sieň slávy" – 1995) a 28. októbra 1995 mu prezident Václav Havel udelil in memoriam medailu "Za zásluhy II. stupňa".
Prašník (hradisko)

Prašník je praveké hradisko, ktoré sa nachádza asi v polovici cesty č. 499 medzi obcou Prašník a obcou Košariská, vo východnej časti pohoria Malé Karpaty.
Opis.
Rozkladá sa na ploche . Obkolesujú ho pásy opevnení a vnútorne ho členia do troch areálov. Sever vápencového výbežku na ktorom hradisko stojí obmýva riečka Holeška.
Dejiny.
Najstaršie osídlenie pochádza z neskorej kamennej doby (asi 3000 pred Kr.), kedy tu stálo menšie palisádové opevnenie s obytnou stavbou.
Takmer zaniknuté opevnenie je znovuobývané koncom starej bronzovej doby (asi 1500 pred Kr.). Obyvatelia zdokonaľujú opevnenie prehĺbením priekopy a zvýšením valu, vystuženého drevom.
Rozmach zažíva v neskorej bronzovej dobe. Novo prichádzajúce obyvateľstvo opäť vybudovalo pôvodné opevnenia a rozšírilo hradisko o dva areály. Priekopa zo starej bronzovej doby už nebola obnovená, dokonca tu stálo niekoľko príbytkov. Tie mali konštrukciu z hrabovej guľatiny, husto vypletenú prútím. Steny boli do hladka vymazané hlinou. Domy slúžili iba na prespanie, život sa odohrával na voľnom priestranstve. V hradisku sa našli aj nepriame dôkazy o kovolejárskej dielni. V tomto období možno sledovať aj sociálne vrstvenie v hradisku, keď na akropole boli nájdené dokonalejšie šperky ako v nižšie postavených častiach hradiska. Úpadok bol privodený po požiari z 8. storočia pred Kr.
Na krátky čas ožíva v mladej železnej dobe, keď ho obývali Kelti v druhom, alebo prvom storočí pred Kr. Nezanechali tu však výraznejšie stopy.
Pevnostný systém zdokonalili až Slovania, ktorých nálezy sú doložené v 9. až 10. storočí. Urovnali ruiny opevnenia z neskorej bronzovej doby a postavili kamenný múr, spevnený guľatinou. V druhom areáli boli obydlia čiastočne zahĺbené do skalnatého podložia. Na akropole vyrastajú iba nadzemné kolové stavby.
Pravdepodobne najväčší význam hradisko zažívalo, keď sa na týchto miestach stretali územné záujmy Uhorska a Českého štátu. Po upokojení pomerov stratilo svoj význam a osídlenie sa presunulo na rovinu.
V čase úplného zániku, to je v 11. až 12. storočí, sa objavili prvé známky slovanského osídlenia vo Vrbovom. V západnej časti mesta sa našli polozemnice podobné obydliam z druhého areálu s črepovým materiálom z 12. – 13. storočia. Je možné, že pri vzniku mesta Vrbové stálo práve toto hradisko.
2011

Rok 2011 (MMXI) bol kalendárny rok, ktorý v súlade s gregoriánskym kalendárom začal v sobotu 1. januára a skončil v sobotu 31. decembra.
Rok 2011 je označený za:
2012

Rok 2012 (MMXII) bol priestupný kalendárny rok, ktorý v súlade s gregoriánskym kalendárom začal v nedeľu 1. januára a skončil v pondelok 31. decembra.
2013

Rok 2013 (MMXIII) bol kalendárny rok, ktorý v súlade s gregoriánskym kalendárom začal v utorok 1. januára a skončil v utorok 31. decembra.
2014

Rok 2014 (MMXIV) bol kalendárny rok, ktorý v súlade s gregoriánskym kalendárom začal v stredu 1. januára a skončil v stredu 31. decembra.
Rok 2014 bol Organizáciou Spojených národov vyhlásený za:
Charlize Theronová

Charlize Theronová (* 7. august 1975, Benoni, Južná Afrika) je juhoafrická filmová herečka, držiteľka Oscara za hlavnú úlohu vo filme "Monštrum" (2003).
Chevy Chase

Cornelius Crane "Chevy" Chase (* 8. október 1943, Woodstock, štát New York) je americký filmový herec a držiteľ ceny Emmy.
Divá kačica (hviezdokopa)

Divá kačica (iné názvy: Messier 11, M 11, NGC 6705) je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Štít. Objavil ju Gottfried Kirch v roku 1681. Je jednou z najbohatších a najkompaktnejších známych otvorených hviezdokôp. 
Všeobecné informácie.
Hviezdokopa Divá kačica obsahuje približne 2 900 hviezd. Nachádza sa necelé 2° juhovýchodne od hviezdy beta Scuti. Má vejárovitý tvar a asi 500 z hviezd v nej je jasnejších ako 14. magnitúda a najjasnejšie z nich dosahujú 8. magnitúdu, takže sa náznakovo dá objaviť aj poľným ďalekohľadom, ale v plnej kráse ju uvidíme až pomocou malého hvezdárskeho ďalekohľadu. Primerane výkonný ďalekohľad rozlíši aj jednotlivé hviezdy. M 11 sa na rozdiel od mnohých iných otvorených hviezdokôp javí ako pomerne kompaktná. Pri letmom pohľade pripomína nahustenú guľovú kopu, rozloženú na jednotlivé hviezdy. Priemerná priestorová hustota hviezd je 1 200-krát a v najhustejších častiach dokonca 10 000-krát väčšia ako v okolí Slnka Jej vzdialenosť je asi 5 700 svetelných rokov, uhlový priemer 14´, skutočný priemer je 25 ly a jej vek asi 250 až 300 miliónov rokov.
M11

M11 môže byť:
Činka (hmlovina)

Činka (iné názvy: Messier 27, M 27, Dumbbell, NGC 6853) je planetárna hmlovina v súhvezdí Líška. Je to prvá planetárna hmlovina, ktorá bola objavená. Učinil tak Charles Messier v roku 1764. Je to tiež jedna z najjasnejších planetárnych hmlovín.
Všeobecné informácie.
Hmlovina Činka je od Zeme vzdialená približne 1 250 svetelných rokov. Táto zaujímavá planetárna hmlovina skutočne svojím tvarom vo väčších ďalekohľadoch pripomína činku. Vďaka svojej jasnosti 7,4 magnitúdy a priemeru približne 8 oblúkových minút je ľahko pozorovateľná pomocou ďalekohľadu (binokuláru). Je tiež veľmi vďačným objektom amatérskych pozorovaní. Dá sa však ľahko vidieť aj v ďalekohľadoch s objektívom alebo triédroch asi 3° od hviezdy gama Sagittae. Je to pravdepodobne prstencová hmlovina videná zboku. Jej jasnosť, 7,6 mag. je iba o 0,1 magnitúd menšia ako jasnosť bližšej a väčšej hmloviny Helix (Slimák). Centrálna hviezda tejto hmloviny je modrastý trpaslík s teplotou asi 85 000 °C, ktorý svojím žiarením spôsobuje svietenie okolitého plynu. Má spektrálny typ O7 a jasnosť 13,4 mag. Podľa najnovších výskumov je to pravdepodobne dvojhviezda, ktorá sa však nedá rozlíšiť. Uhlový priemer hmloviny je 8,0´ krát 5,7´, skutočný odhadujeme na dva a pol svetelného roka. Odhaduje sa, že je stará asi 3 000 až 4 000 rokov. Je to tiež obľúbený objekt pre astrofotografov.
Peter Dubovský (biskup)

 Peter Dubovský, SJ (* 28. jún 1921, Rakovice – † 10. apríl 2008, Ivanka pri Dunaji) bol tajný biskup počas prenasledovania Cirkvi, neskôr pomocný biskup Banskobystrickej diecézy a titulárny biskup sídla Carcabia.
Ľudovú školu navštevoval vo svojom rodisku a meštiansku školu v neďalekom Vrbovom. V roku 1935 začal navštevovať gymnázium v Trnave, pokračoval v Ružomberku a v roku 1944 zmaturoval na gymnáziu v Kláštore pod Znievom. Neskôr vstúpil do Spoločnosti Ježišovej a od roku 1947 začal študovať teológiu a filozofiu na vysokej škole v Brne.
Za kňaza bol vysvätený tajne 24. decembra 1950. Hneď nato ho internovali v koncentračnom tábore v Podolínci, odkiaľ nastúpil na základnú vojenskú službu v Pomocných technických práporoch (PTP). 18. mája 1961 prijal v Prahe tajne biskupskú vysviacku. Najprv odmietol vysvätenie za biskupa, odvolávajúc sa na pravidlá svojej rehole (jezuiti majú zakázané prijímať úrady a funkcie). Z Ríma od pápeža Jána XXIII. prišla stručná odpoveď: „Treba poslúchať!“. Po tomto prijal biskupskú vysviacku z rúk Dominika Kaľatu, takisto tajne vysväteného biskupa. V roku 1962 ho v procese s inými príslušníkmi reholí odsúdili a vo väzení bol do roku 1967. 28. októbra 1967 Dubovský tajne vysvätil Jana Blahu za biskupa, ktorý neskôr vysvätil za biskupa Felixa Mariu Davídka. Verejne sa mohol venovať duchovnej činnosti až od roku 1969, nie však ako biskup, ale len ako kaplán v Nitrianskom Pravne a neskôr ako farár v Novej Lehote (dnes miestna časť Handlovej).
12. januára 1991 ho pápež Ján Pavol II. menoval za pomocného biskupa banskobystrickej rímskokatolíckej diecézy s titulárnym sídlom Carcabia. Od roku 1993 pôsobil ako generálny vikár Banskobystrickej diecézy. Úradu sa zriekol 30. júla 1997 vo veku 76 rokov a stal sa emeritným biskupom.
V rokoch 1991 až 1999 zastával funkciu predsedu Spolku sv. Vojtecha v Trnave. V rokoch 19952000 pôsobil vo funkcii generálneho sekretára Konferencie biskupov Slovenska. Pedagogicky pôsobil na Teologickej fakulte Trnavskej univerzity a na Teologickom inštitúte v Banskej Bystrici – Badíne.
V roku 2005 sa presťahoval do komunity v Ivanke pri Dunaji. V tom istom roku mu udelili v rodnej obci titul „Čestný občan obce Rakovice“.
Zomrel dňa 10. apríla 2008 o 18. hodine v Senioráte Spoločnosti Ježišovej v Ivanke pri Dunaji. Pochovaný bol 16. apríla 2008 v Trnave v krypte pod Katedrálou svätého Jána Krstiteľa.
Jozef Feranec

Jozef Feranec (* 14. marec 1910, Pobedim – † 3. máj 2003, Banská Bystrica) bol slovenský emeritný rímskokatolícky biskup, v rokoch 1972 – 1990 diecézny biskup banskobystrickej diecézy.
Životopis.
Narodil sa 14. marca 1910 v Pobedime. Gymnázium navštevoval v Novom Meste nad Váhom, Trnave a Banskej Bystrici. Teológiu študoval v rokoch 1928 – 1932 v Banskej Bystrici. Za kňaza ho 18. decembra 1932 vysvätil banskobystrický biskup Marián Blaha. Po kaplánskych rokoch v Detvianskej Hute, Lovčici-Trubíne, Hriňovej a vo Zvolene sa stal farárom vo Zvolene. Od roku 1938 vo Zvolene vyučoval na zvolenskom gymnáziu náboženstvo a latinčinu. Od roku 1946 do roku 1948 spravoval farnosť Koš, následne sa vrátil do Zvolena, kde pôsobil ako dekan. Po internácii v Močenku v rokoch 1950 – 1952 pôsobil ako farár v Partizánskom, Slovenskom Pravne a Kláštore pod Znievom. V rokoch 1970 – 1973 bol farárom a dekanom v Martine.
Za diecézneho biskupa Banskobystrickej diecézy ho vymenoval pápež Pavol VI. 19. februára 1973. Vysvätený bol 3. marca 1973 v Nitre spolu s Júliusom Gábrišom a Jánom Pásztorom. Hlavným svätiteľom bol neskorší kardinál Agostino Casaroli, architekt východnej politiky Svätej stolice za pontifikátu Jána XXIII. a Pavla VI. Spolusvätiteľmi boli vtedajší apoštolský administrátor pražský František Tomášek a litoměřický biskup Štěpán Trochta, ktorého vymenovanie za kardinála bolo zverejnené o dva dni neskôr. Bola to prvá úradne povolená biskupská vysviacka od roku 1949, pričom v tom čase nebol na Slovensku ani jeden verejne pôsobiaci biskup.
V roku 1973 sa stal predsedom Zboru ordinárov Slovenska. Bol aktívnym členom kolaborantského Združenia katolíckych duchovných "Pacem in terris" až do jeho zániku po novembri 1989, a to aj napriek zákazu združenia Svätou stolicou v roku 1982. Za jeho činnosť v "Pacem in terris" ho prezident ČSSR Gustáv Husák v roku 1985 vyznamenal jedným z najvyšších štátnych vyznamenaní – Radom republiky.Ako poslušný kolaborant s komunistickým režimom vystúpil v Československej televízii proti účasti veriacich na sviečkovej demonštrácii, ktorá sa uskutočnila 25. marca 1988 v Bratislave.
Jeho rezignáciu z dôvodu dovŕšenia kánonického veku prijal pápež Ján Pavol II. 14. februára 1990 a stal sa emeritným biskupom. Zomrel 3. mája 2003 v Banskej Bystrici, pochovaný je vo svojom rodisku v Pobedime.
Magna charta

Magna c(h)arta alebo Veľká listina (), na Slovensku tradične známa aj ako Magna charta libertatum alebo Veľká listina slobôd, bol základný zákon anglickej stavovskej monarchie, ktorý 15. júna 1215 podpísal kráľ Ján I. Bezzemok pod nátlakom anglickej šľachty po nepokojoch spôsobených jeho zahraničnou politikou a absolutistickým spôsobom vlády. Obmedzila kráľovu suverénnu moc v prospech šľachty a mešťanov. Ján I. Bezzemok bol krutý a robil všetko vo svoj prospech. Preto sa jeho domovská šľachta a okolité krajiny vzbúrili.
Tento dokument sa stal základom anglického a amerického práva, tvorí základný zákon anglickej stavovskej monarchie. Okrem iného ustanovoval, že žiaden slobodný obyvateľ nesmie byť prenasledovaný alebo zatknutý bez zákonného rozsudku. Zakazoval kráľovi bez povolenia šľachty vyhlásiť mimoriadne dane a považuje sa za začiatok demokracie v Anglicku.
Po formálnej stránke bolo možné Veľkú listinu slobôd rozdeliť na 63 ustanovení, z ktorých každé sa zaoberalo podrobnosťami feudálnej správy a obyčajov. V súčasnosti sa najčastejšie uvádza, že dokument obsahuje 61 ustanovení, pretože v novších edíciách bola časť záverečných ustanovení vynechaná. Články sa týkali napríklad slobôd a postavenia anglickej cirkvi, slobôd a slobodných zvykov miest, právnej úpravy trestného práva a súdnictva atď.
Celkový význam dokumentu spočíval v tom, že ustanovil zárodok anglického parlamentu, za ktorý sa v danom období považovala tzv. Všeobecná rada kráľovstva.
V mnohých významných právnych dokumentoch, ktoré mali pre formovanie ľudských práv nesmierny význam, ako Zlatá bula Ondreja II., anglický Habeas Corpus Act, anglická Listina práv (Bill of Rights) či americké Virginia Bill of Rights a Bill of Rights, sa odrážali tradície Magny Charty Libertatum z roku 1215. 
Po Jánovej smrti regentská vláda jeho syna Henricha III dokument potvrdila.
Dante Alighieri

Dante Alighieri alebo Alighiero, celým menom Durante di Alighiero degli Alighieri, známy aj pod menom Dante (* medzi 21. májom až 21. júnom 1265, Florencia – † 14. september 1321, Ravenna) bol jeden z najvýznamnejších talianskych básnikov a spisovateľov. Je predstaviteľ renesančného humanizmu, a v rámci politického života bol na strane bielych guelfov. Svojimi názormi a dielami prispel aj k rozvoju jazykovedy, talianskeho jazyka a k vývoju politickej filozofie. Jeho najväčšie dielo je "Božská komédia", kde zobrazuje stav duše po smrti v troch zásvetných ríšach: v pekle, očistci a v raji. Pre dejiny politickej filozofie má veľký význam latinsky spis "De monarchia". V Danteho názoroch badať príklon k averroizmu a k svetelnej metafyzike novoplatonizmu.
Dante je vynikajúci predstaviteľ počiatkov renesančnej filozofickej kultúry, ktorého dielo sa stalo základom nového humanistického učenia o človeku. Dante si osvojil výsledky antickej kultúry, arabského myslenia, katolíckej teológie (tomizmus) a averroizmu.
Životopis.
Mladosť a vzdelanie.
Z jeho detstva sa veľa nevie. Pochádzal z nezámožnej mestskej šľachty. Detstvo prežil v rodnej Florencii, kde sa na detskej májovej slávnosti roku 1274 ocitol vedľa rovnako starého dievčaťa, ktorej zjavom bol tak oslnený, že o nej platonicky sníval celý život. Volala sa Beatrice Portinariová. Bola dcérou bankára a zakladateľa florentskej nemocnice Santa Maria Nuova. Neskôr sa vydala za Simona de Bardi. Beatrice, takisto ako dieťa, mu zrejme venovala len čiastočnú pozornosť, pre Danteho bol však tento zážitok duchovným zjavením, ktoré ho ovplyvnilo na zvyšok života. Bola inšpirátorkou jeho poézie.
Dante pravdepodobne navštevoval jednu z rádových škôl vo Florencii (dominikánsku u Santa Maria Novella alebo františkánsku u Santa Croce). Potom študoval filozofiu a teológiu. V rokoch 1285 - 1287 bol na vtedy najslávnejšej a najstarobylejšej európskej univerzite v Bologni. Tu však nezložil žiadne skúšky, nezískal žiadny univerzitný grádus, a zdá sa, že ani veľmi nenavštevoval univerzitné prednášky. Na vtedajšiu dobu dôkladné filozofické vzdelanie získal neskôr až ako štyridsaťročný, keď už ako vyhnanec bol na univerzite v Paríži (jeho štúdium v Paríži je však neisté) a možno i v Padove.
Dosiahol značného vzdelania. Zaoberal sa štúdiom antického, vtedajšieho talianskeho a provensalského básnictva, predovšetkým antická poézia bola jeho vzorom. Po absolvovaní škôl sa oženil s Gemmou Donati, ktorá bola z významného ghibellinského rodu Donati. Zasnúbil sa s ňou už vo veku 11 rokov. Porodila mu minimálne 4 deti.
Mekka

Mekka (slovenský normovaný názov; arab. "Makka", plný názov "Makka al-Mukarrama") je mesto v Saudskej Arábii. Je rodiskom Mohameda a je najdôležitejším pútnickým miestom islamu - pozri kába.
Poloha.
Mekka sa nachádza vo vnútrozemí, 73 km od mesta Džidda, 90 km od pobrežia Červeného mora, v nadmorskej výške
Ľudská sexualita

Ľudská sexualita je dôležitou súčasťou ľudského bytia počas celého života jednotlivca a zahŕňa pohlavie, rodovú identitu a rodové roly, sexuálnu orientáciu, erotiku, pôžitok, intímnosť a reprodukciu. Sexualita je prežívaná a vyjadruje sa v myšlienkach, predstavách, túžbach, názoroch, postojoch, hodnotách, správaní, sexuálnych praktikách, roliach a vzťahoch. Aj keď sexualita môže zahŕňať všetky tieto dimenzie, nie každý jednotlivec ich prežíva a vyjadruje v úplnosti. Sexualitu ovplyvňuje interakcia biologických, psychologických, sociálnych, ekonomických, politických, kultúrnych, etických, právnych, historických a náboženských či spirituálnych faktorov.
Sexuálna orientácia.
Sexuálna orientácia označuje skutočnú alebo prisudzovanú, citovú a/alebo sexuálnu náklonnosť jedinca k osobám opačného, alebo toho istého pohlavia. Existuje niekoľko druhov sexuálnych orientácií:
Sexuálna orientácia

Sexuálna orientácia (iné názvy: pohlavná orientácia, sexuálna/pohlavná preferencia, sexuálna/pohlavná inklinácia, ďalšie synonymá pozri v článku sexuálna preferencia) je skutočná (alebo prisudzovaná) emocionálna (afektívna) a/alebo erotická náklonnosť jedinca k osobám opačného alebo toho istého pohlavia. Termíny "...preferencia, ...inklinácia, ...sklon" a pod. uprednostňujú vedci, ktorí tvrdia, že sexuálna orientácia je do istej miery možnosť individuálnej voľby.
Rozoznávame sexuálnu orientáciu:
Najnovšie sa niekedy pridáva ako štvrtá "položka" ešte asexualita.
Väčšina ľudí má heterosexuálnu orientáciu, majú teda výlučné alebo prevažné erotické zameranie na osoby opačného pohlavia. Proces akceptácie svojej menšinovej sexuálnej orientácie sa nazýva coming out.
Jedinec si svoju skutočnú sexuálnu orientáciu vôbec nemusí uvedomovať alebo sa podľa svojej skutočnej sexuálnej orientácie vôbec nemusí správať. Ľudia s akoukoľvek sexuálnou orientáciou si tiež môžu zvoliť sexuálnu abstinenciu.
Sexuálna orientácia sa nesmie zamieňať so sexuálnou identitou a sexuálnym správaním.
Jan Mayen

Jan Mayen je ostrov v Nórskom mori. Ostrov je súčasťou Nórskeho kráľovstva.
Charakteristika.
Rozloha ostrova je . Ostrov je vulkanického pôvodu, sčasti pokrytý ľadovcom. Je rozdelený na dve časti, spojené úzkou šijou. Nezaľadnené časti ostrova sú porastené machom a trávou. Jan Mayen leží severne od pobrežia Islandu a západne od Nórska. Najvyšší bod ostrova je vulkán Beerenberg na severe s výškou , ktorý naposledy explodoval v roku 1985.
Súčasnosť.
Ostrov nemá žiadne využiteľné prírodné zdroje. Ekonomické aktivity sú tvorené len zamestnancami nórskej meteorologickej a rádiostanice umiestnenej na ostrove. Na Jan Mayene je jedna nespevnená pristávacia dráha pre lietadlá s dĺžkou 1 585 metrov. Na pobreží s dĺžkou 124,1 kilometrov nie je ani jeden prístav, lode kotvia mimo pobrežia.
Jan Mayen je integrálnou súčasťou Nórska. Od augusta 1994 je spravovaný guvernérom ("fylkesmann") Nordlandu; ale niektoré právomoci sú postúpené veliteľovi stanice správy nórskej obrannej komunikácie.
Ostrov je obývaný personálom rádiostanice – Loran C (14 ľudí) a meteorologickej stanice (4 ľudia). Personál oboch staníc žije v Olonkinbyene, čo je obytná časť stanice Loran C. Ostrov nemá pôvodných obyvateľov.
Dejiny.
Henry Hudson objavil v roku 1607 a nazval ho Hudsonove dotyky. Neskôr bol ostrov ešte niekoľkokrát navštívený moreplavcami, ktorí sa považovali za jeho objaviteľa a pomenovali ho. Okolo roku 1611 veľrybári z anglického mesta Hull (alebo aj Kingston upon Hull) pomenovali ostrov "Trinity Island"; v roku 1612 Jean Vrolicq, francúzsky veľrybár ostrov pomenoval "Île de Richelieu"; a v roku 1614 Joris Carolus nazval jeden z jeho výbežkov "Jan Meys Hoeck", po kapitánovi jednej zo svojich lodí. Súčasný názov ostrova je odvodený od tohto pomenovania napriek tvrdeniam, že ostrov je pomenovaný podľa holandského moreplavca a objaviteľa ostrova z roku 1611, Jana Mayena.
Od roku 1929 suverenita nad ostrovom patrí Nórsku.
De Mairanova hmlovina

De Mairanova hmlovina (tiež známa ako Messierov objekt 43 alebo NGC 1982) je oblasťou H II v súhvezdí Orión. Objavil ju Jean Jacques d’Ortous de Mairan pred rokom 1731. Je súčasťou Hmloviny Orión (M42), od ktorej ju oddeľuje pás prachu nazývaný "Rybia papuľa". 
M43 leží v tesnej blízkosti M42 a má tiež jej žiarivo červenú farbu. Severne od M43 sa nachádza reflexná hmlovina NGC 1977.
Jasličky (hviezdokopa)

Jasličky (iné názvy: Messier 44, M 44, Messierov objekt 44, NGC 2632, Úľ, Včelí roj, Praesepe) je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Rak. Poznal ju už Aratus v roku 260 pred Kr. Od Zeme je vzdialená približne 577 svetelných rokov a je viditeľná voľným okom. Jej vek sa odhaduje na 730 miliónov rokov. 
Pri pohľade voľným okom sa javí ako rozmazaná hmlistá škvrna. Dobrý zrak rozlíši niekoľko jasnejších hviezd. V triédri alebo amatérskom ďalekohľade napočítame cez 50 hviezd. Najväčšie ďalekohľady zachytia cez 2300 hviezd, z ktorých jasnejšie majú asi 6 mag. Hviezd do siedmej magnitúdy je asi 11, do desiatej 80 a do sedemnástej je ich 350. Najjasnejšiu hviezdou je epsilon Cancri s jasnosťou 6,3 mag. Väčšina hviezd má žltú alebo oranžovú farbu. Mnohé z nich sú dvojhviezdy alebo viacnásobné hviezdy. Je to pomerne stará otvorená hviezdokopa. Jej vek určený pomocou HR-diagramu je približne 600 mil. rokov. Za tú dobu celkom stratila prach a plyn, z ktorého vznikla.
K hviezdám hviezdokopy patrí zákrytová premenná TX Cancri, niekoľko premenných hviezd typu delta Scuti a epsilon Cancri s výraznými spektrálnymi čiarami kovov.
Jej uhlový priemer je 1,5°, čo je trojnásobok priemeru Mesiaca. Skutočný priemer hviezdokopy je približne 13 svetelných rokov, spolu s výbežkami jej celkový priemer predstavuje takmer 40 svetelných rokov. Jej celková jasnosť je 3,7 mag, je od nás vzdialená 525 – 580 ly a približuje sa k nám rýchlosťou 33 km/s. Táto otvorená hviezdokopa sa pohybuje smerom k bodu, ktorý leží na rozhraní súhvezdí Orión a Jednorožec.
Po oboch stranách hviezdokopy Jasličky sú hviezdy delta a gama Cancri nazývané Oslíci (latinsky Asellus). Južný Oslík (Asellus Australis) je presne na ekliptike, takže ho Slnko raz za rok zakryje. Druhý Oslík (Asellus Borealis) nachádza na severnej strane hviezdokopy.
Slnečnica (galaxia)

Galaxia Slnečnica (iné názvy: Špirálová galaxia M63, Messier 63, Messierov objekt 63, M 63, NGC 5055) je špirálová galaxia v súhvezdí Poľovné psy. Objavil ju Pierre Méchain v roku 1779. Galaxia Slnečnica vytvára spolu s Vírovou galaxiou a niekoľkými menšími galaxiami skupinu; takzvanú Skupinu M51.
Malá činka

Hmlovina Malá činka (tiež známa ako Planetárna hmlovina M76, Messierov objekt 76, NGC 650 alebo NGC 651) je planetárna hmlovina v súhvezdí Perzeus. Objavil ju Pierre Méchain v roku 1780.
Všeobecné informácie.
Hmlovina dostala dve NGC čísla, pretože sa predpokladalo, že ide o dvojitú hmlovinu s dvomi zložkami vo vzájomnom kontakte. NGC 651 je však len severná časť hmloviny nasledujúca južnú. Svojím výzorom pripomína Hmlovinu Činka v Líške. Uhlovo je asi o polovicu menšia a viac než dvakrát vzdialenejšia ako hmlovina Činka.