Vláda Slovenskej republiky od 16. októbra 2002 do 4. júla 2006

Vláda Slovenskej republiky od 16. októbra 2002 do 4. júla 2006, resp. druhá vláda Mikuláša Dzurindu bola vláda, ktorá vznikla po parlamentných voľbách, ktoré sa na Slovensku uskutočnili 20. až 21. septembra 2002. Viedol ju Mikuláš Dzurinda.
Činnosť vlády.
Ekonomická oblasť.
V ekonomickej oblasti sa vláda zamerala na celkovú liberalizáciu hospodárstva a podnikateľského prostredia. V rámci zlepšenia prostredia vláda prijala napríklad flexibilnejšiu pracovnú legislatívu – nové zákony priniesli ľahšie zamestnávanie nových pracovníkov a ľahšie prepúšťanie nadbytočných. Bol zrušený aj zákon o tripartite a znížený vplyv odborov a ďalších lobistických skupín. Vláda pristúpila aj k povinnému sprístupneniu miestnych vedení dominantného operátora konkurencii a zjednodušeniu poskytovanie licencií ďalším novým operátorom, ďalšej liberalizácii poštového trhu a liberalizácii cien povinného zmluvného poistenia vozidiel. Bola znížená priama daňová záťaž a zjednodušený bol celý daňový systém. Z ďalších oblastí to bola napríklad reforma verejných financií, atď.
Výdavková oblasť.
Snaha o liberalizáciu znamenala aj zníženie vplyvu štátu na hospodárstvo – napríklad aj pomocou zníženia deficitu verejných financií. V programovom vyhlásení sa vláda zaviazala „znížiť deficit verejných financií tak, aby táto oblasť nebola prekážkou pre vstup Slovenska do eurozóny.“ Vláde sa tento cieľ podarilo splniť už v roku 2005 tým, že deficit dosiahol 2,95% HDP, napriek tomu, že pôvodný plán bol 3,4% HDP (bez započítania nákladov na dôchodkovú reformu). Vďaka rýchlemu rastu hospodárstva sa podarilo aj výrazne znížiť (v relatívnych číslach) štátny dlh. V roku 2002 predstavoval 43% HDP a na konci roku 2005 už len 34%. V absolútnych číslach však dlh vzrástol zo 481 miliárd Sk na 507 miliárd – čo sa v relatívnych číslach vďaka rýchlemu rastu HDP neprejavilo.
Vláda ďalej vykonala reformu riadenia verejných financií, ktorá zahŕňala:
Vo výdavkovej oblasti sa začali najmä vstupom do EÚ výrazne zvyšovať výdavky štátneho rozpočtu do poľnohospodárstva. Napríklad v štátnom rozpočte na rok 2004 poslanci vládnej koalície schválili dorovnanie platieb poľnohospodárom zo strany Slovenska do úrovne 52,5% členských krajín EÚ (25% predstavovala platba z EÚ, 27,5% platba z rozpočtu SR). To v roku 2004 znamenalo celkovú dotáciu pre rezort poľnohospodárstva 18,577 miliardy Sk, z toho 11,817 miliardy Sk bolo zo slovenského rozpočtu. V porovnaní s predchádzajúcim rokom teda dotácie do agrosektoru stúpli až o 45% medziročne.
Príjmová oblasť.
V príjmovej oblasti štátneho rozpočtu vládna koalícia zreformovala slovenský daňový systém. Všetky 4 strany, ktoré tvorili vládnu koalíciu, pred voľbami presadzovali zníženie daňového zaťaženia. KDH malo vo volebnom programe projekt rovnej dane, ktorý sa im napriek pôvodnému odporu SDKÚ podarilo presadiť (SDKÚ označila rovnú daň pôvodne za „neodôvodnený daňový populizmus“) 
. V marci 2003 už bol Mikloš ochotný pristúpiť na rovnú daň vo výške 20%, pričom podľa jeho návrhu mala byť aj DPH vo výške 20%: „jedine kombinácia 20% rovnej dane a 20% jednotnej DPH zaručí, že sa neohrozí štátny rozpočet, a navyše zostanú peniaze na kompenzáciu dosahov reformy na sociálne najslabšie vrstvy obyvateľstva“, tvrdil Mikloš.
Kompromis sa nakoniec ustálil v máji 2003 na výške 19%, aj keď pôvodne KDH presadzovalo 14% . Inou sadzbou sa pred zavedením daňovej reformy zdaňovali napríklad úroky, inou zisk atď. V zákone o dani z príjmu bolo 90 výnimiek, 19 položiek príjmov, ktoré neboli súčasťou dane, 66 položiek oslobodených od dane a 37 položiek so zvláštnou sadzbou dane. Tieto výnimky mala rovná daň úplne zrušiť a sprehľadniť celý systém. Zníženie priameho daňového zaťaženia pre fyzické osoby a firmy však vzhľadom na požiadavku Ivana Mikloša o rozpočtovej neutrálnosti (daňová reforma nesmie výrazne znížiť alebo zvýšiť príjmy do rozpočtu, môže sa meniť len druh príjmov) znamenalo zvýšenia nepriamych daní: daň z pridanej hodnoty bola zavedená na jednotnú úroveň 19% (z dvoch sadzieb 14% a 20%) a zvýšené okrem ďalších daní boli napríklad spotrebné dane z tabaku alebo minerálneho oleja (napr. benzín).
Vládna koalícia sa zhodla na zrušení ďalších niekoľkých priamych daní: daň z dividend, daň z prevodu a prechodu nehnuteľnosti, dane z dedičstva a darovania. Rovnako bola rozšírená možnosť daňovej asignácie: z 1% na 2%. Vláde sa však napriek sľubom nepodarilo výraznejšie znížiť odvody. Odvodový systém aj naďalej ostal komplikovaný a spôsobujúci zvyšovanie nákladov na prácu. Podarilo sa však zaviesť dôchodkovú reformu.
Pracovná legislatíva.
Vláda prijala novú pracovnú legislatívu: nové zákony priniesli ľahšie zamestnávanie nových pracovníkov a ľahšie prepúšťanie nadbytočných. Bol zrušený aj zákon o tripartite (Zákon o hospodárskom a sociálnom partnerstve) a znížený vplyv odborov a ďalších lobistických skupín na fungovanie spoločnosti. Zákon o tripartite bol nahradený novelou Kompetenčného zákona, podľa ktorého sa Rada hospodárskeho a sociálneho partnerstva (teda tripartita) stala jedným z poradných orgánov vlády s omnoho užšie definovanými kompetenciami a povinnosťami ako predtým.
Napriek možnosti presadiť v parlamente radikálnejšie reformy, zákonník práce v skutočnosti zaznamenal len posun z rigidnejšieho konca rebríčka medzi priemer ostatných vyspelých krajín. Podľa analýzy Svetovej banky, mal index „obťažnosti prepúšťania“ na Slovensku na konci vládneho obdobia v roku 2006 rovnakú úroveň ako v tradične socialistickom Švédsku (40 bodov) a dokonca bol stále o 10 bodov vyšší než v Česku, kde v rokoch 1998 až 2006 vládli sociálni demokrati.
Podnikateľské prostredie.
Okrem znižovania priamych daní alebo zavádzania flexibilnejšej pracovnej legislatívy vláda v snahe zlepšiť podnikateľské prostredie na Slovensku prijala aj ďalšie opatrenia. Ministerstvo spravodlivosti SR pripravilo nový zákon o obchodnom registri, ktorý poslanci schválili 28. októbera 2003. Zákon odstránil predchádzajúce problémy, napríklad niekoľkomesačné lehoty pri vykonaní zápisu bez možnosti oficiálneho odvolania sa a komunikácie s priamo zainteresovaným sudcom, dvojkoľajnosť právnej úpravy pri deklaratórnych zápisoch, teda nezosúladenosť medzi stavom zápisu a rozhodnutím spoločnosti, problematické vymedzenie dňa vykonania zápisu atď. Zákon o obchodnom registri zaviedol nový postup pri zápise údajov do obchodného registra, zápise zmien zapísaných údajov a výmaze zapísaných údajov z obchodného registra. Tento postup pritom na rozdiel od predchádzajúcej právnej úpravy konania vo veciach obchodného registra, nemá povahu občianskeho súdneho konania, ale spadá pod inú činnosť súdu v zmysle Občianskeho súdneho poriadku. Skutočnosť, že v prípade registrácie údajov už nejde o konanie podľa OSP, umožnila okrem iného aj vyňatie uvedenej agendy z rozhodovacej činnosti sudcov a prenesenie jej vybavovania na vyšších súdnych úradníkov. Sudca v zmysle novej právnej úpravy začal vstupovať do procesu registrácie až vo fáze riešenia prípadného sporu. Medzi ďalšie zmeny patrilo skúmanie návrhov na zápis len z formálneho hľadiska (za obsahovú rovinu zodpovedá navrhovateľ), prestali sa vydávať osobitné rozhodnutia o povolení zápisu do obchodného registra, čím sa odstránil časový nesúlad medzi vydaním rozhodnutia, jeho vyhotovením a faktickým zápisom do OR a skrátilo sa časové obdobie medzi zápisom do OR účinným z právneho hľadiska a zverejnením údajov zapísaných v OR v Obchodnom vestníku. Ďalšou novinkou bolo zavedenie štandardizovaných formulárov a fixná lehota 5 pracovných dní na vykonanie zápisu.
Vláda na návrh ministra Lipšica predložila aj návrh na zrušenie regulácie počtu notárskych úradov, ktorý by znamenal otvorenie notárskeho povolania pre každého uchádzača, ktorý spĺňa podmienky stanovené zákonom a vytvoril by konkurenčné prostredie medzi notármi. Poslanci NR SR však 2. marca 2004 neschválili tento návrh najmä kvôli chýbajúcim hlasom vládnej ANO a preto Lipšic v apríli 2004 rozhodol, že sa počet notárskych úradov zvýši o ďalších 222 z pôvodných 283.
Vláda pripravila návrh na zrušenie niektorých stavovských komôr zriadených zákonom a obmedzenie povinného členstva pri povoľovaní vstupu do podnikania. Tento návrh mal zabezpečiť vyššiu konkurenciu, kvalitu a lepšiu dostupnosť služieb. Návrh však neprešiel v parlamente pre chýbajúcu podporu poslancov ANO.
Sociálna oblasť.
Všetky 4 strany vládnej koalície mali v predvolebnom programe plán zaviesť dôchodkové sporenie – druhý kapitalizačný pilier. KDH a ANO mali v programoch aj zámer motivovať k sporeniu v dobrovoľnom treťom pilieri dôchodkového sporenia. Snaha vytvoriť druhý a tretí pilier sa dostala do programového vyhlásenia vlády. Vláda zrealizovala dôchodkovú reformu v dvoch krokoch: na zmeny v štátnom dôchodkovom systéme, ktorý funguje na princípoch priebežného financovania, nadväzoval zákon o dôchodkovom sporení. Tento zákon umožnil vznik druhého piliera od 1. januára 2004. Do systému sa v priebehu roka a pol po spustení zapojilo takmer 1,5 milióna ľudí.
Vláda ďalej rozhodla o zavedení tretieho piliera transformáciou existujúcich „doplnkových dôchodkových poisťovní“ (DDP) na nové „doplnkové dôchodkové sporenie“ a rozšírila možnosť dobrovoľne si sporiť na dôchodok aj pomocou iných produktov finančného trhu (napríklad životné poistenie). Pôvodné DDP napríklad nemali jasne oddelený svoj majetok od majetku klientov, čo mohlo znamenať stratu sporených peňazí pri finančných problémoch správcovskej spoločnosti. Sporenie v treťom pilieri vláda podporila odpočítateľnou daňovou položkou vo výške maximálne 12 000 Sk.
Školstvo.
Regionálne školstvo prešlo počas vládneho obdobia výraznou reformou financovania. Okrem decentralizácie právomocí sa ministerstvo školstva pod vedením ministra Martina Fronca priklonilo ku kompromisu medzi zavedením financovania pomocou vzdelávacích poukazov (program ANO) a financovania na základe normatívov (program KDH). Nositeľom finančných prostriedkov sa stal žiak. Normatívny systém umožnil aj niekoľko výnimiek – napríklad v prípade škôl nachádzajúcich sa v pásmach s nižšími priemernými teplotami, alebo škôl s finančne náročnejším typom štúdia.
Obsahovú reformu sa nepodarilo uskutočniť najmä pre politické rozpory medzi KDH a ANO, keď ANO odmietalo podporiť akýkoľvek návrh z ministerstiev pod vedením KDH. Návrh zákona o výchove a vzdelávaní predložil Martin Fronc až ako poslanec (po odchode KDH z vlády). Opäť pre politické dôvody sa o ňom vôbec nerokovalo. Zákon prinášal decentralizáciu v rovine obsahu vzdelávania: nahrádzal jednotné učebné osnovy dvojúrovňovým modelom vzdelávacích programov, ktorí mal podľa predkladateľa Martina Fronca umožniť zrealizovať redukciu učiva a vytvoriť priestor na dôsledné prebudovanie obsahu vzdelávania tak, aby zodpovedal skutočným potrebám žiakov a rešpektoval trendy.
V oblasti vysokého školstva vláda na základe požiadaviek SMK pristúpila k vytvoreniu Univerzity J. Seleyho v Komárne. Pokus o zavedenia čiastočného spoplatnenia vysokoškolského štúdia ani na niekoľko pokusov nevyšiel opäť pre chýbajúcu podporu zo strany ANO. Zákon prinášal možnosť čiastočnej spoluúčasti študenta a výrazné zvýšenie sociálnych štipendií. Snaha zrovnoprávniť verejné a súkromné vysoké školy mala priniesť výrazné posilnenie konkurencie medzi vysokými školami. Aj napriek politickým problémom sa ministerstvu podarilo presadiť aspoň úpravy v oblasti štipendijnej politiky: zaviedli sa nové motivačné prospechové štipendiá a rozšíril sa počet poberateľov sociálnych štipendií.
Po odchode KDH z vládnej koalície sa na zvyšných 5 mesiacov do predčasných volieb stal ministrom školstva dovtedajší štátny tajomník László Szigeti z SMK.
Zdravotníctvo.
Jednou z najspornejšie vnímaných oblastí bol rezort zdravotníctva pod vedením Rudolfa Zajaca. Zdravotníctvo počas 4 rokov prešlo výraznými zmenami, ktoré boli veľmi pozorne vnímané aj verejnosťou. Napriek tomu minister dokázal získať politickú podporu až do konca vládneho obdobia. Najkritickejšia situácia nastala pri pokuse o vyslovenie nedôvery v parlamente vo februári 2006, keď celé poslanecké kluby KSS, ĽS-HZDS, SMERu a SF spolu s poslancami Ferdinandom Devínskym z SDKÚ a Pavlom Kuljačekom z ANO hlasovali za odvolanie. Dokonca aj SDKÚ, ktorá sa slovne najviac hlásila k reformám sa zdržala hlasovania. Podporu získal minister len od 24 poslancov, prevažne z KDH a ANO.
Stabilizačné opatrenia.
Minister Rudolf Zajac na začiatku svojho pôsobenia zavádzal stabilizačné kroky, ktorých cieľom bolo obmedziť neefektívne hospodárenie a znížiť nadmerný dopyt po zdravotnej starostlivosti. V rámci stabilizácie systému bola zmenená lieková politika, bolo zavedené spoplatnenie služieb nie priamo súvisiacich so zdravotnou starostlivosťou (napríklad doprava, ubytovanie a strava). S cieľom znížiť nadmerný dopyt sa od 1. júna 2003 zaviedli poplatky za návštevu u lekára vo výške 20 Sk. Opatrenia viedli k úspešnému zastaveniu rastu dlhu – napríklad v roku 2003 od kedy boli poplatky za návštevu lekára zavedené poklesol počet návštev u lekárov primárnej zdravotnej starostlivosti o 10%.
Oddlženie sektoru.
Na stabilizačné opatrenia nasledovalo zbavovanie sa starých dlhov v zdravotníctve, ktoré vznikli v predchádzajúcich rokoch. Celkovo sa podarilo spoločnosti Veriteľ, ktorá bola zriadená s účelom odkúpiť pohľadávky, zlikvidovať dlh vo výške 23,0 miliardy Sk. Na oddlženie sa použilo 20 miliárd korún – rozdiel je spôsobený nákupnou stratégiou a. s. Veriteľ, ktorá spočívala v menšej ako 100% úhrade istiny
za nakúpené pohľadávky od veriteľov a vzájomným započítaním niektorých druhov pohľadávok bez toku hotovosti.
Rozsah verejného poistenia.
Vláda zadefinovala aj rozsah verejného zdravotného poistenia: rozdelila diagnózy do dvoch kategórií:
Spravodlivosť.
V oblasti spravodlivosti sa vláde pod vedením ministra Daniela Lipšica podarila rekodifikácia Trestného zákona a Trestného poriadku. Nové zákony znamenali prísnejšie tresty, nižšiu hranicu pre trestnú zodpovednosť (posun z 15 rokov na štrnásť). Minister spravodlivosti v spolupráci s Vladimírom Palkom zaviedli systém „trikrát a dosť“ – kedy viacnásobné prekročenie zákona sa trestá prísnejšie. Podľa novej legislatívy, páchateľ obzvlášť závažného trestného činu, ktorý sa zločinu dopustil už trikrát, musí byť odsúdený na 25 rokov alebo doživotie bez možnosti prepustenia skôr. Minister tento princíp obhajoval slovami, že prvoradým právom všetkých je ich bezpečnosť. Keďže asi len 6% páchateľov pácha až 70% všetkých trestných činov v spoločnosti, tá musí podľa Lipšica takýchto jedincov izolovať a tak zabezpečiť bezpečnosť ostatných.
V oblasti súdnictva reformy smerovali k odľahčeniu sudcov od administratívnej činnosti. Prvá fáza projektu „Súdny manažment“, ktorý bol vytvorený podľa švajčiarskeho modelu, prebiehala v rokoch 1999 – 2000, kedy bol vytvorený samotný projekt. V druhej fáze došlo k jeho realizácii. Projekt znamenal napríklad vývoj elektronických registrov na všetky prvostuňové súdne agendy, platové preradenie sudcov alebo posilnenie súdov o vyšších úradníkov. Počas pôsobenia ministra Lipšica sa projekt začal uplatňovať aj na krajských súdoch (pilotne Banská Bystrica). Podľa zistení Ministerstva spravodlivosti výsledky skúšobnej prevádzky z banskobystrického súdu projekt zefektívnil prácu sudcov až o 80 percent. Zmyslom systému malo byť okrem odľahčenia sudcov od administratívy aj zníženie priestoru pre korupciu, keď napríklad systém prideľoval prípady sudcom automaticky. Podľa vedúci švajčiarskeho tímu, Thomasa Ruppli, ktorý pomáhal projekt rozbehnúť, „postup v SR presiahol jeho očakávania, význam realizácie projektu prekročil hranice Slovenska a on by privítal slovenských školiteľov nielen v štátoch strednej a východnej Európy, ale aj vo Švajčiarsku“.
Ďalšou novinkou, ktorá mala odľahčiť a urýchliť rozhodnutia sudcov je zavedenie mimosúdnych vyrovnaní a mediácií.
Výraznou zmenou bola aj optimalizácia súdnej správy, ktorá znamenala zrušenie 10 okresných súdov, presun agendy na prvostupňové súdy, vznik špecializovaných súdov a zavedenie novej trojstupňovej sústavy. Síce ministerstvo navrhovalo pôvodne výraznejšiu redukciu, poslanci NR SR schválili ponechanie väčšieho počtu.
V oblasti boja proti korupcii minister presadil niekoľko krokov:
Ministerstvo pripravilo a dokázalo v parlamente presadiť aj ústavný zákon o konflikte záujmov, ktorý sprehľadnil majetkové pomery verejných funkcionárov (funkcionári štátu alebo aj samosprávy). Dovtedy platný zákon o konflikte záujmov bol totiž „bezzubý“ – nebol ani v jednom prípade využívaný, sankčný mechanizmus nefungoval.
Ministerstvo sa snažilo presadiť aj zákon o preukazovaní pôvodu majetku, ktorý však poslanci nikdy neschválili. Cieľom zákona bolo zabrániť v nelegálnom nadobúdaní majetku. Pokiaľ by prokurátor prišiel k záveru, že dotknutá osoba nevie preukázať legálny pôvod svojho majetku (napríklad legálny príjem sa nezhoduje s majetkom), mohol by prokurátor iniciovať konanie. Podľa návrhu mal prokurátor najskôr znášať takzvané bremeno tvrdenia, kde by preukázal istú mieru pravdepodobnosti nelegálneho nadobudnutia majetku, potom by sa dôkazné bremeno presunulo na obhajcu, ktorý mal zdokladovať, že jeho príjmy pokrývajú získaný majetok.
Po odchode KDH z vládnej koalície Daniela Lipšica na ministerskom poste vystriedala štátna tajomníčka, nestraníčka Lucia Žitňanská.
Vnútorná bezpečnosť.
V oblasti vnútornej bezpečnosti ministerstvo vnútra úzko spolupracovalo s ministerstvom spravodlivosti, napríklad pri zavádzaní prístupu „Trikrát a dosť“. Medzi ďalšie zmeny patrilo:
Nový zákon o zbraniach a strelive sprísnil podmienky vlastníctva, držby, nosenia a používania zbraní. Zákon rozdelil zbrane podľa ich nebezpečnosti a účinnosti do štyroch kategórií: zbrane zakázané, podliehajúce povoleniu, podliehajúce ohláseniu a ostatné zbrane. Podmienkou pre držanie zbrane je podľa zákona vek minimálne 21 rokov, bezúhonnosť, odborná a zdravotná spôsobilosť. Niektorí žiadatelia budú musieť absolvovať psychologické testy. Zároveň ministerstvo pripravilo aj zbraňovú amnestiu, počas ktorej bolo možné odovzdať alebo zlegalizovať staršie nelegálne držané zbrane. Účelom zákona bolo znížiť počet nelegálne držaných zbraní a uľahčiť identifikáciu zbraní použitých pri páchaní trestnej činnosti. Do 14. apríla 2006, do kedy bolo možné dobrovoľne odovzdať na políciu nezákonne držané strelné zbrane, občania odovzdali takmer 3 000 kusov zbraní.
Získané zbrane boli podrobené znaleckému skúmaniu z dôvodu zistenia či so zbraňou nebol spáchaný trestný čin. Ak bol výsledok znaleckého skúmania negatívny, občan mohol požiadať o jej legálne zaevidovanie.
Vďaka reformám v oblasti vnútornej bezpečnosti sa vláde podarilo napríklad výrazne znížiť počet krádeží vlámaním, vraždy, alebo smrteľné dopravné nehody. V niektorých oblastiach sa podarilo dosiahnuť dokonca stav na úrovni roka 1989.
Počas pôsobenia vlády 2002 – 2006 polícia objasnila rekordne veľa trestných činov od roku 1989, poklesol počet vrážd a vlámaní na najnižšiu úroveň od roku 1989. Bezpečnosť na cestách sa výrazne zvýšila so zavedením výraznejších kontrol a po zavedení celoslovenských akcií s názvom „Jastrab“.
Polícia dokázala vstúpiť aj do oblastí, kde predtým väčšinu trestných činov ani neevidovala, napríklad činy motivované rasovou alebo národnostnou neznášanlivosťou. Rovnako aj v oblasti korupcie bolo v roku 2005 zaevidovaných 238 trestných činov – čo bolo najviac od roku 1993. Významnú časť sa podarilo aj objasniť: 182 trestných činov a ďalších 6 bolo objasnených dodatočne. Polícia, aj vďaka novému Úradu boja proti korupcii Prezídia Policajného zboru dokázala odhaliť korupciu vo viacerých oblastiach: polícia zadržala pri preberaní úplatku napríklad väzenského dozorcu, lekárov, inšpektorov práce alebo aj poslancov.
Po odchode KDH z vládnej koalície sa na zvyšných 5 mesiacov do predčasných volieb stal ministrom vnútra dovtedajší štátny tajomník Martin Pado z SDKÚ-DS.
Zahraničná politika.
Najdôležitejšími udalosťami počas funkčného obdobia tejto vlády v zahraničnopolitickej oblasti bol vstup do EÚ a NATO. Všetky strany vládnej koalície vstup do oboch organizácií podporovali.
Ďalším úspechom v zahraničnej politike bolo získanie miesta nestáleho člena v Bezpečnostnej rade OSN – tento cieľ sa dostal z volebného programu KDH aj do programového vyhlásenia vlády. Dôležitou udalosťou bol aj samit amerického prezidenta Busha a ruského prezidenta Putina Slovakia Summit 2005. Vládna koalícia podporila aj vyslanie vojakov do Iraku, aj keď proti tomuto kroku vystupovalo KDH. Ostatným stranám sa však v spolupráci s opozičným HZDS podarilo vyslanie vojakov presadiť.
Medzi ďalšie dôležité kroky patrilo ratifikovanie euroústavy, NR SR ju ratifikovala 11. mája 2005. Pri hlasovaní podporilo euroústavu 116 poslancov z koalície aj opozície, nepodporili ju poslanci vládneho KDH, opozičnej KSS a niektorí nezávislí poslanci. KDH zmluvu považovalo za príliš socialistický dokument smerujúci k nadmerne centralizovanému „superštátu“.
Obrana.
S účinnosťou od 1. septembra 2002 došlo k úplnému zrušeniu Branného zákonu.