Henry Purcell

Henry Purcell (IPA: [ˈpɜːsl̩]) (* 10. september 1659, Westminster – † 21. november 1695, Westminster) bol najvýznamnejší anglický hudobný skladateľ obdobia baroka a jeden z najvýznamnejších anglických skladateľov vôbec. Býva prezývaný "Orfeus britannicus".
Purcell začlenil do svojej hudby prvky súdobého talianskeho a francúzskeho štýlu a prispel tak k vzniku zvláštneho, umelého britského štýlu hudby (občas pre svoju umelosť kritizovaného), ktorého rysy možno nájsť ešte aj oveľa neskôr v tvorbe moderných anglických skladateľov, predovšetkým v tvorbe ich najvýraznejšieho neoklasicistického reprezentanta Benjamina Brittena.
Biografia.
Henry Purcell sa narodil v hudobníckej rodine ako jeden z troch synov. Jeho otec, Henry Purcell, bol spevák v skupine kráľovských hudobníkov "Chapel Royal" ("Kráľovská kapela"), ktorú v roku 1660 založil kráľ Karol II. Purcell starší zomrel, keď mal jeho Henry 5 rokov. Od tej doby ho opatroval jeho strýko Thomas Purcell, ktorý bol tiež spevákom. Strýko mu dal hudobné základy a umožnil mu od raného detstva štúdium hudby u prominentných osobností vtedajšej doby, akými boli Henry Cooke († 1672) a Pelham Humfrey († 1674).
Henry sa nielenže stal čoskoro chóristom, ale prejavoval aj veľké kompozičné nadanie - už ako deväťročný zložil svoju prvú skladbu, ktorá sa však nezachovala. Za prvý skladateľský počin sa preto považuje óda, ktorú zložil k príležitosti kráľovských narodenín (pravdepodobne v roku 1670 - dátum nie je celkom potvrdený). Ďalšie hudobné štúdium absolvoval na Westminsterskej škole v roku 1676 u organistu Johna Blowa. V tom čase už skladal sprievodnú hudbu k divadelným hrám: v roku 1676 ku hre Johna Drydena "Aureng-Zebe" a k dielam Thomasa Shadwella "Epsom Wells" a "The Libertine"; v roku 1677 napísal hudbu k tragédii "Abdelazar", ktorej autorom bol Aphra Behn, a v roku 1678 ouvertúru k Shakespearovej hre "Timon Aténsky". Skladby sa zachovali a dodnes sa hrajú.
V roku 1679 začal skladať aj duchovnú hudbu, predovšetkým chorály, hymny, žalmy a kantáty, niektoré aj pre "Chapel Royal", čo predstavovalo v tom čase veľmi prestížnu záležitosť. Jeho skladby boli veľmi ťažké, často prekračovali hlasový rozsah spevákov.
V roku 1680 získal Purcell už ako 22-ročný vysoké umelecké a spoločenské postavenie, keď ho vymenovali za organistu vo Westminsterskej katedrále. Vďaka tomu sa niekoľko ďalších rokov venoval výhradne kompozícii duchovnej hudby a prerušil svoju spoluprácu s divadlom. Pred nástupom do tejto funkcie však ešte zložil dve významné diela pre divadlo: hudbu ku hre "Theodosius" od Nathaniela Leea a "Virtuous Wife" (Cnostná žena) od Thomasa D'Urfey. V tejto dobe zrejme skomponoval svoju dôležitú operu "Dido a Aeneas" (Dido and Aeneas), ktorá však bola uvedená až niekedy v rokoch 1688–1690. Libreto napísal Nahum Tate. Ide o prvú skutočnú anglickú operu v dejinách.
V roku 1682 bol Purcell vymenovaný za organistu v Chapel Royal a venoval sa preto aj práci na oslavných skladbách zložených k pocte kráľovskej rodiny (napr. hymny „I was glad" a „My heart is inditing" pre korunováciu kráľa Jakuba II.). Tesne pred svojím vymenovaním sa oženil, a neskôr mal šesť detí, tri z nich však zomreli v ranom detstve.
V roku 1687 Purcell znovu nadviazal kontakty s divadlom a výsledkom bola séria šiestich opier, ktorými získal za svojho života najväčšiu popularitu. Napísal hudbu pre Drydenovu tragédiu "Tyrannick Love", o pár mesiacov nato zase hudbu k hre "The Fool's Preferment" od D'Urfeya. V roku 1690 skomponoval piesne pre Drydenovu verziu Shakespearovej "Búrky" (vrátane piesní „Full fathom five" and „Come unto these yellow sands"), hudbu k Bettertonovej adaptácii hry "Prophetess" od Johna Fletchera a Philipa Massingera (známej aj pod názvom "Dioclesian") a k Drydenovej hre "Amphitryon". V roku 1691 skomponoval (takisto na Drydenovo libreto) svoje majstrovské dielo "King Arthur" a v roku 1692 napísal piesne a hudbu pre hru "The Fairy-Queen", anonymnú adaptáciu Shakespearoveho Sna noci svätojánskej, objavenú až v roku 1901 (možným autorom libreta je Thomas Betterton).
Za najslávnejšie a umelecky najvýznamnejšie dielo sa považuje "„Te Deum and Jubilate Deo in D major“". Skomponoval ho v roku 1693 pre sviatok sv. Cecílie, ide o prvé anglické Te Deum s orchestrálnym sprievodom.
Purcell zomrel 21. novembra 1695. Príčina jeho smrti v tak mladom veku je nejasná - dodnes sa špekuluje o tom, že zomrel na následky ťažkého prechladnutia, dokonca aj o otrave, najpravdepodobnejšie však zomrel na tuberkulózu. Je pochovaný vo Westminsterskom opátstve.
V roku 1836 bol v Londýne založený Purcellov klub, ktorého úlohou bolo podporovať uvádzanie autorovej hudby. Jeho činnosť trvá dodnes.
Diela.
Hoci zomrel už ako 36-ročný, bol Henry Purcell veľmi plodným skladateľom - počet jeho diel sa blíži k číslu päťsto. Skladal hudbu svetskú (opery, sprievodnú hudbu k divadelným hrám, inštrumentálne skladby, skladby k slávnostným príležitostiam a ódy), ako aj duchovnú (predovšetkým chorály, kantáty, piesne a ďalšie zborové skladby).
Sprievodná hudba k divadelným hrám.
Cez 40 diel, ku ktorým patrí :
Ďalšia svetská produkcia Henryho Purcella obsahuje viac ako 100 sólových piesní, 50 piesní pre dva alebo viac hlasov. Napísal aj mnoho ód a vokálnych skladieb na slávnostné príležitosti.
Inštrumentálna hudba.
Purcell skladal aj inštrumentálnu hudbu, predovšetkým suity, triové sonáty, fantázie a predohry. Skladieb tohto typu je okolo 80.
Duchovná hudba - chorály a kantáty.
Cez 60 skladieb, z ktorých najznámejšie sú :
Ostatná duchovná hudba.
Približne 40 diel, väčšinou pre zbory, ku ktorým patrí: