Psovité

Psovité alebo vlkovité (lat. "Canidae") sú čeľaď radu mäsožravce ("Carnivora") triedy cicavce ("Mammalia"). Do tejto čeľade patria psy, líšky, vlky, dingovia, kojoty, šakaly, psy hyenovité.
Charakteristika.
Divé druhy čeľade psovité sa okrem Antarktídy vyskytujú na každom kontinente a obývajú rozličné biotopy ako napr. púšte, hory, lesy a lúky. Líšia sa veľkosťou od fenka s na dĺžku po vlka dravého, ktorý môže byť až dlhý a môže vážiť až .
S výnimkou psa pralesného ("Speothos venaticus") majú všetky psovité relatívne dlhé nohy a pružné telo prispôsobené na naháňanie koristi. Všetky psovité sú prstochodce. Majú huňatý chvost, nezaťahovateľné pazúry a piaty prst s pazúrom na predných labách. Samce majú penisovú kosť, ktorá pri párení napomáha k tomu, že zvieratá sú niekedy spojené až hodinu. Mladé psovité sa rodia slepé, oči otvoria až o niekoľko týždňov neskôr.
Rozloha čuchovej membrány u psov je 120 m2. Najlepší čuch majú psy plemená Bloodhound. 
Mnoho druhov žije a loví vo svorkách a majú zložitý sociálny systém. Všeobecne sú vysoko prispôsobivé.
Evolúcia.
Eocén.
Čeľaď Miacidae, ktorej príslušníci boli predchodcami dnešných psovitých, sa vyvinula asi pred 40 miliónmi rokmi v neskorom eocéne.
Oligocén.
Najranejšia vetva psovitých bola podčeľaď Hesperocyoninae, ktorej zástupca bol rod "Mesocyon" z oligocénu (38 – 24 mil. r.). Tieto rané psovité sa začali zameriavať na prenasledovanie koristi v lúčnych biotopoch.
Ďalšími psovitými z tejto doby boli rod "Tomarctus", ktorý žil v Severnej Amerike pred 10 mil. rokmi, a rod "Leptocyon", ktorý sa podobal na líšku.
Miocén.
Asi pred 9 – 10 mil. rokmi počas neskorého miocénu sa začali z juhozápadnej časti Severnej Ameriky rozširovať rody "Canis" (pes/vlk/kojot/šakal), "Urocyon" (líška) a "Vulpes" (líška). Úspech týchto psovitých bol spojený s vyvinutím trhákov (carnassial), ktoré boli schopné aj strihať aj žuvať. Pred 8 mil. rokmi sa cez Beringov most dostali do Eurázie.
Pliocén.
Skorý pliocén.
Počas pliocénu (pred 4 – 5 mil. rokmi) sa v Severnej Amerike objavil druh "Canis lepophagus". Bol malý a podobal sa na kojota ("Canis latrans"). Niektorí vedci sa domnievajú, že kojot sa vyvinul práve z neho. Pred 1,5 až 1,8 mil. rokmi už v Európe žila celá škála vlkov.
Stredný pliocén.
Pred asi 800 000 rokmi žil v Severnej Amerike druh "Canis ambrusteri", o ktorom sa predpokladá, že sa dostal až do Južnej Ameriky, kde bol predchodcom vlka druhu "Canis dirus".
Neskorý pliocén.
Pred 300 000 rokmi sa plne vyvinul druh vlk dravý ("Canis lupus") a bol rozšírený po celej Európe a severnej Ázii. Beringov most mu umožnil cestu do Severnej Ameriky. Pred 100 000 rokmi bol "Canis dirus" (jeden z najväčších psovitých všetkých čias) rozšírený od južnej Kanady po Južnú Ameriku. Pred 8 000 rokmi vyhynul.
Systematika.
čeľaď psovité (Canidae) v širšom zmysle:
Poznámka: Ako vidno, niektoré slovenské názvy (napr. vlk sivý, stepný vlk, vlk čierny, vlk tundrový, vlk sibírsky, líška piesočná atď.) sa používajú na označenie viacerých - často vzájomne nepríbuzných - taxónov; vo vyššie uvedenom systéme teda nejde o omyl.
Pokiaľ ide o hybridy (krížence), existujú (1) jednak hybridy dávneho pôvodu, ktorým väčšinou zodpovedajú niektoré z vyššie uvedených druhov (u niektorých z nich je ich hybridný pôvod vyššie aj výslovne uvedený, konkrétne u šakala severoafrického, kojota prériového, vlka sivočerveného a vlka východného), a (2) jednak hybridy známe (aj) z posledných storočí, ktoré sú uvedené v nasledujúcom zozname (uvedené sú len viac-menej dobre doložené hybridy):