Hubert Robert

Hubert Robert (* 22. máj 1733, Paríž, Francúzske kráľovstvo† 15. apríl 1808) bol francúzsky maliar francúzskeho romantizmu, známy najmä svojimi krajinomaľbami a capricciami alebo polofiktívnymi malebnými zobrazeniami ruín v Taliansku a Francúzsku.
Životopis.
Rané roky.
Hubert Robert sa narodil v Paríži v roku 1733. Jeho otec, Nicolas Robert, bol v službách Françoisa-Josepha de Choiseula, markíza de Stainville, popredného diplomata z Lotrinska. Mladý Robert ukončil štúdium u jezuitov na Collège de Navarre v roku 1751 a vstúpil do ateliéru sochára Michela-Angeho Slodtza, ktorý ho naučil dizajn a perspektívu, ale povzbudil ho, aby sa obrátil k maľbe. V roku 1754 odišiel do Ríma v sprievode Étienna-Françoisa de Choiseula, syna zamestnávateľa svojho otca, ktorý bol vymenovaný za francúzskeho veľvyslanca a v roku 1758 sa stal štátnym tajomníkom zahraničných vecí Ľudovíta XV.
V Ríme.
Celých jedenásť rokov strávil v Ríme, čo je pozoruhodne dlhý čas; po tom, čo mladému umelcovi vypršala oficiálna rezidencia na Francúzskej akadémii v Ríme, sa živil dielami, ktoré produkoval pre hosťujúcich znalcov, ako bol Jean-Claude Richard de Saint-Non, ktorý vzal Roberta v apríli 1760 do Neapola, aby navštívil ruiny Pompejí. Markíz de Marigny, riaditeľ "Bâtiments du Roi," držal krok s jeho vývojom v korešpondencii s Natoirom, riaditeľom Francúzskej akadémie, ktorý naliehal na "penzistov", aby kreslili vonku, v prírode: Robert nepotreboval žiadne naliehanie; kresby z jeho skicárov dokumentujú jeho cesty: Villa d'Este, Caprarola.
Kontrast medzi ruinami starovekého Ríma a životom jeho doby v ňom vzbudili veľký záujem. Istý čas pracoval v ateliéri Giovanniho Paola Panniniho, ktorého vplyv možno vidieť na "Vue imaginaire de la galerie du Louvre en ruine" ("ilustrácia"). Robert trávil čas v spoločnosti mladých umelcov v kruhu Piranesiho, ktorých "capricciá" romanticky zarastených ruín ovplyvnili natoľko, že získal prezývku "Robert des ruines". Albumy skíc a kresieb, ktoré zostavil v Ríme, mu dodávali motívy, ktoré počas svojej kariéry spracovával do obrazov.
Údajne vyryl svoje meno do stien Kolosea v roku 1767.
Jeho úspech po návrate do Paríža v roku 1765 bol rýchly: nasledujúci rok ho Académie royale de peinture et de sculpture prijala s rímskym capricciom, "Rímsky prístav, zdobený rôznymi pamiatkami architektúry, starovekej a modernej." Prvá Robertova výstava v Salóne v roku 1767, pozostávajúca z trinástich obrazov a množstva kresieb, podnietila Denisa Diderota k napísaniu: „Myšlienky, ktoré vo mne prebúdzajú ruiny, sú veľkolepé.“ Robert následne ukázal prácu na každom salóne až do roku 1802. Postupne bol vymenovaný za „dizajnéra kráľovských záhrad“, „správcu kráľovských obrazov“ a „správcu múzea a radcu akadémie“.
Robert bol zatknutý v októbri 1793 počas Francúzskej revolúcie. Počas desiatich mesiacov svojho zadržiavania v Sainte-Pélagie a Saint-Lazare urobil veľa kresieb, namaľoval najmenej 53 plátien a na taniere namaľoval početné vinety väzenského života. Bol oslobodený týždeň po páde Robespierra. Robert len o vlások unikol gilotíne, keď bol omylom namiesto neho pod gilotínou porazený iný väzeň s podobným menom.
Následne bol zaradený do výboru piatich zodpovedných za nové národné múzeum v Palais du Louvre.
Revolúcia mala za následok aj zničenie niektorých Robertových diel; jeho obraz "Péché Cardinal" (asi 1799) je považovaný za stratený alebo zničený pri požiari. Robert dizajnoval dekorácie pre malé divadlo v novom krídle na mieste súčasného schodiska Gabriel vo Versaillskom paláci. Toto divadlo, navrhnuté pre približne 500 osôb, bolo postavené v lete 1785 a otvorené začiatkom roku 1786. Malo slúžiť ako obyčajné dvorné divadlo, ktoré malo nahradiť Divadlo princov, ktoré bolo príliš staré a príliš malé, ale bolo zničené za čias Ľudovíta Filipa. Akvarel Robertovho návrhu je v Národnom archíve v Paríži.
Robert zomrel na mŕtvicu 15. apríla 1808.
Štýl a odkaz.
Množstvo jeho tvorby je obrovské, zahŕňa asi tisíc obrazov a desaťtisíc kresieb. Samotný Louvre obsahuje deväť jeho obrazov a exempláre sú často uložené v provinčných múzeách a súkromných zbierkach. Robertova práca má viac-menej ten scénický charakter, ktorý odôvodnil jeho výber Voltaire na maľovanie dekorácií jeho divadla vo Ferney.
Je známy svojou živosťou a pointou, s ktorou zaobchádzal s námetmi, ktoré maľoval. Rovnako ľahko maľoval malé stojanové obrazy alebo obrovské dekorácie a rýchlo pracoval pomocou techniky "alla prima". Spolu s touto neustálou umeleckou činnosťou vzbudil jeho odvážny charakter a mnohé dobrodružstvá všeobecný obdiv a sympatie. Vo štvrtom speve svojej "L'Imagination" Jacques Delille oslavoval Robertov zázračný útek, keď sa stratil v katakombách.
Robert a malebné záhrady.
Podnikavý a plodný Robert tiež pôsobil v úlohe podobnej úlohe moderného umeleckého riaditeľa, konceptualizoval módne schátrané záhrady pre niekoľkých aristokratických klientov, zhrnuté jeho možným zásahom v Ermenonville; tam pracoval s architektom Jeanom-Marie Morelom pre markíza de Girardina, ktorý bol autorom "Compositions des paysages" (1777) a mal svoje vlastné názory. V roku 1786 začal svoju lepšie zdokumentovanú spoluprácu v Méréville so svojím najvýznamnejším mecenášom, finančníkom Jeanom-Josephom de Laborde, ktorému sa plány Françoisa-Josepha Bélangera zdali príliš drahé a možno príliš formálne.
Galéria.
Diela na papieri
Olejomaľby