Tatra T4

Tatra T4 je česko-slovenská električka vyrábaná od konca 60. rokov do 2. polovice 80. rokov 20. storočia. Ide o posledný model podniku ČKD Praha, závod Tatra Smíchov, ktorý priamo vychádza z americkej koncepcie PCC.
Historické pozadie.
ČKD Tatra získala v roku 1965 podľa zmluvy podpísanej medzi nemeckou a česko-slovenskou stranou monopol výroby električkových vozňov v rámci RVHP pre nemecký trh. Tamojší výrobca VEB Waggonbau Gotha preto zrušil výrobu električiek a zvyšok vozňov musela za neho vyrobiť ČKD. Tá prevzala pôvodnú technickú dokumentáciu a vyrobila dvojnápravové vozne, ktoré označila ako typ T2D (motorový vozeň) a B2D (vlečný vozeň). V dôsledku prípravy veľkosériovej výroby električiek firma ČKD definitívne preorientovala výrobu len na električky. Vtedajšia vláda rozhodla o vývoji nového typu, ktorého koncepcia mala zodpovedať už vyrábanému typu Tatra T3. T4 bola vyvinutá na základe požiadaviek nemeckých prevádzkovateľov a skúšobných jázd troch pražských vozňov T3 zapožičaných do Drážďan. Išlo o ev. č. 6401, 6402 (dodané v decembri 1964) a 6405 (dodaný v januári 1965), skúšky prebiehali od januára do apríla 1965. Počas nich sa vozne dobre osvedčili, Nemci ale vytýkali šírku týchto vozňov (2,5 m) a požadovali zúženie a možnosť prevádzky s vlečným vozňom, čoho T3 nebola schopná. Po návrate tejto trojice vozňov do Prahy sa konali postupné rokovania o projekte nového typu T4.
Konštrukčné práce na type T4 začali na prelome rokov 1966 a 1967. V roku 1967 boli postupne zostavené dva prototypy T4, obaja bez evidenčných čísel. Pre prvý vozeň T4D bol vyvinutý vlečný vozeň typu Tatra B4. Na konci roka sa táto súprava dostala do Drážďan, kde motorový vozeň dostal číslo 2000. V roku 1971 bol upravený na školský voz ev. č. 724 001-2, v roku 1984 znovu prečíslovaný na ev. č. 201 201-4. V roku 1997 bol odovzdaný drážďanskému električkovému múzeu a na prelome tisícročí bol renovovaný do pôvodného stavu s ev. č. 2000.
Druhý prototypový vozeň T4YU bol dodaný do Belehradu. Tam dostal ev. č. 111 a bol využívaný k skúšobným jazdám s vlečným vozňom B4, ktorý bol označený ako BW3000. O dva roky neskôr bola súprava vrátená späť do Prahy. V pražskom dopravnom podniku bol vozeň T4YU označený ev. č. 5500 a upravený na vyhliadkovú električku, pričom v tomto stave je dodnes. Vozeň nemá zadné dvere a disponuje usporiadaním sedadiel 2+2. Z dôvodov zjednodušenia údržby bola pôvodná výzbroj nahradená výzbrojou TR 37 z električiek T3. Tento prototyp sa od ostatných vozňov T4 líši použitím vlnitého plechu na bočniciach, ktoré boli typické pre kĺbové električky Tatra K2.
Konštrukcia.
Vozeň sa vzhľadovo veľmi podobá električkám typu Tatra T3, hlavným rozdielom je šírka vozovej skrine (2200 mm oproti 2500 mm pri type T3). Električky T4D (pre NDR) a T4YU (pre Záhreb) boli navyše upravené pre prevádzku s vlečným vozňom Tatra B4.
Tatra T4 je jednosmerný štvornápravový vozeň s odporovou elektrickou výzbrojou UB 13, ktorá vychádzala z výzbroje UA 12 pre kĺbové vozne Tatra K2. Konštrukcia T4 je odvodená od typu T3, z ktorého prevzala i rad konštrukčných prvkov. Oproti T3 má veľké rozdiely predovšetkým vo výzbroji, ktorá mala zvýšený výkon trakčných motorov na 4×43 kW. Pre dodávky do Rumunska, kde je napätie v troleji 750 V, bolo potrebné upraviť túto výzbroj pre vyššie napätie. Táto výzbroj bola potom označená ako UB 17. Pribudli aj ďalšie stýkačové skrine na podvozku kvôli niekoľkým možným spôsobom spriahnutia do súpravy s vlečným vozňom. Úprav doznali aj pomocné obvody a rozmiestnenie prístrojov vo vnútri vozňa.
Karoséria bola tvorená oceľovou zvarenou kostrou a rámom s laminátovými čelami, ktoré boli zhodné s typom T3, odlišovala sa iba vo skoseniu koncov karosérie. V interiéri je T4 vybavená rovnako ako T3 laminátovými sedadlami vo farebnej kombinácii sivá+červená podľa T3, alebo žltá+červená (verzia YU) podľa K2.
Električky T4 je možné prevádzkovať na rozchodoch 1000, 1435, 1450 a 1458 mm. Je možné ich prevádzkovať v súpravách T4+B4, T4+T4+ B4 (tzv. Grosszugy), T4+T4, alebo len sólo (verzia SU).
Dodávky električiek.
V rokoch 1967 až 1987 bolo vyrobených 2635 vozňov T4.
Poznámka (Drážďany): vozy T4D dostali čísla 1855 1908, 1910 – 2000, 222 101 – 222 138, 222 161 – 222 178, 222 201 – 222 250, 222 301 – 222 352 (čísla 222 319 a 222 237 obsadené dvakrát), 222 361 – 222 364, 222 471 – 222 484, 222 501 – 222 559, 222 601 – 222 648, 222 701 – 222 720, 222 801 – 222 844 a 222 861 – 222 870.
V Česku sa nachádzajú dve električky T4, ktoré boli zakúpené ako ojazdené: liberecký vozeň pôvodom z Gery (od roku 2004) a pražský vyhliadkový vozeň pôvodom z Belehradu (druhý prototyp typu T4, v Prahe od roku 1970).