burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Lola Montez (rozlišovacia stránka)

Lola Montez alebo Montes môže byť:
Zenon Grocholewski

Zenon Grocholewski (* 11. október 1939, Bródki – † 17. júl 2020, Rím) bol poľský kardinál. V rokoch 1999 – 2015 bol prefektom Kongregácie pre katolícku výchovu.
Životopis.
Zenon Grocholewski študoval teológiu v kňazskom seminári v Poznani. V roku 1963 bol vysvätený za kňaza. Pápež Ján Pavol II. ho v roku 1982 vymenoval za sekretára Apoštolskej signatúry a 6. januára 1983 sám vysvätil za titulárneho biskupa Agropolis. Spolusvätiteľmi boli arcibiskupi Eduardo Martínez Somalo a Duraisamy Lourdusamy. V roku 1991 bol menovaný za arcibiskupa. V rokoch 1998 až 1999 bol prefektom Najvyššieho tribunálu Apoštolskej signatúry. Dňa 15. novembra 1999 bol vymenovaný za prefekta Kongregácie pre katolícku výchovu a veľkého kancelára Pápežskej gregoriánskej univerzity. Na konzistóriu 21. februára 2001 bol kreovaný kardinálom-diakonom s titulárnym chrámom San Nicola in Carcere . Po smrti pápeža Jána Pavla II. aj po odstúpení pápeža Benedikta XVI. sa v súlade s pravidlami rímskej kúrie vzdal svojho úradu prefekta, v oboch prípadoch však v ňom bol opätovne potvrdený. Ako volič sa zúčastnil konkláve v rokoch 2005 aj 2013 . Dňa 31. marca 2015 pápež František bol vymenovaný za jeho nástupcu taliansky kardinál Giuseppe Versaldi, čím sa kardinál Grocholewski stal emeritným prefektom Kongregácie pre katolícku výchovu
Poissonovo číslo

Poissonovo číslo môže byť:
Poissonov zákon

Poissonov zákon alebo Poissonova rovnica alebo Poissonov vzťah môže byť vo fyzike: 
Poissonov zákon alebo Poissonova veta (v druhom význame aj Poissonov vzťah ) môže byť v štatistike: 
Poissonova rovnica (v druhom význame aj Poissonov vzťah) môže byť aj:
Poissonova veta (v prvom význame aj Poissonov vzťah alebo Poissonova rovnica) môže byť vo fyzike aj:
Slovenský denník

Slovenský denník môže byť:
Malporodé

Malporodé (iné názvy: malpy, staršie malpobližné; lat. Cebinae) sú podčeľaď čeľade malpovité (Cebidae). V literatúre môže byť táto podčeľaď rôzne vymedzená; konkrétne môže pozostávať napríklad z:
Charakteristika malporodých podľa definície a).
Do podčeľade malporodé podľa definície a) patria určité neveľké ploskonosovce (Platyrrhini). Podčeľaď pozostáva z pomerne veľa (v starších textoch naopak skôr pomenej) žijúcich druhov nejasnej taxonómie, ktoré pôvodne v minulosti tvorili jeden rod "Cebus" v širšom zmysle (po slovensky malpa), ale ktoré sú od roku 2011 obyčajne rozdelené do dvoch rodov. Je to rod "Sapajus", ktorý bol vytvorený v roku 2011 pre skupinu druhov príbuzných s druhom "Cebus apella", a rod "Cebus" v užšom zmysle, kam sa zaraďujú ostatné druhy. Tieto dva rody sa od seba oddelili pred asi 6,2 miliónmi rokmi, pravdepodobne vytvorením Amazonky, ktorá vytvorila prírodnú bariéru medzi týmito populáciami. Rod "Sapajus" sa od rodu "Cebus" odlišuje napríklad kratšími končatinami, korunou chlpov na hlave a prítomnosťou fúzov u samcov.
Zdroje.
 - len kapitola Charakteristika
Strelecká kotlina

Strelecká kotlina je kotlina v severovýchodnom zakončení Veľkej Sudenej doliny vo výške 1850 – , od západu uzavretá vysunutou Streleckou vežou a od východu južným hrebeňom Žltej veže vo Vysokých Tatrách. Zhora ju uzatvárajú Strelecké polia.
Názov.
Vyplýva z polohy pod Streleckou vežou, ktorá zo Streleckých polí vyrastá ako samostatná elevácia.
Externé odkazy.
Poloha na turistickej mape
Železná kotlina (Zlomiská)

Železná kotlina alebo Dolinka pod Železnou bránou (, ) je najvyšší úval hlavnej vetvy Zlomísk vo Vysokých Tatrách. V skutočnosti je to výšinná severná časť Kotliny Ľadového plesa. Leží medzi juhozápadným vedľajším hrebeňom Západného železného štítu, hlavným hrebeňom Vysokých Tatier od Západného železného štítu po Vežu nad Ľadovým plesom a jej západným rebrom.
Názov.
Je odvodený od polohy pod Východnou a Západnou železnou bránou.
Turistika.
Do kotliny nevedú turistické chodníky. Pohyb v doline je možný len s horským vodcom.
Miriam Leone

Miriam Leone (* 14. apríl 1985, Catania, Taliansko) je talianska herečka, moderátorka a modelka, ktorá vyhrala súťaž krásy "Miss Italia 2008".
Životopis.
Miriam Leone sa narodila 14. apríla 1985 v Catanii na talianskom ostrove Sicília. Vyrastala v Aci Catene odkiaľ jej mama Gabriella a jej otec Ignazio pochádzali. Od roku 1999 žila v Acireale, kde navštevovala gymnázium Gulli and Pennisi. Neskôr pokračovala v štúdiu na Fakulte literatúry a filozofie Univerzity Cataniana. Súčasne študovala aj herectvo.
Miriam sa zúčastnila súťaže krásy "Miss Italia 2008", ktorú vyhrala. Na túto súťaž sa kvalifikovala výhrou titulu "Miss Prima dell'Anno"2008 a výhrou titulu v programe Carla Contiho "L'anno che verrà." Taktiež vyhrala súťaž "Miss Cinema".
Leone spolumoderovala rannú reláciu "Unomattina Estate" v televízii "Rai Uno." V roku 2010 bola porotkyňou v súťaži "Ciak! Si Canta." Od roku 2010 taktiež moderovala "Mattina in famiglia" na "Rai Uno". O rok neskôr, v roku 2011, moderovala galavečer odovzdávania cien "Nastro d'Argento."
Svoju hereckú kariéru začala s menšími rolami, neskôr dostala hlavnú úlohu v televíznych dramatických seriáloch "Non uccidere" and "La dama velata".
Slovenskí diváci ju môžu poznať zo seriálu "Na krok od neba" ("Un Passo dal cielo"), kde hrala Astrid, priateľku komisára a sestru policajta Hubera.
Volia kotlinka

Volia kotlinka () je najvyššia časť Kotliny Žabích plies pod Volovým sedlom.
Názov.
Je odvodený od polohy pod Volím chrbtom a vyplýva z faktu, že ešte v druhej polovici 19. storočia tu Mengusovčania pásli dobytok.
Milan Laurenčík

Ing. Milan Laurenčík (* 23. september 1958, Žilina) je slovenský politik a člen pravicovo-liberálnej strany Sloboda a Solidarita. Od roku 2016 pôsobil ako poslanec Národnej rady Slovenskej republiky, kde bol členom Výboru pre obranu a bezpečnosť vo funkcií overovateľa. Bol predsedom Osobitného kontrolného výboru NR SR na kontrolu činnosti NBÚ. Od roku 2018 pôsobí ako poslanec a podpredseda Žilinského samosprávneho kraja. V minulosti zastával funkciu starostu obce Terchová. 24. marca 2020 bol zvolený za podpredsedu Národnej rady Slovenskej republiky. 25. marca 2021 odstúpil z funkcie podpredsedu Národnej rady Slovenskej republiky, no 30. apríla 2021 sa do podpredsedníctva vrátil. Po prijatej demisii bývalého ministra školstva Branislava Gröhlinga Laurenčíkov mandát zanikol, a opäť z podpredsedníctva NR SR odišiel.
Kačice (Polsko)

Kačice je dedina obce Žibřidovice, v okrese Cieszyn, v rámci Sliezskeho vojvodstva v južnom Poľsku. Leží na území Tešínska, priamo na českej hranici. Na na západe susedí s obcou Ráj, časťou mesta Karviná. Skladá sa z troch častí: severne "Nižšie Kačice" (alebo "Podsviňošova"), stredná časť "Horne Kačice" a juhozápadne "Otrubkova". Podľa sčítania v roku 2011 tu žilo 3 173 obyvateľov, rozloha obce je 9.27 km2.
Dejiny.
Názov Kačice je patronymického pôvodu, odvodený od mena rodiny Kačových, pravdepodobne zakladateľov dediny. Prvá zmienka o nich pochádza z roku 1332. Neskôr, v 18. a 19. storočí, sa vlastníkmi dediny stali Spensovci z Boodenu a od polovice 19.. storočia do konca druhej svetovej vojny Larischovci. Po rozdelení Těšínska v roku 1920 boli Kačice na základe rozhodnutia Konferencie veľvyslancov pripojené k Poľska a odtrhnuté od najbližšieho mesta – Fryštátu.
Pamiatky.
Hlavnou pamiatkou je drevený kostol Povýšenia svätého Kríža z roku 1620, postavený pôvodne v Ruptawe (okres Jastrzębie-Zdroj) a prenesený do Kačíc v rokoch 19711972.
Priemysel.
Územie Kačíc je geomorfologicky súčasťouOstravskej panvy a nadväzuje priamo na ostravsko-karvinskú uhoľnú panvu. Experimentálne vŕtania sa tu robili od začiatku 20. storočia, k zahájeniu výstavby bane však došlo až na konci 70. rokov. Uhoľná "Baňa Morcinek" bola uvedená do prevádzky v roku 1986. Od začiatku však zápasila s ekonomickými problémami a po desiatich rokoch, v roku 1997 sa dal skonštatovať len stav jej trvalej stratovosti. Preto medzi rokmi 1998 až 2001 prebiehala jej likvidácia. V súčasnosti je likvidácia bane považovaná za nepremyslenú, čoho dôkazom je záujem o vydolovanie uhoľných zásob dolu Morcinek z českej strany, z Dolu ČSM.
Veľké Licierovo

Veľké Licierovo () je ľavobočné odvetvie Zadnej Tichej doliny vo Vysokých Tatrách. Je to rozsiahla kotlina pod Veľkou kopou, ohraničená od západu hornou časťou jej severozápadného ramena, severovýchodným ramenom Veľkej Licierovej magury a Licierovou kopou a od východu severným ramenom Veľkej Garajovej kopy a Zadnou Licierovou kopou. Je to veľmi strmá dolina.
Dno doliny i úbočia doliny v hornej časti sú trávnaté porastené kosodrevinou. Hornú časť doliny tvaroval ľadovec. V dolnej časti prechádza do žľabu, ktorým preteká Veľký Licierov potok. V zime padajú do doliny veľké lavíny.
V dávnych časoch dolina bola vypásaná pastiermi z Liptovskej Kokavy. Od 1948 je chránenou prírodnou rezerváciou.
Názov.
Je nejasného pôvodu. Najskôr je však skomolenou odvodeninou z osobného mena niekdajších pastierov.
Turistika.
Nie je prístupná pre turistov.
Mišpuľa obyčajná

Mišpuľa obyčajná (lat. "Crataegus germanica", "Mespilus germanica") je druh rastliny z rodu hloh ("Crataegus"), resp. staršie z rodu mišpuľa ("Mespilus").
Plody sú jedlé. Nezrelé chutia trieslovito, zrejú po premrznutí a zmäknutí, sú chutné so špecifickou hruškovou chuťou, oceňované i pre zdravotné účinky. Dá sa použiť aj ako okrasná rastlina.
Dejiny.
Často sa pestovala v stredoveku ako ovocná drevina, v strednej Európe sa pestuje od 12. storočia. Je ale možné, že sa pestuje už 3 000 rokov. Staroveký grécky geograf Strabón zmieňuje μέσπιλον (mespilon) v publikácii Geographica , kniha 16, kapitola 4. 
Pestovala sa v Grécku asi 700 pred Kr. a v Ríme asi 200 rokov pred Kr.. V 17. a 18. storočí ju vytlačili iné druhy ovocia, aj dnes sa pestuje okrajovo.
Rozšírenie.
Pochádza z oblasti malej Ázie, Kaukazu a severného Iránu. 
Opis.
Je to listnatý opadavý ker (zriedkavo malý strom). Dorastá do výšky 5 m. Listy sú 7-12 cm dlhé, zelené, kožovité, ochlpené. Kvitne v máji nápadne veľkými kvetmi s bielymi korunnými lístkami. Plody sú ochlpené, hnedo sfarbené malvice. Drevo je červeno biele, tvrdé, pevné a veľmi húževnaté. Mladé výhonky voľne rastúcich rastlín majú tŕne, tie však úplne chýbajú u kultúrnych odrôd.
Počet chromozómov 2n = 32 alebo 2n = 34 . 
Obsahové látky.
Plody obsahujú asi sedemdesiatpäť percent vody, desať percent cukru, vitamíny (C a B2), vlákninu , triesloviny, kyseliny (najviac kyselinu jablčnú ). A minerálne látky ako vápnik , horčík , draslík a sodík . 
Použitie.
Používa sa ako okrasná rastlina pre nápadné kvety a plody. Plody sa používajú na konzumovanie ako ovocie, zrejú po prvých mrazoch. Považuje sa za cenné ovocie pre obsah vlákniny, ktorý pôsobí proti rakovine hrubého čreva a môže znížiť aj riziko vzniku žlčových kameňov, zvyšuje mikrobiálnu činnosť v prospech črevných baktérií. Zo zrelých plodov možno ľahko vyrobiť veľmi chutnú zaváraninu. Nevýhodou mišpule je obtiažna manipulácia so zrelými mäkkými plodmi, ktorých šupka sa ľahko trhá. 
V Iráne sa ovocie, lístie, kôra a drevo stromu používali ako lieky na niektoré ochorenia, vrátane hnačky, nadúvania žalúdka, abscesov v krku a horúčky. 
Pestovanie.
Mišpuľa vyžaduje teplé a chránené miestá. Preferuje zásaditú, priepustnú výživnú pôdu. Vydrží prísušky.
Rozmnožovanie.
Ako ovocný strom, prípadne ker sa rozmnožuje vegetatívne, vrúbľovaním alebo očkovaním na hloh v užšom zmysle, dulu, hruškový semenáč alebo jarabinu, ale občas sa množí aj samovoľne semenom.
Choroby a škodcovia.
Mišpuľu len zriedkavo napadnú škodcovia či choroby. Listy môžu poškodzovať larvy motýľa "Lithocolletis blancardella". Hnilobu plodov, moniliózu, spôsobuje "Monilia fructigena" (rod "Monilia"). Niekedy ju môže poškodzovať huba "Podosphaera clandestina" spôsobujúca vädnutie listov a púčikov. Mišpuľa je ale náchylná na poškodenie bakteriálnou spálou ružovitých.[9]
Machovka lepkavá

Machovka lepkavá (iné názvy: machovka dužinatoplodná, machovka dužnoplodá, v obchode aj tomatillo ; lat. "Physalis philadephica", synonymá: "Physalis ixocarpa", "Physalis aequata") je rastlinný druh z čeľade ľuľkovité ("Solanaceae").
Systematika a zahraničné názvy.
V posledných desaťročiach viaceré výskumy naznačujú, že prísne vzaté tu ide namiesto jedného druhu o dva samostatné druhy: "Physalis philadelphica" a "Physalis ixocarpa". Napriek tomu veľa autorov naďalej považuje tieto dva druhy za jeden a teda ich názvy za synonymá (v závislosti od autora sa buď považuje "Physalis ixocarpa" za synonymum "hlavného" názvu "Physalis philadephica" alebo naopak "Physalis philadephica" za synonymum "hlavného" názvu "Physalis ixocarpa"). Obidva taxóny (druhy) sa dnes už vyskytujú v rôznych častiach sveta, pričom rozdiel medzi nimi je najmä v tom, že "Physalis philadelphica" má zrelé plody purpurové (hoci sa zberajú zelené) a ide o jednu z hlavných zelenín v dnešnom Mexiku, kým "Physalis ixocarpa" má zrelé plody bledožlté a historicky išlo o hlavnú zeleninu Mayov a Aztékov.
"Physalis philadelphica" (bez "P. ixocarpa") sa delí na pestovanú varietu "Physalis philadelphica" var. "domestica" a divú varietu "Physalis philadelphica" var. "philadephica" (pričom divá sa po španielsky volá aj miltomatl či miltomate).
Zahraničné názvy pre P. philadelphica aj P. ixocarpa sú:
Charakteristika.
Rastlina pochádza zo strednej Ameriky , Aztékovia ju pestovali už v 8. storočí , vďaka ľahkému pestovaniu sa rozšírila do teplých oblastí celého sveta, pestuje sa už aj v Indii , Austrálii alebo Afrike. 
Plod má v priemere okolo 5 cm, guľatá bobuľa je chránená blanitým obalom, ktorý je pred konzumáciou nutné odstrániť. Plody machovky lepkavej sa zberajú spravidla ešte nedozreté, so svetlozelenými sfarbením. Pre svoju výraznú chuť pripomínajúcu citrusy tvoria dôležitú zložku mexických studených omáčok salsa verde alebo guacamole. Dozretý plod má žltooranžovú, u niektorých odrôd až fialovú farbu, a konzumuje sa ako ovocie za surova, vďaka vysokému obsahu pektínu sa hodí aj na prípravu marmelád.
Škoda 7Tr

Škoda 7Tr je model česko-slovenského trolejbusu vyrábaného v prvej polovici 50. rokov 20. storočia v plzenskom podniku Škoda (v rokoch 1952 až 1959 "Závody Vladimíra Iľjiča Lenina").
Konštrukcia.
Trolejbus 7Tr konštrukčne nadväzuje na svojho predchodcu – typ 6Tr – od ktorého sa líšil iba miernymi zmenami vozovej skrine a elektrickej výzbroje. Išlo teda o dvojnápravový trolejbus sa samonosnou karosériou. Karoséria bola celokovová, kostra vozovej skrine bola zváraná zo špeciálnych lisovaných oceľových profilov. Zvonku bolo vozidlo oplechovaný, zvnútra boli steny pokryté preglejkou. Výstup a nástup cestujúcich zabezpečovali troje štvorkrídlové skladacie dvere na pravom boku karosérie. Vozy druhej výrobnej série (označované 7Tr2) mali v interiéri pozdĺžne usporiadanie sedadiel, v ostatných sériách boli sedačky už usporiadané priečne.
Pohon trolejbusu zaisťoval jeden trakčný motor. Zaujímavosťou je, že Škoda nemala spočiatku kapacity na výrobu elektrických častí vozidiel (teda i trakčných motorov), preto časť trolejbusov druhej výrobnej série bola osadená elektrickou výzbrojou od firmy ČKD Praha.
Väčšina vozidiel 7Tr prevádzkovaných po roku 1968 prešla rekonštrukciou elektrickej výzbroje, ktorá bola po tejto úprave takmer zhodná s trolejbusmi 8Tr. Takto upravené vozidlá boli označené ako 8Tr12.
Prototyp.
V roku 1950 bol vyrobený prototyp trolejbusu Škoda 7Tr. Ešte toho istého roku bol odovzdaný do Děčína, kde dostal evidenčné číslo 5. V prevádzke bol až do roku 1964, keď bol vyradený a neskôr pravdepodobne zošrotovaný.
Prevádzka.
V rokoch 1950 až 1955 bolo vyrobené v šiestich výrobných sériách celkom 173 vozov.
Ki

 Ki môže byť:
ki môže byť:
KI môže byť:
.ki môže byť:
Uhorka rohatá

Uhorka rohatá (iné slovenské názvy pozri nižšie; lat. "Cucumis metuliferus") je rastlina z rodu uhorka ("Cucumis"). Názvy uvedené v zátvorke sú aj názvy jej plodu.
Názvy.
Názvy tejto rastliny (a - s výnimkou prvého názvu - aj jej plodu) sú: uhorka rohatá, kivano, kiwano, africká uhorka, (africká) rohatá uhorka, divoká uhorka/divá uhorka, (africký) rohatý melón, africký melón, [zriedkavo] želatínový melón, melón, [obchodná značka] Melano, anglická paradajka, gaka.
Etymológia.
Názov "kiwano" bol pôvodne obchodná značka jedného novozélandského producenta tejto uhorky. 
Plod.
Plod je žltý so zelenou dužinou a s väčším množstvom žltých semien. Chuť má sladkastú. 
Rozšírenie.
Svoj pôvod má v Afrike . V Zimbabwe je označovaná ako 'gaka' alebo 'gakachika'. Pestuje sa prevažne v Spojených štátoch (Kalifornia), Portugalsku, Taliansku, Nemecku, Čile, Austrálii a na Novom Zélande . 
V Česku je odporúčané pestovať ju v závetrí, na slnečnom mieste, alebo v skleníku či fóliovníku.
Rumanova dolinka

Rumanova dolinka (, , ) je severovýchodné odvetvie Zlomísk vo Vysokých Tatrách. Ohraničená je juhovýchodným vedľajším hrebeňom Vysokej po Západný železný štít a jeho juhozápadným hrebeňom. V dolinke sú Rumanove plesá.
Názov.
Pomenovaná je po horskom vodcovi Jánovi Rumanovi Driečnom. Jeho menom je nazvaný Rumanov potok, Prostredné Rumanovo sedlo, Východné Rumanovo sedlo, Západné Rumanovo sedlo, Rumanova kôpka, Rumanova štrbina, Rumanovo koryto, Rumanov štít, Rumanove plesá, Západný Rumanov zub, Východný Rumanov zub.
Turistika.
Do dolinky nevedú turistické chodníky.
Stavová rovnica

Stavová rovnica je (nejaká) rovnica vyjadrujúca vzťah medzi termodynamickými stavovými veličinami.
Rozlišuje sa:
Stavová rovnica ideálneho plynu

Stavová rovnica ideálneho plynu je termická stavová rovnica pre ideálne plyny. Jej konkrétnu podobu pozri nižšie.
Vyjadrenie pomocou Boltzmannovej konštanty.
kde
Stavová rovnica sa odvádza pomocou kinetickej teórie plynov. Najdôležitejšie je si uvedomiť, že tlak plynu je daný odrazmi jeho molekúl od stien nádoby a hľadať rýchlosti, ktorými sa tieto molekuly pohybujú (a odrážajú). Celé odvodenie je však pomerne komplikované.
Vyjadrenie pomocou plynovej konštanty.
Stavová rovnica ideálneho plynu sa niekedy zapisuje v trochu inom tvare, kedy je počet častíc formula_8 nahradený ich látkovýmmnožstvom formula_9. Rovnica má potom tvar
pV/T=konst.
Konštanta formula_11 sa nazýva univerzálna plynová konštanta a má hodnotu približne 8,31 J/molK.
Rajčiakovec repový

Rajčiakovec repový (iné názvy: tamarilo, tamarillo, zriedkavo: "anglická paradajka"; lat. "Solanum betaceum" alebo staršie "Cyphomandra betacea") je nízky strom alebo ker, ktorý plodí exotické ovocie. Je to subtropický druh širokého rodu ľuľok "(Solanum)," kde je radený do podrodu "Bassovia" a sekcie "Pachyphylla."
Etymológia.
Názov tamarillo vznikol až okolo roku 1970 na Novom Zélande (je maorského pôvodu) a stal sa medzinárodným obchodným označenie pre tieto plody. 
Rozšírenie.
Druh pochádza zo subtrópov, z nevysokohorských partií And (Bolívia, Ekvádor, Chile, Peru) odkiaľ sa rozšíril do ostatných častí Južnej Ameriky (Argentína, Brazília, Kolumbia, Venezuela), potom do Strednej Ameriky (Guatemala, Kostarika, Karibik) a do južných častí Severnej Ameriky (Florida, Kalifornia). Následne bol rozšírený do východnej a južnej Afriky a južnej Ázie (India, Malajzia, Srí Lanka), na Papuu-Novú Guineu, do severných oblastí Austrálie a roku 1920 sa začal pestovať na Novom Zélande. 
Opis.
Je vždyzelený, nevysoký, zvyčajne 3,5 až 5 m vysoký strom s plytkými koreňmi. Jeho riedke konáre sú husto pokryté žľaznatými trichómmi a sú porastené striedavými listami 10 až 30 cm dlhými a 5 až 10 cm širokými s 2 cm stopkou. Listové čepele sú lesklé, slabo dužinaté, vajcovité, na vrchole krátke a špicaté a výrazne žilkované. 
Päťpočetné, obojpohlavné kvety na dlhých stopkách vyrastajú vo voľných zhlukoch. Voňajúce kvety bývajú až 2 cm široké, majú päť fialových kališných plátkov asi 3 mm veľkých a päť svetle ružových, voľných, voskovitých, podlhovastých, naspäť ohnutých, korunných plátkov asi 1 cm dlhých. V stredu kvetu vyrastá päť tyčiniek so žltými nitkami a peľnicami a semenník s jednou čnelkou s bliznou. Kvitnú po celý rok, často aj v čase, keď už zrejú prvé plody. 
Zo hmyzom opelených kvetov vyrastú visiace, až 8 cm dlhé, vajcovito elipsovité, zelené bobule, ktoré v zrelosti môžu mať farbu purpurovú, krvavo červenú, oranžovú, červenú alebo žltú. Ich dužina je sfarbená žlto až oranžovo červeno. Plody majú v priehradkách čierne, kruhovité, ploché semená, ktoré sú výrazne horké a tvoria asi tretinu plodu. Šupka plodu je tenká, hladká, lesklá a je tiež silne horká.
Význam.
Pestuje sa pre svoje plody, ktoré v zrelosti voňajú po ananásu či jahode a obsahujú vitamín C a veľa ďalších, pre telo potrebných vitamínov a minerálov. Plody sa zberajú postupne ako dozrievajú a pretože majú tvrdú šupku a pevnú dužinu, môžu byť v papierových škatuliach zasielané aj na veľké vzdialenosti. Dužina je trochu kyslejšia a pridáva sa do miešaných limonád a ovocných šalátov, môže sa tiež dusiť a pridávať do polievok a omáčok obdobne ako paradajky. Plody možno konzumovať surové, napríklad posypané cukrom, soľou alebo korením a prípadne po rozpolení grilovať ako zeleninu. Pred konzumácii je nutné stiahnuť horkú šupku, najlepšie ponorením do horúcej vody. Obsahujú veľa pektínu a možno z nich ľahko pripraviť džemy a čatní.
Satania dolinka

Satania dolinka alebo Satanova dolinka () je nevýrazný, široký a krátky úval Mengusovskej doliny v tektonickej brázde na úpätí Hrebeňa bášt, Hlinskej veže, Veľkej capej veže, Zadnej Bašty a Satana vo Vysokých Tatrách.
Plesá a potoky.
V hornej časti dolinky sa nachádza Malé Hincovo pleso a neďaleko Satanie plieska. Dnom dolinky preteká Satanov potok prítok Hincovho potoka. Zo Satanovho sedla do dolinky spadá Satanov žľab, v dolnej časti žľabu je veľké až 300 metrové suťovisko.
Názov.
Je odvodený z polohy pod Satanom. Podľa starého zlatokopeckého podania ukryl satan v Satanovom žľabe poklad drahých kovov. Hľadal ho tu bača za pomoci kúzelníka, ale satan ich vždy zahnal obrovskými skaliskami. Podľa inej verzie doviedol sem satan ľstivého horala, ktorý zobral poklad, ale okabátil čerta a dušu si mu neupísal. Je známe, že zlatokopi v 18. storočí sa radi pohybovali v oblasti Satana. Skutočným podnetom povesti mohli byť zo zrázov tohto štítu často padajúce kamenné lavíny.
Turistika.
Do dolinky nevedú turistické chodníky.
Serž Sarkisjan

Serž Azat Sarkisjan, niekedy aj Sargsjan ( ; * 30. jún 1954 Stepanakert) je arménsky politik, minister v niekoľkých vládach, neskôr premiér a v období rokov 2008-2018 arménsky prezident.
Život.
V rokoch 1972-1974 slúžil ako vojak základnej služby v sovietskej armáde. V roku 1979 ukončil štúdium filológie na Jerevanskej štátnej univerzite. V období rokov 1979 až 1988 pôsobil v komunistických a komsomolských orgánoch vo svojom rodnom meste Stepanakert, následne bol veliteľom karabašskej domobrany vo vojne o Náhorný Karabach.
V roku 1990 sa stal poslancom Národného zhromaždenia, v 90. rokoch bol postupne ministrom obrany, vnútra a ministrom národnej bezpečnosti. V období 1999-2007 bol tajomníkom Národnej bezpečnostnej rady, v roku 2000 sa stal znovu ministrom obrany. V roku 2007 sa stal arménskym premiérom.
Vo februári 2008 vyhral s podporou vlastnej Republikánskej strany Arménska prezidentské voľby; do funkcie nastúpil v apríli 2008. Ako prezident sa zasadil za vytvorenie colnej únie s Ruskom a ďalšími post-sovietskymi republikami v roku 2014 a realizoval premenu Arménska z prezidentskej na parlamentnú republiku, čo bolo podľa kritikov vyjadrením snahy o udržanie si vlastného politického vplyvu.
V roku 2011 sa konali veľké demonštrácie proti Sarkisjanovmu režimu. Pri ďalších protestoch v júli 2016 žiadali protestujúci jeho odstúpenie a prepustenie všetkých politických väzňov- tieto demonštrácie nasledovali po prepadnutí policajnej stanice v hlavnom meste Jerevane skupinou ozbrojencov, ktorí požadovali prepustenie opozičného politika a veterána vojny o Náhorný Karabach Žirajra Sefiljana. Pri vzájomných stretoch bolo zranených vyše 50 ľudí.
Sarkisjanovo prezidentské obdobie skončilo dňa 9. apríla 2018 a hneď 17. apríla sa stal predsedom vlády. Po niekoľkodňových búrlivých protestoch, počas ktorých demonštranti požadovali jeho odstúpenie a bolo zadržaných vyše 200 ľudí, nakoniec 23. apríla (po iba šiestich dňoch v úrade) rezignoval, v dôsledku čoho následne odstúpila aj arménska vláda.
William Brown

William Brown alebo Guillermo Brown (* 22. jún 1777, Foxford † 3. marec 1857, Buenos Aires) bol argentínsky námorník írskeho pôvodu. Pôvodne bol zaradený do britského kráľovského námorníctva, z ktorého ale dezertoval a ušiel až do súčasnej Argentíny. Tu sa zaradil medzi najvýznamnejších bojovníkov za nezávislosť Argentíny od Španielska, keď viedol argentínsku flotilu v bojoch proti Španielom najmä v oblastí ústia Río de la Plata. Práve úspešné vedenie flotily Brownom sa ukázalo ako rozhodujúce pre konečnú porážku Španielov v tejto oblasti. Neskôr viedol argentínske námorníctvo aj vo vojne s Brazíliou (1825 – 1828) a pri blokáde ústia Río de la Plata spojenou britsko-francúzskou flotilou (1845 – 1850). V argentínskom námorníctve dosiahol hodnosť admirála, v súčasnosti je považovaný za jedného z najväčších hrdinov argentínskej histórie a tvorcu argentínskeho námorníctva. Zomrel v roku 1857 v Buenos Aires, kde je aj pochovaný.
Laura a její tygři

Laura a její tygři je hudobná skupina ovplyvnená rôznymi hudobnými žánrami ako funk, soul, jazz a rock.
Profil.
V roku 1985 v meste Most založil Karel Šůcha skupinu Laura a její tygři. Názov inšpirovala novela "Tracyho tiger" od Williama Saroyana. Skupina od začiatku vystupuje v klasickom oblečení: biele košele a čierne slnečné okuliare, kravaty a nohavice. V roku 1999 zprofesionalizovaných amatérov nahradili absolventi konzervatórií. Dnes z pôvodnej zostavy pôsobí v kapele len Karel Šůcha. V skupine hralo mnoho umelcov ako Ilona Csáková, Jana Amrichová, Martin Pošta, Dan Nekonečný, Miloš Vacík ml., Ivan Myslikovjan, Tereza Hálová, Lenka Nová, Vladěna Svobodová atď.
Turkova dolina

Turkova dolina (, ) je malá dolina medzi juhovýchodným ramenom Zadného Holého vrchu a Veľkou kopou juhozápadne od Garajovej doliny vo Vysokých Tatrách. Je bočným, orograficky pravým odvetvím Kôprovej doliny.
Názov.
Súvisí s niekdajším baníctvom v krivánskej oblasti. Türkovci (Türckh) boli banskí podnikatelia, ktorí žili v Hybiach a v 17. storočí dolovali nielen na Kriváni, ale zohrali významnejšiu úlohu aj v dejinách spišského baníctva. Zemepisný názov je poslovenčené ich priezvisko.
Turistika.
Do doliny nevedú turistické chodníky.
Raphaël Lenglet

Raphaël Lenglet (* 21. október 1976, Metz, Francúzsko) je francúzsky herec známy najmä vďaka rolám vo francúzskych policajných televíznych seriáloch. V seriáli "Les Bleus" hraje nováčika v policajnom zbore, Alexa Morena. Naopak v seriáli "Candice Renoirová", ktorý môžu poznať slovenskí diváci z vysielania RTVS hrá Kapitána Antoina Dumasa. Tiež je známy vďaka role Guilliauma vo francúzskom horore "High Lane" z roku 2009.
Biografia.
Raphaël Lenglet vyrastal v regióne Pikardia. Neskôr, ako 19-ročný, sa ho rozhodol opustiť, aby študoval divadelné herectvo v Paríži. V očiach verejnosti sa zviditeľnil potom čo ztvárnil rolu Alexa Morena v seriáli "Les Bleus". Od roku 2013 hraje po boku Cécile Boisovej Kapitána Antoina Dumasa v seriáli "Candice Renoirová" na televíznej stanici France 2"."
Anona trojlupienková

Anona trojlupienková (iné názvy: čerimoja, cherimoya ; lat. "Annona cherimola") je rastlina z čeľade anonovité ("Annonaceae"). Je to opadavý menší strom poskytujúci veľmi lahodné ovocie, ktoré má ale veľmi jedovaté semená, ktoré treba vyberať. 
Pôvod a rozšírenie.
Čerimoja pochádza zo severnej časti Južnej Ameriky z Ánd. Rastie v horách trópov a subtrópov . 
Využitie.
Čerimoja poskytuje ovocie, ktoré je považované za najlahodnejšie na svete. Konzumuje sa mäkká, sladká, penovito-vatovitá dužina bielej alebo ružovkastej farby. Z dužiny sa vyrábajú aj džúsy, zmrzlina, džemy a iné pochutiny. 
Botanický opis.
Malý opadavý strom dosahujúci výšku 5-7 m. Má sivé plstnaté vetvičky. Opadavé listy sú eliptické až kopijovité, až 20 cm dlhé, na rube zamatovo plstnaté. Jednopohlavné kvety. Plodstvo je guľovité až vajcovité, 7-12 cm dlhé s hrboľatým zeleným sfarbením povrchom a belavú dužinou.
Plodstvo.
Z plodstva sa konzumuje vatovitá dužina. Toto "najlahodnejšie ovocie na svete" obsahuje asi 1,8 % bielkovín , 0,7 % tuku , 19 % sacharidov, 3,2 % sušiny, 2,1 % minerálnych látok, vitamín C a stopy provitamínu A.
Ekologické nároky.
Aj keď čerimoja pochádza z trópov, je zvyknutá na chladnejšie podnebie, pretože rastie v horách. Priemerná teplota by mala dosahovať 20-30   ° C. Znáša ľahké mrazy do -5   ° C. 
Rozmnožovanie.
Rozmnožuje sa generatívne semenami, alebo vegetatívne štepením či vzdušním potápaním . Semenáč plodí v štvrtom až piatom roku. Ku štepeniu sa používajú vrúble z plodiacich rastlín.
Džek

Džek môže byť slangovo:
Vavrincov kanál

Vavrincov kanál je umelý, občasný vodný tok VII. rádu na Záhorí, v okrese Malacky, v katastri obce Jakubov. Jeho celková dĺžka činí 0,553 km a plocha odtokovej oblasti cca 0,709 km². Jeho koryto vzniká 725 metrov od „Dolečkovej“ asfaltovej cesty z Jakubova do Gajar uprostred veľkého pola, ktoré sa nazýva Prostredné pole (153 m n.m.) a ústi do Borinského kanála v nadmorskej výške , 185 metrov od spomínanej cesty.
História a výstavba kanálu.
Vavrincov kanál bol vystavaný v priebehu tretej etapy melioračných prác v obci Jakubov v roku 1962. Výstavba kanála vyšla celkom268 104 Kčs.
Opis toku.
Tok je od vzniku po ústie jedna úsečka smerujúca skoro presne na západ. Dno je voľné, bahnové, nevydláždené, na brehoch rastú stromy a kry, predovšetkým baza, slivky (plánky), hrušky a ringloty. Na toku sa nenachádza žiadne premostenie.
Význam.
Vodná stavba bola postavená, aby sa odvodnila zamokrená pôda, ktorá sa mohla následne začať poľnohospodársky využívať.
Hydro-Québec

Hydro-Québec je energetická spoločnosť, ktorá vyrába, prenáša a distribuuje elektrickú energiu. Jediným vlastníkom spoločnosti je provinčná vláda Quebecu. Sídli v budove Édifice Jean-Lesage v kanadskom Montreale, v provincii Quebec.
Dejiny.
Hydro-Québec je od 14. apríla 1944 mandátom štátu, čiže provincie Québec. Spoločnosť sa pôvodne volala Commission hydroélectrique du Québec, v skratke HYDRO-QUÉBEC. Od 1. októbra 1978 používa výhradne názov Hydro-Québec.
V roku 2017 Institut de recherche d’Hydro-Québec (IREQ) použil prvý krát pri inšpekcii 735kV vedenia drony s realtime videom prenášaným operátorom na zemi. 19. októbra 2017 bola inaugurovaná elektráreň Romaine-3 s inštalovaným výkonom 395 MW.
Výroba elektriny.
Hydro-Québec prevádzkuje 37 309 MW inštalovanej kapacity: 63 vodných zdrojov 36 757 MW, 24 termálnych 542 MW. V roku 2017 bolo vo výstavbe ďalších 245 MW v projekte Romaine-4. Spoločnosť má ďalej prístup k ďalším 10 303 MW zdrojov.
Prenosová sústava.
Hydro-Québec prevádzkuje prenosovú sústavu s 34 479 km elektrických vedení a 533 elektrických staníc:
Distribučná sústava.
Hydro-Québec prevádzkuje distribučnú sústavu s 117 747 km elektrických vedení stredného napätia a 106 286 km vedení nízkeho napätia.
Zbojnícka pláň

Zbojnícka pláň je dolná čiastka Rovienkovej kotliny so Zbojníckymi plesami, Sesterskými plesami a Starolesnianskym plesom vo Veľkej Studenej doline vo Vysokých Tatrách. Na jej juhovýchodnom okraji stojí Zbojnícka chata. Niektorí autori sprievodcov (Puškáš) prenášajú názov tejto lokality aj na Kotlinu pod Prielomom.
Názov.
V oblasti Veľkej Studenej doliny je sústredený väčší počet názvov tohto obsahu. Keďže tadeto neviedla ani v minulosti žiadna významnejšia pašerácka cesta alebo obchodná cesta, ktorá by mohla zaujímať zbojníkov, treba sa domnievať, že tvorcovia názvov mali na mysli pytliakov, ktorí v 17.– 19. storočí radi vyhľadávali túto dolinu.
Malvica

Malvica je druh dužinatého plodu. Skladá sa z jadrovníka, kde je uložených 5 až 10 semien (v iných zdrojoch sa uvádza viac než jedno). V apikálnej časti sa dajú rozoznať zvyšky samotných častí kvetu. Patrí medzi nepravé plody (plod vznikol premenou piestika a iných častí kvetu). Medzi malvice patria: jablko, hruška, jarabina, dula, mišpuľa, hloh...
Skladá sa zo stopky, jadrovníka (endokarp a semená), šupky – exokarpu, dužiny – mezokarpu a zvyškov kalichu.
Ján Bartko

PhDr. Ján Bartko (* 4. november 1948, Dúžava) je slovenský maliar a bývalý vysokoškolský a stredoškolský pedagóg. Jeho umelecký záujem je sústredený na krajinomaľbu. Vo svojich obrazoch zachytáva krajinu Slovenska, ale v súčasnosti čoraz častejšie aj krajinu Stredomoria, hlavne Grécka, ku ktorej ho viaže ľudský a umelecký obdiv.
Biografia.
Ján Bartko sa narodil 4. novembra 1948 v Dúžave, t. č. mestskej časti mesta Rimavská Sobota. V roku 1967 maturoval na na Strednej všeobecnovzdelávacej škole v Rimavskej Sobote. Vysokoškolské vzdelanie nadobudol na Filozofickej fakulte v Prešove (v minulosti patrila pod Univerzitu Pavla Jozefa Šafárika, v súčasnosti pod Prešovskú univerzitu v Prešove) v študijnom odbore Výtvarná výchova – Slovenský jazyk a literatúra.
V roku 1973, po skončení štúdia na Filozofickej fakulte, učil na ZŠ (vtedy ZDŠ) v Plavnici. Potom nasledovala vojenská služba. Od roku 1975 bol bol učiteľom výtvarnej výchovy na Strednej pedagogickej škole v Prešove. Na miesto vysokoškolského učiteľa na Prešovskej univerzite v Prešove na Katedre výtvarnej výchovy, ktorá v čase jeho nástupu patrila pod Pedagogickú fakultu, neskôr prešla pod Fakultu humanitných a prírodných vied a potom pod Filozofickú fakultu, sa dostal v konkurze po páde socializmu v Česko-Slovensku. Vysokoškolským učiteľom ostal až do odchodu do dôchodku v roku 2011.
Venoval sa aj metodickej činnosti pre výtvarnú výchovu na rôznych stupňoch vzdelávania. Je autorom učebníc výtvarnej výchovy pre stredné školy, spoluautorom výtvarných projektov, učebných osnov a programov pre rôzne typy výtvarného vzdelávania.
Tvorba.
Doménou Jána Bartka je krajinomaľba. Maľuje prevažne akvarely a pastely a olejomaľbu. Vo svojich obrazoch zachytáva najmä krásy krajiny východoslovenských regiónov, Gemera, Šariša, Zemplína a Spiša, ale v poslednom čase aj krajinu Stredomoria, najmä Grécka, ale aj Chorvátska, Čiernej Hory a Talianska. Grécko si obľúbil, považuje ho sa svoj druhý domov, cestuje tam pravidelne už dvadsať rokov, absolvoval aj niekoľkomesačné pobyty, počas ktorých pôsobil na gréckych univerzitách.
Svoju tvorbu prezentoval na viac ako 40 individuálnych výstavách a na desiatkach kolektívnych výstav na Slovensku ale aj v zahraničí (Grécko, Taliansko, Česko, Poľsko, Maďarsko atď.).
Členstvo v spolkoch.
PhDr. Ján Bartko je od roku 2001 členom Slovenskej výtvarnej únie a od roku 2005 členom medzinárodného združenia ARTHOME v Aténach.
Jarabina vtáčia moravská

Jarabina vtáčia moravská (lat. "Sorbus aucuparia" 'Edulis'; iné názvy pozri nižšie) je kultivar (resp. skupina kultivarov) z poddruhu jarabina vtáčia pravá ("Sorbus aucuparia" subsp. "aucuparia") z druhu jarabina vtáčia ("Sorbus aucuparia"). Niekedy (spravidla staršie) sa tento taxón zaraďuje ako samostatný poddruh či samostatná varieta či samostatná forma druhu jarabina vtáčia (porov. nižšie kapitolu Názvy). 
Charakteristické pre jarabinu vtáčiu moravskú je, že má jedlé sladké plody.
Názvy.
Vedecké názvy tohto taxónu sú: 
Slovenské názvy tohto taxónu sú: 
Pozor na zámenu s nepríbuzným druhom "Sorbus moravica"/"Aria moravica".
Opis.
Je to ker alebo nízky strom vysoký 10 - 15 m.
Plody sú stredne veľké oranžové až červené malvičky. Kvety sú belavé, usporiadané v chocholíkových metlinách. Sú obojpohlavné. Vrúbľuje sa na semenáč ostatnej jarabiny vtáčej.
Jarabina vtáčia moravská sa od ostatných taxónov z druhu jarabina vtáčia líši tým, že jej listy sú len v hornej tretine pílovité (teda zúbkované), zvyšok listu má hladké okraje.
Využitie.
Vysádza sa ako ozdobný strom v parkoch a pri cestách. Jeho drevo je húževnaté a ťažko štiepateľné, preto sa v priemysle veľmi nevyužíva. Z kvetov sa vyrába sirup a čaj. Plody sa môžu konzumovať, a to ako čerstvé, sušené či zavarené. Z plodov sa vyrábajú kompóty, zavareniny, likéry a plnky do čokoládových bombónov; v minulosti sa z nich vyrábala pálenka (jarabinka) a používali sa aj na liečenie rôznych chorôb.
Zloženie plodov.
Plody jarabiny sú bohaté najmä na vitamín C. Obsahujú ale aj veľa minerálov, napr.: flavonoidy, železo, vápnik a jód.
Ladislav Šášky

PhDr. Ladislav Šášky (* 30. január 1926, Divín – † 11. február 1994) bol slovenský historik umenia, pamiatkár, múzejník, cirkevný historik, pedagóg. 
Zo života.
V roku 1952 ukončil štúdium na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave na Katedre dejín výtvarného umenia FiF UK v Bratislave, získal doktorát filozofie. Napísal doktorandskú dizertačnú prácu s názvom "Klasicistická architektúra na Slovensku" 
Rodina.
S manželkou Annou mali tri deti, Miroslava, Mariannu a Stanislava .
Slavkovská jama

Slavkovská jama (, , ) je dolinka medzi severovýchodnými ramenami Slavkovského štítu a Slavkovskej kopy vo Vysokých Tatrách.
Popis.
Nachádza sa priamo pod štítovou kupolou Slavkovského štítu a Slavkovskou kopou. Má tvar geomorfologického útvaru, ktorý zostal po ústupe ľadovej doby. Do dolinky sa zo Slavkovskej priehyby strmo zvažuje žľab. Nad Slavkovskou jamou sa vypína severovýchodná stena Slavkovského štítu – Maukschova stena nazvaná podľa bádateľa Vysokých Tatier Tomáša Maukscha.
Názov.
Je odvodený od polohy pod Slavkovským štítom.
Turistika.
Do dolinky nevedú turistické chodníky.
Zoznam štátov podľa vyrobených áut

Toto je zoznam štátov podľa výroby motorových vozidiel podľa Medzinárodnej organizácii automobilov (OICA) a ďalších údajov z roku 2016 a skôr. 
EX označuje, že výrobná pozícia krajiny nie je známa. 
Zoznam krajín podľa vyrobených vozidiel na 1 000 obyvateľov v roku 2017
Ítalo Luder

Ítalo Argentino Luder (* 31. december 1916, Rafaela – † 25. máj 2008, Buenos Aires) bol argentínsky politik a právnik. Od 13. septembra 1975 do 16. októbra 1975 vykonával ako dočasný predseda senátu Argentíny právomoci výkonnej moci prezidenta, keď vtedajšia prezidentka María Estela Martínezová Perónová nebola pre duševné zdravie schopná vykonávať úrad. Po návrate prezidentky zo psychiatrickej liečebne sa táto znova ujala svojej funkcie. Dočasným predsedom senátu (dočasný predseda reálne vedie senát, keďže formálnym predsedom senátu je viceprezident krajiny) bol Luder do 24. marca 1976, kedy moc v krajine prevzali po prevrate ozbrojené sily na čele s generálom Jorgem Rafaelom Videlom. Do politiky sa vrátil ešte v roku 1983, keď neúspešne kandidoval za Justicialistickú stranu na prezidenta. V čase vlády prezidenta Carlosa Menema sa v roku 1989 stal na zhruba šesť mesiacov ministrom obrany. Na konci svojho života trpel alzheimerovou chorobou, zomrel v máji 2008 vo veku 91 rokov.
Divoká uhorka

Divoká uhorka alebo divá uhorka môže byť neformálny názov rastliny:
Želatínový melón

Želatínový melón môže byť:
Melano

Melano môže byť:
Anglická paradajka

Anglická paradajka môže byť neformálny názov rastliny:
Trigan

Trigan alebo Drigant (), (, , ) je dlhý zalesnený hrebeň končiaci sa na južnej strane Hrebeňa bášt vo Vysokých Tatrách. Tiahne sa od južných svahov Patrie k Štrbskému plesu. Jeho južným koncom prechádza Cesta Slobody a trať TEŽ. Chrbát Triganu oddeľuje Mengusovskú dolinu od Mlynickej doliny.
Trigan je morénový val, ktorý zanechal ľadovec putujúci v ľadovej dobe Mlynickou a Mengusovskou dolinou. Má plochý tvar porastený lesom.
Názov.
Význam názvu nie je spoľahlivo vysvetlený. V ľudovej nomenklatúre je známa výslovnosť "Drigant". Nemci odvodzujú túto lokalitu od polohy v Hrebeni bášt – "Basteirücken" (baštový chrbát).
Dvojramenný kríž.
V čase veľkých príprav na 10. výročie vzniku prvej Česko-slovenskej republiky požiadal senátor Ján Kovalík urbárnikov v Štrbe, vlastníkov územia, o povolenie postaviť na „južnom výbežku hrebeňa Drigant dvojramenný kríž – symbol slovenského národa“. Mal byť zo železnej konštrukcie, vysoký 12 metrov s nápisom "Bože, chráň Slovensko". Výbor urbárskeho spolku súhlasil. Povolenie na výrub lesného porastu vydalo lesné oddelenie Okresného úradu v Liptovskom sv. Mikuláši. Kríž stavali Železiarne Vítkovice. Celú stavbu financoval senátor Ján Kovalík, gymnaziálny profesor v Žiline, poslanec za Slovenskú ľudovú stranu, básnik a rodoľub. (* 27. november 1861, Ústie nad Oravou – † 8. marec 1951, Žilina). Slávnostná posviacka kríža bola na Trigane 29. októbra 1928. Vysviacky sa zúčastnil Andrej Hlinka, spišský biskup Ján Vojtaššák, senátor Ján Kovalík, ministerský radca Štefan Benko, vojenskí hodnostári, obyvatelia Štrby. Dvojramenný kríž prežil na Štrbskom Plese 32 rokov. Stal sa miestom odpočinku turistov. V lete roku 1960 na zásah vtedajšieho prezidenta republiky Antonína Novotného, ktorý dovolenkoval v neďalekom hoteli Baník, kríž odstránili.
Turistika.
Triganom – úbočím Hrebeňa bášt vedie po turistickej značke Tatranská magistrála zo Štrbského plesa na Popradské pleso.
Estanislao López

Estanislao López (* 22. november 1786, Santa Fe † 15. jún 1838, Santa Fe) bol argentínsky politik a vojak. Bol dlhoročným guvernérom provincie Santa Fe v čase prvého obdobia občianskych vojen v Argentíne, kde bol na strane zástancov federalizmu. Podporoval vplyvného guvernéra provincie Buenos Aires Juana Manuela de Rosasa, pričom spolu s ním a ďalším federalistom Facundom Quirogom získal na začiatku 30. rokov 19. storočia kontrolu nad Argentínou.
Životopis.
López sa narodil ako nemanželské dieťa vojenského dôstojníka Juana Manuela Roldána Ávilu, priezvisko tak dostal po svojej matke Maríe Antonie Lópezovej Isaurraldovej. Už ako 15-ročný sa pripojil k vojenskému oddielu svojho otca a bojoval proti indiánom. Následne sa zúčastnil na vojenskej výprave Manuela Belgrana do Paraguaja v čase vojny za nezávislosť Argentíny. V hlavnom meste Paraguaja Asunción však bol zajatý a bol prepravený do Montevidea, poslednej bašty zástancov španielskej nadvlády, kde sa mu ale podarilo ujsť a pripojiť sa znova k vojsku bojovníkov za nezávislosť. Po ukončení vojny za nezávislosť bojoval proti federalistom, bol však opäť zajatý a vplyvný federalista José Gervasio Artigas ho presvedčil, aby sa pridal na ich stranu. V roku 1818 bol jeho vplyv tak veľký, že zosadil guvernéra provincie Santa Fe a sám prevzal jeho funkciu. Túto si udržal až do svojej smrti v roku 1838.
Spočiatku bojoval proti dominantnému postaveniu Buenos Aires, spolu s Artigasom a Franciscom Ramírezom (guvernérom provincie Entre Ríos) zostavil armádu a išiel do vojny s najvyšším riaditeľom (director supremo) Spojených provincii La Platy Juanom Martínom de Pueyrredónom. Ten následne radšej rezignoval, no López sa opäť spojil s Franciscom Ramírezom a pokračoval v boji proti centralistom. Vo februári 1820 ich porazil v známej bitke pri Cepede, čo znamenalo získanie dominancie pre federalistov. S Ramírezom sa následne dostal do konfliktu, ktorý vyvrcholil ozbrojeným stretom ich armád, v ktorom López vyhral, následne nechal Ramíreza popraviť a odrezať mu hlavu, ktorú vystavil v Santa Fe. Tento konflikt sa snažili neúspešne opäť využiť centralisti, do popredia sa však postupne začal dostávať vplyvný veľkostatkár z provincie Buenos Aires Juan Manuel de Rosas. Tomu sa ale spočiatku veľmi nedarilo a tak musel ujsť z Buenos Aires a útočisko našiel práve u Lópeza. Spoločne potom v roku 1829 porazili guvernéra provincie Buenos Aires Juana Lavalla. Moc v Buenos Aires tak získal Rosas a presadil vytvorenie tzv. Federálneho paktu. V rámci tohto paktu bojovali spoločne proti tzv. Unitárnej lige, ktorú zas tvorili zástancovia centralizmu na čele s generálom Josém Maríom Pazom. Ten bol už v roku 1831 porazený a zajatý, čím skončilo prvé obdobie občianskych vojen. López zomrel v júni 1838 vo svojom rodnom meste Santa Fe.
Sedlo nad Skokom

Sedlo nad Skokom (, , ) je sedlo v Hrebeni bášt medzi Malou baštou a Patriou vo Vysokých Tatrách. Západné zrázy sa zvažujú do Mlynickej doliny v okolí vodopádu Skok. Na protiľahlej strane sa do Mengusovskej doliny zvažuje žľab, ktorý v dolnej časti pretína Tatranská magistrála zo Štrbského Plesa na Popradské pleso.
Názov.
Je odvodený od polohy sedla nad vodopádom Skok v Mlynickej doline.
Veľká lavína.
Neďaleko Popradského plesa 20. januára 1974 spadla veľká dosková lavína, ktorá sa o 10:42 hod. odtrhla zo Sedla nad Skokom a Malej Bašty. Lavína veľkou rýchlosťou skĺzla po svahu cez Hincov potok vybehla do protisvahu vysokého asi 40 metrov a dlhého asi 140 metrov. Prevalila sa až na cestu vedúcu k chate. Na svahu boli na lyžiarskom výcviku študenti Strednej priemyselnej školy v Komárne. Zasiahla 24 osôb. 11 z nich čiastočne, ktorí sa vyhrabali sami. Po troch hodinách Horská služba našla s pomocou lavínových sond už mŕtveho 42 ročného triedneho učiteľa. Trochu neskôr vo veľkej hĺbke mŕtvych dvoch študentov. Päť hodín po páde lavíny lavínový pes Udo označil miesto ďalšieho nálezu. V hĺbke asi 60 cm našli živého študenta. Ešte v ten istý deň, približne v hĺbke 1,5 m pod povrchom lavíny, boli nájdené telá dvoch študentov. Na druhý deň záchranári našli telá piatich obetí. Telo 13 ročného syna učiteľa našli asi 400 metrov od jeho mŕtveho otca. V čase, keď lavína spadla boli obaja na svahu spolu. 3. mája 1974, približne 3,5 mesiaca po páde lavíny, bolo tesne pod Hincovým potokom nájdené telo predposlednej obete. Telo posledného študenta sa podarilo nájsť až 18. mája 1974.
Turistika.
Výstup je možný len s horským vodcom.
Paul Richard Gallagher

Mons. Paul Richard Gallagher (* 23. január 1954, Liverpool, Anglicko) je anglický rímskokatolícky titulárny arcibiskup sídla Hodelm a sekretár pre vzťahy so štátmi na Štátnom sekretariáte vo Vatikáne.
Život.
Dňa 31. júla 1977 prijal kňazskú vysviacku z rúk liverpoolskeho arcibiskupa Dereka Johna Harforda Worlocka v Katedrále Krista Kráľa v Liverpoole. Od 1. mája 1984 pôsobí v diplomatických službách Svätej stolice. Pôsobil na Apoštolskej nunciature v Tanzánii, Uruguay a na Filipínách a tiež v sekcií pre vzťahy so štátmi na Štátnom sekretariáte vo Vatikáne. Dňa 15. júla 2000 sa stal osobitným vatikánskym vyslancom a stálym pozorovateľom Rady Európy v Štrasburgu.
Pápež sv. Ján Pavol II. ho dňa 22. januára 2004 menoval za titulárneho arcibiskupa sídla Hodelm a apoštolského nuncia v Burundi. Biskupskú vysviacku prijal 13. marca 2004 v Bazilike sv. Petra vo Vatikáne. Vysvätil ho kardinál Angelo Sodano, štátny sekretár Vatikánu a vicedekan kardinálskeho kolégia spolu s miestnym arcibiskupom Patrickom Althamom Kellym a arcibiskupom Robertom Sarahom, sekretárom Kongregácie pre evanjelizáciu národov. 
Dňa 19. februára 2009 bol pápežom Benediktom XVI. vymenovaný za apoštolského nuncia v Guatemale a 11. decembra 2012 za apoštolského nuncia v Austrálii. Za sekretára pre vzťahy so štátmi na Štátnom sekretariáte vo Vatikáne bol menovaný pápežom Františkom dňa 8. novembra 2014. 
Dňa 11. februára 2018 vysvätil za biskupa v meste Baku v Azerbajdžane slovenského saleziána Vladimíra Feketeho SDB, apoštolského prefekta Azerbajdžanu povýšeného na biskupskú hodnosť.
Hovorí taliansky, francúzsky a španielsky.
University of Utah

University of Utah je vysoká škola v Salt Lake City v štáte Utah v USA. Školský kampus sa rozkladá na 6,21 km².
Škola vznikla roku 1850 ako "University of Deseret", na súčasný názov bola premenovaná v roku 1892.
Podľa Times Higher Education bola v roku 2019 radená medzi 201 - 250 najlepších univerzít sveta a 189. v USA. Univerzita je radená do kategórie škôl s najvyššou výskumnou činnosťou (R-1: Doctoral Universities – Highest Research Activity). Patrí k 50 najlepším univerzitám v Spojených štátoch podľa nákladov s celkovými výdavkami na výskum viac ako 518 miliónmi dolárov vynaložených v roku 2015. Koncom roku 2015, ju navštevovalo 23909 vysokoškolských študentov nižších stupňov štúdia (undergraduate) a 7764 vyšších stupňov štúdia (graduate), teda celkovo 31673 zapísaných študentov. Školu navštevovali, alebo tu pracovali štyria laureáti Nobelovej ceny a dvaja držitelia Turingovej ceny.