burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Svetový pohár juniorských klubových tímov v ľadovom hokeji

Svetový pohár juniorských tímov je celosvetová súťaž mládežníckych klubových tímov v ľadovom hokeji organizovaná Mládežníckou hokejovou ligou v spolupráci s IIHF. Prvý ročník sa konal v roku 2011 v ruskom Omsku a medzi jeho účastníkmi figuroval aj slovenský juniorský tím Tatranskí Vlci.
Arcturus Mengsk

Arcturus Mengs je fiktívna postava zo sveta Starcraftu, ktorý vytvorila spoločnosť Blizzard Entertainment. Pôvodne vodca teroristickej organizácie Sons of Korhal, neskôr vládca tzv. Dominion, ríše ľudí v sektore Koprulu.
Arcturus pomohol Jimovi Raynorovi s evakuáciou obyvateľstva a získal si ho na svoju stranu. Po tom, čo sa rozhodol poslať na smrť Sarah Kerrigan a použiť Zergov na likvidáciu svojich politických nepriateľov, poštval si proti sebe nielen Jima Raynora, ale aj ďalšie dôležité postavy. Arcturus si udržal moc napriek útoku UED (United Earth Directorate), Zergov či Raynor's Raiders, až kým sa jeho najsilnejšia zbraň, propaganda, neobrátila proti nemu. Oslobodil Tychusa Findlaya výmenou za hlavu Sarah Kerrigan. Jeho plán likvidácie bývalej lásky Jima Raynora jeho priateľom však nevyšiel a Tychus bol zabitý Jimom.
Arcturus má syna, Valeriana Mengska, ktorý sa na konci kampane Wings of Liberty otvorene obrátil proti nemu. Jeden z dôvodov konfliktu medzi otcom a synom bola snaha Valeriana byť lepším cisárom ako jeho otec, čo podľa Jima Raynora vôbec nie je ťažké.
Majstrovstvá Európy v pozemnom hokeji

Majstrovstvá Európy v pozemnom hokeji je najvyššie európske medzinárodné podujatie národných družstiev v pozemnom hokeji, ktoré riadi Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Jeho história siaha do roku 1970, kedy sa v Belgicku konali prvé majstrovstvá Európy mužov. O 14 rokov neskôr bol vo Francúzsku zorganizovaný aj prvý európsky šampionát žien. Od roku 2003 prebiehajú s 2-ročnou periodicitou. Vo viacerých výkonnostných divíziách prebiehajú od roku 2005 (v hale od 1996). 
Majstrovstvá Európy tiež slúžia ako kvalifikácia európskych družstiev na majstrovstvá sveta či olympijské hry. Od roku 1976 sa organizujú aj majstrovstvá Európy juniorov.
Toledo (rozlišovacia stránka)

Toledo môže byť:
Citroën DS 5

Citroën DS5 je automobil vyššej strednej triedy, ktorý vyrábala francúzska automobilka Citroën v rokoch 2011 až po súčasnosť. Vyrábal sa ako hatchback. Model patrí do prémiového radu DS (Diferent Spirit alebo Distinctive Series). DS5 sa stal prvým modelom s hybridným pohonom v ponuke Citroënu. Automobil sa vyrába na platforme PF2, čo je spoločná platforma pre modely Citroën C4 Picasso a Peugeot 3008.
Vznik.
DS5 bol predstavený na šanghajskom autosalóne 18. apríla 2011. Je to tretí model v novom prémiovom rade DS, automobilky Citroën. Dizajnovo je DS5 kombinácia kupé, kombi a sedanu. Štýl vychádza z konceptu C-Sportlounge, ktorý bol predstavený v roku 2005 na frankfurtskom autosalóne.
Hybrid 4.
V minulosti Citroën predstavil technológiu hybrid v modeli Citroën C4 WRC HYmotion4 na autosalóne v Paríži v roku 2008. Na trh sa však hybridný model dostal až prostredníctvom modelu DS5 v roku 2012. Prvé vozidlo značky Citroën s hybridným pohonom. Citroën predstavil údaje o spotrebe 3,8L na 100km, emisie na úrovni 99g CO2/km. Výkon motora dosahuje 200 koní v spojení s elektromotorom. Technológia Full hybrid spája systémy motora HDi 160, systému Stop&amp;Start druhej generácie a pokročilou elektronickou kontrolnou jednotkou riadenia spotreby. Automobil ponúka 4 režimy jazdy:
Úrovne výbavy.
Príplatková výbava: alarm a superzamykanie, AFIL systém sledovania pruhov, HiFi sústava Denon, pack Sport Black
Prezidentská limuzína.
V máji 2012 nastúpil nový prezident Francúzska, François Hollande. Za vládny automobil použil Citroën DS5 čo vyvolalo vlnu ohlasov. Od čias Citroënu DS sa používal ako prezidentská limuzína výhradne Citroën s hydropneumatickým pružením. Posledným hydropneumatickým vozidlom vo francúzskej vláde tak bol Citroën C6. Hydropneumatické odpruženie sa vo vládnych vozidlách prezidentov používalo nielen vďaka svojmu výnimočnému komfortu ale aj kvôli histórií. Generál a prezident De Gaulle sa viezol práve v Citroëne DS keď bol naňho spáchaný atentát, pri atentáte došlo k prestreleniu zadného kolesa, no DS vďaka hydropneumatike bol plne ovládateľný a dokázal rýchlo ujsť do bezpečia.
Bezpečnosť.
Euro NCAP 2011
Bonusové ocenenie za službu Citroen Localized Emergency Call
Kolektivizácia

Kolektivizácia alebo (zriedkavo) kolektivizovanie môže byť:
Tylocephale

Tylocephale bol rod bylinožravého vtákopanvového dinosaura z čeľade Pachycephalosauridae. Žil na území dnešného Mongolska v období vrchnej kriedy (asi pred 75 až 72 miliónmi rokov). Dĺžka tohto malého dinosaura predstavovala len okolo 1,4 metra, v plnej dospelosti možno až 2,5 metra. Mal proporcionálne najvyššiu kostenú kupolu na lebke zo všetkých známych príslušníkov Pachycephalosauria.
Typový a jediný známy druh Tylocephale gilmorei bol opísaný dvoma poľskými paleontologičkami v roku 1974. Bola objavená iba časť lebky tohto dinosaura aj so zachovalou spodnou čeľusťou.
Florianópolis

Florianópolis v južnej Brazílii je hlavné mesto brazílskeho spolkového štátu Santa Catarina. Je jedným z troch brazílskych hlavných miest, položených na ostrove a strediskom rovnomernej aglomerácie, ktorá zahŕňa 1 012 831 obyvateľov.
Mesto Florianópolis () má okolo 410 000 obyvateľov a metropolitný región Florianópolis () okolo 850 000 obyvateľov.
Dejiny.
Ostrov objavili Španieli v roku 1526, kedy ostrov na ktorom mesto leží, dostal súčasný názov. V roku 1675 postúpili práva na územie Portugalcom, ktorí v roku 1700 založili mesto "Desterro", ktoré bolo v roku 1892 premenované na počesť brazílskeho prezidenta Floriána Peixota na Florianópolis.
Ekonomika.
Hospodárstvo mesta závisí významne od informačných technológií, turizmu a služieb. Mesto má 42 pláží a je centrom surfovania. V roku 2006 umiestnil Newsweek Florianópolis medzi "Desať najdynamickejších miest sveta". Význam Florianópolisu narastá aj ako prázdninovej destinácie, prázdninové byty, či domy tu má množstvo Brazílčanov, Argentínčanov, Američanov a Európanov.
Medzi rokmi 1970 a 2004, počet obyvateľstva vzrástol trojnásobne, narástol ale aj počet slumov. Miestna ekonomika ale narástla päťnásobne a stále narastá. Na konci deväťdesiatych rokov prišli do mesta viaceré súkromné spoločnosti, ktoré z neho vytvorili technologický inkubátor. Podľa vyjadrení miestnej správy ďalší cieľ je byť Silicon Valley Brazílie s plážami.
Infrašruktúra.
Ostrov Santa Catarina je prepojený s pevninou troma mostami. Florianópolis disponuje medzinárodným letiskom "Aeroporto Hercílio Luz". Letisko má prepojenie s južnými a juhovýchodnými hlavnými mestami brazílskych štátov (São Paulo a Porto Alegre), s ďalšími letiskami na juhu krajiny, ako aj s blízkym zahraničím, Argentínou (Buenos Aires) a Uruguajom (Montevideo). Keďže starý terminál prekračuje kapacitu, prebieha výstavba nového, ktorá má byť ukončená v roku 2012, ktorý bude kapacitne zvládať viac ako 2 milióny pasažierov ročne.
Mesto má rozvinutú cestnú a diaľničnú sieť, so známymi okolitými mestami ho spájajú nasledovné diaľnice a cesty:
Florianópolis je sídlom "Universidade Federal de Santa Catarina".
Šport.
Florianópolis je jednou z lokalít "ASP World Tour of the Association of Surfing Professionals", vrcholovej svetovej súťaže v surfingu. Štát Santa Catarina je jediné miesto v južnej Amerike, kde táto svetová súťaž prebieha.
Enigmosaurus

Enigmosaurus bol rod až 7 m dlhého bylinožravého dinosaura z čeľade Therizinosauridae. Žil v období vrchnej kriedy (asi pred 90 miliónmi rokov) na území dnešného Mongolska. Blízkym príbuzným tohto dinosaura mohol byť rod Erlikosaurus. Jediný druh je Enigmosaurus mongolensis.
Joinville

Joinville je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte Santa Catarina. Joinville je najväčším mestom štátu Santa Catarina. V roku 2010, počet obyvateľov dosiahol približne 520 000. Je dejiskom mnohých podujatí a konferencií. Mesto má jednu z najvyšších životných úrovní v Brazílii. 
Dejiny.
Joinville bol založený 9. marca 1851 nemeckými, švajčiarskymi a nórskymi prisťahovalcami. Hoci je to mesto s početnou nemecky hovoriacou komunitou, jeho meno je francúzske, podľa Françoisa d'Orléans, princa z Joinville, ktorý sa v roku 1843 oženil s brazílskou princeznou Franciscou. 
Predchádzajúce meno mesta bolo "Dona Francisca", bolo ale zmenené na Joinville v roku 1851.
Medzinárodný tanečný festival.
Každým rokom od roku 1982 tento festival v Joinville zhromažďuje tisícky profesionálnych tanečníkov a divákov z celého sveta. Koná sa v druhej polovici júla. Počas 11 dní prezentácií priťahuje okolo 50 tisíc divákov do konvenčného centra "Centreventos Cau Hansen". V roku 2005 sa dostal do Guinnessovej knihy rekordov ako najväčší tanečný festival na svete. Súťaží sa v siedmich kategóriach, od klasického baletu až po ľudové tance. 
Hospodárstvo.
Ekonomika Joinville je založená na priemyselných aktivitách a obchode. Mesto je sídlom niektorých najznámejších brazílskych softvérových spoločností, ako Datasul, Logocenter, Microvix a SoftExpert. Mnohé veľké brazílske korporácie tu majú svoje pobočky, napríklad Tupy, Tigre, Embraco, Dohler, Consul, Wetzel, Busscar, Ciser, Schulz S/A.
Criciúma

Criciúma je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte Santa Catarina. 
Mesto sa nachádza 180 km južne od Florianópolisu a okolo 900 km južne od São Paula. Mesto je centrom brazílskeho podlahárstva a bytových materiálov. 
Criciúma.
Mesto založili v roku 1880 talianski prisťahovalci. Má približne 180 000 obyvateľov, na ploche 209,8 km². V blízkosti Criciúmy sa nachádza niekoľko menších miest, ktoré spolu tvoria metropolitné územie s počtom obyvateľstva okolo 250 tisíc. Najdôležitejšie z nich sú: Içara (veľký výrobca medu), Urussanga, Nova Veneza, Siderópolis, Orleans a Araranguá. 
Mesto je sídlom rímskokatolíckej diecézy Criciúma. Hlavná katedrála mesta je "Katedrála São José". 
Criciúma nemá letisko v hraniciach obce, ale letisko "Diomício Freitas" v susednom meste a obci Forquilhinha obstaráva letecké prepojenie s ostatnými časťami krajiny. 
V roku 2004 mesto zasiahla tropická cyklóna, jav zriedkavý v tejto časti krajiny, ktorý mestu spôsobil škody.
Hospodárstvo.
Je to brazílske hlavné mesto uhlia a keramických kachličiek, vyrábajú sa tu tiež plastové výrobky, džínsy a chemikálie.
Šport.
Criciúma je tiež meno miestneho futbalového klubu, ktorý hrá v národnej lige. Tým vyhral niekoľko majstrovstiev, vrátane titulu v roku 1991 (Copa do Brasil).
Severn (prítok Hudsonovho zálivu)

Severn (anglicky "Severn River") je rieka v provinciách Ontário a Manitoba v Kanade. Je 981 km dlhá od prameňa Black Birch. Povodie má rozlohu 101 000 km².
Priebeh toku.
Pramení na Lavrentijskéj vysočine. Na hornom toku prekonáva mnohé kaskády. Preteká cez rad jazier (Deer, Sandy). Ústi do Hudsonovho zálivu.
Vodný režim.
Najvyšších vodných stavov dosahuje v lete. Zamŕza od novembra do mája.
Využitie.
Rieka sa vyznačuje veľkými energetickými zásobami.
Roberto Alagna

Roberto Alagna (* 7. jún 1963, Clichy-sous-Bois, Francúzsko) je francúzsky operný tenorista.
Pôvod, detstvo, raná mladosť.
Roberto sa narodil mimo územia Paríža, vo francúzskom meste Clichy-sous-Bois. Jeho rodičmi boli prisťahovalci zo Sicílie (Taliansko).
Ako tínedžer, spieval Roberto na ulici, a v parížskych kabaretoch za prepitné. V týchto rokoch ovplyvnený nielen filmami Maria Lanzu, ale aj historickými nahrávkami slávnych tenoristov prešiel k opernému spevu, ale viac menej ostal v tomto obore samoukom.
Hudobná kariéra.
Vyhral prvú cenu v medzinárodnej súťaži Luciana Pavarotiho vo Philadelfii a krátko nato v roku 1988 vystúpil v úlohe Alfreda Germonta vo Verdiho La Traviate v britskej Glyndebourne Touring Opera. V tejto a iných úlohach vystupoval naďalej v ďalších francúzskych a talianskych mestách ako bolo Toulouse, Montpellier, Monte Carlo, Benátky, Neapol, Messina, aby v roku 1990 debutoval v milánskejLa Scale. Nasledovali vystúpenia v Covent Garden po prvýkrát v roku 1992. Po celý tento čas jeho povesť rástla.
V roku 1996 vystúpil v Metropolitan Opera ako Rodolfo v Pucciniho La Boheme.
Rodina.
Prvá manželka Roberta, Florence Lancien umrela v roku 1994 na nádor v mozgu. Mali spolu dcéru Ornellu, narodenú dva roky predtým.
V roku 1996 sa oženil druhýkrát s rumunskou sopranistkou Angelou Gheorghiu. V októbri 2009 povedal Roberto v médiach, že žijú s manželkou oddelene. V tejto súvislosti jeho manželka odmietla spoločné vystúpenie v Metropolitnej opere.
Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji

Majstrovstvá Európy v halovom pozemnom hokeji je najvyššie európske medzinárodné podujatie národných družstiev v halovom pozemnom hokeji, ktorý riadi Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Najčastejším víťazom sú obe reprezentácie Nemecka.
Prvé halové majstrovstvá Európy sa konali v Nemecku, v roku 1974. Od roku 1997 prebiehajú s dvojročnou periodicitou. Vo viacerých výkonnostných kategóriách prebiehajú od roku 1996 (na tráve od 2005). Majstrovstvá Európy slúžia aj ako kvalifikácia európskych družstiev na majstrovstvá sveta či Svetové hry. Od roku 1982 prebiehajú aj halové majstrovstvá Európy juniorov.
Hamakaze (torpédoborec)

"Hamakaze" () bol trinásty torpédoborec triedy "Kageró" imperiálneho loďstva počas druhej svetovej vojny. Bol dokončený v júni 1941 ako sedemnásty z devätnástich torpédoborcov triedy "Kageró". Zúčastnil sa bojov v Pacifiku, počas ktorých sa venoval prevažne eskortným a transportným povinnostiam.
Popis.
"Hamakaze" patril do I. série triedy "Kageró" a bol objednaný na základe doplňovacieho programu pomocných plavidiel z roku 1937. Jeho výzbroj tvorilo šesť 127mm diel model 1914 v troch dvojhlavňových vežiach typu C (jednej na prove a dvoch vzadu) a dva štvorhlavňové 610mm torpédomety typu 92 model 4. Zásoba šestnástich torpéd typu 93 bola v neskoršej fáze vojny pravdepodobne redukovaná na osem kusov, aby sa kompenzoval nárast hmotnosti vplyvom montáže ďalších 25mm diel typu 96.
Počas údržby v Japonsku v novembri 1942 bol "Hamakaze" pravdepodobne vybavený jedným centimetrovým prehľadovým radarom "22 Gó" na sledovanie vzdušných a hladinových cieľov na prednom stožiari. Stal sa tak prvým torpédoborcom cisárskeho námorníctva, ktorý bol vybavený radarom. Pravdepodobne počas opráv v Kure v septembri a októbri 1943 bola odstránená zadná 127mm delová veža číslo 2 a nahradená dvoma trojhlavňovými 25mm kompletmi. Rovnako 25mm dvojčatá na plošine vedľa zadného komínu boli nahradené za 25mm trojčatá. Ďalší pravdepodobne trojhlavňový komplet sa nachádzal na plošine pred mostíkom. Ako jeden z torpédoborcov, ktoré sa dočkali roku 1944, bol "Hamakaze" vybavený tiež jedným metrovým prehľadovým radarom "13 Gó" na sledovanie vzdušných cieľov na zadnom stožiare.
Služba.
V decembri 1941 sprevádzal Nagumov zväz pri útoku na Pearl Harbor. Naďalej sa potom venoval sprievodu Nagumových lietadlových lodí a zúčastnil sa tak vylodenia v Rabaule, náletu na Darwin, operáciám proti Jáve, výpadu do Indického oceánu a bitky o Midway. V auguste a septembri 1942 sa zapojil do bojov o Guadalcanal a Milne Bay. V októbri sa zúčastnil bitky pri Santa Cruz, počas ktorej opäť sprevádzal Nagumove lietadlové lode. Po údržbe v Japonsku, kde mu bol – ako prvému japonskému torpédoborcu – inštalovaný radar, sa v decembri 1942 znova vrátil do juhozápadného Pacifiku. Vo februári 1943 bol zapojený do evakuácie Guadalcalanu a Russellových ostrovov, pričom bol 8. februára zasiahnutý leteckou pumou a opravy v Kure trvali až do júna. Potom sa nanovo zapojil do bojov v Šalamúnových ostrovoch, kde sa zúčastnil niekoľkých „tokijských transportov“ a bitiek v zálive Kula, pri Kolombangare a pri Horaniu. Dňa 26. augusta bol zase poškodený leteckým útokom a následne sa odobral k opravám do Japonska. V novembri 1943 sa vrátil späť do služby a venoval sa sprievodu ťažkých jednotiek loďstva a konvojov. V júni sa zúčastnil bitky vo Filipínskom mori a v októbri sa v rámci Kuritovho zväzu zúčastnil série bitiek pri Leyte. Potom sa znova vrátil k sprievodu ťažkých jednotiek – naposledy v rámci operácie "Ten-gó" doprevádzal v dňoch 6. a 7. apríla 1945 bojová loď "Jamato" na jej samovražednej ceste ku Okinave. Dňa 7. apríla bol potopený americkými palubnými lietadlami z TF 58.
Dňa 10. júna 1945 bol "Hamakaze" vyškrtnutý zo zoznamu lodí japonského cisárskeho námorníctva.
Blumenau (Brazília)

Blumenau je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte Santa Catarina. Bolo založené v roku 1850 Hermannom Bruno Otto Blumenau. Väčšina obyvateľov sú potomkovia nemeckých a talianskych prisťahovalcov. Mesto má tiež viacero historických a kultúrnych pamiatok v tradičnom nemeckom štýle. 
Hospodárstvo.
Informačné technológie sú rozširujúcim sa odvetvím v meste, tzv. Údolí softwaru, a viacero významných spoločností tu má pobočky. 
Hlavnou ekonomickou aktivitou mesta ale zostáva textilný priemysel, s firmami ako Cia Hering, Karsten a Teka.
V Blumenau je tiež prítomná metalurgia. Výroba strojárskych a elektrických zariadení, mesto je najväčším výrobcom transformátorov v Brazílii.
Konajú sa tu výstavy s medzinárodným významom. Mesto má vlastnú značku piva, "Eisenbahn".
Infraštruktúra.
Hoci mesto má vlastné letisko, zvyčajne pasažieri odlietajú z letiska "Ministro Victor Konder International Airport", ktoré sa nachádza v susednej obci a meste Navegantes.
Lages

Lages je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte Santa Catarina, v regióne Planalto Serrano.
Mesto sa nachádza v horskom prostredí a pri rieke Carahá. Je najdôležitejším mestom regiónu a hraničí s mestami Otacílio Costa, São Joaquim a Correia Pinto.
Lages každoročne usporiadava festival "Festa do Pinhão", ktorý je známy po celej krajine. Navštevuje ho okolo 350 tisíc turistov z celej Brazílie i zo zahraničia, predovšetkým z Argentíny.
Mesto je známe chovom dobytka a drevospracujúcim priemyslom. Agroturistika je v meste a okolí mimoriadne rozvinutá, mesto je známe ako "hlavné mesto agroturistiky v Latinskej Amerike"
Planalto Serrano

Planalto Serrano alebo Serra Santa Catarina je oblasť, ktorá zahŕňa mezoregióny v západnej a severnej časti štátu Santa Catarina.
Oblasť je vzdialená asi 100 km od pobrežia štátu, s horami vysokými niekoľko tisíc metrov, má zároveň subtropické podnebie. Je tu nameraná najnižšia teplota v Brazílii -17,8 °C (nie oficiálna) v Morro da Igreja v roku 1996.
18 obcí, ktoré tvoria Serra Santa Catarina zaujíma plochu viac ako 16 000 km², čo zodpovedá 17% územia Santa Catarina. Región má asi 280 000 obyvateľov, čo predstavuje 5 % z celkového počtu obyvateľov Santa Catarina. 
Vytvorené vrstvy čadiča (úniku lávy) sa striedajú s vrstvami pieskovcov, povrch plošiny mierne klesá smerom k západu. Rieky, ktoré ústia do Paraná vytvorili hlboké údolia.
Hospodárske činnosti sú spojené s chovaním dobytka, poľnohospodárstvom a najmä cestovným ruchom, ktorý je spájaný s nádhernými scenériami a snehom, ktorý padá v niektorých miestach.
Dve významné mestá sú:
Balneário Camboriú

Balneário Camboriú (v preklade kúpele Camboriú) je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte Santa Catarina.
Je to hlavné letovisko štátu Santa Catarina. Mesto, so strmými svahmi v pozadí, je populárne v celej južnej Amerike. Hlavná trieda má názov Avenida Atlântica (Atlantic Avenue). 
Balneário Camboriú je známe svojou lanovkou, ktorá spája pláže Balneário Camboriú a Laranjeiras. Tento plážový spôsob dopravy je svetový unikát.
Mesto sa nachádza 10 km od mesta Itajaí a 80 km severne od hlavného mesta Florianópolisu. Počet obyvateľov mesta, približne 108 000, sa počas letnej sezóny zvyšuje na 700 tisíc.
Do mesta vedie letecké spojenie prostredníctvom letiska "Ministro Victor Konder International Airport" v susednej obci a meste Navegantes.
Ilha das Cabras (Kozí ostrov) leží priamo oproti mestu a je príliš malý na to, aby tam žili stáli obyvatelia, počas noci je ale osvetlený.
Mesto má tiež sochu, podobnú soche Ježiša Krista Vykupiteľa (Cristo Redentor) v Rio de Janeiru, Cristo Luz, ale socha v Balneário Camboriú zobrazuje Ježiša s klobúkom so širokými okrajmi na ramene, kde je umiestnený reflektor, ktorý svieti na more. Cristo Luz je tiež v noci osvetlený, ale svetlami, ktoré menia pravidelne farebné odtiene.
Zaujímavosťou mesta sú paraglajdisti, ktorí pristávajú pozdĺž pláže, trasu začínajú v Praia dos Amores, 1 km na sever od mesta. Na západ od mesta je rieka Camboriú River, ktorá sa v strednej časti mesta vlieva do oceánu.
Mestu boli udelené práva obce (município) v roku 1964. V meste sa nachádza okolo 100 hotelov, a 1035 budov vo vyššom a strednom štandarde. Najteplejšími mesiacmi sú február a marec, keďže vo väčšine Brazílie zima v našom zmysle slova neexistuje, striedajú sa tu len obdobia sucha s obdobiami dažďov.
Závojnatka Celestial

Závojnatka Celestial je odroda karasa striebristého. Vyznačuje sa obrovskými očami. Pochádza z Číny a Kórey.
Einsteinov-Rosenov most

Einstein-Rosenov most je jeden z druhov červej diery. 
Po prvýkrát ho opísali v roku 1935 Albert Einstein a Nathan Rosen. Nejde však o červiu dieru ako v populárnej vedecko-fantastickej literatúre a filmografii, pretože sa vyznačuje nepriechodnosťou. Vo svojej podstate je Einstein-Rosenov most iba skupina časových rezov analytického rozšírenia Schwarzschildovho riešenia Einsteinových rovních, existuje teda iba v určitom časovom intervale medzi fázou bielej a čiernej diery. Spája dva odlišné zrkadlovo obrátené vesmíry a je priamym dôsledkom analytického rozšírenia Schwarzschildovho časopriestoru do Kruskalových-Szekeresových súradníc. Vďaka charakteru Schwarzschildovho riešenia však vyplýva, že i keby takýto most jestvoval, bol by pre každého časupodobného pozorovateľa nepriechodný a budúcnosť každého takéhoto pozorovateľa by bola vždy v čiernej diere. Jediná fyzikálna geodetika prechádzajúca medzi vesmírmi je svetelná geodetika putujúca po horizonte udalostí tejto bielej/červej/čiernej diery, teda informácie z jedného vesmíru do druhého môže niesť iba svetlo alebo iné nehmotné častice putujúce po horizonte udalostí.
Isokaze (torpédoborec)

"Isokaze" () bol dvanásty torpédoborec triedy "Kageró" imperiálneho loďstva počas druhej svetovej vojny. Bol dokončený v novembri 1940 ako desiaty z devätnástich torpédoborcov triedy "Kageró". Zúčastnil sa bojov v Pacifiku, počas ktorých sa venoval prevažne eskortným a transportným povinnostiam.
Popis.
"Isokaze" patril do I. série triedy "Kageró" a bol objednaný na základe doplňovacieho programu pomocných plavidiel z roku 1937. Jeho výzbroj tvorilo šesť 127mm diel model 1914 v troch dvojhlavňových vežiach typu C (jednej na prove a dvoch vzadu) a dva štvorhlavňové 610mm torpédomety typu 92 model 4. Zásoba šestnástich torpéd typu 93 bola v neskoršej fáze vojny pravdepodobne redukovaná na osem kusov, aby sa kompenzoval nárast hmotnosti vplyvom montáže ďalších 25mm diel typu 96.
Počas údržby v Kure od novembra 1943 do januára 1944 bol "Isokaze" pravdepodobne vybavený jedným centimetrovým prehľadovým radarom "22 Gó" na sledovanie vzdušných a hladinových cieľov na prednom stožiari. Počas tejto údržby bola tiež odstránená zadná 127mm delová veža číslo 2 a nahradená dvoma trojhlavňovými 25mm kompletmi. Rovnako 25mm dvojčatá na plošine vedľa zadného komínu boli nahradené za 25mm trojčatá. Ďalší pravdepodobne trojhlavňový komplet sa nachádzal na plošine pred mostíkom. Ako jeden z torpédoborcov, ktoré sa dočkali roku 1944, bol "Isokaze" vybavený tiež jedným metrovým prehľadovým radarom "13 Gó" na sledovanie vzdušných cieľov na zadnom stožiare.
Služba.
V decembri 1941 sprevádzal Nagumov zväz pri útoku na Pearl Harbor. Naďalej sa potom venoval sprievodu Nagumových lietadlových lodí a zúčastnil sa tak vylodenia v Rabaule, náletu na Darwin, operáciám proti Jáve, výpadu do Indického oceánu a bitky o Midway. V auguste a septembri 1942 sa zapojil do bojov o Guadalcanal a počas bitky pri Santa Cruz bol súčasťou Abeho predsunutého zväzu. Po údržbách v Japonsku sa v decembri 1942 opäť vrátil do juhozápadného Pacifiku. Dňa 10. januára 1943 sa podieľal na potopení ponorky USS "Argonaut" a vo februári sa zapojil do evakuácie Guadalcalanu. Potom sa venoval sprievodu konvojov a ťažkých jednotiek loďstva. V auguste sa zúčastnil bitky pri Horaniu a po nej mal na starosti niekoľko tokijských expresov. V októbri sa zúčastnil bitky pri Vella Lavella. Pri sprevádzaní konvoja narazil 4. novembra na mínu, ale už v januári 1944 sa vrátil späť do služby a venoval sa sprievodu ťažkých jednotiek loďstva a konvojov. V júni sa zúčastnil bitky vo Filipínskom mori a v októbri sa v rámci Kuritovho zväzu zúčastnil série bitiek pri Leyte. Znova sa vrátil k sprievodu ťažkých jednotiek – naposledy v rámci operácie "Ten-gó" sprevádzal v dňoch 6. a 7. apríla 1945 bojovú loď "Jamato" na jej samovražednej ceste ku Okinave. Počas nasledujúcich útokov amerických palubných lietadiel bol ťažko poškodený a nakoniec potopený torpédoborcom "Jukikaze". 20 členov posádky bolo zabitých pri útoku, ostatných preživších vytiahli zostávajúce torpédoborce.
Dňa 25. mája 1945 bol "Isokaze" vyškrtnutý zo zoznamu lodí japonského cisárskeho námorníctva.
Beto Carrero World

Beto Carrero World je najväčší tematický park v Latinskej Amerike, nachádza sa v obci Penha, v štáte Santa Catarina v Brazílii.
Park bol otvorený v roku 1991. V roku 2009 mal viac ako 150 atrakcií pre návštevníkov všetkých vekových kategórií. 
Na ploche 14 km² sa park skladá z troch hlavných častí:
Externé odkazy.
Oficiálna stránka parku
Chapecó

Chapecó je mesto a obec (município) vo južnej Brazílii v štáte Santa Catarina. Je považované za hlavné mesto agropriemyslu v Brazílii, nachádza sa tu jedna z najväčších tovární na spracovanie mäsa v krajine. Je to najvýznamnejšie mesto západnej časti štátu Santa Catarina. Mesto bolo založené v roku 1917. Je centrom "Região Metropolitana de Chapecó", ktorý pozostáva z miest a obcí Cordilheira Alta, Seara, Xaxim, Guatambu a Nonoai.
V meste sa nachádza letisko "Aeroporto Municipal Serafin Enoss Bertaso".
Lekárska fakulta Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach

Lekárska fakulta Univerzity Pavla Jozefa Šafárika (LF UPJŠ) je samosprávnou, vzdelávacou a vedeckou ustanovizňou, ktorej hlavnou úlohou je poskytovať vysokoškolské vzdelávanie potrebné pre vykonávanie lekárskeho povolania a vykonávať výskum v oblasti medicíny.
História.
Lekárska fakulta UPJŠ datuje svoj vznik od 20. júla 1948, kedy bola zákonom číslo 191/1948 Zb. zriadená v Košiciach pobočka Lekárskej fakulty Univerzity Komenského.
Na základe tohto zákona poverilo "Povereníctvo školstva a osvety v Bratislave" prof. MUDr. Jána Kňazovického funkciou zástupcu dekana Lekárskej fakulty UK v Bratislave a po vykonaní prípravných organizačných prác v roku 1949 funkciou dekana Pobočky LF UK v Košiciach. Prvé zasadnutie učiteľského zboru sa konalo v dňoch 14. - 16. septembra 1948 za účasti predstaviteľov materskej fakulty a mesta Košíc.
Pri zápise na štúdium v akademickom roku 1948/1949, sa do ročníka prihlásilo 32 poslucháčov a už v nasledujúcom roku boli otvorené všetky študijné ročníky. Pomerne malý počet študentov v prvých rokoch existencie fakulty, ako aj malý počet hodín vyučovania niektorých predmetov, bol spojený s malým počtom učiteľov, potrebných na ich vyučovanie. V prvom roku svojej existencie mala fakulta 40 učiteľov, z nich bolo 6 docentov a 1 profesor.
Lekárska fakulta spolu s Filologickej fakulty Vyššej školy pedagogickej v Prešove bola v roku 1959 začlenená do novozriadenej Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach.
Od vzniku fakulty až do roku 1991 bolo možné na fakulte študovať študijné odbory všeobecné lekárstvo a stomatológia. Od akademického roka 1992/1993 boli tieto študijné odbory rozšírené o trojročné bakalárske štúdium v odbore ošetrovateľstvo. V nasledujúcich rokoch pribudli postupne ďalšie nelekárske študijné programy ako verejné zdravotníctvo, fyzioterapia, laboratórne vyšetrovacie metódy v zdravotníctve a pôrodná asistencia.
Publikačná činnosť fakulty bola pomerne bohatá už od jej počiatkov. V roku 1948 publikovali pracovníci LF UPJŠ 25 prác v domácej odbornej tlači, pričom systematická vedecká činnosť na fakulte sa datuje od roku 1954. Napríklad v roku 1959 bolo na LF UPJŠ riešených 300 čiastkových úloh s podielom aktívnych pracovísk v počte 4. Zaujímavosťou je, že publikačná činnosť odzrkadľovala pomerne pestrú škálu záujmov autorov.
Súčasný stav.
Fakulta má 17 ústavov z toho 4 klinické ústavy, 47 kliník a 3 vedecko-výskumné experimentálne pracoviská. 
V roku 2019 zamestnávala 563 zamestnancov, z ktorých 48 malo titul profesor a 42 docent. K 31. októbru 2019 na fakulte študovalo 3 235 študentov, čo je 45,8% z celkového počtu študentov univerzity v roku 2019
Veľký Grič

 
Veľký Grič () je výrazný, sčasti bralnatý vrch v pohorí Vtáčnik. Leží približne juhozápadne od mesta Handlová.
Poloha.
Nachádza sa na severnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoký Vtáčnik. Vrchol leží na území Trenčianskeho kraja, v okrese Prievidza a zasahuje na katastrálne územie mesta Handlová a obce Cigeľ. Nachádza sa na severnom konci hlavného hrebeňa a vedie ním Ponitrianska magistrála. 
Opis.
Dominantu okolia pokrýva zmiešaný les, no samotný vrchol ponúka takmer kruhový výhľad. Pokým západné a južné svahy klesajú len mierne, severná a východná strana prudko klesá skalnatým zrázom. Severným susedom je Malý Grič (), západným Chvojka (), juhozápadne sa nachádza Tlstý diel () a Biela skala () a východným smerom leží Vysoká () a Jazvečia skala (). Veľký Grič patrí do povodia rieky Nitra; východné a severné svahy odvodňuje rieka Handlovka, západnú časť masívu prítoky potoka Ciglianka. Najbližším sídlom je na východnom úpätí ležiaca Handlová a západným smerom sa nachádza obec Cigeľ. 
Výhľady.
Obľúbený cieľ turistov poskytuje zaujímavý rozhľad na široké okolie. Pozorovateľné sú viaceré vrchy pohoria, veľmi dobre je vidieť aj Štiavnické vrchy, Kremnické vrchy, Veľkú a Malú Fatru, Strážovské vrchy a Považský Inovec.
Straník

Straník môže byť:
Blumenau

Blumenau môže byť:
Efteling

Efteling je zábavný park v Kaatsheuvel v holandskej provincii Severné Brabantsko, Holandsko. Efteling sa stal najznámejším v Holandsko zábavným parkom a z najnavštevovanejších atrakcií na Benelux. 
Odhaduje sa, že park od jeho otvorenia 30-05-1952 navštívilo 100 miliónov návštevníkov.
Kontrafakt

Kontrafakt môže byť:
Preglejka

Preglejka je pevný stavebný materiál vyrobený z viacerých vrstiev drevenej dyhy. Jej kvalitu udáva počet vrstiev, lepidlo ktorým je zlepená a kvalita dyhy.
Preglejku väčšinou tvorí nepárny počet vrstiev dyhy a na zväčšenie pevnosti materiálu sa jednotlivé vrstvy lepia tak, aby boli vlákna použitého dreva kolmé na predošlú vrstvu. Niektoré spevnené preglejky môžu obsahovať aj kovovú vrstvu a jednotlivé vrstvy dyhy môžu byť rôzne hrubé. Pri výrobe nábytku sú používané dyhy z listnatých aj ihličnatých stromov a vrstvy, použité vo vnútri materiálu sú často z mäkších drevín. 
Preglejka je oproti prírodnému drevu rozmerovo a tvarovo stálejšia. Môže byť spracovávaná bežnými nástrojmi na opracovanie dreva. Priemyselne sú vyrábané predovšetkým veľké dosky preglejky s rozmermi okolo 1,2 m × 2,4 m. Pri výrobe nábytku sú potom používané ako výplne alebo plášte rámov, zadné plochy skríň alebo dno zásuviek. Tvarované preglejky môžu slúžiť ako súčasti kresiel alebo sedadlá stoličiek. V minulosti sa používala preglejka aj ako náhrada za kvalitnú drevenú surovinu napr. pri výrobe lietadiel, napr. britský de Havilland Mosquito.
Preglejka typu multiplex, zvyčajne 13-vrstvová, lisovaná pod vyšším tlakom ako bežné preglejky, sa používa na výrobu profesionálnych reproduktorových skeletov. Najmenej kvalitné preglejky, kde sa nekladie dôraz ani na vzhľad (trhliny, chyby štruktúry dreva, hrče) sa používajú ako formy na betón na stavbách.
Tetragram

Tetragramatón alebo tetragram (z gr. τετραγράμματον - tetragrammaton = tetragram) môže byť:
Tetragram môže byť aj v jazykovede slovo skladajúce sa zo 4 písmen, pozri tetragram (jazykoveda)
Amyklas

Amyklas alebo Amyklás môže byť:
Passo Fundo

Passo Fundo je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte Rio Grande do Sul. Je pomenované podľa rieky, ktorá ním prechádza. Je to dvanáste najväčšie mesto štátu Rio Grande do Sul. Mesto je prezývané "A Terra de Gente Boa", portugalsky "Krajina dobrých ľudí". Mesto je známe ako typicky gaučovské, nie je neobvyklé v meste vidieť gaučov v ich typických oblekoch prechádzať sa po meste. 
Hospodárstvo.
Ekonomický základ tvorí poľnohospodárstvo a obchod, mesto sa tiež spolieha sa na silné odvetvie zdravotníctva a vzdelávania (vysokých škôl). 
Infraštruktúra.
Mesto má dobrú infraštruktúru hotelov, obchodov, nákupných centier, nočných klubov, reštaurácií, kín, divadiel a kníhkupectiev. V septembri 2009 sa otvorilo veľké nákupné stredisko Bella Citta. Passo Fundo je významným centrom zdravotníctva, nemocnica je považovaná za tretie najväčšie zdravotné stredisko v južnej Brazílii. Mesto má jedno z najväčších a najmodernejších centier pre rádiológiu a rádioterapiu v južnej Brazílii. V meste sa nachádza letisko "Aeroporto de Passo Fundo/Lauro Kurtz".
Sto rokov samoty

Sto rokov samoty () je román kolumbijského spisovateľa Gabriela García Márqueza, za ktorý obdržal v roku 1982 Nobelovu cenu za literatúru. Od prvého vydania v roku 1967 sa celosvetovo predalo viac ako tridsať miliónov exemplárov. Autor po celý svoj život odmietal sfilmovanie tohto diela.
Obsah.
Sto rokov samoty sprevádza sedem generácií rodiny Buendíovcov a sto rokov naozajstného života vo fiktívnom svete Maconda. Na prvý pohľad príbeh nemá chronologický dej. Literárna vedkyňa Mechthild Strausfeldová sa domnieva, že dejiny Maconda a tým aj dej románu možno zhruba rozdeliť do štyroch periód:
Vysťahovanie Buendíovcov a založenie Maconda.
Praotec Buendíovcov, ktorý spáchal vraždu uniká pred duchom zavraždeného so ženou a viacerými rodinami cez džungľu, hľadajúc vhodné miesto na založenie dediny. Následne založia Macondo. Čoskoro sa tam objaví skupina cigáňov, medzi nimi Melquíades, ďalšia hlavná postava románu.
Zjavenie sa sudcu a priebeh občianskych vojen.
Zjavenie sa sudcu spečatilo začlenenie Maconda do systému štátnej správy a moci, od ktorého jeho občanov mala chrániť práve odľahlá topografia. Teraz, keď sa Macondo stalo súčasťou republiky, jeho obyvateľov sa týka občianska vojna medzi konzervatívcami a liberálmi. Objavuje sa tu plukovník Aureliano Buendía, najdôležitejšia postava románu.
Banánová firma.
Po občianskej vojne sa severoamerická banánová firma stane najdôležitejším zamestnávateľom v dedine. Jej zaobchádzanie so zamestnancami je nešetrné, kvôli čomu na stanici dôjde k masakru, pri ktorom príde o život mnoho zamestnancov. 
Pomalý rozklad a celkový zánik dediny.
V posledných kapitolách sa Macondo zmieta v hlbokej agónii. Všetko zaniká a pôvodnú plochu opäť zaberá prales, bez toho aby to niekomu vadilo alebo sa nad tým pozastavil. Príbeh kulminuje do mystického záveru, v ktorom Aureliano Babilonia, posledný žijúci potomok Josého Arcadia Buendíasa, rozlúšti spisy Melquíadesa, z ktorých vysvitne, že ide o kroniku a proroctvo dejín Maconda. Toto sa končí zánikom dediny, pri ktorom zahynie aj Aureliano Babilonia – práve v momente, keď sa o tom z Melquíadesovho proroctva dozvedá.
Možná interpretácia.
Román obsahuje veľa vzťahov ku katolíckej viere a Biblii, napr. v obraze založenia miesta (Genéza) až do jeho zániku (Apokalypsa). Okrem toho je podľa názoru mnohých literárnych vedcov, román alegória na dejiny Latinskej Ameriky. Strausfeldová ich delí do štyroch období, ktoré priraďuje už uvedeným obdobiam v románe.
1) Objavenie, Obdobie dobytia, Obdobie kolonizácie (1492 – 1830)
2) Republika: Obdobie občianskych vojen (1830 – 1902)
3) Začiatok imperializmu: Banány, a pod. (1899 – 1930)
4) Aktualita – Neoimperializmus (1930 – )
São José de Ribamar

São José de Ribamar je mesto a obec (município) v severnej Brazílii v štáte Maranhão. São José de Ribamar patrí do aglomerácie São Luís, od ktorého je vzdialené 32 km. Meno mesta je odvodené od patróna štátu Maranhão. Počet obyvateľov obce bol podľa sčítania v roku 2010 asi 160 000, mesto samotné má okolo 40 000 obyvateľov. Bolo založené v roku 1952. 
São José de Ribamar je významným religióznym centrom. Kostol v meste, ktorý zostal neporušený, odkedy bol postavený, s výhľadom na more, ctí svätého patróna rybárov. Asi 500 000 pútnikov prichádza navštíviť Ribamar v septembri.
Kronika vopred ohlásenej smrti

Kronika vopred ohlásenej smrti () je novela kolumbijského spisovateľa Gabriela Garcíu Márqueza. Prvýkrát vyšla v roku 1981 v španielčine. Dej príbehu sa odohráva v rovnakom prostredí ako Sto rokov samoty, viaceré osoby sú prinajmenšom spomenuté.
Obsah.
Dej novely sa odohráva počas jednej noci resp. skorého rána. Podáva ho rozprávač z pohľadu človeka, ktorý sa do dediny vrátil po 27rokoch. Deň v dedine sa začína s istotou, že "bratia Vicariovci" zavraždia mladého "Santiaga Nasara", z pomsty za poškvrnenie cti rodiny a ich "sestry Angely". Angela bola večer predtým odmietnutá dezignovaným snúbencom "Bayardom San Románom", nakoľko už nebola pannou. Za túto okolnosť v ich očiach niesol zodpovednosť Santiago Nasar (v knihe sa jeho zodpovednosť neprejaví, zdá sa, že i rozprávač o jeho zodpovednosti pochybuje). Novela s dokumentárnou, ba až žurnalistickou presnosťou opisuje okolnosti, v ktorých celá dedina o pripravovanej vražde vie, ale nik sa jej nesnaží zabrániť - i keď budúci páchatelia konajú viac z povinnosti ako z presvedčenia; dokonca dúfajú, že by im v čine niekto mohol zabrániť.
Sfilmovanie.
Novelu pod rovnomenným názvom v roku 1987 sfilmoval taliansky režisér Francesco Rosi. Vo filme si v hlavných úlohách zahrali Ornella Muti, Rupert Everett a Anthony Delon (syn Alaina Delona). Čínska filmová adaptácia z roku 1990 "Krvavočervené ráno" preberá tému z Márquezovho románu.
Pantanal (územie)

Pantanal je tropické mokraďové územie v strednej Brazílii. Časť územia je chránená, najmä časť tvoriaca Pantanalský národný park. V roku 2000 UNESCO vyhlásilo národný park a tri priľahlé súkromné chránené oblasti organizácie "Ecotropica" za svetové prírodné dedičstvo. V tom istom roku Brazília vyhlásila celý Pantanal za biosférickú rezerváciu. 
Pantanal je najväčšie mokraďové územie na svete. 80 % plochy Pantanalu leží na území brazílskeho federálneho štátu Mato Grosso do Sul a časť územia v štáte Mato Grosso, ako aj v častiach Bolívie a Paraguaja, na celkovej ploche medzi 140 000 a 195 000 štvorcových kilometrov. V rezervácii existujú rôzne subregionálne ekosystémy, každý s osobitnou hydrologickou, geologickou a ekologickou charakteristikou.
80 % plochy pantanalskej rezervácie je počas obdobia dažďov zatopených, nachádza sa tu úžasné množstvo podvodných rastlín a veľký rozsah rôznych druhov zvierat. 
Meno „Pantanal“ pochádza z portugalského slova pântano, čo znamená mokraď, močiar.
Euroval

Euroval (angl. "Euro(pean) bail(-)out fund(s), Euro(pean) rescue fund(s), Euro(pean) safety net", nem. "Euro-Rettungsschirm") alebo európsky záchranný mechanizmus (angl. "European rescue mechanism, European bailout mechanism") alebo záchranný mechanizmus eurozóny (angl. "Euro(zone) rescue mechanism, Euro(zone) bailout mechanism") môže byť:
Jundiaí

Jundiaí je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte São Paulo. Nachádza sa 60 km na sever od São Paulo. Bolo založené v roku 1655.
Jundiaí sa v posledných rokoch tešil veľkému populačnému nárastu, vo veľkej miere zapríčineného sťahovaním obyvateľstva z megaaglomerácie São Paulo za lepšími životnými podmienkami. 
Na juhovýchod od mesta sa nachádza Serra do Japi (pohorie Japi), štátny park, ktorý má jednu z najzachovalejších lesných plôch v São Paulo, s krásnymi scenériami a príležitosťami pre ekoturizmus a vidiecky turizmus. Je to veľmi príjemné prostredie s rodinnými domami, záhradami a tradičnou malovýrobou. 
Mesto disponuje vlastným letiskom.
Európsky mechanizmus pre stabilitu

Európsky mechanizmus pre stabilitu (neoficiálne preklady: Európsky stabilizačný mechanizmus, Európsky mechanizmus stability; neformálne: euroval 2, trvalý/permanentný euroval, trvalý/permanentný európsky záchranný mechanizmus, trvalý/permanentný záchranný mechanizmus eurozóny; slov. skratka EMS; angl. "European Stability Mechanism", skr. "ESM") je stály krízový mechanizmus na zabezpečenie finančnej stability eurozóny ako celku, ktorý sa má aktivovať v nevyhnutných prípadoch od roku 2013. Bol založený zmluvou podpísanou členskými štátmi eurozóny 11. júla 2011, ktorá by mala byť ratifikovaná do konca roka 2012. EMS nahradí súčasný Európsky nástroj finančnej stability a európsky finančný stabilizačný mechanizmus, teda tzv. euroval 1. 
Podľa čl. 27 bodu 3. Zmluvy o založení EMS "EMS, jeho majetok, finančné prostriedky a aktíva, nech sa nachádzajú kdekoľvek a nech je ich držiteľom ktokoľvek, budú mať imunitu voči všetkým formám súdnych procesov; toto neplatí iba potiaľ, pokiaľ sa ESM vzdá svojej imunity na účely akéhokoľvek konania alebo podľa podmienok akejkoľvek zmluvy, vrátane dokumentácie nástrojov financovania."
São José do Rio Preto

São José do Rio Preto je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte São Paulo. Je to najväčšie mesto severnej časti štátu. Bolo založené v roku 1852.
Miestni mesto nazývajú "Rio Preto", je to centrum mezoregiónu s 1 569 220 obyvateľmi na ploche 29 387 km². Mikroregión São José do Rio Preto má 763 534 obyvateľov.
Hospodárstvo.
Hoci mesto disponuje silnou poľnohospodárskou tradíciou, v súčasnosti najviac k bohatstvu mesta, okolo 85 percent, prispieva sektor služieb. V meste sa nachádza 75 bankových pobočiek.
Z 5 565 obcí v Brazílii, Sao Jose do Rio Preto zaujíma 18. miesto v rebríčku najperspektívnejších miest, podľa prieskumu verejnej mienky vykonaného nadáciou Getúlio Vargas. 
Infraštruktúra.
Mesto má 8 nemocníc s 161 lôžkami. Ďalej 36 štátnych škôl a 52 súkromných. V meste sa nachádzajú tri štátne univerzity a viacero súkromných. Mesto má množstvo športovísk, 24 futbalových ihrísk, štadión s kapacitou 6 000 divákov.
Mesto disponuje letiskom" Prof. Eribelto Manoel Reino Airport"". São Paulo je vzdialené 450 km a spája ho s ním diaľnica SP-310, s hlavným mestom Brazíliou BR-153 „Rodovia Transbrasiliana“.
Sorocaba

Sorocaba je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte São Paulo. 
Sorocaba je štvrtým najväčším mestom v štáte São Paulo. Mimo regiónu Veľkého São Paula, je to štvrté najväčšie mesto najľudnatejšieho brazílskeho štátu, pred ním sú Campinas, Sao Jose dos Campos a Ribeirão Preto. S počtom obyvateľov okolo 590 tisíc, je centrom mikroregiónu Sorocaba so 14 obcami, ktorý má spolu 1,5 milióna obyvateľov na ploche 456 km², z toho je 349,2 km² intravilán a 106,8 km² vidiecka časť.
V porovnaní k počtu obyvateľstva má obec a mesto veľmi nízku kriminalitu, aj vďaka práci štátnej a miestnej polície, ktorá najmä medzi rokmi 2000 a 2002 bojovala s násilím, detskou prácou a pašovaním drog. 
V posledných 12 rokoch mesto prešlo rozsiahlou urbanizáciou, výraznými zlepšeniami fungovania mesta, ako aj dopravnej infraštruktúry. 
Cyklistika.
Mesto má okolo 100 km samostatných cyklistických chodníkov, ktoré kopírujú všetky hlavné ulice mesta. Plány do budúcnosti počítajú so Sorocabou ako mestom s najväčšou sieťou cyklistických chodníkov v Latinskej Amerike.
Mesto implementuje systém prevádzky cyklistiky podobný mestám ako Paríž a Barcelona. Sorocaba je po Rio de Janeire druhým najväčším cyklistickým mestom v Brazílii.
Ekonomika.
Mesto pociťuje príliv investícií a patrí medzi 30 najväčších miest krajiny. Mesto má výborne vybavený priemyselný park s viac ako 1 600 spoločnosťami. Mesto vyrába najviac automobilových súčiastok a má najväčší farmaceutický priemysel v celej Brazílii.
Copacabana

Copacabana (portugalsky: [kopakaˈbɐ̃nɐ]) je štvrť Rio de Janeira, nachádzajúca sa v južnej časti mesta. Je známa svojou 4 km dlhou plážou, ktorá patrí medzi najznámejšie na svete. 
Štvrť sa pôvodne nazývala "Sacopenapã" až do polovice 18. storočia. Bola premenovaná po postavení kaplnky, v ktorej bola umiestnená replika Virgen de Copacabana, patrónky Bolívie. Mestom sa stala v roku 1892.
Copacabana začína na Princesa Isabel Avenue a končí na Posto Seis. Podľa Riotur, turistickej organizácii Rio de Janeira, v štvrti sa nachádza 63 hotelov a 10 hostelov.
Zaujímavé udalosti.
31. decembra 1994, v rámci osláv Nového roku bol usporiadaný koncert Roda Stewarta, ktorý videlo 3,5 milióna divákov, bola to najväčšia účasť divákov na koncerte všetkých čias. V poslednom období sa pláž stala miestom usporadúvania veľkých voľných koncertov, ktoré sa netýkajú osláv konca roka. 21. marca 2005 tu Lenny Kravitz vystupoval pred 300 000 divákmi. V roku 2006 The Rolling Stones prekročili toto číslo, keď pritiahli na pláž viac ako 1 milión ľudí.
James Van Allen

James Alfred Van Allen (* 7. september 1914, Mount Pleasant, Iowa, USA † 9. august 2006, Iowa City) bol americký vedec skúmajúci vesmír a pracujúci na univerzite v štáte Iowa. 
Po tom čo presadil, aby na družiciach Explorer 1 a Explorer 3 boli umiestnené Geigerov-Müllerove počítače na detekciu kozmického žiarenia, boli po ňom pomenované Van Allenove radiačné pásy objavené prostredníctvom týchto experimentov. V roku 1960 sa stal spoločne s ďalšími americkými vedcami osobnosťou roka časopisu Time.
Petrópolis

Petrópolis je mesto a obec (município) v južnej Brazílii v štáte Rio de Janeiro.
Mesto má približne 190 000 obyvateľov a celá obec (município) približne 300 000. Nachádza sa 65 km severne od Rio de Janeira.
Okrem klímy a okolia je hlavnou atrakciou mesta letná rezidencia druhého brazílskeho cisára, v súčasnosti múzeum.
Po ustanovení Brazílskej republiky a odídení cisára do exilu v roku 1889, mesto stále hralo dôležitú úlohu. Bolo letnou rezidenciou brazílskych prezidentov, ktorí pobývali v Paláci Rio Negro.
Varí sa tu pivo značky Itaipava.
Teresópolis

Teresópolis je mesto a obec (município) vo východnej Brazílii v štáte Rio de Janeiro v horskom regióne známom ako Região Serrana. Národný park "Serra dos Órgãos" leží čiastočne na hraniciach obce. V Teresópolise sa nachádza národné futbalové tréningové centrum Granja Comary.
Teresópolis je v Brazílii známy svojimi horami, ktoré priťahujú alpinistov z celej krajiny. 
Hora Dedo de Deus („Boží prst“) je pravdepodobne najznámejšia.
Girova

Girova alebo Gírová () je vrch v Jablunkovskom medzihorí, s nadmorskou výškou Leží niekoľko kilometrov od hranice s Poľskom a Slovenskom. Pod vrcholom stojí rovnomenná horská chata, ktorá bola otvorená 9. júla 1932 Klubom českých turistov. Vrcholom Gírovej prechádza hlavné európske rozvodie medzi Odrou a Dunajom.
19. mája 2010 došlo po vytrvalých dažďoch k veľkému zosuvu pôdy na južnom svahu Gírovej. Neschodná bola červená značka zo Studeničného na Gírovú a ohrozená bola aj cesta z Mostov u Jablunkova do Hrčavy.
Tetralophodon

Tetralophodon je vyhynutý rod zaraďovaný do čeľade slonovité alebo inde medzi chobotnatce.
Anancus

Anancus je rod zaraďovaný do čeľade slonovité alebo inde medzi chobotnatce.
Stegolophodon

Stegolophodon je vyhynutý rod z čeľade slonovité.
Stegodon

Stegodon je vyhynutý rod z čeľade slonovité.
Anton Marcinčin

Ing. Anton Marcinčin PhD. (* 26. október 1968, Prešov, Česko-Slovensko) je slovenský ekonóm a politik, bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky.
Životopis.
V rokoch 19861991 absolvoval Elektrotechnickú fakultu ČVUT v Prahe, v rokoch 19911998 postgraduálne štúdium v Centre pre ekonomický výskum a postgraduálne vzdelávanie (CERGE) Karlovej univerzity v Prahe a v rokoch 19981999 doktorandské štúdium ekonómie na Fakulta sociálnych vied Karlovej Univerzity.
Vo voľbách v roku 2010 sa stal poslancom NR SR za stranu KDH. Bol členom výboru NR SR pre financie a rozpočet.
Po predčasných parlamentných voľbách v roku 2012 sa stal poradcom ministra financií Petra Kažimíra.
V roku 2016 sa stal splnomocnencom vlády pre menej rozvinuté regióny. V roku 2018 bol odvolaný a jeho agendu prebral Úrad podpredsedu vlády Slovenskej republiky pre investície a informatizáciu za úradovania Richarda Rašiho. Pôsobil aj ako externý poradca predsedu PSK Milana Majerského.
V roku 2022 pôsobil v predsedníctve strany DOBRÁ VOĽBA.
Od roku 2024 pôsobí ako ekonomický analytik KOZ SR.
Stegotetrabelodon

Stegotetrabelodon je vyhynutý rod z čeľade slonovité.