burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Teodor Wallo

Teodor Wallo (Walló, Vallo; * 17. október 1861, Stará Turá – † 18. október 1932, Zvolen) bol slovenský obchodník a verejný činiteľ.
Životopis.
Jeho otec bol Juraj Wallo a matka Mária rod. Vagačová. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (18731877), od roku 1877 na hospodárskej akadémii v Budapešti. Hospodáril na rodinnom majetku, od 1881 výrobca syra a bryndze, neskôr veľkoobchodník vo Zvolene, spolumajiteľ bryndziarne v Detve.
Hlavný organizátor bryndziarstva na strednom Slovensku, 1882 vynašiel technológiu a zaviedol výrobu mäkkej roztierateľnej bryndze (pridaním slaného roztoku do vyrobeného bryndzového substátu), ktorá sa používa dodnes. O otázkach ekonomických, vnútropolitických a o bryndziarstve publikoval vo viacerých novinách. V 20. rokoch sa zameral na propagáciu slovenského autonomizmu a spoluprácu s HSĽS. Senátor Národného zhromaždenia. Najskôr pomaďarčil svoje meno, potom sa stal ľudákom a ako antisemita písal o tzv. nemenovanej rase, ktorá údajne zničila výrobu akostnej bryndze – Ján Selecký = Slovenská bryndza, strana 85.
Pavol Walluch

Pavol Walluch (* 14. október 1884, Banská Bystrica - † 14. november 1942, Slovensko) bol architekt, staviteľ.
Životopis.
Asi od roku 1910 pôsobil v Banskej Bystrici. Vo svojom ateliéri navrhoval obytné domy, kultúrne a iné verejné stavby najmä pre Banskú Bystricu a Brezno. Vo svojej tvorbe nadviazal na predvojnový racionalizmus. Z jeho banskobystrických stavieb vyniká Evanjelický dom realizovaný roku 1927 ako prístavba k historickému objektu z konca 18. storočia. Urbanisticky hodnotný je aj nájomný obytný dom na nábreží Hrona (koniec 20. rokov); vlastný rodinný dom s ateliérom na Rudlovskej ceste; vila Dr. Flittnera a i. Autor portálu s výkladom na renesančnom dome č. 13 na Dolnej ulici v Banskej Bystrici. Priatelil sa s maliarom → Júliusom Fuchém, sám príležitostne maľoval. Väčšinu jeho stavieb podľa jeho projektov realizovala Slovensko-česká účastnícka stavebná spoločnosť v Banskej Bystrici. Presbyter banskobystrickej evanjelickej a.v. cirkvi, súdny znalec.
Ján Wandet

Ján Wandet (iný zápis priezviska: Vandet; * ?, Banská Bystrica† 1804, Košice) bol uhorský zlatník.
V rokoch 17791804 je doložené, že pôsobil ako zlatník v Košiciach, kde sa v roku 1799 stal majstrom a získal meštianske právo. Okrem syna patril k jeho žiakom aj prešovský zlatník Matej Rombauer.
Jozef Weber

Jozef Weber (Lackovič) (* 11. júl 1899, Nemecké Pravno, dnes Nitrianske Pravno – † 19. január 1989, Turie) bol náboženský spisovateľ, prekladateľ, pedagóg a jezuita.
Životopis.
Študoval v zahraničí. Pôsobil na rôznych miestach Slovenska. Profesor morálky a asketiky v novovzniknutom jezuitskom Teologickom inštitúte v Banskej Bystrici (od jesene 1941), zároveň zastával funkciu špirituála školastikov a bol examinátorom kandidátov do noviciátu. Politicky prenasledovaný. Autor kníh a množstva článkov v časopisoch vydávaných jezuitmi doma i v zahraničí. Redaktor časopisu Stanislavovské zvesti.
Martin Weigel

Martin Weigel (* Slovensko) bol kovolejár.
Životopis.
Pôsobil v Banskej Bystrici, autor bronzovej krstiteľnice s figurálnou výzdobou. .
Ján Weinhart

Ján Weinhart (Weinhardt, Joannes Olasiensis) (* Mníchov - † 16. máj 1668, Spišské Vlachy) bol sochár.
Životopis.
Vyučil sa v dielni svojho otčima W. Köninga v Mníchove. Počas vandrovky na podnet turzovskej rodiny sa usadil v Spišských Vlachoch. Svoju činnosť vyvíjal v oblasti turzovských politicko-ekonomických záujmov na Spiši a v Banskej Bystrici (činný 1636-1652). Názorovo vyšiel z juhonemeckej výtvarnej tvorby, ovplyvnenej najmä manierizmom. Jeho autorstvo je doložené v prípade reliéfnej výzdoby Ebnerovho domu na Námestí č. 22 v Banskej Bystrici. V Banskej Bystrici sa predpokladá aj jeho autorstvo pri náhrobníku J. Frisowitza (1620, fasáda Kostola sv. Kríža), náhrobník H. Thieleho (1638, fasáda Kostola Nanebovzatia Panny Márie, tzv. farský). K jeho prácam niektorí bádatelia zaraďujú aj krsteľnicu z Kostola sv. Kríža v Banskej Bystrici (1652).
Henrich Weinhart

Henrich Weinhart (* Spišské Vlachy - † 24. júl 1677, Freiberg) bol kamenár, sochár.
Životopis.
Začal sa učiť v otcovej dielni, kde sa zúčastnil na realizácii viacerých výtvarných návrhov. V marci 1659 výučbu skončil a získal vlastnú kamenársku značku HW. Na erbe náhrobníka podnikaľa E. Höfflingera na južnej strane vo vnútri Kostola sv. Kríža v Banskej Bystrici (1648) je signatúra HW; predpokladá sa, žeho vytesal sám podľa otcovej predlohy. Pôsobil v oblasti dekoratívnej výzdoby budov a náhrobníkov. Roku 1676 sa stal občanom mesta Freiberg.
Augustín Weis

Augustín Weis (* 8. august 1891, Hrušovany – † 12. október 1974, Banská Bystrica) bol staviteľ.
Životopis.
Zememeračský inžinier, v období 1. ČSR hlavný zememeračský radca a staviteľ železníc, pracoval na technicky najnáročnejších úsekoch slov. železničnej siete.
Jaromír Weis

Jaromír Weis (* 15. august 1924, Zvolen – † 15. máj 1984, Banská Bystrica) bol slovenský strojný inžinier a vynálezca.
Životopis.
Študoval na SPŠ strojníckej v Brne, 19451949 na Strojníckej fak. SVŠT v Bratislave, 1949 Ing. Technický úradník a konštruktér na viacerých miestach Slov. Pomocný montér Stavomontáží v Banskej Bystrici (19511953). Vedúci pracovník Výskumno-vývojového ústavu pozemného staviteľstva v Banskej Bystrici (19681973). Zameriaval sa na vývoj strojnotechn. zariadení pre panelárne, zariadení na výrobu najmä vertikálnych batérií (tzv. Weisove batérie). Konštruktér prvej čs. linky na výrobu panelov vo Vaňove i prvej čs. linky na výrobu stropných panelov. Autor vyše 50 čs. patentov (z toho 12 uplatnených aj zahraničí), najmä na priebežnú výrobu stavebných prvkov, mostových segmentov a i. Hlavný tvorca letmej montáže mostov na diaľnici Podtureň-Hybe a Mosta SNP v Bratislave.
Ján Nepomucký Weis

Ján Nepomucký Weis (Weisz, Ján Nepomucký) (* 2. máj 1777, Banská Štiavnica – † 30. august 1864, Banská Bystrica) bol rímskokatolícky kňaz, cirkevný hodnostár a pedagóg.
Životopis.
Kaplán v Banskej Bystrici (18001801). Profesor teológie na biskupskom seminári v Banskej Bystrici (od 1807), dekan (1826), rektor (od 1833), prodirektor seminára (18401861). Katedrálny banskobystrický kanonik (1833), titulárny prepošt. Patril ku skupine bernolákovcom. Autor kázne, ktorá vyšla tlačou v Banskej Štiavnici (1818).
Juraj Weiss

Juraj Weiss (Weisz) (* 9. máj 1892, Hronec – † 21. január 1960, Bratislava) bol funkcionár KSČ a robotník.
Životopis.
Pôvodne robotník, funkcionár KSČ a organizátor robotníckeho hnutia a triednych bojov na Horehroní. Člen OV KSČ v Banskej Bystrici (19211927), tajomník KV KSČ v Banskej Bystrici (19261927). Účastník protifašistického odboja spolupracovník Eugena Gudernu pri vydávaní ilegálnej tlače. Poslanec Národného zhromaždenia (19451946).
Soma Weiss

Soma Weiss (* 1899, Banská Bystrica – † 1942, Slovensko) bol lekár, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Lekár, profesor medicíny v Amerike. Zaoberal sa aj výskumom, získal nové poznatky v liečbe kardiovaskulárnych chorôb.
Krištof Wendig

Krištof Wendig, tiež Vendig (* Slovensko) bol pedagóg.
Životopis.
Rektor evanjelického gymnázia v Banskej Bystrici (1552-?)
Ján Wenger

Ján Wenger (* Slovensko) bol podnikateľ.
Životopis.
Banský podnikateľ v Banskej Bystrici s malým ziskom. Majiteľ trhového domu na Námestí v Banskej Bystrici, známeho ako Benického dom (koncom 16.stor.); prešiel do vlastníctva → F. Morgenthalera (25. novembra 1611).
Emil Werék

Emil Werék (* Slovensko) bol železničiar.
Životopis.
Vrchný adjunkt, zástupca prednostu železničnej stanice v Banskej Bystrici (1934).
Otto Wiesner

Otto Wiesner (* 15. máj 1851, Nitra) bol banský inžinier a metalurg.
Životopis.
Narodil sa v rodine Adolfa Wiesnera a jeho manželky Laury rodenej Bellovej pochádzajúcich z Banskej Štiavnice. Od 1870 študoval ako mimoriadny poslucháč na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, Ing. Roku 18751877 asistent na Baníckej akadémii, prednášal metalurgiu. Od 1896 zástupca vedúceho medených hámrov, neskôr hlavný inžinier v Banskej Bystrici.
Mikuláš Wihl

Mikuláš Wihl (* Slovensko) bol staviteľ.
Životopis.
Staviteľ v Banskej Bystrici na Tehelnej ulici.
Emanuel Windholz

Emanuel Windholz (* 13. marec 1903, Hronec - † 1986, San Francisco) bol lekár-psychiater.
Životopis.
Študoval lekárstvo na KU v Prahe, kde 1926 promoval. Pôsobil na neuropsychiatrickom odd. Štátnej nemocnice v Košiciach u J. Stuchlíka (spoločne ako súdní znalci v prípade cigánskych občanov obvinených z kanibalizmu), od 1936 odb. lekár duševných a nervových chorôb v Prahe. Po roku 1938 odišiel do USA, kde pôsobil ako vedúci psychiater v Mount Zion Hospital v San Franciscu. Spoluzakladateľ a predseda čs. Spoločnosti pre štúdium psychoanalýzy, prvý čs. člen Medzinárodného psychoanalytického združenia. Editor Zborníka psychoanalitických prác.
Tomáš Winkler

Tomáš Winkler (* 3. január 1940, Lopej – † 19. apríl 2021, Bratislava) bol slovenský literárny historik, kultúrny historik, literárny kritik, redaktor.
Životopis.
V roku 19571961 študoval slovenčinu a históriu na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave. V roku 19611965 odborný pracovník Literárneho archívu, 19651968 vedúci Knižnice Matice slovenskej, 19681970 zástupca šéfredaktora Matičného čítania, neskôr pre kritické postoje v roku 19681969 ošetrovateľ, robotník na stavbách, 19791989 redaktor vydavateľstva Osveta, od 1990 pracovník Matice slovenskej v rôznych funkciách. 
Kritiky a recenzie začal publikovať od pol. 60. rokov, napísal štúdie o problematike slovenskej medzivojnovej literatúry, dvojzväzkovú kultúrnohistorickú monografiu "Matica slovenská" v rokoch 19191954 (obe 1971). V čase zákazu publikovania vydal s Petrom Štrelingerom biografické miniatúry slovenských spisovateľov s názvom "Kto proti osudu", už pod vlastným menom biografickú monografiu o J. M. Hurbanovi "Perom a mečom", knižnú esej o Matici slovenskej a biografické rozprávanie o posledných chvíľach slovenských spisovateľov. Pre Maticu slovenskú napísal alebo zostavil viacero účelových publikácií. 
Bol tiež autorom scenárov z literárnej histórie a národných dejín pre rozhlas a televíziu.
Ignác Winkler

Ignác Winkler (* 28. apríl 1895, Nemecká, † neznáme) je úradník.
Životopis.
Úradník v Industrii Banská Bystrica. Počas SNP prenasledovaný. Zaistený nem. bezpečnostnými orgánmi v Banskej Bystrici (2. novembra 1944), väznený, popravený v Nemeckej.
Štefan Winkler

Štefan Winkler (* 16. január 1910, Jaworzno, Poľsko - † 24. december 1973, Bratislava) bol slovenský herec a pedagóg.
Životopis.
Základnú školu navštevoval v Podbrezovej, študoval v Banskej Bystrici a na Učiteľskom ústave v Lučenci. 
Učiteľ v Snine, potom v Petržalke, 1940-1955 člen operety a činohry Novej scény SND, od 1956 televízny režisér, 1960-1970 výtvarník v časopise Zdravie ľudu v Bratislave. Umecké nadanie realizoval popri učiteľskom povolaní v ochotníckom divadle ako herec, režisér i scénograf. Roku 1939 začal spolupracovať s Rozhlasovou držinou, potom sa herectvu začal venovať profesionálne. Na Novej scéne SND (1940-1955) vytvoril desiatky väčších i menších postáv. Spieval v operetách, hral v činohrách. Od 1956 režisér hudobných a zábavných programov súčasne v rozhlase a v televízii. Ako hudobník ovládal hru na husliach i na klavíri, príležitostný skladateľ zábavných melódií.
Tomáš Wolf

Tomáš Wolf (* Banská Bystrica) bol kamenár.
Životopis.
Banskobystrický kamenársky majster. Autor fontány, väčšej vodnej nádrže a mosadznej sochy v jej strede na Námestí v Banskej Bystrici (1633-1635).
Emil Wünsch

Emil Wünsch (* Praha) bol lyžiar a športový funkcionár.
Životopis.
V 30. rokoch 20. storočia športovec-lyžiar, pretekár v alpských disciplínach za Klub československých turistov v Banskej Bystrici. Dlhoročný športový funkcionár Klubu československých turistov v Banskej Bystrici.
Herman Wünsch

Herman Wünsch (* Slovensko) bol zbrojár, mechanik.
Životopis.
Mechanik a zbrojár v Banskej Bystrici na Hornej ulici, firma pracovala pod názvom Wünsch Herman a spol.
Ján Wünsch

Ján Wünsch (* Slovensko) bol športový funkcionár, rozhodca.
Životopis.
Športový funkcionár, organizátor lyžovania a lyžiarsky rozhodca v Banskej Bystrici, pôsobil v Klube českosloevnských lyžiarov v Banskej Bystrici (30. roky 20. stor.).
Róbert Wünsch

Róbert Wünsch (* Slovensko) bol podnikateľ.
Životopis.
V Banskej Bystrici zriadil továreň na cementový tovar (1894), parnú tehelňu (1894); zamestnávala tehliarov z Rakúska a Talianska.
Rudolf Würsching

Rudolf Würsching (* Slovensko) bol fotograf.
Životopis.
Spoluzakladateľ a priekopník fotografie v Banskej Bystrici, kde s → K. Strakom otvoril koncom 50. rokov 19. stor. portrétny ateliér, ktorý pracoval pod firmou Straka a Würsching a vyhotovoval aj fotografie krajiny. Z ateliéru pochádza dvojica pozoruhodných panoramatických vedút Banskej Bystrice, vytvorených kolážou dvoch snímok (1860). Roku 1870 si založil v Banskej Bystrici výrobňu pohľadníc s motívmi mesta a krajiny.
Alexander Žabka

Alexander Žabka (* 4. jún 1925, Banská Bystrica - † 26. august 2000, Bratislava) bol geológ.
Životopis.
Absolvoval gymnázium a Obchodnú akadémiu v Banskej Bystrici (1946). Riadiaci pracovník výskumu ložísk cementárenských a nerudných surovín v rôznych štátoch sveta. Vykonal prieskum surovín pre výrobu bieleho cementu na Slovensku. Autor správy Možnosti výstavby cementárne v širšom okolí Banskej Bystrice (1950). Autor správy Základný geologický výskum ložiska cementárenských surovín Banská Bystrica (1958). Jeho práce, záverečné správy a posudky sú uložené v genofonde Štátneho geologického ústavu Dionýza Štúra v Bratislave. Člen-expert odborných komisií. Nositeľ vyznamenaní.
Ján Žabka

Ján Žabka (* 1888 Zvolen – ?) bol podnikateľ.
Životopis.
Majiteľ elektrotechnického a strojárenského závodu v Banskej Bystrici. Člen elektrárenskej rady v Banskej Bystrici (po dobu 3 rokov).
Ondrej Žabka

Ondrej Žabka (* Slovensko) bol kníhtlačiar.
Životopis.
Faktor tlačiarne → Jozefa Havelku v Banskej Bystrici (1910-1916); mal prenajatú tlačiareň → Jozefa Havelku a spol. v Banskej Bystrici (1919-1924), majiteľ tlačiarne Kníhtlačiareň Ondrej Žabka a spol. v Banskej Bystrici (1924-1949). V tlačiarni okrem kníh tlačili časopis Slovenská žena (1920-1923), Banskobystrické noviny (1934-1935), Slovenský ochranca lesov (1927-1931) a i.
Jakub Zabler

Jakub Zabler (Zabeler; * 10. apríl 1670, Bardejov† 21. január 1753, Toruň, Poľsko) bol evanjelický kňaz, pedagóg a spisovateľ.
Životopis.
Jeho otec bol Jakub Zabler (16391709) a matka Margaréta rod. Spléniová. Navštevoval školy v Prešove a Bardejove, 16881691 študoval na univerzite vo Wittenbergu.
Rok pôsobil ako vychovávateľ v Drážďanoch, 1694 vysvätený za evanjelický kňaza. Farár v Bardejove, 1699 v protireformačných časoch vyhnaný, ukrýval sa v Šarišskej a Spišskej stolici, 17011711 farár v Banskej Štiavnici, do 1714 opäť v Bardejove, po 1714 farár pre všetky národnosti v Banskej Bystrici, od 1718 mimoriadny, 1720 riadny profesor na gymnáziu v Toruni.
Autor viacerých historických diel, dišpút, statí a latinských príležitostných veršov.
Jakub Záborský

Jakub Záborský de Zábor (* Martin† 4. marec 1735 (?), Ivančiná) bol slovenský evanjelický kňaz, cirkevný hodnostár.
Jeho otec bol Michal Záborský de Zábor.
Životopis.
Pochádzal zo zemianskeho rodu s pôvodnými majetkami v Záborí. Školy navštevoval v Martine a v Banskej Bystrici. V roku 17051709 správca evanjelickej cirkvi v Hornom Jasene a v Belej, 1709 vyhnaný z náboženských dôvodov, 17091714 žil v Záborí. V roku 17091735 evanjelický farár v Ivančinej, 1729 turčiansky senior, 1732 zvolený za superintendenta Bratislavskej, Nitrianskej, Trenčianskej, Turčianskej a Liptovskej stolice, tesne pred uvedeným do úradu zomrel. Organizátor evanjelického cirkevného života na strednom a západnom Slovensku, najmä v Turci. Pripisuje sa mu autorstvo rukopisu zbierky zväčša veršovaných modlitieb (1719), ktorá sa zachovala v knižnici evanjelický lýcea v Banskej Štiavnici.
Dezider Zachar

Dezider Zachar (* 17. august 1912, Brezno – † 10. máj 1984, Bratislava) bol slovenský lekár-neurológ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu vo Zvolene, medicínu na Lekárskej Fak. UK a SU v Bratislave, 1943 MUDr. Pôsobil na Neuropsychiatrickej klinike, neskôr na Neurologickej klinike Fak. nemocnice v Bratislave, 1950-1953 primár, 1956-1960 riaditeľ Neurolog. odd. OÚNZ v Nitre. Organizátor zdravotníctva v oblasti naurológie. Spolutvorca novej koncepcie neurológie v Česko-Slovensku. Člen poradného zboru Min. zdravotníctva SR pre neurológiu, člen výboru Slovenskej neurolog. spoločnosti i Čs. neurologickej spoločnosti. Súdny znalec pre odbor neurológie. Publikoval v časopisoch i v zahraničných odborných časopisoch. Vyznamenaný striebornou medailou J.E. Purkyňa a medailou J.B. Guotha.
Emil Zachar

Emil Zachar (Zachár) (* 18. január 1846, Brezno – † 15. marec 1917, Budapešť) bol slovenský právnik.
Životopis.
Po štúdiách práva viedol vlastnú advokátsku kanceláriu, 1872 člen súdu v Banskej Bystrici, 1904 predseda kráľovskej súdnej tabule, 1908 predseda skúšobnej komisie sudcov, 1911 skúšobnej komisie sudcov a advokátov. Venoval sa najmä súkromnému právu z aspektu súdnictva. Člen, 1915 podpredseda spolku maď. pravnikov.
Ján Zachar (tréner)

Ján Zachar (* 1. december 1936, Slovensko) je bývalý futbalista a futbalový tréner.
Životopis.
Počas pôsobenia vo Frýdku-Místku si urobil trénerské meno, keď ho priviedol do prvej ligy. Pokračoval v Třínci, Tatrane Prešov a opäť vo Frýdku-Místku. Nasledovalo neúspešné pôsobenie v Sparte, odkiaľ sa presunul do Slovana Bratislava. Po 8 rokoch sa vrátil trénovať Třínec. Neskôr nasledovalo pôsobenie v Košiciach a Ostrave.
Július Zachar

Július Zachar (* 3. júl 1875, Banská Bystrica – † 18. apríl 1964, Gödöllő) bol právnik, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Absolvoval právnické štúdiá, 1898 vstúpil do štátnych služieb ako právnik, 1902-1906 sudca, od 1906 pracovník ministertstva spravodlivosti, od 1909 pedagóg a doc. súkromného práva, 1913 prednášal i právo Bosny, Hercegoviny, Chorvátska a Slovinska na univerzite v Budapešti, 1915-1920 sudca kráľovskej tabule, od 1920 advokát a súčasne od 1919 prednášal maďarské súkromné právo na univerzite v Budapešti, 1932-1944 na univerzite v Debrecíne. Autor viacerých diel z oblasti maďarského súkromného práva, uverejnil kritické poznámky k novele občianskeho zákonníka 1907, publikoval v odborných časopisoch. Spolupracovník Révai Nagy Lexikonu.
Dušan Zachar

Prof. Ing. Dušan Zachar, DrSc. (* 6. máj 1926, Brezno† 2014) bol slovenský lesnícky odborník, člen korešpondent ČSAV a SAV.
Životopis.
V roku 1946-1950 študoval na Lesníckej fakulte Vysokej školy zemědělskej v Prahe. Tu potom pôsobil ako vedecký ašpirant a asistent v rokoch 1951-1955. V rokoch 1955-1959 pracoval v Lesníckom laboratóriu SAV vo Zvolene. V rokoch 1960-1991 pracoval vo Výskumnom ústave lesného hospodárstva v Banskej Štiavnici (do roku 1964), od roku 1964 vo Zvolene, ktorého riaditeľom bol v rokoch 1960-1977. 
Zaoberal sa hlavne ekológiou zalesňovania, lesnými melioráciami, eróziou pôdy a jej protieróznou ochranou, tvorbou a ochranou krajiny. 
Je držiteľom Pfeilovej ceny za rok 1986 za zásluhy o pokrok lesného hospodárstva. V roku 1971 bol vyznamenaný Zlatou medailou IUFRO (Medzinárodný zväz lesníckych výskumných organizácií) za zásluhy o rozvoj lesníckeho výskumu. Je držiteľom striebornej a zlatej medaily G. J. Mendela. Dostal zlatú plaketu SAV za zásluhy v biologických vedách, zlatú plaketu ČSAZ za zásluhy o rozvoj vedy a výskumu a ďalšie vyznamenania.
Po prekonaní osteoporózy, z ktorej sa sám vyliečil, sa začal venovať trofológii (vede o výžive človeka). V marci 2007 založil spoločnosť "Academia Vitae", ktorej úlohou je zaoberať sa výživou človeka.
Juraj Zacharides

Juraj Zacharides (* Banská Bystrica) bol lekár, lekárnik.
Životopis.
Medicínu študoval na súkromnej lekárskej škole → K.O. Mollera v Banskej Bystrici a na univerzite v Halle. Lekár a lekárnik v Banskej Bystrici (po smrti svokra → Gottfrieda Mollera (1780). Majiteľ tzv. Puschmannovho domu na Námestí v Banskej Bystrici, ktorý kúpil od Juraja Ganzauga (1772). Člen Akadémie Leopoldíny. Autor dizertácie a odborných článkov.
Samuel Jaroslav Zachej

Samuel Jaroslav Zachej (Zachey) (* 31. marec 1841 Bystrá - † 4. február 1918, Sofia) bol novinár, redaktor, pedagóg a osvetový pracovník. Pseudonymy: De profundis, Jaroslav Ďumbiersky, Jaroslav Zniovsky, J. S. Podzniovsky, Pravdomil, Samoslav.
Životopis.
Samuel Jaroslav Zachej sa narodil Karolovi Zachejovi a Jozefíne Somolániovej v Bystrej. Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici a v Banskej Bystrici, 1861 maturoval. Na odporúčanie Štefana Moyzesa študoval teológiu na univerzite v Budapešti a filológiu a históriu na univerzite vo Viedni. Novinár v Budapešti, profesor gymnázia v Kláštore pod Znievom, redaktor aj vydavateľ v Martine, roku 1880 sa trvale usadil ako samostatný podnikateľ a verejný činiteľ v Sofii. Obranca slovenských národných práv, výrazná osobnosť slovenského národnopolitického hnutia, pedagóg a osvetový pracovník, publicista, redaktor a prekladateľ. Od gymnaziálnych rokov agilný organizátor národných spolkov, v Banskej Bystrici pôsobil v cirkevno-literárnom spolku Kolo. Redaktor viacerých novín a časopisov, člen redakčných rád. Lektor historických prác vydávaných Maticou slovenskou. Prekladateľ z nemčiny, ruštiny, bulharčiny a zakladateľ slovensko-bulharských vzťahov. Knižne vyšiel v bulharčine výber z publicistiky o minulosti a prítomnosti Slovákov, ostatné väčšie práce publikoval v časopisoch. Zlomok z jeho publicistiky, korešpondencie a vlastný životopis vyšiel v antológii J. Košku Slovensko-bulharské literárne vzťahy.
Jozef Zadžora (1905)

Jozef Zadžora (* 5. január 1905, Prešov – † 4. máj 1960, Brno) bol slovenský dôstojník, generál, vojenský veliteľ, protifašistický bojovník.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Berehove a v Prešove, na vojenských školách v Hraniciach a v Olomouci, 1947-1949 na Vojenskej akadémii v Moskve. Vojak z povolania, príslušník čs., resp. slov. armády. Účastník protifašistického odboja a SNP. Poverený prípravou SNP v Trenčíne a na dolnom Považí. Po → F. Čatlošovom rozhlasovom prejave (29. augusta 1944) zanechal posádku bez veliteľa a odcestoval do Banskej Bystrice-pre tento čin kritizovaný, zatknutý v Banskej Bystrici a vyslaný 
na povstalecký front. Veliteľ delostrelectva IV. taktickej skupiny 1. čs. armády na Slovensku, ktorá operovala v priestore Handlová-Banská Bystrica. Po oslobodení sa zaoberal vedeckou činnosťou v oblasti delostrelectva. Autor učebných pomôcok a článkov v časopisoch Vojenské rozhledy a Delostrelec.
Juraj Zahlwein

Juraj Zahlwein (* 16. storočie Nemecká Ľupča - † 17. storočie) bol podnikateľ, richtár.
Jeho syn Ján Zahlwein 
Životopis.
Od roku 1585 banskobystrický mešťan. Podnikal v banskej ťažbe na Španej doline a Pieskoch, vlastník väčšiny podielov v ľubietovských medených baniach, obchodoval aj s vínom. Počas povstania Š. Bočkaia 1605 uväznený, potom krátko pôsobil vo funkcii správcu mediarskeho podniku v Banskej Bystrici, súčasne splnomocnenec Š. Bočkaia na rokovaní s Henckelovou obchodnou spoločnosťou vo Viedni o obchode s banskobystrickou meďou. Predstavený Spolku podnikateľov v Ľubietovej. Finančne pomáhal banskobystrickému mediarskemu podniku i mestskej pokladnici. Predstaviteľ nem. patriciátu v Banskej Bystrici, od 1588 člen mestskej rady, richtár Banskej Bystrice (1592, 1596, 1600, 1605, 1607, 1609, 1612).
Ján Juraj Zahn

Ján Juraj Zahn (* 1803, Sihla – † 20. november 1873, Zlatno) bol podnikateľ a sklár.
Životopis.
Základnú školu navštevoval v Lome nad Rimavicou, od 1815 študoval na gymnáziu v Rožňave. Roku 1826 viedol s matkou skláreň v Utekáči, 1827 si prenajal sklársku hutu vo Vlkove, 1833 dal postaviť sklársku hutu v Zlatne, v kt. sa pôvodne vyrábalo tabuľové sklo, neskôr prešiel na výrobu úžitkového a umeleckého skla, jeden z jeho prvých výrobcov v Uhorsku. Výrobky získali viacero ocenení na domácich a zahraničných výstavách.
Ján Záhor

Ján Záhor (* 3. apríl 1925, Banská Bystrica - † 5. november 1995, Banská Bystrica) bol slovenský lekár-chirurg.
Životopis.
Zakladateľ detskej chirurgie, zároveň vedúci chirurg-ordinár Chirurgickej kliniky NsP KÚNZ v Banskej Bystrici.
Jozef Záhora

Jozef Záhora (* 8. február 1846, Ružomberok† 31. január 1890, Štiavnické Bane) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ.
Jeho otec Ignác Záhora, matka Mária rod. Lacková.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, teológiu ako chovanec Pázmánea vo Viedni, 1871 vysvätený za kňaza. Roku 18721878 kaplán v Banskej Štiavnici, od 1878 správca farnosti v Štiavnických Baniach. Už počas štúdií prekladal do slov.a napísal vianočnú detskú hru, zostavil Cirkevný katolícky spevník. Publikoval kázne a príspevky v nábož. tlači. Zaoberal sa aj rezbárstvom, 1887 zriadil pri fare, neskôr pri vyššejľud. škole rezbársku dielňu, špecializovanú na návrhy a výrobu hračiek. O rezbárstve prednášal a písal do odborných časopisov. Okresný jednateľ Spolku svätého Vojtecha.
Félix Záhorec

Félix Záhorec (* 20. november 1912, Trnava-Modranka – † 13. apríl 1985, Beckov) bol Pochov.: Trnava rímskokatolícky kňaz, redaktor, publicista, prekladateľ, dramatik.
Pseudonym: Cyprián Modránsky, Fr. Valoiset, Observator, Redaktor, Stano Lipkin
Životopis.
R. 1930 vstúpil do noviciátu Spoločnosti Ježišovej, študoval na gymnáziu v Kláštore pod Znievom, filozofiu v Krakove, potom teológiu v Szegede a v Banskej Bystrici (19411944), 1943 vysvätený za rokuk. kňaza. Pôsobil v trnavskej redakcii Posla božského srdca Ježišovho ako pomocník šéfredaktora, prednášal filozofiu na rehoľ. fak. v Trnave. Politicky prenasledovaný. V roku 19641982 duchovný správca Charitného domu v Beckove. Literárne činný ako publicista, autor divadelných hier a prekladateľ. Zredigoval Almanach Spoločnosti Ježišovej (1940), v rkp. zanechal divadelné hry pre mládež, kázne, exhorty.
Štefan Záhorský

Štefan Záhorský (* 28. apríl 1817, Žiar nad Hronom - † 25. február 1863, Sliač-Hájniky) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, národný pracovník, pedagóg, mecén.
Jeho otec bol Juraj Záhorský a matka Mária Záhorská.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Kremnici, v Leviciach a v Tate, 1834-1836 ako klerik banskobystrického biskupstva absolvoval filozofiu v Egri, 1836-1840 študoval teológiu vo Viedni, 1840 vysvätený za kňaza, 1841 doktor teológie. V roku 1841-1843 študijný dozorca a profesor uhorského práva, 1843-1844 suplujúci, 1844-1849 riadny profesor cirkevnej histórie a kanonického práva na teologickom seminári v Banskej Bystrici; zaslúžil sa o vzdelanie a výchovu mládeže v slovenskom národnom duchu, podpredseda Spolku všeobecnej vzdelanosti, knihovník Pohronského čitateľského spolku v Banskej Bystrici. Participoval na slovenskom národnom hnutí, blízky spolupracovník Štefana Moyzesa, v roku 1852-1856 za ich spoločnej podpory vychádzal časopis "Cyrill a Method" v Banskej Bystrici. Podporovateľ a rozširovateľ aj ďalších slovenských tlačí. V roku 1846-1848 prísediaci súdnej tabule v Banskej Bystrici, vicearchidiakon a dekan Banskobystrického okresu (od 1856). Spoluzakladateľ Matice slovenskej.
Jozef Zajko

Jozef Zajko (* 27. apríl 1923, Borčany – † 13. marec 1991, Bratislava) bol slovenský tanečník, choreograf a pedagóg.
Životopis.
Člen baletného súboru, neskôr umelecký šéf baletu SND v Bratislave, pôsobil v Štátnom divadle v Brne. Pedagóg na Štátnom konzervatóriu v Bratislave. Vytvoril viacero baletov pre televíziu. Choreograf a umelecký vedúci baletu Opery DJGT v Banskej Bystrici (19801983). Zaslúžilý umelec, nositeľ ocenení.
Anton František Zallinger

Anton František Zallinger (Zollinger) (* 2. január 1780, Bratislava – † 9. január 1846, Banská Bystrica) bol maliar a reštaurátor.
Jeho otec Andrej Zallinger, matka Jozefína
Životopis.
Vyučil sa v otcovej dielni, potom pravdepodobne pomáhal otcovi pri jeho prácach. Od 1805 viedol rodinnú dielňu, od 1812 pôsobil v Banskej Bystrici, kde 1824 reštauroval neskorogotickú plastiku hory Olivetskej, umiestnenú pri vonkajšej fasáde Kostola Nanebovzatia Panny Márie tzv. farského v Banskej Bystrici.
Abrahám Zalwein

Abrahám Zalwein (prímeno Neosoliensis) (* Banská Bystrica, Slovensko) bol veršovník.
Životopis.
Pôvodom z Banskej Bystrice. Študoval na univerzite vo Wittenbergu. Písal príležitostné verše, uverejnené v zborníku Eufémiai...dn. Nicolao Abrahamfii Zolyomi... (1597).
Zelená armáda

Zelená armáda je názov kontrarevolučnej skupiny, ktorá pôsobila počas októbrovej revolúcie a nasledujúcej občianskej vojny, ktorá presadzovala myšlienky ukrajinského nacionalizmu a separatizmu. 
Táto armáda bojovala prevažne v južnej časti Ruska, na Kryme a na južnej Ukrajine. K civilistom sa správala veľmi kruto a stala sa známou masakrami a pogromami. Počet jej civilných obetí sa odhaduje na sedem miliónov. 
Najväčšou súčasťou Zelenej armády boli ozbrojenci známeho antisemitského atamana Grigorijeva, ktorí bojovali na južnej Ukrajine, Kubáni a pri Čiernom mori proti bielogvardejcom generála Denikina roku 1919. 
Často boli označovaní kvôli svojej spolupráci s Červenou armádou ako "červeno-zelená armáda".Tieto polovojenské bandy sa neskôr, roku 1920 spojili s Krymskou povstaleckou armádou a ďalej bojovali spoločne s Červenou armádou proti bielogvardejcom generála Vrangeľa. 
Zelená armáda zanikla koncom roka 1920, kedy sa niektoré časti (červeno-zelená armáda) spojili s Červenou armádou a zvyšok s bielogvardejcami.
Dušan Zapletal

Dušan Zapletal (* 29. november 1931, Polešovice na Morave - † 8. jún 1987, Banská Bystrica) bol grafik, pedagóg.
Životopis.
Študoval na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave. Realizoval sa najmä v oblasti grafiky, aplikovanej grafiky, zasiahol aj do monumentálno-dekoratívnej tvorby a maliarstva, najmä podmaľby na skle so zbojníckymi motívmi. Samostatne vystavoval doma i v zahraničí.
Anton Zarevúcky

Anton Zarevúcky (* 17. január 1911, Nemecká Ľupča – † 2. január 1993, Sielnica) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, kanonik a historik.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (19261930). Kňazskú vysviacku prijal v Banskej Bystrici (23. december 1933). Čestný kanonik Banskobystrickej kapituly (od 1974). Vyznačoval sa aktivitou pri renovácii a stavebných úpravách kostolov i farských budov. V rukopisoch zanechal katalógy kňazov, farností a kostolov banskobystrického biskupstva, katalóg organov v Banskobystrickej diecéze a i. Tlačou vyšiel Schematizmus slovenských katolíckych diecéz.
Matej Zaťko

Matej Zaťko (* 9. marec 1908, Vlachy-Vlašky – † 12. február 1983, Martin-Priekopa) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ pre deti a mládež a prekladateľ.
Životopis.
Absolvoval teológiu na bohosloveckom učilišti v Banskej Bystrici (1930 – 1933), 1933 vysvätený za kňaza. Ako kaplán neskôr farár pôsobil na viacerých miestach, v Banskej Bystrici (1935 – 1937), farár v Slovenskej Ľupči (1937 – 1945). Politicky prenasledovaný, väznený, po prepustení pracoval v robotníckych povolaniach. Počas štúdií krátko písal lyrické verše, avškak tvorbe poézii sa venoval iba krátko. Výraznejšie sa prejavil ako autor detskej literatúry. Autor, zostavovateľ a prekladateľ náboženských knižiek pre deti a mládež, učebníc biblických dejín. V Slovenskej Ľupči písal kroniku, no zámer spracovať monografiu Slovenskej Ľupče zostal nerealizovaný. Polonofil, okren duchovnej spisby prekladal z poľ. divadelné hry, knihy pre deti, cestopisy a i. Popri literatúre sa venoval i maliarstvu a divadelníctvu, scénicky a režijne pomáhal ochotníkom v Banskej Bystrici. Člen a vedúci literárneho kruhu bohoslovcov v Banskej Bystrici, kde aktívne pracoval v Skaute ako veliteľ. V rkp. zanechal prozaické knihy pre mládež i autobiografiu, vydanú posmrtne pod názvom Z chalúpky na úvetrí. Článkami prispieval do detských, náboženských a kultúrnych časopisov a novín.
Adolf Peter Záturecký

Adolf Peter Záturecký (Zathureczky de Zaturcsa) (* 25. november 1837, Liptovská Sielnica – † 1. júl 1904, Brezno) bol slovenský pedagóg, publicista, jazykovedec, zberateľ ľudovej slovesnosti a národnokultúrny pracovník, šľachtic. Pseudonym: Borovohájsky .
Životopis.
Pochádzal zo šľachtického rodu Zaturecký zo Záturčia (Zathureczky de Zaturcsa). Súkromne ho vzdelával otec, študoval na gymnáziu v Kežmarku a v Modre, odkiaľ po skončení 7. triedy gymnázia v r. 1854 odišiel za učiteľa do rodiska. Od r. 1869 organista a učiteľ na evanjelickej škole, neskôr na štátnej škole v Brezne. Zaoberal sa zbieraním slovenskej ľudovej slovesnosti, odborne roztriedil vyše 13 000 prísloví a ich variantov. Zaoberal sa aj zbieraním rečovej slovnej zásoby, prispel Slovenskou mluvnicou obsahujúcou gramatické poučky. Roku 18771879 vydával a redigoval u Filipa Macholda v Banskej Bystrici časopis Evanjelická škola. V rukopise zanechal zoznam názvov obcí Liptova a Turca. Autor pedagogických a ľudovýchovných článkov, ktoré publikoval v dobových novinách a časopisoch. Zostavil pedagogické učebnice, didaktizujúce a gratulačné verše pre deti. Propagátor prác a myšlienok J. A. Komenského.
Tvorba.
Pedagogický aspekt bol dominantný aj v jeho tvorbe pre deti. Próza Tomáš Nápravník (1873) je vlastne adaptáciou nemeckej moralisticko-náboženskej poviedky na slovenské pomery. Verše jeho dvoch básnických zbierok pre deti, Hájiček (1879) a Vinšovník (1880), ťažkopádnou a nedokonalou veršovou technikou zveršúvajú mravné ponaučenia a s rezervovaným prijatím sa stretli už v dobe publikovania.
So svojimi 13 000 záznamami predstavuje v našej literatúre dosiaľ „najvýznamnejšiu zbierku ľudovej frazeológie“.
Adolf Vladimír Záturecký

Adolf Vladimír Záturecký - Zathureczky de Zaturcsa (* 22. jún 1884, Nemecká Ľupča, dnes Partizánska Ľupča - † 12. marec 1958, Bratislava) bol právnik, odborný spisovateľ.
Životopis.
Pochádzal zo šľachtického rodu Zaturecký zo Záturčia (Zathureczky de Zaturcsa). Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a Šoproni, kde 1903 maturoval, právo na univerzite v Kluži, 1909 JUDr., 1911 získal advokátsky diplom. Pracovník justičného referátu Ministerstva s plnou mocou pre správu Slovenska v Bratislave, predseda Najvyššieho súdu v Brne, podpredseda Ústredného súdu v Prahe, druhý predseda Slovenského najvyššieho súdu v Bratislave. Predseda redakčnej komisie pre Úradnú zbierku rozhodnutí Slovenského najvyššieho súdu vo veciach občianskych. Stúpenec čs. vzájomnosti. Spoluzakladateľ slovenskej právnickej terminológie. Autor odborných publikácií, prekladov a odborných článkov v Právnom obzore. Spoluautor prvej učebnice občianskeho súkromného práva platného na Slovensku a v Podkarpatskej Rusi. Roku 1949 získal čestný doktorát vied udelených Právnickou fakultou UK v Bratislave.
Ján Záturecký

Ján Záturecký ("Zathureczky de Zaturcsa"; * 19. október 1875, Brezno - † 21. júl 1936, Bratislava) bol slovenský lekár a publicista.
Životopis.
Pochádzal zo šľachtického rodu Zaturecký zo Záturčia ("Zathureczky de Zaturcsa"). Základnú školu navštevoval v Brezne, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1886-1887), v Banskej Štiavnici a v Sibiu, medicínu na univerzitách v Budapešti a v Štrasburgu. V roku 1900 získal titul MUDr.
Praktikant vo všeobecnej nemocnici v Bratislave, v Budapešti, potom praktický a zubný lekár v Trnave, od 1925 hlavný lekár ČSD v Bratislave. Už počas štúdií v Budapešti sa zapájal do národného hnutia, prívrženec hlasistov, spoluzakladateľ časopisu Hlas. Zúčastňoval sa na aktivitách hospodárskeho rozvoja západného Slovenska. Člen Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS), Slovenskej národnej strany, 1918 člen SNR a jej výkonného výboru, člen župného výboru. Publikoval cestopisné črty, besednice, spravodajské príspevky a články so zdravotníckou tematikou.
Ondrej Záturecký

Ondrej Záturecký (* 12. december 1920, Banská Bystrica-Radvaň – † 19. september 1987, Banská Bystrica-Radvaň) bol osvetový pracovník, divadelný ochotník.
Životopis.
Pochádzal zo šľachtického rodu Záturecký zo Záturčia (Zathureczky de Zaturcsa). Divadelný ochotník a režisér v Banskej Bystrici-Radvani (od 1936), v Mestskom divadelnom združení v Banskej Bystrici; učiteľom a vzorom mu bol Ján Kováč. Účinkoval vo vyše 120 inscenáciách, z ktorých 23 režíroval. Riaditeľ PKO v Banskej Bystrici (1948-1969), riaditeľ ZK ROH Slovenska v Banskej Bystrici (1969-1982).
Peter Záturecký

Peter Záturecký - "Zathureczky de Zaturcsa" (* 25. október 1918, Rimavská Sobota – † 1. august 1982, Zlaté Moravce) bol slovenský právnik.
Životopis.
Pochádzal zo šľachtického rodu Zaturecký zo Záturčia (Zathureczky de Zaturcsa). Študoval na gymnáziu v Brne, na Právnickej fak. univerzity v Brne a na Právnickej fakulte UK v Bratislave, titul JUDr. získal roku 1941. Od roku 1941 právny praktikant v Bytči, v Trenčíne, potom súdny úradník na Krajskom súde v Banskej Bystrici (1942), správny zamestnanec Povereníctva spravodlivosti, notár Št. notárstva, 19701982 predseda senátu Najvyššieho súdu SSR, viedol i semináre na Právnickej fak. UK v Bratislave. Vo vedeckej práci sa orientoval na občianske, rodinné a trestné právo. Spoluautor a zostavovateľ viacerých právnických publikácií. Prekladateľ právnických príručiek z češ. Amatérsky športový jazdec, zakladateľ organizovaného jazdectva na Slovensku. Predseda výboru Jazdeckého zväzu SÚV ČSZTV, rozhodca Medzinárodnej jazdeckej fedarácie. Autor pravidiel jazdeckého športu a článkov o tejto športovej disciplíne. Nositeľ viacerých športových vyznamenaní.
Alfonz Zauner

Alfonz Zauner (* 23. január 1903, Radimov-Budkovany - † 7. január 1964, Martin) bol pedagóg, jazykovedec, redaktor.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Skalici, na Vyššej škole poľnohosp.-inžinierskej, dejepis a zemepis na Filozofickej fak. KU v Prahe. Od roku 1930 výpomocný učiteľ v Skalici, učiteľ slov. jazyka, dejepisu a hospodárskeho zemepisu na Obchodnej akadémii v Banskej Bystrici (1931-1939). Funkcionár MO MS a člen skúšobnej komisie pre odborné školy (zemepis, dejepis) učiteľov na meštianske školy v Banskej Bystrici (1931-1939). Riaditeľ Obchodnej akadémie v Prešove, 1945-1953 učiteľ na Obchodnej akadémii, 1953-1964 jazykový redaktor vo vydavateľstve Obzor (dnes vydavateľstvo Osveta) v Martine. Venoval sa otázkam slov. spisovného jazyka a pravopisu, svoje dlhoročné úsilie zavŕšil vydaním Praktickej príručky slovenského pravopisu. Vo vydavateľstve Obzor v Martine sa profesionálne venoval jazykovedným úpravám knižných publikácií. Skúsenosti zo školskej praxe publikoval v Slovenskej reči, prispieval do Matičného čítania.
Lambert Zavarský

Lambert Zavarský (* 16. apríl 1907, Varov Šúr - † 13. november 1981, Bratislava) bol slovenský architekt.
Životopis.
Študoval architektúru na ČVUT v Prahe, Ing. architekt. Do 1943 súkromný staviteľ, v roku 1943-1948 pracoval na Župnom úrade v Banskej Bystrici. Ťažisko jeho architektonických prác spočívalo v oblasti priemyselných stavieb. Autor projektu Farmakologického ústavu SAV a laboratória farmakológie na Starých Horách a i.
Ján Zavarský

Ján Zavarský (* 31. júl 1948, Banská Bystrica† 29. máj 2022, Bratislava) bol slovenský scénograf a grafik.
Životopis.
V roku 1975 absolvoval štúdium scénografie na Divadelnej fakulte VŠMU v Bratislave. Roku 1972/1973 scénograf KD v Nitre, 1973/1974 v slobodnom povolaní, 1975 – 1979 scénograf ŠBD v Bratislave, od 1979 Divadla pre deti a mládež v Trnave. Jeho scénografická tvorba mala už v začiatkoch silný intelektuálno-racionálny prvok prejavujúci sa v strohej vecnosti a funkčnosti. V slov. a sčasti aj v českom divadle presadzoval funkčnú scénografiu, vyrastujúcu z akčného prepojenia priestoru a hereckej reakcie, meniacu sa s narastajúcou aktivitou hercou na scéne, svoju scénografiu rozvíjal jednak v klas. talianskom priestore, jednak vo variabilných priestoroch. Spolupracoval s bábkovými divadlami a amatérskymi súbormi. Jeho archit. príprava spoluurčila racionálny rozvrh scénického urbanizmu. Zaoberal sa aj teóriou a dejinami scénografie, autor publikácie Kapitolky zo scénografie (Bratislava roku 1980), a tvorbou divadelných plagátov. Na divadelných súťažných prehliadkach získal viackrát cenu za scénografie.
Cyril Gabriel Zaymus

Cyril Gabriel Zaymus, tiež "Zajmus", pseudonym "G. Sokolovič" (* 24. marec 1843, Rajec – † 29. október 1894, Levoča) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, národný pracovník, pedagóg, spisovateľ, prekladateľ. 
Životopis.
Študoval na katolíckom gymnáziu (1853 – 1859), v kňažskom seminári v Banskej Bystrici (1859 – 1861), teológiu na Pázmaneu vo Viedni, 1866 vysvätený za kňaza. Študoval filológiu a filozofiu na univerzite v Budapešti. Počas banskobystrických 
štúdií sa zúčastňoval na študentskom národnom, literárnom a náboženskom živote, inicioval obnovenie a stal sa predsedom spolku Kolo v Banskej Bystrici (1861). Po štúdiách pôsobil ako rokuk. kaplán slovenskej farnosti v Banskej Bystrici 
(1867 – 1868), profesor na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici (1868 – 1872), neskôr kňaz, učiteľ a vychovávateľ vo Viedni, Užhorode, v Prešove a v Levoči. Jeden z najvýznamnejších slov. pedagógov poslednej tretiny 19. stor. Vynikal predovšetkým ako autor a upravovateľ početných učebníc pre kat. ľud. školy a metodických príručiek pre učiteľov, kt. vyšli vo viacerých vydaniach. Z prózy knižne publikoval povesť s náboženským motívom, poéziu uverejňoval v časopisoch, novinách a v spolkovom rkp. almanachu Vesna. Podieľal sa aj na úpravách učebných osnov pre kat. ľud. slovenské školy. Preložil Danteho Božskú komédiu. Bol členom Spolku sv. Vojtecha a členom Nábožného združenia saleziánskych spolupracovníkov (tretí rád saleziánov), ktorý založil v roku 1876 taliansky kňaz Ján Bosco.
Vincent Zaymus

Vincent Zaymus (Zajmus; Víťazoslav) (* 19. júl 1841, Rajec) bol slovenský pedagóg a jazykovedec.
Životopis.
V roku 1852-1853 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Po vysokoškolských štúdiách prof. nem., maď. a slov. jazyka a literatúry na gymnáziu v Banskej Štiavnici, na nižšom gymnáziu v Banskej Bystrici (1864-1867), 1867 preložený; postihnutý diskriminačnou politikou uh. vlády z Banskej Bystrici. Roku 1864 finančne podporil MS a 1865 hladujúcich na Orave. 
V oblasti peadgogiky vynikol ako autor početných učebníc pre slovenské katolícke ľudové školy. Zúčastnil sa na tvorbe učebných osnov a napísal výkladovú príručku o právach a povinnostiach občanov. Venoval sa i literárnej činnosti, písal romantickú svetskú i duchovnú poéziu, autor nenotovaného spevníka katolíckych cirkevných piesní, nábožensky motivovanej prózy, jeho preklad Danteho Božskej komédie ostal nedokončený.
Viktória Zibrínová

Viktória Zibrínová (rod. Kusá) (* 16. december 1904, Brezno† 4. december 1977, Brezno) bola kultúrna pracovníčka, režisérka (ochotníčka) a divadelná ochotníčka.
Jej otec otec Emil Kusý, matka Mária rod. Lopušná a manžel Ján Zibrín.
Životopis.
Ľudovú školu vychodila v Brezne. Vzdelanie si dopĺňala rôznymi kurzami poriadanými Miestnym odborom Matice slovenskej. Intenzívnu činnosť vyvíjala ako členka a funkcionárka Živeny a Telovýchovnej jednoty Sokol, tu pracovala ako členka a cvičiteľka. Okrem toho sa zapájala do práce v Cirkevnom evanjelický zbore, kde režírovala hry Mateja Taslera so združením evanjelickej mládeže. Od roku 1936 bola členkou Matice slovenskej, pracovala vo výbore MO MS. Pre svoje demokratické zmýšľanie, odpor proti vojne a verejné vystupovanie proti fašizmu bola v roku 1944 vyšetrovaná a väznená v Brezne a v Banskej Bystrici. Činnosť režisérky vykonávala od roku 1936, do roku 1958 v rôznych divadelných združeniach, napokon aj v súbore Jána Chalupku zrežírovala 25 divadelných hier, vo viacerých aj sama účinkovala. Za svoju hereckú a režisérsku činnosť bola ocenená rôznymi vyznamenaniami. Svojou prácou sa výrazne podpísala na výsledkoch divadelníctva v Brezne a na Horehroní.
Ján Zdražil

Ján Zdražil (* 14. november 1913, Rychlov – † 21. marec 1990, Banská Bystrica) bol spisovateľ, redaktor, politický pracovník, hospodársky pracovník. Pseudonym: Z. Janko
Životopis.
Študoval na Lesníckej technickej škole v Banskej Štiavnici, na Štátnej priemyselnej škole celulózy a papiera v Ružomberku, na Inštitúte riadenia v Prahe. Pôvodne pracoval ako polygrafický pracovník, postupne majster, vedúci výroby a riaditeľ Harmaneckej papierne v Harmanci (19431951 mimo obdobia účasti na SNP a väznenia 19441945). Bol riaditeľom Hlavný správy a námestník povereníka, na Poverenictve lesov a drevárskeho priemyslu v Bratislave. Pracoval tiež ako riaditeľ Celulózy v Žiline, v Ružomberku, od 1969 odborový riaditeľ, námestník gen. riaditeľa, od 1978 redaktor Slovcepy v Banskej Bystrici. Ján Zdražil bol účastník protifašistického odboja a SNP, člen partizánskej brigády Žilina, zostavenej z evakuovaných spolupracovníkov z Banskej Bystrice. Väznený v Koncentračný tábor Mauthausene a v Gusene. Redaktor povstaleckého časopisu Útok. Autor poviedok, spomienok a cestopisných riportov, celovečerných estrádnych politicky zameraných pásiem, televíznych scenárov. Spolupracoval na jubilejných pamätniciach slovenských podnikov papierenského priemyslu. Knižne vydal zbierku čŕt s autobiografickými prvkami. Prispieval do rôznych novín, okrem iného do denníka Smer (19581981). V rokoch 19781984 predsedal Okresnej mierovej rade v Banskej Bystrici.
František Zechenter

František Zechenter (* Feldkirch - † 10. jún 1750, Banská Bystrica) bol zvonolejár.
Životopis.
Do roku 1723 pôsobil vo Viedni, 1695 mešťan, 1701 majiteľ zvonolejárne po M. Glaserovi. V roku 1723-1750 pôsobil v Banskej Bystrici, 1732 mešťan, 1742 mešťan a dozorca trhu, člen Mestskej rady v Banskej Bystrici. Už z Viedne dodával zvony pre záp. a stredné Slovensko, ulial zvony i pre Maďarsko a signálne gongy pre strážnu vežu v Banskej Bystrici.
František Anton Zechenter

František Anton Zechenter (* 4. október 1739, Banská Bystrica – † 1776, Banská Bystrica) bol zvonolejár.
Životopis.
Pôsobil v Banskej Bystrici, 1760 mešťan. Jediný známy ním signovaný zvon je z 1772 v Liptovskej Revúcej. Roku 1858 pri požiari Brezna zhorela i jeho zvonárska kniha, ktorú vlastnil jeho vnuk →Gustáv Kazimír Zechenter.
Ignác Zechenter

Ignác Zechenter (* 20. január 1812, Moštenica – † 7. jún 1845, Poniky) bol úradník a spisovateľ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Brezne a v Banskej Bystrici. Vyštudoval baníctvo. Pracoval v Hronci, v Ľubietovej a na Ponikách-Ponickej Hute. Pisár na správe Banskej komory v Banskej Bystrici. Autor početných humoristických čŕt, cestopisov, básnickej skladby Iliada ľubietovská a básne Ľubietovský schematizmus (1839).
Daniel Zelenský

Daniel Zelenský (* Slovensko) bol kamenár.
Životopis.
Kamenár v Banskej Bystrici (zistiteľný 1655-1660). Pod jeho vedením upravili a doplnili o mestský erb a latinský text priečelie Striebornej brány v Banskej Bystrici (asi 1660).
Karol Zelenský

Karol Zelenský (* 1848, Banská Bystrica - † 1913, Pécs) bol fotograf.
Životopis.
Vlastnil fotografický atelier v Pécsi, 1884 získal titul dvorného fotografistu.
Viliam Zelliger

Viliam Zelliger (Zellinger; * 27. máj 1862, Zohor† 27. december 1931, Budapešť) bol rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ a pedagóg. Pseudonym: Boldokfalvi, Falvi, Mester.
Jeho otec bol Jozef Zelliger, matka Katarína rod. Šilhánková, brat Alojz Zelliger.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Trnave, filozofiu na univerzite v Budapešti, teológiu v Ostrihome, 1884 vysvätený za kňaza, 1893 doktor kanonického práva. Od 1887 kaplán v Budapešti – Terézvárosi, súčasne katechéta na vyššej reálnej škole, od 1910 kaplán v Budapešti – Krisztinavárosi, od 1922 opát. Redaktor, súčasne majiteľ časopisu "Katholikus Tanűgy Pedagogiai Lap". Autor náboženských prác venovaných mariánskemu kultu a učební teológie, etiky, zemepisu. Články, štúdie, recenzie a kázne publikoval v maďarských náboženských novinách a časopisoch.