Cchao Kchun

Cchao Kchun (, ; * 12. december 1862† 15. máj 1938) bol čínsky politik a vojenský dôstojník, a taktiež prezident Čínskej republiky od októbra 1923 do novembra 1924. Narodil sa v chudobnej rodine v Tchien-ťine. Počas čínsko-japonskej vojny (1894-1895) vstúpil do armády a bol poslaný bojovať do Kórei. Po skončení vojny vstúpil do armády Pej-jang. Vďaka známosti s Jüan Š’-kchajom sa rýchlo dostal do dôstojníckej hodnosti.
Po Jüanovej smrti a začiatku súperenia medzi Feng Kuo-čangom a Tuan Čchi-žuejom Cchao sa ako vojenský vodca mandžuských provincií Čang Cuo-lin spojil s Tuanom.
Počas sporov medzi Feng Kuo-čangom a Tuan Čchi-žuejom o to, ako najlepšie obnoviť spojenie s južnými provinciami, ktoré sa po rozpustení parlamentu a pokuse o obnovenie Čang Sünom v lete 1917 postavili proti pekinskej vláde, sa Cchao, vojenský guvernér Čʼ-li a správca časti jedinej železničnej trate, ktorá mohla prepravovať vojská na front v Chu-nane, zdal byť tou správnou osobou na uskutočnenie núteného zjednotenia, ktoré si Tuan želal, aby zväčšil svoju moc. Cchao sa spolu s Čang Cuo-linom zúčastnil na konferencii vojenských guvernérov, ktorú Tuan zvolal 3. decembra 1917 po svojom odstúpení z funkcie premiéra, aby prinútil Fenga nariadiť vojenskú kampaň proti vzbúreným provinciám, ktorú si želal.
Cchao, nerozhodný a závislý na radách svojich podriadených, podporoval vojenské riešenie až do apríla 1918, keď jeho nadporučík a veliteľ hlavnej jednotky na južnom fronte Wu Pchej-fu, nespokojný s rozdelením pozícií Tuanom, ktorý ho odsunul na vedľajšiu koľaj, odmietol pokračovať v postupe za novozískaný Chen-čou. Cchaov postoj k Tuanovi sa potom stal nejednoznačným, čo znížilo Tuanove šance na dosiahnutie dobytia juhu a s ním aj potrebnej podpory, aby mohol v októbri 1918, keď sa Tuanovi končilo funkčné obdobie, nahradiť svojho rivala Fenga na poste prezidenta republiky.
V júni sa Cchaovi prívrženci pokúsili zlákať ho, aby pokračoval v postupe na juhu tým, že ho vymenovali za komisára provincií Kuang-tung, S’-čchuan, Chu-nan a Ťiang-si a naznačili mu, že pri nasledujúcej jesennej reorganizácii by mu mohla byť vyhradená pozícia viceprezidenta. Cchao dohodu prijal, ale Wua sa mu nepodarilo presvedčiť, aby pokračoval v kampani. Cchao potom kládol vláde nesplniteľné podmienky na pokračovanie kampane, neodmietal ich, aby si zachoval šance na post viceprezidenta, ale vedel, že ich nemožno splniť, a neodišiel by na juh, aby pokračoval vo vojenskej kampani. Tým sa Tuanove šance na post prezidenta znemožnili, napriek tomu, že ovládal parlament. Postupne sa vzťahy medzi Cchaom a Tuanom zhoršili a Cao sa presunul na čelo kliky Čʼ-li, Tuanovho rivala.
Keď sa počas volieb v roku 1918 nepodarilo dosiahnuť porážky na juhu, podpredsednícky post zostal neobsadený, keď väčšina Národného zhromaždenia, klub An-chuej, odstúpila z pléna a nedosiahla kvórum.
V júni 1923 vyvolal Wu Pchej-fu svojou ľahostajnosťou nepokoje v Pekingu a prinútil prezidenta Li Jüan-chunga odstúpiť. Potom 10. októbra podplatil poslancov parlamentu (každý dostal 5 000 jüanov), ktorí ho zvolili za hlavu štátu. Počas svojho krátkeho prezidentovania stihol schváliť novú ústavu Čínskej republiky. Hoci bola ústava na tú dobu demokratická a progresívna, zostala len kusom papiera a militaristi pri moci ju úplne ignorovali.
Vláda Cchao Kchuna sa skončila 2. novembra 1924, keď armáda generála Feng Jü-sianga vstúpila do Pekingu a prinútila prezidenta odstúpiť. Zosadený Cchao Kchun strávil dva roky v domácom väzení. Po dvoch rokoch väznenia Feng Jü-siang prepustil Cchao Kchuna ako gesto dobrej vôle voči Wu Pchej-fuovi. Po prepustení sa ako mnohí neúspešní politici v tom období presťahoval do japonskej koncesie v Tchien-ťine, kde zomrel. Bol najkratšie slúžiacim čínskym prezidentom pred rokom 1949.