Malý Čepčín

Malý Čepčín () je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. Obcou prechádza železničná trať Zvolen – Vrútky spolu so zastávkou a nachádza sa tu križovatka ciest III/2176, III/2178 a III/2180. Leží medzi obcami Veľký Čepčín, Ivančiná, Jazernica, Turčianske Teplice a Bodorová, pričom od poslednej obce je intravilánom vzdialená len niekoľko stovák metrov.
Symboly obce.
Erb obce.
Erb obce tvorí v modrom štíte nad trikrát strieborno-zeleno delenou zvýšenou pätou štítu strieborný jeleň, sprevádzaný striebornou hviezdou a strieborným polmesiacom v rohoch štítu. Vychádza z rodového erbu rodu Čepčianskovcov.
Pečať obce.
Pečať je okrúhla, uprostred je umiestnený erb obce, okolo kruhopis „OBEC MALÝ ČEPČÍN“
Vlajka obce.
Vlajka obce je trojcípa, tvorená siedmymi pozdĺžnymi pruhmi vo farbách modrej, bielej, modrej, bielej, zelenej, bielej a zelenej.
Časti obce.
Diaková.
Súčasťou obce je bývalá kuriálna osada Diaková ( staršie aj "Diakova ves", "Diakovejsa"). Nachádza sa asi 20 m severne od konca samotnej obce v blízkosti železničnej trate na ceste III/2176 v smere do Jazernice. Prvý raz sa spomína v roku 1360 v listine nitrianskej kapituly ako "Albertfolde" (inde "Alberththeleke"), vtedy si ju kúpil magister Pavol, syn Ghyletov zo Zorkoviec. Keďže Pavol bol literát („diakon“), premenovala sa časom osada na Diakovú. V roku 1412 ju získal do svojho rodinného dedičstva Peter Plathych z Paludze a Diviak. Neskôr podiel na obci získali prevažne vydajom okolití zemania, menovite Czemanskí, Súľovskí, Kevickí a Čerňanskí. Keďže ani jedna rodina sa tam neusadila trvale, pomerne skoro kúria stratila význam, neskôr (1698) sa už spomína len ako majer, ktorý obhospodarovali zemianske rodiny z Malého Čepčína. Kúria zanikla pravdepodobne v 18. storočí.
Prírodné pomery.
Obec leží na širokej nive po oboch stranách potoka Teplica. Povrch obce je zvlnený do miernej pahorkatiny a takmer úplne odlesnený. Podklad tvoria treťohorné usadeniny pokryté sprašovými hlinami. Pôdy sú lužné a ilimerizované.
História.
Archeologické nálezy dokazujú osídlenie chotára obce v staršej dobe železnej. Prvý raz sa spomína v roku 1254, kedy patrila Jánovi, synovi Namslavovmu, ako "Kysmoys" - Malé Mošovce. Toto územie daroval Jánovi kráľ Belo IV., nakoľko susedilo s jeho domovským majerom "Konotopa" (Ivančiná). Zemianskemu rodu z Ivančinej patrila obec do roku 1437. Neskoršie sa majiteľmi obce stal rod Čepčianskovcov z Veľkého Čepčína.. Hlavným zamestnaním obyvateľov obce bolo poľnohospodárstvo, počas prvej ČSR ich niekoľko pracovalo na píle v Diviakoch. Obec sa zapojila do partizánskeho odboja počas SNP a v roku 1950 tu bolo založené JRD. 
Spomína sa v roku 1254 ako "Kus Moys, Kysmayus", 1351 ako "Parua Chepcsin", 1364 ako "Kysmoych, Kysmoyus", 1398 ako "Kis Moys vulgo Kis Csepcsin", 1554 ako " Kiscsepcsyn", 1736 ako "Kis Cscheptschin Slauis Maly Csepczin cum antique Kis Majuch", 1773 ako "Maly Csepczin".
Obyvateľstvo.
Vývoj počtu obyvateľov od roku 1869 po 2019 vyjadruje nasledovný graf:
Služby.
V obci je okrem obecného úradu verejná knižnica, cintorín, materská škola, neplnoorganizovaná základná škola („malotriedka“), pobočka Slovenskej pošty a TJ Družba. 
Kultúra a zaujímavosti.
Archeológia.
V osade Diaková, v lokalite "Hŕby" sa spomína nález keramiky zo staršej doby železnej. Najvýznamnejším archeologickým náleziskom v obci však je lokalita "Homôlka".
Na lokalite "Homôlka" našiel už v roku 1872 riaditeľ učiteľského ústavu v Kláštore pod Znievom Viliam Gróo mohylu veľmoža z doby veľkomoravskej (9. storočie). V mohyle bol vraj uložený plne vyzbrojený muž s rakvou, ku ktorému pripojili jeho koňa. V rakve boli uložené úlomky dreva, niekoľko klincov a železné kovania, pripomínajúce tie, z hrobu veľmoža v Blatnici. Z militárií boli nájdené železná listová kopija dĺžky 50 cm so zbytkami drevenej násady, zdobená železná sekera, množstvo šípov a súčasti konského postroja (ostrohy, uzda). Zo šperkov sa našlo niekoľko strieborných a pozlátených masívnych sponiek a strieborné gombíky. Keramika a mince v hrobe neboli nájdené. Z pôvodného nálezu sa zachovali len tri pozlátené kovania.
Vojtech Budínsky-Krička (v literatúre aj ako "Budaváry") pokračoval v roku 1936 v prieskume lokality, a okrem toho objavil ďalší hrob, dva železné nože, ocieľku a kresadlo, kovania z rakvy, drobné predmety a fragmenty drobných železných predmetov. Výskum preukázal, že veľmoža nepochovali s koňom, o ktorom sa zmieňoval T. Lehoczky v svojej správe o prvom výskume mohyly.