Jana Dudková

Doc. Mgr. Jana Dudková, Ph.D. (* 24. október 1977, Levoča) je slovenská filmová vedkyňa, teoretička a vysokoškolská pedagogička.
Životopis a vzdelanie.
Narodila sa 24. októbra 1977 v Levoči. Po absolvovaní stredoškolského štúdia v Novom Sade, Srbsko v roku 1996 nastúpila na Vysokú školu múzických umení v Bratislave na odbor filmová veda a umenie na Katedre filmovej a televíznej vedy. V roku 2001 ukončila štúdium diplomovou prácou "Bez mena otca." "Línie, kruhy a svety Emira Kusturicu: nostalgia, hystéria, melanchólia" a získala magisterský titul. V roku 2005 získala titul PhD. (doktor filozofie), taktiež na VŠMU v odbore filmovej vedy. Jej dizertačná práca bola "Balkanizmus a srbský film 19892005". V roku 2011 po úspešnej habilitácii získala titul docentky.
Pracoviská a významné funkcie.
Od roku 2001 do roku 2012 pôsobila ako pedagóg na Katedre umeleckej kritiky a audiovizuálnych štúdií na FTF VŠMU v Bratislave. Jej pedagogické zameranie je teória a dejiny filmu. Medzi osobitné zameranie patrí teória multikulturality, transkulturality a kolektívnych identít, dejiny slovenského filmu a balkanizmus vo filme. Prednášala dejiny svetového filmu po roku 1970 (spolu s Mgr. Jurajom Mojžišom), viedla tiež vlastné kritické semináre (Kolektívne identity vo filme, Balkanizmus a balkánske kinematografie). V roku 2013 pôsobila na Katedre filmových štúdií FF Univerzity Karlovy v Prahe.
Je členkou redakcií alebo redakčných rád viacerých časopisov (Kino-Ikon, Iluminace, Studies in Eastern European Cinema). Pôsobila tiež ako členka programových rád či príležitostná dramaturgička viacerých domácich festivalov (ArtFilm, Febiofest, MFF Bratislava).
Od roku 2001 pôsobí ako samostatný vedecký pracovník v Ústave divadelnej a filmovej vedy Slovenskej akadémie vied v Bratislave.
Je členkou vo vedeckých organizáciách Komisia VEGA pre vedy o umení, estetiku a jazykovedu (od roku 2008) a Medzinárodná sieť európskych filmových vedcov (Network of European Cinema Studies – NECS).
Charakteristika tvorby.
Je autorkou troch knižných publikácií, prvé dve sú výsledkom jej zamerania počas štúdia a zoberajú sa balkánskou kinematografiou. V tretej knihe sa sa autorka venuje domácej kinematografii, témou je transkulturalita v slovenskom filme. Jej práce a štúdia boli uverejnené vo viacerých zborníkoch. Pravidelne prispieva do rôznych časopisov zaoberajúcich sa umením. Jej vedecké zameranie je estetika fragmentu a raný moderný film, slovenský hraný film 60. rokov, konštruktivistické teórie Inej Európy, možnosť aplikácie súčasných teórií národa a nacionalizmu na kinematografie východo a juhovýchodoeurópskych krajín a dejiny slovenskej kinematografie z perspektívy reprezentácie kolektívnej pamäti.
"Monografie Línie, kruhy a svety Emira Kusturicu".
Monografická publikácia je venovaná filmovej tvorbe režiséra a hudobníka Emira Kusturicu. Slúži ako odborný sprievodca jeho filmografiou od filmov "Spomínaš na Dolly Bell" (1981), "Otec na služobnej ceste" (1985), "Dom obesenca" (1988), "Arizona Dream" (1992), "Underground" (1995) až po "Čierna mačka, biely kocúr" (1998). Okrem jednotlivých analýz filmov autorka predstavuje v úvodnej kapitole samotného Emira Kusturicu. Čiastočne tak monografia pôsobí aj ako biografia, ponúka tak pohľad na jeho život, minulosť, myslenie a vnímanie sveta.
"Balkán alebo metafora: Balkanizmus a srbský film 90. rokov".
Svojou druhou knihou Jana Dudková pokračovala v zameraní na srbskú kinematografiu. Vychádzala z dizertačnej práce "Balkanizmus a srbský film 19892005". Tentokrát sa už nejedná o monografiu venovanú jednému režisérovi, ale o sériu prípadových štúdií venujúcich sa trom režisérom (E. Kusturica, S. Dragojević a G. Paskaljević) a analýzam ich piatich filmov: "Čierna mačka, biely kocúr" (1998), "Lepa sela lepo gore" (1996), "Sud prachu" (1998), "Rane" (1998) a "Underground" (1995). Týchto päť filmov príjíma a reprezentuje balkanizmus a zároveň poukazuje na jeho obmedzenia. V úvode autorka vysvetľuje a definuje pojem balkanizmu z kultúrneho aj filmového hľadiska a dáva ho do vzťahu so srbským filmom. Nasledujúce kapitoly sa venujú priamo filmom, skrz vybrané diela poukazuje na kritiku voči balkanizmu. Cieľom knihy nie je prezentovať tradičný spôsob teoretickej/kritickej reflexie vzťahu srbského filmu k balkanizmu, ale nájsť alternatívnejší, okrajový spôsob. Dielo nie je teda len filmovou štúdiou, ale prienikom filmového a kultúrneho vnímania pojmu balkanizmus.
"Slovenský film v ére transkulturality".
Posledná publikácia Jany Dudkovej Slovenský film v ére transkulturality z roku 2011 je zložená z rozšírených a prepracovaných navzájom sa komentujúcich prípadových štúdií z rokov 2005 až 2009. Tieto štúdie reflektujú slovenskú kinematografiu, ktorá prešla transformáciou po zmene politického režimu po roku 1989. Keďže sa špecializuje na prieniky medzi kultúrnymi a filmovými štúdiami, hľadanie identity slovenského filmu díva do kontextu krízy pojmu národa. Po úvodnej kapitole, v ktorej vysvetľuje ako rozumieť slovenskej filmovej identite po roku 1989, nasleduje kapitola venujúca sa Martinovi Šulíkovi zložená z analýz jeho filmov "Neha" (1991), "Všetko čo mám rád" (1992), "Záhrada" (1995), "Orbis Pictus" (1997), "Krajinka" (2000), "Slnečný štát" (2005) a "Cigán" (2011). Jana Dudková definuje tri základné cesty reprezentácie krízy pojmu národa v slovenskom filme 19892011: cesta objavovania nemiest, cesta sebekolonizačnej hybridácie a cesta demokratizačná – multikulturalizačná. Každej ceste sa venuje jedna kapitola knihy.