Mike Danton

Michael Sage Danton, vlastným menom Michael Jefferson, (* 21. október 1980, Brampton, Ontário, Kanada) je bývalý kanadský a poľský hokejový útočník. Štyri sezóny odohral v NHL za kluby New Jersey Devils a St. Louis Blues, než bol v roku 2004 zatknutý a odsúdený za prípravu vraždy svojho športového agenta.
Detstvo.
Narodil sa ako Michael Jefferson a vyrastal v Bramptone, na predmestí Toronta. Pochádzal z nestabilnej rodiny, jeho otec Steve mal časté opletačky so zákonom a navrch toho trpel alkoholizmom. Otec v stave opitosti často prepadal záchvatom agresie, zlosť si vybíjal na rodinnom psovi, ktorého mal vo zvyku kopať, ale neštítil sa udrieť i manželku. Občas sa stal obeťou hnevu aj syn Mike, ktorý v dospelosti obvinil otca, že ho sexuálne obťažoval, ale ten toto obvinenie popiera a tvrdí, že v živote nestiahol ruku na vlastné deti.
Mike Jefferson, vtedy desaťročný, sa ocitol v bezvýchodiskovej situácii, v ktorej mu podal pomocnú ruku jeho hokejový tréner David Frost. U Frosta mal dvere otvorené vždy, keď si otec vypil a pôsobil nepríjemne. Čoraz častejšie u trénera nocoval. Frost trénoval Jeffersona do jeho šestnástych narodenín, kedy mladého hokejistu draftoval do juniorskej ligy OHL tím Sarnia Sting. Za tú dobu sa z Frosta a Jeffersona stali dobrí priatelia, a ich kamarátstvo pretrvávalo aj mimo ľadu. David Frost mal dokonca veľký vplyv na Jeffersonove životné rozhodnutia, pretože ten v ňom videl náhradného otca a to aj napriek skutočnosti, že vekový rozdiel medzi nimi tvoril iba dvanásť rokov. 
Navonok pôsobil David Frost ako dobrodinec, keď zdanlivo nezištne u seba ubytoval mladého hokejistu z nefunkčnej rodiny, ale v hokejovom prostredí sa netešil dobrej povesti a ostatní funkcionári naňho pozerali cez prsty. Pošramotenú reputáciu mu spôsobil doživotný zákaz v jednej hokejovej lige, ktorý mu udelili, pretože falšoval podpisy tímového manažéra. Okrem toho bol v roku 1997 odsúdený za fyzické napadnutie svojho zverenca a neskôr čelil obžalovaniu zo sexuálneho obťažovania troch mladistvých žien vo veku 16 až 18 rokov.
Postupne si čoraz viac ľudí začínalo všímať, že Frost si okolo seba vytvára kruh blízkych ľudí, ktorí sa všetci vyznačovali tým, že prakticky úplne prerušili kontakty s biologickými rodinami. Frost tak ostal jedinou autoritou v ich životoch. Okrem Mikea Jeffersona sa v takejto situácii ocitli aj Sheldon Keefe (súčasný tréner tímu NHL New Jersey Devils) a jeho brat Adam, či dokonca samotná Frostova manželka.
Bramptonskí chlapci a kontroverzný Memorial Cup.
Mike Jefferson sa stal hráčom Sarnie Sting v sezóne 1997/98, a hoci David Frost viac nebol jeho oficiálnym trénerom, to mu nebránilo, aby cestoval na Jeffersonove zápasy a ďalej ho komandoval. Vedenie hokejového klubu v Sarnii malo trpezlivosť s Frostovými maniermi iba dvanásť zápasov, potom Jeffersona vymenilo do tímu Toronto St. Michael's Majors. V novom pôsobisku mu boli spoluhráčmi aj Sheldon Keefe, Ryan Barnes a Shawn Cation, ktorý boli podobne ako Jefferson pod Frostovými ochrannými krídlami. Štvorlístok hráčov sa stal nechválne známym naprieč celou ligou OHL a neskôr si pre svoje škandalózne počínanie na ľade i mimo neho vyslúžil prezývku "Bramptonskí chlapci" ("anglicky: Brampton Boys)".
Napriek protestom trénerského štábu Toronta sa Frost naďalej venoval individuálnej príprave svojho kvarteta. Kontroverzný tréner si najväčšiu kritiku vyslúžil za to, že svojich zverencov podnecoval k násiliu na ľade. Dospelo to až do takého extrému, že za každého protihráča, ktorého zranili, svojich chlapcov chválil. Napätie medzi vedením mužstva a Davidom Frostom rástlo, a keď dospelo do takého bodu, že nedokázalo zredukovať vplyv kouča, rozhodol sa výkonný riaditeľ klubu zbaviť všetkých štyroch problémových mladíkov. Nasledovala výmena do klubu Barrie Colts.
Zmena prostredia situáciu nevyriešila, priam naopak. V sezóne 1999/2000 sa Mike Jefferson stal najtrestanejším hráčom tímu, v 58 zápasoch si odsedel až 203 trestných minút, takmer dvakrát toľko, čo druhý najvylučovanejší spoluhráč. Ostatní členovia Bramptonských chlapcov za ním nezaostávali: Ryan Barnes dostal zákaz na 25 zápasov za to, že sa nebezpečne zahnal hokejkou po protihráčovi, Shawn Cation zase vynechal 15 stretnutí za podnecovanie k hromadnej bitke.
Chovanie Bramptonských chlapcov bolo častokrát v rozpore s pravidlami, ale nový klub nad mnohými prehreškami privieral oči. Problémoví hráči možno boli niekedy až prehnane krutí, ale tiež sa výrazne podieľali na zisku ligového titulu, prvého a dosiaľ jediného v klubovej histórii Barrie Colts. Taký Mike Jefferson v základnej časti pozbieral 87 bodov, v play-off potom pridal ďalších 23 bodov v 25 zápasoch a ku tomu pribalil aj 107 trestných minút. Vďaka ligovému prvenstvu sa Barrie Colts premiérovo kvalifikovalo na turnaj o Memorial Cup.
Turnaj o Memorial Cup, tiež prezývaný aj Stanley Cup pre juniorov, mal byť oslavou najväčšieho úspechu v klubovej histórii, no veľký športový sviatok zatienilo absolútne neprístojné správanie hráčov Barrie Colts. Pre vyčíňanie Bramptonských chlapcov a ich spoluhráčov sa o tom ročníku dodnes hovorí ako o tom najkontroverznejšom v mnohoročných dejinách turnaja.
Vlnu nevôle dokázali vzbudiť Bramptonskí chlapci ešte pred prvým zápasom. Uprostred slávnostného banketu, zorganizovaného pre hráčov zúčastnených tímov, sa rozhodli odísť zo siene a ignorovať zvyšok pripraveného programu. Ďalšej vlne kritiky čelila štvorica, keď si pred úvodným vhadzovaním odmietla podať ruky s komisárom CHL Davidom Branchom. Okrem Frostových chránencov si utŕžil veľku hanbu aj ich spoluhráč Matt Passfield, ktorý bol dokonca pokutovaný za to, že sa pokúšal predať lístky na zápas, ktoré mu liga venovala pre rodinu.
Zvyšok mužstva nezostal svojim kontroverzným spoluhráčom nič dlžen a ešte počas rozkorčuľovania pred prvou tretinou si stihli rozkmotriť fanúšikov na štadióne v Halifaxe, kde sa turnaj odohrával. Podľa zvyku mali hokejisti stáť nastúpení na modrej čiare počas toho, ako komentátor na štadióne čítal súpisky tímov, ale hokejisti Colts sa toto nepísané pravidlo rozhodli ignorovať a naďalej korčuľovali do kruhu vo svojom obrannom pásme. Za toto správanie si vyslúžili piskot z publika. Ani tréner Bill Stewart nešiel svojim mladým zverencom príkladom: na striedačke sa pokúšal manipulovať s lavičkou a keď ho hlavní rozhodcovia upozornili, aby s tým prestal, rozkričal sa na nich, za čo mu udelili osobný trest za nešportové správanie. Posledným klincom do rakvy bolo, keď hráči odmietli povstať pri štátnej hymne Kanady.
Z Barrie Colts sa prakticky cez noc stal najnenávidenejší športový tím v krajine, ale napriek nepriazni okolia sa Colts prebojovali až do finále Memorial Cupu. Rozhodujúci zápas ale nezvládli, a tak sa, na radosť takmer všetkých hokejových fanúšikov sledujúcich turnaj, stali novými šampiónmi Rimouski Océanic. Bramptonskí chlapci zostali verní svojej povesti aj po záverečnej siréne: Mike Jefferson a Sheldon Keefe si odmietli podať ruky s protihráčom Bradom Richardsom, po zápase vyhláseným najlepším hráčom turnaja. Naopak, Jefferson sa utiekal k nešportovým rečiam o tom, ako majú všetci Richardsa za hviezdu iba preto, že hráva v slabšej québeckej hokejovej lige. Ďalej tvrdil, že keby Richards hrá v Ontáriu, nevydržal by ani päť zápasov.
Po skončení turnaja uložilo vedenie ligy pokutu klubu vo výške 10 000 dolárov. Barrie Colts sa odvtedy nekvalifikovali na Memorial Cup.
Jeffersonovi bolo bolestným za prehru vo finále aspoň to, že sa dočkal výberu na drafte NHL. Predošlej sezóny si ho žiaden klub nevybral, ale v roku 2000 si ho zvolil v piatom kole zo 135. pozície úradujúci šampión NHL New Jersey Devils.
Profesionálna kariéra (2000 – 2004).
New Jersey Devils.
Jefferson uzavrel zmluvu s "Diablami" hneď po drafte, najskôr podpísal vstupný kontrakt s New Jersey, potom sa dohodol s Davidom Frostom, ktorý sa stal jeho agentom. Jefferson debutoval v NHL vo svojej prvej sezóne v klube: v ročníku 2000/01 stihol dva zápasy za Devils, väčšej zápasovej porcie sa mu dostalo v nižšej AHL. Netrvalo dlho a opäť sa u neho začali prejavovať problémy s disciplínou, dostal sa do otvoreného konfliktu s prísnym generálnym manažérom Devils Lou Lamoriellom. Konflikt viedol k tomu, že bol vyškrtnutý z tímu pre sezónu 2001/02, v ktorej neodohral ani jeden zápas. Do mužstva sa vrátil až v sezóne 2002/03, ale odohral iba 17 stretnutí, v ktorých strelil dva góly. New Jersey Devils toho ročníka získali Stanley cup, ale Jeffersonovo meno na ňom chýba, pretože neodohral dostatočný počet zápasov, aby sa považoval za člena majstrovského tímu.
Zmena priezviska.
V júli 2002 sa nechal premenovať. Za nové meno si vybral na Michael Sage Danton. Nové priezvisko si zvolil podľa chlapca, ktorého spoznal v hokejovom kempe, keď mal trinásť rokov. Danton si priezvisko vybral, pretože sa mu páčila jeho výslovnosť. Jeho rozhodnutie, veľmi netradičné v hokejových kruhoch, vzbudilo pozornosť médií, ako i priaznivcov NHL, a príležitosti postaviť sa pred mikrofóny novinárov neodolal David Frost, ktorý sa v mene svojho hráča vyjadril, že touto zmenou sa robí hrubá čiara za biologickou rodinou.
Túžbu verejne sa dištancovať od príbuzných podnietili udalosti z leta 2000. Situácia bola taká zamotaná, že do záležitostí vstúpila samotná NHL, ktorá otvorila vlastné vyšetrovanie. Predmetom sporu bola oslava, ktorú zorganizoval David Frost na svojej chate, severne od mesta Kingston. Pozval viacero svojich známych, vrátane Mikea Dantona a jeho mladšieho brata Thomasa, vtedy trinásťročného chlapca. Zhruba rok po oslave sa dostali na verejnosť fotografie, zachytávajúce Davida Frosta ako mieri puškou na mladého Thomasa. Jedna zo snímok zase zobrazuje nahého Thomasa prilepeného hrubou vrstvou lepiacej pásky o poschodovú posteľ. Thomas sa k fotografiám vyjadril, že sa mu na chate dostalo šikany, ale iných päť účastníkov oslavy obvinenia vyvracalo a tvrdilo, že nápad s prilepením o posteľ prišiel od samotného poškodeného. Vyšetrovanie sa dostalo do fáze tvrdenia proti tvrdeniu a v tomto slepom bode už zostalo.
Mike Danton sa o celej záležitosti vyjadril, že kompromitujúce fotografie podsunul vedeniu NHL jeho biologický otec Steve Jefferson, aby tak uškodil vzťahu, ktorý si so svojím agentom vybudoval.
St. Louis Blues.
Vnútorné rozbroje medzi manažérom Devils Lamoriellom a problémovým Dantonom napokon viedli k tomu, že bol hokejista vymenený do St. Louis Blues za voľbu v treťom kole draftu. Dantonovi zmena prostredia pomohla, v novom klube ho prehodili z pozície centra na ľavé krídlo, kde sa mu začalo dariť. V St. Louis sa z neho stal stály hráč v NHL, čo sa mu nepodarilo ani raz za tri sezóny strávené v New Jersey. V sezóne 2003/04 odohral 68 zápasov, strelil sedem gólov a na päť prihrával. Tej sezóny debutoval v play-off, v piatich zápasoch strelil jeden gól, no ani ten nepomohol odvrátiť prehru 1:4 na zápasy v prvom kole play-off proti San Jose Sharks.
Problémy s drogami, objednávka vraždy a väzba.
Danton zažíval v St. Louis najúspešnejšie obdobie hokejovej kariéry, ale po osobnej stránke sa v novom meste trápil. Prehlbovali sa u neho psychické problémy, ktoré utápal v rôznych drogách, miešaných s tabletkami proti bolesti. Postupne si vypestoval silnú paranoju, že sa ho niekto chystá zabiť. Psychické napätie vyústilo v apríli 2004 počas návštevy striptízového klubu, ktorý obľuboval. Prihovoril sa jednému z ochrankárov s tým, že mu ponúkne 10 000 dolárov, ak preňho zastrelí niekoho, kto mu ide po krku. Keď sa ochrankár spýtal, kto má byť cieľom, Danton mu podal fotografiu. Bol to portrét Davida Frosta.
Krátko po stretnutí v striptízovom bare Danton odcestoval spolu so svojím tímom do San Jose, kde sa hrali prvé dva zápasy play-off série. Po ubytovaní na hoteli sa telefonicky spojil s vyhadzovačom, aby si overil, či dohoda stále platí, ale muž stratil guráž a z celej záležitosti vycúval. To u Dantona vyvolalo nový panický záchvat. Musel nájsť iného nájomného vraha a touto úlohou poveril svoju iba 19-ročnú priateľku Katie Wolfemeyerovú, ktorá zostala v St. Louis. S Wolfmeyerovou tvoril pár iba mesiac a ku spolupráci ju presvedčil naliehaním, že ho má na muške zabijak z Kanady, a preto musí konať ako prvý, inak zomrie.
Katie Wolfmeyerová, poverená špeciálnym zadaním, toho večera vyrazila do baru, kde oslovila istého Levi Jonesa. Pri dôvernom rozhovore mu prezradila povahu služby, ktorú mal pre ňu vykonať, a ako odmenu mu sľubovala 10 000 dolárov. Jones na ponuku prikývol, a tak mu Wolfmeyerová poskytla číslo na Dantona. Po telefóne hokejista upresnil pre Jonesa, že terč sa bude nachádzať v jeho byte a zabijak prisľúbil, že prácu vykoná. Čo však Wolfmeyerová ani Danton netušili, bola skutočnosť, že Jones pracoval ako policajný dispečer a o celom prípade informoval ako políciu, tak i FBI.
K vražde malo dôjsť 15. apríla 2004, zhruba v rovnakom čase, kedy sa hral piaty zápas série medzi San Jose Sharks a St. Louis Blues. Wolfmeyerová odprevadila k Dantonovmu bytu Jonesa, ktorého FBI krátko predtým vybavila falošnou zbraňou a zariadením na odposluch. Keď dvojica dorazila pred hokejistov apartmán, agenti bezpečnostných zložiek obkľúčili Wolfmeyerovú a na mieste ju zatkli. Mike Danton skončil v putách o niekoľko hodín neskôr, došlo k tomu na letisku v San Jose, priamo pred zrakmi jeho spoluhráčov. Medzi svedkami zatykaču bol aj Pavol Demitra.
Mike Danton skončil v cele predbežného zadržania, kde mu prišiel telefónny hovor od Davida Frosta. Pri rozhovore s terčom plánovanej vraždy sa Danton rozplakal do slúchadla a začal sa sťažovať na dezorientáciu opakujúc, že mu hlava nefunguje správne. Ďalej sa dušoval, že sa nechystal Frosta zavraždiť, a že terčom mal byť jeho biologický otec Steve Jefferson. Vyšetrovatelia FBI mali toto tvrdenie za výmysel, nakoľko vychádzali z Dantonových pokynov pre Jonesa, ktorému opakovane zdôrazňoval, že sa terč bude nachádzať v jeho byte v St. Louis a jediný, kto mal do apartmánu prístup, bol David Frost. Odhliadnuc od tejto skutočnosti, Danton a jeho biologický otec v tej dobe už niekoľko rokov spolu nekomunikovali.
Súd vyniesol rozsudok nad Dantonom už v novembri 2004 a za plánovanie vraždy ho odsúdil k trestu odňatia slobody na sedem a pol roka. Spolupáchateľka Katie Wolfmeyerová bola zbavená všetkých obvinení a po vyplatení kaucie vo výške 100 000 dolárov sa dostala na slobodu.
Danton nastúpil do výkonu trestu vo väznici s nízkou ostrahou v štáte Minnesota, kde si odpykal prvých päť rokov. Časť trestu si odsedel aj v rodnej Kanade, kde bol v septembri 2009 podmienečne prepustený. Súdom mu ako podmienku predčasného prepustenia nariadil sa už nikdy nestýkať ani so Steveom Jeffersonom, ani Davidom Frostom.
Nástup na univerzitu (2010 – 2011).
Počas výkonu trestu sa Danton sa prihlásil na niekoľko dištančných kurzov, ktoré ponúkala Queen's University v meste Kingston. Záujem o vzdelávanie mu vytrval aj po návrate na slobodu, v januári 2010 ho prijali na Saint Mary's University. Stal sa súčasťou vysokoškolského hokejového tímu, za ktoré odohral dva ročníky medzi rokmi 2010/11. Po akademickej stránke sa mu na univerzite veľmi darilo, patril medzi študentov s najvyšším priemerom v obore a spolužiaci naňho prezradili, že zvykol vysedávať v školskej knižnici až do jedenástej hodiny večer.
Návrat k profesionálnej kariére (2011 – 2017).
V júli 2011 oznámil prostredníctvom sociálnych sietí, že sa po ôsmich rokoch vynútenej pauzy vracia k profesionálnemu hokeju. Pred štartom sezóny 2011/12 sa dohodol na spolupráci so švédskym mužstvom IFK Ore pôsobiacim v tretej najvyššej súťaži. V klube ho hneď po príchode menovali kapitánom a ako hráč so skúsenosťami z NHL sa prakticky okamžite zaradil medzi rozdielových hráčov tímu. V 27 zápasoch zaknihoval 41 bodov, ale najväčšmi sa blysol, keď spoluhráčovi Marcusovi Bengtssonovi zachránil život priamo počas zápasu. Švéd po zrážku s protihráčom dopadol na ľad, pričom si silno udrel hlavu a stratil vedomie. Danton nezaváhal ani sekundu, hráčovi v bezvedomí vytiahol zapadnutý jazyk a poskytol prvú pomoc. Keď ho médiá pre jeho pohotovú reakciu chválili, vyjadril sa, že kurzy prvej pomoci absolvoval vo väzbe, a preto vedel, čo treba robiť. Vďaka skvelým výkonom v nižšej švédskej lige ešte v priebehu toho istého ročníka prestúpil do českého tímu HC Orli Znojmo pôsobiacom v nadnárodnej EBEL lige. Tímu mal pomôcť v play-off, avšak prehru v prvom kole v štyroch zápasoch proti chorvátskemu Medveščaku Záhreb odvrátiť nedokázal.
Pred sezónou 2012/13 sa rozhodol vrátiť do Švédska, opäť do tretej ligy, ale tentoraz do klubu Kramfors-Alliansen. Opäť sa mu nadmieru darilo, v 22 zápasoch nastrieľal rovnaký počet gólov, a znova si vykoledoval postup do kvalitnejšej ligy. Rozšíril rady Banskej Bystrice a na Slovensku dokopy odohral 19 zápasov vrátane so ziskom 11 bodov, ale podobne ako rok predtým v Znojme, aj tentoraz sa pre neho sezóna skončila už v prvom kole vyraďovacej časti.
Ročník 2013/14 bol z Dantonovho pohľadu veľmi turbulentný, vystriedal tri kluby v troch ligách v troch rôznych krajinách. Krátko pôsobil v Kazachstane, kde sa ale sťažoval na porušenie kontraktu zo strany klubu, preto prestúpil do Rumunska, ale tam sa tiež dlho nezdržal a napokon zakotvil v poľskom Sanoku, s ktorým na konci sezóny oslávil zisk ligového titulu.
Danton našiel v Sanoku druhý domov: v klube vytrval až do roku 2016, pričom sa mu podarilo získať poľské štátne občianstvo. Pripojil sa k poľskej hokejovej reprezentácii, za cieľ si vytýčil kvalifikáciu na Zimné olympijské hry v Pchjongčchanghu. Tieto očakávania ale nenaplnil a za Poľsko napokon odohral iba šesť priateľských stretnutí.
Sezónu 2016/17 mal odohrať v Sanoku, ale klub z finančných dôvodov odstúpil zo súťaže. Danton sa vrátil do rodnej Kanady, kde ročník odohral v poloprofesionálnej lige LNAH. V lete 2017 oznámil koniec kariéry.
Osobný život.
V roku 2015 si vzal za ženu dlhoročnú priateľku Nancy, s ktorou má dve deti. O rok neskôr získal magisterské tituly v oblasti psychológie a kriminológie. Štúdium na Saint Mary's University ukončil s vyznamenaním. Po zavŕšení hokejovej kariéry sa začal venovať trénovaniu, no v budúcnosti by rád využil nadobudnuté vzdelanie na prácu so športovcami, ktorí trpia závislosťami na drogách či depresiami.