burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
NGC 3641

NGC 3641 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 22. marca 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 3642

NGC 3642 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 18. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,8.
NGC 3643

NGC 3643 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 22. marca 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 3644

NGC 3644 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 22. marca 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
NGC 3645

NGC 3645 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 23. februára 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
NGC 3646

NGC 3646 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 15. februára 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,8.
NGC 3647

NGC 3647 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 22. marca 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 3648

NGC 3648 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 18. marca 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 3649

NGC 3649 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 23. februára 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 3650

NGC 3650 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 5. mája 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
NGC 3651

NGC 3651 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 3652

NGC 3652 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 23. marca 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
NGC 3653

NGC 3653 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 3654

NGC 3654 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 6. apríla 1793.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 3655

NGC 3655 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 30. decembra 1783.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
NGC 3656

NGC 3656 (tiež Arp 155) je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 14. apríla 1789. Halton Arp ju zaradil do svojho katalógu podivných galaxií medzi narušené galaxie s vnútornou absorpciou. Ta je spôsobená pruhmi prachu.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 3657

NGC 3657 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 12. apríla 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 3658

NGC 3658 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 23. marca 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
NGC 3659

NGC 3659 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 14. marca 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
NGC 3660

NGC 3660 je galaxia v súhvezdí Pohár, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 22. februára 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
NGC 3661

NGC 3661 je galaxia v súhvezdí Pohár, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 27. marca 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 3662

NGC 3662 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 22. februára 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 3663

NGC 3663 je galaxia v súhvezdí Pohár, ktorú objavil Andrew Ainslie Common v roku 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 3664

NGC 3664 (tiež Arp 5) je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel 16. marca 1879. Je to magellanická špirálová galaxia (s priečkou a jedným špirálovým ramenom). Je zaradená v Arpovom katalógu podivných galaxií medzi galaxie s nízkou plošnou jasnosťou. 
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 3665

NGC 3665 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 23. marca 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,7.
NGC 3666

NGC 3666 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 15. marca 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
NGC 3667

NGC 3667 je galaxia v súhvezdí Pohár, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 27. marca 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 3668

NGC 3668 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 20. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 3669

NGC 3669 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 18. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
NGC 3670

NGC 3670 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 3671

NGC 3671 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 9. apríla 1793.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
NGC 3672

NGC 3672 je galaxia v súhvezdí Pohár, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 4. marca 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,4.
NGC 3673

NGC 3673 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 22. marca 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
NGC 3674

NGC 3674 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 8. apríla 1793.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,2.
NGC 3675

NGC 3675 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 14. januára 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10.
NGC 3676

NGC 3676 je galaxia v súhvezdí Pohár, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 3677

NGC 3677 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 19. marca 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 3678

NGC 3678 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 13. apríla 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 3679

NGC 3679 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 24. apríla 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 3680

NGC 3680 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Centaurus, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 7. mája 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 7,6.
NGC 3681

NGC 3681 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 17. apríla 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
NGC 3682

NGC 3682 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 6. apríla 1793.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
NGC 3683

NGC 3683 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 18. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 3684

NGC 3684 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 17. marca 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
NGC 3685

NGC 3685 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil David Peck Todd 11. decembra 1877.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 3686

NGC 3686 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 14. marca 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,2.
NGC 3687

NGC 3687 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 22. februára 1789.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
NGC 3688

NGC 3688 je galaxia v súhvezdí Pohár, ktorú objavil Andrew Ainslie Common v roku 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 3689

NGC 3689 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 6. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 3690

NGC 3690 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 18. marca 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,9.
NGC 3691

NGC 3691 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 14. marca 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
NGC 3692

NGC 3692 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 15. apríla 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
NGC 3693

NGC 3693 je galaxia v súhvezdí Pohár, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 27. marca 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 3694

NGC 3694 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 11. marca 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 3695

NGC 3695 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil írsky astronóm Robert Stawell Ball 31. marca 1867.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
NGC 3696

NGC 3696 je galaxia v súhvezdí Pohár, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 3697

NGC 3697 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 24. februára 1827.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 3698

NGC 3698 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil dánsko-írsky astronóm John Dreyer 18. marca 1876.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
NGC 3699

NGC 3699 je planetárna hmlovina v súhvezdí Centaurus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 1. apríla 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,3.
NGC 3700

NGC 3700 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil írsky astronóm Robert Stawell Ball 31. marca 1867.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
Potápačská tlaková fľaša

Potápačská tlaková fľaša (nesprávne "bomba") je tlaková nádoba, ktorá sa používa na skladovanie a prepravu dýchacieho plynu používaného pri prístrojovom potápaní. Spolu s potápačským regulátorom tvorí potápačský dýchací prístroj.
Tlakové fľaše s dýchacími plynmi sa používajú na rôzne účely, vrátane medicinálneho použitia kyslíka a iných plynov, pri hasení požiarov alebo pri pobyte a práci človeka v nedýchateľnom prostredí.
Súčasti.
Potápačská tlaková fľaša sa skladá z niekoľkých častí:
Tlaková fľaša.
Pri potápaní sa používajú tlakové fľaše vyrobené z ocele alebo z hliníka. Hasiči používajú aj tlakové fľaše z kevlarových kompozitných materiálov, ale tie sú z dôvodu vysokého vztlaku nevhodné na potápanie. Hliníkové fľaše majú celkovú hustotu nižšiu než oceľové fľaše, takže predstavujú pre potápača menšiu záťaž, čo môže byť výhodou, ale aj nevýhodou.
Používajú sa fľaše rôznych veľkostí, od 1,8 l do 18 l. Nominálny plniaci tlak je najčastejšie 232 bar alebo 300 bar (23,3 alebo 30 MPa).
Ventil.
Vetil je pevne spojený s fľašou kónickým závitom alebo metrickým závitom. Rozlišujeme rôzne typy ventilov, podľa počtu alebo usporiadania výstupov na pripojenie regulátora, ako aj podľa spôsobu pripojenia regulátora.
Označovanie.
Výrobné údaje.
Pri výrobe potápačských tlakových fliaš označuje výrobca trvalou značkou vyrazenou do kovu nasledovné údaje:
Údaje o obsahu.
Nádoby s plynmi a zmesami plynov sa označujú podľa obsahu farbou podľa normy SN EN 1089-3. Norma určuje farbu, ktorou musí byť označené konvexné (polguľové) hrdlo fľaše, ako aj farby, ktorými musí (alebo môže) byť označená valcová časť fľaše, ak obsahuje
Predchádzajúce značenie fliaš bolo platné do 31.12.2006. Dovtedy museli mať fľaše s novým označením na hrdle fľaše značku N v kontrastnej farbe (na svetlom podklade čierna, na tmavom podklade biela), ktorá udávala, že fľaša bola značená podľa novej normy. Od 1.1.2007 sa značka N nevyžaduje a fľaše majú len nové farebné značenie.
Príklady plynov používaných pri potápaní uvádza tabuľka.
Kapacita.
Kapacita fľaše, t. j. množstvo plynu vo fľaši, závisí od
Objem fľaše je daný výrobnými parametrami a je vyrazený na hrdle nádoby. V Európe sa najčastejšie používajú fľaše s objemom 12 l alebo 15 l, zriedkavejšie 10 l a 18 l.
Štandardný plniaci tlak potápačských tlakových fliaš je 232 bar, novšia norma špecifikuje fľaše s plniacim tlakom 300 bar. Fľaše plnené na 300 bar sú však omnoho ťažšie, kvôli väčšej hrúbke stien, a tiež môže byť problémom nechať si naplniť fľaše na takýto tlak.
Množstvo plynu vo fľaši je dané súčinom objemu a plniaceho tlaku.
Spartakovo povstanie

Spartakovo povstanie môže byť:
Závadka nad Hronom

Závadka nad Hronom je obec na strednom Slovensku v okrese Brezno.
Dejiny.
Vznik obce.
Závadka nad Hronom vznikla v bývalej gemerskej časti Horehronia. Najstaršia písomná zmienka o obci je z roku 1611. Gemerským Horehroním sa nazývala oblasť Horehronia, ležiaceho pod Kráľovou holou, rozkladajúca sa na hornom toku Hrona od obce Bacúch smerom na východ až po obec Telgárt. Toto územie patrilo od 13. storočia ku Gemerskej župe a jeho dejiny sú spojené s hradom Muráň a s muránskym panstvom. Pôvodne bolo súčasťou kráľovskej obory, tzv. Zvolenského lesa, pod správou Muránskeho hradu. Horehronie bolo osídľované už v 14. a 15. storočí, ale z tohto obdobia je nedostatok písomných prameňov. Pre osídľovanie územia gemerského Horehronia malo väčší význam osídľovanie na valaskom práve, ktorého prvá etapa prebiehala od druhej polovice 15. storočia (sem patria aj historické povesti kráľa Mateja o jeho stretnutiach s valachmi). V tomto období počas valaského osídľovania bola v 16. storočí na území muránskeho panstva založená obec Závadka. Obec vznikla na mieste zaniknutej osady Veľký Potok. Prvý názov obce bol maďarský „Nagypatak" (1611), odvodený od potoka pretekajúceho priečne údolím z hôr Nízkych Tatier, ktorý sa i teraz volá Veľký potok, vlievajúci sa do Hrona. Prvá podoba dnešného názvu obce Závadka nad Hronom je známa z roku 1617 a neskôr sa vyskytuje v rôznych zápisoch: Zavodka, Závadka (1650), Zawatka (1773), Závadka (1808), Závadka nad Hronom (1927). Vznik názvu Závadka má dve verzie. Istý občan Závada sa odsťahoval z Polomky na odľahlé miesto a podľa neho je obec Závadka. Iná verzia je, že pri stavbe cesty zavadzal veľký kameň, podľa toho Zavadzka - Závadka. V roku 1906 mala obec maďarský názov Agostonlak.
David Brin

Glen David Brin (* 6. október 1950, Glendale, Kalifornia, USA) je americký spisovateľ vedeckej fantastiky. So svojimi dielami získal ceny Hugo a Nebula. Žije v Južnej Kalifornii a je zároveň aj konzultantom NASA a profesorom fyziky.
Životopis.
Narodil sa v Glendale v Kalifornii. V roku 1973 získal bakalársky titul z astronómie na Kalifornskom technologickom inštitúte. V štúdiu pokračoval na Kalifornskej univerzite v San Diegu, kde v roku 1978 získal titul Master of Science z aplikovanej fyziky a v roku 1981 doktorát z astrofyziky.
Práca.
V jeho najznámejšej sérii "Uplift" (doslova "Pozdvihnutie") (dve trilógie) rozvinul koncept legendárnej a rozsiahlej galaktickej civilizácie, ktorá je zodpovedná za „pozdvihnutie“ všetkých známych inteligentných foriem dýchajúcich kyslík. Ľudstvo je v tomto kontexte anomáliou, pretože nie je známy druh, zodpovedný za jeho pozdvihnutie, z čoho plynie nedostatok porozumenia a uznania zo strany iných inteligentných druhov.
Existuje tiež "Uplift" dodatok ku stolovej hre GURPS dovoľujúc hráčom hrať dobrodružstvá v tomto svete. Tento dodatok nenapísal David Brin, ale bol postavený na jeho dielach a sám prispieval informáciami k jeho tvorbe.
Rektascenzia

Rektascenzia (RA; značka α – grécke písmeno alfa) (z lat. "rectus" = priamy + "ascensio" = vzostup) je astronomický výraz pre jednu alebo dve súradnice bodu na oblohe pri použití rovníkovej sústavy súradníc. Ďalšou súradnicou je sklon (deklinácia). 
RA je porovnateľná so zemepisnou dĺžkou. Meria sa od nulového bodu, známeho ako jarný bod (bod jarnej rovnodennosti) v kladnom smere. 
RA sa meria v hodinách, minútach a sekundách, zriedkavejšie v stupňoch, minútach a sekundách. Je úzko spojená s hviezdnym časom, je tak jednotkou času, ako aj uhlovou jednotkou. Jedna hodina rektascenzie je totožná s 15 uhlovými stupňami, jedna minúta rektascenzie je totožná s 15 uhlovým minútami a jedna sekunda rektascenzie je totožná s 15 uhlovými sekundami. 
Alternatívnou mierou, ktorá sa používa v navigácii, je hviezdny hodinový uhol (po angl. "Sidereal Hour Angle"). Hlavný rozdiel je v tom, že rektascenzia sa meria smerom na východ, zatiaľ čo hviezdny hodinový uhol smerom na západ.
Rektascenziu možno použiť na určenie polohy hviezdy a tiež na určenie, ako dlho bude trvať, kým hviezda dosiahne určitý bod na oblohe. Napríklad, ak je hviezda s RA = 01:30:00 na našom poludníku, bude hviezda s RA = 20:00:00 na tomto poludníku o 18,5 hviezdnych hodín neskôr.
Greg Bear

Greg Bear (* 20. august 1951, San Diego, Kalifornia, USA - † 19. november 2022) bol americký spisovateľ vedeckej fantastiky. Jeho práca pokrýva témy galaktických konfliktov ("Forge of God" séria), umelé svety (séria "Eon") a zrýchlenej evolúcie ("Blood Music", "Darwin's Radio" a "Darwin's Children").
Životopis.
Narodila sa v San Diegu v Kaliforniaí. V období od 1968 do 1973 navštevoval štátnu univerzitu v rodnom meste, kde získal stupeň A.B.. V roku 1975 sa oženil s Christinou M. Nielsonovou s ktorou sa rozviedli v roku 1981. Znova sa oženil v roku 1983 s Astrid Andersonovou, dcérou spisovateľa Poula Andersona.
Práca.
Rozsah a vedeckosť jeho práce ho zaraďuje do kategórie autorov "hard science fiction". Stále však existujú otázky okolo vedeckých základov jeho prác. Jedna z nich je či baktéria v "Blood Music" (v češtine „Hudba krve“) môže spracovať dosť informácií na to aby si uvedomila sama seba. Možno jediná baktéria môže mať schopnosť spracovávať informácie a ak sa zoskupia do kolónií potom sa môže objaviť vedomie.
"The Forge of God" voľne používa teóriu Gaia spôsobom, ktorý je prinajmenšom pre niektorých vedcov diskutabilný. Neo-Darwinisti ako Richard Dawkins sa môžu pýtať, či nejde o porušenie základných hypotéz tejto teórie. Najnovšie práce ako "Darwin's Radio" a "Darwin's Children" dvojica románov, ktoré sa zaoberajú účinkom zvláštnej choroby, ktorá sa objavila, aby riadila evolučné procesy, sa priamo dotýkajú známych faktov z molekulárnej biológie vírusov a evolúcie. Pokiaľ sú rozohrávané niektoré skutočne špekulatívne myšlienky (nakoniec sa skutočne ukážu ako fikcie), postupne sa dostaneme precíznou cestou až za hranice týchto vedných odborov tak, že román "Darwin's Radio" získal uznanie aj vo vedeckom časopise "Nature".
Pokiaľ väčšina Bearových prác patrí do vedeckej fantastiky, dve z jeho skorších prác, "The Infinity Concerto" a "The Serpent Mage" sú čistá fantasy.
Šoltýs

Šoltýs (iné názvy: škultét, fojt, lokátor, šoltés) je zakladateľ alebo sprostredkovateľ osídlenia obce na základe nemeckého a valašského práva. Pri kolonizácii podľa valašského práva sa nazýval tiež kenéz.
Na základe písomnej zmluvy so zemepánom získal šoltýs na založenie novej alebo osídlenie starej, spustnutej osady výsady, ktoré mu zabezpečovali výhodné majetkové pomery a dedičné richtárstvo s určitou súdnou a správnou právomocou. Pozýval osadníkov, rozdeľoval pôdu a bol výkonnou zložkou medzi zemepánom a poddanými. Od konca 17. storočia sa pojmom šoltýs označoval aj richtár, ktorý nemal nijaké výsady.
„Šoltýz (…) bol podnikateľ kolonizácie, ktorý so zemepánom uzavrel zmluvu, že zaľudní určité pusté, neobývané, ináč však na obrábanie vhodné územie. Tento zakladateľ dedín, akýsi kolonizačný agent (…) neskoršie dostal aj šľachtické práva, dohodol sa vopred so zemepánom o hraniciach prepusteného územia a o právach i povinnostiach tak svojich vlastných, ako i nových kolonistov. Pre splnenie dohody hľadal potom spoločníkov. Zbieral pre nové dielo doma i v zahraničí takých ľudí, ktorí mali slobodu sťahovania. Keď ich zozbieral, začal so stavbou dediny na vyznačenom mieste. Rozparceloval chotár a vymeral miesto pre novú obec. Časť pozemkov pripadla jemu, časť ostala na stavbu kostola a fary. Pretože zo začiatku obrábanie zeme šlo ťažko, nová obec bola po istý čas oslobodená od platenia akéhokoľvek nájmu. Po uplynutí tohto času kolonisti platili zemepánovi nájom (census), zmluvne natrvalo stanovený. Funkcia šoltýsa prechádzala v rodine zakladateľa z otca na syna a bola takým vzácnym právom, že sa dala aj za peniaze predať.“
Po urbárskej regulácii za Márie Terézie inštitúcia šoltýstva úplne zanikla.
Etymológia.
Slovo "šoltýs" pochádza z nemeckého "Schultheiß" (v strednej hornej nemčine „rozkazovač k vyrovnaniu podlžnosti“ &lt; "Schuld" - podlžnosť, dlhované plnenie + "heißen" - rozkázať, vyzvať, primäť) a označovalo súdno-výkonné právomoci šoltýsa. V slovenskej, nemeckej alebo latinskej podobe je základom mnohých priezvisk - "Šoltýs", "Šoltis", "Šoltés", "Šulc", "Schulz(e)", "Škultéty", "Škult" a pod..
Vyšná Rybnica

Vyšná Rybnica je slovenská obec v okrese Sobrance.
Polohopis.
Od západu až na juhovýchod sa tiahne pohorie Vihorlatské vrchy, na juhu Potiská nížina - Východoslovenskej nížiny. Najsevernejšia časť jej katastrálneho územia od čias existencie stolíc (žúp) bola súčasťou severnej hranice Užskej župy so sídelným mestom Užhorod (Ukrajina) a v mladšej histórii, ako aj v súčasnosti tvorí severnú časť hranice okresu Sobrance, v rokoch 1960 až 1996 okresu Michalovce a Košického kraja.
Dejiny.
Vyšná Rybnica bola založená ako slovanská dedina na majetkoch šľachticov z Michaloviec a Tibavy na panstve Jasenov. Obývali ju v prevažnej miere sedliaci. Založili ju šoltýsi a pôsobili v nej ešte koncom 16. storočia.
Podľa autora práce "Dejiny osídlenia" Užskej župy Ferdinanda Uličného boli v roku 1567 v obci zdanené štyri sedliacke domácnosti, každá od polovice porty. V roku 1588 boli tri domácnosti hospodáriace na polovici porty a jedna na štvrtine porty. Štyri domácnosti boli želiarske a šoltýstvo patrilo už trom rodinám. V nasledujúcich rokoch došlo k značnému rozšíreniu dediny. V roku 1599 mala už 24 obývaných poddanských domov a dva až tri domy patrili šoltýsom. Na prelome 16. a 17. storočia bola stredne veľkou obcou. V 17. a začiatkom 18. storočia väčšina poddaných obec v dôsledku stavovských povstaní uhorskej šľachty opustila alebo vymrela. V roku 1715 hospodárilo v nej jedenásť sedliackych a jedna želiarska rodina. Vplyvom postupného zvyšovania počtu obyvateľov v Užskej župe od začiatku 19. storočia možno predpokladať, že v tomto období dochádzalo k zvyšovaniu počtu usadlostí (rodín) aj v obci. V priebehu storočia sa počet obyvateľov mierne zvyšoval. Začiatkom 20. storočia od roku 1910 dochádza k miernemu nárastu obyvateľov. V 20. rokoch 20. storočia sa vplyvom silného vysťahovalectva znížil počet obyvateľov. Napríklad pri sčítaní ľudu v roku 1910 žilo v zahraničí 113 obyvateľov z celkového počtu 486, čo predstavovalo 23 %.
Školstvo.
Prvá škola vo Vyšnej Rybnici bola cirkevná grécko-katolícka. Vyučovalo sa v nej od roku 1850 v jazyku rusínskom a neskôr v maďarskom. V roku 1936 škola prešla pod správu obce, neskôr ako aj ostatné školy bola tiež zoštátnená. Táto stará škola nevyhovovala, preto sa začalo s výstavbou novej školy. Vyučovať sa v novej škole začalo v roku 1972.
Školu navštevovali aj žiaci z Vyšných Remiet. V škole vyučovalo 6 učiteľov a navštevovalo ju 141 detí, z toho 64 rómskych. Počet rómskych detí postupne klesal, lebo časť obyvateľstva sa odsťahovala z obce. Aj z toho dôvodu boli v škole len 2 triedy, školská družina a školská jedáleň.
V školskom roku 2004 školu navštevovalo 31 žiakov z obce Vyšná Rybnica. Na škole tak ako v minulosti sa vyučuje len v 2 triedach, v škole pracuje aj školská družina a jedáleň.
Vihorlat

Vihorlat môže byť:
Čchin Š’-chuang-ti

Čchin Š’-chuang-ti alebo Š’-chuang-ti alebo Š'-chuang (čín. ,  – v prepise: čchin chuang (ti); * február 259 pred Kr. – † 12. júl 210 pred Kr.) bol formálne posledný kráľ východnej dynastie Čou (, ) v čínskom štáte Čchin (, ) v rokoch 247 pred Kr. až 221 pred Kr. a zakladateľom novej dynastie Čchin (, ). Po zjednotení siedmich bojujúcich štátov Čchi (), Čchu (), Jen (), Chan (), Čao (), Wej () a Čchin () sa stal prvým čínskym cisárom.
Z jeho dynastického mena "Čchin" pochádza naše dnešné pomenovanie "Čína".
Meno.
Rodinné meno.
Meno rodiny bolo Jing (, ). Rodinné či klanové meno sa dedilo z otcovej strany.
Osobné meno.
Čchin Š’-chuang-ti sa narodil v čínskom mesiaci "čeng" (), ktorý bol prvým mesiacom v roku a dostal podľa neho osobné meno Čeng (, ). Oba znaky sa v 3. storočí pred Kr. vzájomne zamieňali.
V starovekej Číne sa nikdy nespájalo osobné meno s menom rodiny (klanu) a používali ho na oslovenie len najbližší príbuzní. Je preto nesprávne označovať ho kombináciou "Jing Čeng" (), "princ Čeng", alebo neskôr "kráľ Čeng štátu Čchin".
Kráľ štátu Čchin.
Po nástupe na trón štátu Čchin () v roku 247 pred Kr. používal titul "Kráľ štátu Čchin" (, ), až do roku 221 pred Kr., kedy dokončil zjednocovanie nezávislých čínskych kráľovstiev a ukončil takzvané Obdobie bojujúcich štátov (, ), ktoré trvalo od roku 403 pred Kr.
Prvý cisár (dynastie) Čchin.
Zjednotením vtedy známej Číny sa stal bezprecedentným vládcom, a aby sa povýšil nad dovtedajších kráľov, vytvoril nový titul "chuang ti" (), ktorý sa prekladá ako "cisár" a znie rovnako, ako meno mýtického Žltého cisára (, ). Prijal potom meno "Prvý cisár" (, ) a rozhodol, že jeho nástupca bude "Druhý cisár" (), jeho nástupca "Tretí cisár" () atď. a cisárska dynastia bude vládnuť Číne desaťtisíc generácií.
Mauzóleum a terakotová armáda.
Š’-chuang-ti je pochovaný v mauzóleu v tvare pyramídy východne od mesta Si-an pri mestečku Lin-tchung (34,381319° s. š., 109,254° v. d.). Pyramída má výšku .
Čínsky historik S’-ma Čchien napísal sto rokov po smrti Prvého cisára, že na výstavbe jeho mauzólea pracovalo 700 000 robotníkov. Britský historik John Man toto číslo spochybnil a odhadol počet robotníkov na 16 000. S’-ma tiež opisuje údajné dômyselné zariadenia, ktoré mali chrániť pohrebnú komoru, vrátane 100 riek z ortuti a systému automatických kuší namierených proti prípadným vykrádačom.
Mauzóleum je pod virtuálnou ochranou celej armády zostavenej z terakotových sôch vojakov a koní v životnej veľkosti, ktorá sa nachádza asi východne od pyramídy. Samotná pyramída ešte nebola otvorená.
Morské oko (národná prírodná rezervácia)

Morské oko je národná prírodná rezervácia, leží v sopečnom pohorí Vihorlatské vrchy, severne od obce Remetské Hámre v katastrálnych územiach obcí Remetské Hámre a Vyšná Rybnica.
Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat a je sprístupnená asfaltovou cestou po záchytné parkovisko. Rozloha tohto chráneného územia je , pričom je vodná plocha. Platí v nej najvyšší 5. stupeň ochrany.
Patrí do ochranného pásma územia Vihorlatský prales, skrátene aj Vihorlat, ktoré bolo v roku 2007 zapísané do zoznamu Svetového prírodného dedičstva UNESCO v kategórii Karpatské bukové pralesy. Dôvodom zápisu boli zachovalé bukové pralesy s vyše 240-ročnými exemplármi. Kategória bola neskôr viac krát rozšírená o ďalšie lokality a v súčasnosti nesie názov Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy (). Zároveň patrí do lokality Morské oko (SKUEV0209), ktorá je územím európskeho významu sústavy Natura 2000.
Národná prírodná rezervácia bola vyhlásená v roku 1984 (novelizácia v roku 1988) na ochranu biologických hodnôt jazera Morské oko, rastlinných a živočíšnych spoločenstiev nachádzajúcich sa na jej území. V súčasnosti prebieha proces urýchleného prirodzeného starnutia jazera, čo je spojené so zmenou zloženia ichtyofauny (pôvodnými druhmi sú pstruh potočný, čerebľa pestrá a slíž severný) a kolísaním hladiny v priebehu roka. Súčasťou ochrany sú aj pôvodné porasty bukového lesa s rastlinnými a živočíšnymi spoločenstvami typickými pre podložie z vyvretých hornín.
Na zabezpečenie ochrany v chránenom území – Národnej prírodnej rezervácii Morské oko sa zakazuje:
Malé Morské oko (prírodná pamiatka)

Malé Morské oko je prírodná pamiatka, je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat. Leží západne od Morského oka, odkiaľ je prístupná po žlto-značkovanom turistickom chodníku. Nachádza sa v katastrálnom území obce Remetské Hámre, bola vyhlásená v roku 1993 a má výmeru (z toho je vodná plocha). Predmetom ochrany je horské jazero, jedno z najlepšie zachovalých vo Vihorlatských vrchoch. Dobre pozorovateľný je proces prirodzeného starnutia jazera, ktoré postupne zarastá a prejavuje sa proces rašelinenia. Je známe výskytom raka riečneho.
Patrí do územia Vihorlatský prales, skrátene aj Vihorlat, ktoré bolo v roku 2007 zapísané do zoznamu Svetového prírodného dedičstva UNESCO v kategórii Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy (). Dôvodom boli zachovalé bukové pralesy s vyše 240-ročnými exemplármi. Zároveň patrí do lokality Morské oko (SKUEV0209), ktorá je územím európskeho významu sústavy Natura 2000.
Lysák (prírodná rezervácia)

Lysák je prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza v geomorfologickom celku Vihorlatské vrchy, zaberá rovnomenný vrch (Lysák () ), ktorý sprava obteká Hámorský potok a zľava Okna.
Je chráneným územím v rámci CHKO Vihorlat, ktoré sa nachádza v katastrálnom území obce Remetské Hámre, bolo vyhlásené v roku 1993 a má výmeru . Je tvorená skalnou plošinou, ktorá vystupuje na vypreparovaných andezitových bralách. Predmetom ochrany sú teplomilné lesné spoločenstvá. Významný je výskyt duba mnohoplodého a žltkastého, ktoré sú súčasťou spoločenstva bukových dúbrav. V podraste sa vyskytujú viaceré druhy chránených bylín, napr. ľalia zlatohlavá, skopólia kranská, či papraď jazyk hadí (iba dve známe lokality vo Vihorlatských vrchoch).
Senné

Senné môže byť:
Ptah

Ptah alebo Peteh (), podľa rekonštruovanej výslovonosti "Pitáh", bol jeden z najvýznamnejších bohov starovekého Egypta. Strediskom jeho kultu bol Mennofer, kde bol uctievaný ako stvoriteľ vesmíru. Gréci, ktorí ho nazývali Ftha (), ho stotožňovali s Hefaistom.
Podoba.
Ptah bol zobrazovaný ako mumifikovaná ľudská postava s priliehavou čiapkou a od Strednej ríše aj s briadkou. V ruke držal anch symbolizujúci život, žezlo was symbolizujúce moc a džed symbolizujúci stabilitu. Mal povesť starostlivého dobrodinca, ktorý pozorne načúva ľudským modlitbám, preto bol niekedy zobrazovaný s veľkými ušami. Niekedy je zobrazovaný ako škaredý nahý trpaslík, ktorý rozosmial perzských dobyvateľov.
Posvätný býk Ápis sa považoval za Ptahove vtelenie.
Ptah ako Stvoriteľ.
Ptah bol v memfidskej kozmogónii považovaný za prvotný pahorok. V tejto funkcii bol označovaný aj ako Ta-tenen (tiež Tathenen), čiže "Vyvýšenina", alebo ako Tanen, čiže "Ponorená zem". Podľa Šabakovho kameňa dal vesmíru vzniknúť Ptah tým, že sníval o stvorení v svojom srdci a vyslovil ho – bol teda akýmsi staroegyptským logom. Meno Ptah má význam "Otvárač" v spojitosti s obradom Otvárania úst, ktorý sa vykonával pri pohrebe a pri ktorom mala duša opustiť telo. Podľa memfidskej kozmogónie stvoril Ptah Atuma a usadil ho na prvotný pahorok, aby odtiaľ vládol jeho stvoreniu. Po tom, ako začali splývať Ogdoada a Enneada a Atum bol stotožňovaný s Réom, Ptah bol vytlačený z pozície hlavného boha a stal sa manželom bohyne Sechmet a otcom boha Nefertuma, mladšej formy boha Atuma. Zriedkavejšie je za jeho manželku považovaná Bastet a za jeho syna Imhotep, staviteľ prvej pyramídy.
Ptahova dôležitosť je zrejmá v tom, že označenie Egypt, z gréckeho "Aigyptos", bolo odvodené zo staroegyptského pomenovania memfidského chrámu boha Ptaha, "Hewet-Ka-Ptah" ("Hut-Ka-Ptah"), teda „Dom Ptahovho ka“. Podľa egyptskej povery vyrieknutie Ptahovho mena prinesie manželke toho, kto meno vyslovil, plodnosť.
Ptah-Sókar: Ochranca remesiel.
Ako boh-stvoriteľ bol Ptah súčasne ochrancom umelcov a remeselníkov, hlavne tých, ktorí pracovali s kameňom. Remeselníci, ktorí pracovali na tesaní hrobiek, pri najobvyklejšej práci s kameňom, dokonca tvrdili, že Ptah osobne zodpovedá za ich osud. Z toho vyplynula viera, pôvodne rozšírená medzi remeselníkmi, neskôr aj medzi ďalšími, že Ptah je bohom znovuzrodenia. Iný boh s rovnakými funkciami, Sókar, bol neskôr stotožnený s Ptahom ako Ptah-Sókar.
Ptah ako podsvetné božstvo.
Z Ptaha-Sókara sa postupne stalo zosobnenie slnka putujúceho v noci podsvetím, jednak preto, že sa slnko každé ráno nanovo rodilo a Ptah-Sókar bol bohom znovuzrodenia, jednak i preto, že Ptah bol prvotným pahorkom Ta-tenen, ktorý sa nachádzal pod zemou. V dobách Strednej ríše bol nakoniec Ptah-Sókar stotožnený s Usirom, vládcom podsvetia, a podľa toho bol niekedy označovaný ako Ptah-Sókar-Usire.
Preseľany nad Ipľom

Preseľany nad Ipľom (maď. "Pereszlény") je pohraničná dedinka, dnes časť mesta Šahy v Nitrianskom kraji v okrese Levice, dňa 31. decembra 2004 mala 387 obyvateľov (z toho 62 pod 15 rokov).
Polohopis.
Obec sa nachádza 3 km západne od Šiah v nadmorskej výške 118 m. Ústi tu potok Kamenica do Ipľa. Osada leží na ľavej strane Ipľa, na ľavej strane ako jediná slovenská dedina v úseku, kde Ipeľ tvori hranicu, a to kvôli železnici Šahy - Štúrovo. Asi 2 km na sever sú Hrkovce, asi 4 km na západ Vyškovce nad Ipľom a 4 km na juh cez hranicu ležia Bernecebaráti. Rozloha 1 036 ha.
Dejiny.
Prvýkrát sa dedina spomína v listine z 11. mája 1288. Podľa legendy tu vraj bol aj kláštor. Od roku 1980 nemá železničnú zastávku a je časťou Šiah.
Kentaur

Kentaur alebo kentaurus alebo centaurus [-vyslov: ce…] môže byť:
Koromľa

Koromľa je malá dedina v okrese Sobrance. 
Polohopis.
Leží v podhorí Popričného vrchu v doline Koromlianskeho potoka pri štátnej hranici s Ukrajinou. Stred obce sa nachádza v nadmorskej výške 280 m n. m. Samotná obec s chotárom sa nachádza v nadmorskej výške od 215 do 850 m n. m. Je vzdialená asi deväť kilometrov juhovýchodne od okresného mesta Sobrance.
Prírodné podmienky.
Vodstvo.
Obec patrí do povodia Laborca a čiastkového povodia Koromlianskeho potoka.
Pôda.
V chotári obce sa nachádzajú rôzne pôdne druhy a pôdne typy. Odlesnenú juhozápadnú časť chotára tvoria hnedé lesné pôdy a ilimerizované pôdy. V dolinách severovýchodnej časti Popričného svahu sa nachádzajú ťažké ílovité pôdy a podzoly.
Dejiny.
Spomína sa v roku 1337, osídlená je však už od doby bronzovej. Patrila rodu Drugethovcov a panstvu Tibava. Obyvatelia sa venovali poľnohospodárstvu.
Podľa ústnej tradície boli prvými usadlíkmi obce Koromľa drevorubači a uhliari. Rozsiahle bohaté lesy umožňovali dorábať drevné uhlie vo veľkom. Preto sa v usadlosti a v jej okolí ustavične dymilo. Za drevným uhlím sem prichádzali aj Maďari, ktorí vraj osadu pomenovali "Koromlak". "Korom" znamená sadza, "lak" obydlie. Zanedbaním koncovej spoluhlásky vznikla poslovančená forma Koromľa.
Rok 1337- Koromla, 1345 - Korumlia, 1366 - Korumlya, 1418 - Koromlya, 1437 - Koromplya, 1599 - Koromlya, 1715 - Koromlay, Koromla, Korumla, 1808 - Korompla, 1920 - Koromľa
Kultúra a zaujímavosti.
Kultúra.
V obci pôsobí "Združenie pre rozvoj turizmu v mikroregióne Koromľa a okolie"
Jenkovce

Jenkovce sú malá obec v okrese Sobrance. Leží vo východnej časti Východoslovenskej nížiny.
Dejiny.
Po prvý raz sa spomína v roku 1288. Od stredoveku patrila viacerým zemepánom, Jenkeiovcom, Lesteméryovcom, Naďmiháliovcom, neskôr v 18. storočí, Horváthovcom, Mokčaiovcom a v 19. storočí Ibrániovcom. V roku 1715 žilo v obci 7 poddanských domácností, podľa súpisu z roku 1828 tu bolo 83 domov a 725 obyvateľov, v roku 1869 mala 788 a v roku 1910 724 obyvateľov. Obyvatelia sa v minulosti zaoberali predovšetkým poľnohospodárstvom, povozníctvom a domácim remeslom, tkáčstvom. Do roku 1918 obec administratívne patrila do Užskej stolice. V rokoch 1938-1945 bola pripojená k Maďarsku.
Symboly obce.
V dostupných prameňoch na Slovensku ani v zahraničí sa nepodarilo nájsť obecnú pečať s originálnym znamením. V Altenburgerovej zbierke pečatí v Uhorskom krajinskom archíve v Budapešti sa takáto pečať nenachádza a rovnako neúspešný bol aj výskum v archíve Slovenského ústavu kartografie a geodézie v Bratislave. Vzhľadom na tieto skutočnosti a nedochovanie druhotných správ, poukazujúcich na existenciu staršieho pečatidla s pečatným obrazom, sa pristúpilo k tvorbe úplne nového erbu. Vychádzalo sa pri tom z tradičného zamestnania obyvateľstva v minulostí, ktorým bolo poľnohospodárstvo, na čo poukazuje aj dodnes stojaci funkčný mlyn zo začiatku 19. storočia, ktorý nové pečatné znamenanie aspoň symbolicky znázorňuje.
Erb obce Jenkovce tvorí: V zelenom poli štítu strieborný biely mlyn so zlatým (žltým) kolesom a strechami, pod ním dva skrížené zlaté (žlté) zväzky obilných klasov. Vyfarbenie erbu bolo zvolené tak, aby zodpovedalo základnému pravidlu heraldiky pre používanie farieb a kovov. Neskorogotický štít bol zvolený pre jeho jednoduchosť a veľkú rozšírenosť v mestskej a obecnej heraldike.
Kultúra a zaujímavosti.
Kultúra.
Vďaka Alžbete Mišleyovej, ktorá bola riaditeľkou tunajšej pobočky základnej umeleckej školy sa pravidelne každý rok uskutočňovali koncerty žiakov ZUŠ. Jedným z absolventov tejto ZUŠ je dirigent Adrian Kokoš.
Protónové číslo

Protónové číslo alebo staršie atómové číslo je poradové číslo chemického prvku v periodickej tabuľke, ktoré vyjadruje počet protónov (t. j. množstvo kladných nábojov) v jadre atómu. Súčasne sa rovná počtu elektrónov v obale neutrálneho atómu. Protónové číslo je označované písmenom Z.
Protónové číslo sa zapisuje vľavo dole pred značku prvku, napríklad 92U (urán s 92 protónmi).
Pôvodne protónové číslo označovalo hlavne polohu prvku v periodickej tabuľke. Ak by sa tabuľka zoradila podľa atómovej hmotnosti prvkov, niektoré prvky by sa dostali na zlé miesto (napríklad jód a telúr by v tejto tabuľke mali prehodené miesta). Čísla, ktoré udávajú poradie zodpovedajúce chemickým vlastnostiam, sú práve protónové čísla.
V roku 1913 Henry Moseley objavil závislosť umiestnenia prvku v periodickej tabuľke na jeho röntgenovo-difrakčnom spektre. Neskôr sa zistilo, že atómové číslo závisí na elektrickom náboji jadra (počte protónov). A práve tento náboj určuje chemické vlastnosti prvkov.
S atómovým číslom súvisí nukleónové číslo, ktoré udáva celkový počet protónov a neutrónov v atómovom jadre. Nukleónové číslo určuje konktrétny izotop.
Dominik Hrbatý

Dominik Hrbatý (* 4. január 1978, Bratislava) je bývalý slovenský profesionálny tenista. Jeho najvyššie umiestnenie v ATP Entry Ranking je dvanáste miesto 18. októbra 2004. Dominik Hrbatý je dvojnásobným víťazom Hopmanovho pohára a finalistom Davis Cupu z roku 2005. Počas svojej kariéry vyhral 6 turnajov ATP v dvojhre a 2 turnaje vo štvorhre.
Stupava (rozlišovacia stránka)

Stupava môže byť:
Rád svätého Pavla Prvého Pustovníka

Rád svätého Pavla Prvého Pustovníka (lat. "Ordo Sancti Pauli Primi Eremitae" – skratka OSPPE)), skrátene Pavlíni je mníšska rehoľa (rád) založená v 13. storočí v Uhorsku.
Charakteristickým pre tento rád je nosenie bieleho habitu, ktorý im od roku 1342 povolil nosiť pápež, aby sa odlišovali od podaktorých túlavých mníchov, ktorí budili neraz pohoršenie. Heslom rádu je "SOLUS CUM DEO SOLO" (Byť sám len s Bohom).
Rád pavlínov nie je totožný s rádom paulínov (paulánov), ktorý založil sv. František z Paoly okolo roku 1400.
Dejiny.
V roku 1246 sa kanonik Eusébius Ostrihomský zriekol všetkého svojho majetku a so súhlasom ostrihomského arcibiskupa odchádza do okolitých kopcov žiť v jaskyni životom pustovníka.
Na podnet vízie, ktorá sa mu zjavila počas rozjímania, zjednocuje pustovníkov z Uhorska a Chorvátska a pri dnešnej dedine Kesztúc v Pilišských vrchoch zakladá kláštor sv. Kríža. Dodnes volajú toto miesto "Klastrompuszta". Ruiny kláštora ostali čiastočne zachované. Za patróna a svoj príklad si zvolil sv. Pavla, prvého pustovníka.
V roku 1308 pápež Klement V. potvrdil pre Rád pavlínov regulu sv. Augustína. Rád sa rozširoval do 15. storočia po celom svete.
Vpád Turkov do Európy spustošil mnohé kláštory pavlínov v Uhorsku. Obnova rádu sa začala až po oslobodení Budína. Taktiež obdobie reformácie znamená pre rád ťažké obdobie.
Obnovenie rádu je spojené so zmenou charakteru rádu z pustovnícko-kontemplatívneho na kontemplatívno-apoštolský. Aj v súvislosti s nariadením Jozefa II. v roku 1786 o zrušení rozjímavých rádov sa centrom pavlínov sa stáva Poľsko. Do Poľska prišli už v roku 1382. Vtedy im bol zverený do opatery obraz Panny Márie privezený z Ruska, pre ktorý bol vybudovaný kostol a kláštor na Jasnej Hore v Čenstochovej.
Zameranie rádu.
Cieľom Rádu pavlínov je kontemplácia (rozjímanie) Boha osamote, pastorácia v službe Cirkvi a blížnych - to znamená hlásanie Božieho Slova, vysluhovanie sviatostí a hlavne sviatosti zmierenia.
Charakteristický pre tento rád je kult Matky Božej. Je to spojené aj s tým, že mali v správe mnoho mariánskych svätýň. Napríklad na území dnešného Slovenska majú alebo mali v správe mariánske pútne miesta v Šaštíne a Marianke pri Bratislave.
Súčasnosť.
Vedenie rádu má sídlo v Čenstochovej. Vo svete pôsobí asi 54 pavlínskych kláštorov v ktorých žije okolo 500 mníchov. Pre porovnanie - pred tureckými vpádmi žilo len na území vtedajšieho Uhorska 900 mníchov.
V súčasnosti pôsobia na Slovensku v Topoľčanoch, Trnave, Vranove nad Topľou a Šaštíne-Strážach.
V Maďarsku sa po páde komunistického režimu obnovili kláštory v Budapešti, Márianostre, Petőszállás a Pécsi (Päťkostolie).
Márianostra

Márianostra () je obec v Maďarsku v Peštianskej župe v okrese Szob.
Má rozlohu a žije tu obyvateľov ().
Morské oko

Morské oko môže byť:
Eusébius Ostrihomský

Blahoslavený Eusébius () (* okolo 1200, Ostrihom – † 20. január 1270, Mlynky) bol uhorský rímskokatolícky kňaz a zakladateľ rádu pavlínov v Uhorsku.
Narodil sa v Ostrihome, sídle Ostrihomského arcibiskupstva a jednom z hlavných sídiel uhorských kráľov. Kronikári sa o jeho rodičoch nezmieňujú. Pravdepodobne pochádzal zo šľachtickej rodiny. 
Škola založená svätým Štefanom v roku 1028 mu dala dôkladnú svetskú aj cirkevnú výchovu. Knižnice, knihy a Sväté písmo pútalo viac jeho pozornosť, ako detské hračky a nečinná zábava. Očividne obľuboval samotu, obklopený knihami, zahĺbený do svojich myšlienok. Vidiac usilovnosť a vedomosti mladého študenta ho vedúci ostrihomskej kapituly po úspešnom ukončení štúdia povýšil do funkcie kanoníka. 
V roku 1246 sa Eusébius zriekol všetkého svojho majetku a so súhlasom ostrihomského arcibiskupa odchádzal do okolitých kopcov žiť životom pustovníka v jaskyni. Na podnet vízie, ktorá sa mu zjavila počas rozjímania, zjednocuje pustovníkov z okolitých hôr a pri dnešnej dedine Kesztölc - Klastrompuszta zakladá kláštor. Dodnes volajú toto miesto Klastrompuszta. Ruiny kláštora ostali čiastočne zachované. Za patróna a svoj príklad si zvolil sv.Pavla, prvého pustovníka. V roku 1308 pápež Klement V. potvrdil pre Rád pavlínov regulu sv. Augustína.
Umiera v ním založenom kláštore v roku 1270.
Imre Kertész

Imre Kertész (* 9. november 1929, Budapešť, Maďarsko † 31. marec 2016, Budapešť, Maďarsko) bol maďarský spisovateľ, prekladateľ židovského pôvodu. V roku 2002 dostal Nobelovu cenu za literatúru.
Život.
Keď mal 14 a pol roka, deportovali ho do koncentračného tábora Osvienčim, neskôr do Buchenwaldu. V roku 1948 maturoval v Budapešti. Jeho prvý a najznámejší román "Sorstalanság" (v slovenčine "Bezosudovosť") bol po dlhom čakaní uverejnený až v roku 1975. Hrdina románu je pubertiak, ktorý v nacistickom terore dospieva. Jeho ďalší román "Kaddis a meg nem született gyermekért" (1990) je pokračovaním aj odpoveďou na jeho prvý román. V ďalších dielach podáva analýzu osudu jedinca, ktorý je zatlačený do tragických a ponižujúcich pascí východoeurópskych dejín a spoločnosti.
V rokoch 2002 – 2012 žil prevažne v Berlíne, v roku 2012, už postihnutý Parkinsonovou chorobou, sa vrátil do rodnej Budapešti, kde aj na následky svojho ochorenia zomrel.
Diela.
Do slovenčiny boli preložené diela: 
Do češtiny boli preložené aj diela:
Zatiaľ nepreložené diela:
V nemčine vyšli navyše diela:
Trenčianska župa (Uhorsko)

Trenčianska župa resp. Trenčianska stolica resp. Trenčiansky komitát (iný názov: Trenčín, staršie "Trenčanská stolica"; , , ) bola župa resp. stolica resp. komitát v Uhorsku.
Charakteristika.
Trenčianska župa susedila s rakúskou krajinou Morava (od roku 1918 súčasť Česko-Slovenska) a s Poľskom (resp. v rokoch 1772 – 1918 s rakúskym Haličom) a uhorskými (od roku 1918 česko-slovenskými) župami Orava, Turiec a Nitra. Dominantnou riekou pretekajúcou župou bol Váh. Rozloha župy v roku 1910 bola 4 456 km². V súčasnosti sa pre zodpovedajúci región používa pomenovanie Považie a pre jeho severnú časť Kysuce.
Centrum.
Administratívnym centrom stolice bol Trenčiansky hrad a od prvej polovice 17. storočia mesto Trenčín.
Rody vládnucich županov.
Medzi najznámejších županov patrí Matúš Čák Trenčiansky. V novoveku stáli na čele stolice príslušníci rodu Ilešháziovcov ("Illésházy").
Dejiny.
Trenčiansky komitát sa stal súčasťou Uhorského kráľovstva pravdepodobne za vlády uhorského kráľa Ladislava I. (1077 – 1095). Územie bolo možno krátko súčasťou Českého a potom Poľského kráľovstva. Komitát nadviazal na starší územný celok "castellania Trecen".
Začiatkom 13. storočia vznikla šľachtická (zemianska) stolica. Do roku 1430 existoval na severe komitátu samostatný Bystrický komitát ("comitatus Biztriciensis"), neskôr sa volal Žilinský ("comitatus Ziliniensis") a Strečniansky ("comitatus Strechyn"). Pre slabosť tamojšej šľachty sa však nezmenil na samostatnú stolicu, ale stal sa súčasťou Trenčianskej stolice.
Do roku 1330 existovala na severe aj Varínska provincia, ktorá však po smrti magistra Donča (bolo to jeho panstvo) taktiež zanikla.
Trenčianska stolica sa od začiatku delila na štyri slúžnovské okresy: Záhorský ("Processus Zahorja"), Horný ("Processus superior"), Stredný ("Processus medius") a Dolný ("Processus inferior"). Od 18. storočia mala stolica sedem slúžnovských okresov; pribudli rozdelením Stredného a Horného okresu Prvý stredný, Druhý stredný, Prvý horný, Druhý horný a Tretí horný. Začiatkom 19. storočia sa ich počet zredukoval na päť: Žilinský, Považskobystrický, Stredný, Dolný a Záhorský.
V roku 1918 sa Trenčianska župa stala súčasťou Česko-Slovenska (potvrdené Trianonskou zmluvou roku 1920). Trenčianska župa existovala v nezmenených hraniciach do 31. 12. 1922, od 01. 01. 1923 do roku 1928 bola súčasťou Považskej župy a malé časti súčasťou Bratislavskej a Nitrianskej. V rokoch 1940 – 1945 existovala Trenčianska župa, no bola o čosi väčšia. V súčasnosti je územie bývalej župy súčasťou Trenčianskeho a Žilinského kraja.
Významnými centrami kultúrneho a vzdelanostného života boli Trenčín a Žilina.
Národnosti.
Obyvateľstvo Trenčianskej stolice bolo prevažne slovenskej národnosti, sever stolice obývali aj Gorali, ktorí sa však považovali prevažne za Slovákov.
Okresy.
V roku 1910 bola župa rozdelená do týchto slúžnovských okresov: 
V súčasnosti je územie bývalej župy rozdelené do týchto regiónov a okresov:
Malé časti bývalej župy zasahujú aj do okresov Partizánske a Prievidza, ktoré sú súčasťou regiónu Ponitrie resp. Horná Nitra.
Člnkovitá kosť

Člnkovitá kosť (lat. "os scaphoideum") patrí medzi kosti hornej končatiny.
Je uložená v proximálnom rade zápästných kostí, najlaterálnejšie. Jej palmárna plocha nesie "tuberositas ossis scaphoidei", dorzálne sa prikladá k "facies articularis carpea" na distálnej epifýze vretennej kosti (lat. "radius"). Mediodistálne disponuje kĺbovou plôškou pre spojenie s hlavičkatou kosťou (lat. "os capitatum"). Proximálnejšie je umiestnená plôška pre spojenie s mesiačikovitou kosťou (lat. "os lunatum"). Laterodistálna plocha kostičky nesie plôšky pre spojenie s lichobežníkovitou menšou kosťou (lat. "os trapezoideum") a lichobežníkovitou väčšou kosťou (lat. "os trapezium").
Mesiačikovitá kosť

Mesiačikovitá kosť (lat. "os lunatum") patrí medzi kosti hornej končatiny.
Je uložená v proximálnom rade zápästných kostí, medzi člnkovitou kosťou (lat. "os scaphoideum") a trojhrannou kosťou (lat. "os triquetrum"). Proximálna časť kosti sa prikladá k "facies articularis carpea" vretennej kosti (lat. "radius"). Distálna plôška sa dotýka hlavičkatej kosti (lat. os 'capitatum'), ulnárne sa dotýka hákovej kosti (lat. os 'hamatum'). Laterálne je na kosti plôška pre spojenie s člnkovitou kosťou (lat. "os scaphoideum"), mediálne s trojhrannou kosťou (lat. 'os triquetrum').
Žirafa (súhvezdie)

Žirafa je veľké, ale nezreteľné súhvezdie na severnej pologuli. Zaviedol ho Petrus Plancius v roku 1613 a v roku 1624 ho Jakob Bartsch vyobrazil na svojej mape hviezdnej oblohy.
Pozoruhodné prvky.
Hoci je súhvezdie rozlohou osemnástym najväčším, nie je obzvlášť žiarivé, pretože jeho najjasnejšie hviezdy sú len štvrtej magnitúdy.
Najjasnejšou je hviezda β Camelopardalis s magnitúdou 4,03. Táto dvojhviezda pozostáva zo zložiek s magnitúdami 4,0 a 7,4.
Druhou najjasnejšou hviezdou je CS Camelopardalis (ktorá nemá ani Bayerovo, ani Flamsteedovo označenie). Je to mierne premenlivá hviezda magnitúdy 4,21.
Pozoruhodné objekty na oblohe.
NGC 2403 je špirálovitá galaxia, vzdialená približne 11 miliónov svetelných rokov. Jej magnitúda je 8,4. NGC 1502 je otvorená hviezdokopa, vzdialená približne 6 800 svetelných rokov, ktorej magnitúda je 6,0.
História a mytológia.
Súhvezdie Žirafa pravdepodobne predstavuje zviera, na ktorom sa do Kanánu niesla Rebeka, keď si chcela vziať Izáka.
Žirafa

Žirafa môže byť: