burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Spojitá funkcia

Spojitá funkcia je pojem z matematickej analýzy, ktorý označuje takú funkciu, že pri veľmi malej zmene hodnoty formula_1 sa funkčná hodnota formula_2 zmení veľmi málo. Za istej dodatočnej okolnosti si definíciu spojitosti možno čiastočne preložiť jednoduchou predstavou, že graf spojitej funkcie sa nikde nepretrhne, respektíve sa dá nakresliť súvislou čiarou. Dodatočnou okolnosťou k tejto predstave je, že definičný obor funkcie musí byť interval. Všetky základné elementárne matematické funkcie sú spojité. 
Definícia.
Hovoríme, že funkcia formula_3 je spojitá v bode formula_4, ak platí
formula_5
Ekvivalentná definícia znie, že funkcia formula_6 je v bode formula_4 spojitá ak pre každé kladné formula_8 existuje kladné formula_9, že pre všetky formula_1 z definičného oboru funkcie formula_6, pre ktoré formula_12 platí, že formula_13 
Pojem spojitosti možno zaviesť aj pre funkcie ktorých definičný obor a obor hodnôt sú odlišné od reálnych čísel. Vyžaduje sa pri tom len dodatočná štruktúra, ktorá umožňuje hovoriť o nejakej blízkosti resp. vzdialenosti bodov. Pojem spojitosti sa priamočiaro zovšeobecňuje na funkcie zobrazujúce metrický priestor do metrického priestoru. Ak formula_14 sú metrické priestory a formula_15 tak hovoríme, že formula_6 je spojitá v bode formula_17, ak je pravda formula_18. 
Ešte všeobecnejšie hovoríme o spojitosti pre zobrazenie topologických priestorov. 
Definícia pomocou limity.
Pomocou pojmu limita možno spojitosť funkcie definovať takto. Funkcia formula_19 je spojitá v bode formula_4 práve vtedy keď 
A obdobne v každom metrickom priestore. 
Princíp spojitého rozšírenia.
Nech funkcie formula_6 a formula_39 sú spojité funkcie (zľava, resp. zprava spojité) v bode formula_4. Ak v každom okolí (resp. v ľavom, pravom okolí) bodu formula_4 existuje bod formula_42 taký, že formula_43, potom formula_44
Weierstrassova veta o ohraničenosti spojitej funkcie.
Ak funkcia formula_6 je spojitá na formula_46 potom formula_6 je ohraničená na formula_46.
Weierstrassova veta o maxime a minime spojitej funkcie.
Ak funkcia je spojitá na formula_46 potom formula_50 také, že formula_51, pre formula_52
Nespojité funkcie.
Ak funkcia nie je v niektorom bode svojho definičného oboru spojitá, tak hovoríme, že je nespojitá, resp. že má v danom bode bod nespojitosti. Poznamenajme, že nanpríklad funkcia formula_53 je na svojom definičnom obore spojitá funkcia v zmysle definície. Práve tento príklad ukazuje na nedokonalosť "definície" spojitej funkcie cez možnosť nakresliť súvisle jej graf. Príkladom nespojitej funkcie je funkcia signum - je nespojitá v bode 0. Platí pre ňu 
Iný známy príklad je takzvaná Dirichletova funkcia, ktorá priraďuje racionálnemu číslu hodnotu 1 a iracionálnemu hodnotu 0: 
Táto funkcia je nespojitá v každom reálnom čísle.
Vatreno ludilo

Vatreno ludilo môže byť:
Karské vráta

Karské vráta () sú prieliv, ktorý oddeľuje novozemský Južný ostrov od juhovýchodne položeného ostrova Vajgač. Prepája Barentsovo more a Karské more. Hlavne v dávnejších dobách bol významnou súčasťou vodnej cesty okolo severného pobrežia Ruska. Časť roka je zamrznutý. Prieliv je okolo široký a dlhý.
Rawbau

Rawbau je chorvátska hudobná skupina, ktorá vo svojej tvorbe používa žánre rock a metal. Na ich hudbu majú veľký vplyv skupiny ako Metallica, AC/DC, Aerosmith. Táto skupina sa stala známou vďaka Slavenovi Bilićovi, ktorý je trénerom chorvátskej futbalovej reprezentácie. Ich debutovým albumom bol album Rawbau.
Hudsonov prieliv

Hudsonov prieliv (, ) je prieliv, ktorý spája v Kanade Hudsonov záliv s Atlantikom.
Je dlhý približne 700 kilometrov. V najužšom bode je široký asi , v najširšom je jeho šírka viac ako . Prieliv oddeľuje Baffinov ostrov od severného pobrežia provincie Quebec, polostrova Labrador, kde je ohraničený Cape Chidley a ostrovom Resolution.
Prvýkrát opísal úžinu taliansky moreplavec Sebastian Caboto v roku 1517. Prieliv je však známy pod menom Henryho Hudsona, ktorý tadiaľto v roku 1610 prešiel na palube britskej lode Discovery.
Resolution

Resolution môže byť:
Planétka typu M

Planétka typu M sú asteroidy neznámeho zloženia a miernej jasnosti (albedo 0,1 – 0,2). Niektoré obsahujú nikel a železo, čisté alebo zmiešané v malých množstvách. Tieto asteroidy sú pravdepodobne zvyškami kovových jadier väčších asteroidov zničených pri zrážke, ktoré sú pravdepodobne zdrojom kovových meteoritov.
Existujú tiež M-typy, ktorých zloženie nie je známe. Napríklad, 22 Kalliope má známu hustotu, ktorá je ďaleko nižšia ako u pevných kovových objektov. Kalliope and 21 Lutetia majú vzhľadom na ich spektrum, ktoré ukazuje prítomnosť hydrátovaných minerálov a silikátov, abnormálne nízke albedo nezrovnateľné s kovovým povrchom, týmto sa viac podobajú na planétky typu C. Kovové telo chýba aj ďalším asteroidom typu M.
M-typ elektromagnetické spektrum sa javí do červena a zvyčajne neobsahuje širšie rysy, ale jemná absorpcia črtov pozdĺžne 0,75 µm a v šírke 0,55 µm je niekedy prítomná.
Najväčší M-typ asteroid je 16 Psyche, ktorý sa javí ako kovový. 21 Lutetia, veľmi nepravidelný, pravdepodobne nekovový, bude prvý asteroid typu M, ktorý bude vyfotený vesmírnou sondou, keď bude v jeho blízkosti prelietať sonda Rosseta 10. júla 2010. Ďalší asteroid typu M, 216 Kleopatra, ktorý sa podobá na psiu kosť, bol vyfotený radarom v observatóriu Arecibo v Puerto Rico.
Planétka typu M bola v pôvodnej klasifikácii jeden z troch základných typov (ďalšie boli C a S). Vtedy sa predpokladalo, že má kovové telo.
Kirkwoodova medzera

Kirkwoodova medzera sú medzery alebo diery v pásme planétok, s polohlavnými osami (alebo ekvivalentnou obežnou dobou), ako je vidieť na histograme. Zhodujú sa s lokáciami dráhových rezonancií s Jupiterom.
Ako príklad, je tu niekoľko asteroidov s polohlavnými osami blízko 2,50 AU, s periódou 3,95 roka, ktoré spravia tri obehy za jeden obeh Jupitera (z toho dôvodu sa to nazýva 3:1 dráhová rezonancia). Ďalšie dráhové rezonancie sa zhodujú s obežnými dráhami, ktorých dĺžky sú sú iba zlomkami s dráhou Jupitera. Slabšie rezonancie vedú k spotrebovaniu asteroidov, zatiaľ čo špičky v histograme sú často tvorené prítomnosťou niektorých rodín asteroidov.
Medzery boli prvýkrát pozorované Danielom Kirkwoodom v roku 1857, ktorý tiež správne vysvetlil ich pôvod v dráhových rezonanciách s Jupiterom.
Len nedávno, bolo objavené relatívne malé množstvo asteroidov s vysokou excentricitou obehu, ktoré spadajú do Kirkwoodových medzier. Patria sem napríklad skupina Alinda a rodina Griqua. Excentricita ich obežných dráh sa pomaly zvyšuje. V časovom úseku niekoľko miliónov rokov sa nakoniec rozpadnú kvôli ich priblíženiu k planéte.
Najväčšie Kirkwoodove medzery sú umiestnené v hlavnom obežnom polomere:
Slabšie alebo tesnejšie medzery:
Viackriteriálne rozhodovanie

Viackriteriálne rozhodovanie je odvetvie optimalizácie.
Úlohou viackriteriálneho rozhodovania je
formula_1
pričom "M" je ľubovoľná množina, "R" je množina reálnych čísel, f : "M" → "R"m je vektorová funkcia, takže f "(x)" je vektor o zložkách "(f1 (x), …, fm (x))".
Je otázkou, čo sa rozumie optimálnym riešením tejto úlohy (vektory sa nedajú prirodzene porovnávať). 
Zvyčajne sa zavádza pojem tzv. "eficientného" riešenia. Bod "x ∈ M" je eficientné riešenie danej úlohy (používa sa aj paretovské riešenie alebo nedominované riešenie), ak pre všetky "y" ∈ "M" platí nasledujúca implikácia: ak je "fi (x) &gt; fi (y)" pre nejaké "i" ∈ {1, …, "m"}, potom existuje "j" ∈ {1, …, "m"} také, že "fj (x) &lt; fj (y)". Nedominované riešenie tak nejde v jednom kritériu zlepšiť bez toho, aby sa v inom kritériu zhoršilo.
Eficientné riešenie sa často hľadá v tvare
formula_2
kde λi sú nejaké váhy.
Štôlňa

Štôlňa (z nem. "stollen") je horizontálne alebo iba mierne uklonené banské dielo, ktoré má svoj začiatok na zemskom povrchu. Jej vybudovanie je potrebné takmer pri akejkoľvek banskej činnosti v hornatom teréne.
Inuiti

Inuiti (iné názvy pozri nižšie) je súhrnný názov pôvodného obyvateľstva arktických oblastí siahajúcich od severovýchodnej Sibíri (Čukotského polostrova), cez Aljašku, arktickú časť Kanady (vrátane polostrova Labrador) až po východné Grónsko.
Názov.
Výraz Inuiti (sg. Inuk alebo Inuit, fem. Inuitka) označuje:
Pre Inuitov v širšom význame je synonymom výraz Eskimáci (sg. Eskimák, fem. Eskimáčka), resp. podľa pravopisu platného do roku 1940 "Eskymáci" (sg. "Eskymák"), zastarano "Eskimovia" (sg. "Eskimo") alebo "Eskymovia" (sg. "Eskymo"). Od používania tohto výrazu na pomenovanie súčasných etník sa upustilo, pričom s výnimkou Aljašky toto označenie zvykne byť pokladané za pejoratívum. Názov "Inuti" bol oficiálne prijatý Inuitskou cirkumpolárnou radou založenou v roku 1977. Podľa Brockhausu: „Často používaná alternatíva a údajné sebaoznačovanie ‚Inuiti‘ je problematické, pretože zahŕňa iba časť arktických domorodcov, a to Eskimákov v Kanade a Grónsku. Veľa domorodých skupín na Aljaške sa naproti tomu pomenúvajú ako Eskimáci, hoci Inuiti v Kanade toto pomenovanie odmietajú ako diskriminačné.“
"Inuiti" je zároveň úradné pomenovanie Eskimákov v Kanade a Grónsku; na Aljaške je úradné pomenovanie Eskimákov Juiti (jednotné číslo Juit).
Inuiti Kanady a severnej Aljašky sa sami nazývajú I(n)nuiti, čo v preklade znamená ľudia. Na Sibíri a južnej Aljaške sa nazývajú Juiti a v Grónsku Kulaiti.
Charakteristika.
Predkovia Inuitov pochádzajú zo Sibíri. Presnejšie z Čukotského polostrova. Pred tisícmi rokov prešli cez Aljašku pozdĺž kanadského pobrežia Severného ľadového oceánu do Grónska. Ich jazyk je eskimácko-aleutský. Žijú čiastočne polokočovným spôsobom života, pod stanmi z kože a v obydliach z dreva. Iglu si stavajú keď sú na love a zastihne ich zlé počasie. Na prežitie v arktických podmienkach vynašli kajak, olejovú lampu, iglu, anorak a prak. Ich prirodzeným zdrojom potravy je mäso, väčšinou tulene alebo veľryby, ktoré uviazli v plytčine, soby a pižmone, vtáčie vajcia. Odev si vyrábali z kožušín, nástroje z kostí a kameňa. Charakteristickými znakmi sú čierne rovné vlasy, žltá až svetlohnedá pleť, mongoloidné rysy a malý vzrast. Často obchodovali s fajkami. Okrem iných materiálov ich vyrábali aj z veľrybích kostí. Dnes žijú v sídlach v domoch s elektrinou a ďalšími vymoženosťami. S príchodom novej technickej doby nastala problematická sociálna situácia. Jej dôsledkami je zánik pôvodných tradícií, alkoholizmus, negramotnosť a nezamestnanosť. Až v súčasnosti sa Kanada snaží zvýšiť ich životnú úroveň. Eskimáci uznávajú mnohomužstvo.
Stavebná fakulta Technickej univerzity v Košiciach

Stavebná fakulta Technickej univerzity v Košiciach (skr. SvF TUKE) je jedna z fakúlt Technickej univerzity v Košiciach, ktorá vznikla dňa 20. februára 1977. Štúdium sa začalo v ak. roku 1977/1978 v odbore "pozemné stavby", následne sa v roku 1979 sa rozšírilo o študijný odbor "Konštrukcie a dopravné stavby", ktorý bol v roku 1991 premenovaný na odbor "Inžinierske konštrukcie" a dopravné stavby. Fakulta sa hlási k nasledujúcim trom študijným programom v odbore stavebníctvo:
Vedenie.
Vedenie fakulty pozostáva z:
Pracoviská.
Fakulta má pod sebou tieto 4 ústavy s nasledujúcimi oddeleniami:
Belehradská operácia

Belehradská ofenzíva bola ofenzíva 3. ukrajinského frontu Červenej armády a Národnej oslobodzovacej armády Juhoslávie a bulharských vojsk, proti nemeckej Skupine armád F, chorvátskej armáde a srbským četníkom. Cieľom operácie bola likvidácia skupiny armád F a oslobodenie južnej a východnej časti Juhoslávie a jej hlavného mesta Belehradu. Podstatnou tiež bola úloha preťať železničnú trať Belehrad-Solún, čím by sa skomplikoval ústup nemeckej skupiny armád E z južnejších častí krajiny, Albánska a Grécka na sever a do Maďarska.
Príprava na operáciu.
V septembri 1944 začala Červená armáda Jassko-kišinevskú operáciu, ktorá skončila pádom rumunskej vlády a pripojením Rumunska na stranu Spojencov v boji proti Hitlerovi. 5. septembra 1944 vyhlásil Sovietsky zväz Bulharsku vojnu a o dva dni neskôr jeho vojská prekročili bulharské hranice. Toho dňa vstúpili sovietske jednotky i na územie Juhoslávie, ktorá bola už 3 a pol roka okupovaná nacistickým Nemeckom. V priebehu septembra došlo k pádu bulharskej vlády a Bulharsko sa pridalo na stranu ZSSR. Krátko na to došlo k jednaniu s Národno-osloboditeľskou armádou Juhoslávie, ktorej predstaviteľom bol Josip Broz Tito, so zástupcami Sovietskeho zväzu i Bulharska. Bolo dohodnuté, že Červená armáda i Bulharská armáda pomôžu oslobodiť Juhosláviu; jej významnú časť však už v tej dobe kontrolovali Titovi juhoslávski partizáni. Sovietske aj bulharské vojská sa tiež zaviazali, že po oslobodení sa z Juhoslávie stiahnu.
Oslobodenie Juhoslávie.
25. septembra 1944 začali nemecké vojská prekvapujúci útok na jednotky 2. ukrajinského frontu. Bojov sa na nemeckej strane zúčastnili i kolaborantské chorvátske jednotky a srbskí četníci; tí už dlhšiu dobu bojovali proti Titovým partizánom. Spojenecké vojská po odrazení nemeckého útoku začali ofenzívu na fronte širokom 400 až 620 kilometrov. Prekonali východosrbské hory, dostali sa k rieke Velika Morava a pri Veľkom Sele prekročili Dunaj.
6. októbra začal útok na Belehrad. Bulharská národná armáda na ľavom krídle oslobodzovala Macedónsko, pričom jej úlohou bolo odrezať nemecké vojská v Juhoslávii od skupiny armád E v Grécku. Priamy útok na Belehrad začal 14. októbra 1944. Nemci síce dopravili do mesta posily, ale útoky Národno-oslobodeneckej armády Juhoslávie a Červenej armády, podporovanej juhoslovanskými povstalcami vnútri mesta, v priebehu niekoľkých dní nemeckú obranu zlikvidovali aj napriek posilám četníkov a ruských kozákov (bojujúcich na strane nacistického Nemecka). 20. októbra bol Belehrad oslobodený a do konca mesiaca bolo obsadené celé Srbsko.
Dohra.
Po oslobodení Belehradu a väčšej časti Srbska sa Červená armáda v súlade s dohodami stiahla z Juhoslávie a premiestnila sa na severný breh Dunaja. S pomocou bulharských jednotiek bolo do konca novembra 1944 obsadené Macedónsko a Kosovo i Metohija. Zostatok Juhoslávie postupne oslobodila od nemeckej okupácie Národno-oslobodenecká armáda Juhoslávie, ktorá sa premenovala na Juhoslávsku ľudovú armádu. Vďaka mobilizácii došlo k vytlačeniu nemeckých vojsk z Juhoslávie bez zásahu cudzích armád. Sovietske vojská postupovali z Juhoslávie do Maďarska, kde malo dôjsť ku bojom o Budapešť.
Strojnícka fakulta Technickej univerzity v Košiciach

Strojnícka fakulta Technickej univerzity v Košiciach (skr. SjF TUKE) je jedna z fakúlt Technickej univerzity v Košiciach.
História fakulty.
Vládnym nariadením zo dňa 8. júla 1952 bola už po druhýkrát založená "Vysoká škola technická v Košiciach" a jednou z jej prvých troch fakúlt bola práve strojnícka fakulta s názvom "Fakulta ťažkého strojárstva".
Neskoršia industrializácia Slovenska v odvetviach strojárstva, metalurgie, energetiky, ťažby a spracovania surovín si vyžadovala veľký počet kvalifikovaných strojných inžinierov. Fakulta poskytla výrazné osobnosti pre vznik dnešnej fakulty elektrotechniky a informatiky a neskôr aj pre vznik stavebnej fakulty.
Za obdobie svojej existencie strojnícka fakulta vychovala viac ako 400 bakalárov, približne 13 000 inžinierov a takmer 300 doktorandov.
Vedenie fakulty.
Vedenie fakulty pozostáva z:
Ústavy.
Fakulta má nasledujúce ústavy:
Ústav automatizácie, mechatroniky, robotiky a výrobnej techniky 
Ústav technologického a materiálového inžinierstva 
Ústav priemyselného inžinierstva, manažmentu, inžinierstva prostredia a aplikovanej matematiky
Ústav  mechaniky,  energetického a konštrukčného inžinierstva  
Ústav špeciálnych inžinierskych procesológií
Fakultné pracoviská
Dekani od vzniku fakulty.
Na čele fakulty od jej vzniku stáli dekani:
Fakulta výrobných technológií so sídlom v Prešove Technickej univerzity v Košiciach

Fakulta výrobných technológií so sídlom v Prešove Technickej univerzity v Košiciach (skr. FVT TUKE) je jedna z fakúlt Technickej univerzity v Košiciach, ktorá sídli v Prešove. 
História fakulty.
Fakulta výrobných technológií bola zriadená na pokyn Ministerstva školstva SR, rozhodnutím Akademického senátu TU č. 41/92 s účinnosťou od 1. septembra 1992 ako "Fakulta odborných štúdií TU" na základoch niekdajšieho pracoviska Strojníckej fakulty v Prešove. Fakulta pod súčasným názvom od 1. mája 1996 poskytuje vysokoškolské štúdium v jednom akreditovanom študijnom odbore "Výrobné inžinierstvo" na šiestich študijných zameraniach, v ktorých študuje celkovo okolo 900 študentov v dennej aj externej forme. Fakultu tvorí 6 katedier a 3 pracoviská.
Ústavy.
Fakulta má spolu tri nasledujúce ústavy:
Sojuz 24

Sojuz 24 () bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz 24 vyštartoval 7. februára 1977 a jeho cieľom bolo spojenie s kozmickou stanicou Saľut 5 a preskúmanie stavu atmosféry na stanici, aby sa zistilo či sa stal toxickým a či mal účinky na posádku Sojuzu 21. Na palube boli Viktor Gorbatko a Jurij Glazkov. Volací znak misie bol Terek, podľa rieky Terek na Kaukaze.
František Kele

RNDr. František Kele ml. PhD. (* 21. marec 1936, Bratislava – † 19. október 2014, Vysoké Tatry) bol slovenský horolezec, cestovateľ, pedagóg, publicista a geograf.
Angažoval sa v hľadaní stôp vo svete po pôsobení Mórica Beňovského, Martina Kukučína a Milana R. Štefánika.
Od roku 1990 sa angažoval v Spoločnosti Milana Rastislava Štefánika. Na tému Štefánik a jeho pôsobenie vo svete odprednášal takmer 300 prednášok spojených s premietaním CD a DVD. 
Život.
Jeho otec bol tatranským chatárom. Na tatranské štíty začal vystupovať už ako dvanásťročný (1948). V rokoch 1951 až 1954 bol najmladším horským vodcom s právom vodiť v oblasti celých Vysokých Tatier. Na vrchole Mont Blancu stál po prvý raz v roku 1955 ako člen štátneho Československého reprezentačného družstva horolezcov. 
Popri aktívnej horolezeckej činnosti vyštudoval vysokú školu a odborne sa venoval ľadovcom (glaciológia). Spoluzakladal Sekciu pre výskum vysokých pohorí pri Slovenskej geografickej spoločnosti pri SAV a Združenie AntArktis. 
Intenzívne sa venoval organizovaniu horolezeckých, polárnych a geografických výprav, medzi ktorými boli aj tri cesty okolo sveta. Je zatiaľ najznámejším slovenským cestovateľom. Napísal desiatky kníh a stovky článkov s horolezeckou a cestovateľskou tématikou.
Lezenie a expedície.
Vyše 550 výstupov v Tatrách, 50 prvovýstupov. Jeden letný, dva zimné (1955) prechody hlavného hrebeňa. Prvý výstup na Mt. Blanc 1955. Pôsobil na výpravách Ahaggar 1973, Hindúkuš 1974, Kilimandžáro 1977 (vrchol Kibo), Patagónia 19823 (Fitz Roy). Viedol expedíciu na Mount Everest 1984, na Severný pól 1993, bol zástupcom vedúceho Karakoram 1988. Vystúpil aj na Aconcaguu, Elbrus, Chimborazo, Popocatépetl, atď. Najaktívnejší slovenský cestovateľ 20. storočia. Navštívil všetky kontinenty vrátane Oceánie a Arktídy. Vykonal tri cesty okolo sveta.
Uskutočnil vyše 70 vážnych výprav a ciest, napr.:
Rodina.
Známym horolezcom a tatranským chatárom bol jeho otec František Kele. Manželka Ľudmila Keleová je spoluautorkou troch cestopisov (Cesty snov, Dni a noci pod Južným krížom) a dvoch samostatných publikácií (Úsmevy písané kriedou a Ošklbané detstvo). Dcéra Tatiana Keleová - Vasilková píše romány.
Autor a spoluautor 35 publikácií.
Viacero publikácií s tatranskou tématikou
Sojuz 25

Sojuz 25 () bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz 25 vyštartoval 9. októbra 1977, pričom mal byť prvou misiou ku kozmickej stanici Saľut 6. Misia však zlyhala kvôli problémom s pripojením sa k stanici. Na palube boli Vladimir Kovaľonok a Valerij Riumin. Volací znak misie bol Foton. 
Všetko prebiehalo v poriadku až do momentu pripojenia lode k stanici. Pripojenie bolo potrebné k umožneniu elektrického spojenia. Problém bol neskôr pripísaný k poruchovému mechanizmu na Sojuze ale toto bolo nezistené až do misie Sojuzu 26, kde bol vykonaný výstup do otvoreného vesmíru s cieľom preveriť druhý spojovací port na stanici Saľut 6.
Ján Slovenčiak

Ján Slovenčiak (* 5. november 1981, Tornaľa) je slovenský futbalový brankár, ktorý hráva za belgický klub RE Mouscron.
Palcmanská Maša (vodná nádrž)

Palcmanská Maša je najväčšia vodná nádrž na území Slovenského raja, vytvorená na hornom toku rieky Hnilec, v kotlinovitom rozšírení údolia pod južnými skalnatými zrázmi Geráv.
Na jej brehoch vyrástli ubytovacie, športové a rekreačné zariadenia. Priamo na jazere sú umiestnené zariadenia rybného hospodárstva.
Pri brehoch vodnej nádrže Palcmanská Maša vznikla v roku 1933 zlúčením obcí Imrichovce a Štefanovce obec Dedinky. 
Účelom nádrže je akumulovanie vody pre zabezpečenie prívodu k vodnej elektrárni v Dobšinej, vyrovnanie prietokov Hnilca a rekreačné využitie.
Nádrž sa nachádza v údolí rieky Hnilec nad miestnou časťou obce Mlynky, Palcmanskou Mašou. Vznikla vybudovaním betónovej gravitačnej priehrady na Hnilci v rkm 71,350. Pri dosiahnutí maximálnej hladiny 786,10 m n. m. je v nádrži akumulovaných 11,063 mil. m3 vody a je zatopená plocha o rozlohe 86,5 ha. Dĺžka vzdutia dosahuje 3,9 km. Nádrž je dôležitou súčasťou prečerpávacej vodnej elektrárne Dobšiná, prvej prečerpávacej elektrárne na Slovensku.
Vodné dielo Dobšiná.
Vodná nádrž je dôležitou súčasťou vodného diela Dobšiná. Výstavba vodného diela sa realizovala podľa projektu Hydroprojektu Bratislava na základe návrhu švajčiarskej firmy Motor-Columbus a dodávateľom stavebných prác bol Hydrostav Bratislava. Výstavba vodného diela prebiehala v rokoch 1948 až 1954. Hlavnými objektami vodného diela sú priehrada Palcmanská Maša so svojími funkčnými zariadeniami (dnovým výpustom a priepadom) a prívod k vodnej elektrárni pozostávajúci z vtokového objektu a tlakového privádzača, záchytná nádrž s prečerpávacou vodnou elektrárňou v Dobšinej - Vlčej Doline a vyrovnávacia nádrž pod Dobšinou. V roku 1994 bola nízkotlaková časť elektrárne zefektívnena vybudovaním Malej vodnej elektrárne Dobšiná II. V roku 2013 bola spustená prevádzka 3. stupňa vodného diela Dobšiná a to MVE Dobšiná III vybudovanej na vyrovnávacej nádrži pod Dobšinou. 
Prietoky Hnilca sa akumulujú vo vodnej nádrži Palcmanská Maša. Cez odberný objekt, umiestnený na pravom brehu nádrže, sa voda dostáva do 2,713 km dlhého tlakového privádzača uloženého v tuneli popod Dobšinský kopec a tlakovým potrubím uloženým v zemi dostáva do povodia rieky Slaná, k vysokotlakovej vodnej elektrárni vo Vlčej Doline. Voda, spracovaná vysokotlakovými turbínami, sa dostáva do záchytnej nádrže na potoku Vlčia. Odtiaľ, v závislosti na energetickej situácii, sa buď prečerpáva späť do vodnej nádrže Palcmanská Maša, alebo sa cez nízkotlakovú časť (od r. 1994 MVE Dobšiná II) alebo priamo dostáva do odpadového kanála, ktorý ústi do Dobšinského potoka.
Elektráreň je vybudovaná ako vysokotlaková špičková elektráreň, v ktorej sú inštalované dve vysokotlakové turbíny typu "Francis" a dva generátory, používané tiež ako elektromotory na poháňanie vysokotlakových čerpadiel.
V prevádzke je už od roku 1953. Po rekonštrukcii v roku 2003 sa jej výkon zvýšil na 2x 12 MW. Rekonštrukciu strojného zariadenia prevádzala firma SULZER HYDRO Zurich, ktorej súčasťou je dnes aj pôvodný výrobca turbíny ESCHER WYSS.
Zaujímavosťou je, že voda je prevádzaná z povodia Hnilca do povodia Slanej.
Valenciennes FC

Valenciennes Football Club, (Valenciennes FC) je francúzsky futbalový klub, ktorý sídli v meste Valenciennes. Hráva prvú najvyššiu francúzsku ligu. Bol založený v roku 1913. Domáce zápasy hráva na štadióne Stade Nungesser.
Opevnenie

Opevnenie alebo fortifikácia (z lat. "fortis" - silný a "facere" - robiť) sú vojenské konštrukcie a stavby navrhované na obranu a ochranu. Ľudstvo ich buduje už tisícky rokov a ich realizácie sa zlepšovali stúpajúcou úrovňou technickej zručnosti. Tradičným príkladom konštrukcie fortifikácií sú kastrá (vojenské tábory) z čias rímskych légií, ale prvými reálnymi realizáciami sú obranné múry mestských štátov ešte z čias Mezopotámie, alebo múr obklopujúci Jericho z 8. tisícročia pred Kr. Predchodcami fortifikácie, tak ako je chápaná dnes, boli obranné valy a konštrukcie, ktoré stavali predchodcovia človeka okolo svojich sídiel na obranu proti zvieratám, prípadne napadnutiu iným kmeňom.
Posun v systéme konštrukcie a princípe konceptu prišiel v stredoveku. Vtedy bol značne ovplyvnený príchodom pušného prachu a ťažkej techniky v podobe diel. V tomto období sa múry spevňovali, zhrubovali a využíval sa princíp spevnenia zemou, ako opornej konštrukcie. Bolo to nevyhnutné vzhľadom na silu kanónov a eliminácie dopadu delových gúľ, ktoré spôsobovali značné škody. Stúpajúca hĺbka muriva bola potrebná taktiež pre využitie diel na obranu, ktoré sa situovali do obranného múru alebo na neho.
Fortifikácie delíme na permanentné a poľné. Z čoho permanentné predstavujú tradičnú formu, konštrukciu obranného valu a poľné sú dočasné a vytvárané bojovými jednotkami ako obranné pozície v teréne. Najznámejším typom fortifikácie sú obranné mestské múry, známe ako mestské hradby. Megalomanskejším príkladom sú hradby okolo hraníc štátu alebo regiónu. Klasickým príkladom je Veľký čínsky múr.
Hannes Reichelt

Hannes Reichelt (* 5. júl 1980, Altenmarkt im Pongau, Rakúsko) je rakúsky lyžiar. Svoje prvé preteky vo Svetovom pohári vyhral 1. decembra 2005.
Eskimák

Eskimák môže byť:
Inuit

Inuit môže byť:
Peter Mišák

Peter Mišák, PhDr. (* 1950 v Ružomberku), učiteľ, redaktor, odborný redaktor, zostavovateľ, literárny kritik, publicista, básnik, lexikograf. Pôsobil ako učiteľ na základnej škole, odborný a vedúci odborný redaktor zdravotníckych učebníc a medicínskych odborných publikácií vo Vydavateľstve Osveta v Martine, neskôr ako novinár, redaktor a šéfredaktor Slovenských národných novín v Martine. Autor scenárov, rozhlasových pásiem a poviedok pre rozhlas.
Doterajšia tvorba.
Za básnickú zbierku "Soľ v nás" získal v roku 2000 Prémiu Paula Rusnaka ako ocenenie Svetového kongresu Slovákov za pôvodnú tvorbu, za "Malý slovník slovenských spisovateľov" v roku 2003 Cenu primátora krajského sídla za významný literárny počin.
Fakulta umení Technickej univerzity v Košiciach

Fakulta umení Technickej univerzity v Košiciach (Fakulta umení TUKE) je jednou z fakúlt Technickej univerzity v Košiciach. Je stabilnou umelecko-vzdelávacou inštitúciou etablovanou v domácom aj zahraničnom kontexte. Fakulta umení TUKE má výrazný vplyv na formovanie kultúrno-umeleckého prostredia a rozvoj segmentov kreatívneho priemyslu v rámci Košického regiónu.
História.
Fakulta umení TUKE bola založená 2. októbra 1998 pod názvom "Fakulta úžitkových umení" so zameraním na štúdium v odboroch architektúra, dizajn a výtvarné umenie. Počet príslušných katedier na fakulte sa neskôr rozšíril o "Katedru teórie a dejín umenia". V období 2001/2002 sa pôvodný názov fakulty zmenil na oficiálny názov – "Fakulta umení". Fakulta umení TUKE bola jedným z hlavných partnerov projektu Košice – Európske hlavné mesto kultúry 2013. V roku 2017 sa stala spolu s ďalšími partnermi konzorcia členom významnej siete UNESCO – Creative City of Media Arts. 
Vedenie fakulty.
Aktuálne vedenie Fakulty umení TUKE:
Katedry.
Vďaka výsledkom v oblasti umeleckého vzdelávacieho procesu a vedecko-výskumnej činnosti, ako aj postupným rozvojom infraštruktúry, záujem o štúdium na tejto fakulte narastá. Fakulta umení TUKE disponuje v súčasnosti 4 katedrami:
Umelecko-vzdelávacia činnosť.
V kontexte ostatných umeleckých vysokých škôl na Slovensku má Fakulta umení TUKE svoje špecifické postaveniena jednej strane svojou vnútornou štruktúrou (výtvarné umenie a intermédiá, architektúra, dizajn)na strane druhej lokáciou v technicky orientovanom univerzitnom prostredí. Esprit Fakulty umení TUKE ovplyvňuje do výraznej miery spojenie umeleckých (humanitných) a technologických oblastí. Aktuálne prebiehajúca medziodborová komunikácia, inovácie a rôznorodé kreatívne riešenia vplývajú pozitívne aj na generovanie umeleckých výstupov často interdisciplinárneho charakteru. Fakulta umení TUKE poskytuje vysokoškolské vzdelávanie v troch stupňoch kreditného vysokoškolského štúdia.
Vedecko-výskumná činnosť.
Vedecko-výskumná činnosť na Fakulte umení TUKE je realizovaná na jej jednotlivých katedrách a pracoviskách. K dôležitým platformám formujúcim celouniverzitnú spoluprácu patria RobLab, Centrum pokročilých vizualizácií a CORE Labs. Nemenej dôležitá je spolupráca s univerzitným pracoviskom UVP Technicom na báze špecifických projektov. Základný umelecký výskum na fakulte je dôležitý najmä z pohľadu stimulácie procesu umeleckého vzdelávania.
Campus Gallery.
Campus Gallery je výstavný a multifunkčný priestor, ktorý bol založený v roku 2015 pod odbornou gesciou Fakulty umení TUKE. S názvom galérie sa spája identita lokality, ktorou je živý univerzitný areál (campus) so svojím prirodzeným naturelom a odborným publikom. Významná časť programu galérie je orientovaná na domácu aj zahraničnú profesionálnu umeleckú scénu, odbornú či medziodborovú prax. Súčasťou aktivít galérie je tiež spolupráca s ostatnými fakultami Technickej univerzity v Košiciach, ako aj ďalšími externými vzdelávacími a galerijnými inštitúciami.  
Dekani fakulty.
Od vzniku Fakulty umení TUKE v roku 1998 pôsobili v jej vedení:
Fortifikácia

Fortifikácia môže byť:
Žilina (hrad)

Žilina (normovaný názov) alebo Žilinský hrad je zaniknutý hrad v Žiline, ktorého pozostatky sa našli až v roku 2008. Prvá zachovalá písomná zmienka o hrade je z roku 1318, keď bol hrad vo vlastníctve Matúša Čáka Trenčianskeho. Avšak hrad môže byť aj starší. Naposledy bol hrad písomne spomínaný v roku 1457, zanikol v 15. storočí. Historik Richard Marsina tvrdí, že vtedajší majitelia Žiliny Detrikovci začali po roku 1270 stavať Žilinský hrad, kvôli opevneniu a ochrane pred útokmi. Avšak história hradu nie je jednoznačná a existuje veľa hypotéz o jeho dejinách a význame.
Až na prelome mája a júna 2008 sa počas archeologického prieskumu objavili pozostatky Žilinského hradu. Zvyšky kamennej veže sa našli vedľa Katedrály Najsvätejšej Trojice (Farských schodov) v centre mesta. Podľa vedúceho výskumu Jozefa Hošša ide o najvýznamnejší súčasný objav v Žiline, ktorý prepísal jej dejiny. Veža s vnútorným priemerom 7,5 m a vonkajším priemerom 13,2 m a s šírkou muriva 290 – 300 cm, mohla mať výšku až 20 metrov. Išlo o donjon - obytnú vežu. Môžeme uvažovať aj so začiatkom výstavby pravdepodobne už na konci 12. storočia v súvislosti s aktivitami uhorského panovníka Bella III.
Budatínsky hrad je vzdialený len 1,3 km od centra Žiliny.
Pre výstavbu obchodného centra Mirage sa archeologický nález na pôvodnom mieste nezrekonštruoval, ale bol zbúraný. Jednotlivé kamene boli použité na hypotetickú rekonštrukciu umiestenú v obchodnom dome. Obchodný dom nahradil časť mestskej pamiatkovej rezervácie Žilina. Pre výstavbu bola už 12. júla 2008 dokonca zničená pamiatkovo chránená budova starej fary. Tieto kroky pobúrili verejnosť a ministerstvo kultúry, ktoré ju vyhlásilo za národnú kultúrnu pamiatku (definitívne však až po jej odstránení) aj proti súhlasu cirkvi. Ministerstvo podalo trestné oznámenie. Projekt rátal s obnovením pôvodnej budovy fary a zakomponovaním do novej budovy obchodného centra, no táto časť zámeru sa nerealizovala.
Marcus Hellner

Marcus Hellner (* 25. november 1985 v Lerdala, Švédsko) je švédsky bežec na lyžiach.
Marcus Hellner bol úspešný junior. V mládežníckych kategóriach si pripísal 7 víťazstiev. Svoje doposiaľ jediné víťazstvo vo svetovom pohári v behu na lyžiach dosiahol v sezóne 2008/2009 v úvodných pretekoch v Gällivare.
Petter Northug

Petter Northug (* 6. január 1986 v Levanger, Nórsko) je nórsky bežec na lyžiach. Je členom klubu Strindheim IL, ktorý sídli v Trondheime. Petter má dvoch súrodencov, bratov Even a Thomas. 
Petter Northug si svoje prvé víťazstvo pripísal v roku 2006 vo Falune v tímovom šprinte. Odvtedy na svoje konto pridal aj ďalšie tri víťazstvá.
Umiestnenie vo Svetovom pohári.
&lt;br&gt;
Christoph Gruber

Christoph Gruber (* 25. marec 1976, Schwaz, Rakúsko) je rakúsky lyžiar. Svoje prvé preteky vo Svetovom pohári vyhral 21. decembra 2000. Celkovo vyhral Gruber 5 pretekov Svetového pohára.
Midžwiz

Midžwiz () je tradičný dychový hudobný nástroj pozostávajúci z dvoch paralelných píšťal. Pochádza z Egypta, používa sa však v celej Levante.
Oto Gabrik

Oto Gabrik (* 7. júl 1922) je slovenský bridžista, čestný člen Slovenského bridžového zväzu, člen Košického bridžového klubu.
Bridž sa naučil hrať ako samouk počas štúdia na gymnáziu v Košiciach.
S priateľmi ho hrával ešte pred 2. svetovou vojnou v známej Andrássyho kaviarni v Košiciach. So Šoltésom vyhral majstrovstvá Slovenska v Žiline.
Jeho ďalšími partnermi boli Koloman Hencz, Martin Klimčík a posledné roky Alexander Belyus. V roku 2008 mu predsedníctvo SBZ udelilo čestné členstvo v SBZ, diplom čestného člena mu bol odovzdaný na konferecnici SBZ v Tatranských Zruboch.
Miroľská slatina

Miroľská slatina je prírodná rezervácia v Laboreckej vrchovine v správe štátnej ochrany prírody Prešov.
Rozprestiera sa v katastrálnom území obce Miroľa, bola vyhlásená v roku 1980 a má rozlohu . Ochranné pásmo nebolo určené. Na území rezervácie platí 4. stupeň ochrany. Nachádza sa v Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty. Predmetom ochrany je vzácna slatinná vegetácia s výskytom suchopýru širokolistého. Rastú v ňom medzinárodne významné kvety – kruštík močiarny či barička močiarna patria medzi vzácne ohrozené druhy rastlín. Dokopy sa v nej podarilo identifikovať 182 druhov rastlín. Okrem nich tu môžete zazrieť aj vzácne druhy vtákov. 
Chránené územie je ukážkou vzácnych lúčnych a slatinných spoločenstiev, ktoré sa v okrese Svidník nachádzajú iba v tejto lokalite. Dominujú tu ostrice, páperník širokolistý, na najmokrejších častiach vachta trojlistá a iné zákonom chránené rastliny.
Celá lokalita slúži ako náučný a výskumný objekt.
Mandorla

Mandorla (mandľa po taliansky) - typická stredoveká ozdoba, najmä v románskom slohu, oválna alebo elipsovitá svätožiara okolo Kristovho majestátu (Krista - vládcu sveta) v tvare mandle. Svätožiara v tvare mandle obopínajúce telo celého božstva.
Tvar mandorly je odvodený od mandle a mandľovníka, ktorý je symbolom stromu večného života. V kresťanskej ikonografii mandorla bola prisúdená tróniacemu Ježišovi Kristovi pri Poslednom súde, alebo Márii.
Mandorla je druhotná a sekundárna funkcia cesty (symbolu lona už v praveku) symbolizujúca pôvodný význam brány života, t. j. rodidiel.
V kresťanskej ikonografii znamená prevtelenie Krista, a keď Kristus je zobrazený v mandorle ako sudca ľudstva, má význam znovuzrodenia. Zobrazenie Márie v mandorle symbolizuje predstavu, že Kristus bol počatý v panenskom Mariinom období, ako sa rodí mandľové jadro vo svojom nedotknutom puzdre. V maliarstve je mandorla zobrazovaná zlatou alebo žltou farbou, často ale tiež v dúhových farbách s odkazom k dúhe, kedy modrá, červená, žlta a zelena farba symbolizujú vzťah k vesmíru.
Zdroj.
Literatúra: Svet umenia; Umenie od A po Z, Ikar, 2002. str. 338
Zemepisník mapovitý

Zemepisník mapovitý () je druh lišajníka. Má kôrovitú stielku žltozelenej, citrónovozelenej až zelenej farby. Rastie hojne na nevápenatých horských skalách a horninách, môže byť preto použitý aj pri poznávaní hornín.
Stielka je hrubá, políčkatá alebo bradavičnatá. Spóry (výtrusy) má tmavohnedé s početnými priečnymi aj pozdĺžnymi priehradkami. Výtrusy ohraničujú stielku a stielky priliehajúce k sebe preto vytvárajú dojem mapy so zelenými plochami a čiernymi čiarami.
Miroslav Caban

Miroslav Caban (* 4. apríl 1964, Brezno) je český horolezec a fotograf slovenského pôvodu. V čase svojho výstupu na Mount Everest mal síce obe občianstva, ale trvalé bydlisko v Česku, takže figuruje v českých prehľadoch osemtisícovkárov. Jeho najväčším úspechom je zdolanie projektu Seven Summits - projekt, v ktorom majú horolezci vystúpiť na všetky najvyššie hory všetkých siedmich kontinentov - ako druhý na svete hneď za legendárnym Reinholdom Messnerom.
Lezenie.
Mladosť prežil na Liptove a v Banskej Bystrici, po vojenčine zakotvil a rodinu si založil na južnej Morave.
V Alpách vystúpil na Grossglockner, Mont Blanc, Matterhorn. V Andách najprv v roku 2000 neúspešný, 2001 úspešný pokus o Aconcaguu. V roku 2001 pokus o K2, dosiahol 8000 m. V ďalšom roku sa najprv pokúsil o Čho Oju, ale jeho najväčším úspechom sa stal výstup bez kyslíka na Mount Everest v roku 2002 . Potom sa sústredil na projekt 7 Summits (tiež Koruna Zeme), teda najvyššie vrcholy svetadielov. V roku 2004 zdolal Kilimandžáro, Elbrus, Mount McKinley a Mt. Vinson, 2005 Carstenz Pyramid, Mt. Kosciusko (najvyšší vrchol Austrálie "pre istotu") a znova Aconcaguu. Ako druhý Slovák po Hámorovi tak naplnil tento projekt, ale prvý (a 2. na svete) bez kyslíka. Na rok 2007 plánoval pokus o 4 osemtisícovky - Šiša Pangma, Čho Oju, Broad Peak a K2. Na dvoch sa pre nečas otáčal 200 m pod vrcholom, na zvyšných nižšie. Potom vyhlásil, že s osemtisícovkami končí.
Lille OSC

Lille OSC je francúzsky futbalový klub, ktorý sídli v meste Lille. Bol založený v roku 1944 fúziou klubov Olympique Lillois a SC Fives.
Svoje domáce zápasy hrá od roku 2012 na štadióne Stade Pierre-Mauroy. Jeho najväčším rivalom je klub RC Lens, zápasy medzi nimi sa označujú ako "Derby du Nord" "(Severské derby)".
Lille OSC v európskych pohároch.
zdroj: kassiesa.net
Laverne &amp; Shirley

Laverne &amp; Shirley bol americký televízny sitkom, ktorý vysielala televízia ABC od roku 1976 až do 1983. V hlavných úlohách účinkovali Penny Marshallová ako Laverne De Faziová a Cindy Williamsová ako Shirley Feeneyová, ktoré boli spolubývajúce, ktoré (na začiatku seriálu) pracovali v pivovare v Milwaukee. Tento seriál bol odvodený (spin-off) z ďalšie veľmi úspešného amerického sitkomu Happy days, v ktorom boli Laverne a Shirley pôvodne predstavené ako známe Fonzieho.
Dej seriálu začína približne v roku 1959 a končí v roku 1967 a zobrazuje ako dve najlepšie priateľky a spolubývajúce, slobodné, mladé, pracujúce ženy riešia rôzne problémy s mužmi, so susedmi, ale aj medzi sebou.
Seriál bol natáčaný v štúdiách spoločnosti Paramount, konkrétne v štúdiu č. 20, kde sa teraz v takmer pôvodných kulisách natáča ďalší veľmi úspešný sitkom Dva a pol chlapa.
Tobias Sammet

Tobias Sammet (* 21. november 1977, Fulda, Nemecko) je nemecký spevák, skladateľ a textár.
Je zakladateľom a frontmanom nemeckej power metalovej skupiny Edguy, tiež známy ako tvorca metalovej opery Avantasia a člen metalového projektu "Final Chapter". Tiež bol hosťom Rob Rocka na albume "Holy Hell" a metalovej opere "Aina". Na albume skupiny Edguy "Theater of Salvation" boltiež basgitaristom a klávesákom. Neskôr sa zameral hlavne na spev. Obľubuje kapely ako sú AC/DC, Iron Maiden, Kiss, "Tom Petty", Helloween.
Discografia.
Edguy.
Age of the joker (2011)
Rainer Schönfelder

Rainer Schönfelder (* 13. jún 1977, Wolfsberg, Rakúsko) je rakúsky lyžiar. Svoje prvé preteky vo Svetovom pohári vyhral 6. februára 2000. Celkovo vyhral Schönfelder 5 pretekov Svetového pohára. Špecializuje sa najmä na točivé disciplíny.
Víťazstvá vo Svetovom pohári.
1 - Schönfelder mal v cieli zhodný čas ako Kalle Palander, a tak obaja boli vyhlásení za víťazov.
Francois de Menil

Francois de Menil (* 1945) je americký architekt. Je autorom mnohých občianskych i bytových budov, no zaoberá sa aj dizajnom.
Životopis a kariéra.
Jeho rodičia boli umelecky založení, žijúci v Houstone. Francois de Menil začal svoju kariéru ako dokumentarista. Po réžii významných filmov o umelcoch sa rozhodol vrátiť do školy a pokračovať v štúdiu architektúry a dizajnu.
Francois de Menil získal bakalársky titul architekta v roku 1987 (Irwin S. Chanin School of Architecture). Pracoval v ateliéroch "Richard Meier &amp; Partners" a "Kohn Pedersen Fox". V roku 1991 si založil vlastný ateliér "FdM:Arch" v New Yorku v Spojených štátoch. Menil má licencie v štátoch New York, Texas a v Severnej Karolíne a tiež má certifikát NCARB. Je členom New Yorskej a Texaskej spoločnosti architektov.
Ocenenia.
Francois de Menil je nositeľom mnohých ocenení za architektúru a dizajn, ktoré sú uverejňované v odborných publikáciách. Podieľal sa na mnohých výstavách a naďalej prednáša na "Temple University – School of Architecture" vo Philadelphii.
Francois de Menil bol v roku 2001 zvolený do College of Folows of the American Institute of Architects. Je správcom Cooper Union for the Advencement of Science and Arts a taktiež rozhodoval pri množstve architektonických posudkov.
Ursínyho ulica

Ursínyho ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto, v okrese Bratislava III. Je pomenovaná podľa Michala Ursínyho (18651933), slovenského stavebného inžiniera a pedagóga pôsobiaceho v Česku. Prvotný názov ulice bol Riegrova ulica.
Nachádza sa medzi ulicami Kraskova a Šuňavcova, v obytnej zóne medzi komunikáciami Račianska a Pionierska. Na začiatku Ursínyho ulice je rovnomenná električková zástavka (linky 3, 7). 
V roku 1924 tu bol postavený obytný súbor Legiodomy od architekta Dušana Jurkoviča, ktorý bol určený česko-slovenským legionárom. Ulica má celkovú dĺžku 340 m, pričom Légiodomy z toho zaberajú 290 m.
Kontrola (House)

Kontrola (anglicky: "Control") je štrnásta epizóda z prvej série seriálu Dr. House.
Dej.
Hlavným pacientom je 32-ročná Carly, ktorá je výkonná riaditeľka Sonyo Cosmetics. Housea prípad zaujme, pretože nemôže pohnúť nohou kvôli ochrnutiu stehenného svalu. Cameronovej napadne zrazenina v stehne a po chvíli zmanipuluje Foremana aj Chasea. House následne nariadi vyšetrenie. Po prvýkrát sa objavuje miliardár Edward Vogler, ktorý nemocnici venuje 100 miliónov dolárov a stáva sa predsedom správnej rady nemocnice. Od začiatku sa mu však House nepáči (jedným z dôvodov je nenosenie bieleho plášťa). Carlyne testy ukazujú, že je v poriadku, ale dostáva hrozné bolesti. House sa domnieva, že ide o rakovinu kosti a konzultuje to s Wilsonom. Testy však rakovinu neodhalia. Podozrenie ďalej padá na rakovinu konečníka. Carla však odmieta vyšetrenie (kolonoskopiu), ktorá by diagnózu potvrdila. Podstupuje miesto toho nákladnú virtuálnu kolonoskopiu, ktorá však žiadnu rakovinu neobjaví. Chase urobí angiogram, ktorý pokazí. House sa naňho preto nahnevá. Pri ďalšom z vyšetrení sa Carle v pľúcach začne hromadiť tekutina a ona sa topí. House navštívi jej izbu, keď spí a zistí, že sa rituálne reže do nôh, a že bude potrebovať transplantáciu srdca. Existuje však rizikový faktor, ktorý by transplantáciu znemožnil. Carla je bulimička a dlhodobo užíva Ipecac, ktorý spôsobil jej ochorenie srdca. Nakoniec ale House klame pred transplantačnou komisiou a Carla dostane nové srdce. Houseov tím však prehľadáva jej izbu a Chase nájde Ipecac, a tak ide udať Housea Voglerovi. Ten následne príde za Houseom a povie mu čo sa dozvedel. 
Medzitým liečil v ambulancii House chlapca, ktorého otec je nemý, pretože mu operovali koleno. To sa Houseovi nezdá. Zistí, že pri operácii mu pri intubovaní čiastočne poškodili hlasivky, za čo dostal od nemocnice odškodné. Do hlasiviek mu injekciou pichne botox, ktorý by mal všetko napraviť, ale otec je stále nemý. Nakoniec House zistí, že po jeho liečbe je nemý nie preto, že by nemohol, ale preto, že nechce vrátiť peniaze. To si však nechá iba pre seba.
Róbert Gálfy

Róbert Gálfy (* 1960), PaedDr., slovenský horolezec, skialpinista a horský vodca UIAGM.
Lezecké výkony.
Urobil vyše 200 výstupov vo Vysokých Tatrách (v zime 46, 19 prvovýstupov, všetky tieto výstupy urobil do roku 1985). V Alpách urobil výstupy napr. na Grandes Jorasses, na Petit Jorasses, na Blaitiére, na Mount Blanc du Tacul, na Aig. Verte. Na Pamíre v roku urobil 1982 výstupy na Pik Korženevskej 7105 metrov (zjazd na lyžiach) a Pik Somoni 7495 metrov (celkovo na Pik Somoni vystúpil trikrát) ďalej tiež na Pamíre v roku 1985 urobil výstup na Pik Lenina 7134 metrov s Ivanom Urbanovičom ml. (zjazd na lyžiach) a na Pik Somoni (7495 metrov) s Ivanom Urbanovičom ml. a s Ivanom Vozárikom. V roku 1986 urobil na Pamíre znova výstup na Pik Somoni (7495 metrov) a zjazd na lyžiach, ďalej vystúpil na Pamíre na šesťtisícovku Pik Achmadi Doniša s Ivanom Vozárikom. V Patagónii v roku 1983 urobil spolu s Michalom Orolinom a s Vladimírom Petríkom prvovýstup na Cerro Fitz Roy v Mexiku urobil výstup na Popocatépetl. V rámci expedície na Káčaňdžungu v roku 1981 urobil prvovýstup na Jannu (7710 metrov). Zúčastnil sa tiež expedície na Lhoce Šar 8400 metrov v roku 1984. Bol aj účastníkom expedície na Mount Everest 8848 metrov v roku 1987. V roku 1988 viedol expedíciu na Gašerbrum I 8068 metrov, vystúpil naň spolu s Františkom Šoltésom a s Ivanom Urbanovičom ml. V období rokov 1983 - 1993 patril do európskej špičky v skialpinizme. Päť letných sezón robil horského vodcu vo švajčiarskom Zermatte. Bol mu udelený titul majster športu. Róbert Gálfy je syn známeho horolezca a vedúceho viacerých československých himalájskych expedícií Ivana Gálfyho (1933 - 2011).
King of Fools (EP)

King of Fools, nahraný v roku 2004, je EP nemeckej power-metalovej skupiny Edguy.
Michael Walchhofer

Michael Walchhofer (* 28. apríl 1975, Radstadt, Rakúsko) je rakúsky lyžiar. Svoje prvé preteky vo Svetovom pohári vyhral 26. januára 2003. Celkovo vyhral Walchhofer 14 pretekov Svetového pohára. Špecializuje sa na kĺzavé disciplíny.
Burning Down the Opera

Burning Down the Opera, nahrané 26. augusta, 2003 (pozri 2003 v hudbe), je live album nemeckej power-metalovej skupiny Edguy, nahratý v Paríži, Francúzsku.
Federal Bureau of Investigation

Federal Bureau of Investigation (skr. FBI, prekladané ako "Federálny úrad pre vyšetrovanie" alebo "Federálny vyšetrovací úrad") je vyšetrovací orgán amerického ministerstva spravodlivosti, ktorý pôsobí ako federálny vyšetrovací úrad trestnej činnosti, aj ako kontrarozviedna služba. Počiatok FBI sa datuje na 26. júla 1908.
Predmet činnosti.
FBI vyšetruje zločiny, ktoré sú buď spáchané v niekoľkých štátoch federácie naraz alebo ktoré sú zvlášť závažné. V súčasnej dobe zoznam zločinov ktorými sa FBI zaoberá činí viacej ako 250 položiek.
Dejiny.
Americký minister spravodlivosti Charles Joseph Bonaparte (prasynovec Napoleona) v roku 1908 presadil v senáte skupinu tridsaťštyri vyšetrovateľov a úradníkov. Pôvodne skromná kancelária rástla s tým, ako pribúdalo kriminality s ktorou si už nemohli poradiť miestni ochrancovia práva (šerifovia, polícia). Prvou skutočne veľkou úlohou agenta FBI bolo na základe výnosu prezidenta Theodora Roosevelta z roku 1910 stíhanie tzv. "bieleho otroctva", alebo organizovanej prostitúcie.
Celonárodné povedomie a zvýšenie vplyvu FBI zaistil hlavne John Edgar Hoover, ktorý sa stal v roku 1924, vo veku svojich dvadsaťdeväť rokov, riaditeľom kancelárie a v tejto funkcii vydržal až do smrti v roku 1972. Novinárov, ktorí mu nešli na ruku, síce nazýval šakali, ale propagácia FBI bola jeho veľkým úspechom. Keď federálni agenti FBI v roku 1934 v Chicagu zastrelili známeho bankového lupiča Johna Dillingera, bolo to hodnotené veľmi kladne. John Edgar Hoover však monitoroval tiež aktivity komunistov, ale aj organizácií odporujúcich vietnamskej vojne, alebo skupín bojujúcich za občiansku rovnoprávnosť černochov.
Nešťastný koniec „dvojčiat“ a udalosti z 11. septembra, ale ukázali slabosť FBI a neschopnosť spolupráce s ďalšími vládnymi agentúrami. Komisia vyšetrujúca útoky z 11. 9. 2001 došla k záveru, že im mala FBI spoločne s CIA zabrániť. Ani jeden z týchto úradov svojej zemi podľa záverečnej správy komisie „neposlúžil dobre“.
Hodnosti.
Hodnostná štruktúra FBI:
Výzbroj a výstroj.
Špeciálni agenti FBI sú vybavení pištoľou Glock 22 (kalibru .40 S&amp;W) po úspešnom ukončení výcviku na akadémii. Ako sekundárne zbrane sú používané modely pištolí Glock 17, 19 a 26 (kalibru 9mm Luger) a Glock 23 a 27 (kalibru .40 S&amp;W). Špeciálni agenti môžu taktiež používať pištole Glock 21 (kalibru .45 ACP).
Zásahové tímy FBI ( - akronym "SWAT") používajú pištole Glock 22 alebo Colt M1911A1, brokovnice typu Remington 870, samopale Heckler &amp; Koch MP5 (najmä typ MP510A3) a útočnú pušku - karabínu M4. Okrem toho sú súčasťou ich výzbroje ostreľovačské pušky Remington (napr. Remington 700) a taktiež nesmrtiace elektrošokové pištole Taser X-26.