Slovenské kvety (učebnica)

Slovenské kvety (podtitul: "Výbor z národnej poezie pre školy občianske, stredné i pedagogia") je učebnica ľudového spevu, ktorá vyšla v roku 1923 v Štátnom nakladateľstve v Prahe. Napísal ju profesor na vtedajšom Masarykovom I. štátnom česko-slovenskom učiteľskom ústave v Modre, Emil Hula. Učebnica bola odobrená Výnosom ministerstva školstva a národnej osvety č. 103.625 zo dňa 4.X.1922. 
Autor vo svojom pripomenutí čiže úvode napísal: "„Reformné hnutie ostatnej doby, jej sociálny a myšlienkový prevrat, z ktorého vyplynula aj všeobecná potreba po zvýšenej vzdelanosti všetkých vrstiev národa, preniesla sa samo sebou do školy, prirodzeného to miesta, kde pestuje sa výkvet ľudskej kultúry – vedomosti a umenie. Je samozrejmé, že umenie má tu byť rovnocennou zložkou s obormi vedenia, preto vedľa krásna literného a výtvarného (slohu a kreslenia) učiteľ nech systematický pestuje i oduvševnelý, umelecký spev ako základ všeobecného hudobného vzdelania.“" V učebnici je veľa zaujímavosti z oblasti slovenských národných piesní. Okrem iných autor podrobne píše napríklad o piesni Nad Tatrou sa blýska. Nasledujúci text piesne je autentický citát. 
Nad Tatrou sa blýska.
Text piesne podľa učebnice.
1.Nad Tatrou sa blýska, hromy divo bijú,
nad Tatrou sa blýska, hromy divo bijú;
zastavme sa, bratia, veď sa ony 
ztratia, Slováci ožijú. 
2.To Slovensko naše posiaľ tvrdo spalo;
to Slovensko naše posiaľ tvrdo spalo;
ale blesky hromu zbudzujú
ho k tomu, aby sa prebralo. 
3.Už Slovensko vstáva, putá si strháva,
už Slovensko vstáva, putá si strháva;
hej, rodina milá, hodina
odbila, žije matka Sláva!
4.Ešte jedle rastú na Kriváňskej strane,
ešte jedle rastú na Kriváňskej strane;
kto jak Slovák cíti, nech sa šable
chytí, a medzi nás stane.
Charakteristika piesne.
V tejto učebnici je zaujímavým spôsobom opísaný vznik piesne Nad Tatrou sa blýska. Emil Hula ju zaradil medzi piesne vlastenecké, s pokynom, že ju treba spievať výrazne – ohnivo. Pieseň vznikla v rokoch štyridsiatych devätnásteho storočia. V týchto pohnutých časoch schádzali sa vlasteneckí študenti bratislavského lýcea Jozef Podhiazsky, Janko Rimavský, Janko Matúška a iní, k hudobne – literárnym besedám, na ktorých prednášali svoje duševné plody, básne i piesne. Pri tejto príležitosti Janko Matúška napísal aj báseň Nad Tatrou sa blýska. Nápev k básni si vypožičal z ľudovej piesne „ U studánky stála, napájala páva.“ Tento nápev bol vtedy známy a spievalo sa naň aj niekoľko iných textov. Revolučného posvätenia piesni sa dostalo v roku 1848 , kedy ju slovenskí študenti hojne spievali. Pravdepodobne už tam došlo k doplneniu textu o slohu, Kto jak Slovák cíti, nech sa šable chytí a medzi nás stane! Túto pieseň, neskoršie ako poburujúcu, vtedajšia maďarská vláda zakázala. Spievať ju verejne alebo rozmnožovať tlačou bolo trestné. Napriek tomu Matúškove vzdorné verše pôsobili stále horúcejšie a stali sa vyznaním viery v šťastnejšiu budúcnosť slovenského ľudu. Emil Hula píše: „Prišiel 28. október 1918, deň svobody; putá tisícročnej nevôle praskly a pieseň „N.T.“, Maďarmi nenávidená a po desaťročia zakazovaná, zaznela naraz hlasne z tisícov hrdiel, tak mocne, že jej hlahol odrážal sa od tatranských skál ani hlas martinských zvonov. V decembri na to bola vyhlásená za druhú štátnu hymnu celého československého národa.“ 
Autor pripomína, že táto pamätná pieseň je svedkom neustálych bojov a národných útlakov, že je starým dedičstvom našich otcov, preto musíme pozerať na to, aby jej prednes bol vždy a všade dôstojný. Hymnický ráz skladby si žiada, aby sa spievala ako každá hymna jednohlasne. Už vtedy upozorňoval aj na chyby v tempe piesne, ale tiež nato, že niektoré spevníky namiesto pôvodného textu Zastavme sa bratia udávajú nesprávne Zastavme ich bratia. Preto je pochopiteľná aj táto autorova požiadavka na nápravu : „ Národná hymna musí sa spievať presne, jednotne a tak ako je predpísaná. Predovšetkým je povinnosťou slovenských škôl všetkých kategórií, aby našu mládež naučili slovenskej hymne naozaj správne. Tiež rôzne spolky a osvetové inštitúcie môžu vykonať a iste rady vykonajú bez ťažkosti veľmi mnoho.“ 
Štruktúra učebnice.
Učebnica je členená na Pripomenutie a XII statí. 
I.Vlastenecké piesne.
1. Nad Tatrou sa blýska
2. Kde domov můj?
3. Kto si rodom Slovák
4. Prosba
5. Hej, Slováci
6. Pod Kriváňom
II.Deň – noc.
7. Aj, už je ráno
8. Sadaj, slnko sadaj
9. Vysoko zornička
10. Zapadá slniečko 
III.Kone – kravy – ovečky.
11. Kebych ja vedela
12. Ide ťažký furman
13. Hojže, hoj, kravy moje 
14. Ovce moje
IV.Zahrádka – kvietie – lúka- hora – voda.
15. Dievča, dievča, čo-že to máš
16. Rozmarín, ruža, ľalija
17. Mám ja lúčku
18. Zoťali brezu
19. Ej, javor
20. Limbora
21. Nit taká voda ako z Bodroga 
V.Orba – siatba – žatva.
22. Orala sivýma volkama
23. Oraly by moje volky, oraly
24. Ej, oráč
25. Pod horou ovos drobný
26. Či-že je to jarné žitko
27. Keď som trávu kosil 
28. Žatevná
VI.Tanečné piesne.
29. Čardaš budzogáň
30. Bol jeden gajdoš
31. Vodu – vodu
32. Išla Marína
33. Tancuj, tancuj
34. Sedemdesiat sukieň mala
35. Tam hore v pasekách
36. Rozchodná 
VII.Žiaľne piesne.
37. Ja som bača
38. Na lúke trávičku kosci kosia
39. Zahučaly hory
40. Mať moja
41. Teče voda, teče
42. Dobrý večer, frajerečka moja 
VIII.Ľudové balady.
43. Pásol Jano tri voly
44. Išli hudci horou
45. Čie-že to ovečky hore grúňom idú
IX.Vojenské piesne.
46. Keď som mašíroval
47. Husárske
48. Pri trenčianskej bráne
49. Na trávničku, na zelenom
50. Ide kuruc 
X.Zbojnícke piesne.
51. Hej, hore háj
52. Pijú chlapci, pijú
53. Bol by Jánošík bojoval
54. Až pôjdete cez pole
55. Ej, všetci ľudia vravia
XI.Vianočné piesne.
56. Narodil sa Kristus v Betleme
57. Slyšíte-li pasterovia
58. Sem, sem dieťatko
59. Novinu radostnú nesiem vám
60. Novoročná
Záver.
Učebnica tým, že sú v nej zachytené texty aj noty šesťdesiatich pôvodných slovenských ľudových piesní z roku 1922 profesionálom Emilom Hulom, profesorom spevu na vtedajšom učiteľskom ústave v Modre sú autentickým obrazom dejín slovenského národa. Určite by si ju mali preštudovať aj terajší hudobní pedagógovia, keď pre nič iné, tak aspoň zo zvedavosti ako učili spev slovenské deti ich predchodcovia tesne po vzniku Československa.
Ukončím doslovným citátom autora: „ Spievame všetci radi: my, naša mamička aj babička, naša prababička, ako aj všetci naši predkovia radi spievali, veď láska k hudbe a k spevu je človekovi rovno vrodená a je taká stará, ako ľudstvo samé. Neni na svete spevavejšieho národa nad Čechoslovákov. Piesne má síce každý národ, spevy počuť aj inde, nikde však ich nie je toľko a nie sú tak krásne ako u nás. Spevom hovorí Slovák k svetu, s pokolenia na pokolenie; do spevu vložené sú jeho najvrúcejšie city, jeho najmilšie výtvory obrazností, - jeho celá myseľ. Všetko, čo sa duše slovenskej živšie dotklo, utkvelo v piesni – v slove národa. Slovo a pieseň sú našou vlastnosťou, ba môžem hovoriť – národným pokladom. Pieseň naša vnikla medzi ľud, stala sa jeho majetkom. Bohužiaľ, že naša mládež v poslednom čase na piesne národné zabúda. Chuderky ... vymierajú hladom jako vtáčik v klietke, keď sme mu zabudli dávať čerstvú vodu a semenec. Keby tak vstali z hrobu naši praotcovia a počuli tie naše „časové“ pouličné kuplety a odrhovačky!“ 
Poznámka.
Originálna učebnica je vo vlastníctve autora príspevku. 
Zdroje.
Hula,Emil: "Slovenské kvety", Štátne nakladateľstvo v Prahe, rok vydania 1923, počet strán 144.