Fritz Schlieper

Fritz Schlieper (* 4. august 1892, Koldromb, oblasť Znin, Nemecko - † 4. jún 1977, Heidelberg, Nemecko) bol nemecký vojak, dôstojník delostrelectva, generálporučík Wehrmachtu. Od 15. apríla 1942 do 1. augusta 1944 ako vedúci nemeckej vojenskej misie pôsobil vo funkcii Nemeckého generála pri Ministerstve národnej obrany Slovenskej republiky (1939-1945).
V nemeckých ozbrojených silách.
Svoju vojenskú kariéru začal Fritz Schlieper v roku 1911 vstupo do pruskej armády. Zaradený bol do 1. pomoranského pluku.
V Reichswehri.
V októbri 1919 sa Fritz Schlieper stal príslušníkom Reichsheeru, pešej zložky Reichswehru, obmedzenej podoby armády, ktorú mohla mať tzv. Weimarská republika. Pôsobil na štáboch 17. a 9. brigády. Reichswehru. Na jar 1920 bol pridelený 9. delostrleckého pluku a krátko nato 2. delostrleckého pluku. 213
Vo Wehrmachte.
Nacisti po svojom nástupe k moci začali naplno budovať ozbrojené sily - Wehrmacht. A Fritz Schlieper ďalej pôsobil v ozbrojených silách. 
Následne sa stal náčelníkom štábu zastupujúceho generálneho veliteľa XIII. armádneho zboru v Norimbergu. Krátko po skončení poľského ťaženia bol vymenovaný za náčelníka štábu hraničného úseku – veliteľstvo Stred.
V novembri 1939 bol v hodnosti generálmajora povolaný za hlavného ubytovateľa 18. armády. V tejto funkcii sa zúčastnil aj jarného západného ťaženia v roku 1940 a zotrval v nej do novembra 1940. Od 1. mája 1941 do februára 1942 velil 45.pešej divízii, s ktorou sa zúčastnil útoku na Sovietsky zväz. Jeho divízia mala v prvých hodinách a dňoch invázie za úlohu obsadiť Brestskú pevnosť. 
Dňa 17. augusta 1944 sa stal veliteľom zvláštneho štábu II OKH. V závere vojny padol do zajatia, v ktorom pobudol až do decembra 1947. 
Nemecký generál pri slovenskom MNO.
Po vzniku Slovenského štátu začala na Slovensku pôsobiť nemecká vojenská misia (DHM - Deutsche Heeresmission). V súvislosti s pripojením sa Slovenskej republiky (1939-45) ku útoku proti Sovietskemu zväzu bola 18. marca 1942 zriadená funkcia "Nemeckého generála pri Ministerstve národnej obrany", pričom túto funkciu mal zastávať vedúci tejto misie Jeho úlohou bolo jednotné zastupovanie nemeckej brannej moci na Slovensku. Od 15. apríla 1942 bol do tejto funkcie ustanovený genpor. Fritz Schlieper.
"Velenie nemeckej brannej moci" (OKW) si od Schliepera sľubovalo zrýchlenie ťažkopádnych služobných postupov vo velení slovenskej armády, K dispozícii mu boli spojovací dôstojník, spravodajský dôstojník, dopravný dôstojník a dôstojník branného hospodárstva. Podľa služobných pokynov podliehal bezprostredne náčelníkovi OKW. Voči slovenskému MNO mal poradnú funkciu vo veciach výcviku, výzbroje a výstroje, zároveň mohol byť kedykoľvek zasvätený do jeho nariadení. Zabezpečoval tiež súčinnosť slovenskej armády s Wehrmachtom najmä v súvislosti s jej nasadením na východnom fronte. 
Z príslušníkov DHM sa vytvoril užší štáb, ktorý zostal v Bratislave k priamej dispozícii Schliepera, zvyšok sa premiestnil do Banskej Bystrice na Veliteľstvo pozemného vojska. 
Z iniciatívy Schliepera bola urobená posledná reorganizácia slovenských ozbrojených síl.
Konflikt s Čatlošom.
Od roku 1943 sa Schlieperov vzťah s ministrom obrany Ferdinandom Čatlošom postupne zhoršoval. Čatloš začal v utajení podnikať kroky na odpútanie sa z vojny po boku Nemecka, čo vyvolávalo Schliperovu nevôľu. Keď na jeseň 1943 nechal Čatloš z východného frontu na Slovensko do skladov v Kvetnici odviesť vojenský materiál, Schlieper ho obvinil zo sabotáže slovenských vojsk v Rusku. V lete 1944 prerástol konflikt medzi oboma mužmi do otvorenej diplomatickej roztržky.
Na stretnutí zástupcov OKW s predstaviteľmi slovenskej brannej moci konanom 12. mája 1944 v Klessheime požiadal náčelník štábu OKW gen. poľný maršál Wilhelm Kaitel ministra obrany Čatloša o postavenie 4 technckých práporov. Po návrate slovenskej delegácie z tejto návštevy spísal Schlieper zápisnicu z priebehu rokovania a postúpil ju Čatlošov. Ten však zaujal nesúhlasné stanovisko k pasáži zápisnice, v ktorej sa konštatovalo, že"„Slovensko dá k dispozícii dve stavebné brigády spolu s 12 prápormi, aby sa pomocou nich vybudovalo predovšetkým spojenie od maďarskej Arpádovej línie k nemeckej línii na Sane a Visle".“Čatloš kategoricky poprel, žeby na spomínanom rokovaní táto požiadavka bola vznesená–artikulovaná. Tento jeho nesúhlasný postoj prerástol z osobného sporu medzi oboma mužmi až do diplomatickej roztržky. Postupne boli do veci zainteresovaní nemecký veľvyslanec v Bratislave Hans Ludin, prezident Jozef Tiso aj maršál Keitel. Prezident Tiso predložil celú vec slovenskej vláde a tá sa zastala Čatloša. Po dlhších rokovaniach a bohatej korešpondenci došlo napokon urovnaniu celej veci. Prezident Tiso prisľúbil postavenie 12 technických práporov a Nemci Fritza Schliepera zo Slovenska stiahli a nahradili generálom tankových vojsk Alfredom von Hubicki. Schlipera tak nepodporil ako veľvyslanec Ludin, tak ani veliteľ DLM gen. Keiper
Osud Schliepera tak spečatila snaha nemeckého Zahraničného úradu, ktorý chcel na Slovensku udržať politickú stabilitu, nemal záujem o konfrontáciu, keďže potenciál slovenskej armády mal aj tak len symbolický význam. 
Fritz Schlieper na filmovom plátne.
Vyvrcholenie konflitu Schliepera a Čatloša je zobrazené v 4. časti osemdielnej série "Povstalecká história" (1984 - réžia Andrej Lettrich). Fritza Schliepera hrá slovenský herec Andrej Mojžíš, ministra obrany Ferdinanda Čatloša zase Ivan Letko.