burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Priedolský potok

Priedolský potok je potok v regióne Horný Zemplín, v juhozápadnej časti územia obce Vyšná Jablonka a v malom úseku v severovýchodnej časti obce Nižná Jablonka v okrese Humenné v Prešovskom kraji. Je pravostranným prítokom Rieky v povodí Udavy; má dĺžku . Je vodným tokom VIII. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 4-30-03-2123. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologická oblasť Nízke Beskydy, geomorfologický celok Laborecká vrchovina, dolná časť toku a ústie geomorfologický podcelok Medzilaborecká brázda.
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v lesnom extraviláne na východnom svahu vrchu Ščob s nadmorskou výškou , ktorého najvyšší bod leží už na území susednej obce Svetlice, a zároveň na južnom úpätí svahu pasienka s prímesou náletových drevín "Baranov", v juhozápadnej časti obce Vyšná Jablonka v okrese Humenné, v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina.
Opis toku.
Tečie juhozápadným smerom lesným extravilánom so skladbou bučina s prímesou borovice, mení smer na juhovýchod, postupne sa les strieda s trvalým trávnym porastom, mení smer na juh, preteká cez pole s charakterom pasienka "Kýčera", pravým brehom obteká pasienok "Lán", jemne sa stáča na juhozápad, vteká do poľnohospodárskeho extravilánu, podteká cestu z obce Svetlice do Nižnej Jablonky a zároveň vteká na územie obce Nižná Jablonka, mení smer na juhovýchod sledujúc túto cestu a v nadmorskej výške ústi do vodného toku Rieky v povodí Udavy ako jej pravostranný prítok. "Priedolský potok" nemá prítok.
"Priedolský potok" pramení a preteká na území extravilánu obce Vyšná Jablonka a preteká a ústi na území extravilánu obce Nižná Jablonka v okrese Humenné v Prešovskom kraji, v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina a ústi v jeho geomorfologickom podcelku Medzilaborecká brázda.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Priedolský potok" má pôvod v názve pasienka a poľa "Na priedole" v juhozápadnej časti územia obce Vyšná Jablonka s presahom cez obecnú hranicu i do susednej obce Nižná Jablonka, tento objekt je vzdialený od stredného toku "Priedolského potoka" 500 m na západ. Z toponyma "Na priedole" rozšírením o formant "-ský", a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) "Priedolský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov pasienka a poľa "Na priedole" má pôvod v charakteristickom výskyte topografického objektu "priedol" vo význame "topografický objekt, miesto pred dolinou, preddolie" v priestore pomenúvaného pasienka a lesa. Motivácia pomenovania sa zo súčasnej slovenčiny postupne vytráca, lebo apelatívum "priedol" ako topografický termín je vysunuté na okraj jej slovnej zásoby.
Hydronymum "Priedolský potok" bolo štandardizované v roku 1990.
Pečanský vrch

Pečanský vrch () je vrch v pohorí Pohronský Inovec. Leží nad obcou Tekovské Nemce, približne východne od mesta Zlaté Moravce.
Poloha.
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Veľký Inovec. Vrchol leží v Nitrianskom kraji, na území okresu Zlaté Moravce a v katastrálnom území obce Tekovské Nemce. 
Opis.
Pečanský vrch leží južne od najvyššej časti pohoria, v jednom z južne smerujúcich výbežkov inoveckého masívu. Západným smerom sa nachádza vrch Krivá (), sedlo oddeľuje severne susediaci Malý Inovec (), severovýchodne leží Veľký Inovec (), východne Stavanský vrch () a juhovýchodne Hrebeňová hora (). Vrch leží v povodí Hrona, kam smeruje Tekovský potok, odvodňujúci východné svahy i jeho prítok Inovecký potok, odvodňujúci západne situovanú časť masívu. Najbližšími sídlami sú južne ležiace Čaradice a Tekovské Nemce, východne sa nachádza Orovnica a severovýchodne ležiace Obyce. 
Výhľady.
Lesný porast Pečanského vrchu neumožňuje súvislejší rozhľad, no z menších lokalít s nižšou vegetáciou je vidieť susedné vrchy pohoria a blízku Podunajskú pahorkatinu. Horský hrebeň s vyššími vrchmi zatieňuje okolité pohoria, preto je z vhodných častí vidieť iba vrchy v Maďarsku.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, preto prístup je možný lesom, odbočením z žlto značenej trasy z Tekovských Nemiec do Inoveckého sedla (prípoj na Rudnú magistrálu).
Drienka (vrch v Pohronskom Inovci)

Drienka () je vrch v pohorí Pohronský Inovec. Leží nad obcou Čaradice, približne východne od mesta Zlaté Moravce.
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Veľký Inovec. Vrchol leží v Nitrianskom kraji, na území okresu Zlaté Moravce a v katastrálnom území obce Obyce. Severnými svahmi prechádza Rudná magistrála.
Opis.
Drienka leží v najvyššej časti pohoria, v hrebeni smerujúcom západným smerom z masívu Veľkého Inovca () ku Krivej (). Plytké sedlo oddeľuje východne susediaci Malý Inovec (), severne leží Dúbrava (), západne Hrádok () a Krivá a juhovýchodne Stavanský vrch (). Južná časť vrchu patrí do povodia Hrona, kam smeruje Inovecký a Čaradický potok. Severné svahy odvodňuje Sviniarsky potok, západné Machulinský potok, oba smerujúce do rieky Žitava. Najbližšími sídlami sú Obyce a Machulince na západe a južne ležiace Čaradice a Tekovské Nemce. 
Výhľady.
Lesný porast vrcholu Drienky neumožňuje rozhľad, no na svahoch je viacero horských lúk, poskytujúcich výhľad. Viditeľné sú tak nielen okolité vrchy pohoria a blízka Podunajská pahorkatina, ale z vhodných lokalít aj Vtáčnik, Strážovské vrchy, Považský Inovec a Tribeč, no tiež mnohé vrchy v Maďarsku.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, preto prístup je možný lesom, odbočením z neďalekých turistických trás.
Ovocníčkovia

Ovocníčkovia (v španielskom origináli "Los Fruittis") je španielsky detský animovaný seriál, prvýkrát vysielaný v rokoch 19901992 španielskou televíziou TVE. Jeho pôvodná španielska verzia obsahuje 91 epizód po zhruba 25 minútach. Tvorcom seriálu je Antoni D’Ocon a autorom scenára je Josep Viciana. V polovici 90. rokov 20. storočia ho vysielala aj Slovenská televízia.
Príbehy.
Príbehy "Ovocníčkov" pojednávajú o dobrodružstvách antropomorfných ovocných a zeleninových postáv a odohrávajú sa prevažne v okolí dediny pod veľkou sopkou, nachádzajúcej sa na zalesnenom ostrove. Prežívajú spolu najrôznejšie dobrodružstvá a navštívia pri tom aj množstvo miest po celom svete.
Krivá (vrch v Pohronskom Inovci)

Krivá () je vrch v pohorí Pohronský Inovec. Leží nad obcou Čaradice, približne východne od mesta Zlaté Moravce.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Veľký Inovec. Vrchol leží v Nitrianskom kraji, na území okresu Zlaté Moravce a v katastrálnom území obce Žitavany. Severným úpätím prechádza Rudná magistrála zo Zlatých Moraviec na Veľký Inovec.
Opis.
Krivá je súčasťou hrebeňa, ktorý sa tiahne západo-východným smerom k masívu Veľkého Inovca (). V blízkom okolí je viacero len o málo nižších, no často bezmenných vrchov, oddelených nevýraznými sedlami. Východným smerom susedí Kapitulská hora (), južne leží Čierny vrch (), západne je nevýrazným sedlom oddelený vrch Benát (). Plytké sedlo oddeľuje severne situovaný Prosný vŕštek () a Hrádok () a severovýchodne sa nachádza Drienka () a Malý Inovec (). Juhovýchodné svahy Krivej odvodňuje Čaradický potok do rieky Hron, do rieky Žitava odvádza vodu Machulinský potok zo severnej a Bočovka zo západnej časti masívu. Najbližšími sídlami sú severozápadne situované Obyce a Machulince, západne ležiace Žitavany a južne ležiace Čaradice a Volkovce. 
Výhľady.
Zmiešaný les pokrýva väčšinu vrchu, preto rozhľad je možný len z lokalít s nižšou vegetáciou. Viditeľné sú najmä okolité vrchy pohoria, no z vhodných miest aj Vtáčnik, Strážovské vrchy, Považský Inovec a Tribeč.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, preto prístup je možný lesom, odbočením z neďalekých turistických trás v rázcestí Machulinský škripec. Blízkym sedlom vedie odtiaľ značka na Benát.
Majstrovstvá Severnej Ameriky a Karibiku v hádzanej

Majstrovstvá Strednej Ameriky a Karibiku v hádzanej je najvyššie severoamerické podujatie národných družstiev v hádzanej, ktoré riadi Hádzanárska konfederácia Severnej Ameriky a Karibiku (NACHC). Jeho história siaha do roku 2014, kedy sa v Mexiku konali prvé severoamerické majstrovstvá mužov, a o rok neskôr v Portoriku aj prvé majstrovstvá žien. Prebiehajú s 2-ročnou periodicitou. 
Majstrovstvá tiež slúžia ako kvalifikácia severoamerických družstiev na majstrovstvá sveta či letné olympijské hry.
Mutarotácia

Mutarotácia je zmena optickej rotácie na základe zmeny rovnováhy medzi dvoma anomérmi, keď sa odpovedajúce stereocentrá premieňajú z jedného anoméru na druhý. Cyklické cukry vykazujú mutarotáciu pri zmenách medzi α a β anomérmi. Optická rotácia roztoku závisí na optickej rotácii každého anoméru a ich pomere v roztoku.
Mutarotáciu objavil francúzsky chemik Augustin-Pierre Dubrunfaut v roku 1844, kedy si všimol, že optická rotácia vodných roztokov cukrov sa mení v čase.
Meranie.
α a β anomér sú vzájomne diastereoméry a zvyčajne majú rôzne špecifické rotácie. Roztok alebo tekutá vzorka čistého α anoméru bude otáčať rovinu polarizovaného svetla o iný uhol alebo v inom smere než čistý β anomér tej istej zlúčeniny. Optická rotácia roztoku teda závisí na jednotlivých anoméroch a ich pomere v roztoku.
Ak sa v roztoku rozpustí napríklad β--glukopyranóza, optická rotácia roztoku bude +18,7°. Po čase časť β--glukopyranózy mutarotuje a mení sa na α--glukopyranózu, ktorej optická rotácia je +112,2°. Optická rotácia roztoku sa zmení z 18,7° na rovnovážnu hodnotu 52,7°, pretože časť α anoméru sa zmení na β anomér. V rovnováhe je v roztoku asi 64 % β anoméru a 36 % α anoméru. V roztoku v malom množstve sú prítomné i iné formy (furanózy alebo lineárne formy), ktoré však rotáciu veľmi neovplyvňujú. 
Pozorovaná rotácia vzorky je váženým priemerom optických rotácií každého anoméru prítomného vo vzorke. Na základe toho je možné použiť polarimeter na zmeranie rotácie vzorky a z toho vypočítať pomer prítomných anomérov podľa enantiomérneho nadbytku, ak je známa rotácia každého čistého anoméru. Mutarotáciu je možné sledovať v čase alebo určiť rovnovážny pomer podľa pozorovania optickej rotácie a jej zmien.
Reakčný mechanizmus.
V priebehu mutarotácie dochádza k otvoreniu cyklického kruhu, vzniku lineárnej formy a následnému uzavretiu cyklickej formy v opačnom anomére. Mutarotácia je všeobecne katalyzovaná kyselinou alebo zásadou.
Ustavenie rovnováhy anomérov vo vodnom roztoku glukózy trvá pri asi 8 °C asi 72 hodín. V živých systémoch katalyzujú mutarotáciu enzýmy mutarotázy. Nie všetky enzýmy sú totiž schopné metabolizovať α i β anoméry, takže mutarotázy pomáhajú urýchliť ustanovenie rovnováhy.
Kanadské národné futbalové mužstvo

Kanadské národné futbalové mužstvo reprezentuje Kanadu na medzinárodných futbalových akciách, ako napríklad Majstrovstvá sveta alebo Zlatý pohár CONCACAF.
História.
Futbalový zväz bol oficiálne založený v roku 1924. Futbal sa v krajine rozmohol ešte skôr na konci 19. storočia. Medzi najväčšie úspechy tejto krajiny patrí víťazstvo na Zlatom pohári CONCACAF v roku 1985 a víťazstvo na Zlatom pohári CONCACAF 2000. Od roku 1991 odkedy sa hrá Zlatý pohár CONCACAF je to jediné víťazstvo iného tímu ako Mexiko alebo USA na tomto turnaji. Kanada sa iba raz predstavila na Majstrovstvách sveta a to na MS 1986. V skupine skončili na poslednom mieste a v konkurencii Maďarska, Sovietskeho zväzu a Francúzska nestrelili ani jeden gól. Momentálne Kanada zažíva vzostup. Darí sa im na medzinárodnej scéne keď na Zlatom pohári CONCACAF 2021 obsadili štvrté miesto a sú v hre aj o Majstrovstvá sveta vo futbale 2022.
Priekopský potok

Priekopský potok je potok v regióne Dolný Zemplín, v južnej časti obce Priekopa, na západnej hranici obce Porúbka a vo východnej časti obce Vojnatina, v okrese Sobrance v Košickom kraji. Je pravostranným prítokom Kútočného potoka, ktorý je ďalej prítokom Kruhovského potoka v povodí Uhu; má dĺžku . Je vodným tokom VIII. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 4-30-06-762. Geomorfologická kategorizácia: geomorfologický celok Východoslovenská pahorkatina, geomorfologický podcelok Podvihorlatská pahorkatina.
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v južnej časti poľnohospodárskeho extravilánu obce Priekopa v priestore poľa "Lazy" v okrese Sobrance, v geomorfologickom podcelku Podvihorlatská pahorkatina.
Opis toku.
Tečie juhozápadným smerom poľnohospodárskym extravilánom, v nadmorskej výške vteká na obecnú hranicu medzi obcami Priekopa a Porúbka, v dĺžke 100 m sleduje túto obecnú hranicu až po trojchotárnik v nadmorskej výške , ďalej sleduje obecnú hranicu medzi obcami Porúbka a Vojnatina a ľavým brehom obmýva pole a vinicu "Za chotárom" až do nadmorskej výšky , vteká na územie obce Vojnatina, v nadmorskej výške podteká cestu z Vojnatiny do obce Porúbka, tečie v napriamenom zregulovanom koryte a v nadmorskej výške ústi do Kútočného potoka ako jeho pravostranný prítok v povodí Uhu. "Priekopský potok" nemá prítok.
"Priekopský potok" preteká na území poľnohospodárskeho extravilánu troch obcí Priekopa, v tejto obci aj pramení, Porúbka a Vojnatina, v tejto obci aj ústi, v okrese Sobrance v Košickom kraji, v geomorfologickom celku Východoslovenská pahorkatina v geomorfologickom podcelku Podvihorlatská pahorkatina.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Priekopský potok" má pôvod v názve obce "Priekopa" v okrese Sobrance v južnej časti územia ktorej v priestore poľa "Lazy" potok pramení a preteká. Z toponyma "Priekopa" rozšírením o formant "-ský" a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) "Priekopský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov obce Priekopa má pôvod v charakteristickom výskyte topografického objektu "priekopa" vo význame "umelá priehlbeň pozdĺžneho tvaru na odvádzanie vody, jarok, struha" v priestore pomenúvanej obce. Najstarší listinný doklad o výskyte názvu obce v podobe "Prekopa" je z roka 1418.
Hydronymum "Priekopský potok" bolo štandardizované v roku 1990.
Hlavátka podunajská

Hlavátka podunajská ("Hucho hucho") je najväčšia lososovitá ryba v Európe. Je nazývaná aj kráľovnou slovenských riek.
Iné slovenské názvy: Gadovica, hadovica, hlavátka, hlavátka vážska, hlavatka, hlavátka obyčajná, hlavatica, hlawatka, losos jäzerný, tuba, tubica (iba mladé jedince).
Rozšírenie.
Je to typický druh podhorských riek s rýchlym tokom, studenou vodou a štrkovým dnom. Je citlivá na znečistenie, nízky obsah kyslíka a regulácie vodných tokov. Je to endemický druh Dunaja a jeho prítokov v horských a podhorských oblastiach. Introdukovaná bola aj do riek Odra, Visla, Tajo, Rhôna alebo Bodamského jazera. Na Slovensku v minulosti žila v celom toku Hrona, Váhu aj v Dunaji, Turci a Orave. Po vysadzovaní sa dnes vyskytuje hlavne v horných úsekoch riek Hron a Váh, v rieke Turiec, Orava, Poprad a Dunajec.
Populácie sú, v rámci povodia Dunaja, výrazne fragmentované a závislé od umelého nasadzovania.
Opis.
Jej farebnosť je variabilná a mení sa s vekom aj medzi jednotlivými populáciami. Bok a horná časť tela býva hnedá alebo medená so zelenými odtieňmi. Na rozdiel od ostatných lososovitých nemá červené bodky. Hlava je podlhovastá a sploštená. Môže vážiť do 25 kg, vzácne aj 50 kg a 1,5 m, ale bežne majú jedince iba do 10 kg a 60 až 100 cm. Dožíva sa viac ako 20 rokov. Najväčší zaznamenaný jedinec mal 1,65 m a 60 kg.
Spôsob života.
Samce sú pohlavne zrelé približne po 3 roku, keď majú asi 1 kg. Samice až po 4 roku a 2 kg. Neresí od konca marca do začiatku mája. Často pritom migruje proti prúdu. Ikry zahrabáva do hniezda na štrkovom dne. Hniezdo ochraňujú obe pohlavia približne dva týždne po vyliahnutí.
Sú to teritoriálne ryby. Mladé ryby požierajú malé bezstavovce, neskôr lovia ostatné ryby a malé pozemské stavovce.
Hlavátka

Hlavátka ("Hucho") je rod veľkých lososovitých rýb zo studených riek a iných sladkovodných biotopov v Eurázii. Sú rybožravé a ohrozené nadmerným rybolovom a stratou biotopov.
Druhy.
V súčasnosti sú uznávané tieto druhy:
Okrem toho bol v minulosti zaradený do tohto rodu aj "Hucho perryi" (hlavátka sachalinská), ale genetické a ďalšie dôkazy ukázali, že patrí do vlastného monotypického rodu ako "Parahucho perryi".
Zoznam častí televíznej relácie Ťažký týždeň

Toto je zoznam častí televíznej relácie "Ťažký týždeň", v ktorej moderátor komentuje súčasné dianie na slovenskej politickej i nepolitickej scéne.
Predkapela

Predkapela (iné názvy: predskupina, prenesene predskokan, v hudobnom a hudobno-publicistickom žargóne aj "support") je hudobná skupina vystupujúca s kratším programom pred hlavným účinkujúcim (tzv. headlinerom) koncertu. Ide o skupinu menej známu alebo menej úspešnú ako hlavný účinkujúci, ktorá sa teda vďaka tomu dostáva do širšieho povedomia. Vystúpenie predkapely akoby stupňuje atmosféru očakávania a pripravuje publikum na hlavný bod programu.
Výraz predskokan zároveň označuje jednotlivca, ktorý plní rovnakú funkciu ako predkapela.
Talihov dvor

Talihov dvor (iné názvy: Natáliin majer, Natalin majer, Natalin dvor; alebo "Talihof") je ulica a lokalita medzi Pezinkom a Viničným. Nachádza sa pri lokalitách Pri háji a Lazarňa v katastrálnom území mesta Pezinok.
Prvá písomná zmienka o Natalinom dvore pochádza z 19. storočia. V júni 1944 na roli kúsok od vtedajšieho majera Talihof pristál nemecký stíhač Luftwaffe po tom, čo bol donútený ku riskantnému manévru a kĺzavému pristávacemu letu dvomi americkými lietadlami.
V súčasnosti sa tu nachádzajú rodinné domy, budova so službami, autobusová zastávka a zvyšok bývalého areálu.
Predskokan

Predskokan môže byť:
Benát

Benát () je vrch v pohorí Pohronský Inovec. Leží nad obcou Machulince, približne východne od mesta Zlaté Moravce.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Veľký Inovec. Vrchol leží v Nitrianskom kraji, na území okresu Zlaté Moravce a v katastrálnom území obce Žitavany. Severným úpätím prechádza Rudná magistrála zo Zlatých Moraviec na Veľký Inovec, z ktorej vedie na vrchol značený chodník.
Opis.
Benát je najzápadnejším z mohutnejších vrchov hrebeňa, ktorý sa tiahne západo-východným smerom k masívu Veľkého Inovca (). V mapách sú pod týmto názvom označené dve blízke kóty, pričom vrchol má priradené až tri rôzne hodnoty nadmorskej výšky (, a ). V severnej časti masívu sa nachádza rozsiahly kameňolom. Východne susedí Krivá (), južne leží Čierny vrch (), západne Čertov vrch () a severovýchodne Prosný vŕštek () a Hrádok (). Vrch je súčasťou povodia Žitavy, kam smeruje potok Bočovka z juhovýchodných svahov i Suchý potok zo západne situovaných svahov. Najbližšími sídlami sú na severozápadnom úpätí situované Obyce a Machulince, západne ležiace Žitavany a juhovýchodne ležiace Čaradice. 
Výhľady.
Zmiešaným lesom pokrytý vrch, umožňuje iba veľmi málo miest na rozhľad. Z nich sú viditeľné najmä okolité vrchy pohoria, no z vhodných miest aj pohorie Vtáčnik, Tribeč a časť Podunajskej nížiny.
Pĺž vrchovský

Pĺž vrchovský ("Sabanejewia balcanica") je malá ryba z čeľade pĺžovité ("Cobitidae").
Je rozšírený v povodí Čierneho mora (Dunaj), v povodí Egejského mora (Marica). Žije v čistých horských tokoch so štrkovým podložím ale aj vo veľkých riekach. Cez deň sa zahrabáva do piesku. Dorastá do 9 cm.
Ovsienka striebristá

Ovsienka striebristá alebo ovsienka obyčajná ("Leucaspius delineatus") je malá ryba z čeľade kaprovité ("Cyprinidae") a jediný druh v rode ovsienka ("Leucaspius").
Je rozšírená v povodí Baltského, Čierneho a Kaspického mora. Introdukovaná bola do Francúzka, Švajčiarska a na juhu Britských ostrovov. Je hojná v zaplavovaných územiach Dunaja a Labe. Bola zavlečená aj do Štrbského plesa, dnes v ňom ale už nežije.
Neresí sa od apríla do júna v teplých vodách vo viacerých dávkach. Samička lepí ikry na spodnú stranu listov alebo dreva v plytkej vode. Samec ikry ochraňuje. Je to spoločenský druh a samce sú teritoriálne. Živí sa zooplanktónom a hmyzom.
Dorastá do dĺžky 5 až 8 cm, výnimočne 9 cm. Dožíva sa maximálne 5 rokov, väčšinou do 3 rokov.
Sedanka (Vladivostok)

Sedanka () je predmestie Vladivostoku, ktoré sa nachádza na brehu Amurského zálivu v Sovietskom rajóne. Je pomenovaná podľa rieky Sedanka pretekajúcej jej územím.
Mikroklíma regiónu je odlišná od centrálnej časti Vladivostoku. V lete je viac slnečných dní, keď sa na priesmyku držia hmly. Naopak, zima je chladnejšia ako v centre.
V oblasti Sedanka sa narodila Anna Ščetinina - prvá žena na svete, ktorá slúžila ako námorná kapitánka.
Muž, ktorý sa hral na Boha

Muž, ktorý sa hral na Boha () je triler z lekárskeho prostredia, od amerického spisovateľa Robina Cooka.
Dej.
Je veľa spôsobov, ako umrieť. V hypermodernej nemocnici sa k nim pridruží ďalší - najstrašnejší zo všetkých. Mladá lekárka Cassandra Kingsleyová oddane ľúbi svojho manžela Thomasa, vynikajúceho kardiochirurga, ktorý ako prvý použil novú, úspešnú metódu operácie srdca a získal pocit, že je všemohúci, lebo často rozhoduje o ľudskom bytí či nebytí.
Cassandru trápia dva problémy: v súkromí ju znepokojuje, že jej manžel sa v poslednom čase veľmi zmenil, v nemocnici jej zasa nedá pokoj séria záhadných úmrtí, ktoré postupne prestáva považovať za nešťastné náhody. Cassandra sa pustí hľadať pravdu - a začne spoznávať skutočný význam slova hrôza...
Betty Gilpin

Betty Gilpinová (* 21. júl 1986, New York, New York, USA) je americká herečka, známa vďaka postave Debbie z televízneho seriálu "GLOW: Nádherné ženy wrestlingu" (2017-2019). 
Detstvo a mladosť.
Gilpinová sa narodila do hereckej rodiny. Jej otec je herec Jack Gilpin a matkou je herečka Ann McDonough. Je absolventkou Fordhamskej Univerzity, ktorú dokončila v roku 2008. Počas štúdia v univerzite, študovala herectvo u Dianne Wiest. 
Kariéra.
Svoju hereckú kariéru začínala hosťovaním v rôznych televíznych seriáloch, od roku 2006. V rokoch 2013 až 2015 získala jednu z hlavných úloh v televíznom seriáli "Sestrička Jackie". Objavila sa v deviatich epizódach televízneho seriálu "Mystérium sexu", po boku Lizzy Caplan a Martina Sheena. V rokoch 2017 až 2019 si zahrala spoločne s Alison Brie, jednu z hlavných úloh v televíznom seriáli "GLOW: Nádherné ženy wrestlingu". Herecký výkon Gilpinovej bol pozitívne prijatý filmovými kritikmi a vyslúžila si tiež niekoľko nominácii na rôzne filmové ocenenia. O rok neskôr, si zahrala vo filme "Nenávisť", po boku Andrei Riseborough, Lin Shaye a Jacki Weaver. V rovnakom roku stvárnila tiež hlavnú úlohu v kontroverznom filme "Lov".
Spoločne s Shailene Woodley, sa objaví v televíznom filme "Three Women", ktorý by mal mať premiéru v roku 2022.
Súkromný život.
V roku 2016 sa vydala za herca menom Cosmo Pfeil.
Kate Walshová (speváčka)

Kate Walshová (* 20. február 1983, Burnham-on-Crouch, Essex, Anglicko) je anglická folková speváčka-skladateľka.
Kariéra.
Študovala na Britskom a írskom inštitúte modernej hudby. Jej debutový album "Clocktower Park" vyšiel v roku 2003 vo vydavateľstve Kitchenware Records. Album niesol názov po obľúbenom mieste v jej rodnom meste. V roku 2007 vydala druhý štúdiový album "Tim's House", ktorý sa dostal na vrchol britského rebríčka iTunes Store. Album obsahuje jej najúspešnejšiu skladbu „Your Song“, ktorá bola použitá vo filmoch aj v seriáli "Klinika Grace".
Walshová v roku 2012 ohlásila prestávku v hudobnej kariére s cieľom venovať sa odlišným aktivitám.
Šťuka severná

Šťuka severná (iné názvy: šťuka severská, šťuka holarktická; staršie: [do 80. rokov 20. stor. výlučne] šťuka obyčajná, šťuka; lat. "Esox lucius") je druh dravej ryby z rodu šťuka ("Esox").
Rozšírenie.
Areál rozšírenia je holarktický. Bola introdukovaná v mnohých oblastiach južne od pôvodného areálu. Je to nenáročný a adaptabilný druh. Okrem stojatých vôd žije aj v podhorských úsekoch riek (Orava).
Opis.
Má podlhovasté telo so sploštenou hlavou s veľkými ústami a silnými zubami. Na lícach má drobné šupiny. Chrbtová plutva je vzadu nad análnou. Farebnosť je variabilná, ale ide najmä o zelenú so žltkastými škvrnami. Rast je rýchly a závislý od prostredia. Môže dorásť do 50 kg a dĺžky 160 cm, v slovenských podmienkach 15 kg a 120 cm. Dožíva sa 33 rokov.
Spôsob života.
Neresí skoro na jar v marci až apríli v studenej vode. Oblasť na neresenie je väčšinou zaplavená oblasť s vegetáciou. Kladie množstvo ikier a veľké jedince môžu klásť až milión ikier. Ikry neochraňuje. Pohlavnú dospelosť dovŕši od 3. do 5. roku. V oblastiach kde žije aj šťuka obrovská ("Esox masquinongy") sa môže krížiť a vytvoriť hybrid ("Esox masquinongy x Esox lucius").
Malé štuky sa živia planktónom, neskôr bentosom a hmyzom. Staršie jedince lovia ryby. Štuka je nenásytný a oportunistický predátor už od mlada. Je to samotársky druh, loví pomocou zraku a korisť prepadáva z úkrytu. Kanibalizmus je bežný. V arktických jazerách, kde je šťuka niekedy jediný rybí druh, sú dospelé jedince kanibali. Jej výkaly obsahujú špecifické feromóny, ktorým sa ostatné ryby vyhýbajú a preto šťuky nevylučujú výkaly vo svojom lovnom revíre.
Dewarova nádoba

Dewarova nádoba [výslovnosť: djúer-] je sklenená alebo kovová nádoba s dvojitými stenami, ktoré od seba oddeľuje vákuum, vďaka čomu sa medzi nimi minimalizuje tepelná výmena. Slúži na udržiavanie rôznych látok (predovšetkým kvapalín) na stálej teplote, ktorá teda môže byť vyššia alebo nižšia ako teplota okolia.
Vyvinul ju škótsky chemik James Dewar v roku 1892 pre potreby laboratórnej praxe. Sklenené Dewarové nádoby slúžia ako zásobníky chladív pri práci za nízkych teplôt, pričom ich steny bývajú postriebrené, zatiaľ čo tie kovové sa využívajú na prenos a uskladnenie kvapalín s nízkou teplotou varu (skvapalnených plynov) alebo ako zásobníky na suchý ľad.
Komerčne sa Dewarova nádoba uplatnila ako termoska (iné názvy: termosová fľaša, termosová nádoba) slúžiaca na udržiavanie obsahu (potravín) na stálej teplote. Názov pochádza z ochrannej známky „Thermos“, ktorú si dal zaregistrovať nemecký sklár Reinhold Burger v roku 1904. Ten v roku 1903 získal patent na nádobu fungujúcu na takomto princípe (J. Dewar si totiž svoju nádobu nedal včas patentovať a neskôr prehral súdny spor o patent) a v roku 1906 spolu s Albertom Aschenbrennerom a Gustavom Robertom Paalenom založil spoločnosť Thermos GmbH, ktorá začala ponúkať termosky pre širokú verejnosť.
Kate Walshová

Kate Walshová môže byť:
Sedanka

Sedanka () môže byť:
Sedanka (rieka vo Vladivostoku)

Sedanka () je rieka na juhu Prímorského kraja v Rusku, preteká územím polostrova Muraviova-Amurského a je jednou z malých riek mesta Vladivostok.
Je tvorená sútokom riek Veľká a Malá Sedanka (Veľká a Malá Pionerskaja), ktoré pramenia na svahoch vrchu Ostraja, tečú na západ a vlievajú sa do Amurského zálivu niekoľko sto metrov od železničného nástupišťa Sedanka.
Na dolnom toku rieky je často príčinou záplav vypúšťanie prebytočnej vody z nádrže. A tak 7. augusta 2001 bolo z dôvodu nebezpečenstva preliatia nádrže uskutočnené vypustenie vody, ktoré viedlo k zatopeniu nízko položených oblastí Sedanky. V dôsledku toho bol železničný most, postavený v roku 1899 zničený, mnoho súkromných domov a pozemkov bolo zaplavených, zomrelo 6 ľudí.
Dišpenz (cirkevné právo)

Dišpenz (iné názvy: dišpenzácia; staršie: "dispenzácia", "dišpens") je v kánonickom práve osobitný správny akt kompetentnej cirkevnej autority, ktorým je v konkrétnom prípade konkrétny adresát (osoba alebo osoby) oslobodený od účinkov nejakého cirkevného zákona (normy), pretože dodržanie zákona by mu pravdepodne spôsobilo veľkú ujmu. Pri udeľovaní musí byť presne pomenovaný rozumný a existujúci dôvod dišpenzu. Cieľom dišpenzu musí byť duchovno-pastoračné dobro veriacich. Dišpenz je jeden z prostriedkov uplatňovania kánonickej miernosti. Dišpenz od Božích zákonov nemožno udeliť, udeľuje sa len dišpenz od cirkevných zákonov. 
Právomoc udeľovať dišpenz má ipso iure pápež, na základe zákonnej delegácie môže dišpenz udeliť v širšom rozsahu diecézny biskup a v užšom rozsahu miestny ordinár. Farár alebo kaplán (diakon) potrebuje výslovné udelenie dišpenznej moci.
Dišpenz sa udeľuje napríklad pri svadbách (pri svadbe veriaceho s neveriacim). Dišpenz možno udeliť aj od cirkevných prikázaní. 
Konkrétny príklad: Konferencia biskupov Slovenska v roku 2021 udelila pre veriacich celej krajiny dišpenz od povinnej účasti na omši v nedeľu a prikázaný sviatok, z dôvodu pandémie choroby COVID-19.
Sedanka (železničná zastávka)

Sedanka () je železničná zastávka (predtým železničná stanica) Ďalekovýchodnej železnice v meste Vladivostok v Rusku. Nachádza sa na predmestí Vladivostoku v časti Sedanka.
Stanica bola otvorená v roku 1893, v roku 1897 bola postavená staničná budova, ktorá sa zachovala dodnes. Elektrifikovaná v roku 1962.
V lete 2001 bol v blízkosti stanice počas silného tajfúnu, ktorý viedol k prudkému vypusteniu vody v nádrži Sedanka, zbúraný kovový dvojkoľajový železničný most cez rieku Sedanka. V dôsledku toho bol Vladivostok na tri dni odrezaný od železnice, kým sa nepostavil dočasný most. V lete 2002 boli skolaudované dva nové oceľové jednokoľajové mosty.
Osobná doprava.
Cez stanicu prechádzajú trasy všetkých mestských elektrických jednotiek. Cez stanicu premávajú aj medzimestské elektrické rýchliky bez zastavenia.
Sedanka (rieka v Kamčatskom kraji)

Sedanka () je rieka na severozápade polostrova Kamčatka. Preteká územím Tigiľského rajónu v Kamčatskom kraji v Rusku. Je to pravý prítok rieky Tigiľ. Dĺžka rieky je 108 km, plocha povodia 1490 km².
Pramení v pohorí Stredokamčatský chrbát, na svahoch sopky Gornyj Institut. Vlieva sa na pravom brehu do rieky Tigiľ na 99 kilometri. Šírka rieky na dolnom toku je 50 metrov, hĺbka je 1 meter, rýchlosť prúdu je 1,8 m/s.
Na rieke nie sú žiadne osady, s výnimkou niekoľkých rybárskych základní. Sedanka je bohatá na lososa. Napriek svojej nedostupnosti je obľúbená medzi milovníkmi rybolovu. Rieka obsahuje všetky druhy tichomorských lososov, pstruhy ("Salvelinus leucomaenis", "Salvelinus malma").
Sedanka (Kamčatský kraj)

Sedanka () je obec v Tigiľskom rajóne v Kamčatskom kraji v Rusku.
Geografia.
Nachádza sa v severozápadnej časti polostrova Kamčatka, na rieke Napana. Vzdialenosť do najbližšej obce Tigiľ je 23,5 km v priamom smere, do mesta Petropavlovsk-Kamčatskij - 519 km.
Bola založená pred rokom 1953. Podľa odhadu z roku 2007 mala populácia 660 obyvateľov. Obývaná prevažne Itelmenmi.
Tigiľ

Tigiľ () môže byť:
Tigiľ (obec)

Tigiľ () je obec v Kamčatskom kraji v Rusku, administratívne centrum Tigiľského rajónu. V roku 2021 tu žilo 1372 obyvateľov. Nachádza sa tu letisko Tigiľ.
Geografia.
Obec sa nachádza v severozápadnej časti polostrova Kamčatka, na rieke Tigiľ, 48 km od jej sútoku s Ochotským morom. Vzdialenosť do mesta Palana v priamom smere je 165 km, do mesta Petropavlovsk-Kamčatskij - 523 km.
Celtic rock

Celtic rock je žáner folk rocku a typ keltskej fúzie, ktorá využíva keltskú hudbu, inštrumentáciu a témy v rockovej hudbe. Je populárny od začiatku 70. rokov minulého storočia a ide o dôležitý základ pre rozvoj veľmi úspešných mainstreamových keltských hudobných skupín a populárnych interpretov. Išlo o kľúčový základ vývoja iných druhov hudobných žánrov. Celtic rock zohral významnú úlohu pri udržiavaní a definovaní regionálnych a národných identít a pri podpore pankeltskej kultúry. Pomohol tiež sprostredkovať tieto kultúry externému publiku.
Štýl hudby je hybridom tradičných írskych, škótsko-gaelských, waleských a bretónskych hudobných foriem s rockovou hudbou. Dosiahlo sa to hraním tradičnej hudby, najmä balád, jigov a reelov s rockovou inštrumentáciou; pridaním tradičných keltských nástrojov, vrátane keltskej harfy, írskej píšťalky, írskych lakťových gajd, huslí, bodhrán, akordeónu, harmoniky, melodeónu a gajd (Škótsko) ku konvenčným rockovým formátom; používaním textov v keltských jazykoch a používaním tradičných rytmov a kadencie v inak konvenčnej rockovej hudbe. Tak ako je sporná platnosť pojmu "celtic" vo všeobecnosti a ako hudobné označenie, pojem celtic rock nemožno chápať tak, že medzi keltskými národmi existovala jednotná keltská hudobná kultúra. Tento termín však zostal užitočný ako prostriedok na opis šírenia, adaptácie a ďalšieho vývoja hudobnej formy v rôznych, ale súvisiacich kontextoch.
Malý Vyšehrad

 
Malý Vyšehrad () je vrch v pohorí Žiar. Leží nad obcou Jasenovo, približne západne od mesta Turčianske Teplice.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria Žiar, v geomorfologickom podcelku Vyšehrad. Vrch leží na pomedzí Trenčianskeho a Žilinského kraja, na hranici okresov Prievidza a Turčianske Teplice a zasahuje na katastrálne územia obcí Pravenec a Jasenovo. Nachádza sa v hlavnom hrebeni, južne od vyššieho Vyšehradu. 
Opis.
Malý Vyšehrad je "v tieni" vyššieho a známejšieho suseda, k čomu prispieva i fakt, že frekventovaná Cesta hrdinov SNP vrchol traverzuje východným svahom. Z výraznejších vrchov sa východne nachádza Košarisko (), južne Rovné lazy (), juhozápadne Tri kopce () a severne dominantný Vyšehrad (). Západnú časť masívu odvodňuje Čertov potok do rieky Nitry, z juhovýchodnej časti vrchu voda odteká potokom Jasenica do rieky Turiec. Najbližším sídlom je severovýchodne ležiaca obec Jasenovo, severozápadne sa nachádza Vyšehradné a západne Nitrianske Pravno a Pravenec. 
Výhľady.
Lesný porast vrcholovej časti neumožňuje súvislejší rozhľad. Z malých lokalít s nižšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrchy pohoria Žiar, časť Turčianskej i Hornonitrianskej kotliny. Z vhodných miest je pri dobrých podmienkach pozorovateľná Malá i Veľká Fatra, Kremnické vrchy, Vtáčnik i Strážovské vrchy.
Prístup.
Na vrchol Malého Vyšehradu nevedie značený chodník a Cesta hrdinov SNP vrchol obchádza východným smerom.
Kóma (román)

Kóma () je detektívny krimi-trilerový román, od amerického spisovateľa Robina Cooka.
Dej.
Na začiatku príbehu je pacientka, ktorá sa nepreberie z kómy, a vydesená medička Susan Wheelerová, absolvujúca svoju prvú lekársku prax v renomovanej bostonskej nemocnici Memorial. Keď Susan narazí na stopy nezákonného obchodu s ľudskými orgánmi, rozkrúti sa kolotoč nečakaných udalostí. Odvážna medička sa púšťa do zdanlivo vopred prehratého boja s dokonale zohranou lekárskou mašinériou. Netuší, že oprávnenosť svojho podozrenia bude musieť dokazovať zoči-voči chladnokrvnému vrahovi. Ten je však iba vykonávateľom cudzích príkazov...
La casa de papel

La casa de papel (v angličtine Money Heist) je španielsky lúpežný kriminálny televízny seriál, ktorý vytvoril Álex Pina. Sériál sleduje dve dlho pripravované lúpeže vedené profesorom (Álvaro Morte), jednu v španielskej kráľovskej mincovni a druhú v španielskej banke, vyrozprávané z pohľadu jedného z lupičov, Tokio (Úrsula Corberó). Príbeh je rozprávaný v reálnom čase a spolieha sa na flashbacky, časové skoky, skryté motivácie postáv a nespoľahlivého rozprávača.
Seriál mal byť pôvodne limitovanou 15-dielnou sériou rozdelenou do dvoch celkov. Pôvodne sa vysielal od 2. mája do 23. novembra 2017 na španielskej televíznej stanici Antena 3. Neskôr v roku 2017 ho prevzal Netflix, ktorý seriál prerobil; prvú 9-dielnu sériu rozdelil 13 epizód a druhú 6-dielnu sériu do 9 epizód. Tretia séria mala na Netflixe premiéru 19. júla 2019 a štvrtá 3. marca 2020. V ten istý deň bol na Netflixe zverejnený dokument s názvom "La casa de papel: El fenómeno", ktorý hovorí o tom, prečo sa stal seriál taký populárny. Obsahuje tiež rozhovory s autormi a hercami seriálu. 31. júla 2020 Netflix oznámil, že seriál bude predĺžený o finálnu piatu sériu, ktorá bola rozdelená do dvoch celkov; prvý 5-dielny celok mal premiéru 3. septembra a druhý 3. decembra 2021.
Seriál sa natáčal v Madride v Španielsku. Značné množstvo častí sa natáčalo aj v Paname, Thajsku, Taliansku (Florencia), Dánsku a Portugalsku.
Seriál získal niekoľko ocenení vrátane Medzinárodnej ceny Emmy za najlepší dramatický seriál na 46. ročníku udeľovaní Medzinárodných cien Emmy, ako aj uznanie kritikov za prepracovaný dej, medziľudské vzťahy, réžiu a za pokus o inováciu španielskej televízie. Talianska antifašistická pieseň „Bella ciao“, ktorá sa v seriáli viackrát objavila, sa v roku 2018 stala letným hitom v celej Európe. Do roku 2018 bol tento seriál najsledovanejším seriálom v neanglickom jazyku a jedným z najsledovanejších seriálov celkovo na Netflixe, pričom mal mimoriadny ohlas u divákov zo stredomorskej časti Európy a regiónov latinskej Ameriky.
Podmagurský potok

Podmagurský potok je potok v regióne Šariš, v strede územia obce Orlov, v okrese Stará Ľubovňa v Prešovskom kraji. Je ľavostranným prítokom Popradu, ktorý je ďalej prítokom Dunajca v povodí Visly; má dĺžku . Je vodným tokom V. rádu. Hydrologické poradie (číslo povodia): 3-01-03-307. Geomorfologická kategorizácia: na pomedzí geomorfologického celku Ľubovnianska vrchovina a geomorfologického celku Spišsko-šarišské medzihorie, geomorfologického podcelku Ľubotínska pahorkatina.
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v lesnom extraviláne v strede územia obce Orlov v lese "Uhlisko" a zároveň na juhozápadnom svahu lesa "Hubová" v okrese Stará Ľubovňa, v geomorfologickom celku Ľubovnianska vrchovina.
Opis toku.
Tečie južným smerom lesným extravilánom, v nadmorskej výške priberá krátky pravostranný bezmenný prítok, v nadmorskej výške priberá ľavostranný prítok pritekajúci z juhozápadného úpätia lesa "Kurčínska Magura" s prameňom 200 m južne od poľovníckej chaty Orlov - Orol, v nadmorskej výške priberá pravostranný bezmenný prítok pritekajúci z lesa "Stredný vrch", v nadmorskej výške priberá krátky ľavostranný bezmenný prítok z lesa "Na Mláčky", v nadmorskej výške priberá pravostranný bezmenný prítok z lesa "Laz", v nadmorskej výške priberá ľavostranný bezmenný prítok prameniaci na južnom svahu lesa "Kurčínska Magura", vyteká z lesa a vteká do poľnohospodárskeho extravilánu, ľavým brehom obteká pole "Kostolné", ľavým brehom obteká osadu "Kostolné", podteká cestu z Orlova do do jeho časti obce "Andrejovka" a v nadmorskej výške ústi do Popradu ako jeho ľavostranný prítok v povodí Dunajca. "Podmagurský potok" má šesť bezmenných prítokov.
"Podmagurský potok" pramení na území lesného extravilánu, preteká extravilánom a ústi na území poľnohospodárskeho extravilánu obce Orlov v okrese Stará Ľubovňa v Prešovskom kraji, preteká na pomedzí geomorfologickej oblasti Východné Beskydy, geomorfologického celku Ľubovnianska vrchovina pramenným úsekom a geomorfologického celku Spišsko-šarišské medzihorie, geomorfologického podcelku Ľubotínska pahorkatina úsekom ústia.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Podmagurský potok" má pôvod v názve lesa "Kurčínska Magura" v obci Orlov v okrese Stará Ľubovňa, ktorého juhozápadné a južné svahy odvodňuje. Z toponyma "Kurčínska Magura" rozšírením o predponu "pod-" a o formant "-ský" a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) "Podmagurský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov lesa "Kurčínska Magura" v obci Orlov rozprestierajúci sa aj v susednej obci Legnava má pôvod v charakteristickom výskyte topografického objektu "magura" vo význame "vrch, kopec" v priestore pomenúvaného lesa. Najstarší listinný doklad o výskyte názvu obce v podobe "Orlou" je z roka 1349.
Hydronymum "Podmagurský potok" bolo štandardizované v roku 2007.
Referencie.
Hrádok (vrch v Pohronskom Inovci)

Hrádok () je vrch v pohorí Pohronský Inovec. Leží nad obcou Obyce, približne severovýchodne od mesta Zlaté Moravce.
Poloha.
Nachádza sa v západnej polovici pohoria, v geomorfologickom podcelku Veľký Inovec. Vrchol leží v Nitrianskom kraji, na území okresu Zlaté Moravce a v katastrálnom území obce Obyce. Južne prechádza Rudná magistrála zo Zlatých Moraviec na Veľký Inovec, z ktorej vedú do sedla pod Hrádkom značené chodníky.
Opis.
Hrádok je súčasťou spoločného masívu s blízkou Dúbravou, ktorý je juhovýchodne sedlom prepojený na hrebeň, vedúci západo-východným smerom k Veľkému Inovcu (). Južne susedí Prosný vŕštek () a Krivá (), východne leží Drienka () a Malý Inovec (), severovýchodne Brestovo () a severne Dúbrava (). Vrch leží v povodí Žitavy; južnú časť odvodňuje Machulinský potok, z východných svahov vodu odvádza Sviniarsky potok. Najbližšími sídlami sú na západnom úpätí situované Obyce a Machulince, juhozápadne ležia Žitavany, južne Čaradice a severovýchodne Veľká Lehota. 
Výhľady.
Najvyššia časť Hrádku s porastom zmiešaného lesa neumožňuje rozhľad, no na svahoch je niekoľko horských lúk, z ktorých sú viditeľné tak mnohé vrchy pohoria, ako aj okolité horstvá. Z vhodných miest tak možno pozorovať aj pohorie Vtáčnik, Považský Inovec, Tribeč a časť Podunajskej nížiny.
Prístup.
Na vrchol Hrádku nevedie značený turistický chodník, preto je dostupný neznačenými trasami z okolia a obce Obyce. V sedle "Škripec pod Hrádkom" je križovatka značených trás s napojením na neďalekú Rudnú magistrálu.
Tigiľ (rieka)

Tigiľ (; na hornom toku Boľšoj Tigiľ; – "Veľký Tigiľ") je rieka na severozápade polostrova Kamčatka. Preteká územím Bystrinského a Tigiľského rajónu v Kamčatskom kraji v Rusku.
Pokiaľ ide o oblasť povodia, Tigiľ je na 4. mieste medzi riekami na území Kamčatky a na 62. mieste v Rusku.
Rieka Tigiľ je biotopom lososovitých rýb.
Hydrografia.
Dĺžka rieky je 300 km, plocha povodia je 17 800 km². Pramení v pohorí Stredokamčatský chrbát, na hornom toku tečie v hornatej oblasti, na strednom a dolnom toku cez pahorkatinu. Vlieva sa do Šelichovovho zálivu.
V hornom toku je šírka rieky 3050 m, hĺbka je 0,41,5 m, rýchlosť toku je 1,2 m/s. V dolnom toku sa šírka rieky na niektorých miestach pohybuje v rozmedzí 50100 m, hĺbka 0,53 m, rýchlosť toku je 11,5 m/s. V dolnom toku je kanál rozdelený na vetvy, prúd je pokojný, je tu veľa ostrovov a perejí. Pozdĺž pobrežia rastie brezový les, v nivách rastie vŕba a topoľ.
Podnebie.
Podnebie v povodí Tigiľu sa vyznačuje rôznorodým a nestabilným počasím. Na pobreží je morské, v zime s priemernou teplotou -10°C, na hornom toku klesá na -20°C až -30°C. Stabilná snehová pokrývka sa objavuje v druhej polovici októbra, jej hrúbka je 4060 cm, v podhorských oblastiach do 2,5 m. Na začiatku jesene sú možné mrazy, denná teplota vzduchu 8°C až 16°C, noc 5°C až 3°C. Leto je chladné, trvá 24 mesiace, vyznačuje sa zamračeným, daždivým počasím.
Dejiny.
Rieku objavil v roku 1697 Vladimir Vasilievič Atlasov, aj keď existuje možnosť, že ju ruskí prieskumníci navštívili už v 60. rokoch 17. storočia. Čoskoro sa rieka začala využívať ako hlavná trasa spájajúca severozápadnú Kamčatku s centrálnou časťou polostrova a jeho východným pobrežím. V roku 1752 bola na pravom brehu neďaleko ústia založená pevnosť Tigiľ.
V roku 1756, pri ústí rieky Tigiľ, po prvýkrát vstúpilo na prezimovanie námorné plavidlo loď „Sv. Nikolaj“. Jeho posádka postavila maják na pobreží a niekoľko obytných a skladových budov pomenovaných po lodi - Nikolajská pevnosť (neskôr Usť-Tigiľ).
Pôvod mena.
Na prvých ruských mapách sa rieka volala Kygim, Kygil, Kutil (). Pravdepodobne základom týchto názvov je itelmenské slovo "kyg" (кыг) – „rieka“. Nie je však vylúčené, že Tigiľ je vlastné meno, ktoré sa ako také nachádza v ruských dokumentoch z 18. storočia. Moderný názov rieky vznikol v roku 1740.
Koriatské meno rieky je Myrymrat (Мырымрат), preložené ako „miesto morských živočíchov“.
Dúbrava (vrch v Pohronskom Inovci)

Dúbrava () je vrch v pohorí Pohronský Inovec. Leží nad obcou Obyce, približne severovýchodne od mesta Zlaté Moravce.
Poloha.
Nachádza sa v západnej polovici pohoria, v geomorfologickom podcelku Veľký Inovec. Vrchol leží v Nitrianskom kraji, na území okresu Zlaté Moravce a v katastrálnom území obce Obyce. Na vrchol nevedie značená trasa, no severným a východným úpätím vedie Záhradskou dolinou chodník z Obýc na rázc. Škripec pod Hrádkom.
Opis.
Dúbrava tvorí severnú časť masívu, ktorý zdieľa s neďalekým Hrádkom. Východné a severné svahy klesajú strmo do Záhradskej doliny, južne vedie hrebeň na Hrádok a západným smerom sa mierne zvažujú k obci Obyce. Severozápadným smerom sa nachádza vrch Včelár (), severne Cerov (), východne susedí Brestovo (), juhovýchodne leží Veľký () a Malý Inovec () a južne Drienka () a Hrádok (). Vrch leží v povodí Žitavy, ktorá odvodňuje západne sa zvažujúce svahy, pokým východnú časť masívu odvodňuje Sviniarsky potok. Najbližšími sídlami sú na západnom úpätí situované Obyce a Machulince, severne ležia Jedľové Kostoľany a severovýchodne Veľká Lehota. 
Výhľady.
Podobne ako susedný Hrádok, aj vrchol Dúbravy pokrýva súvislý zmiešaný les, znemožňujúci rozhľad. Z menších odlesnených častí a horských lúk na svahoch sú však viditeľné viaceré vrchy pohoria, nezriedka aj časť pohoria Vtáčnik, Považský Inovec, Tribeč a časť Podunajskej nížiny.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa a je tak dostupný z okolitých sídiel a značených trás. Viaceré sa križujú v sedle "Škripec pod Hrádkom" pod susedným vrchom, cez ktoré sa dá napojiť na Rudnú magistrálu.
Dôverujte Drakulovi

Dôverujte Drakulovi () je kriminálny román poľského spisovateľa Jerzyho Siewierskiho, ktorý je známejší pod svojím pseudonymom "George Quiryn".
Dej.
Do amerického mestečka Holiday Beach prichádza súkromný detektív George Quiryn, aby sa pokúsil očistiť od vážneho podozrenia syna svojho dávneho priateľa a zároveň odhaliť skutočného páchateľa série sexuálne motivovaných vrážd. Hoci sa ho miestna polícia, inšpirovaná všemocným Stanom Oliverom Halifaxom, hneď po príchode pokúsi odradiť, priam zastrašiť, Quiryn neohrozene pokračuje v pátraní, aby napokon v dramatickom finále odhalil ako vraha osobu, o ktorej by to málokto predpokladal...
Letisko Tigiľ

Letisko Tigiľ () je regionálne letisko nachádzajúce sa 1 km od obce Tigiľ na území Kamčatky. Poskytuje pravidelné lety s mestom Petropavlovsk-Kamčatskij.
Letisko je schopné prijať lietadlá ako An-2, An-24, An-26, An-28, L-410, Jak-40 a vrtuľníky všetkých typov.
Pub rock

Pub rock môže byť:
Kingston-upon-Thames Crown Court

Kingston-upon-Thames Crown Court je korunný súd na adrese 6–8 Penrhyn Road v Kingston upon Thames, ktorý sa zaoberá trestnými prípadmi.
Majstrovstvá Ázie vo futbale 2019

Majstrovstvá Ázie vo futbale 2019 bol 17. ročníkom Majstrovstiev Ázie vo futbale pod hlavičkou Ázijskej futbalovej konfederácie. Turnaj sa konal v Spojených arabských emirátoch v období od 5. januára do 1. februára 2019. Turnaj mal prvýkrát 24 účastníkov.
Turnaj vyhral Katar, ktorý vo finále porazil Japonsko 3:1. Pre Katar to bolo prvé víťazstvo na turnaji.
Kvalifikácia.
Turnaj mal prvýkrát 24 účastníkov. Tímy sa na turnaj dostali cez kvalifikáciu na Majstrovstvá Ázie vo futbale a niektoré tímy postúpili aj cez ázijskú kvalifikáciu na Majstrovstvá sveta 2018.
1 ako Južný Vietnam
Štadióny.
Hralo sa na ôsmich štadiónoch v štyroch mestách. Finále sa konalo v Abú Zabí na štadióne Zayed Sports City Stadium.
Skupinová fáza.
24 tímov bolo rozdelených do šiestich skupín. Z každej postúpili prvé dva tímy do osemfinále a k nim sa pripojili ešte štyri najlepšie tímy na treťom mieste.
Play-off.
Finále.
Víťazom Majstrovstiev Ázie vo futbale 2019 sa stal Katar.
George Hugh Gabb

George Hugh Gabb (* 1868† 11. august 1948) bol britský analytický chemik a zberateľ starožitného vedeckého vybavenia.
Vyštudoval Bishops Hatfield School a chémiu na polytechnickej škole. Pracoval v spoločnosti Welford and Son a neskôr ako nezávislý konzultant. Okolo roku 1885 sa uňho prebudil záujem o dejiny vedy. Patril k jedným z vôbec prvých zberateľov vedeckého vybavenia, pôsobivším v dobe, kedy bola táto činnosť na pokraji záujmu, vďaka čomu sa označoval za „otca vedeckých starožitností“. Podarilo sa mu zhromaždiť a zreštaurovať veľké množstvo významných artefaktov ako napr. astroláb približne z roku 1570, najstarší anglický teodolit (1574) či teleskop z roku 1646. Venoval sa tiež zberateľstvu portrétov osobností vedy, fotografovaniu a patril k skupine vedcov, ktorá sa v rokoch 18961897 venovala experimentom s röntgenovým žiarením, vďaka čomu sa do jeho zbierky zaradili aj viaceré röntgenové snímky (napr. snímka vlastnej ruky z februára 1896).
Vroku 1937 Gabbovu zbierku odkúpil James Caird za 10 000 libier šterlingov a následne ju venoval novozaloženému Národnému námornému múzeu. Gabb odkázal ďalšie časti svojej zbierky Múzeu vedy v Londýne, Múzeu dejín vedy Oxfordskej univerzity a Kráľovskej inštitúcii.
Smithwick’s

Smithwick’s je írske červené pivo ale. Je to najkonzumovanejšie pivo v Írsku.
Pivovar Smithwick’s bol založený v roku 1710 v Kilkenny Johnom Smithwickom a vedený rodinou Smithwickovcov z Kilkenny až do roku 1965, keď ho získal Guinness, teraz súčasť Diageo. Pivovar Kilkenny bol zatvorený v roku 2013 a výroba všetkých pív značky Smithwick’s a Kilkenny sa presunula do Dublinu; časti starého pivovaru boli neskôr prerobené na „visitor experience“.
James Caird

James Caird môže byť: