burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Slovenčina

Slovenčina patrí do skupiny západoslovanských jazykov (spolu s češtinou, poľštinou, hornou a dolnou lužickou srbčinou a kašubčinou).
Počty hovoriaciach.
Po slovensky sa hovorí na Slovensku (5 miliónov ľudí) a ďalej v týchto krajinách ("uvedené sú počty zahraničných Slovákov odhadované krajinskými spolkami a zastupiteľskými úradmi) oficiálne údaje za rok 2000/2001":
ešte Bulharsko, Francúzsko, Nemecko, Belgicko, Škandinávia, Taliansko, Švajčiarsko, Holandsko, Cyprus, Rusko, Izrael, JAR, Argentína, Brazília, Uruguaj, Austrália, Nový Zéland, Spojené kráľovstvo a v ďalších krajinách. Celkový odhadovaný počet osôb slovenského pôvodu v zahraničí roku 2001 je 2 016 000.
Slovenčina ako úradný jazyk.
Slovenčina je oficiálne úradným jazykom Slovenska, Vojvodiny a od 1. mája 2004 jedným z jazykov Európskej únie. Jazykový kód alebo po anglicky Language Code je sk príp. slk podľa ISO 639. Slovenčina je známa ako „esperanto“ slovanských jazykov, vníma sa ako najzrozumiteľnejšia aj pre používateľov iných slovanských jazykov.
V súvislosti so širokou zrozumiteľnosťou slovenčiny umožňuje český právny poriadok používať slovenčinu, na rozdiel od iných menšinových jazykov, bez prekladateľa či tlmočníka v právnych a úradných úkonoch. Týka sa to mnohých aspektov spoločenského života na celom území Česka. Napríklad Správny poriadok (zákon č. 500/2004 Zb.) stanovuje: "V řízení se jedná a písemnosti se vyhotovují v českém jazyce. Účastníci řízení mohou jednat a písemnosti mohou být předkládány i v jazyce slovenském" (§16, odsek 1).
Počet slovenských slov fungujúcich alebo aspoň raz použitých v písaných textoch súčasnej slovenčiny nachádzajúcich sa v Slovenskom národnom korpuse môžeme odhadovať na viac ako 3 milióny (podľa jednotlivých tvarov) alebo približne 2 milióny (podľa počtu základných tvarov, v ktorých sú obsiahnuté všetky ich tvary nachádzajúce sa v textoch korpusu).
Kodifikačné príručky.
Kodifikačné príručky určujú, ktoré slová sa v slovenčine považujú za spisovné. Ide o 4 zákonom predpísané knihy.
Nárečia.
Slovenské nárečia sa navzájom značne rôznia a delia sa na 3 skupiny:
Abeceda.
Slovenčina používa abecedu zloženú z modifikovaných latinských písmen. Modifikácie spočívajú v používaní diakritických znamienok: dĺžňa, mäkčeňa, dvojbodky a vokáňa. Na označenie jednej hlásky sa zvyčajne používa jedno písmeno.
Malá slovenská abeceda vo svojom poradí:
Hláskoslovie.
V slovenskom hláskosloví rozlišujeme:
Spoluhlásky "q", "w" a "x" sa používajú len v slovách cudzieho pôvodu. Z historických dôvodov sa však v slovenských textoch (najmä vo vlastných menách) používajú aj české hlásky "ě", "ř", "ů" a nemecké hlásky "ö" a "ü".
Francúzština

Francúzština je románsky jazyk, ktorým sa hovorí najmä vo Francúzsku, Belgicku, Švajčiarsku, Kanade, Luxembursku a v niekoľkých krajinách v Afrike.
Pôvod.
Prvopočiatky vývoja francúzštiny ako románskeho jazyka sú spájané s postupným prenikaním rímskeho vojvodcu Iulia Caesara do Galie v rokoch 58 pred n.l. až 52 pred n.l. Rimania so sebou priniesli svoj talent pre správu územia a ako víťazi sa ujali administratívy v krajine. Úradným jazykom sa stala latinčina (najmä vo forme hovorenej "vulgárnej latinčiny"). Pôvodné keltské obyvateľstvo sa snažilo jazyk svojich dobyvateľov naučiť, pretože im umožňoval dostať sa na dobre platené a rešpektované pozície úradníkov a takisto získať status rímskeho občana. 
Pôvodný keltský jazyk Galov prežíval aj naďalej, a to prevažne v hovorenej podobe na vidieku, ale aj v mestských domácnostiach.
Tento proces, ktorý sa označuje ako romanizácia, prebiehal od juhu krajiny a rozdiely v nárečiach možno pozorovať ešte dnes. Tzv. provensalčina, nárečie kraja Provence, je svojou výslovnosťou veľmi podobné taliančine.
Obdobie Germánov.
Germáni prenikali na galské územia v neskorom staroveku. Vulgárna latinčina sa postupne vytráca a prežíva iba vo forme latinčiny klasickej, ktorá sa stala od roku 313 vyhlásením Milánskeho ediktu jediným jazykom bohoslužieb. 
Krajina je relatívne roztrieštená a vyvíjali sa miestne nárečia ("patois"), z ktorých najvýznamnejšie je nárečie Île-de-France. Postupne sa utvárajú tri hlavné jazykové oblasti:
Vplyv germánskych jazykov na francúzštinu
Obdobie šírenia kresťanstva.
V roku 496 si franský kráľ Chlodovik I. berie za manželku burgundskú kňažnú Klotildu a preberá aj jej katolícku vieru. Tak sa katolícke kresťanstvo stáva oficiálnym náboženstvom Franskej ríše. Znovu sa vracia vplyv latinčiny, ktorá sa vyvíja do rôznych nárečí. 
Francúzština vo svete.
Z francúzštiny pochádza veľká časť medzinárodných slov – až 70 % slov v dnešnej angličtine má francúzsky (a sprostredkovane cez francúzštinu vlastne latinský) pôvod. Francúzština je medzinárodným diplomatickým jazykom, komunikačným jazykom EÚ, NATO, OSN a ďalších podobných organizácií, dnes je však vytlačovaná angličtinou, vďaka ktorej jej význam upadá (napriek snahe francúzskej vlády podporovať šírenie jazyka v zahraničí).
Dejepis

Dejepis môže byť:
50 slovenských korún

50 Sk je bankovka, ktorá platila na Slovensku od augusta roku 1993 do 16. januára roku 2009.
Päťdesiatkorunáčka bola prvou bankovkou, ktorú vydala Národná banka Slovenska po vzniku samostatnej Slovenskej republiky. Do obehu bola uvedená v auguste 1993.
Lícna strana.
Námet lícnej strany bankovky bol venovaný prvým slovanským vierozvestom sv. Cyrilovi a sv. Metodovi.
Rubová strana.
Na rubovej strane bankovky je motív zobrazujúci dve ruky, medzi ktorými je prvých sedem písmen staroslovienskej abecedy hlaholiky ako symbol daru svätcov starým Slovanom. Zrkadlovo obrátená silueta stredovekého kostolíka z Dražoviec (okres Nitra) je symbolom raného kresťanstva na území Slovenska.
20 slovenských korún

20 Sk je bankovka, ktorá platila na Slovensku od roku 1993 do 16. januára roku 2009.
Lícna strana.
Na lícnej strane bankovky je portrét slovanského kniežaťa Pribinu, ktorý sídlil v Nitre do roku 833.
Rubová strana.
Na rubovej strane bankovky je zobrazený Nitriansky hrad - svedok bohatej minulosti mesta Nitry, ktorá bola až do 11. storočia strediskom významného politického útvaru - kniežatstva. Týmto motívom sa viacnásobne prelína časť koráľkového náhrdelníka z 9. storočia s bronzovým príveskom v tvare mesiaca, ktorý pochádza z archeologického náleziska Nitra-Lupka.
50 (číslo)

50 (slovom päťdesiat) je číslo, ktoré nasleduje za číslom 49 a predchádza číslu 51.
Matematika.
Päťdesiat je najmenšie číslo, ktoré môže byť napísané ako súčet dvoch štvorcov dvomi odlišnými spôsobmi: 50 = 12 + 72 = 52 + 52. Je takisto súčtom troch štvorcov, 50 = 32 + 42 + 52. Je to aj Harshadove číslo.
Ostatné oblasti.
Päťdesiat je aj:
Vlajka Severného Macedónska

Vlajka Macedónska je vlajka štátu Severné Macedónsko.
Súčasná vlajka.
Súčasná vlajka vznikla po vyriešení sporu s Gréckom. Na vlajke sa nachádza žlté Slnko na červenom pozadí s ôsmimi vybiehajúcimi lúčmi až po okraj. Je to symbol podľa macedónskej hymny „Dnes nad Macedónskom“.
Predchádzajúca vlajka.
Predchádzajúca vlajka existovala v rokoch 1992 – 1995. Na nej bolo Vergínske Slnko (symbol dávnej Macedónie) na červenom pozadí. To sa nepáčilo susednému Grécku, ktorého provincia Macedónia používa rovnakú vlajku, len s modrým pozadím. Po blokácii hraníc boli Macedónci nútení vlajku zmeniť, a tak Slnko zmenili.
Administratívne členenie Slovenska

Administratívne členenie Slovenska sa v priebehu dejín často menilo.
Minulosť.
Pozri:
Trnava (okres)

Nachádza sa v juhozápadnej časti Slovenska. Trnavský okres je dôležitý pre zásobovanie Slovenska elektrickou energiou. Nachádzajú sa tu Atómové elektrárne Bohunice s výkonom 880 MW. V roku 2011 bola uvedená do prevádzky Paroplynová elektráreň Malženice s inštalovaným výkonom 430 MW.
Centrom okresu je okresné a zároveň krajské mesto Trnava.
Dunajská Streda (okres)

 Okres sa nachádza v juhozápadnej časti Slovenska. Nachádzajú sa v ňom 4 mestá a 63 obcí.
Obyvateľstvo.
Národnostné zloženie.
Okres Dunajská Streda patrí k dvom okresom na Slovensku, kde majoritu tvorí maďarská národnosť. Slováci tvoria väčšinu v siedmich obciach a relatívnu väčšinu v dvoch zo 67 obcí (z toho 4 mestá). K slovenským obciam patria Bellova Ves (78,83 %), Blahová (60,83 %), Hviezdoslavov (84,95 %), Kvetoslavov (79,07 %), Macov (64,13 %), Oľdza (55,64 %) a Veľká Paka (60,87 %), relatívna väčšina Slovákov v obci Lehnice (47,86 %) a Zlaté Klasy (34,17 %). V obci Dobrohošť (45,65 %) a v meste Šamorín (41,11 %) netvorí žiadna národnosť väčšinu, ale relatívne dominuje maďarská národnosť. 
Národnostné zloženie v roku 1851.
V roku 1851 mal okres Dunajská Streda (vtedajšia Bratislavská župa) maďarskú väčšinu. Päť dnešných obcí neexistovalo, boli spojené s inými obcami alebo z týchto obcí neboli zozbierané údaje. Zo 62 obcí nemali Slováci väčšinu ani v jednej obci. Všetky obce boli maďarské, len jedna obec bola zmiešaná; nemecko-maďarská obec (Šamorín).
Rómovia v okrese Dunajská Streda.
Podľa posledného sčítania v roku 2011 sa prihlásilo k rómskej národnosti 1 853 obyvateľov okresu Dunajská Streda. K svojmu rómskemu pôvodu sa hlási 1/3 Rómov. Väčšia časť sa hlási k slovenskej a maďarskej národnosti. V Atlase rómskych komunít 2019 je uvedených 13 obcí s prítomnosťou rómskeho etnika, s celkovým počtom 5 755 rómskych obyvateľov.
Galanta (okres)

 Okres sa nachádza v juhozápadnej časti Slovenskej republiky.
Najväčším mestom okresu je mesto Galanta, ktoré má 15 339 obyvateľov, druhým najväčším je mesto Sereď, v ktorom žije 15 166 obyvateľov. V rámci Trnavského kraja hraničí s okresmi Hlohovec, Trnava a Dunajská Streda.
Obyvateľstvo.
Národnostné zloženie.
Okres Galanta má slovenskú väčšinu s počtom 60,73 % celkového obyvateľstva. K významným menšinám patrí maďarská národnosť (33,45 %). Ďalšiu národnostnú skupinu obyvateľstva tvoria ostatní a obyvatelia s nezistenou národnosťou (5,82 %). Z 36 obcí v okrese Galanta tvoria Slováci väčšinu v 17 obciach, Maďari v 16 obciach a 3 obce sú zmiešané, v ktorých nemá väčšinu ani jedna národnosť.
Národnostné zloženie v minulosti.
V roku 1851 patril okres Galanta z väčšej časti do Bratislavskej župy. Z dnešných 36 obcí neexistovali (boli spojené s inou obcou alebo údaje chýbajú) 2 obce – Dolný Chotár a Vinohrady nad Váhom. Z 34 obcí bolo 7 slovenských obcí (napr. Abrahám, Hoste a Šoporňa); 1 nemecko-maďarská (Sládkovičovo); a 9 slovensko-maďarských obcí (napr. Topoľnica, Galanta a Váhovce).
Náboženské zloženie.
V okrese Galanta obyvatelia vyznávajú najmä rímskokatolícke náboženstvo (cca. 77 %). Ďalším významným náboženstvom je Evanjelická cirkev (cca. 6 %). Obyvatelia bez vyznania tvoria približne 13 %. Ostatné a nezistené náboženstvá tvoria vyše 4 %.
Hlohovec (okres)

 Okres sa nachádza v juhozápadnej časti Slovenska. Susedí s okresmi Trnava, Piešťany, Galanta, Topoľčany a Nitra. V okrese Hlohovec sa nachádza 24 obcí, z nich Hlohovec a Leopoldov majú štatút mesta.
Piešťany (okres)

Okres sa nachádza v juhozápadnej časti Slovenska, hraničí s okresom Trnava na západe, okresom Hlohovec na juhu. Hraničí s Nitrianskym krajom (okres Topoľčany) na východe a Trenčianskym krajom (okres Nové Mesto nad Váhom a okres Myjava) na severe.
Okres Piešťany vznikol po reforme územnoprávneho členenia Slovenska v roku 1996, dovtedy bol súčasťou okresu Trnava. Pred rokom 1918 bolo územie dnešného piešťanského okresu súčasťou Nitrianskej župy.
Centrom okresu je okresné mesto Piešťany.
Senica (okres)

 Nachádza sa v juhozápadnej časti Slovenska, v regióne Záhorie.
Skalica (okres)

 Nachádza sa v severozápadnej časti Slovenska, v regióne Záhorie.
Geografická poloha: Okres Skalica sa rozprestiera medzi riekou Moravou a výbežkami Malých a Bielych Karpát. Je najsevernejším okresom kraja a nachádza sa v ňom viacero archeologických lokalít. Svojou polohou je exponovaný na hranici Česka – 4 hraničné priechody – Brodské – 2 priechody, Holíč a Skalica.
Trenčín (okres)

 Ďalšími mestami sú kúpele Trenčianske Teplice (4 100 obyvateľov) a Nemšová (6 400 obyvateľov). Okres Trenčín hraničí na severozápade s územím Česka, konkrétne s moravskými okresmi Zlín a Uherské Hradiště.
V roku 2021 mal okres 113 777 obyvateľov, väčšinu z nich tvorili Slováci (94,52%), Česi tvoria 0,96%.
Informácie.
Geografia
Náboženstvo
História
Bánovce nad Bebravou (okres)

Informácie.
Náboženstvo
História
Myjava (okres)

Informácie.
Náboženstvo
Dominantná konfesia je Evanjelická cirkev AV, myjavský seniorát. Sem patrí drvivá väčšina obyvateľov regiónu.
Menšinová konfesia (katolíci): Diecéza: Bratislavská rímskokatolícka arcidiecéza
História
Okresy sú v súčasnosti na Slovensku len regionálne členenie štátnej správy. Väčšina orgánov štátnej správy pre región Myjavy sídli v Novom Meste nad Váhom.
Nové Mesto nad Váhom (okres)

Informácie.
Náboženstvo
História
Partizánske (okres)

Informácie.
Geografia
Náboženstvo
História
Považská Bystrica (okres)

 Okres patrí do regiónu Horné Považie. V roku 1996 bol okres rozdelený na okresy Ilava, Púchov a Považská Bystrica.
Informácie.
Geografia 
Náboženstvo
História
Prievidza (okres)

Informácie.
Geografia
Náboženstvo
História
Komárno (okres)

 V okrese sa nachádzajú 4 mestá a 37 obcí.
Poloha.
Okres Komárno sa nachádza v južnej časti Nitrianskeho kraja. Rozprestiera sa na ploche 1100km2. Z juhu je ohraničený tokom Dunaja. 
Dejiny.
Súčasný okres vznikol po reorganizácii verejnej správy v 1960.
Obyvatelia.
Počet obyvateľov (2019) je 101 500.
Náboženské zloženie.
SODB 2001
Národnostné zloženie v súčasnosti.
Okres Komárno patrí k jediným z dvoch okresov na Slovensku, kde tvorí väčšinu maďarská národnosť. Tá v okrese v roku 2011 tvorila 63,8 %. Slovenská národnosť 28,3 % obyvateľstva, tvorí väčšinu v 5 obciach zo 41 obcí (aj mestá). 
Etnické zloženie obcí a miest okresu Komárno 
Údaje: Sčítanie obyvateľov, domov a bytov 2011
(pozn. "Uvedené percentuálne zastúpenie národnosti, ktorá aspoň v jednej obci dosiahla 1,0 % z celkového obyvateľstva)."
Atlas rómskych komunít 
Národnostné zloženie v minulosti.
Okres Komárno (vtedy súčasť Komárňanskej župy) mal v roku 1851 maďarskú väčšinu. Ku okresu patrilo 32 obcí. 9 obcí v tej dobe neexistovalo, volali sa inak, boli spojené s inými obcami alebo neboli zadané údaje. Z 32 obcí tvorili maďari väčšinu v 29 obciach. 1 obec bola slovenská (Dulovce) a dve obce boli zmiešané; slovensko-maďarské obce (Marcelová a Hurbanovo).
Nové Zámky (okres)

Administratívne členenie.
V okrese Nové Zámky sa nachádza 59 obcí a 4 mestá - Nové Zámky, Štúrovo a Šurany.
Národnostné zloženie.
Okres Nové Zámky má slovensko-maďarské osídlenie. Väčšinu (59,63 %) tvorí slovenská národnosť. Slováci tvoria majoritu v obciach na severe okresu. Maďari, ktorí tvoria 33,24 % populácie, obývajú celú južnú časť okresu, niekoľko obcí na západe (ako napríklad Komoča, Zemné, Andovce, Tvrdošovce a Veľký Kýr). Na východe to je jediná obec Pozba. 
Národnostné zloženie v minulosti.
V minulosti mal okres Nové Zámky (vtedajšia súčasť Komárňanskej, Nitrianskej a Ostrihomskej župy) maďarsko-slovenské osídlenie, s nemeckou menšinou. V tej dobe neexistovali (boli spojené s inými obcami alebo nezachovali sa údaje) tri obce: Jatov, Rastislavice a Michal nad Žitavou. Väčšinu tvorili Maďari, ktorí obývali celú južnú časť okresu, a žili v zmiešaných slovensko-maďarských obciach na východe a severe. Slovensko-maďarské osídlenie mali obce: Kolta, Čechy, Dedinka, Veľké Lovce, Bardoňovo, Dolný Ohaj, Hul, Vlkas a Maňa. Na západe bola jediná slovensko-maďarská obec Andovce. Obce so slovenskou väčšinou boli (na východe) Jasová, Semerovo, Branovo; (na severe) Radava, Podhájska, Trávnica, Bánov, Šurany, Palárikovo, Lipová, Komjatice, Černík, Mojzesovo, Úľany nad Žitavou a Kmeťovo. Nemci ako menšina obývali iba zmiešané obce. Gbelce (nemecko-maďarská obec) a Nové Zámky, ktoré mali nemecko-maďarsko-slovenské osídlenie.
Šaľa (okres)

Okres Šaľa sa nachádza na západe južného Slovenska. Podľa sčítania v roku 2021 malo slovenskú národnosť 64,2%, maďarskú 27,9%, českú 0,4%, rómsku 0,4% a nezistenú 6,5%.
Topoľčany (okres)

Poloha.
Topoľčiansky okres sa nachádza v severnej časti Nitrianskeho kraja, v Nitrianskej pahorkatine na strednom Ponitrí. Územie na západe ohraničuje Považský Inovec, na východe Tribeč, severne aj južne pokračuje Podunajská pahorkatina. Stredom okresu preteká zo severu na juh rieka Nitra, v ktorej povodí vedie železničná trať Nové Zámky – Prievidza aj cesta I/64 z Nitry na Partizánske.
Susedí na juhu s okresom Nitra a Zlaté Moravce, na východe s okresom Partizánske, na severe s okresom Bánovce nad Bebravou a Nové Mesto nad Váhom a na západe s okresom Piešťany a Hlohovec.
Dejiny.
Územie dnešného okresu Topoľčany bolo pomerne husto obývané už v období Veľkej Moravy. Stredné Ponitrie patrilo Nitrianskemu kniežatstvu až do jeho zániku začiatkom 12. storočia. Od 13. storočia až do roku 1848 patrilo do Nitrianskej stolice, neskôr do Dolnonitrianskej župy a v rokoch 1867 až 1949 do Nitrianskej župy. Do roku 1960 bolo územie súčasťou Nitrianskeho kraja, v rokoch 19601990 Západoslovenského kraja a od roku 1996 patrí opäť do Nitrianskeho kraja.
Hospodárstvo.
V okrese Topoľčany je pomerne málo priemyselných podnikov a k väčším zamestnávateľom patrí ZKW – výroba svetiel do automobilov, Ozeta – výrobca odevov, nábytkárska spoločnosť Decodom, spoločnosť Elektrokarbon, vyrábajúca súčiastky pre elektrotechnický priemysel a Topoľčianske strojárne v Tovarníkoch.
V okrese sú priaznivé podmienky pre poľnohospodárstvo s výrazným zastúpením pestovania sladovníckeho jačmeňa a chmeľu. Bohatú tradíciu má ovocinárstvo, produkujúce najmä jablká a slivky.
Turizmus.
Sídlo okresu, Topoľčany, sú vzdialené od Nitry 38 km, od Trenčína 55 km, od Trnavy 62 km a od Bratislavy 113 km. Cestovný ruch sa sústreďuje predovšetkým v pohoriach Považský Inovec a Tribeč, veľmi obľúbené sú aj lokality pri vodnej nádrži Duchonka, Topoľčiansky a Oponický hrad. Z kultúrnohistorických pamiatok si pozornosť zasluhujú aj renesančný kaštieľ s Apponyiovským múzeom v Oponiciach, Mestské múzeum v Topoľčanoch, renesančný kaštieľ v Tovarníkoch a najstarší stojaci kostol na Slovensku – Rotunda Jurko z 9. storočia na úpätí Marhátu nad Nitrianskou Blatnicou.
Vlajka Česka

Vlajka Česka je vlajka štátu Česko. Od roku 1993 je identická s bývalou vlajkou Česko-Slovenska z rokov 1920 – 1992. Farby na vlajke sú biela, modrá a červená. V rokoch 1990 – 1992 bola vlajkou Česka tradičná bielo-červená vlajka Čiech.
Opis.
Štátna vlajka sa skladá z horného bieleho a dolného červeného pruhu. Medzi nimi je vsunutý modrý žrďový klin do polovice dĺžky vlajky. Pomer šírky a dĺžky vlajky je 2:3.
História.
Vznik vlajky.
Od pradávna bola tradičnou vlajkou Čiech bielo-červená bikolóra. V roku 1918, po vzniku Česko-Slovenska, sa stala jeho vlajkou. Avšak rovnakú bikolóru malo aj Poľsko.
Súčasťou Česko-Slovenska bolo aj Slovensko, ktoré malo svoju vlastnú trikolóru (biela, modrá, červená). Jediný rozdiel v českej a slovenskej tradičnej vlajke bol v existencii modrej farby práve v slovenskej trikolóre. Presadil sa názor spojiť vlajky štiepené v polovici, ako to bolo v prípade Rakúsko-Uhorska. Alternatívny návrh bol vsunúť do bikolóry modrý žrďový klin v jednej tretine dĺžky vlajky. Modifikáciou tohto návrhu vznikla podoba Česko-Slovenskej vlajky s klinom polovičnej dĺžky.
Táto vlajka sa stala na vyše 80 rokov (odhliadnuc od druhej svetovej vojny) vlajkou Česko-Slovenska. Počas existencie Česko-Slovenska mala tiež každá krajina (1919/1928 – 1939) vlastnú vlajku. 
Vlajkou Čiech a Moravy (v rokoch 1939 – 1945) sa stala bielo-červeno-modrá česká trikolóra.
Počas existencie Česko-Slovenska v rokoch 1990 – 1992 mala každá republika vlastnú vlajku. Vlajkou Česka sa stala bielo-červená bikolóra, 
teda tradičná vlajka Čiech.
V decembri 1992 sa vlajkou Česka stala vlajka bývalého Česko-Slovenska z rokov 1920 – 1992.
Kontroverznosť používania vlajky Česko-Slovenska.
Počas delenia Česko-Slovenska bola prijatá pripomienka Národnej rady Slovenskej republiky, že ani Česko ani Slovensko nesmie v budúcnosti používať štátne symboly vtedajšej Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky, ani symboly, ktoré by s nimi mohli byť zameniteľné. Táto formulácia sa stala súčasťou znenia Ústavného zákona o zániku Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky, avšak Česká republika ho jednostranne nevykonala.
Argumenty v prospech používania štátneho symbolu ČSFR:
Vlajka Srbska

Vlajka Srbska je zložená z tradičných slovanských farieb červenej, modrej a bielej. Je to teda obrátená vlajka Ruska a nie je to náhoda. Sú dva príbehy, ktoré vysvetľujú vznik srbskej trikolóry. 
Počas prvého srbského povstania sa vybrala delegácia (keďže Rusi boli a sú tradiční srbskí priatelia) zháňať pomoc do Ruska. Prvá verzia hovorí, že Rusi poskytli Srbom pomoc a Srbi im za to chceli prejaviť náklonnosť tým, že budú bojovať pod ich vlajkou. Pri vrátení sa do Srbska, ale zabudli priniesť domov ruskú vlajku a tak nevedeli usporiadanie pruhov a tak sa zaužívala táto vlajka.
Druhá verzia hovorí, že Rusi neposkytli pomoc a tak sa sklamaní Srbi vrátili domov, kde na posmech začali používať obrátenú vlajku.
Vlajka je v pomere 1:2, ale tiež sa môže vyskytnúť aj v pomere 1:3. Do júla 2004 mala podobnú vlajku (akurát s blankytne modrou farbou) aj Čierna Hora. Počas existencie Juhoslávie malo Srbsko ako zväzová republika rovnakú vlajku v strede s päťramennou červenou hviezdou.
Vlajka Čiernej Hory

Nová vlajka Čiernej Hory bola prijatá 12. júla 2004. Na červenom podklade so zlatým lemovaním sa nachádza štátny znak Čiernej Hory z čias kráľa Nikolu.
Stará vlajka, či už počas existencie Juhoslávie alebo Srbska a Čiernej hory bola identická so srbskou vlajkou, s tým že mala blankytne modrý pás.
Vlajka Chorvátska

Chorvátska vlajka vznikla v roku 1848. Skladá sa z troch tradičných slovanských farieb červenej, bielej a modrej. Vzhľadom na existenciu vlajok Holandska a Luxemburska je v strede umiestnený štátny znak, zložený zo šachovnice a symbolov jednotlivých regiónov. Pôvodná verzia obsahovala iba šachovnicu. Táto verzia sa používala v rokoch 1990 – 1991 keď sa Chorváti chceli osamostatniť a na protest ju kreslili na budovy (ich prítomnosť si možno všimnúť v pohraničných chorvátskych mestách). Pôvodná vlajka z čias Juhoslávie obsahovala namiesto znaku červenú hviezdu.
Symboly Juhoslávie

Vlajka Juhoslávie bola zložená z modrého, bieleho a červeného pruhu. V strede bola červená, žlto lemovaná päťramenná hviezda.
Štátny znak bol zložený zo šiestich pochodní, ktoré symbolizovali bratstvo a jednotu šiestich zväzových republík. Dátum (dodnes štátny sviatok v Srbsku a Čiernej Hore) 29. novembra 1943 symbolizuje oslobodenie Juhoslávie od nacistického režimu a vznik Federatívnej Ľudovej Republiky Juhoslávie.
Anders Jonas Ångström

Anders Jonas Ångström (* 13. august 1814, Lögdö (Västernorrland) – † 21. jún 1874, Uppsala) bol švédsky astronóm a fyzik.
Do histórie sa zapísal najmä svojou prácou na spektroskopii. Študoval spektrá atómov a vďaka tejto práci v roku 1862 odhalil po spektrálnej analýze slnečného svetla prítomnosť vodíka ako stavebnej jednotky Slnka. V roku 1868 zmapoval spektrum Slnka (1 000 čiar), pričom použil jednotku vlnovej dĺžky svetla, ktorá dostala neskôr názov po ňom (angström).
Alexandre Edmond Becquerel

Alexandre Edmond Becquerel (* 24. marec 1820, Paríž, Francúzsko – † 11. máj 1891, tamže), syn Antoine César Becquerela, bol francúzsky fyzik.
Životopis.
Od roku 1880 bol predsedom francúzskej Akadémie vied. Najprv pracoval so svojím otcom v oblasti elektrochémie, diamagnetizmu a paramagnetizmu, neskôr sám v oblasti vplyvu svetla na elektrochemické deje a na hmotu, pričom objavil fotoelektrický a fotografický Becquerelov efekt. Pracoval aj Hohhot na fosforescencii, ktorú roku 1860 dokázal so svojím „fosforoskopom“ na mnohých látkach, najmä sulfidoch, a dokázal, že ju môže neutralizovať infračervené žiarenie, ktorého existenciu tým dokázal. Roku 1868 mu vyšla dvojdielna práca (Svetlo, jeho príčiny a jeho účinky).
Henri Becquerel

Antoine Henri Becquerel (* 15. december 1852, Paríž, Francúzsko – † 25. august 1908, Le Croisic), syn Alexandra Edmonda Becquerela, bol francúzsky fyzik.
Objavil v roku 1876 magnetické otáčanie polarizačnej roviny svetla v plynoch, v roku 1884 infračervené pásma v slnečnom spektre, v roku 1886 skutočnosť, že pohlcovanie svetla v nerastoch je mononukleárne a nezávislé od susedných molekúl. V roku 1896 objavil prirodzenú rádioaktivitu pri skúmaní fosforescencie uránového nerastu, za čo roku 1903 dostal spolu s manželmi Pierrom a Mariou Curieovou-Skłodowskou Nobelovu cenu za fyziku. Od roku 1908 bol predsedom francúzskej Akadémie vied. Je po ňom pomenovaná jednotka rádioaktivity becquerel (Bq), kráter Becquerel na Marse a kráter Becquerel na odvrátenej strane Mesiaca.
František Běhounek

František Běhounek (* 28. október 1898, Praha – † 1. január 1973, Karlove Vary) bol český fyzik a spisovateľ, autor literatúry hlavne pre mládež a science fiction.
Životopis.
Študoval fyziku a matematiku na Karlovej univerzite v Prahe, neskôr i rádiológiu vo Francúzsku u M. Curieovej-Skłodowskej. Pracoval v odbore rádiologickej dozimetrie, zaoberal sa aj experimentálnym výskumom radioaktivity a kozmického žiarenia.
V dvadsiatych rokoch bol jedným zo zakladateľov Štátneho rádiologického ústavu v Prahe. V roku 1926 sa zúčastnil jednej etapy Amundsenovej výpravy k severnému pólu vzducholoďou Norge. Uskutočnil merania na Špicbergoch, ale vlastného letu na pól sa nezúčastnil (leteli len jeho prístroje).
V roku 1928 bol ako špecialista na kozmické žiarenie členom posádky vzducholode Italia Umberta Nobileho, s ktorou ako prvý Čech preletel nad severným pólom. Stroskotanie pri tejto výprave popísal v knihe „Stroskotanci na ľadovej kryhe“ (1928), ktorú neskôr prepracoval na titul „Stroskotanci polárneho mora“. Neskôr sa ďalej zaoberal vedeckou činnosťou a písaním kníh. Od 50-tych rokov bol expertom ministerstva zahraničných vecí v UNESCO.
Napísal 28 beletristických a mnoho odborných publikácií.
Umberto Nobile

Umberto Nobile (* 21. január 1885, Lauro, Talianske kráľovstvo – † 30. júl 1978, Rím, Taliansko) bol taliansky generál a letecký inžinier.
Životopis.
Prvý veľký úspech zaznamenal v roku 1926, keď spolu s Roaldom Amundsenom a L. Ellsworthom preletel severný pól na vzducholodi Norge, ktorú sám zostrojil na požiadanie Amundsena. Výprava bola čiastočne sponzorovaná fašistickou vládou Benita Mussoliniho, ktorý v nej zbadal možnosť presláviť Taliansko a jeho vývoj v modernej vede. Nobile za svoje zásluhy po ukončení expedície získal čestné členstvo vo fašistickej strane. 
Mussolini chcel jeho úspech využiť pre ďalšiu propagandu, a preto podporil jeho ďalšiu polárnu výpravu roku 1928 na vzducholodi Italia, tentokrát s talianskou vlajku. Šestnásť členná posádka bola takmer výhradne talianska. Jedným z dvoch cudzincov bol český rádiológ František Běhounek. Vzducholoď pri návrate z pólu stroskotala severne od Špicberg. Pri medzinárodne organizovanej záchrannej výprave o mesiac neskôr zomrel polárnik Amundsen. Sám Nobile bol kontroverzne zachránený švédskym pilotom Einerom Lundborgom, ktorý dostal príkaz, že Nobileho musí zachrániť ako prvého. Moderné štúdia dokazujú (a potvrdzuje to i Běhounek), že Nobile chcel ako kapitán výpravy opustiť miesto stroskotania ako posledný. Lundborg sám havaroval pri pokuse o záchranu ďalších členov posádky Italie.
Kvôli svojmu neúspechu bol prepustený z armády. Niektoré moderné štúdiá naznačujú, že pri výprave nepochybil, ako sa po havárii tvrdilo, ale že stroskotanie iba poslúžilo jeho politickým nepriateľom, pretože stále presadzoval ďalší vývoj vzduchoplavby, zatiaľčo vedenie fašistickej strany bolo skôr naklonené výskumu v oblasti letectva. Na druhej strane Nobilov postup (prelet v malej výške namiesto vystúpenia nad hmlu) neskoršie kritizoval i jeden z najskúsenejších vzduchoplavcov Hugo Eckener.
V rokoch 1932 až 1936 pôsobil so súhlasom Mussoliniho ako poradca pre konštrukcie vzducholodí v sovietskej Moskve. Pod jeho vedením tam bolo postavených niekoľko polostužených vzducholodí. Po pobyte v USA bol roku 1945 v Itálii rehabilitovaný a pôsobil tam ako profesor aeronautiky.
Je autorom kníh „"L'Italia al Polo Nord"“ (Taliansko na severnom póle) a „"Posso dire la verità"“ (Môžem povedať pravdu). Autobiografia "Červený stan", populárno-historická práca "Krídla nad pólom", ktorý je príbehom leteckého dobytia Arktídy.
Alexander Graham Bell

Alexander Graham Bell (* 3. marec 1847, Edinburgh, Škótsko, Spojené kráľovstvo – † 2. august 1922, Baddeck, Nové Škótsko, Kanada) bol britsko-americký fyzik, vynálezca a fyziológ.
V roku 1870 emigroval do Kanady a roku 1872 sa stal profesorom pre hlasovú fyziológiu v Bostone. Zaoberal sa najmä premenou zvukového kmitania na výkyvy elektrického prúdu alebo napätia, ktoré bolo možné prenášať pomocou elektrického vedenia a potom spätne premeniť na zvukové kmitanie. Takto si dal roku 1876 patentovať prvý použiteľný telefón. Patent bol neoprávnený, pretože prístroj si dal patentovať už roku 1871 Antonio Santi Giuseppe Meucci (Edison ho len vylepšil pomocou uhlíkového mikrofónu, čím sa považuje aj za vynálezcu mikrofónu), ktorý však od roku 1874 nemal peniaze na poplatok za patent. Ani diaľkový prenos zvuku ako taký nie je Bellov vynález. V roku 1883 vynašiel grafofón, čo bola vylepšená verzia Edisonovho fonografu a predchodca gramofónu. Gramofón vynašiel Emile Berliner a dal si ho patentovať roku 1887.
V roku 1877 založil spoločnosť "Bell Telephone Company", z ktorej roku 1885 vznikla známa americká telekomunikačná spoločnosť American Telephone and Telegraph Company (AT&amp;T).
Na jeho počesť je pomenovaná v technike veľmi často používaná jednotka decibel.
Karl Friedrich Benz

Karl Friedrich Benz (* 25. november 1844, Karlsruhe, Nemecko – † 4. apríl 1929, Ladenburg) bol nemecký inžinier a technik.
V roku 1883 založil spoločnosť "Benz &amp; Cie., Rheinische Gasmotorenfabrik" a v roku 1885 (nezávisle od Gottlieba Daimlera, ktorý predviedol svoj automobil roku 1887) skonštruoval prvý automobil (patenty a predvedenie v roku 1886, dnes v Nemeckom múzeu v Mníchove), pričom použil ležatý jednovalcový štvortaktný benzínový motor s elektrickým zapaľovaním a výkonom 0,75 koní. 
Od roku 1891 vyrábal Benz štvorkolesové vozidlá. V roku 1926 sa jeho firma s Daimlerom spojila do akciovej spoločnosti "Daimler-Benz AG". 
Napísal "Lebensfahrt eines deutschen Erfinders" ("Životná cesta jedného nemeckého vynálezcu").
Daniel Bernoulli

Daniel Bernoulli (* 8. február 1700, Groningen, Holandsko – † 17. marec 1782, Bazilej, Švajčiarsko) bol švajčiarsky matematik, fyzik a medik.
Matematika.
Významne prispel v oblastiach teórie diferenciálneho počtu, matematických rád, štatistiky a pravdepodobnostného počtu a teoretickej mechaniky. Svojím dielom "Hydrodynamica sive de viribus et motibus fluidorum commentarii" z roku 1738, v ktorom formuloval základné zákony o prúdení tekutín, sa stal zakladateľom hydrodynamiky. Napríklad vyvinul včasnú formu rovnice hydrodynamického tlaku, ktorá dnes nesie jeho meno – Bernoulliho rovnica.
Ekonómia.
V ekonómii je Daniel Bernoulli významný objavením jedného zo základných princípov modernej ekonómie – medznej užitočnosti (marginálneho úžitku). Konkrétne (a to aj slovne aj graficky pomocou typickej kopcovitej krivky aj pomocou vzorca derivácie) skonštatoval, že medzná užitočnosť klesá, teda užitočnosť dodatočného bohatstva (peňazí) pre nejakú osobu je tým nižšia, čím väčšie je celkové bohatstvo (množstvo peňazí) tejto osoby, t. j. čím je bohatšia. Jeho objav ostal dlho bez povšimnutia, pretože vplyvný Adam Smith ani ďalší klasici túto myšlienku nepoužili, a ten istý objav znova urobili vyše sto rokov po ňom až prví marginalisti (t. j. neoklasickí ekonómovia).
Jakob Bernoulli

Jakob Bernoulli (* 6. január 1655, Bazilej – † 16. august 1705, Bazilej), brat Johanna Bernoulliho bol švajčiarsky matematik, fyzik a astronóm.
Spolu s bratom výrazne prispel v oblasti infinitezimálneho počtu. Zaoberal sa praktickými aplikáciami tohto počtu (napr. izochróna, brachystochróna, logaritmická a parabolická špirála), matematickými radami, riešením diferenciálnych rovníc a izoperimetrického problému, a variačným počtom. Ako prvý použil výraz integrál. Vo svojom diele „Ars conjectandi“ významne prispel k rozvoju pravdepodobnostného počtu (často považovaný za zakladateľa tohto počtu) a objavil napr. pojem Bernoulliho čísla a Zákon veľkých čísiel (Bernoulliho teorém).
Johann Bernoulli

Johann Bernoulli (* 6. august 1667, Bazilej, Švajčiarsko – † 1. január 1748, tamtiež), otec Daniela Bernoulliho a brat Jakoba Bernoulliho, bol švajčiarsky matematik a lekár.
Konkuroval svojmu bratovi (spor najmä o izoperimetrický problém) a po jeho smrti sa stal vedúcim matematikom Európy. Spolu so svojím bratom sa venoval infinitezimálnemu počtu a diferenciálnym rovniciam. V roku 1696 formuloval problém brachystochróny, ktorý aj vyriešil (popri iných matematikoch). Aplikoval infinitezimálny počet na mechanické a hydraulické problémy, pričom použil princíp virtuálnej práce a zákon zachovania energie.
Rovnica (matematika)

Rovnica je vzťah rovnosti medzi dvoma algebrickými výrazmi, ak sa na rozdiel od rovnosti (identity) dá dosadiť len niekoľko špecifických hodnôt. Napríklad vzťah rovnosti F (x) = f (x) medzi dvoma funkciami tej istej premennej sa označuje rovnica s jednou neznámou, ak je správny len pre určité hodnoty spomenutej premennej.
Inak vyjadrené, ide o výrokovú funkciu, ktorá každému oboru definície pevne zvolených zobrazení F a f priraďuje výrok "hodnota zobrazenia F v bode x sa rovná hodnote zobrazenia f v bode x".
Niektoré javy nemožno opísať iba pomocou jednej rovnice. Preto sa stretávame aj so sústavami rovníc.
Znak rovná sa.
Graficky sa rovnica vyjadruje znakom = medzi dvoma algebraickými výrazmi. Rovnice sa často používajú aj na to, aby sme niečo definovali. V takom prípade sa to, čo definujeme píše spravidla vľavo a znak = sa často nahradí znakom :=, alebo sa nad rovná sa napíše "def"; napríklad definícia derivácie funkcie je: formula_1
Takisto sa niekedy rovnica používa na vyjadrenie, že sa niečo má niečomu rovnať (požiadavka), vtedy sa často nad rovná sa pripíše výkričník.
Premenná, neznáma, parameter.
Pojem premenná je v zásade identický s pojmom neznáma, no pri rovniciach s jednou neznámou sa premenné delia na:
Ak rovnica neobsahuje premenné, napr. 3 + 1 = 4, tak čisto formálne hovoríme o výroku, inak o výrokovej forme.
Delenie podľa riešiteľnosti.
Veľa rovníc je však neriešiteľných len pre obor definície z určitej množiny čísiel, napr. x2 = 2 je neriešiteľná pre racionálne čísla, ale riešiteľná pre reálne čísla.
Vektorový a maticový zápis pre lineárne rovnice.
Keďže množinu riešení (koreňov) každej algebraickej rovnice môžeme chápať ako aritmetický vektor – tzv. vektor neznámych xT = (x1, x2…xn) a množinu koeficientov neznámych ako aritmetický vektor aT = (a0, a1…an), môžeme všeobecný vzorec pre lineárne rovnice s viacerými neznámymi a0x0 + a1x1 +…+ anxn = b, aby sme ušetrili miesto, alternatívne zapísať ako 
aTx = b.
Podobne môžeme množinu koeficientov neznámych každej sústavy lineárnych rovníc chápať ako maticu – tzv. maticu sústavy:
A = formula_2
a množinu riešení môžeme chápať tak ako hore, takže celkovo, aby sme ušetrili miesto, alternatívne môžeme sústavu lineárnych rovníc zapísať takto:
Ax =b
Riešenie rovnice.
Na nájdenie riešení (koreňov) rovnice spravidla potrebujeme úpravy:
Pri sústavách rovníc sa navyše rozlišujú viaceré spôsoby zohľadnenia skutočnosti, že je rovníc viac ako jedna, a že spolu súvisia, pozri Riešenie sústavy rovníc.
Príklady počítania rovníc.
Príklad č.1:
formula_3
Postup:
Príklad č.2:
formula_7
Postup:
Príklad č.3:
formula_13
Postup:
Príklad č.4:
formula_24
Postup:
Príklad č.6:
formula_31
Postup:
Príklad č.7:
formula_42
Postup:
Rovnica

Rovnica môže byť:
Premenná

Premenná môže byť:
Premenná (matematika)

Premenná je značka resp. označenie, ktoré zastupuje prvky určitého oboru variability. 
Napríklad zobrazenie racionálnych čísel Q do reálnych čísel R pomocou premennej x je definované zobrazovacím predpisom (funkciou) f: Q →R, x → x1/2, pričom:
Všeobecnejšie ju možno definovať ako veličinu, ktorá môže nadobúdať rôzne hodnoty.
Transparency International

Transparency International je medzinárodná mimovládna organizácia bojujúca proti korupcii, ktorú definuje ako zneužitie postavenia na vlastný prospech. Na Slovensku pôsobí jej národná pobočka Transparency International Slovensko.
Kopčany

Kopčany môže znamenať:
Župa

Župa môže byť:
Katastrálne územie

Katastrálne územie (do roku 1927 nazývané "katastrálna obec") je na Slovensku (obdobne napríklad v Česku, Rakúsku a Slovinsku) územne uzavretý a v katastri nehnuteľností spoločne evidovaný súbor pozemkov. Podobný, ale nie identický, je pojem územno-technická jednotka.
Jedno katastrálne územie môže tvoriť obec (napríklad Kežmarok), no často sa stáva, že je obec zložená z viacerých katastrálnych území (napríklad Poprad sa skladá z katastrálnych území Poprad, Spišská Sobota, Stráže pod Tatrami, Veľká a Matejovce). Jedno katastrálne územie však nemôže byť súčasťou viacerých obcí.
Katastrálne územia boli kedysi samostatnými obcami, no neskôr sa niektoré z nich spojili.
Ďalšia existencia katastrálnych území je účelná z toho dôvodu, že evidencia pozemkov a vlastníckych práv k nim je na Slovensku evidovaná práve vzhľadom na katastrálne územia. Vlastníctvo k pozemkom je evidované na okresných úradoch.
Kraj (štátna správa)

Kraj je jednotka územného členenia a jednotka štátnej správy na Slovensku. Od zrušenia krajských úradov v roku 2007 ostáva kraj v oblasti štátnej správy už len územným obvodom pre okresné úrady v sídle kraja, inak je kraj už len jednotkou územného členenia štátu na rôzne účely a štatistickou jednotkou. 
Mimo štátnej správy a štatistiky však kraj hrá dôležitú úlohu ako územná jednotka v justícii (krajské súdy, krajské prokuratúry), ozbrojených silách (územné vojenské správy), polícii (krajské riaditeľstvá Policajného zboru), hasičstve (krajské riaditeľstvá Hasičského a záchranného zboru) i iných oblastiach špecializovanej štátnej správy (krajské stavebné úrady, inšpektoráty práce, krajské školské úrady, krajské pamiatkové úrady, krajské lesné úrady, krajské úrady životného prostredia, krajské pozemkové úrady, krajské veterinárne a potravinové správy) a najvyššia jednotka samosprávy na Slovensku - územia jednotlivých krajov štátnej správy sú totiž identické s územiami samosprávnych krajov, čo sú najvyššie jednotky územnej samosprávy na Slovensku.
Kraje v oblasti štátnej správy v dejinách Slovenska.
Prvé kraje boli na Slovensku vytvorené roku 1949, pozri kraj (1949 – 1960). K zníženiu ich počtu došlo roku 1960, pozri kraj (1960 – 1990). V roku 1990 boli kraje zrušené. Kraje boli znovu zavedené 1. júla 1996, odkedy sa Slovensko znova delí na kraje, a to na osem krajov. 
Štát vykonával správu kraja v rokoch 1949 – 1990 prostredníctvom tzv. krajských národných výborov. Od roku 1996 do roku 2007 (resp. 2012) štát vykonával správu kraja v oblasti štátnej správy prostredníctvom krajských úradov a v rokoch 2007 – 2013 (aj) prostredníctvom tzv. obvodných úradov v sídle kraja. V roku 2007 (resp. 2013) boli krajské úrady zrušené. Od roku 2013 je kraj v oblasti štátnej správy územným obvodom pre okresné úrady v sídle kraja.
Obec (Slovensko)

Obec je základný územný samosprávny a právny celok na Slovensku (podobne aj v iných krajinách).
Charakteristika.
Obec je tvorená jedným alebo viacerými sídlami. Jej územie je tvorené najmenej jedným katastrálnym územím. Združuje občanov, ktorí majú na jej území trvalý pobyt. V Európe je v súčasnosti asi 140 000 obcí.
Niektoré obce na Slovensku majú postavenie mesta.
Väčšie obce sa delia na časti obcí, v mestách nazývané mestské časti, vo vidieckych sídlach miestne časti.
Počet obcí, miest, mestských častí a vojenských obvodov.
Počet obcí a mestských častí na Slovensku = 2927 (vrátane 17 mestských častí Bratislavy a 22 mestských častí Košíc).
Počet obcí bez mestských častí Bratislavy a Košíc, vrátane Bratislavy a Košíc ako celku = 2890.
Počet miest na Slovensku = 141.
Počet vojenských obvodov = 3 (Lešť, Valaškovce, Záhorie). Vojenský obvod Javorina bol k 1. januáru 2011 zrušený.
Územná samospráva.
Obce majú občanmi volené obecné a mestá mestské zastupiteľstvá. Na čele obce je starosta, na čele mesta primátor.
Bratislava a Košice.
Postavenie miest Bratislava a Košice je riešené samostatnými zákonmi. Obe sú rozdelené na mestské časti, ktoré si volia aj vlastné zastupiteľstvá a starostov. Zároveň však majú aj mestské zastupiteľstvo a primátora.
Pôsobnosť obcí.
Do pôsobností obcí patrí najmä základné školstvo, správa miestnych komunikácií, stavebné konanie, správa majetku obce a iné.
Podľa zákona č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení:
(3) Obec pri výkone samosprávy najmä
Názov.
Podľa zákona o obecnom zriadení by obce na Slovensku nemali mať rovnaké názvy. Napriek tomu však existuje 205 obcí, ktoré majú rovnaký názov s inou obcou. Daniel Kerekes ako príklad uváza obce Lúčka (okres Levoča), Lúčka (okres Rožňava), Lúčka (okres Sabinov) a Lúčka (okres Svidník). Všetky sú na východnom Slovensku, tri z nich v jednom kraji a dve z nich sú v susedných okresoch. Okrem nich existujú ešte Kotrčiná Lúčka, Lietavská Lúčka a Nezbudská Lúčka. Štyrikrát sa na Slovensku vyskytuje aj obec Porúbka. Trojkombinácií je 11 a 164 názvov je duplicitných. Duplicitné názvy vznikali aj poslovenčovaním dovtedy rôznych maďarských mien. V 60. rokoch 19. storočia mali Lúčky tieto názvy: Lucska, Tapli-Lucska, Harcsár-Lucska a Lucska. Od racionalizácie názvov v roku 1910 niesli tieto názvy: Szepesrét, Tapolylucska, Fazekasrét, Lucska. Po vzniku Česko-Slovenska však boli poslovenčené na názov Lúčka. Na začiatku Česko-Slovenska ale aj v roku 1948 bolo prioritou nacionalizovať, nie racionalizovať názvy obcí. Dublicita je zakázaná až od roku 1970. Ministerstvo vnútra však zmeny neplánuje. S novým názvom by musela súhlasiť vláda a tiež aj obec v obecnom referende.
Stolica (územie)

Stolica alebo šľachtická župa je bežný slovenský názov administratívnych jednotiek Uhorska od novoveku až do zániku Uhorska v roku 1918 a potom aj krátko v Česko-Slovensku do konca roka 1922. V slovenskej historiografii sa pojem technicky používa len ako označenie pre druhú fázu administratívnych jednotiek v Uhorsku, ktorá trvala od 13./14. storočia do roku 1849.
Išlo o jednotky šľachtickej samosprávy, na rozdiel od komitátov, ktoré boli kráľovskými jednotkami a na rozdiel od žúp, ktoré boli štátnymi jednotkami. Na čele stolice bol župan (od 15. storočia hlavný župan) a podžupan.
História.
V 13. storočí postupne moc kráľov upadla a (kráľovské) komitáty sa postupne zmenili na (šľachtické) stolice, v ktorých kráľom menovaní hodnostári už mali len symbolickú moc. Skutočnú moc mala šľachta prostredníctvom svojich zástupcov. Stolice si časom vydobyli značnú nezávislosť, rešpektovanú aj samotnými uhorskými kráľmi a neskôr Habsburgovcami. Na prelome 14. a 15. storočia už bolo v Uhorsku asi 70 stolíc.
Ako nové napríklad vznikli počas 14. storočia Turčianska, Liptovská a Oravská stolica, ktoré boli vyčlenené z pôvodného (územne značne rozsiahleho) Zvolenského komitátu.
Prechod od komitátov k stoliciam prebiehal v každej župe odlišným tempom, pričom prvé stolice vznikli v 13. storočí.
Okrem stolíc existovali v Uhorsku aj určité mestá či provincie, ktoré mali špeciálne postavenie. Pozri napr. Historické župy na Slovensku.
V Uhorsku sa postupne počas 15. storočia počet stolíc ustálil a s malými zmenami toto členenie pretrvalo až do roku 1918. Pri zániku Uhorska v roku 1918 tu existovalo 64 žúp.
Komitát

Komitát (iné názvy: kráľovský komitát, hradské španstvo, kráľovská župa) je v slovenskej historiografii spätné označenie pre prvú fázu administratívnych jednotiek v Uhorsku, ktorá trvala od konca 10. storočia do 13./14. storočia.
Komitáty (aspoň niektoré) sa ďalej delili na hradné obvody, ich počet ani hranice však nie sú známe. Okrem toho existovali malé, tzv. pohraničné komitáty, ktorých úlohou bola ochrana hraníc, a ktoré zanikli so vznikom stolíc. Nitrianske kniežatstvo v roku 1042 pozostávalo vtedy z 9 komitátov. Okolo roku 1074 bolo v Uhorsku 45 – 50 komitátov. 
Začali vznikať asi už za Gejzu, najneskôr však za Štefana I. V severnej časti Uhorska (teda aj na Slovensku) nadviazali na župy a podobné jednotky Veľkej Moravy. Uhorsko bolo centralizovaným štátom, ktorý bol rozdelený na kráľovské komitáty spravované hodnostárom. Hodnostárom na čele bol župan menovaný panovníkom, neskôr aj podžupan.
Župan sídlil zvyčajne na hrade, podľa ktorého komitát dostal aj svoje meno. 
Komitáty boli jednoducho organizačné jednotky s cieľom spravovať kráľovský majetok (ktorým do 13. storočia bola prakticky celá krajina). Išlo teda o kráľovské jednotky, na rozdiel od stolíc, ktoré boli šlachtické jednotky a na rozdiel od žúp, ktoré boli štátnymi jednotkami.
Prechod od komitátov k stoliciam prebiehal v každej župe inak rýchlo, prvé stolice vznikli v 13. storočí.
V latinčine – vtedajšom úradnom jazyku – mal tento útvar veľa rôznych označení, až v 13. storočí sa ustálil názov „comitatus“, odkiaľ pochádza aj slovo komitát. V maďarčine sa pravdepodobne tiež používalo viacero názvov, jeden z nich bol "megye" [vyslov: meďe], čo je slovo odvodené zo slovanského "*medja" (alebo zo slovenského "medzä" či bulharského "mežda"), ktoré pôvodne v slovanských jazykoch aj maďarčine označovalo (a v slovenčine ako medza a v slovinčine ako meja dodnes označuje) skôr územnú hranicu.
Koncom 10. storočia vznikli: Bratislavský, Komárňanský, Nitriansky a Ostrihomský komitát. Začiatkom 11. storočia Hontiansky a Tekovský, neskôr (stále ešte v 11. storočí) Abovský, Novohradský, Trenčiansky a Zemplínsky komitát. Následne v 12. storočí Gemerský, Spišský, Turniansky, Užský a Zvolenský komitát a v prvej polovici 13. storočia Šarišský komitát.
Na Slovensku sa nachádzali:
Šaka

Šaka alebo Čaka (* cca 1787 – † 22. september 1828) bol náčelník kmeňa Zulu (Zuluov).
Zmenil tento kmeň z malého klanu na národ, ktorý vládol rozsiahlej časti južnej Afriky. Dovŕšil formovanie zuluského štátu. Jeho vojenská sila a nová taktika, jeho postupy pri zničení a podmanení si svojich nepriateľov ho preslávili ako jedného z najväčších náčelníkov kmeňa Zulov.
Obsadil väčšinu Natalu, rozbil dovtedajšiu kmeňovú štruktúru a rozdelil obyvateľov do niekoľkých kategórií.
Čaka

Čaka môže byť:
Meteorický roj

Meteorický roj je zvýšený výskyt meteorov pohybujúcich sa priestorom po rovnobežných dráhach. Veľmi hustý meteorický roj (keď možno voľným okom pozorovať tisíce - až stotisíc - meteorov za hodinu) sa volá meteorický dážď.
Od najstarších časov si ľudstvo všímalo príval meteorov, ktoré zdanlivo prúdili z jedného konkrétneho bodu oblohy v určitom čase roka. Tieto prívaly, teraz nazývané "meteorické roje", sú produktmi malých kozmických úlomkov vnikajúcich do atmosféry vo veľmi vysokých rýchlostiach. Bežne, keď sa hovorí o meteorických rojoch tak sa myslia tie, ktoré sú pozorovateľné zo Zeme, vo všeobecnosti sú ale možné na každom telese s dostatočne hustou atmosférou. Zakaždým, keď kométa preletí popri Slnku, uvoľní z povrchu pôsobením slnečného vetra veľké množstvo malých čiastočiek, ktoré sa časom rozplynú okolo celej obežnej dráhy kométy, vytvoria „prúd“ meteoroidov. V prípade, že sa obežné dráhy týchto častíc a Zeme prekrížia v nejakom bode, Zem prejde týmto prúdom. Trvá to niekoľko dní až týždňov, každý rok v tom istom čase, čo spôsobuje meteorický roj. Veľmi hustý roj sa označuje "meteorický dážď", vtedy je možné vidieť voľným okom až niekoľko stoviek až tisíc meteorov za hodinu. Niektoré roje nie sú viditeľné v noci ale počas dňa, označujú sa "denné roje". Tie sa dajú pozorovať jedine metódami rádiovej astronómie.
Pretože čiastočky meteorického roja sa všetky pohybujú v paralelných dráhach a tou istou rýchlosťou, pre pozorovateľa pod nimi vyzerajú, že sa šíria z jedného bodu na oblohe tzv. radiantu. Tento jeden vyžarujúci bod je spôsobený efektom perspektívy, podobný železničným koľajam zbiehajúcim sa v jednom bode strácajúcom sa za horizontom, ak sa človek pozerá z miesta uprostred koľají. Meteorický roj nesie meno podľa súhvezdia, v ktorom leží jeho radiant, tak napr. Leonidy majú radiant v súhvezdí Leva, Orionidy v súhvezdí Orión a podobne. Výnimkou je len roj Kvadrantidy, ktorého radiant je v súhvezdí Pastier. Tento roj bol totiž pomenovaný v čase, keď existovalo súhvezdie Quadrans Muralis.
Externé odkazy.
Pozn.: všetko v angličtine