Theodóros Metochites

Theodóros Metochites (iné prepisy: Theodoros Metochites, Teódoros Metochítis, Teodor Metochit, staršie: Teodor Metochyta, ; * 1270, Nikaia† 13. marec 1332, Konštantínopol) bol byzantský učenec, polyhistor, štátnik, mecenáš umenia pôsobiaci v období tzv. palaiológovskej renesancie. Bol autorom viacerých literárnych diel a listov, jeho žiak Nikéforos Grégoras ho nazval chodiacou (žijúcou) knižnicou/knihou. Niektorými učencami býva považovaný za predchodcu renesančného humanizmu a svojím dielom inšpiroval nasledujúcu generáciu gréckych učencov.
Životopis.
Theodóros sa narodil v/okolo roku 1270 do rodiny Metochitovcov, jeho otcom bol pravoslávny klerik Georgia Metochita, obhajca únie so Západom počas vlády Michala VIII. Palaiológa. Pre prounijné názory museli obaja v roku 1283 odísť z Konštantínopola do vyhnanstva do Nikaie.
Už v mladosti javil Theodóros záujem o filozofiu a v roku 1290 bol cisárom Andronikom II. pre svoje študijné výsledky a literárnu činnosť povolaný späť. Postupne cisár Theodorovi zveroval rozličné diplomatické a štátne úlohy. V roku 1295 získal titul "logothetes tón agelón" a "logothetes tón oikeiakon". V roku 1298 viedol diplomatickú misiu do Srbska a dojednal sobáš cisárovej dcéry Simonis a srbského cára Milutina. V diele "Presbeutikos" viažúcom sa k misii poskytol Metochites cenné poznatky o byzantskom vplyve na slovanskú krajinu.
V roku 1305 nahradil svojho bývalého priateľa Nikéfora Chumna v poste hlavného ministra (mesazóna) a úrad si podržal až do roku 1328, keď bol cisár Andronikos II. zvrhnutý. Okrem toho získal v roku 1305 titul "logothetes tu geniku" (výber daní). V rokoch 1316 až 1321 financoval obnovu monastiera Chóra a nechal vystavať jeho nový kostol. Kláštornej knižnici venoval svoju rozsiahlu zbierku antických diel (vyše 80 autorov). V roku 1321 získal titul veľkého logothéta ("megas logothetes"). Po úspešnej vzbure proti cisárovi bol Metochites ako jeho prívrženec uväznený a bol mu skonfiškovaný majetok. Samotný Theodóros bol poslaný do vyhnanstva do Didymoteichonu a jeho palác bol zničený. Vrátiť sa do Konštantínopola mu bolo umožnené až v roku 1330, nemohol však ďalej verejne pôsobiť a vstúpil preto do kláštora Chóra, kde o dva roky zomrel.
Dielo.
Zaujímala ho astronómia, naopak minimálny záujem javil o teológiu. Pokúsil sa očistiť prírodné vedy od fatalizmu a poverčivosti, či mágie. Bol veľmi sčítaný v antických spisoch Aristotela a Platóna, ako i ďalších gréckych filozofov. Väčšina jeho diel až na listy je zachovaná, no nebola publikovaná.
Zbierka viacerých kratších diel, poznámok a nápadov (120 esejí). Zaoberá sa rozličnými otázkami (filozofia, náboženstvo, etika, astronómia, matematika, fyzika, politika, história...) Nevyniká originálnosťou (obsahuje eseje na Aristotela, Platóna a Plutarchu), no dokazuje Metochitove rozsiahle encyklopedické znalosti. K byzantskej inteligencii Metochites zaujal kritický prístup a vytýkal jej mŕtvy formálny klasicizmus a helénocentrizmus, ktorý Grékom bránil nájsť múdrosť diel iných národov. V protiklade s byzantskou ideológiou pochopil, že Byzantská ríša nebola dovŕšením, ale len etapou dlhodobého vývoja sveta, ktorý vnímal ako divadlo ("pankosmion theatron"). 
K štúdiu prírodných vied (matematiky a astronómie) Metochita priviedli prvky platónskej filozofie a presvedčenie o nestálosti hmoty.