burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Arktické ostrovy

Arktické ostrovy (v minulosti "Franklinove ostrovy") je rozsiahla skupina čiastočne zaľadnených ostrovov v Severnom ľadovom oceáne na sever od Kanady.
Nachádzajúce sa na severnom vrchole Severnej Ameriky a majú rozlohu približne 1 407 770 km2. Táto skupina 36 563 ostrovov v Severnom ľadovom oceáne zaberá veľkú časť teritórií severnej Kanady - väčšinu teritória Nunavut, Severozápadné teritóriá a Yukonské teritóriá. Súostrovie prejavuje niektoré efekty klimatickej zmeny, s niektorými počítačovými odhadmi určujúcimi to, že topenie tam prispeje k zdvihnutiu morskej hladiny o 3,5 cm do roku 2100.
História.
Britské nároky na ostrovy boli založené na prieskumoch Martina Frobishera v 70. rokoch 16. storočia. Kanada mala pôvodne nadvládu len nad časťami ostrova, ktoré odtekali do Foxe Basin, Hudsonovho zálivu a Hudsonovho prielivu. Kanadská nadvláda bola ustanovená do roku 1880, keď ich Británia prepísala Kanade. The District of Franklin - založený v roku 1895 - zahŕňal skoro všetky ostrovy, ale bol rozpustený po stvorení teritória Nunavut v roku 1999. Kanada nárokuje všetky vodné cesty Severozápadného priechodu ako časť kanadských vnútroštátnych vôd, ale USA a väčšina námorných krajín ich považuje za medzinárodné. Nezhoda okolo stavu priechodov vyvolala obavy Kanady o presadzovaní právnych predpisov v oblasti životného prostredia, národnej bezpečnosti a celkovej nadvláde. Na východe od Ellesmerovho ostrova leží ostrov Hans, ktorého vlastníctvo je momentálne sporné medzi Kanadou a Dánskom.
Geografia.
Ostrovy sa rozprestierajú asi 2 400 km pozdĺžne a 1 900 km z pevniny ku Cape Columbia, najsevernejšiemu bodu na Ellesmere ostrove. Na západe sú ohraničené Beaufortovým morom; na severozápade Severným ľadovým oceánom; na východe Grónskom, Baffinovým zálivom a Davisovým prielivom; na juhu Hudsonovým zálivom a Kanadskou pevninou. Jednotlivé ostrovy sú od seba oddelené a od pevniny skupinou vodných ciest spolu známych ako Severozápadný priechod. Dva veľké polostrovy, polostrov Boothia a polostrov Melville sa rozprestierajú na sever od pevniny.
Súostrovie sa skladá z 36 563 ostrovov, z ktorých 94 je klasifikovaných ako hlavné ostrovy, sú väčšie ako 130 km2 a dokopy zaberajú plochu 1 400 000 km2. Ostrovy súostrovia s plochou väčšou ako 10 000 km2 v zostupnom poradí sú:
Po Grónsku sú ostrovy najväčšia svetová arktická plocha pevniny. Ich podnebie je polárne a terén pozostáva z tundry, výnimkou sú vysokohorské oblasti. Väčšina ostrovov je neobývaná. Ľudské osídlenie je extrémne riedke a rozptýlené.
Arkus

Arkus môže byť:
Salvino Degli Armati

Salvino Degli Armati (* 13. storočie, Florencia - † 1312, tamže) bol taliansky optik.
Je uvádzaný ako vynálezca (r. 1299, iné zdroje uvádzajú rok 1284) okuliarov. Hoci sú o pravdivosti tohoto tvrdenia isté pochybnosti, vo svojej histórii Florencie z roku 1684 Leopoldo del Migliore píše, že Amatiho náhrobná tabuľa v kostole Santa Maria Maggiore nesie nápis: "„Tu leží Salvino Degli Amati, syn Armata z Florencie, vynálezca okuliarov. Nech mu Boh odpustí jeho hriechy. A.D. 1317“". Jeho hrobka už dnes neexistuje a preto sa toto tvrdenie nedá overiť.
Arnobius

Arnobius (* 3. – † 4. stor.) je autor traktátu "Adversus nationes (Adversus gentes)", predstaviteľ apologetiky.
Arnulf (Východofranská ríša)

Arnulf Korutánsky (* 850 – † 8. december 899, Rezno) bol vládca Bavorska, neskôr Východofranskej ríše a neskôr cisár. Viedol časté vojny proti Veľkej Morave.
Arnulf a Veľká Morava.
Bol nemanželským synom východofranského kráľa Karolmana, od ktorého dostal v roku 876 Korutánsku marku a v tom istom roku po smrti Koceľa aj Panóniu (teda Blatenské kniežatstvo). 
Zo začiatku udržiaval dobré vzťahy s veľkomoravským kráľom Svätoplukom.
Východnú marku vtedy spravoval markgróf Aribo, spojenec Svätopluka. V roku 882 sa Východnej marky zmocnili Wilhelmovci (synovia Wilhelma a Engelšalka), ktorí odtiaľ vyhnali Ariba. Svätopluk ich odtiaľ v tom istom roku vyhnal a spustošil im majetky. Wilhelmovci v roku 883 utiekli k Arnulfovi a stali sa jeho vazalmi. Zároveň v roku 882 do juhovýchodnej oblasti Veľkej Moravy vpadli Bulhari a Svätopluk dostal informácie, že sa tak stalo so súhlasom Arnulfa, a že Arnulfovi ľudia "stroja úklady o" Svätoplukov život. Keď Arnulf na Svätoplukovu výzvu odmietol podporovať Wilhelmovcov a odprisahať, že nepodporuje Bulharov a úklady o Svätoplukov život, Svätopluk ešte v roku 883 spustošil a obsadil Arnulfovu Panóniu a zostal tam celý rok. Výpravu zopakoval v roku 884, čím bolo územie od Viedenského lesa na západe po Drávu na juhu pripojené k Veľkej Morave. V roku 884 sa Svätopluk stretol s cisárom Karolom III. Tučným a dohodli sa, že hranicou ich ríš bude Viedenský les. Na to v roku 885 uzavrel so Svätoplukom mier aj Arnulf. 
V roku 887 Arnulf povstal proti svojmu strýkovi východofranskému kráľovi Karolovi III. Tučnému a v tom istom roku sa sám dal v Tribure zvoliť za východofranského kráľa. Výprava kráľa Arnulfa proti polabským Slovanom, ktorú podnikol v roku 889, bola neúspešná, preto sa usiloval zlepšiť vzťahy s kráľom Svätoplukom. No po víťazstve nad Normanmi v bitke pri Löwene v roku 891 začal získavať spojencov pre vojenskú výpravu proti Veľkej Morave. V lete v roku 892 za podpory maďarských jazdeckých družín vtrhol na veľkomoravské územie. Franské vojsko sa však muselo stiahnuť, pretože vo Východnej marke vypukli nepokoje. V nasledujúcom roku znovu zaútočil proti Svätoplukovi, ale utrpel porážku a sotva si zachránil život.
V roku 894 zomrel kráľ Svätopluk. Jeho syn Mojmír II. uzavrel s Arnulfom mier, pričom mu postúpil Panóniu, územie terajšieho Maďarska. V roku 895 uznali zvrchovanosť kráľa Arnulfa aj české kniežatá. O rok neskôr bol Arnulf korunovaný za rímskeho cisára. Neskôr podnikol ďalšie výpravy proti oslabenej Veľkej Morave, no Mojmír II. sa ubránil. Arnulf zomrel v Regensburgu, kde je aj pochovaný.
Ars (latinské slovo)

Ars je latinské slovo, ktoré znamená umenie, technika - cvičením nadobudnutá schopnosť, veda.
Ars antiqua

Ars antiqua (lat.) je staré umenie. Obdobie vo vývoji francúzskej hudby asi 1250-1320 charakterizované rozvojom viachlasu (moteto a conducty), kodifikáciou menzurálnej notácie.
Najznámejší organisti tej doby boli Leoninus a Perotinus – komponovali organá. Pôsobili tu viacerí teoretici, najdôležitejší z nich bol Franko Kolinský.
Pre ďalší vývoj hudby mala význam rytierska hudba. Po obsahovej stránke prinášala nový hud. materiál, prvky ľud. rytmu a melodiky, namiesto latinčiny materinský jazyk a namiesto stredovek. módov už aj iónsky (dnešný dur) a aiolský (dnešný mol) módus (avšak ešte veľmi opatrne). V hudobných formách trubadúri po prvýkrát vytvorili umelú sólovú pieseň.
Obdobie Ars antiqua sa zvykne nazývať aj obdobím menzurálnej hudby (resp. notácie, od slova menzúra - meranie – merateľná hudba). Existovali dve základné dĺžky: longa – na meranie dlhých hodnôt a brevis – na meranie krátkych hodnôt. Zápis bol bez taktovej čiary. Notačné systémy delíme na diastematické, teda také, ktoré používajú linajky a adiastematické, teda také, ktoré sa zaobídu bez nich. Linajka určuje presnú výšku a polohu noty. Objavil ju na prelome 10. a 11. storočia Guido z Arezza. Pôvodne používal štyri linajky rôznych farieb na lepšiu orientáciu, neskôr k nim pridal štvorčeky, ktorým sa hovorí kvadratická notácia. V tomto období sa používalo viac druhov kľúčov ako v súčasnosti a to najnižšie - F – kľúče (barytónový, basový a subbasový), ďalej C- kľúče (sopránový, mezosopránový, altový, tenorový a barytónový) a G – kľúče - diskantové - najnižšie (husľový a francúzsky).
Vývoj menzurálnej notácie prebiehal v 3 hl. fázach od r. 1250 – 1600:
1. Predfrankovská notácia (1240 – 60) – podstatou bolo základné striedanie brevis a longa (dlhých a krátkych hodnôt),
2. Frankovská notácia – všetky noty boli kolorované – čierne,
3. Biela notácia (od r. 1450).
Ars combinatoria

Ars combinatoria (lat.) alebo ars magna alebo Lullovo umenie je umenie skladať, kombinovať, vynachádzať. Je to postup, ktorý formuloval R. Lullus a pomocou ktorého - podľa Lulla - možno rôznou kombináciou pojmov získať nové poznatky.
Ars nova

Ars nova (lat.) je obdobie vývoja francúzskej a talianskej hudby v období 1315-1320 až 1400 (po ars antiqua) podľa rovnomenného názvu traktátu P. de Vitryho. 
Zákonitosti ars nova spísal hudobný teoretik Philippe de Vitry. Nastáva ďalší posun smerom k svetskému viac hlasu. Vznikajú nové viac hlasné techniky, polyfónna faktúra. Naďalej pokračuje vývoj menzurálnej notácie. Definitívne sa ustálila notová osnova a kľúče.
Teoretik Johannes de Grocheo už zaznamenal 3 samostatné hudobné oblasti:
Nastáva zrovnoprávnenie taktov: dvojdobého (tzv. imperfektný) a trojdobého (tzv. perfektný) takt. Predtým sa totiž za dokonalý považoval trojdobý takt, pričom sa vychádzalo z troch božských osôb – Otec, Syn a Duch Svätý. Postupne ustupujú kvintové a kvartové paralelizmy a akceptujú sa tercie a sexty. Skladateľ vychádza z anonymity a stáva sa individualitou.
Ars vivendi

Ars vivendi (lat.) je umenie žiť.
Umelecký artefakt

Umelecký artefakt je hmotná, faktická podoba umeleckého výtvoru
Artikulácia

Artikulácia (v mnohých významoch aj článkovanie) môže byť:
Artistika

Artistika je cirkusové, kabaretné alebo varietné umenie.
Artista je profesionálny umelec vynikajúci v cvičeniach obratnosti; varietný,
cirkusový alebo kabaretný umelec.
Asampradžňáta samádhi

Asampradžňáta samádhi (sanskrit) je neohraničené poznanie,
vrcholná kontemplácia.
Relaxačná ásana

Relaxačná ásana je druh ásany, ktorá umožňuje úplnú telesnú a duševnú relaxáciu.
Aseita

Aseita (z  &lt; "a se" – zo seba + "-itas") je filozofický pojem označujúci existenciu samu o sebe, jav alebo vec nezávislú na inom jave alebo veci. V scholastike vyjadruje Božiu absolútnosť, ničím nepodmienenú spočívajúcu samu v sebe. Pojem sa používal aj v iných filozofických smeroch, napr. Arthur Schopenhauer písal o aseite vôle, Eduard von Hartmann o aseite nevedomia.
Asimilácia (Piaget)

Asimilácia podľa Piageta sú procesy, ktorými si jedinec prispôsobuje prostredie. Podstatou asimilácie je využitie vonkajšieho prostredia jedincom. Asimilácia je pozmeňovanie pohybov a polôh vonkajších predmetov vlastnými pohybmi.
Asimiláciou uchováva jedinec vrodenú alebo získanú schému. Asimilácia uchováva získané schémy činnosti.
Asimilácia je proces, ktorý umožňuje napríklad rozpoznanie bradavky matky diaťaťom.
Vedľa asimilácie sa hneď od začiatku objavuje aj akomodácia (tak ako ju definuje Piaget).
Asimilácia a akomodácia sa postupne koordinujú a tak dieťa dospieva od chaotickej nediferencovanosti k senzomotorickej diferenciácii.
Asistent

Asistent (lat.) je
Askéta

Askéta alebo asketik je človek žijúci asketickým životom.
Asketika

Asketika (gr.) je náuka o askéze.
Asketizmus (životný štýl)

Asketizmus (z gr. askeo - cvičím sa) je princíp správania a spôsob života, pre ktorý je charakteristická zdržanlivosť v uspokojovaní potrieb, zriekanie sa blaha s cieľom dosiahnuť morálny alebo náboženský ideál, resp. priblíženie sa k duchovným skúsenostiam, nastolením rovnováhy medzi egom a superegom. Askéza je účinná v prípade že má ego väčšiu prevahu.
Askéza

Askéza (gr.) môže byť:
Asmitá

Asmitá (sans.) je sebectvo, egoizmus.
Asociácia

Asociácia (lat. associatio – spojenie) môže byť:
Asociácia ideí

Asociácia ideí je psychický fenomén, pri ktorom jedny predstavy samovoľne vyvolávajú, strhávajú so sebou iné. Na tomto fenoméne sa snažil postaviť celú psychológiu asocianizmus .
Asocianizmus

Asocianizmus je náuka najmä anglických filozofov (John Locke, David Hume, David Hartley, Joseph Priestley, John Stuart Mill), podľa ktorého hlavným činiteľom v našom psychickom živote je vybavovanie predstáv, ktoré sa spájajú (vznikajú medzi nimi asociácie) podľa troch tradičných foriem – podobnosti, kontrastu a súvislosti.
Ašóka

Ašóka (-kmeň; nominatív znie Ašókah), iné mená: Ašoka, Ašókavardhana, Dévánámprija Prijadaršin, Dévánampija Pijadasí (*304 pred Kr. – †232 pred Kr.) bol v rokoch 273 až 232 pred Kr. panovník Maurjovskej ríše z maurovskej dynastie.
Ašóka bol najslávnejší panovník indického staroveku.
Prvé roky jeho vlády sa vyznačovali veľkou krutosťou. Ale zbožný budhistický mních, ktorého nechal mučiť, ho priviedol k viere a Ašóka sa odvtedy zmenil na cnostného panovníka.
V r. 262 pred Kr. zanechal vojen a až do konca svojej vlády sa venoval nevídanej starostlivosti o poddaných. Stal sa horlivým podporovateľom budhizmu. Po celej ríši nechal na skaly a stĺpy vytesať nápisy, obhajujúce zásady dharmy, cnostného konania.
Mnohé z nich sa zachovali dodnes a sú dokladom Ašókovho obrátenia na budhizmus.
Horlivo tiež zakladal stúpy a svätyne.
Ríšu po r. 262 rozširoval už len mierovými prostriedkami.
Maurjovskú ríšu rozšíril na takmer celú dnešnú Indiu (okrem južného cípu polostrova), ako aj Pakistan.
Na severe siahala až po pohorie Hindukúš v Afganistane, a zahrňovala Kašmír a Nepál.
Aspekcia

Aspekcia alebo aspexia alebo (najmä vo veterinárstve) adspekcia môže byť v medicíne:
Aspekt

Aspekt môže byť:
Aspektológ

Aspektológ (lat.+gr.) je odborník v aspektológii.
Aspektológia

Aspektológia (lat.+gr.) je náuka o slovesnom vide.
Ášram

Ášram môže byť:
Aššurbanipal

Aššurbanipal, po akkadsky Aššur-báni-apli, v Biblii Asnapar (* 685 pred Kr. – † 627/626 pred Kr.) bol v rokoch 668 - 627/626 pred Kr. panovník Novoasýrskej ríše. Člen sargonovskej dynastie.
Bol synom Asarhaddona. Bol mimoriadne vzdelaný, podporoval staviteľstvo a umenie. Vo svojom paláci v Ninive vybudoval významnú knižnicu (Aššurbanipalova knižnica) s tisícami tabuliek skopírovaných z babylonských archívov (okrem iných "Epos o Gilgamešovi"). Táto je dnes hlavným prameňom poznania sumerského a akkadského písomníctva.
Po striedavých dobytiach a stratách Egypta (pri ktorých bol aj vyplienený Memfis a Téby) sa Dolný Egypt okolo roku 655 pred Kr. opäť stal nezávislým. V Babylonii vládol Aššurbanipalov starší brat Šamaš-šum-ukín. Keďže bol nespokojný so svojim postavením voči svojmu bratovi, pridal sa k početným vzburám v Babylonii proti asýrskej nadvláde. Roku 652 pred Kr. na území ovládanom Šamaš-šum-ukínom vypuklo obrovské povstanie podporované aramejskými a chaldejskými kmeňmi, Arabmi, Elamom a sýrskymi mestami, ktoré roku 648 Aššurbanipal dobytím Babylonu potlačil. Na východe Aššurbanipal potom „na oplátku“ v roku 647 pred Kr. naveky zdecimoval starodávnu ríšu Elam (zničenie hlavného mesta Súsy) - čím sa nechtiac otvorila cesta Médom do Mezopotámie - a na juhu podobne poničil tábory kočovných Arabov.
Aštangajoga

Aštangajoga (sanskrit) je osem stupňov výcviku v joge podľa Pataňdžaliho.
Osemstupňová cesta výcviku pozostáva z týchto stupňov:
Cieľom telesných techník jogy je správne usmernenie energií (prán), aby prechádzali v určitom rytme hlavnými kanálmi (nádí) jemného organizmu, a tým vybudili úžasnú hadiu enegiu kundaliní, zvinutú v bazálnom centre (čakra zvanom muladhara, a nechali ju vystúpiť cez ostatné čakry až do "lotosu s tysícmi okvetnými lístakami" (sahasrára) na vrchole lebky.
Aštanganamaskár

Aštanganamaskár je osemnásobný pozdrav.
Asteja

Asteja (sans.) je nekradnutie (poučka z jamy).
Ernst von Aster

Profesor Dr. Ernst von Aster (* 18. február 1880, Berlín – † 21. október 1948, Štokholm) bol nemecký filozof, protivník Husserlovej fenomenológie, pozitivista a gnozeologický obnovovateľ nominalizmu v súčasnosti.
Je autorom historicko-filozofických prác.
Astrál (sféra)

Astrál (lat.) je sféra viac-menej personifikovaných vyjadrení ľudskej duše. Sú to jednak subjektívne vízie personifikovaných podnetov, dojmov, citov, atď., jednak objektívne sféry osamostatnených existencií, ktoré vznikli z myšlienok, predstáv a žiarenia životnej sily, spôsobeného meditáciou, alebo iným druhom sústreďovania. Mohli vzniknúť nielen zo žiarenia bytostí ľudských, ale aj bytostí iných (vyšších) sfér. Preto tvoria skupiny alebo sféry veľmi rozdielnej povahy, od zlovoľných až k anjelským.
Georg Anton Friedrich Ast

Georg Anton Friedrich Ast (* 29. december 1778, Gotha, Nemecko – † 31. október 1841, Mníchov) bol nemecký filozof, prívrženec F. W. Schellinga. Pôsobil ako profesor v Mníchove.
Asociácia učiteľov občianskej náuky a občianskej výchovy

Asociácia učiteľov občianskej náuky a občianskej výchovy skratka ASUON – má za cieľ združovať ľudí podieľajúcich sa na výchove k občianstvu a demokracii, vytvára podmienky na rozvoj a skvalitnenie učebnych osnov, textov, učebníc, inováciu učebných materiálov, rozvoj metodickej prírpavy a pedagogickej tvorivosti učiteľov občianskej náuky a občianskej výchovy, nepretržité vzdelávanie učiteľov a nadaných študentov občianskej náuky a občianskej výchovy, vydávanie špecializovaného časopisu.
ASUON vznikla v októbri 1994 na ustanovujúcom zhromaždení ASUON.
Asura

Asura (-sanskritský slovný kmeň) alebo Asurah (-sanskritský nominatív) je démon, zlý duch. V Rgvéde sú asurovia protivníkmi bohov.
V budhizme je Asura démon, ktorý má kladný alebo záporný význam: môže ísť o nižších bohov, ktorí žijú na svahu alebo na vrchole duchovného vrchu Méru; v zápornom zmysle sú súčasťou sféry zmyslových žiadostí (pozri: trajlokja).
Ašvini mudrá

Ašvini mudrá je sťah konečníka.
Asymetria

Asymetria (opak pojmu symetria) môže byť:
Funkčná asymetria hemisfér

Funkčná asymetria hemisfér je jav opisovaný modernou neuroanatómiou s významnými dôsledkami pre učenie a vyučovanie. Obidve hemisféry (pologule) ľudského mozgu pracujú odlišným spôsobom a jednotlivé funkcie myslenia sú v mozgu lokalizované:
Niekedy sa vzhľadom na túto veľkú rozdielnosť hemisfér hovorí o "dvoch mozgoch".
Pedagogika.
Vyučovanie sa nemá sústreďovať iba na dominantnú hemisféru (iba abstraktne logické ponímanie látky), ale má komunikovať (porov. analógová komunikácia) aj s nedominantnou hemisférou žiaka, napr. používaním
metafor, niekedy aj paradoxov, zapojením emocionálnej zložky osobnosti a pod.
Asýrčania (starovek)

Asýrčania alebo Asýri alebo Asýrovia boli staroveký semitský národ, ktorý vytvoril koncom 3. tisícročia pred Kr. jeden z prvých civilizovaných vyspelých štátov - Asýriu, a to v severozápadnej časti Mezopotámie, zvanej Subartu.
Asýrska ríša

Asýrska ríša môže byť:
At

At alebo AT môže byť:
aT môže byť:
at môže byť:
Atakovanie

Atakovanie (fr.) je útočenie, zaútočenie, napadnutie. Atakovanie súpera spôsobom, ktorý
nedovoľujú pravidlá, sa nazýva faul.
Ataraxia (filozofia)

Ataraxia (z gr. pokoj, neohrozenosť) je stav úplného duševného pokoja a nevznetlivosti, ktorý podľa mienky niektorých starogréckych filozofov dosahuje mudrc.
Zvláštny dôraz kládli na ataraxiu stoici. Podľa nich je ataraxia vyrovnanosť mysle, neochvejnosť, ľahostajnosť voči ranám osudu, duševný pokoj zachovávaný za každých okolností: človek sa má zbavovať všetkých vášní a dospieť do stavu rozumnej vyrovnanosti, v ktorej dokáže čokoľvek prijať bez najmenšieho vzrušenia.
Atavizmus

Atavizmus môže byť
Prejavom atavizmu je napríklad ľudská kostrč alebo slepé črevo. Podľa inej definície sú to rudimenty.
Vedecký ateizmus

Vedecký ateizmus je neoddeliteľná súčasť a stránka marxisticko-leninského svetonázoru spočívajúca v popieraní boha a v potvrdzovaní človeka ako autonómnej, aktívne a zodpovednej bytosti; disciplína marxisticko-leninskej filozofie, ktorá v nadväznosti na dialektický materializmus a historický materializmus skúma podstatu, príčiny vzniku, vývin, štruktúru ap. náboženstva a zákonitosti jeho odumierania.
Athénagoras z Atén

Aténagoras z Atén (iné mená: Atenagoras z Atén, Atenagoras, Atenagoraz Aténsky; * 2. pol. 2. stor.) bol predstaviteľ kresťanskej apologetiky, platonik a autor apológie "Posolstvo v prospech kresťanov" (napísanej okolo r. 177 n. l.).
Athaumazia

Athaumazia () je nečudovanie sa ničomu, čo bolo podľa stoikov podmienkou duševného pokoja.
Athenaeum

Athenaeum bola vysoká škola (ludus) v Ríme založená v 2. stor. n. l. cisárom Hadrianom, uctievateľom gréckej kultúry, a vydržovaná zo štátnych prostriedkov. Bola pomenovaná na počesť Atén ako rešpektovaného intelektuálneho miesta.
V Athenaeu sa prednášala rétorika, filozofia, literatúra a právo. Do tej doby bolo možné študovať filozofiu len u jednotlivých filozofov. Štúdium sa tu konalo po grécky i po latinsky.
Polohu Athenaea sa dlhý čas nepodarilo zistiť. V roku 2009 bola jej poloha objavená počas výstavby metra v strede dnešného námestia Piazza Venezia.
Aticizmus

Aticizmus alebo Atticum genus dicendi bol rečnícky sloh v gréckej a rímskej literatúre, vyznačujúci sa uhladenosťou a jednoduchosťou, ktorý vznikol asi v polovici 1. storočí pred Kr. ako reakcia na aziatizmus.
Atíša

Atíša (* 982 – † 1054) bol indický učenec, ktorý v roku 1042 odišiel do Tibetu, kde zreformoval buddhizmus. Tam o 12 rokov zomrel.
Peter Atkins

Peter Atkins (* 10. august 1940) je anglický chemik, profesor na Oxford University. Venuje sa molekulárnej chémii. Je známy svojimi učebnicami, ktoré boli preložené do mnohých jazykov vrátane slovenčiny.
Átman

Átman (sanskrit) je duchovný základ jednotlivca, duša, skutočné ja, individuálne vedomie.
Podľa upanišád je átman totožný s brahma, ale vplyvom nevedomosti (mája) sa považuje za niečo odlišné (väčšinou sa stotožňuje s telom, mysľou, pocitmi…) a preto podlieha zákonu karmy a znovuzrodenia.
Šankara.
Átman podľa Áčarja Šankara je individuálna duša všetkých živých tvorov totožná s Najvyšším duchom - brahma. Pretože však brahma je nedeliteľné, nemôžu byť individuálne átmany len nejakými jeho časťami alebo dokonca výtvormi. Neexistuje teda nijaká pluralita duší, a to, že sa nám živý svet tak javí, je len plodom našej nevedomosti - avidjá.
Slnečná atmosféra

Slnečná atmosféra je vonkajšia časť Slnka, ktorú možno pozorovať zo Zeme a ktorú tvoria žeravé plyny. Spodná vrstva, fotosféra, ktorá vysiela prevažnú časť žiarenia, má teplotu asi 5500 ˚C. Obklopuje ju redšia, ale teplejšia chromosféra. Vonkajší obal Slnka, slnečná koróna, prechádza do medziplanetárneho priestoru. Na povrchu Slnka a v jeho atmosfére prebiehajú prudké turbulentné pohyby plynov,
ktoré zo Zeme pozorujeme ako zmeny slnečnej aktivity (škvrny, flokuly, erupcie, protuberancie).
Atomárny

Atomárny môže byť:
Antický atomizmus

Antický atomizmus alebo antická atomistika je najvýznamnejší materialistický smer antickej filozofie. Svet sa podľa tohto učenia skladá z nekonečného množstva nepatrných, večných nedeliteľných častíc – atómov, ktoré majú rôzne tvary a veľkosť, pohybujú sa sami od seba v prázdnom priestore, spájajú sa a rozpájajú, a tak vytvárajú mnohotvárnosť javov. Vo vesmíre vládne prísny determinizmus. Atomizmus vytvoril novú koncepciu bytia ako určitej masy s geometrickou podobou, s určitou váhou a polohou, a tak priniesol na svoje časy logické vysvetlenie sveta, prírody a ľudského života. Atomizmus prvý nastolil problém filozofickej koncepcie hmoty. Atóm, ako geometrický útvar postihnuteľný len rozumom, je zároveň vecou, telesom a hmotou. S tým sa tiež spája nové chápanie pohybu a pokus vysvetliť jeho vývin v procese vznikania a formovania sa sveta vylučujúce akúkoľvek absolútnu imanentnú a transcendentnú statiku. Atomizmus uvádza do kozmogonických javov matematiku a vďaka tomu takmer úplne odmytologizoval ľudské myslenie v prospech všeobecno-abstraktného myslenia, opierajúceho sa o objektívnu skutočnosť a koncepciu atómu ako základného elementu všetkého súcna.
Podľa Jana Patočku je atomistika "dôsledný aritmetizmus; má po tejto stránke blízko k pytagorejstvu a jej predstavitelia na základe atomického princípu došli k dôležitým výsledkom geometrickým. Myšlienky mechanickej skladby telies zložených z elementárnych teliesok a vzniku vyšších kvalít na základe atomických štruktúr (hlavný princíp atomistických výkladov) sú v podstate dôsledky tohto aritmetizmu. Je ďalej veľmi pravdepodobné, že atomizmus bol mienený pôvodne nie ako fyzikálny (nedeliteľnosť teliesok, ktoré nie sú rozdelené žiadnym prázdnom), ale ako geometrickopriestorový (atomizmus posledných 'bodov', z ktorých sa skladá rozloha); bola to finitistická odpoveď na eleatský argument dichotómie, deliteľnosti kontinua do nekonečna, teda špekulácia o základných matematických pojmoch, hlavne o nemožnosti nekonečne malej veličiny."
Logický atomizmus

Logický atomizmus je filozofická koncepcia reality, podľa ktorej skutočnosť tvoria
zmyslové údaje zvané atomárne fakty. Logický atomizmus vypracoval Bertrand Russell.
Athos (polostrov)

Athos (iné názvy: Atos, Vrch/Hora Athos, Svätý vrch, Svätá hora, Vrch/Hora Panny Márie, Ajon Oros, Ajo Oros, Oros Athos [názvy obsahujúce slovo vrch/hora/oros sa vzťahujú aj na polostrov]; starogr. [len pre vrch] (Vrch/Hora) Athós, Hagion Oros, Oros Athós; grécke názvy pozri podrobnejšie nižšie) je vrch a zároveň polostrov (ktorý je vlastne len výbežkom polostrova Chalkidiki) v Grécku a na ktorom dnes leží autonómny mníšsky štát At(h)os. Je dlhý asi 50 km.
Grécke názvy.
V staroveku výraz Athos označoval len vrch, zatiaľ čo polostrov sa volal Akté. Dnes majú vrch aj polostrov rovnaký názov Athos, ale polostrov sa označuje aj ako Chersonisos Athos (Polostrov Athos) alebo (Chersonisos) Akti (Akti je novogrécka podoba starogréckeho Akté). 
Mníšska republika.
Politicky tvorí polostrov (okrem jeho najsevernejšej časti) tzv. autonómnu mníšsku republiku (autonómny mníšsky štát) v rámci Grécka, ktorá ma oficiálny názov Autonómny mníšsky štát Svätého vrchu/Autonómna mníšska republika Svätého vrchu (iný preklad Autonómny mníšsky štát Ajon(u) Oros(u)/Autonómna mníšska republika Ajon(u) Oros(u) a pod., novogr. "Aftonomi Monastiki Politia Aju Orus"). V literatúra sa zvykne označovať aj skrátene ako mníšsky štát At(h)os/mníšska republika At(h)os. 
Rozloha mníšskej republiky je 336 km², nachádza sa tu 20 samosprávnych monastierov, počet obyvateľov presahuje 2000. V hlavnom meste Karyes sídli parlament aj správna rada (vláda). Ženy a deti majú zakázaný prístup na územie mníšskej republiky.
Dejiny.
Od 9. stor. tu pôsobili pustovníci, r. 963 založený prvý monastier. Na prelome 13. a 14. stor. vzniká v mníšskom prostredí Athosu hésychazmus. Po páde Byzantskej ríše pod ochranou tureckého sultána a ruského cára, r. 1783 nová ústava, ktorá platí dodnes. Od r. 1921 pod ochranou Grécka, od r. 1926 jeho súčasť.
Na Athose sú významné stredoveké písomné a umelecké pamiatky.
Atribút

Atribút (z lat. attribuo – pridávam, určujem) môže byť:
Atychia

Atychia je pohotovosť k radosti bez zodpovedajúceho dôvodu.
Erich Auerbach

Erich Auerbach (* 9. november 1892, Berlín, Nemecko – † 13. október 1957, Wallingford, Connecticut, USA) bol nemecký romanista a literárny kritik.
Myšlienky.
Realizmus je podľa Auerbacha interpretácia skutočnosti, projekt štýlu, predchádzajúceho akémukoľvek tematizovaniu.
Štýl je spôsob zobrazenia skutočnosti.
Aufhebung

Aufhebung (po nemecky zrušenie/vykompenzovanie/zdvihnutie) je vo filozofii dvojaký pohyb zrušenia - prekonanie a zachovanie na vyššej úrovni.
Augustinizmus

Augustinizmus je učenie sv. Augustína a jeho nasledovníkov.
Óm

Óm alebo aum (niekedy nazývaná udgitha alebo pranava mantra) je najposvätnejšia slabika v hinduizme. Symbolizuje nekonečné brahma a celý vesmír. Považuje sa za prvotný zvuk a väčšina mantier sa začína touto slabikou (preto aj názov pranava mantra – prvotná mantra).
Aura

Aura (z gr. "ovzdušie, opar, vánok") môže byť:
Aurea mediocritas

Aurea mediocritas znamená po latinsky zlatá stredná cesta.
Aurignacien

Aurignacien [oriňasjen, fr.] je archeologická kultúra zo začiatku mladého paleolitu rozšírená od Blízkeho východu až po západnú Európu (35 tis. pred Kr.27 tis. pred Kr.). Je to prvá jasná mladopaleolitická kultúra (jej nositeľom bol už homo sapiens).
Nazvaná je podľa náleziska Aurignac vo francúzskych Pyrenejach v lokalite v južnom Francúzsku približne 50 km juhozápadne od Toulouse, kde boli objavené kostry človeka, nástroje a iné.
Je rozšírená od Pyrenejského polostrova do Poľska a do Nemecka, od južného Anglicka až do Ruska a na Balkánsky poloostrov. K Aurigancienu patrí aj územie na Blízkom východe. Môže byť situovaná na otvorených priestranstvách či v chránených priestoroch jaskýň a skalných previsov. Jaskynné sídliská prevládajú v západnej Európe, zatiaľ čo v strednej a vo východnej Európe sa nachádzajú skôr otvorené sídliská. Zo Slovenska sú známe sídliská z Tibavy a z Barce. V Rakúsku ide o obec Stratzing, v Česku o moravské lokality Stránská skála, Vedrovice a Milovice.
Dejiny bádania.
Lokalitu preskúmal paleontológ a archeológ Édouard Lartet, ktorý prišiel skúmať lokalitu v roku 1860. Na základe získaných nálezov vyčlenil vo svojej periodizácii paleolitu (založenej na paleontologických nálezoch) tzv. "obdobie mamutov". Gabriel de Mortillet si neskôr všimol špecifickosť tunajšej industrie. Nedokázal však aurignacien správne chronologicky zaradiť, a preto ju v svojej periodizácii paleolitu vynechal.
Pojem "aurignacien" použila až v roku 1906 Henri Breuil a Émil Cartailhac ako označenie mladopaleolitickej industrie, ktorú zaradili medzi (stredopaleolitický) moustérien a solutréen. Henri Breuil rozdelil aurignacien na 3 stupne - staršiu, strednú a mladšiu. Pôvodný Breuilov pojem "starší aurignacien" bol v 30. rokoch nahradený samostatnou kultúrou tzv. périgordian, ktorú definoval Denis Peyrony v roku 1933. Breuilovu periodizáciu upravila tiež Dorothy Garrod, ktorá definovala mladší stupeň aurignacienu ako tzv. gravettien.
Antropológia.
Nositeľmi aurignacienu sú už anatomicky homo sapiens. Prieskum jaskyne Cueva Bajondillo v Španielsku odhalil industriu staršiu než 40 tisíc rokov. Najstaršie kostrové pozostatky z prostredia európskeho aurignacienu sú známe z rumunskej lokality Peștera cu Oase. Medzi najvýznamnejšie lokality patrí aj moravská Mladečská jaskyňa, kde sa našlo sedem lebiek anatomicky moderných ľudí. Tieto lebky sú najstarším pozostatkami homo sapiens v strednej Európe, ich vek bol prostredníctvom rádiokarbónovej metódy datovania určený na 31 tisíc rokov.
Umenie.
Umenie aurignacienu je vyspelé a vykazuje regionálne odlišnosti. Možno ich rozdeliť na:
Aurora (bohyňa)

Aurora (iné názvy: Auróra, Zora, Zornička; po latinsky "Aurora") je starorímska bohyňa ranných zôr. V gréckej mytológii jej zodpovedá Éós.
John Austin

John Austin (* 3. marec 1790, Creeting Mill, Spojené kráľovstvo – † 1. december 1859, Weybridge, Spojené kráľovstvo) bol anglický právnik a filozof práva. 
Jeho hlavným dielom bola práca "Pôsobnosť právnej vedy" - "The Province of Jurisprudence Determined -"1832, ktoré malo vplyv na ďalší vývoj v oblasti práva. Ďalej Prednášky o právnej vede - "Lectures on Jurisprudence) -" vydané posmrtne"." 
Život.
Bol synom mlynára z Ipswichu. Stal sa prvým profesorom právnej vedy na Londýnskej univerzite. V rokoch 1826-1828 bol na študijnom pobyte v Nemecku. V rámci pedagogickej činnosti často podliehal frustrácii, čo vyvrcholilo jeho odchodom z katedry. Jeho dielo sa stalo slávnym až po jeho smrti.
Jeho manželka bola spisovateľka Sarah Austinová.
Australopitekorodé

Australopitekorodé ("Australopithecinae") alebo neformálne australopity je v niektorých systémoch podčeľaď hominidov. Je to dosiaľ najstaršia známa skupina hominidov. Označenie australopit sa niekedy vzťahuje len na rody australopitek a parantrop (spolu niekedy klasifikované ako Australopithecini).
Časové zaradenie.
Ak ignorujeme Orrorina a Sahelantropa (pozri dole), najstaršie, veľmi zlomkovité a sporné nálezy pochádzajú z lokalít Lothagam Hill v Keni (7 / 6,5 / 5,6 miliónov rokov), Lukeino v Keni (6,2 miliónov rokov; v tej istej lokalite sa našiel aj Orrorin) . Zaradenie a všetko okolo týchto nálezov je veľmi sporné. Veľmi pravdepodobne k australopitekorodým (asi rod ardipitek) naopak už patria nálezy spred 5,1 miliónov rokov (lokalita Chemeron v Keni). Zhruba od 4,4 mil. rokov (ardipitek) sa začínajú nesporné nálezy a zhruba od 3,9 mil. rokov sú už nálezy početné.
Nálezy končia zhruba pred 1,5 / 1 miliónmi rokov (parantropy), iba v prípade megantropa sú najmladšie nálezy datované približne do obdobia pred 0,8 - 1,2 miliónmi rokov.
Charakteristika a rozšírenie.
Prvé, vyššie uvedené, nálezy sú z Kene (teda východnej Afriky), nálezy z času po 4 mil. rokov sú aj zo severovýchodnej Afriky (Hadar v Etiópii). Pred 3 mil. rokmi sa vo východnej Afrike objavil pokročilejší "Australopithecus africanus" (Taung, Sterkfontein v Južnej Afrike) vysoký 130-140 cm a s kapacitou lebky 400-500 cm kubických. Pred 2,6/2,3 miliónmi rokov sa objavili prví prílušníci rodu parantrop (nálezy Turkana v Keni, Omo v Etiópii), vzrastom vyšší (150 cm) s mozgovou kapacitou 500-550 cm kubických.
Niektorí bádatelia sa domnievajú, že aj australopitekorodým (nie len príslušníkom rodu Homo) sa podarilo opustiť africký kontinent. Ako príklady sa udávajú najmä nálezy z Jávy (1,6 - 1,8 mil. rokov z roku 1944, Sangiran 6, pôvodne opísaný ako Meganthropus palaeojavanicus; ďalej Sangiran 4; ďalej Sangiran 9; ďalej Sangiran 5 z roku 1949, pôvodne opísaný ako Pithecanthropus dubius) a Číny (0,8 - 1,2 mil. rokov z roku 1957, pôvodne opísaný ako Hemianthropus peii). Tieto jávske a čínske nálezy tvoria v nižšie uvedenej systematike rod megantrop.
Australopitekorodé žili na otvorenej stepi a v lesostepi a živili sa najmä tvrdou rastlinnou potravou. Počas dlhého vývoja (5 mil. rokov) sa zväčšovala ich mozgová kapacita. Je pravdepodobné, že používali niektoré predmety, ale vždy iba v prirodzenej podobe.
Systém.
Podčeľaď: † australopitekorodé (Australopithecinae):
U nasledujúcich rodov je veľmi sporné, či v rámci hominidov patria do tejto podčeľade alebo inde:
Australopitek africký

Australopitek africký (lat. "Australopithecus africanus", staršie "Australopithecus africaensis", zriedkavo "Homo africanus") bol druh australopiteka (zriedkavo zaraďovaný do rodu Homo).
Nálezy.
Nálezy pochádzajú z južnej Afriky:
Clarke v roku 2008 navrhol preradiť nálezy zo Sterkfonteinu Sts 1, 71, StW 183, 252, 384, 498, 505 (všetky?/väčšina z nich? je z Jakovec Cavern v Sterkfonteine), (?)Stw 573, ako aj nález MLD 2 z Makapanu do (nejakého) nového druhu australopiteka. Pôvodne v roku 1988 Clarke navrhol preradiť do nového druhu nálezy Stw 252, Sts 36 a Sts 71.
Charakteristika.
Rozbory asi 70 exemplárov v Sterkfonteine z roku 1996 ako aj 4 kosti stupaje pri revízií starších juhoafrických nálezov z roku 1995 dokázali, že druh australopitek africký aj napriek dvojnohej chôdzi telesnými proporciami viac pripomínal ľudoopice ako človeka. Keďže vývojovo starší hominidi nevykazujú podobné proporcie (naznačujúce intenzívne využívanie stromovitého prostredia), predpokladá sa, že druh australopitek africký sa vývojovo vrátil k telesným proporciám menej pripomínajúcim človeka a až neskôr sa hominidi vrátili k modernejším telesným formám.
Žil buď v lesoch alebo vo vlhkom buši. Živil sa prevažne ovocím a listami, ale aj chytenými zvieratami a zvyškami obetí dravcov.
Vývojovo sa väčšinou udáva, že ide o sesterský taxón rodov Homo a Paranthropus alebo sesterský taxón spoločného predka týchto dvoch rodov.
Telesné znaky:
Taxonomické poznámky.
Australopithecus afarensis zahŕňa aj:
John Robinson v roku 1954 pridal do druhu Australopithecus africanus nálezy "z východnej Afriky" a zároveň rozdelil celý druh na dva poddruhy: 
Tobias do druhu Australopithecus africanus v roku 1980 pridal to, čo iní dnes klasifikujú ako Australopithecus afarensis, a to v podobe dvoch poddruhov:
Ferguson druhý poddruh (ale s vylúčením nálezov patriacich do Homo antiquus) nazval Australopithecus africanus miodentatus. Podrobnejšie pozri v článku Australopithecus afarensis.
Campbell v roku 1973 pridal do druhu Australopithecus africanus v podobe poddruhov:
Parantrop robustný

Parantrop robustný alebo australopitek robustný (lat. "Paranthropus robustus" alebo "Australopithecus robustus"; zriedkavo "Homo robustus", staršie "Australopithecus africanus robustus") bol druh parantropa resp. australopiteka (zriedkavo sa zaraďuje pod rod Homo). Často (aj v tomto článku) sa pod tento druh zahŕňa aj parantrop širokozubý/(?)australopitek robustný ("Paranthropus/Australopithecus crassidens"), čo je označenie pre (určité) nálezy zo Swarkransu.
Opísanie.
Prvý nález je z roku 1938 z lokality Kromdraai, objavitelia boli R. Broom a G. Terblanche. Druh opísal R. Brrom v roku 1938 ako "Paranthropus robustus", holotypom bol nález TM-1517 z Kromdraai.
Prípadný druh Paranthropus crassidens, zahŕňajúci dole uvedené nálezy zo Swartkransu, opísal R. Broom v roku 1949, pričom holotypom bol nález SK 6.
Poddruhy.
Väčšina autorov neuznáva poddruhy. Robinson v roku 1954 navrhol poddruhy:
Datovanie.
Datovanie je 2,0 - 1,5 (Kimbel 2007, Soukup 2005) alebo 1,8 - 1,0 (Thurzo 1998).
Nálezy a životný priestor.
Žil v dnešnej Juhoafrickej republike, náleziská sú: Kromdraai - Member 3, Swartkrans - Member 1 - 3 (t.j. Paranthropus crassidens), Drimolen, Cooper's, Gondolin. Žil na vyprahnutej, veľmi suchej savane, v ktorej sa väčšinu roka nevyskytujú šťavnaté výhonky, čerstvé listy a dužinaté plody.
Vývojové vzťahy.
Je to regionálny variant parantropov. Vyvinul sa asi z druhu Australopithecus aethiopicus alebo Australopithecus afarensis. Z druhu Paranthropus robustus sa zrejme nevyvinulo nič (slepá vývojová línia). 
Charakteristika.
Kapacita lebky (na základe lebky SK 48) bola okolo 530 cm³. Telesná výška bola 110–130 cm, hmotnosť 30–40 kg (Thurzo 1998) resp. 40-80 (Soukup 2005). „Robustná“ bola teda najmä ich lebka. Mali tiež robustnú „misovitú“ tvár s mohutnými a veľkými čeľusťami. Ich sánka bola dozadu ustupujúca, vysoká a mohutná. Skelet končatín a trupu je podobný ako pri gracilných australopitoch. Stavba ruky umožňovala efektívny silový a presný úchop. Druh bol bipédny. 
Ich lebka prezrádza, že mali potravu náročnú na prežúvanie. Asi sa živili výlučne mimoriadne tvrdou rastlinnou potravou – semenami, orechmi, hľuzami, podzemkami a pod.
Autarkia

Autarkia môže byť:
Autenticita

Autenticita alebo autentickosť znamená hodnovernosť, pravosť, pôvodnosť.
Autoanalýza

Autoanalýza alebo sebaanalýza sú pokusy človeka pochopiť seba samého, porozumieť svojemu správaniu, svojim myšlienkam, citom, postojom. Väčšinou sa uskutočňuje bez zásahov druhého človeka, pričom je možné (nie však nevyhnutné) vlastné uzávery porovnávať s názormi druhých. Sebaanalytickou metódou sa môže stať systematické zamyslenie , rozbor činov a fantázií, rôzne orientálne praktiky (joga a i.).
Autograf

Autograf môže byť
Automat

Automat môže byť:
Konečný automat

Konečný automat je automat (výpočtový model), ktorého množina stavov je konečná. Konečné automaty sú jedným zo základných prostriedkov na popis regulárnych jazykov. Konečné automaty tiež majú aplikácie napríklad pri vyhľadávaní v texte alebo matematickom popise pamäťových obvodov.
Existuje viacero druhov konečných automatov. Základné dva modely sú deterministický konečný automat (DKA) a nedeterministický konečný automat (NKA). Napriek tomu, že NKA dovoľujú podstatne viac, popisná sila oboch modelov je rovnaká. Popísaných tiež bolo množstvo zovšeobecnení týchto základných modelov.
Deterministický konečný automat.
Definícia DKA.
Deterministický konečný automat je pätica formula_1, kde:
Konfigurácia DKA.
Konfigurácia deterministického konečného automatu je dvojica formula_11, kde "q" je aktuálny stav automatu a "w" je dosiaľ neprečítaná časť vstupného slova.
Krok výpočtu DKA.
Krok výpočtu deterministického konečného automatu je relácia formula_12 na konfiguráciach DKA definovaná nasledovne: formula_13.
Pod výpočtom na deterministickom konečnom automate rozumieme ľubovoľnú postupnosť na seba nadväzujúcich výpočtových krokov.
Jazyk akceptovaný pomocou DKA.
Jazyk akceptovaný deterministickým konečným automatom "A" definujeme nasledovne:
Je to teda množina všetkých slov, na ktorých existuje v automate "A" výpočet končiaci v akceptačnom stave (takému výpočtu sa tiež hovorí akceptačný výpočet).
Nedeterministický konečný automat.
Definícia NKA.
Nedeterministický konečný automat je pätica formula_1, kde:
Existujú teda dva podstatné rozdiely medzi NKA a DKA:
Konfigurácia NKA.
Konfigurácia nedeterministického konečného automatu sa definuje analogicky, ako pri deterministických konečných automatoch. Je to dvojica formula_11, kde "q" je aktuálny stav automatu a "w" je dosiaľ neprečítaná časť vstupného slova.
Krok výpočtu NKA.
Krok výpočtu je relácia formula_27 na konfiguráciach NKA "A" definovaná nasledovne:
Jazyk akceptovaný pomocou NKA.
Jazyk akceptovaný nedeterministickým konečným automatom "A" je množina
Ekvivalencia DKA a NKA.
V skutočnosti, napriek rozdielnej definícii oboch výpočtových modelov, je ich výpočtová sila rovnaká. Je dokázané, že ku každému nedeterministickému automatu "A" existuje deterministický konečný automat "B" taký, že "L(B) = L(A)". Opačná inklúzia je zrejmá z faktu, že deterministický automat je špeciálny prípad nedeterministického.
Automat (teória automatov)

Automat je matematický model správania sa systému uskutočňujúceho zobrazenie informácie. Ak je táto informácia číslicová, hovoríme o číslicovom alebo diskrétnom automate. Pôvodná informácia sa privádza na vstup automatu, transformovaná informácia sa objavuje na jeho výstupe. Činnosť číslicového automatu prebieha v nespojitých časových úsekoch, ktorých veľkosť nemusí byť zhodná. V tychto časových úsekoch sa na vstup automatu privádzajú vstupné symboly, ktoré automat transformuje na výstupné symboly.
Automatizácia

Automatizácia je etapa rozvoja techniky, pre ktorú je charakteristické uskutočňovanie výrobných, riadiacich a iných procesov bez priameho zásahu človeka, spojená s objavom automatických výrobných liniek (20. roky 20. stor.), automatických prevádzok a závodov, s využívaním modernej výpočtovej a riadiacej techniky (od 50. rokov 20. stor.). Automatizácia nevylučuje úplne účasť človeka, ktorý kontroluje a všeobecne riadi prácu strojov (nastavovanie strojov, zadanie programu, zásobovanie materiálom, údržba), hoci s rozvojom automatiky stroje čoraz viac preberajú aj tieto funkcie.
Automatizácia je prienikom poznatkov rôznych oborov: elektrotechniky, strojárstva, informatiky. Integruje ich a vytvára efektívnejšie riadenie technologických postupov. Automatizácia vytvára možnosti rýchleho zvyšovania produktivity práce, rastu výroby, znižovania vlastných nákladov a zlepšovania kvality výrobkov, možnosti zvyšovania efektivnosti riadenia výroby. To všetko v konečnom dôsledku spôsobuje vyššiu produktivita práce a redukciu ľudskej práce (a tým aj vznikajúcich chýb) vo výrobe.
Autonómia vôle

Autonómia vôle je u I. Kanta princíp skutočnej morálky; vôľa sa tu riadi samou ideou zákona vôbec, nezávisle od akéhokoľvek afektivneho alebo spoločenského určenia.
Autorita (sociológia)

Autorita (z lat.) je uznaná alebo uznávaná schopnosť osoby, spoločnosti alebo inštitúcie pôsobiť na druhého s cieľom niečo dosiahnuť; autorita predpokladá slobodný súhlas toho, kto ju uznáva. 
Autorita výslovne rešpektuje slobodu (na rozdiel od moci alebo
nátlaku, ktorý ju buď obmedzuje, alebo neguje). Autorita sa opiera buď o danú skutočnosť (že ten, kto sa vyznačuje autoritou, je umeleckým kritikom, vedcom, lekárom atď.), o dosiahnuté postavenie (učenca, učiteľa, mudrca atď.), alebo o úrad (kňaza, policajta, administrativneho pracovníka atď.). 
Zdroj autority sa chápe podľa toho, aké významové útvary intervenujú v priebehu úvah o autorite, napr. v kresťanstve, kde ako ústredný intervenujúci významový útvar akejkoľvek úvahy vystupuje predstava alebo pojem Boha, sa zdroj autority odvodzuje od Boha.
Verejná autorita

Verejná autorita je schopnosť organizovať spoločnosť pomocou noriem; najvýznamnejšou verejnou autoritou je štát, ktorý organizuje spoločnosť pomocou právnych noriem.
Autorstvo

Autorstvo je skutočnosť, že niekto je pôvodcom (autorom) určitého diela .
Autos efá

Autos efá (gr.) alebo lat. ipse dixit je "sám majster to povedal" (autoritatívny argument Pytagorových žiakov v diskusii).
Auxerre

Auxerre je francúzske mesto v departemente Yonne v regióne Burgundsko-Franche-Comté. Nachádza sa medzi Parížom a Dijonom, pri strednom toku rieky Yonne a je preslávené auxerrskou školou. K roku 2009 malo mesto 36 702 obyvateľov.
Mesto je známe odrodami vína, ktoré sa neďaleko produkujú: Chablis, Saint-Bris-le-Vineux a Irancy. V meste sídli futbalový klub AJ Auxerre.
Susedné obce.
Auxerre susedí s Perrigny, Monéteau, Villeneuve-Saint-Salves, Saint-Georges-sur-Baulche, Venoy, Chevannes, Vallan a Champs-sur-Yonne.
Avalókitéšvara

Avalókitéšvara (-sanskritský kmeň - v dévanágarí: अवलोकितेश्वर - doslova "„pán, ktorý pozoruje (celý svet)“"; sanskritský nominatív:Avalókitéšvarah; čín. 觀音, "Kuan-jin"; jap. "Šo Kannon"; tib. "Čänräzig") je jeden z najvýznamnejších bódhisattvov mahájánového budhizmu. Stelesňuje súcit (skt. "karuná") a preto sa nazýva aj "Mahákaruná". V tradícii théravády je známy ako "Lokéšvara" („pán sveta“). Iné jeho meno je "Padmapáni" (dosl. "„s lotosom v ruke“")
Býva zobrazovaný so štyrmi rukami a jednou tvárou alebo s 1000 rukami a 1000 tvárami, v oboch prípadoch reprezentujú tieto formy aktívny súcit a lásku ku všetkým bytostiam. Avalókitéšvara býva námetom pre thangky, sošky alebo inú výzdobu v budhistickom umení. 
Avalókitéšvarovi prináleží mantra "Om mani padme hum".
Avantgarda

Avantgarda (z fr. predvoj) je
Avari (Stredná Ázia)

Avari (iné názvy: starí Avari, tureckí/turkickí Avari) boli nomádske etnikum ázijského pôvodu, ktoré tvorili kmene "War" a "Chun" usadené v 5. storočí v západnej Sibíri. Časť Avarov si podrobili východní Turci, časť pred nimi utiekla a v roku 558 sa dostala do čiernomorských stepí. Ich ríša na území dnešného Maďarska sa nazýva Avarská ríša.
Po roku 568 vtrhli Avari do Panónie a podmanili si tamojších Slovanov a Slovanov v blízkom okolí. Avari porazili Gepidov a usadili sa najprv pri Sáve. Čoskoro si vytvorili stredisko v okolí Debrecína. Avari boli výbojní kočovníci a viedli vojny kvôli koristi. Najznámejším vodcom Avarov bol kagan Bajan. Slovanov údajne využívali v boji ako pechotu, ktorá tvorila ich predné voje - takzvaní "befulkovia". V 7. storočí čelili Avari v okolí dolnej rieky Morava vzbure Slovanov - pozri Samova ríša. 
Po ovládnutí Panónie Avarmi sa Anti (kmeň neznámeho pôvodu) spojili s vojskami byzantského cisára, aby zničili panstvo Avarov. Cisársky vodca Priskos sa dostal so svojím vojskom cez Dunaj a zničil slovanské vojská pod vedením kniežaťa Musona, stojace v avarských službách. Priskos sa zmocnil aj Musonovho loďstva, ktorého i s jeho bratom zabil. 
V roku 602 Avari podnikli trestnú výpravu proti Slovanom, spolčeným s Byzanciou. Výsledok bitky je neznámy, podľa niektorých názorov ustúpili Anti do Rusi, kde boli chránení pred útokmi Avarov. 
Na konci 7. storočia ovládali Avari územie Maďarska, južného Slovenska a územie Dolného Rakúska po Alpy. Obyvateľstvo sa delilo na kočovníkov-pastierov a roľníkov. Ženy sa v čase neprítomnosti mužov stávali hlavami rodín aj spoločenstiev. Vo vyšších vrstvách sa vyskytovalo mnohoženstvo. Avarské pohrebiská sa dajú nájsť na dnešnom území južného Slovenska i na juhozápade Maďarska. S mŕtvymi pochovávali Avari aj kone, príslušníci elít pri sebe mávali opasky, šperky, luky, meče alebo šable. 
Ovládnutie slovanských kmeňov v Karpatskej kotline spôsobilo rozčesnutie západných Slovanov, od Slovanov usadených v alpskej oblasti. Slovania Avarov nazvali "obri", čo zrejme značilo hrozní, krutí a veľkí. Avari boli totiž veľkej postavy.
Alexander Avenarius

Prof. PhDr. Alexander Avenarius, CSc. (* 16. máj 1942, Martin – † 26. október 2004, Bratislava) bol slovenský historik, byzantológ, ktorý sa zaoberal dejinami a kultúrou Byzancie a Slovanov. Bol synovcom spisovateľa Ladislava Mňačka.
Bol synom ruského šľachtického emigranta; jeho matka pochádzala z moravskej rodiny z Valašských Kloboukov. Študoval archívnictvo na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. 
Pôsobil v Slovenskej akadémii vied. Vo svojej vedeckej práci sa zameral na staršie dejiny východnej Európy. Počas normalizácie nemohol z politických dôvodov pokračovať vo vedeckej práci a pracoval v Slovenskom pamiatkovom ústave v Bratislave. Odvtedy sa venoval aj dejinám umenia. Za pomoci jeho strýka Ladislava Mňačka sa mu podarilo vydať svoju prvú vedeckú monografiu "Die Awaren in Europa" (Bratislava-Amsterdam 1974), ktorá mu získala dobré meno v zahraničných vedeckých kruhoch. Postupne sa začal venovať aj dejinám Byzancie a východnej Európy. Od roku 1984 pracoval v Historickom ústave SAV. V roku 1988 obhájil svoju kandidátsku prácu. Po roku 1989 krátko pôsobil na zahraničných univerzitách v Bonne, Paríži, Pise, Mníchove a Münsteri. Na Filozofickej fakulte UK v Bratislave založil špecializáciu byzantológia a súčasne prednášal aj na Trnavskej univerzite v Trnave. Nakoniec jeho pedagogická činnosť skončila na Pravoslávnej bohosloveckej fakulte Prešovskej univerzity, kde sa v roku 1998 habilitoval za docenta a v roku 2002 bol menovaný za profesora.