burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Joseph Heller

Joseph Heller (* 1. máj 1923, New York, New York, USA – † 12. december 1999, East Hampton) bol americký spisovateľ. Tématikou vojny nadväzuje na svojho predchodcu Ernesta Hemingwaya. Známy je vďaka svojmu satirickému románu "Hlava XXII".
Život.
Narodil sa v ruskej-židovskej prisťahovaleckej rodine (otec Isaac Donald Heller, matka Lena Hellerová) v Brooklyne, v New Yorku. Už od chlapčenských čias živil v sebe sen, že raz bude spisovateľom. Svoje detstvo prežil na Coney Islande.
Matka nebola veľmi nábožensky založená a tak si na to nepotrpela ani vo výchove. Ako päťročnému mu zomrel otec po nevydarenej operácii. Niektorí kritici si myslia, že práve táto skorá skúsenosť so smrťou ho viedla k použitiu smrti ako jednej z tém svojej literárnej tvorby. Heller mal ešte dvoch nevlastných súrodencov z otcovho prvého manželstva, s ktorými žili vo všadeprítomnej karnevalovej atmosfére na Coney Island. Práve toto prostredie, v ktorom vyrastal, sa spája s jeho ironickým a pokriveným humorom, ktorý je preňho charakteristický.
Po maturite na Abraham Lincoln High School odišiel na vojnu. Počas 2. svetovej vojny, podobne ako hlavná postava románu "Hlava XXII", lietal pre Vzdušné sily Spojených štátov v Európe. Absolvoval 60 náletov v B-25s nad Talianskom a Severnou Afrikou ako bombometčík. Avšak na rozdiel od negatívnych postojov voči vojne, ktoré vyjadril v "Hlave XXII", si, ako sám povedal, vojnu v skutočnosti užíval tak isto ako všetci, s ktorými Heller slúžil.
Po demobilizácii sa oženil a začal študovať na New York University, neskôr na newyorskej Columbia University a kratšiu dobu na Oxforde. Počas štúdia na univerzite sa pokúšal o niekoľko poviedok, ktoré však neboli úspešné. V rokoch 1950 – 1952 pôsobil ako učiteľ angličtiny na Pennsylvania State University, na rôznych vysokých školách potom občas krátkodobo prednášal aj v neskoršom období. Niekoľko rokov pracoval v oblasti inzercie pre časopisy "Time" a "Look a McCall´s". Román "Hlava XXII", mimochodom jeho prvotina, sa okamžite stal bestsellerom. Do roku 1975 pôsobil na City College v New Yorku ako mimoriadny profesor angličtiny. V decembri 1981 sa uňho prejavili príznaky vážneho neurologického ochorenia Guillain – Barrého syndrómu a ochrnul. Jeho žena Shirley, s ktorou mal dcéru Eriku a syna Teda sa s ním rozviedla v roku 1986. Potom sa oženil s Valeriou, jeho bývalou ošetrovateľkou z nemocnice.
V roku 1999 ako 76-ročný zomrel na srdcový infarkt vo svojom dome v meste East Hampton v štáte New York.
Tvorba.
Heller využíva k svojej kritike najúčinnejšie zbrane – satiru, humor a hlavne absurditu (aby ukázal, že vojna je absurdná).
Pamäť (počítač)

Pamäť ("genitív jedn. čísla, akuzatív a nominatív množného čísla znie pamäte - na rozdiel od ľudskej pamäti") v informatike je súčasť počítača (alebo jeho periférie) alebo iného elektronického zariadenia, určená na ukladanie a čítanie informácií (digitálnych údajov).
Pamäť je súčiastka, zariadenie alebo materiál, ktorý umožňuje uložiť obsah informácie (zápis do pamäte), uchovať ju na požadovanú dobu a znovu ju získať pre ďalšie použitie (čítanie pamäte). Informácia je zvyčajne vyjadrená ako číselná hodnota, alebo je nositeľom informácie modulovaný analógový signál. Pre svoje vlastnosti sa používa binárna (dvojková) číselná sústava. Pre uchovanie informácie teda stačí signál (napr. elektrické napätie), ktorý má dva rozlíšiteľné stavy a nie je potrebné presne poznať veľkosť signálu.
Základnou jednotkou ukladanej informácie je jeden bit, jedna dvojková číslica. Táto číslica môže nadobúdať dve hodnoty, ktoré nazývame „logická nula“ a „logická jednotka“. Logická hodnota bitu môže byť reprezentovaná rôznymi fyzikálnymi veličinami:
Pre správnu funkciu pamäti treba riešiť okrem vlastného princípu uchovanie informácie aj lokalizáciu uložených dát. Hovoríme o adrese pamäťového miesta, kde adresa je zvyčajne opäť vyjadrená číselne.
Základné delenie pamätí z hľadiska spôsobu uloženia informácie:
V počítačoch môžeme nájsť niekoľko druhov pamätí. Medzi základné druhy počítačovej pamäte patria:
Delenie podľa prístupu k údajom:
Pamäť

Pamäť môže byť:
Thabo Mbeki

Thabo Mbeki (* 18. jún 1942, Mbewuleni, Južná Afrika) je juhoafrický politik, od roku 1999 do 24. septembra 2008 (dve volebné obdobia za sebou) prezident Južnej Afriky.
Zoznam po anglicky píšucich spisovateľov

Toto je Zoznam anglicky píšucich spisovateľov. Existujú aj články, kde sú títo spisovatelia zoradení podľa krajiny pôvodu:
Zoznam spisovateľov USA

Zoznam spisovateľov, ktorí sa narodili v USA alebo tam z väčšej časti publikovali.
Zoznam kanadských spisovateľov

Toto je zoznam tak po anglicky ako aj po francúzsky píšucich autorov Kanady.
Zoznam austrálskych spisovateľov

Toto je zoznam spisovateľov Austrálie.
Zoznam írskych spisovateľov

Toto je zoznam írskych spisovateľov.
Zoznam škótskych spisovateľov

Toto je zoznam škótskych spisovateľov.
Zoznam po francúzsky píšucich spisovateľov

Toto je zoznam po francúzsky píšucich spisovateľov.
Zoznam českých spisovateľov

Toto je zoznam českých spisovateľov.
Zoznam talianskych spisovateľov

Toto je zoznam talianskych spisovateľov.
Zoznam maďarských spisovateľov

Toto je zoznam maďarských spisovateľov.
László Nagy

László Nagy môže byť:
Zoznam poľských spisovateľov

Toto je zoznam poľských spisovateľov.
Zoznam po španielsky píšucich spisovateľov

Toto je zoznam po španielsky píšucich spisovateľov zoradený podľa krajiny a abecedy.
Námesačníctvo

Námesačníctvo alebo somnambulizmus alebo lunatizmus je porucha spánku, prejavujúca sa ako forma zložitého nevedomého správania, ktoré je zdanlivo cieľavedomé a nastáva pri prechode zo spánku do stavu podobného hypnóze.
Námesačnosť, okrem názvu, nemá nič spoločné s pôsobením Mesiaca. Najrozšírenejšia domnienka odborných kruhov vychádza z toho, že námesačnosť je porucha prebúdzania. Laboratórne výskumy ukázali, že sledované osoby prechádzajú prudko z fáz hlbokého spánku, v ktorom boli dlhšiu dobu, do povrchnejšieho spánku. Práve to môže vyvolať dramatické odpútanie motorického systému od vedomia a vyvolať tak námesačný stav.
Ak sa deti stanú dospelými, výskyt somnambulizmu sa znižuje, čo vedci odôvodňujú tým, že s pribúdajúcim vekom sa skracujú fázy spánku, v ktorých sa tieto príhody objavujú.
Vyskytuje sa najmä v období veľkej úzkosti. U dospelých sa môže somnambulizmus stať chronickou poruchou.
Zoznam spisovateľov

Toto je zoznam článkov, ktoré obsahujú zoznamy spisovateľov
Kráľovná Alžbeta

Kráľovná Alžbeta môže byť:
Zoznam vládcov Južnej Afriky

Toto je zoznam hláv štátu a predsedov vlády Južnej Afriky.
Predseda vlády.
Juhoafrická republika.
(Funkcia predsedu vlády bola zrušená novou ústavou v roku 1984, ktorou dostal prezident (pozri hore) aj značné výkonné právomoci).
Adam Fawer

Adam Fawer (* 1970, New York, New York, USA) je americký spisovateľ. Žije v New Yorku. 
Vo veku 6 rokov skoro oslepol v dôsledku čudnej očnej choroby a jeho detstvo bolo plné pobytov v nemocniciach. Z tých čias pochádza aj jeho láska k literatúre. Neskôr študoval ekonómiu a štatistiku a absolvoval MBA na Standford Business School. Tri roky bol riaditeľom úspešnej internetovej firmy v New Yorku. Pracuje pre Sony Music. Jeho prvý román „"Improbable"“ (Nepravdepodobné) vydaný v roku 2005 preložený do 5 jazykov patrí do zoznamu najpredávanejších európskych bestsellerov. Románom si splnil detský sen – stal sa spisovateľom.
Batman začína

Batman začína je reboot série filmov o Batmanovi.
Zápletka.
Ako malý chlapec, videl Bruce Wayne na vlastné oči vraždu svojich rodičov. Táto trauma v ňom zanechala stopy na celý život – jediné, po čom túžil, bola pomsta. Osud však chcel, že sa mu to nikdy nepodarilo. Rozhodol sa vyhľadať pomoc a radu u Ra's Al Ghula – majstra nebezpečného ale váženého kultu ninja na ďalekom východe. Po návrate do upadajúceho Gotham City, ktoré je pod nadvládou organizovaného zločinu a nebezpečných indivíduí, sa rozhodne zasievať strach do sŕdc všetkým, ktorí konajú bezprávie. Vymyslí si tajnú identitu a za svoj symbol si zvolí netopiera. Tak sa z neho stáva Batman. V novom prevleku s pomocou Jima Gordona, miestneho policajta sa vydáva zastaviť ohavné indivíduá, akými sú šialený doktor Jonathan Crane (Strašiak) alebo mafiánsky bos Falcone.
Argón

Argón (z lat. "Argon") je chemický prvok, v Periodickej tabuľke prvkov má značku Ar a protónové číslo 18.
Názov prvku pochádza z gréckeho "argos" (lenivý, neaktívny, inertný). Argón je bezfarebný jednoatómový vzácny plyn bez chuti a zápachu, ťažší než vzduch. Z chemického hľadiska sa vyznačuje značnou indiferentnosťou. Je najviac zastúpeným vzácnym plynom v ovzduší našej planéty - hmotnostný zlomok argónu vo vzduchu je 1,29 %. Objavili ho anglickí fyzici W. S. Rayleigh a W. Ramsay roku 1894 na základe rozdielnej hmotnosti litra dusíka izolovaného zo skvapalneného vzduchu (1,257 g) a litra dusíka získaného rozkladom dusičnanu amónneho (1,251 g). Nezávisle od seba sa pokúsili pôsobiť na izolovanú zložku vzduchu najsilnejšími činidlami, ale vôbec s ničím nereagovala. Malý rozdiel - 6 tisícin gramu - im postačil na dôkaz cudzích plynov vo vzdušnom dusíku. Hneď ako boli objavené hélium a argón, vznikli v prirodzenom rade prvkov nové prázdne políčka, ktoré bolo treba zaplniť. Prirodzená sústava prvkov a znalosť príslušných zákonitostí a vzťahov donútili W. Ramsaya, aby tieto prvky hľadal. Bolo treba hľadať tie prvky, ktoré majú zvláštnu povahu a treba ich umiestniť do samostatnej skupiny. Podľa zákona periodicity bolo treba hľadať jeden vzácny plyn, ktorý je ťažší než hélium a ľahší než argón, a tri podobné prvky, ťažšie než argón. To, že bola vedecká úvaha správna, dokázal objav všetkých vzácnych plynov.
Je zaujímavé, že prítomnosť cudzieho plynu vo vzduchu zistil už roku 1784 Henry Cavendish, keď pozoroval účinok elektrického výboja na vzduch v uzavretom priestore nad ortuťou. Keď odstránil vzniknutý červenohnedý dym (boli to oxidy dusíka) v hydroxide, nad ortuťou zostala malá bublinka plynu, ktorý už ďalej nereagoval. Starý názor na inertnosť vzácnych plynov v ovzduší bolo treba zmeniť. V súčasnosti ich nepokladáme za inertné, ale hovoríme o chémií vzácnych plynov, čiže aerogénov.
Výroba argónu.
Argón získame pri výrobe amoniaku z vodíka a vzdušného dusíka, kde je vlastne odpadom. V vzduchu sa nachádza 9,3 litra argónu. Argón možno vyrobiť aj zo vzduchu. Kyslík sa viaže rozžeravenou meďou, dusík sa viaže na kovový horčík alebo vápnik ako nitrid a zvyšný surový argón obsahuje asi 0,25 % ostatných vzácnych plynov, ktoré sa od argónu oddelia frakčnou destiláciou, absorpciou a frakčnou desorbciou na aktívnom uhlí.
Použitie argónu.
Argón sa dodáva v oceľových fľašiach na zváranie v inertnej atmosfére a na plnenie žiaroviek, „argónok“, v ktorých zmes dusíka s 15 % argónu zamedzuje rozprašovanie kovového vlákna, čím sa predlžuje život žiaroviek až na päťnásobok. Vo výbojkových rúrach žiari argón do modra, červena alebo zelena podľa toho, pod akým tlakom sú plnené. Argón je aj dôležitým plynom pre moderné kvantometrické laboratória železiarní, kde si metodika stanovenia niektorých prvkov na kvantometri vyžaduje odiskrenie v atmosfére čistého argónu. Preto treba z technického argónu spaľovaním cez rozžeravenú meď odstrániť zvyšky kyslíka. V rádiometri sa pod tlakom plnia čistým argónom Geigerove – Mullerove trubice a tlakové ionizačné komory.
Rise of Nations

Rise of Nations je počítačová hra žánru RTS vyvinutá herným štúdiom Big Huge Games a vydaná spoločnosťou Microsoft 20. mája 2003. Tím vývojárov viedol Brian Reynolds, ktorý má za sebou tituly ako Civilization II a Sid Meier's Alpha Centauri.
Gameplay.
Hra obsahuje 18 hrateľných národov a 8 rôznych historických období. Za každý národ sa dá hrať vo všetkých historických obdobiach, bez ohľadu na to, či v danej dobe reálne existoval alebo nie. Víťazstvo môže hráč dosiahnuť niekoľkými spôsobmi, v závislosti od nastavenia hry.
Budovy.
Každý hráč začína s jedným mestom. Mesto sa nedá zničiť, ale iba dobyť. Väčšina budov tvoriacich infraštruktúru musí byť postavená blízka nejakého mesta a u každého mesta ich môže byť len obmedzený počet. Vojenské budovy môže hráč stavať kdekoľvek na svojom území.
Divy sveta.
Divy sveta tvoria zvláštnu kategóriu budov. Sú náročnejšie na suroviny a ich výstavba trvá dlhšie. Každý div sveta môže byť postavený len raz za hru. Hráč, ktorý div sveta postaví, získava rôzne bonusy, ako napríklad zvýšenie populačného limitu alebo zrýchlenie ťažby niektorých surovín.
Jednotky.
V hre sa nachádza viac než 200 druhov jednotiek. Každý národ má najmenej tri unikátne jednotky, ktoré sú u každého národa prístupné v určitom historickom období. Napríklad Rusi majú tanky T-80, Briti] bombardéry Avro Lancaster a Nemci tanky Tiger II a Leopard 2.
Hana

Hana je ženské krstné meno hebrejského pôvodu. Meniny na Slovensku má 26. júla. Hany zvykneme oslovovať "Hanka".
Edward Adelbert Doisy

Edward Adelbert Doisy (* 13. november 1893, Hume, Illinois, USA – † 23. október 1986, St. Louis, Missouri, USA) bol americký chemik.
Objavil konštitúciu vitamínu K1 a K2 a pohlavných hormónov (estrogénov). Spolu s Edgarom Allenom vyvinul tzv. Allenov-Doisyho test. Spolu s Henrikom Damom získal v roku 1943 Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu za objav konštitúcie vitamínu K.
Doisy prispel aj k zlepšeniu metód na izoláciu a identifikáciu inzulínu.
Dielo.
"Sex and Internal Secretions" (1939 spolu s Edgarom Allenom a C. H. Danforthom)
Kurt Alder

Kurt Alder (* 10. júl 1902, Königshütte, Poľsko – † 20. jún 1958, Kolín nad Rýnom, Nemecko) bol nemecký chemik. Spolu s Ottom Dielsom v roku 1950 získali Nobelovu cenu za ich prácu o syntéze diénov známu aj ako Dielsova-Alderova reakcia, ktorá sa používa pri syntéze cyklických organických látok.
Životopis.
Narodil sa v priemyselnej štvrti Königshütte v Hornom Sliezsku, kde aj navštevoval základnú školu. Po prvej svetovej vojne odišiel do Berlína, pretože časť, v ktorej žil sa vrátila pod správu Poľska. Od roku 1922 študoval na Humboldtovej univerzite v Berlíne a neskôr na Univerzite Christiana Alberta v Kieli. Tu v roku 1926 získal doktorát za prácu "Über die Ursachen der Azoester-reaktion" (On the causes of the azoester reaction). Na univerzite sa spoznal so svojim učiteľom Ottom Dielsom. V 1930 bol Alder prednášajúcim chémie a v roku 1934 sa habilitoval. V roku 1936 opustil Kiel, aby sa mohol pridať k I.G. Farbenindustrie AG v Leverkusene (vtedy najväčšia chemická továreň na svete), kde pracoval na syntéze kaučuku. Neskôr v roku 1940 sa stal profesorom chémie na Kolínskej univerzite a riaditeľom Chemického inštitútu. V roku 1944 dostal pozvanie z Berlínskej univerzity a v 1950 z Marburgskej univerzity, ale obe odmietol.
Ocenenia.
Alder dostal niekoľko čestných vyznamenaní ako napríklad v roku 1938 Emil Fischer Memorial Medal od asociácie nemeckých chemikov. V tom istom roku sa stal členom Imperial Leopold.-Karol.-German Academy of Natural Philosophers (Kaiserlich Leopold.-Karol.-Deutsche Akademie der Naturforscher – Cisárska Leopoldovsko-Karolovská nemecká spoločnosť prírodovedcov) v Halle. V roku 1950 dostal aj Nobelovu cenu za chémiu, s ktorou sa podelil so svojim učiteľom Ottom Dielsom. Lekárska fakulta na Univerzite v Kolíne mu udelila čestné ocenenie M.D. v roku 1950 a v roku 1954 dostal čestný doktorát od univerzity v Salamanke.
Kráter na Mesiaci je pomenovaný na jeho pamiatku.
Výskum.
V roku 1928 Alder a Diels vynašli reakciu, ktorá nesie ich meno. Dielsova-Alderova reakcia (alebo aj diénová syntéza) sa skladá z diénu, ktorý obsahuje dvojitú väzbu a dienofilu, čo je zložka obsahujúce dvojitý alebo trojitý väzbový atóm uhlíka. Dién a dienofil ľahko reagujú so šesť-uhlíkatou cyklickou zlúčeninou. Podobné reakcie boli už opísané inými vedcami, ale až Alder a Diels uskutočnili prvý pokus s bezpečnou reakciou a demonštrovali jej použitie pre syntézu širokého okruhu cyklických zlúčenín. Diénové syntézy možno uskutočniť bez silných reaktantov. Táto reakcia sa používa na syntetizovanie komplexných molekúl (napríklad morfium, rezerpín, kortizón a iné steroidy, insekticídy, aldrin a iné alkaloidy a polyméry).
Svoje poznatky publikoval v 150 dokumentoch, hlavne v dielach "Justus Liebig's Annalen der Chemie, in the Berichte der Deutschen Chemischen Gesellschaft" a v "Angewandte Chemie".
Christian Boehmer Anfinsen

Christian Boehmer Anfinsen (* 26. marec 1916, Monessen, Pensylvánia, USA – † 14. máj 1995, Randallstown, Maryland) bol americký biochemik. V roku 1972 získal Nobelovu cenu za chémiu za prácu o ribonukleáze. Jeho tvrdenie, o priamom súvise tvaru bielkovín a ich sekvencii aminokyselín sa pokladá za dogmu (Anfinsenova dogma) v rámci molekulárnej biológie a biochémie.
Anfinsen sa narodil v Monessene do nórskej americkej rodiny. Svoj bakalársky titul získal v roku 1937 na Swarthmore College v Pensylvánii. Magisterský titul získal v roku 1939 na Univerzite v Pensylvánii a v roku 1943 získal titul Ph.D. na Harvardovej univerzite.
V rokoch 19501981 riadil rôzne laboratóriá National Institutes of Health v Bethesde (Maryland); оd roku 1982 bol profesorom biológie na Johns Hopkins University v Baltimore. Študoval vzťahy medzi štruktúrou a funkciou enzýmov.
Jiří Baborovský

Jiří Baborovský (* 28. august 1875, Březové Hory – † 10. október 1946, Brno) bol český fyzikálny chemik. Venoval sa štúdiu kinetiky chemických reakcií.
Vyštudoval v Lipsku, bol vôbec prvým docentom fyzikálnej chémie v Česku. Napísal známe učebnice fyzikálnej chémie "Theoretická a fysikální chemie" (1919) a "Úvod do theoretické a fysikální chemie" (1926), ktoré mali veľký význam v čase, kedy bol pôvodnej českej odbornej chemickej literatúry vážny nedostatok.
Adolf von Baeyer

Johann Friedrich Wilhelm Adolf Ritter von Baeyer (* 31. október 1835, Berlín – † 20. august 1917, Starnberg) bol nemecký chemik. Nositeľ Nobelovej ceny (1905) za práce o organických farbivách a hydrogenovaných aromatických zlúčeninách.
Život.
Narodil sa v Berlíne. Študoval matematiku a fyziku na Berlínskej Univerzite. Neskôr sa presťahoval do Heidelbergu, kde študoval chémiu s Robertom Bunsenom. Tam pracoval hlavne v laboratóriu Augusta Kekulého. V roku 1858 získal doktorát. Stal sa prednášajúcim profesorom na Berlínskej Obchodnej Akadémii v roku 1860 a profesorom na Štrasburskej Univerzite v roku 1871. V roku 1875 nahradil Justusa von Liebiga na pozícii profesora chémie na Univerzite v Mníchove.
V roku 1881 Kráľovská Spoločnosť v Londýne ocenila Baeyera Davyho medailou za jeho prácu na indigu. V roku 1905 sa stal nositeľom Nobelovej ceny za chémiu.
Práca.
Za Baeyerove hlavné úspechy môžeme považovať syntetizovanie a opísanie rastlinného farbiva indigo, vynájdenie fenolftaleínu, výskum v oblasti acetylénov, objasnenie ionizácie solí, syntetizovanie dusíkatých zlúčenín a derivácie kyseliny močovej (spolu so syntetizovaním kyseliny barbiturovej). Bol prvý ktorý prišiel so správnym vzorcom indolu v roku 1869 po publikovaný prvej syntézy spred troch rokov. Medzi jeho príspevky v oblasti teoretickej chémie môžeme zaradiť teóriu trojitých väzieb a teóriu malých uhlíkatých prstencov.
V roku 1872 experimentoval s fenolom a formaldehydom, z ktorých roku 1907 Leo Baekeland ako prvý syntetizoval bakelit.
Antoine-Jérôme Balard

Antoine-Jérôme Balard (* 30. september 1802, Montpellier, Francúzsko – † 30. marec 1876, Paríž) bol francúzsky chemik a objaviteľ brómu v morskej vode a morských rastlinách. Od roku 1842 profesor v Paríži.
Frederick Banting

Sir Frederick Grant Banting (* 14. november 1891, Alliston, Ontário, Kanada – † 21. február 1941, Newfoundland, Kanada) bol kanadský fyziológ.
Od roku 1923 profesor v Toronte, v roku 1921 spolu s Richardom Macleodom objavili inzulín, za čo roku 1923 dostali Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu. Banting sa vo veku 32 rokov stal najmladším nositeľom Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu.
Pri svojom skúmaní vychádzal z predchádzajúcich poznatkov, vedel, že Langerhansove ostrovčeky v pankrease produkujú špeciálnu látku, ktorá dokáže znížiť hladinu glukózy v krvi. Pokusy robil na psoch, izoloval inzulín a podával ho psom s umelo vyvolanou dysfunkciou pankreasu. Neskôr inzulín získaval z embryí teliatok.
Zomrel pri leteckej nehode.
Derek Harold Richard Barton

Derek Harold Richard Barton (* 8. september 1918, Gravesend, Spojené kráľovstvo – † 16. marec 1998, College Station, Texas, USA) bol britský chemik.
Objavil štruktúru početných terpénov a steroidov a pracoval vo fotochémii. Ako prvý našiel zákonitosť medzi konformáciou a reaktivitou organických látok. Nositeľ Nobelovej ceny (1969) za svoje stereochemické výskumy.
Alexander Sommer Batěk

Alexander (Sommer) Batěk (* 15. jún 1874, Prádlo - † 6. apríl 1944, Praha) bol český chemik, autor sci-fi, propagátor vedy, správnej životosprávy a vegetariánstva. Reformoval chemické názvoslovie Jana Svatopluka Presla. Návrh nového názvoslovia predniesol v referáte na piatom zjazde českých lekárov a prírodopiscov v roku 1914.
Friedrich Konrad Beilstein

Friedrich Konrad Beilstein (; * 17. február 1838, Petrohrad, Rusko – † 18. október 1906, tamže) bol rusko-nemecký chemik.
Študoval chémiu a fyziku v Heidelbergu, Mníchove a Göttingene, k jeho profesorom patrili Robert Wilhelm Bunsen, Justus von Liebig a Friedrich Wöhler.
Od roku 1865 bol profesorom v Göttingene, od roku 1866 profesor na Technologickom inštitúte v Petrohrade ako nástupca Dmitrija Ivanoviča Mendelejeva.
Od roku 1883 bol aj členom Ruskej Akadémie vied. Profesúry sa vzdal v roku 1896 kvôli veku.
Preslávil sa ako autor prvých zväzkov svetoznámej príručky organickej chémie "Handbuch der organischen Chemie", ktorá sa až dodnes pod názvom "Beilsteinova databáza" považuje za štandard. Jej prvé vydanie z roku 1881 obsahovalo 1 500 zlúčenín na 2 200 stranách.
Vyvinul aj takzvaný Beilsteinov test na kvalitatívny dôkaz organických halogénderivátov.
Friedrich Karl Rudolph Bergius

Friedrich Karl Rudolph Bergius (* 11. október 1884, Goldschmieden, Poľsko – † 31. marec 1949, Buenos Aires, Argentína) bol nemecký chemik.
V roku 1911 vymyslel metódu na výrobu kvapalných uhľovodíkov z uhlia. Okrem toho pracoval na technickej premene etylénu na etylénglykol a pod. Spolu s Carlom Boschom obdržal Nobelovu cenu za rozvoj vysokotlakových metód v chémii (1931).
Marcellin Berthelot

Marcellin Pierre Eugène Berthelot (* 25. október 1827, Paríž, Francúzsko – † 18. marec 1907, Paríž) bol francúzsky chemik, politik a historik. Jeden zo zakladateľov syntetickej organickej chémie.
Bol profesor (École supérieure de pharmacie (18591876) a Collège de France), v roku 1881 senátor, potom roku 1886 krátko aj minister školstva a štyri mesiace minister zahraničných vecí. Zhrnul základy syntézy v organickej chémii. Zaoberal sa aj termochémiou, chémiou výbušných látok a fyziologickou chémiou.
Claude-Louis Berthollet

Claude-Louis, gróf z Berthollet (* 9. december 1748, Talloires – † 6. november 1822, Arcueil) bol francúzsky chemik a lekár.
Od roku 1794 profesor, Napoleon Bonaparte z neho spravil grófa a senátora. Objavil bieliaci účinok chlóru, traskavú ortuť, zaoberal sa amoniakom, chlórnymi soľami a pod. Významné sú jeho výskumy o chemickej afinite. Okrem toho použil pri vytváraní nového chemického názvoslovia Lavoisiersov antiflogistický systém, čím založil moderné chemické názvoslovie.
Jöns Jakob Berzelius

Jöns Jakob Berzelius (* 20. august 1779, Väversunda, Švédsko – † 7. august 1848, Štokholm) bol švédsky chemik. Spolu s Robertom Boylom, Johnom Daltonom a Antoinom Lavoisierom je považovaný za otca modernej chémie.
V roku 1802 vyštudoval medicínu na univerzite v Uppsale. Od roku 1807 profesor medicíny a farmácie v Štokholme, neskôr aj člen švédskej Akadémie vied.
Položil základy modernej anorganickej chémie, objavil veľa prvkov (cér, selén, lítium, tórium) a prvýkrát vyrobil voľný kremík, zirkónium a tantal. Dodnes sa používajú chemické značky a vzorce, ktoré roku 1811 zaviedol. Je aj autorom pojmov organická chémia a izoméria a dualistickej elektrochemickej teórie.
Joseph Black

Joseph Black (* 16. apríl 1728, Bordeaux, Francúzsko – † 10. november 1799, Edinburgh, Spojené kráľovstvo) bol škótsky fyzik a chemik.
Objavil oxid uhličitý, prvok horčík a preslávil sa definovaním latentného tepla a tepelnej kapacity, čím položil základy termodynamiky.
Od roku 1756 do roku 1766 vyučoval chémiu, medicínu a anatómiu na University of Glasgow, od roku 1766 bol profesor chémie na University of Edinburgh.Vyučoval a prednášal na nej viac ako 30 rokov. Chemické budovy na univerzite v Edinburghu a na univerzite v Glasgowe sú pomenované po Blackovi.
Bol členom slávneho "Pokrového klubu", kde bol v kontakte s Davidom Hume, Adamom Smithom a ďalšími predstaviteľmi tzv. škótskeho osvietenstva.
Robert Boyle

Robert Boyle (* 25. január 1626jul./4. február 1627greg., Zámok Lismore, Írsko – † 31. december 1691jul./10. január 1692greg., Londýn, Anglicko) bol anglo-írsky prírodný filozof, chemik, fyzik, alchymista a vynálezca.
Ako boháč uskutočnil cestu po Európe a potom sa venoval pokusom v Anglicku. Jeden zo zakladateľov Kráľovskej spoločnosti. V roku 1662 objavil tzv. Boyleov-Mariottov zákon – vzťah medzi tlakom a objemom plynov. Po vypuknutí anglickej občianskej vojny vystúpil s kritikou proti alchymistom v knihe „"Sceptical Chymist"“ (1661;„"Pochybovačný chemik“, čiže rozpravy o pokusoch, ktoré sa obvykle konajú na dôkaz štyroch elementov a troch princípov v zmiešaných látkach") a podal základnú definíciu pre chemické pojmy prvok, zlúčenina a zmes. Táto kritika napomohla pádu alchýmie v Anglicku.
V medicíne a biológii opísal veľa javov (reflexné pohyby, plávaciu blanu a pod.), zaviedol pojem farmakológia a štandardizoval farmaká.
Bohuslav Brauner

Bohuslav Brauner (* 8. máj 1855, Praha – † 15. február 1935, Praha) bol český chemik, syn politika Františka Augusta Braunera a brat maliarky Zdenky Braunerovej.
Profesor Karlovej univerzity. Venoval sa najmä vzácnym zeminám, dosiahol svetový význam v oblasti atómových hmotností. Bol priateľom Mendelejeva a propagátorom periodickej sústavy prvkov. Predpovedal existenciu izotopov, v roku 1888 navrhol ako základ relatívnej atómovej hmotnosti kyslík, čo bolo prijaté roku 1904 a platilo do roku 1961. V roku 1902 predpovedal existenciu prométia.
Rudolf Brdička

Rudolf Brdička (* 25. február 1906, Praha – † 25. jún 1970, Mariánské Lázně) bol český fyzikálny chemik, Profesor Karlovej univerzity.
Vyštudoval Prírodovedeckú fakultu UK. Obhájil dizertačnú prácu o polarografickom a spektrometrickom správaní modrých a ružových roztokov chloridu kobaltnatého a stal sa doktorom prírodných vied.
Venoval sa najmä aplikácii polarografie v lekárskej biochémii a kinetike rýchlych reakcií v roztokoch. Založil českú fyzikálnochemickú školu.
Johannes Nicolaus Brønsted

Johannes Nicolaus Brønsted (* 22. február 1879, Varde, Dánsko – † 17. december 1947, Kodaň) bol dánsky chemik a umelec.
V roku 1899 získal diplom v chemickom inžinierstve a v roku 1908 doktorát na Københavns Universitet, kde sa hneď stal profesorom anorganickej a fyzikálnej chémie.
Venoval sa najmä termodynamike roztokov, a oblasti teórie kyselín a zásad.
V roku 1906 napísal svoju prvú prácu o elektrónovej afinite. V roku 1923
vytvoril teóriu protónovej acidobázickej reakcie. a (simultánne s Thomasom Lowrym) tzv. Brønstedovu-Lowrovu teóriu kyselín a zásad (jedna z definícií pojmu kyselina).
Za svoj postoj počas druhej svetovej vojny bol v roku 1947 zvolený do dánskeho parlamentu, ale čoskoro po voľbách zomrel.
Eduard Buchner

Eduard Buchner (* 20. máj 1860, Mníchov, Nemecko – † 13. august 1917, poľný lazaret Focșani, Rumunsko) bol nemecký biochemik. V roku 1907 dostal Nobelovu cenu za chémiu za teóriu a pozorovanie nebunkového kvasenia (kvasenie spôsobené enzýmom zymáza).
Životopis.
Narodil sa v Mníchove ako syn fyzika a profesora súdneho lekárstva. V roku 1884 začal študovať chémiu s Adolfom von Baeyerom a botaniku s profesorom Karlom Wilhelmom von Nägelim na botanickom inštitúte v Mníchove. Počas spolupráce s Ottom Fischerom v Erlagene získal doktorát na Mníchovskej univerzite v roku 1888. Bol profesor v Kieli, Tübingene, Berlíne, Vroclave a Würzburgu. Venoval sa heterocyklickým organickým zlúčeninám a kvaseniu.
V roku 1900 sa oženil s priateľkou Lotte Stahlovou.
Počas 1. svetovej vojny slúžil Buchner ako major v prvej línii v poľnej nemocnici v Focșani v Rumunsku. Bol zranený 3. augusta 1917 a na toto zranenie zomrel o 10 dní.
Robert Wilhelm Bunsen

Robert Wilhelm Bunsen (* 31. marec 1811, Göttingen, Nemecko – † 10. august 1899, Heidelberg, Nemecko) bol nemecký chemik. Bol profesor v Marburgu, Vroclave a Heidelbergu a s kolegom Gustavom Robertom Kirchhoffom objaviteľ spektrálnej analýzy a následne prvkov cézium a rubídium.
Práca.
V roku 1834 objavil, že hydroxid železa sa dá použiť proti otrave arzénom. V roku 1836 študoval kakodylové zlúčeniny. Potom sa stal zakladateľom analýzy plynov, ktorej výsledky sa použili na vylepšenie vysokých pecí a nemeckej fyzikálnej chémie. Roku 1841 vyvinul Bunsenov článok, teda elektrochemický primárny článok s uhlíkovou katódou, čo mu okrem iného umožnilo oddeliť väčšie množstvá hliníka a horčíka. Založil jódometriu, v roku 1855 vyvinul Bunsenov kahan a výskumom traskavého chlórového plynu založil vedeckú fotochémiu. Spolu s Gustavom Robertom Kirchhoffom vyvinul spektrálnu analýzu, pomocou ktorej objavili prvky cézium a rubídium.
Adolf Butenandt

Adolf Friedrich Johann Butenandt (* 24. marec 1903, Lehe, Nemecko – † 18. január 1995, Mníchov) bol nemecký biochemik. V roku 1939 získal spolu s Leopoldom Ružičkom Nobelovu cenu za chémiu. Pôvodne bol Butenandt prinútený nemeckou vládou cenu odmietnuť, ale v roku 1949 cenu nakoniec prijal.
Životopis.
Svoje štúdium začal na Univerzite v Marburgu. V roku 1927 získal PhD titul na Univerzite v Göttingene pod vedením nositeľa Nobelovej ceny Adolfa Windausa.
Na radu Adolfa Windausa a Waltera Schöllera začal pracovať na hormónoch vyextrahovaných z vaječníkov. Tento výskum viedol ku objaveniu estrónu a iných hlavných ženských pohlavných hormónov, ktoré získal z niekoľko tisíc litrov moču.
V roku 1931 sa stal prednášajúcim na Univerzite v Göttingene. Po dvoch rokoch sa stal profesorom na Technickej univerzite v Gdansku , a v 1936 po návšteve USA prijal miesto riaditeľa Inštitútu Kaiser Wilhelma pre biochémiu (neskôr premenovaný na Max Planck Inštitút pre biochémiu) v Berlíne. 1. mája 1936 sa Butenandtat pridal ku NSDAP (člen 3716562). Ako riaditeľ sa musel venovať programom ktoré boli označované ako "kriegswichtig" (dôležité pre vojnu). Preto, niektoré jeho výskumy boli späté s vojenskými projektami, ako zlepšenie využitia kyslíka pre vysoko letiacich pilotov bombardérov. Zainteresovanosť s nacistickým režimom a výskum na ktorom pracoval viedol ku jeho kritike a po jeho smrti ku diskusii o jeho politickej orientácii počas nacistickej éry ktorá doteraz nie je uzavretá. V roku 1945 sa inštitút premiestnil do Tübingenu kde Butenandt naďalej pôsobil ako profesor.
Butenandt objavil estradiol (1929), androsterón (1931), progesterón (1934) a feromón Bombykol (1959), ktorý vylučujú samičky priadky morušovej.
Alexandr Michajlovič Butlerov

Alexandr Michajlovič Butlerov (po rusky: "Александр Михайлович Бутлеров") (* 15. september 1828, Čistopoľ – † 17. august 1886, Butlerovka) bol ruský chemik.
Bol tvorcom teórie chemickej štruktúry látky, z ktorej vychádzajú súčasné predstavy o povahe chemických zlúčenín: teória chemickej štruktúry odhalila suvislosť medzi vlastnosťami látky a existenciou pevného poriadku vzájomných súvislostí a vzťahov atómov v jej molekulách, ktorý je špecifický pre každý druh. Teória chemickej štruktúry ovplyvnila systémový prístup.
Objavil formaldehyd (1855), založil teóriu chemickej štruktúry v organickej chémii, zaviedol pojem štruktúrny vzorec v organickej chémii (1861), vynašiel Butlerovu syntézu cukru (1861), objavil sekundárne a terciérne alkoholy (1862), vyrobil terciárny butanol (1863), objavil tautomériu (18621864). V roku 1862 vyslovil myšlienku možného tetraedrického usporiadania valenčných väzieb v uhlíkových zlúčeninách.
Melvin Calvin

Melvin Calvin (* 8. apríl 1911, Saint Paul, Minnesota, USA – † 8. január 1997, Berkeley, Kalifornia, USA) bol americký chemik a biochemik známy objavením Calvinovho-Bensonovho cyklu (spolu s Andrewom Bensonom), za čo bol ocenený v roku 1961 Nobelovou cenou.
Životopis.
Narodil sa v Saint Paul, Minnesota. Bol synom židovského imigranta z Litvy. Calvin vyštudoval na Minnesotskej univerzite v roku 1935 a neskôr tam získal aj titul PhD. Niekoľko rokov potom strávil prácou na svojom postdoktoráte na Manchesterskej univerzite. V roku 1942 sa oženil s Genevieve Jemtegaardovou, mali spolu 3 deti, dve dcéry a syna.
Calvin prišiel na Kalifornskú univerzitu v Berkeley, v roku 1937 nastúpil ako inštruktor a v roku 1947 bol povýšený na profesora chémie. V roku 1963 mu bol pridelený ďalší titul profesora molekulovej biológie. Založil a riadil Laboratory of Chemical Biodynamics a súčasne riadil Berkeley Radiation Laboratory, kde viedol mnoho zo svojich výskumov až do dôchodku v roku 1980.
Použitím izotopu uhlíka-14 ako stopovača, Calvin a jeho tím zmapovali kompletnú cestu ako uhlík cestoval cez rastlinu počas fotosyntézy, začínajúc absorbovaním atmosférického oxidu uhličitého až na premenu na uhľohydráty a iné organické zlúčeniny. Počas skúmania, Calvinova skupina prezentovala, že slnečné svetlo vplýva na chlorofyl a podporuje tvorbu organických zlúčenín lepšie ako oxid uhličitý, čo sa dovtedy predpokladalo. V jeho posledných rokoch štúdia študoval použitie olejových rastlín ako obnoviteľný zdroj energie. Takisto strávil mnoho rokov testovaním chemickej evolúcie a života, napísal aj knihu o danej téme. Tá bola publikovaná v roku 1969. Calvin takisto študoval organickú geochémiu, chemické karcinogény a analyzoval mesačné kamene.
V roku 1958 bol zvolený za zahraničného člena Kráľovskej holandskej akadémie umení a vied v Amsterdame a o rok neskôr za člena Nemeckej akadémie vied Leopoldina. 
Okrem Nobelovej ceny za chémiu, ktorou bol ocenený v roku 1961, dostal ocenenia ako National Medal of Science, ktorú získal v roku 1989, Priestleyho medailu od Americkej chemickej spoločnosti, Davyho Medailu od Kráľovskej spoločnosti v Londýne a Gold Medal od Amerického inštitútu chémie.
Heinrich Caro

Heinrich Caro (* 13. február 1834, Poznaň, Poľsko – † 11. september 1910, Drážďany, Nemecko) bol nemecký chemik. Patrí k zakladateľom priemyslu dechtových farbív.
V rokoch 18591867 pracoval v britskom priemysle farbív, a od roku 1868 v spoločnosti BASF. Objavil veľa nových syntetických farbív. Skúmal aj kyselinu peroxosírovú, ktorej nestály vodný roztok sa na jeho počesť nazýva "Caroova kyselina".
Rainer Ludwig Claisen

Rainer Ludwig Claisen (* 14. január 1851, Kolín nad Rýnom, Nemecko – † 5. január 1930, Bad Godesberg bol nemecký chemik.
Bol profesorom v Aachene, Kiele a Berlíne. Venoval sa správaniu esterov organických kyselín v prítomnosti alkálií, kondenzácii esteru a pod. Vyvinul niekoľko laboratórnych prístrojov.
Francis Harry Compton Crick

Francis Harry Compton Crick (* 8. jún 1916, Northampton, Spojené kráľovstvo – † 28. júl 2004, San Diego, Kalifornia, USA)
bol britský fyzik a biochemik. Spoluobjaviteľ molekulovej štruktúry DNA.
Po vyštudovaní fyziky v roku 1937 pracoval dočasne pre námorníctvo, kde pracoval na magnetických a akustických námorných mínach. Potom študoval dodatočne biológiu. Horace Judson o ňom uvádza:"Dôležitým dôvodom prečo sa Crick preorientoval na biológiu bolo to, že bol ateista a že si nedočkavo prial vrhnúť svetlo na zostávajúce temné tajemstvá vitalistických ilúzii".
Neskôr sa venoval skúmaniu molekuly hemoglobínu. Roku 1951 sa pustil s Jamesom Watsonom do štúdia štruktúry DNA. 28. februára 1953 napokon predstavili verejnosti dodnes platný priestorový model dvojitej hélix DNA. V roku 1962 za svoj objav dostali Nobelovu cenu.
Vo vysokom veku sa venoval vedeckému štúdiu ľudského ducha.
Dorothy Mary Hodgkinová

Dorothy Mary Hodgkinová, rodená Crowfootová (* 12. máj 1910, Káhira, Egypt – † 29. júl 1994, Shipston-on-Stour, Spojené kráľovstvo) bola anglická biochemička.
Bola profesorkou v Oxforde. Venovala sa zisťovaniu molekulárnej stavby vitamínov a penicilínov metódami röntgenovej difrakcie. Roku 1964 dostala Nobelovu cenu za objasnenie štruktúry vitamínu B12.
Pierre Curie

Pierre Curie (* 15. máj 1859, Paríž, Francúzsko – † 19. apríl 1906, Paríž) bol francúzsky fyzik a chemik, manžel Marie Curieovej-Skłodowskej a nositeľ Nobelovej ceny. Pôsobil ako profesor na École de physique et de chimie, neskôr na Sorbonne. Bol členom francúzskej Akadémie vied.
Spočiatku sa venoval symetrii kryštálov. Roku 1880 objavil spolu so svojím bratom Paulom Jacquom Curiem piezoelektrický jav. Následne sa venoval magnetizmu látok – objavil nezávislosť diamagnetizmu od teploty a Curieho zákon pre paramagnetizmus. Zistil, že pri určitej teplote sa feromagnetizmus mení na paramagnetizmus. Od roku 1896 pomáhal svojej žene pri výskume rádioaktivity uránovej rudy, pričom sa zameral na fyzikálny výskum rádioaktívneho žiarenia. Je spoluobjaviteľom rádia a polónia.
V roku 1903 spolu s manželkou a Antoinom Henrim Becquerelom dostali Nobelovu cenu za fyziku za výskum prirodzenej rádioaktivity.
Zomrel v roku 1906, keď ho na ulici zrazil koč.
Lev Alexandrovič Čugajev

Lev Alexandrovič Čugajev (; * 16. október 1873, Moskva, Rusko – † 23. september 1922, Griazovec) bol ruský bakteriológ a chemik.
Od roku 1900 docent Moskovskej univerzity, po ukončení štúdia (1903) na tejto univerzite pracoval v laboratóriu bakteriologického ústavu Moskovskej univerzity a potom ako profesor na Moskovskom technickom učilišti. Objavil metódu na stanovenie niklu dimetylglyoximom.
Podľa neho sú pomenované: Čugajevove činidlo, Čugajevova reakcia a Čugajevovo pravidlo.
František Čůta

František Čůta (* 15. november 1898, Lomnice nad Lužnicí – † 15. marec 1986, Praha) bol český chemik.
Na pražskej technike študoval chémiu a potom študoval na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity. Od roku 1946 profesor. Roku 1935 sa preslávil svojim univerzálnym acidobazickým indikátorom, ktorým sa dá odhadnúť kyslosť, či naopak zásaditosť skúmaných roztokov, teda pH. Je známy aj zavedením praktík pre študentov v Česku (roku 1925).
Henrik Carl Peter Dam

Henrik Carl Peter Dam, bežne Henrik Dam (* 21. február 1895, Kodaň, Dánsko – † 17. apríl 1976, Kodaň) bol dánsky biochemik a fyziológ.
Do roku 1940 profesor v Kodani, potom v USA, a v rokoch 19461965 znova v Kodani. Skúmal najmä vitamíny, tuky, steríny, metabolizmus a výživu. 
Je spoluobjaviteľom vitamínu K (1934), za čo spolu s E. A. Doisym (ktorý neskôr opísal štruktúru tohto vitamínu) dostal roku 1943 Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu.
Petrus Josephus Wilhelmus Debye

Petrus Josephus Wilhelmus Debye alebo Peter Debye (* 24. marec 1884, Maastricht, Holandsko – † 2. november 1966, Ithaca, New York, USA) bol holandský fyzik a teoretický chemik.
Bol profesorom v Zürichu, Utrechte, Lipsku a Berlíne. Roku 1940 emigroval do USA, kde bol profesorom chémie v Ithake.
Zaoberal sa teóriou dielektrík a teóriou tepelných vlastností pevných látok. Roku 1936 dostal Nobelovu cenu za chémiu za skúmanie poznania stavby molekúl, najmä za skúmanie dipólových momentov a rozptylu elektrónov a röntgenového žiarenia v plynoch. Po Debyeovi je pomenovaná jednotka dipólového momentu, Debye.
Otto Paul Herrmann Diels

Otto Paul Herrmann Diels (* 23. január 1876, Hamburg, Nemecko – † 7. marec 1954, Kiel) bol nemecký chemik. Spolu s Kurtom Alderom roku 1950 dostal Nobelovu cenu za chémiu za objavenie Dielsovej-Alderovej reakcie (syntéza diénov).
Chémiu študoval v Berlíne. Roku 1915 sa stal profesorom, roku 1916 prestúpil na univerzitu Kiel, kde bol až do roku 1945 profesorom a riaditeľom Ústavu pre chémiu.
Venoval sa konštitúcii steroidov, dehydračným reakciám so selénom, ako aj α-diketónom, uretánom a suboxidu uhlíka.
Jean Baptiste André Dumas

Jean Baptiste André Dumas (* 15. júl 1800, Alès, Francúzsko – † 11. apríl 1884, Cannes) bol francúzsky chemik a politik.
Bol profesorom v Paríži (École polytechnique, potom Sorbonne), v rokoch 18491851 minister pre poľnohospodárstvo a obchod. Zaviedol praktiká pre francúzskych študentov chémie. Vypracoval metódu na stanovenie dusíka v organických zlúčeninách a zaviedol pojem substitúcia (ako nahradzovanie vodíka inými atómami v organických látkach). Je tiež objaviteľom radu organických zlúčenín (napr. chlormethan, chloroform).
Vratislav

Vratislav môže byť:
Ester

Ester môže byť:
Zoznam po nemecky píšucich spisovateľov

Pozri:
Richard Müller

Richard Müller môže byť:
Guinejský záliv

Guinejský záliv je záliv Atlantického oceánu s plochou 753 000 km² a maximálnou hĺbkou vyše 5 000 m. Pozdĺž pobrežia na ploche asi 300 000 km² sa nachádzajú významné ložiská ropy a zemného plynu. Do zálivu sa vlievajú tri významnejšie rieky – Niger, Volta a Kongo.
Azovské more

Azovské more (po rusky "Азовское море", po ukrajinsky "Азовське море", po krymskotatársky "Azaq deñizi") je vnútrozemské more, v podstate záliv Čierneho mora. Zaberá plochu 39 000 km², dosahuje priemernú hĺbku 8 m, maximálnu hĺbku 13,5 m. Teplota vody na hladine v lete je 20-30 °C, v zime klesá pod 0 °C, priemerná slanosť je 9-13 ‰. 
Hlboko sa zarezáva do pevniny Európy, na juhozápade obmýva Krymský polostrov, na severozápade Ukrajinu, na východe Rusko (Južný kraj). S Čiernym morom na juhu ho spája Kerčský prieliv. Najvýznamnejšia rieka ústiaca do mora je Don na severovýchode. Západné pobrežie je značne členité, do mora vybiehajú viaceré kosy, ktoré oddeľujú limany.
Na pobreží mora ležia prístavné mestá: Mariupol, Berdjansk, Melitopoľ na Ukrajine, Taganrog, Azov a Jejsk v Rusku.
Levantské more

Levantské more (meno podla Levanty) je východná časť Stredozemného mora na severe ohraničené Tureckom, z východu pobrežím Sýrie, Libanonu, Izraelu a pásmom Gazy. Na severozápade hraničí s Egejským morom a na západe s Líbyjským. Najväčší ostrov Levantského mora je Cyprus.
Geosynklinálne more

Geosynklinálne more je more v geosynklinále, napr. Tethys.
Imre Madách

Imre Madách (* 20. január 1823, Dolná Strehová† 5. október 1864, Dolná Strehová) bol maďarský spisovateľ.
Vyštudoval filozofiu a právo. Začínal už za mlada drámami (romantickými a historickými). 
Bol deprimovaný neúspechom maďarskej revolúcie 184849, čo ho viedlo k napísaniu hlavného diela, dramatickej poézie „Tragédia človeka“, v ktorej na pozadí dejín Európy „dokazuje“ ako je nakoniec akýkoľvek morálny pokrok, či boj o slobodu, odsúdený na neúspech.
V roku 1861 bol zvolený vo volebnom obvode Sárkeresztúr v Stoličnobelehradskej župe za poslanca uhorského snemu za Rezolučnú stranu.
Zomrel a pochovaný je v Dolnej Strehovej.
Gael García Bernal

Gael García Bernal (* 30. november 1978, Guadalajara, Mexiko) je mexický filmový herec, režisér a producent. Spolu s Diegom Lunom založil Canana Films v Mexiku. Najviac sa preslávil vo filmoch "Bad Education", "The Motorcycle Diaries," "Babel" a vo webovom televíznom seriáli "Mozart in the Jungle" od Amazon Studios.
García Bernal bol nominovaný na Filmovú cenu BAFTA pre najlepšieho herca v hlavnej úlohe za film "The Motorcycle Diaries" (2005) a v roku 2016 vyhral Zlatý glóbus za najlepší mužský herecký výkon v komediálnom/hudobnom seriáli za "Mozart in the Jungle". V tom istom roku ho magazín "Time" zahrnul do svojho zoznamu 100 najvplyvnejších ľudí.
National anthem of South Africa

National anthem of South Africa (doslova "Štátna hymna Južnej Afriky") je od roku 1997 štátna hymna Južnej Afriky. Je zložená z piesní "Nkosi sikelel i'Africa" a "Die Stem van Suid-Afrika" a v jednotlivých častiach sa postupne spieva v piatich z úradných jazykov Juhoafrickej republiky.
Látková premena

Látková premena alebo metabolizmus (z gr. "metabolismos" – zmena) alebo nesprávne látková výmena je súbor všetkých biochemických zmien chemických zlúčenín v živých organizmoch a bunkách. 
Zahŕňa biosyntézu komplexných organických molekúl (anabolizmus) a ich rozpad (katabolizmus). Metabolizmus je zvyčajne súborom sérií enzymatických krokov, ktoré sa nazývajú aj metabolické dráhy. 
Niekedy sa rozlišuje tzv. celkový metabolizmus, ktorý zahrňuje všetky biochemické procesy v (zväčša ľudskom) organizme a tzv. bunkový metabolizmus, ktorý zahrňuje všetky chemické procesy v bunke. Všetky látky ktoré vznikajú a premieňajú sa v metabolizme označujeme ako metabolity.
Primárny a sekundárny metabolizmus.
Metabolizmus v živých organizmoch rozdeľujeme na primárny a sekundárny. 
Primárny metabolizmus zahŕňa základné chemické premeny, od ktorých priamo závisí život a rast organizmu. Tieto procesy sú viac-menej podobné vo všetkých živých organizmoch, alebo aspoň pre veľkú skupinu z nich. Patrí sem hlavne metabolizmus cukrov, tukov, aminokyselín a nukleových kyselín. 
Sekundárny metabolizmus zahŕňa chemické procesy v jednotlivých skupinách organizmov, ktorými sa produkujú a odbúravajú špecifické, nebielkovinové chemické látky (tvz. sekundárne metabolity). Môžu to byť rôzne obranné látky, signálne molekuly (hormóny), pigmenty, stavebné molekuly, ktoré vytvárajú skelet pre organizmus a podobne.
Zoznam planétok

Tento zoznam obsahuje prehľad všetkých planétok, ktorým stredisko Minor Planet Center (MPC) z poverenia Medzinárodnej astronomickej únie (IAU) pridelilo definitívne katalógové číslo. To sa stáva na základe zistenia natoľko presných elementov dráhy, že je možné s vysokou spoľahlivosťou určiť efemeridy tohto telesa do budúcnosti tak, aby mohlo byť pri ďalšom priblížení na dosah pozemských ďalekohľadov znovu objavené.
Zoznam okrem jednoduchého výmenovania týchto telies, ich katalógových čísel, názvov a predbežných označení, obsahuje tiež základné údaje o dráhe (veľkú polos, excentricitu, sklon k rovine ekliptiky), zaradenie planétky do príslušnej rodiny a údaje o okolnostiach jej objavu.
Pretože počet katalogizovaných planétok v novembri 2005 bol 120 437, bolo nutné celú tabuľku rozdeliť na menšie úseky, z ktorých každý obsahuje 250 očíslovaných planétok. Nasledujúci odsek umožňuje prístup k jednotlivým častiam tabuľky, medzi ktorými sa dá listovať dopredu a dozadu pomocou odkazov.
Zoznam planétok 1 – 250

Dáta použité s dovolením / Data used with permission 
© IAU: Minor Planet Center.
Zoznam planétok 251 – 500

Dáta použité s dovolením / Data used with permission 
© IAU: Minor Planet Center.
Chorvátska socialistická republika

 
Chorvátska socialistická republika alebo Socialistická republika Chorvátsko bola jedna zo 6 zväzových republík, ktoré tvorili Juhoslovanskú socialistickú federatívnu republiku. Hlavné mesto Chorvátskej socialistickej republiky bol Záhreb.
Predchodcom Chorvátskej socialistickej republiky bola Chorvátska ľudová republika. Táto vznikla na konci 2. svetovej vojny ako časť obnovenej Juhoslávie. Partizáni vyčlenili hranice podľa rozmiestnenia chorvátskeho obyvateľstva. Územie sa skladalo z predvojnových bánovín, a to zo Sávskej (dnešná Slavónia), západnej časti Primorskej (dnešná Dalmácia), a východnej časti Zetskej (dnešná enkláva). Taktiež sem spadala východná časť severného Talianska, ktorá bola husto obývaná chorvátskym (a slovinským) obyvateľstvom a bola v priebehu rokov 1950 až 1955 odovzdaná Juhoslávii (dnešná Istria).
Chorvátska SR vznikla v roku 1963 transformáciou a premenovaním Chorvátskej ľudovej republiky. 
V 70. a najmä v 80. rokoch si Chorvátska socialistická republika chcela vynútiť väčšiu samostatnosť v rámci Juhoslávie, no udalosti len skomplikovali nie veľmi dobré vzťahy medzi Srbmi a Chorvátmi (Srbi sa cítili byť kľúčovým národom v Juhoslávii, Chorváti utláčaní). Nasledoval ozbrojený konflikt, ktorého výsledkom bolo osamostatnenie a vytvorenie Chorvátska, čo spôsobilo vojnu v Chorvátsku.
Osamostatnením Chorvátska sa začal rozpad Juhoslávie a najkrvavejšia vojna na území Európy od 2. svetovej vojny.
Zoznam planétok 501 – 750

Dáta použité s dovolením / Data used with permission 
© IAU: Minor Planet Center.
Zoznam planétok 751 – 1000

Dáta použité s dovolením / Data used with permission 
© IAU: Minor Planet Center.
Zoznam planétok 1001 – 1250

Dáta použité s dovolením / Data used with permission 
© IAU: Minor Planet Center.
Zoznam planétok 1251 – 1500

Dáta použité s dovolením / Data used with permission 
© IAU: Minor Planet Center.
Zoznam planétok 1501 – 1750

Dáta použité s dovolením / Data used with permission 
© IAU: Minor Planet Center.
Zoznam planétok 1751 – 2000

Dáta použité s dovolením / Data used with permission 
© IAU: Minor Planet Center.
Zoznam planétok 2001 – 2250

Dáta použité s dovolením / Data used with permission 
© IAU: Minor Planet Center.
Zoznam planétok 2251 – 2500

Dáta použité s dovolením / Data used with permission 
© IAU: Minor Planet Center.
Zoznam planétok 2501 – 2750

Dáta použité s dovolením / Data used with permission 
© IAU: Minor Planet Center.
Zoznam planétok 2751 – 3000

Dáta použité s dovolením / Data used with permission 
© IAU: Minor Planet Center.
Zoznam planétok 3001 – 3250

Dáta použité s dovolením / Data used with permission 
© IAU: Minor Planet Center.
Zoznam planétok 3251 – 3500

Dáta použité s dovolením / Data used with permission 
© IAU: Minor Planet Center.