burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Russell Crowe

Russell Ira Crowe (* 7. apríl 1964, Wellington, Nový Zéland) je austrálsky herec, hudobník a držiteľ Oscara a Zlatého glóbusu v kategórii herec v hlavnej úlohe za film Gladiátor.
Hereckú kariéru začínal v druhej polovici 80. rokov v australských televíznych seriáloch (Police Rescue) a filmoch (Proof, Romper Stomper). Trikrát bol nominovaný na Oscara; získal ho až pri druhej z jeho nominácií, v roku 2000. Je aj spoluvlastníkom australského ragbyového tímu South Sydney Rabbitohs.
Životopis.
Narodil sa vo Wellingtone na Novom Zélande Jocelyne Yvonneovej a Johnovi Alexanderovi Croweovi. Vo veku štyroch rokov, sa s rodinou presťahoval do Austrálie, kde sa jeho rodičia živili cateringom pri filmových natáčaniach. Keď mal štrnásť rokov, vrátil sa s rodinou späť do jeho rodnej krajiny. Tu začal študovať na gymnáziu v Aucklande, potom pokračoval na gymnáziu Mount Roskill. V prvej polovice 80. rokov hrával v skupine Russ Le Roq, ktorá bola zameraná prevažne na revival. V roku 1986 získal prvú profesionálnu úlohu v muzikáli "The Rocky Horror Show". Potom, čo sa objavil v niekoľkých seriáloch Neighbours alebo Living with the Law, bol obsadený do svojej prvej veľkej filmovej úlohy vo filme "The Crossing" (1990).
Následne sa presadil v Hollywoode, kde bol za svoje úlohy vo filmoch Dymová clona (1999), Gladiátor (2000) a Čistá duša (2001), trikrát za sebou nominovaný na Oscara. V roku 2001 ho získal v kategorií Najlepší herec v hlavnej úlohe za film Gladiátor od režiséra Ridleyho Scotta. Ďalej sa preslávil napr. vo filmoch: Robin Hood (2010), Bedári (2012), Muž z ocele (2013) alebo Noe (2014) 
V deň svojích 39. narodenín sa oženil s austrálskou speváčkou a herečkou Daniellou Spencerovou. Majú spolu dvoch synov, Charlesa Spencera (* 2003) a Tennysona Spencera (* 2006). V súčasnosti žije prevažne v Sydney.
Pred manželstvom mal vzťah s herečkou Meg Ryanovou.
Hana Fábry

Hana Fábry (rod. Anna Fábryová; * 1963, Bratislava) je slovenská politická a občianska aktivistka, publicistka, novinárka, politická glosátorka, komentátorka, pedagogická voľnočasová pracovníčka a fotografka.
Životopis.
Narodila sa v roku 1963 v Bratislave. Študovala na Gymnázium Metodova, po ktorom 12 rokov pracovala v školstve, aj súkromne ako voľnočasová pedagogička. Po roku 1992 sa angažovala ako korektorka, publicistka, novinárka, komentátorka a editorka denníka Pravda, redaktorka internetového denníka changenet.sk, glosátorka webnoviny.sk agentúry SITA, scenáristka Talkshow Sone Müllerovej či produkčná v zahraničnom spravodajstve Slovenskej televízie a v spravodajskom archíve.
V roku 1992 bola členkou výboru Hnutia za rovnoprávnosť homosexuálnych občanov Ganymedes. O dva roky neskôr založila prvé lesbické združenie Museion, od roku 2013 existujúceho ako Ženská sieť HEPY.
Od roku 1999 bola členkou a jednou z hovorkýň neformálneho zoskupenia Iniciatíva Inakosť až do roku 2006.
V roku 2000 sa stala koordinátorkou a jednou z hovorkýň kampane proti klerikalizácii Slovenska Povedz to nahlas. V tom čase taktiež spravovala spoločensko-politický mesačník Atribút, ktorý sa zaoberal homosexuálnou tematikou až do roku 2002.
V roku 2007 sa stala členkou Národnej skupiny európskej kampane Za rozmanitosť, proti diskriminácii. Viedla celoslovenskú petičnú kampaň za prijatie zákona o registrovanom partnerstve osôb rovnakého pohlavia.
V súčasnosti vedie občianske združenie Bratislava fotogenická, je šéfredaktorkou webu Lesba.sk a je členkou Iniciatívy Bratislava otvorene, ktorej cieľom je aktívne riešenie problémov kvality života v Bratislave.
Pteridín

Pteridín je aromatická zlúčenina, ktorá pozostáva zo spojených kruhov pyrimidínu a pyrazínu. 
Ako pteridíny sa označuje i skupina heterocyklických zlúčenín, ktoré môžu byť substituované na mnohých miestach v molekule. Patria medzi ne napríklad pteríny a flavíny, ktoré majú široké uplatnenie v biochemických procesoch.
Vlastnosti.
Pteridín je rozpustný vo vode a alkohole. Vo vákuu sublimuje. Jeho kryštály majú slabožltú farbu.
Syntéza.
Pteridín možno syntetizovať z 4,5-diaminopyrimidínu a glyoxalu:
BB puding

BB puding je slovenský kakaový puding s keksovou múčkou, ktorý od polovice 90. rokov 20. storočia vyrába závod spoločnosti Dr. Oetker v Bolerázi.
Autorom BB pudingu je Ľudovít Winter, ktorý ho s pomocou dietológov, chemikov i pediatrov vyvinul ako výživu pre dospelých v podobe pudingu. Pudingom chcel pomôcť prežívším z koncentračných táborov, pretože bol jedným z nich. Po druhej svetovej vojne BB puding vyrábal podnik "Panvita" na Námestí slobody v Piešťanoch, ktorého sídlo a kancelárie sa nachádzali v "Zelenom strome" v centre mesta. Podnik bol počas socializmu zoštátnený.
Pôvodne sa predával v lekárniach ako liek a neskôr sa rozšíril o výrobky Dado (pre troj- až päťmesačné deti), Silopan (pre sedemtýždňové deti) a Cerasil (na črevné choroby).
Bohéma

Bohéma alebo bohémstvo (z ) je voľný, neviazaný, neusporiadaný, nekonvenčný až anarchistický životný štýl, zámerne porušujúci spoločenské konvencie, protestujúc tak proti oficiálnej spoločnosti, jej zvykom a hodnotám. Osoba vyznačujúca sa týmto spôsobom života sa nazýva bohém (bohémka), pričom spravidla ide o umelca, a jej správanie ako bohémskosť. Slovo "bohéma" zároveň označuje skupinu takto žijúcich ľudí, bohémske prostredie, spoločnosť bohémov.
Tento výraz sa zaužíval vo Francúzsku v 19. storočí, kedy umelci začali opúšťať buržoáznu spoločnosť a utiekali sa k chudobnému životu v lacných štvrtiach plných podobne zmýšľajúcich ľudí. Pre väčšinu z nich to bolo krátke, avšak formatívne obdobie ich života. Pomenovanie je odvodené z toho, že ako "bohème" boli označovaní Rómovia, ktorí prikočovali do Paríža cez Čechy (, str. lat. "Bohemia") a usídľovali sa v zmieňovaných štvrtiach. Romány ako "Scènes de la vie de bohème" (1845) Henriho Murgera a "Vanity Fair" (18471848) Williama Makepeacea Thackerayho či Pucciniho opera "La bohème" (1896) viedli k spopularizovaniu a zromantizovaniu bohémskeho života, ktorý sa popri Paríži udomácňoval aj v ďalších mestských centrách. Bohémstvo do veľkej miery vyprchalo do vypuknutia prvej svetovej vojny, hoci vo svojich moderných podobách sa naďalej udržiava.
Mačacia

Mačacia () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Svarínom, približne juhovýchodne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a časti Priehyba. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a na katastrálnom území obce Východná. Najbližšími sídlami sú severne ležiace osady Svarín a Čierny Váh, západným smerom sa nachádza Nižná Boca a Malužiná, severozápadne Kráľova Lehota. Vrch je súčasťou Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Mačacia je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha severným smerom z masívu Veľkého boku () a je pokračovaním výrazného bočného hrebeňa, smerujúceho severným smerom zo Zadnej hole () v hlavnom hrebeni medzi Bacúšskym sedlom a sedlom Priehybka. Masív Mačacej je zovretý od východu údolím Torysa a od západu dolinou Ústredok. Západným smerom susedí Pavlová () a Pukanec (), severným Vysoké () a Pálenica (), východným Mendička (), Holica (), Chmelinec () a Nemecká () a južným Veľký bok () a Malý bok (). Masív patrí do povodia Váhu, kde vodu z východnej časti odvádza Svarínka a zo západnej jej prítok Bystrý potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva súvislý, miestami riedky les s viacerými holinami v okolí, umožňujúcimi obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Vysoké a Západné Tatry, Chočské vrchy a časť Oravskej Magury.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no severovýchodným úpätím prechádza dolinou Torysa chodník zo Svarína na Nemeckú.
Florence Pughová

Florence Pughová (* 3. január 1996, Oxford, Spojené kráľovstvo) je anglická herečka.
Životopis.
Poprvýkrát sa pred kamerami objavila v roku 2014 v mysterióznom filme "The Falling". Jej prvý americký televízny debut prišiel v pilotnom diely "Studio City", ktorý sa neodvysielal. Za výkon v nezávislej dráme "Lady Macbeth" (2016) získala prvé ocenenie Britskej akadémie filmového a televízneho umenia v kategorií objav roku. V roku 2018 stvárnila herečku Charmian „Charlie“ Ross v špionážnej minisérií "The Little Drummer Girl", podľa knihy "Malá bubeníčka" od Johna le Carrého. 
V roku 2019 nastal zlom v jej kariére, pretože získala tri hlavné úlohy v kritikmi oceňovaných filmoch. V prvom z nich, komediálnej dráme "Súboj s rodinou", stvárnila profesionálnu wrestlerku Paige. V horore "Slnovrat" si zahrala študentku Dani, ktorá sa spolu so svojím priateľom dostane na švédsku okultnú slávnosť. V dráme "Malé ženy" zase stvárnila Amy March, umelecky založenú sestru z klanu Marchovcov. Za posledný zmienený film bola nominovaná na cenu BAFTA a Oscara. V roku 2019 získala na Filmovom festivale v Cannes cenu Trophée Chopard, v kategórií ženský herecký objav roku. 
V roku 2021 sa objavila vo filme "Black Widow" po boku Scarlett Johansson a v roku 2022 sa objavila v thrilleri "Don't Worry, Darling", ktorý režírovala Olivia Wilde.
Súkromný život.
Od roku 2019 chodí s americkým hercom a režisérom Zachom Braffom a žije s ním v Los Angeles.
Sansculoti

Sansculoti alebo sansculotti (, sg.: sansculote, ) bolo pôvodne výsmešné pomenovanie heterogénnej sociálnej skupiny tvorenej príslušníkmi nižších mestských spoločenských vrstiev v Paríži počas Veľkej francúzskej revolúcie, ktorí sa vyznačovali značnou revolučnosťou a podporou princípov republikánstva, zvrchovanosti ľudu a priamej demokracie. Tvorili ich remeselníci, drobní obchodníci, námedzní robotníci, služobníctvo ap.
Vzhľadom na ich sociálne postavenie išlo o najľahšie manipulovateľnú vrstvu spoločnosti, receptívnu na demagógiu a prísľuby jednoduchých riešení. Zástupcovia sansculotov spravidla vstupovali do klubu jakobínov alebo ešte radikálnejších kordeliérov, pričom priebeh revolúcie najviac ovplyvnili v období Národného konventu (17921795). Najradikálnejší predstavitelia sansculotov boli pejoratívne označovaní ako "enragés" („zbesilí“).
Pomenovanie vzniklo podľa toho, že príslušníci tejto sociálnej skupiny nenosili krátke nohavice siahajúce po kolená ("culotte") typické pre šľachtu a buržoáziu, ale zvyčajne mali voľné nohavice nad členky (pantalóny, ), krátky kabát (karmaňolu, ) a frýgicku čiapku s kokardou a dreváky.
V prvej polovici 19. storočia sa termín sansculoti objavuje často ako označenie pre všetkých politických radikálov.
Mendíčka

Mendíčka () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží južne od osady Čierny Váh, približne juhovýchodne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa na severe strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a časti Priehyba. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a na katastrálnom území obce Východná. Najbližšími sídlami sú severne ležiace osady Svarín a Čierny Váh, západným smerom leží Kráľova Lehota a Malužiná a východným Liptovská Teplička. Vrch je súčasťou Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Mendíčka je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha severovýchodným smerom z masívu Veľkého boku () cez Nemeckú () na Garajky (). Je pokračovaním výrazného hrebeňa, ktorý vedie severným smerom zo Zadnej hole () v hlavnom hrebeni medzi Bacúšskym sedlom a sedlom Priehybka. Západným smerom sa nachádza Pálenica (), Holica () a Chmelinec (), južným Malá () a Veľká Vápenica (), Medvedia () a Oselná (), východným Zadný Grúň (), Grúň () a Veľká Hazička () a severným Garajky, Hošková () a Turková (). Masív patrí do povodia Váhu, kde vodu zo západných svahov odvádza potok Vyšný Chmelinec, zo severných Plevovský potok a z východných Mandiška, oba prítoky riečky Ipoltica. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý riedky les s viacerými holinami, umožňujúcimi tak obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Vysoké a Západné Tatry a Chočské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená trasa, no východne situovanou dolinou Ipoltica vedie modro značený turistický chodník z osady Čierny Váh do sedla Priehybka.
Medvedia

Medvedia môže byť:
IDLE

IDLE (skratka pre Integrated Development and Learning Environment ) je integrované vývojové prostredie pre Python, ktoré je od verzie 1.5.2b1 dodávané s predvolenou implementáciou jazyka. Je zahrnutý ako voliteľná súčasť balenia Pythonu s mnohými distribúciami Linuxu . Je kompletne napísaný v Pythone a Tkinter GUI toolkit (funkcie wrapper pre Tcl / Tk ).
IDLE má byť jednoduché IDE vhodné pre začiatočníkov, najmä vo vzdelávacom prostredí. Na tento účel je multiplatformový a vyhýba sa preplnenosti funkciami.
Podľa priloženého README sú jeho hlavné vlastnosti:
Autor Guido van Rossum hovorí, že IDLE znamená „Integrated Development and Learning Environment“, a keďže Van Rossum pomenoval jazyk Python po britskej komediálnej skupine Monty Python, názov IDLE bol pravdepodobne tiež vybraný čiastočne na počesť Erica Idlea, jedného zo zakladajúcich členov skupiny Monty Python.
David Harbour

David Harbour (* 10. apríl 1975, White Plains, New York, USA) je americký herec. Známy sa stal vďaka úlohe Jima Hoppera v hororovom seriáli "Stranger Things" od spoločnosti Netflix. Za túto úlohu bol nominovaný na cenu Emmy a Zlatý Glóbus.
Život.
Harbour sa narodil v New Yorku Kennethovi a Nancy Harbourovým. Obaja jeho rodičia pracovali v oblasti nehnuteľností: matka v bytovom sektore otec v komerčnom. Ako mladý navštevoval strednú školu Byram Hills v Armonku v New Yorku spolu s ďalšími hercami Seanom Maherom a Eyalom Podellom. Harbour promoval na Dartmouth College v Hannoveri v New Hampshire v roku 1997. Bol členom bratstva Sigma Phi Epsilon v Dartmouthe.
Kariéra.
Harbour začal profesionálne hrávať na Broadwayi v roku 1999, v divadelnej hre "Obchodník s dážďom". V tom istom roku debutoval v televíznom seriáli "Zákon a poriadok útvar pre zvláštne obete", kde hral čašníka. V roku 2005 bol nominovaný na cenu Tony za svoj výkon v inscenácii "Kto sa bojí Virginie Woolfovej?".
V roku 2008 stvárnil úlohu agenta CIA Gregga Beama v Bondovke "Quantum of Solace" a v následujúcom roku stvárnil úlohu Shepa Campbella vo filme "Núdzový východ". Objavil sa aj vo filme "Na odstrel", kde hral po boku Russella Crowa.
Od roku 2016 stvárňuje úlohu policajného šerifa Jima Hoppera v americkom hororovo-mysterióznom seriáli "Stranger Things.
Harbour stvárnil aj hlavnú rolu vo filme "Hellboy" (2019), za ktorý bol nominovaný na cenu Zlatá malina v kategórií najhorší herec. Objavil sa aj v roli Red Guardiana v Marvelovke "Black Widow" (2021).
ABC (programming language)

ABC je imperatívny univerzálny programovací jazyk a integrované vývojové prostredie (IDE) vyvinutý v Centre Wiskunde &amp; Informatica (CWI), v Holandskom Leom Geurtsom, Lambertom Meertensom a Stevenom Pembertonom. Je interaktívny, štruktúrovaný, na vysokej úrovni a je určený na používanie namiesto BASICu, Pascalu alebo AWK . Je určený na výučbu alebo prototypovanie, ale nie ako systémový programovací jazyk.
ABC malo veľký vplyv na dizajn jazyka Python, ktorý vyvinul Guido van Rossum, ktorý predtým v polovici osemdesiatych rokov niekoľko rokov pracoval na systéme ABC. 
Vlastnosti.
Jeho tvorcovia tvrdia, že programy v jazyku ABC majú zvyčajne približne štvrtinovú veľkosť oproti ekvivalentným programom v jazykoch Pascal alebo C a sú čitateľnejšie
Medzi kľúčové vlastnosti patrí:
ABC bola pôvodne monolitickou implementáciou, čo viedlo k neschopnosti prispôsobiť sa novým požiadavkám, ako je napríklad vytvorenie grafického používateľského rozhrania (GUI). ABC nemohol priamo získať prístup k základnému súborovému systému a operačnému systému .
Kompletný systém ABC obsahuje programovacie prostredie s editorom štruktúry (editor zameraný na syntax), návrhmi, statickými premennými (perzistentné) a viacerými pracovnými priestormi a je dostupný ako interpret – kompilátor . K roku 2020 , najnovšia verzia je 1.05.02 a je portovaná na Unix, DOS, Atari a Apple MacOS .
Príklad kódu.
Príklad funkcie na zhromaždenie množiny všetkých slov v dokumente:
 HOW TO RETURN words document: 
 PUT {} IN collection 
 FOR line IN document: 
 FOR word IN split line: 
 IF word not.in collection: 
 INSERT word IN collection 
 RETURN collection
Referencie.
Obsah tejto úpravy je prevzatý z existujúceho článku na anglickej Wikipédii na adrese pre určenie autora pozri jeho históriu.
Pyrazín

Pyrazín je heterocyklická aromatická organická zlúčenina. Pyrazín je menej zásaditý než pyridín, pyridazín a pyrimidín. Je to rozpúšťajúci sa kryštál alebo pevná látka podobná vosku, ktorá má silnú sladkú vôňu podobnú kukurici a orechom. Je to symetrická molekula, ktorá patrí do bodovej grupy D2h.
Pyrazín a mnohé alkylpyrazíny sú zlúčeniny, ktoré majú rôzne chute a vône a preto sa používajú v pečených a pražených potravinách. Uvádza sa, že tetrametylpyrazín (tiež známy ako ligustrazín) zachytáva superoxidový anión a znižuje produkciu oxidu dusnatého v ľudských granulocytoch.
Syntéza.
Existuje mnoho metód organickej syntézy, ktorými sa pripravujú pyrazín a jeho deriváty. Niektoré z nich patria medzi najstaršie syntézy, ktoré sa stále používajú.
Staedel–Rugheimerova syntézy pyrazínu (1876) pozostáva z reakcie 2-chlóroacetofenónu a amoniaku, čím vzniká aminoketón, ktorý kondenzuje a oxiduje sa za vzniku pyrazínu. Variantom tohto postupu je Gutknechtova syntéza pyrazínu (1879), tiež založená na kondenzačnej reakcii, ale odlišná spôsobom vzniku alfa-ketoamínu.
Gastaldiho syntéza (1921) je ďalším variantom:
Kondenzačná reakcia

Kondenzačná reakcia alebo kondenzácia je druh organickej chemickej reakcie, v ktorej sa zlučujú dve molekuly za vzniku jednej molekuly, pričom vzniká ďalšia malá molekula, typicky voda. Ak je touto molekulou voda, reakcia sa nazýva i dehydratačná reakcia. V kondenzačnej reakcii však môžu odstúpiť i iné molekuly, napríklad amoniak, etanol, kyselina octová a sulfán.
Adícia dvoch molekúl typicky prebieha po krokoch za vzniku adičného produkty, ktorý je v rovnováhe s reaktantmi, a často za straty molekuly vody (preto sa reakcia nazýva kondenzácia). Táto reakcia môže zahŕňať funkčné skupiny molekuly a je verzatilným druhom reakcie, ktorý prebieha v kyslých i zásaditých podmienkach a i v prítomnosti katalyzátora. Tento typ reakcie je životne dôležitý v biologických procesoch, pretože tvorí základ tvorby peptidovej väzby medzi aminokyselinami v proteosyntéze a takisto prebieha pri biosyntéze mastných kyselín.
Príklady.
Existuje mnoho variantov kondenzačných reakcií. Medzi bežné príklady patrí aldolová kondenzácia a Knoevenagelova kondenzácia, v ktorých sa tvorí voda ako vedľajší produkt. Okrem toho sem patrí o Claisenova kondenzácia a Dieckmanova kondenzácia (intramolekulárna Claisenova kondenzácia), v ktorých vznikajú alkoholy ako vedľajšie produkty.
Britney

Britney môže byť:
Diazín

Diazíny sú nenasýtené heterocyklické zlúčeniny, ktoré majú šesťčlenný kruh a obsahujú dva atómy dusíka. Tieto zlúčeniny sú aromatické. Majú štruktúru benzénu, v ktorom boli dve C–H skupiny nahradené atómom dusíka. Existujú tri izoméry:
Význam.
Diazíny sú materské zlúčeniny, z ktorých je odvodených mnoho dôležitých derivátov.
Pyridazín.
Medzi deriváty pyridazínu patria napríklad ftalazín a jeho deriváty, ktoré fungujú ako inhibítory karbonickej anhydrázy a používajú sa napríklad pri liečbe vysokého tlaku, na žalúdočné vredy, epilepsiu alebo osteoporózy. Takisto medzi ne patrí napríklad luminol, ktorý pri reakcii s peroxidom vodíka vydáva modré svetlo.
Pyrimidín.
Medzi jedny z najdôležitejších derivátov pyrimidínu patria báze nukleových kyselín, konkrétne cytozín, tymín a uracil.
Pyrazín.
Pyrazín sa redukuje na piperazín. Okrem toho patrí medzi pyrazínové deriváty napríklad farbivo safranín alebo neutrálna červeň, ktorá sa používa ako pH indikátor.
Pteridíny, flavíny.
Spojením pyrimidínu a pyrazínu vzniká pteridín a jeho rozšírením o benzénové jadro vzniká flavín. Medzi ich deriváty patria niektoré vitamíny, napríklad riboflavín (vitamín B2) a vitamín B9, a rôzne kofaktory enzýmových reakcií.
Acetoacetylkoenzým A

Acetoacetylkoenzým A alebo acetoacetyl-CoA je prekurzor syntézy HMG-CoA v mevalonátovej dráhe, ktorá vedie k biosyntéze cholesterolu. Je to anhydrid acetoacetátu a koenzýmu A. Má podobný význam v syntéze ketolátok (ketogenéze) v pečeni. Pri spracovaní ketolátok v tkanivách neprebieha rozklad acetoacetyl-CoA cez HMG-CoA, ale priamo na acetyl-CoA (ketolýza).
Syntéza a rozklad.
Acetoacetyl-CoA vzniká z acetyl-CoA, teda tioesteru kyseliny octovej a koenzýmu A, ktorý reaguje s enolátom druhej molekuly acetyl-CoA v Claisenovej kondenzačnej reakcii. Na acetoacetyl-CoA potom pôsobí HMG-CoA syntáza, ktorá naň pripája tretiu acetylovú skupinu a robí z neho HMG-CoA. Počas metabolizmu leucínu prebieha posledná reakcia v opačnom smere. U niektorých osôb sa môže prejaviť nedostatok acetoacetyl-CoA. Tento nedostatok patrí medzi poruchy metabolizmu ketolátok a izoleucínu, ktoré sú dedičné.
Pri využití acetoacetyl-CoA v tkanivách, napríklad v mozgu, dochádza k rozkladu acetoacetyl-CoA pomocou tiolázy na dve jednotky acetyl-CoA, ktoré potom vstupujú do Krebsovho cyklu.
Redukcia.
Okrem toho acetoacetyl-CoA substrátom i pre NADPH-dependentnú acetoacetyl-CoA reduktázu, známu ako PhaB, ktorá je súčasťou metabolickej dráhy, ktorý premieňa acetoacetyl-CoA na polyhydroxyalkanoát (PHA). Redukciou acetoacetyl-CoA vzniká ("R")-3-hydroxybutyryl-CoA, ktorý polymerizuje za vzniku PHA. Táto dráha je prítomná v baktériách, napríklad v "Ralstonia eutropha" a v kmeni PCC6803 Synechocystis.
Medvedia (vrch v Nízkych Tatrách)

Medvedia () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží juhovýchodne od osady Čierny Váh, približne juhovýchodne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa na východe strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a časti Priehyba. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a na katastrálnom území obce Východná. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Pohorelá a Heľpa, severovýchodne leží Liptovská Teplička a severným smerom osady Čierny Váh a Svarín. Vrch je súčasťou Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Medvedia je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha severovýchodným smerom z masívu Veľkej Vápenice () v hlavnom hrebeni medzi sedlom Priehyba a Priehybka. Západným smerom sa nachádza Javorový grúň () a Malá Vápenica (), severným Holica (), Mendíčka (), Zadný grúň () a Košariská (), východným Smrečiny (), Panská hoľa () a Ostrá () a južným Andrejcová () a Veľká Vápenica. Masív patrí do povodia Váhu, kde vodu odvádza riečka Ipoltica a jej prítoky; Medvedí potok zo západných svahov a Vápenica s Dikulou z južnej a východnej časti. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nízka hôľnatá vegetácia, umožňujúca nerušený kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Kozie chrbty, Vysoké a Západné Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená trasa, no východne situovanou dolinou Ipoltica a Dikula vedie modro značený turistický chodník z osady Čierny Váh do sedla Priehybka. Tam sa pripája na hrebeňovku (Cesta hrdinov SNP), z ktorej sa dá cez Veľkú Vápenicu prejsť na vrchol Medvedej.
Neúprosné ráno

Neúprosné ráno je názov debutového štúdiového album slovenského speváka Petra Lipu. Tento album v roku 1984 vydalo slovenské hudobné vydavateľstvo Opus.
V roku 2000 vyšla vo vydavateľstve Bonton albumu reedícia, ku ktorej na CD pribudli štyri hudobné bonusy.
Zásedný potok

Zásedný potok je potok v regióne Dolný Zemplín, na území obce Ruský Hrabovec v okrese Sobrance v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Beskydské predhorie. Ústi do Inovského potoka. Má dĺžku . Rád toku X. 
Prameň.
Pramení v vo východnej časti územia obce Ruský Hrabovec v lesnom extraviláne, na svahu pod slovensko – ukrajinskou štátnou hranicou cca 1 km južne od lesa "Halagov grúň".
Opis toku.
"Zásedný potok" tečie od prameňa východnou časťou územia obce Ruský Hrabovec cez lesný extravilán severozápadným smerom, mení smer na sever, preteká cez les "Halagov grúň", v priberá bezmenný pravostranný prítok, preteká zmiešaným lesným i poľnohospodárskym extravilánom, v priberá ďalší bezmenný pravostranný prítok a mení smer na západ, v priberá bezmenný pravostranný prítok, v priberá bezmenný ľavostranný prítok a mení smer na severozápad, preteká poľnohospodárskym extravilánom, v ústi do Inovského potoka ako jeho pravostranný prítok. 
"Zásedný potok" patrí do okresu Sobrance v Košickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Beskydské predhorie v geomorfologickom podcelku Ublianska pahorkatina. Nemá dôležitejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Zásedný potok" má nejasný pôvod. Z adjektíva "zásedný" bolo po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Zásedný potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. 
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1975.
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Zásedný potok" je jedinečným hydronymom (september 2022). 
Referencie.
Panská hoľa (vrch v Nízkych Tatrách; 1429 m n. m.)

Panská hoľa () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad obcou Liptovská Teplička, približne juhozápadne od Svitu. 
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a časti Priehyba. Leží na hranici Žilinského a Prešovského kraja, na rozhraní okresov Liptovský Mikuláš a Poprad a zasahuje na katastrálne územia obcí Východná a Liptovská Teplička. Najbližším sídlom je severovýchodne ležiaca Liptovská Teplička, juhozápadne sa nachádza Pohorelá a Heľpa a severozápadne osada Čierny Váh. Vrch je súčasťou Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Panská hoľa je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha severovýchodným smerom z masívu Heľpianskeho vrchu () v hlavnom hrebeni nad sedlom Priehybka. Severným smerom sa nachádza vrch Košariská (), Smrečiny () a Mohyla (), východným Skorkovec (), Opálené () a Kolibisko (), južným Holica (), Orlová (), Bartková () a Andrejcová () a západným Ostrá (), Veľká Vápenica (), Medvedia () a Temná (). Masív patrí do povodia Váhu; južné a východné svahy odvodňuje Ždiarsky potok do Čierneho Váhu, voda zo západnej časti odteká prítokmi Dikule do Ipoltice. Vrcholom vedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý lesný porast s hôľnatými plochami, umožňujúcimi rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Levočské vrchy, Kozie chrbty, Vysoké a Západné Tatry.
Ketolýza

Ketolýza je metabolická dráha, v ktorej dochádza k rozkladu ketolátok, teda ich katabolizmu. Tento proces umožňuje mitochondriám využívať ketóny ako palivo pre zisk energie. Ketolýzou vzniká viac energie na tvorbu ATP než v beta-oxidácii (oxidácii mastných kyselín). Opačným procesom ku ketolýze je ketogenéza, v ktorej sa syntetizujú ketolátky. 
Lokalizácia.
Ketogenéza prebieha hlavne v pečeni, zatiaľ čo ketolýza prebieha v bunkách mimo pečene, hlavne v srdci, mozgu a kostrovom svalstve. Ketolýza vyžaduje enzým SCOT (3-oxoacyl-CoA transferáza), ktorý je prítomný v mitochondriách všetkých cicavčích buniek okrem hepatocytov.
Aj keď bunky typu II v pľúcnom mechúriku obsahujú monokarboxylátové transportéry, ktoré presúvajú prekurzory β-hydroxybutyrátu do cytoplazmy, kvôli absencii ketolytických enzýmov nie sú tieto bunky schopné katabolizovať β-hydroxybutyrát.
Kardioprotektívne efekty SGLT2 inhibítorov boli pripísané zvýšenej hladine ketolátok a zvýšenej ketolýze.
Dráhy.
Ketolátky sa syntetizujú v hepatocytoch, odkiaľ sa cez cievy dostávajú do ostatného tkaniva. V menších množstvách prebieha ketogenéza i v obličkách a astrocytoch. Po prestúpení ketolátok (hlavne acetoacetátu a β-hydroxybutyrátu) do tkaniva dochádza k ich rozkladu na acetylkoenzým A, ktorý vstupuje do Krebsovho cyklu, vďaka ktorému sa premieňa na chemickú energiu.
Reakcie.
Najbežnejšou ketolátkou je β-hydroxybutyrát. Ten sa po vstupe do tkaniva premieňa na acetoacetát pôsobením β-hydroxybutyrátdehydrogenázy:
Acetoacetát, ktorý tiež môže cirkulovať v krvi, sa potom premieňa na acetoacetyl-CoA, v reakcii, ktorú katalyzuje SCOT:
V poslednej reakcii sa acetoacetyl-CoA rozkladá pôsobením tiolázy za vzniku dvoch jednotiek acetylkoenzýmu A:
Acetyl-CoA potom vstupuje do Krebsovho cyklu, pomocou ktorého z neho vzniká energia. NADH sa presúva do dýchacieho reťazca.
Aakuluujjusi

Aakuluujjusi je bohyňa stvoriteľka v inuitskom náboženstve.
Podľa mýtu zo svojho oblečenia vytvorila zvieratá – najskôr zo svojich nohavíc stvorila soby a mihnutím ruky im dala kly, potom zo svojho kabátu stvorila mrože a dala im parohy. Zvieratá ale útočili na ľudí, ktorí ich chceli uloviť, preto Aakuluujjusi vymenila sobom kly za parohy a mrožom parohy za kly. Napriek tomu boli soby príliš rýchle na to, aby ich ľudia ulovili, preto Aakuluujjusi sobom ešte otočila chlpy srsti na bruchu. Tie sa im zachycovali o vietor, čo ich dostatočne spomalilo.
Menestratos (sochár)

Menestratos () bol grécky sochár z Atén v 4. storočí pred Kr.
Zo starovekých autorov sa o ňom zmienili Plínius a Tatianos. Podľa Plínia bol autorom sochy Herkula, ktorá mala v Ríme mnoho obdivovateľov. Nemenej slávna bola aj jeho socha bohyne Hekaty, ktorú bolo možné vidieť v posvätnom okrsku za chrámom Diany (Artemidy) v Efeze. Miestni kňazi vraj varovali návštevníkov, že im môže poškodiť oči jasná žiara jej bieleho mramoru. Kresťanský apologét Tatianos uvádza, že Menestratos zhotovil sochu poetky "Learchis" (inak neznámej), ktorú s inými sochami známych gréckych umelcov previezli do Ríma.
V roku 1898 sa v boiótskom kostole "Agios Georgios", na mieste starovekej Akraifie (dnes Akrefnio, predtým Karditsa), našiel vápencový podstavec zo sochy hrdinu Ptóia so signatúrou Menestrata z Atén. Na tomto mieste objavili aj iné podstavce zo sôch. Nápis je datovaný do 4. stor. pred Kr. a predpokladá sa, že sochárom mohol byť Menestratos, o ktorom hovorili Plínius a Tatianos.
"Hranaté zátvorky v starogréckom nápise znamenajú doplnenie medzier (lacunae) a označujú písmená, ktoré sú nečitateľné alebo úplne stratené."
Socha bola s najväčšou pravdepodobnosťou vyrobená z bronzu, keďže išlo o najpopulárnejší materiál v archaickom období, kým v cisárskom období to bol mramor.
Panská hoľa

Panská hoľa môže byť:
Bachmut

Bachmut (ukr. aj rus. Бахмут, do r. 2016 Artemivsk), je mesto na východe Ukrajiny v Doneckej oblasti, centrum Bachmutského rajónu. Na začiatku roku 2022 malo mesto približne 70-tisíc obyvateľov. V dôsledku ruskej invázie na Ukrajinu a takmer rok trvajúcich bojov bolo takmer úplne zničené.
Prvá písomná zmienka o Bachmute pochádza z roku 1571, keď túto oblasť kontrolovali kozáci, no dlhodobo čelili nájazdom Krymských Tatárov, kvôli čomu bola v roku 1703 na mieste dnešného mesta postavená pevnosť. V rokoch 1753 – 1775 slúžil ako centrum tzv. Slovianoserbie, územia osídleného Srbmi, Rumunmi a inými národmi pochádzajúcimi najmä z Osmanskej ríše. Prelomovou udalosťou v dejinách mesta bolo objavenie rozsiahlych ložísk kamennej soli v roku 1876 v blízkom meste Soledar. Bachmut a jeho okolie sa odvtedy stali jedným z centier ťažby soli v Rusku a neskôr na Ukrajine. Po prevzatí moci boľševikmi bolo mesto premenované na "Artemivsk" po revolucionárovi Fedirovi Serhejevovi, ktorý používal pseudonym "Artem." Počas vojny na Donbase ho v roku 2014 dočasne obsadili proruskí separatisti, no Ukrajine sa ho podarilo dobyť naspäť. V súlade s dekomunizačnými zákonmi bol Artemivsk v roku 2016 premenovaný späť na Bachmut.
Najdôležitejším odvetím priemyslu bola ťažba kamennej soli – hoci samotná ťažba prebieha v neďalekom Soledare, sídlo ťažobnej spoločnosti ArtemSiľ je v Bachmute. Významná bola aj produkcia alkoholických nápojov, najmä vína a likérov.
Aj Bachmut zasiahla ruská invázia na Ukrajinu v roku 2022, keďže jedným z hlavných cieľov Rusov bolo získať kontrolu nad celým Donbasom. Po dobytí Sjevjerodonecka a Lysyčanska v júli 2022 sa Rusi zamerali práve na Bachmut, ktorý im stojí v ceste postupu na aglomeráciu Kramatorsk-Sloviansk. Mesto sa stalo terčom intenzívnych raketových útokov, ktoré zabili a zranili aj civilistov. V máji 2023 sa ho podarilo ruským jednotkám, predovšetkým žoldnierom z Wagnerovej skupiny, dobyť, no boje v jeho okolí aj priamo v ňom neustali, pretože sa ukrajinské sily v rámci letnej protiofenzívy snažia mesto dobyť späť.
Kramatorsk

Kramatorsk (ukr. Краматорськ) je mesto v Doneckej oblasti na východe Ukrajiny, v oblasti Doneckej panvy. Je centrom Kramatorského rajónu a od roku 2014 plní aj funkciu administratívneho centra Doneckej oblasti, keďže pôvodné hlavné mesto Doneck je pod kontrolou proruských separatistov. Samotné mesto malo v roku 2021 približne 150 000 obyvateľov, celá aglomerácia spolu s mestami Sloviansk, Družkivka a Konsťantynivka okolo 450 000 obyvateľov.
Kramatorsk vznikol v druhej polovici 19. storočia vďaka výstavbe stanice na Kursko-azovskej železničnej trati. Mesto sa ďalej rozvíjalo spolu s rozmachom priemyslu na celom Donbase. Po prvej svetovej vojne ho najprv krátko ovládala Ukrajinská ľudová republika a následne sa dostal do rúk Sovietskeho zväzu. V roku 1932 sa Kramatorsk stal oficiálne mestom a ďalej rástol. Vrchol populácie dosiahol začiatkom 90. rokov 20. storočia, keď mal viac ako 200 000 obyvateľov, no odvtedy toto číslo stále klesá.
Najdôležitejším odvetvím priemyslu v meste je výroba ťažkých strojov pre baníctvo a metalurgiu. Kramatorsk je aj sídlom niekoľkých vysokých škôl, vrátane troch, ktoré sa sem presunuli v roku 2014 z okupovaného Donecka.
Kramatorsk bol rovnako ako celý Donbas zasiahnutý ruskou inváziou na Ukrajinu. 8. apríla 2022 ruské jednotky zasiahli miestnu železničnú stanicu dvoma raketami typu Točka-U s kazetovou muníciou. Podľa ukrajinských orgánov zahynulo 63 ľudí (z toho 9 detí), keďže práve prebiehala rozsiahla evakuácia civilistov do bezpečnejších častí Ukrajiny. Dobytie Donbasu, a teda aj Kramatorska, je momentálne hlavným cieľom ruských vojsk. Ostreľovanie mesta tak naďalej pokračuje a pribúdajú i civilné obete, no k 1. februáru 2024 je Kramatorsk stále pod ukrajinskou kontrolou.
Kelsos

Kelsos (, ; žil okolo roku 170) bol helenistický filozof z Alexandrie, zaraďovaný k platonizmu.
Spísal prvú filozofickú kritiku kresťanstva, o ktorej sa zachovala zmienka – spis "Logos Aléthés" (). Samotné dielo sa nedochovalo, známe sú len útržky obsiahnuté v polemike kresťanského apologéta Órigena "Kata Kelsú" (). Podľa týchto poznatkov Kélsos kritizoval kresťanskú vieru v zjavenie, misionársku prax a väzbu kresťanstva na starozákonné židovstvo. Mal za to, že všetkým ľuďom spoločný logos je prístupný nie cez zjavenie, ale prostredníctvom intelektuálnej námahy a ctnostného života.
Jenna Ortegová

Jenna Ortega (; * 27. september 2002, Coachella Valley, Kalifornia, USA) je americká herečka, známa zo seriálu "Wednesday" (2022) 
Detstvo a mladosť.
Pochádza zo šiestich detí, z ktorých sa narodila ako štvrtá. Jej otec je mexického a amerického pôvodu a jej matka je mexického a portorického pôvodu.
Kariéra.
Ortega sa herectvu venuje od šiestich rokov. Objavila sa vo viacerých televíznych seriáloch, ako napríklad "C.S.I New York". Ďalej získala príležitosť účinkovať vo filme "Iron Man 3" z roku 2013 a v rovnakom roku si zahrala tiež vedľajšiu úlohu v horore "Insidious a v seriáli" Wednesday".
O dosť viac hereckého priestoru získala v televíznom seriáli "Jane the Virgin", kde stvárnila hlavnú postavu v mladom veku. V roku 2018 si zahrala hlavnú úlohu vo filme "Slon na úteku", kde za svoj herecký výkon získala pozitívne ohlasy filmových kritikov. O rok neskôr, hosťovala v televíznom seriáli "TY", po boku Penna Badgleyho, Elizabeth Lail a Victorie Pedretti.
V roku 2020 bola obsadená do televízneho seriálu "Jurský svet: Kriedový kemp". V rovnakom roku, získala jednu z úloh v piatom pokračovaní filmu "Vreskot", kde si zahrala po boku Neve Campbell, Courteney Cox a Davida Arquettea. Film však kvôli covid19, mal premiéru až v roku 2022. Ortegová sa objavila aj v pokračovaní, ktoré malo premiéru v roku 2023. 
Po boku Brittany Snow, Mii Goth a Owena Campbella, si zahrala aj v horore X, z roku 2022, ktorý získal zmiešané recenzie. V rovnakom roku, bola obsadená do úlohy "Wednesday", v televíznom seriáli, ktorý režíroval Tim Burton. V televíznom seriáli si zahrala aj pôvodná predstaviteľka Wednesday, Christina Ricciová.
Malá Vápenica

Malá Vápenica () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží južne od osady Čierny Váh, približne juhovýchodne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa na východe strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a časti Priehyba. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a na katastrálnom území obce Východná. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Pohorelá a Heľpa, východne leží Liptovská Teplička a severným smerom osady Čierny Váh a Svarín. Vrch je súčasťou Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Malá Vápenica je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha severozápadným smerom z masívu Veľkej Vápenice () v hlavnom hrebeni medzi sedlom Priehyba a Priehybka. Západným smerom sa nachádza Javorový grúň (), Veľký bok (), Nemecká () a Holica (), severným Mendíčka (), Oselná () a Zadný grúň (), východným Košariská (), Panská hoľa () a Medvedia () a južným Veľká Vápenica a Kolesárová (). Masív patrí do povodia Váhu, kde vodu odvádza riečka Ipoltica a jej prítoky; Medvedí potok z východných svahov a Široký potok z juhozápadnej časti. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý lesný porast s rozsiahlymi odlesnenými plochami, umožňujúcimi rozhľad. Z vhodných miest je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Kozie chrbty, Vysoké a Západné Tatry a Veporské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená trasa, no západne situovanou dolinou Ráztoky vedie žlto značený turistický chodník z rázcestia Ipoltica (napojenie na chodník z osady Čierny Váh) do sedla Priehyba. Tam sa pripája na hrebeňovku (Cesta hrdinov SNP), z ktorej sa dá cez Veľkú Vápenicu prejsť na vrchol po hrebeni.
Moanin'

Moanin' je názov anglickej verzie debutového štúdiového album slovenského speváka Petra Lipu. Tento album v roku 1984 vydalo slovenské hudobné vydavateľstvo Opus.
Blues z lipového dřeva

Blues z lipového dřeva je názov spoločného hudobného projektu slovenského speváka Petra Lipu a kapely Luboš Andršt Blues Band, ktorý ako štúdiový album vydalo v roku 1984 hudobné vydavateľstvo Supraphon.
Ménas z Pergamonu

Ménas () bol starogrécky sochár z Pergamonu.
Ménas, syn Aianta z Pergamonu, bol činný zrejme v 3. stor. pred Kr. (iné zdroje uvádzajú 2. stor. pred Kr.). Od starovekých autorov nemáme o ňom správy. Svedectvom tvorby tohto umelca je jeho menom signovaná mramorová socha Alexandra Veľkého, ktorú objavili v roku 1896: 
Náleziskom tejto sochy bola archeologická lokalita starovekého lýdskeho mesta Magnésia pod Sipylom (dnes Manisa, Turecko) Socha je vytesaná z jemného bieleho mramoru (výška tela 1,9 m, výška hlavy 42 cm, obe časti sa našli oddelene). Ľavá ruka sochy zviera rukoväť dnes už chýbajúceho meča a je pravdepodobné, že pravá ruka, ktorá chýba, držala bronzový oštep. Ménas zobrazil Alexandra Veľkého v podobe boha Apolóna a rad otvorov okolo hlavy prezrádza, že boh bol pravdepodobne korunovaný vavrínovým vencom z kovu. 
Nápis na mramorovom podstavci zo sochy pripisujúci dielo pergamskému sochárovi datujú do 3. stor. pred Kr. Z toho sa dá usúdiť, že socha Alexandra je pergamského pôvodu (niektoré z najvýznamnejších diel vyrobili v Pergamone a toto obdobie sa často označuje ako helenistický „barok“). Socha sa v súčasnosti nachádza archeologickom múzeu v Istanbule pod inv. číslom 709.
Staré uhlisko

Staré uhlisko je potok v regióne Horehronie, na území obce Pohronský Bukovec v okrese Banská Bystrica v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Nízke Tatry. Ústi do Bukovca. Má dĺžku . Rád toku IV. 
Prameň.
Pramení v na severovýchodnom svahu vrchu (aj les aj pasienok) "Mlynárová" s v lesnom extraviláne, v severnej časti územia obce Pohronský Bukovec.
Opis toku.
Od prameňa tečie "Staré uhlisko" severnou časťou územia obce Pohronský Bukovec juhovýchodným smerom cez lesný extravilán, v priberá bezmenný pravostranný prítok a zároveň pretína lesnú cestu, v priberá ďalší bezmenný pravostranný prítok z úpätia vrchu "Mlynárová" s , pokračuje v toku cez lesný extravilán v severnej časti územia obce Pohronský Bukovec bez zmeny smeru, v ústi do vodného toku Bukovec ako jeho pravostranný prítok v povodí Hrona.
"Staré uhlisko" patrí do okresu Banská Bystrica v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Nízke Tatry v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry. Nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Staré uhlisko" má pôvod v terénnom názve "Staré uhlisko" vo význame "dávnejšie vzniknutý, už viac rokov trvajúci" a "miesto - pôvodná lokalita využívaná na pálenie drevného uhlia". Produkcia drevného uhlia ako jedného z produktov rozkladu dreva za vysokých teplôt bez prístupu alebo s obmedzeným prístupom vzduchu mala na Slovensku tradíciu od stredoveku až do druhej polovice 19. storočia s hlavným odberateľom hutníctvom, keď bola nahradená výrobou v kovových peciach. Dvojslovný názov terénneho objektu bol bez zmeny prenesený na vodný tok. Takto utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Staré uhlisko" je súčasťou početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1987.
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Staré uhlisko" je jedinečným hydronymom (september 2022). 
Referencie.
Holica (vrch v Nízkych Tatrách; 1617 m n. m.)

Holica () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Liptovskou Tepličkou, približne juhozápadne od Svitu. 
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a časti Kráľova hoľa. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Liptovská Teplička. Najbližším sídlom je severne ležiaca Liptovská Teplička, južne situované sú obce Pohorelá, Vaľkovňa a Šumiac. Vrch je súčasťou Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Holica leží v rázsoche, ktorý vybieha severným smerom z Orlovej () v hlavnom hrebeni Kráľovohoľských Tatier. Západne sa nachádza Andrejcová (), Veľká Vápenica () a Ostrá (), severne Panská hoľa (), Opálené () a Kolibisko (), východne Záturňa (), Dzurová () a Kráľova hoľa () a južne Stredná hoľa (), Orlová a Bartková (). Oblasť patrí do povodia Váhu; západnú časť odvodňuje Staníkov potok do Ždiarskeho potoka, voda z východných svahov odteká Holičnou do Čierneho Váhu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nízka hôľnatá vegetácia s nesúvislým porastom kosodreviny, ktorá umožňuje rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Levočské vrchy, Kozie chrbty, Vysoké a Západné Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená trasa, no severozápadne prechádza Ždiarskou dolinou modrý chodník z Liptovskej Tepličky cez Budnárku na Andrejcovú a južne po hlavnom hrebeni červeno značená magistrála Cesta hrdinov SNP z Veľkej Vápenice na Kráľovu hoľu.
Ján Marosz

Mgr. Ján Marosz (* 18. jún 1978, Žilina) je slovenský politik. V rokoch 20172020 bol poslancom Národnej rady SR za hnutie OĽaNO.
Životopis.
V rokoch 19841992 navštevoval základnú školu v Žiline-Vlčinciach, v rokoch 19921996 Gymnázium sv. Františka z Assisi v Žiline a v rokoch 19982003 absolvoval štúdium nemeckého jazyka a katechetiky na Filozofickej fakulte Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre.
Pracoval ako učiteľ, neskôr bol manažérom v strojárskom priemysle. V roku 2014 bol ocenený Radom Ďurka Langsfelda za boj proti korupcii, kde upozornil na úradníka pýtajúceho si 1000-eurový úplatok.
Politická kariéra.
Začínal ako krajský predseda Mostu-Híd v Žiline. Po čase sa rozhodol z funkcie odstúpiť. Vo voľbách v roku 2016 kandidoval do Národnej rady Slovenskej republiky za hnutie Obyčajní ľudia a nezávislé osobnosti. Zvolený nebol, poslancom sa stal v roku 2017 ako náhradník Daniela Lipšica, ktorý abdikoval kvôli dopravnej nehode. V hnutí sa angažoval najmä v oblasti dopravy, vystupoval ako tzv. tieňový minister dopravy. Bol členom Ústavnoprávneho výboru NR SR. V novembri 2017 bol zvolený do zastupiteľstva Žilinského samosprávneho kraja.
V nasledujúcich voľbách kandidoval z miesta 145 a do parlamentu sa opäť nedostal, ale získal miesto štátneho tajomníka ministerstva dopravy, kde však zotrval iba dva týždne. Neskôr pôsobil ako poradca premiérov Igora Matoviča a Eduarda Hegera.
Po viacerých neúspešných pokusoch o zmenu fungovania v rámci hnutia Slovensko (bývalé OĽANO) sa s ďalšími členmi rozhodol ukončiť členstvo a spoluprácu s hnutím Slovensko pod vedením Igora Matoviča.
Slovenský pozemkový fond.
V októbri 2021 minister pôdohospodárstva Samuel Vlčan navrhol Marosza za riaditeľa Slovenského pozemkového fondu. Hoci na funkciu sa uskutočnili dve kolá výberových konaní, Marosz sa ani jedného nezúčastnil. Premiér Eduard Heger to odôvodnil slovami, že ide o „politické rozhodnutie“.
Ako riaditeľ sa Marosz venoval aj odhaľovaniu podozrivých aktivít z minulosti SPF. V máji 2023 ho na poste vystriedal Henrich Haščák.
Osobný život.
Považuje sa za konzervatívca. Jeho manželkou je hudobníčka a publicistka Diána Marosz, spolu majú tri deti.
Heľpiansky vrch

Heľpiansky vrch () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Heľpou, približne severovýchodne od Brezna. 
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a časti Priehyba. Leží na hranici Žilinského, Prešovského a Banskobystrického kraja, na pomedzí okresov Liptovský Mikuláš, Poprad a Brezno a zasahuje na katastrálne územie obcí Východná, Liptovská Teplička a Heľpa. Najbližšími sídlami sú južne situované obce Pohorelá a Heľpa, severovýchodne leží Liptovská Teplička. Vrch je súčasťou Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Heľpiansky vrch leží v hlavnom hrebeni Kráľovohoľských Tatier, nad sedlom Priehybka, medzi Veľkou Vápenicou () a Andrejcovou (). Severným smerom leží Veľká Vápenica, Medvedia () a Košariská (), východným Panská hoľa (), Ostrá () a Andrejcová, južným Skalka () a Stajňová () a západným Kolesárová (), Oravcová () a Zadná Široká (). Severné svahy odvodňuje Ždiarsky potok do Váhu, voda z južných odteká potokom Hučanské do Hrona. Vrcholom vedie Cesta hrdinov SNP.
Výhľady.
Hrebeň i vrcholovú časť pokrýva prevažne nízka hôľna vegetácia, umožňujúca kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať okolité vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Levočské vrchy, Vysoké a Západné Tatry, Kremnické vrchy, Poľanu, Veporské a Stolické vrchy.
Holland Rodenová

Holland Rodenová (; * 7. október, 1986, Dallas, Texas, USA) je americká herečka. Jej najznámejšou úlohou bola postava Lydie Martinovej, v televíznom seriáli "Teen Wolf".
Detstvo a mladosť.
Rodenová sa narodila v Dallase v štáte Texas, kde navštevovala Hockaday School, súkromnú školu pre dievčatá. Pochádzala z lekárskej rodiny a špecializovala sa na molekulárnu biológiu a získala titul na UCLA, v odbore Women's Studies a tri a pol roka strávila v predmedicínskom vzdelávaní s cieľom stať sa kardiotorakálnym chirurgom. Neskôr školu zanechala, aby sa mohla venovať herectvu. 
Kariéra.
Na začiatku svojej kariéry, Rodenová hrala v epizódnych rolách, vo viacerých televíznych seriáloch. 
Od roku 2011 do roku 2017 hrala v tínedžerskej nadprirodzenej dráme "Teen Wolf", kde stvárnila Lydiu Martin. Televízny seriály získal pozitívne ohlasy filmových kritikov a bol úspešný. 
V roku 2018 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "Channel Zero", kde stvárnila Zoe Woods, mladú ženu, ktorá bojuje s duševnou chorobou. V roku 2020 stvárnila hlavnú postavu vo filme "Follow me" a o rok neskôr, získala jednu z vedľajších úloh v televíznom seriály, "Zákon gangu:Mayovia".
V septembri 2021 bolo oznámené, že Paramount+ si objednal film "Teen Wolf", pričom Jeff Davis sa vrátil ako scenárista a výkonný producent filmu. Väčšina pôvodných členov obsadenia, vrátane Rodenovej, si svoje úlohy zopakovala. Film mal premiéru 26. januára 2023.