burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Bratia Massabki

Abdel Moati Massabki, Francis Massabki a Raphael Massabki boli traja sýrski rodní bratia a maronitskí katolíci. Boli zabití pre svoju vieru počas občianskeho konfliktu v pohorí Libanonu a Damasku v noci z 9. na 10 júla 1860. Katolícka cirkev ich uctieva ako svätých mučeníkov.
Život.
Budúci mučeníci pochádzali z bohatej maronitskej rodiny. Francis, Abdel Moati a Raphael mali ešte štvrtého brata Abdallaha, ktorý sa v dospelosti stal kňazom. Okrem nich mali ešte sestry Mariam a Martu. Vyrastali v maronitskej katolíckej cirkvi v čase náboženského a politického prenasledovania. Všetci bratia boli praktizujúcimi kresťanmi, ktorí sa pravidelne venovali modlitbe.
Francis Massabki.
Francis mal osem detí a bol obchodníkom s hodvábom. Medzi ľuďmi bol známy pre svoju štedrosť a veľkú úctu k ružencu.
Abdel Moati Massabki.
Abdel bol ženatý, mal päť deti a učil v miestnej škole riadenej františkánmi. Bol mužom hlbokej viery a pravidelne sa zúčastňoval bohoslužieb.
Raphael Massabki.
Raphael bol z bratov Massabki najmladším a v čase smrti nezadaným. Prechovával veľkú úctu k Panne Márii. Nasledoval náboženské správanie starších bratov a počas bohoslužieb slúžil ako sakristián.
Mučeníctvo.
Počas občianskeho konfliktu v pohorí Libanonu a Damasku, ktorý vypukol v apríli 1860, bolo vyhladených viac ako 60 dedín. (Odhaduje sa, že o život prišlo cez 12 000 kresťanov v Libanone a 11 000 v Sýrii v rámci Osmanskej ríše.) 
Keď sa konflikt priblížil aj k ich bydlisku, útočníci podpálili kresťanskú štvrť v Damasku. Bratia Massabki (okrem Abdallaha, ktorý v tom čase nebol s nimi) spolu s ďalším davom našli útočisko v kláštore Kustodie Svätej zeme Rádu menších bratov v Bab Touma v Damasku. Miestny kňaz Emmanuel zvolal ľudí do kostola, kde sa vyspovedali a prijali Eucharistiu. Ten bol v noci na 10. júla 1860 napadnutý moslimskou skupinou Drúzov. 
Keď útočníci postupne našli bratov, vyzvali ich, aby sa vzdali svojej kresťanskej viery s tým, že ich poslal Sheikh, ktorí im sľubuje ušetrenie od smrti, ak prestúpia na islam. 
Keď to bratia Massabki odmietli, útočníci ich spolu s ďalšími ôsmimi františkánmi zabili mečmi. Podľa svedkov boli všetci jedenásti popravení ľudia v krátkom čase pochovaní v kláštore.
Úcta.
Beatifikačný proces skupiny damašských mučeníkov (ôsmi zabití františkáni a bratia Massabki), sa začal 17. decembra 1885, čím dostali titul služobníci Boží. Dňa 7. októbra 1926 podpísal pápež Pius XI. dekrét o mučeníctve bratov Massabki. Všetci boli blahorečení spolu 10. októbra 1926 v bazilike sv. Petra pápežom Piom XI.
Svätořečení boli taktiež spolu v nedeľu 20. októbra 2024 na Svätopeterskom námestí pápežom Františkom.
Ich liturgická pamiatka pripadá na 10. júl. Ako mučeníci sú tradične vyobrazovaní s palmovými vetvami. Ich spiritualita bola založená na jednoduchej, ale hlbokej viere prežívanej pravidelne dennodenne, napriek ich bohatstvu.
Michal Baránik

Prof., Ing. Michal Baránik, CSc. (* 26. september 1928, Ruská Nová Ves† október 2018, Bratislava) bol slovenský ekonóm, vysokoškolský pedagóg a politik HZDS v 90. rokoch 20. storočia.
Životopis.
V rokoch 19501954 študoval na Vysokej škole ekonomickej v Bratislave. Absolvoval viacero štúdijných ciest v zahraniční (ZSSR, Juhoslávia, Nórsko). Od roku 1954 pôsobil ako odborný asistent na Vysokej škole ekonomickej, kde sa v roku 1964 stal vedúcim katedry plánovania národného hospodárstva. Z politických dôvodov bol v roku 1970 presunutý do výskumu, Československého výskumného ústavu práce a sociálnych vecí, kde zotrval do roku 1977. V rokoch 19781989 pracoval v Ústave ekonomiky a riadenia priemyslu v Bratislave. Po Nežnej revolúcii sa mohol opäť vrátiť k pedagogickej činnosti. V rokoch 19891991 a 19921994 pôsobil ako vedúci katedry hospodárskej politiky Národohospodárskej fakulty. Od roku 1990 bol profesorom.
Zapojil sa aj do politického života. V rokoch 19901991 pôsobil ako námestník ministra hospodárstva SR. Po vzniku HZDS bol jedným z jeho ekonomických expertov a po parlamentných voľbách v roku 1994 za toto hnutie zasadal v NR SR. V parlamente pôsobil vo výbore pre financie, rozpočet a menu, pričom od februára do septembra 1998 bol jeho predsedom.
Samo Marec

Samuel Marec (* 19. júl 1982, Poprad) je slovenský publicista, bloger, copywriter, prekladateľ a spisovateľ.
Životopis.
Pochádza z rodiny tatranského spisovateľa, dramatika a horolezca Antona Mareca a športovej referentky a turistickej sprievodkyne Viery Marecovej. Detstvo prežil vo Vysokých Tatrách, ktoré zostávajú častou témou aj v jeho publicistickej a knižnej tvorbe.
Absolvoval gymnázium na ulici Dominika Tatarku v Poprade a následne v rokoch 20032010 magisterské štúdium polonistiky na Fakulte humanitných vied Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici so študijným pobytom na Jagelovskej univerzite v Krakove v rokoch 20082010.
V rokoch 20102017 pracoval ako copywriter a kreatívny tím líder v reklamnej agentúre Jandl. Od roku 2016 pracuje ako kreatívec na voľnej nohe pre marketingovú agentúru Wait What.
Popri kreatíve sa venuje prekladateľstvu z poľštiny a angličtiny, vlastnej knižnej tvorbe a publicistike. Na blogu denníka "SME" publikoval v rokoch 20082014 približne 400 príspevkov. Po vstupe finančnej skupiny Penta do vydavateľstva Petit Press a následnom odchode časti redakcie "SME" do novovznikajúceho "Denníka N", prešiel na prispievanie do tamojšieho blogu. Od marca 2015 v "Denníku N" prispieva aj redakčnými článkami, prevažne o športe a spoločenskom dianí. Od marca 2019 sa potom opäť vrátil aj k publikovaniu pre denník "SME". Býva radený medzi najznámejších a najčítanejších slovenských blogerov. V rokoch 2016 a 2018 pôsobil v porote ocenenia Novinárska cena.
Do slovenčiny preložil niekoľko desiatok kníh viacerých svetových autorov (Anne Applebaumová, Truman Capote, Francis Fukuyama, Ivan Krastev, Stanisław Lem, Walter Tevis a ďalší).
Zoznam členov Académie des beaux-arts (voľní členovia)

Toto je zoznam bývalých a súčasných členov Académie des Beaux-Arts v sekcii VI: voľní členovia.
Kreslo 2.
Toto kreslo bolo zrušené v roku 1959.
Kreslo 9.
Toto kreslo bolo v roku 1985 presunuté do sekcie VII.
Kreslo 11.
Kreslo vytvorené dekrétom z 18. júna 1946.
Kreslo 12.
Kreslo vytvorené dekrétom 18. júna 1946 a zrušené dekrétom 28. novembra 1956.
Kreslo 13.
Kreslo vytvorené dekrétom z 8. júna 1998.
Tobolka (rozlišovacia stránka)

Tobolka môže byť:
Brhlov potok

Brhlov potok, staršie Brhlov je vodný tok v Kysuckých Beskydách a Kysuckej vrchovine na území okresu Čadca. Je to pravostranný prítok riečky Vychylovky s dĺžkou približne 3 km. Preteká územím Chránenej krajinnej oblasti Kysuce.
Priebeh toku.
Potok pramení vo východnej časti Kysuckých Beskýd, v geomorfologickom podcelku Rača, na severozápadných svahoch vrchu Májov () v blízkosti slovensko-poľskej hranice, v nadmorskej výške približne Od prameňa pod hlavným beskydským hrebeňom tečie lesnatým územím južným smerom do lokality Pri posede, kde priberá dva pravostranné prítoky. Pokračuje údolím, priberá ďalší pravostranný a dva ľavostranné prítoky spod Májova a opúšťa Kysucké Beskydy. Vteká do Bystrickej brázdy, podcelku Kysuckej vrchoviny, kde rozširujúcim sa údolím pokračuje do osady Podrycierová, patriacej k Vychylovke, miestnej časti Novej Bystrice. Podteká hlavnú cestu a v nadmorskej výške cca ústi pravostranne do Vychylovky, prítoku Bystrice v povodí rieky Kysuca. 
Brhlov potok pramení a celou dĺžkou preteká len katastrálnym územím obce Nová Bystrica v okrese Čadca v Žilinskom kraji. Potok má zväčša menšie bezmenné prítoky.
Sópatros z Pafosu

Sópatros () bol grécky autor komédií (i flyackých komédií) a paródií na konci 4. a na začiatku 3. storočia pred Kr..
Sópatros z Pafosu žil podľa Athénaia od čias Alexandra Veľkého až do čias egyptského vládcu Ptolemaia Filadelfa. Značnú časť svojho života zrejme strávil v Alexandrii (možno nikdy nepôsobil v južnej Itálii, kde sa flyacká komédia zrodila). Zachovalo sa od neho štrnásť názvov hier (všetky sú známe len z fragmentov).
Okrem diel s mytologickým námetom ako "Hippolytos" a "Orestes", zrejme paródií, napísal napr. i hru s názvom "Bakchis" ("Βακχίς" – meno hetéry), hru "Nápadníci Bakchidy" (Bakchidos mnéstéres – Βακχίδος μνηστῆρες) a hru "Manželstvo Bakchidy" (Bakchidos gamos – Βακχίδος γάμος). Možno tu ide o trilógiu zloženú na zápletkách novej komédie (pokiaľ tu nejde len o rôzne názvy pre tú istú hru). V niektorých hrách si Sópatros robil žarty zo súčasných osobností, filozofov či vojakov. V hre "Faké" ("Φακῆ – „Šošovicová polievka“") spomína meno Thibróna syna Tantala, vodcu žoldnierov, ktorý zabil Harpala, pokladníka Alexandra Veľkého. Thibrón bol neskôr na úteku v roku 324 pred Kr. porazený Ptolemaiovým generálom Ofellom a následne v roku 322 pred Kr. zabitý. Táto hra bola zrejme napísaná pomerne skoro po týchto udalostiach. Podobne jeho dielo "Galovia" ("Γαλάται – Galatai") vzniklo pravdepodobne po víťazstve Ptolemaia II. proti Galom v roku 270 pred Kr. Zdá sa, že to vedie k záveru, že Sópatros písal komédie približne od roku 315 až do roku 275 pred Kr., t. j. počas štyridsiatich rokov.
Exhumácia (hrob)

Exhumácia je úkon, pri ktorom je zosnulá osoba alebo jej telesné ostatky po pochovaní vykopané alebo vyňaté z hrobu.
Dôvody exhumácie.
Príčina exhumácie zosnulej osoby môže byť rôznej povahy. V súčasnosti ide najčastejšie o "právny dôvod", akým je vykopanie ostatkov kvôli určeniu príčiny smrti. Ďalšími situáciami je nájdenie ľudských pozostatkov počas stavebných alebo archeologických prác. Na úradnú, súdnu alebo súkromnú žiadosť môžu byť telesné pozostatky prevezené na iné miesto (napríklad pri sťahovaní pozostalých alebo rušení cintorína). Môže ísť tiež o obnovenie pochovávania po uplynutí platnosti koncesie.
Ďalšími dôvodmi, ktoré sú "protiprávne"'a trestné, môže byť hanobenie mŕtveho či nekrofília. V minulosti sa vyskytli aj ďalšie dôvody, ako v prípade exhumácie pápeža Formosu počas tzv. synody s mŕtvolou.
Exhumácia môže byť aj formálnym aktom v rámci procesu blahorečenia s cieľom overiť neporušiteľnosť tela alebo odobrať časť telesných pozostatkov kvôli relikviám svätých.
Exhumácia je v niektorých krajinách súčasťou kultúrno-náboženských tradícií. Na Madagaskare je exhumácia zakomponovaná do pohrebného obradu, ako je to zvykom počas tzv. "famadihana" (tzv. obracaním mŕtvych). Vo Vietname ľudia exhumujú mŕtvych v rámci tzv. . Pozostatky sú potom znovu pochované.
Exhumácia v náboženstvách.
Judaizmus prísne zakazuje exhumáciu tela a dochádza k nej len vo veľmi ojedinelých prípadoch.
Rudolf Lukáč

Ing. Mgr. Rudolf Lukáč (* 29. december 1969, Považská Bystrica) je slovenský vzpieračský odborník, dlhoročný reprezentant a tréner vzpierania. Je autorom dvoch kníh o vzpieraní.
Vzdelanie.
V roku 1993 promoval na Technickej univerzite v Košiciach (odbor rádioelektronika) a v roku 2015 na Univerzite Mateja Bela v Banskej Bystrici (odbor učiteľstvo telesnej výchovy a trénerstvo).
Športová kariéra.
Od roku 1992 do roku 2007 reprezentoval Slovensko vo vzpieraní. Počas tohto obdobia sa zúčastnil 11-krát na ME, 6-krát na MS a 2-krát na OH (1996, 2004). Medzi najlepšie umiestnenia patria 4. miesto na ME 2001, 5. miesto na MS v nadhode a 8. miesto na MS 1997, 2003. V rokoch 1989 – 2019 sa stal 25-krát majstrom Slovenska jednotlivcov, je držiteľom viac ako 60 slovenských rekordov v siedmich hmotnostných kategóriách. Trénoval tzv. „Bulharský systém“ pod vedením Mgr. Juraja Gubalu, absolventa Sofijského inštitútu. Aplikoval štvorfázové tréningy, v ktorých atakoval maximá na dennej báze. V rokoch 2000 – 2001 trénoval tzv. „Ruský systém“ modifikovaný maďarským expertom Imreho Zsugom.
Trénerská kariéra.
V rokoch 2005 – 2019 bol reprezentačným trénerom Slovenska a od roku 2010 je hlavným trénerom vzpierania VŠC Dukla Banská Bystrica. V tomto období sa spolu so svojím realizačným tímom podieľal na zisku 43 medailí z ME a MS v rôznych vekových kategóriách. Od roku 2011 spolupracuje s kladivárkou Martinou Hrašnovou, striebornou z ME 2011, 2013, bronzovou z MS 2009 a účastníčkou piatich OH. Ako tréner vzpierania a atletiky sa zúčastnil na troch OH (2008, 2016, 2020).
Publikačná činnosť.
Je autorom dvoch odborných publikácií týkajúcich sa vrcholového vzpierania a metodiky výučby techniky vzpierania: „"Mystérium posledných dní do súťaže"“ (2019) a „"Vzpieranie pre všetkých"“ (2023).
Je propagátorom zavádzania vzpierania do prípravy vrcholových športovcov v iných športových odvetviach, kde vytvoril svoj ucelený metodický postup výučby vzpierania, ktorý prezentuje aj na internete.
Moderný tréningový systém vzpierania.
Od roku 2019 aktívne spolupracuje s tureckým trénerom Caferom Topcu, trénerom piatich olympijských víťazov (Naim Suleimanov, Hali Mutlu, Sagir Taner, všetci TUR a Arslan Nurudinov UZB) na zavádzaní nového vzpieračského systému. Tento nový špecifický prístup zohľadňuje osobitosti dnešnej mládeže. Tento systém je zásadne odlišný od tradičných tréningových prístupov a obsahuje jedinečné špecifiká, vrátane absencie tréningu pozdvihov (mŕtvych ťahov).
Zaujímavosti.
Bol posledným juniorským majstrom ČSSR v roku 1989 v kategórii do 67,5 kg, prvý seniorským majstrom ČSFR 1990 v kategórii do 67,5 kg a prvým vlajkonosičom za samostatné Slovensko na úvodnom ceremoniáli na ME 1992 v Sofii. Stal sa vzpieračom s najnižšou hmotnosťou, ktorý kedy dvihol nad hlavu 200 kg na území Československa. Tie zdolal celkovo 7-krát. Taktiež je držiteľom svetového rekordu vo vekovej kategórii do 40 rokov a váhovej kategórii do 77 kg s výkonom: trh 140,5 a nadhod 175 kg.
Harpalos

Harpalos () môže byť:
Lonely (EP)

Lonely je tretie EP slovenskej speváčky Simy, ktoré vydalo 17. novembra 2024 hudobné vydavateľstvo Gajlo Records. Nahrávka vyšla po takmer dvoch rokoch o posledného albumu – "Masterpiece" (2022). Na EP sa nachádzajú spolupráce so Separom a SIMILIVINLIFE.
Nahrané skladby.
Informáciu o vydaní EP spolu s obalom a zoznamom skladieb zverejnila speváčka 10. novembra 2024 na sociálnych sieťach.
Nahrávka obsahuje 8 skladieb, z toho 5 nových. Na EP boli zahrnuté i úspešné single „Forever Young“, „Bejby“ a „Tvoje ruže“, postupne vydávané od roku 2023. Každý z trojice singlov sa umiestnil v TOP 5 v digitálnych rebríčkoch ČNS IFPI.
Ukážky skladieb z EP predstavila speváčka 14. novembra 2024 prostredníctvom živého vysielania na sociálnej sieti Instagram.
Spolu so štartom predpredaja EP bol 17. novembra vydaný aj videoklip k piesni „Pod vodou“. Videoklip sa nesie v rovnakom vizuále ako samotné EP.
Spolu s vydaním EP na streamovacích službách bol 24. novembra 2024 predstavený ďalší videoklip, a to ku skladbe „Lonely“.
7. decembra 2024 vyšiel videoklip ku skladbe „Znova“.
Vydanie albumu a predaj.
17. novembra 2024 bol spustený predpredaj CD spolu s merchom k EP. Každé EP objednané v predpredaji bolo aj s podpisom.
EP vyšlo na streamovacích službách 24. novembra 2024.
Teta (miniséria)

Teta je koprodukčná miniséria z roku 1987, ktorú režíroval Juraj Jakubisko. Televízna verzia má sedem 52-minútových epizód, ktoré boli neskôr použite pre filmovú verziu "Pehavý Max a strašidlá" (1987). Komediálno-fantasy príbeh ide podľa knihy od Allan Rune Petterssona.
Produkcia.
Frankensteinova teta je voľne inšpirovaná postavou, ktorú vytvorila spisovateľka Mary Shelley v roku 1818. Táto netradičná séria je založená na detských románoch švédskeho autora Allana Rune Petterssona, vydaných koncom 70. rokov. Projekt je medzinárodnou koprodukciou vrátane Nemecka (Taurus Film Munich), Rakúska (MR-Film), Československa (Československá Televize Bratislava), Francúzska (FR3 a Les Films du Sabre), Švédska (SVT 1), Talianska (Rai Uno) a Španielska (TVE). Rovnako ako financovanie minisérie, aj herecké obsadenie tvoria osobnosti z celej Európy. Medzi zahraničné osobnosti hrajúce vo diele patrili napr. Viveca Lindfors, Jacques Herlin, Ferdy Mayne či Eddie Constantine. Exteriéry sa natáčali na zámku Hohenwerfen, ktorý sa nachádza v južnom Salzburgu. Točilo sa aj v českých lokalitách na hrade Boskovice, na zámku Lednice, v rámci Slovenska vo Vychylovke, v nemeckom Werfene a rakúskom Hallstatte, Dachsteine a okolí Salzburgu.
Rozrazil

Rozrazil môže byť v botanike starší názov:
Tržník

Tržník môže byť:
Šimkov potok

Šimkov potok je vodný tok v Kysuckých Beskydách a Kysuckej vrchovine na území okresu Čadca. Je to pravostranný prítok riečky Vychylovky s dĺžkou približne 2,5 km. Preteká územím Chránenej krajinnej oblasti Kysuce.
Priebeh toku.
Potok pramení vo východnej časti Kysuckých Beskýd, v geomorfologickom podcelku Rača, na východných svahoch vrchu Kykula () v blízkosti slovensko-poľskej hranice, v nadmorskej výške približne Od prameňa pod hlavným beskydským hrebeňom tečie juhovýchodným smerom lesnatým územím a onedlho priberá ľavostranný prítok. Postupne mení smer toku na južný, priberá pravostranný prítok z lokality Jamky a opúšťa Kysucké Beskydy. Vytvára mierny oblúk na juhovýchod a vteká do Bystrickej brázdy, podcelku Kysuckej vrchoviny. Už poľnohospodárskou krajinou pokračuje rozširujúcim sa údolím do osady Kolenovci, patriacej k Vychylovke, miestnej časti Novej Bystrice, kde podteká hlavnú cestu a v nadmorskej výške cca ústi pravostranne do Vychylovky, prítoku Bystrice v povodí rieky Kysuca. 
Šimkov potok pramení a celou dĺžkou preteká len katastrálnym územím obce Nová Bystrica v okrese Čadca v Žilinskom kraji. Potok má len niekoľko menších bezmenných prítokov.
Kostol svätého Jána Nepomuckého (New York)

Kostol svätého Jána Nepomuckého () je slovenský rímskokatolícky kostol v New Yorku, postavený v roku 1925 na rohu East 66th Street a 1st Avenue na Manhattane. Spolu s priľahlou budovou fary a nedeľnej školy ho založili slovenskí prisťahovalci do USA, pôsobiaci na Manhattane od 90. rokov 19. storočia.
Dejiny.
Prvým kostolom prisťahovalcov z územia dnešného Slovenska bol kostol sv. Alžbety Durínskej na East 4th Street, založený v roku 1891. Napriek snahe farára Francisa Dénesa, vychádzať v ústrety promaďarsky aj proslovensky orientovaným prisťahovalcom, nebola ani jedna skupina spokojná a po nezhodách umožnil newyorský arcibiskup Michael Corrigan slovenským farníkom založenie vlastnej farnosti sv. Jána Nepomuckého v bývalej synagóge na rovnakej ulici. Prvá svätá omša sa tu slúžila 25. októbra 1895 a prvým farárom bol František Přibyl. Farnosť trpela nedostatkom finančných prostriedkov, roztrúsenosťou skupín prisťahovalcov a vysokou fluktuáciou, počas prvých 13 rokov vo farnosti slúžilo viac než 15 kňazov. Na lepšie časy začalo svitať až s príchodom farára Antona Berhelyho v roku 1908, pod ktorého vedením farnosť získala budovu synagógy na East 57th Street a zrekonštruovala ju na kostol.
V 20. rokoch 20. storočia sa ťažisko slovenskojazyčných komunít posúvalo v rámci Manhattanu opäť severnejšie a súbežne rástla potreba väčšieho kostola. Vtedajším správcom farnosti bol od roku 1916 slovensko-americký kňaz, krajanský pracovník, činiteľ Slovenskej ligy v Amerike a Slovenského Katolíckeho Sokola, námestovský rodák Štefan Krasuľa (* 1887 – † 1970; vo farnosti pôsobil 52 rokov, až do roku 1968). Inicioval kúpu parcely na rohu East 66th Street a 1st Avenue a výstavbu nového kostola. Budovu kostola, školy a fary v novorománskom slohu navrhol americký Beaux-Arts architekt John V. Van Pelt. Na fasáde použil náhodne pôsobiaci mix materiálov, čím dosiahol nezvyčajne historizujúci dojem. Postava svätého Jána Nepomuckého v tympanóne nad vchodom drží prsty na perách, odkazujúc tak na legendu, podľa ktorej zahynul, pretože kráľovi Václavovi IV. nevyzradil kráľovnino cudzoložstvo. Stavebné náklady dosiahli výšku 300-tisíc dolárov (ekvivalentná hodnota v roku 2024 je približne 5,4 milióna USD). Newyorský arcibiskup Patrick Hayes kostol vysvätil 30. mája 1925.
V roku 1956 pribudol nový mramorový oltár s baldachýnom. Zároveň bol inštalovaný nový organ od Kilgen Organ Company, niekdajšieho popredného výrobcu organov zo St. Louis.
Súčasným (2024) farárom je Štefan Chanas, pôvodom z Košickej arcidiecézy, ktorý tu s prestávkou pôsobí od roku 2003. Pravidelné omše sa v kostole uskutočňujú v angličtine aj v slovenčine.
Ubytovacie zariadenie Veľký Diel

Ubytovacie zariadenie Veľký Diel je kolektívny názov pre internáty Žilinskej univerzity v Žiline, ktoré sú súčasťou univerzitného kampusu Veľký Diel. Celková kapacita ubytovacieho zariadenia je 2430 osôb, z toho 100 miest pre hostí.
Urbanistické riešenie.
Ubytovacie zariadenie Veľký Diel sa člení na tri ubytovacie bloky.
Blok A-B-C-D.
Blok A-B-C-D (študentmi prezývaný „Bastila“ podľa rovnomennej väznice) obsahuje dvojlôžkové a trojlôžkové izby. Sociálne zariadenia sú spoločné na každom poschodí. Na každom poschodí sa nachádza aj kuchynka.
Blok E-F.
Blok E-F má celkom 7 poschodí a obsahuje trojlôžkové izby s vlastnými sociálnymi zariadeniami. Každé poschodie má vlastnú kuchynku a študovňu. Na 1. poschodí sa nachádza študentská organizácia "Internet Klub", ktorá poskytuje a spravuje internetové pripojenie pre ubytovaných študentov na internátoch Veľký Diel a Hliny. V suteréne bloku E sa nachádza internátne rozhlasové štúdio Rádio X. Na prízemí bloku E sa nachádza materská škola. V suteréne bloku F sídli všeobecná lekárka pre dospelých. V priestoroch na prízemí medzi blokmi sa nachádza bufet "Treska Bar", ako aj kancelárie riaditeľa a vedenia UZ VD.
Blok G-H.
Blok G-H obsahuje trojlôžkové izby s vlastnými sociálnymi zariadeniami. Každé poschodie má vlastnú kuchynku a študovňu. V suteréne bloku G sa nachádza práčovňa. Na 1. poschodí bloku G sa nachádza štúdio internátnej televízie Itečko. V priestoroch na prízemí medzi blokmi sa nachádza kinosála študentského kina Gama Klub o kapacite 180 osôb, vedľa ktorej sú aj dve klubovne s kapacitou do 50 osôb. Od júna 2024 prebieha rekonštrukcia bloku H.
História.
V roku 2019 začala rekonštrukcia blokov A až D. 15. mája 2020 boli po rekonštrukcii skolaudované bloky C a D, pri rekonštrukcii blokov A a B vznikol časový sklz.
Pavol Ochotnický

Prof. Ing. Pavol Ochotnický, CSc. (* 15. november 1954) je slovenský ekonóm a vysokoškolský pedagóg, známy svojím odborným a vedeckým príspevkom v oblasti financií. 
Vzdelanie a akademické pôsobenie.
Pavol Ochotnický získal titul inžiniera (Ing.) na Vysokej škole ekonomickej v Bratislave v roku 1978, kde sa špecializoval na ekonomicko-matematické metódy. V roku 1988 ukončil vedeckú hodnosť kandidáta vied (CSc.) v odbore teória riadenia a plánovania. V roku 2002 bol na Ekonomickej univerzite v Bratislave vymenovaný za docenta v odbore financie a od roku 2008 pôsobí ako mimoriadny profesor na Národohospodárskej fakulte (NHF) Ekonomickej univerzity v Bratislave. V novembri 2013 získal titul profesor. Od roku 2007 do 2023 viedol Katedru financií na NHF.
V rámci ekonomického výskumu sa okrem iného špecializuje na ratingové procesy, predikciu zlyhania firiem, riadenie verejných financií a ekonometriu. Počas akdemického pôsobenia takisto absolvoval zahraničné pobyty v Bonne, Tokiu a Turíne.
Osobný život.
Vo voľnom čase dobrovoľnícky pomáha mestskej časti Bratislava-Lamač a v roku 2024 dostal ocenenie starostu za pomoc v poľovníckych záležitostiach.
Mat Camison

Mat Camison (* 5. august 1941, Alžír) je francúzsky elektronický hudobný skladateľ, aranžér, producent a klávesák. Bol zodpovedný za množstvo popových nahrávok, najmä počas 70. rokov. Spolupracoval s významnými menami francúzskej hudby ako Johnny Hallyday, Richard Anthony, Pierre Bachelet či Serge Lama.
Životopis.
Camison sa narodil v Alžíri a v roku 1955 sa presťahoval do Francúzska. Koncom 50. rokov založil svoju prvú skupinu Les Français. Členmi boli Jacky Rault (bicie) a Jacky Hythier (basy), neskôr sa k nim pridal gitarista Ted Tunnicliffe. Skupina podporovala mnohých popredných francúzskych popových hudobníkov tej doby, predovšetkým France Gall na začiatku jej kariéry. V roku 1964 nahrala dve EP pre Columbia Records, z ktorých jedno obsahovalo pieseň „Goodnight Irene“ a druhé obsahovalo inštrumentálne skladby vrátane Camisonovej kompozícia „Suspenses“.
V roku 1972 nahral inštrumentálu verziu „Popcorn“ pod názvom Mister K - The Synthesizer a tiež album "Pop-Arp". Nasledujúci rok stál pred skupinou The Peppers, ktorá mala medzinárodný hit so singlom „Pepper Box“. Za kompozíciu piesne sa pripísal ako Arpadys, pseudonym, ktorý Camison používal so svojím spisovateľským partnerom, bubeníkom Pierre-Alainom Dahanom. Camison a Dahan boli zodpovední za inštrumentálne hudby pre vydavateľstvo Tele Music a za disco-funkový singel „Please Love Me Again“ / „West Coast Drive“ pripísaný VIP Connection.
Camison tiež pokračoval ako štúdiový hudobník a spolupracoval s nahrávacími umelcami ako Nino Ferrer, Richard Anthony, Serge Lama, Claude François, Dalida a Sheila. V polovici 70. rokov spolupracoval so spevákom a skladateľom Pierrom Bacheletom. Spolupracoval aj pre filmové a divadelné produkcie.
Juriko

Juriko (; * 4. jún 1923, Tokio – † 15. november 2024, Tokio) bola japonská princezná. Bola manželkou princa Mikasu, brata cisára Hirohita a pratetou súčasného cisára Naruhita. Umrela vo veku 101 rokov.
Skorší život.
Juriko pochádzala zo šľachtickej rodiny. Narodila sa 4. júna 1923. Jej otcom bol Masanari Takagi.
Manželstvo a neskorší život.
Manželom Juriko bol princ Mikasa. Sobáš sa konal 22. októbra 1941. Juriko mala vtedy 18 rokov a ukončené štúdium. Vyštudovala univerzitu pre ženy Gakušúin. Počas Druhej svetovej vojny bol pri nálete na Tokio zničený jej domov a s manželom a malou dcérou sa ukrývali v bombovom úkryte. Princezná, podľa premiéra podporovala svojho manžela pri jeho štúdiách Blízkeho východu a ako členka cisárskej rodiny prispela k viacerým oblastiam ako zdravotníctvo, sociálne služby, kultúra, šport a medzinárodné vzťahy. 62 rokov bola prezidentkou organizácie Boši-Aiiku-Kai, ktorá lobuje za podporu matiek a detí. Rovnako 32 rokov viedla organizáciu zaoberajúcu sa propagáciou národného odevu. Bola tiež dlhoročnou čestnou viceprezidentkou japonského Červeného kríža. S manželom navštívila viacero štátov, čím podporila budovanie vzťahov s krajinami ako Srí Lanka a Turecko.
V roku 2016 vo veku 100 rokov zomrel manžel, princ Mikasa, zosobášení boli 75 rokov. Svoje posledné roky strávila v ústraní paláca Akasaka. Bola pratetou súčasného cisára Naruhita.
Úmrtie.
V nemocnici St. Luke’s International Hospital bola od 3. marca 2024. Zdravie princeznej sa zhoršovalo týždeň pred smrťou. Jej srdce, obličky a iné orgány začali zlyhávať. Navštívili ju vnučky, princezná Akiko a princezná Joko ako aj synova manželka, princezná Hisako. Zomrela 15. novembra o 6:32. Dôvodom úmrtia bola staroba. Pred svojim úmrtím bola vo veku 101 rokov najstaršou vtedy žijúcou členkou japonskej cisárskej rodiny a zároveň najstaršou od obdobia Meidži v rokoch 1868 až 1912. Po jej úmrtí zostalo len 16 žijúcich členov cisárskej rodiny, z toho štyria muži. Tento stav otvoril otázky ohľadne dedenia trónu, ktoré je dovolené len mužom.
Potomkovia.
Mala päť detí. Traja synovia zomreli pred ňou, dve dcéry stále žijú.
Bobovník

Bobovník alebo bôbovník môže byť ľudovo alebo staršie:
Bobovník môže byť aj:
Bôbovník môže byť zriedkavo aj: rastlina bôb, pozri bôb
Janíkov potok

Janíkov potok je vodný tok v Kysuckých Beskydách a Kysuckej vrchovine na území okresu Čadca. Je to pravostranný prítok riečky Vychylovky s dĺžkou približne 2,5 km. Preteká územím Chránenej krajinnej oblasti Kysuce.
Priebeh toku.
Potok pramení vo východnej časti Kysuckých Beskýd, v geomorfologickom podcelku Rača, na východných svahoch vrchu Javorina () v blízkosti slovensko-poľskej hranice, v nadmorskej výške približne Od prameňa v lokalite Homlovky pod hlavným beskydským hrebeňom tečie juhovýchodným smerom lesnatým územím a onedlho priberá významný pravostranný prítok spod Javoriny. Vytvára mierny oblúk, opúšťa Kysucké Beskydy a vteká do Bystrickej brázdy, podcelku Kysuckej vrchoviny.. Pokračuje osadou Janíkovci, patriacej k Vychylovke, miestnej časti Novej Bystrice, pod ktorou priberá z pravej strany Mazúrov potok, svoj najvýznamnejší prítok. Križuje hlavnú cestu a v nadmorskej výške cca ústi pravostranne do Vychylovky, prítoku Bystrice v povodí rieky Kysuca. 
Janíkov potok pramení a celou dĺžkou preteká len katastrálnym územím obce Nová Bystrica v okrese Čadca v Žilinskom kraji. Potok má dva väčšie a niekoľko menších bezmenných prítokov.
Anglo-barmské vojny

Anglo-barmské vojny predstavovali ozbrojené konflikty Veľkej Británie proti Barme. Išlo o tri vojny, prvú v rokoch 18241826, druhú 18521853 a tretiu v roku 18851886. Ich dôsledkom bola britská koloniálna nadvláda v Barme.
Priebeh udalostí.
Barma znamenala pre britské expanzívne plány smerom do Juhovýchodnej Ázie a Číny geopoliticky významný priestor. Potom, čo v centrálnej Indii prebehlo úspešné povstanie Maráthov v roku 1818, namierené proti britskej nadvláde, vzrástol záujem Východoindickej spoločnosti o východnú hranicu Indie, kde naberala na sile Barmská ríša, ktorá dokonca dokázala získať dve indické kniežatstvá Ásam a Manipúr. Predstavovala tak potenciálnu hrozbu.
V "prvej anglo-barmskej vojne" došlo 5. marca 1824 k útoku britských vojsk Východoindickej spoločnosti do Barmy a k následnému obsadeniu Arakánu a Tenasserímu. Hlavné mesto Rangún padlo 10. mája 1824. K podpísaniu mierovej zmluvy z Yandabu došlo 24. februára 1826. Tým si Veľká Británia privlastnila indické kniežatstvá obsadené Barmou, ale taktiež aj Arakán a Tenasserím. Rangún sa stal miestom pobytu britského rezidenta a Briti mali dovolené na obsadenom území slobodne obchodovať.
V roku 1852 došlo zo strany generálneho guvernéra Indie lorda Dalhousia k ohradeniu voči Barme. Sťažoval sa na zlé zaobchádzanie s britskými obchodníkmi a rozhodol sa začať "druhú anglo-barmskú vojnu". Zbory Východoindickej spoločnosti veľmi efektívne a v krátkom časovom úseku obsadili barmskú provinciu Pegu (dnešné Bago, vtedy Rangún s deltou Iravadi), čo znamenalo kontrolu nad všetkými barmskými obchodnými aktivitami. Formálne nezávislou až do roku 1885 zostala Horná Barma.
V roku 1885 došlo k britskej anexii Hornej Barmy, tj. "tretej anglo-barmskej vojne", s cieľom zamedziť francúzskemu prenikaniu, ktoré sem smerovalo z Indočíny. Celá akcia Britov trvala len 10 dní, avšak pokoriť a kontrolovať sever Barmy bola úloha, ktorú sa podarilo naplniť až za ďalších päť rokov, pričom britské vojsko stratilo 40 000 vojakov. Tak bola vytvorená aj cez odpor Barmancov indická provincia.
Wilton Daniel Gregory

Mons. Wilton Daniel kardinál Gregory (* 7. december 1947, Chicago, USA) je americký rímskokatolícky kňaz, od r. 2019 washingtonský arcibiskup. Pápež František ho 28. novembra 2020 povýšil do hodnosti kardinála, čím sa stal prvým afroamerickým kardinálom.
Život.
Wilton Daniel Gregory sa narodil 7. decembra 1947 v Chicagu. Je z troch detí, má dve sestry: Elaine a Claudiu. Gregoryho rodičia sa rozviedli, keď bol ešte malý, a jeho stará mama Etta Mae Duncan sa následne presťahovala k rodine do ich domu na South Side. V roku 1958 bol zapísaný na St. Carthage gymnázium, kde sa rozhodol stať sa kňazom ešte predtým, ako konvertoval na katolicizmus. Bol pokrstený a prijal prvé sväté prijímanie v roku 1959 a neskôr v tom roku bol potvrdený biskupom Raymondom P. Hillingerom.
Kňaz.
9. mája 1973 bol vysvätený za kňaza pre chicagskú arcidiecézu. Nasledujúce tri roky slúžil ako pomocný kňaz vo farnosti Our Lady of Perpetual Help v Glenview.
Biskup.
Pomocný biskup Chicaga.
31. októbra 1983 bol menovaný pápežom Jánom Pavlom II. za pomocného biskupa chicagskej arcidiecézy a titulárneho biskupa Oliva.
Diecézny biskup Belleville.
29. decembra 1993 Ján Pavol II. vymenoval Gregoryho za 7. biskupa diecézy Belleville, inaugurácia sa konala 10. februára 1994.
Arcibiskup arcidiecézy Atlanta.
Ján Pavol II. ho vymenoval za 7. arcibiskupa arcidiecézy Atlanta 9. decembra 2004. Jeho inštalácia sa uskutočnila 17. januára 2005. Bol tretím afroamerickým arcibiskupom v USA; prví dvaja, Eugene A. Marino a James P. Lyke , boli tiež arcibiskupmi Atlanty.
V cirkvi sa aktívne zasadzuje za prevenciu sexuálneho zneužívania detí zo strany rímskokatolíckych duchovných a rehoľníkov. Gregory písal každé dva týždne stĺpček pre rímskokatolícke noviny arcidiecézy v Atlante, The Georgia Bulletin s názvom „Čo som videl a počul“. V ňom pravidelne zdieľal úvahy o svojej viere, práci a skúsenostiach.
Na konferencii v Boston College v Bostone v štáte Massachusetts v roku 2017 Gregory nazval apoštolskú exhortáciu pápeža Františka z r. 2016 Amoris laetitia ako „dokument, ktorý uznáva skutočné a vážne problémy a výzvy, ktorým dnes rodiny čelia, no zároveň je proklamáciou nádeje. Skrze milosrdenstvo a milosť Božiu“. Povedal, že František „vyzýva cirkev a jej pastierov, aby prekročili hranice myslenia, že všetko je čierno-biele, aby sme niekedy uzavreli cestu milosti a rastu“.
Washingtonský arcibiskup.
Dňa 4. apríla 2019 pápež František vymenoval Gregoryho za arcibiskupa Washingtonskej arcidiecézy. Bol inštalovaný 21. mája 2019. Arcidiecéza zahŕňa 139 farností v okrese Columbia a okresoch Maryland Calvert, Charles, Montgomery, Prince George's a Saint Mary's.
Kardinál.
Pápež František 25. októbra 2020 oznámil, že povýši Gregoryho do hodnosti kardinála na konzistóriu 28. novembra 2020. Na tomto konzistóriu ho František ustanovil za kardinála-kňaza s titulárnym kostolom sv. Immacolata Concezione di Maria a Grottarossa. Gregory sa stal prvým čiernym kardinálom zo Spojených štátov, najvyššie postaveným afroamerickým katolíkom vôbec. 16. decembra 2020 bol vymenovaný za člena Dikastéria pre laikov, rodinu a život.
Vodič druhej triedy

Vodič druhej triedy (tiež vodič druhého poriadku) je iónový vodič, ktorý sprostredkúva vedenie elektrického prúdu pohybom kladne (katiónmi) a záporne nabitými iónmi (aniónmi). Medzi vodiče druhej triedy sa zaraďujú roztoky elektrolytov (roztoky kyselín, zásad, solí), resp. ich taveniny (teda elektrolyty v kvapalnom skupenstve). Katióny sa pohybujú opačným smerom ako anióny. Prechod elektrického prúdu vez vodič druhej triedy vyvoláva chemické zmeny vodiča druhej triedy (ide o elektrolýzu, teda rozklad elektrolytov pôsobením elektrického prúdu). Odpor vodičov druhej triedy sa so vzrastajúcou teplotou znižuje, teda so vzrastajúcou teplotou sa zvyšuje vodivosť vodičov druhej triedy, pretože pri vyššej teplote sa rýchlejšie pohybujú ióny v roztoku alebo tavenine.
Vodič tretej triedy

Vodič tretej triedy je každá látka v plazmatickom skupenstve, v ktorej je elektrický prúd vedený aj voľnými elektrónmi, aj iónmi. Dôsledkom prenosu náboja vodičom tretej triedy sú blesky a elektromagnetické javy spojené s plazmatickými ejekciami zo Slnka.
Alpine (automobil)

Alpine je francúzsky výrobca športových automobilov patriaci do skupiny Renault. Alpine sídli v Dieppe.
Maliar Afrodity

Maliar Afrodity ( „Aphrodite Painter“) je konvenčné meno gréckeho maliara váz pochádzajúceho z Apúlie, činného približne v rokoch 340 až 325 pred Kr.
A. Trendall považuje Maliara Afrodity za jedného z prvých apúlskych hrnčiarov (pochádzal z Tarentu), ktorí sa usadili v Paeste a za maliara, ktorý si vo svojich dielach zachoval mnoho apúlskych charakteristík, napr. na vázy maľoval zložité rastlinné a ornamentálne vzory, maľoval i „xylofóny“ (tento „hudobný“ nástroj sa objavuje aj na najmenej tridsiatich vázových maľbách typu Gnathia, ale nikdy na ňom nikto v týchto scénach nehrá) a do paestského repertoáru uviedol oinochoé s „dlhým hrdlom“. Niektoré z jeho prác pripomínajú prácu Maliara z Toleda, ktorý pravdepodobne pôsobil v severnej Apúlii. Čoskoro však prijal aj paestské motívy a kompozičné schémy (používal už typické paestské prvky, ako je „Asteov kvet“ a bodkovaný okraj na rúchu postáv). Apúlski maliari váz mali veľký vplyv na paestský maliarsky štýl a ovplyvnili štýlové kánony zavedené maliarmi Asteasom a Pythónom, ktoré zostali takmer nezmenené až do roku 330 pred Kr.
Medzi jeho dielami vyniká „neck-amfora“ s krútenými rúčkami vyrobená v Paeste približne v rokoch 340 až 330 pred Kr., na ktorej je zobrazená bohyňa Afrodita v prostredí zdobenom kvetinovými a rastlinnými prvkami (jasne pripomína polychrómnu techniku Gnathie). Uložená je v Národnom archeologickom múzeu v Paeste (inv. č. 20303), vyniká veľkosťou (výška 92 cm) a umeleckým spracovaním. Objavená bola v roku 1967 počas archeologického výskumu nekropoly "Licinella" v Paeste (v hrobe č. 69). Bola súčasťou pohrebnej výbavy ženy, pozostávajúcej aj z jedenástich keramických váz, ktoré sa zdajú byť s výnimkou nádoby lekanis (so ženskou hlavou) a taniera so zobrazením rýb (tzv. „rybieho taniera“), na základe štylistickej analýzy vyrobené dielňou Maliara Afrodity, a to najmä podľa scén zobrazených na troch hlavných exemplároch, predmetnej amfory, lebes gamikos so svadobnou scénou a oinochoé s dlhým hrdlom so zobrazením „Paridovho súdu“. Námety na vázach sú spojené so ženským svetom, so svadbami a za prítomnosti bohyne lásky Afrodity (ďalšími vázami sú: skyfos, dve fialai, čierny maľovaný pohár a dve gutti).
Pásová teória pevných látok

Pásová teória pevných látok popisuje elektrónovú štruktúru kovov na základe teórie molekulových orbitálov a teórie atómových orbitálov. Z pásovej teórie pevných látok vyplýva elektrická vodivosť kovov, ich ťažnosť, kujnosť, lesk, teploty topenia a teploty varu. 
Pásová teória pevných látok vychádza z predpokladu, že pevná látka je tvorená pravidelne usporiadanými jadrami atómov, resp. pravidelne usporiadanými katiónmi daného prvku, ktoré sú obklopené elektrónovým plynom, teda neviazanými elektrónmi s ľubovoľnými energiami. Z matematického hľadiska ide teda o lineárnu kombináciu atómových orbitálov jednotlivých atómov (ktorých počet predpokladnáme za limitne nekonečný) za vzniku molekulových orbitálov, ktoré majú tak blízke energie, že nie je možné ich od seba odlíšiť, preto hovoríme o pásoch. Rozlišujeme valenčné pásy, vodivostné pásy a zakázané pásy.
Hervé Roy

Hervé Roy (* 5. december 1943, Herblay-sur-Seine – † 11. január 2009, Rueil-Malmaison) bol francúzsky hudobník, spevák, skladateľ, dirigent a hudobný producent.
Životopis.
Po štúdiu hudobnej kompozície a dramatického umenia na "Conservatoire de Paris". Od roku 1966 komponoval a aranžoval pre mnohých interpretov, vrátane Johnnyho Hallydaya, Gilberta Bécauda, Claude Françoisa, Michela Sardoua, Jean-Jacquesa Goldmana, Hervé Vilarda, Françoise Hardy, Charles Aznavoura či Pierra Bacheleta. V rokoch 1994 až 2004 bol dirigentom orchestra, ako aj skladateľom či aranžérom filmovej hudby s Pierrom Bacheletom, Michelom Polnareffom alebo Jacquesom Revauxom. Bol tiež orchestrálnym dirigentom v Eurovízii, dirigoval monacký vstup v roku 1969, švajčiarsky vstup v roku 1973 a luxemburský vstup v roku 1979. Bol dirigentom aj v súťažiach "Victoires de la musique." Jeho skladba s názvom „Lovers Theme“ bola uvedená vo videu "2 Girls 1 Cup" v roku 2007. Roy zastával pozíciu v SPEDIDAM, spoločnosti spravujúcej práva umelcov, až do svojej smrti v roku 2009.
VIP

VIP alebo V.I.P. môže byť:
Hluchý potok

Hluchý potok je vodný tok v Kysuckej vrchovine na území okresu Čadca. Je to pravostranný prítok riečky Harvelky s dĺžkou približne 3,2 km. Preteká územím Chránenej krajinnej oblasti Kysuce.
Priebeh toku.
Potok pramení v severovýchodnej časti Kysuckej vrchoviny, v geomorfologickom podcelku Vojenné, v lokalite Starý diel, v nadmorskej výške približne Od prameňa pod horským hrebeňom tečie južným smerom lesnatým územím a onedlho priberá dva pravostranné a významnejší ľavostranný prítok. Stáča sa na juhozápad, v lokalite Humnavé priberá významný pravostranný prítok a onedlho križuje cestu, lemujúcu vodárenskú nádrž. Priberá pravostranný prítok zo svahov Rietackej, mení tok na južný a v nadmorskej výške cca ústi tesne pred vodárenskou nádržou Nová Bystrica pravostranne do Harvelky, prítoku Bystrice v povodí rieky Kysuca. 
Celé údolie ktorým potok preteká, patrilo zaniknutej obci Harvelka a bolo kvôli výstavbe vodárenskej nádrže vysídlené. Dnes tak Hluchý potok pramení a celou dĺžkou preteká len katastrálnym územím obce Nová Bystrica v okrese Čadca v Žilinskom kraji. Potok má len niekoľko menších bezmenných prítokov.
Emma Caulfieldová

Emma Caulfieldová Fordová (* 8. apríl 1973, San Diego, Kalifornia, USA) je americká herečka, známa z televíznych seriálov ako "Beverly Hills 90210" (1995 – 1996), "Buffy premožiteľka upírov" (1998 - 2003) či "WandaVision" (2021). 
Detstvo a mladosť.
Caulfieldová sa narodila v San Diegu v Kalifornii rodičom Denise a Rodneymu Chukkerovým. 
Kariéra.
Jej prvá významná úloha prišla v roku 1995, keď stvárnila rolu Susan Keats, priateľka Brandona Walsha v televíznom seriáli "Beverly Hills, 90210". V televíznom seriáli sa objavila v 30 epizódach. V roku 1998 získala svoju najznámejšiu úlohu, rolu Anyi Jenkins v populárnom televíznom seriáli "Buffy premožiteľka upírov" . Jej postava mala pôvodne účinkovať iba v dvoch epizódach, ale diváci ju prijali veľmi pozitívne, čo viedlo tvorcu seriálu Jossa Whedona k tomu, že ju zaradil do hlavného obsadenia.
V roku 2003 si Caulfieldová zahrala hlavnú úlohu v horore "Darkness Falls", ktorý debutoval na prvom mieste v americkom box office. V roku 2004 sa objavila v televíznom seriáli "Monk". V rovnakom roku si zahrala po boku hercov ako Jason Priestley a Bradley Cooper vo filme "Láska sa nevyhráva". 
V roku 2012 hosťovaala v televíznom seriáli "Once Upon a Time", kde stvárnila slepú čarodejnica z rozprávky "Janko a Marienka". 
V roku 2021 stvárnila postavu Dottie v minisérii "WandaVision", pričom si rolu zopakovala aj v jednej epizóde minisérie "Za všetkým hľadaj Agátu", z roku 2024.
Súkromný život.
Caulfieldová bola vydatá za Corneliusa Grobbelaara v rokoch 2006 až 2010. V roku 2016 oznámila, že čaká dieťa s Markom Lesliem Fordom, a neskôr toho roku porodila dcéru. V novembri 2017 sa za Forda vydala a prevzala po ňom priezvisko. 
V roku 2010 jej diagnostikovali roztrúsenú sklerózu, no verejne o tom prehovorila až v roku 2022.
Ťažký rozhovor s Jakubom Gulíkom

Ťažký rozhovor s Jakubom Gulíkom je internetová diskusná relácia, ktorá mala premiéru 30. mája 2023 na spravodajskom portáli "Aktuality.sk" v rámci predplatného "Aktuality Navyše".
Ťažké rozhovory o kultúre.
"Ťažký týždeň" v spolupráci s platformou "Otvorená kultúra" pod záštitou "Aktuality.sk" uviedli sériu diskusií s názvom Ťažké rozhovory o kultúre. Hosťami prvej diskusie s Jakubom Gulíkom, ktorá sa uskutočnila 27. novembra 2024 v Robotníckom dome v Banskej Bystrici, boli moderátorka Adela Vinczeová, herec Činohry SND Roman Poláčik a bývalý riaditeľ Inštitútu kutlúrnej politiky Ministerstva kultúry Slovenskej republiky Marcel Čas.
Jablkový koláč

Jablkový koláč je druh sladkého koláča z lístkového alebo krehkého cesta plneného nakrájanými jablkami. Tento koláč sa môže jesť teplý alebo studený.
Zloženie.
Koláč sa môže pripraviť z akejkoľvek odrody jabĺk. Ošúpané jablká možno nakrájať na kúsky alebo z nich pripraviť kompót. Koláč sa plní buď jablkami (niekedy s prídavkom škorice), alebo jablkovým kompótom. Ak je poliaty krémom a bez kompótu, nazýva sa „alsaský koláč“. Môže byť dochutený muškátovým orieškom alebo škoricou a podávaný s kopčekom vanilkovej zmrzliny, čerstvou smotanou alebo v Spojených štátoch dokonca s plátkom s chedaru. Hlavnými zložkami sú cesto (pšeničná múka, cukor, maslo) a predovšetkým jablká.
Posudzovanie vplyvov na životné prostredie

Posudzovanie vplyvov na životné prostredie je proces hodnotenia vplyvov plánovaných investičných zámerov alebo ich zmien (EIA z ) a strategických dokumentov (SEA z ) na životné prostredie.
Na Slovensku je posudzovanie vplyvov na životné prostredie v kompetencii Ministerstva životného prostredia SR.&lt;ref name="24/2006"&gt;&lt;/ref&gt;
Účelom posudzovania vplyvov na životné prostredie je zabezpečiť, aby osoby s rozhodovacími právomocami pri rozhodovaní o realizácii projektu zvážili jeho vplyvy na životné prostredie. Medzinárodná asociácia pre posudzovanie vplyvov ("International Association for Impact Assessment" – IAIA) definuje posudzovanie vplyvov na životné prostredie ako „proces identifikácie, predvídania, hodnotenia a zmierňovania biofyzikálnych, sociálnych a iných relevantných vplyvov rozvojových návrhov pred prijatím závažných rozhodnutí a záväzkov.“ Posudzovanie vplyvov na životné prostredie je jedinečné v tom, že nevyžaduje v oblasti životného prostredia dodržiavanie vopred stanoveného výsledku, ale vyžaduje, aby rozhodovacie orgány pri svojich rozhodnutiach zohľadňovali environmentálne hodnoty a aby tieto rozhodnutia odôvodnili na základe podrobných environmentálnych štúdií a pripomienok verejnosti k potenciálnym vplyvom na životné prostredie.
Proces EIA.
Proces EIA má sedem základných častí:
Podrobnú úpravu procesu hodnotenia strategických dokumentov, ako i účasť verejnosti a dotknutej verejnosti v konaní, popisuje zákon 26/2006 Z.z.
Membrána (chémia)

Membrána je elektrochemická sústava, ktorá je elektricky vodivou fázou kvapalného alebo pevného skupenstva. Membrána je schopná viezť elektrický prúd, ustanovuje sa na nej rozdiel elektrochemických potenciálov, na membráne vzniká elektrické napätie. Membrány z elektrického hľadiska chovajú ako elektrické kondenzátory. Charakteristickou vlastnosťou membrány je, že sa jedná o plošný útvar, ktorého jedna dimenzia je podstatne kratšia ako ostatné dve.
Membránu ako elektrochemickú sústavu he možné zapísať schematicky:
α | M | β
kde | je fázové (membránové) rozhranie, M je membrána, α je kvapalná alebo pevná fáza, β je iná kvapalná alebo pevná fáza.
Vedenie elektrického prúdu v membráne.
Vedenie elektrického prúdu v membráne je umožnené reakciami prenosu náboja (redoxnými reakciami) na oboch fázových rozhraniach.
Klasifikácia membrán.
Membrány sa rozdeľujú podľa ich hrúbky, štruktúry a priepustnosti pre jednotlicé zložky sústavy.
Hrúbka membrány.
Podľa hrúbky sa membrány rozdeľujú na "makroskopické membrány" a "mikroskopické membrány".
Štruktúra membrány.
Podľa štruktúry membrány klasifikujeme na "porézne membrány" a "kompaktné membrány".
Permeabilita membrány.
Elektrochemická membrána je semipermeablná, i.e. vo vnútri membrány dochádza k podstatne inej rýchlosti transportu jednotlivých zložiek sústavy ako vo fázach obklopujúcich membránu. Membrána sa od diafragmy odlišuje práve semipermeabilitou: diagragma je len prepážka (jej funkciu má sklená frita), ktorá fyzicky oddeľuje dve kvapalné fázy.
Typy membrán.
V elektrochémii sa rozlišujú tri typy membrán:
Elektrochemická sústava

Elektrochemická sústava je termodynamická sústava, v ktorej dochádza k prenosu elektrického náboja a k redoxným reakciám. K elektrochemickým sústavám sa zaraďujú elektródy, galvanické články a elektrochemické membrány. Ich spoločnou vlastnosťou je, že sú zložené z viacerých elektricky vodivých fáz (kombinujú vodiče prvej triedy a vodiče druhej triedy).
Marita Ballesteros

Marita Ballesteros, vlastným menom "María de las Mercedes Ballesteros" (* 14. september 1950, La Plata, Argentína) je argentínska filmová, divadelná a televízna herečka.
Na Slovensku je známa svojím účinkovaním v telenovelách "Manuela", "Divoký anjel" a "Láska a pomsta".
Penica sivá

Penica sivá () je malý druh spevavca z čeľade penicovité ("Sylviidae"), hniezdi na Stredomorí. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov penica sivá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stúpajúca.
Výskyt a stav na Slovensku.
Penica sivá bola na území Slovenska prvý krát pozorovaná 11. júna v roku 2024 na štátnej hranici na lokalite Babia hora. Výskyt bol dokumentovaný a podrobnosti sú posudzované Faunistickou komisiou SOS/BirdLife Slovensko.
Ochrana.
Je zákonom chránená (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Mănăștur

Mănăștur alebo , je dedina, miestna časť obce Vinga v Aradskej župe v Rumunsku. Je významným sídlom rumunských Slovákov.
V dedine sú dva kostoly, katolícky (pre Slovákov a Srbov) a protestantský. Okrem toho sa tu nachádza kaštieľ a základná škola.
Segundo Cernadas

Segundo Cernadas, vlastným menom "Pedro Cernadas" (* 20. marec 1972, Viedma, Río Negro, Argentína) je argentínsky herec a politik.
Na Slovensku je známy svojím účinkovaním v telenovelách "Milady" a "Divoký anjel".
Osobný život.
V roku 2004 sa oženil s peruánskou herečkou Gianellou Neyra, s ktorou má syna Salvadora. V roku 2011 sa rozviedli.
V roku 2012 začal tvoriť pár s právničkou Sofíou Bravo, s ktorou sa oženil v roku 2018. Majú spolu dcéry Isabel a Jacintu.
Hlavička

Hlavička môže byť:
Jean Schultheis

Jean Schultheis (* 27. október 1943, Casablanca, Maroko) je francúzsky spevák, skladateľ, hudobník a hudobný producent marockého pôvodu. Preslávil sa piesňami Confidence pour Confidence, Tequila Bar či Va te faire voir.
Životopis.
Narodil sa v Casablance a hru na klavíri začal študovať vo veku 5 rokov. Ako mladý hudobný génius vstúpil na konzervatórium v 14 rokoch a za dva roky získal svoju prvú medailu v odbore „teória hudby“. Jeho kariéra začala v 70. rokoch 20. storočia muzikálom La Révolution Française. Jean Schultheis spolupracoval s mnohými hviezdami francúzskej hudobnej scény, ako napr. Michel Berger, Johnny Hallyday, Serge Lama, Maxime Le Forestier či Pierre Bachelet. Schultheis je tiež jedným z verných spolupracovníkov Juliena Clerca, ktorého v roku 1999 sprevádzal na pódiu na klavíri, ako aj Williama Shellera.