burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ordinácia (protestantizmus)

Ordinácia je v protestantizme termín, ktorým sa označuje uvedenie človeka do duchovného úradu. 
Ordinácia sa väčšinou vykonáva pri bohoslužbe a ordinovaných je naraz väčšinou viacero adeptov na duchovnú službu. Interpetácia duchovného úradu sa však môže v jednotlivých protestantských cirkvách líšiť. Líšiť sa môže aj priebeh ordinácie medzi jednotlivými cirkvami, ako aj to kto nových duchovných môže ordinovať.
Na rozdiel od inštalácie sa nemôže opakovať. Môže sa konať iba raz.
Vráskavec malý

Vráskavec malý môže byť:
Plávač

Plávač môže byť:
Šoproň (vrch vo Veľkej Fatre)

Šoproň () je vrch v centrálnej časti Veľkej Fatry. Nachádza sa na Veľkofatranskej magistrále, severozápadne od Ploskej a severovýchodne od Borišova, od ktorého ho oddeľuje sedlo.
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Hôľna Fatra. Šoproň leží v okrese Martin a v katastrálnom území obce Belá-Dulice. Je najjužnejším vrchom turčianskej vetvy hlavného hrebeňa. Pod západnými svahmi končí Belianska dolina, východným smerom končí mohutná Ľubochnianska dolina. Sedlo na južnom úpätí je významnou križovatkou značených turistických chodníkov, kam smeruje vrcholom vedúca Veľkofatranská magistrála. Neďaleko sa nachádza Chata pod Borišovom.
Vrcholová a celá západná časť masívu patrí do národnej prírodnej rezervácie Borišov, ktorá je súčasťou Národného parku Veľká Fatra.
Turizmus.
Neďaleko križovatky turistických chodníkov, približne juhozápadne od vrcholu, sa nachádza chata pod Borišovom ().
Výhľady.
Šoproň ponúka zaujímavý výhľad najmä na okolité veľkofatranské vrcholy. Horizontu dominuje susedný Borišov, Ploská, Javorina, no i masív Ostredku, Rakytova či Lysca. Pri vhodných podmienkach je dobre viditeľný hrebeň Malej Fatry, časť Nízkych Tatier i Veľký Choč.
Kura (rod)

Kura alebo menej často kur (lat. "Gallus") je rod vtákov z čeľade bažantovité. Zahŕňa okrem iného hospodársky významnú kuru domácu.
Systematika.
rod kura/kur ("Gallus"):
Poznámky: 
Charakteristika.
Vďaka kure domácej, chovanej pre mäso, vajcia i na okrasu, sú kury najrozšírenejšími príslušníkmi čeľade bažantovité na Zemi. 
Základný výzor zástupcov rodu kura je podobný kure domácej. Samce (kohúty) majú na behákoch ostrohy, na hlave výrazný mäsitý hrebeň a laloky, holú tvár a sú pestro sfarbené; pri divých kurách často kikiríkajú menej a kratšej než u kury domácej. Samice (sliepky) majú hrebeň a laloky menej výrazné, nemajú ostrohy a nie sú pestro sfarbené. Chvost je strechovitý, má 14 - 16 pier. Stredné chvostové perá a najväčšie nadchvostové krovky tvoria tzv. kosierky, ktoré majú mäkkú kostrnku, sú ohnuté nadol a niekedy presahujú chvost. 
Kura domáca vznikla najmä domestikáciou kury divej (Gallus gallus), ale na domestikáciu niektorých plemien mali vplyv aj ostatné tri recentné druhy rodu Gallus.
Kur

Kur môže byť:
Richard Johanes

Richard Johanes (* 12. september 1992, Žilina) je bývalý slovenský hokejový brankár. V rokoch 2010 – 2014 pôsobil v Slovenskej hokejovej extralige ako brankár tímu MsHK Žilina. V rámci Slovenskej hokejovej ligy pôsobil v tímoch HK Púchov a v HK 95 Považská Bystrica. Profesionálnu hokejovú kariéru ukončil v roku 2014. 
Štatistiky.
Na úrovni Slovenskej extraligy Richard Johanes odchytal iba 25 zápasov, najviac ich bolo v sezóne 2012/2013, kedy sa predstavil v 17 dueloch s 90,3 % úspešnosťou zákrokov.
V Slovneskej hokejovej lige odchytal zápasov iba 18. Z toho 14 za HK 95 Považská Bystrica a 4 za HK Púchov. V najviac dueloch sa tu predstavil v sezóne 2012/2013, kedy si v 13 stretnutiach pripísal 87,5% úspešnosť zákrokov.
DMS

DMS môže byť:
Igor Nikolajevič Larionov

Igor Nikolajevič Larionov (; * 3. december 1960) je bývalý sovietsky a ruský hokejový reprezentant a hokejový tréner. Hrával v Sovietskom zväze, Kanade aj v USA. Je členom Siene slávy IIHF a hokejovej Siene slávy NHL v Toronte.
Dvakrát získal zlato na olympijských hrách a trikrát vyhral Stanleyho pohár.
V sovietskej reprezentácii bol členom legendárnej a obávanej päťky spolu s Krutovom, Makarovom, Fetisovom a Kasatonovom. Túto formáciu prezývali Green Line.
Autódromo Internacional do Algarve

Autódromo Internacional do Algarve, tiež známy ako Algarve International Circuit alebo Portimão Circuit, je pretekársky okruh ležiaci pri mestečku Portimão, v regióne Algarve na juhu Portugalska. Doteraz bol dvakrát dejiskom Veľkej ceny Portugalska v rámci Majstrovstiev sveta Formuly 1.
Charakteristika trate a história.
Okruh navrhnutý portugalským architektom Ricardom Pinom bol postavený v roku 2008. Stavebné náklady dosiahli zhruba 195 miliónov eur. Pretekárska trať sa vyznačuje častými prevyšeniami a viacerými neprehľadnými zákrutami. Na rozdiel od väčšiny moderných okruhov vsadili architekti na štrkové výbehové zóny. Celkovo má trať 16 možných konfigurácií.
Ako prvé podujatie sa v Portimãu konali preteky Majstrovstiev sveta Superbikov v roku 2008. V roku 2010 sa uskutočnili na pretekárskej dráhe zimné testovacie jazdy Formuly 1 a v sezóne 2020, ktorá bola značne ovplyvnená pandémiou COVID-19, napokon zavítala "Kráľovná motoršportu" aj na preteky do regiónu Algarve. V tom istom roku debutovala taktiež séria MotoGP na tejto trati. 2021 sa vrátili obidve série do Portimãa.
Ľadový hokej na Zimných olympijských hrách 2022

Ľadový hokej na Zimných olympijských hrách 2022 sa uskutočnil počas konania XXIV. ZOH v dňoch 3. – 20. februára 2022. Miestom konania mužského aj ženského turnaja boli Beijing National Indoor Stadium a Wukesong Arena.
Henrieta Hrubá

PhDr. Henrieta Hrubá (* 21. október 1961, Bratislava) je redaktorka, šéfredaktorka a autorka printových regionálnych mediálnych formátov. 
Život.
Absolvovala matematicko-fyzikálne Gymnázium Juraja Hronca na Novohradskej ulici v Bratislave. V roku 1984 ukončila na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave odbor kulturológia.
Od roku 1984 sa venuje spravodajstvu a publicistike v kultúrno-spoločenskej oblasti. Začínala ako redaktorka v kultúrnej rubrike spravodajstva STV, od roku 2002 sa venuje regionálnej žurnalistike.
Od roku 2005 vytvorila pre Hlavné mesto SR Bratislavu niekoľko mediálnych formátov, Twin City Journal a informačný magazín in.ba , ktorý existuje od roku 2009. Obidva formáty (vydavateľ Hlavné mesto SR Bratislava) boli niekoľkokrát ocenené v rámci súťaže Podnikové médium roka. Magazín Twin City Journal získal cenu aj v súťažnej prehliadke Miestne noviny, organizované Národným osvetovým centrom a Slovenským syndikátom novinárov.
Kostol Narodenia Panny Márie (Horné Krškany)

Kostol Narodenia Panny Márie sa nachádza v nitrianskej mestskej časti Horné Krškany v okrese Nitra.&lt;ref name="kostoly/?obec=nitra"&gt;&lt;/ref&gt; Je zasvätený narodeniu Panny Márie. Je národnou kultúrnou pamiatkou. Pôvodný kostol bol postavený koncom 13. storočia. Kostol sa nachádza na svahovitom teréne cintorína. Pri kostole sa nachádza železničná trať NitraNové Zámky.
História.
V priebehu 14. storočia bol interiér kostola vyzdobený nástennými maľbami, ktoré zachytávali podobu interiéru neznámeho kláštora a výjav Poslednej večere. V období reformácie slúžil protestantom. Neskôr bol opustený a chátral. Veľkou obnovou prešiel v 18. storočí kedy bola zbúraná pôvodná svätyňa a na jej mieste postavili novú loď. Kostol získal opačnú orientáciu so svätyňou na západnej strane. V roku 1788 sa kostol stal filiálkou farnosti Nitra-Dolné Krškany. V 19. storočí sa predĺžila loď východným smerom. Následne začal kostol opäť chátrať a na začiatku 20. storočia bol pre dezolátny stav zatvorený. V roku 1922 kostol vyhorel. Požiar spôsobil vlak. V roku 1938 bol kostol obnovený zásluhou notára Masaryka a starostu Ondreja Horňáka. V tom istom roku tu bola vybudovaná sakristia. Pri obnove kostola objavili stredoveké maľby s údajným vyobrazením zoborského kláštora a Poslednej večere, ktoré reštauroval akademický maliar Jelínek a v roku 2010 akademický maliar a reštaurátor Vladimír Úradníček. Prvotná hypotéza o vyobrazení zoborského kláštora sa však počas výskumu bohužiaľ nepotvrdila. V roku 1939 kostol slávnostne otvorili. Za farára Igora Hanka bol kostol obnovený v rokoch 20082011. Pri archeologickom výskume objavili niekoľko hrobov a spodnú časť kupy kamennej románskej krstiteľnice.
Súčasnosť.
Kostol prechádza v súčasnosti veľkou obnovou. Rozšírila sa sakristia. Pribudol nový oltár, kazateľnica, organ a nové ozvučenie. Ďalej pribudla tabuľa, na ktorej sú vyvesené oznamy. Nedávno bolo dokončené nové schodisko. V roku 2021 získala miestna farnosť dotáciu na novú dlažbu v presbytériu kostola.
Kandidátka HSĽS pre voľby do Národného zhromaždenia v roku 1920

Kandidátne listina koalície Československej strany ľudovej a Slovenskej ľudovej strany pre voľby do Národného zhromaždenia republiky Československej v roku 1920. Zo siedmich volebných krajov, ktoré tvorili vtedajšie územie Slovenska, koalícia nepodala kandidátku len v XX. volebnom kraji (Košice). 
Kandidáti do poslaneckej snemovne.
Okrem XVII. volebného kraja sú ostatné kandidátne listiny neúplne. Uvedené sú len popredné miesta.
Zelienka (rozlišovacia stránka)

Zelienka (v zoológii a botanike zastarano aj: "zelenka") môže byť:
Zelenka

Zelenka môže byť:
Bussardov náporový motor

Bussardov náporový motor alebo Bussardov kolektor (angl. "Bussard ramjet" alebo "Bussard ramscoop" alebo "Bussard collector") je teoretický spôsob kozmického pohonu navrhnutý v roku 1960 americkým fyzikom Robertom W. Bussardom.
Opis.
Bussard navrhol variant pohonu fúznej kozmickej lode založený na náporovom motore, pri ktorom je táto loď schopná vykonať medzihviezdny let. Palivo získava s využitím obrovských elektromagnetických polí (v rozsahu od kilometrov po mnoho tisíc kilometrov v priemere) ako vstupného kolektora na zber a stláčanie vodíka z medzihviezdnej hmoty. Vysoké rýchlosti kozmickej lode vtlačia naberanú medzihviezdnu hmotu do postupne sa zužujúceho magnetického poľa a stláčajú ju, kým nedôjde k termonukleárnej fúzii. Magnetické pole potom smeruje energiu do dýzy rakety a poskytuje ťah. Predpokladalo sa, že dynamický odpor na vstupe je nižší ako ťah, vytvorený pohonom.
Uskutočniteľnosť projektu.
T. A. Heppenheimer analyzoval Bussardov pôvodný návrh s fúziou protónov, ale zistil, že straty pri kompresii medzihviezdnych protónov v porovnaní s hustotou fúzie boli väčšie ako výkon, ktorý bolo možné vyrobiť, čo naznačuje, že navrhovaná verzia Bussardovho náporového motora bola nerealizovateľná.
Bebe Neuwirthová

Beatrice "Bebe" Neuwirth (* 31. december 1958, Princeton, New Jersey, Spojené štáty) je americká herečka, speváčka a tanečníčka. 
Detstvo a mladosť.
Je dcérou matematika Leea Neuwirtha, ktorý prednášal na Princeton Univesity a jej matkou je maliarka a amatérska tanečnica Sydney Anne Neuwirth. Má staršieho brata Petra. V mladosti mala Neuwirthová problémy so zákonom, nakoľko bola krátko vo väzení za fajčenie marihuany. 
Od piatich rokov navštevovala hodiny baletu. Jej snom bolo stať sa broadwayskou hudobnou tanečnicou. Po ukončení strednej školy navštevovala Juilliard School. Neskôr školu však dobrovoľne opustila. 
Kariéra.
V roku 1980 debutovala na Broadwayi. Neskôr sa objavila vo viacerých divadelných inscenáciách, z čoho v roku 1986 získala divadelné ocenenie Tony v muzikáli "Sweet Charity", kde stvárnila hlavnú postavu. V roku 1996 si zahrala v muzikáli "Chicago", ktorý jej priniesol doposiaľ najväčšiu divadelnú slávu. Jej herecký výkon bol ocenení viacerými divadelnými oceneniami. 
Objavila sa tiež vo štvrtej sérii televízneho seriálu "Na zdravie", kde stvárnila psychiatričku Lilith Sternin. V desiatej a jedenástej sérii seriálu sa objavila v hlavnej úlohe. V seriáli sa jej postava vydala za psychiatra Frasera Cranea, ktorého stvárnil Kelsey Grammer. Neskôr účinkovala aj v televíznom seriáli "Frasier", kde za svoj herecký výkon získala dve ocenenia Emmy Award. 
V roku 1990 sa objavila po boku Andie MacDowell a Gérarda Depardieua, v romantickej komédii "Zelená karta". V roku 1995 sa objavila v komédii "Jumanji", po boku Robina Williamsa. V roku 1996 si zahrala v muzikáli "Chicago", ktorý jej priniesol doposiaľ najväčšiu divadelnú slávu. Jej herecký výkon bol ocenení viacerými divadelnými oceneniami. Pripojila k hereckému obsadeniu ako Piper Laurie, Salma Hayek, Elijah Wood či Josh Hartnett vo filme "Fakulta". V rovnakom roku sa objavila aj vo filme "Celebrity". 
V roku 2010 sa objavila v divadelnej inscenácii "Rodina Addamsovcov", v divadle Broadway. V roku 2014 sa pripojila k natáčaniu televízneho seriálu "Madam Secretary". Po štyroch sériách bez udania dôvodu seriál opustila. V roku 2021 sa objaví v televíznom seriáli "Julia". 
Súkromný život.
V roku 1984 sa vydala za Paula Dormana. Ich manželstvo skončilo v roku 1991. V roku 2009 sa vydala za režiséra, producenta a spisovateľa Chrisa Calkinsa. Neuwirthová nemá žiadne deti a je židovka.
Podporovala a pracovala pre niekoľko neziskových charitatívnych organizácií. Je milovníčkou zvierat. 
Vo svojom voľnom čase sa venuje hrnčiarstvu, ktorému sa najskôr venovala na strednej škole.
Turistická značkovaná trasa číslo 0843

 Turistická značkovaná trasa číslo 0843 je červená trasa, ktorá spája po hrebeni Vysokých Javorníkov mesto Čadca a obec Makov. Je rozdelená na tri časti s celkovou dĺžkou 49,5 km. 
Priebeh trasy.
Prvá časť trasy (označená ako "0843a") začína pri železničnej stanici v Čadci spolu so zelenou trasou do Nesluše a pokračuje smerom na juh cez centrum mesta okolo kultúrneho domu do Rakovskej hornatiny. Obchádza údolie Rieky západne popri "Horskom hoteli Husárik" pod vrcholom Briavy a cez kopaničiarske osady mestskej časti Vojty a obce Zákopčie pokračuje až na Chotárny kopec, kde sa znova križuje s zelenou trasou od čadčianskej železničnej stanice. Na vrchole sa stáča na západ a pokračuje po nezalesnenom hrebeni pod vrchol Marťáckeho vrchu, odkiaľ vedie na vrchol k rozhľadni značená odbočka. V osade "Petránky" križuje Cestu Vila Galvánka a pokračuje cez Jakubovský vrch do "Sedla pod Grapou", kde po 19,4 km končí.
V sedle pod Grapou nadväzuje druhá časť ("0843b"), ktorá vedie cez viaceré ďalšie kopaničiarske osady cez vrch Kamenité s rozhľadňou do sedla Semeteš, kde opúšťa Rakovskú hornatinu. Už v Javorníckej hornatine stále vedie na západ, križuje cestu I/10 v sedle Javorník (v osade "Melocík") a pokračuje do "Sedla nad Zápačou". Dĺžka tejto časti je 22 km.
Posledná časť ("0843c") s dĺžkou 8,1 km postupne zostupuje z hrebeňa do makovskej miestnej časti Kopanice, kde na rázcestí "Makov, chata" končí a kde na ňu nadväzuje Kysucká magistrála do Turzovskej vrchoviny. 
V úseku od rázcestia "Pod Čerenkou" po koniec trasy v Makove je súčasťou medzinárodnej diaľkovej turistickej trasy E3.
V hrebeňovom úseku od Horského hotela Husárik po Sedlo nad Zápačou vedie súbežne s turistickou trasou aj hlavná trasa Beskydsko-Javorníckej lyžiarskej bežeckej magistrály.
Ján Iľanovský

Brigádny generál Ján Iľanovský (* 21. apríl 1922† 14. september 2021) bol slovenský generál, účastník Slovenského národného povstania.
Životopis.
Narodil sa 21. apríla 1922 v Závažnej Porube. Po troch rokoch na meštianskej škole v Liptovskom Mikuláši sa vyučil za inštalatéra - kurenára. Toto povolanie vykonával až do svojho povolania do základnej vojenskej služby k 1. októbru 1942.
SNP.
15. marca 1943 bol Iľanovský pridelený k rýchlej divízii slovenskej armády na východnom fronte. Prešiel však na stranu sovietskej armády a potom do vznikajúcich československých oddielov. Stal sa príslušníkom 2. československej samostatnej paradesantnej brigády. Absolvoval výsadkársky výcvik a výsadkárov aj školil. Neskôr pracoval s podvesnými systémami lietadiel. Pri oslobodzovaní Dukly pracoval ako zásobovač. 6. októbra 1944 pristál na Letisku Tri Duby na Sliači a na druhý deň sa pridal k druhej protitankovej batérii nadporučíka Ledníka. Pôsobil tiež v okolí Tisovca a Podbrezovej. Neskôr bol poverený spravodajskou činnosťou vo východných Nízkych Tatrách. Pri nej zháňal pre partizánov potraviny, šatstvo a zdravotnú starostvlivosť. Medzi najlepší moment svojho života radí prenesenie milióna korún od partizánov do dediny. Od polovice februára 1945 bojoval pri oslobodzovaní Liptovského Mikuláša.
Do hodnosti brigádny generál vo výslužbe bol menovaný v roku 2014.
Zomrel 14. septembra 2021 vo veku 99 rokov.
Ocenenia.
Bol čestným občanom Liptovského Mikuláša.
Pavel Benedikt Stránský

PhDr. Pavel Benedikt Stránský (* 28. november 1978, Uherské Hradiště) je biskup Starokatolíckej cirkvi v Českej republike. Zároveň pôsobí ako farár Starokatolíckej farnosti v Zlíne. 
Životopis.
V roku 1997 maturoval na Arcibiskupskom gymnáziu v Kroměříži. Študoval na Cyrilometodskej teologickej fakulte a Pedagogickej fakulte Univerzity Palackého v Olomouci. Po absolvovaní vojenskej služby nastúpil k Polícii Českej republiky kde pôsobil na rôznych postoch, vrátane na poste vyšetrovateľa násilných trestných činov. V rokoch 2015 až 2016 bol tlačovým hovorcom zlínskeho krajského policajného riaditeľstva. Do starokatolíckej cirkvi vstúpil v roku 1998 a v roku 1999 bol jedným zo zakladateľom farnosti v Zlíne. V roku 2001 bol vysvätený na diakona a v roku 2003 na kňaza. 8. apríla 2016 bol zvolený za biskupa Starokatolíckej cirkvi v ČR a 1. apríla 2017 bol v Bazilike sv. Markéty v Prahe utrechtským arcibiskupom Jorisom Vercammenom vysvätený na biskupa.
Katruša (Nitra)

Katruša (hovorovo aj Tobola alebo Veľká Baňa; ) je nevýrazný vrch v Podunajskej pahorkatine, ktorý sa nachádza na južnom okraji Nitry, v mestskej časti Horné Krškany.
Poloha.
Nachádza sa na severnom okraji strednej časti Podunajskej pahorkatiny, v geomorfologickom podcelku Nitrianska pahorkatina a jej časti Nitrianske vŕšky. Leží juhozápadne od centra mesta Nitra, na okraji mestskej časti Horné Krškany. Poskytuje kruhový výhľad a pri vhodných podmienkach je okrem okolitých vrchov južného Tribča pozorovateľný tiež Marhát či Veľký Inovec.
História.
V minulosti bol kopec nezalesnený, no v prvej polovici 20. storočia tu prebehla výsadba borovice čiernej a borovice lesnej. V polovici 20. storočia tu zároveň vznikol kameňolom a vo vápencoch tu bola identifikovaná pestrá asociácia minerálov, ako epsomit, hematit, hexahydrid, chlorit, kalcit, kalinit, kremeň, krištáľ, limonit, pyrit, sadrovec, siderit, spekularit či wad. V čase ťažby i po jej ukončení bol kameňolom voľne prístupný a často navštevovaný zberateľmi z nitrianskeho Geoklubu. Činnosť v kameňolome bola ukončená v 80. rokoch a vyťažený priestor bol postupne zavážaný komunálnym odpadom.
Súčasnosť.
V súčasnosti sa uvažuje o revitalizácii územia bývalej skládky a jeho premenu na športový areál, zameraný na motoristické športy. Rovnako sa uvažuje o výstavbe rozhľadne.
Urban z Langres

Urban z Langres ( * okolo 300, Unter-Colmier – † 23. január 375, Langres) bol galo-románsky rímskokatolícky kňaz, šiesty biskup v Langres a Autun, svätec. Je patrónom vinárov, záhradníkov a debnárov.
Životopis.
Podľa legendy bol galským kňazom, šiestym biskupom v Langres, na jednom z najvýznamnejších biskupských stolcov vtedajšej Galie, v severovýchodnej oblasti Burgundska, ohrozovanej z východu Alamanmi a Frankami a po nástupe rímskeho cisára Juliána Apostatu tiež Rimanmi. Biskupstvo v Langres bolo založené už v roku 200. Ďalej Urban zastával úrad biskupa v Autune. Staval kostoly, miestami zbúrané v predchádzajúcich dobách a obracal na vieru Germánov. Sú mu pripisované tiež zázraky. Prenasledovaný pohanmi sa mal skryť za ker viniča. Preto býva často vyobrazený s hroznom alebo s vetvou vínnej révy v ruke. Z rovnakého dôvodu je tiež považovaný za patróna vinárov, hoci táto funkcia je často nesprávne prisúdená svätému pápežovi Urbanovi I., ktorého sviatok sa slávi 25. mája. Jeho sestrou bola svätá Leodegaria, ktorá sa stala abatišou kláštora sv. Jána v Dijone.
Uctievanie.
V predpokladaný dátum úmrtia 23. januára sa slávi iba v Langres, v Dijone sa oslavuje translácia jeho pozostatkov 7. júla, od roku 1564 sú v tamojšom kostole sv. Benigna. Vo Francúzsku sa považuje za regionálny a lokálny kult. V rímskom kalendári má meniny 2. apríla, niekde 3. apríla. Vo francúzskych, talianskych, nemeckých, a rakúskych vinárskych oblastiach sa v deň jeho sviatku koná sprievod. Sú mu zasvätené kostoly, voľne stojace sochy a oltáre, najčastejšie vo vinárskych oblastiach a od obdobia baroka. S jeho sviatkom sú v Nemecku spojené pranostiky o daždi, búrke a úrode, napr. Ak je na Urbana pekne, bude dobrá úroda vína. Ak je Urban krásny vyjasnený, dobrým vínom nás odmení.
Niekedy býva zamieňaný s pápežom Urbanom I., ktorý má na hlave pápežskú tiáru.
Cesta Vila Galvánka

Cesta Vila Galvánka je označenie pre modro značenú turistickú značkovanú trasu číslo 2681 ktorá spája Kysucké Nové Mesto a Zákopčie prechodom cez Javorníky. Jej dĺžka je 16 km.
Trasa je pomenovaná po rodákovi z Kysuckého Nového Mesta Viliamovi Galvánkovi. Bol to učiteľ a publicista, spoluzakladateľ organizovanej turistiky na Kysuciach, ktorý sa svojimi publikáciami zaslúžil o zviditeľnenie regiónu Kysúc a tiež o vyznačenie turistických trás v regióne dolných Kysúc.
Priebeh trasy.
Trasa začína pri železničnej stanici v Kysuckom Novom Meste, odkiaľ smeruje na severozápad a po opustení mestskej zástavby na sever do Ochodnickej vrchoviny na vrch Tábor s rozhľadňou. Tu sa znova stáča viac na severozápad a zostupuje do úzkeho pásu Javorníckej brázdy, kde križuje trasu 5540 z Čadce do Nesluše. Za križovaním stúpa do Rakovskej hornatiny, kde cestou na hrebeň prechádza cez viacero kopaníc. Znova sa stáča na sever a v osade "Petránky" križuje trasu 0843, ktorá vedie hrebeňom Vysokých Javorníkov. Následne traverzuje vrchol Marťáckeho vrchu a cez ďalšie kopaničiarske osady postupne zostupuje do Zákopčia, kde v miestnej časti Majer končí neďaleko kostola. Pôvodne viedla z hrebeňa do osady "U Rulcov" a jej dĺžka bola 13 km..
Oliver Moravčík

Dr. h. c., prof.h.c., prof. Dr. Ing. Oliver Moravčík (* 15. november 1952, Malé Leváre) je slovenský automatizér a informatik, vysokoškolský pedagóg. Olivera Moravčíka vymenovala 7. septembra 2021 za rektora Slovenskej technickej univerzity (STU) prezidentka Zuzana Čaputová. Od 26. apríla 2021 bol poverený výkonom funkcie rektora Slovenskej technickej univerzity v Bratislave, keď nahradil v tejto funkcii odvolaného rektora Miroslava Fikara. V tajnej voľbe podporilo Moravčíka 31 z 36 prítomných členov akademického senátu. Akademický senát Slovenskej technickej univerzity (AS STU) ho zvolil za kandidáta na rektora na svojom prvom volebnom zasadnutí 28. júna 2021. Senátori ho zvolili už v prvom kole tajných volieb, keď získal podporu 28 z 38 prítomných senátorov.
Vzdelanie a kariéra.
Oliver Moravčík pôsobí na Slovenskej technickej univerzite v Bratislave od roku 1976. Je absolventom (1972) Strednej priemyselnej školy v Dubnici nad Váhom – odbor Elektrické stroje a prístroje. V rokoch 1971- 1976 – študoval na Technische Universität Ilmenau (TU Ilmenau) /v bývalej NDR/, študijný program Automatizácia a riadiace počítače na Fakulte technickej a biolekárskej kybernetiky.
Ľadový hokej na Zimných olympijských hrách 2022 – Mužský turnaj

Mužský turnaj v poradí XXIV. ZOH bol usporiadaný počas hier v Pekingu. Mužská časť turnaja sa uskutočnila od 9. do 20. februára 2022.
Priamo na turnaj postúpilo 8 najvyššie postavených tímov podľa rebríčka Medzinárodnej hokejovej federácie (IIHF): , , , , , , , ROV, plus hostiteľská krajina Čína. V kvalifikácii postúpili , a .
Hlavný olympijský turnaj.
Skupina B.
Tabuľka.
ROV - Ruský olympijský výbor
Tabuľka po skupinovej fáze.
Všetkých 12 tímov v tabuľke je rozdelených podľa umiestnenia v základných skupinách. Podľa tohto budú tímy rozdelené do play-off. Prvé 4 tímy (nazvané D1, D2, D3 a D4) sú nasadené priamo do štvrťfinále. Zvyšné tímy budú bojovať o štvrťfinále.
Kritériá:
Tabuľka.
Tímy v osemfinále sa stretnú nasledovne:
Play-off.
Pre semifinále budú tímy znovanasadené podľa umiestnenia v tabuľke skupinovej fázy.
Kvalifikačné kolo.
Osem tímov, ktoré sa umiestnili v tabuľke na 5. až 12. mieste, bojuje o ďalšie 4 postupové miesta. 
Hrá sa systémom D5-D12(E1), D6-D11(E2), D7-D10(E3), D8-D9(E4).
Štatistiky.
Kanadské bodovanie.
"Poradie podľa počtu bodov"
Hetrik 
"Hráči, ktorí skórovali aspoň trikrát v jednom zápase (dali tri góly za zápas)."
Najlepší brankári.
"V tabuľke sú len brankári, ktorí odchytali aspoň 40 % z celkového odohraného času ich tímu."
Shut-out 
"Brankári, ktorí vychytali zápas s nulou (t. j. nedostali v zápase ani jeden gól)."
Servant of the Mind

Servant of the Mind je ôsmy štúdiový album dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat. Vyšiel 3. decembra 2021.
Tvorbu a nahrávanie albumu ovplyvnila pandémia ochorenia COVID-19 a lockdowny. Poulsen, Jon a Kaspar Boye Larsen nahrávali svoje party v Ribe s producentom Jacobom Hansenom, zatiaľ čo Caggiano pracoval na diaľku z New Yorku. Najprv 2. júna skupina vydala letný dvojsingel „Wait a Minute My Girl“ / „Dagen Før“ a potom na jeseň single „Shotgun Blues“ a „Becoming“.
West Bromwich

West Bromwich je mesto v anglickom metropolitnom grófstve West Midlands, ležiace 8 km severozápadne od Birminghamu. V minulosti mesto patrilo do grófstva Staffordshire. V roku 2018 tu žilo 77 999 obyvateľov (vrátane predmestia 136 940).
História.
V majetkovom súpise "Domesday Book" z roku 1086 je uvádzaná dedina "Bromwic" ("cytisusová ves"), neskôr bol názov sprevádzaný prídomkom „West“ ("západná") pre odlíšenie od neďalekého Castle Bromwich. Od 12. storočia tu existoval benediktínsky kláštor. V pôvodne poľnohospodárskej obci obklopenej lesmi sa od 16. storočia začala ťažiť železná ruda a rozvíjala sa výroba klincov a ďalšieho kovového tovaru. Poloha mesta v centre baníckej a industriálnej oblasti Black Country viedla k rýchlemu rastu počtu obyvateľov, v 19. storočí sa rozvíjal najmä zbrojný priemysel, neskôr sa West Bromwich stal najväčším britským producentom oceľových pružín: ešte v šesťdesiatych rokoch 20. storočia je tu zaznamenaných cez tridsať podnikov zameraných na tento artikel. Po druhej svetovej vojny mesto utrpelo škody od nemeckých náletov na priemyselné zariadenia, ktoré sú známe ako Birmingham Blitz. Napriek útlmu ťažkého priemyslu, ktorý začal v 70. rokoch a viedol k tomu, že percento nezamestnaných vo West Bromwich patrí k najvyšším v krajine, je mesto stále významným hospodárskym centrom a dopravným uzlom, z ktorého vychádza diaľnice M5 motorway, jeho heslom je „Labor omnia vincit“ ("Práca víťazí nad všetkým").
Správne členenie.
Mesto je rozdelené na dva volebné obvody, West Bromwich West a West Bromwich East. Mestské časti sú: Carters Green, Charlemont, Charlemont Farm, Grove Vale, Great Barr, Greets Green, Hill Top, Hateley, Heath Lyng, Millfields, Newton, Sandwell Valley, Stone Cross, Swan Village, tantan a Yew Tree Estate.
Kew

Kew je obvod mestskej časti Richmond na juhozápade Londýna.
Nachádzajú sa tu Královská botanická záhrada, Kew Palace, Národný archiv a farský kostol svätej Anny.
Pôvod názvu.
Názov Kew je kombináciou dvoch slov – starofrancúzského "kai" (prístavisko) a staroanglického "hoh" (výbežok zeme). Myslený je breh rieky Temža. V roku 1327 bol tento názov zapísaný ako "Cayho".
Voľby do Poslaneckej snemovne Parlamentu Českej republiky 2021

Voľby do Poslaneckej snemovne Parlamentu Českej republiky v roku 2021 boli parlamentné voľby, ktoré sa uskutočnili 8. a 9. októbra 2021 v Česku. Vo voľbách do snemovne kandidovalo celkom 22 politických subjektov – 20 politických strán a 2 koalície zložené z viacerých strán. Víťazom sa stala koalícia SPOLU (ODS, TOP 09 a KDU-ČSL) s lídrom Petrom Fialom so ziskom 27,79 %, na druhom mieste skončila strana premiéra Andreja Babiša ANO 2011 s 27,12 %, na treťom mieste koalícia Piráti a Starostové (Piráti a STAN) s volebným lídrom Ivanom Bartošom s 15,62 % a na štvrtom mieste skončila strana SPD Tomia Okamuru s 9,56 % platných hlasov. Volebná účasť 65,43 % registrovaných voličov bola o 5 % vyššia ako vo voľbách 2017 a najvyššia od volieb v roku 1998.
The Link

The Link je 241-metrový, 51-poschodový mrakodrap, ktorý je v súčasnosti vo výstavbe v meste Puteaux v parížskej štvrti La Défense vo Francúzsku. Navrhol ho francúzsky architekt Philippe Chiambaretta.
Veža bude novým sídlom spoločnosti TotalEnergies. Po dokončení v roku 2025 bude Link najvyšším mrakodrapom vo Francúzsku.
Juraj Rizman

Juraj Rizman (* 1. november 1976, Bratislava) je slovenský komunikačný poradca a moderátor relácie "Bezpečne SK". Bývalý občiansky aktivista (v sektore pôsobil medzi rokmi 19932019), najmä v oblasti ochrany ľudských práv, životného prostredia a obrany občianskych organizácií. Bol dlhoročným členom Rady vlády pre mimovládne neziskové organizácie (20122019). Pôsobil ako riaditeľ Greenpeace na Slovensku (20082013), aj projektový koordinátor Via Iuris (20162019). V rokoch 20192021 pôsobil najprv ako poradca prezidentky (20192020) a neskôr podpredsedu NR SR (20202021). Verejnosti je známy ako partner prezidentky SR Zuzany Čaputovej.
Životopis.
Detstvo.
Vyrastal na Tehelnom poli v bratislavskom Novom Meste. Navštevoval športové gymnázium, venoval sa dráhovej cyklistike.
Ochranár.
V roku 1993 sa začal ako 16-ročný angažovať v Greenpeace Slovensko ako dobrovoľník. V roku 1994 ho zadržali na rebríku chladiacej veže v jadrovej elektrárni Mochovce, za čo dostal poriadkovú pokutu. Zúčastnil sa viacerých protestných akcií, napríklad proti testom jadrových zbraní, výstavbe atómových elektrárni, v roku 2007 protestov proti ťažbe dreva v Tichej a Kôprovej doline. Protestoval aj v Česku, Maďarsku, Rakúsku a Rumunsku.
Rizman sa v roku 2008 stal riaditeľom slovenského Greenpeace, ktorý viedol až do roku 2013. Pôsobil tiež ako ako riaditeľ komunikácie Greenpeace pre strednú a východnú Európu. Z Greenpeace odišiel v roku 2016.
Via Iuris.
Od roku 2016 pôsobil v občianskom združení Via Iuris, kde mal na starosti koordináciu komunikácie a kampaní. V roku 2018 rozbehol v rámci organizácie projekt Civil Society Defense v rámci, ktorého organizácia monitorovala útoky voči občianskym organizáciám a aktivistom, poskytovala im komunikačné a právne poradenstvo.
Štátna služba.
V júni 2019 sa stal poradcom prezidentky SR pre oblasť životného prostredia a občiansku spoločnosť, kde pôsobil až do januára 2020. Potom, čo s prezidentkou začali tvoriť pár, začal po parlamentných voľbách v roku 2020 pracovať ako poradca podpredsedu NR SR Juraja Šeligu, kde zotrval do konca marca 2021.
Podnikanie.
Od apríla 2021 je na voľnej nohe. V súčasnosti sa venuje poradenstvu v oblasti komunikácií, stratégií a kampaní. Od septembra 2021 moderuje reláciu Bezpečne SK, ktorú pripravuje v spolupráci s denníkom SME.
Ocenenia.
Je držiteľom ocenenia "Hovorca roka" za roky 2008 a 2017.
Osobný život.
Je partnerom prezidentky SR Zuzany Čaputovej.
Rizman sa s Čaputovou pozná od roku 2008, kedy ako ochranár z Greenpeace spolupracoval so združením Via Iuris s prípadom pezinskej skládky. Neskôr spolupracovali pri komunikácii ocenenia Čaputovej Goldmanovou environmentálnou cenou. V roku 2016 spoločne pracovali na kampani na podporu zrušenia amnestií Vladimíra Mečiara.
Rizman je rozvedený, z predchádzajúceho manželstva má syna.
Výstrel v Rizmanovom byte.
4. septembra 2024 okolo pol desiatej večer sa v bytovke na Skalickej ulici v Bratislave ozval výstrel a rinčanie skla. Podľa informácií PLUS 7 DNÍ zbraň náhodne vystrelila údajne počas čistenia. V rukách ju mal Juraj Rizman, partner exprezidentky Zuzany Čaputovej. Zhruba o hodinu sa Rizman sám prihlásil na obvodnom oddelení polície.
Elena Vacvalová

Elena Vacvalová, rod. Kunštárová (* 15. január 1958, Hnúšťa-Likier) je slovenská redaktorka, humorista a príležitostná herečka.
Životopis.
Vyrastala v Tisovci. Jej rodičia boli učitelia. Počas štúdia sa venovala basketbalu, športovej streľbe a hádzanej. Po strednej škole nebola prijatá na VŠMU, začala preto študovať odbor televízna žurnalistika na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, ktorý absolvovala v roku 1981 a kde sa tiež zoznámila so svojím budúcim kolegom Oliverom Andrásym. So svojím prvým manželom má dcéru Elenu. Po štúdiách začala pracovať v redakcii časopisu "Kamarát", kde sa zoznámila so svojím druhým manželom Jurajom Vacvalom. V roku 1987 začala pracovať v Československom rozhlase, kde moderovala reláciu "Humorikon" spolu s Oliverom Andrásym.
Reláciu "Humorikon" moderovala až do roku 1991. V roku 1992 začala opäť so svojím kolegom Oliverom Andrásym moderovať reláciu "Čo dokáže ulica", ktorú Slovenská televízia vysielala až do roku 1997. V roku 1993 založila s Oliverom Andrásym a Stanislavom Gurkom produkčnú firmu Hattrick. Od roku 1995 moderovala v televízii VTV reláciu "Aj múdry schybí", opäť spolu s Oliverom Andrásym. V roku 1998 reláciu prevzala TV Markíza, kde ju moderovala až do jeho zrušenia v roku 2010. Ďalšou reláciou, ktorú moderovala s Oliverom Andrásym bol "Dereš", ktorý od roku 1999 vysielala TV Markíza.
Okrem relácií "Aj múdry schybí" a "Dereše", ktoré moderovala spolu s Oliverom Andrásym, pribudli aj ďalšie programy, ktoré začala moderovať sama. V roku 2002 to bola relácia "Ružové okuliare" a po čase vystriedala Róberta Beňa v moderovaní relácie "Sedem s r.o.", ktorú do roku 2008 vysielala TV Markíza a nasledujúci rok ju prevzala TV JOJ, ktorá ju premenovala na "Sedem" a vysiela ju dodnes.
V roku 2010 TV Markíza ukončila vysielanie relácie "Aj múdry schybí", ktorú v roku 2012 prevzala RTVS a premenovala ju na "Nikto nie je dokonalý". Elena Vacvalová spolu s Oliverom Andrásym ju moderovala do roku 2013. V roku 2016 začala na RTVS moderovať reláciu "Zlaté časy" spolu s Danom Heribanom, ktorého v roku 2017 nahradil Milan Lasica, ako stály hosť. V roku 2015 si zahrala aj vo filme "Andílek na nervy", kde stvárnila rolu sociálnej pracovníčky.
Záľuby.
Elena Vacvalová je veľkou milovníčkou zvierat, chová psa a 3 mačky. Usiluje sa o vybudovanie cintorína pre zvieratá v Bratislave.
Jaroslava Lázničková-Velebová

Jaroslava Lázničková-Velebová (* 13. máj 1955, Nové Syrovice – † 16. marec 2018, Týn nad Vltavou) bola česká akademická maliarka.
Životopis.
Jaroslava Lázníčková Velebová pochádzala z obce Nové Syrovice pri Třebíči, kde sa narodila. Žila a pracovala v Týne nad Vltavou.
V roku 1980 absolvovala Vysokú školu uměleckoprůmyslovú v Praze, študovala v ateliéri prof. Zdeňka Sklenářa a prof. Jiřího Mikulu.
Tvroba.
Vo svojej profesionálnej výtvarnej činnosti sa venovala voľnej a užitej grafike, ilustráciám, kresbe a maľbe, tiež na hodváb. Pracovala aj suchou ihlou, litografiou, mezzotintou. Bola charakteristická poetickým videním prírody, vzťahov, citov a pocitov.
Bahenný kanál

Bahenný kanál je umelý odvodňovací kanál na južnom Slovensku v juhovýchodnej časti Žitného ostrova v obci Trávnik a v obci Klížska Nemá v Komárňanskom okrese v Nitrianskom kraji v povodí Dunaja spájajúci Trstinový kanál s kanálom Čičov-Klížska Nemá. Geomorfologická kategorizácia polohy Bahenného kanála: geomorfologická oblasť Podunajská nížina; geomorfologický celok Podunajská rovina. Regionálne začlenenie: región Podunajsko. Hydrologické poradie Bahenného kanála: 4-20-01-187. Bahenný kanál má dĺžku 1,0 km.
Opis toku.
Bahenný kanál sa odpája od Trstinového kanála v juhozápadnej časti extravilánu obce Trávnik v blízkosti obecnej hranice s obcou Klížska Nemá južným smerom; vo vzdialenosti 40 m od začiatku prekračuje obecnú hranicu, vstupuje na územie obce Klížska Nemá a zároveň mení svoj smer na juhovýchod, pokračuje v priamke, križuje sa s poľnou cestou a po cca 560 m priameho toku mení smer na juhozápad; po ďalších 170 m priameho toku mení smer na juh, kde po 160 m priameho toku nepatrne zmení smer, aby tiež južným smerom v dĺžke 60 m sledoval vedenie vysokého napätia a skončil zaústením do kanála Čičov–Klížska Nemá. Trstinový kanál ústi do kanála Holiare-Kosihy a o 1,2 km južnejšie od tohto ústia aj kanál Čičov-Klížska Nemá ústi do kanála Holiare-Kosihy. Bahenný kanál nemá prítoky.
Bahenný kanál sa začína v nadmorskej výške 107 m n. m. a končí sa v rovnakej nadmorskej výške 107 m n. m. Krátkym 40 m dlhým severným úsekom svojho toku preteká cez extravilán obce Trávnik a celý zvyšok svojho toku tečie cez extravilán katastrálneho územia Klížska Nemá s druhom pozemku orná pôda.
Pôvod názvu.
Toponymum "Bahenný kanál" má pôvod vo všeobecnom podstatnom mene (apelatíve) "bahno" s významom "rozmočená zem, veľké blato, produkt sedimentácie na dne vodných tokov a močiarov", ktoré sa vyskytovalo v priestore Bahenného kanála. Z apelatíva "bahno" systémovým utvorením prídavného mena formantom "-ný" a kombináciou so všeobecným podstatným menom kanál s významom "umelý vodný tok so spevnenými bokmi" bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) v podobe "Bahenný kanál" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii, podobne ako toponymá z apelatív "blato, bok, hranica, chotár, les, lúka" → Blatný kanál, Bočný kanál, Hraničný kanál, Chotárny kanál, Lesný potok, Lúčny kanál. 
V pomenovacom procese vodného toku "Bahenný kanál" bolo v období pomenovania motivačným prvkom "charakteristické množstvo blata, rozmočenej zeminy v priestore, v ktorom bol kanál vyhĺbený, i v jeho okolí".
Zo slovného základu "bahno" je v slovenskej toponymii utvorených viacero hydroným: vodné toky Bahenský potok, Bahniansky potok, Bahno (potok), Bahnový potok i kanál Bahno (kanál). Hydronymum "Bahenný kanál" bolo štandardizované v roku 1976.
Jindřich Vybíral

Jindřich Vybíral (* 17. august 1960, Opava) je český historik umenia, vysokoškolský pedagóg, od februára 2019 rektor Vysokej školy uměleckoprůmyslovej v Praze.
Životopis.
V rokoch 1979 až 1984 vyštudoval český jazyk a históriu na Pedagogickej fakulte v Ostrave (získal titul PaedDr.) a v rokoch 1983 až 1987 potom dejiny umenia na Filozoficke fakulte Univerzity Jana Evangelisty Purkyne v Brne (získal titul PhDr.). V roku 1997 obhájil kandidátskou prácu na Ústave dejín umení AV ČR (získal titul CSc.). V roku 1999 sa habilitoval (získal titul doc.) v odbore dejiny umenia, v roku 2004 sa v rovnakom odbore stal profesorom.
V rokoch 1986 až 1989 pôsobil na katedre výtvarnej výchovy Pedagogickej fakulty v Ostrave. Medzi rokmi 1989 a 1991 absolvoval študijný pobyt v Národnej galérii v Prahe. V rokoch 1991 až 1997 pracoval ako kurátor zbierky architektúry v Národnej galérii v Prahe] (od roku 1993 bol vedúcim zbierky).
V roku 1996 začal pôsobit na Vysokej škole uměleckoprůmyslovej v Prahe ako pedagóg Katedry dějin umění a estetiky, od roku 2006 bol vedúcim katedry. V rokoch 1997 až 2003 pôsobil jako prorektor VŠUP.
V novembri 2018 byl akademickým senátom zvolený do funkcie rektora Vysokej škole uměleckoprůmyslovej v Prahe. Do tejto pozície ho 31. januára 2019 vymenoval prezident Miloš Zeman. Funkcie sa ujal 1. února 2019 a nahradil tak dovtedajšieho rektora Jindřicha Smetanu.
Železničná stanica Veľké Uherce

Železničná stanica Veľké Uherce je železničná stanica vo Veľkých Uherciach. Leží na trati 140 Nové Zámky – Prievidza. Nie je elektrifikovaná.
Doprava.
Na stanici sa nachádzajú 3 dopravné a 1 manipulačná koľaj. Stanica patrí do Oblastného riaditeľstva Trnava.
Ford RS200

Ford RS200 je športový automobil s motorom uprostred a pohonom všetkých kolies, ktorý vyrábala divízia Ford Motorsport v rokoch 1984 až 1986. Cestná verzia RS200 bola základom pre vznik rally automobilu skupiny B. Dizajnovaný bol aby vyhovoval homologačným pravidlám FIA, ktoré vyžadovali výrobu 200 rally automobilov a jedného civilnej cestnej verzie. Po prvýkrát bol model RS200 predstavený na autosalóne Belfast Motor Show.
Technické údaje.
Automobily Ford RS200 mali unikátny dizajn s použitím kompozitu zo sklenených vlákien pre karosárske diely, ktoré vyvinula divízia Ghia. Rám bol navrhnutý bývalým F1 dizajnérom Tonym Southgateom a taktiež bývalým mechanikom F1 Johnom Wheelerom. Rovnobežníkové zavesenie s dvomi tlmičmi a pružinami na každé so štyroch kolies poskytlo vynikajúce riadenie a vytvorilo vyváženú platformu.
Pohon zabezpečoval 1,8-litrový turbodúchadlom prepĺňaný motor Ford Cosworth BDT, ktorý poskytoval výkon 184 kW/250 koní v civilnej cestnej verzii, a od 350 do 450 koní pri pretekárskej verzii. Pre civilnú cestnú verziu boli k dispozícii kity na zvýšenie výkonu na viac ako 224 kW/300 koní. Hoci mal model RS200 vyváženosť potrebnú na pretekárske využitie, trpel zlým pomerom výkon-hmotnosť a motor mal pomalú odozvu na plyn v nízkych otáčkach. To z neho robilo obtiažny automobil na riadenie a v konečnom dôsledku slabo konkurencieschopný. V roku 1986 počas Rally Portugalska zapríčinil automobil Ford RS200 jednu z najdramatickejších nehôd v histórii WRC, keď usmrtil troch divákov a niekoľko ďalších zranil. Neskôr další RS200 havaroval počas pretekov Hessen-Rallye 1986, pričom zahynul spolujazdec Michel Wyder.
Pre rok 1987 Ford plánoval uviesť verziu "Evolution", ktorá mala vylepšený motor BDT pod novým kódovým označením BDT-E. Ten sa vyznačoval zdvihovým objemom 2137 cm³, pričom hodnoty výkonu sa pohybovali v závislosti na mechanické nastavenia ako plniaci tlak v rozmedzí od 410 kW/557 koní do 608 kW/826 koní. Avšak obvykle bol výkon na hodnote 43 kW/588 koní pri 8000 otáčkach za minútu a 542 Nm pri 5500 otáčkach za minútu. Zrušenie skupiny B však znamenalo že niekoľko desiatok Fordov RS200 bolo od augusta 1986 do októbra 1992 využívaných v rallycrossových pretekoch FIA European Rallycross Championship.
Špecifikácie.
Motor.
Kompresný pomer: 7,2:1. Bosch Motronic riadiaca jednotka motora a vstrekovanie paliva. Garrett T3 turbodúchadlo/plniaci tlak 1,6 bar
Brzdy.
Dvojokruhové, rozdelenie predok/zadok. Vpredu ventilované kotúče s priemerom 300 mm. Vzadu ventilované kotúče s priemerom 300 mm bez vákuového brzdového posilňovača. Ručná brzda, mechanická poistka a hydraulický prenos sily z páky ručnej brzdy na ovládanie oboch zadných mechanických strmeňov.
Kolesá.
Ford z magnéziovej zliatiny, 15-20 cm široké disky kolies (20 až 28 cm pre pretekárske verzie). Pneumatiky podľa podmienok (Pirelli Monte Carlo intermediálne 245/40 R16 na testovacom vozidle), 16" v priemere.
Výkony.
Maximálne rýchlosti:
Zrýchlenie z pokoja:
1/4 míle z pokoja: 11,4 s, 185 km/h
Zrýchlenie (s):
Krajský súd v Banskej Bystrici

Krajský súd v Banskej Bystrici je krajský súd so sídlom v Banskej Bystrici. Predsedom súdu je JUDr. Ján Auxt.
Činnosť.
Na súde podľa organizácie Otvorené súdy pracuje 72 sudcov. Na súde bol v neprítomnosti odsúdený Ladislav Nižňanský.
Budova.
Vtedajšia sedria sa do budovy presťahovala v roku 1896. V budove súdu sa začalo úradovať v októbri 1898. Počas Slovenského národného povstania v budove sídlilo Povereníctvo Slovenskej národnej rady pre pravosúdie a vojenský súd.
V rokoch 2006 až 2012 prebehla rekonštrukcia budovy súdu pochádzajúcej z 19. storočia. Zvýšenie farebnosti fasád bolo návratom k pôvodnému stavu. Výsledkom je združenie všetkých kolégií pod jednou strechou. Vznikli tiež kancelárie v podkroví, prepojovací most so susediacim objektom ústavu na výkon väzby a trestu. Rekonštrukcia stála 7,5 mil eur. Počas rekonštrukcie súd sídlil v budove bývalého učilišťa na ulici Komenského.
Cennou miestnosťou je tzv. porotka kde v minulosti pracovala porota. Miestnosť obsahuje kazetové stropy, historické klenby a lustre či balkón pre verejnosť.
Vedenie.
V januári 2007 bol za predsedu súdu vymenovaný Ján Bobor, jeho predchocom bol Ľudovít Bradáč. K septembru 2021 je JUDr. Ján Auxt.
Cornelis de Jager (generál)

Cornelis „Cor“ de Jager (* 19252001) bol generál Kráľovskej holandskej armády. V rokoch 1980 až 1983 bol náčelník Generálneho štábu.
V rokoch 1983 až 1986 bol predsedom Vojenského výboru Organizácie Severoatlantickej zmluvy.
Cornelis de Jager

Cornelis de Jager môže byť:
Guido Venturoni

Guido Venturoni (* 10. apríl 1934, Teramo, Taliansko) je taliansky admirál.
Životopis.
V roku 1952 vstúpil do Námornej akadémie. V rokoch 1958 až 1959 trénoval na leteckej škole amerického námorníctva kde sa stal námorným letcom. V roku 1966 sa stal tiež helikoptérovým pilotom. Velil korvetám "Danaide", "Albatross" a "Urania", frigate "Fasan" a krížniku "Caio Duilio". Neskôr velil 1. námornej divízii.
Od februára 1991 do februára 1992 bol náčelník štábu Talianskeho námorníctva. Od 1. januára 1994 do 15. februára 1999 bol náčelník Generálneho štábu Talianskych ozbrojených síl.
Do funkcie predsedu Vojenského výboru Organizácie Severoatlantickej zmluvy bol vymenovaný 6. mája 1999. Do dôchodku odišiel v roku 2002.
Po odchode do dôchodku sa vo firme Leonardo-Finmeccanica stal riaditeľom a neskôr vice-prezidentom.
Pamätník poľským letcom, Radatice

Pamätník poľským letcom v Radaticiach je umiestnený pred kaštieľom v ktorom sídli obecný úrad. 
História.
Pamätník v centre obce 30. júla 2000 slávnostne odhalil vojenský a letecký pridelenec pri Veľvyslanectve Poľskej republiky v Slovenskej republike. Pamätník nám pripomína hrdinstvo 8 poľských príslušníkov letectva, účastníkov Druhej svetovej vojny, ktorí pôsobili v službách britského kráľovského letectva a zahynuli v katastri obce Radatice. Ich lietadlo Handely Page Halifax Mk bolo 28. decembra 1944, nad Šarišskou vrchovinou, zostrelené pilotom nemeckej stíhačky JU 88G. Horiace padlo v zalesnenom teréne, na lúku pri vtedajšej obci Meretice, (dnes je to časť obce Radatice). Na mieste pádu lietadla bol v roku 2002 postavený drevený kríž. Telesné pozostatky pilotov boli uložené v Prahe na Olšanskom cintoríne. 
Opis pamätníka.
Pamätník stojí v malom parčíku, pred historickou kultúrnou pamiatkou, ktorou je miestny kaštieľ. Pôvodný kameň, ktorý tvorí základ pamätníka, vytvoril akademický sochár Dušan Pončák. Pri kameni je na zemi upevnená čierna mramorová doska, ktorá nesie mená zahynuvších poľských pilotov aj tento nápis: “Na počesť poľských príslušníkov kráľovského letectva Veľkej Británie RAF, padlých pri havárii lietadla Halifax 28.12.1944 pri obci Meretice.” Okrem nich sú tam aj artefakty pochádzajúce z leteckej techniky. str. 215
Prístupová cesta k pamätníku a miestu pádu lietadla.
Z autobusovej zástavky v obci Radatice sa k pamätníku pred kaštieľom, ktorý je na dohľad, dostaneme pešo chodníkom. Odtiaľ vedie na miesto pádu lietadla Hájnikovej lúke, značkovaný chodník. Na turistickej mape je označený ako „letecký chodník“ a tiahne sa lokalitou Janovské jarky, okolo potoka Žarinec. Tento chodník vedie po málo udržiavanej poľnej ceste, na západ od obce, je dlhý asi 2 kilometre a prevýšenie je 50 metrov.
Ľadový hokej na Zimných olympijských hrách 2022 – Ženský turnaj

Ľadový hokej na Zimných olympijských hrách 2022 sa uskutočnil počas konania XXIV. ZOH v dňoch 3. – 17. februára 2022. Miestom konania mužského aj ženského turnaja boli Národný krytý štadión a Wukesong Arena.
Rozhodkyne.
Do turnaja bolo vybratých 12 hlavných a 12 čiarových rozhodkýň.
Hlavný Olympijský turnaj.
Skupina A.
ROV - Ruský olympijsky výbor
Tabuľka po hlavnej časti.
Tímy sa v Play-off nastúpia nasledovne:
Reisinger (Pezinok)

Reisinger je ulica, rekreačná oblasť a lokalita v katastrálnom území mesta Pezinok. Leží v chránenom krajinnom území Malé Karpaty severozápadne od centra mesta a asi 7 km za obcou Limbach, vľavo pod Slnečným údolím. V oblasti sa nachádza 27 chát.
Fighting (Thin Lizzy)

Fighting je piaty štúdiový album írskej hard rockovej skupiny Thin Lizzy, ktorý vyšiel 12. septembra 1975. Po vydaní štyroch štúdiových albumov skupina vďaka Scottovi Gorhamovi a Brianovi Robertsonovi konečne vytvorila svoj rozpoznateľný dvojgitarový zvuk a pripravila pôdu pre veľký komerčný prelom nasledujúceho albumu "Jailbreak". Album bol zároveň ich prvým, ktorý sa umiestnil v britskej hitparáde, a to na 60. mieste. 
Producentom albumu bol spevák a basgitarista skupiny Phil Lynott. Materiál bol nahraný v máji 1975 v Londýne. Celkovo trvá je 37 minút a 56 sekúnd. Album obsahuje 10 piesní kombinujúcich prvky rocku, hard rocku, popu, folku a blues. Bol hodnotený pozitívne, o čom svedčí okrem iného hodnotenie 4,5 / 5 od AllMusic. 
Album vyšiel s rôznymi verziami obalu v rôznych častiach sveta. Hoci charakteristické logo Thin Lizzy (navrhnuté Jimom Fitzpatrickom) sa v priebehu rokov často používalo na kompilačných albumoch, tovare a ako javisková kulisa na koncertoch skupiny, toto bol jediný štúdiový album Thin Lizzy, ktorý ho obsahoval na obale.
Piesne.
Úvodná pieseň „Rosalie“ je coververziou piesne Boba Segera. Pieseň bola aj singlom propagujúcim album. Skladbu „Suicide“ Thin Lizzy pôvodne predviedli, keď bol gitarista Eric Bell ešte členom skupiny, vrátane vysielania BBC zaznamenaného v júli 1973. Prvýkrát bola uvedená s odlišným textom pod názvom „Baby's Been Messing“ a chýbala jej stredná časť, ktorá sa objavuje na albume "Fighting". Mimoalbumová skladba „Half Caste“ bola vydaná na B-strane pôvodného singlu „Rosalie“. Ďalšou skladbou nahranou počas nahrávania "Fighting" bola „Try a Little Harder“, ktorá nakoniec vyšla na box sete "Vagabonds, Kings, Warriors, Angels" v roku 2002.
Zoznam skladieb.
Remastrovaná edícia.
Remastrovaná dvoj-CD deluxe edícia albumu "Fighting" vyšla 12. marca 2012.