burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Akakiánska schizma

Akakiánska schizma (iné názvy: Akakiova schizma, Akáciova schizma, akaciánska schizma, akakiovská schizma) (484 až 519) predstavovala prvú vážnu schizmu medzi západnou a východnou cirkvou.
Pomenovaná je po konštantínopolskom patriarchovi Akakiovi (471489), ktorý na príkaz byzantského cisára Zenóna vypracoval vieroučnú formuláciu nazvanú "Henotikon", ktorá mala zmieriť monofyzitov s väčšinovou cirkvou, ktorá sa držala záverov Chalcedónskeho koncilu (451). Výnos tohto cisárskeho ediktu bol prijateľný pre monofyzitov a mohol teda upevniť náboženskú jednotu cirkvi, poznamenanú predchádzajúcimi teologickými spormi. "Henotikon" však bol na území niekdajšej Západorímskej ríše, reprezentovanej pápežom Félixom III. (483492) odmietnutý. Väčšina Itálie sa nachádzala už pod germánskou nadvládou a bola tak byzantskému cisárovi podriadená iba teoreticky; pápež mohol konať nezávisle od cisára a roku 484 vypovedal cirkevné spoločenstvo východným patriarchom. 
Germánskym panovníkom, ktorí boli väčšinou ariánmi, sa tento spor medzi pápežom a cisárom pozdával. Opačne konal Teodorich Veľký, ktorý sa snažil primäť cisára - teraz už Justinia I., aby "Henotikon" odvolal. Roku 519 schizma končí, východná cirkev prijíma Hormizdovu formulu viery. Tento zmier však viedol k vyostreniu konfliktu s monofyzitmi. Ďalšie snahy o náboženské zjednotenie ríše vyvíjal Justinián I.
Zeja (mesto)

Zeja je mesto v Rusku, je administratívnym centrom Zejského rajónu, Amurskej oblasti. Do roku 1913 malo mesto názov Zeja-Pristaň.
Mesto leží na severe Amursko-Zejskej planiny, na pravom brehu rieky Zeja, od jej ústia do Amuru, na južnom úpätí horského chrbátu Tukuringra.
Hlavnú úlohu v ekonomike Zei náleží Zejskej hydroelektrárni, ktorá je najväčším výrobcom elektrickej energie na Ďalekom východe. Každoročne vyrába 4 až 6 miliárd kilowatthodín energie. Ďalšími odvetviami priemyslu sú ťažba zlata a dreva.
V roku 1997 bolo v meste 5 všeobecnovzdelávacích škôl, jedna hudobná a jedna internátna škola.
80. roky 3. storočia pred Kr.

Udalosti.
Rím.
283 - tretia plebejská secesia, prijatý zákon diktátora Hortensia, uznesenia plebejských snemov nadobudli platnosť zákona aj bez schválenia senátu. Plebejské zhromaždenia sa stali najsilnejšou politickou inštitúciou v starovekom Ríme.
Jastraby

Jastraby môže byť:
Jastrab môže byť:
Stredná Európa

Stredná Európa je časť Európy ležiaca medzi východnou a západnou Európou.
Najširšia geografická definícia hovorí, že ide o trup Európy bez všetkých polostrovov a bez Východoeurópskej roviny . 
Podľa inej, geograficko-historickej definície sem patrí v užšom zmysle: Nemecko, Rakúsko, Švajčiarsko, Lichtenštajnsko, Poľsko, Česko, Slovensko, Maďarsko, Slovinsko a prípadne aj Chorvátsko (a ak možno zohľadniť aj časti štátov, tak aj prípadne Vojvodina, Zakarpatská Ukrajina, Sedmohradsko, časť severného Talianska, Dalmácia naopak nie a podobne).
Keďže politicko-ekonomicky zaraďujeme Nemecko, Rakúsko, Švajčiarsko a Lichtenštajnsko aj do západnej Európy, niekedy sa tieto krajiny nepovažujú za strednú Európu. Nemci či Rakúšania sami seba takmer vždy považujú za súčasť geografickej „strednej Európy“ a politicko-ekonomickej „západnej Európy“.
Ďalšie definície hovoria o štátoch strednej Európy ako o krajinách, ktoré svojou kultúrou a históriou patria k Západu, ale ktoré boli po II. svetovej vojne v sfére vplyvu Sovietskeho zväzu.
Dórsky sloh

Dórsky sloh (iné názvy: dórsky (stavebný) kánon, dórsky štýl, dórsky poriadok (v širšom zmysle)) je jeden z architektonických štýlov starovekého Grécka. Pojem dórsky poriadok v užšom zmysle označuje len stĺpový poriadok tohto slohu, teda dórsky stĺp.
Je pravdepodobne odvodený z mykénskej drevenej architektúry. Jeho pôvod sa spája s kmeňmi dórskych Grékov. Najstaršie pamiatky dórskeho slohu sú zo 7. storočia pred Kr. Hmotný dórsky stĺp má kanelovaný driek bez pätky, jednoduchú hlavicu s echinusom, čo je tanierovitý medzičlánok, a abakus, kryciu dosku. Trámovie pozostáva z hladkého architrávu, vlysu, v ktorom sa striedajú triglify a metópy (spravidla reliéfmi) a z rímsy (geison). V priečelí sa nad rímsou dvíha trojuholníkový štít (tympanón) uzavretý žliabkovnicou (sima) a ozdobený na vrchole a rohoch akrotériami. Dórsky sloh pôsobí strohou monumentálnou hmotnosťou. 
Medzi najznámejšie stavby z tohto obdobia patria: Parthenón, Diov chrám v Olympii.
Iónsky sloh

Iónsky sloh alebo iónsky štýl alebo iónsky poriadok (v širšom zmysle) je jedným z architektonických štýlov starovekého Grécka. Pojem "iónsky poriadok (v užšom zmysle)" označuje len stĺpový poriadok tohto slohu, teda pravidlá pre výstavbu iónskych stĺpov.
Iónsky sloh sa vyhranil pravdepodobne v maloázijskej architektúre iónskych gréckych osád. Možno ho doložiť už v 6. storočí pred Kr., ale až o storočie neskôr sa dostáva na pevninu európskeho Grécka.
Iónsky stĺp je štíhlejší, vyšší a má redšie kanelovaný driek. Stĺp stojí na pätke a echinus (stredná časť hlavice) je dekorovaný volútovými výbežkami. Trámovie tvorí trikrát odstupňovaný architráv, vlys je vyplnený spravidla súvislým pásmom reliéfov a dekoratívne utváranou rímsou. Pre iónsku architektúru je príznačná zjemnelá vznešenosť. Medzi najznámejšie stavby tohto obdobia patrí "Erechteion", chrám "Niké Apteros" na Akropole a taktiež "Artemidin chrám v Efeze", jeden so siedmich divov starovekého sveta.
Korintský sloh

Korintský sloh alebo korintský štýl alebo korintský poriadok (v širšom zmysle) je jeden z architektonických štýlov starovekého Grécka. Pojem korintský poriadok (v užšom zmysle) označuje len stĺpový poriadok tohto slohu, teda charakteristiku korintských stĺpov a pravidlá pre ich stavbu.
Korintský sloh sa objavuje okolo roku 400 pred Kr. a je charakterizovaný štíhlosťou, výškou stĺpov a dekoratívnosťou hlavíc. Drieky stĺpov, spravidla na antickej pätke a plinte (podnožná doska) bývajú kanelované; kanelúry sú v dolnej tretine vyplnené palicami. Korintská hlavica (podľa povesti navrhnutá korintským sochárom Kallimachom) sa vyvíjala od jednoduchého k veľmi zložitému tvaru dekoratívne pretvárajúcemu listy bodliakovitého akantu. Trámovie sa podobá iónskemu, len je dekoratívne bohatšie. Rímsa s konzolami býva niekedy podložená zuborezom. Medzi najznámejšie stavby vybudované v korintskom slohu patrí Lysikratov pomník v Aténach.
Rímska architektúra spojila korintskú a iónsku hlavicu do hlavice kompozitnej, v ktorej nad dvoma radmi akantov vyrastajú iónske volúty, podopierajúce diagonálne vybočené rohy abakusu.
Románske umenie

Románske umenie alebo najmä v architektúre románsky sloh alebo zriedkavo romanika je umelecká fáza vrcholného stredoveku, presnejšie obdobia od roku 1000 do 1. polovice 13. storočia. Vyznačuje sa vážnou monumentalitou a prísnou hierarchickosťou (odstupňovanie priestorov v chráme, rôzna veľkosť postáv podľa ich ideového významu).
Románske umenie je prvý univerzálny sloh stredoveku. Označenie (vzniklo až v 19. storočí vo Francúzsku) súvisí so vznikom románskeho slohu na území, kde populácia hovorí románskymi jazykmi. 
V jeho vývine hrali najdôležitejšiu úlohu Francúzsko, Taliansko a Nemecko. V každej z týchto krajín vznikli tzv. školy románskeho umenia a tie sa ďalej delili na tzv. regionálne okruhy.
Architektúra.
Vedúcim umením bola architektúra; vznikla ustálením a docibrením predrománskej architektúry.
Charakteristické slohové prvky (plný oblúk, stĺp, ornamentika) sú blízke rímskej antike. Nadväzuje na karolínsku renesanciu, v Nemecku a strednej Európe na otonské umenie. Architektúra rozvinula techniku klenby – valená klenba, rebrová klenba, krížová klenba, kupola. Štvorec tvorený krížením transeptu a lode symbolizuje zem s jej štyrmi živlami, ktorým dominuje kupola. Kupola so sférickou klenbou, ktorá je obrazom dokonalosti a úplnosti, teda obrazom Boha v jeho nebeskom sídle, sa stotožňuje s nebom. Románske stavby pôsobia dojmom pevnosti. Vstupný portál i celá fasáda sú priestorom pre plastiku – ornamentálnu alebo figurálnu (Posledný súd). Sochársky sú stvárnené aj hlavice stĺpov. Sochárska výzdoba zdôrazňuje predovšetkým veľkosť a krásu stavieb určených na uctenie Boha, najvyššieho staviteľa. V staviteľstve sa rozvíja: bazilika, hrady, mestské paláce, rotundy a jednoloďové kostoly s tribúnou. K najznámejším stavbám tohto obdobia patria: Arles, v Cluny, v Santiagu de Compostella.
Medzi najvýznamnejšie románske stavby na Slovensku patrí Rotunda svätého Juraja v Skalici, Kostol Panny Márie v Bíni, Kostol svätého Michala archanjela v Dražovciach či Katedrála svätého Martina v Spišskej Kapitule.
Sochárstvo.
Sochárstvo (najmä reliéf) sa vyvíjalo v spojení s architektúrou, používalo štylizovaný rastlinný ornament a motívy fantastických zvierat, neskôr aj ľudských figúr. Od plošnosti a lineárnosti smerovalo k vytvoreniu trojrozmernej sochy. Najväčšiu pozornosť venovali sochári priečeliam chrámov a akcentom na tympanón. V Nemecku sa sochárske práce prenášali aj do interiéru (madony, náhrobné dosky, zábradlia) a rozvinula sa tu aj drevorezba.
Maliarstvo.
Maliarstvo sa pod byzantským vplyvom sústreďovalo na nástennú a knižnú maľbu.V maliarstve (knižnom a nástennom) bola základom kresba kolorovaná farbami.
v knižnej maľbe bol materiál kníh pergamen z oslej kože.
Umelecké remeslo.
Zlatníctvo, kovolejárstvo, tapisérie, rezby v slonovine a podobne dosiahli vysokú úroveň.
Literatúra.
Szénassy, A.: "Lexikon románskych kostolov na Slovensku". 1. zväzok, kraj Nitra, Vydavateľstvo KT, Komárno, 2005.
Rokoko

Rokoko je slohový stupeň v neskorom období baroka resp. pokračovanie baroka, v 18. storočí. Odvodené od francúzskeho slova "„rocaille“", v preklade kamenie, neskôr zo slova "„coquille“", čo znamená mušľa vo vzájomnej kombinácii s talianskym „barocco“. Označuje sa ako sloh šľachty a nie je to dobový sloh, v strednej Európe je dokonca len súčasťou baroka (uznané bolo až koncom 19. storočia). Datuje sa zhruba v čase 1700 – 1790 (18. storočie) v čase vlády Ľudovíta XV. (1715 – 1774) a neskôr Ľudovíta XVI. (1754 – 1793). Situuje sa najmä v západnej Európe: Francúzsko, Anglicko (gregoriánske rokoko), Nemecko (copový sloh), Rakúsko, Švajčiarsko, preniklo aj do Švédska (gustaviánske rokoko), ale aj do absolutistických krajín ako Španielsko (Madridský palác), Portugalsko, Rusko.
Charakteristika rokoka.
Predstavuje predovšetkým dekoratívny štýl: steny a klenby svetských a sakrálnych stavieb sú pokryté ľahkými, elegantnými ornamentmi: Rokaj, rocaille, v štuku a zlate, vo forme fresiek a motívov popínavých rastlín, hravosť, ornamentika, frivolná elegancia, luxus, zdôrazňovanie erotických motívov, galantnosť a všestranná uvoľnenosť, objavujú sa dekoratívne prvky ovplyvnené čínskym umením – chinoserie.
Delí sa na tri základné obdobia:
Rokoko v maliarstve.
V maliarstve prevládajú pastorálne témy, galantné výjavy, slávnosti v záhradách, hudobné a divadelné motívy.
Rokoko v sochárstve.
Realizuje sa najmä v drobnej plastike, štuke na jemnom porceláne, prírodných motívoch a zobrazovaní lásky.
Rokoko v architektúre.
Architektúra všeobecne: odkrytie denného svetla (veľké okná, zrkadlá, svetlé interiéry), intímny priestor rokoka je uzavretý, čiže sa týka predovšetkým motívov interiéru alebo rovnako uzavretých záhrad (napr. vo Versailles, Schönbrunn).
Parková architektúra: Grotty, arkády, vodopády a dekoratívna parková úprava vyjadrujú predstavu raja – sveta plného harmónie.
Interiérová architektúra: prejavuje sa nakopením hmoty a prvkov a intímnosťou a galantnosťou interiéru (napr. Kráľovský palác v Madride).
Hlavné znaky architektúry:
Empír

Empír je klasicistický štýl vo Francúzsku v období vlády Napoleona Bonaparte (asi 1800 – 1830).
Rýchlo sa rozšíril po celej Európe až do Ruska, kde sa udržal najdlhšie. Grécke, rímske tiež egyptské tvary a ozdobné motívy boli Napoleonovými architektmi (Percier, Fontaine) využité a pretvárané do uceleného slohu zdôrazňujúceho triezvu jednoduchosť a ušľachtilú prostotu. Architektúra sa usiluje o monumentálny účinok, interiéry bývajú farebne úsporné (biela, čierna, zlato), nábytok z ebenu s mosadznými ozdobami. Okrem bytovej kultúry sa empír prejavuje i v odievaní (ženské odevy sú vysoko prepásané, voľne splývajúce, do módy prichádzajú antické účesy).
Empír zasiahol aj naše územie. K výrazným zjavom tohto obdobia patrí Franz Xaver Messerschmidt, nemecký sochár žijúci v Bratislave. Toto dvorské umenie sa neskôr výrazne zmenilo a v strednej Európe vyústilo do meštianskej módy (biedermeier).
Štiavnica (prítok Váhu)

Štiavnica je potok na severe Slovenska, na strednom Liptove, v okrese Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Váhu, meria a je tokom III. rádu.
Prameň.
Pramení v Nízkych Tatrách pod Štiavnicou (), v masíve Ďumbiera v nadmorskej výške približne 
Opis toku.
Najprv tečie na východ, priberá kratšie prítoky, v nadmorskej výške 1 377, prítok spod Králičky () a stáča sa na juh, kde preteká Dolinou Štiavnice. Z pravej strany priberá prítok spod Kráľovho stola (1 579, ), následne pravostranný prítok z doliny Červený jarok (), tok krátko tečie severozápadným smerom, zľava priberá Ludárov potok a vstupuje do krasovej oblasti. Stráca sa v podzemí a vytvára jaskynné priestory (Ponor Štiavnice, jaskyňa v Sokole). Opäť vyteká na povrch, zľava priberá Bystrú a preteká Jánskou dolinou na sever, pričom po oboch stranách sú utvorené viaceré jaskyne. Neskôr priberá sprava prítok zo Stanišovskej doliny, následne Bielu zľava a taktiež ľavostranný prítok spod Hrádku (). Napokon vteká do Liptovskej kotliny, kde preteká cez intravilán obce Liptovský Ján.
Ústie.
Do Váhu sa vlieva v priestore medzi obcami Podtureň a Uhorská Ves v nadmorskej výške cca
Popart

Popart alebo pop-art (skratka z angl. "popular art" - „"populárne/ masové umenie"“) je dominantný smer výtvarníkov 60. rokov 20. storočia, ovplyvnený populárnou kultúrou a komerčným umením, inšpirujúci sa veľkomestskou kultúrou a jej vizuálnymi prejavmi (fotografia, film, reklama, masmédiá, komiksy). 
Popart sa šíril okolo polovice 50. rokov nezávisle z dvoch umeleckých centier – Londýna a New Yorku. Nadviazal na myšlienky dadaizmu. Hnutie je späté predovšetkým s americkým výtvarníkom Andym Warholom, ktorého rodina pochádzala z Rakúsko-Uhorska, z obce Miková (dnes na Slovensku). Medzi jeho dielami nájdeme opakujúce sa rady vyobrazení produktov a osobností, napr. plechovky Campbelovej polievky, fľaše CocaColy, obrazy Marylin Monroe a Elvisa Presleyho realizované technikou sieťotlače. K ďalším predstaviteľom patria J. Johns, C. Oldenburg, T. Wesselman.
Neskôr vzniká aj Op art.
Jaroslav Horváth

Jaroslav Horváth (* 16. apríl 1971, Košice) je jedným z najúspešnejších slovenských kulturistov. Je dvojnásobným IFBB Majstrom sveta a v roku 1999 sa stal Absolútnym majstrom sveta v kulturistike. Ako prvý bodybuilder z krajín Východnej Európy uspel na súťaži "Olympia Weekend". V roku 2010 získal v kategórii do 202 lbs finálové 6. miesto, v roku 2011 finálové 4. miesto. Pozornosť pútal sympatickým vystupovaním, proporčnosťou a súmernosťou postavy, mal aj výbornú prezentáciu a pózing.
Predtým, ako začal s kulturistikou sa 10 rokov venoval zápaseniu, v juniorskej kategórii sa stal majstrom Česko-Slovenska.
V roku 2008 a aj v roku 2009 komplikovali Jarovi Horváthovi prípravu na súťaže zranenia, a rok 2009 musel kvôli zraneniu ukončiť pred tým, ako začal so súťažnou prípravou.
Jaroslav Horváth s obľubou štartoval na súťažiach v Austrálii a na Novom Zélande, kde boli podľa jeho vlastných slov rozhodcovia objektívnejší. Kariéru ukončil v roku 2011.
Dosiahnuté vzdelanie: Pedagogická fakulta v Prešove, Univerzita Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach.
Akčné umenie

Akčné umenie je súhrnný termín pre rôzne formy intermediálneho umenia, v ktorom sa kladie dôraz na živé predvádzanie deja a priamy kontakt s divákom, vrátane možnosti jeho bezprostrednej spolupráce. Predchodcom akčného umenia boli futuristické vystúpenia, dadaistické akcie a činnosť Bauhausu, ale i akčná maľba Jacksona Pollocka. 
Dejiny.
Prvé happeningy realizoval v roku 1958 Allan Kaprow v New Yorku, v Československu Milan Knížák. Na Slovensku boli priekopníkmi umenia akcie Alex Mlynárčik, Stano Filko, Peter Bartoš a Jana Želibská. Neskôr sa mu venovali autori ako Robert Cyprich, Ján Budaj, Peter Meluzín, zoskupenie P.O.P., Vladimír Kordoš, Dezider Tóth, od polovice 80. rokov potom Michal Murin, Jozsef R. Juhász, súbor BALVAN, súbor Transmusic Comp., Blažej Baláž či Miroslav Nicz.
V 70. rokoch sa priraďuje event a performancia, na Slovensku Stano Filko, Alex Mlynárčik, Július Koller, Jana Želibská, Milan Adamčiak, Ľubomír Ďurček, Peter Meluzín, Róbert Cyprich, Peter Bartoš, Michal Kern, Vladimír Kordoš, Blažej Baláž, Michal Murin, Joszef R. Juhász, Peter Rónai, Peter Kalmus a iní.
Výstavy.
Akčné umenie 1965 - 1989 bolo vystavené v Slovenskej národnej galérii v roku 2001, k výstave vyšla aj obsiahla publikácia (Zora Rusinová).
Akčné umenie po roku 1989 bolo prezentované na výstave „Umenie akcie 1989-2000“ v Tatranskej galérii v Poprade a Nitrianskej galérii v roku 2001, kurátorka výstavy bola Lucia Gregorová - Stachová.
Konceptuálne umenie

Konceptuálne umenie je umelecký smer, ktorý vznikol v 1. polovici 60. rokov 20. storočia a ktorý v svojej najrigídnejšej polohe nevytvára hmotné umelecké diela, ale sústreďuje sa na reprezentáciu myšlienky a umelcovho myšlienkového procesu (namiesto artefaktu písaný text, štruktúra čísel, nákres, mapa). Niekedy obraz jestvuje len v mysli autora a vyžaduje zvláštny druh vnímavosti (vznik obrazu riadený telefonicky).
Dnes sa tento termín používa v širšom chápaní na označenie rôznych aktivít 60-tych a 70-tych rokov napr. land artu (umenia v krajine), performancie, eventu alebo videoumenia. (Na Slovensku napríklad tvorba Júliusa Kollera, Alexa Mlynarčíka, Stana Filka, Petra Bartoša, Rudolfa Sikoru, Milana Adamčiaka, Jany Želibskej, Vladimíra Havrillu a Michala Kerna.)
V posledných troch decéniách hovoríme o postkonceptuálnom a neokonceptuálnom umení. V svetovom umení sú to hlavne Barbara Kruger, Jenny Holzer, Robert Gober, Cindy Sherman, Christian Boltanski, Mike Kelley, Sebastian Bieniek, Damien Hirst, Trace Emin. Na Slovensku tieto rôznorodo koncipované a prelínajúce sa stratégie reprezentujú najmä Jana Želibská, Peter Rónai, Peter Meluzín, Dezider Tóth, Matej Krén.
Happening

Happening () je jedna z včasných foriem akčného umenia, v ktorej sa spájajú prvky divadla, hudobného koncertu, poézie a výtvarného umenia s cieľom aktívne zapojiť diváka do akcie. Happening sa stal signifikantným prejavom hnutia Fluxus, ktorého cieľom bolo spojiť umenie s bežne prežívanou realitou. Prvý happening uskutočnil "Allan Kaprow" v Rueben Gallery v New Yorku roku 1959, mal názov "18 Happenings in 6 Parts".
Happening vznikol na prelome 50. a 60. rokov 20. storočia, k hlavným tvorcom patria Allan Kaprow, J. J. Lebel, Wolf Vostel a Tadeusz Kantor. Vostelovi sa priraďuje prvenstvo v tvorbe happeningov na európskej pôde koncom 50. rokov. Boli to najmä radikálne politické vystúpenia nabúravajúce pohodlie kapitalistického systému a jeho indoktrináciu. Azda najúspešnejším bol happening v Hessian State Radio v júni 1969, kde kombináciou rozličných politických sloganov, správ, erotiky a reklamy vytvoril úplne dezorientujúci – nezrozumiteľný tok slov. V domienke že štúdio obsadili neznáme radikálne živly prišla pred rádio nemecká polícia. Tvorba Tadeusza Kantora vzišla zas z podhubia alternatívnej divadelnej scény v Poľsku.
Významnými tvorcami happeningu na Slovensku boli Alex Mlynárčik, napr. "Deň radostí (Keby všetky vlaky sveta...)", 1971, "Evina svadba", 1972, Jana Želibská – "Snúbenie jari", 1971, Ján Budaj – neskorší líder novembra 89, založil počas normalizácie s Tomášom Petřivým a Vladimírom Archlebom Dočasnú spoločnosť intenzívneho prežívania (DSIP), v rámci nej tvorili v uliciach Bratislavy rôzne akcie.
Pri čistých happeningoch nie je scenár presne určený, čo umožňuje vznik nečakaných udalostí v nepredvídateľnej postupnosti (predstavitelia mixmediálneho typu Josepha Beuysa).
Slnečná škvrna

Slnečná škvrna je tmavé miesto vo atmosfere Slnka. Má nepravidelný kruhový tvar a silné magnetické pole. Sú najznámejším prejavom slnečnej aktivity. Veľké slnečné škvrny majú dlhú životnosť a sú viditeľné voľným okom. Niektoré menšie majú životnosť len pár hodín, väčšie až niekoľko mesiacov.
Škvrny vznikajú v tých miestach fotosféry, kde je znížená lokálna intenzita magnetického poľa, ktoré potláča konvekciu. Jej dôsledkom je nižšia teplota až o niekoľko sto Kelvinov, ako v okolitej fotosfére. Preto škvrny vyzerajú byť tmavšie, ako ich okolie, hoci na tmavom pozadí by žiarili jasne oranžovým svetlom. Škvrna je zvyčajne plytká priehlbina v plazme a väčšinou má dve časti: Penumbru a umbru. Umbra, alebo úplny tieň je tmavšia centrálna časť škvrny. Obklopuje ju svetlejšia penumbra. Malé slnečné škvrny (póry) zvyčajne nemajú penumbru. Veľkosť slnečných škvŕn sa pohybuje v rozpätí od do niekoľko desiatok tisíc kilometrov.
Škvrny sa väčšinou zjavujú vo dvojiciach s opačnou polaritou magnetického poľa. Miesto ich výskytu a počet zavisí od slnečného cyklu. Sú najstarším pozorovaným prejavom slnečnej aktivity. V minime slnečnej aktivity sa takmer nevyskytujú, v maxime je ich, naopak, veľmi veľa. Graf ich výskytu sa nazýva "Motýlikovitý diagram". Podľa počtu slnečných škvŕn a ich skupín sa vyjadruje "Wolfovo číslo", ktoré súčasne charakterizuje slnečnú aktivitu . V spektre slnečných škvŕn sa v dôsledku nižšej teploty objavujú aj neutrálne atómy.
Slnečné škvrny sú najstarším pozorovaným javom na povrchu Slnka. Najstaršie záznamy o existencii tmavých miest sa datujú na rok 2800 pred Kr. Ďalekohľadom ich prvýkrát pozoroval až Galileo Galilei. Predpokladal však, že ide o tieň na povrchu Slnka vrhaný mrakmi.
Varovanie: pohľad priamo do Slnka môže vážne poškodiť zrak. Pozorovanie slnečných škvŕn je bezpečné len cez slnečné filtre, alebo za pomoci projekcie.
Mario Ančić

Mario Ančić (* 30. marec, 1984, Split, Juhoslávia, dnes Chorvátsko), prezývaný "Super Mario" alebo "Baby Goran", je profesionálny tenista, známy svojím vynikajúcim podaním. 
Tenisová kariéra.
Začiatky.
Tenis začal hrať ako sedemročný, patril medzi najlepších juniorov na svete.
Najväčšie úspechy.
V roku 2005 vyhral v Bratislave vo finále Davis Cupu rozhodujúci piaty zápas proti slovenskému reprezentantovi Michalovi Mertiňákovi.
Vo Wimbledone 2006 ho zastavila až svetová jednotka Roger Federer v štvrťfinále. 
Zranenie na vodnom skútri.
Koncom júla si počas dovolenky v Umagu pri páde z vodného skútra roztrhol väzy v kolene. Podľa lekárov bude musieť pauzovať niekoľko týždňov, čo ohrozilo jeho účasť na US Open.
Rebríček ATP.
Jeho najvyššie umiestnenie v rebríčku ATP bolo 7. miesto, ktoré dosiahol 10. júla 2006.
Grafit (rozlišovacia stránka)

Grafit môže byť:
Valheru

Valheru sú dávno zaniknutí dračí jazdci zo série Ságy z Midkémie.
Boli extrémne nebezpeční, dokázali ničiť celé planéty ale väčšinou zničili len ich povrch, vysali všetku čarovnú energiu a planetárnych bohov zakliali do veľkých kryštálov.
Premohli ich až spojení najvyšší bohovia vesmíru a aj to po dlhej vojne. V tejto vojne prežilo z asi 100 bohov len 16.
Na Midkémii v meste Sethanon sa skrýva kameň života, v ktorom sú Valheru zakliatí, lebo ani bohovia ich nevedeli všetkých zabiť. Občas pomocou ťahov ktoré trvajú aj tisíce rokov sa snažia získať mimo kameň spojencov, ktorí by ich vyslobodili.
Ak by sa to podarilo, vysali by všetok život z planéty a z tej by ostala len holá skala. Vysatý život by im dal dosť energie na vybudovanie novej sily, ktorá by ohrozila aj bohov.
Nikolaj Vladimirovič Davydenko

Nikolaj Vladimirovič Davydenko (, ; * 2. jún 1981, Severodoneck, Ukrajina), je bývalý ruský profesionálny tenista ukrajinského pôvodu. Počas svojej kariéry vyhral 21 turnajov hlavného okruhu ATP v dvojhre a dva turnaje v štvorhre. Jeho najvyššie umiestnenie v rebríčku bolo 3. miesto, ktoré prvýkrát dosiahol 6. novembra 2006.
Kariéra.
Davydenko sa stal profesionálom v roku 1999. V roku 2000 hral hlavne na Futures Tour, kde získal jeden titul a trikrát sa dostal do finále. Na ATP okruh vstúpil v júli 2000 ako devätnásťročný, keď na turnaji v Amsterdame sa ako kvalifikant prebojoval do semifinále. Neskôr v auguste získal svoj prvý challengerový titul v Mönchengladbachu.
20012003.
V roku 2001 debutoval na grandslamovom turnaji, keď na Australian Open prehral v 2. kole s bývalou svetovovou jednotkou Patrickom Rafterom v štyroch setoch. Na turnaji v Dallase si poranil bedrovú chrbticu a po dobu šiestich týždňov sa liečil zo zranenia. Po zranení sa vrátil, aby vyhral dva challengerové tituly v Ulme a Istanbule. V roku 2002 Davydenko pravidelne hrával na turnajoch ATP, pozoruhodnejší výsledok však nedosiahol. V septembri získal svoj štvrtý challengerový titul v Štetíne. Rok 2003 začal víťazstvom na turnaji v Adelaide, keď vo finále porazil Belgičana Kristofa Vliegena. Bol to jeho prvý ATP titul. V apríli získal druhý titul, keď na antuke v Estorile, porazil vo finále Argentínčana Agustína Calleriho. V Sankt Pöltene sa neskôr prebojoval do finále a na turnaji v Barcelone do štvrťfinále, čo mu pomohlo dostať sa premiérovo do Top 50 rebríčka ATP.
2004.
Jeho hra sa zlepšovala aj v roku 2004, keď druhý rok po sebe ziskal dva tituly ATP. Po pomalom štarte do sezóny sa v Monte Carlo prebojoval do štvrťfinále a o týždeň neskôr vyhral turnaj v Mníchove. V októbri dosiahol víťazstvo na domácej pôde v Moskve, kde zvíťazil v dvojhre, ale aj vo štvorhre (partner Igor Andrejev). Na konci sezóny sa prebojoval do Top 30 rebríčka ATP.
2005.
V roku 2005 sa na Australian Open prvýkrát prebojoval do štvrťfinále Grand Slamu, a v máji na turnaji v Sankt Pöltene získal svoj 5. titul, keď vo finále porazil domáceho favorita Jürgena Melzera. Na French Open potom v semifinále prehral s Argentínčanom Marianom Puertom po päťsetovem boji 3-6 7-5 6-2 4-6 4-6, ktorý bol v decembri 2005 potrestaný exemplárnym zákazom štartu na 8 rokov za opakovaný dopingový prehrešok. Aj to mu stačilo na to, aby sa po French Open prvýkrát dostal do Top 10 rebríčka ATP.
2009.
Jeho najväčším úspechom v kariére bol víťazstvo na Turnaji majstrov v roku 2009 v Londýne, kde zdolal postupne v skupine Rafaela Nadala, v semifinále Rogera Federera a vo finále Juana Martina del Potra.
Osobný život.
V decembri 2006 sa zosobášil so svojou dlhoročnou priateľkou Irinou, majú spolu tri deti.
Má prezývku "Kolja", čo je ruská prezývka pre Nikolaja.
Južnoslovanské jazyky

Južnoslovanské jazyky (staršie: južné slovanské jazyky, juhoslovanské jazyky - ale porovnaj juhoslovanské jazyky) sú vetva slovanských jazykov. Vyskytujú sa na Balkánskom polostrove. Hovoria nimi južní Slovania. 
Členenie.
južnoslovanské jazyky:
Prechod medzi západoslovanskými a južnoslovanskými jazykmi tvorila †panónčina (=panónska slovančina) - pozri napr. v článku západoslovanské jazyky.
V minulosti niektorí autori (napr. Czambel) považovali aj slovenčinu za (pôvodom) južnoslovanský jazyk, ktorý bol neskôr počeštený a prípadne popoľštený.
Charakteristika.
Južné slovanské jazyky sa vyznačujú týmito javmi:
Juhoslovanské jazyky

Juhoslovanské jazyky (jednotné číslo: juhoslovanský jazyk) môže byť:
Juhoslovanský jazyk môže byť aj starší názov srbochorvátčiny, pozri srbochorvátčina
Západoslovanské jazyky

Západoslovanské jazyky sú vetva slovanských jazykov. Používajú sa v strednej Európe.
Východoslovanské jazyky

Východoslovanské jazyky sú vetva slovanských jazykov. Používajú sa vo východnej Európe. 
Na ich zápis sa používa väčšinou cyrilské písmo (cyrilika).
Delenie.
Zmiešaný bielorusko-ukrajinský jazyk/nárečie je západná polesčina; zmiešaný rusko-nórsky jazyk bol †russenorsk.
Zoznam vládcov Byzantskej ríše

Toto je zoznam vládcov Byzantskej ríše
"Poznámka:
Začiatok Byzantskej ríše je sporný, pretože sama seba považovala za pokračovateľku Rímskej ríše (pozri Vznik Byzantskej ríše). Za „prvých“ byzantských cisárov sa považujú najčastejšie:
Laskar(is)ovci (Laskaridovci, Laskaris).
"V exile v Nikajskom cisárstve"
Palaiologovci (Palaiologos/Paleologos).
V roku 1453 turecký sultán Mehmed II. dobyl Carihrad a nárokoval si titul caesar (cézar, t. j. cisár); jeho nasledovníci v tomto nároku pokračovali.
Žiar nad Hronom (okres)

 Okres sa nachádza v regióne Tekov. Do roku 1996 patrili pod okres aj súčasné okresy Žarnovica a Banská Štiavnica.
Administratívne členenie.
Mestá.
KremnicaŽiar nad Hronom
Obce.
Bartošova LehôtkaBzenicaDolná TrnávkaDolná VesDolná ŽdaňaHliník nad HronomHorná VesHorná ŽdaňaHronská DúbravaIhráčJanova LehotaJastrabáKopernicaKosorínKrahuleKremnické BaneKunešovLadomerská VieskaLehôtka pod BrehmiLovčaLovčica-TrubínLúčkyLutilaNevoľnéPitelováPrestavlkyProchotRepišteSklené TepliceSlaskáStará KremničkaTrnavá HoraVyhne
Žarnovica (okres)

 Okres vznikol 24. júla 1996. Najväčšie mesto okresu je Nová Baňa.
Administratívne členenie.
Mestá.
Nová BaňaŽarnovica
Obce.
BrehyHodruša-HámreHorné HámreHrabičovHronský BeňadikKľakMalá LehotaOrovnicaOstrý GrúňPíla Rudno nad HronomTekovská BreznicaVeľká LehotaVeľké PoleVoznicaŽupkov
Zvolen (okres)

Administratívne členenie.
Mestá.
SliačZvolen
Obce.
BabináBacúrovBrezinyBudčaBzovská LehôtkaDobrá NivaDubovéHronská BreznicaKováčováLešť (vojenský obvod)LieskovecLukavicaMichalkováOčováOstrá LúkaPliešovcePodzámčokSásaSielnicaTŕnieTurováVeľká LúkaZvolenská SlatinaŽelezná Breznica
Veľký Krtíš (okres)

Podľa sčítania v roku 2021 malo slovenskú národnosť 72,7%, maďarskú 21,4%, rómsku 0,5%, českú 0,4% a nezistenú 4,5%.
Administratívne členenie.
Mestá.
Modrý KameňVeľký Krtíš
Obce.
Balog nad IpľomBátorováBrusníkBušinceČebovceČelovceČeláreČerveňanyDačov LomDolinkaDolná StrehováDolné PlachtinceDolné StrháreĎurkovceGlabušovceHorná StrehováHorné PlachtinceHorné StrháreHrušovChrastinceChrťanyIpeľské PredmostieKamenné KosihyKiarovKleňanyKoláreKosihovceKosihy nad IpľomKováčovceLeseniceĽuboriečkaMalá ČalomijaMalé StracinyMalé ZlievceMalý KrtíšMuľaNeninceNová VesObeckovOlováryOpatovská Nová VesOpavaPravicaPríbelcePôtorSečiankySeľanySennéSklabináSlovenské KľačanySlovenské ĎarmotyStredné PlachtinceSucháňSuché BrezovoŠirákovŠuľaTrebušovceVeľká ČalomijaVeľká Ves nad IpľomVeľké StracinyVeľké ZlievceVeľký LomVieskaVinicaVrbovkaZáhorceZávadaZomborŽelovce
Rimavská Sobota (okres)

Podľa sčítania v roku 2021 malo slovenskú národnosť 50,7%, maďarskú 39,5%, rómsku 4,8% a nezistenú 4,3% obyvateľov.
Administratívne členenie.
Mestá.
HnúšťaRimavská SobotaTisovec
Obce.
AbovceBabinecBarcaBelínBlhovceBottovoBudikovanyBátkaCakovČerenčanyČierny PotokČížDolné ZahoranyDražiceDrienčanyDrňaDubnoDubovecDulovoFigaGemerské DechtáreGemerské MichalovceGemerský JablonecGemerčekGortvaHajnáčkaHodejovHodejovecHorné ZahoranyHosticeHostišovceHrachovoHrušovoHubovoHusináChanavaChrámecIvaniceJaniceJesenskéJesticeKalošaKesovceKlenovecKocihaKonrádovceKraskovoKrokavaKružnoKráľKyjaticeLehota nad RimavicouLenartovceLenkaLipovecLukovištiaMartinováNeporadzaNižný SkálnikNová BaštaOrávkaOžďanyPadarovcePavlovcePetrovcePopročPotokRadnovceRakytníkRatkovská LehotaRatkovská SucháRiečkaRimavská BaňaRimavská SečRimavské BrezovoRimavské JanovceRimavské ZalužanyRovnéRuminceSlizkéStará BaštaStránskaStudenáSútorŠimonovceŠirkovceŠpanie PoleŠtrkovecTachtyTeplý VrchTomášovceUzovská PanicaValiceVeľké TeriakovceVeľký BlhVečelkovVieska nad BlhomVlkyňaVyšné ValiceVyšný SkálnikVčelinceZacharovceZádorŽíp
Revúca (okres)

Administratívne členenie.
Mestá.
JelšavaRevúcaTornaľa
Obce.
DržkovceGemerGemerská VesGemerské TepliceGemerský SadHrlicaHucínChvalováChyžnéKameňanyLevkuškaLeváreLicinceLubeníkMagnezitovceMokrá LúkaMuránska Dlhá LúkaMuránska HutaMuránska LehotaMuránska ZdychavaMuráňNandražOtročokPloskéPolinaPrihradzanyRatkovské BystréRatkováRašiceRevúcka LehotaRybníkRákošSirkSkerešovoSásaŠiveticeTurčokVišňovéŽiar
Lučenec (okres)

Podľa sčítania v roku 2021 malo v okrese slovenskú národnosť 67,2%, maďarskú 23,5%, rómsku 1,9% a nezistenú 6,5% obyvateľov.
Administratívne členenie.
Mestá.
FiľakovoLučenec
Obce.
ÁbelováBelinaBiskupiceBoľkovceBudináBulharyBuzitkaČakanovceČamovce DivínDobročFiľakovské KováčeGregorova VieskaHaličHolišaJelšovecKalondaKotmanováLehôtkaLentvoraLipovanyLovinobaňaLupočĽuborečMaškováMikušovceMučínMýtnaNitra nad IpľomNové HonyPanické DravcePincináPlešPodrečanyPolichnoPrahaPršaPílaRadzovceRapovceRatkaRužináStará HaličŠiatorská BukovinkaŠuriceŠávoľŠídTomášovceTočnicaTrebeľovceTrenčTuhárVeľká nad IpľomVeľké DravceVidiná
Krupina (okres)

Administratívne členenie.
Mestá.
DudinceKrupina
Obce.
BzovíkCerovoČabradský VrbovokČekovceDevičieDolné MladoniceDolný BadínDomaníkyDrienovoDrážovceHontianske MoravceHontianske NemceHontianske TesáreHorné MladoniceHorný BadínJalšovíkKozí VrbovokKráľovce-KrnišovLackovLadzanyLitavaLišovMedovarceRykynčiceSebechlebySelceSenohradSudinceSúdovceTeranyTrpínUňatínZemiansky VrbovokŽibritov
Detva (okres)

Administratívne členenie.
Mestá.
DetvaHriňová
Obce.
Detvianska HutaDúbravyHorný TisovníkKlokočKorytárkyKriváňLátkyPodkriváňSlatinské LazyStará Huta StožokVígľašVígľašská Huta-Kalinka
Brezno (okres)

 Svojou lesnatosťou (68,7 %) je okres Brezno na tretej priečke na Slovensku (po Gelnici a Poprade). 
Administratívne členenie.
Mestá.
Brezno
Obce.
BacúchBeňušBraväcovoBystráČierny BalogDolná LehotaDrábskoHeľpaHorná LehotaHronecJarabáJasenieLom nad RimavicouMichalováMýto pod ĎumbieromNemeckáOsrbliePodbrezováPohoreláPohronská PolhoraPolomkaPredajnáRáztokaSihlaŠumiacTelgártValaskáVaľkovňaZávadka nad Hronom
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Banská Štiavnica (okres)

História.
V stredoveku sa Hontianska stolica delila na štyri "slúžnovské okresy": z ktorých jeden bol Banskoštiavnický (Processus Schemnicziensis), v ktorom Banská Štiavnica, aj spolu s Banskou Belou mali postavenie municipiálneho mesta.
Banská Štiavnica bola administratívnym okresom od roku 1948, kedy oficiálne vznikol 24. decembra 1948 Banskobystrický kraj aj s 15 okresmi na základe administratívnej reformy, pri ktorej bolo k 31. decembru 1948 zrušené predchádzajúce krajinské zriadenie. Od 1. júla 1960 sa okres stal súčasťou okresu Žiar nad Hronom (a Banská Štiavnica sa stala len jeho súčasťou od roku 1990 územným obvodom, teda s „obvodným úradom“ všeobecnej štátnej správy). Samostatným okresom je Štiavnica opäť od roku 1996.
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľstva z roku 2021 tu žilo 15 649 ľudí. Podľa národnostného a náboženského zloženia bolo obyvateľstvo takéto:
Administratívne členenie.
Mestá.
Banská Štiavnica
Obce.
Banská BeláBanský StudenecBaďanBelujDekýšIlijaKozelníkMočiarPodhoriePočúvadloPrenčovSvätý Anton Štiavnické BaneVysoká
Banská Bystrica (okres)

Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľstva z roku 2021 tu žilo 108 730 ľudí. Podľa národnostného a náboženského zloženia bolo obyvateľstvo takéto:
Administratívne členenie.
Mestá.
Banská Bystrica
Obce.
BadínBalážeBrusnoČerínDolná MičináDolný HarmanecDonovalyDúbravicaHarmanecHiadeľHorná MičináHorné Pršany HrochoťHronsekKordíkyKrálikyKynceľováLučatínĽubietováMalachovMedzibrodMotyčkyMoštenicaMôlčaNemceOravcePodkonicePohronský BukovecPonikyPovrazníkPriechodRiečkaSebedín-BečovSelceSlovenská ĽupčaStaré HoryStrelníkyŠpania DolinaTajovTureckáVlkanová
Michal III. (Byzantská ríša)

Michal III. Metystes (* 19. január 840† 23./24. september 867) bol v rokoch 842 až 867 cisár Byzantskej ríše. Pochádzal z Amorijskej dynastie. Vláda Michala III. predstavuje akési prechodné obdobie v byzantských dejinách. 
Za Michala najprv vládla jeho matka Theodora a od roku 856, keď dal jej brat Bardas zavraždiť jej ministra Theoktista a Theodora musela odstúpiť, vládol zaňho vojvodca Bardas (s titulom "caesar"). 
Roku 860 prekvapivo prvýkrát v byzanstkých dejinách zaútočili Rusi (Varjagovia), ktorí priplávali až k Carihradu a vyžiadali si zaplatenie výkupného a podpis obchodných zmlúv. Obchod prebiehal prostredníctvom byzantského Chersonu (Krym). Prebiehali aj menšie boje s Arabmi v Arménsku, na Eufrate a Níle a na Kréte. Patriarcha Fótios po útoku Varjagov poslal kresťanské misie k Chazarom (= Kozárom) (Konštantín-Cyril) a do Kyjeva. 
V roku 858 došlo po prvýkrát od roku 800 opäť k väčšiemu konfliktu s rímskym pápežom: na sviatok Bohozjavenia roku 857 patriarcha Ignatios I. (846857) odmietol Bardasovi udeliť sväté prijímanie (pretože žil v inceste so ženou svojho syna). Bardas ho donútil odstúpiť a novým patriarchom sa stal Fótiom (profesor Cyrila-Konštantína). Rímsky pápež Mikuláš I. najprv uznal Fótia, ale neskôr zmenil názor a Fótia v roku 863 vyhlásil za zosadeného. Fótios na oplátku roku 867 pápeža exkomunikoval. Spor pokračoval aj po smrti Mikuláša I. až do smrti Michala III. a následného vyhnania Fótia (867). "(Bližšie pozri v článku Fotios.)"
V pozadí uvedeného cirkevného rozkolu stál súboj medzi Rímom a Konštantínopolom o cirkevnú jurisdikciu na územiach Ilýrika, Kalábrie a Sicílie a začínajúci sa súboj o vplyv na nedávno pokresťančených slovanských územiach (najmä na Veľkej Morave a v Bulharsku). V roku 862 sa veľkomoravský vládca Rastislav, potom čo neuspel u pápeža v Ríme, obrátil na Carihrad s prosbou o slovanských učiteľov a misionárov, na čo mu Carihrad s radosťou poslal svätého Konštantína (Cyrila) s bratom Metodom. Bulhari, ktorých pokresťančili okolo roku 863 grécki misionári, sa najprv roku 863 obrátili na pápeža, no po istých ťahaniciach sa nakoniec roku 870 cirkevne podriadili Konštantínopolu. 
Po zavraždení Bardasa roku 865 sa spoluvládcom Michala III. stal pôvodom arménsky stajniar Basileios, zakladateľ novej dynastie. 
Michala III. zavraždili v noci z 23. na 24. septembra roku 867 pri štátnom prevrate.
Bardejov (okres)

Geografická charakteristika.
Okres leží v severovýchodnej časti Slovenska, v Prešovskom kraji. Na severe hraničí s Poľskom, zo západu na východ postupne s okresmi Stará Ľubovňa, Sabinov, Prešov a Svidník. Územím okresu preteká rieka Topľa, rozprestierajú sa tu pohoria Busov, Čergov a Ondavská vrchovina.
Demografia.
Národnostné zloženie.
Podľa sčítania v roku 2001 bolo národnostné zloženie obyvateľstva nasledovné: 
Rusíni a Ukrajinci.
Podľa sčítania v roku 2001 tvorí rusínske a ukrajinské obyvateľstvo 4,16 % podiel na obyvateľstve okresu. Najväčší absolútny počet tvorili v meste Bardejov, kde žilo 1 287 obyvateľov (3,87 %) s rusínskou a ukrajinskou národnosťou. Najväčší percentuálny podiel tvorili v obci Ondavka, kde sa k rusínskej a ukrajinskej národnosti prihlásilo 72,97 % jej obyvateľov. Absolútnu väčšinu malo rusínske a ukrajinské obyvateľstvo ešte v obciach Becherov, Chmeľová, Regetovka a Vyšný Tvarožec. Relatívnu väčšinu tvorili v obci Šarišské Čierne. Významnú menšinu (nad 20 %) tvorilo rusínske a ukrajinské obyvateľstvo v obciach: Vyšná Polianka, Mikulášová, Jedlinka, Andrejová a Nižná Polianka.
Náboženské zloženie.
Podľa sčítania v roku 2001 bolo náboženské zloženie obyvateľstva nasledovné:
Humenné (okres)

Okres.
Okres sa rozprestiera na východe Prešovského kraja.
Združuje 61 obcí. Jeho prirodzeným centrom je druhé najväčšie mesto Zemplína, Humenné.
Mesto Humenné.
Mesto sa rozprestiera na brehoch rieky Laborec. Mesto Humenné má v súčasnosti takmer 33 tisíc obyvateľov. V roku 2001 bolo odovzdané renovované námestie s pešou zónou.
História Humenné.
Prvá písomná správa o meste je z roku 1317 a celá jeho história je úzko spojená s rodinou Drugethovcov. Drugethovci okolo roku 1610 na mieste pôvodného kamenného hradu vybudovali renesančný kaštieľ. V období rekatolizácie v roku 1613 bolo založené jezuitské kolégium ako prvá stredná škola v histórii mesta. V roku 1684 vymrel rod Drugetovcov a v Humennom sa objavili noví zemepáni, grófske rody Csákyovcov a Wandernátovcov.
Pamiatky Humenné.
Renesančný kaštieľ je najvýznamnejšou kultúrno-historickou pamiatkou mesta, aj dnes charakterizuje mesto a slúži muzeálnym a kultúrnym účelom. V časti kaštieľa je umiestnená expozícia vlastivedného múzea.
Ľudovú architektúru východokarpatskej oblasti približuje návštevníkom skanzen umiestnený takmer v centre mesta. Častým turistickým cieľom v Humenskom okrese sú zrúcaniny gotických hradov Brekov a Jasenov, ktoré boli postavené v 13. storočí.
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Kežmarok (okres)

Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Levoča (okres)

Štatistické dáta.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Medzilaborce (okres)

V okrese Medzilaborce je pochovaných 17 863 vojakov, ktorí zahynuli na začiatku prvej svetovej vojny, v období od septembra 1914 až do mája 1915.
História okresu.
Podľa oficiálneho sčítania obyvateľstva z roku 1930 vo vtedajšom okrese Medzilaborce žilo 19 158 obyvateľov, z toho 14 944 bolo rusínskej národnosti.
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Poprad (okres)

Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Prešov (okres)

Demografia.
Národnostné zloženie.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo národnostné zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Náboženské zloženie.
údaje: Štatistický úrad Slovenskej republiky
Sabinov (okres)

Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Stará Ľubovňa (okres)

 Okres bol v rokoch 1960-1968 zrušený.
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Stropkov (okres)

Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Gelnica (okres)

Administratívne členenie.
Mestá.
Gelnica
Obce.
HelcmanovceHenclováHrišovceJaklovceKluknavaKojšovMargecanyMníšek nad HnilcomNálepkovoPrakovceRichnavaSmolnícka HutaSmolníkStará VodaŠvedlárÚhornáVeľký FolkmarZávadkaŽakarovce
Geografická charakteristika.
Okres Gelnica – tzv. Hnilecká dolina sa nachádza v severozápadnej časti Košického samosprávneho kraja. Susedí s okresmi Rožňava, Spišská Nová Ves, Košice-okolie a Prešov. Charakter krajiny je členitý podhorský a horský. Z geomorfologického hľadiska územie patrí do oblastí Slovenské rudohorie, celku Volovské vrchy, podcelkov Hnilecké vrchy, Volovec, Zlatý stôl, Pipitka a Kojšovská hoľa. V malej časti územie patrí do celku Čierna hora, podcelkov Roháčka a Bujanovské vrchy, ktoré sa tiahnú po ľavom brehu Hornádu. 
Oblasť je tvorená kryštalickými horninami, ktoré sú bohaté na nerastné suroviny. Reliéf územia sa utváral po alpínskom vrásnení po spodnej kriede a pred staršími treťohorami. Miestami tvoria obal prvohôr hrubé súvrstvia svetlosivých vápencov a dolomitov vystupujúce na povrch, ktoré zvyšujú tvárnosť horstva. Sú v nich úzke, hlboko vrezané kaňonovité riečne doliny tvaru V, strmé bralnaté svahy i skalné útvary. Rudné ložiská sa využívali už v stredoveku, zaujímavé stopy po dávnom baníctve možno nájsť dodnes v podobe opustených šácht, háld alebo prepadlísk.
Územie patrí do povodia Hornádu, ale odvodňuje ho predovšetkým Hnilec (rieka) (52,5 km v okrese), ktorý sa pri Margecanoch vlieva do Hornádu. Významnejšími prítokmi Hnilca sú Smolník, Stará Voda, Kojšovský potok. Nadregionálny význam má priehrada Ružín, ležiaca vo východnej časti Hnileckej doliny, s prítokmi Hornád a Hnilec (rieka). Menšie umelé nádrže sa nachádzajú v katastroch obcí Jaklovce, Smolník a Gelnica.
Okres je najlesnatejším okresom v rámci SR s viac ako 74% lesnatosťou (436 km2). Nachádzajú sa tu lesné porasty v kategóriách hospodárskych a ochranných. V lesoch sú hlavnými hospodárskymi drevinami smrek obyčajný, jedľa biela a buk lesný. V severovýchodnej časti je hospodárskou drevinou aj borovica lesná, poddruh spišská. Zaujímavosťou je výskyt borovice horskej – kosodreviny a taktiež borovice limby.
Košice I (okres)

Administratívne členenie.
Mestá.
Košice
Mestské časti.
DžungľaKavečanySeverSídlisko ŤahanovceStaré MestoŤahanovce
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Košice II (okres)

Administratívne členenie.
Mestá.
Košice
Mestské časti.
LorinčíkLuník IXMyslavaPerešPoľovSídlisko KVPŠacaZápad
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Košice III (okres)

Administratívne členenie.
Mestá.
Košice
Mestské časti.
Dargovských hrdinovKošická Nová Ves
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Košice IV (okres)

Administratívne členenie.
Mestá.
Košice
Mestské časti.
BarcaJuhKrásnaNad jazeromŠebastovceVyšné Opátske
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Košice-okolie (okres)

 Sídlom okresu sú Košice, hoci geograficky nie sú súčasťou okresu a okres toto mesto obklopuje zo všetkých strán. Najväčším mestom okresu je Moldava nad Bodvou.
Administratívne členenie.
Mestá.
MedzevMoldava nad Bodvou
Obce.
BačkovíkBaškaBelžaBeniakovceBidovceBlažiceBočiarBohdanovceBoliarovBudimírBukovecBuneticeBuzicaCesticeČakanovceČaňaČečejovceČižaticeDebraďDrienovecDružstevná pri HornádeĎurďošíkĎurkovDvorníky-VčeláreGečaGyňovHačavaHájHaniskaHerľanyHodkovceHosťovceHrašovíkHýľovChorvátyChrastnéJaníkJasovKalšaKecerovceKecerovský LipovecKechnecKokšov-BakšaKomárovceKostoľany nad HornádomKošická BeláKošická PoliankaKošické OľšanyKošický KlečenovKráľovceKysakMalá IdaMalá LodinaMilhosťMokranceMudrovceNižná HutkaNižná KamenicaNižná MyšľaNižný ČajNižný KlátovNižný LánecNová PolhoraNováčanyNový SalašObišovceOlšovanyOpátkaOpináPaňovcePederPerín-ChymPloskéPopročRákošRankovceRešicaRozhanovceRudníkRuskovSady nad TorysouSeňaSkárošSlančíkSlanecSlanská HutaSlanské Nové MestoSokoľSokoľanySvinicaŠemšaŠtósTrebejovTrsťanyTrstené pri HornádeTurňa nad BodvouTurnianska Nová VesVajkovceValalikyVeľká IdaVeľká LodinaVtáčkovceVyšná HutkaVyšná KamenicaVyšná MyšľaVyšný ČajVyšný KlátovVyšný MedzevZádielZlatá IdkaŽarnovŽdaňa
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Michalovce (okres)

Poloha.
Okres Michalovce zaberá územie ohraničené na severe Vihorlatskými vrchmi, na juhu jeho prirodzenú hranicu tvorí rieka Latorica. Okres hraničí na východe s novovytvoreným okresom Sobrance a z časti s Ukrajinou, západnými susedmi sú okresy Trebišov a Vranov, na severe susedí s okresom Humenné.
Sobrance (okres)

 Nachádza sa na juhovýchodnom Slovensku v regióne Užsko.
Geografická charakteristika.
Juhozápadná, úrodná časť okresu spadajúca do Východoslovenskej nížine je prekrásnym zlatožltým rovinatým obilným morom zúrodnenej krajiny s očarujúcou ornitologickou rezerváciou sťahovavého vtáctva (Národná prírodná rezervácia Senianske rybníky), ktorého výskyt na území svedčí o zdravom a ekologicky nenarušenom regióne tu hraničiacom s okresom Michalovce. Severnú časť územia obopínajú svojim horstvom Západné Karpaty, Vihorlatské vrchy s vyhliadkovým Sninským kameňom ( 1005 m n. m. ) s krásnym výhľadom do hraničiacich okresov Humenné a Snina na okresné mesto Sobrance, ale aj na perlu Vihorlatu Morské oko - prírodné horské jazero s priezračnou vodou, ktoré je domovom raka riečneho. Pod ním ležiace malebné obce Remetské Hámre, Vyšné Remety a dedinka Vyšná Rybnica s krásnou vodnou nádržou a pstruhovým hospodárstvom tvoria krásnu panorámu oblasti. Východnú časť tvorí hranica s Ukrajinou o celkovej dĺžke 35,7 km.
Životné prostredie.
Okres Sobrance, aj keď nepatrí svojou rozlohou k veľkým okresom, má na svojím území bohatú sieť chránených území rôznych kategórií. Štátnu správu v chránených územiach vykonáva Okresný úrad Sobrance, odbor životného prostredia - úsek štátnej správy ochrany prírody a krajiny a Krajský úrad Košice, odbor životného prostredia. Odbornú správu vykonáva Slovenská agentúra životného prostredia, Centrum ochrany prírody a krajiny Banská Bystrica, stredisko Košice a Správa Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat. Táto organizácia zároveň spracováva návrhy na vyhlásenie nových chránených území.
V súčasnom období je v okrese Sobrance vyhlásených 12 chránených území a je vypracovaný a podaný ďalší návrh na vyhlásenie nového chráneného územia.
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Spišská Nová Ves (okres)

Spádové územie okresu.
Mestá:Spišská Nová Ves, Spišské Vlachy a Krompachy.
Obce:Arnutovce, Betlanovce, Bystrany, Chrasť nad Hornádom, Danišovce, Harichovce, Hincovce, Hnilčík, Hnilec, Hrabušice, Iliašovce, Jamník, Kaľava, Kolinovce, Letanovce, Lieskovany, Markušovce, Matejovce nad Hornádom, Mlynky, Olcnava, Oľšavka, Odorín, Poráč, Rudňany, Smižany, Slatvina, Slovinky, Spišské Tomášovce, Spišský Hrušov, Teplička, Vítkovce, Vojkovce, Žehra 
Susedné okresy:
Levoča, Gelnica, Rožňava, Poprad, Prešov
Historické pamiatky okresu.
Spišský hrad, Rímskokatolícky kostol Ducha Svätého v Žehre, Rímskokatolícky kostol Nanebovzatia Panny Márie Spišská Nová Ves, kaštieľ, hrad a letohrádok Dardanely v Markušovciach, pamiatkové zóny Spišská Nová Ves, Markušovce, Spišské Vlachy.
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto:
Trebišov (okres)

Mestá.
Tabuľka miest okresu "(údaje sú platné k 31. 12. 2010)"
Obyvateľstvo.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2011 bolo zloženie obyvateľstva v okrese takéto: