burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Moravanské lúky

Moravanské lúky je prírodná rezervácia ev. č. 1491, ktorá sa nachádza v okrese Hodonín severne od obce Moravany a juhovýchodne od mesta Koryčany. Lokalitu spravuje Krajský úrad Juhomoravského kraja prostredníctvom AOPK Brno. Ide o komplex podmáčaných chřibských lesných lúk rozkladajúcich sa na severných svahoch kopca Bradlo.
Ochrana.
Dôvodom ochrany je výskyt chránených a ohrozených druhov rastlín vrátane niekoľkých z čeľade vstavačovité.
Cieľom ochrany je zaistenie podmienok pre zachovanie vlhkomilnej a lúčnej vegetácie karpatského typu s výskytom radu vzácnych a zvlášť chránených druhov rastlín v tejto lokalite.
Prehľad chránených druhov rastlín a živočíchov:
Cicavce.
Ďalej sa na území rezervácie vyskytujú bežné druhy cicavcov:
Nákaza

Nákaza alebo infekcia môže byť:
Nákaza môže byť aj:
Kurkuma

Kurkuma môže byť:
Pastúšok krasový

Pastúšok krasový ("Mentocrex beankaensis") je nelietavý vták z čeľade páperochvostovité ("Sarothruridae").
Bol objavený v roku 2011. Vyskytuje sa hlavne národnom parku Tsingy de Bemaraha na západe Madagaskaru. Obýva lesné kaňony vo vápencovom krase.
Opis.
Sú to stredne veľké až veľké vtáky, žijúce spravidla pri vode alebo na vode, ale aj na stepiach. Mnohé žijú skrytým spôsobom. Väčšinou majú dlhé nohy, tenký zobák, zaokrúhlené krídla a nenápadné sfarbenie. Nikdy nemajú hrvoľ. Mnohé sú sťahovavé, pričom hniezdiská a zimoviská bývajú od seba vzdialené. Objavených je 69 druhov Chriašteľov. Najznámejší sú poľný, vodný a bodkovaný. Novo objavený 70-ty druh je chriašteľ krasový.
Morfologicky a geneticky sa líši od druhých, ktoré majú celkovo väčšiu veľkosť, najmä v tarzuse, krídle a chvoste. Vyznačujú sa menšou náplasťou z bieleho krku siahajúcou až po líce a chrániče. Druhou identifikačnou zložkou je aj matnejšie sfarbenie tváre a koruny.
Scarborough (Toronto)

Scarborough je najvýchodnejšia územná jednotka kanadského mesta Toronto a bývalé mesto v provincii Ontário. Ku roku 2016 tu žilo 632 098 obyvateľov.
V roku 1983 získal Scarborough mestské práva. Od roku 1998 spolu s ďalšími 5 mestskými časťami Old Toronto, York, East York, North York a Etobicoke tvorí tzv. „Megacity“ ("City of Toronto").
Scarborough má veľké množstvo priemyselných závodov a nachádza sa tu torontská Zoo, ktorá v roku 1974 bola premiestnená z údolia rieky Rouge. Nachádza sa tu veľa škôl, z ktorých jednou je aj University of Toronto.
Javor poľný

Javor poľný ("Acer campestre") je listnatý opadavý strom alebo zriedka aj ker z čeľade mydlovníkovité ("Sapindaceae"). 
Rozšírenie.
Je pôvodom z Európy a západnej časti Ázie, introdukovaný je v Severnej Amerike. Rastie na celom území Slovenska ako pôvodná drevina ale veľmi riedko. Vyskytuje sa do výšky približne (na území Slovenska je horná hranica výskytu ). 
Obľubuje živené a vápenaté pôdy často v druhej vlne pionierskych drevín alebo neskorší porast spolu s dubmi. V mladosti znáša aj tieň, je odolný voči znečistenému ovzdušiu, suchu, mrazu aj proti horúčavám. Jeho škodcom je fuzáč ázijský ("Anoplophora glabripennis"), je náchylný na ochorenia spôsobené hubami "Didymosporina aceris", "Uncinula bicornis", "Nectria galligena" a "Verticillium alboatrum".
Opis.
Jeho typická výška je 15 metrov maximálne do 25 m. Jednopohlavné alebo obojpohlavné a vzpriamené zhluky žltozelených kvetov kvitnú v máji. Plodom je dvojnažka dlhá približne 4 cm. Má dlaňovito 3 – 5 laločnaté a protistojné svetlozelené listy. Kmeň je tenký, kôra je tmavohnedá, korková a neskôr výrazne zvrásnená. 
Využitie.
Je pestovaný ako živý plot, pre drevo (materiál a palivo) a ako zdroj cukru. Drevo je tvrdé a elastické, používa sa na výrobu hudobných nástrojov, v stolárstve a kolárstve. Patrí medzi medonosné dreviny. Mladé listy sú jedlé, dajú sa spracovať ako kaša alebo šalát. V minulosti sa pestoval aj ako krmivo pre dobytok.
V Európe je populárny ako bonsaj. Používajú sa štýly s hrubým kmeňom, rastie energicky ale dlho.. 
Kultivary.
Má veľa pestrých ornamentálnych kultivarov, používaných hlavne v záhradníctve.
Trepanácia

Trepanácia môže byť v medicíne:
Eutrochozoa

Eutrochozoa je nadkmeň živočíchov patriaci medzi trochofórovce ("Trochozoa"). Jeho členovia majú vo vývoji špirálové brázdenie (ryhovanie). Majú podobnosť v bunkovej identite v prvotných dcérskych bunkách (blastomérach), mezoderma je často derivovaná z mezoendoblastu (4d mikroméra). Ak je prítomný celóm (telová dutina) sú jedince schizocélne. Okrem kmeňa "Nemertea" je larválne štádium trochofóra.
Generický liek

Generický liek alebo generikum je liek s rovnakým zložením a terapeutickým účinkom ako originálny liek, ktorý avšak už nevyrába pôvodný výrobca. Generické lieky obsahujú liečivá, ktoré nie sú chránené patentom, pretože patent stratil platnosť alebo vôbec nebol vydaný. Ich charakteristikou je nižšia cena, na ktorej sa odzrkadľuje to, že výrobcovia generík nemuseli vynaložiť náklady na výskum a vývoj lieku a vďaka nemonopolnému (pozri monopol ponuky) postaveniu na trhu si vzájomne cenovo konkurujú.
Marhuľa (Armeniaca)

Marhuľa (lat. "Armeniaca") je v niektorých systémoch rastlinný rod, ktorý zahŕňa marhuľu obyčajnú a 7 až 11 s ňou príbuzných druhov. Dnes patrí do čeľade ružovité (Rosaceae); staršie sa niekedy zaraďoval do čeľade mandľovité (=slivkovité; lat. Amygdalaceae, Prunaceae, Drupaceae). V mnohých systémoch však tento rod neexistuje a obyčajne je buď nahradený sekciou Armeniaca z podrodu Prunus z rodu Prunus, alebo sú druhy z tohto rodu uvedené priamo (t. j. bez medzitaxónov) pod rodom Prunus; v oboch prípadoch sa (hoci už nejde o rod) v slovenčine v názvoch príslušných druhov ponecháva slovenské rodové meno marhuľa. Podrobnejšie o zaradení v systéme pozri aj v článku slivka (veľký rod).
Plod sa nazýva marhuľa.
Systematika.
Armeniaca (t. j. buď rod Armeniaca alebo sekcia Armeniaca podrodu Prunus rodu Prunus):
Etymológia.
Etymológiu slova marhuľa pozri v článku marhuľa obyčajná.
Charakteristika.
Ide o stromy, ktorú sú zvyčajne menšie (3 – ), zriedkavo vyššie. Koruna je rozložitá. Konáre sú hladké, sivohnedé až červenohnedé. Kvety sú jednotlivé, slabo ružové, neskôr až biele, krátkostopkaté. Plod je guľatá žltá, oranžová až červenkastá kôstkovica, ktorá má jednu pozdĺžnu výraznú ryhu, prevažne plstnatý povrch, obyčajne šťavnatú sladkú vláknitú dužinu a hladkú ploskú sivohnedú kôstku s jedným semenom vnútri.
Moruľa

Moruľa môže byť:
Solárny elektrický pohon

Solárny elektrický pohon je kombinácia solárnych článkov a elektrických pohonných jednotiek, ktoré poháňajú kozmickú sondu. Túto technológiu využíva Európska vesmírna agentúra, Japonská vesmírna agentúra, Indická organizácia pre vesmírny výskum a NASA. Solárny elektrický pohon má výrazne vyšší špecifický impulz ako chemické rakety, preto sa z kozmickej sondy vypustí menej pohonnej hmoty. Bol vyhodnotený ako vhodný pre misie k Marsu.
Prehľad.
Solárny elektrický pohon kombinuje solárne panely na sonde a jednu alebo viac elektrických pohonných jednotiek používaných v tandeme. Existuje mnoho rôznych typov elektrických sond, vrátane tzv. iónového motora, termín, ktorý sa často nesprávne používa na popis všetkých typov elektrických motorov.
Je tiež možné vyrábať elektrinu zo Slnka bez použitia fotovoltaických panelov, napríklad so solárnymi koncentrátormi a Stirlingovým motorom.
V roku 2010 skúmali solárny elektrický pohon s výkonom 50 kilowattov pre misiu k asteroidu. Vo februári 2012 NASA zadala zákazku na systém solárneho elektrického pohonu.
Príkladom práce na tomto type technológie je moderný elektrický pohonný systém.
Iónový motor NASA Solar Technology Application Readyiness (NSTAR) sa používa s fotovoltaickými solárnymi panelmi, testovanými na misii Deep Space 1 spolu so Solar Concentrator Arrays (od roku 1998 ako súčasť New Millennium Program) 
Solárny elektrický pohon skúmali ako technológiu pre misiu na Mars. Najmä vysoký špecifický impulz iónových motorov by mohol znížiť celkovú hmotnosť a vyhnúť sa nutnosti používať jadrovú technológiu na napájanie elektrických systémov. Štúdia solárneho elektrického pohonu z roku 1998 pre ľudskú misiu naznačuje, že kozmická loď s posádkou na palube, by potrebovala 600 až 800 kilowattov elektrickej energie pre iónové motory so špecifickým impulzom 2 000 až 2 500 sekúnd.
Viktor Krum

Viktor Krum je fiktívna literárna postava zo série Harry Potter. Prvý krát sa objavuje v jej štvrtom dieli Harry Potter a ohnivá čaša.
Viktor Krum je študent čarodejníckej školy Drumstrang a hráč metlobalu za Bulharsko, jeden z najlepších hráčov metlobalu. Vedel vynikajúco lietať na metle, po zemi sa ale pohyboval neelegantnou, kolísavou chôdzou. V Harry Potter a ohnivá čaša bol ohnivou čašou vybraný do trojčarodejníckeho súboja v Rokforte. V tejto súťaži sa stal súperom nedobrovoľného súťažiaceho Harryho Pottera. Vo štvrtom dieli tiež krátko chodil s Harryho kamarátkou Hermionou Grangerovou a po návrate do Bulharska si s ňou dopisoval. Tým vzbudil žiarlivosť Rona Weasleyho. 
Napriek tomu, že jeho škola Durmstrang mala zlú povesť kvôli výučbe čiernej mágie, Viktor Krum bol kladnou postavou.
Sezam

Sezam (v dávnej slovenčine "sezamum") môže byť:
Kostol svätého Juraja (Azerables)

Kostol svätého Juraja () je rímskokatolícky kostol vo francúzskej obci Azerables. Kostol bol postavený v 12. storočí v gotickom slohu. Najstaršia zmienka o kostole pochádza z roku 1201. V 16. storočí bola pristavaná dvojposchodová zvonica. Medzi monument historique bol zapísaný v roku 1941.
Jednoloďová stavba má päťuholníkové ukončenie presbytéria. Medzi výzdobu interiéru patrí krstiteľnica a tabernákulum zo 17. storočia.
Čongerský kanál

Čongerský kanál, miestne nazývaný aj Čongerský potok je umelý, melioračný kanál V. rádu na Záhorí, v okrese Malacky, v chotári obce Gajary. Ide o trvalo zavodnený vodný tok čisto nížinného charakteru, jeho dĺžka predstavuje 4,767 km, plocha povodia 8,818 km² a plocha odtokových oblastí zahŕňa 5,116 km². Vzniká v nadmorskej výške a ústi do Zohorského kanála, vo výške 
Vznik.
Vzniká na okraji trávnatého močiara, ktorým neskôr preteká, v lokalite Nad krom (), uprostred poľa medzi Gajarmi, Jakubovom a Kostolišťom, v Záhorskej nížine, v podcelku Borská nížina, v časti Bor, v nadmorskej výške 
Opis toku.
Po vzniku kanál chvíľu pokračuje severozápadoseverným smerom, onedlho sa stáča na severozápad a v rúre podteká "Dolečkovú cestu" medzi Gajarmi a Jakubovom. Po premostení ešte krátko tečie na severozápad a vzápätí sa obracia na západ, pričom koryto toku je trávnaté. Ďalej pokračuje severozápadným smerom, poľnohospodársky využívanou krajinou a tesne pred premostením panelovou vozovkou mení smer na západný. Tečie v čoraz hlbšom koryte, popri ktorom sa sem tam objaví strom jablone. Kanál sa na malý úsek stáča na západojuhozápad a neďaleko plynovej stanice už pokračuje opäť západným smerom. Vteká do dorasteného listnatého lesa a je premostený mostom lesnej cesty. Opúšťa les, onedlho priberá ľavostrannú Dlhú mláku a stočí sa na juhozápad, kde na chvíľu znovu tečie v stromovom poraste. Tok pokračuje uprostred poľa, podteká poľnú, sprašnú cestu a stáča sa ešte viac na juh ale v princípe tečie stále na juhozápad. Vstupuje do zmiešaného lesa, a po jeho opustení kanál mení smer na západný. Zakrátko ho premosťuje miestna účelová komunikácia a následne tvorí esovitý oblúk smerujúci najprv na juh a potom na západ. Tečie v koryte so stromovým charakterom a prijíma vody Nového kanála, ktorý ústi sprava. Vteká do močaristého listnatého lesa, pričom posledné dva razy podteká lesné cesty a k svojmu ústiu už pokračuje juhozápadojužným smerom. Križuje elektrické vysokonapäťové vedenie a nakoniec sa v blízkosti hranice lesa vlieva zľava do Zohorského kanála, v nadmorskej výške 
Význam.
Vodný kanál bol vystavaný pre odvodnenie močiara a zamokrenej pôdy, aby sa mohla začať významnejšie poľnohospodársky využívať na pestovanie predovšetkým pšenice, kukurice a slnečnice.
Socialistická strana Ukrajiny

Socialistická strana Ukrajiny () je v súčasnosti neparlamentná ukrajinská socialistická strana. Predsedom strany je Serhij Čeredničenko. SSU je členom Socialistickej internacionály.
Charakteristika a zapojenie do politického systému.
Strana vznikla v roku 1991 po zákaze Komunistickej strany a do roku 1993, kedy došlo k obnoveniu KSU bola najsilnejšou stranou. Postupom času sa strana posunula z ľavicových k stredo-ľavicovým pozíciám. Hlavným bodom programu je "sociálna spravodlivosť". V 90. rokoch bola v opozícii voči Leonidovi Kučmovi. Počas Oranžovej revolúcie najprv spolupracovala s „oranžovým táborom“, následne ale uzavrela koalíciu zo Stranou regiónov a KSU. V parlamentných voľbách 2007 sa nedostala do parlamentu, k prekročeniu 3% bariéry jej chýbalo 0,14 %.
Miroslav Sopoliga

Dr.h.c., PhDr. Miroslav Sopoliga, DrSc. (* 26. marec 1946, Svidník) je slovenský etnológ a múzejník, kultúrny predstaviteľ ukrajinskej národnostnej menšiny na Slovensku.
Životopis.
Odbor ukrajinčina - história absolvoval na UPJŠ v Prešove roku 1967. Od roku 1967 pracoval ako odborný pracovník v Múzeu ukrajinskej kultúry (MUK) SNM, od roku 1972 – vedúci oddelenia etnografie, od roku 1974 – zástupca riaditeľa, v rokoch 19862016 bol riaditeľom tejto organizácie. Je autorom ideového projektu národopisnej expozície v prírode (skan­zenu) pri MUK - SNM, zaslúžil sa o sprístupnenie Galérie Dezidera Millyho ako jednej z expozícií MUK vo Svidníku (1983), pod jeho vedením bola vytvorená hlavná kultúrno-historická expozícia Múzea ukrajinskej kultúry vo Svidníku, kde je tvorcom libreta (1991). Vedeckú ašpirantúru ukončil na UK v Bratislave v roku 1981, titul DrSc. získal v Národnej akadémii vied Ukrajiny v Kyjeve, čestný doktorát (Dr.h.c.) na Užhorodskej národnej univerzite v roku 2006.
Odborné zameranie.
V rámci vedecko-výskumnej práce sa zameral na etnológiu, históriu a lingvistiku ukrajinskej národnostnej menšiny na Slovensku, materiálne prejavy ľudovej kultúry severovýchodného Slovenska a na problematiku múzeí v prírode. Odborná erudícia, organizačná a riadiaca práca, muzeológa a etnológa, s kontaktmi v mnohých krajinách sveta zaraďuje Miroslava Sopoligu k uznáva­ným odborníkom na Slovensku aj na Ukrajine. Publikoval množstvo štúdií aj monografií doma a v zahraničí, špecializoval sa na ľudovú architektúru a jej ochranu a tradičnú kultúru Ukrajincov na Slovensku. Od roku 1986 redi­goval Vedecký zborník Múzea ukrajinskej kultúry vo Svidníku (od čísla 15). Múzeum sa pod jeho vedením pevne začlenilo do slovenskej múzejnej siete a nadobudlo európsku rezonanciu. Je autorom a spoluautorom 69 knižných publikácií, okolo 150 vedeckých a mnohých odborno-populárnych prác. Je spoluautorom štyroch dokumentárnych filmov o histórii a kultúre Rusínov-Ukrajincov východného Slovenska. Jeho perso­nálna bibliografia vydaná v roku 2017 obsahuje 2460 pozícií.
Spolupracoval na celoslovenských projektoch – "Etnografickom atlase Slovenska" (1990) a "Encyklopédii ľudovej kultúry Slovenska" (1995). Vystupoval na me­dzinárodných konferenciách v Poľsku, Maďarsku, Česku, Ukrajine, Srbsku, Fínsku, Rumunsku, Kanade a USA. Aktívne participoval na podujatiach s medzinárodnou účasťou, ktoré organizovalo SNM-MUK najmä pri príležitosti Slávností kultúry Rusínov-Ukrajincov Slovenska vo Svidníku.
Člen Odbornej komisie pre múzeá kultúr etnických minorít (pri Slovenskom národnom múzeu), Asociácie európskych múzeí v prírode, predsedníctva Zväzu múzeí na Slovensku, v rokoch 20002013 bol viceprezidentom Únie múzeí v prírode na Slovensku, od roku 1994 je členom špecializovanej vedeckej rady Ústavu ume­novedy, folkloristiky a etnológie pri Národnej akadémii vied Ukrajiny v Kyjeve, v rokoch 20082013 som bol viceprezidentom Medzinárodnej asociácie ukrajinistov, od roku 2010 je riadnym členom Svetovej rady Vedeckej spoločnosti Tarasa Ševčenku.
Juraj Tandler

Juraj Tandler (* 10. jún 1934, Tornaľa† 11. január 2020, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ, dirigent a pedagóg.
Život.
Otec Viliam Tandler a matka Vilma Erdélyi. Študoval na gymnáziu v Rimavskej Sobote. Hudobné vzdelanie získal v Bratislave, kde študoval hru na husle u Viliama Kořínka. V štúdiu pokračoval v rokoch 19721977 na JAMU v Brne, kde študoval kompozíciu. Na jeho tvorbu mal vplyv najmä jeho učiteľ Miroslav Ištvan z JAMU. V rokoch 19772014 pôsobil na Bratislavskom konzervatóriu a v LŠU v Bratislave. Venoval sa výučbe hudobne-teoretických predmetov, sluchovej analýze a kompozícii.
Dielo.
Diskografia:
Cambridge Observatory

Cambridge Observatory je astronomické observatórium na University of Cambridge vo východnej časti Anglicka. Bolo založené v roku 1823 a teraz je súčasťou areálu astronomického ústavu. V starej budove observatória sa nachádza Institute of Astronomy Library, ktorá má zbierku moderných a historických astronomických kníh.
Na Madingley Road v západnej časti Cambridge je skupina optických ďalekohľadov. Podľa moderných štandardov sú tieto ďalekohľady malé a tiež ovplyvnené svetelným znečistením. Napriek tomu sa 36-palcový ďalekohľad naďalej používa na štúdium radiálnych rýchlostí hviezd a historické ďalekohľady Northumberland a Thorrowgood sa používajú ako súčasť verejných podporných aktivít inštitútu. Oveľa významnejšie je Mullard Radio Astronomy Observatory, ktoré bolo postavené v roku 1957, niekoľko kilometrov juhozápadne.
Od roku 1990 do 1998 bolo Royal Observatory Greenwich, založené v Cambridge, v Greenwich House, severne od observatória.
Prochairétéria

Prochairétéria (iné názvy: Proschairétéria, Procharistéria; ) bola staroveká aténska slávnosť (alebo obeta) usporadúvaná na pamiatku návratu Persefony. Obetovalo sa pravdepodobne bohyni Démeter (iné lexikografické zdroje spájajú túto obetu s Aténou). Konala sa na jar zrejme koncom atického mesiaca antestérión.
Byzantský lexikón Suda uvádza, že na konci zimy, keď sa príroda už prebúdzala, konala sa obeta k pocte bohyne Atény zvaná "Procharistéria". Lykurgos však vo svojom prejave o kňazskom úrade uviedol, že keď začali rásť plodiny pripomínal sa počas
"Prochairétérie" návrat bohyne. Iba jedna bohyňa sa „vracala“, a tou bola Persefoné. Podľa znalcov by zrejme Aténčania nevzdávali obety Aténe za príchod Persefony. Pravdepodobnejšie je, že si starovekí lexikografi pomýlili jednu bohyňu s druhou. V takom prípade bola Procharétéria ďalším sezónnym obradom bohyne Démeter (Chloé - „mladý výhonok, púčik“, bol epiteton známy len pre bohyňu Démeter ).
Zdá sa, že iónska Prochairétéria známa z Atén mohla mať súvislosť so sviatkom (alebo obetou), ktorý sa konal na dórskom Rodose. Až 21 nápisov z Lindosu, datovaných medzi 5. a 3. storočím pred Kr. uvádza výraz "προσχάραιος θυσία" (proscharaios thysia), ktorý vedci interpretujú ako dórsku kontrakciu pre výraz πρὸ τᾶς ἐσχάρας (pro tas escharas). Obeta sa tu prinášala bohyni Aténe na eschare, obetnom oltári spojenom so špecifickými rituálmi, je preto možné, že tu išlo skôr o obetu než ako o sviatok.
Eschara (rozlišovacia stránka)

Eschara () môže byť:
Pagoda Liou-che

Pagoda Liou-che (Čínsky: 六和塔, pinyin: "Liùhé Tǎ"), doslova pagoda šiestich harmónií, je viacposchodová čínska pagoda na juhu mesta Chang-čou v provincii Če-ťiang v Číne. Nachádza sa na úpätí kopca Jüe-lun s výhľadom na rieku Čchien-tchang. Pôvodne bola postavená v roku 970 kráľovstvom Wu-jüe, zničená v roku 1121 a úplne zrekonštruovaná v roku 1165, počas dynastie Južný Sung (1127–1279). 
História a pozadie.
Pagodu pôvodne postavil vládca kráľovstva Wu-jüe, ktorého hlavným mestom bolo Chang-čou. Názov "Liou-che" pochádza zo šiestich budhistických nariadení a hovorí sa, že dôvodom stavby pagody bolo upokojiť prílivovú vlnu v rieke Čchien-tchang a ako navigačná pomôcka. Pagoda však bola počas vojen v roku 1121 úplne zničená.
Potom, čo bola súčasná pagoda postavená z dreva a tehál počas dynastie Južný Sung, boli pridané ďalšie vonkajšie odkvapy počas dynastie Ming (1368 – 1644) a Čching (1644 – 1911). Pagoda má osem-uholníkový tvar a má približne 59,89 metrov na výšku, má tiež vzhľad trinásťposchodovej stavby, hoci má iba sedem vnútorných poschodí. Na najvyššie poschodie vedie točité schodisko a na každom zo siedmich stropov sú vyrezávané a maľované postavy vrátane zvierat, kvetov, vtákov a postáv. Každý príbeh pagody pozostáva zo štyroch prvkov, vonkajších stien, kľukatej chodby, vnútorných stien a malej komory. Pri pohľade zvonku sa pagoda javí ako vrstvená - svetlá na hornom povrchu a tmavá zospodu. Ide o harmonické striedanie svetla a tieňa.
Podľa britského sinológa a historika Josepha Needhama pagoda slúžila aj ako maják pozdĺž rieky Čchien-tchang. Vzhľadom na značnú veľkosť a výšku v skutočnosti slúžila ako stály maják takmer od svojho začiatku, aby pomáhala v noci námorníkom pri hľadaní kotviska pre svoje lode (ako je opísané v "Hangzhou Fu Zhi"). 
Neďaleko bol nedávno otvorený malý „Pagoda Park“. Jeho výstava predstavuje modely starovekých čínskych pagod a ilustruje množstvo rôznych vzorov, ako aj históriu, kultúru a symboly spojené s pagodou.
Bzovatý

Bzovatý je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce na území obce Habura. Je ľavostranným prítokom Laborca. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Začína sa na sútoku zdrojníc v nadmorskej výške v západnej časti územia obce Habura juhovýchodne od vrchu Laz s v lesnom extraviláne premiešanom s trvalým trávnym porastom v okrese Medzilaborce v Prešovskom kraji. Severná zdrojnica (menšia) pramení v juhovýchodne od vrchu Laz. Západná zdrojnica (mohutnejšia) pramení v južne od vrchu Laz.
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie juhovýchodným smerom cez lesný extravilán premiešaný lúkami a pasienkami, ľavým brehom obmýva úpätie lesa Príkra a úpätie poľa Pod Príkrou, ľavým brehom obmýva úpätie poľa Bzovatá a úpätie pasienka Za Bzučiakom. Pravým brehom obmýva úpätie lesa, pasienka a poľa Stredná hora a úpätie poľa Vŕšok. Meandruje, pravým brehom obmýva drevený kostolík Svätého Mikuláša, skrúca sa na severovýchodovýchod. V priberá bezmenný pravostranný prítok, v na okraji intravilánu obce Habura ústi do Laborca ako jeho ľavostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Habura. Nemá vážnejšie prítoky. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve poľa Bzovatá na území obce Habura, južné svahy ktorého vodný tok Bzovatý zavlažuje. Z názvu poľa bol názov s drobnou zmenou (náhrada ženského gramatického rodu mužským gramatickým rodom) prenesený na vodný tok ako jednočlenné hydronymum. Názov poľa vznikol zo slovného základu "bez" rozšíreného formantom "-ovatá" do podoby prídavného mena ako "vrch – vrchovatý, jed - jedovatý". Pôvodný význam slova "bez", dnes baza, označuje rod rastlín krovitého charakteru, botanicky baza čierna (latinsky Sambucus nigra). Drevina baza bola v minulosti osobitne frekventovaná v slovenskom jazykovom priestore v pomenovacom procese geografických objektov, napr. Bzenica, Bzenov, Bziny, Bzovec, Bzovík, Bžany, Bzová. Hydronymum "Bzovatý" bolo štandardizované v roku 1990. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum Bzovatý je jedinečným názvom (december 2023).
Referencie.
Al Bayt Stadium

Al-Bayt Stadium je futbalový štadión so zaťahovacou strechou v meste Al Chúr v Katare, ktorý bol otvorený pre zápasy majstrovstiev sveta vo futbale 2022, ktoré sa začali 20. novembra 2022. Štadión sa nachádza 35 km od Dauhy, čím sa stal najvzdialenejším štadiónom od hlavného mesta, ktorý sa používal pre zápasy majstrovstiev sveta. Štadión začali stavať v roku 2015 spoločnosti Galfar Al Misnad, Webuild SpA a Cimolai Medzinárodní pozorovatelia kritizovali zaobchádzanie s robotníkmi pri výstavbe štadióna.
Plány.
Štadión hostil otvárací zápas majstrovstiev sveta vo futbale 2022 a hostil semifinálový a štvrťfinálový zápas tohto turnaja. Štadión mal počas majstrovstiev sveta kapacitu 60 000 divákov, vrátane 1000 miest pre novinárov. Architektonický dizajn je inšpirovaný tradičnými stanmi nomádskych národov v Katare a regióne. Má zaťahovaciu strechu, ktorá poskytuje kryté sedenie pre všetkých divákov. Je napojený na dopravné systémy a v jeho okolí sa nachádza parkovisko pre 6000 áut, 350 autobusov,150 autobusov kyvadlovej verejnej dopravy, ako aj 1000 taxíkov. Štadión je certifikovaný pre svoju udržateľnosť v rámci Global Sustainability Assessment System (GSAS). Štadión rovnako od GSAS obdržal päťhviezdičkové hodnotenie.
Súčasťou štadióna sú aj luxusné hotelové apartmány a izby s balkónom s výhľadom na futbalové ihrisko.
Výstavba.
Al-Byat bol v Katare jedným z ôsmich štadiónov používaných pre Majstrovstvách sveta vo futbale 2022. Po Lusail Stadium to bol druhý najväčší štadión používaný pre tento turnaj. Jeho dizajn navrhol Dar Al-Handasah. Po majstrovstvách sveta sa očakáva jeho prestavba na štadión s kapacitou 32 000 miest. Nadbytočné miesta budú odstránené z vyššej úrovne a darované iným krajinám alebo umiestnené do infraštruktúry plánovanej pre Ázijské hry v roku 2030. Uvoľnený priestor sa následne premení na päťhviezdičkový hotel, nákupné centrum a ďalšie športové zariadenia.
Štruktúra podobná stanu má štyri tribúny, z ktorých každá má vonkajšie steny a strechy pokryté membránou zo sklenených vlákien tkanou polytetrafluóretylénom (PTFE). Vonkajšia časť PTFE membrány je zafarbená v tradičnej čiernej, bielej a červenej farbe a odkazuje na stany kočovných ľudí v Katare. Zaťahovacia strecha spája všetky štyri tribúny a uzatvára štadión. 
História.
Slávnostné otvorenie štadióna sa uskutočnilo 30. novembra 2021 pri príležitosti otváracieho ceremoniálu Arabského pohára FIFA 2021, po ktorom nasledoval zápas medzi hostiteľským Katarom a Bahrajnom.
Tejto udalosti sa zúčastnil emír (hlava štátu) Kataru, šejk Tamim bin Hamad Al Thani, prezident FIFA Gianni Infantino a niekoľko hláv iných štátov, úradov a prezidenti z členských asociácií. Novopostavený štadión hostil päť zápasov počas Arabského Pohára 2021, vrátane finále turnaja, ktoré sa konalo 18. decembra 2021.
20. novembra 2022 sa na štadióne konal otvárací zápas majstrovstiev sveta vo futbale medzi Katarom a Ekvádorom. Na začiatku zápasu bolo hlásených 67 372 prítomných divákov, napriek tomu, že kapacita štadióna bola 60 000.
Majstrovstvá sveta vo futbale 2022.
Štadión počas turnaja hostil deväť zápasov.
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 19 rokov 1972

Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 19 rokov 1972 boli piate juniorské majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji. Majstrami Európy sa po prvýkrát stali hokejisti Švédska.
Skupina A.
Turnaj Skupiny A sa hral od 26. marca do 2. apríla 1972 vo švédskych mestách Boden, Luleå a Skellefteå.
Konečné poradie.
Nórsko zostúpilo do Skupiny „B“ ME 1973.
Skupina B.
Turnaj Skupiny B sa hral od 25. do 30. marca 1972 vo švajčiarskom meste Lyss.
Konečné poradie.
Švajčiarsko postúpilo do Skupiny „A“ ME 1973.
Kaskadér

Kaskadér môže byť:
Ľubomír Solák

plk. Mgr. Ľubomír Solák (* 2. február 1971) je slovenský policajt a od 1. decembra 2023 prezident Policajného zboru.
Životopis.
V roku 1989 ukončil Strednú priemyselnú školu drevársku v Spišskej Novej Vsi a bol prijatý do Zboru národnej bezpečnosti. V rovnakom roku začal tiež študovať na Prešovskej univerzite v Prešove.
Policajné pôsobenie.
Od roku 1991 bol starší inšpektor Obvodného oddelenia Policajného zboru SR v Spišskej Novej Vsi. Od roku 1997 bol starší inšpektor odboru policajných akcií a výcviku Krajského riaditeľstva PZ v Prešove. Od roku 1999 pôsobil v jednotke zvláštnych činností PPÚ OPP KR PZ v Prešove. V roku 2005 začal pôsobenie v Útvare osobitného určenia Prezídia Policajného zboru: najskôr ako starší inšpektor, zástupca veliteľa čaty osobitného určenia bol od roku 2008. Od nasledujúceho roku bol zástupca veliteľa jednotky osobitného určenia a od roku 2010 bol veliteľom jednotky osobitného určenia. Od roku 2012 pracoval ako veliteľ jednotky metodickej a technickej podpory Útvaru osobitného určenia. V roku 2015 bol uvoľnený z Policajného zboru.
Pri odchode Soláka z Policajného zboru mal byť prípad kedy policajti Útvaru osobitného určenia v rámci cvičenia strieľali ostrými nábojmi na budovu nedostavanej nemocnice Rázsochy v Bratislave. Solák uviedol, že akciu prerokoval s veliteľom útvaru, ktorým v tom čase bol Štefan Hamran. Soláka mal o odchod požiadať vtedajší minister vnútra Robert Kaliňák (SMER–SD).
Pred dočasným poverením viesť Policajný zbor pôsobil ako veliteľ Okresného veliteľstava Bratislava I. Mestskej polície Bratislava. V bratislavskej mestskej polícii pôsobil aj ako zástupca náčelníka. V minulosti pôsobil dvoch eseročkách: „Jedna bola zameraná na zabezpečenie – proti vlámaniu, proti krádežiam. Druhá na ochranu škôl a učiteľov,“ uviedol.
Prezident Policajného zboru.
15. novembra 2023 bol Solák vymenovaný za dočasného prezidenta Policajného zboru. Nahradil dovtedajšieho dočasne povereného prezidenta, plk. Rastislava Polakoviča, ktorý sa stal riaditeľom dopravnej polície.
Na svojom vypočutí Výborom NR SR pre obranu a bezpečnosť Solák uviedol: „Mojou ambíciou je viesť Policajný zbor tak, aby si stopercentne plnil svoje úlohy s cieľom zaistiť bezpečnosť občanov na všetkých úrovniach. Prioritou je dôkladná ochrana hraníc pred nelegálnou migráciu, ale tiež efektívne riešenie každodennej kriminality v obciach a mestách, aby sa ľudia cítili bezpečne." Pred trvalým vymenovaním za svoju prioritu označil „stabilizáciu personálnej situácie v polícii“. Pripustil personálne zmeny. Zmeniť tiež chce štruktúru policajného prezídia presunom niektorých útvarov na krajskú úroveň. Plánuje tiež „vrátiť policajtov do ulíc“ a peňažne zatraktívniť ich službu. Po vypočutí Solák novinárom vyhlásil: „Aj korupcia na najvyšších miestach, aj na najnižších sa bude vyšetrovať. Nič sa nebude zametať pod koberec.“
Po vypočutí minister vnútra Matúš Šutaj Eštok (HLAS-SD) oznámil, že Soláka k 1. decembru vymenuje za riadneho prezidenta Policajného zboru. K tomuto dátumu ho vymenoval.
2023 Empire Women's Indoor 3

2023 Empire Women's Indoor 3 je ženský profesionálny halový tenisový turnaj na tvrdom povrchu. Ide o pätnáste kolo série turnajov ITF Women's World Tennis Tour 2023. Konal sa v Trnave v dňoch 27. novembra až 3. decembra 2023.
Nasadené hráčky.
1 Rebríčky sú k 20. novembru 2023.
Finálové zápasy.
Dvojhry.
 Arina Rodionová vs Kristina Mladenovicová 7-6(7–1), 5-7, 6-1
Štvorhry.
 Natália Kročková / Tereza Mihalíková vs. Estelle Cascinová / Jesika Malečková 7–6(9–7), 7–5
Zdroj:
Malý Javorník (Malé Karpaty, 604 m)

Malý Javorník () je vrch v Malých Karpatoch, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Limbach, približne severne od Pezinka. 
Poloha.
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pezinské Karpaty a jej časti Homoľské Karpaty. Vrch leží v Bratislavskom kraji, v okrese Pezinok a na katastrálnom území obce Limbach. Najbližšími sídlami sú východne situovaný Limbach a Pezinok, juhovýchodne sa nachádza Svätý Jur, juhozápadne Borinka a severozápadne Jablonové a Pernek. Masív patrí do Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty. 
Opis.
Malý Javorník leží na juhozápade strednej časti Pezinských Karpát, v rázsoche, vedúcej juhovýchodným smerom z vrchu Somár (). Severne leží Stratený kút (), Tri Kamenné kopce (), Konské hlavy (), Hrubý vrch () a Turecký vrch (), západne Somár (), Spálenisko () a Volhovisko (), južne Hviezda (), Malý Javorník (), Veľký Javorník () a Šenkárka () a východne Bradavica (), Suchý vrch () a Žilová (). Masív odvodňuje Račí potok do Šúrskeho kanála v povodí Malého Dunaja. Na južnom úpätí sa nachádza Limbašská vyvieračka. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných miest je tak možné vidieť okolité vrcholy Malých Karpát a Podunajskú nížinu, nezriedka aj Považský Inovec, Tribeč a severný okraj Álp.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no západne prechádza červeno značená Cesta hrdinov SNP zo sedla Baba cez rázc. Tri Kamenné kopce a Kozí chrbát na Biely kríž.
Millie Bobby Brownová

Millie Bobby Brownová (* 19. február 2004, Marbella, Španielsko) je anglická herečka, a producentka, známa z televízneho seriálu "Stranger Things" (20162024).
Detstvo.
Brownová sa narodila v meste Marbella na juhu Španielska, ako tretia zo štyroch detí narodených britským rodičom. Brownová sa narodila sa s čiastočnou stratou sluchu na ľavom uchu a postupne v priebehu niekoľkých rokov stratila na toto ucho všetok sluch. Ako štvorročná sa presťahovala sa s rodinou späť do Anglicka a usadila sa v Bournemouthe, neskôr sa s rodinou presťahovali do Windermere na Floride. 
Kariéra.
V roku 2013 hosťovala v televíznom seriáli "Once Upon a Time in Wonderland". O rok neskôr, získala hlavnú úlohu v televíznom seriáli "Intruders", po boku hercov ako James Frain a Mira Sorvino. 
V roku 2016 bola Brownová obsadená do úlohy Eleven v sci-fi hororovom televíznom seriáli "Stranger Things". Za svoj herecký výkon získala pochvalu od kritikov a bola nominovaná na cenu Screen Actors Guild Award za vynikajúci herecký výkon v dramatickom seriáli a cenu Primetime Emmy za vynikajúcu herečku vo vedľajšej úlohe v dramatickom seriáli. Za svoj herecký výkon v televíznom seriáli získala niekoľko nominácii a ocenení. 
V roku 2019 hrala vo filme "Godzilla II: Kráľ monštier" a zahrala si aj v ďalšom pokračovaní "Godzilla vs. Kong" z roku 2021. 
V roku 2020 si zahrala hlavnú úlohu po boku Henryho Cavilla, Heleny Bohnam Carter a Fiony Shaw vo filme "Enola Holmes", pričom sa objavila aj v druhej časti, z roku 2022. 
V roku 2024 bude mať premiéru film "Damsel", kde stvárni hlavnú úlohu.
Súkromný život.
Od roku 2021 je Brownová vo vzťahu s hercom Jakeom Bongiovi. V apríli 2023 Brownová oznámila ich zasnúbenie. Od augusta 2022 je online študentkou na Purdue University v Indiane, kde študuje zdravotníctvo a služby ľuďom.
The Fall of the House of Usher (seriál)

The Fall of the House of Usher je americký mysteriózny televízny seriál, s prvkami drámy a hororu. Režisérom je Mike Flanagan. Natočených bolo osem epizód, ktoré boli odvysielané na Netflixe. 
Televízny seriál nesie názov podľa knihy spisovateľa Edgara Allana Poea, pričom celý televízny seriál je inšpirovaný jeho poviedkami.
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 19 rokov 1973

Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 19 rokov 1973 boli šieste juniorské majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji. Majstrami Európy sa po štvrtýkrát stali hokejisti Sovietskeho zväzu.
Skupina A.
Turnaj Skupiny A sa hral od 20. do 27. marca 1973 v sovietskom meste Leningrad.
Konečné poradie.
Nemecká spolková republika zostúpila do Skupiny „B“ ME 1974.
Skupina B.
Turnaj Skupiny B sa hral od 26. marca do 1. apríla 1973 v holandských mestách Heerenveen a Groningen.
Konečné poradie.
Poľsko postúpilo do Skupiny „A“ ME 1974.
Diskografia Sabaton

Diskografia Sabatonu obsahuje 10 štúdiových albumov, 4 koncertné albumy, 2 kompilácie, 3 extended plays, 28 singlov a 5 DVD.
Sabaton je power metalová skupina zo švédskeho Falunu. Do roku 2022 vydali desať albumov, vrátane "Carolus Rex", ktorý bol nahraný samostatne v švédskej a anglickej verzii, bol certifikovaný ako zlatý v Poľsku a platinový vo Švédsku so 40 000 predajmi albumov, čo z neho robí „najúspešnejší švédsky heavy metalový album“.
Single.
Poznámky
Libertariánska strana (Argentína)

Libertariánska strana (špa. "Partido Libertario", skr. PL) je argentínska politická strana ktorá presadzuje prvky sociálneho ultrakonzervativizmu a ekonomického pravicového libertarianizmu a minarchizmu. Strana je v súčasnosti vedená prezidentom Javierom Mileiom, ktorý vyhral druhé kolo v argentínskych voľbách v roku 2023, skončil druhý v prvom kole a vyhral v primárkach. Strana je taktiež zakladajúcim členom politickej koalície La Libertad Avanza, ktorú taktiež vedie Javier Milei.
Ideológia strany sa podľa svojej vlastnej platformy sústreďuje okrem iného na libertarianizmus, obhajuje voľný trh a minimálny a sekulárny štát. Medzi jej stúpencami sú však ideológie siahajúce od klasického liberalizmu, ultrakonzervativizmu až po anarchokapitalizmus a prierezové prístupy.
Strana získala povolenie na podporu kandidatúr na národnej úrovni. Založenie Národnej výkonnej rady sa uskutočnilo v Rosariu za účasti libertariánskych vodcov z rôznych provincií. Predsedá mu Ramiro Marra, ktorý zastáva aj funkciu zákonodarcu v zákonodarnom zbore mesta Buenos Aires. Okrem toho má strana národné právne uznanie a sídli v jedenástich okresoch vrátane hlavného mesta federálneho štátu.
História.
Strana bola založená v roku 2018 väčšinou mladými jednotlivcami z rôznych častí krajiny. Boli spojení a zoskupení prostredníctvom sociálnych sietí a diskusných fór, všetci boli sympatizantami mediálne zdatného ekonóma Javiera Mileia. 23. februára nasledujúceho roku, počas straníckeho podujatia v Buenos Aires organizovanom Libertariánskou stranou, sa Milei verejne pripojil k strane a súčasne bol vymenovaný za jej čestného prezidenta.
Michalis Kalomiris

Michalis Kalomiris (* 9. október 1986) je grécky právnik a amatérsky vytrvalostný bežec, ktorý sa nevedomky kvalifikoval na Letné olympijské hry 2016. Zúčastnil sa olympijského maratónu, ktorý dokončil na 132. mieste s celkovým časom 2:37:03.
Kvalifikácia.
Pravidelne sa začal venovať behu v roku 2011, kedy sa zamestnal v právnickej firme v Aténach. Trénoval najčastejšie po práci, prípadne si zavčasu ráno privstal. Pohyboval sa v rôznych častiach mesta a za týždeň zvykol nabehať 110 - 200 kilometrov. V marci 2015 sa zúčastnil Rímskeho maratónu, ktorý dobehol za dve hodiny a dvadsaťdeväť minút. Do splnenia limitu potrebného pre kvalifikáciu na olympijské hry mu chýbalo celých desať minút, napriek tomu si ale zabezpečil miestenku na najslávnejšie športové podujatie, nakoľko sa umiestnil v prvej desiatke bežcov.
Kalomiris si nebol vedomý tohto pravidla, keďže sa pretekov zúčastnil čisto z lásky ku športu, a preto zostal veľmi prekvapený, keď v zozname športovcov reprezentujúcich Grécko na olympiáde, našiel vlastné meno. Neskôr sa vyjadril, že vysoké priečky na Rímskom maratóne obsadil vďaka tomu, že v deň pretekov silno fúkalo a pršalo, kvôli čomu sa viacero skúsenejších atlétov rozhodlo nepostaviť na štartovaciu líniu.
Kalomirova kvalifikácia na hry vzbudila zmiešané reakcie v Grécku. Jedna časť kritizovala rozhodnutie gréckeho olympijského výboru poslať Kalomira do Ria, keďže krajina disponovala skúsenejšími bežcami, ktorí na celonárodnom maratóne gréckeho právnika predbehli. Iní naopak príležitostnému bežcovi fandili, nakoľko je zriedkavosťou, aby sa amatérsky športovec kvalifikoval na olympijské hry.
Olympiáda.
Tri mesiace pred zahájením hier si vzal voľno v práci, aby sa k pretekom pripravil. Cieľovú pásku na olympijskom maratóne preťal ako 132. v poradí.
Coursera

Coursera je rozsiahly poskytovateľ otvorených online kurzov v Spojených štátoch, ktorý v roku 2012 založili Andrew Ng a Daphne Koller, profesori informatiky na Stanford University. Coursera spolupracuje s univerzitami a inými organizáciami a ponúka online kurzy, certifikáty a diplomy v rôznych predmetoch. Do roku 2021 bude približne 150 univerzít ponúkať viac ako 4 000 kurzov Coursera.
Coursera ponúka aj postgraduálne kurzy v spolupráci s univerzitami. Platforma má napríklad partnerstvo s HEC Paris na získanie titulu "Executive Master in Innovation and Entrepreneurship". 100% online, tento program má za cieľ vyškoliť top manažérov špecializujúcich sa na tieto dve oblasti za 18 mesiacov. Otvorené bolo v marci 2017.
Actually (1987)

Actually je druhý štúdiový album anglického synth-popového dua Pet Shop Boys, ktorý vydali 7. septembra 1987 Parlophone v Spojenom kráľovstve a EMI Manhattan v Severnej Amerike. Počas roku 1988 Pet Shop Boys dokončili aj celovečerný film s názvom "" . Vďaka piesňam tohto dua bol najznámejší tým, že obsahoval video k skladbe „Always on My Mind“. "Actually" bol znovu vydaný v roku 2001 (rovnako ako väčšina doterajších albumov tohto dua) ako "Actually/Further Listening 1987–1988" .  Reedícia bola digitálne remastrovaná a obsahovala remixy od Pet Shop Boys a predtým nevydaný materiál z obdobia okolo pôvodného vydania albumu. Ďalšie vydanie nasledovalo 9. februára 2009 pod názvom "Actually: Remastered" , ktoré obsahovalo iba 10 skladieb z pôvodného vydania. V roku 2006 album Actually zaradil časopis "Q" do svojho zoznamu „40 najlepších albumov 80. rokov“ na 22. miesto. V roku 2012 ho "časopis Slant Magazine" zaradil na 88. miesto v zozname „100 najlepších albumov 80. roky 20. storočia“. V roku 2020 sa v časopise "Rolling Stone" umiestnil na 435. mieste v zozname „500 najlepších albumov všetkých čias“.
Roniemoon

Roniemoon je štúdiový album slovenskej speváčky Ronie, ktorý vyšiel 30. novembra 2023 bez hudobného vydavateľstva.
Na nahrávke hosťovali Monika Bagárová, Dominika Mirgová a Kali. Hlavným producentom albumu je Martin "Maxo" Šrámek, ktorý je aj speváčkin priateľ. Spolupracovali na ňom aj Maxo Mikloš, Adrián Líška, Miroslav "Horso" Horský a Erika Rein. Všetky texty na albume napísala samotná Ronie. Textovo na album v rámci spolupráce prispeli aj Kali a ADiss.
Turné k albumu "Roniemoon Tour" sa uskutoční v máji – juni 2024 v piatich mestách naprieč Slovenskom.
Pozadie vzniku albumu.
Názov albumu vznikol spojením slov Ronie a moon. S mesiacom má speváčka podľa vlastných slov vnútorné puto už dlhodobo. 
„Fascinoval ma od detstva. Mám ho dokonca aj vytetovaný. Vždy som bola viac nočný ako denný človek. Niekedy som si v noci písala priania na papier, popritom ako som sledovala mesiac a v hlave vymýšľala svoju najkrajšiu možnú budúcnosť. Nie náhodou je na albume 12 pesničiek. Je to paralela k dvanástim mesiacom v roku“, hovorí Ronie o albume.
Vydanie a predaj.
​​​​​​​Predpredaj albumu odštartoval 20. októbra 2023 prostredníctvom internetového obchodu Spinaker. Prvých 100 predaných kusov bolo odoslaných aj s podpisom. Album vyšiel 30. novembra 2023. 
Nahrané skladby.
23. októbra 2023, týždeň pred vydaním albumu, vyšiel singel „Déjà vu“ v spolupráci s Kalim. Speváčka sa na klipe podieľala aj ako scenáristka a pracovala aj na strihu.
Krst albumu.
Krst albumu sa konal 10. novembra 2019 v bratislavskom HPK - Hopkirk Clube. Na krste vystúpili hostia ako Dominika Mirgová, Majk Spirit, Nina Janová, Yael a Monika Bagárová.
Starý plášť

Starý plášť () je vrch v Malých Karpatoch, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Plavecký Mikuláš, približne východne od Malaciek. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pezinské Karpaty a jej časti Biele hory. Vrch leží na hranici Bratislavského a Trnavského kraja a okresov Malacky a Trnava a zasahuje na katastrálne územie obce Plavecký Mikuláš a Lošonec. Najbližším sídlom je severozápadne situovaný Plavecký Mikuláš, západne sa nachádza Plavecké Podhradie a Sološnica, juhovýchodne Doľany a Častá, východne Lošonec a Smolenice a severovýchodne Buková. Masív patrí do Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty. 
Opis.
Starý plášť leží v severnej časti Pezinských Karpát, v hlavnom hrebeni medzi Vápennou () a Veterlínom (). Západne leží Javorinka (), Báborská (), Pohanská () a Vápenná (), južne Klokoč (), Jelenec (), Geldek () a Klokočina (), východne Slepý vrch (), Jaseňové () a Driny () a severne Čelo (), Veterlín (), Čierna skala () a Dubový vŕšok (). Severozápadné svahy odvodňuje potok Libuša do Rudavy v povodí Moravy, južné a východné prítoky riečky Bohatá, smerujúcej do Parnej v povodí Dudváhu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Sčasti skalnatý vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných miest je tak možné vidieť okolité vrcholy Malých Karpát, Borskú a Podunajskú nížinu, ojedinele aj Považský Inovec a Tribeč.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolia. Západne prechádza červeno značená Cesta hrdinov SNP z Vápennej () cez Amonovu lúku na Záruby ().
Tina Feyová

Tina Feyová (rod. Elizabeth Stamatina Fey; * 18. máj 1970, Upper Darby, Pensylvánia, USA) je americká herečka, komička, scenáristka a producentka, predovšetkým známa z televízneho seriálu "30 Rock" (20062013) a z jej účinkovania v šou "Saturday Night Live".
Detstvo a mladosť.
Feyová sa narodila v Upper Darby v štáte Pensylvánia. Jej otec bol veteránom kórejskej vojny, univerzitným administrátorom Pensylvánskej univerzity a Univerzity Thomasa Jeffersona a pisateľom grantových návrhov. Jej matka pracovala ako realitná maklérka. Feyová má jedného staršieho brata.
Má po otcovi anglických, nemeckých a škótsko-írskych predkov a po matke gréckych predkov.
Aj napriek tomu, že menom Feyovej je Elizabeth, už od útleho detstva je prezývaná „Tina“. Študovala herectvo na University of Virginia, kde bola ocenená Pettwayovou cenou. V roku 1992 získala bakalársky titul so zameraním na drámu.
Kariéra.
Po vysokej škole sa Feyová usadila v Chicagu, kde pracovala ako recepčná a v noci chodila na herecké hodiny v improvizačnom komediálnom súbore The Second City. Počas vystúpenia s The Second City v roku 1997 navrhla niekoľko scenárov do varietnej show NBC "Saturday Night Live" na žiadosť jej hlavného scenáristu Adama McKaya. Neskôr bola najatá ako spisovateľka pre "Saturday Night Live". V roku 1998 sa objavila prvý krát pred kamerou. Neskôr v "Saturday Night Live" spoločne uvádzala Weekend Update s hercom Jimmym Fallonom. Po jeho odchode v roku 2004 ho vo Weekend Update nahradila Amy Poehler. Feyová účinkovala v "Saturday Night Live" až do roku 2006.
V roku 2006 bola obsadená po boku Aleca Baldwina v televíznom seriáli "30 Rock". Za svoj herecký výkon v televíznom seriáli získala šesť nominácii na Zlatý glóbus, pričom dve z nich získala.
Feyová spoločne s Amy Poheler účinkovala vo viacerých komédiách, vrátane "Protivné baby" (2004), "Baby Mama" (2008) či "Sestry" (2015).
V roku 2015 napísala a produkovala televízny seriál "Nezdolná Kimmy Schmidt". Feyová napísala niektoré herecké role priamo na mieru jej kolegom, napríklad pre Jane Krakowski, Titussa Burgessa a Carol Kane.
V roku 2016 účinkovala v komédii "Americká reportérka". V roku 2022 hosťovala po boku Martina Shorta a Stevea Martina v televíznom seriáli "Iba vraždy v budove". O rok neskôr sa pripojila k hereckému obsadeniu filmu "Prízrak v Benátkách" ako Ariadne Oliver.
Súkromný život.
Od roku 1994 bol jej priateľom Jeff Richmond, za ktorého sa v roku 2001 vydala. Majú spolu dve dcéry, Alice Zenobiu a Penelope Athenu.
Feyová má na ľavej strane brady a líca niekoľko centimetrov dlhú jazvu, ktorú spôsobila rana do tváre cudzincom keď mala päť rokov.
Habura (potok)

Habura je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce na území obce Habura. Je ľavostranným prítokom Laborca. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v severnej časti územia obce Habura v trvalom trávnom poraste Nad tromi lúkami v blízkosti slovensko – poľskej štátnej hranice v okrese Medzilaborce v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie na krátkom úseku západným smerom cez lesný extravilán premiešaný lúkami a pasienkami, v priberá pravostranný bezmenný prítok, mení smer na juhozápadojuh, v priberá ďalší pravostranný bezmenný prítok, preteká cez les a pasienok Medzi Haburkami. V priberá bezmenný ľavostranný prítok, v priberá ďalší ľavostranný bezmenný prítok, v priberá ľavostranný bezmenný prítok pritekajúci zo západného úbočia lesa a pasienka Beskyd. Tečie popri lesnej ceste, pravým brehom obmýva úpätie lesa Lieštiny, ľavým brehom obmýva úpätie lesa Chvost, ľavým brehom obmýva úpätie vrchu a pasienka Stavenec s Vyteká z lesa do poľnohospodárskeho extravilánu, meandruje, ľavým brehom obmýva pole Za hliniskom. Pravým brehom obmýva pole Humná, pri agrofarme sa skrúca na západ a vteká do intravilánu Habury, v ústi do Laborca ako jeho ľavostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Habura. Nemá vážnejšie prítoky. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve obce Habura. Názov obce bol bez zmeny prenesený na vodný tok ako jednočlenné hydronymum. Názov obce mal podľa dochovaných stredovekých listín nasledovný vývoj: 1543 Habura, 1920 Haburie, 1927 Habura. Hydronymum "Habura" bolo štandardizované v roku 1975. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum Habura je jedinečným názvom (december 2023).
Referencie.