burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Troposféra

Troposféra (z gr. "τροπή, tropé" (obrat) a "σφαίρα, sfera" (guľa) ) je najspodnejšia vrstva atmosféry. S výškou tu teplota klesá priemerne o 0,65 stupňov Celzia na 100 m (definícia podľa ISA – International Standard Atmosphere). Jej teplota sa teda pohybuje v rozpätí približne 17 °C až -52 °C. 
Troposféra je najhustejšia časť atmosféry a tvorí 80% jej hmotnosti. Siaha do výšky 8-10 km nad pólmi, 11 km v miernom pásme a 16-18 km nad rovníkom. Obsahuje asi 78 % dusíka, 20 % kyslíka a malé množstvá ďalších plynov. Jej zloženie je pomerne stále. V troposfére existuje život (pozri biosféra), tvoria sa oblaky a prebieha v nej väčšina javov súvisiacich s počasím. Troposféra tiež obsahuje všetku vodnú paru. Priemerný tlak v spodnej časti atmosféry je približne 1000 milibarov, v hornej časti už len 200 mb. 
Troposféru zohrieva najmä zemský povrch a len málo Slnko. 
Ďalšou vrstvou je tropopauza, v ktorej teplota zrazu neklesá s výškou, a po nej stratosféra.
Stratosféra

Stratosféra (z lat. "stratum", prikrývka a gr. "σφαίρα, sfera", guľa) je druhá hlavná vrstva zemskej atmosféry po troposfére. Presnejšie leží medzi tenkými vrstvami tropopauza a stratopauza. 
Nachádza sa vo výške 9-17 km až 45-50 km. Možno v nej ešte pozorovať aj mierne meteorologické javy. 
Horná časť stratosféry je ozónosféra, čiže ozónová vrstva. 
V spodnej stratosfére (asi do 20 km) teplota veľmi mierne stúpa s výškou (prakticky sa nemení), vyššie – v ozónovej vrstve - už s teplotou stúpa citeľne (z asi –60 stupňov na tesne pod 0 stupňov), čo je spôsobené pohlcovaním ultrafialového žiarenia ozónom. 
Stratosféru – podobne ako tropopauzu – objavil roku 1902 francúzsky meteorológ Léon-Philippe Teisserenc de Bort.
Mezosféra

Mezosféra (z gr. "μέση, méssi" (stred) a "σφαίρα, sfera" (guľa)) je tretia hlavná vrstva zemskej atmosféry po stratosfére. Presnejšie leží medzi tenkými vrstvami stratopauza a mezopauza. Mezosféra tvorí spodnú časť ionosféry. Z hľadiska zloženia ešte patrí k homosfére.
Nachádza sa vo výške 45-50 km do 85-90 km. Charakterizovaná je poklesom teploty s výškou z asi 0 v stratopauze na priemerne asi –90 stupňov v mezopauze, čo je oblasť s najnižšou teplotou v celej atmosfére (vznikajú v nej oblaky ľadu). Treba však poznamenať, že v mezosfére sa teplota výrazne mení v závislosti od ročného obdobia. Dôvodom poklesu je extrémne riedky vzduch a takmer absencia ozónu. Pokles je však oveľa menej prudký ako v troposfére. 
Väčšina meteoritov padajúcich na Zem zhorí v tejto vrstve.
Termosféra

Termosféra (z gr. "θερμός, thermós" (teplý) a "σφαίρα, sfera" (guľa)) je štvrtá hlavná vrstva zemskej atmosféry po mezosfére. Presnejšie leží za tenkou vrstvou mezopauza. Termosféra tvorí vrchnú časť ionosféry, podľa niektorých poňatí sa v hornej termosfére už začína magnetosféra (– od výšky 300 či ). Z hľadiska zloženia už termosféra nepatrí k homosfére. 
Nachádza sa vo výške medzi až (spravidla ). Oblasť vo výške asi sa označuje aj ako termopauza. 
Charakterizuje ju nárast teploty s výškou až asi na 1500 stupňov Celzia vo výške a vyššie potom približne nemeniacou sa teplotou. Termosféra je najredšia vrstva atmosféry – obsahuje len 0,001 % hmoty celej atmosféry. Keďže sú tu častice od seba veľmi vzdialené, tepelná výmena je veľmi malá a ani extrémne teploty tu pre astronautov nespôsobujú problémy. Napriek tomu však existuje istý odpor vzduchu, ktorý sa časom prejaví – napríklad vesmírnu stanicu ISS, ktorá sa pohybuje v termosfére vo výške asi , treba pravidelne raketovým pohonom zdvíhať do výšky, ktorú stratila.
Termosféra je známa aj polárnou žiarou (vo výške okolo ).
Z dôvodu prvých tepelných záťaží v tejto vrstve pri pohybe smerom z vesmíru, v termosfére prvýkrát vidno vracajúce sa raketoplány a v spodnej termosfére spravidla vidno meteory.
Exosféra sa často chápe ako časť termosféry. V tomto chápaní potom termosféra končí niekde vo výške .
Ionosféra

Ionosféra je vrstva zemskej atmosféry, prípadne atmosféry iného kozmického telesa s vlastným alebo indukovaným magnetickým poľom, ktorá je ionizovaná. Nad Zemou sa nachádza vo výške asi až . Zodpovedá približne vrstvám stratopauza, mezosféra a termosféra. Vyššie na ňu nadväzuje magnetosféra. 
Ionosféra je významná tým, že odráža na svojej spodnej strane krátke rádiové vlny, čo umožňuje vysielanie na dlhé vzdialenosti. Ionizácia pôvodne neutrálnych častíc atmosféry je spôsobená dopadom slnečného žiarenia do atmosféry. V tejto sfére slnečné lúče štiepia niektoré atómy plynov na častice s nábojom – ióny (= ionizácia). Množstvo ionizovaných častíc v ionosfére sa mení v závislosti od polohy Slnka, jeho aktivity, ročného obdobia a dennej doby. 
Podľa hustoty iónov a výšky nad Zemou sa ionosféra delí na niekoľko vrstiev. Pre každú je charakteristická medzná frekvencia – vlny s vyššou frekvenciou vrstvou prechádzajú.
Vrstva E je známa aj ako Kennyllyova-Heavisidova vrstva.
Administratívne členenie Indie

India sa (na najvyššej úrovni) delí na 28 štátov (angl. states) a 8 zväzových teritórií (angl. union territories). Štáty a zväzové teritóriá sa ďalej delia na okresy (angl. districts).
Štáty majú svoju vlastnú volenú vládu, kým zväzovým teritóriám vládne správca menovaný zväzovou vládou (len niektoré majú volené vlády).
Zoznam.
Vysvetlivka: Na prvom mieste je uvedený slovenský názov štátu/teritória podľa ÚGKK SR (pričom pri položkách, ktoré nie sú uvedené v textoch ÚGKK SR, sú uvedené rôzne varianty slovenského mena z literatúry); v zátvorke je uvedený názov hlavného mesta (až na zaužívané slovenské názvy Hajdarábad, Bangalúr, Bombaj, Kalkata a Puttučéri sú to väčšinou názvy v hindčine, pričom prípadné hindské dlhé a na konci slova je upravené na krátke a). Za pomlčkou je uvedené to isté analogicky v angličtine.
Štáty.
Bývalý štát Džammú a Kašmír bol v roku 2019 premenený na dve zväzové teritóriá Džammú a Kašmír a Ladákh – porov nižšie.
Administratívne členenie Číny

Administratívne členenie Číny predstavuje správne rozdelenie "Čínskej ľudovej republiky".
Administratívne členenie.
Čína sa skladá z:
Administratívu vykonávajú provinčné vlády, popri ktorých paralelne existujú provinčné výbory.
Friedrich Wöhler

Friedrich Wöhler (* 31. júl 1800, Eschersheim, Nemecko – † 23. september 1882, Göttingen) bol významný nemecký chemik, známy hlavne svojou syntézou močoviny.
Životopis.
V roku 1823 dokončil pod vedením profesora Leopolda Gmelina štúdium medicíny na Univerzite v Heidelbergu. Neskôr pôsobil pod Jönsom Jakobom Berzeliom v Štokholme. V rokoch 18231831 pracoval a vyučoval chémiu na polytechnike v Berlíne. Následne bol až do roku 1836 preradený na Vyššiu polytechnickú školu v Cassele. Stal profesorom chémie na Univerzite v Göttingene ("Georgia Augusta University of Göttingen"), kde pracoval až do svojej smrti.
Syntéza močoviny.
Najväčší význam má Wöhlerova práca v oblasti organickej chémie. V roku 1828 sa mu podarilo reakciou známou dnes ako Wöhlerova syntéza zahrievaním kyanatanu amónneho pripraviť močovinu, látku pomocou ktorej cicavce vylučujú zo svojho tela nepotrebný dusík.
Dnes táto syntéza považuje za míľnik konca vitalistických predstáv o tom, že na vznik organických látok je potrebná akási životná sila ("vis vitalis") a preto sa nedajú pripraviť v laboratóriu.
Izoméria.
Zistením, že kyanatan amónny sa môže vnútornou zmenou štruktúry atómov bez zmeny hmotnosti premeniť na močovinu, Wöhler preukázal jeden z prvých a najlepších príkladov izomérie. V roku 1830, dva roky po syntéze močoviny, Wöhler publikoval spoločne s Justem von Liebigem výsledky výskumu kyseliny kyanúrovej, kyanatej a močoviny. Berzelius ju vo svojej správe pre Kráľovskú švédsku akadémiu vied označil za najvýznamnejší výskum toho roku. Výsledky boli na vtedajšiu dobu trochu nečakané a práca naznačovala ďalšie dôkazy v prospech izomérie.
Ďalšie veľké objavy.
Wöhler bol tiež spoluobjaviteľom berýlia, kremíka, karbidu vápnika a mnohých ďalších prvkov. Za zmienku stojí jeho objav hliníka. Wöhler ho získal z oxidu hlinitého, pred ním sa o to isté pokúšali Humphry Davy, Hans Christian Ørsted a Jöns Jakob Berzelius. Ďalej sa mu podarilo izolovať ytrium. Zistil, že kremík dokáže izolovať vo forme kryštálov. V ďalších rokoch prispel svojimi pokusmi k objaveniu titánu, vanádu, nióbu, tantalu a uránu. Ďalej uspel pri pokuse získať čistý nikel. S dvomi svojimi priateľmi založil v Cassele továreň na jeho výrobu. Študoval tiež chinóny, alkaloidy a acetylén.
Wöhler sa ešte zaoberal výskumom meteoritov. Uskutočnil analýzu mnohých meteoritov a zistil, že niektoré z nich obsahujú organické látky. Vlastnil veľmi rozsiahlu súkromnú zbierku a mnoho rokov písal pre odborný časopis "Jahresbericht der Chemie".
Spolu s Liebigom skúmal tiež benzolové zlúčeniny. Ich práca objasnila teóriu radikálov a substitúciu v chemických zlúčeninách.
Práce.
Medzi jeho najvýznamnejšie odborné diela patria:
Juan Bautista Alberdi

Juan Bautista Alberdi (* 29. august 1810, San Miguel de Tucumán, Argentína – † 19. jún 1884, Neuilly-sur-Seine, Francúzsko) bol argentínsky filozof, štátny činiteľ, spisovateľ a sociológ.
Zdôvodňoval tvrdenie, že agresívne útočné vojny sú zločinné z hľadiska práva i z hľadiska kresťanskej morálky.
Aspartám

Aspartám alebo aspartam je umelé sladidlo, ktoré je 200
× sladšie ako cukor. Na trhu sa objavuje pod rôznymi obchodnými značkami (napríklad NutraSweet). Tento dipeptid je zložený z dvoch aminokyselín (-aspartátu a -fenylalanínu), ktoré sa bežne vyskytujú v prírode, a jeho tretia zložka je metanol. V tele sa metabolizuje na tieto tri zložky. Je tepelne nestály, preto sa nemôže používať na pečenie. Jeho kalorická hodnota je prakticky nulová.
Použitie.
Jeho použitie bolo pôvodne povolené v žuvačkách, v ktorých sa nachádza naďalej, než bolo rozšírené na iné potraviny. Nachádza sa napríklad v liekoch Septofort a Tantum verde. Toto náhradné sladidlo sa v súčasnej dobe používa vo väčšine „light“ nápojov a v potravinách. Takisto sa používa v cereáliách, niektorých práškových potravinách (instantná káva a čaj, želatína, pudi a iné). Na potravinách je toto náhradné sladidlo označované ako aspartám alebo E 951. 
Škodlivosť.
Aspartám je jedným z najviac testovaných potravinových doplnkov a celkom bolo vydaných viac ako 100 štúdií o jeho bezpečnosti. Žiadna štúdia nepreukázala jeho závadnosť, takže jeho použitie je bezpečné pre všetkých (okrem ľudí trpiacich fenylketonúriou). 
Od roku 2002 Európsky úrad pre bezpečnosť potravín (EFSA) udržiaval bezpečnosť aspartámu pravidelne a jeho vedecké pracovné skupiny vydali niekoľko stanovísk o štúdiách týkajúcich sa tohto sladidla. V súčasnosti za túto prácu zodpovedá Vedecký panel pre prídavné látky a arómy (FAF). EFSA potvrdila Akceptovatelnú dennú dávku (ADI) pre aspartám a jej hodnota je 40 mg/kg telesnej hmotnosti na deň.
Aspartám nespôsobuje zvýšenie telesnej hmotnosti, pretože je nízkokalorický. Podľa štúdií môže byť náhrada cukru aspartámom užitočná na zabránenie budúcemu prírastku hmotnosti.
Aspartámové sladidlo používané v Diet Coke je možným karcinogénom, tvrdí agentúra WHO pre výskum rakoviny 
Štúdie.
Štúdia z roku 2005 poukázala na možnosť, že veľmi vysoké dávky aspartámu môžu spôsobiť lymfóm a leukémiu u potkanov. Po preskúmaní štúdie však americká Správa potravín a liečiv (FDA) identifikovala mnohé nedostatky a nezmenila svoj predchádzajúci záver, že aspartam je bezpečný. V roku 2005 Národný toxikologický program v USA uviedol, že expozícia aspartámu nespôsobuje nádory ani neovplyvňuje prežitie dvoch typov geneticky modifikovaných myší. V roku 2006 Národný Onkologický Ústav v USA skúmal údaje o ľuďoch z veľkej štúdie NIH-AARP ktorej sa zúčastnilo viac ako pol milióna dôchodcov. Rastúca spotreba nápojov obsahujúcich aspartám nebola spojená s rozvojom lymfómu, leukémie alebo rakoviny mozgu. Revízia epidemiologických dôkazov z roku 2013 tiež nezistila konzistentnú súvislosť medzi používaním aspartámu a rizikom rakoviny. V decembri 2013 vydal Európsky úrad pre bezpečnosť potravín (EFSA) svoje prvé úplné hodnotenie rizík aspartámu. V stanovisku sa dospelo k záveru, že aspartám a jeho rozkladné produkty sú pre celú populáciu (vrátane dojčiat, detí a tehotných žien) bezpečné. Výnimkou sú jedinci trpiaci fenylketonúriou (PKU).
Orlia hmlovina

Orlia hmlovina (iné názvy: Messier 16, M 16, NGC 6611) je mladá otvorená hviezdokopa v súhvezdí Had. Súvisí s difúznou hmlovinou alebo oblasťou H II známou pod názvom IC 4703. Táto oblasť vzniku hviezd je vzdialená asi 7000 svetelných rokov.
Hviezdokopa M16 je veľká otvorená hviezdokopa, ktorá obsahuje asi 55 hviezd medzi 8. až 12. magnitúdou, na jej pozorovanie sa odporúča ďalekohľad s objektívom vyše 6 cm. Leží vo vzdialenosti asi 8 000 svetelných rokov. Obklopuje ju hmlovina s rovnakým označením M16. V slovenčine sa hmlovina M16 nazýva Orlia hmlovina, v češtine "Orlí hnízdo". Oba názvy sa vzťahujú na jej tvar. Táto hmlovina, len ťažko rozoznateľná v amatérskom ďalekohľade, však na snímkach z Hubblovho vesmírneho teleskopu odkrýva úchvatný pohľad. Jasná oblasť je v skutočnosti okno do stredu väčšej tmavej obálky prachu. Pri podrobnejšom preskúmaní aspoň 20-centimetrovým ďalekohľadom v nej nájdeme oblasť tmavých hmlovín nazývané podľa svojho tvaru aj „slonie choboty“. V jasnej hmlovine objavíme aj ojedinelé tmavé škvrny – globuly, ktoré sú tvorené tmavým prachom a studeným molekulárnym plynom. Vidíme tu aj niekoľko mladých modrých hviezd, ktorých svetlo a nabité častice vypaľujú a odtláčajú preč zostatkové vlákna a steny plynu a prachu. Zhustené mračná sa považujú za zárodok hviezd alebo celých hviezdnych systémov - otvorených hviezdokôp. Orlia hmlovina sa rozprestiera sa na ploche s priemerom 60 svetelných rokov. Dá sa pozorovať už triédrom.
Charakteristické stĺpy medzihviezdnej hmoty sa nazývajú "Stĺpy stvorenia". Najvyšší stĺp dosahuje dĺžku jeden svetelný rok, čo je 9 460 000 000 000 km – štvrtina vzdialenosti nášho Slnka od najbližšej hviezdy. Vo vnútri stĺpov sa najhustejšie oblasti vodíka a hélia spolu s prachovými časticami uhlíka a kremíka zhlukujú a zohrievajú, až vytvoria nové hviezdy. Napriek tomu mnohé z nich nie sú vo svetle viditeľné, lebo sú dosiaľ zahalené do prachových mrakov. Tieto hviezdy sa dajú ale pozorovať v infračervenom svetle. Zaoblené konce výbežkov na najvyššom stĺpe nazývame globuly – „hviezdne vajcia“ Stĺpy ožarujú mladé hviezdy, ktoré vznikli z hmloviny pred niekoľko stotisíc rokmi. Ultrafialové žiarenie hviezd zahrieva riedky plyn medzi hustými prachovými globulami vajcovitého tvaru. Nastáva fotónová erózia – vyparovanie a ionizácia plynovo prachovej materskej hmloviny. Objekt je tiež zdrojom rádiových vĺn. 
Podľa najnovších pozorovaní zo Spitzerovho vesmírneho teleskopu Stĺpy stvorenia už pravdepodobne celých 6000 rokov neexistujú. Deštrukciu pilierov spôsobila supernova, ktorá vybuchla v ich blízkosti. Kvôli konečnej rýchlosti svetla obyvatelia Zeme uvidia deštrukciu stĺpov až približne za 1000 rokov.
M16

M16 môže znamemať:
Trifid (hmlovina)

Trifid (iné názvy: Messier 20, M 20, NGC 6514) je oblasť H II v súhvezdí Strelec. Obklopuje jasnú trojnásobnú hviezdu CC 24537. Jej meno Trifid = trojklaný pochádza od Johna Herschela a vystihuje tri tmavé prachové pásy pred žiariacou hmlovinou, ktoré ju rozdeľujú na tri časti.
Jej jasnosť je len 9 magnitúd, preto ju voľným okom nemožno pozorovať a v malom ďalekohľade tiež len ťažko. Na oblohe má hmlovina rozmery 29 × 27 oblúkových minút, čo pri jej vzdialenosti najmenej 2 180 ly zodpovedá priemeru najmenej 18 ly. Modrá, severná časť hmloviny je reflexná hmlovina ožarovaná horúcou hviezdou spektrálneho typu O7 a jasnosti 6,9 mag. Časť jej žiarenia sa odráža od prachových mračien v podobe modrého svetla a časť okolité tmavé prachové mračná pohlcujú, zahrievajú sa a vyžarujú infračervené žiarenie. Jej červená farba je výsledkom vysokoenergetického žiarenia, ktoré sa odráža od vodíka v hmlovine. Tmavé prachové vlákna, ktoré pretkávajú strednú časť hmloviny Trifid, vznikali v atmosférach chladných obrích hviezd a v troskách po explóziách supernov. V infračervenom (tepelnom) žiarení má však hmlovina úplne iný vzhľad. Prach je teplejší než plyn, a preto infračervené snímky vyzerajú ako negatív svetelných snímok: prachové oblasti tmavé vo svetle sú na infračervených snímkach jasné.
Hmlovina je pravdepodobne pozostatok látky, z ktorej vznikala asociácia hviezd spektrálnych typov O a B v súhvezdí Strelec. Hviezdy ožarujúce Trifid sú členmi tejto asociácie označovanej Sgr OB 1. V hmlovine sa nachádza dvojhviezda HN 40, ktorej zložky sú jasné 6,9 a 8,0 mag vo vzdialenosti asi 10,6“. Na dve zložky sa rozloží vo väčších ďalekohľadoch.
Takmer kolmo južne pod hmlovinou Trifid sa nachádza ďalšia jasná hmlovina – M8 (NGC 6523) s menom Lagúna.
M20

M20 môže byť:
Nový všeobecný katalóg

Nový všeobecný katalóg (, skrátene NGC) je najznámejší astronomický katalóg objektov hlbokého vesmíru v amatérskej astronómii. Obsahuje 7 840 objektov známych ako NGC objekty. "NGC" je jedným z najväčších všeobecných katalógov, pretože obsahuje všetky typy objektov hlbokého vesmíru a nie je špecializovaný napríklad iba na galaxie.
Katalóg bol zostavený v 80. rokoch 19. storočia J. L. E. Dreyerom s použitím pozorovaní najmä od Williama Herschela a potom sa rozdelil do dvoch Index katalógov (IC I a IC II) pridaním takmer 5000 objektov.
Objekty na južnej oblohe sú horšie skatalogizované, avšak mnoho z nich bolo pozorovaných Johnom Herschelom. "NGC" obsahoval mnoho chýb, ktoré boli z časti odstránené v revidovanej verzii "RNGC" () od Jacka W. Sulentica a Williama G. Tiffta z 1973. Nakoniec v "NGC2000.0" od Rogera W. Sinotta z 1988.
Messier 32

Messier 32 alebo M 32 alebo NGC 221 je malá galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil Guillaume Le Gentil 29. októbra 1749.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,1. Je to sprievodná galaxia galaxie Androméda. Táto takmer guľová galaxia má priemer 8000 svetelných rokov a nachádza sa bližšie k jadru galaxie Andromeda.
Franz von Suppé

Franz von Suppé (* 18. apríl 1819, Split, Chorvátsko – † 21. máj 1895, Viedeň, Rakúsko) bol rakúsky operetný skladateľ a zakladateľ viedenskej operety. Celkovo pre divadlo skomponoval vyše 300 väčších či menších hudobných diel, z ktorých ho však preslávili najmä jeho operety.
Život.
Pôvodným menom Francesco Ezechielle Ermenegildo de Suppé-Demelli. Pochádzal pôvodom z belgickej rodiny, ktorá sa presťahovala najprv do talianskeho mesta Cremona a neskôr do Splitu, kde sa jeho otec stal okresným komisárom. Jeho matka bola z česko-poľskej rodiny žijúcej vo Viedni. Mladosť prežil v Zadare, kde sa učil hre na flautu a spieval v zbore. Hudobnú teóriu ho učil miestny vojenský kapelník. Ako 13-ročný skomponoval omšu, v ktorej sa jednoznačne prejavil jeho hudobný talent. Napriek tomu jeho otec nemal prílišné pochopenie pre synove hudobné ambície. Neskôr sa mladý Franz presťahoval do Padovy, kde mal pôvodne študovať právo, ale jeho viac priťahovalo štúdium hudby. 
Do Viedne sa dostal v roku 1835, keď mu zomrel otec. Pokračoval v štúdiu hudby a pokúšal sa komponovať opery, "Virginia" (1837) a "Gertrude della valle" (1841), ktoré však nikdy neboli uvedené. V roku 1840 ho riaditeľ divadla Theater in der Josefstadt zamestnal ako dirigenta. Istý čas pôsobil aj v Bratislave. Jeho prvé komické hudobné dielo "Jung lustig, im Alter traurig" uvedené v tomto divadle sa nestretlo s výrazným úspechom. Ako dirigent sa však skvelo osvedčil, keď v roku 1842 dirigoval operu "Nápoj lásky" od Gaetana Donizettiho, s ktorým ho viazal vzdialený príbuzenský vzťah. Donizettiho nadaný mladík zaujal, spriatelil sa s ním a ochotne mu pomohol v jeho kariére svojimi radami, skúsenosťami, ale aj svojím osobným vplyvom. V roku 1844 uviedli jeho dielo "Ein Morgen, ein Mittag und ein Abend in Wien". Stával sa vo Viedni čoraz známejším ako dirigent, ale aj ako skladateľ. V roku 1845 sa Suppé zamestnal v Theater an der Wien a v 60. a 70. rokoch pracoval v Carl Theater, kde boli uvedené aj jeho operety. 
V revolučnom roku 1848 skomponoval hymnickú pieseň "Das ist mein Österreich", ktorá sa stala druhou hymnou Rakúska. Po príchode Offenbachových operiet do Viedne, Suppé vycítil nové možnosti diel skladajúcich sa z príjemných melódií, rýchlych rytmov, spevu, tanca a istej ľahkosti. 
24. novembra 1860 mala premiéru jeho prvá opereta "Dievčenská škola" ("Das Pensionat"), ktorá už zaznamenala istý úspech a znamenala vlastne zrod Viedenskej operety. Suppé úspešne skĺbil Offenbachovskú operetu s viedenskou hudobnou tradíciou. Operetám doprial aj výrazné a kvalitné predohry, ktoré sa hrávajú dodnes ako orchestrálne skladby.
Rozhodný úspech však dosiahol Suppé v roku 1865 svojou operetou "Krásna Galatea" (nem. "Die schöne Galathée"), ktorá mala premiéru 9. septembra. Z ďalších autorových operiet sú najvýznamnejšie "Fatinitza" (1876) a "Boccaccio" (1879), preslávila sa tiež predohra k operete "Ľahká kavaléria".
Krásna Galatea

Krásna Galatea ("Die schöne Galathée") je opereta v jednom dejstve, ktorú zložil Franz von Suppé. Premiéra sa konala 9. septembra 1865 v Carl Theater vo Viedni, . Libreto napísal Poly Henrion (v spolupráci so skladateľom), v nemeckom jazyku. Text je prepracovaný z francúzskej komickej opery Galathée (1852) od Victora Massés.
Opereta bola nielen prvým autorovým svetovým úspechom, ale aj prvým svetovým úspechom Viedenskej operety.
Obsah.
Sochár Pygmalion vytvorí mramorovú sochu Galatey, ktorá je taká krásna, že sa do svojho diela zamiluje a preto ju obmietne predať svojmu mecenášovi, ktorým je zlatník Mydas. Poprosí Venušu, bohyňu lásky, aby soche vdýchla život. Venuša vypočuje jeho prosby a socha ožije. Avšak Galatea je svojráznym stvorením, ktorá si chce užívať nový život plnými dúškami. Pygmaliona podvedie s jeho sluhom Ganymedom, ktorý je k nej oveľa milší a ani Mydas jej nie je ľahostajný, pretože jej ponúka drahocenné šperky. Keď Pygmalion prichytí Galateu v kompromitujúcej situácii, je z jej správania natoľko znechutený, že požiada Venušu, aby z nej opäť urobila sochu. Galatea sa opäť mení na sochu spolu so šperkami, ktoré jej daroval Mydas. Ako isté zadosťučinenie mu ju Pygmalion už teraz neváha predať.
Čína (rozlišovacia stránka)

Čína môže byť:
Luna 3

Luna 3 bola kozmická sonda určená na výskum Mesiaca.
Táto sonda poskytla ľudstvu prvý pohľad na odvrátenú stranu Mesiaca. Na Mesiaci však nepristála, jej minimálna vzdialenosť od povrchu bola 7940 km. Štartovala 4. októbra 1959 a 7. októbra na povel zo Zeme začala fotografovať odvrátenú stranu. Fotografovanie trvalo štyridsať minút a po vyvolaní filmu priamo na sonde posielala snímky na Zem. Okrem toho ešte skúmala plynnú zložku medziplanetárneho priestoru, kozmické žiarenie a mikrometeority. Po oblete Mesiaca potom pokračovala naspäť k Zemi a v apríli 1960 zhorela v zemskej atmosfére.
Luna 9

Luna 9 bola prvá kozmická sonda, ktorá mäkko pristála na Mesiaci.
Na povrch dosadla 3. februára 1966 o 19:45:45 stredoeurópskeho času vo východnej oblasti Oceánu búrok (Oceanus Procellarum). Luna 9 poskytla svojho času kvalitné detailné snímky povrchu.
Astrid Lindgrenová

Astrid Lindgrenová, rod. Astrid Anna Emilia Ericssonová (* 14. november 1907, Vimmerby, Švédsko – † 28. január 2002, Štokholm) bola úspešná švédska autorka kníh pre deti. Okrem príbehov pre deti písala aj romány, poviedky, divadelné hry, poéziu, filmové a divadelné scenáre. Jej knihy boli preložené do 70 jazykov v 100 krajinách sveta. V roku 1958 dostala "cenu Hansa Christiana Andersena", ktorá je považovaná za najvyššie možné ocenenie autorov detských kníh.
Život.
Astrid Lindgrenová vyrastala v obci Vimmerby vo Švédsku. Mnoho jej kníh bolo inšpirovaných vlastným detstvom, ktoré strávila na farme svojho otca Samuela Augusta Ericssona († 1969). Astrid bola druhým dieťaťom, narodila sa rok po Gunnarovi (1906), po nej mali rodičia ešte dve dcéry Stinu (1911) a Ingegerd (*1916–†1997).
V roku 1923 začala pracovať v lokálnych novinách, ale do dvoch rokov otehotnela so ženatým kolegom a bola nútená pod tlakom okolia odísť z domova. V Kodani 4. decembra 1926 porodila syna Larsa, ktorého pre nedostatok financií dala do pestúnskej rodiny. Potom odišla do Štokholmu, kde začala pracovať ako sekretárka. V apríli 1931 sa vydala za Stura Lindgrena (†1952), čo jej umožnilo zobrať si späť svojho syna. 21. mája 1935 sa jej narodila dcéra Karin. Od roku 1937 pracovala ako stenografka pre švédskeho profesora kriminalistiky Harry Södermana. Táto práca ju inšpirovala k románu o Kalle Blomkvistovi.
Najslávnejšia Lindgrenovej postava Pipi Dlhá Pančucha vznikla z príbehov, ktoré rozprávala svojej dcére pred spaním. Kniha sa rýchlo stala veľmi úspešnou a urobila z Lindgrenovej medzinárodne známu spisovateľku.
Astrid Lindgrenová aktívne podporovala detské práva a práva zvierat, ako aj práva menšín. Za túto činnosť dostala v roku 1993 cenu Right Livelihood Award.
V roku 2002 po jej smrti švédska vláda zaviedla cenu Astrid Lindgrenovej pre spisovateľov detskej literatúry.
Diela (výber).
Značka šv. označuje pôvodný názov diela.
Andrej Hryc

Andrej Hryc, známy aj pod menom Andy Hryc (* 30. november 1949, Bratislava – † 31. január 2021, Bratislava) bol slovenský herec, diplomat a podnikateľ. Bol členom VPN a zakladajúcim členom HZDS".
Životopis.
V roku 1971 absolvoval štúdium herectva na VŠMU v Bratislave. Hereckú kariéru začal v Štátnom divadle v Košiciach (19711978). V rokoch 19781981 bol v slobodnom povolaní a od roku 1981 členom súboru bratislavskej Novej scény.
Po Nežnej revolúcii najprv vstúpil do politiky a potom založil nezávislé Rádio Twist, ktorého riaditeľom bol do konca roku 2004 (licenciu získalo v roku 1991, začalo vysielať vo februári 1993 a vysielalo do apríla 2006). Od roku 2005 bol podpredsedom predstavenstva a. s. Rádio Twist. V roku 2002 krátky čas pôsobil ako riaditeľ Novej scény.
Účinkoval v množstve filmov, televíznych a rozhlasových inscenácií. V českom televíznom seriáli "Černí baróni" (2004) v réžii Juraja Herza hral hlavnú úlohu legendárneho majora Terazkyho.
Politika.
Andrej Hryc bol tiež signatárom Anticharty.
Po revolúcii bol súčasťou Verejnosti proti násiliu, ktorému prepožičal svoju populárnu tvár. Svoju účasť pri zrode HZDS Vladimíra Mečiara v roku 1991 neskôr označil za grandiózny omyl a po odchode z politiky založil Rádio Twist, ktoré začalo vysielať vo februári 1993 a ktoré prispelo ku koncu mečiarizmu.
V rokoch 19992002 pôsobil ako poradca ministra kultúry.
Od Petra Pčolinského v novembri 2018 prevzal stranu Náš kraj, aby ohlásil kandidatúru do Európskeho parlamentu. K 31. decembru 2018 evidovala strana jediného člena – Hryca. V májových eurovoľbách 2019 získal 8 460 hlasov (0,85 %).
Diplomacia.
Pôsobil ako honorárny konzul Seychelskej republiky v Slovenskej republike. Honorárny konzul je podľa Viedenského dohovoru o konzulárnych stykoch osobou, ktorá je vyňatá z jurisdikcie súdnych a správnych orgánov prijímacieho štátu.
Súkromný život.
Hryc vyrastal v neúplnej rodine z dôvodu väznenia otca. V roku 1976 sa oženil s manželkou Veronikou, rodáčkou z Uble, pôvodom gréckokatolíčkou. Hryc sa hlásil k pravosláviu. Spolu mali dve deti: dcéru Wandu a syna Huga. V rozhovore v roku 2010, po smrti syna Huga, otvorene hovoril o strate viery.
Česká hokejová extraliga

Extraliga ledního hokeje, nazývaná podľa súčasného najväčšieho sponzora Tipsport extraliga, je najvyššia česká klubová súťaž v ľadovom hokeji.
Ruská hokejová superliga

Ruská hokejová superliga, (), bola najvyššia ruská klubová súťaž v ľadovom hokeji. Po sezóne 2007/2008 zanikla a nahradila ju Kontinentálna hokejová liga.
Vavrín pravý

Vavrín pravý (lat. "Laurus nobilis", L.) je stálezelený strom alebo ker z čeľade vavrínovité ("Lauraceae"). Pochádza z teplých oblastí. 
Charakteristika.
Listy sú pomerne tvrdé, kožovité, predĺžené, kopijovité až oválne. Sú 10 – 50 mm dlhé a 20 – 50 mm široké. Majú vyvýšené a charakteristicky zvlnené okraje. Líce listov je tmavšie ako rub. Kvitne od marca do apríla, má biele, žlté až modročervené kvety. Je slabo aromatický, má trpkú až horkú chuť.
Biotop a pestovanie.
Prirodzeným areálom výskytu je stredomorské pobrežie, u nás neznesie hlbšie mrazy, preto pestované kry na zimu prenášame do vhodných priestorov, kde nie je mráz. Vavrín má rád slnko až polotieň, strednú zálievku, na pôdu nie je náročný. 
Používanie.
Sušené listy vavrínu sa pod názvom "bobkový list" používajú ako korenina. Jeho výhodou je, že ani pri dlhšom skladovaní nestráca podstatne na kvalite. Ako korenina sa používajú listy alebo prášok z nich. Používa sa do smotanových omáčok, polievok, kyslých jedál, pri nakladaní mäsa, uhoriek alebo húb, ale aj na pečenie mäsa a zvlášť zveriny. Má ľahké sedatívne účinky, podporuje trávenie, má aj antiseptické (protizápalové) účinky. Môže sa používať aj do liekov a do lekárskych sirupov.
Riadok rýchlej vyrovnávacej pamäte

Riadok alebo blok rýchlej vyrovnávacej pamäte (angl. "cache line" resp. "cache block") je najmenšia jednotka pamäte, ktorá môže byť prenesená medzi operačnou pamäťou a rýchlou vyrovnávajúcou pamäťou.
Namiesto jednotlivých bajtov resp. slov, obsahuje obvykle každý záznam hlavnej vyrovnávacej pamäte určitý počet slov, označovaných ako riadok alebo blok rýchlej vyrovnávacej pamäte. Tento sa číta resp. zapisuje do rýchlej vyrovnávacej pamäte v jednom kroku.
HC Slavia Praha

HC Slavia Praha (celým názvom: Hockey Club Slavia Praha) je český klub ľadového hokeja, ktorý sídli v Prahe|Praha]. Založený bol v roku 1900 pod názvom SK Slavia Praha. Svoj súčasný názov nesie od roku 1993. Od roku 1994 do roku 2015 bol klub pravidelným účastníkom najvyššej českej súťaže, v ktorej doteraz získal dva majstrovské tituly. Slavia mala tiež významnú úlohu pri zakladaní Českého zväzu hokejového. Od augusta 2007 používa HC Slavia Praha nový klubový znak. Od sezóny 2015/16 pôsobí v 1. lige, druhej českej najvyššej súťaži ľadového hokeja. Klubové farby sú červená a biela.
História.
Klub vznikol v roku 1900 ako SK Slavia. Prvé stretnutie v bandy hokeji odohralo mužstvo 6. januára 1901 s BZK Praha 11:4. Ľadový hokej sa hral v klube od roku 1909. V 20-tych rokoch patril klub medzi najlepšie v Česko-Slovensku. Slavia bola aj jedným z prvých účastníkov prvého ročníka Česko-Slovenskej hokejovej ligy. Po druhej svetovej vojne nastal útlm a klub patril medzi účastníkov prvej a druhej národnej hokejovej ligy. Opätovný návrat medzi elitu prišiel v prvej sezóne samostatných českých súťaží, keď si klub v baráži vybojoval postup.
Pozri aj.
HC Slavia Praha (ženy)
HC Dynamo Pardubice

HC Dynamo Pardubice je český hokejový extraligový klub z Pardubíc. 
História.
Organizovaný hokej bol v Pardubiciach založený v roku 1925 keď vznikol hokejový klub v LTC Pardubice. Po postupe do najvyššej súťaže v roku 1950 Pardubice nikdy nezostúpili. Prvá ligová medaila prišla v roku 1960. V Česko-slovenskej hokejovej lige získal klub celkovo 10 medailí z toho 3 zlaté (1973, 1987, 1989). K tomu pridal aj 7 medailí z Českej extraligy s tromi titulmi (2005, 2010, 2012).
PSG Berani Zlín

PSG Berani Zlín je hokejový klub hrajúci v meste Zlín na Morave. Bol založený robotníkmi Baťových továren v roku 1929 pod názvom SK Baťa Zlín. Súčasný názov je už osemnástym v poradí. Súčasne je klub účastníkomv druhej najvyššej českej hokejovej sútaže Chance Liga.
Štadión.
Klub hráva svoje zápasy na Zimnom štadióne Luďka Čajky v Zlíne. Bol uvedený do prevádzky v roku 1957 a neskôr v 60. rokoch zatrešený. Bol pomenovaný po Luďkovi Čajkovi, ktorý tragicky zomrel na následky zranenia zo zápasu v Košiciach.
Rytíři Kladno

Rytíři Kladno je český hokejový prvoligový klub, ktorý 6x vyhral najvyššiu domácu súťaž, naposledy v sezóne 1979/80
V Sezóne 2019/2020 postúpili do Extraligy ale hneď aj prvý rok vypadli. O rok neskôr v sezóne 2021/2022 sa vrátili späť do Extraligy. 
Sezóna 2021/2022 hrali baráž o záchranu skončili na 14. miestne z 15. miest. Pritom 15. šiel automaticky do Chance Ligy 
Sezóna 2022/2023 skončili na poslednom 14. mieste takže znovu hrali baráž o udržanie a znovu sa udržali na úkor Zlínu ktorý porazili 4:0 na zápasy 
Zlatú éru klub zažil v sedemdesiatych rokoch, kedy vyhralo 5 titulov a vyhral Pohár majstrov európskych zemí. Taktiež si zahral proti klubom NHL, Chicago Blackhawks a Toronto Maple Leafs.
História.
Vznikol v roku 13. novembra 1924 ako hokejový odbor SK Kladno. Prvý zápas odohrali kladnianski hokejisti 26. decembra 1925 proti AFK Union Žižkov 1:15. V sezóne 1949/1950 sa zlúčili kladnianske kluby SK Letná a Sparta Kladno a vytvorili SONP Kladno. V sezóne 1950/1951 si Kladno vybojovalo postup do najvyššej súťaže. Vo svojej histórii získal klub šesť titulov majstra Česko-Slovenska, prvý v sezóne 1958/1959 a ďalších päť vo svojej zlatej ére druhej polovice sedemdesiatych rokov 20. storočia: 1974/1975, 1975/1976, 1976/1977, 1977/1978 a 1979/1980.
Registračné číslo CAS

Registračné číslo CAS je jednoznačný numerický identifikátor, používaný v chémii pre chemické látky, polyméry, biologické sekvencie, zmesi a zliatiny. Bolo zavedené redakciou svetovo najrozšírenejšieho chemického referátového časopisu "Chemical Abstracts", vydávaného Americkou chemickou spoločnosťou ("American Chemical Society"). "Chemical Abtracts Service" udržuje databázu chemických zlúčenín popísaných vo vedeckej literatúre, v patentoch a v iných publikáciach (tzv. "CAS registry"). 
V súčasnej dobe táto databáza obsahuje približne 23 miliónov zlúčenín a denne ich pribúda v priemere 4-tisíc. Rôzne izoméry a stereoizoméry zlúčenín dostávajú rôzne registračné čísla. Databáza je tiež najautoritatívnejším zdrojom informácii o anglických názvoch zlúčenín. Preto prakticky všetky špecializované chemické databázy pri identifikácii zlúčenín používajú toto registračné číslo ako jeden z vyhľadávacích prvkov. 
Formát.
Číslo je rozdelené pomlčkami do troch zón, kde prvá zóna má premenný počet číslic, ďalšia má vždy práve dve číslice a posledná zóna obsahuje jedinú číslicu, ktorá slúži ako kontrolný súčet pre umožnenie automatickej kontroly správnosti zápisu registračného čísla. Číslo CAS má maximálne desať cifier. 
Výpočet tohto kontrolného čísla sa vytvára nasledujúcim spôsobom:
Napríklad voda má registračné číslo 7732-18-5, výpočet je preto nasledovný:
Keďže zvyšok po delení desiatkou odpovedá kontrolnej číslici, je jasné, že číslo je správne.
CAS

CAS môže byť:
Program Viking

Program Viking agentúry NASA zahŕňal dve misie kozmických sond na planétu Mars, Viking 1 a Viking 2. Obidve misie sa skladali z družicových sekcií, ktoré snímkovali povrch z obežnej dráhy a sprostredkovávali komunikáciu pre povrchové moduly obidvoch misií. Obe misie boli veľmi úspešné. 
Viking 1 odštartoval 20. augusta 1975 a Viking 2 9. septembra 1975, obidva pomocou rakety Titan III-E a urýchľovacieho stupňa Centaur. Obe planetárne sondy sa skladali z družicového a povrchového modulu. Po navedení na obežnú dráhu Marsu, bolo vyhotovených niekoľko snímok oblastí vytipovaných na pristátie, povrchové moduly sa oddelili a pristáli na vybraných miestach. Družicové moduly ďalej pokračovali v snímkovaní. 
Hlavnými úlohami družicového modulu bolo priniesť v ochrannom puzdre povrchový modul k Marsu, vyhotoviť snímky miest pre pristátie s vyšším rozlíšením ako sa dovtedy podarilo, prenášať komunikáciu medzi Zemou a povrchom a tiež uskutočňovať vlastné vedecké pozorovania.
Povrchový modul Viking Lander I pristál na "Chryse Planitia" a Viking Lander II na "Utopia Planitia".
Biologické experimenty.
Na povrchových moduloch prebehlo niekoľko experimentov či sú v pôde Marsu prítomné živé organizmy. Ich výsledky nie sú jednoznačné. Podľa oficiálneho výkladu boli niektoré pozitívne reakcie spôsobené chemickými procesmi. Existencia života na Marse teda nebola preukázaná, ale ani úplne vyvrátená.
Fatinitza

Fatinitza je opereta v troch dejstvách, ktorú zložil Franz von Suppé.
Premiéra sa konala 5.januára 1876, v divadle Carl Theater vo Viedni. Libreto v nemeckom jazyku napísali F. Zell a Richard Genée. Opereta sa dočkala svetového úspechu.
Obsah.
Pre operetu príliš popretkávaný a prekomplikovaný dej sa odohráva počas Rusko-Tureckej vojny na Kryme. Prvé dejstvo sa začína v ruskom tábore, kde na zažehnanie nudy si vojaci zahrajú komédiu, v ktorej sa Wladimír prezlečie za bulharskú ženu - Fatinitzu. V druhom dejstve sa „Fatinitza“ dostáva do tureckého háremu pašu Izzeta. Keď pred ženami prezradí pravdu, tie jej (mu) pomôžu ujsť. V treťom dejstve sa počas uzatvárania mieru po mnohých nedorozumeniach a prekvapivých odhaleniach všetko vysvetlí a Wladimír si vezme Lidiu, dcéru ruského veliteľa, za ženu.
WNC4

Winnecke 4 alebo WNC4 (iné názvy: Messier 40, M 40) je dvojhviezda v súhvezdí Veľká medvedica. Bola objavená Charlesom Messierom v roku 1764, počas hľadania hmloviny, ktorá sa podľa Hevelia mala nachádzať na tomto mieste. Keď ju nenašiel, zahrnul do katalógu namiesto nej túto dvojhviezdu.
V roku 1863 ju Winnecke potvrdil.
V roku 1991 bola uhlová vzdialenosť medzi zložkami 51.7″, čiže zväčšenie oproti hodnote zmeranej Messierom. Všeobecný konsenzus je, že pravdepodobnejšie ide o optickú dvojhviezdu než o fyzicky spojený systém.
Spektrálna trieda primárnej hviezdy je G0. Predpokladajúc, že ide o hviezdu hlavnej postupnosti, mala by byť viac-menej rovnako jasná ako Slnko, čo dáva odhad vzdialenosti (na základe magnitúdy) asi 300 svetelných rokov.
M41

M41 môže byť
Messier 41

Messier 41 alebo M 41 alebo NGC 2287 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Veľký pes.
Fujara

Fujara je slovenský ľudový drevený dychový nástroj. Fujaru používali pastieri na holiach pri pasení oviec a tiež pri rozličných slávnostných a smutných príležitostiach. Používala sa aj ako signálny komunikačný nástroj. Hra na fujare si vyžaduje, aby mal hráč hudobný sluch. Hráč na fujare striedal svoju hru so spevom.
Oblasť používania fujary bola oblasť Podpoľania na ploche cca. . Jej melodický zvuk použili vo svojej hudobnej tvorbe i slovenskí hudobní skladatelia (Svetozár Stračina, Norbert Bodnár, Jozef Grešák, Jana Kmiťová a ďalší). „Nikde inde, u žiadneho národa, spoločenstva či kmeňa sa s nástrojom zhodným s našou fujarou nestretneme. Preto je detvianska fujara považovaná za nástrojovú raritu a skvost slovenského ľudového inštrumentára.“
Fujara a fujarová hudba bola v roku 2005 zapísaná do Zoznamu majstrovských diel ústneho a nehmotného dedičstva ľudstva (súčasný Reprezentatívny zoznam nehmotného kultúrneho dedičstva Slovenska) a v roku 2008 bola zapísaná na Zoznam nehmotného kultúrne dedičstva ľudstva UNESCO.
Madeta Motor České Budějovice

Madeta Motor České Budějovice je hokejový klub z Českých Budějovíc. 
História.
Prvý zápas hrali Juhočesi 28. decembra 1924 s SK Písek 2:1. AC Stadión hral už v prvom ročníku česko-slovenskej ligy. V sezóne 1950/51 získal klub jediný titul majstra. V sezóne 2003/2004 skončil klub na poslednom mieste v extralige, ale v nasledujúcej sezóne sa cez baráž vrátil do extraligy. Pred sezónou 2013/14 sa spoločnosť Mountfield rozhodla ukončiť spoluprácu s klubom a odišla do Hradca Králové. Skupine okolo bývalého hokejistu Radka Bělohlava sa následne kúpou licencie v 1. českej hokejovej lige podarilo zachrániť českobudějovický hokej.
Leopold II.

Leopold II. môže byť:
HC Verva Litvínov

HC Verva Litvínov je český hokejový extraligový klub sídliaci v Litvínove. 
Od roku 1959 je pravidelným účastníkom najvyššej súťaže a po 56. rokoch sa v sezóne [2014]/[2015]stal prvýkrát majstrom.
HC Energie Karlovy Vary

HC Energie Karlovy Vary je český hokejový extraligový klub. 
História.
Klub bol založený v roku 1932. V prvých rokoch Česko-slovenskej najvyššej súťaže patril klub k pravidelným účastníkom. Potom však vypadol hrával prvú aj druhú národnú ligu. Od roku 1995 hral klub v prvej lige. V českej extralige hrá od roku 1997 (pod názvom HC Becherovka). Vtedy odkúpil extraligové práva od HC Olomouc. Dnešný názov HC Energie klub používa od roku 2002. V sezóne 2007/08 skončil v základnej časti na 4. mieste, ale v play-off sa prekvapujúco prebojoval až do finále súťaže, kde podľahol Slavii Praha (v základnej časti druhá) 3:4 na zápasy. V sezóne 2008/09 si obidvaja súperi svoju finálovú účasť zopakovali. Karlovy Vary (v základnej časti až šieste) si tentoraz príležitosť získať historický prvý titul už nenechali ujsť a víťaza základnej časti HC Slavia Praha zdolali 4:2 na zápasy. V sezóne 2009/10 išli však výsledkami výrazne ku dnu tabuľky. V základnej časti skončili na 11. mieste, čo znamenalo, že o štyri body im unikla postupová desiata priečka. V skupine o záchranu klesli napokon až na konečné 13. (predposledné) miesto. Ani v nasledujúcich sezónach sa klubu nepodarilo postúpiť do play-off. Mládežnícke družstvo hrávalo zápasy v nadnárodnej MHL. 
Umiestnenia v jednotlivých sezónach.
Česko-Slovensko.
 Česko-slovenská hokejová liga - 5. ročníkov
Česko.
 Česká hokejová extraliga - 16. ročníkov
Majstrovský káder.
Brankári: Lukáš Mensator, Lukáš Sáblík
Obrancovia: František Bombic, Kamil Černý, Jakub Čutta, Michal Dobroň, Miroslav Duben, Jakub Grof, Jiří Hanzlík, Vojtěch Kloz, Petr Mudroch, Ondřej Němec, Roman Prošek, Josef Řezníček, Tomáš Schmidt
Útočníci: Jakub Bauer, Vít Budínský, Rastislav Dej, Milan Hluchý, Jan Košťál, Jaroslav Kristek, Pavel Kuběna, Petr Kumstát, Marek Melenovský, Lukáš Pech, Milan Procházka, Petr Sailer, František Skladaný, Václav Skuhravý, Martin Zaťovič, David Zucker
Tréneri: Josef Paleček
Bílí Tygři Liberec

Bílí Tygři Liberec je český hokejový extraligový klub, ktorý v sezóne 2015/16 získal historicky prvý titul majstra republiky.
História.
S hokejom sa na severe Čiech začalo v roku 1934, kedy vznikol klub SK Rapid Horní Růžodol, ktorý vydržal len do druhej svetovej vojny. Po nej vznikli v Liberci tri kluby Rapid, Slavia a SNB, z ktorých vzikli dva Jiskra Kolora a Tatran. Tie sa v roku 1956 zlúčili do jedného s názvom Lokomotiva. Klub hral dhodobo tretiu najvyššiu súťaž. Až v roku 1995 postúpil klub do druhej najvyššej súťaže a v roku 2002 aj do extraligy keď v baráži porazil Kladno 3:1 na zápasy. Odvtedy je klub nepretržite v najvyššej súťaži. Sezónu 2015/2016 ovládli Bílí Tygři s prehľadom a vyhrali svoj prvý historický titul majstra republiky. Vo finálovej sérii porazili Spartu Prahu 4:2.
HC Škoda Plzeň

HC Škoda Plzeň je český hokejový extraligový klub z Plzne. 
História.
Klub vznikol v roku 1929 ako hokejový odbor Sportovního klubu Viktoria. Najskôr hrával na tenisových dvorcoch na Lúčnej ulici neskôr na cvičisku DTJ Plzeň IV-Roudná. Do najvyššej súťaže sa klub prebojoval prvýkrát v sezóne 1950/51. Trikrát z najvyššej súťaže vypadol v rokoch 1966, 1971 a 1978. V poslednom prípade to bolo až po dodatočnom zápase v Brne, ktorý trval 3 hodiny a 44 minút a rozhodol sa až po trestných strieľaniach.V roku 1979 sa opäť prebojovali do najvyššej súťaže po víťazstve nad Spartakom Dubnica v baráži 3:1 .. V sezóne 2012/13 sa klubu podarilo získať majstrovský titul v českej Tipsport extralige po 62. rokoch od vstupu do najvyššej súťaže. Dovtedajšie úspechy dosiahlo družstvo troma druhými miestami v sezónach 1958, 1959 a 1992.
Umiestnenie v jednotlivých sezónach.
Česko-Slovensko.
 Česko-slovenská hokejová liga - 37. ročníkov
Česko.
 Česká hokejová extraliga - 20. ročníkov
HC Oceláři Třinec

HC Oceláři Třinec je český hokejový extraligový klub, šesťnásobný majster Česka v sezónach 2010/11, 2018/19, 2020/21, 2021/22, 2022/23 a 2023/24.
História.
Klub vznikol v roku 1929 ako SK Železárny. Nikdy neštartoval v najvyššej Česko-slovenskej súťaži. V sezóne 1969/1970 sa prvýkrát objavil v 1. národnej hokejovej lige no po reorganizácii v roku 1973 opäť zostúpil o súťaž nižšie. Na dlhšie sa v druhej najvyššej súťaži objavil klub v sezóne 1986/1987 a patril k najlepšim v súťaži. V prvom roku samostatných českých súťaží si klub vybojoval v baráži postup medzi elitu.
Umiestnenia v jednotlivých sezónach.
Česko.
 Česká hokejová extraliga – 24. ročníkov
 1. národní hokejová liga – 2. ročníky
VHK ROBE Vsetín

Valašský hokejový klub ROBE Vsetín je český hokejový klub. 
História.
Klub vznikol v roku 1905 a hrával v regionálnej moravskej lige. Po druhej svetovej vojne hrával v krajskej súťaži. Od sezóny 1969/1970 do sezóny 1972/1973 hrával Vsetín v 1. ČNHL. Po zostupe nasledovalo obdobie pôsobenia v 2. ČNHL a Krajských súťažiach. Návrat do 1. ČNHL zažil klub v sezóne 1991/1992. V sezóne 1993/1994 sa stal jej víťazom a postúpil tak do Extraligy. V nej získal 6 majstrovských titulov a jedno druhé miesto. V sezóne 2006/2007 klub skončil na poslednom mieste a pred novou sezónou neobdržal licenciu pre Extraligu. Nasledujúcu sezónu sa nezúčastnil seniorských súťaží, aby od sezóny 2008/2009 opäť začal hrávať v 2. hokejovej lige.
HC Orli Znojmo

HC Orli Znojmo je český hokejový klub zo Znojma. Aktuálne (od sezóny 2024/2025) pôsobí v súťaži 2. liga.
História.
Prvá zmienka o znojemskom hokeji je z roku 1933, keď pri miestnom TJ Sokol Znojmo vzniká klub kanadského hokeja. Tento klub potom hrá 60 rokov až do roku 1993 na úrovni krajského preboru. V roku 1994 klub postupuje do 2. ligy. V roku 1997 postupuje i do 1. ligy. O dva roky neskôr klub opäť v roku 1999 postupuje do Extraligy. Po 10-tich sezónach, kúpil licenciu od klubu tím z Brna a Znojmo sa stalo jeho farmou v 1. lige. Od sezóny 2011/12 sa klub zúčastňuje nadnárodnej ligy Österreichische Eishockey-Liga, najvyššej profesionálnej hokejovej súťaže Rakúska. V nasledujúcej sezóne bol tím nominovaný aj do Hokejovej ligy majstrov.
Umiestnenia v jednotlivých sezónach.
Česko.
 Česká hokejová extraliga - 10. ročníkov
 1. národní hokejová liga - 4. ročníky
Rakúsko.
 Österreichische Eishockey-Liga - 5. ročníkov
Slávni hráči.
Peter Pucher, Marek Uram, Oldřich Svoboda, Marek Vorel, Jiří Dopita, Patrik Eliáš, Martin Havlát, Tomáš Vokoun, Karel Rachůnek, Bryan Bickell, Jiří Heš, Petr Kaňkovský, Patrik Fink, Jiří Trvaj
Vladislav Müller

Vladislav Müller, známy ako Vlado Müller (* 19. marec 1936, Bratislava – † 20. jún 1996, Bratislava) bol slovenský herec. Otec speváka Richarda Müllera.
V roku 1954 absolvoval Odborný divadelný kurz pri Štátnom konzervatóriu v Bratislave. V rokoch 19541956 a 19561966 bol členom Krajského divadla v Nitre. Vojenčinu vykonával ako herec Armádneho divadla v Martine (19561958). V rokoch 19661990 bol členom činohry Novej scény v Bratislave. Od roku 1990 podnikateľ, majiteľ denného baru a reštaurácie. V divadle vytvoril desiatky výrazných charakterových postáv vážneho a komediálneho charakteru. Popri divadelnej činnosti sa od začiatku 60. rokov 20. storočia uplatnil výrazným spôsobom v českom a slovenskom filme, televízii, rozhlase a dabingu. Významné herecké príležitosti mu poskytla televízia vo filmoch (napr. "Bašta" – 1969, "Americká tragédia" – 1977, "Chlap prezývaný Brumteles" – 1982) a v seriáloch "Straty a nálezy" (1975), "Louis Pasteur" (1979), "Přátelé zeleného údolí" (1979). V roku 1979 dostal titul zaslúžilý umelec.