burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Bulhary (okres Lučenec)

Bulhary sú obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Turistika.
Obcou prechádza červená turistická trasa 0805.
Boľkovce

Boľkovce sú obec na Slovensku v okrese Lučenec. V časti obce Boľkovská osada sa nachádza športové letisko Lučenec.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci "Buchk" je z roku 1255. V roku 1481 patrila Divínskemu hradnému panstvu, potom Somoskőovcom. Veľkostatky tu mali Zacharovci a Szilassyovci. Obyvateľstvo sa zaoberalo roľníctvom, chovom dobytka, ošípaných a oviec.
Biskupice (okres Lučenec)

Biskupice sú obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Polohopis.
Obec leží v severozápadnej časti Cerovej vrchoviny v doline prítoku potoka Belina. 
Dejiny.
Obec vznikla v 12. storočí a patrila "ostrihomskému arcibiskupstvu". Počas tureckej nadvlády ju okupovali Turci. Z chotára obce viedol vodovod na Fiľakovský hrad. V roku 1246 bol pôvodný kostol obce i s farnosťou zničený "Fulcom". Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom.
Rapovce

Rapovce (v minulosti "Rapovec", ) sú obec na Slovensku v okrese Lučenec. Je tu termálne kúpalisko.
Polohopis.
Obec leží na rozhraní Lučenskej kotliny a Cerovej vrchoviny na nive a terase rieky Ipeľ. 
Dejiny.
V chotári obce sa našli archeologické nálezy z bronzovej doby, nížinné sídlisko, ako aj bohatý stredoveký materiál, hlavne keramika zo sivého a bieleho materiálu. Prvá písomná zmienka o obci (Rop) je z roku 1299. Na konci 16. storočia ju Turci vypálili a obnovená bola až v 17. storočí. Obec bola v minulosti aj napriek vybudovaniu ochranného valu okolo rieky Ipeľ niekoľkokrát zaplavená.
Iné projekty.
ow
Trebeľovce

Trebeľovce sú obec na Slovensku v okrese Lučenec rozdelená na štyri časti: Láza, Trebeľovce, Muľka, Dolná Bába s hlavným centrom Trebeľovce. Od okresného mesta Lučenec sú vzdialené 12 km na juhovýchod.
Tomášovce (okres Lučenec)

Tomášovce sú obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Dejiny.
Obec bola osídlená už v eneolite. Prvá písomná zmienka o obci "Tomasy" je z roku 1247. Patrila Haličskému panstvu. Obyvateľstvo sa zaoberalo roľníctvom, výrobou fajok a mali i pivovar. Obec v roku 1704 vypálili vojaci, celá zhorela aj v roku 1856.
Šurice

Šurice sú obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Polohopis.
Obec leží v strednej časti Cerovej vrchoviny. 
Dejiny.
Prvý písomný doklad o existencii obce je z roku 1245. Osada vznikla pod hradom. Písomná zmienka o farnosti je z roku 1332-37. Obec postihli turecké a kurucké vojny. Obyvateľstvo sa zaoberalo hlavne poľnohospodárstvom.
Kultúra a zaujímavosti.
Pamiatky.
V obci sa nachádza prírodná pamiatka "Soví hrad", vyhlásená v roku 1964 na ploche 2,81 ha, v roku 2001 rozšírená o 86,81 ha. V katastri obce sa našiel "Šurický poklad", obsahujúci 5474 strieborných mincí zo 16. - 17. storočia.
Fiľakovské Kováče

Fiľakovské Kováče sú obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Gregorova Vieska

Gregorova Vieska je obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Šiatorská Bukovinka

Šiatorská Bukovinka je obec na Slovensku v okrese Lučenec. Blízko obce sa nachádza zrúcanina hradu Šomoška a NPR Šomoška.
Polohopis.
Obec sa nachádza v južnej časti okresu Lučenec, ktorý patrí do Banskobystrického kraja. Leží v hornej časti potoka Belina a Bukovinského potoka neďaleko štátnej hranice s Maďarskom.
Panické Dravce

Panické Dravce sú obec nachádzajúca sa 5 km od Lučenca, na južnej ceste z Lučenca do Veľkého Krtíša, ktorá vedie popri rieke Ipeľ. Obec mala k 31. 12. 2015 spolu 744 obyvateľov.
História.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1246 pod názvom Draus. V ďalších zmienkach sa spomína ako Darocz v roku 1488, v roku 1573 ako Panydarocz alebo Pani Darocz. Obec bola majetkom rôznych zemianskych rodov ako Daróczyovci, Madáchovci a ďalší. Za vojen začiatkom 17. storočia spustla, obnovená bola okolo roku 1680 ako osada a začiatkom 18. storočia sa vyvinula opäť v obec. Obyvatelia obce sa zaoberali poľnohospodárstvom a vinohradníctvom. V roku 1773 ju nachádzame pod názvom Dravcze. V roku 1920 mala obec názov Pani Darovce, 1927 Panitské Dravce a od roku 1948 sa nazýva Panické Dravce, maď. Panyidaróc.
V 10. - 11. stor. boli obľúbenými poľovnými oblasťami kráľov zvolenské lesy. Vedľa ciest smerujúcich na Zvolen sa vytvárali služnovské obce s rozdielnymi spoločenskými povinnosťami a právami. Ich hlavnou povinnosťou bolo zaopatriť kráľovský sprievod. Obce kráľovských poľovníkov boli pomenované „Daróz“. Odtiaľ pochádza aj názov obce.
Kultúra a zaujímavosti.
Zaujímavosti v okolí obce.
Okolie obce tvorí pekná príroda skrášlená korytom rieky Ipeľ. Dva kilometre od obce smerom na juh sa nachádzajú Velické štrkoviská, ktoré tvorí viacero povrchových baní na ťažbu štrku. V štyroch baniach sa už neťaží a teda slúžia ako vyhľadávaný rybársky revír pre rôznorodosť rybných druhov. V okolí obce sa náchádzajú cyklistické trasy, či už po ochrannej hrádzi rieky Ipeľ, alebo v blízkych Mestských lesoch mesta Lučenec.
Veľké Dravce

Veľké Dravce sú obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Dejiny.
V mladšej dobe kamennej sa na území obce zdržiavali ľudia známi svojou špecifickou technikou zdobenia keramiky, išlo o zdobenie líniovými vzormi.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z 13. storočia, kedy sa názov obce prvýkrát spomína v rokoch 1332 – 1337 v evidencii pápežských desiatkov.
Názvy obce, ktoré sa spomínali v listinách boli v roku 1350 – "Daroch" a v r. 1385 – "Dray". Názov je slovanského základu a v maďarčine slovo "daróc" označuje lovca kožušín.
Podľa archívnych záznamov zo 14. storočia bolo územie obce majetkom Matúša Čáka Trenčianskeho, neskôr sa stalo majetkom rodiny Daróczy. V roku 1548 boli majitelia okolitých panstiev Daróczy András, Gál Albert a László, Pinczy Péter, Nagy György, Török Antal a s nimi susedilo aj panstvo panovníka "Ferenca Bebeka". V rokoch 1554 – 1593 bolo územie Veľkých Draviec pod tureckou nadvládou. V roku 1598 bolo panstvo pripísané na meno Wyszary János.
V záznamoch matriky sa uvádza, že v roku 1715 bolo na území Veľkých Draviec 7 maďarských a 1 nemecká domácnosť. V roku 1720 to už bolo 8 maďarských domácností.
V rokoch 1754 – 1755 bolo územie Veľkých Dravciec panstvom Kovácsa Györgya, Pála, Ferenca a Lászla.
V roku 1770 patrilo panstvo grófovi Ignácovi Kohárymu a Lászlóvi Jaanovi.
V roku 1826 okrem Koháryovcov patrilo toto územie dravčanskej rodine Kovácsovcov, neskôr Horkovicsovcom a Vattayovcom.
Na začiatku 20. storočia tu mali väčšie panstvá princ Coburg Fülöp a Horkovics Gyula. 
V obci boli postavené dva panské domy, prvý z nich postavil Horkovics Józef v roku 1821 a druhý postavil v roku 1865 Zmeskál Zsigmond.
V roku 1885 veľký požiar zničil značnú časť dediny, v ktorej blízkosti sa tiež ťažil bazalt.
K územiu Veľkých Draviec patrilo aj panstvo Dóra, Fülöp puszta a Záložná. Záložná pôvodne patrila k Ožďanom, ale v druhej polovici 16. storočia turecký fiľakovský beg toto územie daroval Veľkým Dravciam na úkor Oždian. 
Obyvatelia obce sa zaoberali najmä poľnohospodárstvom, chovom zvierat a hlavne chovom koní.
V roku 1910 bolo v obci 957 obyvateľov, prevažne maďarských. Na základe Trianonského dohovoru Novohradské územie patrilo k okresu Lučenec.
V roku 1932 bol v bani veľký štrajk baníkov. V rokoch 1938 až 1944 obec patrila k Maďarsku.
V roku 2001 mala obec 621 obyvateľov, z toho 455 maďarskej národnosti a 145 slovenskej národnosti.
Veľká nad Ipľom

Veľká nad Ipľom je obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Nitra nad Ipľom

Nitra nad Ipľom () je obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Lučenskej kotliny na nive rieky Ipeľ. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci (Nitra) je z roku 1350. Vyvinula sa zo starého osídlenia, patrila Fiľakovskému panstvu. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom. V roku 1820 dve tretiny obce vyhoreli. Od roku 1911 sa tu nachádzal gejzír, z ktorého minerálna voda (27 °C) z hĺbky 516 m každých 30 sekúnd striekala do výšky 30 metrov, v auguste roku 1930 ale aktivita gejzíra ustala.
Grécka občianska vojna

Grécka občianska vojna bol vojenský konflikt, ktorý sa odohral v rokoch 1946 - 1949 v Grécku. Na jednej strane konliktu stála konzervatívna časť gréckej spoločnosti a silové zložky gréckej vlády, najprv podporované Britániou a neskôr USA. Druhá, takzvaná revolučná časť spoločnosti, bola vedená gréckou komunistickou stranou.
Čínske občianske a revolučné vojny

Čínske občianske a revolučné vojny alebo Čínska občianska vojna (v širšom zmysle) je označenie pre sériu občianskych a revolučných bojov v Číne v prvej polovici 20. storočia, ktorých najdôlejšími „hráčmi“ boli Kuomintang (Čínska národná strana; KMT) a Komunistická strana Číny. Skončili sa roku 1949, kedy komunisti obsadili pevninu a Kuomintang utiekol na Taiwan a iné ostrovy.
Začiatok čínskych občianskych a revolučných vojen závisí od interpretácie, udáva sa 1911 (sinchajská revolúcia = čínska revolúcia I), 1924 (začiatok občianskej vojny za národné zjednotenie Číny) alebo 1926 (nástup Čankajška k moci). Pojmom čínska občianska vojna (v užšom zmysle) sa jednoznačne najčastejšie chápe iba občianska vojna v rokoch 1945/1946-1949 (=čínska revolúcia II).
J. K. Rowlingová

Joanne „Jo“ Rowlingová OBE, FRSL (* 31. júl 1965, Yate, Spojené kráľovstvo), autorský pseudonym J. K. Rowlingová a Robert Galbraith, je britská spisovateľka, scenáristka a filmová producentka. 
Preslávila ju knižná séria "Harry Potter", ktorá vzbudila svetový záujem a získala množstvo cien. Vo februári 2004 časopis "Forbes" odhadol jej majetok na 576 miliónov libier, čo ju radí medzi dolárových miliardárov ako vôbec prvého spisovateľa.
Životopis.
Narodila sa v Yate, Gloucestershire. Spolu s matkou, otcom a mladšou sestrou Dianou sa presťahovali do Winterbourne, Bristol a potom do Tutshill blízko mesta Chepstow. Navštevovala strednú školu vo Wyedean Comprehensive, kde už vtedy rozprávala príbehy svojim priateľom. V roku 1990 jej 45-ročná matka podľahla po desaťročnom boji skleróze multiplex. 
Po štúdiách francúzštiny a literatúry na University of Exeter, s ročným pobytom v Paríži, sa presťahovala do Londýna, aby robila prieskum a pracovala ako bilingválna sekretárka pre Amnesty International. V tomto období, počas jednej štvorhodinovej cesty z Manchestru do Londýna dostala nápad napísať príbeh o mladom chlapcovi navštevujúcom čarodejnícku školu. Kým sa dostala do cieľovej stanice, mala už v svojej hlave postavy a dobrý základ pre knihu "Harry Potter a Kameň mudrcov", na ktorej začala pracovať počas obednej prestávky.
Rowlingová sa potom presťahovala do mesta Porto v Portugalsku, aby učila angličtinu ako cudzí jazyk. Tam sa 16. októbra 1992 vydala za portugalského televízneho novinára Jorge Arantesa. Kým sa v roku 1995 rozviedli, mali spolu dievčatko, Jessicu Rowlingovú Arantesovú (* 27. júl 1993).
V decembri 1994 sa spolu so svojou dcérou presťahovali do blízkosti svojej sestry v Edinburghu. Nezamestnaná a žijúca na podpore dokončila v edinburghskej kaviarni svoj prvý román (je rozšírená klebeta, že román písala v kaviarni, aby ušla zo svojho studeného bytu, ale podľa nej samej to nie je pravda).
Za štvrtý diel série – "Harry Potter a Ohnivá čaša" - získala cenu Hugo za rok 2001 v kategórii román.
Diela.
Harry Potter.
Pôvodná séria
Ďalšie knihy
Knihy pre dospelých.
Cormoran Strike
Čínska občianska vojna

Čínska občianska vojna je označenie:
Čínska revolúcia

Čínska revolúcia môže byť:
Perl

Perl (Practical Extraction and Report Language) je univerzálny, interpretovaný (t.j. netreba ho kompilovať) programovací jazyk, vyvinutý v roku 1987, Larrym Wallom, lingvistom, ktorý pracoval ako správca systémov v NASA. Zámerom bolo spraviť jazyk praktický (ľahko používateľný, výkonný, kompletný) a nie nevyhnutne pekný (elegantný, minimalistický). Jazyk prešiel viacerými vývojovými míľnikmi:
Pôvodne bol Perl vyvinutý na manipuláciu textu, dnes sa používa v mnohých oblastiach, od správy systémov, programovanie webov, sieťové programovanie, vývoj GUI, programovanie hier (napr. Construder) a 3D grafiku pomocou OpenGL, až po webové aplikácie, akou je napríklad Wikipédia. Perl 5 beží na viac ako 100 platformách od prenosných zariadení až po mainframy. 
Medzi hlavné črty Perl-u patrí:
Programovať v Perl-e sa dá rôznymi štýlmi v závislosti na projekte, dostupnom čase, očakávanej potreby údržby programu, osobnom štýle. Moto jazyka je TIMTOWTDI (There's more than one way to do it), čo umožňuje tvoriť pekný kód ale aj ťažko čitateľný neporiadok.
Bukovina (okres Liptovský Mikuláš)

Bukovina je obec na Slovenskuv okrese Liptovský Mikuláš.
Polohopis.
Nacádza sa asi 15km od Liptovského Mikuláša, v nadmorskej výške , situovaná v Liptovskej kotline pod Chočskými vrchmi v doline potoka Sestrč. Prevažne odlesnený pahorkatinný povrch chotára tvoria treťohorné pieskovce a ílovce. Súčasťou obce je aj osada Janošovce, ktorá sa v dôsledku rozrastania obce spojila s kmeňovou obcou. Z tejto časti obce severovýchodným smerom vedie poľná cesta vhodná aj pre cyklistov do obce Ižipovce. Pokračuje ďalej východným smerom až do obce Prosiek so známou Prosieckou dolinou.
Dejiny.
Najstaršia zmienka o obci je z roku 1297, keď kráľ Ondrej III. daroval Ladislavovi Noseovmu synovi, pustý les označený ako „Nagbokovina“. 
Názov.
Vývin názvu obce
Kultúra a zaujímavosti.
Turizmus.
Neďaleko obce sa nachádza vodná nádrž Liptovská Mara, ktorá poskytuje možnosti kúpania, športového rybolovu, člnkovania a rekreačných vodných športov. Vzhľadom na to, že obec hraničí s regiónom Orava, je tu možnosť turistických vychádzok v prekrásnom prostredí bukových a smrekových lesov. Turistický chodník je označený modro-bielou turistickou značkou od usadlosti až po úpätie pozostatku „Starhradu“,(Liptovský hrad, Sielnicky hrad). Údolím potoka Sestrč prechádza lesná cesta až na Oravu do obce Malatiná. Slúži zároveň ako obľúbená cykrotrasa. Ďalším typom na pekný výlet je výstup po označenom chodníku zo susednej obce Liptovská Anna na vyhliadkovú skalu Čerenová cca 
Občianska vybavenosť.
Obec disponuje kultúrnym domom, v ktorom sa usporiadavajú kultúrne a spoločenské podujatia aj pre susedné obce. V poslednom období sú v obci budované aj rekreačné chatky na individuálne ubytovanie, kde si návštevníci pochvaľujú peknú prírodu s možnosťou vychádzok spojených so zberom lesných plodov a húb.
Vigilius

Vigilius (* okolo 500– † 7. jún 555) bol 59. pápežom od roku 537 do 7. júna 555. Narodil sa vo významnej rímskej rodine. Jeho otec bol konzulom brat senátorom. Známy je svojou účasťou na spore o Tri kapitoly.
Už Bonifác II. ho určil za svojho nástupcu, no rímsky klérus mu odoprel súhlas. Pápež Agapetus I. ho vyslal ako aposkrisária do Carihradu. Tu sa začal prikláňať k monofyzitizmu a do Ríma sa po smrti Agapeta I. vracal ako cisárovnou Theodorou uprednostňovaný favorit voľby. Justinián I. si od voľby Vigilia sľuboval aj vyriešenie sporu medzi zástancami Chalcedónskeho koncilu a monofyzitizmu.
Po Vigiliovom návrate sa však pápežom stal na nátlak ostrogótskeho kráľa Teodabada Silverius. Vigilius sa stal na nátlak z Carihradu 29. marca 537 protipápežom a bol všeobecne po Silveriovej smrti uznaný za jeho nástupcu.
Napriek očakávaniu cisára sa však Vigilius začal stavať proti monofyzitizmu. Následne roku 543/544 Justinián odsúdil spisy troch významných antiochijských teológov (pre ďalší vývoj pozri spor o tri kapitoly). Proti tomuto výnosu, ktorý zároveň spochybňoval autoritu Chalcedónskeho koncilu, sa však postavili západní biskupi a Vigilius, ktorí odmietli Tri kapitoly odsúdiť. Vigilius odcestoval do Carihradu, kde na v roku 548 vo svojom "Iudicatum" podpísal odsúdenie Troch kapitol. Tento krok však vyvolal veľkú vlnu nevôle na Západe a Vigilius preto Iudicatum odvolal (550). 
V tejto situácii uzatvoril Vigilius s Justiniánom tichú dohodu, že bude v celej záležitosti zvolaný ekumenický koncil, ktorý rozhodne; až dovtedy nemala žiadna strana uskutočňovať ďalšie kroky. Justinián aj napriek tomu roku 551 znova Tri kapitoly odsúdil, proti čomu Vigilius protestoval. Po vyhrotení sporu sa pápež uchýlil do Kostola svätých Petra a Pavla. Cisárski vojaci sa pápeža snažili s chrámu dostať, no nepodarilo sa im to a Vigilius azyl opustil až po sľube o jeho bezpečí. Neskôr z Konštantínopola pre dohľad nad ním tajne odišiel do Chalcedónu a vrátil sa až po rokovaniach. 
V máji 553 sa v Carihrade začal piaty všeobecný cirkevný koncil. Vigilius sa koncilu nezúčastnil a postavil sa zásadne proti odsúdeniu kapitol. Cisár ho pre to nechal koncilom exkomunikovať. Koncil následne Vigiliovi nechal možnosť oľutovať svoje chyby a ten sa v druhom "Constitutum" vyjadril v súlade s výsledkami koncilu. 
Vigiliovo správanie v celej záležitosti otriaslo autoritou pápeža ako patriarchu Západu na viac ako 150 rokov. Pápežovi bolo po odsúdení kapitol dovolené sa vrátiť do Ríma. Vigilius zomrel na ceste domov 7. júla 555 v Syrakúzach, keď podľahol žlčníkovým kameňom, ktorými už dlho trpel. O veľa storočí neskôr sa Vigiliovo počínanie počas celej kontroverzie stalo v 19. storočí významným vzhľadom na rozpravu o pápežskej neomylnosti.
Zoznam slovenských prozaikov

Prehľad významných autorov slovenskej prózy a drámy. Básnici sú uvedení v Zozname slovenských básnikov.
Súčasní autori (po roku 1995).
Silvia Bystričanová (* 1971)
Zedonk

Zedonk je kríženec (hybrid), ktorý vzniká krížením zebry so somárom. Zedonk je svetlohnedé zviera s jemnými pásikmi a stojacou čiernou hrivou. 
Podobne ako mul alebo mulica sa už zedonk nemôže rozmnožovať, čo je spôsobené nepárnym počtom chromozómov.
Podhorie

Podhorie môže byť:
Lefantovce

Lefantovce môžu byť:
Bystrá

Bystrá môže byť:
Veľký Kamenec (hrad)

Veľký Kamenec sú zrúcaniny hradu, ktoré sa nachádzajú pri rovnomennej obci Veľký Kamenec, ležiacej v najjužnejšej časti Východoslovenskej nížiny v Bodrockej rovine 14 km na juhozápad od Kráľovského Chlmca.
Dejiny.
Hrad postavili v 13.storočí po mongolskom ("tatárskom") vpáde. V roku 1283 došlo k výmene majetkov medzi synom Lóranta a rodinou Mičbánovcov. V roku 1438 sa spomína hrad, ktorý mal vežu. Potom ho v roku 1451 dobyl Ján Jiskra a podnikal z neho výpady do blízkeho i vzdialenejšieho okolia. Keď v r. 1458 obsadilo hrad kráľovské vojsko, podpísali na tomto hrade mierovú zmluvu medzi Jánom Jiskrom a Jánom Hunyadym. Pravdepodobne v dôsledku týchto udalostí koncom 15. storočia vykonali Soósovci na hrade veľké opravy a vybudovali veľké opevnenie. V 17. storočí, keď sa vtedajší majiteľ Juraj Soós aktívne zúčastnil Vesselényiho povstania, cisárske vojsko v r. 1672 hrad zbúralo.
Exteriér.
Pôvodné jadro hradu – veža a obvodové opevnenie – stálo na najvyššom vrchole hradného kopca. Súčasťou stredovekého hradu bola pravdepodobne aj cisterna na nádvorí. Dnešný takmer trojuholníkový pôdorys hradu s oblými a polygonálnymi baštami situovanými na nárožiach vznikol pri prestavbe v 15. storočí, kedy bol hrad opevnený. Súčasťou areálu je aj valové opevnenie a múry siahajúce až po kostol pod hradom, ktorý mohol byť jeho časťou.
Súčasný stav.
Z hradu sa zachovalo niekoľko múrov – nárožná polygonálna bašta a značne zničená okrúhla delová bašta. Na polygonálnej bašte s priľahlým múrom sa zachovali delové strieľne a otvory okien. Na mieste, kde bolo nádvorie, je do kameňa vysekaná cisterna, ešte dnes dosť zreteľne rozpoznateľná.
Librácia (astronómia)

Librácia v astronómii môže byť:
Librácia Mesiaca.
Vďaka librácii sme schopní zo Zeme vidieť približne 59 % povrchu Mesiaca v perióde 30 rokov. Pre praktickú využiteľnosť je táto hodnota nižšia, pretože skreslenie v libračnej zóne je často príliš veľké. Pohybuje sa ľahko nad 50%.
Librácia Mesiaca sa delí takto:
Michal II. (Byzantská ríša)

Michal II. Amorijský (* 770, Amorion vo Frýgii† 2. október 829), bol byzantským cisárom z amorijskej dynastie, ktorej zakladateľom bol. Vládol v rokoch 820 až 829. Kariéru začal ako vojak, vďaka svojim schopnostiam však vystúpil až do hodnosti generála.
Podporoval intronizáciu svojho vojnového druha Leva V. (v roku 813), neskôr bol ale kvôli odhalenej vzbure proti cisárovi v decembri 820 odsúdený na smrť. Jeho prívrženci ho však oslobodili z väzenia a dosadili ako prvého člena amorijskej dynastie na trón.
Vláda Michal II. sa vyznačuje mnohými významnými udalosťami. Potom, ako sa stal cisárom, sa proti nemu vzbúril v Malej Ázii jeho niekdajší priateľ Tomáš zvaný Slovan. Nasledovala vlečúca sa a krvavá občianska vojna v rokoch 822824 a Tomáš bol dokonca s podporou kalifa korunovaný za cisára patriarchom v Antiochii. Keď však neuspel pri obliehaní Konštantínopolu, s pomocou Bulharov ho chytili a popravili. Oslabenie ríše využili Arabi na dobytie Kréty v roku 823 a Sicílie v roku 829.
Napriek svojim sympatiám k obrazoborectvu (ikonoklazmus), sa snažil upokojiť ikonodulov. Spôsobil však hnev kléru, keď uzatvoril druhé manželstvo s Eufrosynou, dcérou Konštantína VI., ktoré ortodoxné kruhy netolerovali, zvlášť nie vtedy, ak sa jednalo o osobu cisára.
Postava cisára Michala II. Psella je odlišná od postavy historika Michaéla Psella (* 1017/8† 1078), ktorý je preto známy aj ako Michal Psellos Mladší.
Hájsky potok (prítok Turne)

Hájsky potok je potok v Slovenskom krase, v západnej časti okresu Košice-okolie. Je to ľavostranný prítok Turne, má dĺžka 12 km a je tokom VI. rádu.
Pramení na rozhraní Slovenského krasu a Volovských vrchov (podcelok Pipitka), pod Hačavským sedlom (814 m n. m.) na juhozápadnom svahu Jelenieho vrchu (947,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 730 m n. m. Vytvára kaňonovitú Hájsku dolinu a oddeľuje podcelky Zádielská planina na západe a Jasovská planina na východe.
Od prameňa steká k obci Hačava, ktorú preteká juhovýchodným smerom. Za obcou sa hlboko zarezáva do krasovej planiny, stupňuje svoj spád a tečie na juh cez hlbokú krasovú tiesňavu - "Hájsku dolinu". Preteká perejami v hrubých sedimentovaných vrstvách travertínu, na oboch brehoch míňa niekoľko jaskýň. V oblasti "Čertovho mosta" má tiesňava najdivokejší ráz (šírka len 10 metrov a až 100 metrov vysoké skalné steny), vzápätí vytvára sústavu 9 vodopádov na travertínových hrádzach, pod názvom "Vodopády Hlboký jarok", dosahujúcich výšku od 1,2 až po 6,6 metrov.
Tiesňavu opúšťa pred obcou Háj, zároveň vstupuje do východného výbežku Košickej kotliny. Preteká obcou a stáča sa na juhovýchod, oblúkom obteká Turniansky hradný vrch z východu a následne preteká obcou Turňa nad Bodvou, avšak už južným smerom. Za obcou vytvára výraznú zákrutu, sprava priberá rameno Chotárneho potoka (tzv. Zádielský náhon) a ďalej tečie rozšíreným korytom. Ešte raz sa výraznejšie stáča na juhozápad a južne od Turne nad Bodvou ústi do v nadmorskej výške cca 172 m n. m. Turne.
Fenológia

Fenológia je odbor, ktorý sa zaoberá vplyvom klímy a zmien počasia v jednotlivých ročných obdobiach na životné prejavy rastlín a živočíchov. Príklady fenologických javov sú napr čas: topenia snehu, odletu sťahovavých vtákov, prebúdzania medveďov…
Spánok

Spánok je pravidelný stav odpočinku, pozorovaný u všetkých druhov cicavcov, vtákov a rýb.
Je charakterizovaný spomalením rytmu dýchania, tepu srdca, nižšou citlivosťou na vonkajšie podnety, zvýšenou mierou anabolizmu (syntéza bunkových štruktúr) a zníženou mierou katabolizmu (zánik bunkových štruktúr). Na rozdiel od bezvedomia, spánok sa považuje len za alterovaný stav vedomia a z veľkej miery ho ovplyvňujú hormóny, ako napr. melatonín. 
Spánok zabezpečuje regeneráciu organizmu a jeho nedostatok môže spôsobiť celý rad zdravotných komplikácií.
Rozlišuje sa:
Štúdium spánku.
Na štúdium spánku a jeho priebeh sa používajú hlavne tri prístroje:
Pomocou týchto prístrojov môžeme spoľahlivo rozoznávať stav bdelosti a stav spánku.
Blatný potok (prítok Turne)

Blatný potok je vodný tok v Slovenskom krase, ľavostranný prítok Turne, dĺžka . Niekedy sa označuje neštandardizovanými názvami Chotárny potok alebo aj Blatnica.
Pramení na rozhraní Slovenského krasu a Volovských vrchov (podcelok Pipitka), pod Hajdúchovým vrchom (), v nadmorskej výške cca Oddeľuje dve planiny Slovenského krasu – Horný vrch na západe a Zádielska planina na východe.
V hornej časti preteká Blatnickou dolinou východným smerom, sprava priberá krátky prítok spod Matesovej skaly () a oblúkom sa stáča na juhovýchod. Preteká krasovou oblasťou dolnej časti Blatnickej doliny, sprava priberá Šajbový potok a prerezáva sa masívom v oblasti Havranej skaly () do Zádielskej doliny.
Tu utvára hlboko zarezanú kaňonovitú dolinu s viacerými jaskyňami a skalnými útvarmi. Z pravej strany priberá Baksovský potok a postupne sa stáča viac na juh, na ľavom brehu oddeľuje skupinu tzv. "Krkavčích skál". 
Vteká do Turnianskej kotliny, preteká obcou Zádiel, následne cez Dvorníky, kde vytvára dve ramená, pričom hlavné pokračuje na juh, vytvára ostrú zákrutu a pod Dlhým vrchom () ústi do Turne. Druhé rameno (Zádielský náhon) pokračuje oblúkom na východ, napája Turniansky rybník, preteká okrajom obce Turňa nad Bodvou a v jej blízkosti ústi do Hájskeho potoka.
Teofil (Byzantská ríša)

Teofil alebo Teofilos alebo Theofilos (* okolo 804† 842) bol byzantský cisár v rokoch 829 až 842. Bol druhým cisárom amorijskej (frýgskej) dynastie. 
Život.
Na rozdiel od svojho otca, Michala II., patril k vehementným odporcom obrazov, ikonoklazmus dosiahol počas jeho vlády posledný rozkvet. V roku 832 vydal edikt, ktorý prísne zakazoval uctievať obrazy. Správy o krutostiach, ktoré sprevádzali uskutočňovanie tohto ediktu, sú tak extrémne, že sa mnohí domnievajú, že musia byť prehnané.
V čase Teofilovho nástupu na trón prebiehali na Sicílii ďalšie boje so Saracénmi, počas ktorých došlo k pádu Palerma v roku 831. Teofilos bol však nútený pozbierať všetky svoje sily na boj s bagdadským kalifátom. Túto vojnu vyvolal on sám, keď ponúkol azyl niektorým utečencom z Perzie. Medzi nimi bol jeden, ktorý po konverzii ku kresťanstvu prijal meno Theofobos, oženil sa s Teofilovou sestrou Helenou a stal sa generálom.
Byzantská armáda bola zo začiatku úspešná. V roku 837 dobyla a vyplienila mestá Samosata a Sozopetra, v ktorom sa narodil kalif Al-Mu’tasim. Pomsta Arabov však bola strašná. Al-Mutasim zhromaždil mocnú armádu, ktorú rozdelil na dve časti. Prvá časť porazila byzantskú armádu vedenú cisárom osobne pri mieste s názvom Dasymon, zatiaľ čo druhá nerušene postupovala na Amorion, odkiaľ pochádzala amorská dynastia. Po päťdesiatich piatich dňoch trvajúcom obliehaní mesto padlo vďaka zrade 23. septembra 838 do rúk al-Mutasima. 30 000 obyvateľov usmrtili, zvyšok predali do otroctva. Mesto samotné vypálili do základov.
Teofilos sa z tejto katastrofy nikdy úplne nespamätal. Mal podlomené zdravie a začiatkom roka 842 zomrel.
Niektorými historikmi je považovaný za jedného z najschopnejších byzantských cisárov, iní ho naopak považujú za orientálneho despotu a za preceňovaného a nedôležitého vládcu. Nepochybne robil čo mohol, aby dostal pod kontrolu korupciu a útlak prostého ľudu. Ako sudca sa snažil vystupovať nestranne, aj keď tresty, ktoré udelil, neboli vždy adekvátne vzhľadom na spáchané činy.
Napriek vojne v Ázii a obrovským sumám, ktoré Teofilos vydával na stavby, rozvoj remesiel a obchodu, boli financie ríše v najlepšom poriadku, predovšetkým asi vďaka vysoko výkonnej správe, ktorou disponoval. Teofilos, ktorý bol žiakom Jana Gramatika (vymenoval ho za patriarchu konštantínopolského) mal znamenité vzdelanie a bol veľkým priateľom hudby a umenia, hoci jeho vkus vraj nebol najlepší. Dal zosilniť hradby Konštantínopolu a postavil nemocnicu, ktorá existovala ešte v posledných rokoch byzantskej ríše. Pre zlepšenie obrany ríše vytvoril nové themy: "Paflagonia" a "Chaldea", rovnako ako menšie jednotky "Charsianon", "Kappadokia" a "Seleukia".
Teofilos bol od roku 830 ženatý s Theodorou II., ktorá po jeho smrti prevzala regentstvo za neplnoletého syna Michala III.
Chotčianka

Chotčianka je vodný tok na severovýchodnom Slovensku, v okrese Stropkov. Je to ľavostranný prítok Ondavy s dĺžkou .
Pramení v severnej časti Laboreckej vrchoviny, pod Sedlom pod Beskydom, v nadmorskej výške okolo 
Od prameňa tečie najprv juhojuhovýchodným smerom cez Mikovskú brázdu, zľava priberá prítok () z oblasti Beskyda a preteká obcou Driečna. Priberá prítok z ľavej strany spod Lesíkov (), stáča sa viac na juh, opäť zľava priberá prítok spod Ždiaru () a prudko mení smer toku na juhozápad.
Následne opúšťa Mikovskú brázdu, sprava priberá Javorový potok, preteká cez Vyšnú a Nižnú Vladiču, pred obcou Staškovce priberá z pravej strany Mlynský potok, na krátkom úseku tečie na hranici medzi Laboreckou vrchovinou a Ondavskou vrchovinou a preteká Staškovcami južným smerom.
Za obcou vytvára dve väčšie sihote a v blízkosti Makoviec priberá zľava najvýznamnejší prítok, Poliansky potok. Ďalej pokračuje západným smerom už Ondavskou vrchovinou rozšíreným korytom, ktoré sa výraznejšie horizontálne vlní a preteká obcou Bukovce. Sprava potom priberá Kožuchovský potok a za obcou tiež sprava Olšavku ().
Na dolnom toku sa stáča na juhozápad, pokračuje okolo obce Chotča, neďaleko nej priberá sprava Vislavku () a pri Krušinci pravostranný Bíňovec. Vytvára prudkú zákrutu, následne tečie okolo obce Krušinec a potom vstupuje na územie mesta Stropkov. Tu preteká Stropkovskou brázdou, vytvára dvojitý oblúk, na ľavom brehu napája rybník a na okraji mesta ústi do Ondavy.
Lutilský potok (prítok Hrona)

Lutilský potok je vodný tok na Strednom Pohroní, na území okresov Prievidza a Žiar nad Hronom. Je to pravostranný prítok Hrona s dĺžkou a je tokom III. rádu.
Pramení pod hlavným hrebeňom pohoria Vtáčnik, v podcelku Nízky Vtáčnik, na východnom úpätí Bieleho kameňa (), v nadmorskej výške , iba niekoľko metrov od prameňa Handlovky.
Od prameňa tečie sprvu juhovýchodným smerom, na krátkom úseku zalesneným územím a vzápätí vstupuje do prevažne odlesnenej Handlovskej kotliny. V nadmorskej výške , neďaleko Novej východnej šachty, priberá svoj druhý prítok a stáča sa na krátkom úseku južným smerom.
Ďalej tečie na rozhraní Kremnických vrchov na ľavom brehu a Vtáčnika na pravom brehu. Južne od obce Nová Lehota priberá zľava prítok pretekajúci touto obcou a opätovne sa stáča na juhovýchod. Z pravej strany priberá Barinu, rozširuje svoje koryto a v blízkosti osady Dérerov mlyn vstupuje do Žiarskej kotliny. 
Severne od obce Lovčica-Trubín sa stáča, na krátkom úseku tečie východným smerom až k sútoku s ľavostranným Lehotským potokom () Opäť tečie na juhovýchod, vytvára niekoľko zákrut a zľava priberá Kosorínsky potok (). Pokračuje okrajom obce Lutila, kde priberá ľavostrannú Kopernicu, následne tečie okrajom mesta Žiar nad Hronom a neďaleko obce Ladomerská Vieska ústi v nadmorskej výške okolo do Hrona.
STS-71

STS-71 bola misia raketoplánu Atlantis. Cieľom letu bolo prvé stretnutie raketoplánu s ruskou orbitálnou stanicou Mir. Raketoplánom sa na Zem vracala pôvodná trojčlenná posádka stanice, ktorú vystriedala nová dvojčlenná posádka.
Priebeh letu.
Prípravy na misiu STS-71 začali s mimoriadne veľkým predstihom, už v roku 1992. V závodoch Rockwell International v Downey bola vyrobená nová a zmodernizovaná verzia spojovacieho uzla APAS. Prvý spojovací uzol bol použitý pri lete Sojuz Apollo. Aj orbiter Atlantis prešiel zmenami.
Vlastné prípravy na let začali v hangári OPF. 20. apríla 1995 bol družicový stupeň prevezený do budovy VAB, nasledujúci deň ho technici pripojili k motorom SRB a nádrži ET a 26. apríla sa celá zostava presunula na rampu 39-A. Odpočítavanie bolo zahájené 20. júna o 13.30 UT. Štart bol dvakrát odložený, až napokon raketoplán vyštartoval 27. júna 1995 o 19.32.19,044 UT, presne na začiatku štartovacieho okna. V T +45 min sa uskutočnil manéver OMS-2. Trval len 45 sekúnd a naviedol družicový stupeň na dráhu vo výške iba 157-292 km. Šlo o najnižšiu dráhu v histórii letov raketoplánov. Nízka dráha bola zvolená zámerne, pretože umožňovala čo najrýchlejšie približovanie k Miru. Ďalší manéver o 23.11 UT zvýšil dráhu na 293 až 389 km, čím ale klesla rýchlosť približovania z 1630 na 520 km za obeh. 28. júna previedli piloti ďalší manéver, aby Atlantis prešiel na dráhu 300-391 km a 29. júna posledný manéver na zvýšenie perigea. Potom Gibson uskutočnil záverečný približovací manéver.
K vlastnému spojeniu oboch telies došlo o 13.00 UT, presne v plánovanom okamihu. Po dosiahnutí tohoto úspechu zavládla radosť v Houstone aj v Kaliningrade.
Potom astronauti začali napúšťať vzduch do spojovacieho modulu. Za 90 minút mohol Gibson otvoriť vstupný prielez a obe posádky sa stretli. Po prenesení osobnej výbavy prevzal Anatolij Solovjov velenie na Mire a Nikolaj Budarin funkciu palubného inžiniera.
Na palube Spacelabu sa uskutočnili experimenty prevažne z lekársko-biologickej oblasti. Súbežne s tým bol na Mir premiestňovaný náklad. Obe telesá sa od seba oddelili 4. júla o 11.10 UT. Atlantis sa vydal na pomalý oblet stanice, potom prešiel na samostatnú dráhu. Pristávací manéver začal o 13.45 UT zážihom motorov OMS. Raketoplán vstúpil do atmosféry a pristál na Kennedy Space Center. K úplnému zastaveniu stroja došlo o 14.55.27 UT.
Kľak (prítok Hrona)

Kľak alebo Kľakovský potok je vodný tok na Strednom Pohroní, na území okresu Žarnovica. Je to pravostranný prítok Hrona s dĺžkou , je tokom III. rádu.
Priebeh toku.
Pramení v pohorí Vtáčnik, pod hlavným hrebeňom, v podcelku Nízky Vtáčnik, v časti Vígľaš, na juhovýchodnom úpätí Zadného Kľaku (), v nadmorskej výške okolo Spočiatku tečie juhovýchodným smerom cez Boháčovu dolinu a vstupuje do malej odlesnenej Ostrogrúnskej kotliny. Preteká obcou Kľak, za ňou priberá sprava Vicianov potok, následne pravostranný Mackov potok a ľavostranný Megov potok. Ďalej preteká obcou Ostrý Grúň a mení smer toku na juh. Opúšťa kotlinu, opäť preteká zalesneným územím, zľava priberá Pokutský potok a vstupuje do Župkovskej brázdy. Tu rozširuje svoje koryto, preteká obcou Hrabičov, na území ktorej priberá štyri prítoky a pokračuje kopaničiarskym územím obce Župkov. Pri Dolnom Župkove priberá z pravej strany Župkovský potok a postupne sa stáča na juhovýchod až východ. Následne priberá sprava Píľanský potok, preteká cez Horné Hámre, priberá prítok z doliny Zbojno zľava a vteká do katastrálneho územia mesta Žarnovica. Preteká okrajom časti Žarnovická Huta a následne aj mestom Žarnovica. Vstupuje do južného výbežku Žiarskej kotliny, do časti Žarnovické podolie, tečie centrom mesta, stáča sa na východ a za mestom ústi v nadmorskej výške do Hrona.
Milan Hruška

Milan Hruška (* 26. apríl 1985, Topoľčany) je bývalý slovenský hokejový obranca, výrazne defenzívny typ.
Klubový hokej.
S hokejom začínal vo VTJ Topoľčany, jeho hráčskymi vzormi boli Darius Kasparaitis a Ľubomír Višňovský. Ročník 2003/04 odohral v zámorskej juniorskej súťaži QMJHL za klub Prince Edward Island Rocket. V ďalšej sezóne hral za Topoľčany v juniorskej extralige a 1. SHL. 
Od ročníka 2005/06 pôsobil v slovenskej extralige – prvý odohral v klube HK Dynamax Nitra. V úvode nasledujúceho ho angažoval HC Slovan Bratislava, mužstvo získalo majstrovský titul po finálovom víťazstve nad Duklou Trenčín 4:0 na zápasy. V ďalšej sezóne tento úspech obhájilo, keď porazilo HC Košice 4:3 na zápasy. V ročníku 2008/09 vypadlo v semifinále s HK 36 Skalica. Na začiatku nasledujúcej sezóny Hruška prestúpil do Dukly Trenčín.
Ročník 2011/12 začal v Nitre, v jej priebehu ho angažovalo české extraligové mužstvo HC Kometa Brno. Klub sa prebojoval do finále extraligy, v ktorom prehral s HC Pardubice. V ďalšej sezóne však hral baráž o záchranu. Väčšinu ročníka 2013/14 odohral na hosťovaní, v prvoligovom klube SK Horácka Slavia Třebíč a extraligovom HC Vítkovice.
Po troch sezónach, v ktorých bol pod zmluvou za Kometu Brno v máji 2014 prestúpil do klubu BK Mladá Boleslav. Tu odohral 41 stretnutí, tímu dopomohol dostať sa do štvrťfinále. Následne podpísal zmluvu s HC Slavia Praha, klubu, ktorý hral v druhej lige, no mal ambíciu sa prebojovať naspäť do Extraligy.
Sezónu 2016/17 bol zranení, pár zápasov odohral za rodné HC Topoľčany. V nasledujúcom ročníku vypomohol klubu HK Nitra, odohral tu päť zápasov bez bodu. V klube nehrával pravidelne, o mesiac neskôr podpísal zmluvu s klubom HK Nové Zámky. Nasledujúci ročník odohral za Topoľčany v druhej lige.
Reprezentácia.
Reprezentoval na MS do 18 rokov v roku 2003, kde Slovensko získalo striebornú medailu, ako aj na MS do 20 rokov v rokoch 2004 a 2005.
Zúčastnil sa Nemeckého pohára 2012, keď nahradil zraneného Tomáša Slováka.
 Spolu v seniorskej slovenskej reprezentácii odohral 11 zápasov, strelil 1 gól.
Štatistika na významných podujatiach.
"(štatistické údaje v článku sú z 18. augusta 2014)"
Ladomirka

Ladomirka je riečka na severovýchodnom Slovensku, v okrese Svidník. Je to ľavostranný prítok Ondavy s dĺžkou .
Prameň.
Pramení v severnej časti Laboreckej vrchoviny, priamo pod Duklianskym priesmykom (), v nadmorskej výške cca , na území CHKO Východné Karpaty.
Opis toku.
Najprv tečie na juh cez Vyšný Komárnik, kde priberá krátky ľavostranný prítok z Doliny, pokračuje územím Vojenského prírodného múzea na Dukle, priberá prítok z Dlhonca zľava a preteká obcou Nižný Komárnik. Za ňou priberá prvý významný prítok, ľavostrannú Šivarnú a napája malú vodnú nádrž.
Ďalej preteká cez Krajnú Poľanu, tu zľava priberá Bodružalík a na krátkom úseku tečie západným smerom. Sprava priberá Hluboký potok, vstupuje do Ondavskej vrchoviny a stáča sa na juhozápad. Preteká okrajom obce Hunkovce, sprava priberá Hrišov potok (), následne vytvára väčšiu sihoť a rozširuje svoje koryto.
Zľava potom priberá prítok pretekajúci obcou Krajné Čierno, z tej istej strany potom prítok zo Zemianskej doliny a preteká okrajom Ladomirovej. Najprv priberá zľava prítok spod Pacutovej () a za obcou opäť zľava Vagrinčík, ktorý sa do Ladomirky vlieva dvoma ramenami a následne vytvára väčšiu sihoť. 
Na krátkom úseku zase tečie na západ, vytvára niekoľko zákrut a ďalšiu väčšiu sihoť. Sprava priberá najvýznamnejší prítok, Kapišovku () a stáča sa na juhozápad. Preteká územím mesta Svidník a južne od centra ústi v nadmorskej výške cca 220 m n. m. do Ondavy.
Ondavka (potok)

Ondavka je vodný tok na severovýchodnom Slovensku, na území okresov Humenné a Vranov nad Topľou. Je to ľavostranný prítok Ondavy s dĺžkou .
Pramení v Laboreckej vrchovine, na západnom úpätí vrchu Vysoká (), v nadmorskej výške okolo 
Od prameňa tečie južným smerom cez obec Hrubov, z ľavej strany priberá prítok spod Kostrbáča () a za obcou ďalší ľavostranný prítok spod Turia (). Nasledujú ľavostranný prítok spod Klenovej (), pravostranný spod Barancovej () a ďalší ľavostranný () spod Klenovej ().
Potom sa tok stáča a na krátkom úseku tečie juhozápadným smerom, preteká obcou Turcovce a sprava priberá prítok spod Pohorelice (). Vstupuje do Ondavskej vrchoviny a opäť tečie južným smerom cez Baškovce. Tu priberá zľava prítok spod Čiernej hory () a následne Černinu sprava. Ďalej vstupuje do Ohradzianskej kotliny, kde preteká cez Ohradzany, za obcou priberá Dlhý potok zľava a na krátkom úseku tečie juhovýchodným smerom.
Pokračuje cez Slovenskú Volovú, v blízkosti Gruzoviec priberá zľava Mutelku a ďalej tečie opätovne na juh. Dostáva sa do Beskydského predhoria, preteká okrajom obce Myslina a výrazným oblúkom obteká masív vrchu Chrástok (). Krátky úsek prekonáva západným smerom okrajom obce Závadka a potom sa postupne stáča najprv na juhozápad, po pribratí pravostranného Lieskovčíka na juh a za obcou Topoľovka zase na juhozápad.
Následne tečie na rozhraní Beskydského predhoria na pravom brehu a Humenských vrchov na ľavom. Z pravej strany priberá Močidlový potok a tečie okolo obcí Hudcovce a Tovarnianska Polianka. Tu už preteká okrajom Východoslovenskej pahorkatiny, stáča sa na severozápad a pri obci Tovarné na západ. Po pribratí pravostranného Tovarnianskeho potoka vytvára dvojitú zákrutu a východne od obce Sedliská ústi v nadmorskej výške asi 120 m n. m. do Ondavy.
Jozef Mihálik

Jozef Mihálik (* 9. december 1979) je slovenský hokejový útočník. 
Klubový hokej.
S hokejom začínal v Topoľčanoch. Za svoj hráčsky vzor považuje Miloša Fleischera. V slovenskej extralige debutoval v sezóne 2000/01 v mužstve Martina. V priebehu ročníka 2002/03 prestúpil do v belgického klubu HYC Herentals, v závere ďalšej sezóny ho angažovala HK Nitra. V ročníku 2007/08 prestúpil do MHC Martin a následne do poľského mužstva Cracovia Kraków, kde hral aj v nasledujúcej sezóne, pričom zísal dva majstrovské tituly.
Ročník 2009/10 začal v Nitre, ale už po deviatich zápasoch prestúpil do českého prvoligového klubu HC Šumperk. V nasledujúcom ročníku hral za poľský klub Naprzód Janów. Ďalšiu sezónu pôsobil v maďarskom klube DAB Dunaújváros. Ročník 2012/13 začal v Topoľčanoch, kde v 23 zápasoch získal 36 bodov, bol najproduktívnejším hráčom celej súťaže. Koncom novembra 2012 prestúpil do extraligovej Žiliny. V závere sezóny opäť posilnil maďarský klub DAB Dunaújváros.
Aktuálne hráva za klub HK MŠK Žiar nad Hronom, kde tvorí útočnú dvojicu s Jozefom Stümpelom.
Karaka

Karaka je typ plachetnice portugalského pôvodu, ktorý sa používal v 14.–17. storočí na vojenské a obchodné účely.
Slúžila na styk s kolóniami v Brazílii a v Indii.
Konštrukcia.
Najprv mala dva sťažne, jeden v strede, na ktorom nosila veľký a malý sťažeň na korme s latinskou plachtou. Neskôr mala tri stažne a na hlavnom, niekedy aj na nosovom nosievala košovú plachtu (nad hlavnou plachtou) a pod čeleňom podčeleňovú plachtu. Jej objemný trup s hmotnosťou od 200 do 600 ton mal vydutý tvar a zužoval sa smerom nahor i nadol. Nebola to štíhla loď, pri 27 metrovej dĺžke mala 8 metrov širokú palubu. Na čele mala menšiu trojuholníkovú nástavbu a na korme vysokú viacpalubovú nástavbu, kdeboli aj delá. V 15. storočí, keď ju poznávame pod názvom nao, bolo na nej iba zopár kanónov, no v 16. storočí bolo na lodi až 40 diel, umiestnených nielen v nástavbách, ale aj na bokoch lode a v medzipalubí
Rozšírenie.
Karaky sa veľmi rýchlo rozšírili po celej Európe. Na severe ich používali najmä Holanďania, ktorých lode (pravdepodopne podľa vzoru kogy) nemali ani košové plachty a ani čeleňovú rahnovú plachtu. Mali však prednú aj zadnú nástavbu chránenú strieškou proti ľahším strelám nepriateľa. Podobne boli chránené aj strelecké posty na vrchole každého stažna.
Významné karaky.
Medzi najvýznamnejšie karaky patrí: Kolumbusova Santa María, Magalhãesova Victoria ktorej neskôr velil kapitán Juan Sebastián del Cano, da Gamove karaky São Gabriel a São Rafael a francúzska obchodná karaka Petrus de Rupella (Peter z Gdanska).
Pozri aj.
Plachetnica
Mtépi

Mtépi, správnejšie mtepe, je malá plachetnica, ktorá bola rozšírená na východnom pobreží Afriky do polovice 20. storočia.
Originálne mtepe neobsahuje žiadne klince, nosná konštrukcia a aj jednotlivé dosky obšívky trupu sa zošívali kokosovými vláknami. Takýto spôsob konštrukcie pravdepodobne pochádza z Juhovýchodnej Ázie a používal sa celom Indickom oceáne až do príchodu Európanov v 16. storočí.
Mtepe pripomína arabské dhowy, hlavne bumy. Loď má lichobežníkový tvar tvorený kýlom a nakloneným predným a zadným väzom. Predný väz je vysoko vyzdvihnutý a ukončený ozdobným zobákom.
Odd Nerdrum

Odd Nerdrum (* 8. apríl 1944, Oslo) je nórsky maliar, považovaný za jedného z najvýznamnejších maliarov súčasnosti.
Študoval na umeleckej akadémii v Oslo a neskôr spolu s Josephom Beuysom v New Yorku. Orientuje sa na grécku a rímsku antiku, medzi jeho vzory patria Caravaggio, Rembrandt a Edvard Munch, ktorí majú silný vplyv na jeho tvorbu.
Podobne ako spomínaní maliari aj Nerdrum dokonale ovláda techniku šerosvitu, jeho témy sú však veľmi osobité. Uchvacuje ho ľudské telo, jeho časti, predovšetkým pohlavné orgány a rovnako procesy, ktoré sa odohrávajú v tele človeka, aj vylučovanie. 
Nerdrumove diela sú vystavené v múzeách na celom svete, nájdeme ich v "Hirshhorn Museum and Sculpture Garden" vo Washingtone, v Metropolitan Museum of Art v New Yorku a samozrejme v "Národnej galérii" v Oslo.
Bark

Bark bol posledný typ veľkej obchodnej plachetnice. Mal 3 až 4 sťažne. Vznikol na prelome 19. a 20. storočia, keď klipery už prehrávali hospodársku vojnu s parníkmi. Aby mohli súťažiť s parníkmi, museli mať barky väčšiu nosnosť a priestornosť ako klipery.
Po druhej svetovej vojne, ktorú prežilo 10 obchodných plachetníc, len dve z nich ešte raz obnovili medzi sebou posledné regaty. Boli to Pamir a Passat, hneď ich aj ukončili, tým raz a navždy uzavreli bohatú a slávnu históriu svetovej obchodnej námornej dopravy plachetnicami.
Tieň

Tieň je oblasť priestoru, kam priamo nedopadá svetlo zo zdroja svetla; v užšom zmysle len umbra.
Tieň sa nachádza v celom priestore za nepriehľadným telesom, na ktoré dopadá svetlo. Prierez tieňa je dvojrozmerný obrys alebo obrátená projekcia objektu, ktorý blokuje svetlo.
Úplný tieň sa nazýva umbra a je to priestor, do ktorého nevniká svetlo zo žiadneho svetelného zdroja. Polotieň alebo penumbra je priestor, do ktorého z niektorého zdroja svetlo vniká.
Plný tieň je tmavý priestor za telesom, kam nevniká svetlo ani z jedného svetelného zdroja. Polotieň je priestor za telesom, kam vniká svetlo iba z jedného svetelného zdroja.
Philadelphská dohoda

Philadelphská dohoda alebo Filadelfská dohoda bola dohoda medzi prezidentom ČSR Tomášom G. Masarykom a predsedom Národnej rady amerických Rusínov Gregorijom Žatkovičom z 26. októbra 1918 o pričlenení Podkarpatskej Rusi k novovzniknutej česko-slovenskej republike. Philadelphská dohoda sľubovala Rusínom autonómiu v rámci federálneho usporiadania Česko-Slovenska, pričom Masaryk Žatkovičovi sľúbil, že „hranice autonómie budú určené tak, aby boli Rusíni spokojní“.
Kliper (plachetnica)

Kliper je druh viacsťažňovej plachetnice, ktorá sa používala v 19. storočí.
Od roku 1845 sa klipery stavali podľa teoretických výpočtov, ktoré s veľkým oplachtením zabezpečovali týmto lodiam vtedy nebývalú rýchlosť. Dosahovali rýchlosť 21 uzlov, priemerná rýchlosť bola 6–7 uzlov.
Oplachtenie.
Boli to plnoplachetnice, to znamená, že mali minimálne tri sťažne, na ktorých boli iba rahnové plachty. Na zadnom sťažni býva vratiplachta a na prove stehové plachty.
Na každom sťažni boli minimálne štyri rahnové plachty, najčastejšie však šesť plachiet. Od paluby k vrcholcu sťažňa sa označujú ako:
Klasický kliper druhej polovice 19. storočia mal už ideálne riešenie lodného trupu i celej takeláže. Od roku 1845 sa stavali klipery podľa teoretických výpočtov, ktoré spolu s bohatým oplachtením zabezpečovali týmto lodiam dovtedy nebývalú rýchlosť. Druhá polovica 19. storočia bola ich najslávnejšiou epochou. Spolu mal kliper do 50 plachiet.
Okrem týchto plachiet mali závetrovky na koncoch rahna, ktoré zvyšujú plochu oplachtenia.
Kirjat Gat

Kirjat Gat (hebr. קִרְית גָּתַ) je mesto v južnom Izraeli. V roku 2004 v ňom žilo 47 800 obyvateľov.
Názov.
Názov mesta bol inšpirovaný niekdajším filištínskym mestom "Gat", o ktorom sa prepokladalo, že existovalo v tejto lokalite. Skutočný" Gat" bol však neskôr objavený 20 km južnejšie. Prepis názvu do latinky nie je jednotný, aj na oficiálnych dopravných značeniach môžeme nájsť rôzne varianty.
Rozvoj mesta.
Mesto vzniklo 11. januára 1956, jeho prvými obyvateľmi boli židovskí repatrianti z Maroka. 
Najdynamickejší rozvoj nastal v 90. rokoch, s príchodom množstva prisťahovalcov z bývalého ZSSR. Napriek existencii kníhkupectiev s ruskou literatúrou dochádza k pochopiteľnej jazykovej asimilácii týchto ľudí, je bežné vidieť na ulici matku oslovujúcu dieťa po rusky, ktoré jej odpovedá v ivrite. Žije tu i komunita pôvodom z Etiópie (jedno z najväčších percentuálnych zastúpení v rámci krajiny).
Štatistiky.
Podľa "Izraelského štatistického úradu žilo" v meste v roku 2001 23 500 mužov a 24 700 žien, 35,7 % obyvateľov má 19 rokov a menej. Ročný prírastok bol 0,8 %.
Priemysel.
V meste má sídlo moderná továreň na počítačové súčiastky firmy "Intel," ktorá je hlavným zamestnávateľom v oblasti, plánuje sa výstavba ďalšej továrne rovnakej firmy.
Tragická nehoda.
21. júna 2006 došlo neďaleko mesta k tragickej nehode, keď na železničnom priecestí zastalo nákladné auto kvôli technickým problémom, jeho vodič vystúpil a pokúsil sa informovať úrady, avšak medzitým do auta narazil preplnený vlak smerujúci z Tel Avivu do Ber Ševy. 8 ľudí zahynulo a 200 utrpelo zranenia, sanitky a helikoptéry sa na miesto nešťastia kvôli ťažko prístupnému terénu dostali až po 20 minútach.
Okolie.
Niekoľko kilometrov od mesta je situovaný Národný park Lachíš.
Spätný ventil

Spätný ventil je špecializovaný typ ventilu, ktorý prepúšťa prietok v potrubí len jedným smerom. Prvok s podobnou funkciou v praktickom živote je ventil pneumatiky.