burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Chitín

Chitín (C8H13O5N)n je mikrokryštalický polysacharid s obsahom dusíka, ktorý sa nachádza v organizme mnohých bezstavovcov – hlavne hmyzu a z ktorého je vybudovaná vonkajšia kostra hmyzu. Nachádza sa aj v niektorých hubách, pavúkoch a morských živočíchoch, ako napr. v kraboch. 
Chitín je prírodným fibrínom, je netoxický a nemá vedľajšie účinky. Jeho molekula a štruktúra je veľmi podobná celulóze, pretože chitín obsahuje N-acetyl-glukozamínové zvyšky, ktoré sú navzájom pospájané β(1-4) glykozidovými väzbami. Táto látka sa od celulózy odlišuje tým, že každá hydroxylová skupina na druhom uhlíku glukózy je nahradená acetamidovou skupinou. Chitín sa nerozpúšťa v alkohole, slabých kyselinách ani zásadách. Tráviace enzýmy živočíchov ho nedokážu rozštiepiť. Pri niektorých potravinárskych technológiách (spracovanie morských krabov) sa získava veľa odpadového chitínu, ktorý sa môže využiť ako substrát na čistenie odpadových vôd, pri liečení popálenín i hojení rán. Bunková stena buniek húb tiež obsahuje chitín v minoritnom množstve, ktorý sa však nevyskytuje v bunkách vyšších rastlín.
Lise Meitnerová

Lise Meitnerová (* 7. november 1878, Viedeň, Rakúsko-Uhorsko – † 27. október 1968, Cambridge, Spojené kráľovstvo) bola rakúska fyzička a chemička. Spolu s Ottom Hahnom a Fritzom Strassmannom objavila štiepenie uránu.
Život.
V roku 1906 ukončila štúdium fyziky a chémie na univerzite vo Viedni. Vedeckú činnosť začala v laboratóriu Otta Hahna v Berlíne. V rokoch 1912 až 1915 pracovala v Ústave teoretickej fyziky berlínskej univerzity a od roku 1917 do roku 1938 pracovala v Ústave cisára Wilhelma.
V roku 1938 utiekla z Nemecka kvôli rasistickým zákonom cez Dánsko do Švédska, kde pracovala v Nobelovom ústave a v Ústave Švédskej akadémie vied.
Jej vedecké práce patria do oblasti jadrovej fyziky a jadrovej chémie. Spolu s Hahnom objavila v roku 1917 protaktínium a postupne aj ďalšie rádioaktívne atómy. Vypracovala presné metódy merania energetického spektra elektrónov emitovaných pri beta rozpade a je spoluobjaviteľkou štiepenia uránu.
Koncom roku 1938 Hahn uskutočnil v Berlíne pokusy, ktorými sa dokázalo, že pri bombardovaní uránu neutrónmi vzniká prvok bárium ležiaci na 56. mieste Mendelejevovej tabuľky. Na výraz protestu proti rasovým zákonom však Hahn odoslal svoje výsledky Meitnerovej do Švédska skôr, než sa o tom dozvedel ktokoľvek z jeho spolupracovníkov. Meitnerová so svojím synovcom Ottom Frischom tento nový objav správne vysvetlili. Nový jav dostal názov delenie, alebo štiepenie atómového jadra.
Od roku 1963 žila Lise Meitnerová v Anglicku, kde aj zomrela.
Zdroje.
Kvasnica, J.: Priekopníci modernej fyziky. Smena, Bratislava, 1987, 164 s.
Becquerel

Becquerel môže byť:
Fritz Strassmann

Fritz Strassmann (* 22. február 1902, Boppard, Nemecko – † 22. apríl 1980, Mainz) bol nemecký chemik. Spolu s Ottom Hahnom je považovaný za spoluobjaviteľa štiepenia uránu.
Život.
Fritz Strassmann získal chemické vzdelanie na Vysokej škole technickej v Hannoveri. Od roku 1929 až do roku 1945 pracoval v Chemickom ústave cisára Wilhelma v Berlíne. Zúčastňoval sa na skúmaní rádioaktívnych izotopov uránu a tória. V roku 1938 podal chemický dôkaz štiepenia uránu pri bombardovaní neutrónmi.Ďalej sa zaoberal neutrónovým výskumom, štiepením jadier a výsledky uverejňoval v svojich novinách „Veda v Bloku“.
Od roku 1946 pôsobil ako profesor a riaditeľ Ústavu anorganickej chémie v Mainzi, kde aj po odchode do dôchodku zomrel.
James Chadwick

James Chadwick (* 20. október 1891, Bollington, Spojené kráľovstvo - † 24. júl 1974, Cambridge) bol anglický fyzik a nositeľ Nobelovej ceny za fyziku za objavenie neutrónu.
Životopis.
Navštevoval strednú školu v Manchestri a neskôr študoval na miestnej univerzite a na univerzite v Cambridge. V roku 1914 odišiel do Nemecka, kde pracoval s Hansom Geigerom na Technische Univerzität v Berlíne. Po vypuknutí prvej svetovej vojny musel Chadwick ostať v Nemecku, kde bol internovaný až do konca vojny.
Po skončení prvej svetovej vojny sa vrátil do Cambridge, kde pracoval spolu s Ernestom Ruthefordom na skúmaní emisií gama žiarení z rádioaktívnych látok. Skúmali tiež transmutácie častíc ich bombardovaním alfa časticami a skúmali aj atómové jadrá.
V roku 1932 ako prvý na svete objavil neutrálne nabitú časticu vo vnútri atómu, ktorá dostala názov neutrón. Za tento prevratný objav mu bola v roku 1935 udelená Nobelova cena za fyziku. Jeho objav umožnil vytvorenie prvkov ťažších ako urán aj v laboratórnych podmienkach a neutróny už v roku 1934 použil Enrico Fermi na bombardovanie atómového jadra.
V roku 1935 sa stal profesorom fyziky v Liverpoole. V roku 1940 na krátku dobu odišiel do USA, kde sa zúčastňoval nukleárnych výskumov, ale onedlho sa vrátil. Do USA sa vrátil ešte neskôr, keď sa pripojil k Projektu Manhattan.
V roku 1945 bol pasovaný za rytiera. Po vojne sa Chadwick vrátil do Cambridge, kde aj 24. júla 1974 zomrel.
Beretta 92

Beretta 92 je poloautomatická pištoľ talianskej výroby vyrábaná firmou Beretta.
Bola navrhnutá v roku 1972. Design vychádzal z designu predchádzajúcej pištole Beretta M1951. Navrhli ju konštruktéri Carlo Beretta, Vittorio Valle a Giuseppe Mazzetti. Vyrábať sa začala v roku 1975 a vyrába sa dodnes. Okrem základného modelu existuje mnoho jej variácií. Vyrába sa v troch kalibroch: 9 × 19 mm Parabellum, .40 S&amp;W (variácia nazývaná Beretta 96) a 9 × 21 mm IMI (variácia Berreta 98).
Je používaná mnohými armádami a policajnými zbormi po celom svete. Používa ju napríklad talianska a francúzska armáda (verzia 92G), americká, španielska a alžírska polícia a juhoafrické a peruánske špeciálne komandá. Používa ju aj americká armáda, ktorá používa variáciu M9. M9 slúži ako náhrada za Colt M1911, ktorý bol používaný do 80. rokov.
Robert Ponger

Robert Ponger je rakúsky hudobný producent z Viedne. 
Objavil rakúsku hudobnú hviezdu Falca a rozbehol jeho sólovú kariéru. Produkoval okrem iného hit "Der Kommissar" na jeho prvom albume "Einzelhaft" i Falcov druhý album "Junge Römer" (1984). Tiež produkoval v roku 1983 pre Uda Jürgensa singel "Lust am Leben", nemal síce veľký úspech ale dnes je vyhľadávaným zberateľským kúskom. 
V roku 1990 uzavrel spoločnú spoluprácu s Falcom na albume "Data de Groove", ktorý opäť produkoval, avšak album bol komerčný neúspech. Fanúšikovia si tento album dnes vysoko vážia, lebo na tomto albume sa Falco opäť nebál experimentovať.
Klavírny koncert G dur (Ravel)

Klavírny koncert G dur, Op. 88 je dielo francúzskeho skladateľa Maurica Ravela. 
Ravel začal na koncerte pracovať v roku 1929. Vstupná melódia koncertu mu napadla však už o rok skôr pri ceste vlakom z Oxfordu do Londýna. V tomto roku skladateľ prevzal čestný doktorát na Oxfordskej univerzite. Ravel koncert dokončil v roku 1931 po troch rokoch práce, pričom súčasne komponoval i svoj druhý klavírny koncert. Koncert G-dur pôvodne zamýšľal predstaviť na svojom špeciálnom turné, v čom mu však zabránili zdravotné ťažkosti. Koncert tak nakoniec venoval pianistke Margeruite Longovej, ktorá ho predniesla na premiére v roku 1932, za sprievodu Lamoureux Orchestra pod taktovkou Ravela. Skladba vzbudila senzáciu. Koncert je ukážkou klavírnej virtuozity, brilancie a zvukovej farebnosti, za ktorú vďači Ravelovým vynikajúcim inštrumentačným schopnostiam. Možno tu začuť i prvky jazzu, ktoré skladateľ vstrebával počas svojho amerického turné. Ravel nemal príliš rád závažné, dramatické koncerty typu Brahmsa. Pri komponovaní sa inšpiroval odľahčenými koncertami Mozarta a Saint-Saënsa. Bol presvedčený, že klavírny koncert môže byť odľahčený, nadýchaný a brilantný. Svoj cieľ dokonale naplnil.
Koncert začína "in medias res" živou melódiou hranou pikolou, ktorú doprevádza svojími figuráciami klavír. Rovnakú melódiu zopakuje potom trúbka sprevádzaná orchestrom. Nasleduje časť so snovými klavírnymi pasážami dopĺňanými orchestrom. Asi v polovici vety klavír spolu s orchestrom zopakuje úvodnú tému, ale v inej tónine. Nasleduje mysteriózne znejúca časť, klavír akoby však ale postupne ožíval a veta smeruje do ostrého zakončenia. V druhej vete, "Adagio assai" sa ozýva jednoduché a zároveň sugestívne klavírne sólo bez sprievodu orchestra. Neskôr sa zapojí i orchester a spolu s vysokými tónmi klavíra vytvárajú čaro jednej z najkrajších pomalých viet všetkých klavírnych koncertov. Poslednou vetou koncertu je energické "Presto". Vstupné tóny patria plechovým dychovým nástrojom a tympanom, po ktorých sa hneď rozbehne klavír s vírom tónov, do ktorého rozmarne vstupuje Es klarinet, pikola a ďalšie nástroje. Tretia veta je prehliadkou klavírnej virtuozity, hoci klavír a orchester tu vystupujú ako rovnocenní partneri. Záverečné tóny opäť patria plechovým dychovým nástrojom a tympanom. 
Ravelov koncert vďaka spomínaným atribútom zostáva originálnym dielom, ktoré predstavuje prínos do klavírnej literatúry. U publika sa teší veľkej obľube.
Maracó (department)

Maracó je jeden z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Obyvateľstvo.
Podľa odhadu INDEC mal department v roku 2005 už 60 148 obyvateľov.
Paródia

Paródia je literárne, filmové, hudobné alebo iné dielo zosmiešňujúce druhé dielo a myšlienky v ňom obsiahnuté, no nie priamo, ale verným a slepým stotožňovaním sa s jeho ideami. V hraničných situáciach nám tak odhaľuje nedostatky a chyby ideí a myšlienok kritizovaného diela.
Provincia (Fínsko)

Provincia () bola do roku 2009 vo Fínsku najväčšia samostatná administratívna jednotka. Fínsko sa pred ich zrušením delilo na 6 provincií:
Úrady provincií zastupovali centrálnu výkonnú moc. Systém provincií bol zavedený už roku 1634, ale v roku 1997 bol radikálne zmenený. Počet provincií sa zmenšil z 12 na 6. To z provincií urobilo čisto administratívne jednotky, pretože ich hranice už nerešpektovali jazykové a kultúrne rozdiely.
Každá provincia bola vedená predsedom ("zemským pánom" - "maaherra, landshövding"), ktorého vymenoval prezident na návrh vlády. Predseda bol hlavou provinciálneho úradu ("lääninhallitus", "länsstyrelse"), ktorý zastupoval miestne úrady na siedmich ministerstvách v nasledujúcich oblastiach:
Úrady spadajúce pod provinciálny úrad boli registračný úrad ("maistraatti, magistrat") a miestne okrsky ("kihlakunta, härad"), okrsky boli pre políciu, výber daní a štátne zastupiteľsvo.
Bôrik

Bôrik môže byť:
Kraj (Fínsko)

Kraj () je vo Fínsku administratívna jednotka. Fínsko je zložené z 19 krajov.
Bôrik (sedlo)

Bôrik () je sedlo v geomorfologickom celku Podtatranská brázda.
Nachádza sa v podcelku Zuberecká brázda východne od obce Habovka. Znižuje sa medzi masívom Skorušiny () a Osobitej (). Pod sedlom začína Blatná dolina, ktorá sa tiahne juhozápadným smerom. 
Sedlom prechádza asfaltová cesta, ktorá spája Habovku s rekreačným strediskom Oravice. Zároveň ním vedie aj severná hranica územia TANAPu.
Ladislav Hecht

Ladislav Hecht (* 31. august 1909, Žilina – † 27. máj 2004, New York, New York, USA) bol slovenský tenista židovského pôvodu. V medzivojnovom období patril medzi najúspešnejších európskych tenistov, v roku 1941 sa dostal do svetovej desiatky najlepších tenistov.
Kariéra.
S tenisom začal ako jedenásťročný, učil sa najmä z kníh. Denne trénoval o stenu.
V rokoch 1931 – 1938 reprezentoval Česko-Slovensko v Davisovom pohári. Pri svojej premiére v Davisovom pohári síce prehral, no hneď druhý zápas zvíťazil a pomohol Česko-Slovensku poraziť Španielsko v pomere 3 – 2 a postúpiť do druhého kola. V druhom kole zaznamenal jednu výhru a jednu prehru a Česko-Slovensko porazilo Grécko v pomere 4 – 1 a postúpilo do štvrťfinále. Proti Taliansku zaznamenal iba jednu výhru, druhý zápas sa nekonal. Česko-Slovensko postúpilo do semifinále, kde porazilo Dánsko jednoznačne v pomere 5 – 0, o čo sa zaslúžil aj Ladislav Hecht, keď porazil oboch svojich súperov. Vo finále síce Česko-Slovensko prehralo s Veľkou Britániou, Hecht však zaznamenal víťazstvo nad Bunnym Austinom, ktorý vo svojej dobe patril medzi najlepších hráčov na svete. 
V ďalších ročníkov Davisovho pohára sa mu striedavo darilo a nedarilo. Celkovo reprezentoval Česko Slovensko 37-krát, z toho 29-krát v dvojhre (14 výhier, 15 prehier) a 8-krát v štvorhre (4 výhry, 4 prehry).
V roku 1931 sa stal národnou tenisovou jednotkou, v Európe bol v roku 1934 ôsmy, v roku 1938 deviaty. Zvíťazil na prvej makabiáde v Tel Avive v roku 1932. V roku 1937 sa spolu s Roderichom Menzelom dostal do semifinále štvorhry na Wimbledone. V roku 1938 sa pred okupáciou Česko-Slovenska odsťahoval do USA, kde počas druhej svetovej vojny pracoval v muničnej fabrike.
V roku 2005 bol in memoriam zapísaný do siene slávy židovského športu a v roku 2007 bol zapísaný do novootvorenej Siene slávy slovenského tenisu.
Sieň slávy slovenského tenisu

Sieň slávy slovenského tenisu je expozícia, ktorá zahrňuje osobnosti, ktoré sa pričinili o rozvoj slovenského tenisu a posúvali ho dopredu. Slávnostné otvorenie a uvedenie prvých 12 osobností do Siene slávy sa uskutočnilo 18. apríla 2007 v Primaciálnom paláci v Bratislave.
Členovia Siene slávy slovenského tenisu:
Baranidlo

Baranidlo v základnej forme je kmeň stromu ktorý slúžil na ničenie či poškodenie brán miest a pevností. Najjednoduchšou formou bojového stroja je obliehacie baranidlo, ktoré bolo pravdepodobne aj prvým strojom.
Vývoj.
Prvé zaznamenané použitie baranidla bolo v boji Asýrčanov proti mestám Judey v 7. storočí pred Kr. Prvé baranidlá neboli pravdepodobne nič iné než otesané kmene stromov nesené mužmi. Časom sa hlava baranidla spevnila železom, aby sa zabránilo jej rozštiepeniu, neskôr dostala hlavica liate alebo kované zakončenie v tvare barana.
Stredoveké baranidlo bolo zvyčajne pripevnené na rámovej konštrukcii s kolesami, ktoré boli upravené tak, aby uniesli hmotnosť samotného baranidla, takže muži sa mohli sústrediť na jeho rozhojdanie. Konštrukcia bola často vybavená nástavbou pokrytou namočenou kožou, ktorá chránila baranidlo a jeho obsluhu pred lukostrelcami či inými taktikami používanými na obranu hradieb. Niektoré baranidlá dosahovali skutočne veľké rozmery, záviselo to od toho, kde ich bolo potrebné použiť.
Tupolev ANT-58

Tupolev ANT-58 bol sovietske bombardovacie lietadlo z druhej svetovej vojny, vyrobené iba v dvoch prototypoch (ANT 58, ANT 58U). Vývoj lietadla pokračoval prototypmi ANT-59 a ANT-60, výsledkom bol stroj Tupolev Tu-2.
Juraj Bartoš (tenista)

Juraj Bartoš (* 11. december 1916 – † 4. apríl 1983) bol slovenský tenista.
Kariéra.
S tenisom začínal v tenisovom klube v Košiciach. Svoj talent prejavil už ako junior, bol v semifinále juniorského majstrovstvá ČSR (Pardubickej juniorky), tituly získaval na Slovensku. Počas druhej svetovej vojny boli Košice v území pridelenom Maďarsku a Bartoš reprezentoval Maďarsko v medzištátnom stretnutí s Talianskom.
Po oslobodení opäť hral za svoj košický klub. V rokoch 1948 a 1951 získal tituly majstra Slovenska v dvojhre. Získal aj viacero titulov vo štvorhre. Ešte počas svojej hráčskej kariéry sa začal venovať trénerskej činnosti, ktorú najprv vykonával najmä v Košiciach ale pôsobil aj vo Vranove, Spišskej Novej Vsi a Prešove.
V druhej polovici sedemdesiatych rokov a začiatkom osemdesiatych rokov pôsobil ako predseda Východoslovenského tenisového zväzu.
Chalileo (department)

Chalileo je jedným z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Curacó (department)

Curacó je jedným z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Toay (department)

Toay je jeden z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Toay

Toay môže byť:
Jozef Jedľovský

Jozef Jedľovský (* 12. september 1919, Bratislava - † 24. november 1979) bol slovenský športový publicista, novinár, basketbalista, basketbalový rozhodca a 12 rokov predseda Slovenského tenisového zväzu.
Súťažne sa venoval najmä basketbalu, v ktorom pôsobil aj v slovenskej reprezentácii, venoval sa však aj stolnému tenisu a tenisu.
Vo svojej publicistickej a novinárskej činnosti vydal 12 publikácii. Bol dlhoročný vedúci oddelenia športov v redakcii týždenníka Štart. V roku 1977 bol iniciátorom vydania monotematického vydania týždenníka Štart o Wimbledone pri príležitosti jeho stého ročníka, čím sa zaslúžil o širšie rozšírenie tenisu do povedomia ľudí.
Atreucó (department)

Atreucó je jeden z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Caleu Caleu

Caleu Caleu je jedným z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Catriló (department)

Catriló je jedným z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Obyvateľstvo.
Podľa odhadu INDEC mal v roku 2005 department 6 807 obyvateľov.
Catriló

Catriló môže byť:
Chapaleufú (department)

Chapaleufú je jedným z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Obyvateľstvo.
Podľa odhadu INDEC mal v roku 2005 department 12 761 obyvateľov.
Clearwater

Clearwater je mesto v okrese Pinellas County v americkom štáte Florida. Má rozlohu 97,7 km² a žije tu 109-tisíc obyvateľov. 27. júna 1944 tu zomrel slovenský štátnik Milan Hodža.
Ľudovít Kozár

Ľudovít Kozár (* 2. október 1923, Bratislava – † 16. november 1998, Bratislava) bol slovenský tenisový funkcionár a v rokoch 19751988 predseda Slovenského tenisového zväzu.
Ľudovít Kozár hral tenis iba na rekreačnej úrovni, zapájal sa hlavne do organizačnej a funkcionárskej práce. Na začiatku jeho funkčného obdobia ako predsedu STZ bol tenis prevažne sezónnym športom a možnosti na prípravu v zime boli obmedzené. Ľudovít Kozár mal značnú zásluhu na vybudovaní viacúčelových hál v Bratislave, takže značné množstvo tenistov mohlo začať svoju prípravu už počas zimy. Táto skutočnosť bola podnetom aj pre iné mestá, v ktorých sa začali budovať špecializované haly a rozšírili sa halové súťaže.
Istý čas pracoval aj na klubovej úrovni, bol predsedom klubu Slovan Bratislava, neskôr pracoval istý čas aj v klube Slavia Bratislava, kde sa podieľal na výstavbe tenisového areálu.
Externé odkazy.
Zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok
Ján Krajčík

Ján Krajčík (* 16. január 1924, Žilina – † 13. marec 2014, tamže) bol slovenský tenista a tenisový tréner. Postavenie najlepšieho tenistu na Slovensku mu patrilo takmer počas 15 rokov po druhej svetovej vojne, hoci hral za pražské kluby.
Ako junior sa v roku 1941 prebojoval do finále juniorských majstrovstiev Slovenska. V roku 1945 odišiel do Prahy. Počas jeho začiatkov v Prahe bol ešte zaraďovaný v slovenských rebríčkoch, v rokoch 1947 a 1950 ako jednotka. Titul majstra ČSR v dvojhre nikdy nezískal, no v štvorhre ho získal 5-krát spolu s Jiřím Javorským v rokoch 1952 a 19561959.
Reprezentoval Česko-Slovensko v Davisovom pohári v roku 1957. Odohral štyri zápasy, z toho 2 dvojhry (2 prehry) a 2 štvorhry (1 výhra, 1 prehra).
V jeho hre dominovala istota a presnosť úderov od základnej čiary, k sieti nechodil často, hoci smeč a volej ovládal výborne.
Pracoval aj ako tenisový tréner, venoval sa napr. aj Janovi Kodešovi. Od roku 1965 pôsobil ako tréner v Rakúsku. Do vlasti sa vrátil v roku 1995.
Ivan Lichner

Ivan Lichner (* 10. jún 1928, Bratislava – † 18. apríl 2007) bol slovenský tenisový hráč, rozhodca, tréner, významný funkcionár a publicista.
Hral tenis hlavne za klub Slovan Bratislava. Po skončení aktívnej činnosti v roku 1963 sa stal trénerom I. triedy a rozhodcom medzinárodných zápasov Davisovho pohára. V roku 1965 bol zvolený za predsedu tenisovej rady STZ. V roku 1968 bol zvolený za kapitána Česko-slovenskej tenisovej asociáce a v tejto funkcii bol reprezentačným vedúcim a zároveň aj trénerom Jana Kodeša.
Ako tréner pôsobil od roku 1981 do roku 1987 v Rakúsku. V roku 1990, dva roky po návrate do vlasti, ho zvolili za predsedu slovenského a českého tenisového zväzu. V roku 1993 nastúpil do funkcie medzinárodného sekretára STZ a pripravil jeho prijatie do Európskej tenisovej asociácie a Medzinárodnej tenisovej federácie.
Intenzívne sa venoval aj publikačnej činnosti. Prispieval do viacerých tenisových časopisov a vydal viacero knižných publikácii.
Boris Okánik

Boris Okánik (* 25. december 1929, Nové Zámky – † 10. február 2019, Banská Bystrica) bol slovenský tenista a tenisový rozhodca.
Na dorasteneckých majstrovstvách ČSR v Pardubiciach sa prebojoval až do semifinále v kategórii do 16 rokov. V rokoch 19481952 vyhral viacero turnajov na južnom Slovensku za klub Slovan Bratislava, po presídlení do Banskej Bystrice sa stal viacnásobným majstrom tamojšieho kraja.
V rokoch 19661991 bol predsedom tenisového oddielu v Banskej Bystrici, od roku 1970 bol členom predsedníctva Stredoslovenského tenisového zväzu. Od roku 1990 bol členom predsedníctva STZ, ako predseda komisie rozhodcov. V spolupráci s medzinárodnými rozhodcovskými komisiami zabezpečil kvalitné fungovanie rozhodcov na prvých profesionálnych podujatiach na Slovensku a napokon aj na daviscupových a fedcupových stretnutiach reprezentácie. Funkciu predsedu komisie rozhodcov vykonával do roku 2005.
Za svoju organizačnú a rozhodcovskú činnosť získal viacero ocenení.
Chical Co (department)

Chical Co je jedným z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Karol Šafárik

Karol Šafárik (* 7. júl 1939, Bratislava) je bývalý slovenský tenista, najlepší slovenský hráč 60. rokov 20. storočia a tenisový tréner.
S tenisom začal ako samouk, neskôr sa pridal ku klubu Lokomotíva Bratislava, za ktorý sa prebojoval do dorasteneckého finále majstrovstiev Slovenska a do majstrovstiev ČSSR juniorov v Pardubiciach. Z Lokomotívy neskôr odišli najlepší hráči do klubu Slovan Bratislava, kde boli lepšie podmienky, spolu s nimi aj Šafárik.
V rokoch 1961-1962 dosiahol najlepšie výsledky, prebojoval sa do finále medzinárodných majstrovstiev ČSSR. Vyhral všetky turnaje v ČSSR okrem samotných majstrovstiev republiky. V roku 1962 sa prebojoval do semifinále medzinárodných majstrovstiev ČSSR. Vyhral aj zahraničné turnaje v Erfurte, Zell am See a Kremse.
V roku 1971 už pôsobil ako tréner v Rakúsku, no ešte aktívne hral a vyhral titul majstra Slovenska. Od roku 1983 do roku 1995 bol trénerom Rakúšanky Judith Wiesnerovej. Dva roky bol fedcupovým kapitánom Rakúska, v Česko-Slovensku päť rokov viedol juniorskú reprezentáciu a bol kapitánom prvého fedcupového tímu.
Robert Oppenheimer

Julius Robert Oppenheimer (* 22. apríl 1904, New York, Spojené štáty – † 18. február 1967, Princeton, New Jersey) bol americký teoretický fyzik, známy ako riaditeľ projektu Manhattan, v rámci ktorého viedol počas druhej svetovej vojny vývoj prvej jadrovej zbrane v tajnom laboratóriu v Los Alamos v Novom Mexiku.
Životopis.
Po skončení štúdia na Harvard University spolu s Maxom Bornom vypracoval časť kvantovej teórie.
Po vojne sa stal hlavným poradcom v novovytvorenej Komisii pre atómovú energiu (United States Atomic Energy Commission, AEC) a využíval túto pozíciu na lobovanie za medzinárodnú kontrolu atómovej energie a na zastavenie jadrových pretekov v zbrojení so Sovietskym zväzom. Po vyvolaní hnevu viacerých politikov a vedcov svojimi priamočiarymi politickými názormi počas obdobia "Červeného strachu" (Red Scare), mu bola vo verejnom a spolitizovanom vypočúvaní v r. 1954 odobratá úroveň "bezpečnostnej previerky". Hoci bez priameho politického vplyvu, pokračoval v písaní, vyučovaní a práci vo fyzike. O desaťročie neskôr mu prezident John F. Kennedy ako gesto politickej rehabilitácie udelil "Enrico Fermi Award". 
Ako vedec je najznámejší ako hlavný zakladateľ Americkej školy teoretickej fyziky počas jeho pôsobenia na Kalifornskej univerzite v Berkeley.
Hoci je známy spolu s Enricom Fermim ako "otec atómovej bomby", otriasla ním smrtonosnosť tejto zbrane po jej zhodení na japonské mestá Hirošimu a Nagasaki.
Conhelo (department)

Conhelo je jedným z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Ferdinand Vrba

Ferdinand Vrba (* 27. jún 1922, Bratislava – † 8. november 1991, Viedeň) bol slovenský tenista a tenisový tréner.
Ako 17-ročný člen klubu Železničiar Bratislava sa prebojoval do finále majstrovstiev Slovenska. O rok neskôr, v roku 1941 už získal prvý titul majstra Slovenska. Vo vojnových rokov reprezentoval Slovensko v medzinárodných stretnutiach proti Maďarsku a Chorvátsku. Po obnovení Česko-Slovenska dvakrát reprezentoval republiku v Davisovom pohári v rokoch 1947 a 1948. Zaznamenal 3 výhry a 1 prehru, všetko v dvojhre.
Jeho silnou zbraňou bol dobrý forhend.
Po skončení hráčskej kariéry pracoval ako tréner. Pracoval na Slovensku, v druhej polovici šesťdesiatych rokoch odišiel do Rakúska, kde pôsobil ako tréner až do svojej smrti.
Externé odkazy.
Zdroj, z ktorého pôvodne čerpal tento článok
Radka Zrubáková

Radka Zrubáková (* 26. december 1970, Bratislava) je bývalá slovenská profesionálna tenistka a v súčasnosti tenisová trénerka. Jej najvyššia dosiahnutá pozícia v medzinárodnom rebríčku bola 22. pozícia. Bola členkou reprezentácie Česko-Slovenska, ktorá zvíťazila v Pohári federácie v roku 1988.
S tenisom začala ako štvorročná v Slovane Bratislava, jej trénerom bol Karol Šafárik. Ako osemročná si vybojovala titul majsterky Slovenska. V roku 1982 získala zlato v dvojhre aj v štvorhre na majstrovstvách sveta do 12 rokov a na majstrovstvách Európy do 14 rokov. 3-krát sa stala majsterkou ČSSR a 4-krát majsterkou Slovenska. Pomohla družstvu ČSSR k víťazstvu vo viacerých pohároch. 
V roku 1998 bola kapitánkou družstva Slovenska v Pohári federácie. Hráčsku kariéru ukončila v roku 2000, odvtedy sa začala venovať trénerskej činnosti.
Guatraché (department)

Guatraché je jeden z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Obyvateľstvo.
Podľa odhadu INDEC mal v roku 2005 department 10 789 obyvateľov.
Delfín dlhonosý

Delfín dlhonosý (lat. "Stenella longirostris") je druh delfína z rodu "Stenella".
Charakteristika.
Žiaden delfín a pravdepodobne ani žiadna iná veľryba nevaríruje tak výrazne v proporciách tela, farbe a vzoroch sfarbenia ako tento druh. U tohto delfína existujú najmenej 3 poddruhy: jeden je rozšírený po celom svete a ďalšie dva vo východnom Pacifiku. Je možné, že v západnom pacifiku existuje aj štvrtý poddruh: trpasličia forma žijúca v plytkých koralových útesoch Thajského zálivu. 
Delfín dlhonosý má 45-65 párov ostrých zubov v spodnej aj hornej čeľusti. Je to štíhly, ale svalnatý delfín s dlhým a tenkým zobcom, vysokou, kosákovito alebo trojuholníkovito tvarovanou chrbtovou plutvou a končistými prsnými plutvami a chvostovou plutvou. Má čierne alebo tmavosivé sfarbenie s bledou až bielou spodnou stranou a čiernymi okrajmi zobca a očí (Je to veľmi premenlivý znak). Ponára sa hlboko, jeho korisťou sú ryby a hlavonožce stredných hĺbok.
Tento delfín vytvára početné húfy, zložené zo stoviek až tisícok jedincov. Tieto skupiny sa často spájajú aj s inými
Guatraché

Guatraché môže byť:
Reginald Arvizu

Reginald Quincy "Fieldy" Arvizu (* 2. november 1969, Bakersfield, Kalifornia, USA) je basgitarista skupiny Korn.
Balch (provincia)

Balch (po perzsky: بلخ) je jedna z provincií v Afganistane. Leží na severe krajiny. Hlavné mesto provincie je Mazár-e Šaríf. Oblasť patrí k najstaršiemu sídlu centrálnej Ázie a je kolískou iránskej civilizácie. V antike bola známa pod názvom Zariaspa (gréckym písmom: Ζαρίασπα), neskôr Baktra (gréckym písmom: Βακτρα). V oblasti sa stretávala Hodvábna cesta s inou obchodnou cestou.
Hucal (department)

Hucal je jeden z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Opatová

Opatová môže byť:
Lihuel Calel (department)

Lihuel Calel je jeden z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Limay Mahuida (department)

Limay Mahuida je jeden z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Limay Mahuida

Limay Mahuida môže byť:
Bámján (provincia)

Bámján alebo Bámíán alebo Bamján (-po paštsky) alebo Bámiján (po dárijsky) je jedna z provincií v Afganistane. Leží v strede krajiny. Jej hlavné mesto je Bámján. Bámján kultúrne hlavné mesto hazarskej etnickej skupiny, ktorá prevláda v oblasti. 
V antike bol centrálny Afganistan strategicky výhodne miesto, blízko bola hodvábna cesta na obchodovanie medzi Rímskou ríšou, Čínou a Indiou. Darilo sa tu gréckemu, perzskému a budhistickému umeniu, ktoré tu vytvorilo jedinečný sloh, grécko-budhistické umenie.
Violončelový koncert č. 1 (Saint-Saëns)

Violončelový koncert č. 1 a mol, Op. 33 je dielo francúzskeho skladateľa Camille Saint-Saënsa. Patrí do základného repertoáru ako jeden z piatich najhrávanejších violončelových koncertov.
Tento koncert sa rodil ťažko, a skladateľ si po jeho dokončení zaumienil, že už viac žiadny violončelový koncert nezkomponuje. Nakoniec však predsa len zložil "Violončelový koncert č. 2", ktorý ale zaostáva sa svojím predchodcom. Dielo malo premiéru v roku 1873 na parížskom konzervatóriu. To vypovedá o vysokom uznaní hudobných veličín tej doby pre Saint-Saënsa, konzervatórium totiž predstavovalo ostrov konzervativizmu, na ktorom sa hrali len diela uznávaných a prevažne už mŕtvych majstrov. Pri komponovaní sa skladateľ inšpiroval najmä "Violončelovým koncertom a mol" Roberta Schumanna a symfonickými básňami Franza Liszta, ktoré krátko predtým dirigoval. Z nich si osvojil hlavne použitie kontrastov a tématickú transformáciu. Napriek tomu, že Saint-Saëns považoval violončelo za nástroj príliš "obmedzujúci", podarilo sa mu vytvoriť skvelý sólový part. Mnohí skladatelia, ako napríklad Šostakovič,ktorý taktiež zkomponoval violončelové koncerty, považovali Saint-Saënsov koncert za najlepšie dielo svojho druhu. 
Koncert je, rovnako ako ten Schumannov, jednovetý, hraná "attaca". Tvorí ho teda jeden celok hraný bez prestávky. Tak ako u ďalších podobných diel sa ale skladá z troch častí, líšiacich sa označením tempa. V tomto prípade sú to: 
"Allegro non troppo-Allegretto con moto- Allegro" 
Typická dĺžka skladby je priližne 21 minút.
Koncert sa začína priamo, po krátkom vstupnom akorde orchestra ihneď violončelo predvedie hlavnú tému vystavanú na triolách. Tému potom zopakuje orchester, ktorý ňou podfarbuje meditatívnu hru sólového nástroja, ktorý ďalej tému rozvíja. Dochádza k oživeniu tempa, v ktorom počujeme violončelové dvojhmaty. Následne violončelo znovu zahrá triolovú melódiu, tentokrát ale v F dur. Témy sú ďalej rozvinuté. Celok končí pokojne. Druhú časť, "Allegreto con moto", otvára orchester svojím jemným menuetom. Melódiu ďalej zopakuje sólové violončelo. Tú od neho prevezme znovu orchester, ktorý violončelo dopľňa kontramelódiami. Nasleduje náročná kadencia sólistu. Fragmenty menuetovej témy sa ďalej znovu objavujú v různych tóninách a koncert smeruje k poslednej časti "Allegro". Koncert má cyklickú fromu, tretia časť je teda založená na rovnakej téme ako prvá. Opäť zaznie triolová melódia, tentokrát v opačnom garde - najskôr v podaní orchestra a následne violončela. V priebehu poslednej časti sa striedajú dramatické a fantazijné pasáže. Dielo je zakončené triumfálnou kódou v A dur.
Bisexualita

Bisexualita alebo bisexuálnosť (bi = dvojitý, sexus = pohlavie) je typ sexuálnej orientácie jedinca (nazývaného bisexuál) k jedincom oboch pohlaví. Pojem označuje nevyhranenú pohlavnú orientáciu medzi heterosexualitou a homosexualitou. Oficiálne sa počet bisexuálne orientovaných ľudí odhaduje na 10 %.
Orientácia môže byť smerovaná k cis aj trans ľuďom.
Podľa výskumov známeho rakúskeho psychiatra Sigmunda Freuda ešte z roku 1905 má ľudská sexualita bisexuálny základ. Vychádzal z poznania, že v ženskom hormonálnom obraze síce dominujú hlavne ženské pohlavné hormóny (estrogén), ale nájdeme aj mužské (testosterón). V mužskom, naopak, hlavne mužské, ale aj ženské. Za ich reguláciu zodpovedá hypofýza. Na tento poznatok po niekoľkých desaťročiach nadviazal americký odborník Alfred Kinsey, ktorý zo vzorky 6 000 žien a 5 000 mužov všetkých vekových kategórií z rôznych kultúrnych a sociálnych vrstiev vytvoril sedemstupňovú škálu (prvým stupňom je nula a najvyšším číslo 6). Jednoznačná heterosexuálna orientácia dotyčného človeka reprezentovala 0 a číslo 6 výlučne homosexuálnu orientáciu. V pásme 2 - 4 sa teda nachádza bisexualita. Približne 13 % mužov uviedlo, že za posledné 3 roky boli prevažne homosexuálne orientovaní. Keďže sa všeobecne odhaduje, že homosexuálnym životom žije približne do 4 % ľudí, je výsledný odhad počtu bisexuálov približne 10 %.
„Negatívne a škodlivé postoje a predsudky“ voči bisexuálnym ľuďom sa označujú ako bifóbia, prípadne širším výrazom homofóbia.
Všeobecná charakteristika.
Bisexualita je sexuálna orientácia, za priaznivých okolností, sprevádzaná schopnosťou vytvárať plnohodnotný citový vzťah s osobou alebo osobami opačného alebo toho istého pohlavia. Bisexuálni jedinci môžu mať teda telesnú aj citovú náklonnosť k osobám oboch pohlaví.
Arado Ar 232

Arado Ar 232 "Tausendfüßler" (nemecky: „"Stonožka"“) bolo nemecké dopravné lietadlo používané cez druhú svetovú vojnu. Bolo prvým skutočne moderným transportným lietadlom, ktoré Nemci cez vojnu použili. 
Vznik vývoj.
Model Ar 232 bol vyvíjaný pre akciu Zeppelin, čo boli výsadky nemeckých diverzantov na sovietskom území. Cieľom akcie Zeppelin mala byť likvidácia dôležitých sovietskych veliteľov a Stalina.
Vyrábaný bol iba v malej sérii firmou Arado. Dizajn lietadla obsahuje veľké množstvo konštrukčných prvkov, ktoré možno považovať za štandardné aj u dnešných moderných transportných lietadlách, vrátane nízkopoloženého krabicovitého trupu, zadnej sklápacej rampy a vysoko umiestnenej chvostovej časti, čo umožňovalo jednoduchý prístup do nákladného priestoru. Ďalším vylepšením bol húsenicový podvozok, ktorý mal umožniť pristáť aj horšom teréne teréne. Aj keď sa Luftwaffe aspoň čiastočne pokúšala nahradzovať park zastaraných dopravných Junkersov Ju 52/ ale vzhľadom k vyťaženiu nemeckého priemyslu mali transportné lietadlá nízku prioritu, a tak si Luftwaffe objednala iba malé množstvo Ar 232.
Marcové zákony

Marcové zákony (iné názvy: bratislavská marcová ústava, marcové konštitučné zákony, ) bolo 31 zákonných článkov, ktoré prijal uhorský snem na svojom zasadnutí v Bratislave 15. marca 1848 na začiatku maďarskej revolúcie v roku 1848, a ktoré vstúpili do platnosti 11. apríla 1848 podpisom cisára Ferdinanda V. v bratislavskom Primaciálnom paláci. Zákony ukončili metternichovský absolutizmus a modifikovali systém uhorského feudálneho obyčajového práva pred tým definovaného vo Verbőciho Tripartite. Zákony tak boli významným míľnikom v procese defeudalizácie Uhorska, hoci feudalizmus neodstránili dôsledne. Obsahovali občianske, politické práva, rovnosť pred zákonom, ako aj úpravu štátoprávneho postavenia Uhorska. Naopak neposkytovali žiadané riešenia požadované nemaďarskými národmi. Z hľadiska uhorských štátno-právnych dejín boli významné pre odmietnutie absolutistických a centralizačných snáh Viedne, zaviedli obmedzenie moci panovníka a parlamentarizmus. Z hľadiska ústavnoprávneho nešlo formálne o celistvú ústavu, ale o súbor noriem, ktoré obsahovo tvorili materiálnu ústavu. Zákony boli významným dokumentom predchádzajúcim uhorskej revolúcii.
Hlavné body ústavy.
Hlavné body spomenuté v týchto zákonoch boli:
Zákony nezaručovali práva žiadnym iným uhorským národom okrem maďarského, hoci Nemaďari v tom čase tvorili okolo 60% obyvateľstva. V marxistickom ponímaní ukončili v Uhorsku feudalizmus a začali obdobie kapitalizmu.
Kontext.
Už od novembra roku 1847 prebiehal v Bratislave uhorský snem. Hlavnou požiadavkou bolo zrušenie poddanstva. Väčšina šľachty neprejavovala záujem o radikálnejšie reformy. 13. marca 1848 vypukla revolúcia vo Viedni. (11. marca boli sformulované požiadavky českých národovcov.) Cisár Ferdinand V. zo strachu okamžite odvolal knieža Metternicha (pozri Metternichov absolutizmus) z funkcie a prisľúbil ústavu. Správy o revolúcii vo Viedni a radikalizácii v Pešti vyústili do prijatia tzv. "marcových zákonov". Ich navrhovateľom bol Ľudovít Košút.
Následky.
So zákonmi bola nespokojná tak Viedeň, ako aj nemaďarské národnosti, ako aj osoby, na ktoré sa zrušenie poddanstva či nové volebné právo nevzťahovalo. Dôsledkom bola:
Bilbord

Bilbord (iné názvy: veľkoplošná reklamná tabuľa, zriedkavo bilbórd; po anglicky "billboard" &lt; "billing board"= návestná plocha, plagátovacia stena) je reklamný pútač v podobe veľkej zvislej plochy či plochej steny. 
Najčastejšie sa vyskytuje na frekventovaných miestach alebo pri rušných cestách. Bilbord oslovuje okoloidúcich chodcov a vodičov. Na veľkej ploche prezentuje slovne jednoduché slogany spolu s výrazným obrazovým sprievodom, pretože na uvedomenie si ich obsahu má prechádzajúci vodič len pár sekúnd.
Dejiny.
Prvýkrát sa tento spôsob reklamy stal populárny v Spojených štátoch v roku 1920. Od roku 1925 do roku 1963 bola za jednu z najprominentnejších bilbordových reklamných agentúr považovaná firma "Burma-Shave". Bilbordy sa využívali na reklamu tabakových výrobkov, ktorých propagácia sa v roku 1997 stala nezákonná.
Systema naturae

Systema naturae (lat., doslova "Sústava prírody"), celým menom Systema naturae per regna tria naturae, secundum classes, ordines, genera, species, cum characteribus, differentiis, synonymis, locis, je dielo Carola Linného, ktoré dalo základ pre celú budúcu systematiku „živého sveta“. Dielo vošlo do histórie vedy ako prvá systematická práca na svete, ktorá svojho autora nesmierne preslávila už vo vtedajších vedeckých kruhoch.
Práca mala viacero vydaní (prvé v 1735), ale pre súčasnú systematiku má význam hlavne desiate vydanie tejto práce z roku 1758 (napr. v oblasti hmyzu v ňom Linné opísal 1 929 druhov hmyzu; v dvanástom vydaní tohoto diela už bolo opísaných 2 764 druhov hmyzu). Hoci táto práca mala istotne veľa slabých miest, predsa ňou autor spravil obrovský kus práce, lebo zaviedol do prírodovedy systém a poriadok. Táto práca znamenala prevrat vo vtedajšej vede, pričom dala podnet pre ďalší rozvoj prírodných vied.
Admirál Ackbar

Admirál Ackbar je fiktívna postava zo sveta Hviezdnych vojen. Jeden z vodcov rebelov z Hviezdnych vojen. Jeho vlajkovou loďou je „Home one“ ide o modifikovanú loď triedy Mon Calamari Cruiser, ktorej tvar je užší. Táto loď bola zmontovaná na admirálovej rodnej planéte Mon Calamari, neskôr sa stala hlavným centrom velenia síl rebelov presnejšie po útoku Impéria na Hoth oproti základni má Home one výhodu pohyblivosti a možného presunu po galaxii. Táto loď je tiež známa svojou vlastnosťou, za pomoci ktorej je posádka schopná koncentrovať palebnú silu na jeden bod a to aj z ostatných lodí flotily, čím sa dosiahne vysoký palebný účinok na rýchle zničenie cieľa. Admirál velil útoku na Hviezdu smrti 2. Je zabitý v epizóde VIII na hlavnej lodi odboja ktorej prednú kabínu zničili stíhačky TIE prvého rádu.
Ján Zlocha

Ján Zlocha môže byť:
Hronček

Hronček môže byť:
Snofru

Snofru alebo Snofrev alebo po grécky Soris bol zakladateľ 4. dynastie starovekého Egypta. Vládol približne v rokoch 26142579 pred Kr. podľa Beckeratha alebo 26132589 pred Kr. podľa Shawa.
Život.
Snofru bol manželom Hetepheres, o ktorej sa predpokladá, že bola dcérou jeho predchodcu Huneja (Chuneja).
Zdá sa, že jeho svokor mohol byť zároveň aj jeho otcom, pričom Snofru mohol byť synom Hunejovej vedľajšej manželky a Hetepheres dcérou Veľkej kráľovskej manželky. Práve manželstvo umožnilo Snofruovi získať trón. Bol pravdepodobne otcom faraóna Chufua.
Snofru dal postaviť viacero pyramíd. Celkovo použil väčší objem kameňa ako ktorýkoľvek iný faraón. V prvom rade dokončil Hunejovu pyramídu v Meidúme a premenil ju zo stupňovitej pyramídu na klasickú pyramídu. Na tom istom mieste potom dal vybudovať aj pyramídu pre seba. Neskôr dal vystavať ešte slávnu Lomenú pyramídu v Dahšúre a Červenú pyramídu na tom istom mieste. Je možné, že aj menšia pyramída v Seile neďaleko Mejdúmu bola postavená na jeho príkaz.
Na Palermskej doske sa nám zachovali záznamy z niekoľkých rokov jeho vlády. Vieme tak, že Snofrev viedol vojenskú výpravu na Sinaj, aby bránil egyptské záujmy v tyrkysových lomoch, a výpravy do Núbie a Líbye. V nápise na doske sa uvádza, že faraón vyslal 40 lodí, aby priviezli cédrové drevo z Libanonu. Snofru začal aj s výstavbou lodí, časť ktorých použil pri obchode s inými krajinami a časť pri svojich vojenských ťaženiach.
Vo Westcarovom papyruse pochádzajúcom z obdobia Strednej ríše máme zachytený príbeh z obdobia Snofruovej vlády. Záznam opisuje kráľovský život počas 4. dynastie a opisuje Snofrua ako veľkomyselného človeka, ktorý je schopný pristupovať aj k poddaným ako k seberovným. Neskoršia tradícia považovala Snofrua za spravodlivého, dobrého vládcu.
Kojšovská hoľa

Kojšovská hoľa môže byť:
Kojšovská hoľa (geomorfologický podcelok)

Kojšovská hoľa je geomorfologický podcelok Volovských vrchov. Najvyšší bod podcelku je rovnomenný vrch, dosahujúci výšku .
Polohopis.
Vymedzenie.
Zaberá východnú časť pohoria, od Štóskeho sedla () po Košice. Podcelok je ohraničený údoliami Hnilca, Hornádu a Belej na severe, Smolníka na západe a Bodvy na juhu. Z podcelkov Volovských vrchov susedí na juhovýchode s Holičkou, na juhozápade s Pipitkou, na severozápade so Zlatým stolom a na severe s Hnileckými vrchmi. Severovýchodnú hranicu tvoria podcelky Čiernej hory, od severu na juh Bujanovské vrchy, Pokryvy a Hornádske predhorie a južne sa rozprestiera Medzevská pahorkatina, ktorá je súčasťou Košickej kotliny.
Jedinou časťou podcelku je Hámorská brázda.
Osídlenie.
Vnútri územia ležia obce Kojšov, Opátka a Zlatá Idka.
Pipitka

Pipitka môže byť:
Pipitka (vrch)

Pipitka () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Úhorná, približne východne od Rožňavy. Je najvyšším vrcholom rovnomenného podcelku.
Poloha.
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pipitka. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Drnava, čiastočne aj Úhorná a Smolník. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Úhorná, severovýchodne leží Smolník, východne Štós, južne Lúčka, Kováčová a Drnava a západne Krásnohorské Podhradie a Pača.
Opis.
Pipitka leží v hrebeni, vedúcom od vrchu Zlatý stôl južným smerom cez Úhornianske sedlo a pokračujúcim juhovýchodne k vrchu Osadník (). Severne sa nachádzajú Biele skaly (), Hekerová () a Veľký Vtáčí vrch (), východne Tupý vrch (), Orlia studňa (), Osadník (), Hajdúchov vrch () a Matesova skala (), južne Gobič (), Tekvičník () a Drieňovec () a západne Čipkov vrch (), Malá Pipitka () a Panský vrch (). Voda zo severných a východných častí odteká riečkou Smolník do Hnilca, južné časti hrebeňa odvodňujú prítoky Čremošnej do rieky Slaná. Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no severne vedie traverzom Cesta hrdinov SNP. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý riedky porast, ktorý umožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Tatry, Slanské vrchy, Slovenský kras, Revúcku vrchovinu, Stolické vrchy a Nízke Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no blízkym traverzom prechádza Cesta hrdinov SNP.
Opátka (rozlišovacia stránka)

Opátka môže byť:
Zlatý stôl

Zlatý stôl môže byť:
Zlatý stôl (vrch)

Zlatý stôl () je najvyšší vrch pohoria Volovské vrchy, krajinného celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Stará Voda, približne severovýchodne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, v okrese Gelnica a zasahuje na katastrálne územie obce Švedlár a Smolník. Najbližším sídlom je severne situovaná Stará Voda a Švedlár, západne leží Henclová, južne Úhorná, juhovýchodne Smolník a východne Smolnícka Huta.
Opis.
Zlatý stôl je súčasťou rázsochy, vedúcej severným smerom z masívu Bielych skál () v hlavnom hrebeni. Západne sa nachádza Starovodská dolina, východne je dolina Bystrého potoka.
Severne sa nachádza vrch Veľké sedlo (), Bukovec () a Grenier (), východne Drahov (), Kobyliar () a Veľký Vtáčí vrch (), južne Malá Hekerová (), Malý Suchý vrch (), Hekerová (), Jamina () a Okrúhly chrbát () a západne Ramzová (), Žobrácka poľana (), Suchý vrch () a Hoľa (). Oblasť je súčasťou povodia rieky Hnilec, kde vodu zo západných a severných častí odvádza potok Stará voda a z juhovýchodných svahov Bystrý potok. Vrcholom vedie značený turistický chodník. 
Podľa ľudovej povesti obedoval na vrchole pri svojich potulkách krajom kráľ Matej Korvín, odtiaľ pochádza miestny názov vrchu – "Kráľov stôl".
Výhľady.
Masív Zlatého stola je z veľkej časti odlesnený, zväčša v dôsledku vetrových kalamít a ťažby dreva. Vďaka značnej nadmorskej výške tak ponúka výhľad na mnohé vrchy Volovských vrchov, no vidieť tiež Slanské vrchy, Čiernu horu, Branisko, Levočské vrchy, Vysoké Tatry, východnú časť Nízkych Tatier s Kráľovou hoľou a Stolické vrchy.
Holička

Holička môže byť:
Loventué (department)

Loventué je jeden z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Puelén (department)

Puelén je jeden z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Obyvateľstvo.
Podľa odhadu INDEC v roku 2005 bolo v departmrmte 8 024 obyvyteľov.
Quemú Quemú (department)

Quemú Quemú je jeden z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Rancul (department)

Rancul je jeden z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Rancul

Rancul môže byť:
Realicó (department)

Realicó je jeden z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Obyvateľstvo.
Podľa odhadu INDEC žilo v roku 2005 v departmente 16 299 obyvateľov.
Realicó

Realicó môže byť:
Trenel (department)

Trenel je jeden z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Trenel

Trenel môže byť:
Utracán (department)

Utracán je jeden z 22 departmentov argentínskej provincie La Pampa.
Bottlingerov diagram

Bottlingerov diagram je grafické znázornenie vzťahu medzi zložkami relatívnych rýchlostí hviezd vzhľadom na miestny štandard pokoja v smere galaktickej rotácie a v smere anticentra Galaxie na jednej strane a medzi excentricitou a apogalaktickou vzdialenosťou dráh týchto hviezd v Galaxii na strane druhej. Excentricity a apogalaktické vzdialenosti dráh sú na diagrame vyznačené čiarami konštantnej excentricity a konštantnej apogalaktickej vzdialenosti pre dané gravitačné pole Galaxie. Zostrojil ho F. Bottlinger v roku 1932 a dokázal v ňom, že jednotlivé typy hviezd sa zúčastňujú na rotácii Galaxie.
Vance DeVoe Brand

Vance DeVoe Brand (* 9. máj 1931, Longmont) je bývalý americký astronaut. Roku 1975 sa zúčastnil na lete kozmických lodí Apollo-Sojuz, roku 1982 bol veliteľom 5. letu raketoplánu.
Život.
Mladosť a výcvik.
Strednú školu ukončil koncom štyridsiatych rokov, potom sa zapísal na štúdium stavebného inžinierstva na coloradskej univerzite. V roku 1953 štúdium ukončil, oženil sa a nastúpil na vojenskú službu a aj keď po tom nikdy netúžil, bol pridelený k letcom. Po základnom pilotnom výcviku sa zaškolil na reaktívne lietadlá, potom bol prevelený do posádky v Japonsku na celých 15 mesiacov, v čase, keď jeho manželka očakávala narodenie prvého dieťaťa (mali spolu celkom štyri). Ihneď po skončení povinnej vojenskej služby bol prepustený do zálohy a začal zo štúdiom na coloradskej univerzite, odbor letecké inžinierstvo. Štúdium zvládol a v roku 1960 získal diplom. Nastúpil vo firme Lockheed ako palubný technik pri skúškach lietadla P3A Orion a zároveň študoval školu námorných testovacích pilotov. Dokončil si tiež dizertačnú prácu v odbore obchodných vied na štátnej univerzite v Los Angeles. Ako továrensky testovací pilot odišiel do Palmdale v Kalifornii, kde skúšal prototypy lietadiel F-104 pre NSR a Kanadu. 
V roku 1966 sa rozhodol vyskúšať niečo iné a prihlásil sa do tímu kozmonautov. Úspešne prešiel skúškami v NASA a v apríli 1966 ho prijali do tímu. Osem rokov bol medzi náhradníkmi Apolla, avšak starší kozmickí veteráni mali prednosť. Ku koncu programu Apollo už bol v pomocných záložných posádkach (Apollo 8, Apollo 13), tiež bol náhradníkom v programe Skylab (Skylab 3, Skylab 4). Po prvýkrát sa dočkal až v medzinárodnom programe Apollo-Sojuz v roku 1975 (to mal 44 rokov), ktorému predchádzal výcvik aj v Hviezdnom mestečku (ZSSR) vrátane výuky ruštiny. 
Lety do vesmíru.
Prvý let odštartoval z mysu Canaveral v júli 1975. Na palube Apolla letel s Thomasom Staffordom a Donaldom Slaytonom. Na obežnej dráhe sa spojili so Sojuzom 19 (posádka Leonov, Kubasov). Po úspešnej misii pristáli na hladine Tichého oceánu po 217 hodinách letu. 
Po skončení tohto letu zostal v tíme a začal sa zacvičovať na lety raketoplánov ako ich veliteľ. Po siedmich rokoch letel s raketoplánom Columbia na misii STS-5. Na palube s ním leteli ešte traja kozmonauti: Robert Overmeyer, Joseph Allen a William Lenoir.
Počas letu vypustili niekoľko družíc, pristáli na základni Edwards AFB.
Tretí let uskutočnil s raketoplánom Challenger, misia STS-41-B v roku 1984, desiaty let raketoplánov USA. Na palube boli s ním Robert Gibson, Bruce McCandless, Ronald McNair a Robert Steward. Obidve vypustené družice sa na stanovené obežné dráhy nedostali a tak let nepatril k úspešným. 
Po štvrtýkrát a naposledy letel na Columbii. Bol to 38 let raketoplánu, deväťdenná misia pod označením STS 35, v sedemčlennej posádke boli s ním kozmonauti Guy Garndner, Jeffrey Hoffman, John Lounge, Robert Parker, Samuel Durrance a Ronald Parise.
Celkovo vo vesmíre strávil 31 dní.