burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jakub Krejčík

Jakub Krejčík (* 25. jún 1991, Praha) je profesionálny český hokejista, hrajúci v ruskej KHL za klub HC Lev Praha.
Kariéra.
S hokejom začal v klube HC Slavia Praha a až do dorastu striedal posty útočníka a obrancu. Nakoniec zvolil defenzívu.
V sezóne 2010/2011 nastúpil v "A" tíme Slavie ako devätnásťročný na 28 zápasov, v ktorých zaznamenal 8 kanadských bodov (2 góly, 6 asistencií). V nasledujúcej sezóne sa tak stal stabilným hráčom základného kádra, nastúpil v 51 zápasoch základnej časti (4+7) a v 12 zápasoch play-off (0+2).
Ročník 2012/2013 začal v drese Slavie, ale už začiatkom októbra podpísal dvojročnú zmluvu s účastníkom KHL klubom HC Lev Praha.
Nitriansky hrad

Nitriansky hrad je zachovalý hradný komplex v Nitre. Nachádza sa na hradnom vrchu v centre mesta vo výške , a vytvára výraznú dominantu mesta pod južnými výbežkami pohoria Tribeč. Pôvodne zaberal celú oblasť hradného kopca aj horného mesta, asi osem a pol hektára. Dominantou hradného areálu je Katedrála svätého Emeráma, biskupský palác a mohutné opevnenie s vystupujúcimi bastiónmi. Dnes na hrade sídli biskupský úrad.
Dejiny.
Hradný vrch bol svedkom najstarších slovanských dejín, keď sa tu koncom 8. storočia začalo formovať Nitrianske kniežatstvo. Výhodná poloha lokality, z troch strán chránenej riekou Nitrou, sa stala vhodným miestom na vybudovanie opevneného hradiska. Práve tu s veľkou pravdepodobnosťou stál Pribinov kostol, spojený s najstaršou písomnou zmienkou o meste, no i celom kniežatstve. 
Po začlenení Nitrianskeho kniežatstva do Veľkej Moravy sa mesto stalo sídelným centrom kniežaťa, ktorý hradisko ďalej rozširoval a opevňoval. Potvrdené písomné správy o hradisku pochádzajú z roku 871 a záznamy v Maurovej kronike z polovice 11. storočia už spomínajú baziliku svätého Emeráma, ktorá dodnes tvorí súčasť hradného komplexu. Ten sa z hradiska vyvinul pravdepodobne v čase formovania Uhorského kráľovstva, keď bola Nitra dôležitým správnym centrom rovnomenného kniežatstva. Počas pustošivého vpádu Mongolov v roku 1241 stál na hradnom vrchu už opevnený hrad, ktorý odolal nájazdom útočníkov. K výraznému poškodeniu však došlo pri požiari počas obliehania hradu Přemyslom Otakarom II. v roku 1271, po ktorom bola nevyhnutná obnova kostola i opevnenia.
Hrad sa stal stredom záujmu panovníkov ako Matúš Čák Trenčiansky, Žigmund Luxemburský alebo Matej Korvín, ktorého vojsko hrad v roku 1465 spustošilo. Opevnenie bolo opäť zosilnené počas tureckých nájazdov na územie južného Slovenska v 16. storočí, keď bol vybudovaný aj renesančný hradný palác a nová vnútorná hradná brána. Napriek dobrému obrannému systému sa v roku 1663 na krátky čas Turkom podarilo hrad ovládnuť a následne sa pristúpilo k prebudovaniu celého obranného systému. Na začiatku 18. storočia bol prestavaný aj tzv. horný kostol a pribudol biskupský palác. 
Súčasný stav.
Množstvo úprav, opevňovacích a rekonštrukčných prác počas stáročí úplne zmenili pôvodný vzhľad hradu. Najbližšie k pôvodnému vzhľadu má len bazilika svätého Emeráma z prvej polovice 13. storočia, časť hradného múru a horný gotický kostol z prvej polovice 14. storočia a vnútorná hradná brána zo 16. storočia. Takmer pôvodný vzhľad majú len zachovalé stavby z konca 17. a z 18. storočia.
Rotunda svätého Juraja

Rotunda svätého Juraja môže byť:
Haiming

Haiming môže byť:
Kostolík svätého Juraja

Kostolík svätého Juraja môže byť:
Jurko

Jurko môže byť:
Ďurko

Ďurko môže byť:
Iránci

Pojem Iránci nezávisle na etnickom pôvode označuje obyvateľov Iránu bez ohľadu na etnickú príslušnosť. Najpočetnejšími národnosťami Iránu sú Peržania (61 %), Azerbajdžanci (16 %), Kurdi (10 %).
Zliechovská hornatina

Zliechovská hornatina je geomorfologický podcelok Strážovských vrchov. Budovaný je horninami krížňanského príkrovu, pričom ide najmä o slieňovce a pieskovce.
Vymedzenie.
Nachádza sa v centrálnej, najvyššej časti pohoria a obklopujú ju tieto podcelky: na severe Podmanínska pahorkatina (podcelok Považského podolia), Súľovské skaly (podcelok Súľovských vrchov), Domanižská a Rajecká kotlina (podcelky Žilinskej kotliny) a Lúčanská Fatra (podcelok Malej Fatry), na východe Prievidzská kotlina (podcelok Hornonitrianskej kotliny) a Malá Magura. Na juhu nadväzuje Rudnianska kotlina (podcelok Hornonitrianskej kotliny), Nitrické vrchy a Nitrianska pahorkatina (podcelok Podunajskej pahorkatiny) a na západe Strážovské vrchy pokračujú Trenčianskou vrchovinou.
Geomorfologické členenie.
Podcelok sa delí na 10 častí:
Ochrana prírody.
Územie je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Strážovské vrchy a Chráneného vtáčieho územia. Z viacerých chránených území možno spomenúť NPR Strážov a Vápeč, prírodnú rezerváciu Žihľavník a Žrebíky a prírodnú pamiatku Prielom Nitrice a Stará Bebrava.
Turizmus.
Centrálna časť Strážovských vrchov s bralnatými lokalitami a sieťou turistických trás je obľúbeným cieľom stredne náročných túr. Oblasť Zliechovskej hornatiny je vyhľadávaná najmä kvôli prírodným krásam viacerých chránených území, historickým i kultúrnym pamiatkám a folklóru. Územím prechádza červeno značená Cesta hrdinov SNP (Trenčianske Teplice – Strážov – Fačkovské sedlo), v trase ktorej vedie Medzinárodná diaľková turistická trasa E8 i Medzinárodná Mariánska turistická trasa.
Trenčianska vrchovina

Trenčianska vrchovina je geomorfologický podcelok Strážovských vrchov. Najvyšším bodom je vrch Hoľazne ().
Vymedzenie.
Podcelok zaberá západnú časť Strážovských vrchov, približne od Beluše po Jastrabské sedlo pri Trenčíne. Na severe susedí s Podmanínskou pahorkatinou, severozápadným smerom leží Ilavská a západným Trenčianska kotlina, všetko podcelky Považského podolia. Jastrabské sedlo na juhu oddeľuje Považský Inovec a jeho podcelok Vysoký Inovec, o niečo východnejšie krajina prechádza do Nitrianskej pahorkatiny, ktorá je podcelkom Podunajskej pahorkatiny. Východným smerom pokračujú Strážovské vrchy podcelkom Zliechovská hornatina.
Ochrana prírody.
Východný okraj vrchoviny je súčasťou CHKO Strážovské vrchy, z maloplošných chránených území sa tu nachádza prírodná rezervácia Bindárka, Omšenská Baba, Ostrý vrch a Trubárka, prírodná pamiatka Jaskyňa pod Jeleňom, Machnáč a Mitická slatina.
Turizmus.
Nevysoká a pomerne ľahko prístupná časť Strážovských vrchov je často cieľom menej náročných vychádzok a najmä v okolí miest je vnímaná ako lesopark. Turistických chodníkov je najviac v okolí Trenčína a Trenčianskych Teplíc, v iných častiach trasy smerujú k dominantám s možnosťou výhľadov (Ostrý vrch, Omšenská Baba, Vlčinec, Sokol a i.), či do vyšších častí pohoria. Z turisticky atraktívnych lokalít sú vyhľadávané kúpeľný areál v Trenčianskych Tepliciach i hrady v Trenčíne či Košeci.
Dunajská panva

Dunajská panva môže byť:
Stredoslovenský futbalový zväz

Stredoslovenský futbalový zväz je slovenský regionálny futbalový zväz, ktorý riadi súťaže v Banskobystrickom a Žilinskom kraji. Najvyššia dorastenecká súťaž v SsFZ je II. liga, ktorá sa delí na mladší a starší dorast. 
Zdroje.
Rozpis súťaží SsFZ
Majstrovstvá Európy 1. divízie v ragby mužov 2012/14

Majstrovstvá Európy 1. divízie v ragby mužov 2012/14 boli 44. Majstrovstvá Európy v ragby mužov, ktoré riadi Európska ragbyová asociácia (FIRA-AER). Konali sa od 6. októbra 2010júna 2014 za účasti 12 tímov, rozdelených do dvoch výkonnostných divízií. 
Táto edícia ME tiež slúžila ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta 2015.
Júda

Júda alebo menej často Juda môže byť:
Júda môže byť aj priezvisko
Juda môže byť aj:
Chrám svätého veľkomučeníka Juraja

Chrám svätého veľkomučeníka Juraja môže byť:
na Slovensku:
v Bulharsku:
Adriana Kučerová

Adriana Kučerová (* 24. máj 1976, Lučenec) je slovenská operná speváčka, sopranistka.
Kariéra.
Vyštudovala Vysokú školu múzických umení v Bratislave a "Conservatoire national supérieur de musique et de danse de Lyon" vo Francúzsku. Absolvovala viaceré medzinárodné súťaže a je laureátkou napríklad European Music Prize for Youth v Hamburgu (2001) či Internationale Sommer Akademie Prag-Wien-Budapest (2002). K najvýznamnejším oceneniam patrí absolútne víťazstvo a štyri ďalšie ocenenia na prestížnej medzinárodnej súťaži Hanns Gabor Belvedere vo Viedni v roku 2005. 
Napriek svojmu nízkemu veku Adriana vystupovala na mnohých medzinárodne uznávaných miestach, ako napríklad: Munich State Opera, Glyndebourne Festival &amp; Touring Opera, Dallas Opera, Teatro Carlo Felice Genova, Theater an der Wien, Santa Cecilia v Ríme, Berlin State Opera, Opera de Bastille v Paríži, Teatro alla Scala, Salzburg Mozart Wochen, Houston Grand Opera, Maggio Musicale Fiorentino, Salzburg Festival, Ravenna Festival a spolupracovala s dirigentmi, ako sú Daniel Barenboim a Vladimir Jurowski.
Pandión (syn Finea)

Pandión alebo Pandíón (starogr. "Πανδίων" – "Pandión"/iný prepis "Pandíón", ) je v gréckej mytológii syn tráckeho kráľa Finea a Kleopatry, dcéry boha severného vetra Borea.
Kleopatra svojmu manželovi Fineovi porodila dvoch synov Pandióna a Pléxippa. Fineus ju však neskôr opustil, znova sa oženil a na naliehanie druhej manželky Idaie (alebo Eidothey) svojich synov zavrel do podzemného väzenia(podľa inej verzie ich dokonca oslepil a zakopal za živa do zeme). 
Podľa iných antických zdrojov po uvrhnutí detí do tmavého žalára potrestali Finea bohovia neuhasiteľným hladom. Keď si sadol za stôl, prileteli hrozné Harpye, napoly ženy, napoly vtáky, jedlo mu zožrali a čo zostalo znečistili svojimi výkalmi. Fineus bol nakoniec už len kosť a koža. Na svojej ceste za zlatým rúnom sa však onedlho v Trákii zastavili Argonauti, ktorí mali vo svojej posádke aj okrídlených Kleopatriných bratov Kalaida a Zéta a tí mu pomohli. Najprv oslobodili jeho deti a následne zahnali Harpye do nenávratna.
Charles Sealsfield

Charles Sealsfield, vlastným menom Karl Anton Postl, (* 3. marec 1793, Popice – † 26. máj 1864, Solothurn, Švajčiarsko) bol rakúsko-americký spisovateľ. Študoval v Prahe teológiu, medzi inými u Bernarda Bolzana.
Katarína van Hemessen

Katarína van Hemessen (* 1527/1528, Antverpy – † po 1583) bola flámska renesančná maliarka, ktorá pracovala v Antverpách. Okrem portrétov maľovala aj náboženské obrazy. 
Jej otec bol maliar Ján Sanders van Hemessen (* cca. 1500 – † cca. 1566), ktorý bol pravdepodobne aj jej učiteľ. Je považovaná za prvú flámsku maliarku s podpísanými a datovanými obrazmi. Najviac známa je pre svoj autoportrét namaľovaný v Bazileji. Na obraze je uvedený rok 1548 a jej vek - 20 rokov.
V roku 1554 sa vydala za organistu Chretiana de Morien.
Veľký náčelník Tokeah

Veľký náčelník Tokeah (orig. "Tokeah or the White Rose") je kniha amerického spisovateľa Charlesa Sealsfielda z roku 1829. Z dnešného pohľadu ide o dobrodružný román z prostredia Divokého západu pre mládež. Na Slovensku vyšiel vo vydavateľstve Mladé letá v roku 1963. Znázornenie indiánov je v knihe až na ich rečový prejav zobrazené príkladne.
Obsah.
Veľký náčelník Tokeah je príbeh o indiánskom kmeni Oconeeov, ktorý sa kvôli pribúdajúcemu osídľovaniu území bielym obyvateľstvom sťahuje na doteraz neznáme územia. Náčelník Tokeah zachránil pred iným kmeňom biele dievča; "Biela ruža" u neho vyrástla. Ona nájde zraneného a vyčerpaného britského námorníka menom James Hodge a až do jeho uzdravenia sa o neho stará. James Hodge unikol pred pirátmi, ktorých vodca, Jean Lafitte, má "Bielu ružu" sľúbenú za ženu. Náčelník Tokeah tento sľub zruší, Lafittovi muži ho prepadnú, no on sa ubráni.
Medzitým sa James Hodge vráti k belochom a zadržia ho v Louisiane ako špióna. Biela ruža, ktorá išla s otcom po pozostatky jeho otca, ho spod obvinení dokáže oslobodiť. Vyjde najavo, že je dcérou španielskeho aristokrata. Tokeah odmieta Bielu ružu vrátiť a v súboji ho zastrelia.
Michal Šátek

Michal Šátek (* 29. október 1986, Skalica) je slovenský hokejový útočník.
Klubový hokej.
Jeho extraligové pôsobenie je späté predovšetkým s klubom HK 36 Skalica, kde s hokejom aj začínal.
Adalbert Hamburský

Adalbert Hamburský (* okolo roku 1000 – † 16. marec 1072, Goslar) bol hambursko-brémsky arcibiskup. Túto funkciu zastával od roku 1043. Známy bol najmä podporou misijnej činnosti do okolitých krajín (Fínsko, Island, Grónsko, územia Slovanov). V roku 1060 založil diecézu v Meklenbursku. V Rímskej ríši mal i významný politický vplyv (ako tútor neplnoletého Henricha IV.). V roku 1066 bol opozíciou nakrátko zbavený moci, no o 3 roky neskôr sa opäť vrátil ku kráľovskému dvoru.
Adalbert II. Toskánsky

Adalbert II. Toskánsky (* neznáme – † 19. september 915) bol toskánsky markgróf. Titul získal v roku 884; následne neúspešne súperil s Berengarom I. o taliansku korunu.
Eidothea

Eidothea môže byť:
Lubumbashi

Lubumbashi, známe v minulosti ako "Élisabethville" po francúzsky v skratke "E'ville" alebo "Elisabethstad" po flámsky, je podľa odhadov druhé alebo tretie najväčšie mesto v Konžskej demokratickej republike. Je hlavným mestom provincie Katanga (Shaba, keď sa krajina volala Zair). Mesto je nazývané "hlavné mesto medi".
Idaia

Idaia alebo Ídaia (starogr. "Ἰδαία" – "Idaia"/iný prepis "Ídaia", ) môže byť v gréckej mytológii:
Zoznam skupín hrajúcich thrash metal

Toto je zoznam skupín, ktoré hrali thrash metal počas niektorého obdobia svojej kariéry. Tento zoznam ale obsahuje aj určité skupiny, ktoré patria do prvej vlny black metalu. Tieto kapely v podstate hrali thrash metal, ale s veľkým dôrazom na satanistickú a okultnú tematiku, jednak v textoch, jednak v symbolike.
Podľa About.com:
Metallica, Slayer, Anthrax a Megadeth sú štyri americké kapely, ktorým sa pripisuje, že spopularizovali žáner, čím si vyslúžili titul The Big Four of Thrash („Veľká štvorka thrashu“).
V poslednom období nastáva oživenie thrash metalu, keď sa mnohé staršie kapely ako Megadeth a Metallica na nových albumoch opäť vracajú k svojim thrashovým koreňom.
Bottova ulica (Bytča)

Bottova je ulica v Bytči. Nachádza sa v juhovýchodnej časti mesta a prepája ulice Dukelská a Štúrova.
Štefan Ilešházi

Gróf Štefan XI. Ilešházi (), (* 30. apríl 1762, Bratislava 30. júl 1838, Baden pri Viedni) bol príslušník uhorského magnátskeho rodu Ilešháziovcov (), pôvodom z Eliášoviec (okres Dunajská Streda). Bol posledným mužským príslušníkom rodu, ktorý ním vymrel. Celým menom (ako je uvedene v Matrike narodených): Stephanus Josephus Joannes Antonius Franciscus Baptista gróf Illyéshazy
Jeho otcom bol Ján Baptista Ilešházi (1737 – 1799), trenčiansky a liptovský dedičný župan, matkou Sidónia Baťáňová (). Mal mladšieho brata Antona a tri sestry. Jeho manželkou bola grófka Terézia Barkóciová. Zomrel bez legitímnych potomkov.
Život.
Študoval na gymnáziu v Trnave a potom právo na univerzitách v Egri a Budíne. V roku 1792 bol menovaný za kráľovského komorníka, neskôr aj za tajného radcu (1801) a za kráľovského stolníka (1825). V roku 1797 pôsobil v armáde ako plukovník trenčiansko-liptovskej insurekcie (insurekčného vojska). V roku 1808 bol vyznamenaný rádom Zlatého rúna. Medzi rokmi 1790 – 1825 bol vyslancom na uhorskom sneme. Po smrti svojho otca Jánа Baptistу Ilešháziho prebral funkciu župana Trenčianskej a Liptovskej stolice. Funkcie župana sa formálne vzdal v roku 1822 na protest proti absolutistickej politike habsburského dvora vo Viedni (v odborných príručkách je jeho funkčné obdobie zaznamenané až do roku jeho smrti). 
Zaslúžil sa o rozvoj trenčianskoteplických kúpeľov, kde dal vybudovať štyri nové budovy. Kúpele sprístupnil širokej verejnosti a realizovali sa v nich aj kultúrne podujatia. Na svojom kaštieli v Dubnici nad Váhom dal v roku 1820 pristavať klasicistické krídlo, dal vystaval aj sakrálne stavby v Bánovciach nad Bebravou, Hornom Srní a Košeci. Taktiež finančne podporil výstavbu kostola sv. Štefana Uhorského vo Francovej Lhote na Morave. Keďže sa postupne stále viac zadlžoval, rozpredával nehnuteľný majetok. Ponechal si iba rodové panstvo v Eliášovciach a kaštieľ v Rohovciach, kde strávil zvyšok života.
V roku 1825 pomáhal zakladať Uhorskú akadémiu vied, od roku 1830 bol jej riadiacim členom. V rukopise zostali jeho početné práce právnického a cirkevno-historického charakteru.
Idaia (dcéra Dardana)

Idaia alebo Ídaia (starogr. "Ἰδαία" – "Idaia"/iný prepis "Ídaia", ) je v gréckej mytológii dcéra kráľa Dardana, druhá manželka tráckeho kráľa Finea.
Trácky kráľ Fineus sa najprv oženil s Kleopatrou, dcérou boha severného vetra Borea, ktorá mu porodila dvoch synov Pléxippa a Pandióna. S Kleopatrou sa neskôr rozišiel a oženil sa s rovnako krásnou, ale zlou Idaiou, dcérou dardanského kráľa Dardana. (Podľa Hesioda sa Fineus potom stal otcom dvoch synov Thynia a Mariandyna, ale text neuvádza meno matky) Fineus dostal od bohov dar vešteckého umenia, ktorý však často zneužíval a preto bol potrestaný slepotou.
Druhá manželka nenávidela jeho deti z prvého manželstva a preto ich lživo obvinila, že ony nesú vinu na tom treste. Uveril jej a dal ich uvrhnúť do tmavého žalára. Bohovia ho následne potrestali neutíchajúcim hladom a keď si sadol za stôl prileteli hrozné Harpye, napoly ženy, napoly vtáky, jedlo mu zožrali a čo zostalo znečistili svojimi výkalmi. Fineus bol nakoniec už len kosť a koža. Na svojej ceste za zlatým rúnom sa však onedlho v Trákii zastavili Argonauti, ktorí mali vo svojej posádke aj okrídlených Kleopatriných bratov Kalaida a Zéta a tí sa nad ním zľutovali, keďže podľahol len intrigám svojej ženy, pomohli mu. Najprv oslobodili jeho deti a následne zahnali Harpye do nenávratna.
Zoznam piesní Ivana Horvátha

Toto je zoznam piesní hudobného skladateľa, dirigenta, redaktora a dramaturga Ivana Horvátha.
Zoznam.
pozn.: pieseň - interpret - (autor hudby / autor textu piesne)
Kristiánova legenda

Kristiánova legenda alebo presnejšie Život a umučení svatého Václava a jeho babičky svaté Ludmily (lat. "Vita et passio sancti Vencaslai et sanctae Ludmilae aviae eius") je latinský spis o počiatkoch kresťanstva a o prvých českých svätcoch. Vznikol pravdepodobne pred rokom 994. Patrí k najdôležitejším zdrojom poznania raného českého štátu a k prvým uceleným zmienkam o ňom, aj keď je písaný ešte po latinsky. Považuje sa za obhajobu staroslovienskej kultúry.
Dejiny Kristiánovej legendy.
Najstaršie rukopisy obsahujúce časti Kristiánovej legendy sa datujú do 12. storočia. Celý text legendy sa zachoval až v Dražickom rukopise G 5, ktorý bol spísaný v 40. rokoch štrnásteho storočia. Ostatné zachované texty legendy pochádzajú z manuskriptov datovaných prevažne do rozmedzí 14. – 15. storočia.
Za „znovuobjaviteľa“ Kristiánovej legendy sa považuje Bohuslav Balbín, ktorý ju našiel v roku 1645 v třeboňskom archíve. Bádateľom Josefovi Dobrovskému a Gelasiusovi Dobnerovi však bola svojim rozsiahlym cyrilo-metodským exkurzom podozrivá, preto ju vo výsledku označili za podvrh. Do historickej debaty legendu vrátil až roku 1902 Josef Pekař a odvtedy nekončia učené spory o jej platnosť, hoci v súčasnosti prevažuje názor o platnosti Pekařovej datácie. Nie však absolútne.
Najprepracovanejší názor na osobnosť vlastného autora legendy, onoho mnícha Kristiána, ponúkol Dušan Třeštík v štúdii Přemyslovec Kristián, kde ho dômyselne stotožnil s Kosmovým synom Boleslava I. Strachkvasom. Aj napriek tomu sa však v literatúre pod starším vplyvom objavuje názor, že autor legendy pochádzal z břevnovského kláštora. Napr. v populárnom výbore včasnostredovekých legiend Oldřicha Králíka. Tieto dohady sú však nepodložené a vysoko nepravdepodobné.
Význam Kristánovej legendy.
Ako príslušník vládnucej dynastie (syn Boleslava I. a brat Boleslava II.) Kristián vo svojej legende, ktorá je podľa Dušana Třeštíka zhrnutím doterajšieho literárneho úsilia, sleduje dva ciele: je ním prirodzene oslava svätca zo stredu českého kniežacieho rodu (a možno aj snaha o napravenie otcovej viny). S tým sa však logicky spája ešte jeden aspekt, na ktorý poukázali Dušan Třeštík a David Kalhous: Kristián cca 200 rokov pred Kosmom vlastne formuluje politický program českého štátu, legitimizuje jeho postavenie a výsadnú rolu v strednej Európe a v duchu odkazov na dedičstvo Veľkej Moravy najskôr pripravoval cestu Slavníkovce Vojtěcha (svojho príbuzného) k arcibiskupskej dôstojnosti. Kristiánova legenda je tak zásadným historickým prameňom pre najstaršie dejiny Čiech, ak prijmeme jej pôvod na sklonku 10. storočia. Tvorí tak významný korektív ku Kosmovej kronike, lebo porovnávaním týchto dvoch diel môžeme postihnúť ideový vývoj včasnostredovekého přemyslovského kniežatstva.
Problémy autorstva a pravosti legendy.
Za autora sa najčastejšie označuje rehoľník Kristián, príbuzný biskupa Vojtěcha a teda zároveň príbuzný rodu Slavníkovcov. Niekedy je stotožňovaný aj priamo so svätým Vojtěchom, inokedy s Boleslavovým synom Strachkvasom.
Vozokánsky potok (prítok Ketského potoka)

Vozokánsky potok je potok v Podunajskej pahorkatine, v juhozápadnej časti okresu Levice. Je to ľavostranný prítok Ketského potoka, má dĺžku 5,3 km a je tokom IV. rádu.
Prameň.
Pramení v podcelku Hronská pahorkatina, v časti Bešianska pahorkatina, severne od obce Plavé Vozokany v nadmorskej výške približne 205 m n. m. 
Opis toku.
Tečie v podstate severojužným smerom, pričom tok vytvára vlnovku. Preteká obcou Plavé Vozokany, kde priberá krátky pravostranný prítok. Južne od obce sa výrazným oblúkom stáča na západ a na katastrálnom území obce ústi v nadmorskej výške 159,3 m n. m. do Ketského potoka.
Živogošće

Živogošće je prímorské letovisko na Makarskej riviére, ležiace medzi Makarskou a Drvenikom (južná Dalmácia, Chorvátsko). Administratívne patrí do opčiny Podgora.
Živogošće má tri pobrežné letoviská a to Porat, Mala Duba a Blato.
Dejiny.
Živogošće bolo obývané už od ilýrskych a rímskych čias, ako o tom svedčia ilýrske hroby na vrchole kopca Suzina. Za zmienku rovnako stojí epigram rímskeho kvestora Luciána z roku 474. Skladá sa zo 16 latinských hexametrov, je vytesaný do skaly Pokrivenice na pobreží a oslavuje pramene sladkej vody, ktoré tu stále vyvierajú.
Prvé zmienky o Živogošće sú z polovice 13. storočia. V roku 1616 tu bol založený františkánsky kláštor, ktorý sa na niekoľko storočí stal centrom duchovného života a gramotnosti v tomto regióne s bohatou knižnicou a umeleckými dielami.
Turistika.
Malá rybárska obec Živogošće leží 16 km od mesta Makarska smerom na Dubrovnik (Makarská riviéra). Sú tu pláže s jemnými okruhliakmi a priezračným morom. Okrem kúpania a opaľovania sa tu možno vykonávať všetky druhy turistiky, vrátane výletov do okolia, napr. návšteva letovísk Makarska, Tučepi, Dubrovnik (vzdialenosť 140 km od Živogošće) alebo návšteva niektorého z ostrovov, ktoré sú blízko.
V obci je široká ponuka služieb – samoobsluhy, reštaurácie v obci aj na pláži, požičovňa kajakov, šlapadiel, ležadiel, vodných skútrov. Možné sú aj celodenné výlety loďou na blízke ostrovy.
Živko Vangelov

 
 
Živko Atanasov Vangelov (; * 7. júl 1960 Nova Zagora, Bulharsko) je bulharský zápasník, reprezentant v zápasení gréckorímskym štýlom.
V roku 1988 na olympijských hrách v Soule vybojoval v kategórii do 62 kg striebornú medailu. V roku 1985 a 1987 vybojoval 1. a v roku 1983 3. miesto na Majstrovstvách sveta. V roku 1983 a 1987 sa stal majstrom Európy. Všetko v kategórii do 62 kg.
Dubová ulica (Žilina)

Dubová je ulica na sídlisku Solinky v Žiline.
Priebeh.
Nachádza sa v juhovýchodnej časti sídliska neďaleko ZOC Max a začína križovatkou na Obvodovej ulici. Smeruje do stredu sídliska, kde asi po 200 m končí.
Borová ulica (Žilina)

Borová je ulica v sídlisku Solinky v Žiline.
Priebeh.
Nachádza sa v severnej a centrálnej časti sídliska a tvorí ju niekoľko častí. Hlavná vetva vyúsťuje na Centrálnej ulici, druhá, menšia na Limbovej.
Gaštanová ulica (Žilina)

Gaštanová je ulica v sídlisku Solinky v Žiline.
Priebeh.
Nachádza sa v západnej časti sídliska a tvorí ju niekoľko častí. Jedna vetva vyúsťuje na Centrálnej, druhá na Obvodovej ulici. Na ulici sa nachádza Základná škola Gaštanová.
Jaseňová ulica (Žilina)

Jaseňová je ulica v sídlisku Solinky v Žiline.
Priebeh.
Nachádza sa vo východnej časti sídliska a jej dve vetvy začínajú križovatkou s Obvodovou ulicou. Ako všetky ulice na Solinkách, smeruje do stredu sídliska.
Javorová ulica (Žilina)

Javorová je ulica na sídlisku Solinky v Žiline.
Priebeh.
Nachádza sa v severozápadnej časti sídliska a tvoria ju dve časti, napojené na Obvodovú, Centrálnu a Gaštanovú ulicu. Na ulici sa nachádza čerpacia stanica a supermarket.
Limbová ulica (Žilina)

Limbová je ulica v sídlisku Solinky v Žiline. 
Priebeh.
Nachádza sa v južnej časti sídliska, pri ZOC Max a Metro a tvoria ju tri časti, napojené na Obvodovú a Smrekovú ulicu. Na tejto ulici sa nachádza Základná škola Limbová.
Osiková ulica (Žilina)

Osiková je ulica v sídlisku Solinky v Žiline.
Priebeh.
Nachádza sa v severovýchodnej časti sídliska a jej dve vetvy vyúsťujú na Obvodovej a Centrálnej ulici, ktoré sú s ňou súbežné.
Platanová ulica (Žilina)

Platanová je ulica na sídlisku Solinky v Žiline.
Priebeh.
Nachádza sa v juhovýchodnej časti sídliska, neďaleko ZOC Max a začína križovatkou na Obvodovej ulici. Smeruje do stredu sídliska, kde sa rozvetvuje na dve časti.
Smreková ulica (Žilina)

Smreková je ulica v sídlisku Solinky v Žiline. 
Priebeh.
Nachádza sa v juhozápadnej časti sídliska a tvorí ju niekoľko častí, napojených na Obvodovú ulicu. Na tejto ulici sa nachádza Kostol Dobrého pastiera Žilina - Solinky.
Juraj Bezúch

Juraj Bezúch (* 20. december 1993, Skalica) je slovenský hokejista.
Kariéra.
Začínal s hokejom v klube HK 36 Skalica. V roku 2011 si ho v CHL Import Drafte z 56. miesta vybral klub Lethbridge Hurricanes a v roku 2012 ho v CHL Import Drafte zo 108. miesta draftoval klub Kitchener Rangers z ontárijskej OHL. Prvú sezónu (2011/2012) v zámorí odohral za klub Lethbridge Hurricanes (juniorská WHL), kde si v 67 zápasoch pripísal 21 bodov za 8 gólov a 13 asistencií. V septembri 2012 prestúpil do konkurenčného tímu z OHL, Windsoru Spitfires, spolu s 6. kolom draftu 2013 za obrancu Jeffa Braithwaita, útočníka Nicka Czindera (obaja na vekovú výnimku) a 7. kolo draftu 2014.
Reprezentácia.
V roku 2011 reprezentoval Slovensko na majstrovstvách sveta do 18 rokov, kde odohral 6 zápasov.
Turcia

Turcia je starší ekvivalent slova Turecko, teda presnejšie znamená:
Turecká ríša

Turecká ríša alebo ríša Turkov môže byť:
Živná pôda

Živná pôda alebo rastové médium alebo kultivačné médium je substrát poskytujúci výživu a ďalšie vhodné podmienky organizmom a ich častiam pestovaným "in vitro". Najrozšírenejšieho využitia má v bakteriológii, mykológii a rastlinných biotechnológiách.
Čím je organizmus zložitejší a neúplnejší, tým komplexnejšiu živnú pôdu obyčajne potrebuje. Kým baktérie nevyžadujú príliš presné zloženie pôdy a niektorým stačí naozaj málo (niektoré sú schopné prežívať aj v destilovanej vode), suspenzné bunkové kultúry rastlín či kultúry protoplastov už sú extrémne citlivé a vyžadujú zložité živné pôdy veľmi presného zloženia.
Súčasti živnej pôdy.
Média sú veľmi rozličné. Toto sú jedny z najčastejších súčastí médií:
Rozdelenie živných pôd.
Média delíme podľa skupenstva na tuhé, polotuhé a tekuté. Tuhé obsahujú nejaký inertný nosič (napr. agar), kým pri tekutých taký nosič chýba. Zvláštnymi druhmi médií sú potom napríklad selektívne a diagnostické média.
Selektívne médium.
Na selektívnych médiách rastú len niektoré organizmy, teda spravidla tie, ktoré výskumník potrebuje izolovať. Toho sa docieľuje napríklad pridaním antibiotík alebo naopak tým, že médium neobsahuje určité látky. Napríklad baktérie náchylné k ampicilínu či tetracyklínu na médiu obsahujúcom tieto antibiotiká nevyrastú. Ak máme médium bez aminokyseliny prolínu, nevyrastú na nej tie bakteriálne kmene "E. coli", ktoré nemôžu syntetizovať prolín.
Diagnostické médium.
Diagnostické médium sa používa na odlíšenie či úplnú determináciu organizmov rastúcich v danom médiu, a to aj vtedy, ak je ich v živnej pôde viac než jeden druh. Väčšinou dochádza k určitému zafarbeniu kolónií daného organizmu. Napríklad MacConkeyov agar rozlišuje baktérie na tie, ktoré fermentujú laktózu, a na tie, ktoré ju nefermentujú. Baktérie fermentujúce laktózu totiž zároveň produkujú kyselinu, ktorá vyvoláva ružovočervené sfarbenie indikátora obsiahnutého v pôde. Tým sa zafarbia kolónie a ich tesné okolie.
Médiá podľa pestovaných organizmov.
Média pre rastlinné explantáty.
Základné médiá používané v rastlinných biotechnológiách je nutné chápať bez rastlinných regulátorov a sacharózy (zdroj energie), pretože variácie, ktoré vznikajú z týchto základných, variujú práve obsahom týchto látok. Najznámejšími médiami sú:
MgO doska

MgO doska alebo horčíkový panel, horčíková doska je nová generácia technologicky vyspelého stavebného materiálu, ktorý sa radí medzi konštrukčné systémy pre suchú výstavbu v interiéri a exteriéri. 
Vlastnosti.
MgO dosky sú:
Zloženie.
MgO dosky pozostávajú z piatich vrstiev:
Rezidencia bukovinských metropolitov

Rezidencia bukovinských metropolitov (tiež Rezidencia bukovinsko-dalmátskych metropolitov) je architektonický komplex v ukrajinských Černoviciach. Bol postavený v rokoch 1864 – 1882 českým architektom Josefom Hlávkom. Je majstrovskou historizujúcou synergiou rôznych architektonických štýlov. V budovách dnes sídli miestna univerzita.
V roku 2011 bol celý areál zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Trinidad (Kuba)

Trinidad je mesto v strednej časti Kuby v provincii Sancti Spíritus. 
Mesto založil v roku 1514 španielsky conquistador Diego Velázquez de Cuéllar, čo z neho robí jedno z najstarších kubánskych miest. Pri založení malo názov "Villa De la Santísima Trinidad" ("Obec najsvätejšej trojice").
V roku 1988 bolo mesto, pre svoju koloniálnu architektúru, zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO. V okolí mesta sa rozkladali rozľahlé plantáže cukrovej trstiny, ktoré prinášali mestu bohatstvo. Práve vďaka kapitálu z obchodu s trstinovým cukrom je Trinidad jedným z najvýstavnejších historických miest na ostrove.
Katedrála Nanebovzatia blahoslavenej Panny Márie (León)

Katedrála Nanebovzatia blahoslavenej Panny Márie v meste León na západe Nikaraguy je významná cirkevná stavba. 
Jej výstavba prebiehala od roku 1747 až do začiatku 19. storočia. Je postavená v barokovom, neskôr i v neoklasicistickom štýle. Katedrála je jednou z najväčších cirkevných stavieb v Strednej Amerike. Pre katedrálu je charakteristická striedmosť vnútornej výzdoby a dostatok prirodzeného svetla v interiéri. V katedrále sú pochované významné osobnosti dejín Nikaraguy - napr. Rubén Darío.
Vojenské spravodajstvo

Vojenské spravodajstvo je vojenská spravodajská služba Slovenskej republiky, ktorá plní úlohy spravodajského zabezpečenia obrany, obranyschopnosti a bezpečnosti Slovenskej republiky v pôsobnosti Ministerstva obrany SR.
Vznikla 1. januára 2013 spojením dovtedy dvoch samostatných organizácii: Vojenská spravodajská služba (VSS; vojenská rozviedka) a Vojenské obranné spravodajstvo (VOS; vojenská kontrarozviedka). 
VS dočasne riadi námestník riaditeľa Juraj Štefanka. 16. septembra 2020 minister obrany Jaroslav Naď oznámil, že sa riaditeľom Vojenského spravodajstva stane Róbert Kleštinec. Predošlý riaditeľ, generál Ján Balciar, 23. marca 2020 oznámil, že vo funkcii na vlastnú žiadosť končí. Balciar bol riaditeľom VS od 15. apríla 2016, je bývalý 1. zástupca Náčelníka Generálneho štábu, ktorý má skúsenosti aj z Policajného zboru a iných spravodajských útvarov bezpečnostnej komunity SR.
Dejiny Vojenského spravodajstva.
Vznik Vojenského spravodajstva patril do programového vyhlásenia druhej vlády Roberta Fica z mája 2012 v ktorom bolo uvedené „Vláda navrhne zlúčenie vojenských spravodajských služieb a efektívnejšie mechanizmy kontroly spravodajských služieb a ostatných zložiek pracujúcich spravodajskými metódami“. Poslanci Národnej rady zákon schválili 19. septembra 2012 84 hlasmi, prezident Ivan Gašparovič ho podpísal 5. októbra 2012.
Ficov kabinet sa tiež „zaviazal zamedziť úniku utajovaných materiálov a zabezpečiť rast dôveryhodnosti tajných služieb“. Spojenie služieb bolo kritizované opozíciou, podľa nej zlúčenie tieto výsledky neprinesie. Podľa odhadov ministra obrany Martina Glváča (SMER-SD) z roku 2012 malo zjednotenie vojenského spravodajstva priniesť až 19% úspory v roku 2014.
Prvým riaditeľom Vojenského spravodajstva sa 1. januára 2013 stal Ľubomír Skuhra, dovtedajší riaditeľ Vojenského obranného spravodajstva. Jeho námestníkom je Róbert Tibenský, nominant Radičovej vlády na post riaditeľa VSS. Ľubomír Skuhra mal svoju kariéru začínať v kriminálnej polícii, počas Lexových časov pôsobil v SIS a mal pracovať aj pre Colný kriminálny útvar.
Koncom apríla 2021 Ministerstvo obrany oznámilo, že pripravuje novelu, ktorá by Vojenskému spravodajstvu umožniť „efektívnejšie plniť úlohy“. Pripomienkovacie konanie by malo byť v júli alebo auguste 2021.
Anaïs Nin

Anaïs Nin, celým menom Angela Anaïs Juana Antolina Rosa Edelmira Nin y Culmell (* 21. február 1903, Neuilly-sur-Seine, Francúzsko – † 14. január 1977, Los Angeles, Spojené štáty) bola americká spisovateľka dánsko-kubánskeho pôvodu. Pravidelne publikovala intímne denníky, ktoré sa objavovali viacero desaťročí v tlači. Poskytovali pohľad do hĺbok osobného života a vzťahov ženy. Necenzurovaná verzia týchto denníkov bola uverejnená až po jej smrti a smrti jej manžela. Je tiež jednou z prvých žien, ktoré písali erotickú literatúru.
Život.
Jej matka, pôvodom Dánka, potom ako ju opustil manžel, kubánsky skladateľ Joaquín Nin, odišla do New Yorku s dcérou a dvoma synmi. 
Keď mala Anaïs Ninová štrnásť rokov, opustila školu a začala pracovať ako manekýnka. V roku 1923 sa vydala za Hugha Parkera Guilera. V nasledujúcom roku sa usídlili v Paríži, kde Guiler pokračoval vo svojej kariére bankára. Nin sa dala na písanie. Jej prvé dielo bola kniha o spisovateľovi D. H. Lawrenceovi. Začala študovať aj freudovskú psychológiu spolu s psychoanalytikom Ottom Rankom. 
V roku 1955 sa v Kalifornii znovu vydala za Ruperta Polea.
Nin bola priateľkou a metresou mnohých spisovateľov, napríklad: Antonin Artaud, Henry Miller, Edmund Wilson, Gore Vidal, James Agee a Lawrence Durrell. Jej priateľstvo a vášnivá láska k Millerovi a jeho manželke June silno ovplyvnili jej tvorbu a život.
Za svoje inšpiračné zdroje považovala autorov: Marcel Proust, André Gide, Jean Cocteau, Paul Valéry a Arthur Rimbaud.
V roku 1973 dostala titul doctor honoris causa na „Philadelphia College of Art“. Bola zvolená za členku „National Institute of Arts and Letters“ v roku 1974. Zomrela na rakovinu v Los Angeles v roku 1977. Pochovaná bola v Santa Monice.
Poluvsiansky potok (prítok Stránskeho potoka)

Poluvsiansky potok je potok v Lúčanskej Malej Fatre na Hornom Považí na území okresu Žilina. Je to pravostranný prítok Stránskeho potoka a je tokom V. rádu.
Prameň.
Pramení viacerými prameňmi v území nazývanom Lúžok (medzi Kameňcom a Skotňou) nad obcou Poluvsie. Hlavný prameň sa nachádza vo výške . 
Opis toku.
Od prameňa tečie málo výdatný potôčik severným smerom (čiastočne podzemím) okolo obecného družstva až k rázcestiu Medzihorskej cesty a cesty k cintorínu, kde sa stáča na západ. Prechádza zväčša južnou stranou obce a až pri autobusovej otočni prechádza podzemím na severnú časť. Pár metrov pred sútokom so Stránskym potokom je vybudovaný mostík pre cestu, ktorá vedie do Stránskeho. Do Stránskeho potoka sa vlieva v nadmorskej výške , ktorý po cca 400 metroch končí sútokom s Rajčankou. 
Využitie.
Kedysi sa potok využíval ako stoka, ale po zavedení kanalizácie sa čistota vody v ňom zlepšila.
Euadné

Euadné alebo Euadna (starogr. "Εὐάδνη" – "Euadné", ) môže byť v gréckej mytológii:
Adolphe Adam

Adolphe-Charles Adam (* 24. júl 1803, Paríž, Francúzsko – † 3. máj 1856, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky hudobný skladateľ. Bol žiakom Françoisa-Adriena Boieldieua. Zložil 53 opier v štýle francúzskej komickej opery, k najznámejším patria "Si j'étais roi" (1852) a "Le postillon de Lonjumeau" (1836). Je autor baletu "Giselle" (1841), ktorý sa uvádza i v súčasnosti.
Miguel Indurain

Miguel Indurain celým menom Miguel Indurain Larraya (* 16. júl 1964, Villava, Španielsko) je bývalý španielsky profesionálny cyklista. 
Patrí medzi najúspešnejších profesionálnych cyklistov histórie, keď si pripísal 5 víťazstiev na Tour de France, 2 na Giro d’Italia, titul majstra sveta v cestnej cyklistike (1995) a olympijské zlato na LOH v Atlante v časovke jednotlivcov. 
Pre svoje telesné parametre (188 cm a 80 kg) mal prezývku "Big Mig".
Najväčšie víťazstvá.
N = nedokončil
Coro

Coro je hlavné mesto venezuelského štátu Falcón a najstaršie mesto západnej Venezuely. 
Coro založili v roku 1527 španielski kolonisti a dodnes sú v ňom zachované stovky budov, ktoré nesú prvky španielskej a holandskej architektúry. Má 244 tisíc obyvateľov.
V roku 1993 bolo Coro zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO, v roku 2005 bolo zaradené i medzi svetové dedičstvo v ohrození.
Altajskí Turci

Altajskí Turci môžu byť:
Martin Bakoš

Martin Bakoš (* 18. apríl 1990, Spišská Nová Ves) je slovenský hokejový útočník.
Klubový hokej.
S hokejom začínal v Spišskej Novej Vsi, za toto mužstvo hral v rámci dorasteneckej a juniorskej súťaže. Pred sezónou 2007/2008 ho angažoval HC Slovan Bratislava. Prvé dva roky pôsobil v juniorskom tíme, v sezóne 2009/2010 nastupoval striedavo za prvé mužstvo a HK Orange 20. Od sezóny 2010/2011 bol stabilným hráčom bratislavského Slovana. V ročníku 2011/2012, ktorý bol pre klub posledný v extralige, sa podieľal na zisku majstrovského titulu a zostal v kádri mužstva aj po vstupe do Kontinentálnej hokejovej ligy. 
V KHL hrával väčšinou v treťom a štvrtom útoku. Po dvoch rokoch v tejto súťaži prestúpil do mužstva českej extraligy Bílí Tygři Liberec. Kým v prvom roku jeho pôsobenia klub bojoval v baráži o záchranu, v nasledujúcom ročníku 2015/16 vybojoval svoj prvý majstrovský titul. Bakoš v rozhodujúcom šiestom finálovom zápase proti Sparte Praha strelil v 86. minúte víťazný gól. Po dvoch sezónach v českej extralige ho angažoval nováčik Kontinentálnej hokejovej ligy Kunlun Peking.
V sezóne 2017-18 sa stal opäť hráčom Liberca, s 10 gólmi sa stal najlepším strelcom Hokejovej ligy majstrov.
15. júna 2018 podpísal dvojcestnú ročnú zmluvu s účastníkom NHL Boston Bruins, uviedol, že príležitosť hrať NHL bolo vždy jeho snom. V prípravnom kempe pred sezónou odohral len dva zápasy (v ktorých si pripísal 2 asistencie) a následne sa zranil. Po vyliečení hrával v drese farmárskeho klubu Providence Bruins v AHL. V jeho drese odohral spolu 16 zápasov s bilanciou 3 góly a 1 asistencia. Svoje pôsobenie v NHL a AHL považuje za cennú skúsenosť.
Následne odohral štyri sezóny v Kontinentálnej hokejovej lige, za Soči, Vladivostok a Spartak Moskva. Začiatkom roku 2022 po predčasnom konci v drese HC Soči podpísal zmluvu s českým klubom HC Oceláři Třinec. V jeho drese sa stal spolu s jeho ďalšími šiestimi slovenskými spoluhráčmi českým majstrom.
V septembri 2022 podpísal krátkodobú zmluvu s účastníkom švajčiarskej najvyššej súťaže HC Ajoie. S klubom sa dohodol na predĺžení zmluvy do konca sezóny.
Reprezentácia.
Slovensko reprezentoval na svetovom šampináte do 20 rokov v roku 2010 s bilanciou 6 zápasov, 2 góly a 2 asistencie. V seniorskej reprezentácii odohral 31 zápasov, strelil 5 gólov.
Tréner Zdeno Cíger ho nominoval na MS 2016 v Rusku. O dva roky neskôr sa zúčastnil Zimných olympijskych hier v Pchjongčchangu. V tomto roku ho Craig Ramsay nominoval aj na MS 2018, kde odohral všetkých 7 zápasov a zapísal si v nich 2 góly a 2 asistencie.
Žužanovia

Žužanovia (iné názvy: Žužani, Žuan-žuan, Žou-žan; v súčasnej čínštine v pchin-jine: "Rouran" - v slovenskom prepise "Žou-žan") bolo (pravdepodobne mongolské) etnikum, ktoré od začiatku 5. storočia do polovice 6. storočia malo veľkú ríšu (Žužanský/Žuanžuanský/Žoužanský kaganát/chanát) približne v Strednej Ázii a Mongolsku. 
Žužanovia boli spojencami Heftalitov a boli v trvalom konflikte s dynastiou Wej v severnej Číne. V roku 552 ich porazili starí Turci (ktorí žili dovtedy v žužanskej ríši) a vytvorili namiesto ich ríše tzv. Turkický kaganát. Viacerí autori zastávajú názor, že turkickí Avari boli zvyškom Žužanov.
Delňa

Delňa môže byť:
Windows Media Audio

Windows Media Audio (skrátene WMA) je komprimovaný zvukový formát vyvinutý firmou Microsoft. Pôvodne mal ako súčasť Windows Media nahradiť formáty MP3 a RealAudio, ktoré sú chránené patentom a Microsoft musí za ich použitie v systéme Windows platiť. WMA sa skladá zo štyroch odlišných kodekov:
Oficiálne je formát podporovaný iba pre kodér integrovaný v programe Windows Media Player. Je veľmi rýchly (napr. v porovnaní s formátom Vorbis), ale obsahuje minimum nastavení. Nie je možné nastaviť CBR ani ABR, iba VBR a to iba v niekoľkých pevných profiloch. Pre staršie verzie (8 a menej) existuje voľná implementácia (vytvorená pomocou reverzného inžinierstva) v rámci projektu FFmpeg.
K formátu WMA neexistuje otvorená špecifikácia, existuje iba jeden použiteľný kodér, ktorý je navyše spojený výhradne s platformou Windows. Tento formát je preto (okrem prehrávania) pre iné platformy nepoužiteľný. Prehrávače fungujúce pod systémom Windows s týmto formátom problémy nemajú, kodek majú priamo integrovaný v systéme (resp. vo Windows Media Player), prehrávače na ostatných platformách obvykle vyžadujú pluginy.
Je však relatívne dobre podporovaný v prenosných prehrávačoch hudby a DVD prehrávačoch.
Oľga Odzganová

Oľga Odzganová (* 31. marec 1933, Sereď † 19. február 2012, Bojnice) bola slovenská rozhlasová redaktorka a hudobná publicistka.
Životopis.
Narodila sa v Seredi a študovala na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Jej prvým pôsobiskom bola Pedagogická škola v Krupine, odkiaľ prešla pracovať priamo do vtedajšieho Československého rozhlasu v Bratislave (1957). Tu začínala najprv vo Vysielaní pre školy, kde sa zameriavala na spoluprácu s Detským speváckym zborom Československého rozhlasu a s jeho vtedajším zbormajstrom Ondrejom Franciscim. 
Keď sa začalo vysielanie jednej z najpopulárnejších rozhlasových relácií pre mládež Na modrej vlne (prvú relácia odznela 15. septembra 1961 a vysielala sa až do roku 1990), stala sa najmä jej hudobnou redaktorkou a spolumoderátorkou. Prostredníctvom nej mohli mladí ľudia začať spoznávať reprezentantov progresívnej domácej i západnej populárnej hudby, najmä rockovej.
Niekoľko rokov pôsobila ako kultúrna redaktorka v rozhlasovom spravodajstve a ako redaktorka redakcie symfonickej, opernej a komornej tvorby Slovenského rozhlasu až do odchodu do dôchodku v roku 1990.
Oľga Odzganová sa výrazne zaslúžila o popularizáciu umenia, najmä rôznych hudobných žánrov v množstve relácií pre široké poslucháčske zázemie.
Posledné roky života prežila v regióne Horná Nitra. Po dlhej a náročnej chorobe zomrela dňa 19. februára 2012 v bojnickej nemocnici. Telesné pozostatky boli uložené na cintoríne v obci Opatovce nad Nitrou.
Peter Brhlovič, K anatómii cenzúry rocku na Slovensku (1958 – 1989): "„Dierou v ideologickom člne režimu na Slovensku sa však začiatkom šesťdesiatych rokov stala rozhlasová relácia Na modrej vlne, vysielaná každý piatok večer po Rozhlasových novinách. Hoci jej názov vychádzal z modrej farby košieľ Československého zväzu mládeže, mládež sa na ňu chytala pre úplne iný dôvod. Hudobná redaktorka Oľga Odzganová zaraďovala medzi rôzne rozhovory a úvahy Ernesta Weidlera najmä aktuálne hity z divadielka Semafor, ale, sem-tam, aj Cliffa Richarda, Chubbyho Checkera, Shadows, Ventures, Newbeats, Kinks či The Beatles. To bolo čosi neslýchané, lebo sa to dalo počúvať aj cez ,rozhlas po drôte', ktorý tu bol na to, aby ľudia nepoužívali ladiaci gombík a neblúdili zbytočne po kadejakých Luxemburgoch či Slobodných Európach.“"
Taftán

Taftán môže byť:
Bazmán

Bazmán môže byť:
Sabalán

Sabalán môže byť:
Sahand

Sahand môže byť:
Euadné (dcéra Ifida)

Euadné alebo Euadna (starogr. "Εὐάδνη" – "Euadné", ) je v gréckej mytológii dcéra hrdinu Ifida, manželka vojvodcu Kapanea.
Euadné sa v starovekom Grécku stala symbolom ženy, ktorá ostala svojmu manželovi oddaná až za hrob. Keď bol Kapaneus pri obliehaní Téb vo vojne tzv. Siedmi proti Tébam zabitý bleskom najvyššieho boha Dia, prišla na jeho pohreb do Eleusíny a naposledy prejavila svoju veľkú lásku k nemu tak, že sa vrhla do plameňov jeho pohrebnej hranice, aby umrela a odišla s ním do ríše mŕtvych.
Euadné a Kapaneus nezomreli bezdetní. Plodom ich lásky bol syn Sthenelos, ktorý sa potom s potomkami padlých bojovníkov vypravil znova proti nepokoreným Tébam, aby pomstil smrť svojho otca. Táto tzv. vojenská výprava Epigonov bola tentoraz už úspešná. Téby takmer bez strát dobyli a zničili. Neskôr bol účastníkom vojny proti Tróji, kde bol spolubojovníkom a priateľom argejského kráľa Dioméda.
Albrecht Adam

Albrecht Adam (* 16. apríl 1786, Nördlingen – † 28. august 1862, Mníchov) bol nemecký maliar, ktorý sa špecializoval na výjavy z bitiek a jazdecké portréty. Pôsobil na dvore talianskeho vicekráľa Eugèna de Beauharnais. Bol účastník Napoleonovho ťaženia do Ruska v roku 1812 a ťaženia Jána Radeckého z Radče proti Sardínii v roku 1848.
Džabal at-Tajr

Džabal at-Tajr (-v spisovnej arabčine; prepis podľa miestnej výslovnosti: "Džebel el-Tejr") môže byť:
Peter Petersen

Peter Petersen môže byť:
Pigna

Pigna môže byť:
USS Iwo Jima

USS "Iwo Jima" môže byť označenie troch rôznych lodí Námorníctva Spojených štátov amerických, pomenovaných na počesť bitky o Iwó-džimu:
Tibesti

Tibesti (po francúzsky) alebo Tibistí (po arabsky) môže byť:
Ajn Azzán

Ajn Azzán/Ajn az Zán (-po arabsky) alebo I-n-Ezzane/In Ezzane (-po francúzsky) môže byť:
Al-Abid

Al-Abid môže byť:
Al-Abíd

Al-Abíd môže byť:
Tejen

Tejen (staršie v prepise z cyriliky "Tedžen") môže byť:
Ued

Ued môže byť:
UED môže byť:
Creek

Creek môže byť:
Wádí

Wádí (-prepis podľa spisovnej arabčiny; iné prepisy: vádí, uádí) alebo wed (-prepis podľa lokálnej výslovnosti v severnej Afrike; iné prepisy: ved, ued, francúzsky prepis: "oued") je arabské slovo a častá súčasť arabských geografických názvov; slovo môže znamenať :
Turkomongolské kmene

Turkomongolské kmene/národy (iné názvy: turecko-mongolské kmene/národy, turkicko-mongolské kmene/národy, Turkomongoli) môžu byť:
Pred vznikom Mongolskej ríše.
Ako turkomongolské (a varianty) sú označované turecké a mongolské kmene ázijských stepí v 12. storočí, zdieľajúce rovnakú kultúru a zjednotené začiatkom 13. storočia v Mongolskej ríši. Slovami amerického historika Davida Morgana: 
Po rozpade Mongolskej ríše.
Prívlastok "turkomongolský" (a varianty) sa používa aj na opis kultúry a spoločnosti štátov strednej a západnej Ázie vzniknutých po rozpade Mongolskej ríše (Ílchánska ríša, Chanát Zlatej hordy, Čagatajský chanát a Tímúrovská ríša), hlásiacích sa k mongolským tradíciam, ale v ktorých bola mongolská vládnuca vrstva postupne turkizovaná.
Majstrovstvá Európy vo vodnom slalome

Majstrovstvá Európy vo vodnom slalome je vrcholné európske podujatie vo vodnom slalome, ktoré riadi Európska kanoistická asociácia (ECA). Jeho história siaha do roku 1996, kedy sa v Nemecku konali prvé majstrovstvá Európy. Od roku 2004 prebiehajú každoročne. Na čele medailovej tabuľky krajín je Slovensko.
Majstrovstvá prebiehajú v 10 disciplínach, 5 individuálnych a 5 tímových (tzv. hliadkach). Najmladšou disciplínou je disciplína "kanoe žien", ktorá bola zaradená do programu ME v roku 2010.
Alektor

Alektor alebo Alektór alebo Alektryón (starogr. "Ἀλέκτωρ" – "Alektor"/iný prepis "Alektór", alebo "Ἀλεκτρυών" – "Alektryón", ) môže byť v gréckej mytológii: