Štefan IV. (Uhorsko)

 
Štefan IV. (* asi 1133 – † 11. apríl 1165, Zemun) bol uhorský 
(proti)kráľ, ktorý bol korunovaný 27. januára 1163 a zosadený 19. júna toho istého roku. Bol synom uhorského kráľa Bela II. a Heleny, dcéry srbského veľžupana Uroša I.
Mladosť.
V roku 1141 nastúpil na uhorský trón Štefanov najstarší brat Gejza II. Ten vymenoval za nástupcu svojho syna Štefana a svojich bratov Ladislava a Štefana odškodnil vojvodskými údelmi.
Uhorskí veľmoži, ktorí neboli spokojní s Gejzovou vládou, začali organizovať na čele so Štefanom sprisahanie. To však zlyhalo a Štefan bol v lete 1157 vyhnaný z Uhorska..
Exil.
Štefan najskôr hľadal útočisko vo Svätej ríši rímskej, ale nedostalo sa mu podpory od cisára Fridricha I., ktorý bol zaneprázdnený prípravou výpravy do Taliaska. Krátko nato sa presťahoval do Byzantskej ríše, kde sa oženil s neterou cisára Manuela I. Komnena Máriou a prestúpil do východnej pravoslávnej cirkvi. Štefanov brat Ladislav ho nasledoval a tiež prišiel na byzantský dvor.
Gejza II. zomrel 31. mája 1162. V priebehu niekoľkých dní bol za kráľa jeho korunovaný ostrihomským arcibiskupom Lukášom 15-ročný syn Štefan III.. Cisár Manuel I. pôvodne plánoval pomôcť pri uchopení trónu Štefanovi IV., no uhorskí páni boli ochotní prijať za kráľa proti synovi zosnulého Gejzu II., Štefanovi III., len Ladislava, nakoľko Štefan IV. bol Manuelov zať a obávali sa pílišného byzantského vplyvu.
Vláda.
Ladislav bol korunovaný len 6 týždňov po korunovácii Štefana III., ktorý utrpel porážku v bitke pri Kápuvári a stiahol sa na Bratislavský hrad. Podľa Uhorskej kroniky Ladislav určil ako svojho nástupcu Štefana IV. a udelil mu vládu nad tretinou kráľovstva v znovuobnovenom Nitrianskom a Biharskom kniežatstve.
Ladislav ale 14. januára 1163 nečakane zomrel, údajne bol otrávený. Záujem na jeho smrti mohli mať byzantský cisár Manuel (nakoľko Ladislav nepreukazoval svojmu patrónovi dostatočnú podriadenosť), či brat Štefan IV.
Kaločský arcibiskup Miko koncom januára korunoval Štefana IV. za uhorského kráľa, no ostrihomský arcibiskup Lukáš vyhlásil korunováciu za nezákonnú a Štefana IV. vyobcoval z cirkvi. Exkomunikovaný kráľ si síce nedovolil uväzniť arcibiskupa Lukáša ako to urobil jeho mladší brat a predchodca Ladislav II., obmedzil však predstaviteľom uhorského kléru možnosť slobodného pohybu a zakázal im priamo komunikovať s pápežskou kúriou. Súčasne zakázal vpustiť pápežských legátov do Uhorska.
Štefan IV. nebol v Uhorsku obľúbený a ani sa netajil tým, že za korunu vďačí byzantskému cisárovi. Izolácia od pápežskej kúrie navodzovala v kruhoch Svätej stolice dojem, že Uhorsko sa odtrhlo od Ríma a prešlo pod právomoc konštantínopolského patriarchu. Štefan IV. sa zároveň pokúsil zaviesť v Uhorsku byzantský mincový systém.
Štefan III. medzitým získal prísľubom ročného poplatku 5 000 hrivien striebra na svoju stranu rímsko-nemeckého cisára Fridricha I. Barbarossu a za jeho pomoci vojsko nemeckých a rakúskych žoldnierov spolu s posádkami západouhorských hradov porazil v bitke pri Stoličnom Belehrade 19. júna 1163 vojsko Štefana IV. Samotný Štefan IV. padol do zajatia, no bol prepustený výmenou za sľub, že navždy odíde z Uhorska. Súčasťou Belehradskej dohody z 1163 bolo aj vyslanie Bela, mladšieho brata kráľa Štefana III. do Byzancie, kde mu cisár Manuel ponúkol dcéru Máriu za manželku a následníctvo na byzantskom tróne, na druhej strane sa Chorvátsko a Dalmácia mali dostať pod byzantskú zvrchovanosť.
Napriek dohode sa v roku 1164 byzantský cisár Manuel opäť na čele vojska vydal do Uhorska podporiť Štefana IV. Štefan III. vpád za pomoci českého kráľa Vladislava I. odrazil.
Smrť.
Na jar roku 1165 bol Štefan veliteľom byzantskej posádky v pohraničnom Zemune. Štefan III. pevnosť obľahol a ponúkol obrancom pevnosti, medzi ktorými boli aj Uhri, slobodný odchod, ak pevnosť vydajú bez boja. Prívrženci Uhrov v posádke ponuku akceptovali a rozhodli sa zbaviť sa aj Štefana IV.
Štefanova mŕtvola bola zneuctená a vystavená pred bránou zemunskej pevnosti. Až neskôr bola pochovaná v kostole svätého Štefana prvomučeníka v Zemune a neskôr prevezená do Stoličného Belehradu.
Uhorské kroniky (Obrázková kronika, Dubnická kronika) informujú o Štefanovej vláde len stručne a udávajú chybný dátum jeho smrti.
Bratislavské anály k roku 1172 uvádzajú:
Rodina.
Štefan bol synom uhorského kráľa Bela II. a Heleny, dcéry srbského veľžupana Uroša I. Jeho manželka bola Mária, dcéra Izáka Komnéna, mladšieho brata cisára Manuela. Nemal potomkov.