burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Škaredé (vrch v Čergove)

Škaredé () je vrch v pohorí Čergov, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Olejníkov, približne severne od Sabinova. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v Prešovskom kraji, v okrese Sabinov a na katastrálnom území obce Olejníkov. Najbližším sídlom je juhozápadne situovaná osada Majdan, patriaca k obci Olejníkov, severne leží Livov a Kríže, východne Hervartov, Šiba a Hertník a juhozápadne aj Jakovany a Ľutina.
Opis.
Škaredé leží v rázsoche, vybiehajúcej juhozápadným smerom z masívu Soliska () v hlavnom hrebeni medzi Dvoriskami () a Veľkou Javorinou (). Južným smerom sa nachádza Ostrý kameň (), Lysá () a Trepeš (), západným Veľký Hrašov (), Babie () a Dvoriská (), severným Hrašovík (), Stredný vrch () a Solisko () a východným Panteliš (), Veľká Javorina (), Bukový vrch () a Čergov (). Oblasť je súčasťou povodia Torysy, kde vodu odvádza potok Ľutinka a jej prítoky Hrašov zo severných a západných svahov a potok Tokáreň z východnej časti. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Čergova, no tiež Volovské vrchy, Bachureň, Branisko, Levočské vrchy, nezriedka aj Kráľovu hoľu a vrcholy Vysokých Tatier.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými cestami a chodníkmi z Olejníkova (časť Majdan), resp. hrebeňom zo Soliska.
Scary Movie

Scary Movie je americký slasher parodický film z roku 2000, ktorý režíroval Keenen Ivory Wayans. Scenár, k filmu napísali Marlon a Shawn Wayans. Vo filme hrajú; Anna Faris, Jon Abrahams, Carmen Electra, Shannon Elizabeth, Kurt Fuller, Regina Hall, Lochlyn Munro, Cheri Oteri a Dave Sheridan. Film hovorí príbeh o skupine tínedžerov, ktorí náhodou zrazili muža svojím autom a jeho telo vyhodili do jazera. O rok neskôr, ich niekto s maskou Ghostfacea, jedného po druhom zabije. Námet, bol prevzatý z filmov ako "Vreskot" (1996) a "Viem čo ste robili minulé leto" (1997). V niektorých scénach, boli parodované aj filmy ako; "Halloween", "The Shining", "Piatok 13teho", "Šiesty zmysel", "Záhada Blair Witch", "Matrix", "Charlieho anjeli" a "Buffy, premožiteľka upírov". Má štyri ďalšie pokračovania, Scary Movie 2, Scary Movie 3, Scary Movie 4 a Scary Movie 5.
Avvakum Petrov

Avvakum Petrovič Kondratev, Avvakum Petrov alebo protopop Avvakum (* 20. november 1620 alebo 1621, Grigorovo – † 14. apríl 1682, Pustozyorsk) bol ruský pravoslávny kňaz a zakladateľ hnutia starovercov. Staroverci ho uctievajú ako svätca.
Život.
Avvakum Petrov pochádzal z jednoduchých pomerov. Počas štúdia v kňazskom seminári sa stretol a spriatelil s budúcim moskovským patriarchom Nikonom. Ako kňaz kázal a pôsobil Avvakum v kazaňskom chráme Panny Márie. Keď patriarcha Nikon uskutočnil reformy liturgických kníh, Avvakum sa postavil proti týmto reformám. Pre svoje názory bol na popud patriarchu Nikona odsúdený v roku 1653 do vyhnanstva na Sibír. Avvakum sa však v roku 1662 smel vrátiť, lebo patriarcha Nikon stratil cárovu podporu. Keď od cára žiadla odvolanie Nikona z postu patriarchu a zrušenie reforiem ktoré vykonal, bol vyhnaný na vidiek a bola na neho uvalená cirkevná kliatba. V roku 1667 bol. Nikonom zajatý, zbičovaný a odsúdený na vyhnanstvo v pevnosti Pustozyorsk. Jeho spoločníkom vyrezali jazyk a niektorých aj popravili. V Pustozyorsku ho väznili 14 rokov. Spísal tu aj vlastný životopis. V roku 1682 napísal list v ktorom ostro napadol cirkevných predstaviteľov, cára Fjodora III. aj jeho zomrelého otca cára Alexeja. Avvakuma úpalili za kacírstvo a zradu.
Dielo.
Avvakum Petrov je autorom kázní, listov a náboženských traktátov. Jeho najznámejším dielom je jeho vlastný životopis s názvom Život protopopa Avvakuma.
Hopla!

Hopla! bola zábavná relácia Slovenskej televízie s domácimi a zahraničnými videonahrávkami. Videonahrávky komentoval Richard Stanke.
Kamenný potok (prítok Trnianskeho potoka)

Kamenný potok je potok v Bratislavskom kraji, v Bratislavskom regióne, v severnej časti územia mesta Pezinok v okrese Pezinok. Nachádza sa v geomorfologickom celku Malé Karpaty a ústi do Trnianskeho potoka, ktorý ďalej ústi do Stoličného potoka v povodí Čiernej vody. Od sútoku zdrojníc po ústie má dĺžku a je tokom V. rádu. 
Vznik.
Vzniká sútokom dvoch zdrojníc v lesnom extraviláne v na juhovýchodnom úpätí vrchu Kamenné vráta so v severnej časti územia mesta Pezinok v okrese Pezinok. Zdrojnica pritekajúca zo severu pramení v . Zdrojnica pritekajúca zo severozápadu pramení v .
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie južným smerom lesným extravilánom mesta Pezinok, pravým brehom obmýva úpätie vrchu "Barvienok" s , ľavým brehom obmýva úpätie vrchu "Široký" s , mení smer na juhozápad, preteká cez severnú časť chatovej osady Kučišdorfská dolina, v priberá bezmenný ľavostranný potok, v nadmorskej výške ústi do Trnianskeho potoka ako jeho ľavostranný prítok.
Preteká v okrese Pezinok v Bratislavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Malé Karpaty a v jeho podcelku Pezinské Karpaty. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu.
Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Porovnaj aj skalný útvar v lese Kamenné vráta. Z podstatného mena "kameň" po rozšírení o adjektívnu príponu "-ný" s významom "niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Kamenný potok" s významom "potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1978. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Kamenný potok" nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom "Kamenný potok" (január 2023).
Referencie.
Attalos z Atén

Attalos () bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr.
Attalos, syn Lachara, bol aténsky sochár. Svedectvom jeho tvorby je jeho menom signovaný podstavec (SEG 19, 328), ktorý bol súčasťou veľkej základne postavenej z bielych kamenných blokov (4,81 x 2,95 m), základne kultových sôch Asklépia a Hygieie, objavenej na severovýchode Arkádie, v lokalite starovekej obce Feneos.
Táto základňa stála v zadnej časti miestnosti (budova mala dve miestnosti) zrejme „Asklépiovej svätyne“, zatiaľ čo prednú časť miestnosti pokrývala mozaiková podlaha, zdobená geometrickými motívmi a obklopená pásmi utlačenej hliny. Okolo základne sa našli fragmenty veľkorozmerných mramorových sôch, akrolity, hlava a prsty Hygieie a obuté nohy Asklépia. Pozdĺž hornej časti základne sa tiahol nápis, ktorý pripomínal vztýčenie sôch za pôsobenia kňaza boha Asklépia Therilaa, syna Heroida (nižšie bol uvedený autorský podpis Attala).
Nápis na základe paleografických čŕt písma datujú do 2. stor. pred Kr. (koniec 2. stor. pred Kr. alebo okolo roku 100 pred Kr.). Attala je zrejme možné stotožniť s rovnomenným sochárom (datovaného do rokov okolo roku 150 pred Kr.), ktorého spomína Pausanias ako autora sochy Apolóna Lykia v Argose.
Bukový vrch (vrch v Čergove)

Bukový vrch () je vrch v pohorí Čergov, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Hertník, približne juhozápadne od Bardejova. 
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti pohoria, v Prešovskom kraji, v okrese Bardejov a zasahuje na katastrálne územie obce Hertník a Šiba. Najbližšími sídlami sú východne situované Fričkovce, Hertník a Šiba, severne leží Hervartov a Kríže, západne osada Majdan (Olejníkov) a juhovýchodne Geraltov.
Opis.
Bukový vrch leží v rázsoche, vybiehajúcej severovýchodným smerom z lokality Chochuľka v hlavnom hrebeni medzi Veľkou Javorinou () a Čergovom (). Severne sa nachádza Gregorkov () a Žobrák (), západne Panteliš (), Solisko (), Škaredé () a Veľká Javorina (), južne Lysá (), Ostrý kameň () a Čergov () a východne Čerepata (). Východné svahy sú pramennou oblasťou rieky Sekčov v povodí Torysy, južné svahy odvodňuje jeho prítok Pastevník, voda zo severných svahov odteká riečkou Šibská voda a zo západných potokom Slatvinec do Tople. Vrcholom vedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Čergova, no tiež Ľubovniansku vrchovinu, Busov, Vihorlatské a Slanské vrchy.
Čergov (sedlo)

Čergov () je horské sedlo v pohorí Čergov. Leží nad obcou Fričkovce, približne juhozápadne od Bardejova. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Poloha.
Nachádza sa v juhovýchodnej časti pohoria, v hlavnom hrebeni medzi vrchom Čergov () a Kalisko (). Východne sa terén zvažuje do údolia Fričkovského potoka, ktorý odvodňuje túto časť hrebeňa do rieky Sekčov, južným smerom do údolia Ternianka, ktorou odteká prebytočná voda rovnakým smerom. Západným smerom vedie bočný hrebeň na Ostrý kameň () a Lysú (). 
Sedlo leží v Prešovskom kraji, na hranici okresov Bardejov a Prešov, na hranici katastrov obcí Fričkovce a Terňa. V okolí sedla sa nachádza nesúvislý lesný porast a križujú sa tu turistické chodníky. V blízkosti stojí niekoľko horských chát.
Kamenný potok (prítok Mazgalice)

Kamenný potok je potok v Prešovskom kraji, v regióne Šariš. Nachádza sa v geomorfologickej oblasti Nízke Beskydy a ústi do potoka Mazgalica, ktorý ďalej ústi do Svidničanky v povodí Ondavy. Má dĺžku a je tokom IX. rádu. 
Prameň.
Pramení v lesnom extraviláne v v centrálnej časti územia obce Dlhoňa severne od intravilánu obce v okrese Svidník. 
Opis toku.
Od prameňa tečie juhozápadným smerom lesným extravilánom obce Dlhoňa, tečie cez les "Mazgalica", v spodnej časti toku jemne mení smer, v preteká lesnú cestu a ústi do potoka Mazgalica ako jej ľavostranný prítok.
Preteká v okrese Svidník v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickej oblasti Nízke Beskydy a v jej celku Laborecká vrchovina. Nemá prítoky.
Pôvod názvu.
Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Z podstatného mena "kameň" po rozšírení o adjektívnu príponu "-ný" s významom "niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Kamenný potok" s významom "potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1993. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Kamenný potok" nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom "Kamenný potok" (január 2023).
Referencie.
Scary Movie (séria)

Scary Movie je americká hororová komediálna filmová séria, ktorá obsahuje päť parodických filmov zameraných najmä na paródie hororových filmov. Filmy spoločne zarobili takmer 900 miliónov dolárov po celom svete. Herečky Anna Faris a Regina Hall sa objavujú vo všetkých častiach okrem piateho filmu.
Sériu vytvorili Keenen Ivory Wayans, Shawn Wayans a Marlon Wayans, ktorí napísali a režírovali prvé dva diely, pričom v posledných dvoch aj účinkovali. Filmy boli produkované spoločnosťou Dimension Films a distribuované prostredníctvom spoločností Miramax Films (1–3) a The Weinstein Company (4–5).
Filmy zo série.
Scary Movie 1 je prvý film série, natočený v roku 2000. Bol to najlepšie zarábajúci film série s 278 019 771 dolármi po celom svete. Prvá časť paroduje niekoľko filmov a televíznych relácií, s primárnym zameraním na "Vreskot" a "Viem, čo ste robili minulé leto". V hlavných úlohách sa predstavili: Anna Faris, Regina Hall, Shawn Wayans, Marlon Wayans, Jon Abrahams, Shannon Elizabeth, Cheri Oteri, Dave Sheridan, Lochlyn Munro, Kurt Fuller a Carmen Electra.
Scary Movie 2 je druhým filmom série, natočený v roku 2001. Celosvetovo zarobil 141 220 678 dolárov. Jedná sa o posledný diel, v ktorom figurovali súrodenci Wayansovci. Film paroduje filmy ako "Exorcista", "Legenda pekelného domu", "Charlieho anjeli", "The Shining", "Hannibal", "Rocky", "Muž bez tieňa" a "Pod povrchom". V hlavných úlohách sa predstavili: Anna Faris, Regina Hall, Shawn Wayans, Marlon Wayans, Tim Curry, David Cross, Tori Spelling, Chris Elliott, Christopher Masterson a Kathleen Robertson.
Scary Movie 3 je tretím filmom série, natočený v roku 2003. Film celosvetovo zarobil 220 673 217 dolárov a ide o druhý najúspešnejší film série. Dej filmu je paródiou na filmy "Kruh", 8. míľa, Matrix, "Bláznivá strela 1", "Bláznivá strela 2" a "Pripútajte sa, prosím". Paroduje aj viaceré známe osobnosti ako napríklad Michaela Jacksona. Jedná sa o prvý film zo série, v ktorom nespolupracovali bratia Wayansovci. V hlavných úlohách sa predstavili: Anna Faris, Regina Hall, Charlie Sheen, Anthony Anderson, Kevin Hart, Denise Richards, Simon Rex, Leslie Nielsen, Eddie Griffin a Queen Latifah.
Scary Movie 4 je štvrtým filmom série, natočený v roku 2006. Film celosvetovo zarobil 178 049 620 dolárov, čo z neho robí tretí najlepší film série. Film paroduje filmy "Vojna svetov", "Saw", "Nenávisť" a "Osada". Zároveň ide o posledný film v sérii, v ktorom sa objavili niektorí z pôvodných členov hereckého obsadenia. V hlavných úlohách sa predstavili: Anna Faris, Regina Hall, Anthony Anderson, Simon Rex, Christ Elliott, Bill Pullman, Carmen Electra, Leslie Nielsen, Craig Bierko a Charlie Sheen.
Scary Movie 5 je piaty film série, natočený v roku 2013. Je to jediný film zo série, v ktorom nie sú Anna Faris a Regina Hall. Film celosvetovo zarobil 72 992 798 dolárov, čím je najmenej úspešný z celej filmovej série. V hlavných úlohách sa predstavili: Ashley Tisdale, Simon Rex, Kate Walsh, Heather Locklear, Molly Shannon, Charlie Sheen, Terry Crews, Sarah Hyland, Erica Ash, Lidia Porto a Lindsay Lohan.
Inna Michajlovna Čurikovová

Inna Michajlovna Čurikovová (; * 5. október 1943, Belebej, RSFSR, ZSSR – † 14. január 2023, Moskva, Rusko) bola ruská herečka, v bývalom Česko-Slovensku známa najmä ako Marfuša z populárnej rozprávky "Mrázik".
Životopis.
Narodila sa v baškirskom meste Belebej. V roku 1965 absolvovala "Divadelné učilište M. S. Ščepkina" a bola prijatá do súboru moskovského "Divadla mladého diváka". V roku 1968 z divadla odišla a pôsobila na voľnej nohe. V roku 1973 získala angažmán v moskovskom "Divadle leninského komsomolu" (od roku 1990 – divadlo "Lenkom").
Vo filme debutovala v roku 1960 ("Mraky nad Borskem"), potom nasledovali komicky ladené epizódne role vo filmoch režisérov G. Danelija, E. Keosajana a ďalších. Z týchto rolí je najslávnejšia postava Marfuše v rozprávke "Mrázik" (1964), ktorú režíroval Alexandr Rou.
Prvú veľkú úlohu dostala v roku 1967 vo vojnovom filme "V ogne broda net" (slov. "V paľbe sa neprebrodíš") režiséra Gleba Panfilova, svojho neskoršieho manžela. Hrala vo väčšine jeho filmov a za film "Matka" (1990) obdržala ceny "Felix", "Nika" i ocenenie na MFF v Cannes. K ďalším dôležitým filmom patria "Tot samyj Mjunchgauzen" (čes. "To je ten Baron Prášil") režiséra M. Zacharova, "Válečná romance" režiséra P. Todorovského, "Kurýr"od K. Šachnarazova, "Slepička Rjaba" od A. Končalovského.
V rokoch 2007 – 2009 bola predsedníčkou Medzinárodného filmového festivalu Andreja Tarkovského "Zrcadlo", ktorý sa každoročne koná v ruskom meste Ivanovo. Bola aj členkou ruskej Akadémie filmového umenia udeľujúcej cenu "Nika".
Za rolu Marfuše obdržala od českého veľvyslanca Jaroslava Baštu striebornú Masarykovu medailu.
Dokumentárne filmy.
V roku 2013 bol k 70. narodeninám herečky natočený film "Inna Čurikova. Princezna ne, ty jsi královna!" (rusky) (režisér Andrej Lukov, Rusko)
Asterión (sochár)

Asterión () bol grécky sochár v 4. stor. pred Kr.
Asterión, syn Aischyla, bol grécky sochár (bronziar), ktorý bol podľa Pausania autorom sochy Chairea zo Sikyónu, olympijského víťaza v boxe dorastencov, umiestnenej v Olympii. Pausanias o tom uvádza: „"Vedľa sikyóskeho Chairea, chlapčenského pästného zápasníka, je nápis, že zvíťazil mladý, a že bol syn Chairémónov, tiež je napísaný ten, kto to dielo zhotovil, totiž Asterión, syn Aischylov.“" 
Asterión žil pravdepodobne v 4. storočí pred Kr., keďže sochu prvého sikyónskeho mladíka Bykela, víťaza v boxe dorastencov v Olympii, zhotovil Kanachos (mladší), žiak Polykleita, pôsobiaci na rozhraní 5. a 4. stor. pred Kr.
Veľkolélsky ostrov

Veľkolélsky ostrov () je riečny ostrov. Nachádza sa na Dunaji neďaleko osady Veľký Lél, čo je dnes miestna časť obce Zlatná na Ostrove v okrese Komárno. Nachádzajú sa tu lúka, lužné lesy a vysoké solitérne stromy. Slúži ako pasienky pre dobytok. Zo severu lemovaný Veľkolélskym ramenom a z juhu hlavným korytom Dunaja. Na ostrov sa dá prepraviť cez Mahulienin most, ktorý ho spája so Žitným ostrovom.
Ekologický význam.
Ostrov je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Dunajské luhy, medzinárodnej mokrade – Ramsarskej lokality Dunajské luhy ako aj území NATURA 2000. Územie stále predstavuje vzácny ekosystém, ktorý je vďaka pôsobeniu záplav v neustálej premene.
Dĺžka ostrova je , s rozlohou a je jedným z posledných lužných dunajských ostrovov na Slovensku.
Flóra: vŕba, dub, topoľ
Fauna: brehule, bocian biely, bocian čierny, orliak morský, pasúci sa dobytok, kone, jelene, srny
Pola Raksa

Pola Raksa (* 14. apríl 1941, Lida, Poľsko, dnes Bielorusko), je poľská herečka, známa z televízneho seriálu "Štyria tankisti a pes" (1966 - 1970).
Detstvo a mladosť.
Narodila sa v Lide, vtedajšom krajskom meste Druhej poľskej republiky pod okupáciou ZSSR (dnes sa nachádza v Bielorusku). Pochádza z katolíckej rodiny. Po vojne sa jej rodičia rozhodli zanechať svoj rodinný dom v Lide a presťahovali sa do Poľska v rámci nových hraníc a usadili sa v Leśnici a vo Vroclave. Raksa má mladšiu sestru, Jolantu. Po skončení strednej školy začala študovať na Fakulte polonistiky na Univerzite vo Vroclave. 
Kariéra.
Bola študentkou polonistiky, keď ju koncom 50. rokov objavil fotoreportér, ktorý ju nafotil. Neskôr, sa dostala na obálku mládežníckeho týždenníka „Dookoła Świat“. Krása Raksy, zaujala režisérku Mariu Kaniewsku, ktorá hľadala herecké obsadenie do filmu "Satan zo siedmej triedy" z roku 1960. Raksa vo filme hrala a film bol jej debutom. 
Kvôli herectvu, prerušila štúdium polonistiky a začala študovať na fakulte herectva PWSFTviT v Lodži. Školu ukončila v roku 1964 a do roku 1968 bola herečkou Powszechného divadla v Lodži. V roku 1968 získala angažmá vo Varšavskom divadle, kde účinkovala až do roku 1986. V rokoch 1966 až 1970 stvárnila jednu z vedľajších úloh v televíznom filme "Štyria tankisti a pes".
V roku 1993 ukončila svoju filmovú hereckú kariéru a odmietala poskytovať rozhovory. Jej posledné divadelné predstavenie bolo v roku 1997 v Činohernom divadle vo Varšave. Od začiatku roku 1998 niekoľko rokov viedla módnu rubriku v „Rzeczpospolita“.
Súkromný život.
V rokoch 1964 až 1970 bola vydatá za Andrzeja Kostenka, režiséra, scenáristu a kameramana, s ktorým má syna Marcina, narodeného v roku 1967.
Jozef Grussmann

Jozef Grussmann (* 8. júl 1928, Piešťany – † 8. september 1991, Bratislava) bol slovenský kameraman.
Svoju filmovú kariéru začínal v Štúdiu dokumentárnych filmov v Bratislave v 50. rokoch, kde sa najskôr venoval natáčaniu spravodajských šotov. Okrem spravodajského natáčania v 60. rokoch spolupracoval s menami patriacimi pod zakladateľskú generáciu dokumentaristov na Slovensku – v roku 1961 s Jozefom Zacharom na inštruktážnom filme "Živiny a pôda", ďalej "Koloman Sokol" (1965), dokument "Medzevskí kováči" natočil v roku 1962 so Štefanom Kamenickým, spomenutia hodná je i spolupráca s Dušanom Hanákom v roku 1965 na filme "Výzva do ticha". Jeho kamera dokázala byť reportážna, lyrická, ale aj impresívna a dynamická. Medzi jeho najvýraznejšie spolupráce patrí točenie s dokumentaristom Martinom Slivkom – "Voda a práca" (1963), "Metamorfóza vlákna" (1968), "Odchádza človek" (1968) a i. Množstvo filmov, na ktorých spolupracoval, získalo viacero československých aj zahraničných filmových cien. Za svoj život sa podieľal až na 268 dokumentárnych filmoch.
Pagáč

Pagáč (iné názvy: posúch, zdrobnene pagáčik) je malé slané pečivo, konkrétne pečené múčne jedlo okrúhleho plochého tvaru alebo vec takéhoto tvaru. Zvyčajne sa pripravuje oškvarkový, prípadne syrový.
Pagáče údajne vznikli z jedla poğaça, ktoré na naše územie priniesli Turci. V maďarskej kuchyni sa pagáč nazýva "pogácsa". Názov bol prebraný zo srbskej a chorvátskej kuchyne, kde sa jedlo nazýva "pogača".
Glykozid

Glykozidy alebo heterozidy sú deriváty sacharidov, v ktorých je zvyšok cukru viazaný na organický radikál. Glykozidy majú mnoho dôležitých úloh u živých organizmov. Mnohé rastliny skladujú látky v podobe neaktívnych glykozidov a tieto látky potom možno aktivovať pomocou enzýmovej hydrolýzy, v ktorej sa štiepi sacharidová zložka, čo umožňuje použitie danej chemickej látky. Mnohé tieto rastlinné glykozidy sa používajú ako liečivá. Niektoré druhy motýľov z rodu "Heliconius" sú schopné tieto rastlinné látky využiť ako chemickú obranu proti predátorom. U zvierat a ľudí sú jedovaté látky často viazané na sacharidy, aby bolo možné ich vylúčiť z tela. 
Formálne je glykozidom akákoľvek molekula, v ktorej je sacharidová skupina viazaná pomocou anomérneho uhlíka na nejakú inú (neacylovú) skupinu prostredníctvom glykozidovej väzby. Glykozidy môžu byť viazané na rôzne atómy – podľa daného atómu sa potom táto zlúčenina označuje ako "O"-glykozid (viazaná na kyslík), glykozylamín (viazaná na dusík), tioglykozid (viazaná na síru) alebo "C"-glykozid (viazaná na uhlík). Podľa IUPAC je názov C-glykozid nesprávny a správne by sa mali tieto látky označovať ako ""C"-glykozylové zlúčeniny". Uvedená definícia je tá, ktorú používa IUPAC, a odporúča sa používať Haworthovu projekciu, aby bolo možné správne určiť stereochemické konfigurácie.
Mnohí autori pridávajú podmienku, že sacharidová zložka musí byť viazaná na "nesacharidovú" zložku, aby bolo možné takúto zlúčeninu označiť ako glykozid, čím dochádza k vylúčeniu oligo- a polysacharidov. Sacharidová zlúžka sa nazýva glykón, zatiaľ čo nesacharidová zlúžka sa nazýva aglykón alebo genín. Glykón môže pozostávať z jednej sacharidovej jednotky (monosacharidu), dvoch (disacharidu) alebo niekoľkých sacharidových jednotiek (oligosacharidu).
Prvý glykozid, ktorý bol opísaný, bol amygdalín, ktorý identifikovali francúzski chemici Pierre Robiquet a Antine Boutron-Charlard v roku 1830.
Glykozidy sú stabilné v zásaditom prostredí, v kyslom prostredí hydrolyzujú na jednotlivé zložky (glykón a aglykón). Hydrolýzu katalyzujú i enzýmy glykozidázy.
Ostrý kameň (vrch v Čergove)

Ostrý kameň () je vrch v pohorí Čergov, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Terňa, približne severovýchodne od Sabinova. 
Poloha.
Nachádza sa v juhovýchodnej časti pohoria, v Prešovskom kraji, na hranici okresov Sabinov a Prešov a zasahuje na katastrálne územie obce Olejníkov a Terňa. Najbližšími sídlami sú východne situovaný Hertník, Fričkovce a Geraltov, južne ležia Bodovce, Jakubovany a Drienica, západne sa nachádza osada Majdan (Olejníkov) a severne obec Kríže a Hervartov.
Opis.
Ostrý kameň leží v rázsoche, vybiehajúcej juhozápadným smerom z oblasti sedla Čergov v hlavnom hrebeni, situovanom na juhovýchodnom úbočí rovnomenného vrchu (). Východne sa nachádza Kalisko (), južne Hradová hora () a Predná hora (), západne dominuje Lysá (), Škaredé () a Solisko () a severne Veľká Javorina (), Čergov () a Bukový vrch (). Severné a západné svahy odvodňuje potok Ľutinka do Torysy, vodu z juhovýchodných svahov odvádza potok Ternianka do rieky Sekčov. Vrcholom vedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Čergova, no juhovýchodným smerom tiež Vihorlatské a Slanské vrchy.
Kamenný potok (prítok Lazného potoka)

Kamenný potok je potok v Trenčianskom kraji, v regióne Horná Nitra. Nachádza sa na pomedzí geomorfologických celkov Vtáčnik a Hornonitrianska kotlina a ústi do vodného toku Lazný potok v povodí Nitry. Má dĺžku a je tokom V. rádu. 
Prameň.
Pramení v zmiešanom lesnom extraviláne a poľnohospodárskom extraviláne v v centrálnej časti územia obce Lehota pod Vtáčnikom v lese (aj lúka a pasienok) "Dolné lázky" na juhovýchodnom úpätí vrchu a lesa "Javorina" v okrese Prievidza. 
Opis toku.
Od prameňa tečie severným a severovýchodoseverným smerom lesným extravilánom premiešaným poľnohospodárskym extravilánom v obci Lehota pod Vtáčnikom, mení smer na severozápadoseverný, pravým brehom obmýva lúku "Cúdenice", ľavým brehom obmýva lúku "Okrúhla", v vyteká zo zmiešaného extravilánu do poľnohospodárskeho extravilánu, tečie cez trvalý trávny porast "Breziny", na južnom okraji intravilánu na hranici medzi intravilánom a extravilánom Lehoty pod Vtáčnikom ústi do vodného toku Lazný potok ako jeho ľavostranný prítok.
Preteká v okrese Prievidza v Trenčianskom kraji. Nachádza sa na rozhraní geomorfologického celku Vtáčnik a jeho podcelku Vysoký Vtáčnik svojou pramennou oblasťou a geomorfologického celku Hornonitrianska kotlina a jej podcelku Prievidzská kotlina. Nemá prítoky.
Pôvod názvu.
Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Z podstatného mena "kameň" po rozšírení o adjektívnu príponu "-ný" s významom "niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Kamenný potok" s významom "potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1994. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Kamenný potok" nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom "Kamenný potok" (január 2023).
Referencie.
Mŕtve rameno Váhu

Mŕtve rameno Váhu (, hovorovo aj "Mrtvák") je vodná plocha, ktorá vznikla prehradením ramena Váhu v roku 1973. Nachádza sa severne od Komárna. 
Pri ústí cez Komárňanský kanál z Váhu je regulovateľná priehrada. Pri výtoku je hrádza, takže nie je možné preplaviť sa do Váhu.
Využitie.
Ostrov slúži ako rekreačná oblasť pre Komárňanov. Nachádza sa tu požičovňa lodí, pláž, Klub turistov Kormorán Komárno, Potápačský klub KŠP Poseidon Komárno, reštaurácie a chatová oblasť. Usadil sa tu aj invázny druh hlodavca, nutrie, pravdepodobne vypustené z klietkového chovu.
Rameno je ohraničené ostrovom Apáli (Národná prírodná rezervácia Apálsky ostrov) a mokraďami, lužnými lesmi.
Pyštek obyčajný

Pyštek obyčajný () je trvalá bylina s pyskatou korunu a s dlhou ostrohou z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"), s výskytom od Európy po Sibír a strednú Áziu. 
Opis.
Pyštek obyčajný je trváca bylina, vysoká 20 až 50 (80) cm, ktorej výhonkatý podzemok drevnatie. Sivozelená stonka je priama, holá, len hore žliazkato páperistá, jednoduchá alebo rozkonárená a husto olistená striedavými listami.
Listy sú jeden až trojžilové, čiarkovito kopijovité až úzko elipsovité, celistvookrajové, na okraji podvinuté a sediace ku stonke.
Kvety rastú v hustých 5 až 30 kvetých vrcholových strapcoch, vyrastajú z pazúch podporných listeňov. Listene dolných kvetov sú dlhšie ako horných. Kvetné stopky sú žliazkaté a dlhé 2 až 8 mm. Koruna je sírovo žltá až biela, na spodnom pysku oranžová. Aj s tupou ostrohou je dlhá 20 až 35 mm. Kalich je hlboko strihaný, päťzubý, žliazkato páperistý, dlhý 3 až 6 mm, zuby sú kopijovité.
Korunné lupienky, zrastené do rúrky a vybiehajúcej ostrohy, obsahujú nektár. Hrdlo rúrky je uzatvorené dvojitou vypuklinou na dolnom pysku. Dolný pysk sa kĺbovito pritláča k hornému pysku, takže tade môže preniknúť len silnejší hmyz, napríklad čmele.
Plodom je dvojpuzdrová vajcovitá tobolka dlhá 5 až 10 mm a široká 5 až 7 mm. Semená s priemerom do 3 mm sú ploské s bielym lemom.
Rozšírenie.
Pyštek obyčajný je Eurosibírsky druh, s výskytom od Európy po Sibír a strednú Áziu. Zanesený je v Severnej Amerike od Kanady až po Arizonu, Nové Mexiko a Texas v USA, v Južnej Amerike v Argentíne, Brazílii a Čile, na africkom kontinente v Južnej Afrike a v austrálskej Tasmánii. Na Slovensku je na celom území hojný.
Ekológia.
Pyštek obyčajný rastie na suchých stanovištiach, pasienkoch, medziach, vinohradoch a ruderálnych miestach ako súčasť synatropnej vegetácie (jej vznik a vývoj je závislý od činnosti človeka). Darí sa mu takmer na všetkých pôdotvorných substrátoch, na rôznych pôdnych druhoch a typoch, kyslej až zásaditej pôdnej reakcie. U nás sa vyskytuje hojne od nížin do horských polôh. Kvitne od júna do septembra (októbra).
Význam a využitie.
Pyštek obyčajný sa využíva ako liečivá rastlina, kde účinnou drogou je usušená kvitnúca vňať "Linariae herba". Obsahuje flavónové glykozidy, alkaloidy, organické kyseliny, triesloviny, sacharidy a minerálne látky. Využíva sa pri liečbe ako: diuretikum, laxatívum a homeopatikum.
Poddruhy.
V rámci druhu pyštek obyčajný sú v súčasnosti akceptované tieto poddruhy:
Jajoi Kusamaová

Jajoi Kusamaová (; * 22. marec 1929, Macumoto ) je japonská výtvarná umelkyňa. Jej diela, zahŕňajú maľby, sochy, inštalácie aj performance a sú zaraďované k pop artu, art brutu, abstraktnému expresionizmu či minimalizmu. Aktívne tiež píše básne. V roku 2006 jej bola udelená cena Praemium Imperiale.
Život a dielo.
Narodila sa do rodiny roľníkov v japonskom meste Macumoto. Jej rodičia sa starali o produkciu semienok a tekvíc. Potom začala kresliť obrázky s tekvicami počas základnej školy. Neskôr začala do prác začleňovať halucinácie, ktoré videla už v mladom veku. Jedna z jej bodkových halucinácií vznikla napríklad, keď sa Kusama pozerala na vzor na prestieradle. Mnoho z jej tvorby obsahuje prvky bodiek, semienok, tekvíc, svetiel a optických ilúzií. 
Výtvarné umenie študovala len krátko na Kjótskej mestskej umeleckej škole. Študovala tam japonské umenie pod vedením tradičného vzdelávacieho systému. Táto skúsenosť bola pre ňu neinšpirujúca a rigidná, na toto obdobie odkazuje ako na obdobie, z ktorého ju napína. 
V roku 1957 sa usadila v USA, v New Yorku. Po počiatočných problémoch so začlenením do západného prostredia si získala meno vďaka svojim provokatívnym happeningom a výstavám. Často zahŕňali nahotu a orgie a hlásali voľnú lásku a protivojnové posolstvá. V roku 1965 vzbudila záujem inštaláciou "Infinity" "Mirror Room - Phalli's Field", svojim zrejme najslávnejším dielom. Rozvinula v ňom svoju základnú tému – opakovanie. Svoje dielo tiež sama nazýva „obsedantným“.
V roku 1973 sa vrátila do Japonska. Za štyri roky sa nechala hospitalizovať v psychiatrickej liečebni. Odmala trpela halucináciami. 41 rokov strávila dobrovoľne v psychiatrickej liečebni. Halucinačné stavy sa premietali do jej tvorby. Vytvárala inštalácie, ktoré sa snažili diváka dezorientovať, vyvolať v ňom silné pocity, často za pomoci zrkadiel, svetiel a opakujúcich sa prvkov. Príkladom je dielo z roku 2009 nazvané "Následky vymazania večnosti" . Mimo kreatívnej tvorby inštalácií a malieb sa tiež venovala písaniu a poézii, pod jej rukou bolo vydaných niekoľko noviel a kníh. 
V roku 1993 sa stala prvou ženou, ktorá reprezentovala Japonsko na benátskom bienále. V roku 2008 bolo jedno jej dielo predaných za 5 100 000 amerických dolárov. Išlo o nový rekord u žijúceho umelca. V roku 2012 pripravila kolekciu odevov pre módnu značku Louis Vuitton, jej šaty boli pokryté pre ňu typickými kruhmi a bodkami.
Klub turistov Kormorán Komárno

Klub turistov Kormorán Komárno je turistický klub v Komárne, venujúci sa prevažne vodnej turistike.
História.
Klub bol založený v roku v roku 1963 ako oddiel vodnej turistiky, resp. vodno-turistický oddiel (v skratke VTO) v rámci "TJ Spartak Komárno". Jeho prvým predsedom sa stal MUDr. Pavol Juhász. Oddiel sa vďaka svojej vyhodenej polohe v blízkosti mŕtveho ramena Váhu a riek Dunaj, Váh, Nitra, stal najväčším vodno-turistickým klubom vo vtedajšom Česko-Slovensku.
Prvými členmi výboru sa stali Ladislav Cséplő (tajomník), Zuzana Ružičková (zapisovateľka), Edmund Brányik (hospodár), Jaroslav Slavík, Štefan Baráth, Ing. Václav Ružička (odborní prednášatelia), Ľudovít Gráfel (propagandista) a Juraj Szabó (člen výboru). Spartak úzko spolupracoval so športovým oddielom kajak – kanoe Komárno. Vďaka podpore Slovenských Lodeníc Komárno a brigádnických hodín členov klubu, vznikla budova lodenice pri ramene Váhu v Komárne. Budovu neskôr členovia rozšírili o murovanú prístavbu v roku 1990. 
Prvé túry v roku 1963 smerovali iba do okolia areálu vodných športov a boli zamerané ba spoznanie ramien Váhu a Nitry. Prvým veľkým podujatím bola diaľková plavba do Budapešti, ktorej sa medzi 14.-22. augustom 1965 zúčastnilo 22 členov.
Postupne sa členstvo v klube a podujatia stali masovými aj vďaka štedrej podpore štátu turistickým oddielom v období socializmu. Nedostatok plavidiel oddiel vyriešil po roku 1973 keď si členovia oddielu v rámci brigád postupne zhotovili až vyše 40 laminátových kanoí CT-2 a kajakov. S pomocou Slovenských Lodeníc sa im podarilo zostrojiť aj príves na prepravu plavidiel za autobus. Obľúbenou plavbou medzi členmi klubu sa stala akcia Sto jarných kilometrov.
Klub sa venoval prevažne vodnej turistike a splavom na stredoeurópskych riekach Dunaj, Malý Dunaj, Váh, Hron, Hornád, Lužnica, Sázava, Spréva, Mošonský Dunaj, Rába, DunajecTisa, Dráva a iné. Vo vlastníctve klubu bolo vyše 50 laminátových kanoe a kajakov. Klub sa venoval aj pešej a zimnej turistike.
Po roku 1990 prišiel oddiel o finančnú podporu do Československého zväzu telesnej kultúry a účasť na podujatiach postupne klesala.
V roku 1992 sa oddiel premenoval na "Klub turistov Kormorán".
Pôsobenie.
Členovia klubu sa významnou mierou spolupodieľajú na organizácii medzinárodného splavu Dunaja Tour International Danubien (TID), na slovenskom úseku. Klub sa podieľa aj na letných turistických akciách mesta Komárno pre deti aj dospelých.
Tour International Danubien

Tour International Danubien (TID) je najdlhšia organizovaná túra na kanoe a veslovaní na svete. Koná sa každý rok na úseku Dunaja od roku 1956. Organizátor je registrovaný spolok, ktorý organizuje zájazd pod záštitou kanoistických zväzov zúčastnených krajín.
Popis.
Prvý dunajský výlet (I. TID) sa uskutočnil v roku 1956 ako sedemdňový medzinárodný turistický výlet po Dunaji na vzdialenosť 222 kilometrov z Bratislavy do Budapešti. Už v roku 1957 (II. TID) sa cesta predĺžila do Belehradu. Turné sa začalo v roku 1959 pod názvom "IV International Friendship Tour of the VII World Festival of Youth and Students in Vienna". V roku 1965 (X. TID) sa plavba po Dunaji začala v Regensburgu, a teda po prvý raz v Nemecku a od roku 1968 (XIII. TID) sa trasa TID začína v Ingolstadte, vždy koncom júna. Trvá približne 2 mesiace. Vedie cez ďalšie usporiadateľské krajiny Rakúsko, Slovensko, Maďarsko, Chorvátsko, Srbsko, Bulharsko a Rumunsko a končí sa v polovici septembra po 2 516 kilometroch v Sfântu Gheorghe (Rumunsko) pri Čiernom mori. V niektorých rokoch sa po hornom Dunaji premáva aj v čiastkových etapách z Donaueschingenu do Ingolstadtu. Rumunsko oficiálne patrí do organizácie TID od 54. TID v roku 2009, rovnako ako Chorvátsko od roku 2012.
Na slovenskom úseku Dunaja kempujú účastníci podujetia na troch miestach. V Bratislave, Gabčíkove a v Komárne. Organiyačne sa mu venuje Klub Slovenských Turistov a Klub turistov Kormorán Komárno 
Počet účastníkov sa z roka na rok mení a na jednotlivých úsekoch sa pohybuje v priemere v spodnom trojcifernom pásme.
Už od začiatku bolo cieľom podujatia vzájomné spoznávanie sa a porozumenie bez ohľadu na politické, ideologické, náboženské či etnické rozdiely. Na pozadí východo-západného konfliktu a neskôr aj juhoslovanských vojen sa mali vytvárať priateľstvá, posilňovať solidaritu medzi nadšencami vodných športov a občanmi rôznych krajín a priateľstvo a mier medzi národmi, najmä podunajských krajín. byť povýšený.
Najvyšší orgán, konferencia TID, prerokúva a rozhoduje o harmonograme, podmienkach účasti, potrebných opatreniach a prípadných otázkach týkajúcich sa stanov. Konferencia rozhoduje aj o odovzdávaní cien TID. Úradným jazykom TID je nemčina (korešpondencia, protokoly atď.).
Príspevky na náklady, ktoré sa v jednotlivých krajinách líšia, treba chápať ako symbolický príspevok na podporu organizácií, ktoré sú závislé od vlastnej iniciatívy a dobrovoľníkov v každej členskej krajine.
Po predchádzajúcej registrácii je možné výlet začať a skončiť v ktoromkoľvek z plánovaných kempov. Každý si môže ľubovoľne dohodnúť načasovanie jednotlivých denných etáp. Na vode nie je žiadna prehliadka so sprievodcom. Denné vzdialenosti od 20 do 60 kilometrov musia prejsť bez ohľadu na poveternostné podmienky (teplo, dážď, vietor). Batožina sa zvyčajne prepravuje na lodi. Účasť sa neodporúča, ak máte zdravotné problémy. Podmienkou účasti je správne zmontované, kompletné a kvalitné vybavenie.
Štartovací komplex 14 na Cape Canaveral Space Force Station

Štartovací komplex 14 (; skratka: "LC-14") bolo jedno zo štartovacích miest na Základni vzdušných síl Cape Canaveral na Floride. Z rampy komplexu štartovali rôzne verzie rakiet Atlas, vrátane misie Mercury-Atlas 6, počas ktorej astronaut John Glenn na palube kozmickej lode "Friendship 7" trikrát obletel Zem a stal sa prvým Američanom na obežnej dráhe.
História.
Štartovací komplex 14 bol prvou prevádzkovanou štartovacou rampou pre rakety Atlas a v rokoch 1957 – 1958 sa z nej uskutočnili skúšobné lety. Bola tiež jedinou z pôvodných štyroch rámp, na ktorej nikdy nevybuchla nosná raketa. V roku 1959 sa rozhodlo o prestavbe rampy pre rakety Atlas D a kozmické štarty a začiatkom roka bola pristavená veľká servisná veža. Prvým Atlasom, ktorý vzlietol z prestavanej LC-14, bola 18. mája 1959 raketa SM-65D, ale problém s ramenami odpaľovacieho zariadenia poškodil raketu a spôsobil jej výbuch krátko po štarte. Príčinou boli nesprávne postupy počas prestavby rampy, ale tento problém sa rýchlo podarilo odstrániť. Prvým štartom do vesmíru odtiaľto bol Big Joe 1, suborbitálny testovací let programu Mercury, ktorý sa uskutočnil 9. septembra 1959. Ako rampa určená na pilotované štarty Mercury-Atlas, bola jediným vhodným miestom pre rakety Atlas s infraštruktúrou potrebnou na štarty s ľudskou posádkou. Z LC-14 sa uskutočnili aj prvé štarty satelitov MIDAS, jeden štart verzie Atlas-Able a niekoľko ďalších testov medzikontinentálnych balistických rakiet predtým, ako bola úplne odovzdaná NASA.
Rampa je najviac známa ako miesto štartu letu Mercury-Atlas 6, počas ktorého astronaut John Glenn na palube kozmickej lode "Friendship 7" trikrát obletel Zem a stal sa prvým Američanom na obežnej dráhe. Bola tiež miestom štartu zvyšných troch pilotovaných letov programu Mercury a rôznych ďalších štartov Atlasu bez posádky. Neskôr sa tu uskutočňovali štarty rakiet Atlas-Agena pre cieľové telesá Agena v programe Gemini.
Po vyradení z prevádzky a opustení rampa pomaly chátrala. Blízkosť Atlantického oceánu vytvorila ideálne prostredie pre koróziu kovových súčastí a červené kovové konštrukcie komplexu boli v 70. rokoch 20. storočia z bezpečnostných dôvodov demontované.
Súčasnosť.
V štartovnom bunkri komplexu sa nachádzajú historické dokumenty, fotografie a spomienkové predmety z programu Mercury, ako aj fotografie z oblasti bunkra pred, počas a po rekonštrukcii.
Vstupnú cestu na LC-14 označuje niekoľko pamätníkov a tabúľ pripomínajúcich program Mercury a štyri zo šiestich pilotovaných misií Mercury, ktoré odtiaľto štartovali. Patrí sem aj veľká plastika symbolu Mercury vyrobená z titánu, pod ktorou je pochovaná časová schránka s technickými dokumentmi programu Mercury. Otvorenie schránky je naplánované na rok 2464, čiže 500 rokov po oficiálnom ukončení programu. S vyradením rampy z operačného stavu bol na začiatku betónovej plochy, ktorá vedie k štartovacej rampe, umiestnený aj pamätník zo žuly a boli postavené dva vonkajšie kiosky s historickými fotografiami.
Zoznam leteckých nehôd Českých a Československých aerolínií

Tu sa nachádza zoznam leteckých nehôd Českých a Československých aerolínií (ČSA). Do roku 1977 na palubách lietadiel ČSA zomrelo 545 ľudí a ďalších 12, ktorí v lietadle pri havárii neboli. Od roku 1977 sa ČSA nestala žiadna smrteľná nehoda. Najtragickejšou nehodou ČSA bol let ČSA 540 v roku 1975, kedy pri nepodarenom pokuse o pristátie v Damasku zomrelo 126 ľudí, prežili len dvaja.
1923–1960.
Medzi rokmi 1923-1956 zomrelo 127 cestujúcich alebo členov posádky ČSA a ďalších 12 osôb.
1960–1993.
Medzi rokmi 1957 až 1993 zomrelo na palube lietadiel ČSA celkom 418 ľudí, posledný smrteľný rok bol 1977. V počte nehôd a mŕtvych to bolo najhoršie obdobie ČSA.
Tomáš Rosický

Tomáš Rosický môže byť:
Ménodóros (sochár)

Ménodóros () bol grécky sochár v 1. storočí.
Ménodóros, sochár z Atén, zhotovil kópiu Praxitelovho Eróta pre boiótske mesto Thespiai potom, čo bol jej originál v roku 80 (za vlády Tita) zničený pri požiari v Ríme (do Ríma bola socha privezená zrejme za vlády Caligulu). Pausanias počas návštevy Boiótie v polovici 2. storočia toto dielo videl: „"Terajšieho Eróta zhotovil v Thespiách Aténčan Ménodóros, napodobniac dielo Praxitelovo.“"
Strata tespijského Praxitelovho Eróta v Ríme inšpirovalo Tespijcov k tomu, aby toto dielo vo svojej domovine nahradili novým. Aj keď Tespijci stratené Praxitelovo dielo nahradili kópiou, neubralo to na jeho sláve. Herennia Procula, členka významnej provinčnej rímskej rodiny, dala na mramorový podstavec tejto sochy vytesať verše (ekfrastický epigram). Jej dvojveršie ponúkalo variáciu na slávny anonymný epigram o Praxitelovej oslavovanej soche "Afrodity Knidskej".
 
Činnosť sochára Ménodóra je možné s najväčšou pravdepodobnosťou zaradiť do 1. storočia (augustovskej doby). Viacerí učenci (H. Brunn, Ch. Picard) ho spájajú s rovnomenným sochárom, ktorého Plínius vo svojom zozname uvádza medzi umelcami vytvárajúcimi sochy športovcov, ozbrojencov, lovcov a „obetníkov“.
Statočný cínový vojačik

Statočný cínový vojačik (dánsky: "Den standhaftige tinsoldat") je literárna rozprávka Hansa Christiana Andersena o láske cínového vojačika k papierovej baletke. Rozprávka bola prvýkrát publikovaná 2. októbra 1838 v Kodani C. A. Reitzelom v prvej knižke "Rozprávky rozprávané pre deti". "Nová zbierka". Knižka pozostáva z Andersenových rozprávok "Sedmokráska" a "Divé labute". Táto rozprávka bola Andersenovou prvou, ktorá nebola založená na ľudovej rozprávke alebo literárnej predlohe. "Statočný cínový vojačik" bol adaptovaný do rôznych médií vrátane baletu a animovaného filmu.
Príbeh.
Chlapec dostane na narodeniny sadu 25 cínových vojačikov, sú odliati z jednej starej lyžice. Chlapec ich rozloží ich na stôl. Jeden vojačik stojí na jednej nohe, pretože bol odliaty ako posledný a nezvýšilo dosť kovu na to, aby bol celý. Neďaleko vojak zbadá inú hračku, krásnu papierovú baletku s malou ozdôbkou - plieškom na šerpe. Aj ona stojí na jednej nohe v tanečnej pozícii a vojačik sa do nej zamiluje. V tú noc hračka zlý škriatok vyskakujúci z krabice, ktorý tiež miluje baletku, nahnevane upozorní vojačika, aby ju nechal na pokoji, ale vojačik ho ignoruje.
Na druhý škriatok nečakane vyskočí z krabice vo chvíli, keď vojačik stojí na parapete a on vypade von otvoreným oknom. Pristane na ulici, kde ho dvaja chlapci nájdu, umiestnia ho do papierovej loďky a pustia ho plávať do kanála. Čln aj s pasažierom odpláva do dažďovej kanalizácie. Tu vojačik stretáva potkana, ktorý od neho žiada mýto.
Loďka sa plaví ďalej a vpláva do kanála. Tam však cínového vojačika zhltne ryba a on sa ocitne v temnote. Rybu ulovia ľudia a rozrežú ju, s počudovaním v jej vnútornostiach objavia hračku. Cínový vojačik sa šťastnou náhodou opäť ocitá v dome, kde jeho púť začala. Slúžka ho zanechá na doske stola pred baletkou. 
Chlapec sa vracia k hre a z roztopaše hodí cínového vojačika do ohňa. Prievan v izbe do ohňa strhne aj papierovú baletku. 
Ráno slúžka čistí ohnisko. V popole nachádza roztopený cín v tvare srdiečka a v jeho strede malú plechovú ozdôbku.
Voľba prezidenta Českej republiky v roku 2023

Prvé kolo voľby prezidenta Českej republiky prebehlo 13. a 14. januára 2023, druhé kolo sa uskutočnilo 27. a 28. januára 2023. Bývalému prezidentovi Milošovi Zemanovi sa skončilo druhé funkčné obdobie 8. marca 2023. Termín voľby vyhlásil predseda Senátu 27. júna 2022, kandidátne listiny boli potvrdené Ministerstvom vnútra 25. novembra 2022.
V prvom kole sa o funkciu uchádzalo 8 kandidátov. Zúčastnilo sa ho 5 622 812 voličov. Najviac hlasov dostala kandidát Petr Pavel (35,4 %) a kandidát Andrej Babiš (34,99 %), ktorí postúpili do druhého kola.
Druhého kola sa zúčastnilo 70,35 % voličov. Andrej Babiš získal 41,67 % platných hlasov a Petr Pavel získal 58,32 % platných hlasov, čím sa stal novozvoleným prezidentom republiky. Funkcie sa ujal počas inaugurácie, ktorá sa uskutočnila 9. marca 2023, deň potom ako skončil mandát bývalému prezidentovi Milošovi Zemanovi.
Kandidáti.
Kandidátnu listinu k registrácii podalo v riadnom termíne celkovo 21 uchádzačov. Kvôli nesplneniu podmienok ich bolo 12 odmietnutých. Na Najvyšší správny súd bolo následne doručených celkovo 13 sťažností. Súd nakoniec rozhodol o uznaní kandidátnej listiny Karola Diviša, naopak z voľby vyradil Denisu Rohanovú.
Lysá (vrch v Čergove)

Lysá () je vrch v pohorí Čergov, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Drienica, približne severne od Sabinova. 
Poloha.
Nachádza sa v južnej časti pohoria, v Prešovskom kraji, v okrese Sabinov a zasahuje na katastrálne územie obce Olejníkov, Šarišské Sokolovce a Drienica. Najbližšími sídlami sú juhozápadne situované obce Drienica a Červená Voda, západne ležia Jakovany a Olejníkov, juhovýchodne Terňa a južne Bodovce a Jakubovany.
Opis.
Lysá leží v rázsoche, vybiehajúcej juhozápadným smerom z oblasti sedla Čergov v hlavnom hrebeni, situovanom na juhovýchodnom úbočí rovnomenného vrchu (). Východne sa nachádza Ostrý kameň () a Hradová hora (), južným smerom Predná hora () a Háj (), západným Holá () a Trepeš () a severným Škaredé (), Solisko (), Veľká Javorina () a Čergov (). Oblasť patrí do povodia Torysy, kde vodu zo severnej časti odvádzajú prítoky Ľutinky, z juhozápadných svahov Drienický potok a z juhovýchodných Veľký potok. Vrcholom vedie značený turistický chodník a veľkú časť severných a západných svahov využíva lyžiarske stredisko. V okolí je viacero chát. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Čergova, no tiež Vihorlatské, Slanské a Volovské vrchy, Branisko, Bachureň a Levočské vrchy, nezriedka aj východnú časť Nízkych Tatier a štíty Vysokých Tatier.