burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Chester Nimitz

Chester William Nimitz, Sr. (* 24. február 1885, Fredericksburg, Texas, USA – † 20. február 1966, San Francisco Bay, Kalifornia) bol americký admirál, v rokoch 19451947 najvyšší veliteľ amerického vojenského námorníctva.
Život.
Narodil sa v Fredericksburgu v americkom štáte Texas. V detstve ho veľmi ovplyvnil jeho starý otec, bývalý námorník. Pôvodne plánoval štúdium na Vojenskej akadémii Spojených štátov vo West Pointe, no v tej dobe sa na školu nemal šancu dostať. Preto sa rozhodol pre dráhu v námorníctve.
Námornú akadémiu v Annapolise absolvoval v roku 1905. Po službe na Filipínach bol v roku 1909 preradený k ponorkám. V roku 1912 sa stal veliteľom atlantickej ponorkovej flotily a o rok neskôr absolvoval stáž v Nemecku, kde sa venoval hlavne štúdiu naftových ponorkových motorov. Počas prvej svetovej vojny pôsobil v hlavnom štábe ponorkového loďstva.
Od roku 1941 bol najvyšším veliteľom tichomorskej flotily. V roku 1942 riadil vylodenie na Guadalcanal. V rokoch 19431944 bol veliteľom ďalších vyloďovacích operácií v Tichomorí.
V roku 1944 spolu s admirálmi Leahym a Kingom dosiahol najvyššiu námornícku hodnosť v amerických námorných silách: päťhviezdičkový (flotilový) admirál (angl. "Fleet Admiral"), ktorá v americkom vojenskom systéme de facto označovala veľkoadmirála. Po druhej svetovej vojne táto najvyššia hodnosť už nebola nikdy použitá.
V roku 1945 sa spolu s D. MacArthurom zúčastnil kapitulácie Japonska. V tomto roku tiež nahradil vo funkcii vrchného veliteľa americkej flotily (angl. "Commander in Chief of the US Fleet") Ernesta Kinga. Túto funkciu zastával do roku 1947, kedy odišiel do dôchodku.
V sedemdesiatych rokoch USA pomenovali na jeho počesť jednu z najlepšie navrhnutých a v súčasnosti najviac používaných tried lietadlových lodí: triedu Nimitz.
V populárnej kultúre.
V roku 1976 vo filme "Bitka o Midway" jeho postavu stvárnil americký herec Henry Fonda.
Základná jednotka počítača

Základná jednotka alebo zriedkavejšie ústredná jednotka (angl. "central unit", staršie [okrem 5. významu]: "mainframe") je termín z informatiky, ktorý má viacero významov, pričom prvé tri sú identické s anglickým CPU ("Central Processing Unit") : 
Ostatné zariadenia sa nazývajú periférne. Podľa významu základnej jednotky v kontexte predstavujú zvyšné vybavenie počítača. Takže základná jednotka + periférie = počítač.
Servius Tullius

Servius Tullius bol podľa legiend šiesty etruský kráľ Starovekého Ríma v rokoch 578 pred Kr. – 534 pred Kr. 
Podľa tradície bol veľkým reformátorom. Podľa niektorých názorov zriadil aj senát, ktorý bol vlastne poradným orgánom pre kráľov (bol súčasťou štátnej moci), ale ten v skutočnosti existoval už pred príchodom Etruskov do Ríma. 
Rozšíril mesto Rím o Kvirinál, Viminál a Eskvilín a postavil múry a priekopy. Rozdelil mesto na 5 regiónov a krajinu na okresy ("tribui"). 
Bojoval s Etruskami (hlavne s Vejanmi (podľa mesta Veje/Veii)). Spolu s Latinmi dal postaviľ svätyňu Diany na vrchu Aventin v Ríme, čím bol Rím uznaný za vodcu Zväzu Latinov.
Nový politický systém (tzv. nová "ústava").
Je známy predovšetkým ako údajný autor novej, tzv. timokratickej, „ústavy“, ktorou sa odstránilo rodové zriadenie a vznikla triedna spoločnosť. Vplyv (rodovej) aristokracie nahradil vplyv majetných občanov („podnikateľov“, majiteľov nehnuteľností) bez ohľadu na pôvod. Podobná významná zmena sa v dejinách udiala na rôznych miestach ešte mnohokrát až do 20. stor.
Podľa ústavy existoval centuriálny snem (tiež: stotinový snem) a 5/6 majetkových tried obyvateľstva (I až V + proletári) podľa majetku. Rozdelenie obyvateľstva podľa majetku sa nazýva majetkový cenzus. Každá trieda mala iné práva a povinnosti podľa svojho majetku. Každá trieda mala toľko hlasov v sneme, koľko vojenských stotín (centúrií) musela postaviť. Stotina bola vojenská jednotka zložená zo 100 vojakov. Napríklad trieda I (najbohatší), musela postaviť 80+18 stotín jazdy. Keďže patricijovia vytvorili väčšinu centúrií, moc naďalej ostala v rukách najbohatších. Systém vychádzal pri tom zo Solónovej ústavy. Hovoríme, že Servius Tullius zaviedol cenzus a centuriálne zriadenie.
Servius Tullius aj administratívno-právne rozdelil štát na 4 mestské a 17 vidieckych obvodov, na tzv. "tribus" a zahrnul do nich všetkých obyvateľov, ktorí sa stali základnou jednotkou zhromaždení "comitia tributa".
Reforma Servia Tullia umožnila plebejcom zúčastňovať sa na ľudových zhromaždeniach. 
Treba poznamenať, že podľa viacerých autorov však centuriálny snem vznikol až v čase republiky.
Pozri aj.
Servius Tillius -rozdelil obyvateľstvo v Ríme do 5 skupín
Lucius Tarquinius Superbus

Lucius Tarquinius Superbus, po , bol podľa legiend v rokoch 534 pred Kr. – 510/509 pred Kr. tretí a posledný etruský kráľ Ríma. 
Svojho svokra, Servia Tullia, vraj dal zavraždiť, aby získal trón. 
Bol to pyšný, spurný, odpor vzbudzujúci panovník, ktorý nastolil krutovládu. V meste Rím rozšíril Jupiterov chrám, Circus Maximus a odvodňovacie kanály. Dobyl Gabii. Uzavrel zmluvu s Latinmi, spojenectvo s Hernikami a bojoval s Volskami (Suessa Pometia bolo dobyté) a so Sabinmi. Za jeho vlády vypukla vojna s Ardeou.
Keďže zneužíval svoje postavenie voči obyvateľom Ríma a nútil ich pracovať na výstavbe verejných budov, využili Rimania vojnu so susedným kmeňom a jeho rodinu roku 510/509 pred Kr. vyhnali z Ríma, čím sa v Ríme skončila doba kráľovstva, doba Etruskov a začalo sa obdobie republiky (res publica = vec verejná). Rimania vyhlásili kráľovský titul ("rex") za prekliaty a už nikdy ho nepoužili. Niektorí neskorší panovníci sa za kráľa vyhlásiť chceli, ale boli čoskoro zavraždení. Patril medzi nich aj Cézar, ale pre vzbury ľudu od toho upustil.
KHR-1

KHR-1 je humanoidný robot spoločnosti Kondo.
Japonská spoločnosť Kondo pripravila skladačku pre nadšencov, ktorí by si radi zostavili svojho humanoidného robota. Robot KHR-1 k nim dorazí poštou, úhľadne poukladaný vo forme jednotlivých súčiastok v škatuli. Cena skladačky nie je najnižšia, 1300 USD je v prepočte okolo 39 000 Sk.
Robot je vysoký a má hmotnosť . Servomotorov obsahuje KHR-1 presne 17. Ich nepárny počet súvisí s hlavou robota, ktorá je iba náznakovitá, tvorená telom servomotora. 
Motorčeky sú ovládané klasickým počítačom, pomocou pribaleného softvéru. Pre pripojenie robota k počítaču je použité rozhranie RS-232C. Súčasťou dodávky sú aj dva ovládače serv, každý z nich je schopný riadiť ich až 12.
Napájanie zabezpečuje NiCd batéria 6V, 600mA, nabíjačka je v cene skladačky. Robot nedisponuje žiadnou senzorikou.
Arne (robot)

Arne je humanoidný robot ruskej spoločnosti New Era.
Názov robota je skratkou Antropomorphic Robot of New Era. Spoločnosť založená v St. Petersburgu sa vývojom humanoida zaoberá od roku 2001. Jeho zaujímavosťou je, že ako prvý humanoid má odlíšené mužské a ženské pohlavie, aj keď iba farbou povrchu. Modrý ARNE je muž, červená ARNEA je žena.
Roboty majú výšku , hmotnosť a disponujú 28 stupňami voľnosti. Dokážu chodiť, rozoznávajú prekážky a obídu ich. Zapamätajú si predmety v priestore, pričom rozlišujú ich farby. Dokážu rozoznať 40 rozličných príkazov zadaných ľudským hlasom a vykonať ich. Sú zaujímavé aj svojou jednoduchou konštrukciou, ktorá by mohla byť predpokladom pre ich nízku výrobnú cenu.
MS DanceR

MS DanceR je humanoidný robot schopný tancovať s ľudským partnerom.
Nejde o produkt Microsoftu, ako by sa na prvý pohľad mohlo zdať. MS DanceR znamená Mobile Smart Dance Robot a vyvíjajú ho na Tohoku university v Japonsku. Je to robot, ktorý dokáže predvídať ďalší krok tanečníka podľa tlaku na svoje rameno a boky. Dá sa teda po parkete viesť, sledujúc pohyby tanečného partnera.
Robot je vybavený počítačom, senzormi a batériou. Štyri kolesá mu umožňujú pohybovať sa akýmkoľvek smerom. Tancovať dokáže valčík, ktorého kroky má uložené v pamäti.
Priemyselný robot

Priemyselný robot je oficiálne definovaný ISO (8373:1994, Manipulačné priemyselné roboty – slovník) ako "automaticky riadený, programovateľný, viacúčelový manipulátor pre činnosť v troch alebo viacerých osiach". Pole priemyselnej robotiky je možné praktickejšie definovať ako štúdium, návrh a použitie robotických systémov na výrobu (odvodená definícia spoliehajúca sa na a priori definíciu "robota").
Prof. P. N. Beljanin ho definoval nasledovne:
Priemyselný robot je autonómne fungujúci stroj-automat, ktorý je určený k reprodukcii niektorých pohybových a duševných funkcií človeka pri výkone pomocných a základných výrobných operácií bez bezprostrednej účasti človeka a ktorý je na tento účel vybavený niektorými jeho schopnosťami (sluchom, zrakom, hmatom, pamäťou atď.), schopnosťou samoučenia, samoorganizácie a adaptácie, čiže prispôsobivosti sa danému prostrediu.
Generácie robotov

Generácie robotov predstavujú rozdelenie robotov podľa miery ich inteligencie.
Pohľad na delenie robotov na generácie nie je v svetovej literatúre úplne jednotný, roboty možno rozdeliť do troch generácií, pričom možno definovať aj medzigenerácie.
1. Generácia – predstavujú ju roboty s programovým riadením. Program možno ľahko modifikovať, čím sa tieto roboty stávajú univerzálnejšími. V tejto generácii robotov ide hlavne o aplikácie umožňujúce uchopovať predmety a presúvať ich (pick and place – zdvihni a umiestni)
1.5 Generácia – prechod medzi prvou a druhou generáciou sa vyznačuje tým, že roboty prvej generácie sú vybavené aj senzormi a okrem jednoduchej manipulácie s predmetmi dokážu aj overiť výsledok svojej činnosti (make and test – urob a over)
2. Generácia – širšie sa v nej uplatňujú senzory a to tak na snímanie stavu okolia robota, ako aj senzory snímajúce jeho vnútorný stav. Robot je oveľa zložitejšie riadený a vyžaduje si riadiacu jednotku, ktorou je počítač. Môže byť vybavený koordinačným systémom oko-ruka
2.5 Generácia – v budúcnosti do nej budú zahrnuté roboty schopné komplexných perceptuálno-motorických funkcií
3. Generácia – inteligentné roboty, disponujú zložitejším riadiacim systémom na báze umelej inteligencie. Vyvinutá je tu schopnosť učenia a adaptácie.
Na jednotlivé generácie robotov nemožno hľadieť ako na epochy ich vývoja, kde jedna z nich vystrieda druhú a už vôbec nie, že sa to stane diskrétnymi skokmi. Jednotlivé generácie sa navzájom prekrývajú a pravdepodobne bude existovať vždy rozumný okruh aplikácií robotov nižších generácií, takže roboty rôznych generácií budú koexistovať.
Sobrance

Sobrance (maď. "Szobránc," nem". Sobranz)" sú okresné mesto v Košickom kraji.
Polohopis.
Mesto leží v severovýchodnej časti Východoslovenskej roviny, na Sobraneckom potoku. Od Košíc vedie k ukrajinskej hranici cez Sobrance cesta I/19, severným smerom vedie II/582. Michalovce ležia západne, Veľké Kapušany juhozápadne a Užhorod juhovýchodne.
Dejiny.
Archeologické vykopávky dosvedčujú osídlenie už v neolite. Prvá písomná zmienka pochádza z konca júla v roku 1284 (pod menom Vasaros Tyba). Druhá písomná zmienka je z 16. augusta 1334 (podľa niektorých je tento údaj mylný). Mestské práva boli udelené v roku 1351. Podľa Ferdinanda Uličného je prvá zmienka o Sobranciach až z roku 1409 a dôvodom pre vznik obce boli obchodné aktivity Tibavského panstva. Počas prvej Česko-slovenskej republiky a znovu od roku 1996 boli Sobrance okresným mestom. Počas druhej svetovej vojny boli v rokoch 19391945 anektované Maďarskom. Mesto a okolie sa stalo koncom roka 1944 na niekoľko mesiacov bojiskom a väčšina budov bola zničená či poškodená.
Kultúra a zaujímavosti.
Múzeá.
Gitarové múzeum.
V meste sa nachádza gitarové múzeum so zbierkou obsahujúcou vyše 1100 gitár, z ktorých okolo 250 je vystavených. Múzeum mapuje kompletný vývoj a výrobu elektrofonických gitár v Česko-Slovensku po druhej svetovej vojne. Založil ho Ján Ferko. Exponáty pochádzajú z obdobia rokov 1947 až 1989. Jedným zo zaujímavých exponátov je gitara Resonet Grazioso (Futurama III), model na akom hrával George Harrison, člen legendárnej skupiny Beatles z počiatkov jeho hudobnej kariéry, či gitara Petra Jandu zo skupiny Olympic.
Michal Hvorecký

Mgr. Michal Hvorecký (* 29. december 1976, Bratislava) je slovenský spisovateľ a publicista.
Životopis.
Vyštudoval estetiku na Filozofickej fakulte Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre. V rokoch 2000 až 2003 spoluorganizoval hudobný festival Wilsonic. Žije v slobodnom povolaní v Bratislave.
Tvorba.
Preklady jeho kníh vyšli v Nemecku, Taliansku, Poľsku a Česku. Pravidelne píše publicistiku pre rôzne denníky a časopisy, ako napríklad denník SME, alebo internetový portál Salon. Za svoje texty získal viacero literárnych ocenení a autorských štipendií: MuseumsQuartier vo Viedni, Literarisches Colloquim v Berlíne, Goetheho inštitút v Mníchove, International Writing Program v USA. Adaptáciu románu "Plyš" uviedlo pražské "Divadlo Na zábradlí", Divadlo Aréna v Bratislave a Schauspielhaus Hannover. 19. marca 2009 mala v Theater Forum v rakúskom Schwechate premiéru jeho prvá divadelná hra „Slovenský inštitút. Jedna komédia.“, napísaná v nemčine.
Zoznam kníh Biblie

Kánonický zoznam jednotlivých kníh Biblie (čiže spisov Biblie) je iný u židov, katolíkov, protestantov a pravoslávnych kresťanov, hoci sa do veľkej miery prekrýva. Židia tiež používajú iné poradie kníh ako kresťania. Dolu uvedená tabuľka porovnáva kánony uvedených náboženstiev.
Treba poznamenať, že zoznamy platné pre jednotlivé východné pravoslávne (=gréckopravoslávne/grécko-ortodoxné) a staroorientálne (napr. Kopti) cirkvi sa môžu trocha odlišovať od dolu uvedených. Zoznam uvedený pre tieto náboženstvá je vždy najširšou verziou, čiže ak čo i len jedna z východných cirkví knihu akceptuje, je v zozname zahrnutá. Knihy akceptované Katolíckou cirkvou sú vo východných kánonoch vždy zahrnuté.
Židovský kánon.
Židovský kánon bol prijatý na synode v Jamnii okolo r. 90 po Kr. Obsahuje 24 spisov (ktoré zahŕňajú 39 spisov z katolíckeho kánonu, ale niektoré z nich sú zlúčené) rozdelených na tóru (t. j. Zákon), nebiím (t. j. proroci) a ketubím (t. j. spisy).
Katolícky kánon.
Katolícky kánon inšpirovaných spisov bol definovaný na Tridentskom koncile 8. apríla 1546. Zoznam kníh Starého zákona spolu obsahoval 44 spisov ale Náreky, Kniha proroka Barucha (vrátane Jeremiášovho listu) sa v schválenom zozname pokladali za súčasť Knihy proroka Jeremiáša. Na Tridentskom koncile bol prijatý aj zoznam 27 kánonických spisov Nového zákona.
Protestantský kánon.
Protestantský kánon je pri Starom zákone v podstate totožný so židovským kánonom a líši sa od neho iba poradím jednotlivých kníh, ktorých je 39. Oproti katolíckemu kánonu v ňom chýbajú deuterokánonické spisy. Pre nový zákon je protestantský kánon totožný s katolíckym a obsahuje 27 kníh.
Prehľad kánonických kníh.
Poznámka: Skratka K./k. znamená Kniha/kniha
Knihy Nového zákona (Novej zmluvy).
Kresťania používajú nasledujúce knihy Nového zákona (rozdiely v poradí jednotlivých kníh pozri v článku "Nový zákon"):
Ďalšie knihy.
Etiópska ortodoxná cirkev a Eritrejská ortodoxná cirkev pridávajú k Starému a Novému zákonu ešte tieto knihy:
Lemvig

Lemvig je názov jednej z najväčších obcí a zároveň mesta v Dánsku. Nachádza sa v severozápadnom Dánsku.
Obec má asi 18 500 obyvateľov na ploche 465 km², z toho 7 500 býva v meste Lemvig, ktoré sa nachádza pri Limfjorde (dán. "Limfjorden"). Asi 5 km južne od mesta je letisko Lemvig EKLV.
Pentateuch

Pentateuch (gr. päťzvitková kniha) alebo Päť kníh Mojžišových alebo u židov Tóra je názov pre päť kníh Mojžišových v Starom zákone, ktoré tvoria jeho úplne prvú časť.
Názov "Tóra" (hebr. Príkaz, Zákon, Zozbierané) sa používa od babylonského exilu Židov, pretože knihy obsahujú zjavenie Božej vôle na vrchu Sinaj (2. k. Mojžišova 19 - 4. k. Mojžišova 10, 10).
Preklad do gréčtiny pochádza z 3. stor. pred Kr. (tzv. Septuaginta). Samaritáni si v 4. stor. pred Kr. po oddelení od Izraelitov Pentateuch ponechali ako jedinú svätú knihu.
Jednotlivé knihy.
Obsah je opísaný aj v hesle Starý zákon.
Autorstvo Pentateuchu.
Podľa samotného Starého zákona sa spomína Mojžiš ako autor len pre niektoré časti. Až Filón Alexandrijský a Jozef Flavius spomínajú Mojžiša ako autora celého Pentateuchu, čo potom prevzal aj Nový zákon (napr. Lukáš 24, 44) a napr. aj židovská tradícia. Už v staroveku bolo Mojžišovo autorstvo sporné, takisto v stredoveku (najmä u židovského učenca menom Abraham Ben Meir Ibn Esra), až napokon v čase osvietenstva došlo k popieraniu Mojžišovho autorstva (Hennig Bernhard Witter, Jean Astruc, J. G. Eichhorn, Baruch Spinoza).
Liberálny pohľad vrcholil v 19. storočí v prácach J. Wellhausena, keď sa tvrdilo, že Pentateuch je zbierkou pravdepodobne štyroch ústne tradovaných prameňov, ktoré boli spojené do jedného celku židovskými učencami niekedy po babylonskom zajatí. Voči tejto teórii bolo vznesených v 20. storočí viacero vážnych námietok a v súčasnosti je nanovo upravovaná.
Konzervatívni biblickí učenci zastávajú tradičný názor, že autorom Pentateuchu je Mojžiš, ale pripúšťajú niektoré neskoršie redakčné úpravy a doplnky.
Problematika je stále otvorená a výskum pokračuje.
Sklené Teplice

Sklené Teplice sú obec na Slovensku v okrese Žiar nad Hronom.
Polohopis.
Sklené Teplice ležia v severozápadnej časti Štiavnických vrchov v údolí potoka Teplá medzi Hliníkom nad Hronom a Banskou Štiavnicou.
Na území obce vyvierajú termálne pramene s teplotou vody 28-53 °C. Alkalicko-sadrové minerálne pramene s jaskynným kúpeľom boli známe už v 16. storočí. Liečia sa tu choroby pohybového ústrojenstva a nervové choroby.
Štós

Štós (v minulosti "Štos", , ) je obec na Slovensku v okrese Košice-okolie.
Polohopis.
Nachádza sa v údolí Štóskeho potoka, ľavostranného prítoku Bodvy, v južnej časti Volovských vrchov. Potok, pretekajúci obcou, vytvára hranicu medzi severne ležiacim podcelkom Kojšovská hoľa a južne situovanou Pipitkou. Obcou vedie cesta II/548 (Jasov – Smolník), na ktorú sú napojené i miestne komunikácie. Okresné a zároveň krajské mesto je vzdialené východným smerom, Rožňava leží západným a Gelnica severovýchodným smerom.
Vodné toky.
Pod Tupým vrchom pramení rieka Bodva.
Kultúra a zaujímavosti.
Kúpele.
Kúpele Štós sú klimatické kúpele nachádzajúce sa v miestnej časti a kúpeľnej osade Štós-kúpele.
Batizovce

Batizovce je obec na Slovensku v okrese Poprad. V súčasnosti je starostom Gabriel Bodnár. Stred obce má nadmorskú výšku 750 m.
Názvy obce.
Obec postupne niesla názvy Chetene (1264), Batizfalva (1286), Batis Villa (1773), Botsdorf (1786) a od roku 1808 sa nazýva Batizovce.
Poloha.
Leží v Popradskej kotline priamo pod Vysokými Tatrami, v nadmorskej výške Obcou preteká Batizovský potok. Batizovce sú lokalizované na cestnej spojnici Svit (1,5 km na juh) - Tatranská Polianka (6 km na sever). Obec ďalej susedí s Mengusovcami a Štôlou na západe, Gerlachovom na severe a Popradom na východe.
Batizovce ležia na rovine, ktorá sa rozprestiera na južnom úpätí Vysokých Tatier. Na juhu sa nachádza Babia hora, prvý výbežok Nízkych Tatier. Batizovský chotár má výmeru 1451 ha a rozkladá sa v nadmorskej výške 715 – 860 m. Stred obce má nadmorskú výšku 750 m.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka k územiu obce pochádza z roku 1264. V tomto roku daroval kráľ Belo IV. Batyzovi les "Chetene" - Cetina, ležiaci pod Tatrami medzi Červeným potokom a Popradom. Batyz - zakladateľ Batizoviec, bol členom významného šľachtického rodu z Markušoviec - Mariášovci.
Obyvateľstvo.
Podľa Sčítania obyvateľov, domov a bytov 2011 bývalo v obci 2 322 obyvateľov, z toho 1 103 mužov a 1 219 žien. Najpočetnejšia národnosť bola slovenská, ku ktorej sa hlásilo 1 984 obyvateľov, ďalej 71 k rómskej a 16 ku českej. 
Čo sa týka náboženstva, väčšina obyvateľov, 1 183 (50,9%), sa hlási ku Rímskokatolíckej cirkvi, 543 (23,4%) obyvateľov sa hlási k Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania, 50 obyvateľov ku Kresťanským zborom a 36 ku Gréckokatolíckej cirkvi. Bez vyznania je 190 obyvateľov a vyznanie neuviedlo 279 občanov.
Súčasnosť.
Dominantami tejto podtatranskej obce sú evanjelický kostol (z roku 1791) a neskororománsky kostol postavený v polovici 13. storočia. 
Na juhozápade obce sa nachádzajú ložiská štrkopieskov. Intenzívna ťažba začala po roku 1930 a podnik Štrkopiesky funguje dodnes. Na mieste ťažby dnes nájdete zatopené umelé jazerá - bagrovisko.
V obci fungujú viaceré ubytovacie zariadenia, slúžiace pre turistov navštevujúcich podtatranský región.
Doprava.
Cez juh katastra Batizoviec prechádza diaľnica D1, pričom najbližšie diaľničné výjazdy sú Mengusovce a Poprad-Západ.
Batizovce majú pravidelné autobusové spojenie so Svitom, Gerlachovom a Popradom. Niekedy Batizovce mali aj železničnú stanicu, ktorú v súčasnosti vlastní Svit.
Chalcedón

Chalcedón je mikrokryštalická vláknitá modifikácia oxidu kremičitého (SiO2, chemické zloženie SiO2 ~ 100 %, prímesi Fe, Al, Mg, Ca, Ni, Cr), mineralogicky odroda kremeňa. Zvyčajne sa nachádza v obličkovitej forme. Jeho farba je veľmi premenlivá. Môže byť biely, modrý, červený, zelený hnedý aj čierny. Vryp má biely. Poznáme niekoľko odrôd chalcedónu: , achát - odrodu s koncentrickými rôznofarebnými vrstvičkami, zelený chryzopras a ďalšie. Býva priehľadný až nepriehľadný, so skleným až matným leskom.
Chalcedón je jedným z najstarších známych drahokamov na svete. Meno dostal podľa starogréckeho mesta Chalkedon, kde boli v tej dobe najznámejšie náleziská tohoto drahého kameňa. Okrem toho aj samotné grécke slovo "„chalkedon“" znamená drahokam.
Vznik.
Farebné pásy na vyleštených rezoch prezrádzajú ich geologickú minulosť. Vznikali v dobách, keď sa ochladzovali horúce podzemné vulkanické vody, v ktorých sa zrážali kremičitany a ukladali do jednotlivých vrstiev. Vzniká v dutinách hornín rozličných typov, najmä v lávach. Veľká časť chalcedónu sa tvorí pri relatívne nízkych teplotách kryštalizáciou roztokov bohatých na oxid kremičitý. Môže však vznikať aj ako produkt dehydratácie opálu.
Odrody.
Rôzne zafarbené chalcedóny majú medzi mineralógmi svoje vlastné pomenovania:
Podľa zafarbenia a priebehu vrstiev dostali i rôzne odrody achátu svoje vlastné mená - např. ónyx je prúžkovaný čierno a bielo, sardonyx má prúžky červenohnedé a biele. 
Výskyt.
Najväčšie náleziská sú v Brazílii, Indii, na Madagaskare a v Južnej Afrike. Vyskytuje sa aj v Nemecku, Rakúsku a Česku.
Tóra

Tóra (hebr. zákon, príkaz, ukazovateľ, zozbierané) je výraz pre:
Názvy.
Tora sa nazýva tiež "Torat Moše" - Mojžišov zákon, alebo "Chamiša chumšei Tora" - päť pätín (častí) Tóry či skrátene "Chumaš" - päť, pätina (plurál "chumašim").
Tóra v širšom poňatí tohto slova sa skladá z dvoch navzájom prepojených častí:
Pod písanou Tórou rozumieme hebrejskú Bibliu (v kresťanskom poňatí Starý zákon). Hebrejský zákon zahŕňa tri základné časti:
Hebrejské sväté písmo sa najbežnejšie označuje slovom "Tanach". Je to akronym vytvorený z počiatočných písmen hebrejských slov označujúcich tieto tri časti. Najväčšiu úctu v Tanachu požíva práve Tóra. Jej ustanovenia, ktoré podľa tradície odovzdal Boh Mojžišovi na hore Sinaj, tvoria nemenné východisko židovskej náuky a životnej praxe. Mimoriadne postavenie Tóry jej určuje najčestnejšie miesto v synagogálnej liturgii.
Z Tóry sa číta predovšetkým v sobotu, pondelok a štvrtok, potom pri novoluní, sviatkoch a pôstoch. Náboženské zvyklosti predpisujú, aby sa celý Pentateuch prebral v priebehu jedného roka. Celá kniha je preto rozdelená na 54 oddielov - "sidier", ktoré sa postupne čítajú na šabaty. Celý cyklus sa začína a končí jesenným sviatkom "Simchat Tóra".
Sefer tora.
Pri verejnej bohoslužbe sa Tóra prednáša z pergamenového zvitku nazývaného "Sefer tora", ktorý tvorí dlhý pás pergamenu navinutý na dvoch tyčiach. Hebrejský text je písaný ručne podľa prísnych predpisov, bez značiek pre samohlásky a akcenty. Predstavuje presný odpis kánonického znenia, ktorý vždy anonymne - bez uvedenia miesta či dátumu vzniku - vyhotovuje nábožensky a odborne kvalifikovaný pisár - "sofer". Ten zvyčajne píše aj krátke úseky textu tóry na schránky pre modlitebné remienky ("tfilin") a schránky domáceho požehnania ("mezuza").
Chumaš.
Na sledovanie textu a pri domácom štúdiu veriaci používajú tlačené vydanie Tóry, ktoré sa nazýva "Chumaš". Tieto knihy nie sú posvätné a nepoužívajú sa pri liturgii.
Aron kodeš.
Zvitky Tóry, najcennejší a najdôležitejší predmet v synagóge, sú uložené v svätostánku ("Aron ha kodeš", alebo "Aron kodeš"), ktorý bol pôvodne prenosnou schránkou. V stredoveku dostal podobu vysokej skrine voľne pristavenej alebo vstavanej do východnej steny synagógy. Vďaka tejto podobe sa svätostánok stal vďačným objektom umeleckej výzdoby. Dodatočne k nej pribudla dvojitá doska Desatora, umiestnená na vrchol tympanónu alebo horné zakončenie schránky. Niekedy je podopieraná párom zvieracích figúr, zvyčajne levov. Zvitky Tóry sa do svätostánku ukladajú v „oblečení“ a s ozdobami, ktoré zvýrazňujú význam Tóry a úctu, ktorá sa jej preukazuje.
Kniha sudcov

Kniha sudcov alebo Sudcovia (skratka "Sdc" alebo "Sud") je jedna z kníh Starého zákona. Je pomenovaná podľa 12 hlavných postáv, ktorých úlohou bolo oslobodiť izraelský národ a viesť ľud v mene Božom.
Členenie sudcov.
Sudcovia sa členia na veľkých a malých: 
Malí sudcovia sú v Knihe sudcov spomínaní iba pomerne stručne.
Sudcovia pôsobili asi medzi r. 1200 – 1000 pred Kr.
Obsah Knihy sudcov.
Jozue z knihy Jozue neustanovil svojho nástupcu. Keď vymreli všetci, čo sa pamätali na Božie zázraky v púšti, ľahko sa Izraeliti začali priateliť s pohanmi a odvrátili sa od Boha. Ten ich potrestal útlakom iných národov. Keď sa spamätali kajali sa, Jahve (Boh) im poslal sudcov, ktorí ich mali oslobodiť. Obdobie sudcov trvalo skoro 400 rokov (asi 1400 – 1050 pred Kr.) a bolo jedným z najtemnejších období v histórii Izraela.
Kniha sudcov obsahuje aj príbeh zaujatia vlasti (Sdc 1,1 – 2,5), príbeh o pokuse Abimelecha o vytvorenie štátu (Sdc 9) a príbeh rodu Danovho (Dánovho) (Sdc 17 – 18) a Benjamínovho (Sdc 19 – 21).
Medzi literárne druhy, ktoré kniha obsahuje patria zoznamy, historické rozprávania, poetické state (napr. Deborina pieseň), stará tradícia o jednotlivých kmeňoch a pod.
Kniha Rút

Kniha Rút alebo Rút (skratka "Rút" alebo "Rut") je jednou z kníh Starého zákona (časti Biblie).
Zaradenie.
Táto kniha je jedna z mála kníh Biblie, ktoré majú dvojité zaradenie. Radí sa k historickým knihám za knihu Sudcov a niekedy sa tiež sa radí k Ketuvim. V knihe sa silno prejavuje zámer poskytnutia poučenia pomocou poukázania na konanie vzorových postáv.
Knihu Židia čítali na sviatok Týždňov.
Obsah.
Kniha obsahuje špeciálne príbeh matky Noemi, jej nevlastnej dcéry Rút a Rútinho manžela Booza (Boáza). Elímelech z Júdovho kmeňa utiekol spolu s manželkou Noemi pred hladom do Moabu. Jeho synovia sa tu oženili. Po smrti muža a synov sa Noémi vrátila do Betlehema, jedna z jej neviest ju odprevadila a ostala s ňou. Keď Rút zbierala na poli klasy na obživu zapáčila sa majiteľovi poľa, Boozovi. Keďže Booz bol Elímelechov príbuzný, vzal si Rút (povinnosť levirátneho manželstva). Narodilo sa im dieťa, ktoré podľa rodokmeňa uvedeného na konci knihy je pradedom kráľa Dávida.
Dozvedáme sa teda, že Dávid je pravnukom Rút a Booza. Autor tu vlastne humoristicky podal, že významný kráľ Dávid je vlastne potomok cudzinky - Moabitky.
Kniha chce ukázať, že Boh požehnáva aj pohanku, ktorá sa priznáva k židovskej viere. V Matúšovom evanjeliu sa Rút z tejto knihy spomína v rodokmeni Ježiša.
Význam.
Existuje viacero názorov, čo bolo zámerom knihy Rút:
Knihy Samuelove

Knihy Samuelove (skratky "1 Sam", "2 Sam" alebo "1S", "2S") sú dve knihy Starého zákona. Tieto 2 knihy opisujú dejiny Izraela od vytvorenia kráľovstva až do konca Dávidovej vlády. Vo Vulgáte boli knihy pomenované "Prvá kniha kráľov" a "Druhá kniha kráľov"; pričom terajšie Knihy kráľov boli označené ako "Tretia kniha kráľov" a "Štvrtá kniha kráľov".
Pôvodne to bola jedna kniha, dnes sa však člení na dve časti. Židia pripisujú tieto knihy Samuelovi, ale pri konci sa hovorí aj o veciach, ktoré sa stali až po jeho smrti.
V knihe sa nachádza materiál pochádzajúci z rôznych prameňov čo spôsobuje niektoré nezrovnalosti v texte.
Prehľad tém.
Kniha celkovo obsahuje:
Prvá kniha Samuelova.
"Prvá časť" (1 Sam 1-7) hovorí o príprave zriadenia kráľovstva, o narodení Samuela, jeho výchove v chráme u veľkňaza Héliho (Eliho) a o jeho povolaní až po víťazstvo nad Filištíncami. Samuel je postava z dejín Izraela v 11. stor. pred Kr. Bol synom Elkánu a jeho ženy Anny z Rámy (Ramy). Jeho matka ho zasvätila službe svätyni v Šíle (Sile) (1 Sam 1-3). Nebol síce sudcom, ale mal vraj prorocké a kňazské vlastnosti a vlastnosti sudcu Izraela.
"Druhá časť" (1 Sam 8-12) pojednáva o zavedení inštitúcie kráľovstva, ktoré nasledovalo po období Sudcov. Ľud chcel kráľa. Samuel odmietol so slovami, že nad Izraelom vládne Boh, ale pomazal z Božej vôle Šaula (Saula).
"Tretia časť" (1 Sam 13 - 2 Sam 2,7) je príbehom, prvého kráľa, Šaula (Saula) a zoznamuje s vzťahom medzi Šaulom (Saulom) a Dávidom. Šaul (Saul) sa niekoľkokrát za život spreneveril Bohu, a preto ešte za jeho života poslal Boh Samuela, aby pomazal Dávida. Dávid sa stal na istý čas Šaulovým zbrojnošom i „zaháňačom“ zlej nálady. Po porážke Goliáša v ňom však Šaul (Saul) začali vidieť hrozbu a Dávid sa musel 7 rokov ukrývať na púšti. Stal sa zbojníkom a dokonca uzavrel dočasné prímerie s Filištíncami. V boji proti Filištíncom zomreli Šaulovi traja synovia a on sa prepichol vlastným mečom.
Druhá kniha Samuelova.
Tretia časť sa končí v Druhej knihe Samuelovej smútkom za Šaulom a Jonatánom a tým ako Dávid oplakal ich smrť v žalospeve.
"Štvrtá časť" (2 Sam 2,8-24,25) hovorí o Dávidovom kráľovstve až po jeho posledné roky (1013-973 pred Kr.). Šaul bol z kmeňa Benjamín na severe a Dávid z kmeňa Júdu na juhu. Vládol v Hebrone, ale svoje sídlo čoskoro preniesol aj s archou zmluvy do Jeruzalema, aby sa priblížil severným kmeňom.
Cieľom Samuelových kníh je odvodiť inštitúciu kráľovstva od Božej vôle, zdôvodniť odmietnutie Šaula (Saula) a predstaviť Dávida ako ideálneho kráľa aj keď nebol taký ideálny.
Samuel

Samuel môže byť:
Šalamún (biblická postava)

Šalamún (hebr.: שלמה), syn kráľa Dávida a manželky Uriáša, ktorú Dávid zneuctil, Betsabe, bol kráľom zjednoteného Izraelského kráľovstva. Vládol približne v rokoch 970 - 931 pred Kr. (podľa Williama F. Albrighta v rokoch 962 – 922 pred Kr.) po tom čo ho ešte žijúci kráľ Dávid (jeho otec) ustanovil za kráľa, namiesto jeho staršieho brata Adoniaša (porov. 1Kr 1). Za jeho vlády dosiahlo kráľovstvo najväčší územný a hospodársky rozmach, Podľa Biblie jeho syn a nástupca Roboám po jeho smrti prijal tvrdú politiku voči severným kmeňom, čo nakoniec viedlo k roztržke medzi nastupujúcim kráľom a poddanými (porov. Kr 1 12). Poddaní totiž žiadali uľahčenie služby, do ktorej ich povolal Šalamún, avšak Šalamúnov nástupca nesúhlasil. Preto sa kráľovstvo rozpadlo na Izraelské kráľovstvo na severe a Judské kráľovstvo na juhu. Po rozdelení biblické rozprávanie zobrazuje jeho patrilineárnych potomkov, ktorí vládnu len nad Judskom. Poddaní totiž žiadali uľahčenie služby, do ktorej ich povolal Šalamún, avšak Šalamúnov nástupca nesúhlasil. Šalamún tiež nechal v Jeruzaleme vystavať chrám, ktorý bol až do svojho zničenia Babylončanmi v roku 586 pred Kr. strediskom židovského náboženstva. Šalamúnovu vládu popisuje biblická Prvá Kniha Kráľov a Druhá kniha kroník.
Podľa biblického rozprávania bol Šalamún známy svojou múdrosťou, ktorú prišla obdivovať aj kráľovná zo Sáby (1 Kráľ 10). V židovskej tradícii je považovaný za autora troch biblických kníh: knihy Prísloví, knihy Kohelet (Kazateľ) a Piesne piesní. Podľa Biblie napísal až 3 000 prísloví a zložil 1 005 piesní. Moderná textová kritika Šalamúnovo autorstvo spochybňuje.
Šalamún obchodoval po súši i po mori s ďalekými krajinami, napríklad s týrskym kráľom Chíramom, ktorý mu dodával cédrové a cyprusové drevo na stavbu Jeruzalemského chrámu. 
Mierové vzťahy s okolitými štátmi budoval Šalamún na rozsiahlych dynastických manželstvách. Šalamún mal 700 manželiek a 300 vedľajších žien. Oženil sa napríklad s Naamou, dcérou egyptského faraóna. Podľa Biblie sa na sklonku života odvrátil od Božích ciest a jeho pohanské ženy ho zviedli k modloslužbe. Na žiadosť pohanských manželiek budoval pre cudzích bohov výšiny, háje a chrámy, kde ich spolu uctievali. Podľa Biblie previedol aj svojho syna cez oheň (obetova svojho syna Molochovi). Šalamún zomrel vo veku 80 rokov a bol pochovaný v meste Dávidovom na vrchu Sión. Po jeho smrti kraľoval v Judsku jeho syn Rechabeám (Roboam), v severnom kráľovstve sa stal kráľom Jeroboam..
Judsko

Judsko (-slovenský kodifikovaný tvar) alebo Júdsko alebo Judea (hebr. "Jehúdá", v modernej hebrejčine: "Jehuda"; po grécky: Ἰουδαία – Ioudaia/Iúdaia; po latinsky: Iudaea) môže byť:
Treba dodať, že v Novom zákone sa často Judsko (Judea) spomína v protiklade s mestom Jeruzalem, čiže termín Judsko (Judea) podľa týchto textov nezahŕňal svoje centrálne mesto.
Názov.
Názov Judea (Judsko) dostala podľa izraelitského kmeňa Júda (hebr. takisto "Jehúdá"), ktorý sa tu (na „hore Júda“) usadil od 13. storočia pred Kr. Ako Júda sa označuje aj územie obývané týmto kmeňom a Judské kráľovstvo.
Dejiny.
Júda a Judské kráľovstvo.
Kmeň Júda bol jeden z 12 izraelských kmeňov, ktoré podľa Biblie prišli do Palestíny z Egypta (pravdepodobne v 15. alebo 13. stor. pred Kr.).
Koncom 11. storočia pred Kr. vzniklo spojením územia kmeňa Júda (nazývaného Júda) a územia ostatných izraelských kmeňov (nazývaného Izrael) na krátky čas tzv. Judsko-izraelské kráľovstvo. Významným sa kmeň Júda stal voľbou Dávida za kráľa tohto kráľovstva.
Judsko-izraelské kráľovstvo sa za vlády Šalamúnovho syna v roku 925/926 pred Kr. znova rozpadlo na dve tradičné územia (tentoraz v podobe kráľovstiev) – na Judské kráľovstvo (=Judejské kráľovstvo, južné kráľovstvo, Kráľovstvo Judsko) a Izraelské kráľovstvo (=severné kráľovstvo). Zatiaľ čo Izraelské kráľovstvo v roku 722 pred Kr. dobyla Asýria, Judské kráľovstvo prekvitalo pod vedením dávidovskej dynastie a pripojilo si aj niektoré územia na severe (kmeň Benjamína).
Roku 587 pred Kr. bolo územie Júda dobyté Novobabylonskou ríšou a nastalo tzv. babylonské zajatie obyvateľstva územia Júda. Už koncom toho istého storočia sa územie Júda však stalo provinciou Perzskej ríše.
Judsko po babylonskom zajatí.
V rámci perzskej provincie Kýrovým ediktom z roku 538 pred Kr. Židia hneď od začiatku opäť získali slobodu a mohli sa vrátiť do vlasti. Prví Židia sa vrátili pod vedením Zorobábela (Zerubábela). Keďže navrátilci patrili prevažne ku kmeňu Júda, resp. žili na území kmeňa Júda, nazývali sa odvtedy po hebrejsky jehudim &gt; po grécky Ioudaioi &gt; po latinsky Iudaei &gt; po nemecky Juden (z niektorých z týchto výrazov priamo či sprostredkovane pravdepodobne pochádza aj slovenské slovo Židia).
V roku 332 pred Kr. územie dobyl Alexander Veľký. Jeho nástupcovia sa o územie dlho sporili, V roku 320 pripadlo Egyptu pred Kr., v roku 198 pred Kr. Sýrii. Židovské povstanie v 2. stor. pred Kr. viedlo viedlo k nezávislosti Judska v podobe tzv. Hasmoneovského kráľovstva (142 pred Kr. – 6 po Kr). V roku 63 pred Kr. sa Judsko stalo vazalom Rímskej ríše. Do tohto obdobia spadá aj "kráľ" Herodes Veľký (40/37 – 4 pred Kr.), za ktorého vlády v Judsku sa podľa Biblie narodil Ježiš Kristus.
Rímska provincia.
V roku 6 po Kr. bola vytvorená rímska provincia Jud(a)ea, ktorá trvala do roku 132/135 po Kr.
Knihy kráľov

Knihy kráľov (skratky "1 Kr", "2 Kr" alebo "1Krľ", "2Krľ") sú dve knihy Starého zákona. 
Tieto knihy pokračujú tam, kde skončili Knihy Samuelove. Opisujú teda dejiny Izraela od smrti Dávida (965/964 pred Kr. ) až po prepustenie judského kráľa Joachina (Jehohachina) babylonským kráľom z väzenia (561 pred Kr.). Sú prisudzované Jeremiášovi, ktorý zažil posledné udalosti.
Prameňom textu boli kráľovské kanály, zoznamy, prorocké legendy a menšie dejepisné diela. Rozdelenie na dve časti pochádza zo Septuaginty.
Iné názvy.
Pôvodne išlo o jednu spoločnú knihu, ktorá sa po hebrejsky volala Melachim (doslova "Králi"), čo sa zvykne prekladať ako Kniha kráľov. 
Vo Vulgáte sa Knihy kráľov neoznačujú ako Prvá a Druhá kniha, ale ako Tretia a Štvrtá kniha kráľov (pretože názov Prvá a Druhá kniha kráľov sa používa pre Knihy Samuelove).
Obsah.
Prvá kniha kráľov.
"Prvá časť" (1 Kr 1-11) opisuje Dávidove posledné opatrenia, jeho smrť a pohreb a podrobne opisuje vládu Šalamúna (970-931 pred Kr.).
"Druhá časť" (1 Kr 12 - 2 Kr 17) pojednáva o rozpade ríše na Júdu a Izrael za panovania Roboama a Jeroboama a paralelne podáva dejiny oboch kráľovstiev až po pád Samárie (721 pred Kr., hlavné mesto Izraela, t. j. vtedy severnej časti územia Izraelitov). Po Šalamúnovej smrti vládol jeho syn Roboam. Ten odmietol znížiť dane, a preto musel utiecť z Jeruzalema. Severná časť sa odtrhla a zvolila si za kráľa Jeroboama (Jeroboáma). Keďže chrám aj s archou zmluvy bol v Jeruzaleme (hlavné mesto Judska, južná časť), dal postaviť chrám v Beteli (Bételi) a v Dane (Dáne). Tu uctievali Jahveho v podobe zlatého teľaťa. Proti čomu rázne vystúpili proroci, najmä Amos a Ozeáš. 
Druhá kniha kráľov.
Druhá časť pokračuje v Druhej knihe kráľov nanebovzatím Eliáša a začiatkom pôsobenia Elizea.
"Tretia časť" (2 Kr 18-25) opisuje históriu posledných kráľov Judska až po zánik kráľovstva, do začiatku babylonského zajatia (587 pred Kr.). V tomto období vládli aj dvaja bezbožní králi (Manasses (Manassé, Manase) a Amon). Po nich nasledoval Joziáš (Josiáš), ktorý našiel knihu Deuteronómium v Jeruzalemskom chráme.
Králi sú v knihách predstavovaní podľa istej spoločnej schémy. Jej hlavným bodom sú náboženské postoje jednotlivých kráľov. Dejiny sa v knihách kráľov nepodávajú v modernom slova zmysle ale najmä ako dejiny spásy. Ako príčinu rozdelenia kráľovstva a vyhnanstva predstavujú nevernosť národa.
Knihy kroník

Knihy kroník alebo Knihy kronické alebo Knihy Paralipomenon (skratky "1 Krn"/"2 Krn", "1Kron"/"2Kron") sú dve knihy Starého zákona. Vznikli v 4. stor. pred Kr. pôvodne ako jedna kniha. Pri preklade do gréčtiny v Septuaginte boli rozdelené na dve knihy. Spolu s knihami Ezdráš a Nehemiáš tvoria podľa svojej koncepcie jednotné dejepisné dielo (tzv. kronistické). Knihy Ezdráš a Nehemiáš boli preto pravdepodobne vyčlenené až neskôr. Autor Kníh kroník je stotožňovaný s autorom Knihy Ezdrášovej a Knihy Nehemiášovej.
Pomenovanie Kroniky pochádza od Hieronymovho pomenovania týchto kníh: "Kronika celej božskej histórie" (Chronicon totius divinae historiae).
Sú podobné Deuteronómiu. Tiež je to také zhrnutie histórie. Obsah v podstate sa opisuje obdobie od Adama a Evy až po babylonský exil.
Knihy Kroník sú dejepisné knihy ale majú iný štýl ako Knihy Samuelove a Knihy kráľov. Chcú nájsť ponaučenie z chýb minulosti. Ich obsah je paralelný s obsahom Kníh kráľov, ale Knihy kráľov sú skôr morálnym zákonom. Pri posudzovaní každého kráľa je normou jeho vzťah k Jahveho kultu. Pochvalne sa vyjadruje o Dávidovi a Šalamúnovi, ako staviteľovi chrámu. V knihách sa zdôrazňuje Božie pôsobenie v dejinách izraelského národa. Králi sú v Knihách kroník hodnotení podľa ich vzťahu k náboženskému kultu.
Prvá kniha kroník.
V prvých deviatich hlavách/kapitolách (1 Krn 1-9) sú uvedené rodokmene. Po krátkom náčrte Šaulovej (Saulovej) vlády (1 Krn 10) prechádza k podrobnému objasňovaniu a idealizovaniu Dávidovho panovania.
Druhá kniha kroník.
V druhej knihe Kroník (2 Krn 1-9) sa opisuje a idealizuje pôsobenie Šalamúna.
Záverečná časť (2 Krn 10-35) zhŕňa dejiny kráľov Judska a vyzdvihuje vládu Jozafata (Jósafáša), Ezechiáša a Joziáša (Josiáša) za ich kultové reformy.
Ernest King

Ernest Joseph King (* 23. november 1878, Lorain, Ohio, USA – † 25. jún 1956, Portsmouth, New Hampshire) bol americký admirál, ktorý sa významne podieľal na amerických úspechoch počas 2. svetovej vojny.
Život.
Narodil sa v meste Lorain v štáte Ohio. Námornú akadémiu v Annapolise absolvoval v roku 1901 (4/67). Zúčastnil sa španielsko-americkej vojny ako člen posádky lode USS San Francisco.
Pred prvou svetovou vojnou zastával rôzne funkcie v hladinovom loďstve, no od roku 1919 začal plniť úlohy v rámci ponorkového loďstva.
V roku 1926, bol poverený velením záložnej lietadlovej lode USS Wright, pričom plnil ďalšie funkcie pobočníka na štábe námorných leteckých síl Atlantickej flotily. V januári 1927 začal letecký kurz. Neskôr od mája 1927 pokračoval vo velení lodi Wright. V roku 1929 bol poverený velením leteckej základne v Norfolku v štáte Virgínia. Od júna 1930 bol kapitánom lode USS Lexington a na tomto poste zotrval 2 roky. Medzi rokmi 1932 navštevoval vojenskú univerzitu na Rhode Islande 1933, po jej absolvovaní bol povýšený na kontradmirála a ako propagátor letectva poverený vedením zvláštnej komisie pre letectvo. Medzi rokmi 1936 a 1940 velil viacerým leteckým jednotkám. V roku 1938 získal hodnosť viceadmirála.
Vo februári 1941 bol povýšený do hodnosti admirála a poverený velením Atlantickej flotily. 30. decembra 1941 po japonskom útoku na Pearl Harbor sa stal veliteľom celého amerického vojenského loďstva. Od 18. marca 1942 nahradil admirála Starka vo funkcii veliteľa námorných operácií. Na začiatku amerického angažovania v druhej svetovej vojne, bol proti angažovaniu amerického námorníctva na ochrane konvojov smerujúcich do Veľkej Británie. Túto úlohu podľa neho malo zabezpečovať britské námorníctvo. Rovnako bol i proti zavedeniu taktiky námorných konvojov, čo spoločne s neefektívnou činnosťou americkej pobrežnej stráže, ktorá mala bojovať proti nemeckým ponorkám spôsobilo ťažké straty na dopravných lodiach. Po tom čo však boli konvoje v máji zavedené, straty amerických lodí sa rapídne znížili. 
Napriek tomu, že bol Ernest King veľmi inteligentný a schopný veliteľ mnohé jeho rozhodnutia, ktoré počas vojny vydal boli mnohými považované za nesprávne, či kontroverzné. 
Po japonskej porážke v bitke o Midway, viedol spor so štábom pre koordináciu spojeneckých vojsk, ktorý presadzoval sústrediť tlak na nacistické Nemecko, King s týmito názormi nesúhlasil a presadzoval útok na Guadalcanal. Jeho argumenty nakoniec kompetentní uznali a operácia sa nakoniec rozbehla, pričom vyústila do veľkej japonskej porážky, v ktorej Japonské cisárstvo prvýkrát za celú vojnu stratilo nejaké územie.
17. decembra 1944 spolu s admirálmi Leahym a Nimitzom dosiahol najvyššiu námornícku hodnosť v amerických námorných silách: päťhviezdičkový (flotilový) admirál (angl. "Fleet Admiral"). Do výslužby odišiel 15. decembra 1945.
Zomrel v námornej nemocnici v Portsmouthe.
Zubná pasta

Zubné pasty, prášky a gély sú prípravky používané na čistenie zubov. Na zuby sú aplikované zubnou kefkou.
Zloženie a funkcia.
Zubná pasta je priemerne tvorená z troch štvrtín vodou, jednu pätinu tvoria brúsne látky a najmenšiu časť tvoria tenzidy, farbivá a fluoridy. Zubná pasta by mala mať dva hlavné účinky:
Abrazíva.
Z kozmetického hľadiska sú dôležité brúsne látky, ktoré čistia a leštia povrch zubu. Podľa druhu môžu rôzne pasty obsahovať 15 až 55% abrazív.
Používané abrazíva:
Brúsny účinok závisí od tvaru, veľkosti, tvrdosti a počtu abrazívnych častíc. Ďalej závisí od čistiacej techniky a sily, ktorá je použitá pri čistení zubov.
Abrazívna účinnosť jednotlivých pást sa určuje pomocou merania obrusovania rádioaktívne značenej zuboviny alebo skloviny. Hodnoty sa potom označujú zkratkou RDA ("relative dentin adbrasion") alebo REA ("relative enamel abrasion"). Bežné pasty majú RDA okolo 70, detské 60 a zubné pasty na citlivé zuby pod 40.
Tenzidy.
Tenzidy znižujú povrchové napätie a majú schopnosť priľnávať na povrchy. Medzi najčastejšie používané patria laurylsulfát sodný a aminfluorid. Laurylsulfát má tiež peniacu funkciu. Vďaka pene sa pasta ľahšie udržuje pri čistení v ústach. Kvôli zlej chuti niektorých tenzidov je potrebné pridávať silné príchute na ich zamaskovanie.
Fluoridy.
Liečebný a preventívny účinok v zubnej paste má hlavne fluór, ktorý sa tu nachádza vo forme fluoridov. Zvyšujú odolnosť skloviny voči zníženému pH. Ich najdôležitejší účinok zubnej pasty je ochrana zubov pred zubným kazom a ochrana sliznice úst pred zápalom. Obsah fluóru je dôležitý pri prevencii zubného kazu. V zubnej paste je obsiahnutý v rôznych zlúčeninách, najčastejšie ako fluorid sodný (NaF), monofluórfosforečnan (MFP) alebo amínfluorid (AmF). Najúčinnejšia forma je amínfluorid, pretože sa ako jediný viaže na mäkké tkanivá a pôsobí dlhšie.
Prírodné zubné pasty.
Výrobcovia prírodnej kozmetiky považujú pri umývaní zubov za najdôležitejšie odstránenie zvyškov potravy zo zubov bez výrazného zásahu do mikroflóry ústnej dutiny. Preto ich zubné pasty neobsahujú tenzidy v podobe laurylsulfátu (sodium laurylsulphat, SLS) ani jemnejšieho sodium laurethsulphatu (SLES).
Výrobcovia.
Najznámejší výrobcovia:
Hozelec

Hozelec (, , do roku 1927 "Hozolec") je obec na Slovensku v okrese Poprad. 
Prvá písomná zmienka je z roku 1243. V obci stál stredoveký kostol datovaný do 13. storočia, z ktorého sa zachovalo už len niekoľko architektonických článkov a náhrobných kameňov uložených v areáli súčasného kostola.
IRobot

iRobot je technologická firma, ktorú založili v roku 1990 americkí inžinieri Rodney Brooks, Colin Angle a Helen Greiner na univerzite Massachusetts Institute of Technology. V spolupráci s profesorom Dr. Brooksom sa rozhodli vytvoriť prvé roboty, ktoré mali slúžiť na vojenskú obranu a sondovanie vesmíru.
Spoločnosť iRobot sa za 25 rokov vypracovala na top firmu v oblasti robotiky. Roboty, ktoré vznikli pod jej logom, odhalili tajomstvá egyptských pyramíd v Gíze či skúmali oblasti zasiahnuté ropnou škvrnou v Mexickom zálive. Okrem toho dokázali, že roboty majú byť vyvíjané na to, aby pomáhali a nie škodili.
Dnes sa funkcie týchto moderných robotov najviac uplatňujú v domácnostiach, firmách i nemocniciach. K domácim produktom spoločnosti patrí niekoľko typov robotického vysávača Roomba, robotický mop Braava a ďalšie príslušenstvo.
História.
Od roku 1990 predala táto spoločnosť už 15 miliónov kusov robotov po celom svete. Poprednú pozíciu v robotickom priemysle jej zabezpečuje viac ako 500 špičkových inžinierov, odborníkov a technikov. Firma má zaregistrovaných viac ako 1000 patentov. V roku 2014 presiahol jej obrat 557 miliónov dolárov.
Ocenenia.
2005
2009
2012
2013
2014
2016
2017
Produkty.
Ponuka firmy je zameraná na robotické vysávače a mopy. Robotické vysávače a mopy vyčistia podlahy a koberce bez asistencie človeka. Ich malá veľkosť a okrúhly tvar sú prispôsobené na čistenie rôznych povrchov domácnosti. Dokážu sa vyhnúť všetkým prekážkam v byte a efektívne sa orientovať v priestore. Filozofiou značky iRobot je, aby boli roboty jednoduché na používanie a vysoko výkonné.
Roomba – séria 600.
Je prvým typom robotického vysávača firmy. Má trojstupňový systém vysávania, obsluhuje sa stlačením iba jedného tlačidla a vďaka svojej navigácii Roomba 600 nespadne napríklad ani zo schodov.
Roomba – séria 700.
Vďaka dvojitému AeroVac filtru a funkcii Dirt Detect 2. generácie povysáva všetky nečistoty, prach aj jemné čiastočky. Vysávanie je možné naplánovať aj na celý týždeň. Druhá generácia robotického vysávača Roomba je ešte šetrnejšia k nábytku a stenám.
Roomba – séria 800.
Sací výkon vysávača Roomba 800 je až o 50 % vyšší ako pri predchádzajúcich modeloch, a to vďaka prepracovanému výkonnému systému AeroForce. Okrem toho zabraňuje namotávaniu dlhých vlasov na hlavné kefy robota, čím sa minimalizuje jeho údržba.
Roomba – séria 900.
Najnovším modelom robotických vysávačov je Roomba 900, ktorá spája všetky predošlé funkcie do najvýkonnejšieho typu vysávača tejto série. Vďaka navigácii s vizuálnou lokalizáciou pomocou kamery povysáva celú domácnosť. Prispôsobí sa prekážkam, na znečistených kobercoch zvýši výkon až 10-násobne. Vysávanie sa dá zapnúť cez mobilnú aplikáciu.
Robotické mopy Braava.
Sú určené na čistenie ťažšie dostupných plôch kuchýň, kúpeľní či toaliet. Na výber sú v ponuke 2 robotické mopy – Braava jet, ktorá očistí menšie plochy, a Braava série 300, vhodná pre upratovanie rozmerovo väčších miestností.
Toshitada Doi

Toshitada Doi je viceprezidentom Sony Digital Creatures Laboratory.
Je hlavným konštruktérom známych robotov série Aibo a humanoidného robota SDR-4x a QRIO.
Hans Moravec

Hans Moravec (* 30. november 1948, Kautzen, Rakúsko) je kanadský vedec zaoberajúci sa robotikou.
Pôsobí na Carnegie Mellon University. Okrem iného vyvinul technológie strojového videnia a determinácie regiónov záujmu – Regions Of Interest, ROI, v scéne. Vo svojej knihe "Mind Children" sa zaoberá predpoveďou budúcnosti umelého života.
Cynthia Breazeal

Cynthia Breazeal (* 15. november 1967, Albuquerque, Nové Mexiko, USA) je americká vedecká pracovníčka zaoberajúca sa robotikou.
V rámci svojej doktorandskej práce vyvinula sociabilného robota pod názvom "Kismet". V súčasnosti (2004) vedie vývoj sociabilných robotov. Okrem iného vyvinula aj planetárne mikro-rovery, expresívnu robotickú tvár a torzo humanoidného robota.