burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Sojuz TM-32

Sojuz TM-32 () bol ruský pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz TM-32 vyštartoval 28. apríla 2001 z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS). Hlavným cieľom letu bola výmena lode Sojuz TM-31 na stanici ISS, kde slúžila ako záchranná loď. Tento typ letu sa niekedy označuje ako "Taxi Mission". Posádka, ktorá odštartuje v novej lodi, sa po niekoľkých dňoch pobytu na stanici vráti späť na Zem v starej lodi. Na palube Sojuzu TM-32 sa nachádzal aj Dennis Tito, ktorý sa stal prvým vesmírnym turistom. Sojuz potom zostal u ISS ako záchranná loď až do októbra 2001, kedy sa s ním vrátili späť na Zem Viktor Afanasiev, Claudie Haigneréová a Konstantin Kozejev.
Opis misie.
Na palube pristál vesmírny turista Dennis Tito. Sojuz zakotvil u ISS len niekoľko hodín potom, čo raketoplán Endeavour počas misie STS-100 opustil stanicu.
Sojuz TM-31

Sojuz TM-31 () bol ruský pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz TM-31 vyštartoval 31. októbra 2000 z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravil troch členov prvej základnej posádky (Expedícia 1). Potom zostal u ISS ako záchranná loď až do mája 2001, kedy sa s ním vrátili späť na Zem Talgat Musabajev, Jurij Baturin a Dennis Tito, ktorý sa stal prvým vesmírnym turistom.
Priebeh letu.
V Sojuze TM-31 odštartovala 31. októbra 2000 Expedícia 1 – Shepherd (veliteľ), Gidzenko a Krikaľov – k stanici ISS. So stanicou sa spojili 2. novembra 2000, začali tým trvalé osídlenie ISS. Posádka stanice sa zabývala na stanici, prijali dve zásobovacie lode Progress a dve návštevy raketoplánov (STS-97 a STS-98). Misia raketoplánu "Discovery" (STS-102) priviezla novú základnú posádku (Expedícia 2). Sojuz TM-31 po celý polrok slúžil stanici ako záchranná loď. 
Dňa 28. apríla 2001 odštartoval z Bajkonuru Sojuz TM-32 s prvou návštevníckou posádkou Musabajev, Baturin, Tito. Nová loď nahradila Sojuz TM-31 vo funkcii záchranného člnu. Návštevníci pristáli v Sojuze TM-31 v Kazachstane 6. mája 2001.
Otmar Oliva

Otmar Oliva (* 19. február 1952, Olomouc) je český akademický sochár, ktorý sa špecializuje na tvorbu liturgických predmetov a úpravu chrámových priestorov.
Život.
V rokoch 1967 – 1972 študoval na Strednej umeleckopriemyselnej škole v Uherskom Hradišti, následne do roku 1978 na Akadémii výtvarných umení v Prahe. V roku 1978 tiež absolvoval študijný pobyt v Grécku. Roku 1979 bol zatknutý a väznený za šírenie materiálov Charty 77.
Po prepustení v roku 1981 sa oženil a usadil sa na Velehrade, kde vybudoval ateliér a v roku 1985 kovolejársku dielňu. Podieľal sa na založení samizdatového nakladateľstva Refugium Velehrad. Spolupracoval so zvonárskou dielňou Ditrichových v Brodku u Přerova. Roku 1993 prvýkrát navštívil Rím a nasledujúceho roku začal tvoriť pre Vatikán. Jeho najvýznamnejšou prácou je výzdoba kaplnky Jána Pavla II. Redemptoris Mater, ktorej súčasťou je aj pápežský trón, ktorý je prvým pápežským trónom od čias Berniniho. Olivovi sa tiež dostalo cti vytvoriť medailu k 20. výročiu pontifikátu pápeža Jána Pavla II. (1998). Oliva je jediným Čechom, ktorý túto medailu kedy vytvoril.
Výzdoba pre trnavskú katedrálu sv. Jána Krstiteľa.
V roku 2010 objednal trnavský arcibiskup Róbert Bezák u Otmara Olivu liturgickú výzdobu pre katedrálu sv. Jána Krstiteľa v Trnave. Oliva v rámci zákazky za tri milióny českých korún so svojimi spolupracovníkmi vytvoril bronzový oltár, krstiteľnicu, monštrancie, svietniky či biskupskú palicu.
Časť vyhotoveného diela prevzala trnavská arcidiecéza 14. novembra 2013. Prevzaté predmety boli uložené v skladových priestoroch trnavskej arcidiecézy. Podľa vyjadrenia arcidiecézy osadeniu predmetov v katedrále bráni stanovisko Pamiatkového úradu, ale aj technický stav podlahy v katedrále. Medzi autorom diela a trnavskou arcidiecézou je aj spor ohľadom platenia dane z pridanej hodnoty vo výške 700.000 CZK. Podľa spravodajstva Českej televízie nový trnavský arcibiskup Ján Orosch, ktorý bol vymenovaný po odvolaní Robert Bezáka, neuznáva zmluvu a v katedrále si neželá moderné umenie. Inštalácii diel v chráme podľa neho bránia technické dôvody, dal by preto prednosť ich umiestneniu v menej významnom kostole. "„Ja som to robil do katedrály... Keď sochár robí nejakú vec, tak to robí presne na to miesto,“" uviedol Oliva. Vo vyjadrení arcidiecézy bola otázka umiestnenia predmetov v inom kostole označená za predčasnú.
Dielo.
Medzi významné Olivove práce patrí:
Messéné (mytológia)

Messéné alebo Messéna ("Messéné") je v gréckej mytológii dcéra argejského kráľa Triopa.
Messéné sa vydala za Polykaóna, syna Leleka, vládcu "Lelegie". (neskoršej Sparty) Keďže sa nástupcom trónu v Lelegii stal Lelegov starší syn Myles, mladší Polykaón, hrdý na svoj pôvod, nespokojný so svojim postavením, zhromaždil vojsko a podmanil si krajinu na juhozápade Peloponézu. Založil tak dynastiu kráľov v krajine, ktorú nazval po svojej manželke Messéniou. Sídelným mestom prvého messénskeho kráľa sa stalo novozaložené mesto Andania.
Messénsky kráľ Glaukos ako prvý z Dórov založil kult boha Dia v Ithómé, kult pre Machaóna, syna boha lekárstva Asklépia, v Gerénii a kult héroov (hrdinov) pre Triopovu dcéru Messénu. 
Atnický autor Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil messénske mesto Messénu zaznamenal, že videl chrám zasvätený Triopovej dcére Messéne. V chráme stála socha zo zlata a parského mramoru.
Klub záhad

Klub záhad je séria kníh pre deti od rakúskeho autora Thomasa Brezinu.
Postavy.
Hlavnými postavami týchto kníh sú 13-ročný Jupiter Katz, syn špecialistu na nadprirodzené javy, duchov a prízraky profesora Erazmusa Katza, Jupiterova sesternica Vicky Schneiderová (takmer 13 rokov) a Jupiterov bratranec a zároveň Vickyn brat Nick Schneider (11 rokov). Títo traja tvoria Klub záhad, ktorého úlohou je riešiť záhadné javy. Sídlo klubu sa nachádza v bývalej mučiarni hradu Sokolia skala, v ktorom žije Jupiter s otcom.Akokeby šéfom je Jupiter Katz teda Nickov bratranec a Vickyn bratranec.
Formát.
V každej knihe je "Superlupa", pomocou ktorej je možné prezerať si zakryté obrázky a texty v knihe. V knihe sú tiež "Otázky Klubu záhad", na ktoré majú čitatelia odpovedať a následne si pomocou Superlupy prečítať odpoveď, ktorá je v zakrytom rámčeku pod otázkou. 
Na konci každej knihy po ukončení príbehu je "Príloha", v ktorej sú vtipy, neuveriteľné príhody a teória o nadprirodzených javoch, ktoré sa v knihe vyskytovali.
Zoznam kníh.
Séria obsahuje 22 kníh. Knihy v tabuľke sú zoradené podľa číslovania edície vydavateľstvom Fragment.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2005

Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2005 bola európska kontinentálna kvalifikácia pre účasť na Majstrovstvách sveta žien 2005, organizovaná Európskou hádzanárskou federáciou, ktorej sa zúčastnilo 24 európskych družstiev. Tie súťažili o 8 postupových miest na záverečný turnaj v dvoch kvalifikačných skupinách a následnom play-off. 
Prebiehala od 23. novembra 2004 do 19. júna 2005. Na finálový turnaj postúpili víťazi play-off. 
Priamy postup.
Priamo z Európy postúpili hostiteľská krajina, víťaz MS 2003 a 3 najlepšie družstvá z ME 2004:
Kvalifikácia.
 Baku
 Kielce
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2007

Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2007 bola európska kontinentálna kvalifikácia pre účasť na Majstrovstvách sveta žien 2007, organizovaná Európskou hádzanárskou federáciou, ktorej sa zúčastnilo 27 európskych družstiev. Tie súťažili o 7 postupových miest na záverečný turnaj v troch kvalifikačných skupinách a následnom play-off. Nováčikmi kvalifikácie boli Čierna Hora, Lotyšsko a Srbsko.
Prebiehala od 28. novembra 2006 do 10. júna 2007. Na finálový turnaj postúpili víťazi play-off. 
Priamy postup.
Priamo z Európy postúpili hostiteľská krajina, víťaz MS 2005 a 3 najlepšie družstvá z ME 2006:
Kvalifikácia.
 Râmnicu Vâlcea
 Mahiľov
 Cheb
Prokop Siostrzonek

Prokop Siostrzonek OSB (občianskym menom Petr Prokop Siostrzonek; * 9. august 1957, Český Těšín) je rímskokatolícky kňaz, benediktínsky mních a prior břevnovského kláštora.
Život.
Siostrzonek pochádza z Českého Těšína, kde taktiež absolvoval gymnázium. V rokoch 1976 – 1983 študoval teológiu na Cyrilometodějskej bohosloveckej fakulte v Litoměřiciach.
V rokoch 1979 – 1981 absolvoval základnú vojenskú službu. Počas štúdií tajne vstúpil do benediktínskeho rádu, čo neskôr ŠtB odhalila. Za kňaza bol vysvätený v Olomouci 25. júna 1983. Po vysviacke pôsobil ako kňaz vo farnostiach olomouckého arcibiskupstva. Po odmietnutí ponuky na spoluprácu s ŠtB stratil štátny súhlas na vykonávanie funkcie kňaza a pracoval v Tesle Rožnov (1987 – 1988).
V roku 1990 bol vymenovaný za priora Benediktínskeho arciopátstva sv. Vojtecha a sv. Markéty v Prahe-Břevnove. Aktívne sa v tejto dobe podieľal na príprave reštitúcie břevnovského kláštora, spolu s Janom Anastázom Opaskom.
Zoznam minerálov Z

Za – Zd – Ze – Zh –Zi – Zl – Zn – Zo – Zu – Zv –Zw – Zy
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2009

Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2009 bola európska kontinentálna kvalifikácia pre účasť na Majstrovstvách sveta žien 2009 v Číne, organizovaná Európskou hádzanárskou federáciou, ktorej sa zúčastnilo rekordných 30 európskych družstiev. Tie súťažili o 8 postupových miest na záverečný turnaj v troch kvalifikačných skupinách a následnom play-off. Nováčikmi kvalifikácie boli Fínsko a Spojené kráľovstvo.
Prebiehala od 25. novembra 2008 do 14. júna 2009. Na finálový turnaj postúpili víťazi play-off.
Priamy postup.
Priamo z Európy postúpili víťaz MS 2007 a 2 najlepšie družstvá z ME 2008:
Kvalifikácia.
 Emmen
 Pljevlja
 Dąbrowa Górnicza
Pohotovostný policajný útvar

Pohotovostný policajný útvar (skratka PPÚ) je zásahová jednotka, ktorá je organizačne súčasťou odboru poriadkovej polície príslušného krajského riaditeľstva Policajného zboru Slovenskej republiky (tzn. celý názov útvaru znie napr. "Pohotovostný policajný útvar Odboru poriadkovej polície Krajského riaditeľstva Policajného zboru v Košiciach").
Organizačná štruktúra.
Každý PPÚ pozostáva zo skupiny výcviku, jednotky zvláštnych činností (t. j. činnosť vyjednávačov, ostreľovačov, pyrotechnikov, kynológov, vodičov špeciálnej techniky, činnosť vo výške a nad voľnou hĺbkou) a jednotky policajných akcií.
Územná štruktúra.
PPÚ sa nachádza na každom krajskom riaditeľstve PZ, tzn. v každom krajskom meste:
Výzbroj.
Príslušníci PPÚ používajú samopaly Heckler &amp; Koch MP5, útočné pušky Samopal vzor 58V, brokovnice Benelli M3, ostreľovacie pušky SIG-Sauer SSG 3000, a pištole Glock 17, Čz 75 a SIG Sauer P226.
MS Oasis of the Seas

MS "Oasis of the Seas" je zaoceánska výletná loď triedy "Oasis" patriaca spoločnosti Royal Caribbean International. Ako k prvému plavidlu svojej triedy sa k nej v decembri 2010 pridala sesterská loď MS "Allure of the Seas".
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2011

Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej žien 2011 bola európska kontinentálna kvalifikácia pre účasť na Majstrovstvách sveta žien 2011 v Brazílii, organizovaná Európskou hádzanárskou federáciou, ktorej sa zúčastnilo 29 európskych družstiev. Tie súťažili o 8 postupových miest na záverečný turnaj v štyroch kvalifikačných skupinách a následnom play-off. Jediným nováčikom kvalifikácie bol Cyprus.
Prebiehala od 1. decembra 2010 do 12. júna 2011. Na finálový turnaj postúpili víťazi play-off.
Priamy postup.
Priamo z Európy postúpili víťaz MS 2009 a 3 najlepšie družstvá z ME 2010:
Nasadenie do výkonnostných košov.
Nasadenie bolo zostavené na základe umiestnenia v kvalifikácii na ME 2010:
Priamo do play-off boli nasadené tímy, ktoré sa zúčastnili ME 2010 a nekvalifikovali sa priamo na MS 2011.
Kvalifikácia.
 Lublin
 Drama
 Funchal
 Oderzo
Pacifická netballová séria 2014

Pacifická netballová séria 2014 bola v poradí 6. Pacifická netballová séria v netballe žien, ktorú organizuje Oceánska netballová federácia (ONF). Konala sa v dňoch od 2.7. júna 2014 v obci Nikao, na ostrove Rarotonga, na Cookových ostrovoch, za účasti 4 tímov. Cookove ostrovy bola hostiteľmi pacifickej série druhýkrát, predtým organizovali turnaj v roku 2010 (v meste Avarua, tiež na ostrove Rarotonga). Hračky Fidži získali už svoj piaty titul (piaty v rade), keď vyhrali všetky svoje zápasy.
Tento turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta 2015, ktoré sa uskutočnia Austrálii. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá.
Účastníci.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku INF k 1. júlu 2014.
Ferdinand Charles Gobert d’Aspremont-Lynden

Gróf Ferdinand Charles Gobert d’Aspremont-Lynden (* 17. september 1689 alebo 1699 Stavelot (dnes Belgicko) – † 14. august 1772, Viedeň) bol vojenský veliteľ.
V rokoch 1708 až 1714 bol v službách Republiky siedmych spojených provincií (dnes Holandsko) počas vojny o španielske dedičstvo (1701 – 1714) ako poručík. Tu sa zoznámil s princom Eugenom Savojským a v roku 1722 vstúpil do služieb cisárskej armády Karola VI. Habsburského.
V rokoch 1733 – 1734 bojoval proti Francúzom na Rýne a Mosele a v rokoch 1737 – 1738 proti Turkom. V roku 1741 dosiahol druhú najvyššiu generálsku hodnosť poľný podmaršál ("Feldmarschall-Lieutenant"). 
Počas vojny o rakúske dedičstvo (1743) bol jedným z dvoch hlavných veliteľov cisárskej a piemontsko-sardínskej armády v Taliansku, kde zastavil španielsko-neapolskú armádu v bitke pri Campo Santo. Vyznamenal sa aj v bitke pri Velletri (1744) a bitke pri Piacenze (1746).
V roku 1754 alebo 1764 dosiahol hodnosť poľný maršal a bol členom Dvorskej vojnovej rady. V roku 1763 sa stal rytierom Rádu Zlatého rúna.
Sojuz TM-30

Sojuz TM-30 () bol ruský pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz TM-30 vyštartoval 4. apríla 2000 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Mir. Hlavným cieľom letu bolo opraviť problémy s tlakom a zlou orientáciou solárnych panelov stanice. Let tejto posádky pravdepodobne úplne financovala súkromná spoločnosť MirCorp, ktorá sa usilovala o zrekonštruovanie a privatizovanie starnúcej kozmickej stanice, keďže Mir sa v tom čase blížil ku koncu svojej prevádzkovej životnosti a ďalšie komerčne financované lety po Sojuze TM-30 sa pôvodne plánovali s cieľom pokračovať v obnove stanice. Nedostatočné financovanie a investície nakoniec viedli k zániku stanice 23. marca 2001, kedy bola cielene navedená do horných vrstiev atmosféry nad južným Tichým oceánom. Sojuz TM-30 tak bol poslednou expedíciou k Miru.
Sojuz TM-9

Sojuz TM-9 () bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz TM-9 vyštartoval 11. februára 1990 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Mir. Išlo o 9. expedíciu k Miru.
Sojuz TM-10

Sojuz TM-10 () bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz TM-10 vyštartoval 1. augusta 1990 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Mir. Išlo o 10. expedíciu k Miru.
Sojuz TM-11

Sojuz TM-11 () bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz TM-11 vyštartoval 2. decembra 1990 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Mir. Na palube kozmickej lode bol aj Japonec Tojohiro Akijama, televízny reportér. Išlo o 11. expedíciu k Miru.
Ján Nepomuk Gobert d’Aspremont-Lynden

Ján Nepomuk Gobert d’Aspremont-Lynden und Reckheim (nem. Johann Nepomuk Gobert d’Aspremont-Lynden und Reckheim; * 23. august 1732 – † 16. apríl 1805, Viedeň) bol príslušník reckheimskej línie belgického rodu Aspremont-Lynden.
V roku 1770 (alebo 1771) dal postaviť letný palác v dnešnej Medickej záhrade v Bratislave dodnes nazývaný Aspremontov palác. Žil striedavo v kaštieli v Lednických Rovniach, ktorý zdedil po Rákociovcoch, a vo Viedni.
Deuteragonista

Deuteragonista () je druhý herec v gréckej dráme, ktorého podľa všeobecného predpokladu uviedol na scénu Aischylos a Sofokles. Zvyčajne stvárňoval antagonistu.
Prinajmenšom v anglickom prostredí sa tento výraz () všeobecne používa v literatúre, filmovom umení alebo počítačových hrách na označenie druhej hlavnej kladnej postavy, t. j. dejovo najdôležitejšej po protagonistovi (hlavná kladná postava), ktorá ho zväčša sprevádza a pomáha mu. Napr. Dr. John Watson ako pomocník detektíva Sherlocka Holmesa v románoch Arthura Conana Doyla.
Majstrovstvá sveta v lakrose mužov 2014

Majstrovstvá sveta v lakrose mužov 2014 boli v poradí 12. Majstrovstvá sveta v lakrose mužov, ktoré organizuje Medzinárodná lakrosová federácia (FIL). Konali sa v Denveri, v americkom štáte Colorado od 10.19. júla 2014, za účasti 38 tímov. Na turnaji sa predstavilo rekordných 38 tímov a nováčikmi turnaja boli družstvá Belgicka, Číny, Izraela, Kolumbie, Kostariky, Ruska, Thajska, Turecka a Ugandy. Všetky zápasy sa hrali v areáli štadióna Dick’s Sporting Goods Park, ktorého hlavný štadión má kapacitu 18 000 divákov. Komplex obsahuje ďalších 24 ihrísk, z ktorých sa použilo 8 hracích plôch. Svoj tretí titul získali reprezentanti Kanady, ktorí vo finále zvíťazili nad domácimi Spojenými štátmi. Bronzové družstvo Irokézov získalo svoju prvú medailu na MS.
Spojeným štátom bola organizácia majstrovstiev sveta udelená v máji 2010. Od jesene v roku 2008 začala Americká lakrosová asociácia hľadať organizátorské mesto. Z desiatich uchádzačov vybrala 3 finálové mestá, z ktorých neskôr zvíťazil Denver. USA bolo organizátorom dvoch prechádzajúcich turnajov MS, v rokoch 1982 a 1998, vždy v Baltimore.
Protagonista

Protagonista alebo hrdina () je hlavná (kladná) postava v literatúre, filmovom umení alebo počítačových hrách. Prenesene sa tento termín používa na označenie vedúcej osobnosti alebo priekopníka vo všeobecnosti (napr. protagonista reforiem). 
Prvá starogrécka dráma zrejme pozostávala len z chóru a náčelníka chóru. Predpokladá sa, že Thespis uviedol na scénu prvého herca (protagonistu), aby pridal deju vyššiu variabilitu a spád.
Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2014

Majstrovstvá Európy v softbale mužov 2014 boli v poradí 12. Majstrovstvá Európy v softbale mužov, ktoré organizuje Európska softbalová federácia (ESF). Konali sa v Havlíčkovom Brode a Pardubiciach, v Česku od 14.19. júla 2014, za účasti 7 tímov. Česko bolo organizátorom mužského európskeho šampionátu piatykrát, predtým hostilo turnaje v rokoch 1993, 1999 (oba v Prahe), 2003 (v Choceni) a 2010 (v Havlíčkovom Brode). Zápasy sa hrali na štadiónoch Hippos Arena Havlíčkův Brod a Krtkova aréna Pardubice. Titul obhájilo domáce Česko, ktoré vo finále zvíťazilo nad Dánskom.
Tento turnaj bol zároveň kvalifikačným podujatím na Majstrovstvá sveta 2015, ktoré sa uskutočnia v Kanade. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
Tritagonista

Tritagonista (v preklade zo starogr.: tretí súťažiaci/bojovník) je v pôvodnom význame tretí herec v gréckej dráme, ktorého na scénu uviedol zrejme Sofokles.
Prinajmenšom v anglickom prostredí sa tento výraz () všeobecne používa v literatúre, filmovom umení alebo počítačových hrách na označenie tretej hlavnej kladnej postavy, t. j. dejovo najdôležitejšej po protagonistovi (hlavná kladná postava) a deuteragonistovi (druhá hlavná kladná postava). Napr. v románe Marka Twaina "Dobrodružstvá Huckleberryho Finna" je Huckleberry Finn protagonistom, otrok Jim deuteragonistom a Tom Sawyer tritagonistom.
Sojuz TM-14

Sojuz TM-14 () bol ruský pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz TM-14 vyštartoval 17. marca 1992 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Mir. Išlo o 14. expedíciu k Miru a prvú ruskú po rozpade Sovietskeho zväzu.
Sojuz TM-15

Sojuz TM-15 () bol ruský pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz TM-15 vyštartoval 27. júla 1992 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Mir. Išlo o 15. expedíciu k Miru a druhú ruskú po rozpade Sovietskeho zväzu.
Sojuz TM-16

Sojuz TM-16 () bol ruský pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz TM-16 vyštartoval 24. januára 1993 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Mir. Išlo o 16. expedíciu k Miru a tretiu ruskú po rozpade Sovietskeho zväzu.
Sojuz TM-17

Sojuz TM-17 () bol ruský pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz TM-17 vyštartoval 1. júla 1993 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Mir. Išlo o 17. expedíciu k Miru.
Majstrovstvá Európy C kategórie v bejzbale 2014

Majstrovstvá Európy C kategórie v bejzbale 2014 boli 1. Majstrovstvá Európy C kategórie v bejzbale mužov, ktoré organizuje Európska bejzbalová konfederácia (CEB). Konali sa v Ľubľani, v Slovinsku od 29. júla2. augusta 2014, za účasti 8 tímov. ME C kategórie boli kvalifikačným podujatím na Majstrovstvá Európy B kategórie 2014. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá.
CEB od roku 2013 opätovne vytvorila systém výkonnostných kategórií, keď sa k nemu vrátila po 9 rokoch. Družstvá boli rozdelené podľa výsledkov na ME a rebríčku európskych družstiev zostaveného za posledných 10 rokov. 
Účastníci.
 Číslo udáva umiestnenie v aktuálnom rebríčku IBAF k aprílu 2014.
Michaela Škultéty

Michaela Škultéty (* 1972, Praha) je česká prekladateľka z nemčiny. Zameriava sa na beletriu pre deti a mládež.
Je nositeľkou Čestnej listiny IBBY 2014 za Česko v kategórii prekladateľov, laureátkou českej literárnej ceny Zlatá stuha za knihy pre deti a mládež a dvojnásobnou laureátkou prekladateľskej súťaže Jiřího Levého. Dlhodobo spolupracuje s Goetheho inštitútom v Prahe. V roku 2011 získala výročnú autorskú cenu vydavateľstva Fragment. Recenzuje tiež zaujímavé nemecké knižné novinky pre internetový časopis iLiteratura.cz.
Mezi jej najznámejšie diela patrí český preklad románu Timura Vermesa "Už je tady zas" či preklad knižného road movie Wolfganga Herrndorfa "Čik".
Antonín Vítek

Mgr. Antonín Vítek, CSc., (* 25. január 1940, Praha – † 28. február 2012, Praha) bol pracovník Akadémie vied Českej republiky a popredný český znalec a popularizátor v odbore kozmonautiky. Ako expert, komentátor a poskytovateľ odborného výkladu vystupoval v rade rozhlasových a televíznych relácií. Podieľal sa tiež na množstve popularizačných článkov a kníh. Založil a viedol špecializovanú encyklopédiu kozmonautiky SPACE 40.
Život.
Vyštudoval na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity odbor organická chémia (chcel študovať astronómiu, ale tento odbor sa vtedy neotváral). Potom nastúpil do Ústavu organickej chémie a biochémie ČSAV. Tu pracoval o i. na programovom vybavení československej automatickej pece pre materiálové experimenty v bezváhovom stave SKZL-1, ktorá bola použitá na orbitálnych staniciach Saľut 7 a Mir. V ústave pracoval vyše 20 rokov. Ku koncu svojho pôsobenia sa tu venoval prakticky len programovaniu. Z politických dôvodov však bol obmedzovaný jeho služobný aj platový postup, a preto v roku 1985 nastúpil do Základnej knižnice ČSAV, terajšia Knižnica Akadémie vied Českej republiky. Tu sa venoval zavádzaniu informačných technológií, o i. zostavoval počítačovú databázu všetkých vedeckých štúdií ústavov vtedajšej Akadémie vied.
Známy bol najmä svojím záujmom o kozmonautiku, v ktorej patrí medzi najprednejších českých znalcov a popularizátorov, často vystupoval alebo bol citovaný v médiách. Využíval pritom svoje veľké znalosti kozmických lodí, rakiet a družíc, ich parametrov aj štartovacích a pristávacích sekvencií.
K 40. výročiu vypustenia prvej umelej družice Zeme založil špecializovanú encyklopédiu kozmonautiky SPACE 40, ktorá svojím menom nadväzovala na predchádzajúci poloilegálny spolok záujemcov o kozmonautiku SPACE z roku 1961. Spolupracoval na niekoľkých encyklopedických projektoch v češtine, napr. "Technický slovník naučný", 2. vyd., "Encyklopedie Diderot", encyklopedické projekty Ottovho nakladateľstva a i. Je autorom publikácií v odbore organickej chémie, fyzikálnej chémie, výpočtovej techniky, astronómie a kozmonautiky.
Najmä v rokoch 2005 – 2006 sa výrazne zúčastnil tvorby českej jazykovej verzie internetovej encyklopédie Wikipédie.
Od roku 1977 ho trápil ťažký srdcový zápal. Zomrel krátko po svojich 72. narodeninách.
Ocenenia a uznania.
Bola po ňom pomenovaná planétka 30253 Vítek, ktorú objavili Peter Kušnirák a Petr Pravec na observatóriu v Ondřejove.
Nachman Syrkin

Nachman Syrkin alebo Nachum Syrkin (, , * 1868 – † 6. september 1924) bol politický teoretik židovského pôvodu a jeden zo zakladateľov robotníckeho sionizmu.
Životopis.
Narodil sa v cárskom Rusku (dnešné Bielorusko). Už v mladosti ho ovplyvnil sionizmus a socializmus, preto sa zameral na syntézu týchto dvoch konceptov. V rámci tejto úlohy sa spojil s Berom Borochovom, aj keď na rozdiel od Borochova Syrkin nebol marxista.
Bol zástupcom robotníckych sionistov na prvom sionistickom kongrese v Bazileji roku 1897 a jedným z prvých zástancov zriadenia Židovského národného fondu. Rovnako bol jedným z prvých, ktorí navrhovali, aby emigranti do Palestíny vytvárali spoločné osady.
Na rozdiel od mnohých iných socialistických mysliteľov tých čias, Syrkinovi celkom vyhovovalo jeho židovské dedičstvo, a aj keď to vo svojej eseji „Židovský problém a židovský socialistický štát“ z roku 1898 neuvádza explicitne, je jasné, že má na mysli biblický dôraz na prísnu sociálnu spravodlivosť, bez ohľadu na bohatstvo, moc alebo privilégia. Sám však vnímal sionizmus ako náhradu za tradičný judaizmus:
Syrkin pracoval na vytvorení socialistickej sionistickej skupiny v celej strednej Európe. Po štúdiu a práci v Nemecku a Francúzsku sa vrátil po Ruskej revolúcii v roku 1905 do Ruska. Ako delegát Sionistickej socialistickej robotníckej strany sa zúčastnil na 7. svetovom sionistickom kongrese v Bazileji. Neskôr sa presťahoval do Spojených štátov, kde sa stal vodcom strany Poalej Cion v USA.
V roku 1919 bol členom americkej židovskej delegácie na Versailleskej mierovej konferencii. Bol aj vedúcou osobnosťou svetovej konferencie Poalej Cion, ktorá sa konala v tom istom roku. Na konferencii dostal za úlohu navštíviť Palestínu, aby vypracoval plán pre dediny typu kibuc. Plánoval návrat do Palestíny, v roku 1924 však zomrel v USA na srdcový infarkt.
Roku 1951 boli jeho ostatky pochované na cintoríne Kineret v Izraeli.
Goetheho inštitút

Goetheho inštitút je celosvetovo pôsobiaca kultúrna inštitúcia Spolkovej republiky Nemecko s hlavným sídlom v Mníchove a pobočkami v 13 mestách Nemecka, a so 136 inštitútmi a 10 spojovacími kanceláriami v 91 krajinách. (Právna forma slovenskej kancelárie je "Zahraničné kultúrne, informačné stredisko, rozhlasová, tlačová a televízna agentúra".) K tým sa pridáva ešte asi 700 ďalších zariadení zahraničných partnerov z celého sveta, pre ktoré Goetheho inštitút zaisťuje finančnú podporu či poradenstvo. Goetheho inštitúty majú za úlohu podporovať znalosť nemčiny v zahraničí, pestovať medzinárodnú kultúrnu spoluprácu a sprostredkúvať celkový aktuálny obraz Nemecka. Názov je odvodený od nemeckého básnika J. W. Goetheho. 
Predsedovia Goetheho inštitútu:
Divadlo jedného herca

 Divadlo jedného herca je označenie dramatického žánru, v rámci ktorého jeden herec môže hrať alebo stelesňovať jednu alebo aj viac postáv. 
Charakteristika.
Základným prvkom a zároveň aj špecifikom divadla jedného herca je samotný herec alebo účinkujúci. Jeho pôsobenie na javisku, vystupovanie i charizma jednoznačne ovplyvňuje celkový výsledok i všetky ostatné prvky inscenácie. Divadlo jedného herca nadväzuje na tradíciu monológu. 
V angličtine sa označuje najčastejšie ako "Theatre of Solo Actor". Niekedy sa používajú aj označenia "One Man Show" alebo "One Person Show", tieto však niektorí, predovšetkým divadelní umelci, odmietajú, pretože ich považujú za príliš znevažujúce a vhodné skôr pre ľahšie žánre (napr. kabaret, stand-up comedy a pod.) 
Pod spoločný pojem “divadlo jedného herca” spadá celá škála najrozmanitejších foriem divadelnej, resp. pódiovej prezentácie, napr. monodráma, pantomíma, divadlo jedného bábkoherca, sólový tanec, umelecký prednes poézie alebo prózy, kabaretný výstup, stand-up comedy, performance a pod.
Festivaly.
Divadlu jedného herca je venovaný Medzinárodný divadelný festival jedného herca "Sám na javisku". Koná sa od roku 1994 v Trenčíne a poskytuje priestor na prezentáciu domácich a zahraničných divadelných produkcií. Dramaturgická koncepcia prehliadky je postavená výlučne na divadle jedného herca.
Podobné prehliadky sa konajú aj v zahraničí, napr. v krajinách V4 patrí k najvýznamnejším akciám tohto žánru prehliadka "Divadlo jednoho herce Cheb" (ČR), "Monodráma fesztivál Eger" (Maďarsko) a "Miedzynarodowe Wroclawskie Spotkania Teatrow Jednego Aktora" (Poľsko).
Therapné (dcéra Leleka)

Therapné alebo Therapna ("Therapné") je v gréckej mytológii dcéra Leleka, kráľa Lelegie.
Nástupcom trónu v Lelegii (neskoršej Sparty) sa stal jej starší brat Myles a mladší brat Polykaón sa oženil s Messénou, dcérou argejského kráľa Triopa a založil dynastiu kráľov v Messénii, v krajine na juhozápade Peloponézu, ktorá dostala názov po jeho manželke.
Podľa antického autora Pausania po Therapne nazvali starovekú obec v Lakónii.
Majstrovstvá Južnej Ázie v hádzanej mužov 2014

Majstrovstvá Južnej Ázie v hádzanej mužov 2014 boli v poradí 3. Majstrovstvá Južnej Ázie v hádzanej mužov, ktoré rozhodlo o držiteľovi titulu najlepšieho hádzanárskeho družstva Južnej Ázie a ktoré organizuje Juhoázijská hádzanárska federácia (SAHF). Konali sa v meste Noida, v Uttarpradéši, v Indii od 23.26. marca 2014, za účasti 5 tímov. India bola hostiteľom juhoázijského šampionátu druhýkrát, keď predtým organizovala turnaj v roku 1996, v Džajpure. Všetky zápasy by sa odohrali v školskej športovej hale "Genesis Global School". Tretíkrát získala titul domáca India, ktorá vo finále zvíťazila nad Pakistanom.
O samotnom turnaji a organizátorovi sa rozhodlo na zasadnutí SAHF v Katare
v októbri 2013.
Gorgofonos (syn Élektryóna)

Gorgofonos ("Gorgofonos") je v gréckej mytológii syn mykénskeho kráľa Élektryóna a jeho manželky Anaxo.
Podľa antického autora Apollodora z Atén bol Gorgofonos syn mykénskeho vládcu Élektryóna, ktorý mal okrem neho ešte ďalších deväť synov, Stratobata, Fylonoma, Kelainea, Amfimacha, Lysinoma, Cheirimacha, Anaktora, Archelaa, nemanželského syna Likymnia a dcéru Alkménu, ktorá mala s najvyšším bohom Diom syna Hérakla.
Keď do Mykén prišli s vojskom šiesti synovia Pterelaa, kráľa ostrova Tafos, ktorých starý otec Méstor bol brat Elektryóna, aby si nárokovali podiel na kráľovstve, Élektryón rázne odmietol s nimi o tom rokovať. Premožení hnevom mu preto odišli ukradnúť dobytok. Synovia Élektryóna sa s nimi dali do boja a zahynuli všetci okrem najmladšieho Likymnia. Zo synov Pterelaa prežil Euéres, pretože strážil lode. Tafančania, ktorí unikli, predali potom dobytok élidskemu kráľovi Polyxenovi. Dobytok neskôr kúpil Élektryónov synovec Amfitryón a vrátil mu ho.
Majstrovstvá Južnej Ázie v hádzanej

Majstrovstvá Južnej Ázie v hádzanej sú najvyššie juhoázijské medzinárodné podujatie národných tímov v hádzanej, ktoré riadi Juhoázijská hádzanárska federácia (SAHF). Ich história siaha do roku 1996, kedy sa v Indii konal prvý turnaj mužov aj žien zároveň. Druhý turnaj bol rovnako spoločným podujatím mužov a žien. Ďalšie turnaje už prebiehali samostatne u mužov i žien. Majstrovstvá sa nekonajú v pravidelných intervaloch.
Kostol svätej Alžbety (Bratislava)

Kostol svätej Alžbety v Bratislave môže byť:
Likymnios

Likymnios ("Likymnios") môže byť:
Alžbeta (matka Jána Krstiteľa)

Svätá Alžbeta (hebrejsky אֱלִישֶׁבַע / אֱלִישָׁבַע ("Môj Boh prisahal"), štandardná hebrejčina Elišéva / Elišáva, tiberská hebrejčina Ĕlîšéḇa / Elisabete; arabsky: إشاع) bola podľa Nového zákona a Koránu matkou Jána Krstiteľa a manželkou kňaza Zachariáša.
Rodinný vzťah k Márii.
V Lukášovom evanjeliu je popisovaná ako "príbuzná" Márie. Použité grécke slovo συγγενίς môže odkazovať k rôznym príbuzenským vzťahom. Podľa anglickej Catholic Encyclopedia je ich vzťah popísaný svätým Hypolitom (asi 170 – 236), ktorý ich považuje za sesternice. Matku Alžbety a Annu, matku Márie, považuje za sestry. Máriina matka je známa aj z apokryfných textov.
Niektoré preklady tohto verša uvádzajú ich príbuzenstvo všeobecne, iné ich označujú rovno za sesternice.
Alžbeta v Biblii.
Podľa Lukášovho evanjelia Alžbeta pochádzala z kňazského rodu Áronových synov. Jej manžel Zachariáš bol jedným z kňazov poverených chrámovú službou. Obaja boli „spravodliví pred Bohom“, ale boli už starší a bezdetní, lebo Alžbeta bola neplodná. Pri vykonávaní obradu Zachariáša navštívil anjel a oznámil mu, že jeho žena Alžbeta porodí syna, ktorý „bude veľkým pred Pánom“.
Tehotnú Alžbetu navštevuje potom jej príbuzná Maria, ktorá mala v lone Ježiša:
Na inom mieste ako v Lukášovom evanjeliu nie je už Alžbeta v Novom zákone menovaná. Zmieňujú sa o nej ešte niektoré apokryfy, najmä Protoevanjelium Jakubovo, ktoré líči narodenia jej syna a následnú vraždu jej manžela.
Svätosť.
Alžbeta je uctievaná ako svätá v rímskokatolíckej cirkvi (5. novembra), v pravoslávia a anglikánskych cirkvách 5. septembra v rovnaký deň ako jej manžel Zachariáš.
Mideia

Mideia alebo Midea ("Mideia, Midea") môže byť:
Päťvalcový radový motor

Päťvalcový radový motor alebo radový päťvalec označovaný aj skratkou R5, je piestový spaľovací motor s piatimi valcami usporiadanými v rade. Valce majú spoločný blok valcov a kľukovú skriňu. Takáto konfigurácia je kompromisom medzi menším radovým štvorvalcom a väčším radovým šesťvalcom.
Henry Ford vyvinul radový päťvalec koncom 30. a začiatkom 40. rokov pre dizajn kompaktných ekonomických automobilov, avšak nikdy sa do výroby nedostal, kvôli malému dopytu po malých automobiloch v USA. Prvý radový päťvalec, ktorý sa dostal do výroby bol motor Volkswagen 2.1 R5 v automobile Audi 100. Ten sa montoval koncom 70. rokov a poháňal aj legendárny rely automobil Audi Quattro.
Charakteristika.
Uhol zalomenia kľukového hriadeľa je 144° ("2 * 360° / 5"), poradie zapaľovania je 1-2-4-5-3. Motor generuje vibrácie, avšak tie sú minimalizované pomocou jedného vyvažovacieho hriadeľa.
Použitie.
Päťvalcový radový motor sa používa v automobiloch ako Alfa Romeo 156, Alfa Romeo 159, Alfa Romeo 166, Audi 80, Audi 90, Audi 100, Audi S2 Coupé, Ford Focus ST/RS, Fiat Bravo, Fiat Marea, Fiat Coupé, Acura TL, Chevrolet Colorado, Volvo 850, Volvo 940, Mercedes-Benz W124 a pod.
Majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale mužov 2014

Majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale mužov 2014 boli v poradí 14. Majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale mužov, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v Gibraltáre od 7.12. júla 2014, za účasti 6 tímov. Gibraltár bol organizátorom európskeho šampionátu malých štátov mužov druhýkrát, predtým hostil turnaj v roku 1998. Zápasy sa hrali v aréne Tercentenary Sports Centre s pevnou kapacitou 750 divákov. Titul obhájilo družstvo Andorry, pre ktoré to bolo už piate celkové víťazstvo. Vo finále zdolalo Maltu, ktorá tak ziskom striebra dosiahla svoje najlepšie umiestnenie. 
Účastníci.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku Roon Ba k 4. júlu 2012.
Juraj Horváth

Juraj Horváth môže byť:
Majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale žien 2014

Majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale žien 2014 boli v poradí 13. Majstrovstvá Európy malých štátov v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v Sankt Pöltene, v Rakúsku od 14.19. júla 2014, za účasti 7 tímov. Rakúsko bolo organizátorom európskeho šampionátu malých štátov žien druhýkrát, predtým hostilo turnaj v roku 1998 (v Oberpullendorfe). Zápasy sa hrali v aréne Sportwelt Niederösterreich s kapacitou 1 300 divákov. Titul vo finálovom zápase dvoch neporazených družstiev obhájilo domáce družstvo Rakúska.
Účastníci.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku Roon Ba k 2. júlu 2012.
Ázijský pohár v basketbale 2014

Ázijský pohár v basketbale 2014 bol v poradí 5. Ázijský pohár v basketbale mužov, ktorý organizuje Ázijská basketbalová federácia (FIBA Asia). Konal sa vo Wu-chane, v Číne v dňoch od 11.19. júla 2014, za účasti 9 tímov. Nováčikmi turnaja boli Indonézia a Singapur. Pôvodne sa mal na turnaji objaviť aj zástupca Strednej ÁzieUzbekistan, ktorý na poslednú chvíľu odstúpil a absentoval aj zástupca Perzkého zálivu, ktorého nahradili Filipíny. Všetky zápasy sa hrali v aréne "Wuhan Gymnasium" s kapacitou 13 000 divákov. Víťazstvo obhájilo družstvo Iránu, ktoré vo finále zvíťazilo nad Taiwanom.
Víťaz turnaja sa automaticky kvalifikoval na Majstrovstvá Ázie 2015.
Kvalifikácia.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIBA k septembru 2013.
Likymnios (syn Élektryóna)

Likymnios ("Likymnios") je v gréckej mytológii syn mykénskeho kráľa Élektryóna a Mideie.
Podľa antického autora Apollodora z Atén, Likymnios bol nemanželský syn mykénskeho vládcu Élektryóna, ktorý mal okrem neho so svojou manželkou Anaxo deviatich synov, Stratobata, Gorgofona, Fylonoma, Kelainea, Amfimacha, Lysinoma, Cheirimacha, Anaktora, Archelaa a dcéru Alkménu, ktorá mala s najvyšším bohom Diom syna Hérakla.
Keď prišli do Mykén synovia Pterelaa, kráľa ostrova Tafos, ktorých starý otec Méstor bol brat Elektryóna, aby si nárokovali podiel na kráľovstve, Élektryón ich nároky rázne odmietol. Premožení hnevom mu preto odišli ukradnúť dobytok. Synovia Élektryóna sa s nimi dali do boja a zahynuli všetci okrem najmladšieho Likymnia. Po smrti Élektryóna, ktorého nezámerne zabil Alkménin manžel Amfitryón, nastúpil na trón ako jediný zákonný nástupca Sthenelos.
Amfitryón sa tak dostal do nemilosti a preto aj s manželkou odišiel do Téb, kde ho prijal kráľ Kreón. Likymnios, ktorý ho nasledoval, si následne v Tébach zobral za manželku jeho sestru Perimédu. Z ich manželstva sa narodili synovia, Oiónos, Argeios a Melas. Oiónos zvíťazil na olympijských hrách, ktoré usporiadal Herakles. Argeios a Melas boli účastníkmi výpravy proti Oichalii, kde Herakles zabil za dávnu urážku kráľa Euryta.
Podľa antických autorov Likymnia v starobe neúmyselne zabil Heraklov syn Tlépolemos, keď sa Heraklovci po prvýkrát pokúsili dobyť Peloponéz. Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Argos, zaznamenal, že videl jeho hrob.
Majstrovstvá Karibiku v basketbale 2014

Majstrovstvá Karibiku v basketbale 2014 boli v poradí 22. Majstrovstvá Karibiku v basketbale mužov a žien, ktoré organizuje Karibská basketbalová konfederácia (CBC). Konali sa v meste Road Town, na Britských Panenských ostrovov v dňoch od 1.12. júla 2014, za účasti 8 mužských a 8 ženských tímov. Všetky zápasy sa hrali v aréne "Multi PurposeSports Complex" s kapacitou 3 000 divákov. Tituly získali hráči Bahám a Jamajky. 
Tieto majstrovstvá boli zároveň kvalifikáciou na Centrobasket 2014 mužov a žien, ktoré sa uskutočnili v Mexiku, resp. vo Venezuele. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá z oboch kategórií.
Účastníci.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIBA k septembru 2013.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIBA k septembru 2013.
Stratobates

Stratobates alebo Stratobatés ("Stratobates/iný prepis Stratobatés") je v gréckej mytológii syn mykénskeho kráľa Élektryóna a jeho manželky Anaxo.
Podľa antického autora Apollodora z Atén, Stratobates bol syn mykénskeho vládcu Élektryóna, ktorý mal okrem neho ešte ďalších deväť synov, Gorgofona, Fylonoma, Kelainea, Amfimacha, Lysinoma, Cheirimacha, Anaktora, Archelaa, nemanželského syna Likymnia a dcéru Alkménu, ktorá mala s najvyšším bohom Diom syna Hérakla.
Keď do Mykén prišli s vojskom šiesti synovia Pterelaa, kráľa ostrova Tafos, ktorých starý otec Méstor bol brat Elektryóna, aby si nárokovali podiel na kráľovstve, Élektryón rázne odmietol s nimi o tom rokovať. Premožení hnevom mu preto odišli ukradnúť dobytok. Synovia Élektryóna sa s nimi dali do boja a zahynuli všetci okrem najmladšieho Likymnia. Zo synov Pterelaa prežil Euéres, pretože strážil lode. Tafančania, ktorí unikli, predali potom dobytok élidskemu kráľovi Polyxenovi. Dobytok neskôr kúpil Élektryónov synovec Amfitryón a vrátil mu ho.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2014

Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2014 boli v poradí 34. Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizuje Americká basketbalová federácia (FIBA Americas). Konali sa v meste San Juan de Ambato, v Ekvádore v dňoch od 14.18. augusta 2014, za účasti 8 tímov. Ekvádor bol organizátorom juhoamerického šampionátu žien piatykrát, predtým hostil turnaj v rokoch 1954, 1970, 2003 a 2008. Titul obhájila Brazília, pre ktorú to bolo už 25. prvenstvo, z toho pätnáste v rade. Vo finále zvíťazila nad Argentínou. Bronzová Venezuela získala medailu po pätnástich rokoch.
Tieto majstrovstvá boli zároveň kvalifikáciou na Majstrovstvá Ameriky 2015, ktoré sa uskutočnia v Kanade. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá. Rovnako slúžili ako kvalifikácia na basketbalový turnaj Panamerických hier 2015 v Toronte, kde postúpila najlepšia trojica družstiev.
Účastníci.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIBA k septembru 2013.
Bibliotheka Kaláka

Bibliotheka Kaláka je prvá súkromná knižnica na Slovensku. Činnosť knižnice bola začatá dňa 25. septembra 1999 vo forme občianskeho združenia pod názvom Biblioteka Kaláka. 
Cieľom združenia je sprístupniť občanom a milovníkom literatúry knihy a časopisy získané darmi, požičiavať ich a tým spestriť ponuku literatúry v meste Nové Zámky. Jej zakladateľmi sú manželia Alexander Štrba a Katarína Štrbová.
Dôvody vzniku.
Dôvodmi vzniku boli najmä čoraz nižšie príspevky na kultúru a v rámci nej na nákup literatúry pre knižnice; nedostatok povinnej literatúry pre školopovinných; ťažký prístup k staršej a regionálnej literatúry v ostatných knižniciach v meste; ochota ľudí podeliť sa o svoje dokumenty s inými. Cieľom združenia je sprístupniť občanom a milovníkom literatúry knihy a časopisy získané darmi, požičiavať ich a tým spestriť ponuku literatúry v meste Nové Zámky; sprístupnenie literatúry o regionálnej histórii mesta; spolupráca s miestnymi školami; organizovať rôzne akcie súvisiace s literatúrou (besedy so spisovateľmi, prednášky na rôzne témy, literárne večierky, oboznamovacie posedenia so škôlkarmi...).
Akvizícia dokumentov.
Dokumenty sú získané darmi od občanov mesta Nové Zámky ako aj z rôznych ďalších miest Slovenskej republiky. Doteraz bolo zhromaždených 32 000 titulov kníh. Nachádzajú sa tu dokumenty v slovenskom, maďarskom jazyku, v menšej miere anglická, nemecká a ruská literatúra. Nachádza sa tu nielen beletria, ale aj odborné publikácie z rôznych oblastí. Kuriozitou sú knihy vydané ešte pred rokom 1945, niektoré z nich majú muzeálnu hodnotu. Taktiež tu nájsť literatúru o regionálnej histórii nášho mesta a jeho okolia.
Doterajšie fungovanie.
Miestnosť, kde sídli občianske združenie, bolo poskytnuté katolíckou cirkvou mesta Nové Zámky. Knižnica má od začatia svojho fungovania – 25. septembra 1999 – 123 členov, a odvtedy bolo uskutočnených 6 000 výpožičiek; bola zorganizovaná akcia so škôlkarmi a tiež posedenie s dôchodcami nášho mesta. Prevádzku knižnice zabezpečuje Katarína Štrbová, ktorá je toho času na dôchodku, a celý svoj život venovala práci v Okresnej knižnici Nové Zámky. Počas svojho pôsobenia začínala prevádzku v troch nových pobočkách.
Pomocnú ruku pri doplňovaní fondu novou literatúrou poskytlo knižnici aj mesto finančnou dotáciou, resp. zhotovením regálov. Finančné prostriedky získala knižnica i z rôznych grantov.
Ďalšie finančné prostriedky na podporu činnosti knižnice sa podarilo získať zásluhou samotných manželov Štrbovcov, ktorí sa rozhodli organizovať benefičné koncerty. Pri príležitosti 10. výročia vzniku knižnice dostali čitatelia a občania mesta krásny dar – 120 minút hudobných a tanečných vystúpení detí, umelcov mesta a pozvaných hostí. Výťažok z benefičného koncertu sa použije na zakúpenie regálov na knihy.
Likvidátor

Likvidátor môže byť:
Mikuláš Čáki

Gróf Mikuláš Jozef Čáki (Csáky) (* 5. december 1698, Spišský hrad – † 31. mája 1757, Bratislava) bol uhorský rímskokatolícky duchovný, od roku 1747 arcibiskup v Kaloči a od roku 1751 ostrihomský arcibiskup, uhorský prímas.
Život.
Narodil sa ako najmladšie dieťa krajinského sudcu grófa Štefana Čákiho a jeho tretej manželky Márie Barkóciovej (Barkóczy). Jeho starším nevlastným bratom bol kardinál Imrich Čáki. Filozofiu študoval vo Viedni, následne teológiu v Ríme na Nemecko-uhorskom kolégiu ("Collegium Germanicum et Hungaricum", skrátene len "Germanicum"), kde v roku 1721 získal doktorát z teológie. V tom istom roku bol menovaný za opáta v Szentjobb (dnes Sâniob v Rumunsku). Kňazské svätenie prijal v Ríme 19. septembra 1722, následne bol menovaný za kanonika vo Varadíne (dnes Oradea v Rumunsku) a v roku 1734 za veľprepošta. V roku 1735 bol menovaný za novijského titulárneho biskupa a o dva roky neskôr sa stal sídelným biskupom vo Varadíne. Biskupskú vysviacku prijal 2. februára 1738 v Košiciach z rúk jágerského arcibiskupa Gabriela Antona Erdődyho. Ako varadínsky biskup sa stal automaticky aj dedičným županom biharskej župy. V roku 1747 sa stal arcibiskupom v Kaloči. 
13. mája 1747 bol vymenovaný za ostrihomského arcibiskupa. Menovanie bolo potvrdené 16. novembra a pálium si prevzal vo Veľkom Bieli 2. februára 1752.
Umrel v Bratislave 31. mája 1757 a bol pochovaný v krypte dómu sv. Martina. Po jeho smrti bol úrad ostrihomského arcibiskupa obsadený až v roku 1761.
Rozkoš (rozlišovacia stránka)

Rozkoš môže byť:
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov 2014

Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov 2014 boli v poradí 46. Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale mužov, ktoré organizuje Americká basketbalová federácia (FIBA Americas). Konali sa v meste Isla Margarita, vo Venezuele v dňoch od 14.28. júla 2014, za účasti 8 tímov. Venezuela bola organizátorom juhoamerického šampionátu mužov štvrtýkrát, predtým hostila turnaj v rokoch 1991 (vo Valencii), 1997 (v Maracaibo) a 2006 (v Caracase). Zápasy by odohrali v aréne Estadio Ciudad de la Asunción s kapacitou 10 000 divákov. Titul po 23 rokoch získali hráči Venezuely, ktorí vo finále zvíťazili nad obhajcom prvenstva spred 2 rokovArgentínou. Pre Venezuelu to bol iba druhý titul v histórii, ten prvý vyhrala rovnako v domácom prostredí.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia na Majstrovstvá Ameriky 2015. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá. Zároveň slúžili ako kvalifikácia na Panamerické hry 2015 v Toronte, kde postúpila najlepšia trojica družstiev.
Účastníci.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIBA k septembru 2013.
Argeios

Argeios ("Argeios") môže byť:
Amfimachos (syn Élektryóna)

Amfimachos ("Amfimachos") je v gréckej mytológii syn mykénskeho kráľa Élektryóna a jeho manželky Anaxo.
Podľa antického autora Apollodora z Atén, Amfimachos bol syn mykénskeho vládcu Élektryóna, ktorý mal okrem neho ešte ďalších deväť synov, Stratobata, Gorgofona, Fylonoma, Kelainea, Lysinoma, Cheirimacha, Anaktora, Archelaa, nemanželského syna Likymnia a dcéru Alkménu, ktorá mala s najvyšším bohom Diom syna Hérakla.
Keď do Mykén prišli s vojskom šiesti synovia Pterelaa, kráľa ostrova Tafos, ktorých starý otec Méstor bol brat Elektryóna, aby si nárokovali podiel na kráľovstve, Élektryón rázne odmietol s nimi o tom rokovať. Premožení hnevom mu preto odišli ukradnúť dobytok. Synovia Élektryóna sa s nimi dali do boja a zahynuli všetci okrem najmladšieho Likymnia. Zo synov Pterelaa prežil Euéres, pretože strážil lode. Tafančania, ktorí unikli, predali potom dobytok élidskemu kráľovi Polyxenovi. Dobytok neskôr kúpil Élektryónov synovec Amfitryón a vrátil mu ho.
Centrobasket mužov 2014

Centrobasket mužov 2014 boli v poradí 24. majstrovstvá Strednej Ameriky a Karibiku v basketbale mužov, ktoré organizuje Americká basketbalová federácia (FIBA Americas). Konali sa v meste Nayarit, v Mexiku v dňoch od 1.7. augusta 2014, za účasti 10 tímov. Mexiko bolo organizátorom stredoamerického šampionátu mužov siedmykrát, predtým hostilo turnaje v rokoch 1965, 1985, 1991, 2001, 2003 a naposledy v roku 2008. Titul získalo domáce Mexiko, keď vyhralo všetky stretnutia a vo finále zvíťazilo nad Portorikom. Pre Mexiko to bol iba tretie prventstvo na turnaji a získalo ho po 39 rokoch od predchádzajúceho titulu.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia na Majstrovstvá Ameriky 2015. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá.
Kvalifikácia.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIBA k septembru 2013.
Bihárska župa (Uhorsko)

Bihárska župa resp. Bihárska stolica resp. Bihársky komitát (namiesto slova Bihárska/-y môže byť slovo Biharská/-ý alebo Bihorská/-ý alebo "Bychorská/-ý"; po latinsky: "comitatus Bihariensis", po maďarsky: "Bihar vármegye", po rumunsky: "Comitatul Bihor", po nemecky: "Komitat Bihar") bola župa resp. stolica resp. komitát v Uhorsku. V súčasnosti väčšia časť jej územia leží v severozápadnom Rumunsku a menšia časť vo východnom Maďarsku. Hlavným mestom bolo mesto Oradea (hist. slovenský názov "Veľký Varadín"; ; ).
Amfinomos

Amfinomos ( – "Amfinomos") môže byť: