burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Svätá brána

Svätá brána (latinsky: "Porta Sancta") sú dvere v štyroch rímskych bazilikách, ktoré sú spravidla zamurované a otvárajú sa len v čase Svätého roka. Sú to Bazilika Svätého Petra (San Pietro), Bazilika Svätého Jána v Lateráne (San Giovanni in Laterano), Bazilika Panny Márie Väčšej (Santa Maria Maggiore) a Bazilika Svätého Pavla za hradbami (San Paolo Fuori le Mura). Kto prejde Svätou bránou, môže získať, po splnení stanovených podmienok, odpustky.
Otvorením Svätej brány na Bazilike svätého Petra vo Vatikáne sa tradične začína Svätý rok. Otvára ju pápež tradičným obradom, keď na ňu trikrát udrie kladivkom a prednesie latinskú formulu: „Aperite mihi Portas Iustitiae“ (v preklade: "Otvorte mi brány spravodlivosti").
História.
Pravdepodobne v roku 1423 pápež Martin V. prvýkrát v histórii jubileí otvoril svätú bránu v Ríme. Bola to brána Baziliky svätého Jána v Lateráne. Najstaršia svätá brána existovala už pred prvým jubileom v histórii, ktoré vyhlásil pápež Bonifác VIII. v roku 1300 – je to brána na ľavej strane baziliky Collemaggio v Akvile. Pochádza z konca 14. storočia a súvisí s „Perdonanzou“ (Odpustkami), ktorú zaviedol pápež Celestín V. v roku 1294. Dodnes je otvorená jeden deň v roku, od večera 28. augusta do večera 29. augusta.
Ulsan HD FC

Ulsan HD FC predtým tiež známy ako Ulsan Hyundai FC je juhokórejsky profesionálny futbalový klub, ktorý sídli v meste Ulsan. Tím pôsobí v najvyššej národnej klubovej súťaži K League 1. Klub bol založený v roku 1983 a svoje domáce zápasy hráva na štadióne Ulsan Munsu Football Stadium s kapacitou 37 897 miest.
História klubu.
Klub bol založený 6. decembra 1983 ako Hyundai Horang-i, ktorého maskotom bol tiger (horangi znamená v kórejčine tiger). Ich pôvodná franšízová oblasť bola Incheon a provincia Gyeonggi. Do profesionálnej K League 1 sa zapojili od sezóny 1984.
V roku 1987 sa klub presunul z Incheonu do provincie Gangwon. V roku 1990 sa klub presťahoval do Ulsanu kde sa nachádzalo sídlo niekoľkých sídiel vlastníka spoločnosti Hyundai Group. V sezóne 1996 sa Ulsan stal po prvýkrát víťazom K League 1.
Ulsan je úspešným juhokórejským klubom. Získali päť majstrovských titulov. Vyhrali päťkrát domáci ligový pohár a dvakrát sa tešili z víťazstva v ázijskej Lige majstrov.
Ulsan sa cez ázijský klubový ranking dostal na Majstrovstvá klubov FIFA 2025.
Auckland City FC

Auckland City Football Club je novozélandský poloprofesionálny futbalový klub, ktorý sídli v meste Auckland. Tím pôsobí v najvyššej národnej klubovej súťaži New Zealand National League a hrávajú aj v regionálnej Northern League. Klub bol založený v roku 2004 a svoje domáce zápasy hráva na štadióne Kiwitea Street s kapacitou 2 500 miest.
História klubu.
Auckland City FC vznikol v roku 2004 v roku kedy začala New Zealand National League. Auckland City je najúspešnejším klubom na Novom Zélande a aj v Oceánii. Získali 10 majstrovských titulov a 12-krát vyhrali oceánsku Ligu majstrov.
Auckland City sa kvalifikoval na Majstrovstvá klubov FIFA 2025.
Pohár majstrov CONCACAF

Pohár majstrov CONCACAF (predtým známy aj ako Liga majstrov CONCACAF) je každoročná kontinentálna klubová futbalová súťaž, ktorú organizuje CONCACAF. Turnaja sa zúčastňujú kluby zo Severnej Ameriky, Strednej Ameriky a Karibiku. Je to najdôležitejší turnaj v klubovom futbale v CONCACAF. Víťaz sa kvalifikuje na Majstrovstvá klubov FIFA a Interkontinentálny pohár FIFA.
Súčasným víťazom Pohára majstrov CONCACAF je mexický klub CF Pachuca.
História.
V rokoch 19622008 sa turnaj nazýval CONCACAF Champions' Cup (Pohár majstrov CONCACAF). Súťaž bola pôvodne vytvorená ako možné opatrenie na vstup do juhoamerického Copa Libertadores, súťaže organizovanej CONMEBOL. Súťaž mala počas svojej existencie niekoľko rôznych formátov. Spočiatku sa zúčastnili iba šampióni severoamerických líg. Prvý ročník sa odohral v sezóne 1962 a víťazom sa stala CD Guadalajara.
Po vytvorení Major League Soccer mala súťaž 12 tímov z toho po štyri tímy mala práve MLS a Liga MX, zvyšné miesta doplnili tímy zo strednej Ameriky a z Karibiku. Od sezóny 2002 mal turnaj 16 tímov.
V rokoch 20082023 sa turnaj nazýval CONCACAF Champions League (Liga majstrov CONCACAF).
Vo februári 2021 CONCACAF oznámila zásadnú zmenu vo formáte turnaja, ktorá zahŕňala až 50 tímov a regionálnu skupinovú fázu. Dvadsať tímov zo Severnej Ameriky, dvadsať zo Strednej Ameriky a desať z Karibiku by bolo rozdelených do skupín po piatich a celkovo by do vyraďovacej fázy postúpilo 16 tímov. Tento formát bol opustený a nikdy nebol použitý.
V septembri toho istého roku CONCACAF oznámil rozšírenie turnaja, ktorý sa má začať v roku 2024. Turnaj si zachová vyraďovací formát používaný od roku 2018, ale teraz bude pozostávať z piatich kôl a zúčastní sa ho 27 tímov. Už sa nebude hrať skupinová fáza a hrať sa bude iba play-off. Do prvého kola vstúpi 22 klubov pričom víťazi MLS, Ligy MX, Leagues Cupu, Stredoamerického poháru a Karibského poháru sa kvalifikujú priamo do osemfinále.
Súťažný formát.
Každé súťažné kolo pozostáva zo série dvoch zápasov doma a vonku. V prípade, že po oboch zápasoch je stav nerozhodný použije sa Pravidlo vonkajších gólov. Ak pravidlo vonkajších gólov neurčí víťaza odohrá tak rozhodne predĺženie alebo penaltový rozstrel.
Víťazi.
Severoamerickú Ligu majstrov vyhralo dokopy 29 tímov z toho 14 tímov vyhralo túto súťaž viac než raz. Mexické kluby dominujú v tejto súťaži, keď získali 39 titulov. Tímy z MLS doposiaľ vyhrali túto súťaž trikrát.
Podľa klubov.
Legenda
Podľa krajiny.
Legenda
Mariánsky rok

Mariánsky rok je označenie katolíckej cirkvi pre kalendárne roky, v ktorých sa osobitne uctieva a oslavuje matka Ježiša Krista – Panna Mária. Mariánske roky sa neriadia stanoveným vzorom, môže ich vyhlásiť biskup pre svoju diecézu alebo národná konferencia biskupov pre krajinu.
V cirkevných dejinách boli vyhlásené len dva medzinárodné mariánske roky – prvý vyhlásil pápež Pius XII. v roku 1954 a druhý pápež Ján Pavol II. v roku 1987.
Mariánske sviatky

Mariánske sviatky sú pamätné dni zasvätené Panne Márii, matke Ježiša Krista. V priebehu storočí ich vzniklo toľko, že Druhý vatikánsky koncil zredukoval ich počet na dvanásť.
Slávnosť Panny Márie Bohorodičky

Slávnosť Panny Márie Bohorodičky je prikázaný sviatok katolíckej cirkvi, slávi sa 1. januára.
Výraz „Bohorodička“ sa síce vo Svätom písme nenachádza, no na viacerých miestach sa píše o Panne Márii ako o tej, ktorá porodila Božieho Syna. Pomenovanie Bohorodička nachádzame v 3. storočí v spisoch u svätého Gregora Nazianského, svätého Gregora Nyssenského, svätého Cyrila Alexandrijského, svätého Ignáca Antiochijského a ďalších.
Ako dogma bolo toto tajomstvo vyhlásené na cirkevnom koncile v Efeze v roku 431 a neskôr aj v Carihrade v roku 555. Konciloví otcovia v Efeze prijali uznesenie, že Panna Mária je Bohorodičkou (grécky Theotókos) a že v Kristovi sú zjednotené dve prirodzenosti – božská i ľudská.
Podľa evanjelia svätého Lukáša osem dní po narodení "„obrezali chlapčeka a dali mu meno Ježiš“" (Lk 2, 21). Túto udalosť si pripomínala cirkev vo dvoch sviatkoch: sviatok Obrezania Pána, ktorý sa už od 6. storočia tradične slávil 1. januára, a sviatok Mena Ježiš, ktorý sa slávil v nedeľu medzi 1. a 6. januárom, alebo – keď v tomto rozmedzí nedeľa nebola – 2. januára. Pri reforme cirkevného kalendára v roku 1969 sa tieto dva sviatky nahradili Slávnosťou Panny Márie Bohorodičky.
Spomienka na Pannu Máriu Lurdskú

Spomienka na Pannu Máriu Lurdskú pripadá v kalendári sviatkov katolíckej cirkvi na 11. februára. Spomienka bola zaradená do rímskeho kalendára v roku 1907.
Na tento deň pripadá výročie prvého zjavenia Panny Márie v Lurdoch sv. Bernadete Soubirousovej. V roku 1858, keď mala len 14 rokov, zjavila sa jej Panna Mária v jaskyni v lese pri zbieraní dreva. Bola odetá v bielom, v rukách držala ruženec. Potom sa jej zjavila ešte sedemnásť krát. Až pri šestnástom zjavení, ktoré bolo 25. marca 1858, sa jej odvážila spýtať, kto je. Panna Mária je odpovedala: „Som Nepoškvrnené Počatie.“ Posledné zjavenie bolo v noci 16. júla.
Dlhšie trvalo, kým sa tieto zjavenia preskúmali a potvrdili, že sú pravé. Štyri roky predtým pápež Pius IX. vyhlásil dogmu o Nepoškvrnenom Počatí Panny Márie. Keď to Mária o sebe v Lurdoch vyhlásila, bolo to potvrdenie, že to tak naozaj je. Ďalšie posolstvo, ktoré pochádza z týchto zjavení, je Božie milosrdenstvo. Zjavila sa nie s trestajúcim bičom, ale s výzvou na pokánie a s uistením, že Boh hriešnikom neželá smrť, chce im odpustiť.
Doteraz patria Lurdy k pútnickým miestam celosvetového významu. Množstvo ľudí sem prichádza, aby prosili za uzdravenie a mnohí sú vypočutí. Z tohto dôvodu sa 11. február slávi ako Svetový deň chorých.
Sviatok Navštívenia Panny Márie

Sviatok Navštívenia Panny Márie je sviatkom katolíckej cirkvi, ktorý pripomína návštevu Panny Márie u Alžbety. Vo všeobecnom cirkevnom kalendári je zaradený na 31. mája, ale na Slovensku sa so súhlasom Svätej stolice slávi 2. júla, ako sa slávil v západnom kresťanstve pred Druhým vatikánskym koncilom.
Sviatok má podklad v udalosti opísanej evanjelistom Lukášom. Mária potom, ako jej anjel zvestoval, že bude matkou Spasiteľa, išla navštíviť svoju príbuznú Alžbetu, ktorej sa mal o tri mesiace narodiť Ján Krstiteľ. Ako záväzný sviatok pre celú cirkev platil od roku 1389.
Sviatok Návštevy Panny Márie vznikol na kresťanskom Východe. Na Západ ho uviedla františkánska rehoľa v roku 1263. Postupne ho prevzali iné rehole, ako karmelitáni, mercedári, servíti. V roku 1389 ho pápež Urban VI. rozšíril na celú rímsku cirkev.
Slovensko.
Na Slovensku sa tento sviatok slávi 2. júla a viaže sa naň tradičná veľká púť do Baziliky Návštevy Panny Márie na Mariánskej hore pri Levoči. Počiatky mariánskeho kultu v Levoči siahajú až do 13. storočia. V roku 1247 tu bola postavená prvá kaplnka. Mariánsky sviatok Navštívenia Panny Márie sa spája s príchodom františkánov-minoritov do Levoče v roku 1311. Prvá veľká procesia a púť tu bola 2. júla 1671. Dva roky na to sa s pápežským povolením stal kostol Navštívenia Panny Márie miestom získania odpustkov.
Spomienka na Pannu Máriu Karmelskú

Spomienka na Pannu Máriu Karmelskú (tiež Škapuliarsku) je 16. júla v cirkevnom kalendári katolíckej cirkvi na pamiatku zjavenia Panny Márie karmelitánovi Šimonovi Stockovi.
Pôvod.
Rád bratov preblahoslavenej Panny Márie (karmelitáni) vznikol v 12. storočí, keď si kresťanskí pustovníci na hore Karmel vo Svätej zemi postavili kostol, ktorý zasvätili Panne Márii. Vonkajším znakom rádu bol habit – najskôr plášť, neskôr karmelitánsky škapuliar. V 13. storočí karmelitáni prežívali ťažké obdobie, keď museli utiecť pred Saracénmi do Európy. Intenzívne sa modlili za plné uznanie rádu a stabilitu v rímskej cirkvi. Traduje sa, že predstavenému rádu sv. Šimonovi Stockovi sa v noci na 16. júla 1251 v Cambridgei zjavila Panna Mária, ktorá držala v ruke škapuliar. „"Toto je privilégium pre teba a tvojich: každý, kto zomrie s týmto škapuliarom, bude zachránený"“, povedala mu Panna Mária.
Neskôr sa začalo veriť, že Panna Mária už v prvú sobotu po smrti veriaceho vyslobodí z očistca karmelitánov a spolubratov, ktorí zachovávali čistotu podľa svojho stavu, modlili sa a nosili karmelitánsky habit. Je to takzvané „sobotné privilégium“.
Sviatok Panny Márie Snežnej

Sviatok Panny Márie Snežnej je dňom výročia posviacky rímskej Baziliky Santa Maria Maggiore (Bazilika Panny Márie Väčšej), ktorá je označovaná ako najväčší a najstarší chrám západnej cirkvi zasvätený Panne Márii. Slávi sa 5. augusta.
Pôvod.
Podľa starej tradície žil v Ríme v 4. storočí zbožný kresťanský pár vznešeného pôvodu. Bol bohatý, ale nemal deti. Roky sa manželia modlili, aby im Boh požehnal syna, ktorý by ich miloval a zdedil ich majetok. Nakoniec sa rozhodli, že za „dediča“ vyhlásia Pannu Máriu a majetok venujú šíreniu jej kultu. Na to sa im v horúcu noc 4. augusta zjavila Panna Mária so želaním, aby na vrchu Esquiline, jednom zo siedmich kopcov Ríma, postavili chrám. Znakom malo byť miesto, ktoré bude pokryté snehom. Medzitým sa Panna Mária zjavila aj pápežovi Libériovi (352 – 366) a odovzdala mu rovnaké posolstvo. Na ďalší deň 5. augusta letné slnko pálilo a celé mesto pozorovalo oblasť na kopci Esquiline pokrytú snehom. Pápež Libérius nariadil vyznačiť obvod zasneženej plochy skôr, ako sa roztopí. Manželia ponúkli pápežovi pomoc pri financovaní kostola. O niekoľko rokov neskôr pápež Sixtus III. (432 – 440) postavil na mieste kostola súčasnú baziliku. Spomienka na posvätenie baziliky sa začala sláviť v roku 1568. Dnes je známa ako Santa Maria Maggiore.
Slovensko.
Pre Slovákov je bazilika významná aj tým, že práve tu sa v roku 867 prvýkrát slávila liturgia v jazyku ich predkov – staroslovenčine. Bolo to pravdepodobne na Vianoce roku 867, keď pápež Hadrián II. v rímskej bazilike Sv. Márie (dnes Santa Maria Maggiore) pri jasličkách položil staroslovienske evanjelium na oltár, čím oficiálne schválil jeho preklad do staroslovienčiny, a Konštantín hneď odslúžil starosloviensku bohoslužbu. Svedčí o tom aj reliéf znázorňujúci svätého Cyrila a svätého Metoda v krstiteľnici chrámu.
DD Productions

DD Productions je francúzska filmová produkčná spoločnosť, ktorú založil Gérard Depardieu.
História.
Spoločnosť založil v roku 1983 Gérard Depardieu a vedú ju členovia jeho rodiny. Jednou z jeho prvých koprodukcií bol film "Otec a otec" (1983), kde sa o financovanie podieľal najmä Pierre Richard prostredníctvom Fideline Films. Podnik produkoval veľké množstvo slávnych francúzskych filmov, z ktorých vo väčšie hrá Gérard Depardieau.
Spomienka na Korunovanie Panny Márie

Spomienka na Korunovanie Panny Márie bola ustanovená ako sviatok katolíckej cirkvi v roku 1954. Pápež Pius XII. vtedy pri príležitosti 100. výročia vyhlásenia dogmy o Nepoškvrnenom Počatí Panny Márie korunoval rímsky obraz v Bazilike Santa Maria Maggiore s názvom „Salus Populi Romani“ (v preklade "Spása rímskeho ľudu"). Pôvodne sa sviatok slávil 31. mája, v dôsledku reformy po Druhom vatikánskom koncile bol presunutý na 22. augusta.
Sviatok Narodenia Panny Márie

Sviatok Narodenia Panny Márie slávi katolícka cirkev 8. septembra. Tento deň sa stal sviatkom preto, lebo naň pripadá deväť mesiacov od počatia Panny Márie, ktorý východná cirkev slávi 8. decembra a tiež preto, lebo v tento deň mal byť posvätený chrám zasvätený Panne Márii v Jeruzaleme.
Evanjelisti zaznamenali veľmi málo zo života Panny Márie. Nehovoria nič o jej narodení, ale z tradície cirkvi a najmä apokryfov sa vie o narodení a mladosti Panny Márie. Hlavným zdrojom informácií o jej živote je apokryf Jakubovo protoevanjelium, ktoré bola napísané okolo roku 140. Jej cieľom bolo osláviť Pannu Máriu, jej pôvod z Dávidovho rodu po otcovi, jej zasvätenie sa Bohu a jej panenstvo.
Cirkev spravidla oslavu je narodenie svätých pre nebo, iba v dvoch prípadoch oslavuje aj pozemské narodenie svätých - blahoslavenej Panny Márie a svätého Jána Krstiteľa.
Veľký Brunov

Veľký Brunov je vodný tok v Nízkych Tatrách na území okresu Brezno a Poprad. Je to ľavostranný prítok Čierneho Váhu s dĺžkou približne 4,5 km a je tokom IV. rádu. Preteká územím Národného parku Nízke Tatry.
Priebeh toku.
Potok pramení vo východnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a ich časti Kráľova hoľa, na severozápadných svahoch Kráľovej hole (), v nadmorskej výške približne 
Od prameňa na hôľnatom svahu tečie severozápadným smerom, pričom zakrátko vteká do oblasti kosodreviny. V oblasti hornej hranice lesa sa postupne stáča na severovýchod a pokračuje údolím Brunová popod hrebeň Dzurovej (). Pod sedlom Záturňa mení smer toku na severný a západným úpätím Záturne () tečie k horárni Veľký Brunov, kde sa v nadmorskej výške cca vlieva ľavostranne do Čierneho Váhu.
Potok pramení na území obce Šumiac v okrese Brezno v Banskobystrickom kraji, no onedlho prechádza na územie obce Liptovská Teplička v okrese Poprad v Prešovskom kraji, kde napokon aj ústí.
Spomienka na Meno Panny Márie

Spomienka Mena Panny Márie (alebo Spomienka Najsvätejšieho mena Mária) bola 12. septembra v západnej cirkvi zavedená ako sviatok pápežom Inocentom XI. v roku 1683. Išlo o prejav vďaky za jej ochranu Viedne pred Turkami. Po Druhom vatikánskom koncile sa sviatok slávi ako ľubovoľná spomienka. V roku 2002 pápež Ján Pavol II. obnovil sviatok v rámci všeobecného cirkevného kalendára.
Sviatok Mena Panny Márie sa slávil v niektorých diecézach v Ríme alebo v Španielsku už predtým. Na celú Cirkev sa rozšíril v 17. storočí, keď kresťanskú Európu ohrozovali osmanskí Turci a dva mesiace obliehali Viedeň. Rozhodujúca bitka pri Viedni sa odohrala 12. septembra 1683. Poľský kráľ Ján III. Sobieski prišiel na pomoc po tom, čo sa modlil v Čenstochovej pred obrazom Panny Márie. Ráno 12. septembra sa kresťanskí vojaci zúčastnili na svätej omši, kde Sobieski zveril vojsko pod ochranu Panny Márie. Kresťanské vojská Turkov porazili, ich celý tábor padol do zajatia a veliteľ Kara Mustafa ušiel. Sobieski potom vstúpil do viedenského Dómu svätého Štefana, aby sa poďakoval Panne Márii za víťazstvo. Od tohto dňa začala moc Osmanskej ríše v Európe slabnúť.
Kamila Beregszasziova

Kamila Beregszásziová (* 3. máj 1980, Košice) je bývalá slovenská futbalistka. Za slovenskú ženskú futbalovú reprezentáciu hrala v štyroch kvalifikáciách na majstrovstvách sveta a majstrovstvách Európy. Dostalo sa jej veľkej pocty, keď získala nomináciu na ocenenie FIFA a stala sa jedinou slovenskou hráčkou, ktorá bola v roku 2001 nominovaná na FIFA World Player of the Year. Beregszásziová obsadila 20. miesto medzi najlepšími hráčkami sveta.
Kariéra.
Jej talent si všimol známy česko-slovenský ligový strelec Alojz Martinček. Beregszásziová debutovala skôr v seniorskom národnom tíme ako v juniorskom tíme, keď hrala 14. augusta 1996 dokonca v základnej zostave kvalifikačného zápasu na Euro 1997 proti Fínsku, pri tejto príležitosti sa vo veku 16 rokov (presnejšie 16 a 103 dní) stala najmladšou debutantkou v histórii národného tímu.
Po svojom debute v mladom veku hrala za Slovensko nepretržite v rokoch 1996 až 2001 v priateľských a kvalifikačných zápasoch na Euro žien 1997 a kvalifikácie na Majstrovstvá sveta žien 1999 (UEFA), v kvalifikácii na EURO žien 2001 a kvalifikácii na Majstrovstvá sveta žien 2003 (UEFA).
Svoj prvý gól za národný tím strelila ako tínedžerka 2. septembra 1997, keď strelila gól na 2:0 v kvalifikácii na Majstrovstvá sveta žien 1999 proti Bosne a Hercegovine, gól ktorý strelila vo veku 17 rokov 122 dní, jej vyniesol rekord najmladšej strelkyne v histórii seniorského národného tímu. Vďaka tomuto gólu sa podieľala na historicky najvyššom víťazstve Slovenska v Šali v zápase s Bosnou a Hercegovinou 11:0.
O šesť dní neskôr strelila svoj prvý medzinárodný juniorský gól 8. septembra 1997 v historicky prvom priateľskom juniorskom zápase do 18 rokov proti Česku v Brumove, keď strelila vyrovnávajúci gól na 1:1 a zároveň bola vyhlásená za najlepšiu slovenskú hráčku.
Svoj prvý double v drese seniorského národného tímu zaznamenala 1. apríla 1998 pri víťazstve 4:0 nad Izraelom. Čím sa stala najlepšou strelkyňou Slovenska v sieti Izraela, proti ktorému strelila celkovo 4 góly v 5 zápasoch (dva v Bat Jame, 1. apríla 1998 v kvalifikácii na Majstrovstvá sveta 1999 víťazstvom 4:0) a dva v apríli 2000 v Nitre, v kvalifikácii na Majstrovstvá Európy 2001 víťazstvom 4:0.
1. mája 1998 pri víťazstve 7:0 proti Bosne a Hercegovine v kvalifikačnom zápase Majstrovstiev sveta vo futbale žien 1999, už v 2. minúte po úvodnom hvizde zápasu, strelila ako prvá najrýchlejší gól v histórii Slovenska.
V rokoch 1996 až 2001 strelila v drese slovenskej reprezentácie 13 gólov v 22 ostrých zápasoch (kvalifikáciách). Jej medzinárodný rekord je v priemere 0,59 gólu na zápas.
V kvalifikácii na Majstrovstvá sveta 2003 strelila 16. augusta 2001 štyri góly v jednom zápase proti Bosne a Hercegovine. Bola najlepšou hráčkou zápasu. Stala sa tak prvou hráčkou v histórii, ktorá za Slovensko strelila „gólový poker“.
Štatistika.
Slovensko je uvedené ako prvé, stĺpec skóre označuje skóre po každom góle tímu Kamily Beregszásziovej.
Jazyčník sivý

Jazyčník sivý () je druh trvácej byliny rodu jazyčník, z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Jeho prirodzený areál zahŕňa východné a južné Karpaty.
Opis.
Jazyčník sivý je trváca, sivozelená, v hornej časti niekedy červenkastá bylina s hrubým podzemkom. Byľ je priama, oblá, jemne pozdĺžne ryhovaná, holá, vysoká 50 až 150 (200) cm.
Prízemné listy sú podlhovasto vajcovité až elipsovité, dlhé do 25 cm a široké do 15 cm. Čepeľ je celistvookrajová alebo plytko drobno zubatá, holá, na báze zúžená do krídlatej listovej stopky, rovnako dlhej ako čepeľ. Byľové listy sú menšie, málopočetné, čepeľ je objímavá, najvyššie listy sú sediace.
Zložené súkvetie tvorí krátky vrcholový strapec alebo metlinu. Úbory sú krátko stopkaté, s priemerom 25 až 30 mm. Stopka úboru je dlhá 10 až 50 mm, je pozdĺžne ryhovaná a vyrastá z pazúch trojuholníkovitých až čiarkovitých listeňov. Oba druhy kvetov v úbore sú žlté. Jazykovitých kvetov býva 6 až 12, lúče sú podlhovasto elipsovité, dlhé do 13 mm, na vrchole s niekoľkými zubmi. Rúrkovité kvety sú početné, dlhé do 5 mm. Valcovitý zákrov tvorí 10 až 12 čiarkovito kopijovitých zákrovných listeňov.
Plodmi sú žltohnedé valcovité nažky, dlhé do 9 mm, na vrchole s jednoduchým špinavobielym chocholcom.
Taxonomická poznámka.
Pri objavení tohto druhu na Slovensku, na vrchu Malý Radzim, určil Hajdúk (1957) rastliny ako "Ligularia glauca" (L.) O. Hoffm. Populácie zo západnej časti areálu tohto taxónu (vrátane Slovenska) však neskôr Pojarkova (1961) odčlenila ako samostatný druh "Ligularia carpathica". Areál rozšírenia druhu "Ligularia glauca" (L.) O.Hoffm. je vymedzený len na západnú a strednú Sibír a Mongolsko.
Rozšírenie.
Prirodzený areál jazyčníka sivého zahŕňa len východné a južné Karpaty, kde je na západnej hranici rozpadnutý na niekoľko izolovaných výskytov s veľmi malým počtom lokalít na západnej Ukrajine, v Rumunsku, Bulharsku a na Slovensku. U nás má jedinú známu lokalitu v Slovenskom rudohorí, nad obcou Vyšná Slaná. Výskyt je tu viazaný na južné skalnaté svahy vrchu Malý Radzim. 
Ekológia.
Jazyčník sivý obsadzuje priehlbiny trávnatých skalných terás na výslnných vápencových skalách. Najvyššie položený výskyt u nás bol zaznamenaný na vrchu Malý Radzim, vo výške 950 m n.m. Kvitne od (mája) júna do júla (augusta). Rozmnožuje sa generatívne, i vegetatívne (odnožami). U nás sa tento druh považuje za kriticky ohrozený a je chránený zákonom.
Encyclopedia of the Bible and Its Reception

Encyclopedia of the Bible and Its Reception (skr. EBR) je odborná encyklopédia zameraná na problematiku Biblie a jej recepcie, najmä v kresťanstve a judaizme, ale aj v islame a iných náboženských tradíciách a hnutiach či v literatúre, výtvarnom umení, hudbe, filme a tanci. Encyklopédia vychádza od roku 2009 vo vydavateľstve De Gruyter v tlačenej a elektronickej podobe, v anglickom jazyku. Elektronická verzia je pravidelne aktualizovaná k súčasnému stavu poznania. Podľa plánov má tlačená verzia pozostávať celkovo z 32 zväzkov (2024).
Na tvorbe encyklopédie sa spolupodieľalo viac ako 36 editorov a viac ako 4 500 autorov z viac ako 70 krajín. Na čele redakčnej rady sú Constance M. Furey, Peter Gemeinhardt, Joel LeMon, Thomas Römer, Jens Schröter, Barry Dov Walfish a Eric J. Ziolkowski.
Jednotlivé heslá pozostávajú z kapitol a na konci obsahujú bibliografické odkazy na ďalšiu literatúru.
V roku 2010 získalo tlačené vydanie encyklopédie ocenenie "Outstanding Academic Title award" (slov. približne: „Vynikajúci akademický titul“) od CHOICE (vydavateľská jednotka Asociácie vysokoškolských a výskumných knižníc). Elektronická verzia bola ocenená ako "Outstanding Academic Title award" v roku 2020. Touto cenou bola ocenená vďaka excelentnosti svojho výskumu, prezentácii a pre jej veľký význam pre oblasť výskumu.
EBR

EBR môže byť skratka pre:
Nitrianska župa (Česko-Slovensko, 1918 – 1922)

Nitrianska župa bola župa v Česko-Slovensku, vytvorená z uhorskej Nitrianskej župy. Existovala v rokoch 1918 – 1922, mala rozlohu 5 527 km² a jej správnym centrom bola Nitra.
Historický vývoj.
Po vyhlásení Martinskej deklarácie dňa 30. októbra 1918 sa Slovensko vyčlenilo z Uhorska a následne pričlenilo k novo vzniknutému Česko-Slovensku. Slovensko zostalo dočasne rozdelené na administratívne celky vytvorené ešte Uhorskom. Jedným z týchto celkov bola Nitrianska župa, ktorá vznikla z pôvodnej uhorskej Nitrianskej župy. V čele župy stál vládou menovaný župan, ktorý disponoval všetkými právomocami, zatiaľ čo samosprávna funkcia župy bola potlačená.
Sídlo župy sa nachádzalo v Nitre a župa existovala do 31. decembra 1922. K 1. januáru 1923 bolo na Slovensku vytvorené nové župné zriadenie, ktoré bolo pôvodne plánované pre celé Česko-Slovensko, no realizované bolo iba na Slovensku.
Geografia.
Nitrianska župa sa nachádzala na západnom Slovensku, na časti Záhoria a v okolí riek Váh a Nitra. Na severe hraničila s Trenčianskou župou, na severovýchode s Turčianskou župou, na východe s Tekovskou župou, na juhu s Komárňanskou župou, na juhozápade s Bratislavskou župou a na severozápade s Moravou.
Administratívne členenie.
V roku 1919 sa Nitrianska župa členila na dvanásť slúžnovských okresov (Hlohovec, Myjava, Nitra, Nové Mesto nad Váhom, Nové Zámky, Piešťany, Prievidza, Senica, Skalica, Šaľa nad Váhom, Topoľčany a Žabokreky) a tri mestá so zriadeným magistrátom (Nitra, Skalica a Nové Zámky), ktoré boli na úrovni okresov.
Turistická značkovaná trasa číslo 5115

 Turistická značkovaná trasa číslo 5115 je zelená trasa v pohorí Biele Karpaty. Začína v českej osade Mlýnky a končí v Sobotišti. Dĺžka trasy je 21 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
Slávnosť Sedembolestnej Panny Márie

Slávnosť Sedembolestnej Panny Márie (známa tiež ako "Bolestná Panna Mária", lat. "Virgo Maria Dolorosa") je neprikázaný sviatok katolíckej cirkvi, ktorý pripadá na 15. septembra. V Rímskokatolíckej cirkvi je Sedembolestná Panna Mária patrónkou Slovenska.
Pôvod.
Prvá zmienka o sviatku Sedembolestnej Panny Márie pochádza z roku 1412. Pre celú cirkev bol ustanovený pápežom Benediktom XIII. v roku 1727, slávenie sviatku na 15. septembra určil pápež Pius X. v roku 1913.
Sedem bolestí Matky Božej treba chápať symbolicky, pretože číslo sedem podľa biblie znamená plnosť. Prvou bolesťou, ktorú Panna Mária prežila, je proroctvo Simeona o meči, ktorý jej prebodne srdce, druhou je útek s Jozefom a malým Ježišom do Egypta, tretiu bolesť spôsobuje strata 12-ročného Ježiša v jeruzalemskom chráme, štvrtú stretnutie Márie s Ježišom počas krížovej cesty, piate utrpenie tvorí ukrižovanie a smrť Ježiša, šieste snímanie jeho tela z kríža a siedmou bolesťou je uloženie Ježiša do hrobu.
Slovensko.
Najstarší kostol zasvätený Sedembolestnej Panne Márii na Slovensku je v Trstíne – Hájičku z roku 1245. Najviac je však zviazaná so Šaštínom, kde sa nachádza socha Sedembolestnej Panny Márie z roku 1564. Dala ju vyhotoviť grófka Angelika Coborová-Bakičová, veľká ctiteľka Bolestnej Panny Márie. Uložila ju do kaplnky, ktorá stojí vedľa baziliky. Spolu s obyvateľmi Šaštína a okolia prichádzali prosiť, aby ochránila tento kraj pred Turkami.
V roku 1744 bol v Šaštíne dokončený chrám Sedembolestnej Panny Márie, ktorý sa stal národnou svätyňou a jedným z najvýznamnejších mariánskych pútnických miest na Slovensku. Na žiadosť slovenských biskupov pápež Pius XI. dekrétom z 22. apríla 1927 dovolil používať vzývanie po litániách „"Oroduj za nás Matka Sedembolestná"“.
V novembri 1964 pápež Pavol VI. potvrdil starobylosť kultu Panny Márie Sedembolestnej ako hlavnej patrónky Slovenska a vyhlásil šaštínsky chrám Sedembolestnej za baziliku minor. V roku 1966 ustanovil a vyhlásil Sedembolestnú Pannu Máriu za hlavnú patrónku Slovenska. Sochu Sedembolestnej Panny Márie 1. júla 1995 korunoval pápež Ján Pavol II.
Liga majstrov CAF

Liga majstrov CAF predtým tiež známy aj ako Africký pohár majstrov klubov je každoročná klubová futbalová súťaž organizovaná Konfederáciou afrického futbalu. Ide o najprestížnejšiu klubovú súťaž v africkom futbale. Víťaz sa kvalifikuje na Majstrovstvá klubov FIFA a Interkontinentálny pohár FIFA. Okrem toho sa kvalifikujú aj na Superpohár CAF kde sa víťaz stretne s víťazom Konfederačného poháru CAF.
Súčasným víťazom je egyptský klub Al Ahly.
História.
Súťaž bola založená v roku 1964 ako Africký pohár majstrov klubov. Prvým tímom, ktorý vyhral túto súťaž bol kamerunský klub Oryx Douala.
V roku 1997 sa zmenil formát a súťaž sa premenovala na Liga majstrov CAF. Začala sa hrať skupinová fáza ako v európskej Lige majstrov a CAF prvýkrát predstavili prize money pre účastníkov. Víťaz mal dostať 1 milión USD. V novom formáte sa osem tímov rozdelilo do dvoch skupín a víťazi sa predstavili vo finále. Od roku 2001 bolo pridané semifinále.
V roku 2017 sa zvýšil počet účastníkov z osem na šestnásť tímov.
Súčasný formát.
V kvalifikácii sa zúčastní dokopy 68 tímov. Všetci víťazi afrických futbalových súťaží a dvanásť vicemajstrov z 12 krajín s najvyšším hodnotením v rankingu. Kvalifikácia pozostáva z predkola a prvého kola. Po kvalifikácii zostane 16 tímov, ktoré rozdelia do štyroch skupín. Z každej skupiny postúpia prvé dva tímy do štvrťfinále.
Víťazi.
Dokopy 25 klubov vyhralo Ligu majstrov CAF z toho 12 tímov sa tešilo viac než raz. Najúspešnejším klubom je Al Ahly, ktoré získalo 12 titulov.
Prize money v súťaži.
Od roku 2023 získa víťaz Ligy majstrov dokopy 4 milióny dolárov.
Liga majstrov OFC

Liga majstrov OFC je každoročná futbalová klubová súťaž, ktorú organizuje OFC. Ide o najprestížnejšiu klubovú súťaž v Oceánii. Víťaz sa kvalifikuje na Majstrovstvá klubov FIFA a Interkontinentálny pohár FIFA. 
Súčasným víťazom je Auckland City.
História.
Súťaž vznikla v roku 1987 ako Majstrovstvá klubov Oceánie. Klubový šampionát Oceánie sa hral na jednom alebo dvoch miestach v jednej hostiteľskej krajine. Boli tam dve alebo tri skupiny s jedným systémom každý s každým, semifinále a finále. Turnaj zvyčajne trval približne 10 dní. Prvým víťazom bolo Adelaide City. Súťaž sa však nekonala každý rok. Druhý ročník sa odohral až v roku 1999. 
Po odchode Austrálie do AFC sa v roku 2007 sa súťaž premenovala na Ligu majstrov OFC a kompletne sa zmenil formát súťaže. V prvých dvoch sezónach sa súťažilo v dvoch skupinách po troch tímoch a od tretieho ročníka sa hralo v dvoch skupinách po štyroch tímoch. Víťazi skupín postupujú do finále, ktoré sa hrá vo formáte double play-off, pričom víťaz získa titul. Na rozdiel od predchádzajúceho formátu OFC Liga majstrov trvá viac ako pol roka, začína v októbri a končí v apríli nasledujúceho roka.
Víťazi.
Ligu majstrov OFC zo začiatku ovládali tímy z Austrálie. Po odchode Austrálie do AFC prevzali taktovku tímy z Nového Zélandu a to najmä Auckland City, ktoré získalo 12 titulov od roku 2006. Titul Ligy majstrov získali aj dva kluby mimo Nového Zélandu. V sezóne 2009/10 sa z titulu tešili Hekari United z Papuy-Novej Guiney a v roku 2019 sa z titulu tešil Hienghène Sport z Novej Kaledónie.
Spomienka na Ružencovú Pannu Máriu

Spomienka na Ružencovú Pannu Máriu je sviatok v katolíckom kalendári, ktorý pripadá na 7. októbra, a viaže sa k víťazstvu kresťanského loďstva nad Turkami v bitke pri Lepante v roku 1571.
V 16. storočí ohrozovala Európu rozpínavosť Osmanskej ríše, a to najmä v Stredomorí. Rozhodujúca bitka sa odohrala 7. októbra 1571 na mori pri Lepante, keď vojská Svätej ligy pod vedením Jána Rakúskeho (Juan d’Austria) odvrátili útok Turkov. Pápež sv. Pius V. vyzýval celý katolícky svet na modlitby ruženca a sám sa spolu s kardinálmi a veriacimi zhromaždili v Bazilike Santa Maria Maggiore v Ríme, kde sa modlili ruženec za víťazstvo.
Víťazstvo kresťanov nad Turkami bolo vnímané ako zázrak a pripisovalo sa príhovoru Panny Márie a sile modlitby ruženca. Bolo to zásadné víťazstvo a bitka znamenala zlom v histórii. Osmanská armáda, ktorá získala územia na východe kontinentu, bola zastavená, čo Európu uchránilo pred ďalšími útokmi.
Po víťazstve nad Turkami pápež nariadil sláviť 7. október ako spomienku na Pannu Máriu Ružencovú. Odvtedy modlitbu ruženca rímski pápeži neustále odporúčajú ako „verejnú a všeobecnú modlitbu za bežné i mimoriadne potreby svätej Cirkvi, národov a celého sveta“.
Zlatý pohár CONCACAF 2025

Zlatý pohár CONCACAF 2025 bude 18. ročníkom Zlatého pohára CONCACAF a 28. ročníkom kontinentálnych majstrovstiev pod hlavičkou CONCACAF. Turnaj sa bude konať v USA a v Kanade v období od 14. júna do 6. júla 2025. Obhajcom titule je . 
Kvalifikované tímy.
Vo februári 2023 CONCACAF oznámil, že Liga národov CONCACAF 2024/25 bude slúžiť ako kvalifikácia na Zlatý pohár CONCACAF 2025. Všetkých 41 členských asociácií CONCACAF sa zúčastnilo Ligy národov, ktorá je rozdelená do troch úrovní. Štyria víťazi štvrťfinále Ligy národov A a štyria víťazi skupín Ligy národov B sa kvalifikovali priamo do Zlatého pohára. Kvalifikácia Zlatého pohára sa bude konať v marci 2025, kde sa do hlavného turnaja kvalifikuje ďalších sedem tímov. Očakáva sa, že jeden tím mimo CONCACAF bude pozvaný ako 16. tím.
Pre Dominikánsku republiku pôjde o debut na tomto turnaji.
Flora of China

Flora of China je séria odborných publikácií v angličtine s cieľom popísať pôvodné rastlinstvo Číny. Séria podrobne pojednáva o približne 31 000 druhoch cievnatých rastlín Číny. Z tohto počtu je približne 8 000 druhov medicínskeho alebo hospodárskeho významnu a približne 7 500 druhov stromov a kríkov. Zámerom je pokryť všetky druhy cievnatých rastlín v Číne.
Každá položka okrem opisu rastlinného druhu obsahuje aj ďalšie informácie: kľúč na určenie druhu, synonymá názvov, fenologické informácie, geografický výskyt v provinciách Číny a mimo Číny atď. Ako taxonomický systém bol použitý zmenený Englerov systém Ilustrované sprievodné publikácie pod názvom Flora of China Illustrations series zahŕňajú približne 65 % druhov zdokumentovaných v publikáciách série Flora of China.
Jednotlivé zväzky tejto série sú organizované pre jednotlivé rastlinné rady, rody a ďalej členené podľa druhov. Publikácia existuje aj v elektronickej verzii, kde je možné vyhľadávať podľa rastlinných druhov a ďalších položiek.
Slávnosť Nepoškvrneného počatia Panny Márie

Slávnosť Nepoškvrneného počatia Panny Márie je prikázaný sviatok katolíckej cirkvi, ktorý pripadá na 8. decembra. Slávi sa deväť mesiacov pred sviatkom Narodenia Panny Márie a pripomína, že Matka Božia od samého počatia v živote jej matky sv. Anny bola nepoškvrnená, teda bez hriechu. 
Ako mariánsky sviatok sa Nepoškvrnené počatie Preblahoslavenej Panny Márie začal v Cirkvi sláviť v 8. storočí na Východe a o sto rokov neskôr i na Západe. Pápež Klement XI. v roku 1708 nariadil, že bude záväzným pre celú cirkev. Ako dogmu to vyhlásil pápež Pius IX. 8. decembra 1854. O štyri roky neskôr sa Panna Mária zjavila v Lurdoch Bernadete Soubirousovej a povedala jej: „Ja som Nepoškvrnené počatie“.
Bromkrezolová purpurová

Bromkrezolová purpurová alebo 5′,5″-dibróm-"o"-krezolsulfoftaleín je farbivo z rodiny trifenylmetánov (triarylmetánové farbivá) a pH indikátor. Pod pH 5,2 je sfarbená do žlta a nad pH 6,8 fialová. Vo forme cyklického sulfonátového esteru má hodnotu "pKa" 6,3 a zvyčajne sa pripravuje ako 0,04 % vodný roztok.
Použitie.
Bromkrezolová purpurová sa používa v lekárskych laboratóriách na meranie albumínu. Použitie bromkrezolovej purpurovej v tejto aplikácii môže poskytnúť určitú výhodu oproti starším metódam používajúcim brómkrezolovú zeleň. V mikrobiológii sa používa na farbenie mŕtvych buniek na základe ich kyslosti a na izoláciu a testovanie baktérií mliečneho kvasenia.
Pri fotografických procesov sa môže použiť ako prísada do kyslých zastavovacích kúpeľov na označenie, že kúpeľ dosiahol neutrálne pH a je potrebné ho vymeniť.
Bromkrezolová purpurová z mliečnym agarom a glukózou sa používa ako médium používané na odlíšenie dermatofytov od baktérií a iných organizmov v prípadoch tinei ("T. verrucosum") u dobytka a iných zvierat.
pH Indikátor.
Podobne ako v prípade brómkrezolovej zelene sa štruktúra brómkrezolovej purpurovej mení s pH. Zmena úrovne kyslosti spôsobuje posun v rovnováhe medzi dvoma rôznymi štruktúrami, ktoré majú rôzne farby. V takmer neutrálnom alebo alkalickom roztoku má chemikália sulfonátovú štruktúru, ktorá dáva roztoku fialovú farbu. Keď sa pH zníži, premení sa na sultón (cyklický sulfónový ester), ktorý zafarbí roztok do žlta. V niektorých mikrobiologických testoch sa táto zmena používa ako indikátor rastu baktérií.
Jan Konvalinka

Prof. RNDr. Jan Konvalinka, CSc. (* 21. január 1963, Chomutov) je český biochemik, absolvent Univerzity Karlovej v Prahe a súčasný riaditeľ Ústavu organickej chémie a biochémie Akadémie vied Českej republiky.
Je vedúcim vedeckej skupiny „Proteázy ľudských patogénov“, ktorej cieľom je identifikácia, overovanie a vedecký opis v súčasnosti známych, ale aj nových proteínov na diagnostiku a terapiu vírusových a nádorových ochorení. V laboratóriu pracujú organickí chemici na príprave nových chemických zlúčenín a modifikácii existujúcich zlúčenín, ďalej chemickí a štruktúrni biológovia pracujúci na opise štruktúry a chemickej modifikácii biomolekúl, ďalšou skupinou sú biochemici, ktorí pracujú s modelmi, ako je vírus HIV, vírus hepatitídy typu B, Zika vírus, Dengue vírus, nádory prostaty, mozgu a modely iných patologických stavov. Vo svojej práci využívajú širokú paletu metód založených na organickej syntéze, molekulovom modelovaní, medicinálnej chémii, enzymológii, štruktúrnej analýze biopolymérov pomocou NMR, RTG a kryoelektrónovej mikroskopie. Medzi ich metódy patrí tiež produkcia rekombinantných proteínov, xénografty ľudských nádorov a transgénne myši. Konvalinkova skupina vyvinula chemicko-biologické nástroje využívajúce špecifické ligandy pripojené na polymérny nosič (iBodies) alebo oligonukleotid DNA (DIANA), ktoré je možné využiť na identifikáciu, izoláciu, vizualizáciu a stanovenie rôznych proteínov a na testovanie liečiv.
Vzdelanie a vedecká kariéra.
Jan Konvalinka vyštudoval biochémiu na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, doktorandské štúdium (19871991) absolvoval na Ústave organickej chémie a biochémie. Absolvoval vedecké stáže v Londýne na Birkberk College, na Univerzite v Cardiffe, v Heidelbergu a Hamburgu. Na ÚOCHB sa vrátil v roku 1997. V rokoch 2014 až 2022 bol prorektorom pre vedu a výskum na Karlovej univerzite. Je členom Učenej spoločnosti Českej republiky a iných vedeckých spoločností. Je predsedom vedeckej rady nadácie Neuron. V máji 2022 bol menovaný riaditeľom Ústavu organickej chémie a biochémie, pričom funkciu prevzal 1. júna 2022.
Jan Trnka

Prof. MUDr. Jan Trnka, Ph.D., M.Phil., M.Sc. (* 28. marec 1979, Přerov) je český vedec, biochemik, lekár a univerzitný pedagóg na Tretej lekárskej fakulte Univerzity Karlovej v Prahe.
Vyštudoval odbor všeobecné lekárstvo na Tretej lekárskej fakulte Univerzity Karlovej v Prahe v rokoch 1997 až 2004. Doktorandské štúdium absolvoval na Cambridge v Spojenom kráľovstve v rokoch 2004 až 2008, za ktoré získal titul Ph.D. a súbežne študoval aj históriu a filozofiu vedy, za čo v roku 2009 získal magisterský diplom M.Phil., ďalší magisterský diplom (M.Sc.) získal v Štockholme vo Švédsku na Karolinska Institutet v odbore vzdelávanie v medicíne.
V súčasnosti pôsobí ako pedagóg na Univerzite Karlovej v Prahe, kde vyučuje na Tretej lekárskej fakulte Univerzity Karlovej lekársku biochémiu. Je prednostom Ústavu biochémie Tretej lekárskej fakulty.
Laboratórium metabolizmu a bioenergetiky.
Má laboratórium metabolizmu a bioenergetiky, kde sa vedeckz zaoberá výskumom mitochondií a ich úlohou v patogenéze ľudských ochorení, najmä diabetu 2. typu a metabolického syndrómu. Zaujíma ma toxicita sacharidov a lipidov, oxidatávny stres a skúma aj mitochodriálnu DNA. Je ho laboratórium má technické možnosti na výskum dýchania buniek a skúmanie glykolýzy, zaoberajú sa tiež molekulárnou biológiou, metabolomikou, konfokálnou mikroskopiou, elektrónovou mikroskopiou. Významým podielom vo výskume je aj bioenergetika, čiže skúmanie, ako bunky hospodária s energiou. Laboratórium sídli na adrese Ruská 2411/87 na Prahe 10 v Centre pre výskum výživy, metabolizmu a diabetu v Univerzitnej nemocnici Kráľovské vinohrady, neďaleko stanice metra Želivského.
K decembru 2024 mal Hirschov index 19, publikoval 55, resp. 67 vedeckých prác, celkový počet citácii Trnkových prác bol 1425.
Prednášky.
Jan Trnka publikuje svoje prednášky na svojom Youtubovom kanáli "Jan Trnka", kde mal k decembru 2024 4 760 odberateľov a 96 nahraných videí.
Ďalšie prednášky sú k dipozícii na youtubovom kanáli 3. lekárskej fakulty s názvom "Trimed 3.LF".
Popularizácia vedy a verejné vystupovanie.
Jan Trnka popularizuje vedu publikovaním článkov v časopise Vesmír. Verejne vystupoval v televízii a rozhlase počas pandémie COVID-19, kedy obhajoval očkovanie, vysvetľoval technológiu mRNA vakcín, orientoval sa v účinných (remdesivir) a neúčinných liečivách proti SARS-CoV-2 (hydroxychlorochín, ivermektín, bromhexin, chlorochín, ritonavir, lopinavir). Analyzoval metódy testovania populácie na infekciu vírusom SARS-CoV-2 antigénovými testami a polymerázovou reťazovou reakciou v reálnom čase (RT-PCR). Obhajoval nosenie rúšok a izolácie ako ochrany pred kvapôčkovou nákazou vírusom SARS-CoV-2, komentoval vývoj mortality, fitness vírusu, jeho infektivitu a vhodnosť prijatých politických opatrení na manažment pandémie.
Parafrance

ParaFrance Communication alebo Parafrance bola francúzska filmová produkčná a distribučná spoločnosť pôsobiaca v rokoch 1963 až 1991.
História.
Počas 60. a 70. rokov podnik vyprodukoval okolo dvadsať filmov. Parafrance ukončila svoju činnosť ako prevádzkovateľ kín v roku 1986, keď sa vláda rozhodla obmedziť počet národných distribučných podnikov. Spoločnosť tak predala svoje kiná svojim konkurentom (MK2, Gaumont, Pathé, UGC).
Michal Májek

Ing. Michal Májek, Dr.rer.nat. (* 1987, Bratislava) je slovenský organický chemik, vysokoškolský pedagóg a vedec zaoberajúci sa metódami organickej syntézy, elektrochémie, mechanochémie a fotochémie v syntetickej praxi.
Akademická a vedecká kariéra.
V rokoch 19982006 študoval na Gymnáziu Grösslingová v Bratislave osemročný študijný odbor. Už počas štúdia získal medzinárodné ocenenia na Medzinárodnej chemickej olympiáde: vyhral strieborné medaily v rokoch 2005 a 2006. Maturoval v roku 2006 a do roku 2012 študoval v Prahe na Vysokej škole chemicko-technologickej (VŠCHT), kde pod vedením prof. Jiřího Svobodu získal inžinierky titul. Ešte počas bakalárskeho a magisterského štúdia absolvoval stáž u českého organického chemika prof. Pavla Kočovského na Univerzite v Glasgowe v rokoch 2010 a 2011. Tiež absolvoval stáž na Univerzite St. Andrews v Spojenom kráľovstve u prof. Davida O’Hagana v roku 2010. Počas magisterského štúdia v roku 2015 tiež absolvoval stáž v Brne vo fotochemickom laboratóriu prof. Klána na Masarykovej univerzite.
Doktorandské štúdium absolvoval na Univerzite v Regensburgu (20122015) v Nemecku v spolkovej republike Bavorsko, kde za tri roky získal titul Dr. rer. nat. pod vedením školiteľa prof. Axela Jacobiho von Wangelina.
Po ukončení doktorandského štúdia v roku 2015 zostal na pozícii postdoka u prof. Wangelina do roku 2016. Potom pôsobil v Spojených štátoch amerických od roku 2017 do roku 2018 na Univerzita v Kalifornii v Los Angeles (UCLA) u prof. Kendalla Houka. Následne sa vrátil do Nemecka, kde pôsobil na Univerzite v Rostocku u Dr. Roberta Franckeho od roku 2019 do roku 2020. Od roku 2020 vedie Laboratórium metodológie organickej syntézy.
Laboratórium metodológie organickej syntézy.
Vedie skupinu "Metodológie organickej syntézy" na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde aj pedagicky pôsobí: učí predmet „Počítačová organická chémia“ a „Organická chémia II“. Vo svojom laboratóriu školí študentov bakalárskeho, magisterského a doktorandského štúdia, jeho absolventi končia na najlepších univerzitách a sú publikačne aktívni.
Li Teng-chuej

Li Teng-chuej (Lee Teng-hui, , ; * 15. január 1923, San-č’, Tchaj-wan† 30. júl 2020, Tchaj-pej) bol tchajwanský politik a v rokoch 19882000 prezident Tchaj-wanu. Za svoj významný podiel na demokratizácii krajiny je označovaný za „Otca demokracie“.
Život.
Li sa narodil v oblasti San-č’ (dnes súčasťou administratívneho celku Nový Tchaj-pej) do pôvodne roľníckej rodiny etnika Hakka, hovoriacej ale už tchajwančinou. Vyrastal na vtedy Japonskom ovládanom Tchaj-wane, slúžil ako dobrovoľník v druhej svetovej vojne a v roku 1940 prijal svoje japonské meno "Iwasato Masao" (岩里政男). Po vojne študoval na Kjótskej univerzite v Japonsku, v Tchaj-peji na Národnej tchajwanskej univerzite a v Spojených štátoch.
Politika.
Po návrate na Tchaj-wan v roku 1968 sa začal angažovať v politike a zastával významné politické funkcie: 19721978 minister bez portfeje, 19781981 starosta Tchaj-peja, 19811984 správca provincie Tchaj-wan, 19841988 viceprezident Tchaj-wanu. V roku 1988 zomrel prezident Ťiang Ťing-kuo a Li bol stranou menovaný za nového prezidenta krajiny a zároveň za predsedu Kuomintangu.
Po nástupe do funkcie obmenil zloženie ústredného výboru strany aj Exekutívneho Jüanu (vlády) a dosadil do nich prevažne rodených Tchajwančanov namiesto pôvodných Číňanov, ktorí na Tchaj-wan prišli s Kuomintangom po vojne. Po tchajwanizácii politických orgánov a vypočutí demonštrantov z Hnutia Wild Lily požadujúcich priame voľby prezidenta a členov Národného zhromaždenia a Legislatívneho Jüanu, Li viedol alebo umožnil politické reformy vedúce krajine k pluralitnej demokracii.
V roku 1991 boli zrušené "Prechodné ustanovenia proti komunistickému povstaniu" (動員戡亂時期臨時條款), úpravy ústavy z roku 1948, ktoré ju fakticky zrušili a tým umožnili stanné právo na Tchaj-wane a vlády jednej strany. V roku 1992 vydal "Štatút pre bezpečnosť a správu oblastí Ťin-men, Ma-cu, Pratas a Spratly", čím ukončil štyri dekády trvajúcu vojenskú nadvládu nad týmito ostrovmi, čo umožnilo nárast turistického ruchu. 23. marca 1996 sa konali historicky prvé priame prezidentské voľby na Tchaj-wane, v ktorých Li svoj post obhájil.
Od 90. rokov otvorene zastával formálnu samostatnosť Tchaj-wanu. V roku 2001 bol Li z Kuomintangu vylúčený v súvislosti so založením opozičnej Taiwanskej únie solidarity.
Jazyčník veľkoúborový

Jazyčník veľkoúborový () je druh trvácej byliny rodu jazyčník, z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Jeho prirodzený areál zahŕňa východnú Áziu.
Opis.
Jazyčník veľkoúborový je tmavozelená, vzácnejšie červenkastá až červenofialová bylina zo zhrubnutým podzemkom, s početnými vláknitými koreňmi. Byľ je priama, nerozkonárená, na báze a v spodnej časti holá, v hornej časti a v súkvetí bielo pavučinato páperistá alebo krátko žliazkato chlpatá, dlhá 25 až 100 cm.
Prízemné listy sú dlho stopkaté, nekrídlaté, so stopkou dlhou 22 až 60 cm. Listová čepeľ je v obryse obličkovitá až okrúhla, na báze hlboko srdcovitá, na okraji pravidelne zúbkatá, na líci holá, na rube bielo páperistá, dlhá do 30 cm a široká až 40 cm. Stredné a horné byľové listy sú menšie, krátko stopkaté až sediace, so širokou, výrazne nafúknutou pošvou. 
Zložené súkvetie tvorí chocholík až metlinu, zloženú z úborov s priemerom 30 až 120 mm. Úbory sú na stopkách dlhých do 90 mm, vyrastajúcich v pazuchách vajcovitých až kopijovitých listeňov. Jazykovité kvety v úbore sú dlhé do 50 mm, lúče sú podlhovasté a žlté. Rúrkovité kvety sú početné, dlhé 10 až 18 mm, tmavohnedé. Blizna je dvojramenná, oblúkovito prehnutá, vyčnievajúca z koruny. Guľovitý zákrov s priemerom do 30 mm je husto pavučinato páperistý. Zákrovné listene (9 – 13) sú podlhovasto kopijovité, na okraji hnedo lemované.
Plodmi sú tmavohnedé valcovité nažky, pozdĺžne ryhované, dlhé do 10 mm, na vrchole so svetlo hnedočerveným chocholcom, ktorý je dlhší ako nažka.
Rozšírenie.
Jazyčník veľkoúborový je pôvodný vo východnej Ázii (Čína, Japonsko, Mjanmarsko, Vietnam). Často sa pestuje v Európe a Severnej Amerike, kde aj zriedka splanieva. Splanievanie na Slovensku bolo zatiaľ zaznamenané iba ne jednej lokalite vo Vysokých Tatrách medzi Starým Smokovcom a Horným Smokovcom, pri železničnej stanici Pekná Vyhliadka.
Ekológia.
Jazyčník veľkoúborový na miestach s prirodzeným výskytom rastie na trávnatých svahoch, okolo vodných tokov a v lesných lemoch vo výškach 700 až 3 200 m n.m. Kvitne od júla do októbra.
Poddruhy.
V rámci druhu eviduje databáza semenných rastlín POWO tieto súčasné poddruhy: