André Malraux

André Malraux, celým menom Georges André Malraux (* 3. november 1901, Paríž, Francúzsko – † 23. november 1976, Créteil), bol francúzsky literát, politik, intelektuál a dobrodružný cestovateľ. Písal aj pod pseudonymom Maurice Saint-Rose.
Život.
Neveselé detstvo prežil s rozvedenou matkou a babičkou na predmestí Paríža, kde chodil do školy. V roku 1918 zanechal štúdium na lýceu a nikdy nezískal maturitné osvedčenie. Začal pracovať pre vydavateľa René-Louisa Doyona. V roku 1920 Doyon založil literárnu revue a zveril niektoré rubriky mladému Malrauxovi. Ten písal krátke eseje o teórii literatúry a prvé krátke prózy. Bola to próza v žánri „farfelu“, ako ho sám pokrstil, bola ovplyvnená nemeckým expresionizmom a kubistickou poéziou Apollinaira a Maxa Jacoba.
V roku 1921 sa oženil s Clarou Goldschmidtovou. Odišli na svadobnú cestu po Európe, Tunisku a Sicílii. V Paríži sa Malraux živil ako editor u obchodníka s obrazmi. Investoval na burze a zlé obchody zruinovali manželský pár.
V roku 1924 odišiel do Indočíny spolu s manželkou Clarou a priateľom, aby sa tam zúčastnil publikovania antikolonialistického časopisu „L'Indochine enchaînée“. Bol tam v rokoch 1923 – 1924 súdený a uväznený za vyvážanie khmérskych starožitností. Keď sa vrátil do Francúzska, napísal dobrodružný román "La voie royale", ("Kráľovská cesta)", inšpirovaný vlastným príbehom. Bol vydaný v roku 1930.
V roku 1933 mu vychádza ďalší román, ktorý mu už priniesol slávu. Je to "Condition humaine" – "Ľudský údel" z čínskeho prostredia. Dostal zaň Goncourtovu cenu.
Ako militantný antifašista sa zúčastnil v bojoch Španielskej občianskej vojny na strane republikánov v rokoch 1936 – 1937 a napísal o tom román pod titulom "L'Espoir" – "Nádej". Vyšiel v roku 1937. V roku 1938 bol sfilmovaný pod názvom "Espoir, sierra de Teruel".
V roku 1939 vstúpil do odboja a zúčastnil sa partizánskych akcií proti nemeckej armáde v meste Provins. Museli sa stiahnuť. Zdržiaval sa na juhu v Provensalsku a na Côte d´Azur, ktoré bolo pod ochranou francúzskych vojsk, stretol tam priateľa básnika Jeana Moulina. S priateľkou Josette sa ukrýval až do roku 1943, keď začal opäť aktivitu v odboji v rámci britskej odbojovej siete agentov. Počas tohto obdobia mu porodila Josette dvoch synov. Josette umiera v roku 1945 pri nehode v Paríži. Malraux sa po vojne pripojil k strane generála de Gaulla a politicky sa angažoval v RPF – republikánskej strane. Po návrate gaullistov k moci sa stáva ministrom kultúry medzi rokmi 1959 – 1969.
V roku 1966 sa odlúčil od manželky Madeleine, s ktorou sa zosobášil v roku 1948 a žil so spisovateľkou Louise de Vilmorin vo Verrières-le-Buisson na zámku "Château de Vilmorin" do roku 1969, kedy skonala. Malraux potom nadviazal vzťah s jej neterou Sophie de Vilmorin, ktorá sa starala oň až do jeho smrti. Pochovaný je so svojimi synmi po Josette.
Napísal viaceré eseje o umení, napr. "Le musée imaginaire" alebo "Les voix du silence" z roku 1951. Skonal v roku 1976, jeho popol bol o dvadsať rokov prenesený do francúzskeho Pantéonu.
Dielo.
Myšlienkovo vychádza z existencializmu, proti ktorému stavia ako riešenie čin-akciu, revolučné bratstvo a solidaritu, nádej. V povojnovej tvorbe sa zaoberá hlavne písaním o umení a kultúre, ktoré chápe ako antiosud, teda cieľavedomé formovanie života.