burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Drevorez

Drevorez (pozor na zámenu s drevorytom; pozri aj drevorezba) je jednak umelecká grafická technika tlače z výšky známa v Európe od 14. storočia , jednak tlačová platňa zhotovená touto technikou, a jednak odtlačok tejto platne.
Dejiny.
Predchodcom drevorezu ako grafickej techniky bolo potlačovanie látok ornamentálnymi vzormi, ktoré vytvárali starí Indovia a Arabi. V starovekom Ríme zase existovali drevené pečiatky na označovanie majetku. Najstaršie techniky drevorezu boli vyvinuté na Ďalekom východe. Tlač na papier sa objavila v 7.storočí pred Kr. v Číne. 
V Európe sa táto technika tlače objavila koncom 14.storočia. Túto techniku preskúmal a výrazne rozvinul Albrecht Dürer, ktorý z nej vytvoril nezávislú umeleckú disciplínu. Drevorez teda prestal byť len jedným zo spôsobov ako vytlačiť text.
V Číne a Japonsku dosiahol drevorez najväčší rozkvet v 18. a 19. storočí. Japonskú školu "ukijo-e", vo svojej farebnej tvorbe rozvinuli Suzuki Harunobu, Tošusai Šaraku, Kitagawa Utamaro. Vrcholné diela vytvorili Kacušika Hokusai a Ando Hirošige. Japonské umenie drevorezu ovplyvnilo výrazným spôsobom francúzskych umelcov 19.storočia.
Technika drevorezu.
Základným predpokladom je správna voľba dreva: pre jemnejšiu prácu sa hodí tvrdé drevo hrušky, jablone alebo orecha, pre hrubšiu prácu potom mäkké topoľové drevo. Podmienkou je, aby drevo bolo suché a bez trhlín a iných kazov. Guľatina sa rozreže pozdĺžne na niekoľko rovnako hrubých dosiek. Najvhodnejšie dosky sú z jadrovej časti stromu. Dosky sú potom zahobľované na rovnakú výšku. Niektorí umelci zámerne používajú dosky, ktoré majú plastickú prirodzenú štruktúru dreva viditeľnú aj pri otlačku. Drevo je potom rozrezané na potrebné formáty a je napustené olejom či tukom, aby drevo nepracovalo a póry sa stiahli. Potom sa dosky nechajú zaschnúť.
Kresba na drevenej doske môže byť rozvrhnutá niekoľkými spôsobmi. Môže byť naskicovaná ceruzkou a potom obtiahnutá buď tušom priamo na dreve, alebo na povrchu zatretom tenkou vrstvou zinkovej beloby s vodným roztokom arabskej gumy. Ak umelec vychádza z prípravnej kresby, môže ju preniesť za pomoci pauzovacieho a kopírovacieho papiera. Drevo možno tiež potrieť slabou vrstvou tuša a kresbu prepauzovať cez papier potrený svetlou rudkou, alebo je možné papier nalepiť po celej ploche na doštičku a vyrezávať cezeň. Posledný spôsob je rozvrhnutie kresby nožom do dosky. Línie kresby sa potom opatrne vyrezávajú ostrými oceľovými nožmi s krátkou čepeľou.
Xylografia

Xylografia je v užšom zmysle drevoryt, v širšom zmysle súhrnné označenie pre:
Drevorezba

Drevorezba môže byť:
Užitočné zaťaženie

Užitočné zaťaženie alebo užitočný náklad môže byť:
Akrécia

Akrécia môže byť:
Apex

Apex môže byť:
APEX môže byť:
Priekopa

Priekopa môže byť:
Mriežka

Mriežka môže byť:
Základný poludník

Základný poludník (nultý poludník) je poludník na vesmírnom telese, od ktorého sa počíta súradnicová dĺžka (napríklad na Zemi greenwichský poludník, na Slnku Carringtonov poludník). Opakom, resp. predĺžením základného poludníka je stoosemdesiaty poludník. Základný a stoosemdesiaty poludník rozdeľujú povrch guľatého kozmického telesa na východnú a západnú pologuľu.
Na rozdiel od rovníka, ktorý je určený rotáciou planéty (alebo mesiaca či iného telesa), nultý poludník musí byť stanovený dohodou. Môže to byť v podstate ľubovoľný poludník planéty, pretože všetky poludníky sú rovnako dlhé a nijaký z nich nemá významné postavenie.
Fluorescencia

Fluorescencia je luminiscencia, ktorá na rozdiel od fosforescencie zaniká v krátkom čase po dokončení excitácie (pod 10-8 s). Pozoruje sa v atómových a molekulových plynoch, resp. v organických látkach v tekutom i kryštalickom stave. Fluorescencia sa prejavuje svetielkovaním látok pri ich osvetlení.
Excitácia (zvýšenie energie)

Excitácia alebo (vz)budenie je zvýšenie energie atómu, jadra atómu, molekuly či kryštálu nad jeho základnú energiu. Po excitácii je daný systém v tzv. excitovanom stave, teda stave s vyššou energiou ako je základný energetický stav daného atómu. Tento prebytok energie sa obyčajne uvoľňuje vo forme elektromagnetického žiarenia. Opakom excitácie je deexcitácia.
Excitácia sa využíva pri mnohých chemických stanovanieach, napríklad Mössbauerovej spektroskopii.
Atóm.
V prípade jednoduchého atómu sa excitácia prejaví ako preskok elektrónu v atóme na vyššiu energetickú hladinu. Pri excitácii musí elektrón získať určitú energiu (excitačná energia) vo forme žiarenia alebo zrážkou s inou časticou.
Excitácia žiarením (fotoexcitácia) nastáva pri absorpcii fotónu elektrónom, ak energia fotónu zodpovedá energii potrebnej na preskok z nižšej energetickej hladiny na vyššiu (viazane viazaný prechod).
Excitácia nárazom vzniká zrážkou atómu s voľným elektrónom (zriedkavo aj s iónom alebo s iným atómom), pričom atóm odoberie voľnému elektrónu energiu potrebnú na preskok viazaného elektrónu v atómovom obale z nižšej energetickej hladiny na vyššiu. Ak je energia narážajúceho elektrónu vyššia, môže nastať ionizácia, t. j. úplné uvoľnenie sa pôvodne viazaného elektrónu od atómu (viazane voľný prechod). Atóm zotrvá v stave excitácie len veľmi krátko (obyčajne do 10-8 s), jeho vzbudený elektrón sa vráti samovoľne do pôvodného energetického stavu (deexcitácia) a vyžiari pritom získanú energiu E vo forme fotónu vlnovej dĺžky λ = hc/E, kde h je Planckova konštanta a c rýchlosť svetla (emisia žiarenia, spektrálna čiara). Relatívny počet atómov, ktoré sú v podmienkach termodynamickej rovnováhy v excitovanom stave, vyjadruje Boltzmannova rovnica.
Medzihviezdna polarizácia

Medzihviezdna polarizácia je čiastočná polarizácia svetla hviezd, vyvolaná pravdepodobne orientáciou nesférických čiastočiek medzihviezdneho prachu (medzihviezdna hmota) pozdĺž siločiar medzihviezdneho magnetického poľa. Medzihviezdna polarizácia prejavuje koreláciu s farebným excesom, zapríčineným medzihviezdnou absorpciou.
Rambután (ovocie)

Odborný názov je Nephelium lappaceum
Rambután je malé guľaté ovocie s čiernou alebo oranžovo-žltou šupkou pokrytou veľkým množstvom mäkkých a pomerne dlhých vlasov, ktoré sa ľahko lúpe. Pochádza z rastliny obličkovník rambutánový .
Vo vnútri plodu je jedno polodlhé semeno, ktoré je obklopené takmer priesvitnou, rôsolovitou, ale pevnou dužinou. Táto aromatická dužina je sladká a má pikantnú chuť. Rambután sa konzumuje surový alebo sa z neho pripravujú kompóty. Pražené semená sú údajne veľkou pochúťkou.
Medziplanetárne magnetické pole

Medziplanetárne magnetické pole je magnetické pole v medziplanetárnom priestore. Jeho zdrojmi sú Slnko a planéty. Účinky medziplanetárneho magnetického poľa závisia od vzdialenosti a konštelácie týchto zdrojov a prejavujú sa zmenou pohybu nabitých častíc v medziplanetárnom priestore (magnetosféra).
Medziplanetárne prostredie

Medziplanetárne prostredie alebo medziplanetárny priestor je medziplanetárny plyn a medziplanetárny prach so systémom magnetických a gravitačných polí telies slnečnej sústavy. V širšom význame tvorí medziplanetárne prostredie medziplanetárna hmota.
Medziplanetárny plyn

Medziplanetárny plyn je medziplanetárna plazma pozostávajúca najmä z ionizovaného vodíka, protónov, elektrónov, jadier hélia, ktoré sa šíria zo Slnka rýchlosťou asi 400-500 km/s. Hustota častíc dosahuje v okolí Zeme 10-5 m-3, čo zodpovedá hustote plynu okolo 10-20 kg . m-3. Medziplanetárny plyn je expandujúca časť slnečnej koróny, resp. slnečný vietor.
Medziplanetárny prach

Medziplanetárny prach sú drobné tuhé častice medziplanetárnej hmoty, mikrometeoroidy (kozmický prach).
Jawa

JAWA alebo Jawa bol česko-slovenský, od roku 1993 český výrobca motocyklov a v minulosti aj automobilov. V súčasnosti sa pod touto značkou predávajú preznačené čínske, indické a argentínske motocykle. Vo výrobe zostáva aj dvojtaktná 350/640. (už len na latinskoamerický trh). Názov pochádza zo spojenia Janeček - Wanderer.
Dejiny firmy.
K zaregistrovaniu značky došlo 17. augusta 1929 o pol jedenástej dopoludnia. Český majiteľ zbrojovky, podnikateľ a vynálezca František Janeček hľadal nový výrobný program, potom ako sa v jeho firme doposiaľ najdôležitejšie zbrojné produkty ukázali ako nedostatočne konkurecieschopné. Následne kúpil práva na motocykel nemeckej značky Wanderer, čo bol jednovalec s rozvodom OHV, zdvihovým objemom 500 cm³, hriadeľovým pohonom a rámom z oceľových profilov. Ľudovo nazývaný "„Rumpál“", bol nedostatočne vyvinutý a pre množstvo detských chorôb sa mohol iba s čiastočným úspechom usadiť na trhu (firma Wanderer končila predovšetkým v dôsledku technických problémov s týmto motocyklom výrobu, možno práve preto sa mohli zdať Janečkovi ponúknuté podmienky ako výhodné). Predstavený bol na Pražskom autosalóne 23. októbra 1929. 
V tejto oblasti neskúsenej firme vytiahol tŕň z päty anglický motocyklový pretekár a konštruktér George William Patchett, ktorý začal konštruovať úspešný pretekársky stroj a roku 1932 bol uvedený na trh nový motocykel s motorom Villiers 175 cm³. Patchett navrhol pre Jawu i dva cestné stroje so zdvihovým objemom 350 cm³, verziu SV a OHV, potom však už prišli návrhy Ing. Josefa Jozífa, najprv dvojtaktný 100 cm³. Po druhej svetovej vojne bola Jawa znárodnená a jadrom jej produkcie sa stali dvojtaktné stroje: jednovalce 125 a 175 cm³, jedno- alebo dvojvalec 250 cm³ a dvojvalec 350 cm³. 
Na zahraničných trhoch predávala Jawa prostredníct om Motokovu aj motocykle iných značiek pod označením Jawa, napríklad Čezet, Babetta, SK-90, alebo Tatran. 
Okrem toho vyrábala Jawa aj pretekárske stroje DOHC (niektoré prepĺňané) a od polovice 50. rokov dvojvalce OHC 500 cm³. V celom povojnovom období žala úspechy v Šesťdňovej súťaži, v motokrosoch i na plochých dráhach, ale jej hitmi ostávali dvojtaktné motocykle 250 a 350 cm³ aj malé motocykly predovšetkým pre mládež 50 cm³- Jawetta. Jawa vyrába motocykle dodnes. Jej hlavným produktom je naďalej dvojtaktná JAWA 350/640 v dizajne 634 a dovezené, preznačené zahraničné motocykle: čínska Jawa 350 OHC, alebo indický Jawa Perak 350 CL.
Automobily.
Všetky údaje sú pre základnú verziu dvojdverovej limuzíny (tudor)
Jawa 750 1000 míľ československých 1935 vyrobených 6 kusov ztoho 3 kúpe a 3 roadster má 2 valec 26 koní maximálna rýchlosť 120kmh.vaha auta je 705kgdochovalo sa jeden exemplár v prevedení kúpe.
Meniskus (optika)

Meniskus je šošovka ohraničená dvoma guľovými plochami, ktorých stredy ležia na jednej strane. Rozlišuje sa spojný kladný meniskus (konkávnokonvexná šošovka) a rozptylný záporný meniskus (konvexnokonkávna šošovka). Kladný meniskus je jednoduchý fotografický objektív.
Meridiánový kruh

Meridiánový kruh alebo poludníkový kruh je ďalekohľad otočný len okolo jednej osi, nastavený v smere miestneho poludníka a spojený s veľkým, presne deleným kruhom, čo umožňuje odčítať sklon s presnosťou až na desatinu uhlovej sekundy. Odčítava sa pomocou niekoľkých mikroskopov rovnomerne rozložených po obvode kruhu, aby sa vylúčili chyby delenia kruhu a jeho výstrednosť. Nulová poloha kruhu sa určí namierením ďalekohľadu zvisle nadol na ortuťový horizont, v ktorom sa pozoruje obraz kríža. Meridiánový kruh je v podstate pasážnik väčších rozmerov.
Metastabilná hladina

Metastabilná hladina je energetická hladina v atóme, na ktorej môže elektrón zotrvať relatívne dlhý čas (až celú sekundu), kým prejde na nižšiu energetickú hladinu spontánnym prechodom. Ten sa pri prechode z iných hladín uskutoční približne za 10-8 s. Prechod elektrónov z metastabilnej hladiny sa môže uskutočniť iba v extrémnych fyzikálnych podmienkach (rozsiahle oblasti veľmi riedkeho plynu, aké sú napríklad v planetárnych hmlovinách); vznikajú pritom zakázané čiary. V normálnych fyzikálnych podmienkach atómy nemôžu emitovať žiarenie prechodom z metastabilnej hladiny; skôr ako sa takýto prechod môže uskutočniť, elektrón sa z metastabilnej hladiny dostane na nižšiu energetickú hladinu zrážkou s iným atómom, ktorému odovzdá časť svojej energie.
Meteorická stanica

Meteorická stanica je stanica s prístrojmi na pozorovanie meteorov (napríklad Springhill Meteor Observatory v Kanade). Jej zariadenie závisí od druhu pozorovaní (vizuálne, teleskopické, radarové, fotografické, televízne) a od zvolenej metódy pozorovania.
Miestna superkopa galaxií

Miestna superkopa galaxií je superkopa galaxií, do ktorej patrí aj naša Galaxia spolu s ostatnými galaxiami Miestnej skupiny galaxií. Niektorí autori ju nazývajú Miestna supergalaxia alebo len Supergalaxia. Jej stredom je pravdepodobne kopa galaxií Virgo, patria však do nej i ďalšie kopy galaxií, napríklad Ursa Maior a mnohé menšie kopy. Priemer Miestnej superkopy galaxií je 130 miliónov ly, jej celková hmotnosť 1015 Mסּ. Patrí do nej spolu asi 10 000 galaxií. Podľa G. ne Vaucouleursa má sploštený tvar, t. j. jestvuje pomerne výrazná koncentrácia galaxií k supergalaktickému rovníku, ktorý prebieha približne kolmo na základnú rovinu Mliečnej cesty. Odvodenie rotácie Miestnej superkopy galaxií (G. de Vaucouleurs) z radiálnych rýchlostí galaxií, podľa ktorého Galaxia obieha okolo stredu Miestnej superkopy galaxií rýchlosťou približne 400 km . s-1, vyvoláva značné pochybnosti. Novšie túto rotáciu opäť potvrdilo vyšetrenie anizotropie pohybov ďalekých galaxií typu Sc, ktoré dokazuje, že Galaxia sa pohybuje rýchlosťou 454 km . s-1 v smere galaktických súradníc l = 163°, b = -11°.
Supergalaktický rovník

Supergalaktický rovník je najväčšia kružnica na oblohe, prechádzajúca oblasťami najväčšieho zhustenia galaxií Miestnej superkopy galaxií. Supergalaktický rovník je približne kolmý na galaktický rovník. Jeho polohe zodpovedá severný superga­laktický pól so súradnicami I = 47°, b = +5°. Supergalaktický rovník sa pretína s galaktickým rovníkom v súhvezdí Kasiopeja.
Atmosférické hvizdy

Atmosférické hvizdy alebo atmosfériky sú elektromagnetické signály pochádzajúce z atmosférických výbojov pri búrkach. Šíria sa atmosférou na veľmi dlhých vlnách, zodpovedajúcich frekvenciám 103-104 Hz (ako frekvencie zvukových vĺn), pozdĺž magnetických siločiar. Pri rádiovom príjme sú počuteľné ako praskot alebo charakteristický hvizd s klesajúcim tónom. Z rýchlosti šírenia atmosférických hvizdov na rôznych vlnách (spektrum a.) možno odvodiť koncentráciu iónov a elektrónov vo vysokej atmosfére.
Automatická medziplanetárna stanica

Automatická medziplanetárna stanica môže byť:
Azimutálna hviezda

Azimutálna hviezda je hviezda, pomocou ktorej sa meria azimut.
Azimutálna os

Azimutálna os je zvislá os azimutálnej montáže ďalekohľadu, okolo ktorej sa nastavuje ďalekohľad v azimute.
Bailyho perly

Bailyho perly sú optický úkaz pozorovateľný tesne pred začiatkom úplného zatmenia Slnka a po jeho skončení alebo pri prstencovom zatmení. Vzniká prechodom slnečných lúčov cez nerovnomerný okraj Mesiaca a prejavuje sa ako oblúkový reťazec žiarivých perál. Úkaz pozoroval Francis Baily pri úplnom zatmení Slnka v Taliansku v roku 1836.
Balistická raketa

Balistická raketa (alebo balistická strela, ) je strategická raketa schopná dopraviť s vysokou presnosťou (kruhová odchýlka väčšinou do 500 metrov) na rôznu vzdialenosť (od stoviek do 12 000 km) bojovú hlavicu (), vybavenú konvenčnou výbušninou alebo jadrovú alebo termonukleárnu nálož. Bojová hlavica je u rakiet s väčším doletom umiestnená v špeciálnom puzdre nazývanom návratové teleso, ktoré je vybavené tepelnou ochranou, umožňujúcou prekonať vysoké tepelné namáhanie spôsobené aerodynamickým ohrevom počas zostupu atmosférou k cieľu. Niektoré balistické rakety s vyšším doletom môžu navyše niesť viac samostatne navádzaných návratových telies a niekoľko tzv. klamných hlavíc, väčšinou nafukovacích z pokovanej umelohmotnej fólie, ktoré majú za cieľ sťažiť systémom protiraketovej obrany účinný zásah proti blížiacim sa projektilom.
Moderné balistické rakety používajú motory na tuhé pohonné látky, ktoré majú z vojensko-operačného hľadiska množstvo výhod, z ktorých hlavné sú dlhodobá skladovateľnosť v stave bojovej pohotovosti, vysoká spoľahlivosť a relatívne bezpečná obsluha a údržba. Istou nevýhodou je trochu menšia výkonnosť v porovnaní s raketami na kvapalné pohonné látky; pokrok vo vývoji heterogénnych tuhých pohonných látok v posledných desaťročiach však aj tento rozdiel značne znížil.
Druhy balistických rakiet.
Balistické rakety sa podľa doletu delia na niekoľko skupín:
Podľa spôsobu vypustenia sa delia na: 
Jedinými použitými taktickými strelami boli rakety V-2, Scud a SS-21 Scarab. Rakety s doletom viac ako (MRBM a vyššie) sú takmer vždy vybavené jadrovými hlavicami (konvenčné nálože by "nezaplatili" hodnotu rakety – napr LGM-118 stojí 70 mil. dolárov).
Fázy letu.
Balistické rakety s dlhším doletom majú tri fázy letu, ktoré korešpondujú s ich stupňami. 
Rakety s doletom nižším ako nevystupujú z atmosféry.
Almagest

Almagest je latinizovaná podoba stredovekého arabského názvu () používaného pre najznámejší spis slávneho gréckeho astronóma a geografa Klaudia Ptolemaia Μαθηματικἠ Σύνταξις (Mathématiké syntaxis – "Matematická sústava"). Dielo pozostáva z trinástich kníh a vzniklo v 2. storočí po Kr. v egyptskej Alexandrii a zoskupovalo všetky antické poznania v odbore astronómia (ako sú napríklad polohy hviezd, planét, súhvezdí). Obsahuje aj kompletný Hipparchov katalóg hviezd (originál sa nezachoval), polohy (λ, β) 1 025 hviezd k epoche a ekvinokciu roku 138. Až do novoveku bolo v arabskom i európskom svete autoritatívnym pojednaním o tomto odbore založeným na geocentrizme. Jeho astrologickým dodatkom je"Tetrabiblos".
Balmerov skok

Balmerov skok alebo Balmerova diskontinuita je náhly pokles intenzity spojitého spektra pri hrane Balmerovej série (okolo 370 nm).
Príčinou Balmerovho skoku je absorpcia svetla ionizáciou elektrónov z druhej energetickej hladiny v atómoch vodíka. Veľkosť Balmerovho skoku sa vyjadruje vzťahom D = log (I1/I2), kde I1 je intenzita kontinua na dlhovlnnej strane spektra tesne pred Balmerovým skokom a I2 intenzita kontinua na krátkovlnnej strane tesne za Bamerovým skokom. Hodnota D závisí od teploty a používa sa ako jeden z parametrov pri spektrálnej klasifikácii hviezd.
Balónová družica

Balónová družica je družica, ktorá sa na obežnej dráhe samovoľne alebo splynovaním chemickej látky nafúkne do guľovitého útvaru (Echo). Balónové družice slúžili na výskum hustoty vysokej atmosféry a na pasívne odrážanie rádiových vĺn.
Biologická družica

Biologická družica je družica určená na biologické a lekárske experimenty v kozmickom priestore. 
Na jej palube sa nachádzajú pokusné zvieratá alebo rastliny, baktérie a iné organizmy, ktoré sú vystavené rôznym účinkom kozmických letov. 
Keďže biologické družice nebývajú obsluhované ľudskou posádkou, údaje o účinkoch beztiaže, žiarenia a podobne sa prenášajú telemetricky na Zem alebo po vykonaní experimentu sa kabíny družíc vracajú na Zem.
Niektoré biologické družice uskutočňujú experimenty iného charakteru, použili sa aj pred letom človeka do vesmíru na zistenie podmienok vo vesmíre (napr. Korabľ, Sputnik 2) alebo aj neskôr (napr. Biosat, Kozmos 110, biosputnik).
Zdroj.
"Encyklopédia astronómie". Osveta, 1987.
Biosat

Biosat alebo Bios boli biologické družice USA určené na výskum účinkov beztiaže na živé organizmy. Biosat 1 až 3 štartovali v rokoch 1966, 1967 a 1969 na dráhy 300-400 km, so sklonom 33°. Bioosat 2 a Biosat 3 s hmotnosťou 200 a 258 kg sa vrátili na Zem po 2, resp. po 9 dňoch. Na palube Biosat 3 bola opica (s hmotnosťou 6,3 kg), ktorá po pristátí zahynula.
Beztiažový stav

Beztiažový stav, bezváhový stav alebo stav beztiaže je stav, pri ktorom na organizmy alebo predmety nepôsobí žiadna tiaž, ktorá je inak vyvolaná gravitačným pôsobením napríklad planét alebo hviezd; alebo odstredivou silou vyvolanou rotáciou telesa, v ktorom sa organizmy alebo predmety nachádzajú. Keďže gravitácia má nekonečný dosah, nedá sa natoľko vzdialiť od všetkých hmotných telies, aby gravitácia vôbec nebola prítomná. Bezváhový stav v reáli vzniká ako rovnováha dvoch síl, napríklad počas kozmického letu.
Beztiažový stav sa nachádza napríklad na obežnej dráhe okolo Zeme alebo iných kozmických telies alebo počas voľného pádu v prostredí, ktoré nekladie nijaký odpor. Keďže takýto stav nie je v reálnom živote dosiahnuteľný, na padajúce teleso pôsobí mikrogravitácia. Ani na obežnej dráhe nie je možné dosiahnuť absolútny bezváhový stav, iba mikrogravitáciu.
Živé organizmy v beztiažovom stave.
Bezváhový stav spôsobuje krátkodobé aj dlhodobé fyziologické zmeny v živých organizmoch. U stavovcov čiže aj u človeka sa v rovnovážno-polohovom centre v mozgu začnú voľne pohybovať otolity, ktoré na Zemi tlačia na zmyslové bunky a tým udávajú smer tiaže. V bezváhovom stave však otolity začnú dráždiť zmyslové bunky náhodne, čo má za následok morskú chorobu, ďalej pocity tupého tlaku v hlave, prípadne žalúdočnú nevoľnosť. Po nejakom čase (niekoľkých hodinách až dňoch) sa však rovnovážno-polohový aparát adaptuje na stav beztiaže a nepríjemné príznaky sa stratia. 
Medzi trvalejšie efekty patria redistribúcia kvapalín vo vnútri tela, hormonálne zmeny, ochabovanie svalstva a vyplavovanie vápniku z tela. Redistribúcia kvapalín vo vnútri tela znamená, že krv sa nahrnie do hornej polovice tela, keďže srdce je zvyknuté, že ju musí pumpovať proti tiaži. To spôsobí u astronautov sčervenanie až opuchnutie tváre. V priebehu niekoľkých dní až týždňov sa však cievy adaptujú a objem krvi sa zmenší. Intenzívne telesné cvičenia spojené s podtlakovým zariadením pre dolnú polovicu tela tieto nepriaznivé účinky zmenšujú a zabraňujú tiež atrofovaniu svalstva. Zmenšovanie svalovej hmoty je spôsobené predovšetkým zníženou fyzickou námahou, nízkou úrovňou fyzického zaťaženia pri práci a obmedzeným pohybom v kozmickej lodi.
Cirkumzenitál

Cirkumzenitál je prístroj na určovanie zemepisnej polohy z okamihov, keď fundamentálne hviezdy dosiahnu istú výšku nad obzorom. Možno ním určiť polohu s presnosťou až ±1,5 m. Zostrojili ho F. Nušl a J. Frič, zdokonalil E. Buchar. Cirkumzenitál je založený na podobnom princípe ako hranolový astroláb.
Mangostána (ovocie)

Mangostána je malé ovocie tvarovo podobné jablku. Je to plod garcínie mangostánovej.
Má fialovú šupku a dužinu podobnú liči, hoci sa chuťovo tieto dva ovocné druhy značne líšia. Dužina je rozdelená na niekoľko mesiačikov, z ktorých každý obsahuje kôstku. Konzumuje sa surové.
Apertúra (optika)

Apertúra je v optickej sústave otvor pre zväzok svetelných lúčov cez clonu. Clona je ideálne vyhotovená tak, že tvorí kruhový otvor, alebo ako sústava pohyblivých lamiel vytvárajúcich približne kruhový otvor (irisová clona). Je súčasťou optickej sústavy fotoprístroja, vnútri prístroja.
Okrem obmedzenia svetelného toku väčšie clonenie, malý otvor, znižuje okrajové optické chyby objektívu a zvyšuje hĺbku ostrosti. Naopak menším clonením, veľkým svetelným otvorom, sa získava väčší svetelný tok do aparátu, no zhoršuje sa ostrosť kresby vplyvom paralaxy.
Clonové číslo

Clonové číslo (formula_1) je pomer ohniskovej vzdialenosti (formula_2) optickej sústavy k priemeru (formula_3) vstupnej šošovky.
Matematické vyjadrenie:
Hodnoty clonového čísla.
Filmové alebo fotografické objektívy umožňujú meniť clonové číslo objektívu prostredníctvom clony, ktorá zmenšuje efektívny priemer vstupnej šošovky. Údaj o svetelnosti objektívu potom určuje, aké najnižšie clonové číslo sa dá na objektíve nastaviť.
Typické hodnoty clonového čísla fotografických objektívov sú pri maloformátových fotoaparátoch od 1,4 do 5,6 a pri bežných formátoch od 4,55,6 do 1622 a pri objektívoch pre veľkoformátové fotoaparáty do 4664.
Pri danej ohniskovej vzdialenosti, nízke clonové číslo znamená väčší svetelný tok vnikajúci do objektívu, čo umožňuje veľmi krátky expozičný čas na úkor nízkej hĺbky ostrosti. Naopak, vyššie clonové číslo znamená menší svetelný tok, čo si vyžaduje vyššiu citlivosť filmu a/alebo dlhší expozičný čas, zvyšuje však hĺbku ostrosti.
Clonový rad.
Clona mení clonové číslo objektívu na hodnoty, ktoré keď sa zoradia za sebou, vytvárajú takzvaný clonový rad.
V minulosti sa variabilné clony objektívu označovali celočíselnou hodnotou clonového čísla, aj keď bolo možné clonu zväčšovať alebo zmenšovať plynulo. Neskoršie objektívy mali preto stupnicu rozdelenú podrobnejšie s označením polovičných alebo tretinových intervalov. Clony moderných elektronických objektívov sa nastavujú interne v intervaloch napríklad 1/8, aj keď ovládanie fotoaparátu umožňuje nastavenie v intervale 1/3. Clona sa potom nastaví na hodnotu najbližšiu tretinovému intervalu.
V bežných fotografických objektívoch sa clonové číslo mení v rade, v ktorom je každý nasledujúci člen je √2-násobne väčší ako predchádzajúci, takže pomer svetelného toku medzi dvomi susediacimi clonovými číslami je dvojnásobný (polovičný):
Comptonov jav

Comptonov jav alebo Comptonov rozptyl je rozptyl fotónov na voľnom alebo slabo viazanom elektróne vo vyššej energetickej hladine, pri ktorom fotón odovzdáva časť svojej energie elektrónu. Pri inverznom Comptonovom jave fotón získava časť energie vysokoenergetického elektrónu.
Vlnová dĺžka rozptýlených fotónov sa pri Comptonovom jave vzhľadom na pôvodnú zmení o Δλ v závislosti od odchýlky fotónu φ od pôvodného smeru:
je tzv. Comptonova vlnová dĺžka pre rozptyl na elektróne s hmotnosťou me, c rýchlosť svetla a h Planckova konštanta (pre elektrón Λce = 0,002426 nm). Comptonov jav bol jedným z prvých experimentálnych dôkazov kvantového charakteru svetla. V astrofyzike má Comptonov jav význam ako proces, ktorý mení spektrálne rozdelenie žiarenia v riedkom, veľmi ionizovanom plyne. Inverzným Comptonovým javom sa vysvetľuje napríklad mechanizmus žiarenia röntgenových zdrojov.
Presný postup odvodenia.
Zo zákona zachovania energie platí:
Zákon zachovania hybnosti vo vektorovom tvare
Do rovnice 2 priratáme (1) a na ľavej strane dáme pred zátvorku patričný člen:
Z teórie relativity platí 
Potom platí:
použitím vlnovej dĺžky miesto frekvencie
a teda
Ródium

Ródium (lat."Rhodium)" je chemický prvok v periodickej tabuľke, ktorý má symbol Rh a protónové číslo 45. Vzácny striebro-biely tvrdý prechodný kov, ródium je člen platinovej skupiny, nachádza sa v platinových rudách a používa sa v zliatinách s platinou a ako katalyzátor. Je to najdrahší drahý kov.
Výstraha.
Ródiový kov je ako vzácny kov, inertný.
Ale ak je ródium chemicky viazané, je reaktívne. Ľudia sa s ródiovými zlúčeninami často nestretávajú - treba ich považovať za vysoko toxické a karcinogénne.
Protisvit

Protisvit je mierne zjasnenie zodiakálneho svetla na oblohe v mieste ležiacom oproti polohe Slnka. Dá sa pozorovať za tmavých nocí pri mimoriadne dobrej viditeľnosti aj vizuálne ako slabý difúzny oblak. Cen­trum protisvitu leží približne 3° západne od antisolárneho bodu. Jeho farba je o niečo červenšia ako farba slnečného svetla. Maximálna povrchová jasnosť je rovnocenná s jasnosťou asi 200 hviezd desiatej hviezdnej veľkosti, rozložených na jed­nom štvorcovom stupni oblohy. Protisvit možno identifikovať maximálne do vzdialenosti 20° od jeho centra. Vznik protisvitu sa vysvetľuje odrazom a rozptylom slnečného svetla od pracho­vých častíc medziplanetárnej hmoty, koncentrovaných k ro­vine ekliptiky a vyvolávajúcich zodiakálne svetlo. Zotr­vávanie častíc v antisolárnom bode nie je jednoznačne vysvetlené. Kvázistabilná konštelácia čiastočiek medzi­planetárnej hmoty môže byť výsledkom ich sústredenia do antisolárneho libračného bodu sústavy Slnko-Zem alebo interakcie častíc medziplanetárnej hmoty s molekulami plynov unikajúcich zo zemskej atmosféry a tvoriacich akýsi chvost Zeme smerom od Slnka. Vo svetovej literatúre sa pre protisvit používa nemecký názov "Gegenschein".
Zürišská klasifikácia slnečných škvŕn

Zürišská klasifikácia slnečných škvŕn je klasifikácia vývoja skupín slnečných škvŕn utvorená na základe návrhu pracovníkov hvezdárne v Zürichu. Skupina, ktorá vzniká, tvorí typ A, vývojové štádium sa označuje ako typ B, C, D, maximum rozvoja E, F a štádium zániku G, H a I. Každá škvrna nemusí prejsť všetkými vývojovými typmi.
Žiarivá energia

Žiarivá energia alebo energia žiarenia je energia elektromagnetického žiarenia, ktorá sa uvoľňuje zo žiariaceho telesa pri emisii kvánt žiarenia. Charakterizuje ju vlnová dĺžka žiarenia: každé kvantum žiarenia nesie energiu
kde formula_2 je Planckova konštanta, formula_3 rýchlosť svetla, formula_4 vlnová dĺžka a formula_5 frekvencia žiarenia.
Životnosť (kozmonautika)

Životnosť je časový úsek existencie umelej družice za definovaných podmienok. Životnosť umelej družice na obežnej dráhe určenej elementmi dráhy závisí predovšetkým od výšky perigea, potom od rozmerov družice vzhľadom na brzdiaci účinok hmotného prostredia atmosféry.
Priemerná životnosť družice vo výškach je niekoľko hodín, vo výškach niekoľko dní, okolo niekoľko mesiacov, pri niekoľko rokov, pri tisícročia a vo výškach polomeru Zeme milióny rokov, vyššie môžu družice jestvovať neobmedzene dlho. Čas aktívnej činnosti družice (t. j. práce prístrojov) sa nazýva aktívna životnosť.
Životnosť

Životnosť môže byť:
Zodiakálne svetlo

Zodiakálne svetlo alebo zvieratníkové svetlo je mierne zvýšenie jasu v okolí Slnka, rozširujúce sa pozdĺž ekliptiky (t. j. pozdĺž súhvezdí zvieratníka). Dá sa dobre pozorovať na začiatku alebo na konci jasnej bezmesačnej noci v čase, keď je poloha ekliptiky vzhľadom na obzor strmšia, teda na jar na západnej oblohe po západe Slnka a skončení súmraku alebo na jeseň na východnej oblohe pred východom Slnka. Oveľa zreteľnejšie vidieť zodiakálne svetlo v menších zemepisných šírkach. Zodiakálne svetlo má kužeľovitý tvar zužujúci sa so vzdialenosťou od obzoru. Smerom k okrajom jeho jas postupne klesá a zaniká asi vo vzdialenosti 90° od Slnka. Zriedka vidieť jemné predĺženie zodiakálneho svetla pozdĺž celej ekliptiky - zvieratníkový pás alebo most. V miestach oblohy, ktoré ležia oproti Slnku, sa pás rozširuje na jasnejšiu škvrnu s priemerom asi 10° až 20° (protisvit). Pri zatmení Slnka sa pozoruje zodiakálne svetlo ako pokračovanie slnečnej koróny (F koróna).
Pôvod zodiakálneho svetla.
Vzniká odrazom slnečných lúčov od jemných prachových zrniek medziplanetárnej hmoty rozptýlených vo vnútorných oblastiach slnečnej sústavy a silne koncentrovaných k rovine ekliptiky. Častice medziplanetárnej hmoty sa pritom pohybujú po individuálnych dráhach okolo Slnka so sklonmi zväčša menšími ako 20°. Rozptyl vyvolávajúci úkaz zodiakálneho svetla je najúčinnejší od častíc s rozmermi niekoľko mikrometrov až niekoľko desať mikrometrov (10-6-10-5 m), s pomerne nízkou hustotou ~1 000 kg . m-3) a nepravidelným tvarom. Týchto teliesok (ktoré by zodpovedali meteorom okolo 15. magnitúdy aj slabším) je v medziplanetárnom priestore mnohonásobne viac ako väčších častíc, preto súčet ich povrchov predstavuje veľkú odrazovú plochu v porovnaní s povrchom malého počtu väčších častíc. Keďže častice zodiakálneho svetla sú v stálom pohybe, možno merať ich tok. Merania na umelých kozmických telesách ukázali, že tok častíc s hmotnosťou okolo 10-12 kg je asi 10-4 m-2 . s-2 1 vo vzdialenosti 1 AU od Slnka. Koncentrácia častíc zodiakálneho svetla postupne klesá so vzdialenosťou d od Slnka približne ako funkcia d-1,3. Oblak častíc nesiaha až k Slnku, v jeho bezprostrednej blízkosti je prázdna zóna vplyvom obrovských teplôt a silného tlaku slnečného žiarenia. Prachový oblak zodiakálneho svetla si preto možno predstaviť ako veľmi sploštený disk, ktorého obsah je smerom od centra čoraz redší, ale v strede prázdny. Disk nie je celkom homogénny. Ak koncentrovaný oblak častíc zodiakálneho svetla vnikne do atmosféry Zeme, vyvolá vznik nočných svietiacich mračien.
Zorné pole (optika)

Zorné pole je časť obrazovej roviny objektívu ohraničená clonou alebo všeobecnejšie časť priestoru, ktorú možno optickým prístrojom zobraziť.
Zorné pole v astronómii.
V astronómii je zorné pole aj špecificky plocha časti oblohy, ktorú vidieť danou optickou sústavou, napríklad ďalekohľadom. Uhlový priemer zorného poľa ďalekohľadu je približne určený priemerom zorného poľa okulára deleného zväčšením ďalekohľadu.
Objektív

Objektív je optická sústava, základná časť ďalekohľadu alebo fotografickej komory, utvárajúca reálny obraz pozorovaného predmetu. Objektív máva najmä ďalekohľad, mikroskop, fotoaparát a kamera/premietací prístroj.
Objektívom môže byť jednoduchá šošovka alebo sústava šošoviek (refraktor), resp. vyduté zrkadlo (reflektor). Objektív je definovaný priemerom, ohniskovou vzdialenosťou a ich pomerom (svetelnosť objektívu). Podľa odstránenia druhu optickej chyby ide o achromát, aplanát, anastigmat a zložitejšie objektívy.
Objektív v astronómii.
Pri pozorovaní hviezdy ďalekohľadom svetelný tok dopadajúci do oka je oproti pozorovaniu voľným okom toľkonásobne väčší ako pomer plochy objektívu k ploche očnej zrenice (druhá mocnina ich priemerov). Teoretický zisk, pri ktorom sa neberú do úvahy atmosférické vplyvy, je pri objektíve 10m oproti oku a pri objektíve až 15m. Požiadavky na typ objektívu sú dané jeho použitím. Napríklad objektívom pre fotografickú komoru sa má dosiahnuť dobré zobrazenie vo veľkom zornom poli, teda tento objektív nesmie mat sférickú aberáciu, komu, astigmatizmus a jeho ohnisková rovina nemusí byť rovná.
Fotografický objektív.
"Pozri fotografický objektív"
Filmový objektív.
"Pozri filmový objektív"
Externé odkazy.
Typy a druhy objektívov podľa zamerania
Objektívový hranol

Objektívový hranol je hranol z optického skla umiestený pred objektívom ďalekohľadu alebo fotografickej komory, najjednoduchší druh bezštrbinového spektrografu. Fotografujú sa ním súčasne spektrá všetkých hviezd v zornom poli komory, a to priamo v ohniskovej rovine. Výhodou v porovnaní so štrbinovým spektrografom je väčšia svetelnosť, odpadajú straty na kolimátore, a najmä na štrbine. Nevýhodou je menšia disperzia a ostrosť zobrazenia.
Obratník

Obratník môže byť:
Okulár

Okulár je šošovka alebo sústava šošoviek, ktorou pozorujeme a zväčšujeme obraz utvorený objektívom. Nevyhnutným doplnkom každého astronomického ďalekohľadu je niekoľko výmenných okulárov. Ak je okulár jednoduchá spojka, získa sa dobrý obraz len v blízkosti stredu zorného poľa, pri optickej osi. Preto sú okuláre obyčajne viacšošovkové, ktoré dobre zobrazujú celé zorné pole. Okulár sa zaostruje posúvaním pomocou okulárového výťahu, ktorý je potrebný aj pri výmene okulára. 
Okuláre sú pozitívne a negatívne. Pri negatívnom okulári leží pozorovaný obraz vnútri okulára medzi jeho šošovkami. Do obrazovej roviny môže byt pevne vložený nitkový kríž. Tento okulár nemožno používať súčasne s mikrometrom. Negatívny je Huygensov okulár, vhodný na menšie zväčšenia. Skladá sa z dvoch plankonvexných šošoviek obrátených rovnou plochou k pozorovateľovmu oku. Očná šošovka (bližšia k oku) má ohniskovú vzdialenosť trojnásobne menšiu ako druhá šošovka (kolektív) a výsledná ohnisková vzdialenosť je 3/2 ohniskovej vzdialenosti očnej šošovky. Ich vzájomná vzdialenosť je dvojnásobok ohniskovej vzdialenosti očnej šošovky. Touto úpravou sa sférická chyba podstatne zmenší a chromatická chyba postihuje len polohu obrazu. Zorné pole Huygensovho okulára je 40°. Pri pozitívnom okulári leží pozorovaný obraz mimo okulára, medzi objektívom a okulárom. Obrazová rovina pozitívneho okulára je ľahko prístupná, možno do nej umiestiť pomocné zariadenia a pohyblivý nitkový kríž. Tento okulár možno používať ako lupu. 
Podľa konštrukcie sa rozoznáva Ramsdenov, ortoskopický a monocentrický okulár. Ramsdenov okulár pozostáva z dvoch plankonvexných šošoviek rovnakej ohniskovej vzdialenosti, obrátených k sebe vypuklými plochami. Ich vzdialenosť tvorí 2/3 ohniskovej vzdialenosti. Výsledná ohnisková vzdialenosť okulára je 3/4 ohniskovej vzdialenosti šošoviek. Zorné pole je 30°. Pri Ramsdenovom okulári nie je chromatická a sférická aberácia tak dokonale opravená ako pri Huygensovom okulári.
Monocentrický okulár, achromatická spojka zlepená z troch častí, sa používa na podstatnejšie zväčšenie. Zlepením sa odstraňujú vnútorné odrazy na plochách šošoviek. Tento okulár je vhodný na pozorovanie planét. Ortoskopický okulár je zložený z kombinovanej šošovky zlepenej z troch častí a plankonvexnej spojky. Zorné pole je 35°.
Opacita

Opacita (lat. "opacitas" - zatienenie, tieň) je schopnosť látky (plynu) zoslabiť žiarenie všetkých vlnových dĺžok, ktoré cez ňu prechádza. Opacita vyjadruje mieru nepriesvitnosti látky a určuje sa podielom množstva žiarenia dopadajúceho na látku a prechádzajúceho látkou (absorpcia). Pri danej teplote opacita závisí od počtu častíc v jednotke objemu. Vrstvy plynu s veľkou optickou hrúbkou majú opacitu väčšiu, ako opticky tenké vrstvy.
Optická hrúbka

Optická hrúbka je bezrozmerná veličina, ktorá charakterizuje stupeň nepriezračnosti určitej vrstvy (napríklad plynu). Optická hrúbka je vyjadrená súčinom geometrickej hrúbky vrstvy plynu d a absorpčného koeficientu κ (τ = d . κ). Vrstva s optickou hrúbkou τ = 1 zoslabí intenzitu svetla e-násobne (e = 2,72); vrstva s τ &gt; 1 je opticky hrubá (pre žiarenie je takmer nepriezračná), vrstva s τ &lt; 1 je opticky tenká. Optická hrúbka slnečnej fotosféry je napríklad τ &gt; 1, chromosféry zväčša τ &lt; 1, koróny τ = 10-6.
Zorné pole

Zorné pole môže byť:
Optická mohutnosť

Optická mohutnosť je prevrátená hodnota ohniskovej vzdialenosti. Vyjadruje sa v dioptriách. Optickú mohutnosť jedna dioptria má šošovka, ktorej ohnisková vzdialenosť je jeden meter na mínus prvú.
φ = 1/f 
V spojke platí φ&gt;0
V rozptylke platí φ&lt;0
Značka dioptrie: D
f = "ohnisková vzdialenosť"
Paládium

Paládium () je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Pd a protónové číslo 46. Patrí do ôsmej vedľajšej skupiny, do triády ľahkých platinových kovov. Je to vzácny striebro-biely prechodný kov z platinovej skupiny, pôsobí chemicky podobne ako platina a ťaží sa z niektorých medených a niklových rúd. Primárne sa používa ako priemyselný katalyzátor a v šperkárstve.
Paládium objavil v roku 1803 Wollaston pri svojom štúdiu platiny. Pozoroval, že matečný lúh po vyzrážaní komplexu platiny (NH4)2PtCl6 z roztoku "aqua regia" obsahuje kov, ktorý nazval podľa vtedy novo objaveného asteroidu Pallas, ktorý bol pomenovaný po gréckej bohyni múdrosti Pallas Aténe (παλλάδιον, palladion, z Pallasu).
Významné charakteristiky.
Paládium je mäkký striebro-biely kov podobný platine. Paládium má najnižšiu hustotu a má najnižší bod topenia z kovov platinovej skupiny. Výskyt paládia je veľmi malý (0,015 ppm v zemskej kôre). Paládium sa vyskytuje spoločne s ostatnými platinovými kovmi a vyskytuje sa v štvrťohorných usadeninách, resp. vo forme sulfidov alebo arzenidov v sulfidických rudách niklu, medi a železa.
Geografický výskyt.
Jeho najväčšmi dodávateľmi na svetový trh je Rusko, ktoré ťaží na Sibíri 44% svetovej produkcie a Južná Afrika so 40%. Za nimi nasledujú Kanada so 6% a USA s 5%. Ide o jediných veľkých producentov tohto prvku
Do roku 1819 boli všetky platinové kovy dodávané z Južnej Ameriky, pričom v tomto roku boli objavené usadeniny na Urale, čo urobilo z Ruska na sto rokov výhradného dodávateľa týchto kovov. V nedávnej minulosti sa stali medené a niklové rudy z Južnej Afriky a Ruska hlavnými zdrojmi platinových kovov. V Rusku sa tieto kovy ťažia v Norilsku (Нори́льск) a Talnakhu (Тална́х), v mestách ďaleko za polárnym kruhom. Ďalšie zdroje sa našli v Kanade v meste Sudbury v Ontáriu.
Zlúčeniny paládia.
Paládium sa v zlúčeninách vyskytuje v oxidačnom stupni 0 (v komplexoch), 2 a 4. 
Oxidy.
Oxid paladnatý PdO sa pripravuje syntézou z prvkov, resp. pyrolýzou dusičnanu paládnatého Pd(NO3)2.
Halogenidy.
Chlorid paládnatý PdCl2 sa pripravuje syntézou z prvkov: z kovového paládia a plynného chlóru za vysokej teploty. Chlorid paladnatý sa využíva v detektoroch oxidu uhoľnatého CO: už pri 0,001% CO v ovzduší indikuje prítomnosť oxidu uhoľnatého. Chlorid paladnatý reaguje s oxidom uhoľnatým na kovové paládium. Detektory oxidu uhoľnatého sa vužíva hlavne v baniach.
Využitie paládia v organickej syntéze.
Paládium sa vo forme komplexov využíva v cross-couplingových reakciách ako katalyzátor, napr. Suzukiho reakcii, ktorá umožňuje tvojbu nových väzieb C-C medzi uhlíkmi s rôznou alebo rovnakou hybridizáciou. V kovovej podobe sa paládium využíva v heterogénnej katalýze hydrogenačných reakcií, ktoré vedú na vznik nových C-H väzieb a zánik násobných väzieb.
Optická os

Optická os je priamka spájajúca stredy krivosti lámavých plôch; guľových plôch pri šošovke, stred krivosti a vrchol pri zrkadle. Pri vycentrovanom ďalekohľade optická os objektívu i okulára musia ležať v jednej priamke, ktorou je optická os ďalekohľadu.
Optické sklo

Optické sklo je číre a homogénne sklo presne určeného zloženia a vlastností. Používa sa na výrobu astronomických objektívov. Chemicky je to kremičitan sodný, vápenný alebo draselný s ďalšími prísadami (bórom, olovom a inými). Výroba kvalitného optického skla je veľmi nákladná. Medzi základné typy patrí korunové sklo (sodno-vápenaté alebo draselno-vápenaté) a flintové sklo (sodno-olovnaté alebo draselno-olovnaté). Všeobecne majú korunové sklá menší index lomu ako flintové sklá. Pyrex je borokremičité sklo, odolné proti náhlym zmenám teploty.
Ohnisko

Ohnisko môže byť:
Lantán

Lantán "Lanthanum" je chemický prvok v periodickej tabuľke, ktorý má symbol La a protónové číslo 57.
Významné charakteristiky.
Lantán je striebro-biely kovový prvok patriaci do skupiny 3 periodickej tabuľky a je považovaný za lantanoid. Nachádza sa v niektorých vzácnych zeminových mineráloch, obvykle v kombinácii s prvkom cér a inými prvkami vzácnych zemín. 
Výstraha.
Lantán má nízky až stredný stupeň toxicity a treba s ním zaobchádzať opatrne.
Nitkový kríž

Nitkový kríž alebo vláknový kríž sú dve alebo niekoľko pavučinových, resp. kovových vlákien skrížených v obrazovej rovine objektívu. Namiesto vlákien sa môžu použiť jemné rysky vyryté do sklenej doštičky. V noci sa nitkový kríž slabo osvetľuje, aby bol viditeľný na pozadí oblohy.
Nočný oblúk

Nočný oblúk je časť oblúka zdanlivého denného pohybu nebeského telesa, ktoré leží pod horizontom.
Nónius (stupnica)

Nónius je pomocná posuvná stupnica na odčítanie desatín a menších zlomkov dielika základnej stupnice. Obyčajne sa používa pri meraní dĺžok a uhlov. Desatinový dĺžkový nónius je stupnica 9 mm dlhá, rozdelená na 10 rovnakých dielikov. Poloha začiatočnej nóniovej značky ukazuje na základnej stupnici počet celých milimetrov a dielik nóniusa, ktorý splýva s niektorým dielikom hlavnej stupnice, označuje počet desatín milimetra. Nónius sa používa aj pri delených kruhoch ďalekohľadu.
Delený kruh

Delený kruh je kruh, na ktorom sa dajú presne odčítať uhly; súčasť prístrojov na meranie uhlových súradníc pozorovaných objektov. Hodinový kruh je kolmý na hodinovú os a slúži na určovanie hodinových uhlov a rektascenzie. Na deklinačnom kruhu sa odčíta deklinácia. Na určenie výšky objektu sa používa vertikálny kruh. Pri niektorých prístrojoch možno pomocou mikroskopov na delených kruhoch odčítať polohu až na desatinu uhlovej sekundy (meridiánový kruh).
Denný oblúk

Denný oblúk je časť oblúka zdanlivého denného pohybu nebeského telesa, ktoré leží nad horizontom.
De Sitterov vesmír

De Sitterov vesmír je kozmologický model homogénneho a izotropného kvázistacionárneho vesmíru (kozmológia), v ktorom sa predpokladá kladná hodnota kozmologickej konštanty (λ &gt; 0) a prázdny, plochý, euklidovský priestor bez zakrivenia (k = 0). Priebeh expanzie v De Sitterovho vesmíru je exponenciálny, rýchlosť expanzie trvale vzrastá. Krivka závislosti faktora škály R od času nemá prirodzený začiatok a bude pokračovať neobmedzene podľa vzťahu R(t) = eHt, kde H je Hubblova konštanta. Metrika de Sitterovho vesmíru tvorí základ aj pre stacionárny model vesmíru podľa teórie steady state. Táto teória však predpokladá nepretržitý vznik hmoty z ničoho, kým de Sitterov vesmír je celkom bez hmoty. Tento model má už len historický význam, ale závažné je to, že naň prechádza limitne v čase t » ∞ každý model vesmíru, v ktorom sa predpokladá kladná hodnota kozmologickej konštanty λ, s neobmedzeným vzrastaním faktora škály R. Sformuloval ho W. de Sitter v roku 1917.
Cér

Cér () je chemický prvok v periodickej tabuľke, ktorý má symbol Ce a protónové číslo 58. Cér je striebristý kovový prvok patriaci medzi lantanoidy. Používa sa v niektorých zliatinách zo vzácnych zemín. 
Cér objavil Martin Heinrich Klaproth v roku 1803. 
Chemické vlastnosti.
Cér má dva obvyklé oxidačné stavy, 3+ a 4+. 
Cér je silné redukčné činidlo, redukčný potenciál redukcie Ce4+ na Ce3+ je 1,610 V. 
Zlúčeniny.
Najčastejšia zlúčenina céru je oxid ceričitý (CeO2), používaný ako „klenotnícka červeň“ a v stenách niektorých samočistiacich pecí.
Niektoré zlúčeniny céru možno použiť v Belousovej-Žabotinského reakcii, v ktorej vznikajú chemické oscilátory. Medzi používané zlúčeniny patria dusičnan amónno-ceričitý alebo síran ceričitý. Táto reakcia predstavuje príklad nerovnovážnej termodynamiky a možno ju použiť na modelovanie reakcií prebiehajúcich v biologických systémoch.
Výskyt.
V malých množstvách sa vyskytuje v uránových rudách. 
Toxicita.
Cér ako všetky kovy vzácnych zemín má nízku až strednú toxicitu. Cér je silné redukčné činidlo a spontánne sa vznieti na vzduchu pri teplote 65 až 80 °C. Dymy z cérových ohňov sú toxické. Na hasenie cériových ohňov sa nemá použiť voda, lebo cér s vodou reaguje a produkuje vodíkový plyn.
Diaľkový prieskum Zeme

Diaľkový prieskum Zeme je metóda geologicko-geografického prieskumu Zeme pomocou umelých družíc. Vyvinula sa z leteckého snímkovania. Multispektrálnymi snímkami povrchu Zeme z družíc (vo viditeľnej a infračervenej oblasti spektra) sa získavajú poznatky o geologických štruktúrach, ktoré nemožno vidieť z menších výšok, o ložiskách užitočných nerastov, prírodných bohatstvách Zeme, životnom prostredí a pod. Radarové metódy pri diaľkovom prieskume Zeme sa používajú najmä v kartografii.
Metódy diaľkového prieskumu Zeme sú jedným z najvýraznejších prejavov využitia umelých družíc pre národné hospodárstvo; boli zahrnuté napríklad do programov kozmických lodí Sojuz, družíc Kozmos, Landsat a pod.
Diazenitál

Diazenitál je prístroj na určovanie okamihu prechodu hviezd vertikálom (aj poludníkom). Využíva pravouhlý hranol ležiaci v rovine vertikálu a ortuťový horizont. V ďalekohľade sa pozorujú tri obrazy jednej hviezdy, ktoré sa pohybujú smerom k sebe. V okamihu prechodu hviezdy vertikálom obraz pohybujúci sa od východu rozdeľuje vzdialenosť ďalších dvoch obrazov na polovice. Diazenitál zostrojili F. Nušl a J. Frič v úsilí vylúčiť nepresnosti libiel, delení kruhu a nerovnosti osí.
Diferenciálna rotácia

Diferenciálna rotácia je rotácia, pri ktorej oblasti rozlične vzdialené od rotačnej osi alebo od rovníka majú rôznu uhlovú rýchlosť. Pozoruje sa napríklad vo vonkajších oblastiach Galaxie. 
Hviezdy, ktoré sú ďalej od stredu Galaxie, majú uhlovú rýchlosť menšiu a pri rotácii Galaxie zaostávajú za hviezdami bližšími k stredu Galaxie. Diferenciálna rotácia sa pozoruje aj na povrchu Slnka a veľkých planét: čím ďalej je určitá vrstva fotosféry od rovníka Slnka, tým má menšiu uhlovú rýchlosť rotácie. Podobný jav sa pozoruje aj v atmosférach Jupitera a Saturna.
Externé odkauźy.
[[Kategória:Astrofyzika]]
Difrakcia svetla

Difrakcia svetla alebo ohyb svetla je ohyb svetelných vĺn pri prechode malým otvorom alebo vedľa okraja prekážky. Difrakciou na ohybovej mriežke vzniká spektrum. Pri difrakcii na obrube (okraji) objektívu sa hviezda v ohnisku nezobrazí ako bod, ale ako ohybový krúžok. Aj niektoré halové javy zapríčiňuje difrakcia svetla na vodných kvapkách v mračnách.
Ohybový krúžok

Ohybový krúžok je krúžok, do ktorého sa zobrazí svietiaci bod vplyvom ohybu svetla (difrakcia) na okrajoch objektívu ďalekohľadu. Čím je priemer objektívu väčší, tým je priemer ohybového krúžku menší a rozlišovacia schopnosť ďalekohľadu väčšia.
Refrakčné spektrum

Refrakčné spektrum je obraz zdroja svetla deformovaný závislosťou refrakcie ako lomu svetla od vlnovej dĺžky. Keďže index lomu sa zvyšuje s klesajúcou vlnovou dĺžkou, obraz hviezdy v ďalekohľade blízko obzoru sa prejaví ako malé spektrum, smerom k zenitu modré, k horizontu červené. Keď zapadá Slnko za ostro ohraničený obzor, jeho posledný lúč je fialový, oko však je málo citlivé na túto časť spektra, v ktorej je aj silnejší rozptyl (modrá obloha - červené Slnko pri obzore), a preto sa tento jav prejaví ako zelený záblesk - zelený lúč.
Registračný mikrofotometer

Registračný mikrofotometer je mikrofotometer samo­činne zaznamenávajúci zmeny hustoty sčernenia na fotografickej platni. Meraná platňa je upevnená na stolíku, ktorý sa pomaly pohybuje pod úzkym zväzkom lúčov ako pri obyčajnej mikrofotometrii. Svetlo po prechode platňou dopadá na fotočlánok alebo termočlánok a vzbudzuje v ňom fotoelektrický prúd podľa hustoty platne. Zmena sa registruje na papieri.
Relatívnosť súčasnosti

Relatívnosť súčasnosti je závislosť súčasnosti priestorovo vzdialených udalostí od pohybového stavu inerciálnych sústav. Vyplýva zo špeciálnej teórie relativity, podľa ktorej dve udalosti prebiehajúce súčasne v jednej inerciál­nej sústave nemusia byť súčasné v inej inerciálnej sústave. Súčasnosť nie je absolútna.