burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Juraj II. Rákoci

Juraj II. Rákoci (; * 30. január 1621, Šarišský Potok† 7. jún 1660, Veľký Varadín, Rumunsko) bol sedmohradské knieža, šarišský župan a vodca protihabsburského stavovského povstania v rokoch 1656 až 1660, ktorého ťaženia a výpravy sa odohrali mimo územia terajšieho Slovenska. Pochádzal zo šľachtického rodu Rákociovcov.
Pôvod a rodina.
Narodil sa dňa 30. januára roku 1621 ako tretie dieťa Zuzany Lórantfiovej a neskoršieho sedmohradského kniežaťa Juraja I. Rákociho v meste Šarišský Potok. Bol najmladší z troch detí, pričom jeho starší súrodenci však umreli ešte v detskom veku, čím vyrastal ako najstarší syn v rodine. Vo veku devätnásť rokov získal funkciu váradskeho kapitána. Dňa 3. februára 1643 uzavrel sobáš so Žofiou Bátoriovou, pričom práve takýmto spôsobom sa dostali majetky rodu Bátori k Rákociovom. Z manželstva Juraja II. Rákociho a Žofie Bátoriovej vzišiel syn František, ktorý sa narodil v roku 1645.
Snaha zisku poľskej koruny.
Po vypuknutí poľsko-švédskej vojny požiadal švédsky kráľ Karol X. Gustáv samotného Rákociho o vojenskú pomoc, za ktorú by dostal do vlastníctva územie južného a stredného Poľsko. Juraj II. Rákoci však dosť podcenil silu Sedmohradska a to aj napriek nesúhlasu Porty. Jeho spojenci ho nechali na bojisku osamoteného samého a následne stiahli svoje jednotky. Aj napriek úspešnému návratu domov mali jeho intervencie a následné retorzie na konci 50-tych rokov koniec rozkvetu Sedmohradska. Pomstychtivý osmanský sultán Mehmed IV. spočiatku dosadil na trón Sedmohradska najprv Františka Redeja, neskoršie Ákoša Barčaja. Sedmohradské stavy však znovu zvolili Rákociho v januári roku 1658. Následne sa Rákocimu podarilo zvíťazil nad Barčajom, dôsledkom čoho sa rozhodol vyraziť do boja proti tureckým vojskám, ktoré nivočili v Sedmohradsku. Na začiatku mája 1660 však Rákociho vojská utŕžili porážku v bitke pri Szászfenes (Floreşti). Na následky zranenia, ktoré utŕžil v bitke, zomrel vo Veľkom Varadíne (Oradea) dňa 7. júna 1660.
Čiližská mokraď

Čiližská mokraď je geomorfologická časť Podunajskej roviny. Zaberá rovinatú oblasť v širšom okolí mesta Gabčíkovo.
Polohopis.
Nachádza sa na juhu centrálnej časti Podunajskej roviny, v južnej časti Žitného ostrova. Nie je súčasťou žiadneho podcelku a je tak obklopená iba vlastnou Podunajskou rovinou. Poloha územia na riečnom ostrove predurčuje, že územím pretekajú len menšie vodné toky, zväčša upravené na vodné kanály. Medzi najvýznamnejšie patrí kanál Vojka-Kračany, Šuľany-Jurová, Gabčíkovo-Ňárad a Čiližský potok, ktorými voda odteká do Dunaja. Časť územia tvoria mokrade.
Čiližská mokraď leží v Trnavskom kraji, v okrese Dunajská Streda a z množstva sídiel patria medzi najvýznamnejšie mesto Gabčíkovo, okrajovo aj Veľký Meder a obce Holice, Horný Bar, Kostolné Kračany, Vrakúň a Čiližská Radvaň.
Doprava.
Juhovýchodnou časťou územia prechádza cesta I/13 z Veľkého Medera do Győru, na ktorú sa pri Medveďove pripája južným okrajom vedúca cesta II/506 od Šamorína cez Gabčíkovo. Z tohto mesta na sever do Dunajskej Stredy vedie cesta II/507 a severozápadným okrajom aj cesta I/63 z Dunajskej Stredy do Bratislavy. Na ne nadväzujú miestne komunikácie, prepájajúce sídla v oblasti. 
Chránené územia.
V tejto časti Podunajskej roviny sa nachádza prírodná rezervácia Jurovský les a chránené areály Konopiská, Gabčíkovský park, Číčovský park a Čiližské močiare.
Turizmus.
Oblasť patrí medzi turisticky pokojnejšie a ponúka viaceré možnosti na rekreáciu. Atraktívne je okolie Veľkého Medera, kde je vybudovaný akvapark i lanový park a odkiaľ vedú i značené turistické chodníky. Cez Veľký Meder a Gabčíkovo vedie do Bratislavy pútnická Mariánska cesta. Okrajovými časťami prechádza niekoľko značených cyklotrás, ktoré umožňujú nenáročnú cykloturistiku.
Korzo (rozlišovacia stránka)

Korzo môže byť:
Oliver Glasner

Oliver Glasner (* 28. august 1974, Schärding, Rakúsko) je rakúsky profesionálny futbalový tréner a bývalý hráč, ktorý je v súčasnosti trénerom klubu Crystal Palace, ktorý pôsobí v Premier League.
Ako obranca strávil takmer celú svoju profesionálnu kariéru v rakúskom bundesligovom klube SV Ried, kde v rokoch 1998 a 2011 vyhral Rakúsky pohár. Po svojom odchode do dôchodku pracoval Glasner ako asistent trénera v Red Bull Salzburg a následne sa v roku 2014 vrátil do Riedu ako tréner klubu. Potom strávil štyri sezóny ako tréner bývalého klubu LASK, s ktorým získal postup do najvyššej rakúskej súťaže a vo svojej poslednej sezóne pomohol klubu skončiť na druhom mieste v ligovej tabuľke.
V roku 2019 bol vymenovaný za nového trénera bundesligového klubu VfL Wolfsburg, ktorý sa v oboch sezónach počas jeho pôsobenia v klube kvalifikoval do európskych súťaží. Následne bol vymenovaný za trénera Eintrachtu Frankfurt a vo svojej prvej sezóne s klubom vyhral titul v Európskej lige a vo svojej druhej a poslednej sezóne doviedol klub do vyraďovacej fázy Ligy majstrov a finále DFB-Pokal. V roku 2024 bol vymenovaný za trénera Crystal Palace.
Fabian Hürzeler

Fabian Hürzeler (* 26. február 1993, Houston, Texas, USA) je nemecký profesionálny futbalový tréner a bývalý hráč, ktorý v súčasností pôsobí ako tréner v klube Brighton &amp; Hove Albion, ktorý pôsobí v Premier League.
Hráčska kariéra.
Hürzeler vstúpil do mládežníckej akadémie Bayernu Mníchov vo veku jedenástich rokov a prešiel všetkými mládežníckymi tímami klubu. Nemecko reprezentoval aj na viacerých mládežníckych úrovniach a za svoju krajinu nazbieral 21 zápasov. Jeho kariéra profesionálneho futbalistu sa odohrávala najmä v nižších radoch nemeckého futbalu, hral za Bayern Mníchov II, 1899 Hoffenheim II a 1860 Mníchov II. Svoju profesionálnu hráčsku kariéru fakticky ukončil vo veku 23 rokov.
Trénerská kariéra.
Skorá kariéra.
V roku 2016 sa Hürzeler, ktorý už od mala radšej túžil po tom byť tréner, stal hrajúcim trénerom v klube FC Pipinsried. V roku 2018 prevzal aj úlohu asistenta trénera v nemeckej reprezentácií do 20 rokov a do 18 rokov.
FC St. Pauli.
V roku 2020 bol Hürzeler vymenovaný za nového asistenta trénera v klube FC St. Pauli. V klube pracoval po boku hlavného trénera Tima Schultza. 6. decembra 2022, po odvolaní Schultza, bol Hürzeler dočasne vymenovaný za nového hlavného trénera. Len o dva týždne neskôr, 23. decembra, dostal po pozitívnych výsledkoch na poste hlavného trénera ponuku trénovať klub trvalo, čím sa stal najmladším hlavným trénerom v 2. Bundeslige a to vo veku len 29 rokov. Počas jeho pôsobenia do apríla 2023 dosiahol desať víťazstiev v rade a vytiahol klub zo zóny zostupu. V apríli 2023 získal len ako 30-ročný trénerskú licenciu UEFA Pro. 12. mája 2024, St. Pauli postúpil do Bundesligy.
Brighton &amp; Hove Albion.
5. júna 2024 sa Hürzeler dohodol na prestupe do klubu Brighton &amp; Hove Albion a stal sa tak najmladším hlavným trénerom v histórii Premier League.
Osobný život.
Hürzeler sa narodil v Houstone v Texase švajčiarskemu otcovi a nemeckej matke, keď pracovali v Spojených štátoch. Jeho rodina sa presťahovala späť do Nemecka, keď mal dva roky, kde vyrastal v mníchovskej štvrti Bogenhausen. Má nemecké, švajčiarske a americké občianstvo.
Hôtel Thiroux de Lailly

Hôtel Thiroux de Lailly (tiež nazývaný hôtel de Montmorency) je mestský palác v Paríži v historickej štvrti Le Marais v 3. obvode na adrese 5, "Rue de Montmorency". Palác je od roku 1925 chránený ako historická pamiatka. Palác je vo vlastníctve štátu a sídli v ňom rôzne oddelenia verejných financií.
História.
Pôvodný palác nechala postaviť rodina de Montmorency a patril jej do roku 1632. V rokoch 16511658 tu žili Nicolas Fouquet a jeho druhá žena Marie-Madeleine de Castille. Býval tu aj spisovateľ Théophile de Viau (15901626).
Palác kúpil v roku 1727 Jean-Louis Thiroux de Lailly a poveril v rokoch 17391741 architekta Michela Tannevota (asi 16851762) jeho prestavbou.
Vnútorná drevená výzdoba, ktorú zhotovil rezbár Nicolas Pineau (16841754), bola prenesená do Waddesdon Manor v Anglicku, ktorý si nechali postaviť Rothschildovci. V záhrade sa nachádza klasicistická fontána. Od 17. marca 1925 je nádvorie budovy, jej fasáda a schodisko na zozname historických pamiatky.
V roku 1951 palác kúpil štát a zriadil v ňom École nationale des impôts, ktorá tu sídlila do roku 2001.
Russell Martin

Russell Kenneth Alexander Martin (* 4. január 1986, Brighton, Anglicko) je profesionálny futbalový tréner a bývalý hráč. Reprezentačný dres Škótska si na seba obliekol 29 krát.
Martin začal svoju hráčsku kariéru v mládežníckej akadémii Brighton &amp; Hove Albion. V roku 2004 sa etabloval vo Wycombe Wanderers a v roku 2008 sa presťahoval do Peterborough United. V roku 2010 prestúpil do Norwich City a odohral za klub 309 zápasov. Potom ešte krátko hral za Rangers, Walsall a Milton Keynes Dons. Počas svojej hráčskej kariéry získal Martin päť povýšení, vrátane dvoch povýšení do Premier League.
Hoci sa Martin narodil v Brightone, na reprezentačnej úrovni hral za Škótsko. V roku 2019 prešiel do manažmentu s Milton Keynes Dons a v roku 2021 sa stal hlavným trénerom Swansea City. O dva roky neskôr bol vymenovaný za trénera Southamptonu.
Zdvihnutý prostredník

V západnej kultúre znamená zdvihnutý prostredník vulgárne urážlivé gesto. Vykonáva sa tak, že sa ukáže vztýčený prostredník, zatiaľ čo ostatné prsty sú zovreté v päsť orientované dlaňou smerom k sebe. Prostredník má symbolizovať pohlavný úd a skrčené prsty po oboch stranách semenníky. Používa sa aj obrátená verzia, to znamená, že dotknutému človeku sa ukáže ruka obrátená dlaňou k sebe a všetky prsty okrem prostredníka a prstenníka sú natiahnuté. Také gesto sa potom „číta medzi riadkami“.
Gesto je obvykle známe pod označením "„je*em ťa“", "„na*er si“" alebo anglické "„f*ck you“", v hovorovej slovenčine tzv. "fakáč". Na Strednom východe je to rúhačský symbol. Na Slovensku sú takéto hanlivé a neslušné gestá v zmysle Zákona č. 8/2009 Z. z. o cestnej premávke zakázané voči každému účastníkovi cestnej premávky, nielen voči verejným činiteľom. Za porušenie tohto ustanovenia možno dostať pokutu. V blokovom konaní je to do 50 eur, v správnom konaní do 100 eur. O tomto geste sa zachovali správy už z antického Grécka a Ríma, kde bolo ako urážlivé použité v niekoľkých komédiách, rovnako tak ho použil aj filozof Diogenes voči rečníkovi Demostenovi. Údajne ho používali aj členovia germánskych kmeňov voči rímskym vojakom. Latinské označenie pre neho znelo "digitus impudicus" (neslušný prst). Do USA sa gesto pravdepodobne dostalo s talianskymi imigrantmi.
Podobné gestá.
Francúzi používajú gesto s identickým významom, ale zalomením celej ruky chrbtom ruky von, pričom druhá ruka zovrie miesto nad lakťovou jamkou. Napríklad v Katalánsku tomuto gestu hovoria "Butifarra de Payés," teda „sedliakova klobása“.
V krajinách bývalého britského impéria (predovšetkým Spojenom kráľovstve, Írsku, Austrálii a Novom Zélande) sa používa skôr tzv. V-sign (V-znak). Gesto je podobné ako zdvihnutý prostredník, ale spoločne s ním je zdvihnutý aj ukazovák, čím sa vytvorí znak „V“. Koluje legenda, že gesto vzniklo v čase storočnej vojny, keď Francúzski vojaci odrezávali anglickým lukostrelcom prostredníky, aby nemohli používať luky. Keď potom Angličania vyhrali bitku pri Azincourte, mali ukazovať ich lukostrelci Francúzom, že ich prsty sú nedotknuté.
Známe prípady použitia.
Politika.
23. júla 2012 použil Béla Bugár vzpriamený prostredník, aby vyjadril svoj názor na Alojza Hlinu. Hlinovi z OĽaNO sa nepáčilo, že do Dozornej rady Fondu národného majetku bol nominovaný Daniel Végh, ktorý je spomínaný v spise Gorila. Bugár chcel svoje vulgárne gesto poprieť, no kamery v parlamente ho zachytili.
Kultúra.
Karel Gott ukázal prostredník dokonca v televízii. Venoval ho tým, ktorí mu nepriali českú medailu Za zásluhy.
Šport.
Futbalista Sparty Praha "Tomáš Řepka" zaplatil 80 000 Kč pokutu za použitie tohto gesta v zápase Teplice-Sparta.
Okoličnianska mokraď

Okoličnianska mokraď je geomorfologická časť Podunajskej roviny. Zaberá rovinatú oblasť medzi mestami Veľký Meder, Kolárovo a Komárno.
Polohopis.
Nachádza sa na juhu východnej polovice Podunajskej roviny a zaberá východ Žitného ostrova. Nie je súčasťou žiadneho podcelku a je tak obklopená iba vlastnou Podunajskou rovinou. Touto časťou riečneho ostrova pretekajú len menšie vodné toky, zväčša upravené na vodné kanály. Najvýznamnejšie sú Komárňanský kanál a kanály Asód-Čergov a Kolárovo-Kameničná, ktorými voda odteká do Váhu. Časť územia tvoria mokrade.
Okoličnianska mokraď leží v Trnavskom kraji a Nitrianskom kraji, na území okresov Dunajská Streda a Komárno. Na okrajoch ležia mestá Komárno a Kolárovo, z obcí Okoč, Sokolce, Čalovec a Kameničná.
Doprava.
Západným okrajom prechádza cesta II/561 z Galanty do Veľkého Medera, východnou časťou cesta II/573 z Kolárova do Komárna a južným okrajom aj cesta I/63 z Dunajskej Stredy do Komárna. Na tieto cesty nadväzujú miestne komunikácie, prepájajúce sídla v oblasti. Južnou časťou prechádza železničná trať Bratislava – Komárno a východnou trať do Kolárova. 
Chránené územia.
V tejto časti Podunajskej roviny sa nachádza prírodná rezervácia Lohotský močiar a chránený areál Dropie.
Turizmus.
Poľnohospodárska krajina tejto časti roviny patrí medzi turisticky pokojnejšie oblasti. Značené cyklotrasy vedú okrajovými časťami, značené turistické trasy tu nie sú. Z Kolárova do Veľkého Medera vedie pútnická Mariánska cesta.
Silent Kill

Silent Kill je šiesty sólový album rapera P T K. Album bol vydaný na platforme Spotify 1. októbra 2023. Album vyšiel po vyše 4 mesiacoch od predchádzajúceho spoločného albumu so Slugerrom – "Trap Menu" (2023). Obsahuje 14 skladieb a objavujú sa tam hostia ako Viktor Sheen, Yzomandias, Calin, Separ, Nik Tendo a spomínaný Slugerr.
O albume.
Ako prvý singel z albumu bol na platforme YouTube predstavený „Silent Kill“ spoločne s videoklipom dňa 1. septembra 2023. Následne bol zverejnený ďalší singel „V sobě neseš světlo“, nasledovala skladba „Vzhůru celou noc“ spoločne s Viktorom Sheenom a „Kdo sou“ s členom Milion Plus Yzomandiasom. Ešte pred vydaním samotného albumu na svojom Instagrame zverejnil svoju tour ktorú nazval "Silent Kill Tour 2023".
Peorth

Peorth je slovenská kapela hrajúca melodický death metal. Bola založená v roku 2002 v meste Vráble. Jej zakladajúcim a jediným súčasným členom je gitarista Mário Minár.
Zuzana Lórantfiová

Zuzana Lórantfiová (, * približne roku 1600, Ónod, Kráľovské Uhorsko – † 18. apríl 1660, Šarišský Potok, Kráľovské Uhorsko) bola sedmohradská kňažná a manželka Juraja I. Rákociho ako sedmohradského kniežaťa v rokoch 1630 až 1648.
Pôvod a rodina.
Narodila sa približne v roku 1600 v maďarskom Ónode. Vo veku šestnásť rokov sa vydala za Juraja I. Rákociho ako neskoršieho kniežaťa Sedmohradska v rokoch 1630 až 1648. Ten bol známy aj vďaka tomu, že išlo o pravé renesančné knieža, ktoré bolo pomerne často zapletené do ozbrojených potýčok Tridsaťročnej vojny. Od roku 1619 boli často odlúčení od seba kvôli prebiehajúcim vojnám a panovníckym povinnostiam. Po ich spoločnom sobáši sa tak mesto Šarišský Potok dostalo do vlastníctva rodiny Rákociovcov. Zuzana porodila dovedna štyri deti, z ktorých sa len dvaja, Juraj a Žigmund dožili dospelého veku. Smrťou jej manžela Juraja I. Rákociho v roku 1648 sa skončilo ich viac než tridsaťročné šťastné manželstvo.
Uvážlivá hospodárka.
Zuzana sa so skutočne veľkým zanietením sa venovala bylinárstvu v záhrade, v ktorej okrem okrasných kvetov a liečivých byliniek sa vysádzali aj ovocné stromy. Veľkou mierou sa zaslúžila o správu majetku po smrti svojho manžela. Zuzana Lorántfiová bola známa aj vďaka tomu, že písala dokonca knihy. Vážila si vzdelanie, usilovala sa nielen o zveľadenie Reformovaného kolégia v Sárospataku ale podporovala aj iné reformované školy. Zuzana Lorántfiová bola taktiež známou aj tým, že sa podieľala na rekonštrukcii budovy kúrie, ktorú zdedila od rodiny Ňáriovcov, pričom tá v súčasnosti slúži základnej umeleckej škole. Práce na obnove budovy dokončila zrejme v roku 1654, dôkazom čoho je spojený erb rodín Rákociovcov a rodiny Lórantfi, ako aj jeho latinský nápis nad vchodom.
Pozvanie „Učiteľa národov“.
V čase vlády kniežaťa Juraja I. Rákociho sa jednak hospodársky ale aj kultúrne povznieslo rákociovské panstvo v Sárospataku, kde v tom čase pôsobil Ján Amos Komenský známy pod prezývkou ako „učiteľ národov“ a to na pozvanie samotnej kňažnej Lórantfiovej. Komenský tu napísal množstvo významných diel, pričom tým najznámejším bola epochálna učebnica s názvom Orbis Pictus (Svet v obrazoch).
Posledné roky života a skon.
Zuzana Lorántfiová zomrela dňa 18. apríla 1660 vo veku šesťdesiat rokov v meste Sárospatak. Stalo sa tak približne dva mesiace pred skonom jej syna, neskoršieho kniežaťa Juraja II. Rákociho, ktorý umrel dňa 7. júna 1660 vo Veľkom Varadíne po zraneniach, ktoré utŕžil v boji pri Szászfénesi (Flores, Rumunsko) proti vojskám protureckého vazala Ákoša Bárčaja.
Salibská mokraď

Salibská mokraď je geomorfologická časť Podunajskej roviny. Zaberá rovinatú oblasť medzi mestami Galanta a Kolárovo.
Polohopis.
Nachádza sa na východe strednej časti Podunajskej roviny a zaberá pás územia na západ od rieky Váh, severne od Žitného ostrova. Nie je súčasťou žiadneho podcelku a obklopuje ju iba samotná Podunajská rovina. Touto časťou rovinatej krajiny pretekajú potoky Derňa a Šárd, smerujúce do Starej Čiernej vody a Malého Dunaja. V oblasti je hustá sieť vodných kanálov, z nich najvýznamnejšie sú Kráľovský a Kolárovský kanál. Časť územia tvoria mokrade.
Salibská mokraď leží v Trnavskom a Nitrianskom kraji, na území okresov Galanta, Šaľa a Komárno. Z množstva obcí ležia najmä na okrajoch obce Neded, Vlčany, Tešedíkovo, Horné Saliby, Diakovce, Kajal a Dedina Mládeže.
Doprava.
Severozápadným okrajom prechádza cesta II/561 z Galanty do Veľkého Medera a východnou časťou cesta II/573 z Kolárova do Šale. Tunajšie obce na hlavné cesty pripája sieť ciest III. triedy. Severnou časťou prechádza medzinárodne významná železničná trať Bratislava – Štúrovo a východným okrajom vedie aj lokálna trať do Nededu. 
Chránené územia.
V tejto časti Podunajskej roviny sa nachádzajú prírodné pamiatky Vlčianske mŕtve rameno, Čierne jazierko a Bystré jazierko.
Turizmus.
Rovinatá krajina je intenzívne využívaná na poľnohospodárstvo. Nie sú tu žiadne značené turistické trasy, juhovýchodným okrajom vedie Vážska cyklomagistrála. V strednej časti je atraktívny rekreačný areál s termálnymi bazénmi medzi Hornými Salibami a Diakovcami.
Pietro Bonfante

Pietro Bonfante (* 26. jún 1864, Poggio Mirteto, Rieti† 21. november 1932, Rím) bol taliansky právny romanista a právny filozof, celkovo "„jeden z najvýznamnejších a najkomplexnejších právnikov svojej doby“". 
Vyučoval na viacerých talianskych univerzitách a do taliančiny preložil viacero významných diel nemeckej právnej romanistiky. Jeho diela boli naopak prekladané do iných európskych jazykov. Česko-slovenskému prostrediu je známy najmä vďaka prekladu jeho diela "Istituzioni di diritto romano" do češtiny (, 1932) od Jana Vážneho.
Životopis.
Narodil sa v roku 1864 v Poggio Mirteto. Po skončení strednej školy sa zapísal na Právnickú fakultu Rímskej univerzity. Medzi jeho učiteľov patrili Vittorio Scialoja, Francesco Filomusi Guelfi či Francesco Schupfer. Významný vplyv na Bonfanteho mal najmä Vittorio Scialoja, pod ktorého vedením napísal svoju prvú prácu k mancipačným a nemancipačným veciam ("res mancipi" a "res nec mancipi"). Následne pôsobil ako profesor rímskeho práva v Camerine (1888) a na ďalších talianskych univerzitách v Macerate, Messine, Parme, Turíne a Pavii, až nakoniec skončil na univerzite v Ríme (1916), kde pôsobil až do svojej smrti. Vyučoval tiež dejiny obchodu na Università commerciale Luigi Bocconi v Miláne.
V roku 1916 získal Kráľovskú cenu Lincei za právne vedy. Od 15. augusta 1924 bol členom Accademia dei Lincei a mnohých ďalších akadémií. 18. marca 1929 bol vymenovaný za člena Accademia d’Italia, kde neskôr získal post podpredsedu pre oblasť morálnych a historických vied. Doctor honoris causa Parížskej univerzity a univerzít vo Varšave a Vilniuse. Bol tiež predsedom Talianskej spoločnosti pre rozvoj vedy (192324).
Hoci bol národovec, "„nikdy nemal a ani sa neusiloval o inú významnú úlohu vo verejnom živote ako úlohu vzdelanca“". Zomrel v roku 1932 v Ríme.
Leopold Heyrovský

Leopold Heyrovský môže byť:
Kamforsultám

Kamforsultám, tiež známy ako bornanesultám, je kryštalická pevná látka, ktorá sa primárne používa ako chirálna pomocná látka pri syntéze iných chemikálií so špecifickou požadovanou stereoselektivitou. Kamforsultám je komerčne dostupný v oboch enantioméroch svojich "exo" foriem: ("1R")-(+)-2,10-kamforsultám a ("1S")-(-)-2,10-kamforsultám.
Syntéza.
Kamforsultám sa syntetizuje redukciou kamforsulfonylimínu. Táto reakcia sa pôvodne uskutočňovala ako katalytická hydrogenácia s použitím Raneyovho nikla, ale moderná príprava namiesto toho používa na redukciu tetrahydridohlinitanu litného. Tieto redukčné metódy sú stereoselektívne: hoci sú teoreticky možné "endo" aj "exo" diastereomérne formy, v skutočnosti sa vytvára iba "exo" izomér v dôsledku stérických účinkov jednej z metylových skupín. Kamforsultám sa často označuje ako "Oppolzerov sultam" v odkaze na Wolfganga Oppolzera a kolegov, ktorí vyvinuli prístup k tejto zlúčenine na báze tetrahydridohlinitanu litného a propagovali jej použitie v asymetrickej syntéze.
Použitie.
Vďaka svojím schopnostiam vytvárať deriváty prostredníctvom svojho atómu dusíka a rigidnej štruktúry chirality sa kamforsultám často používa v reakciách ako chirálna pomocná látka, aby sa umožnilo, že reakcia prebieha s veľmi špecifickou stereoselektivitou. Počas syntézy manzacidinu B sa používa kamforsultám, aby sa získal požadovaný stereoselektívny produkt. Počas Michaelovej reakcie Claisenovho prešmyku alebo cykloadičnej reakcie je kamforsultám schopný poskytnúť veľkú mieru stereoselektivity. To umožňuje väčšiu kontrolu nad reakciami a vytváranie veľmi špecifických požadovaných produktov. Stereoselektivitu možno ďalej zvýšiť, ak sú substráty vybavené dvoma chirálnymi pomocnými zariadeniami, ktoré pôsobia kooperatívnym spôsobom.
Kamforsultám sa tiež používa pri určovaní absolútnej stereochémie zlúčeniny. Z tohto dôvodu sa niekedy označuje ako "chirálna sonda".
Trap Menu

Trap Menu je spoločný album raperov P T K a Slugerr, ktorý bol vydaný 31. mája 2023 na platforme Spotify. Samotný album vyšiel po necelých 4 mesiacoch po vydaní piateho sólového albumu s názvom "Golden Hill". Obsahuje 10 skladieb a samotný tracklist bol zverejnený na platforme Instagram dňa 24. mája 2023.
O albume.
Spoločne s tracklistom bol oznámený predaj CD, merchu a k tomu boli oznámené dva videoklipy na platformu YouTube. Prvý bol vydaný 29. mája 2023 na skladbu „Foreign“, ktorá ma k dnešnému dňu cez 660 tisíc zhliadnutí. Druhý videoklip bol k skladbe „Nikdy broke“ ktorá bola vydaná 30. mája 2023.
Zoznam zoológov podľa skratiek

Zoznam zoológov podľa ich skratiek v binomickej nomenklatúre uvádzanými binomickým názvom.
Tento zoznam obsahuje štandardné skratky mien zoológov, ktoré sa vyskytujú v autoritatívnych údajoch u vedeckých mien zoologických taxónov. Zoznam je radený podľa skratiek priezvisk, na skratku mena nie je braný ohľad. V zátvorkách za plným menom autora je uvedený letopočet narodenia a úmrtia; pokiaľ je v zátvorke uvedená skratka "fl.", ide len o letopočet roku, v ktorom tento autor publikoval popis taxónu.
Propylpropionát

Propylpropionát (tiež známy ako propylpropanoát a "n-"propylpropionát) je organická zlúčenina s molekulovým vzorcom . Je to ester propanolu a kyseliny propiónovej. Ako väčšina esterov, propylpropionát je bezfarebná kvapalina s ovocnou vôňou. Vôňa propylpropionátu je opísaná ako chemicky zafarbený ananás alebo hruška. Používa sa v parfumérii a ako rozpúšťadlo. Index lomu 20 °C je 1,393.
Pretože propylpropionát má slabú vôňu, je mierne prchavé esterové rozpúšťadlo, ktoré nie je nebezpečnou látkou znečisťujúcou ovzdušie (HAP), s dobrou rozpúšťacou aktivitou a všestrannosťou, sa považuje za bezpečnejšiu náhradu toluénu.
Miroslav Boháček

Prof. JUDr. Miroslav Boháček (* 10. september 1899, Praha† 12. január 1982, Praha) bol český právnik, právny romanista a kodikológ, profesor rímskeho práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského a Právnickej fakulte Karlovej univerzity, neskorší pracovník komisie Československej akadémie vied pre súpis a štúdium rukopisov. Pomáhal budovať Právnickú fakultu Univerzity Komenského.
Člen Učenej spoločnosti Šafárikovej, Českej akadémie vied a umení a Socio agregate degli Institute di studii legislativi v Ríme.
Životopis.
Narodil sa v roku 1899. Jeho otec, Josef Boháček, bol záhradníkom v zemskom ústave pre duševne chorých. Mal troch bratov a sestru. Študoval na gymnáziu na Žitnej ulici a na klasickom gymnáziu na Resslovej ulici v Prahe, po štúdiách sa zapísal na českú právnickú fakultu. Už počas štúdia sa veľmi zaujímal o rímske právo, navštevoval nielen prednášky profesorov Leopolda Heyrovského a Josefa Vančuru, ale aj papyrologický seminár profesora Mariana San Nicola na nemeckej právnickej fakulte a vďaka štipendiu mohol stráviť jeden semester na univerzite v talianskom Palerme, kde prednášal profesor Salvatore Riccobono. Zároveň pracoval ako asistent vo fakultnej knižnici, kde zostal aj po ukončení štúdia a získaní doktorátu práv v roku 1923. O tri roky neskôr sa habilitoval a začal prednášať rímske právo. Publikoval štúdie ako "Římské právní prvky v právní knize brněnského písaře Jana" (1924) či "Ademptio legati" (1925).
V roku 1927 sa stal mimoriadnym profesorom rímskeho práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského, kde prednášal aj medzinárodné právo súkromné. Tu začal vydávať sériu učebníc s názvom "Nástin přednášek o právu římském" a vyučoval napríklad Štefana Lubyho a Karola Rebra. V roku 1933 sa vrátil do Prahy, kde pôsobil na Karlovej univerzite, ale jeho vymenovaniu za riadneho profesora rímskeho práva zabránila spoločenská kríza a druhá svetová vojna, takže riadnym profesorom sa stal až v roku 1945. Jeho monografia "Actio negatoria" (1938) pochádza z predvojnového obdobia, ale ako vedec pôsobil aj počas okupácie. Povojnové obdobie však štúdiu rímskeho práva neprialo a v roku 1949 musel fakultu opustiť.
V roku 1952 získal miesto v Historickom ústave a po dvoch rokoch nastúpil do Komisie pre súpis a štúdium rukopisov Československej akadémie vied, kde pôsobil až do odchodu do dôchodku. Spolupracoval tam okrem iných s právnym historikom a bývalým dekanom brnianskej právnickej fakulty Františkom Čadom. Spoločne zostavovali súpisy rukopisov rôznych hradných a iných štátnych knižníc, ale významný súpis olomouckej univerzitnej knižnice bol vydaný až dlho po ich smrti. Boháček tiež redigoval zborník "Štúdie o rukopisoch". Zomrel v roku 1982.
Dielo.
Výber monografií a štúdií v periodikách:
Veľká Brdárova grapa

Veľká Brdárova grapa () je vrch v Tatrách na Slovensku. Leží nad Podbanským, približne severovýchodne od Liptovského Hrádku. Celá táto časť Tatier je prísna rezervácia, kde je vstup turistov zakázaný.
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej časti Tatier, v geomorfologickom podcelku Západné Tatry a ich časti Liptovské kopy. Leží v katastrálnom území mesta Vysoké Tatry v okrese Poprad v Prešovskom kraji. Najbližším sídlom je juhozápadne situované Podbanské, južne sa nachádza Východná a Važec, juhovýchodne Štrbské Pleso, Tatranská Štrba a Štrba a severne poľské mesto Zakopané. Vrch sa nachádza v Tatranskom národnom parku a zároveň v národnej prírodnej rezervácii Tichá dolina.
Opis.
Veľká Brdárova grapa leží v západnej časti Liptovských kôp, v hrebeni Grapy, vybiehajúcom západným smerom z masívu Veľkej kopy () v hrebeni Kôp. Severné svahy klesajú do Španej doliny, ktorou voda odteká potokom Špania voda do Tichého potoka. Západne sa otvára mohutná Tichá dolina a juhovýchodne dolina Kôprovica, ktorou preteká rovnomenný potok. Severným smerom sa nachádza Poľská Tomanová (), Liptovská Tomanová (), Temniak (), Kresanica (), Malolučniak (), Kondratova kopa (), Suchá kopa (), Goričková () a Kasprov vrch (), východným leží Magura (), Svinica (), sedlom oddelená Veľká kopa () a Predný Holý vrch (), južným Kriváň (), Krížna (), Malé Krížne () a Štíty () a západným je sedlom oddelená Brdárová zvonica (), Holý vrch (), Veľká Kamenistá () a Smrečiny (). 
Výhľady.
Turisticky neprístupný vrchol je porastený nesúvislou kosodrevinou, preto poskytuje obmedzený rozhľad. Vzhľadom na polohu a nadmorskú výšku sú z neho viditeľné najmä blízke doliny a okolité vrchy Západných Tatier, vrcholy západnej časti Vysokých Tatier a časť Nízkych Tatier.
Prístup.
Vrch sa nachádza na území národnej prírodnej rezervácie s najvyšším stupňom ochrany a Tatranského národného parku, preto vstup do tejto časti Tatier je zakázaný.
Martovská mokraď

Martovská mokraď je geomorfologická časť Podunajskej roviny. Zaberá rovinatú oblasť, približne v páse medzi mestami Šaľa a Komárno.
Polohopis.
Nachádza sa na východe Podunajskej roviny a zaberá pás územia na východ od rieky Váh, približne od Šale po Patince na brehu Dunaja. Nie je súčasťou žiadneho podcelku a obklopuje ju z veľkej časti samotná Podunajská rovina, ktorá pokračuje južným a juhozápadným smerom, východný okraj lemuje jej časť Novozámocké pláňavy. Na juhovýchode susedí Podunajská pahorkatina s podcelkom Hronská pahorkatina a časťou Hurbanovské terasy. Táto časť Podunajskej roviny patrí do povodia Váhu, v južnej časti Dunaja a z významných vodných tokov tu preteká Dlhý kanál, Nitra, Stará Nitra, Lándorský a Patinský kanál. V oblasti je hustá sieť vodných kanálov a časť územia tvoria mokrade.
Martovská mokraď leží v Nitrianskom kraji a zasahuje na územie okresov Šaľa, Nové Zámky a Komárno. Z množstva sídiel sa tu nachádza mesto Nesvady a obce Trnovec nad Váhom, Selice, Palárikovo, Martovce, Marcelová a Patince.
Doprava.
Severným okrajom prechádza cesta I/75 zo Šale do Nových Zámkov a strednou časťou vedie rovnako do Nových Zámkov cesta II/563 z Kolárova. Juhom je vedená cesta I/64 z Nitry do Komárna a I/63 z Komárna do Štúrova. Cez Šaľu do Nových Zámkov vedie aj medzinárodne významná železničná trať Bratislava – Štúrovo a južnou časťou aj trať do Komárna. 
Chránené územia.
V tejto časti Podunajskej roviny sa nachádzajú prírodné rezervácie Martovská mokraď, Komočín, Pohrebište a Alúvium Žitavy, prírodné pamiatky Trnovské rameno, Bábske jazierko a Jahodnianske jazierka a chránené areály Palárikovský park a Moľvy.
Turizmus.
Rovinatá krajina, intenzívne využívaná na poľnohospodárstvo, patrí medzi turisticky pokojnejšie oblasti. Nie sú tu žiadne značené turistické trasy. Strednou časťou prechádza Ponitrianska cyklomagistrála, západne (už mimo Martovskej mokrade) popri Váhu vedie Vážska cyklomagistrála a južným okrajom medzinárodná cyklistická magistrála EuroVelo 6. Rieku Nitru tu kopíruje aj pútnická Mariánska cesta z Nových Zámkov do Kolárova. Na južnom okraji je pri Patinciach atraktívny rekreačný areál s termálnymi bazénmi.
Rastislav Iliev

Rastislav Iliev je slovenský moderátor spravodajstva a publicistiky. Od roku 2015 pracuje v prvej slovenskej spravodajskej televízii TA3, kde moderoval hlavnú politickú reláciu "V politike".
Životopis.
Rastislav Iliev pracuje v médiách od roku 2008. Začínal ako redaktor spravodajstva v Slovenskom rozhlase, kde sa zameriaval najmä na komunálnu politiku v Bratislavskom kraji. Postupne sa k jeho povinnostiam pridalo aj moderovanie žurnálu na Rádiu Regina a Rádiu Slovensko. Od roku 2008 zároveň pôsobil v regionálnej TV Bratislava.
V roku 2013 bol nominovaný Nadáciou otvorenej spoločnosti v 10. ročníku súťaže Novinárska cena v kategórii: Najlepší regionálne odvysielaný príspevok v elektronických médiách. V roku 2015 prestúpil do TA3, kde sa stal moderátorom spravodajstva a publicistiky. Moderoval relácie ako "Hlavné správy, Komunálne voľby 2018, Pozrime sa na to, Investujeme, Prezidentské voľby 2019, Komunálne voľby 2022" a "Téma dňa".
V piatok 6. marca 2020, keď na Slovensku potvrdili prvý prípad ochorenia COVID-19, moderoval publicistickú reláciu "Pozrime sa na to" s prof. Vladimírom Krčmérym. V tom istom roku dostal príležitosť moderovať hlavnú politickú reláciu televízie "V politike". Jeho prvými hosťami boli Richard Sulík a Richard Raši a v druhej časti štvorica poslancov parlamentu.
V novembri 2023 oznámil svoj odchod z relácie "V politike", ktorý neskôr potvrdila aj samotná televízia TA3. Na moderátorskom poste sa striedal spolu s moderátorom Richardom Dírerom.
Osobný život.
Po streľbe na Zámockej ulici v Bratislave, ktorá sa odohrala 12. októbra 2022, sa Iliev v úvode relácie "V politike" verejne prihlásil k LGBTI+ komunite. Vyzval tiež ďalšie známe osobnosti, politikov, hercov a športovcov, aby urobili to isté a podporili LGBTI+ komunitu. Na jeho výzvu zareagoval hovorca prezidentky Zuzany Čaputovej Martin Strižinec.
Tropicos

Tropicos je online botanická databáza obsahujúca taxonomické informácie o rastlinách najmä z neotropickej sféry (Stredná a Južná Amerika). Spravuje ho botanická záhrada v Missouri a bola založená pred viac ako 25 rokmi. Databáza obsahuje obrázky a taxonomické a bibliografické údaje o viac ako 4,2 miliónoch herbárových exemplároch. Okrem toho obsahuje údaje o viac ako 49 000 vedeckých publikáciách. Databázu je možné vyhľadávať v angličtine, francúzštine a španielčine. Najstaršie záznamy v databáze siahajú do roku 1703.
Erazmus Teuffel

Erazmus Teuffel (* ? – † 1552 Istanbul) bol rakúsky veliteľ pevnosti v Rábe (Győr) a zároveň hlavným veliteľom protitureckých síl počas bitky pri Plášťovciach, ku ktorej došlo dňa 9. augusta roku 1552, pričom jej výsledok sa napokon skončil ako neúspešný pre stranu kresťanských zbraní.
Pôvod.
Pramene o jeho osobe nie sú doteraz známe. Vie sa však, že Erazmus von Teuffel mal korene v niektorej z nemeckých krajín. Bol súčasťou skupiny žoldnierskych veliteľov, ktorí sa práve v tom čase zúčastňovali bojov proti Osmanskej ríši. Prejavovali sa uňho skutočne bohaté bojové skúsenosti, pričom práve boje s osmanskými Turkami mu neboli vôbec cudzie. Už skutočný fakt, že bol vymenovaný za veliteľa takej dôležitej pevnosti, ktorou bol Ráb, dáva jasne najavo, že musela získať bohaté skúsenosti.
Obrana Poiplia.
Dňa 10. augusta roku 1552 došlo k ozbrojenému stretu medzi cisárskymi žoldniermi v počte 10-tisíc mužov a armádami osmanských Turkov pod velením budínskeho pašu Aliho a jeho spojenca bega Arslana pri Plášťovciach v Tekovskej stolici. Bitka sa skončila úplnou porážkou žoldnierov.
Porážka na bojovom poli a skon.
V čase chaotického ústupu uhorských vojsk pri Plášťovciach sa Teuffel a Pallavicini snažili z posledných síl zastaviť skazu vlastných armád, ale bez úspechu. Zlyhala taktiež snaha o odpútanie sa a ústup. Prevaha armád osmanských Turkov sa črtala čoraz zreteľnejšie. Najdlhšie sa však dokázali brániť o čosi skúsenejší talianski žoldnieri, pričom aj oni neskôr podľahli presile. Palavicini ako ich veliteľ skončil v zajatí, následne ho však prepustili za vysoké výkupné. Erazma Teuffela však čakal oveľa horší osud. Paša ho dal zajať a následne cez Budín odviezť do Konštantínopolu. Tu sa však cisársky veliteľ dopustil osudnej chyby, keďže napokon pred osmanským sultánom Sulejmanom I. zatajil svoje meno, vojenskú hodnosť a taktiež to, že bol hlavným veliteľom cisárskych vojsk v bitke pri Plášťovciach. Nahnevaný sultán ho podľa súdobých dôkazov dal ako živého zabaliť do koženého mecha a hodiť do vôd Bosporu. Podľa niektorých historikov však existuje názor, ktorého pointa jasne naznačuje, že tak ako to bolo pri osmanských Turkov zvykom, bol samotný veliteľ zaškrtený.
Novozámocké pláňavy

Novozámocké pláňavy je názov geomorfologickej časti Podunajskej roviny. Zaberá rovinatú oblasť, približne medzi Šoporňou na severe a Chotínom na juhu.
Polohopis.
Nachádza sa na východnom okraji Podunajskej roviny a zaberá pás územia na východ od rieky Váh a na dolnom toku rieky Nitra. Nepatrí do žiadneho podcelku a obklopuje ju na západe samotná Podunajská rovina a jej časť Martovská mokraď. Východne a severovýchodne susedí Podunajská pahorkatina; východným smerom s podcelkom Hronská pahorkatina a jej časťou Hurbanovské terasy a Nitrianska niva s časťou Dolnonitrianska niva a na severovýchode nadväzuje Nitrianska pahorkatina a jej časť Nitrianska tabuľa. Rozsiahlou oblasťou Podunajskej roviny preteká rieka Nitra, Stará Nitra, Stará Žitava, Dlhý kanál, Zájarčie a Tvrdošovský potok, no tiež viacero vodných kanálov.
Novozámocké pláňavy ležia v Nitrianskom a malou časťou na severe aj v Trnavskom kraji a zasahujú na územie okresov Galanta, Šaľa, Nové Zámky a Komárno. V centrálnej časti ležia Nové Zámky a Nesvady, na severozápadnom okraji Šaľa, z obcí tiež Palárikovo, Imeľ či Tvrdošovce.
Doprava.
Južnou polovicou prechádza cesta I/64 z Komárna cez Nové Zámky do Nitry, na ktorú sa pri Chotíne pripája cesta II/589 z Pribety. Cez Nové Zámky prechádza tiež cesta I/75 zo Šale do Dvorov nad Žitavou a cesta II/563 z Kolárova. Severom opäť vedie I/75 a cesty II/562 do Nitry a II/573 na Sereď. Cez Šaľu cez Nové Zámky do Štúrova vedie medzinárodne významná železničná trať Bratislava – Štúrovo, na ktorú sa v Nových Zámkoch pripája aj trať z Prievidze a z Komárna. 
Chránené územia.
V tejto časti Podunajskej roviny sa nachádzajú prírodné rezervácie Révajovská pustatina, Líščie diery a Palárikovské lúky, prírodné pamiatky Potok Chrenovka a Štrkovské presypy a chránené areály Hurbanovský park a Palárikovský park.
Turizmus.
Rovinatá časť Podunajskej roviny je intenzívne poľnohospodársky využívaná a patrí medzi turisticky pokojnejšie oblasti. Nie sú tu žiadne značené turistické trasy, no popri rieke Nitra vedie z Dvorov nad Žitavou cez Nové Zámky do Kolárova pútnická Mariánska cesta. Nábrežím Nitry vedie aj značená Ponitrianska cyklomagistrála, značené cyklotrasy sú aj na severe v okolí Šale.
Pinterest

Pinterest je služba, ktorá slúži na zdieľanie obrázkov a sociálnych médií. Cieľom je umožniť ukladanie a objavovanie informácií (konkrétne „nápadov“), ako sú recepty, domácnosť, štýl, motivácia a inšpirácia na internete pomocou obrázkov a v menšom meradle aj animovaných GIFov a videí vo forme násteniek. Spoločnosť Pinterest, Inc. vytvorili Ben Silbermann, Paul Sciarra a Evan Sharp a jej sídlo je v San Franciscu.
Používanie.
Pinterest je bezplatná webová stránka, ktorej používanie si vyžaduje registráciu. Služba je v súčasnosti dostupná prostredníctvom webového prehliadača a aplikácií pre iOS, Android a počítače s Windows 10.
Používatelia.
Vo februári 2024 spoločnosť Pinterest vykázala 498 miliónov mesačne aktívnych používateľov, čo je o 16 miliónov používateľov viac ako v predchádzajúcom štvrťroku. Zo správy o príjmoch spoločnosti Pinterest za rok 2023 vyplýva, že priemerný počet mesačne aktívnych používateľov platformy v USA a Kanade vzrástol na 97 miliónov, čo predstavuje medziročný nárast o 2% v porovnaní s 95 miliónmi v rovnakom období predchádzajúceho roka. Celkovo sa počet globálnych mesačne aktívnych používateľov zvýšil o 11%, pričom v Európe sa počet mesačne aktívnych používateľov zvýšil o 8% a vo zvyšku sveta o 15% v porovnaní s rovnakým obdobím minulého roka.
Demografické údaje.
Publikum Pinterestu je stále mladé, pričom väčšina jeho používateľov patrí do vekovej kategórie 25 až 34 rokov. V tesnom závese za nimi je kategória 18-24 rokov, za ktorou v menšej miere nasleduje kategória 35-44 rokov.
Hoci generácia Z a používatelia mužského pohlavia sú na vzostupe, Pinterest sa stále zameriava predovšetkým na ženy, ktoré tvoria viac ako 76% jeho globálnej používateľskej základne, zatiaľ čo muži tvoria 17,2% a zvyšných 6,6% zostáva nešpecifikovaných. 
Pokiaľ ide o globálne rozloženie používateľov Pinterestu, Spojené štáty zaujímajú výrazné prvenstvo. Takmer 84 miliónov zo 498 miliónov používateľov Pinterestu žije v USA. Druhá najväčšia skupina používateľov Pinterestu spočíva v Brazílii s odhadovaným počtom 28 miliónov používateľov. Mexiko, Nemecko, Francúzsko a Kanada nasledujú v tesnom, ale nie príliš tesnom závese.
Marketing na Pintereste.
Marketing na sociálnej sieti Pinterest predstavuje zverejňovanie obsahu na tejto platforme s cieľom rozvíjať a budovať povedomie o značke a produktoch, nadviazať kontakt s publikom a zvýšiť návštevnosť propagovaných webových stránok. Pinterest je obľúbenou platformou na hľadanie inšpirácie alebo nových produktov. Platforma optimalizovala jedinečné typy Pinov, ktoré sa dajú použiť na propagáciu produktov a článkov. Tento typ obsahu je silným nástrojom na prilákanie nových používateľov a zákazníkov.
Chris Wilder

Christopher John Wilder (* 23. september 1967, Stocksbridge) je anglický profesionálny futbalový tréner, ktorý trénuje anglický klub Sheffield United FC, a bývalý profesionálny futbalista, ktorý hrával na pozícii pravého obrancu.
Hráčska kariéra.
Wilder počas svojej hráčskej kariéry pôsobil v Sheffield United, Rotherham United, Notts County, Bradford City, Brighton &amp; Hove Albione a Halifax Town. Taktiež bol na hosťovaní v piatich kluboch.
Trénerská kariéra.
Po ukončení kariéry sa stal trénerom. V roku 2008 prevzal Oxford United, ktorý hral v National League, čo je piata úroveň anglického futbalu. V roku 2010 postúpil s Oxfordom do League Two, čo je štvrtá úroveň anglického futbalu.
26. januára 2014 rezignoval na post manažéra Oxfordu a presunul sa do iného štvrtoligového tímu, a to do Northamptonu, s ktorým v roku 2016 vyhral League Two a postúpil do League One. Klub po skončení sezóny opustil.
12. mája 2016 sa Wilder stal novým trénerom Sheffieldu United a s klubom podpísal trojročnú zmluvu. V roku 2017 s Sheffieldom United postúpil z League One ao dva roky neskôr sa mu podarilo doviesť tím do Premier League. 13. marca 2021 Wilder po vzájomnej dohode opustil klub, ktorý sa nachádzal na dne tabuľka Premier League s iba 14 bodmi z 28 zápasov.
7. novembra 2021 bol Wilder menovaný trénerom Middlesbroughu. Wilder bol z klubu po neuspokojivých výsledkoch 3. októbra 2022 vyhodený. 7. marca 2023 bol Wilder menovaný trénerom Watfordu a s klubom podpísal zmluvu do konca sezóny.
5. decembra 2023 bol Wilder po vyhodení Paula Heckingbottoma dosadený späť na lavičku prvoligového Sheffieldu United.
Jayden Danns

Jayden Alexander Danns (* 16. január 2006, Liverpool, Anglicko) je anglický futbalista, ktorý hrá ako útočník za klub anglický klub Liverpool, ktorý pôsobí v Premier League.
Skorý život a kariéra.
Jayden Alexander Danns sa narodil 16. januára 2006 v Liverpoole. Do Liverpoolu nastúpil, keď mal osem rokov a navštevoval Rainhill High School, kde v roku 2019 vyhral 8. ročník Merseyside Schools Cup.
Klubová kariéra.
Danns postupoval cez všetky vekové kategórie akadémie Liverpoolu. Keď mal len 16 rokov, začal hrať za Liverpool U18. Sezónu 2023/24 začal vo výbornej forme, v období od augusta do decembra 2023 skóroval v každom súťažnom zápase za Liverpool do 18 rokov, celkovo strelil deväť gólov v siedmich zápasoch. Okrem toho strelil štyri góly v troch zápasoch v Premier League Cup U18 2023/24.
Danns debutoval za U21 tím Liverpoolu v zápase EFL Trophy 2023/24, keď do zápasu nastúpil ako náhradník v druhom polčase proti Morecambe v septembri 2023. 21. februára 2024 debutoval za seniorský tím a to v zápase v Premier League keď ako náhradník v 89. minúte nastúpil do zápasu pri domácom víťazstve 4:1 nad Luton Town. O štyri dni neskôr sa predstavil vo finále EFL Cupu 2024, keď Liverpool porazil Chelsea na štadióne Wembley 1:0. Svoj prvý a druhý gól za Liverpool strelil 28. februára v piatom kole FA Cupu pri domácom víťazstve 3:0 proti Southamptonu. Tento výkon mu vynieslo ocenenie pre hráča zápasu. 15. marca 2024 Danns podpísal s klubom novú dlhodobú zmluvu.
Medzinárodná kariéra.
V októbri 2023 bol povolaný hrať za anglický národný tím do 18 rokov.
Je synom bývalého profesionálneho futbalistu a reprezentanta Guyany Neila Dannsa. Má mladšieho brata Kaylena a mladšiu sestru Haylu-Essen.
Úspechy.
Liverpool
Anglicko U18
NHL Entry Draft 2021

NHL Entry Draft 2021 bol 59. vstupný draft NHL, ktorý sa konal 23. a 24. júla 2021 v NHL Network Studio v New Jersey. Z prvého miesta vyberal tím Buffalo Sabres, naposledy mali možnosť prvého výberu v roku 2018. Kvôli pandémií COVID-19 bolo podujatie presunuté o mesiac neskôr oproti bežnému plánovanému termínu v júni.
Jednotkou draftu sa stál kanadský obránca Owen Power, prvým európskym hráčom bol Švéd Simon Edvinsson (6. miesto). Najvyššie draftovaným útočníkom bol Američan Matty Beniers (2. miesto). Naopak najvyššie draftovaným brankárom bol Kanaďan Sebastian Cossa (15. miesto). Slovensko malo v tomto ročníku iba jedno zastúpenie.
Slováci v NHL Drafte 2021.
Na tohtoročnom drafte bol jediným draftovaným Slovákom útočník Jakub Demek z 128. miesta.
Nina Viktorovna Pigulevská

Nina Viktorovna Pigulevská (* 13. január 1894, Sankt Peterburg† 17. február 1970, tamtiež) bola ruská (a sovietska) historička, orientalistkasyrologička a byzantologička poľského pôvodu. Začiatkom 30. rokov 20. storočia bola väznená v gulagu na Soloveckých ostrovoch.
Bola vedkyňou, ktorá ako prvá "„premenila syrológiu z odboru cirkevných dejín v plnohodnotnú orientalistickú vedu zaoberajúcu sa dejinami a kultúrou národov Blízkeho východu...“" Ako taká býva označovaná za najvýznamnejšiu (povojnovú) ruskú syrologičku.
V česko-slovenskom prostredí je známa najmä jej posmrtne vydaná (a nedokončená) monografia "Kuľtura sirijcev v srednije veka" (1979), ktorá vyšla v češtine pod názvom "Syrská stredověká kultura" (2022).
Život.
Pochádzala z poľskej šľachtickej rodiny. Narodila sa 13. januára 1894 (1. januára podľa juliánskeho kalendára) v Sankt Peterburgu (dnešný Petrohrad). V rokoch 1904 až 1911 študovala na súkromnom dievčenskom gymnáziu M. N. Stojunina. V roku 1918 absolvovala Bestuževove kurzy v Petrohrade (centrum vyššieho vzdelávania pre ženy) so špecializáciou na dejiny ranokresťanskej a byzantskej cirkví. V rokoch 1918 až 1922 bola postgraduálnou študentkou na fakulte orientalistiky na Petrohradskej univerzite. Od roku 1918 študovala orientálne jazyky pod vedením akademika Pavla Konstantinoviča Kokovcova. V rokoch 1921 až 1928 pôsobila ako kurátorka orientálnych rukopisov v rukopisnom oddelení Štátnej verejnej knižnice v Leningrade (dnešný Petrohrad).
11. decembra 1928 bola zatknutá a 22. júla 1929 v rámci vykonštruovaného procesu odsúdená na päť rokov v práce v pracovných táboroch. V rokoch 1929 až 1931 bola väznená na Soloveckých ostrovoch, následne bola pre chorobu poslaná do vyhnanstva do Archangeľska. V roku 1934 sa mohla vrátiť do Leningradu.
Od roku 1936 pracovala v Knižnici Maxima Gorkého na Leningradskej štátnej univerzite a študovala zbierku sýrskych rukopisov v Inštitúte orientalistiky Akadémie vied ZSSR. V rokoch 1938 až 1970 pôsobila ako vedecká pracovníčka v tom istom ústave. V rokoch 1939 až 1941, 1944 až 1951 pôsobila aj ako pedagóg na Leningradskej štátnej univerzite, od roku 1946 sa stala profesorkou a členkou Akadémie vied ZSSR. V rokoch 1950 až 1960 bola zodpovednou redaktorkou "Palestínskeho zborníka" (po roku 1991 "Pravoslávny palestínsky zborník").
Zomrela 17. februára 1970 v Leningrade (dnešný Petrohrad).
Dielo.
Pigulevská významne prispela k štúdiu hospodárskeho a kultúrneho vývoja Blízkeho a Stredného východu, najmä Sýrie, ale aj Arábie, území dnešného Iránu a Byzancie v ranom stredoveku. Venovala sa aj štúdiu sýrskych historických a literárnych pamiatok a poukázala na významnú úlohu Sýrčanov pri formovaní východnej kresťanskej kultúry. Presunula ťažisko syrologického výskumu z cirkevnej oblasti do sfér sociologických, politických či hospodárskych, no venovala sa aj sýrskym geografickým či právnickým dielam. Na jej dielo nadviazali viacerí ruskí syrológovia a syrologičky.
Výber z diel (monografie i menšie štúdie)
V češtine alebo slovenčine
NHL Entry Draft 2024

NHL Entry Draft 2024 bol 62. vstupný draft NHL. Draft sa uskutočnil od 28. do 29. júna 2024 v aréne Sphere v Nevade. Jednotkou draftu sa stál kanadský útočník Macklin Celebrini. Slovensko malo v tomto drafte iba jedného draftovaného hokejistu. Bol to Miroslav Šatan mladší a z 212. miesta si ho vybral Washington Capitals
Oprávnenosť.
Hráči narodení medzi 1. januárom 2004 a 15. septembrom 2006 mohli byť vybraní do draftu NHL v roku 2024. Okrem toho mohli do draftu vstúpiť nedraftovaní hráči narodení v roku 2003 a hráči, ktorí boli draftovaní v roku 2022, ale nepodpísali zmluvu s tímom NHL. Hráči narodení po 30. júni 2004 mohli do draftu vstúpiť znova.
Lotéria draftu.
Od sezóny 2012/2013 majú všetky tímy, ktoré sa nedostali do play-off Stanleyho pohára, percentuálnu šancu na prvé miesto v celkovom poradí. Od sezóny 2014/2015 NHL zmenila percentuálny systém, ktorý sa používal v predchádzajúcich rokoch. Podľa nového systému sa šance na víťazstvo v základnej časti pre štyri najnižšie umiestnené tímy v lige znížili, zatiaľ čo šance ostatných tímov, ktoré nepostúpili do play-off, sa zvýšili. Prvé dva celkové výbery v tomto drafte boli udelené na základe lotérie. Prvého draftovaného hráča si vyberie tím San Jose Sharks, druhého Chicago Blackhawks.
Najväčšie nádeje.
Zdroj: Centrálny skautský rebríček NHL (16. apríla 2024).