Čínske mestské hradby

Čínske mestské hradby slúžili ako obranné systémy používané na ochranu miest v Číne v predmodernej dobe. Okrem hradieb mestská obrana často zahŕňala veže a brány.
Význam slova "Čcheng-čchiang".
Najšpecifickejšie čínske slovo pre mestské hradby je "čcheng-čchiang" (城墙), ktoré možno v modernej čínštine preložiť do dvoch významov. Vo všeobecnosti sa vzťahuje na všetky obranné múry vrátane Veľkého čínskeho múru, ako aj na podobné obranné stavby v oblastiach mimo Číny, čím je napríklad Hadriánov val. Presnejšie povedané, Čcheng-čchiang sa vzťahuje na obranné múry postavené okolo mesta. V klasickej čínštine však znak "čcheng" (城) označoval obranný múr „vnútorného mesta“, v ktorom sa nachádzali vládne budovy. Znak "kuo" (郭) označoval obranný múr „vonkajšieho mesta“, v ktorom sa nachádzali najmä súkromné rezidencie. Fráza čchang-čcheng (長城), doslovne „dlhá stena“, sa vzťahuje na Veľký čínsky múr.
Hovorovo "čcheng" označovalo hradby aj mesto, takže boli navzájom synonymom a mesto nebolo mestom bez hradieb, nech bolo akokoľvek veľké.
História.
Predcisárske obdobie.
Vynález mestských hradieb sa pripisuje polohistorickému mudrcovi Kunovi (鯀) z dynastie Sia, otcovi Jü-a Veľkého. Tradičná legenda hovorí, že Kun postavil vnútornú stenu na obranu princa a vonkajšiu, aby usadil ľudí. Alternatívna legenda pripisuje prvé mestské hradby Žltému cisárovi.
V posledných rokoch bolo vykopaných niekoľko neolitických múrov obklopujúcich významné sídla. Patrí medzi ne múr pri Liang-ču, kamenný múr v San-sing-tuej a niekoľko podbitých hlinených múrov pri Lung-šan.
V 15. storočí pred Kristom postavila dynastia Šang okolo miesta Ao veľké hradby s rozmermi 20 metrov na šírku pri základni a ohradzoval oblasť približne 1900 m². Steny podobných rozmerov sa našli aj v starobylom hlavnom meste štátu Čao, v Chan-tan (založenom v roku 386 pred Kr.), tiež so šírkou 20 metrov na základni vo výške 15 metrov a dĺžku 1440 metrov pozdĺž jeho dvoch pravouhlých strán.
Väčšina osídlení významnej veľkosti mala postavené hradby dynastiou Čou. Hradby mesta Pching-jao boli prvýkrát postavené medzi rokmi 827 – 782 pred Kr. za vlády kráľa Süana z Čou. Potom nasledovali hradby Su-čou podľa takmer rovnakej schémy ktorú vytvoril Wu C'-sü v 5. storočí pred Kr. a stáli až do ich zbúrania v 60. a 70. rokoch 20. storočia. Obliehania mestských hradieb (spolu s námornými bitkami) boli zobrazené na bronzových plavidlách „chu“ datovaných do Obdobia bojujúcich štátov (5. storočie - 3. storočie pred Kr.), podobne ako tie, ktoré sa našli v Čcheng-tu a S’-čchuan v roku 1965.
Príkladom hradieb postavených počas obdobia jari a jesene obdobia bojujúcich štátov môže byť Veľký múr štátu Čchi, ktorý bol postavený z rôznych materiálov a pomocou viacerých stavebných techník – napríklad jedna časť je vyrobená z kameňov a druhá časť je vyrobená z ubíjanej hliny.
Dynastia Chan.
Hradby hlavného mesta dynastie Chan, Čchang-anu, boli dokončené v roku 189 pred Kr. s obvodom 25,5 km, zatiaľ čo neskoršie východochanské hlavné mesto Luo-jang meralo 4,3 km krát 3,7 km.
Wu pi.
Na konci obdobia vládnutia dynastie Východný Chan miestna šľachta, členovia klanov a dedinčania vybudovali ohraničenejšie obranné stavby v tvare štvorcových pevností známych ako "wu pi" (塢壁). Boli postavené na odľahlom vidieku a mali obzvlášť vysoké múry, strážne veže v rohoch a brány spredu aj zozadu.
Podľa Stephena Turnbulla sú "wu pi" najbližším priblížením sa konceptu európskeho hradu, aký kedy v čínskej histórii existoval.
Podľa Jana van Linschotena, ktorý písal v roku 1596, Číňania evidentne nemali na obranu hrady ani pevnosti, ale len mestské hradby:
Dynastia Suej.
Za dynastie Suej bolo hlavné mesto Čchang-an premenované na Ta Sing-čcheng a vonkajšia stena jeho hradieb bola rozšírená na obvod 35 km.
Dynastia Tchang a Ťin.
Za vládnutia dynastie Tchang malo hlavné mesto Čchang-an priemer vonkajších hradieb 9,72 km z východu na západ a 8,65 km zo severu na juh.
Za dynastie Ťin malo hlavné mesto Čung-tu hradby s obvodom 24 km a dosiahli výšku 12 m.
Zloženie.
Materiál.
Najstarší materiál používaný na stavbu múrov v Číne bol ubíjanou hlinou. Na základ budovy bola používaná kamenná sutina. Používali sa aj tehly, ale boli menej bežné. Od dynastie Čou sa tehly vyrábali z nepálených tehál až do dynastie Chan, keď sa vypaľované tehly stali bežnými. Nie je isté, aké bežné boli tehlové steny počas dynastií Šang a Čou.
V štáte Sia (Šestnásť kráľovstiev) inžinier národnosti Siung-nu, Chigan Ali, nechal robotníkov upiecť tehly na stavbu stien, a ak by v nich úder kladivom mohol urobiť priehlbinu hlbokú ako palec, zodpovedného pracovníka by zabil.
Zatiaľ čo čínske mestské hradby mali vždy hlinené jadro, vonkajšie obklady mohli byť buď z pálených tehál ukladaných do vápennej malty, alebo z kameňa, kde bol bežne dostupný, ako napríklad v S’-čchuane. Tehly sa v 16. storočí používali aj na výstavbu kanalizačnej siete pod pekinskými hradbami. Okrem ubíjanej hliny boli čínske múry niekedy spevnené drevom. Štúdia pevností z obdobia dynastie Chan v Sin-ťiangu zistila, že medzi vrstvami ubíjanej hliny bolo roztrúsené krovinaté drevo a topoľ.
Rozmery.
Zvyšky hradieb sa našli už aj v 15. storočí pred Kr. počas dynastie Šang, ktorá okolo mesta Ao postavila veľké hradby s rozmermi 20 metrov na šírku pri základni a ohraničovali oblasť približne 1900 m². Steny podobných rozmerov sa nachádzajú aj v starovekom hlavnom meste štátu Čao, v Chan-tane (založené v roku 386 pred Kr.), so šírkou 20 metrov na základni s výškou 15 metrov a dĺžku 1400 metrov pozdĺž jeho dvoch pravouhlých strán. V bývalom hlavnom meste Čchang-an boli mestské hradby postavené okolo roku 200 pred Kr., boli 15 metrov vysoké a 12 metrov široké. Chránila ich aj priekopa široká 45 m s hĺbkou 4,5 m. Počas dynastie Jüan boli hradby v Su-čou vyše 7 metrov vysoké a 11 metrov hrubé na základni a 5 metrov na vrchole. Počas dynastie Ming boli hradby hlavného mesta od 10 do 20 metrov hrubé pri základni a medzi 5 až 10 metrov široké navrchu. Väčšina čínskych hradieb bola skôr naklonená ako zvislá. Niekedy boli steny zdvihnuté na sokli alebo nosnej plošine. Okrem samotných hradieb boli pripojené strážne veže a bránové veže, zvyčajne vysoké dve alebo tri poschodia.
Stenové tehly mali mnoho rozmerov v závislosti od regiónu. Na severe boli najčastejšie 30 cm x 23 cm x 15 cm a na juhu 15 cm x 13 cm x 3 cm.
Dlhodobé strategické úvahy znamenali, že hradby dôležitých miest často ohraničovali oblasť oveľa väčšiu akou bola skutočná existujúca mestská oblasť, aby sa zabezpečila nadmerná kapacita rastu a zabezpečili sa zdroje, ako je drevo a poľnohospodárska pôda v čase vojny. Hradby Čchüan-čou vo Fu-ťien obsahovali do roku 1945 dokonca až jednu štvrtinu voľnej pôdy. Hradby Su-čou v období Čínskej republiky stále ohraničovali veľké plochy poľnohospodárskej pôdy. Hradby mesta Nanking, postavené počas vládnutia Ming, ohraničovali v modernej dobe dostatočne veľkú plochu na umiestnenie letiska, bambusových lesov a jazier.
Brány.
Brány boli umiestňované symetricky pozdĺž stien. Hlavná brána bola tradične umiestnená v strede južnej steny. Vrátnice boli zvyčajne postavené z dreva a tehál, ktoré sedeli na vyvýšenej a rozšírenej časti múru, obklopené cimburím. Popod vrátnicu viedol tunel s niekoľkými kovovými bránami a drevenými dverami. Pozdĺž tunela boli umiestňované schované obranné pozície (v efekte podobnom vražedným dieram).
Barbakán.
Pred hlavnou vrátnicou bola často umiestnená „lukostrelecká veža“, ktorá tvorila barbakán. Vo svojej konečnej podobe počas dynastií Ming a Čching bola lukostrelecká veža komplikovanou konštrukciou. Lukostrelecká veža je tak pomenovaná kvôli svojim radom lukostreleckých (a neskôr kanónových) umiestnení, z ktorých obrancovia mohli strieľať projektily na útočníkov. Pomocné hradby spájajú lukostreleckú vežu s hlavnou vrátnicou a uzatvárajú obdĺžnikový priestor. Táto oblasť slúži ako nárazníková zóna v prípade prelomenia prvej brány.
Vo veľkých bránach môže byť viacero barbakánov – hlavná brána Nankingu mala tri barbakány, ktoré tvoria najprepracovanejší systém, aký v Číne stále existuje.
Veže.
Pozdĺž múru sa v pravidelných intervaloch nachádzali veže, ktoré vyčnievali z múru. Veľké a komplikované veže, nazývané rohové veže boli umiestnené tam, kde sa spájali dve steny (v rohoch). Kedže boli vyššie ako múr samotný, umožnili obrancom pohľad na mesto a jeho okolie z vtáčej perspektívy.
Priekopa.
Vo väčších mestách hradby obklopovala priekopa. Mohla byť napojená na kanály alebo rieky v meste aj mimo neho, čím by poskytovala obrannú aj dopravnú cestu. Neďaleké vodné cesty mohli byť prispôsobované alebo upravované tak, aby sa pripájali k priekope alebo tvorili jej súčasť.
Účinnosť proti delostrelectvu.
Zatiaľ čo Čína bola rodiskom pušného prachu, zbrane tam zostali relatívne malé a ľahké, vážiac 80 kilogramov alebo menej pre veľké a len pár kilogramov pre malé na začiatku éry Ming. Samotné zbrane sa rozšírili po celej Číne a stali sa bežným javom počas obliehania, takže potom vyvstala otázka, prečo neboli veľké zbrane prvýkrát vyvinuté v Číne. Podľa Tonia Andradeho to nebola záležitosť metalurgie, ktorá bola v Číne sofistikovaná, a dynastia Ming v 70. rokoch 14. storočia skonštruovala veľké delá, no potom už nikdy nepokračovala. Nebol to ani nedostatok vojen, o ktorom sa iní historici domnievajú, neobstojí pri skúmaní, pretože hradby boli stálym faktorom vojny, ktorý stál v ceste mnohým čínskym armádam od nepamäti až do dvadsiateho storočia. Odpoveď Andradeho je jednoducho taká, že čínske hradby boli oveľa menej zraniteľné voči bombardovaniu. Andrade tvrdí, že tradičné čínske hradby boli postavené inak ako stredoveké európske hradby spôsobom, ktorý ich robil odolnejšími voči paľbe z dela.
Čínske hradby boli väčšie ako stredoveké európske hradby. V polovici dvadsiateho storočia jeden európsky expert na fortifikáciu komentoval ich nesmiernu veľkosť: „V Číne... sú hlavné mestá dodnes obklopené hradbami tak mohutnými, vznešenými a impozantnými, že stredoveké opevnenia Európy sú v porovnaní s nimi maličké.“ Čínske múry boli hrubé. Steny hlavných miest boli 10 až 20 metrov hrubé pri základni a 5 až 10 metrov v hornej časti.
V Európe bol vrchol stavby hradieb dosiahnutý za Rímskej ríše, ktorej hradby často dosahovali 10 metrov na výšku, rovnakú ako mnohé čínske mestské hradby, ale boli len 1,5 až 2,5 metrov hrubé. Najstaršie rímske hradby dosahovali 3,6 až 4 metre v hrúbke a 6 až 10 metrov na výšku. Iné opevnenia tiež dosiahli tieto špecifikácie v celej ríši, ale všetky zbledli v porovnaní so súčasnými čínskymi hradbami, ktoré mohli dosahovať hrúbku 20 metrov na základni v extrémnych prípadoch.
Dokonca ani múry Konštantínopolu, ktoré boli opísané ako „najslávnejší a najkomplikovanejší obranný systém v civilizovanom svete“, sa nemohli rovnať veľkým čínskym mestským múrom. Ak by sa spojili vonkajšie a vnútorné múry Konštantínopolu, dosiahli by len o niečo viac ako tretinu šírky hradieb v Číne. Podľa Filóna mala byť šírka múru 4,5 metrov hrubá, aby boli schopné odolať delostrelectvu. Európske hradby z rokov 1200 a 1300 mohli dosiahnuť rímske ekvivalenty, ale len zriedka ich presahovali v dĺžke, šírke a výške, pričom zostali okolo 2 metrovej hrúbky.
Je vhodné poznamenať, že keď sa hovorí o veľmi hrubom múre v stredovekej Európe, zvyčajne sa myslí múr s hrúbkou 2,5 metrov na šírku, ktorá by sa v čínskom kontexte považovala za tenkú. Existuje niekoľko výnimiek, ako napríklad hradisko Otzenhausen, keltské kruhové hradisko s hrúbkou až 40 metrov v niektorých častiach, ale keltské pevnostné postupy zanikli v období raného stredoveku. Andrade ďalej poznamenáva, že múry "trhoviska" Čchang-an boli hrubšie ako múry veľkých európskych metropol.
Okrem svojej obrovskej veľkosti boli čínske múry aj štrukturálne odlišné od tých, ktoré boli postavené v stredovekej Európe. Stredoveké európske hradby boli väčšinou postavené z kameňa posypaného štrkovou alebo sutinovou výplňou a spájané vápencovou maltou. Čínske múry používali rôzne materiály v závislosti od dostupnosti zdrojov a časového obdobia – od kameňov cez tehly až po ubíjanú hlinu. Niekedy rôzne časti tej istej steny používali rôzne materiály a stavebné techniky - napríklad jedna časť bola vyrobená z kameňov a druhá časť bola vyrobená z ubíjanej hliny. V stredoveku boli bežné čínske múry s ubíjanými hlinenými jadrami, ktoré absorbovali silu delostreleckých výstrelov. Ubité zemné steny tiež pomohli zabrániť vniknutiu, pretože sa zrútili iba lokalizované časti. Steny boli postavené s použitím drevených konštrukcií, ktoré boli vyplnené vrstvami zeminy utlačenými do veľmi kompaktného stavu, a keď to bolo dokončené, boli konštrukcie odstránené a použité v ďalšej časti steny. Počas určitých období, ako bola dynastia Sung a neskôr, boli ubíjané zemné múry pokryté vonkajšou vrstvou tehál alebo kameňa, aby sa zabránilo korózii, a počas Mingu boli zemné práce posiate kameňom a sutinami. Väčšina čínskych stien bola tiež naklonená, čo lepšie odrážalo energiu projektilu ako vertikálne.
Teória čínskeho múru sa v podstate opiera o hypotézu nákladov a výnosov, kde Ming rozpoznali vysoko odolnú povahu svojich múrov voči štrukturálnemu poškodeniu a nevedeli si predstaviť žiadny cenovo dostupný vývoj zbraní, ktoré mali v tom čase k dispozícii, aby boli schopné prelomiť uvedené múry. Dokonca ešte v 90. rokoch 15. storočia istý florentský diplomat považoval francúzske tvrdenie, že „ich delostrelectvo je schopné vytvoriť prielom v stene s hrúbkou osem stôp“, za smiešne a Francúzov za „chvastúňov od prírody“. V skutočnosti mali výbušné náboje z 20. storočia problémy s vytvorením trhliny v ubitých hlinených stenách.
Existujúce mestské hradby.
Tu je úplný zoznam miest s neporušenými mestskými hradbami: