burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ján Figeľ

Ing. Ján Figeľ, PhD. Dr. h. c. mult. (* 20. január 1960, Čaklov) je slovenský politik. Od 6. mája 2016 do 30. novembra 2019 bol osobitným vyslancom pre podporu slobody náboženstva alebo viery mimo EÚ.
Od 4. apríla 2012 do 23. marca 2016 zastával funkciu podpredsedu Národnej rady Slovenskej republiky. Od septembra 2009 do marca 2016 bol predsedom Kresťanskodemokratického hnutia. Od júla 2010 do apríla 2012 bol minister dopravy, výstavby a regionálneho rozvoja SR.
Počas výkonu funkcie štátneho tajomníka na ministerstve zahraničných vecí SR od roku 1998 zodpovedal ako Hlavný vyjednávač za prístupové rokovania Slovenskej republiky za člena Európskej únie. Keď sa Slovensko stalo členom EÚ (1. máj 2004), ako prvý Slovák vykonával funkciu komisára Európskej únie (2004-2009; prvá Barrosova komisia). Po zvolení za predsedu KDH ho na poste komisára 1. októbra 2009 nahradil Maroš Šefčovič.
Život.
Ján Figeľ je ženatý a má štyri deti.
Osobitný vyslanec EÚ od 2016 – 2019.
Funkciu osobitného vyslanca EÚ pre presadzovanie slobody náboženského vyznania alebo presvedčenia mimo EÚ Figeľ zastával od mája 2016 do novembra 2019. Funkcia vyslanca automaticky zanikla s ukončením mandátu predsedu Európskej komisie Jean-Clauda Junckera 30. novembra 2019. Jeho vymenovanie bolo spojené s volebným neúspechom strany KDH v marci 2016 a s odstúpením Figeľa z postu predsedu KDH, rovnako aj s odozvou Európskej komisie na výzvu Európskeho parlamentu vyjadrenú v rezolúcii z februára 2016 proti genocíde v Iraku a v Sýrii páchanej organizáciou Islamského štátu (ISIS). Vyslanec Ján Figeľ pôsobil ako poradca komisára pre medzinárodnú spoluprácu a rozvoj Nevena Mimicu.
Kritika.
V roku 2000 dostal pridelený štvorizbový byt (s rozlohou ) v bratislavskom Starom Meste v čase, keď bol starostom jeho stranícky kolega Andrej Ďurkovský, neskôr ho odkúpil za 54 390,- Sk (1 805,50 Eur). Po kritike trvalo 10 mesiacov od verejného sľubu, že byt daruje charite, ktorý dal v novembri 2010 pred komunálnymi voľbami, pokiaľ ho v októbri 2011 daroval občianskemu združeniu Bol raz jeden človek. Figeľ požiadal o byt v Bratislave už v roku 1996, dostal ho od mesta do prenájmu až v roku 2000 až za starostovania bývalého straníckeho kolegu.
Peter Baco

Ing. Peter Baco, PhD. (* 9. apríl 1945, Opatová) je bývalý slovenský poľnohospodár, ekonóm a politik, dlhoročný člen ĽS-HZDS. Pôsobil ako dvojnásobný minister pôdohospodárstva SR medzi rokmi 1992 a 1998, zároveň ako poslanec Federálneho zhromaždenia ČSFR, Národnej rady SR a ako poslanec Európskeho parlamentu v rokoch 2004 až 2009. 
Profesionálna kariéra.
Baco sa narodil v Opatovej, dnešnej miestnej časti Trenčína, dva dni pred oslobodením mesta na konci druhej svetovej vojny. V roku 1963 zmaturoval na Strednej poľnohospodárskej škole v Skalici v odbore ekonomika poľnohospodárstva. Následne študoval na Vysokej škole poľnohospodárskej v Nitre.
1968 – VŠP Nitra, Prevádzkovo-ekonomická fakulta, odbor ekonomika a organizácia – Ing.
2007 – Slovenská poľnohospod. univerzita Nitra, Fakulta Ekonomiky a manažmentu – PhD.
V rokoch 20092010 po skončení mandátu europoslanca pracoval ako odborný radca na Ministerstve pôdohospodárstva SR, následne odišiel do dôchodku.
Politická kariéra.
Po zániku ĽS-HZDS v roku 2014 kandidoval za europoslanca vo Voľby do Európskeho parlamentu na Slovensku v roku 2014 za Stranu demokratického Slovenska zo 7. miesta kandidátky. Strana získala 1,49 % hlasov a Baco mandát nezískal.
Ocenenia.
V roku 1998 mu Vladimír Mečiar (vykonávajúci prezidentské právomoci) prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra I. triedy. Je držiteľom striebornej medaily FAO za osobný príspevok v boji proti hladu vo svete.
Nagasaki

Nagasaki () je hlavné mesto a aj najväčšie mesto prefektúry Nagasaki. Nachádza sa na juhozápadnom pobreží ostrova Kjúšu, Japonsko. Geografické umiestnenie je . Cez mesto v minulosti prenikal európsky vplyv do Japonska, a bola naň zhodená druhá atómová bomba (Fat Man) počas druhej svetovej vojny.
Hirošima (mesto)

Hirošima () je hlavné mesto japonskej prefektúry Hirošima, a najväčšie mesto oblasti Čúgoku na západe najväčšieho japonského ostrova Honšú.
Hirošima je známa od druhej svetovej vojny ako prvé mesto, na ktoré bola 6. augusta 1945 zhodená jadrová bomba (Little Boy).
Dejiny.
Mesto bolo založené počas obdobia Sengoku v roku 1589, keď Terumoto Móri dal vybudovať hrad. V bitke pri Sekigahare bol Terumoto porazený a víťaz Iejasu Tokugawa ho pripravil o väčšinu jeho lén vrátane Hirošimy a daroval provinciu Aki svojmu podporovateľovi, daimjó, ktorým bol Fukušima Masanori. V roku 1619 získal hrad Nagaakira Asano a mesto prosperovalo. Počas obdobia Edo bola Hirošima centrom miestneho léna (han) až to až do roku 1871, keď vznikla prefektúra Hirošima a mesto stalo jej administratívnym centrom.
Rock and Roll Hall of Fame

Rock and Roll Hall of Fame (doslova Rokenrolová sieň slávy) je múzeum v Clevelande, Ohio, USA, ktoré slúži ako pocta významným hudobníkom, producentom a ostatným ľuďom s mimoriadnym prínosom pre vývoj svetového rock and rollu.
Nová budova "Rock and Roll Hall of Fame" bola otvorená 2. septembra 1995.
Známy architekt Ieoh Ming Pei pripravil projekt stavby pre múzeum. „Koncepcia tejto budovy má odrážať energiu Rock 'n' Rollu“, takto opísal ideu na začiatku stavebných prác. Budova má takmer a stála 84 miliónov dolárov.
Z Clevelandu pochádza dídžej Alan Freed ktorý výraz „Rock 'n' Roll“ presadzoval v roku 1951. Moderoval nočnú rozhlasovú reláciu „The Moondog Rock &amp; Roll House Partys“ v ktorej sa venoval výlučne iba „rock 'n' rollu“.
Od roku 1986 sa každý rok prijíma určené množstvo nových členov do "Rock and Roll Hall of Fame".
Newton

Newton môže byť:
Edit Bauer

Ing. et. Ing. Edit Bauer, CSc., rod. Fischerová (* 30. august 1946, Šamorín) je slovenská politička, v rokoch 2004-2014 bývalá europoslankyňa a podpredsedníčka Strany maďarskej komunity. V rokoch 19902004 bola zvolená za poslankyňu SNR, resp. NR SR, v rokoch 1998-2002 pôsobila ako štátna tajomníčka na Ministerstve práce, sociálnych vecí a rodiny SR.
Životopis.
V roku 1968 absolvovala Ekonomickú univerzitu v Bratislave. V rokoch 19681969 pôsobila v Slovenskom zväze výrobných družstiev a medzi rokmi 19691984 vo Výskumnom ústave životnej úrovne. Vedecku hodnosť CSc. získala v 1980. Od roku 1984 pracovala pre Ústav zamestnanosti a sociálneho výskumu až do 1990, od tohto roku pracovala na čiastočný úväzok pre Slovenskú akadémiu vied do roku 1998.
Osobný život.
Edit Bauer je vydatá a má dve deti. Jej manžel Viktor Bauer je vzdelaním farmakológ a diplomat, v rokoch 2003-2007 bol veľvyslancom Slovenska v Turecku.
Kollár (priezvisko)

Kollár je rozšírené slovenské priezvisko, odvodené od výrazu kolár. Najčastejšie je v Bratislave, Trnave, Leviciach a v Nových Zámkoch.
Známi nositelia.
Pozri v článku Kollár.
Zoznam Picassovych diel 1889 – 1900

Preklady sú doslovné.
Helen Huntová

Helen Elizabeth Huntová (* 15. jún 1963, Culver City, Kalifornia, USA) je americká herečka.
Huntová spolu s Paulom Reiserom hrala v televíznom seriáli "Mad About You". Za svoj výkon v tomto seriáli získala v rokoch 1996, 1997, 1998 a 1999 cenu Emmy.
Huntová má za sebou aj úspešnú filmovú kariéru. Hrala vo filmoch ako "Stroskotanec" a "Tak dobre ako sa len dá" (spolu s Jackom Nicholsonom), za ktorý v roku 1998 získala Oscara za najlepší ženský herecký výkon v hlavnej úlohe. V roku 1998 sa stala prvou herečkou, ktorá získala Emmy aj Oscara v tom istom roku.
18. júla 1999 sa Hunt vydala za herca Hanka Azariu. Rozviedli sa 18. decembra 2000.
Spolu s Matthewom Carnahanom má dcéru Makena'lei Gordon Carnahan (* 2004).
Desaťročie

Desaťročie je desať po sebe nasledujúcich rokov. To znamená že keď prejde 10 rokov to je jedno desaťročie. A tak ďalej (20 rokov=2 desaťročia,30 rokov=3 desaťročia...)Napr. od 2011 do 2021 je jedno desaťročie čiže prešlo desať rokov
Označovanie desaťročia.
Desaťročie obyčajne začína rokom, ktorého číselný zápis končí nulou (napr. 2000 až 2009 pozri 0. roky 21. storočia), zatiaľ čo storočie často v technickom ponímaní začína rokom, ktorého číselný zápis končí jednotkou (napr. 2001). Tým sa niekedy stane, že prvé desaťročie storočia vlastne začína v predchádzajúcom storočí. 
V slovenskej Wikipédii sme zvolili zápis desaťročí od nuly a storočí od jednotky. Týmto sa líšime od niektorých Wikipédií ako napr. anglickej, kde sa desaťročia zapisujú, ale nelíšime sa napr. od nemeckej Wikipédie a iných, napr. aj Simple English.
20. storočie.
Od dvadsiateho storočia sa spopularizoval pohľad na jeho desaťročia ako na historické útvary osve. Jednotlivé desaťročia dvadsiateho storočia sú definované a spojené s vtedy prevládajúcimi trendmi, štýlmi a názormi, a preto názvy desaťročí s ich označením nemusia súhlasiť. Niektorí komentátori si myslia, že tento trend nebude v 21. storočí pre jeho desaťročia pokračovať.
Dekáda

Dekáda môže byť:
Siedmi mudrci

Siedmi mudrci sú podľa antickej tradície siedmi myslitelia, ktorými začínajú dejiny gréckej filozofie a kultúry. Tiež filozofický smer v presokratickej filozofii, reprezentovaný siedmimi filozofmi. 
Ich zoznam je rôzny podľa autora. Ich štandardný zoznam je:
Chilperich I.

Chilperich I. (* okolo 537 – † medzi 27. septembrom a 9. októbrom 584, zavraždený) z rodu Merovejovcov bol v rokoch 561 – 584 kráľom Neustrie (kraj Soissons) a v rokoch 567 – 584 kráľom Paríža. Jeho rezidencia bolo Chelles pri Paríži.
Život.
Po smrti samovládcu Chlotara I. roku 561 sa Chilperich zmocnil najprv oblasti okolo Paríža a trónneho pokladu, načo zasiahli jeho bratia, aby dosiahli rozdelenie ríše podľa merovejovského zvyku. Chilperich pritom dostal čiastkovú ríšu Soissons. Po smrti Chariberta I. z Paríža v roku 567 dostal Chilperich aj jeho pobrežné územia. V snahe spojiť svoje dve oddelené územia potom hneď obsadil Tours a Poitiers. 
V spojenectve s Guntramom I. z Orleans proti Sigibertovi I. z Remeša (Reims), ktorého zamestnávali boje s Avarmi, bojoval v tejto vojne medzi bratmi najprv úspešne, potom bol však stále viac zatlačovaný. Konflikt so Sigibertom mal aj rodinné pozadie: Sigibert sa asi roku 566 oženil s Brunichildou (pozri vyššie), zatiaľ čo si Chiperich asi o rok neskôr vzal jej sestru Gailswinthu, ktorú však krátko nato dal zavraždiť a vzal si svoju milenku Fredegundu. 
Roku 575 bol Sigibert (asi na Chiperichov príkaz) zavraždený a Chilperich odvtedy veľmi úspešne vybojoval celé Charibertovo dedičstvo Sigiberta.
Po revolte roku 581 v Austrázii proti Sigibertovej vdove Brunichilde sa v spojenectve s Austráziou obrátil proti Gunthramovi. AJ tu bol Chilperich úspešný, dobyl zvyšok Charibertovho dedičstva a odteraz sídlil v Paríži. Keďže v tom čase už nemal preživšieho syna, určil v rámci tohto nového spojenectva za dediča svojho synovca Childeberta II.. 
Roku 583 došlo opäť k významným zmenám v Austrázii, ktoré riešil spojenectvom s vizigótskym kráľom Leovigildom a spečatil zasnúbením svojej dcéry Rigundis s Leovigildovým synom Rekkaredom.
Na jeseň roku 594 bol Chilperich zavraždený na poľovačke, údajne na popud jeho ženy Fredegunde a šľachty. Jeho syn Chlotar II. žil v tom čase ešte niekoľko mesiacov, takže sa Chiperichova ríša ihneď rozpadla.
Chilperich je pochovaný v kostole St. Vincent v Paríži, tak ako 13 rokov neskôr Fredegunda.
Kronikár Merovejovcov Gregoire de Tours (Gregor z Tours) označil Chilpericha ako „Nera a Heroda našej doby“, hoci zreteľne oceňoval aj jeho umelecké záujmy a zákonodarstvo. V očiach súčasníkov viedlo najmä frivolné správanie jeho milenky a neskoršej ženy Fredegundy k trvalým bratovražedným vojnám za Chilperichovej vlády.
Sčasti bizarná rodinná tragédia v súvisloti so sestrami Gailswinthou a Brunichildou, ako aj Fredegundou, sa stala veľmi pravdepodobne súčasťou udalostí známej ságy o Nibelungoch (Pieseň o Nibelungoch, vznikla v 12. storočí zlúčením starších príbehov).
Diaspóra (Židia)

Židovská diaspóra (, "galut" „exil, zajatie“, alebo "Tfuca", „rozptýlenie“) je židovské usídlenie mimo Erec Jisrael v dôsledku vyhnania či emigrácie Židov z ich domoviny. Za začiatky rozptýlenia a diaspory sa považuje zničenie Šalamúnovho chrámu, vyhnanie židovskej populácie a zničenie druhého Chrámu po Bar Kochbovom povstaní, po ktorom Rimania okupovali Judeu v 1. a 2. storočí. Neskôr sa termínom diaspora začali označovať židovské obce mimo Erec Jisrael (חוע לארע, "chuc la-arec").
Život súčasnej židovskej diaspóry je potom námetom mnohých výskumov. Tie hľadajú najmä spoločné menovatele židovskej identity a odpovede na otázku, čo znamená byť Židom v súčasnosti. Výskumníci Haim Fireberg, Olaf Glöckner a Marcela Menachem Zoufalá uvádzajú, že medzi najvýznamnejšie spoločné menovatele súčasného židovského života v strednej Európe patria: „intenzívna konfrontácia s dedičstvom holokaustu a neutíchajúci antisemitizmus, ale tiež veľké uznanie tradičného židovského učenia a kultúry značnou časťou nežidovských Európanov.“
Význam diaspóry nie je zanedbateľný ani z kresťanského hľadiska, lebo predovšetkým v diaspóre vznikala možnosť rozšírenia nového náboženstva aj mimo Palestíny (L50;43-44).
Diaspóre sa venuje izraelské múzeum v Tel Avive, ktoré sa volá Bejt ha-Tfucot.
P3

P3 môže znamenať niekoľko vecí:
P2

P2 môže znamenať niekoľko vecí:
P1

P1 môže znamenať niekoľko vecí:
Charón

Charón alebo Cháron alebo zastarano (či latinsky) Charon môže byť:
Charón môže byť aj typ vektora používaný pri klonovaní deoxyribonukleovej kyseliny, pozri charón (vektor)
Charón alebo Charon môže byť aj mesiac Pluta, pozri Cháron (mesiac)
Charon môže byť aj:
Charón (mytológia)

Charón alebo Cháron alebo zastarano Charon (gr. Χαρών - Charón - doslova „prudká žiara“, lat. Charon, po etrusky Charun) bol v gréckej mytológii Hádovým prievozníkom. Prevážal mŕtvych v podsvetí z jednej strany rieky Acherón (᾽Αχέρων) na druhú, ak mali jeden obolos (mincu) na zaplatenie - preto sa mŕtvi v antickom Grécku vždy pochovávali s mincou pod jazykom. Tí, ktorí nemali čím zaplatiť, museli putovať po brehoch Acherónu po celých sto rokov.
Podľa Vergiliovej "Eneidy" (VI. kniha) dala Sybilla Aineiasovi Zlaté rúno, potrebné na prekonanie rieky, aj keď bol stále živý.
Charón bol synom Ereba (ἔρεβος tma) a Nyx (νύξ noc). Bol zobrazovaný ako výstredný, vychudnutý starý muž alebo ako okrídlený démon s dvojitou sekerou.
Občas sa hovorí, že prevážal duše cez rieku Styx, ale podľa všetkých prameňov to bola rieka Acherón.
Konzervativizmus

Konzervativizmus (z lat. "conservare" = zachovať) je politická ideológia vyznávajúca tradičné kultúrne, ekonomické (súkromné vlastníctvo výrobných prostriedkov) a politické hodnoty, odmietajúca radikálny spôsob zmeny aktuálnych spoločenských pomerov. Vo všeobecnosti tento termín znamená odmietanie zmien, lipnutie na starom, opatrné alebo umiernené správanie a/alebo konvenčný životný štýl.
Politická ideológia.
Základom ideológie je uprednostňovanie inštitúcií a praktík, ktoré sa vyvíjali postupne a dlhší čas. Konzervatívci ich pokladajú za znak stability a funkčnosti a preferujú ich pred abstraktnými ideálmi, ktorých funkčnosť nie je dokázaná.
Vláda by pri vytváraní zákonov podľa konzervatívcov mala rešpektovať životný štýl väčšiny obyvateľov a nemala by sa ho násilím snažiť pretransformovať.
Konzervatívci sú tiež zastáncami tradičných kultúrnych a sociálnych hodnôt a štátnych inštitúcií (konzervatívci veria, že ľudia sa prirodzene riadia svojimi pudmi, takže sú potrebné reštrikcie vo forme zákonov, aby spoločnosť mohla fungovať). Keďže foriem konzervativizmu je viacero, niektoré atribúty sa môžu v jednotlivých formách od seba navzájom líšiť. Niektorí konzervatívci napríklad uprednostňujú celospoločenské záujmy pred záujmami jednotlivca, kolektivizmus, zatiaľ čo iní si svoju ideológiu stavajú na princípoch individualizmu.
Pojem konzervatizmus v politike sa prvýkrát objavil ako reakcia na zmeny spôsobené Francúzskou revolúciou, teda koncom 18. storočia. Za významného intelektuála, ktorý položil základy pre ideológiu konzervativizmu sa považuje Brit Edmund Burke. Burke bol zastancom konštitucionalizmu a parlamentarizmu a jeho ideológia sa stala základom pre konzervativizmus najmä v Spojenom kráľovstve a USA. Inde v Európe sa pojem konzervativizmus v 19. storočí chápal hlavne ako obhajoba monarchie a rigidných hodnôt na rozdiel od reforiem. Zástancom tejto formy konzervativizmu bol najmä Francúz Joseph de Maistre, ktorý za najideálnejšiu formu vlády považoval absolutistickú monarchiu s veľkým vplyvom cirkvi na chod štátu.
Dnes konzervatívci vytvárajú republikánske strany a kresťansko-demokratické strany. Typickým príkladom je britská Konzervatívna strana (Conservative Party).
Konzervativizmus možno rozdeliť na:
Siena (provincia)

Siena () je provincia v talianskom regióne Toskánsko. Jej hlavným mestom je mesto Siena.
Brunichilda

Brunichilda, prípadne Brunhilda, (* asi 545/550 – † 613, zavraždená) bola franská kráľovná.
Bola dcéra vizigótského kráľa Athanagilda a Goiswinthy. Od jari roku 566 manželka kráľa Sigiberta I., východofranského kráľa z Remeša, ktorý bol roku 575 zavraždený. Potom si vzala Merowecha († 577), druhého syna kráľa Chilpericha I..
Brunichilda získala vládu v Austrázii a po smrti Fredegundy v celej Franskej ríši ako regentka za svojho syna Childeberta II. (571–596) a po jeho smrti roku 696 sa stala regentkou za svojich vnukov Teudeberta II. a Teudericha II.. Za jej vlády sa posilnila moc majordomátu. Jej moc sa rozpadla, keď musela vykúpiť vpád Avarov v Durínsku.
Ďalšie roky strávila väčšinou v Chalon-sur-Saône na dvore vnuka Teudericha, až kým ju vládca Neustrie Chlotar II. nedal roku 613 rozštvrtiť, pretože ju považoval za zodpovednú za všetky ukrutnosti, ktoré sa od roku 575 prihodili Merovejovcom. Pochovaná je v kostole Sv. Martina v Autune.
Dejepisci ju tradične považujú za vzor zlomyseľnej, ale ráznej panovníčky. Niekedy sa považuje sa predlohu Brunhildy, prípadne Kriemhildy, v Piesni o Nibelungoch.
Fredegunda

Fredegunda (okolo *545/550 – † 597) bola pôvodne milenka kráľa Neustrie Chilpericha I., od roku 570/571 (po zavraždení jeho prvej ženy Gailswinthy) jeho manželka (kráľovná), od roku 584 (po Chilperichovej smrti) regentka. 
Dala zavraždiť kráľa Sigiberta I. a dvoch synov jej manžela z jeho prvého manželstva. Od roku 584 vykonávala regentskú vládu za neplnoletého syna Chlotara II., vládla v spojení so šľachtou.
Neokonzervativizmus

Neokonzervativizmus je politický smer, ktorý vznikol v druhej polovici 20. storočia vo vyspelých hospodárskych krajinách v dôsledku tendencií liberálneho reformizmu šesťdesiatych rokov. Termín neokonzervativizmus zaznieval na verejnosti v posledných rokoch v súvislosti so zahraničnou politikou prezidenta USA Georgea W. Busha, najmä v súvislosti s vojnou v Iraku. Pôvodne týmto názvom označovali sklamaných liberálov (v americkom zmysle slova teda ľavičiarov), ktorí verili v potrebu širšej pôsobnosti vlády, no nesúhlasili so štedrou sociálnou politikou Spojených štátov a ktorým sa Demokratická strana a americkí liberáli zdali málo antikomunistickí. Na čele tejto skupiny stál komentátor Irving Kristol, ktorého označujú za krstného otca neokonzervativizmu, spolu s Normanom Podhoretzom a Jeanne Kirkpatrickovou. 
Neokonzervativizmus ako koncepcia medzinárodných vzťahov je kritikou politického realizmu. Na rozdiel od realistov, ktorí medzinárodný systém pokladajú len za spleť amorálnych, racionálnych štátov, sledujúcich iba svoje úzke národné záujmy, neokonzervatívci tieto štáty delia na dobré a zlé. Použitie sily proti "zlým" štátom so zámerom šíriť morálku "dobrých" štátov, pokladajú za ospravedlniteľné, čím prispeli k intelektuálnym základom Bushovej doktríny preventívnej vojny.
Neokonzervatívci veria, že silu možno v medzinárodných vzťahoch použiť ako nástroj dobra, čiže na šírenie demokracie a udržiavanie hegemónie Spojených štátov.
Paleokonzervativizmus

Paleokonzervativizmus je termín pre antikomunistickú a antiimperialistickú pravicovo orientovanú politickú filozofiu v Spojených štátoch, zdôrazňujúcu tradíciu, občiansku spoločnosť a antifederalizmus spolu s náboženskou, regionálnou, národnou a západnou identitou. Chilton Williamson ml. paleokonzervativizmus opisuje ako „vyjadrenie zakorenenosti: mať zmysel pre miesto a históriu, sebauvedomenie odvodené z predkov, príbuzných a kultúry - identita, ktorá je kolektívna, ale aj osobná.“ Paleokonzervativismus nie je vyjadrený ako ideológia a jeho prívrženci sa nemusia nevyhnutne hlásiť k línii jednej politickej strany.
Marián Antecký

Marián Antecký (* 17. december 1947) bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky zvoleným za Stranu demokratickej ľavice vo volebnom období 1998-2002.
Strakoš obyčajný

Strakoš obyčajný alebo strakoš červenochrbtý (lat. "Lanius collurio") je spevavý vták z čeľade strakošovité. Obýva veľkú časť Eurázie a na zimu sa sťahuje do tropickej Afriky. Podľa okrúžkovaných jedincov zo Slovenska bolo zistené zimovanie v Grécku a v Saudskej Arábii. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov strakoš obyčajný patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci a bol tak stanovený na základe výrazného poklesu v rokoch 19701990 v západnej a severovýchodnej časti jeho areálu rozšírenia, hoci výskumy v Európe v rokoch 19802013 zistili že jeho stavy sú stabilné. Rovnako aj podľa výsledkov paneurópskeho sčítania bežných druhov vtákov je trend strakoša obyčajného v Európe za roky 1980 2017 stabilný.
Opis.
Strakoš obyčajný má silné šedé končatiny, hákovitý zobák so zubovitým výbežkom v hornej čeľusti a pomerne dlhý chvost. Samec má hnedý až červenohnedý chrbát, biele brucho, čiernosivý chvost s bielou spodinou, sivé temeno hlavy a zátylok a čiernu masku. Samica má rovnako zafarbenú hlavu i chrbát a nemá čiernu masku.
Hlas.
Ozýva sa hrubým "ček, čet" a výrazným "väv". Spev strakoša obyčajného je melodické švitorenie, do ktorého vplieta svoje "čet" a napodobňuje spev iných vtákov.
Výskyt a stav na Slovensku.
Strakoš obyčajný je rozšírený na celom území Slovenska od nížin až po smrekové mladiny . Na Slovensku sa zdržiava od apríla do septembra, kedy odlieta zvyčajne na východ a juh Afriky.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 65 000 – 130 000. Veľkosť populácie mierne klesla o 20 – 50 %. Územie na ktorom sa vyskytuje je stabilné, maximálne zmeny do 20%. Ekosozologický status v rokoch 1995, 1998 a 2001 žiadny. V roku 2014 "LC" - menej dotknutý. Európsky ochranársky status SPEC3 – druhy, ktorých globálne populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia D – ustupujúci druh.
Trend početnosti strakoš obyčajného na Slovensku bol podľa sčítania bežných druhov vtákov v rokoch 2005 2009 neistý s negatívnou tendenciou.
Biotop.
Vyskytuje sa najmä v otvorených krajinách s porastom kríkov, na lúkach, poliach a pasienkoch. Tiež na okrajoch lesov, v sadoch a záhradách so živými plotmi. a na lesných mladinách a rúbaniskách.
Hniezdenie.
Hniezdo si stavia raz ročne v tŕňových kríkoch, ktoré ho dobre chránia pred predátormi. Buduje ho z korienkov, vetvičiek a trávy a od mája do júla hniezdi na znáške 3 až 6 vajíčok. Na vajíčkach sedí hlavne samica. Mláďatá sa liahnu po 14. dňoch a hniezdo opúšťajú po 14. – 15. dňoch. Po vylietaní z hniezda ich staré vtáky naďalej kŕmia.
Potrava.
Strakoš obyčajný je hmyzožravec, obľubujúci chrobáky, kobylky, svrčky, koníky a drobné stavovce.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 1000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Druh je zaradený do Bernského dohovoru
(Príloha II) a smernici o vtákoch (Príloha I).
Strakoš veľký

Strakoš veľký alebo strakoš sivý (lat. "Lanius excubitor") je spevavec z čeľade strakošovité. Obýva západnú palearktídu. Na Slovensku hniezdi v severnej časti krajiny a postupne sa šíri južným smerom. Hniezdenie bolo dokázané v 20,50 % mapovacích kvadrátov, zimovanie bolo zistené v 80,40 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov strakoš veľký patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, po taxonomických úpravách sú považované jeho stavy v krajinách Európskej únie za stabilné.
Výskyt a stav na Slovensku.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 500 - 1 000, zimujúcich jedincov 4 000 - 8 000. Veľkosť populácie má "mierny pokles" od 20 - 50%. Veľkosť územia na ktorom sa vyskytuje je "stabilná", maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 "R" - vzácny. V roku 1998 "LR:nt", "LR" - menej ohrozený druh, "nt" - takmer ohrozený taxón. V roku 2001 "LR" - menej ohrozený. V roku 2014 "LC" - menej dotknutý. Európsky ochranársky status "SPEC3" - druhy, ktorých globálne populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia "D" - ustupujúci druh.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 2000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Druh je zaradený do Bernského dohovoru (Príloha II)
Piotr Alexejevič Kropotkin

Piotr Alexejevič Kropotkin, (* 9. december 1842 – † 8. február 1921) bol ruský revolucionár a publicista, geograf a geológ, anarchista, teoretik anarchistického komunizmu. Zúčastnil sa vedeckých expedícií na Sibíri. V roku 1872 vstúpil do Prvej internacionály. Po revolúcii v roku 1917 sa vrátil do Ruska.
Bernolák

Bernolák môže byť:
Štúr

Štúr môže byť:
Štefánik

Štefánik je priezvisko, pozri Štefánik (priezvisko), napr.:
Masaryk (priezvisko)

Masaryk je slovenské priezvisko odvodené od nárečového výrazu pre mäsiara (masár). Najrozšírenejšie je na západnom Slovensku, najviac v Hlohovci, Trenčíne, Topoľčanoch a v Bratislave.
Známi nositelia.
Pozri v článku Masaryk.
Binárna sústava

Binárna sústava alebo binárny systém môže znamenať:
Alpha

Alpha môže byť:
Josef Abrhám

Josef Abrhám (* 14. december 1939, Zlín† 16. máj 2022, Mělník) bol český filmový, divadelný a televízny herec.
Životopis.
Otec bol Čech a matka Slovenka, dcéra slovenského dramatika, prozaika a evanjelického farára Jozefa Hollého. Herectvo začal študovať na VŠMU v Bratislave, ale po dvoch rokoch prešiel na DAMU, ktorú absolvoval v roku 1962.
V rokoch 19651992 člen Činoherního klubu v Prahe a od roku 1993 angažovaný v Národním divadle v Prahe.
V jeho tvorbe sa prelínal intelektuálny nadhľad so spontánnou komediálnosťou. Z rolí: Trofimov (A. P. Čechov: "Višňový sad"), Mulligan (S. O’Casey: "Penzión pro svobodné pány"), Macheath (V. Havel: "Žebrácká opera"). Hral v televízii, preslávil sa najmä titulnou postavou v komédii "Vrchní, prchni!" a rolou doktora Blažeja v populárnom seriáli "Nemocnice na kraji města".
Bol manželom herečky Libuše Šafránkovej.
Libuše Šafránková

Libuše Šafránková (* 7. jún 1953, Brno – † 9. jún 2021, Praha) bola česká filmová a televízna herečka, manželka Josefa Abrháma, sestra herečky Miroslavy Šafránkovej.
Medzi jej najznámejšie filmy patrí "Tři oříšky pro Popelku". Hlavnú postavu hrala vo veku 19 rokov. Počas svojej kariéry stvárnila takmer 150 filmových postáv.
V rokoch 19721992 bola členkou Činoherního klubu, od roku 1992 pôsobila v Národnom divadle v Prahe. Bola predstaviteľkou mladých temperamentných žien, ktoré interpretovala so zmyslom pre lyriku, humor i komickú nadsádzku. Z divadelných úloh: Marka (L. M. Leonov "Zlatý kočár"), Soňa (A. P. Čechov "Strýček Váňa"), Tonička (J. Mahen "Chroust"), Káťa Kabanová (A. N. Ostrovskij "Bouře"), Poppy Norton-Taylorová (M. Frayn "Bez roucha"). Roly vo filmoch a v televízii ("Babička, Schovávaná na schodech, Vojáček a dračí princezná, Švédská zápalka, Svatební cesta do Jiljí", seriál "Náhrdelník").
Osobný život.
Za Josefa Abrháma sa vydala v roku 1976.
Zomrela dva dni po svojich 68. narodeninách. Niekoľko rokov pred smrťou bojovala s rakovinou pľúc.
Moskovskij gosudarstvennyj institut meždunarodnych otnošenij

Moskovskij gosudarstvennyj institut meždunarodnych otnošenij [(universitet) Ministerstva inostrannych del Rossijskoj federacii] (po rusky: "Московский государственный институт международных отношений [(университет) Министерства иностранных дел Российской Федерации"] alebo po slovensky Moskovský štátny inštitút medzinárodných vzťahov [(univerzita) Ministerstva zahraničných vecí Ruskej federácie], skratka МГИМО – MGIMO) je štátna univerzita v Moskve zriadená ruským Ministerstvom zahraničných vecí.
Univerzita bola založená v roku 1944. Svoj prvý školský rok začala s 200 študentmi na troch fakultách – Škola medzinárodných vzťahov, Ekonomická škola a Právnická fakulta. V dobách Sovietskeho zväzu (do roku 1991) túto univerzitu navštevovali hlavne študenti verní komunistickej strane.
V súčasnosti je súčasťou školy šesť inštitútov a osem fakúlt. V roku 2009 školu navštevovalo okolo 6 000 študentov z Ruska, krajín SNŠ a cudziny.
Kontroverzie.
Pôsobenie školy počas komunistického režimu v ZSSR býva častým terčom kritiky. Je totiž známe, že MGIMO bolo napojené na sovietske aj zahraničné tajné služby, ktoré z rád absolventov verbovali svojich členov. V Poľsku preto v roku 2016 rozhodli, že všetci absolventi moskovskej školy museli do roku 2018 opustiť štátnu službu. Zároveň školu navštevovali rodiny komunistických funkcionárov. MGIMO - študovali tu synovia Gustáva Husáka, Vasila Biľaka či vnuk Antonína Zápotockého.
Zoznam absolventov MGIMO.
Škola podporuje vytváranie absolventov (angl. alumny) klubov a v roku 1991 založila Asociáciu absolventov (Ассоциация выпускников МГИМО). Klubu českých absolventov MGIMO vznikol v roku vznikol v roku 2004. Slovenský v roku 2008.
Zoznam absolventov zo Slovenska.
"Zoznam nie je úplný, väčšina funkcií bola aktualizovaná k roku 2019."
Absolventi z Česka.
MGIMO kedysi študovali i syn Gustáva Husáka, syn Vasila Biľaka Dmitrij Biľak a vnuk Antonína Zápotockého. Ďalej:
Zoznam významných absolventov.
Štátni a verejní činitelia:
Zástupcovia veľkých firiem:
Etymológia

Etymológia (z dvoch gréckych slov ἔτυμον (etymon) = pravda, istota; λογία (logia) = náuka; príslušná osoba je etymológ) je jazykovedná disciplína, ktorá skúma pôvod, prvotný význam, vývoj a históriu slov alebo ich morfém (častí slov) pomocou analýzy morfologickej stavby zo súčasného i historického aspektu. Pri tomto výskume sa vo veľkej miere využíva porovnávacie štúdium príbuzných jazykov a staršie vývojové štádium príslušného jazyka.
Pre štúdium etymológie slovenčiny majú veľký význam výsledky indoeurópskej porovnávacej jazykovedy (laryngálna teória, učenie o hláskovej štruktúre odvodeného indoeurópskeho koreňa, významy zodpovedajúce v iných jazykoch a pod.).
Výsledky etymologického výskumu istého jazyka sa okrem osobitných štúdií podávajú v tzv. etymologických slovníkoch. V nich sa skúmané slová usporadúvajú podľa abecedy do hesiel s príslušným výkladom o pôvode slova.
Etymológiou v užšom zmysle sa rozumie pôvod a história jednotlivých slov. Popri správnej, vedecky overenej a podloženej etymológii slova existuje aj tzv. falošná etymológia, ktorá sa zakladá na nesprávnom chápaní etymologickej štruktúry slova. Často sa hovorí aj o tzv. ľudovej etymológii, ktorá sa usiluje objasniť pôvod slova z jeho vonkajšej (zvukovej) podoby alebo podľa jeho morfologického zloženia, ale bez akéhokoľvek hlbšieho porovnávacieho a typologického štúdia.
Hebrejčina

Hebrejčina (עברית) (ak sa chápe ako 1 jazyk) alebo hebrejské jazyky (ak sa chápe ako skupina jazykov) je označenie nasledujúcich semitských jazykov/nárečí:
Najčastejšie sa slovo vzťahuje buď na novohebrejčinu, alebo na starohebrejčinu. Dnes slovo hebrejčina označuje spravidla novohebrejčinu, jazyk umelo vytvorený na základe starohebrejčiny. 
Hebrejčina patrí do rodiny semitských jazykov do severozápadnej skupiny a do tzv. kanaánskych jazykov. Jej pôvod siaha zrejme do neskorej kanaánčiny. Najstaršie stopy kanaánskej reči s hebrejskými idiómami objavili archeológovia v Ras Šamra (Ugaritu) a pochádzajú z 20. storočia pred Kr.
Srbčina

Srbčina (do roku 1940: "srbština"; srb. alebo ) je slovanský jazyk, ktorý sa prevažne používa v Srbsku. Okrem toho má štatút menšinového jazyka v Chorvátsku a Severnom Macedónsku.
Ako súčasť srbochorvátčiny.
Srbčina bola do 90. rokov 20. storočia obyčajne chápaná ako spisovná varieta srbochorvátskeho jazyka používaná najmä Srbmi v Srbsku, Čiernej Hore, a v Bosne a Hercegovine.
Slovinčina

Slovinčina (slovinský "slovenščina", "slovenski jezik") patrí do skupiny južnoslovanských jazykov a je úradným jazykom v Slovinsku. Patrí aj medzi úradné jazyky EÚ. Po slovinsky hovorí vo svete približne 2,5 milióna obyvateľov, väčšina z nich žije v Slovinsku.
Písmo a abeceda.
Slovinčina sa píše upravenou latinkou s nasledujúcimi pridanými znakmi:
Ukážky slovinského jazyka a lexika.
Informácie o slovinskom spisovateľovi Ivan Cankar.
"Cankar je že kot tretješolec, leta 1891, napisal nekaj pesmi. Objavljati je začel kot dijak. Leta 1892 je v rokopisnem listu Sloga objavil krajši kritični članek in Junaško pesem iz naših dni. Otroško glasilo Vrtec mu je natisnilo pesem Pes, maček in miši. Že naslednje leto so mu v Dijaški prilogi Rimskega katolika objavili sestavek Moj prvi pogled na morje."
Bosniačtina

Bosniačtina alebo bosniančina je južnoslovanský jazyk (prípadne varieta srbochorvátčiny - pozri nižšie). Je to spisovný jazyk Bosniakov (bosnianskych Moslimov).
Lingvistické postavenie.
Od 90. rokov 20. storočia sa zvykne bosniačtina zaraďovať ako samostatný jazyk. Niektorí autori ju však považujú len za súčasť (resp. spisovný jazyk špecifickejšie za štandardnú varietu) srbochorvátskeho jazyka.
V časoch socialistickej Juhoslávie (od 50. do 80. rokov 20. storočia) sa bosniačtina považovala vždy len za integrálnu súčasť srbochorvátskeho jazyka, a to jeho srbského variantu. V prvej polovici 20. storočia sa bosniačtina (ako skupina nárečí) v závislosti od autora považovala buď za súčasť (srbského dialektu) srbochorvátskeho jazyka alebo za súčasť srbského jazyka. 
P. J. Šafárik v roku 1826 bosniačtinu uvádzal ako jedno z "podrečí" srbčiny (a nie chorvátčiny).
Administratívne postavenie.
Bosniačtina je jeden z troch úradných jazykov republiky Bosna a Hercegovina, spoločne s chorvátčinou a srbčinou. Má aj postavenie menšinového jazyka v Srbsku, Čiernej Hore a v Kosove. 
Charakteristika.
Ide o jazyk "de facto" zhodný so srbčinou, s tým hlavným rozdielom, že v slovnej zásobe obsahuje väčšie množstvo turcizmov (arabizmov a perzizmov), a niektoré slová má zhodné s chorvátčinou. Spadá pod tzv. štokavské dialekty južnoslovanských jazykov (resp. srbochorvátčiny). Zapisuje sa latinkou.
Holandčina

Holandčina je západogermánsky jazyk, ktorým hovorí približne 25 miliónov ľudí ako prvý jazyk a 5 miliónov ako druhý jazyk. Je to tretí najrozšírenejší germánsky jazyk, po jeho blízkych príbuzných nemčine a angličtine. "Afrikánčina" je samostatný, ale do istej miery vzájomne zrozumiteľný dcérsky jazyk, ktorým do určitej miery hovorí najmenej 16 miliónov ľudí, najmä v Južnej Afrike a Namíbii, a ktorý sa vyvinul z dialektov Kapských Holanďanov v Južnej Afrike. Dialekty používané v Belgicku (vrátane flámčiny) a v Suriname sú medzitým všetky riadené holandskou jazykovou úniou.
V Európe väčšina obyvateľov Holandska (kde je jediným úradným jazykom používaný v celej krajine) a približne 60 % obyvateľov Belgicka (ako jeden z troch úradných jazykov) hovorí po holandsky.
Tibetčina

Tibetčina je jeden z tibetských jazykov. Má viacero dialektov a popri čínštine je ďalším úradným jazykom v Tibete. Jazykom hovorí vyše 6 miliónov hovoriacich v Tibete a inde.
Tibetčina je ergatívny jazyk, aglutinačný jazyk, monosylabický jazyk a tónický jazyk. V súčasnosti sa považuje za štandardnú formu tzv. lhaský dialekt, ktorý patrí do skupiny centrálnych dialektov tibetčiny.
Nórčina

Nórčina je severogermánsky jazyk. Po nórsky hovorí asi 5 miliónov obyvateľov.
Historický vývoj.
Nórčina vznikla z jazyka stará nórčina. Vývoj nórčiny zo staroseverčiny (staronórčiny) trval zhruba 300 rokov a za tento čas prebehol prechod od zložitého systému skloňovania (podobného ako má dnešná slovenčina) k jazyku menej zložitému s pevnejším slovosledom.
Dnešná nórčina je taktiež ovplyvnená dánčinou, keďže Nórsko bolo dlhé roky pod nadvládou Dánska. Je všeobecne známe, že Nóri bez väčších problémov rozumejú hovorenej švédčine a pri písanom texte zas písanej dánčine.
Formy dnešnej nórčiny.
Nórčina je štandardizovaná v štyroch formách:
Jazyková demokracia v Nórsku umožňuje používať v oficiálnom hovorovom a písomnom prejave každý zo štyroch variantov, ale v skutočnosti veľká väčšina obyvateľstva používa bokmål a nynorsk a často sa aj uvádza, že naozaj oficiálne postavenie majú len tieto dve formy. V Nórsku je spisovným jazykom tiež lapončina, v niektorých severných oblastiach Nórska majú žiaci právo na výučbu na školách po laponsky. 
Nórske dialekty: nórčina má veľké množstvo rôznych dialektov, preto každé slovo sa môže vysloviť rôznymi spôsobmi, každý zo spôsobov je spisovný.
Bokmål (číta sa „bukmol“) používa asi 85 % obyvateľov. Tento jazyk sa aj vyučuje na zahraničných univerzitách. Nynorsk je druhým spisovným jazykom. Používa sa hlavne na západe krajiny. Väčšina Nórov ho však považuje za jazyk sedliakov. 
V Nórsku, ako aj v ďalších škandinávskych krajinách, si všetci tykajú. Vykanie používajú len vo výnimočných prípadoch. Taktiež pri oslovení sa používa meno a priezvisko, nie oslovenie pán alebo pani.
Intonácia môže byť dvojaká: buď ako v slovenčine dôraz na prvej slabike, alebo existujú v nórčine slová s tzv. druhou intonáciou. Pri výslovnosti slov s druhou intonáciou začíname s hlasom zhruba na normálnej úrovni, potom hlasom trocha klesneme a na konci stúpame nad normálnu výšku hlasu.
Babylončina

Babylončina je mŕtve nárečie akkadčiny, ktoré sa používalo od polovice 20. storočia pred Kr. do 2. stor. pred Kr. Na zápis babylončiny sa používalo predovšetkým klinové písmo.
Fázy:
Asýrčina

Asýrčina môže byť:
Islandčina

Islandčina () je severogermánsky jazyk, ktorým sa hovorí na Islande. Jeho najbližším príbuzným jazykom je faerčina a môžu mu do istej miery rozumieť i niektorí Nóri v závislosti od dialektu a vzdelanosti. Po islandsky hovorí približne 300 000 ľudí.
Rozšírenie.
Islandčina ako úradný jazyk existuje iba na Islande.
Nárečia.
V islandčine sa vyskytujú len minimálne odchýlky, dialekty takmer neexistujú.
História.
Islandčina vznikla zo západnej staroseverčiny a spolu s faerčinou je jazykom, ktorý sa na starú severčinu, resp. starú nórčinu najviac podobá. Zo staroseverčiny sa neskôr vyvinula stará islandčina, ktorá je priamym predchodcom dnešnej. Moderná islandčina sa veľmi podobá na starú islandčinu i na staroseverčinu, pretože sa od svojho vzniku veľmi nevyvíjala, vzhľadom na izolovanosť Islandu od ostatných krajín a jazykov. Je všeobecne známe, že dnešní Islanďania čítajú ságy, ktoré sú už stovky rokov staré, bez vážnejších úprav. Dokonca i medzinárodné slová si Islanďania väčšinou prekladajú do svojho jazyka. Z hľadiska slovnej zásoby je islandčina najviac podobná starej angličtine spred približne 1000 rokov.
Gramatika.
Gramatika je zložitá, islandčina je bohatá na pády, podobne ako slovenčina. Tu opäť môžeme pozorovať podobnosť so starou severčinou; ostatné jazyky, ktoré vznikli zo staroseverčiny, majú gramatiku zjednodušenú. Islandčina pozná 4 pády (nominatív, genitív, datív, akuzatív), 3 osoby a 2 čísla. Dá sa povedať, že islandčina je zložitý jazyk, najzložitejší zo všetkých germánskych jazykov, s rozsiahlou gramatikou, množstvom nepravidelností a mimoriadne obťažnou výslovnosťou.
Cudzie slová.
Slovensky: AIDS, islandsky: alnæmi, doslovný preklad: citlivosť na všetko
Slovensky: chémia, islandsky: efnafræði, doslovne: náuka o prvkoch
Slovensky: fotografia, islandsky: ljósmynd, doslovne: svetelný obrázok
Slovensky: fotoaparát, islandsky: myndavél, doslovne: obrázkový prístroj
Vzorový text.
"Všeobecná deklarácia ľudských práv"
Pre porovnanie islandčiny s nórčinou je text uvedený v oboch jazykoch.
islandsky
nórsky (nynorsk)
slovensky
Faerčina

Faerčina alebo faerský jazyk ("Føroyskt") je severogermánsky jazyk, popri dánčine úradný jazyk na Faerských ostrovoch, patriacich pod Dánsko. Je potomkom starej severčiny (Old Norse) – jazyka ľudí, ktorí sa začiatkom 9. storočia začali usádzať na dovtedy takmer neosídlených Faerských ostrovoch. Väčšina z nich pravdepodobne pochádzala zo západného Nórska.
Rovnaký status ako dánčina získala na školách až v roku 1938, ako jazyk bohoslužieb o rok neskôr. Od roku 1948 je hlavným jazykom na ostrovoch, i keď pre administratívne a právne účely sa dodnes využíva dánčina. Problémom faerčiny je malý počet obyvateľov ostrovov – cca 48 000, čo sťažuje situáciu v oblasti literatúry i masmédií. Keďže faerčina je s dánčinou navzájom málo zrozumiteľná, väčšina obyvateľov ostrovov ovláda i dánčinu.
Abeceda a výslovnosť.
Používa sa latinka obohatená o nekoľko špeciálnych znakov.
Švédčina

Švédčina ("svenska") patrí medzi germánske jazyky. Švédčina je severogermánsky jazyk, ktorým hovorí viac ako 9 miliónov ľudí predovšetkým vo Švédsku a časti Fínska, najmä na pobreží a na Ålandoch. Je vzájomne zrozumiteľná s dánčinou a nórčinou. Štandardná švédčina sa v 19. storočí vyvinula z nárečia stredného Švédska.
Dialekty.
Z pôvodných vidieckych dialektov sa ešte mnoho zachovalo, ale hovorová a písaná švédčina je jednotná a štandardizovaná. Z dospelej populácie je gramotných 99 % obyvateľov. Niektoré nárečia sa od štandardnej švédčiny veľmi líšia ako gramatikou, tak i slovnou zásobou. Tieto nárečia sú obmedzené na vidiecke oblasti, kde nimi rozpráva len malý počet ľudí s nízkou sociálnou mobilitou. Nečelia síce bezprostrednému zániku, ale počas posledného storočia upadli napriek tomu, že sú riadne preskúmané a ich používanie je často podporované i miestnymi úradmi.
Oficiálny status.
Švédčina je vo Švédsku považovaná za „hlavný jazyk“ a jej používanie je oficiálne odporúčané pre miestnu i štátnu samosprávu. Nie je však v skutočnosti dané zákonom. Pokusy uzákoniť švédčinu ako oficiálny jazyk nikdy nezískali vo švédskom parlamente potrebnú väčšinu hlasov. Švédčina je oficiálnym jazykom na Ålandoch, samostatnej ostrovnej provincii Fínska, kde 95 % z 26 tisíc obyvateľov používa švédčinu ako svoj prvý jazyk. Vo Fínsku je švédčina považovaná za druhý národný jazyk popri fínčine, Fínsko je teda jedinou krajnou, kde je švédčina uznaná ako úradný jazyk. Okrem toho je švédčina jedným z oficiálnych jazykov Európskej únie. 
Pre švédsky jazyk zatiaľ neexistujú žiadne oficiálne regulačné inštitúcie. Rada švédskeho jazyka (Svenska språknämnden) má len polooficiálny status. Je zriadená švédskou vládou, ale nemá rozhodovacie právomoci. Medzi mnohými organizáciami, ktoré tvoria Radu pre švédsky jazyk, má najväčší vplyv Švédska akadémia, ktorá vytvára slovníky Svenska Akademiens ordlista a Svenska Akademiens ordbok, ďalej knihy gramatiky a ďalšie jazykové príručky. I keď sú tieto slovníky používané ako oficiálne jazykové predpisy, ich hlavným účelom je popis súčasného stavu a používania reči.
Fotón

Fotón (z gréckeho: φως (fos), svetlo) je vo fyzike elementárna častica, kvantum elektromagnetického poľa a základná "jednotka" svetla a všetkých ostatných foriem elektromagnetického žiarenia.
Fotón je jedným z kalibračných bozónov. Má nulovú pokojovú hmotnosť a šíri sa rýchlosťou svetla. Má aj časticové, aj vlnové vlastnosti, ale nie je ani vlnou, ani časticou. Fotóny sa pôvodne nazývali „kvantá energie“.
Vlastnosti.
Všetko elektromagnetické vlnenie, od rádiových vĺn po gama žiarenie, je kvantované na fotóny, ktoré popisuje vlnová dĺžka, frekvencia, energia a hybnosť. Životnosť fotónu je nekonečná, v zmysle nekonečného polčasu rozpadu. Fotón je teda stabilná častica. Môže vznikať a zanikať pri interakciách. Fotón má spin 1 a jeho elektrický náboj je nulový. Vo vákuu sa všetky fotóny pohybujú rýchlosťou svetla "c", ktorá je rovná 299 792 458 metrov za sekundu (m/s). Ako všetky elementárne častice, aj fotón sa riadi kvantovou mechanikou. Moderná koncepcia fotónu bola rozvinutá Albertom Einsteinom, ktorý vysvetlil experimentálne pozorovania, ktoré sa nezhodovali s klasickým vlnovým modelom svetla. Pozri fotoelektrický jav.
Časticové vlastnosti elektromagnetického žiarenia sa prejavujú predovšetkým pri vysokých frekvenciách (teda pri vysokých energiách fotónu), v opačnom prípade prevažujú vlnové vlastnosti elektromagnetického žiarenia, tzn. žiarenie sa prejavuje ako vlnenie.
Energia, hmotnosť.
Fotón existuje iba v pohybe, pričom sa vždy (v súlade s postulátom špeciálnej teórie relativity) pohybuje rýchlosťou svetla. Má preto nulovú pokojovú hmotnosť. Dôsledkom jeho neustáleho pohybu je však nenulová energia, ktorá je definovaná vzťahom:
formula_1,
kde formula_2 je Planckova konštanta, formula_3 je frekvencia, formula_4 je rýchlosť svetla vo vákuu a formula_5 je vlnová dĺžka.
Na základe relativistického vzťahu ekvivalencie energie a hmotnosti, tzn. formula_6, je možné fotónu priradiť tiež určitú hmotnosť (nejde však o pokojovú hmotnosť, ktorá je nulová, ale o pohybovú hmotnosť), ktorá sa prejavuje zotrvačnými a gravitačnými vlastnosťami. Táto energia (a teda aj hmotnosť) spôsobuje, že na fotón pôsobi gravitácia podľa všeobecnej teórie relativity a on sám gravitačne pôsobi na okolie. Tieto javy boli potvrdené pozorovaním (napr. pozorovanie ohybu žiarenia okolo kozmických telies).
Hybnosť fotónu.
Pomocou relativistického vzťahu pre energiu pohybujúcej sa častice formula_7 a zo skutočnosti, že pokojová hmotnosť fotónu je nulová, tzn. formula_8, je možné hybnosť fotónu formula_9 vyjadriť nasledujúcim spôsobom:
formula_10
Napriek tomu, že pokojová hmotnosť fotónu je nulová, môžeme určiť jeho relativistickú hmotnosť z predchádzajúceho vzťahu. Pokiaľ uvážime, že formula_11, platí:
formula_12
Vznik.
Fotóny vznikajú mnohými spôsobmi, napríklad vyžarovaním pri prechode elektrónu medzi orbitálnymi hladinami, či pri anihilácii častíc. Špeciálne prístroje ako maser a laser môžu vytvoriť koherentný zväzok žiarenia.
Ethernet

Ethernet (nazvaný podľa fyzikálneho konceptu éteru ()) je rámcová (z angl. frame-based) technológia počítačových sietí pre lokálne siete (LAN). Dáta sú vysielané v blokoch (rámcoch).
Ešte pred rokom 2000 sa Ethernet stal dominantnou technológiou pre drôtové alebo káblové lokálne siete a prakticky synonymom pre lokálnu sieť (LAN). 
Dejiny.
Počiatky Ethernetu siahajú do roku 1973, kedy vo výskumnom stredisku PARC (Palo Alto Research Center) firmy Xerox skupina odborníkov okolo Roberta Metcalfa pracovala na vývoji prenosovej technológie vhodnej pre potreby lokálnych počítačových sieti.
V roku 1976 Metcalfe a jeho asistent David Boggs publikovali článok s názvom "Ethernet: Distributed Packet-Switching For Local Computer Networks" (Ethernet: Distribuované prepínanie paketov pre lokálne počítačové siete).
Prvá verzia Ethernetu prilákala pozornosť firiem DEC a Intel a v roku 1979 ďalší vývoj pokračoval v ich spoločnom projekte spolu s firmou Xerox.
V roku 1980 bola koncepcia Ethernetu predložená spoločnosti IEEE a jej pracovnej skupine IEEE 802.3802.3. Tá ju s drobnými úpravami prevzala a vydala ako svoj štandard.
Zároveň však vývoj pokračoval aj v stredisku PARC, a v roku 1982 vyústil do novej verzie označovanej ako Ethernet II či DIX Ethernet (Digital-Intel-Xerox), ktorá nie je celkom zhodná s verziou IEEE 802.3.
Všeobecný opis.
Ethernet je založený na nápade, že počítače v sieti budú posielať správy spôsobom, ktorý pripomína rádio, ale prostredníctvom spoločného kábla alebo kanála, niekedy označovaného ako éter (ether).
Každý počítač má globálne jedinečnú 48-bitovú MAC adresu, ktorú má každá karta pridelenú od výroby, aby bolo zabezpečené, že všetky systémy v spoločnom Ethernete majú rozdielne adresy. Vďaka dnešnej všadeprítomnosti Ethernetu zabudovali mnohí výrobcovia ethernetové karty priamo do matičných dosiek počítačov.
Pozorovaním sa zistilo, že zaťaženie prevádzky v sieťach Ethernet má sebepodobné (fraktálne) vlastnosti, čo má dôležité dôsledky v prenosovej technike v telekomunikáciach.
V závislosti od použitého kábla sa v praxi rozlišujú tri základné druhy Ethernet: hrubý ethernet 10base5, tenký ethernet 10Base2, UTP 10baseT.
Sicília (autonómny región)

Sicília (tal./sic. Sicilia [čítaj: Sičílja]; gr. Σικελία-Sikelia) je autonómny región Talianska nachádzajúci sa najmä na ostrove Sicília. Autonómny región vznikol 15. mája 1946. Okrem hlavného ostrova sa nachádza na množstve menších ostrovov. Medzi najvýznamenjšie z nich patria Liparské ostrovy, Isola delle Palme, Pantelleria, Egadské ostrovy, Isole dello Stagnone, Pelagické ostrovy, Ustica a Isole Ciclopi.
Politika.
Región má špeciálny autonómny status, ktorý nadobudol 15. mája 1946. Na základe Štatútu pre Región Sicília ("Statuto della Regione Siciliana") bolo určené, že Sicília spoločne s Liparskými, Egadskými, Pelagickými ostrovmi, Usticou a Pantelleriou tvoria autonómny región (tal. "Regione autonoma") s osobitou jurisdikciou v rámci politicky jednotného štátu Talianska, na základe demokratických princípov. Za hlavné mesto regiónu bolo určené Palermo. Orgánmi regiónu, sú parlament, výkonný výbor a prezident. Regionálnu vládu tvoria výkonný výbor a prezident. Jurisdikciu zabezpečuje Regionálny parlament. Hlavou regiónu je prezident Rosario Crocetta.
Provincie.
Autonómny región Sicília sa člení na 9 provincií.