burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jankov vŕšok

Jankov vŕšok (533,1 m n. m.) je vrch na Slovensku v pohorí Strážovské vrchy v podcelku Nitrické vrchy v časti Rokošské predhorie, 2 km severovýchodne od Uhrovca. Nachádza sa tu Pamätník SNP. Na juhovýchodných svahoch sa rozprestiera rovnomenná prírodná rezervácia.
Opis.
Vrch je kategorizovaný ako rozhľadňa s množstvom pozoruhodností v okolí. Môžeme ho rozdeliť na vrchnú a spodnú časť. Na vyššie položenej, sa nachádza pamätník padlým partizánom štyroch národností z obdobia Slovenského národného povstania (SNP). V nižšej časti je parkovisko pre približne 50 áut, horský hotel Partizán a turistická ubytovňa.
Prírodná rezervácia.
Prírodná rezervácia "Jankov vŕšok" sa nachádza v katastrálnom území obce Uhrovec v okrese Bánovce nad Bebravou v Trenčianskom kraji. Vyhlásená bola v roku 1993 na rozlohe 103,4 ha, bez ochranného pásma. Predmetom ochrany je vzácne územie v južnej časti Strážovských vrchov. Dubové lesy na vápencovo-dolomitovom podklade s dubom cerovým a plstnatým, miestami aj s borovicou lesnou. Výskyt xerotermných i horských rastlinných druhov. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany.
Kevin Roche

Kevin Eamonn Roche (* 14. jún 1922, Dublin, Írsko† 1. marec 2019, Guilford, Connecticut, USA) bol írsko-americký architekt známy hlavne svojou prácou so sklom. V roku 1982 získal Pritzkerovu cenu a v roku 1993 Zlatú medailu AIA.
V roku 1948 odišiel do USA, aby tu študoval a spolupracoval s Ludwigom Mies van der Rohe.
Viktor Uhliarik

Viktor Uhliarik (* 17. november 1922, Rajecká Lesná – † 16. jún 2007, Bratislava) bol významný slovenský architekt 20. storočia. 
Architektúru študoval na Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave. Pôsobil v bratislavskom Zdravoprojekte, kde bol od roku 1966 riaditeľom. 
V spolupráci s Jozefom Schusterom navrhol viacero liečebných domov a zdravotníckych zariadení. Roku 1972 získali Cenu Dušana Jurkoviča za stavbu liečebného domu Balnea Grand a Balnea Splendid v Piešťanoch.
Virtuálna architektúra

Virtuálna architektúra (VA) predstavuje presun predmetu architektonickej tvorby do virtuálnej roviny prostredníctvom využívania elektronických médií a počítačových softvérov. Virtuálne architektonické dielo je poňaté ako dynamický systém, v ktorom existuje počítačom sprostredkovaná interakcia medzi užívateľom, prostredím a budovou. Je novým fenoménom v architektúre.
VA je úzko spätá s vývojom príslušných počítačových softvérov, z čoho sa odvíja aj datovanie jej vzniku – 90. roky 20. storočia.
Tento pojem nemá zatiaľ pevné miesto v odbornej terminológii a osciluje medzi dvoma významovými poňatiami:
Za virtuálnu architektúru sú často označované aj 3D vizualizácie projektov, ktoré slúžia na vytvorenie takmer dokonalej ilúzie neexistujúceho priestoru a umožňujú v ňom simuláciu pohybu. Tento tvorivý prístup pracuje s rovnakými nástrojmi, ale principiálne sa líši od konceptu VA. 
Sociálna interaktivita.
Architektúra vypovedá a vzťahuje sa k dobe, v ktorej vzniká, preto môže byť virtuálna architektúra považovaná za dôsledok informačného, komunikačného a globalizačného boomu, ktorý môže v extrémnom prípade vyústiť do antiurbánnej éry vyplývajúcej z virtualizácie sociálneho života. 
Architektúra determinuje typ sociálnych interakcií a väzieb ľudí, pre ktorých je dané prostredie vytvorené. Súčasne však platí, že sociálne interakcie a aktivity vytvárajú architektúru. Tvorcovia VA sa zaoberajú práve skúmaním a interpretáciou druhej časti spomínanej definície, a to sociálnymi vplyvmi na architektúru.
Princípy tvorby virtuálnej architektúry.
Tento prístup k architektúre poskytuje autorovi bezpečie virtuálnej reality – nemusí prekonávať prekážky v podobe investícií do technologických, konštrukčných a materiálových noviniek. Poskytuje autorovi priestor pre vlastnú interpretáciu prostredia a vzorcov ľudského správania a potrieb, odráža autorove myslenie a jeho predstavy o využívaní priestoru. Možnosť overenia si virtuálneho konceptu je však obmedzená na virtuálny prevádzkový model, čím sa stráca reálna konfrontácia architektonického prostredia a jeho užívateľa.
Znaky.
Charakteristickými znakmi sú interaktivita, flexibilita, variabilita, subjektívnosť a čiastočný odklon architektúry od jej zaužívanej sociálnej a kultúrnej role, čo pri nevhodnej interpretácii môže doviesť k až populistickému gýču či bezobsažnej avantgarde.
Architektonické štúdiá.
Architektonické štúdiá a architekti, ktoré sa zaoberajú tvorbou virtuálnej architektúry: 
Kľúčové diela.
Diela repreznetujúce koncept virtuálnej architektúry:
Amsterdamská škola

Amsterdamská škola (z holandčiny "Amsterdamse School") je štýl architektúry, ktorý vznikol začiatkom 20. storočia v Holandsku.
Vznik.
Amsterdamská škola bola ovplyvnená socialistickými ideálmi, čo možno vidieť na všetkých druhoch budov vrátane domov a bytových jednotiek. Čiastočne reagovala na všetko, čo bolo buržoáziou označované za neogotické, či obroďujúce, podobne ako diela Hendrika Petrusa Berlage.
Charakteristika.
Pre tento architektonický štýl, ktorý je silne ovplyvnený expresionizmom, sú charakteristické okrúhle stavby, organické priečelia s množstvom čistých dekorácií a nefunkčných elementov ako sú veže, sochy a tzv. "„rebríkové“" okná (okná s vodorovnými tyčami pripomínajúce schody na rebríku).
Vplyv.
Pôvod tohto hnutia je spätý s architektonickou tvorbou Eduarda Cuypersa v Amsterdame. Hoci samostatný Cuypersa nebol progresívnym architektom, jeho zamestnanci získali od neho množstvo príležitostí predstaviť sa. Traja lídri Amsterdamskej školy – Michel de Klerk, Johan van der Mey and Piet Kramer pracovali pre Cuypersa približne až do roku 1910. Podnet na vznik hnutia prišiel z mesta. V roku 1905 sa stal Amsterdam prvým mestom, ktoré založilo stavebné kódy. Neskôr mesto najalo Johana vam der Meya ako tzv. "„estetického poradcu“", ktorého úlohou bolo vniesť do vystavaného prostredia umeleckú jednotu a víziu.
Dielo.
Van der Meyrovým vrcholovým dielom bola stavba kooperatívno – komerčného Scheepvaarthuis z roku 1912, ktorú možno pokladať za začiatočný bod hnutia. Na tejto budove sa podielali traja vyššie uvedení predstavitelia hnutia. Táto budova je prototypom Amsterdamskej školy, čo možno charakterizovať tehlovou konštrukciou s komplikovaným murivom, tradičnou masou a intregráciou podrobne rozpracovanej schémy stavebných elementov (dekoratívne murivo, umelecké sklo, zvárané železo, priestorové riešenia a predovšetkým figuratívne sochy), ktoré stelesňujú a vyjadrujú identitu budovy. Podľa mnohých bol hlavným cieľom hnutia totálny (úplný architektonický experiment, ktorý sa prejavil ako v interiéri, tak aj v exteriéri.
Predstavitelia.
Najdôležitejším a najproduktívnejším členom Amsterdamskej školy bol Michel de Klerk. K ďalším členom Amsterdamskej školy patrili "Jan Gratama" (pomenoval školu), "P. H. Endt, H. Tch. Wijdeveld, J. F. Staal, C. J. Blaauw," a "P. L. Marnette". Za časopis Amsterdamskej školy bol považovaný "The journal Wendlinger" ("„otáčky“ a „zmeny“"), ktorý bol publikovaný v rokoch 1918 - 1931.
Oxidy dusíka

Oxidy dusíka alebo NOx je súhrnné označenie pre všetky oxidy dusíka. Sú nimi:
Priemyselné zdroje.
V technických zariadeniach, v ktorých dochádza k spaľovaniu vo vzduchu za vysokých teplôt, vznikajú oxidy dusíka ako nežiaduci sprievodný produkt.
V literatúre sú popísané tri mechanizmy vzniku:
Jazyk architektúry

Termín jazyk architektúry zaviedol anglo-americký architekt, teoretik architektúry a filozof Charles Jencks, ktorý bol významným predstaviteľom postmodernistického myslenia. Mnohokrát jemu samému je pripisovaný vznik a uvedenie do obehu výrazu "postmodernizmus". Známy aj ako teoretik postmodernej architektúry.
V roku 1977 vydal knihu "The Language of Post-modern Architecture" ("Jazyk postmodernej architektúry"). Tento dokument bol reakciou na anonymitu a uniformizáciu internacionálneho štýlu a stal sa základom pre ďalší teoretický a praktický rozvoj postmodernej architektúry. 
Charles Jencks presne vymedzuje hranice postmodernizmu tým, že postmoderným architektom uznáva iba tých, ktorí chápu architektúru ako jazyk.
Internacionálny štýl podľa neho používal príliš abstraktnú estetiku, ktorá sa takým spôsobom stala anonymnou, neschopnou vyjadriť skutočný význam architektonického diela. Pre podobné výrazové prostriedky budova stratila svoju schopnosť nadviazať kontakt s pozorovateľom. Nevytvorila sa teda komunikácia, ktorá je podľa Charlesa Jencksa nevyhnutná. Dôraz kládli na interakciu architekta s užívateľom. Komunikácia sa vytvára pomocou znakovej sústavy nesenej architektonickými dielami. Lingvistický prístup používal dávno nepoužívané významy, z histórie vyberali slová, ktoré nám v pamäti vyvolávajú svoje niekdajšie obsahy. 
Táto sústava sa nazýva "jazyk architektúry". Slovami, ktoré tvoria základ tohto jazyka sú typologické prvky architektúry: okno, dvere, stĺpy, priečky, oblúky atď. Aplikácia jazyka sa spájala s metaforickosťou, využívali náznaky, narážky a obrazy. V období funkcionalizmu slová ako oblúk, klenba, tympanón boli zakázané. Slovník ktorý dovtedy používala moderna bol redukovaný a obmedzený na minimum, stal sa cudzí a vlastne nezrozumiteľný prostému vnímateľovi. Jazyk prestal fungovať.
Okrem Jencksa sa neskôr viacerí autori venovali skúmaniu kvalít, ktoré spodobujú architektúru, prípadne ju vyjadrujú. Robert Venturi zložitosti a protikladnosti, Adolf Loos ornamentálnosti, Rem Koolhaas veľkosti, s viacerí pravdivosti, estetike či funkčnosti, ktoré patria k základným pojmom alebo výrazovým prostriedkom ktoré architektúra spodobuje.
Gymnázium (Krompachy, Lorencova 46)

Gymnázium Krompachy je štátne gymnázium, ktoré ponúka štvorročné a osemročné štúdium so všeobecným zameraním. Zriaďovateľom školy je Košický samosprávny kraj.
Súčasnosť školy.
V školskom roku 2009/2010 študovalo na gymnáziu 315 študentov v ôsmich triedach štvorročného štúdia a 4 triedach osemročného štúdia. Pedagogický zbor pozostával z 21 učiteľov.
V školskom roku 2013/2014 na gymnáziu študovalo už len 215 študentov v siedmych triedach štvorročného štúdia a troch triedach osemročného štúdia.
AMAVET klub.
Ponúka študentom školy rozvíjať svoje vedomosti a schopnosti v oblasti prírodných vied. Každý rok umožňuje najaktívnejším študentom zúčasniť sa Festivalu vedy a techniky v Bratislave, kde môžu prezentovať pred odbornou porotou svoje projekty. V júni 2009 sa škola zúčastnila "Dní vedeckej mládeže AMAVET" v Lučenci.
Luskáčik

Luskáčik môže byť:
Herta Müllerová

 Herta Müllerová (* 17. august 1953 Nițchidorf, Rumunsko) je rumunsko-nemecká spisovateľka, ktorá v roku 2009 získala Nobelovu cenu za literatúru.
Životopis.
Herta Müllerová sa narodila v rodine patriacej do nemeckej menšiny v Banáte. Otec slúžil za druhej svetovej vojny v SS, matku deportovali po vojne do pracovného tábora v Sovietskom zväze.
Na univerzite v Temešvári vyštudovala rumunskú literatúru a germanistiku. Pracovala ako prekladateľka, ale v roku 1979 musela toto miesto opustiť, lebo odmietla spolupracovať s komunistickou rumunskou tajnou službou Securitate.
V roku 1987 emigrovala do Nemecka. V roku 1994 získala Kleistovu cenu, najprestížnejšie nemecké literárne ocenenie. V súčasnosti žije v Berlíne.
Cocaine Cowboys

Cocaine Cowboys je dokumentárny film, ktorý v roku 2006 natočil režisér Billy Corben. 
Film skúma vzostup kokaínu a následnú kriminálnu epidémiu, ktoré zaznamenalo americké mesto Miami v 70. a 80. rokoch 20. storočia. Vo filme sú použité rozhovory s predstaviteľmi LEA, novinármi, právnikmi, bývalými pašerákmi drog a členmi gangov, ktoré poskytujú pohľad z prvej ruky na vojnu s drogami v Miami.
V roku 2008 autor natočil druhý film "", ktorý rozpráva životný príbeh bezohľadnej kolumbijskej drogovej magnátky Griseldy Blanco.
Zoznam faerských vrchov

Zoznam faerských vrchov.
Sophie Schollová

Sophie Schollová (* 9. máj 1921, Forchtenberg, Nemecko - † 22. február 1943, Mníchov) bola nemecká študentka a protinacistická bojovníčka. Spolu so svojím bratom a inými študentmi bola členkou Mníchovského protinacistického odboja Biela ruža. V Nemecku je jednou z najuznávanejších historických postáv - stala sa symbolom boja proti nacionálnemu socializmu, ako i symbolom samotného hnutia Biela ruža (možno aj preto, že bola jedinou ženskou členkou hnutia).
Životopis.
Narodila sa vo Forchtenbergu (Württembersko) ako dcéra liberálneho starostu Roberta Scholla a jeho ženy Magdaleny. Bola vychovávaná v kresťansko-humanistickom duchu.
Počas štúdia na gymnáziu, podobne ako aj jej starší brat Hans, dokonca sympatizovala s nacistickým ideálom spoločnej veľkej ríše, no v dôsledku vlastných zážitkov počas aktivít v záchrannej službe počas vojny postupne začala nacistický režim odmietať.
V roku 1942 začala študovať na biologickej a filozofickej fakulte Mníchovskej univerzity. Prostredníctvom brata Hansa, ktorý v Mníchove študoval medicínu, sa dostala k študentom, ktorí tiež odmietali NS režim. 
Podieľala sa na rozdávaní nelegálnych letákov odbojovej skupiny "Biela ruža" i na iných protirežimových činnostiach (6 rôznych "letákov" s odbojovými textami - šírili ich členovia odboja, alebo dokonca odbojové letáky vypustili lietadlá Spojeného kráľovstva na Nemecko a rozširovali ich aj vo vysielaní BBC).
18. februára 1943 rozdávali súrodenci Schollovci vyše 1 700 letákov na Mníchovskej univerzite, pristihol ich však školník a udal tajnej polícii (Gestapo). Gestapo zajalo súrodencov a Christopha Probsta (1919 - 1943), ďalšieho člena Bielej ruže. Po trojdňovom vypočúvaní nasledoval 22. februára 1943 proces pred Súdnym dvorom. Hans, Sophie a Christoph boli odsúdení na smrť a ešte v ten istý deň popravení gilotínou v Mníchove.
Jej životný príbeh bol i sfilmovaný vo filme s názvom "Sophie Schollová: posledné dni".
Vláda Slovenskej republiky od 15. marca 1994 do 13. decembra 1994

Vláda Slovenskej republiky od 15. marca 1994 do 13. decembra 1994, resp. vláda Jozefa Moravčíka bola dočasnou vládou, ktorá vznikla po páde vlády Vladimíra Mečiara (1992-1993), ktorému bola poslancami NR SR 11. marca 1994 vyslovená nedôvera. Zostavením novej vlády prezident Michal Kováč poveril odídenca z HZDS, Mečiarovho ministra zahraničných vecí Jozefa Moravčíka. 
Dňa 17. marca 1994 schválila NR SR ústavný zákon o skrátení volebného obdobia a o vypísaní predčasných volieb na dni 30. septembra a 1. októbra 1994.
Roman Kováč

Doc. MUDr. Roman Kováč, CSc. (* 10. september 1940, Bratislava) je slovenský lekár, univerzitný pedagóg, bývalý politik, bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky a bývalý minister zdravotníctva Slovenskej republiky 10. júla 2000 – 15. októbra 2002.
Život.
Roman Kováč študoval v Plzni na Lekárskej fakulte Karlovej univerzity (19571963). V povolaní lekár pracoval v rokoch 1963 až 1977 v Dunajskej Strede a v Bratislave. Od roku 1977 do 1990 pôsobil ako odborný asistent na Inštitúte pre ďalšie vzdelávanie lekárov a farmaceutov v Bratislave a ako vedecký pracovník vo Výskumnom ústave bioniky v Bratislave. V roku 1990 bol zvolený za predsedu Konfederácie odborových zväzov SR a za prezidenta ČS KOZ.
Hex (hra)

Hex je abstraktná dosková hra pre dvoch hráčov s jednoduchými pravidlami. 
História.
Hru vymyslel dánsky matematik Piet Hein a v roku 1942 ju prestavil v Niels Bohr Institute. Nezávisle od neho vymyslel túto hru v roku 1947 aj matematik John Forbes Nash na Princeton University. V Dánsku sa hra nazývala "Polygon", Nashovi následovníci hru nazývali "Nash" (občas aj John). V roku 1952 vydala túto hru firma "Parker Broder" pod názvom Hex, ktorý sa používa dodnes. 
Pravidlá.
Hracia doska sa skladá z herných polí v tvare šesťuholníka. Obvykle má tvar kosoštvorca so stranou o veľkosti 15 polí. Každý hráč má k dispozícii hracie kamene svojej farby (obvykle biele a čierne, alebo modré a červené). Hráči striedavo ukladajú hracie kamene na voľné miesta na hracej doske. 
Cieľom hry je spojiť svojimi kameňmi protiľahlé strany hracej dosky. Prvý hráč, ktorému sa to podarí sa stáva víťazom. 
Pretože začínajúci hráč má v hre výhodu, obvykle sa používa pravidlo, ktoré umožňuje druhému hráčovi vymeniť pozície svojho a súperovho kameňa po prvom ťahu. 
Hex je možné hrať aj so štandardnou zostavou pre hru Go, alebo za pomoci pera a papiera.
Valter Šeda

Prof. RNDr. Valter Šeda DrSc. (* 11. apríl 1931, Sereď – † 21. november 2002) bol slovenský matematik a profesor na Matematicko-fyzikálnej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Zaoberal sa predovšetkým obyčajnými diferenciálnymi rovnicami, je tiež známy ako autor skrípt ku komplexnej analýze.
Život.
Profesor Valter Šeda sa narodil v roku 1931 v Seredi. Študoval na gymnáziu v Kežmarku, kde v roku 1949 aj zmaturoval. Po maturite študoval matematiku na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, štúdium dokončil v roku 1953, vzápätí pôsobil ako ašpirant pod vedením Jura Hronca a Otakara Borůvku. V roku 1964 sa stal docentom, v roku 1982 profesorom, ako aj doktorom vied. Zomrel v roku 2002.
Kultúrne dedičstvo

Kultúrne dedičstvo možno definovať ako súbor hmotných a nehmotných dokumentov, tvorivej činnosti človeka a vývoja ľudskej spoločnosti od najstarších čias až po súčasnosť majúc na zreteli historickú a kultúrno-spoločenskú hodnotu dokumentov. Je v záujme spoločnosti kultúrne dedičstvo chrániť a zachovávať pre budúce generácie.
Kategórie kultúrneho dedičstva.
Nehmotné dedičstvo.
Tvoria ho pamiatky, ktoré nemajú hmotnú podstatu: tradície, folklór, múzické umenie: piesne, básne, povesti, hudobné diela, rituály, spoločenské zvyklosti, vedomosti a skúsenosti týkajúce sa prírody a vesmíru alebo vedomosti a zručnosti potrebné pre tradičné remeslá, jazyk, mená, názvy atď.
Na ochranu tejto kategórie kultúrneho dedičstva, ktoré sa prenáša z generácie na generáciu, bol v roku 2003 podpísaný "Dohovor na ochranu nehmotného kultúrneho dedičstva". V súvislosti s dohovorom boli vytvorené dva zoznamy nehmotného kultúrneho dedičstva:
Hmotné dedičstvo.
Patria sem pamiatky majúce hmotnú podstatu, teda nejaký výtvor ľudskej činnosti alebo predmet ktorý pripomína minulosť (budovy, šperky, predmety každodenného použitia, mince a pod.) Môžeme ho rozčleniť na tieto podkategórie:
Dokumentácia kultúrneho dedičstva.
Súčasťou kultúry každej spoločnosti je dokumentácia kultúrneho dedičstva. Jej význam potvrdzuje i existencia rovnomenného odboru štúdia na vysokých školách. 
Odbor Dokumentácia kultúrneho dedičstva bol na Žilinskej univerzite v rámci Fakulty Prírodných vied akreditovaný v júli 2002. Produkuje kvalifikovaných odborníkov, ktorí sa môžu uplatniť v rámci knižnično-informačnej vedy v sieti archívov, múzeí a knižníc. Teoretickým a odborným základom štúdia sú základy knižničnej a informačnej vedy, teória komunikácie, filozofia, kultúrna história, mediálny manažment, dokumentológia, bibliografia, základy psychológie, knižná kultúra, biografistika, základy muzeológie a archívnictva, základy konzervovania, reštaurovania a ochrany dokumentov, knižničné a informačné systémy a služby, práca s informačnou a komunikačnou technológiou.
Absolventi sú spôsobilí vykonávať podľa dosiahnutého stupňa vzdelania tieto profesie:
Digitalizácia kultúrneho dedičstva.
Hlavnou myšlienkou digitalizácie kultúrneho dedičstva je jeho ochrana a zachovanie pre budúce generácie, ako aj zabezpečenie jeho sprístupnenia širokej verejnosti. 
Jednou z inštitúcií, ktorá túto úlohu na Slovensku zastrešuje je Národné osvetové centrum, ktoré bolo prijímateľom národných projektov Centrálna aplikačná infraštruktúra a registratúra (CAIR) a Harmonizácia informačných systémov (HIS). Tieto projekty nerealizovali samotnú digitalizáciu kultúrneho dedičstva, ale vytvorili vhodné prostredie na spracovanie, evidenciu a sprístupnenie kultúrnych a digitálnych objektov na centrálnej úrovni pre zapojené pamäťové a fondové inštitúcie a verejnosť. Jedným z výstupov je prezentačný webový portál Slovakiana, ktorého hlavným cieľom je sprístupnenie kultúrneho dedičstva Slovenska širokej verejnosti. Portál umožňuje používateľom digitálny obsah vyhľadávať, prezerať, sťahovať, zdieľať a ďalej s ním pracovať.
Akademická debata

Akademická debata je vzdelávacia aktivita, ktorá učí kriticky myslieť a rozvíja ďalšie zručnosti. Účastníci debaty sú rozdelení na dve strany reprezentujúce opačné pozície v názorovom spektre. Oba tímy presviedčajú panel rozhodcov o platnosti alebo neplatnosti zadanej tézy.
Tímy v debate si pritom nemôžu vybrať, či budú súhlasiť alebo nesúhlasiť s tézou. Musia sa preto vedieť vžiť do postavenia opačnej strany, aj keď s ním nesúhlasia. Uvažovanie o problémoch a rôznych pohľadoch na problematiku debatérov núti utvárať si k nim vlastný postoj založený na informáciách, ktorých správnosť si overujú sami.
Akademickú debatu ako jediná na Slovensku zastrešuje Slovenská debatná asociácia (SDA).
Debatné tézy.
Debatné tézy sú formulované tak, aby bolo na ne možné nájsť dostatok argumentov za aj proti, bez uchyľovania sa ku klamstvám či demagógii. Pokrývajú široké spektrum spoločensky relevantných a aktuálnych tém, akými sú:
Debatné formáty.
Existujú rôzne pravidlá a štýl, podľa ktorých sa debatuje - tzv. debatné formáty. Medzi najpoužívanejšie (najmä na Slovensku) patrí:
Spojená škola (Bernolákovo, Svätoplukova 38)

Spojená škola - Stredná odborná škola agrotechnická J.A.Gagarina je stredná škola v Bernolákove.
Odbornosť školy.
Profil absolventa školy vytvárajú jeho vedomosti, zručnosti a praktické návyky získané v základných odborných predmetoch mechanizácia, traktory a automobily, cestné vozidlá, cestná doprava, prevádzková spoľahlivosť strojov, ekonomika, účtovníctvo a vo voliteľných predmetoch dokresľujúcich profil podľa zvoleného študijného odboru a odborného zamerania.
Škola sa zameriava na to, aby študenti získali odbornú kvalifikáciu budúceho technika, manažéra, obchodného zástupcu, podnikateľa, odborného sekretára, vysokokvalifikovaného pracovníka dopravného a mechanizačného zariadenia, bezpečne ovládajúceho problematiku dopravy a mechanizácie po stránke riadiacej, prevádzkovej a technickej. 
Škola je vybavená stavebne, priestorovo, didaktickou technikou, strojmi a zariadeniami pre jednotlivé potrebné remeslá. Žiaci majú k dispozícii kompletnú autoškolu, bežné mechanizačné a dopravné prostriedky, príslušné zariadenia, nástroje a náradie, ale aj odbornú učebňu výpočtovej techniky s pripojením na internet. Výpočtovou technikou je vybavená aj učebňa techniky administratívy. Pre získanie praktických zručností žiaci okrem praxe v školských dielňach absolvujú odbornú prax aj v okolitých poľnohospodárskych podnikoch, opravovniach a servisoch, v Dopravnom podniku Bratislava, ale aj v bankových a iných inštitúciách.
Škola umožňuje žiakom získať spolu s odborným vzdelaním s maturitou aj vodičský preukaz skupiny A, B, C, T, M, strojnícky preukaz pre stroje a zariadenia, kombajnistický preukaz a poľovnícky preukaz.
Ďalšie vedomosti a zručnosti môžu žiaci získať v technických krúžkoch.
Edward Steichen

Edward Steichen (* 27. marec 1879, Bivange, Luxembursko – † 25. marec 1973, West Redding, Connecticut, USA) bol americký fotograf, maliar, kurátor fotografického oddelenia Múzea moderného umenia v New Yorku a organizátor umeleckého života.
Životopis.
Narodil s v Bivange v Luxembursku. V roku 1881 jeho rodina Luxembursko opustila a usadili sa v Hancocku v Michigane, neskôr v Milwaukee vo Wisconsine. Tu sa v roku 1895 začal zaoberať fotografiou. O štyri roky neskôr po prvýkrát vystavoval na fotografickom salóne vo Philadelphii.
Študoval výtvarné umenie v Milwaukee, Londýne a v Paríži, kde sa stýkal s umeleckou avantgardou. Rovnako ako fotografia ho však lákalo aj maliarstvo. Pre fotografiu sa definitívne rozhodol až po 1. svetovej vojne.
Medzi tým sa zoznámil s americkým fotografom Alfredom Stieglitzom a spolupracoval s ním. V roku 1905 zorganizoval s A. Stieglitzom vytvorenie Galérie 291 v New Yorku, kde pripravoval súbory moderného európskeho umenia. Obaja významne ovplyvnili pohľad na moderné umenie v Spojených štátoch.
V prvom období tvorby sa venoval širokej palete motívov v duchu secesnej a symbolistické poetiky od krajín po portréty a výjavy zo spoločnosti. Po roku 1919 zdokonaľoval techniku čistej fotografie, v tvorbe sa prejavili vplyvy glamouru, novej vecnosti a konštruktivizmu. V rokoch 1917 – 1919 stál v čele fotografického prieskumu americkej armády vo Francúzsku, v rovnakej funkcii pracoval aj v námorníctve v Pacifiku.
V období medzi svetovými vojnami pracoval najmä pre časopisy Vogue a Vanity Fair, venoval sa móde a portrétom slávnych osobností (Greta Garbo, Winston Churchill, Charlie Chaplin). 
V rokoch 1923– 1938 mal v New Yorku štúdio pre reklamnú a ilustračnú fotografiu. V rokoch 1947 až 1962 bol kurátorom fotografického oddelenia Múzea moderného umenia v New Yorku. V priebehu štrnástich rokov tu usporiadal 65 výstav. Najväčšia z nich bola usporiadaná v roku 1955 s názvom The Family of Man. Bola predstavená v 40 krajinách a ako uvádzajú oficiálne stránky múzea v Clervaux (Luxembursko) ju navštívilo viac než 9 miliónov osôb.
Jeho posledná výstava mu priniesla slávu a ocenenie Presidential medal of freedom, ktoré mu odovzdal 6. decembra 1963 americký prezident Lyndon Johnson.
Jeho fotografia "The Pond-Moonlight" (1904), bola predaná za 2.928.000.-USD vo februári 2006 v aukcii Sotheby's New York. Fotografia patrí k raným piktorialistickým dielam. Ide o jednu z prvých skutočne farebných fotografií vytvorených ušľachtilou gumotlačou. Na svete existujú iba tri známe kópie tejto fotografie. V zozname najdrahších fotografií obsadilo toto dielo druhé miesto (2009).
Reštavrácia

Reštavrácia môže byť:
Nukleoid

Nukleoid (iné názvy: jadrový ekvivalent, ekvivalent jadra, nukleoplazmatická oblasť, centrálna oblasť) je oblasť v prokaryotickej bunke (spravidla v jej strede), ktorá obsahuje DNA. Je obdobou bunkového jadra eukaryotickej bunky. 
V skutočnosti ide o kruhový chromozóm, ktorý je 1000-krát dlhší ako prokaryotická bunka, preto býva poskrúcaný do slučiek. Prokaryotické jadro nikdy nie je ohraničené jadrovou membránou. Niekedy sa jadro prokaryotickej bunky označuje ako difúzne jadro alebo nepravé jadro.
DNA prokaryotickej bunky alebo vírusu sa nazýva genofor alebo prokaryotický či baktériový chromozóm.
The Linked Ring

The Linked Ring Brotherhood bol fotografický spolok založený v Veľkej Británii v roku 1892. K jeho zakladateľom George Davisonovi a H. P. Robinsonovi sa pridal rad významných fotografov nielen britských, ale tiež z ďalších krajín Európy a zo Spojených štátov. Členmi spolku sa stali napr. Frederick Henry Evans, Hugo Henneberg, Paul Martin, Alfred Stieglitz, Frank Meadow Sutcliffe a Clarence Hudson White.
Impulzom k založeniu spolku boli rozpory medzi prívržencami „čistej“ fotografie s ostrou kresbou a prirodzenou tonalitou a zástancami tvorivej umeleckej fotografie, ktorí opustili anglickú "Fotografickú spoločnosť" a založili "The Linked Ring Brotherhood". Secesné a impresionistické piktorialistické fotografie svojich členov a aj iných autorov spolok prezentoval na medzinárodných výstavách.
"The Linked Ring Brotherhood" zanikol v roku 1910.
Glamour

Glamour je fotografický žáner, v ktorom sú ľudia, najčastejšie ženy, vyobrazené tak, aby zvýrazňovali atraktívnosť a šarm. Aj keď u glamour portrétov väčšinou ide o obrázky skromnejšie odetých postáv, primárne nejde o dôraz na vyobrazenie poprsia, či genitálií objektu. Tento druh fotografií je zameraný na provokáciu, tajomno a zvádzanie (erotična a sexuálneho napätia) cieľových subjektov. Keďže pri výrobe snímok ide o dosiahnutie dôrazu na dokonalosť fotených modelov, sú pri nej používané vylepšovacie techniky od kozmetických úprav, manipulácie s osvetlením, v súčasnosti aj dodatočným zdokonaľovaním v grafických programoch (napr. Photoshop...). 
Fotografia v štýle glamour je spravidla vyobrazením statickej pózy subjektu. Subjektami, snímok, ktoré majú komerčný charakter a sú používané pre výrobu kalendárov, plágátov pin-up a časopisov (hlavne obálok), sú najčastejšie profesionálne modely, no môže ísť aj o vybraté zaujímavé typy z radov amatérov, či naopak o známe osobnosti šoubiznisu.
David Morris Lee

David Morris Lee (* 20. január 1931, Rye, New York, USA) je americký fyzik. 
V roku 1996 dostal s Robertom Colemanom Richardsonom a Douglasom Deanom Osheroffom Nobelovu cenu za fyziku za objav supratekutosti hélia III.
Robert Coleman Richardson

Robert Coleman Richardson (* 26. jún 1937, Washington, USA – † 19. február 2013, Ithaca, New York) bol americký experimentálny fyzik a profesor fyziky na Cornellovej univerzite. 
V roku 1996 dostal spoločne s Davidom Morrisom Leem a Douglasom Deanom Osheroffom Nobelovu cenu za fyziku za objav supratekutosti hélia III.
Douglas Dean Osheroff

Douglas Dean Osheroff (* 1. august 1945, Aberdeen, Washington, USA) je americký fyzik.
Je nositeľom Nobelovej ceny za fyziku za rok 1996, ktorú dostal spoločne s Davidom Morrisom Leem a Robertom Colemanom Richardsonom za objav supratekutosti hélia 3. V súčasnosti je profesrom na Stanford University.
Životopis.
Narodil sa v Aberdeene v štáte Washington. Jeho otec, William Osherhoff, bol syn židovských imigrantov pôvodom z Ruska, jeho matka, Bessie Anne (Ondov), bola dcéra slovenských a pracovala ako zdravotná sestra. Osheroff bol birmovaný luteránskou cirkvou, ale dostal možnosť si vybrať a rozhodol sa ďalej v cirkevnom živote nepokračovať. Vyhlásil, že „v určitom zmysle sa mu zdalo, že kostol je najhoršie miesto pre klamstvo. Snáď v určitej emočnej rovine myšlienku boha akceptujem, ale neviem, ako by sa vedel prejaviť“.
Bakalársky titul získal v roku 1967 na Caltechu, kde navštevoval prednášky Richarda Feynmena a vykonával výskum pre Gerryho Neugebauera.
Následne ďalej študoval na Cornell University, kde v laboratóriu atómovej fyziky a fyziky pevných skupenstiev pracoval na výskume fyziky nízkych teplôt. Spolu s Davidom Leeom, vedúcim laboratória, a Robertom C. Richardsonom, použili Pomerančukov článok pri skúmaní správania sa 3He pri teplotách pár tisícin stupňa nad absolútnou nulou. Pri svojich meraniach objavili neočakávané efekty, ktoré neskôr vysvetlili ako fázové prechody na supratekutú fázu 3He. Lee, Richardson a Osheroff za tento objav spolu v roku 1996 dostali Nobelovu cenu za fyziku.
Ph.D. získal na Cornell University v roku 1973. Neskôr 15 rokov pracoval v Bellových laboratóriách, kde pokračoval vo výskume fenoménov odohrávajúcich sa v 3He pri nízkych teplotách. V roku 1987 sa presťahoval na katedru fyziky a aplikovanej fyziky na Stanford University, kde túto katedru v rokoch 1993 – 96 aj viedol. Jeho výskum sa zameriaval na fenomény prebiehajúce pri extrémne nízkych teplotách. V roku 2003 sa stal členom komisie Columbia Accident Investigation Board, ktorá vyšetrovala príčiny havárie raketoplánu Columbia.
V súčasnosti je členom poradného výboru Scientists and Engineers for America (SEA), organizácie zameranej na presadzovanie rozumnej vedy vo vláde USA.
V roku 1970 sa oženil s Phyllis Liu-Osheroffovou.
Ocenenia.
V roku 2012 získal čestný doktorát Slovenskej technickej univerzity.
L-systém

L-systém alebo Lindenmayerov systém je druh formálnej gramatiky známy najmä vďaka svojmu použitiu pri modelovaní vývinu rastlín, ako aj ďalším biologickým aplikáciám. L-systémy môžu byť použité aj na generovanie niektorých typov fraktálov (napr. Kochova vločka). Sú pomenované podľa maďarského teoretického biológa a botanika Aristida Lindenmayera (toho času pôsobiaceho na univerzite v Utrechte), ktorý s týmto konceptom prišiel v roku 1968.
Formálne sa L-systém definuje ako trojica formula_1, kde formula_2 je abeceda, t. j. konečná neprázdna množina znakov, formula_3 je množina prepisovacích pravidiel a formula_4 je tzv. axióma - konečné slovo nad abecedou formula_2, v ktorom odvodenie začína.
L-systémy sú podobné frázovým gramatikám - abeceda aj množina prepisovacích pravidiel sa vyskytujú aj v definícii frázovej gramatiky, axióma je analógiou tzv. počiatočného neterminálu. Najväčším rozdielom však je, že sa nerozlišujú množiny terminálnych a neterminálnych symbolov - odvodenie končí, pokiaľ sa nedá použiť žiadne z prepisovacích pravidiel. Jestvujú však definície L-systémov, ktoré pripúšťajú aj analógiu terminálnych symbolov - tzv. konštanty, ktoré sa nemôžu vyskytovať na ľavej strane žiadneho odvodzovacieho pravidla.
Frank Eugene

Frank Eugene, vlastným menom Frank Eugene Smith (* 19. september 1865 New York – † 16. december 1936 Mníchov) bol americký fotograf, maliar a grafik, ktorý žil prevažne v Nemecku. Fotografoval v štýle impresionizmu a secesie. Bol portrétistom uznávaným v Európe i v Spojených štátoch.
V roku 1884 začal študovať v New Yorku maliarstvo, potom v štúdiu pokračoval od roku 1886 v nemeckom Mníchove. Počas štúdií ho zaujala tiež fotografia. Po dokončení štúdií sa vrátil v roku 1894 do New Yorku, kde pracoval ako scénický výtvarník a maliar portrétov. Roku 1900 odišiel opäť do Nemecka, kde sa venoval umeleckej fotografii.
V roku 1902 sa podieľal na založení fotografického spolku Photo-Secession. Od roku 1907 vyučoval fotografiu v Mnichove, v roku 1913 bol menovaný profesorom na "Kráľovskej akadémii grafických umení" v Lipsku.
Základná škola (Bytča, Ulica mieru č. 1235)

Základná škola, Ulica mieru 1235, Bytča je základná škola v Bytči.
Základná škola bola otvorená v roku 1963, kedy pozostávala z dvoch hlavných budov. Postupne bola vybudovaná telocvičňa, budova pre pracovné vyučovanie (dielne), jedáleň s kuchyňou pre stravovanie žiakov a pedagógov. Posledným rozšírením priestorov pre vzdelávanie bola prístavba tzv. novej budovy, v ktorej sa v súčasnosti nachádzajú odborné učebne a triedy pre mimoriadne nadané deti. 
Od 1. januára 2000 sa zmenila právna forma školy, škola získala právnu subjektivitu.
Základná škola poskytuje základné vzdelanie stupňa ISCED 1 a ISCED 2, spravidla deťom vo veku od 6 rokov do 15 rokov. Škola je štruktúrovaná ako úplná, plnoorganizovaná. Kapacita školy je postačujúca, disponuje primeraným množstvom vybavených učební pre kmeňové triedy v každom ročníku i pre špecializované odborné učebne. Školu tvorí 6 samostatných budov, ktoré sú umiestnené v jednom areáli obklopenom príjemnou a udržiavanou zeleňou. V školskom roku 2007/2008 prešiel areál kompletnou parkovou úpravou – vysadené boli nové dreviny a iné vždyzelené rastliny. 
V školskom roku 2008/2009 sa začala kompletná rekonštrukcia dvoch hlavných budov – po výmene okien bude nasledovať oprava striech so strešnou nadstavbou, obnova sietí a rozvodov, modernizácia a estetizácia hygienických zariadení a vybavenia tried. Kompletná rekonštrukcia čaká aj telocvičňu. Tieto zmeny prispejú k zlepšeniu prostredia pre výchovno-vyučovací proces.
Externé odkazy.
Webové stránka školy
Gertrude Käsebierová

Gertrude Käsebierová (* 18. máj 1852, Des Moines, Iowa, USA – † 13. október 1934, New York, New York) bola americká fotografka.
Fotografovala najmä portréty a alegórie v štýle piktorializmu. Profesionálne sa venovala fotografovaniu od roku 1894, v roku 1897 otvorila v New Yorku portrétne štúdio. Bola zvolená prvou ženskou členkou fotografického spolku The Linked Ring Brotherhood. V roku 1902 sa stala zakladajúcou členkou združenia Photo-Secession.
Clarence Hudson White

Clarence Hudson White (* 8. apríla 1871, West Carlisle, Ohio – 7. júla 1925 Mexico) bol americký piktorialistický fotograf, spoluzakladateľ fotografických spolkov Photo-Secession a Pictorial Photographers of America.
Život a dielo.
Chcel byť maliarm, ale vyštudoval ekonómiu a pracoval v obchode. Začal fotografovať v roku 1894. V nasledujúcom desaťročí už vystavoval svoje snímky v Spojených štátoch i v Európe.
V roku 1902 sa stal členom novo založeného fotografického spolku Photo-Secession, ktorý združoval fotografov tvoriacich v štýle piktorializmu.
V roku 1906 sa presťahoval do New Yorku. Prednášal fotografiu na Columbijské univerzite a v roku 1914 založil vlastnú fotografickú školu. Medzi jeho žiakov patrili napr. Dorothea Langeová a Paul Outerbridge. Whiteova škola bola veľmi úspešná. Prednášali tu tiež fotografi Edward Steichen a Paul Strand a tiež ďalší umelci, napr. maliar Max Weber.
V roku 1916 založil s Gertrudou Käsebierovou a A. L. Coburnom spolok Pictorial Photographers of America a stal sa jeho predsedom.
Zomrel na embóliu v roku 1925 v Mexiku, kam sa vypravil so svojimi študentmi.
Zdroj.
Severoluzitánske kráľovstvo

Severoluzitánske kráľovstvo alebo Kráľovstvo Severná Luzitánia bolo kráľovstvo, ktoré v roku 1807 chcel vytvoriť Napoleon pre panovníka zaniknutého Etrúrskeho kráľovstva Karola II.. Malo sa nachádzať v severnom Portugalsku.
V roku 1807 Portugalsko odmietlo Napoleonovu požiadavku pripojiť sa ku kontinentálnej blokáde, ktorá bola namierená proti Anglicku. Napoleon 27. októbra 1807 uzavrel so Španielskom Fontainebleauskú zmluvu, podľa ktorej chcel vojensky obsadiť územie Portugalska a rozdeliť ho na tri krajiny:
Nasledoval francúzsky útok na Portugalsko pod vedením maršala Junota a hlavné mesto Lisabol podľahol francúzskej armáde 1. decembra 1807. Anglický zásah pod vedením Artura Wellesleyho, wellingtonského vojvodu, obnovil Portugalskú nezávislosť. Poslední francúzsky vojaci boli z Portugalska vyhnaní v roku 1812.
Gymnázium (Myjava, Jablonská 5)

Gymnázium na Myjave bolo založené v roku 1944 ako evanjelické slovenské gymnázium. 
V súčasnosti má 3 formy štúdia, a to 8-ročnú, 4-ročnú a 5-ročnú. Osemročná a štvorročná forma štúdia je bez zamerania, päťročná forma je bilingválneho charakteru, teda zameraná na cudzí jazyk – angličtinu –, kde sú predmety ako napr. biológia alebo matematika vyučované v anglickom jazyku.
Škola poskytuje kvalitné vzdelanie najlepším študentom v regióne, úspešnosť absolventov školy pri prijímacích pohovoroch na vysokoškolské štúdium neklesla za posledné roky pod 90 %. Škola je členom klimatickej aliancie, momentálne spolupracuje so strednými školami z Nórska, Fínska, Turecka a Maďarska a názov jej vzdelávacieho programu je: „"Škola pre život".“
Respirátor (filter)

Respirátor (iné názvy: respiračná maska, inhalačná maska, dýchacia maska, plynová maska, ochranná maska; ) je zariadenie určené na ochranu pred vdychovaním nebezpečných látok (najmä plynov) alebo prachových častíc rozptýlených v ovzduší. V závislosti na druhu látok, pred ktorými má respirátor chrániť rozoznávame viacero druhov a veľkostí respirátorov. Rovnako rozsiahle sú oblasti jeho používania, od bežnej ochrany osôb pri práci, cez medicínske, alebo priemyselné respirátory, až po využitie ako súčasť vojenskej výstroje. Za najjednoduchší model respirátora môžeme považovať hygienické rúško (chirurgická maska), ktoré chráni napríklad pred nákazou prenášanou kvapôčkovou infekciou.
Delenie respirátorov.
Respirátory sa delia na dve kategórie: 
Ergonómia a školenie.
Používanie respirátora človeka zaťažuje. Počas výdychu je vo vzduchu veľa oxidu uhličitého. Tento vzduch vyplní priestor v maske; a potom sa inhaluje druhýkrát. Koncentrácia oxidu uhličitého môže prekročiť hygienické limity) (1,4% za 15 minút; a 0,5% za 8 hodín). Respirátory môžu spôsobiť bolesti hlavy, dermatitídu atď. Učebnica HSE odporúča používať respirátory najviac 1 hodinu.
Vitalij Lazarevič Ginzburg

Vitalij Lazarevič Ginzburg (; * 4. október 1916, Moskva, Rusko, vtedy Ruské impérium – † 8. november 2009, Moskva) bol ruský teoretický fyzik a astrofyzik. 
V roku 2003 dostal spoločne s Alexejom Alexejevičom Abrikosovom a Anthonym Jamesom Leggettom Nobelovu cenu za fyziku za priekopnícke výsledky v oblasti teórie supravodivých a supratekutých látok. Je tiež nositeľom Wolfovej ceny za fyziku (1994/1995) a viacerých iných vedeckých ocenení.
Vitalij Ginzburg je tiež známy ako jeden z otcov sovietskej vodíkovej bomby a ako zástanca ateizmu, napísal niekoľko kníh ohľadom náboženstva a ateizmu.
Anthony James Leggett

Anthony James Leggett (* 26. marec 1938, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britský fyzik
žijúci v USA, ktorý sa zaoberá predovšetkým fyzikou nízkych teplôt. 
V roku 2003 dostal spolu s Vitalim Lazarevičom Ginzburgom a Alexejom Alexejevičom Abrikosovom Nobelovu cenu za fyziku za priekopnícke výsledky v oblasti teórie supravodivých a supratekutých látok. Je tiež nositeľom Wolfovej ceny za fyziku (2002/2003).
Nicklas Bergfors

Nicklas Bergfors (* 7. marec 1987, Södertälje, Švédsko) je švédsky hokejový útočník. Momentálne je hráčom tímu NHL Atlanta Thrashers. Na drese nosí číslo 18.
Hráčska kariéra.
Profesionálnu kariéru začal vo švédskom klube Södertälje SK v sezóne 2004/05. Po tomto ročníku si ho v drafte vybral tím New Jersey Devils. V nasledujúcej sezóne bol presunutý do farmárskeho klubu New Jersey Albany River Rats. V roku 2006 sa zúčastnil v drese švédska majstrovstiev sveta juniorov v USA. V nasledujúcej sezóne sa dostal do ďalšieho farmárskeho klubu Lowell Devils, v ktorom hral aj ďalšie dva ročníky. Prvý zápas v NHL odohral v drese New Jersey v sezóne 2007/2008. Ale od októbra 2009 hráva v prvom tíme New Jersey Devils. 2. februára 2010 bol vymenený do Atlanty Thrashers spolu s Johnnym Oduyom, Patricom Cormier a právom na výber v prvom a druhom kole draftu 2010 za Iľja Kovaľčuka.
Jóičiró Nambu

Jóičiró Nambu (, ; * 18. január 1921, Tokio, Japonsko – 5. júl 2015, Toyonaka) bol japonský teoretický fyzik pôsobiaci v USA. 
V roku 2008 dostal Nobelovu cenu za fyziku za objav javu spontánneho narušenia symetrie v subjadrovej fyzike. V tom istom roku dostali túto cenu aj Makoto Kobajaši a Tošihide Masukawa. Nambu je tiež nositeľom Wolfovej ceny za fyziku (1994/1995) a viacerých ďalších vedeckých ocenení.
Základná škola (Trnava, Námestie Slovenského učeného tovarišstva 15)

Základná škola na Námestí Slovenského učeného tovarišstva v Trnave vznikla 1. októbra 1964. 
Škola sa nachádza v lokalite Kopánka, v blízkosti sídliska Zátvor. 
Súčasnosť školy.
V školskom roku 2009/2010 navštevuje školu 633 žiakov 1. až 9. ročníka, ktorí sú zaradení do 25 tried. Škola zamestnáva 48 pedagogických a 16 nepedagogických pracovníkov.
Gymnázium (Turzovka, Ľ. Štúra 35)

Gymnázium v Turzovke je všeobecno-vzdelávacia štátna škola v zriaďovateľskej pôsobnosti Žilinského samosprávneho kraja.
Popis.
Poskytuje úplne stredoškolské vzdelanie ukončené maturitou. Je jedinou inštitúciou vzdelanosti na Horných Kysuciach v oblasti stredoškolského vzdelávania. Navštevujú ju žiaci zo spádových oblastí z obcí Podvysoká, Staškov, Raková, Makov, Vysoká nad Kysucou, Dlhá nad Kysucou, Korňa a Klokočov. Nachádza sa v strede mesta neďaleko železničnej a autobusovej stanice.
Štúdium.
Študenti si môžu vybrať štúdium so zameraním na informatiku, v ktorom sú posilnené prírodovedné predmety ako biológia, chémia a informatika alebo štúdium so zameraním na spoločenskovedné predmety. Na realizáciu výchovno-vzdelávacieho procesu sú k dispozícii odborné učebne. Teoretické vedomosti z chémie a fyziky si žiaci môžu overiť formou pokusov v chemickom a fyzikálnom laboratóriu. V učebniach informatiky sú počítače s možnosťou využitia internetu. Študenti si môžu doplniť vedomosti aj formou mimoškolskej záujmovej činnosti napr. v krúžkoch programovania. V rámci školského vzdelávacieho programu sa v škole vyučujú 3 cudzie jazyky anglický, nemecký a ruský.
Hexameter

Hexameter (gr. hexa=šesť, metron=miera) je najznámejší a najčastejší časomerný verš, ktorý pozostáva zo šiestich daktylských stôp − UU, pričom daktyly mohli – okrem 5. stopy – nahradiť spondeje −−. Posledná stopa je dvojslabičná s voľnou poslednou slabikou −U (spondej mohol byť nahradený trochejom). 
Hexameter sa končí útvarom − UU/− U, ktorý sa nazýva hrdinská klauzula. Pred hrdinskou klauzulou je spravidla daktyl.
"Sédmí bol pominul sa mesác, nastával už osmí,"
− −/ − U U/ − U U/ − −/ − U U/ − −
"Čo Svatopluk ve tmách a ňevolnéj vazbe se trápil:"
− U U/ − −/ − U U/− −/ − U U/ − U
"Kam ho nepráteľskí uhodiť rozkázali Nemci,"
− U U/− −/ − U U/− − /− U U/− U
"Na svých oklamaní mysľách, že by víru polámal."
− −/ − U U/− −/ − U U/ − U U/− U
Ján Hollý, "Svatopluk, I.spev"
Hexameter pri konštantnom počte stôp (6) a mór má variabilný počet slabík (13 - 17). Musí mať aspoň jednu z troch cezúr alebo dierézu. Všetky antické (grécke a latinské) epické básne, počnúc Homérom, sú zložené hexametrom. Hexametrom zložil Ján Hollý eposy a selanky, použil ho aj v Rozličných básňach.
Loikaemie

Loikaemie je nemecká kapela, ktorá začala hrať v roku 1996 a jej počiatky sa niesli jednoznačne v znamení úderného a jednoduchého Oi! s klasickými textami o priateľstve, alkohole a živote na uliciach. Vďaka svojmu nezameniteľnému štýlu si kapela získala veľkú obľubu u domáceho publika a čoskoro sa stala vlajkovou loďou nemeckej nerasistickej skinheadskej scény.
Druhá doska z roku 1999 viac ako potvrdila jej ambície a katapultovala kapelu do čela európskej Oi Punkovej scény. Skupina získala na tejto doske kompaktný a surový zvuk, ktorý nezaprel ľahké ovplyvnenie hardcorovou muzikou. Texty sa pomaly začínajú otáčať aj k vážnejším a politickým témam, ale nechýbali ani odľahčené veci, potvrdzujúce, že si kapela zachováva potrebný nadhľad.
Loikaemie začína hrať po celej Európe a jej obľuba stúpa. Obrovský hit z ich tretej dosky názvom "Good night, white pride" sa stal hymnou všetkých Punks a Skins, ktorí sa odmietli zmieriť s rovnicou skinhead = nacista a pre nemeckých antifašistov predstavuje Loikaemie kultovú záležitosť.
Základná škola (Považská Bystrica, Slovenských partizánov 1133/53)

Základná škola Slovenských partizánov v Považskej Bystrici vznikla 1. apríla 1976, kedy bolo otvorených 8 tried prvého stupňa. Od septembra už škola fungovala ako plnoorganizovaná. V súčasnosti je to jedna z najväčších škôl Trenčianskeho kraja. Vytvára podmienky na vzdelávanie detí s intelektovým nadaním (program APROGEN), ale ponúka aj starostlivosť špeciálneho pedagóga a sociálneho pracovníka, ktorí pomáhajú zvládať vyučovací proces deťom so špeciálnymi výchovno-vzdelávacími potrebami i tým zo sociálne znevýhodneného prostredia. Popri vyučovacom procese škola ponúka širokú škálu záujmových krúžkov.
Tradície školy.
Imatrikulácia prvákov, školská akadémia, deň športu, vydávanie školského časopisu Päťka, lyžiarsky výcvik pre žiakov siedmeho ročníka, pobyt v škole v prírode, pravidelné návštevy knižnice žiakmi prvého stupňa, tvorivé dielne, tematické dni a mnohé ďalšie akcie sú dôkazom, že škola nežije len vyučovaním, ale vytvára podmienky pre všestranný rozvoj osobnosti svojich žiakov.
Koedukácia

Koedukácia je spoločná školská výchova oboch pohlaví naraz. 
Po revolúcii v roku 1989 vznikali na Slovensku dievčenské odborné školy, ktoré prijímali iba dievčatá. Dnes je väčšina týchto škôl zrušená alebo sa zmenili na koedukačné.
Základná škola s materskou školou Jána Vojtaššáka

Základná škola Zákamenné je najväčšia základná škola na Orave. Funguje v rámci pôsobnosti zriaďovateľa obce Zákamenné. Pri škole je zriadená Základná umelecká škola umenia – výtvarný aj hudobný odbor. K činnosti tejto školy veľkým dielom prispel Ján Vojtaššák, spišský biskup. Bývalými žiakmi školy sú aj prof. JUDr. Milan Čič DrSc., Dr.h.c., Martin Bajčičák
Charakteristika školy.
Zameranie školy.
V roku 2008 prebehla na Slovensku reforma, ktorá umožnila vytvorenie individuálneho školského vzdelávacieho programu. Škola už v minulosti mala triedy s rozšíreným vyučovaním prírodovedných predmetov, v tejto tradícii pokračuje aj v súčasnosti a to posilnením predmetov matematika, informatika, fyzika a chémia. Od školského roka 2008/2009 vytvorila pre žiakov aj program na rozšírené vyučovanie cudzích jazykov (viachodinová dotácia).
Priestory.
Školský areál je veľmi rozsiahly, niektoré budovy sú od seba vzdialené aj 2. Hlavný školský areál tvorí stará školská budova (1946), nová školská budova (1976), budova školských dielni, školského stravovania a telocvičňa, vzdialenejšie sú budova pre 1. ročník (z roku 1928), budova prvého stupňa v miestnej časti Oravice a budovy materských škôl.
V školskom roku 2009/2010 prebieha na škole rozsiahla rekonštrukcia: výmena okien, dvier, nábytku, kúrenie, oteplenie budov. Vytvárajú sa a vybavujú nové odborné učebne: dve jazykové laboratória, fyzikálne a chemické laboratórium, dve počítačové učebne, multimediálna učebňa.
Súťaže.
Škola vo svojom regióne dosahovala veľmi dobré výsledky v rôznych oblastiach. Existuje tu aj Školské športové stredisko pre bežecké lyžovanie, ktoré navštevoval aj majster Slovenska, víťaz niekoľkých medzinárodných súťaží, slovenský olympionik Martin Bajčičák, ďalším reprezentantom vtedajšieho ČSSR bol aj Marián Večerek. V roku 1990 vznikol bedmintonový oddiel, ktorý sa zúčastňoval [www.bedminton.sk Majstrovstiev Slovenska], kde získali niekoľko ocenení. Škola získala aj striebornú medailu z Majstrovstiev Slovenska v cezpoľnom behu v 2006.
Divadelný súbor PRVOSIENKA.
Vznikol v 40. rokoch a pripravoval detské predstavenia. Po krátkej odlmke sa v roku 2004 opätovne rozbehla jeho činnosť. Zameriava sa na detské publikum. V roku 2007 získla ocenenie "Tvorivý čin roka 2007" na Scénickej žatve v Martine. V roku 2007 sa stal víťazom celoslovenskej prehliadky detskej dramatickej tvorby v Šali. V roku 2008 sa stal víťazom Zlatej priadky.