burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Emília Horváthová

Doc. PhDr. Emília Horváthová, DrSc. (rodená Čajánková; * 23. máj 1931, Valaská – † 10. február 1996, Bratislava) bola slovenská etnografka, pedagogička a publicistka, zakladateľka romistiky na Slovensku.
Patrila medzi popredných európskych romológov so zameraním na zvykoslovie a duchovnú kultúru, bola autorkou viacerých monografií, vyše stovky hesiel v Encyklopédii ľudovej kultúry Slovenska a členkou redakčnej rady časopisu "Slovenský národopis". Jej manželom bol historik Pavel Horváth.
Životopis.
V roku 1953 absolvovala Filozofickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave, odbor národopis – dejiny umenia. V rokoch 19531978 pôsobila postupne ako pomocná vedecká sila, odborná pracovníčka a vedeckovýskumná pracovníčka v Národopisnom ústave SAV, participovala aj na vedení ústavu. Od roku 1975 pôsobila ako interná pracovníčka na katedre archeológie, dejín umenia a národopisu Filozofickej fakulty UK a v roku 1978 sa habilitovala na docentku.
Vedecká činnosť.
Rómska problematika.
Téme Rómov na Slovensku sa venovala od roku 1952, keď ako 21-ročná študentka etnografie realizovala prvé výskumy v teréne a vydala svoj prvý príspevok, v ktorom sformulovala ciele výskumu: "„Na materiáli, ktorý výskumom získame, ukážeme špecifickosť cigánskej kultúry, ktorá spolu s vlastným jazykom a historickým pôvodom klasifikuje Cigánov ako národnosť… Na materiáli bude ďalej možné ukázať na kladné prvky cigánskej kultúry, ktorú majú naďalej rozvíjať.“" Výsledky opakovaných výskumov publikovala v roku 1954 v etnografickej štúdii Život a kultúra rožkovianskych Cigánov v časopise "Slovenský národopis". V roku 1956 zorganizovala prvý kolektívny výskum tradičného aj súčasného života Rómov ôsmich oblastí Gemera. Do výskumov zapojila aj ďalšiu vtedy začínajúcu českú etnografku, romistku Evu Davidovú, predstaviteľov rómskeho etnika JUDr. Gustáva Kariku a MUDr. Jána Cibuľu (neskorší spoluzakladateľ a prezident Medzinárodnej rómskej únie – IRU) a českú výtvarníčku Mílu Doležalovú.
V roku 1958 bolo prijaté uznesenie Ústredného výboru KSČ „O práci medzi cigánskym obyvateľstvom v ČSR“, akcentujúce program asimilácie Rómov s tým, že akceptovanie rómskeho jazyka a kultúry by "„spomalilo proces prevýchovy Cigánov, posilnilo by nežiaducu izoláciu Cigánov od ostatných pracujúcich, napomáhalo by ďalej konzervovať starý, primitívny spôsob cigánskeho života“". Táto asimilačná politika mala vplyv okrem iného aj na ďalší rozvoj bádania v oblasti etnografie a Horváthovej prístup bol označený za „nekritický, romantický obdiv“. Monografiu "Cigáni na Slovensku" z roku 1964 potom koncipovala už v inom duchu než pri svojich prvých výskumoch a v poslednej kapitole (ktorú však etnológ Arne Mann vníma len ako povinný ústupok tlaku režimu a „akoby napísanú iným autorom“ než zvyšok publikácie) konštatuje, že "„samotná forma existencie Cigánov ako etnickej diaspóry raz navždy znemožňuje ich sformovanie sa v národnosť a pozdejšie v národ i napriek tomu, že si niekedy vo väčšej, inde v menšej miere zachovali vlastnú kultúru“".
Vlastníkom jej vedeckej pozostalosti, ktorú zhromaždila bývalá Nadácia InfoROMA, sa neskôr stal Rómsky inštitút v Bratislave.
Veľké Arménsko

Veľké Arménsko alebo Veľká Arménia môže byť:
Monica (radar)

Monica bol radarový varovný systém používaný v bombardovacích lietadlách Royal Air Force počas druhej svetovej vojny v rokoch 1943 - 1944. Radar sledoval kužeľ za lietadlom s vrcholovým uhlom 45° do vzdialenosti približne 900 metrov. Ak do sledovanej oblasti vlietlo iné lietadlo, v slúchadlách posádky sa ozvalo pípanie. Rýchlosť pípania závisela od vzdialenosti lietadla. 
Nasadenie.
"Monica" sa začala do bombardérov montovať začiatkom roku 1943 spolu s prístrojom Boozer. Systém nebol u posádok obľúbený, pretože vyvolával časté falošné poplachy. Nedokázal totiž rozlíšiť nepriateľskú stíhačku od iného bombardéra, ak leteli v tesnej skupine. Posádky prístroj často nechávali radšej vypnutý. 
Protiopatrenia.
"Monica" bol aktívny prístroj, preto bolo možné jeho vyžarovanie detegovať. Na to Nemci skonštruovali palubný radarový detektor Flensburg a začali ho montovať do nočných stíhačiek. Briti vedeli o existencii prístroja s takýmto označením, ale nepoznali jeho presný účel. 13. júla 1944 pristál omylom na letisku RAF vo Woodbridge nemecký Junkers Ju 88 s prístrojmi SN-2 a Flensburg. Briti mohli oba otestovať. Zistili, že Flensburg dokáže zachytiť signál "Monica" už zo vzdialenosti okolo 210 km a presne naviesť stíhača k bombardéru. Prístroj takisto nemal problém rozlíšiť jednotlivé lietadlá vo veľkej skupine bombardérov. Po vykonaní týchto testov vydal maršal Arthur Harris, veliteľ bombardovacieho veliteľstva RAF, príkaz všetky prístroje z lietadiel odstrániť.
Boozer (radarový detektor)

Boozer bol varovný systém založený na detekcii radarového signálu, používaný v bombardovacích lietadlách Royal Air Force počas druhej svetovej vojny. Prístroj bol naladený na vlnovú dĺžku používanú nemeckými radarmi Würzburg a Lichtenstein. 
Nasadenie.
"Boozer" sa začal do bombardérov montovať začiatkom roku 1943 spolu s prístrojom Monica. Na prístrojovej doske boli namontované dve kontrolky. Ak detektor zachytil signál pozemného radaru Würzburg, rozsvietila sa oranžová. Ak detektor zachytil signál palubného radaru Lichtenstein, rozsvietila sa červená. Pri letoch nad územím s hustou obranou sa oranžová kontrolka rozsvecovala príliš často. Naopak, zhasnutá červená kontrolka neznamenala bezpečie. Na lietadlo mohol zaútočiť stíhač bez radaru, alebo stíhač s radarom mal už cieľ zameraný vizuálne a pred zahájením útoku radar vypol.
Výhodou prístroja bol jeho pasívny režim, preto ho nebolo možné rušiť.
Andrej Reiser

Andrej Reiser je slovenský fotograf pôsobiaci v Nemecku, jeden zo zakladateľov fotoagentúry Bilderberg. Venuje sa sociálnemu dokumentu.
Život.
Narodil sa v roku 1949 v Žiline. V reakcií na sovietsku okupáciu Československa v roku 1968 vycestovala jeho rodina do Nemeckej spolkovej republiky, kde študoval fotografiu na prestížnej škole v Essene.
Jeho fotografie boli publikované v mnohých renomovaných časopisoch, ako Stern, Der Spiegel, FAZ-Magazin, Fortune, Epoca, Merian a ďalšie. Od roku 1987 vydáva súbory fotografií, z ktorých mnohé získali významné ocenenia. Bol dlhoročným porotcom súťaže Czech Press Photo.
V roku 1983 založil v Hamburgu fotoagentúru Bilderberg, ktorá je jedným z popredných zoskupení fotožurnalistov v Európe. S ďalšími fotogrami tejto agentúry vydali knihu Neznáme Slovensko.
LocoMania

LocoMania je unikátna logicko-počítačová hra z českého štúdia 7FX, ktorá vyžaduje rýchly a bystrý úsudok. Vašou úlohou je riadiť a organizovať prevádzku kompletnej železničnej siete. Cieľom hry pomocou výhybiek, semafórov a nastavenia smeru jazdy vlakov prehnať súpravy celou sieťou čo najrýchlejšie a čo najefektívnejšie.
Hra ponúka:
Hra bola vydaná 24. februára v roku 2006 pre krajiny nachádzajúce sa v regióne PAL. O jeden rok neskôr, 8. mája 2007 bola hra vydaná aj do Severnej Ameriky (tzv. regiónu NA).
Chain Home

Chain Home bol radarový varovný systém používaný na ochranu pobrežia Veľkej Británie počas druhej svetovej vojny.
Technické parametre.
"Chain Home" pracoval na frekvenciách medzi 20 - 52 MHz. Stĺpy radaru mali výšku 91 metrov. Dosah radaru bol približne 190 km, pokrýval pevný výsek s vrcholovým uhlom 120°. Dokázal určiť aj výšku približujúcich sa lietadiel. 
Nasadenie.
V septembri 1939 mala RAF k dispozícii 19 funkčných radarov. Údaje z radarov malo k dispozícii Stíhacie veliteľstvo, ktoré podľa nich rádiovo navádzalo stíhačov na prilietavajúce nepriateľské lietadlá.
Bajkal (Bratislava)

Bajkal je bývalá polyfunkčná budova na Bajkalskej ulici číslo 25B v Bratislave v mestskej časti Ružinov.
Vznikla v 70. rokoch 20. storočia ako mnohé budovy, ktoré boli postavené z dôvodu lepšej vybavenosti lokality. Nachádzala sa tu reštaurácia, služby a diskotékový klub. V 90. rokoch 20. storočia sa neslávne preslávila schôdzkami tzv. „prominentnej mládeže“ a mafiánov v klube B-52. Všetky prevádzky v budove zanikli okolo roku 2004 a odvtedy je opustená.
Od konca roka 2025 až do konca roka 2027 má spoločnosť Real Estate AGENCY s.r.o. namiesto súčasnej budovy Bajkal postaviť administratívnu budovu Bajkal Office.
Habsburské Španielsko

Habsburské Španielsko bolo Španielskom 16. a 17. storočia (1516 – 1700), kedy v ňom vládli králi z rodu Habsburgovcov (tiež sa to spájalo s jeho úlohou v dejinách strednej a východnej Európy). Habsburskí panovníci (hlavne Karol I. a Filip II.) dosiahli zenit svojho vplyvu a moci. Ovládali územie, ktoré zahŕňalo Ameriku, Východnú Indiu, Španielske Nizozemsko a územia v súčasnosti v Taliansku, Francúzsku a Nemecku v Európe, Portugalskú ríšu v rokoch 1580 až 1640 a rôzne ďalšie územia, ako napríklad malé enklávy ako Ceuta a Oran v severnej Afrike. Toto obdobie španielskych dejín sa tiež nazýva „vek expanzie“.
S Habsburgovcami bolo Španielsko po väčšinu šestnásteho a sedemnásteho storočia hlavnou politickou a vojenskou mocnosťou v Európe a vo svete. Habsburské roky zaviedli aj španielsky zlatý vek umenia a literatúry. V tomto období žili niektorí z najvýznamnejších svetových spisovateľov a maliarov, napríklad Terézia z Ávily, Pedro Calderón de la Barca, Miguel de Cervantes, El Greco, Domingo de Soto, Francisco Suárez, Diego Velázquez a Francisco de Vitoria.
Španielsko spočiatku pokrývalo celý Pyrenejský polostrov vrátane Aragónskeho, Kastílskeho kráľovstva, Leónu, Navarry a od roku 1580 aj Portugalska.
Manželstvo Izabely I. Kastílskej a Ferdinanda II. Aragónskeho v roku 1469 vyústilo do spojenia dvoch hlavných kráľovstiev, Kastílie a Aragónska, čo nakoniec viedlo k de facto zjednoteniu Španielska, po kulminácii reconquisty dobytím Granady v roku 1492. Izabele a Ferdinandovi udelil pápež Alexander VI. v roku 1496 titul najkatolíckejších panovníkov a pre monarchiu za španielskych Habsburgovcov sa naďalej používal výraz "Monarchia Catholicica" (katolícka monarchia, moderná španielčina: "Monarquía Católica"). Habsburské obdobie utvára pojem „Španielsko“ v tom zmysle, že bol inštitucionalizovaný v 18. storočí.
Španielsko ako jednotný štát vzniklo "de iure" po dekrétoch Nueva Planta z roku 1707, ktoré vystriedali viaceré koruny svojich bývalých sfér. Po smrti Karola II. v roku 1700 a po ukončení španielskej dynastie Habsburgovcov viedla španielska nástupnícka vojna s nástupom Filipa V. a inauguráciou dynastie Bourbonovcov, ktorá vyústila do nového centralizovaného právneho prostriedku pre nový vznik štátu.
Kristína Mésároš

Mgr. art. Kristína Mésároš, ArtD. (* 3. február 1981, Šaľa) je slovenská maliarka a výtvarníčka, žije a pracuje v obci Scharndorf v Rakúsku.
Vo svojej tvorbe naratívnym spôsobom vykresľuje vnímanie okolitého sveta. Často je označovaná ako protagonistka magického realizmu, resp. neoromantizmu.
Vyštudovala Vysokú školu výtvarných umení v Bratislave, kde absolvovala aj doktorandské štúdium na katedre grafiky a iných médií v ateliéri prof. Vojtecha Kolenčíka.
Kurátorka Miroslava Urbanová opisuje jej tvorbu nasledovne:
Maľby Kristíny Mésároš bývajú častokrát vágne charakterizované ako imaginatívne, či invenčnejšie prirovnávané k (predovšetkým literárnemu) žánru magického realizmu. Špecifické kódovanie jej obrazov v symbolickej rovine prináša dojem tajuplnosti, pálčivej, či pre niekoho uspokojivej nemožnosti presne lokalizovať dané výjavy v čase a v priestore.
Umelkyňa nevytvára žiadne nové mytológie, no operuje s istým repertoárom symbolov a asociácií – aj pomocou názvov obrazov, v ktorých počíta s vkladom predošlej skúsenosti diváka. Pre tento účel s radosťou preberá názvy filmov a zasadzuje ich do nových kontextov krajiny osvetlenej pozoruhodnou explóziou svietivých farieb a figúr – figúrok v nejasných situáciách. Príbehy, ktoré sa dajú odčítať z jej malieb neuzatvára posledný ťah štetca maliarky. Jej obrazy nezostávajú mimo denného chodu vecí. Východiskovým bodom pre ich vznik je vždy skúsenosť autorky s novým prostredím, či novými životnými situáciami – návštevy nových miest, krajín, materstvo… Dajú sa v nich objaviť malé i veľké naratívy, osobné spomienky, či archetypálne scény žitej kolektívnej skúsenosti."
Wolfwalkers

Wolfwalkers je animovaný fantasy dobrodružný film z roku 2020. Film režírovali Tomm Moore a Ross Stewart.
Dej filmu.
Mladá lovkyňa a jej otec idú do Írska, aby pomohli zabiť poslednú vlčiu svorku. Lenže ona stretne záhadné dievča, ktoré sa premieňa na vlka keď spí, a vie aj hovoriť s vlkmi. Takýmto ľuďom sa podľa legendy hovorí Wolfwalkers.
Produkcia.
8. septembra 2018, Apple získala režisérov Tomma Moorea and Rossa Stewarta a scenáristu Willa Collinsa. Je to ich vlastný koncept.
Dátum premiéry.
Film mal svetovú premiéru na 2020 filmovom festivale Toronto Internationa 12 Septembra 2020.
Film mal premiéru 26. októbra 2020 v Spojenom Kráľovstve, distribuovala spoločnosť Wildcard Distribution a 13. novembra GKIDS v Amerike a v Kanade.
Premiéra v Írskych kinách bola najprv naplánovaná v ten istý deň, ako v Spojenom krľovstve, ale nakoniec bola premiéra odložená, kvôli vynútenému zatvoreniu kín, kvôli pandémii koronavírusu. Nakoniec bola odložená premiéra v Írsku na 2. december 2020.
Neskôr mal film premiéru 11. decembra na streamovacej službe Apple TV+, ale film mal premiéru vo Francúzkych kinách až 16. decembra, distribuovala spoločnosť Haut et Court.
Asociácia (literatúra)

Asociácia alebo asociatívnosť je združovanie, radenie predstáv na základe určitej podobnosti, kontrastu alebo predchádzajúcej skúsenosti. Moderná poézia, ktorá sa ponárala dovnútra lyrického subjektu a popierala logické myslenie, postupne vypracovala metódu radenia asociácií zbavených kontroly rozumom.
Napríklad v básni „Topole“ od Ivana Kraska: pohľad na topole vyvolá rad predstáv a autor zachytí, čo všetko v ňom obraz topoľov vyvoláva.
Mikuláš Berčéni (generál)

Gróf Mikuláš Berčéni zo Székesa (, * 1633 - † jún 1689, Budín) bol uhorský generál, zástupca veliteľa Preddunajského hlavného kapitanátu, pochádzajúci z rodu Berčéniovcov, otec kuruckého generála Mikuláša Berčéniho.
Životopis.
Mikuláš Berčéni sa narodil v roku 1633 ako štvrté dieťa Imricha Berčéniho a Barbory, rod. Lugossy. V roku 1657 bol súčasťou neúspešného ťaženia sedmohradského kniežaťa Juraja II. Rákociho do Poľska. V ňom sa vyznamenal ako schopný bojovník a po smrti Rákociho v roku 1660 vstúpil do služieb cisára Leopolda I.. Miesto jeho narodenia nie je známe, avšak v 60. rokoch 17. storočia žil na berčéniovských majetkoch v tematínskom panstve. Tam sa v decembri 1665 narodil aj jeho syn Mikuláš. Berčéni pôsobil ako dôstojník v pevnosti Nové Zámky, v roku 1663 sa zúčastnil prehratých stretnutí s Osmanskou ríšou, bitky pri Parkane, ako aj obliehania Nových Zámkov. V lete roku 1683 počas Povstania Imricha Tököliho s vojskami šiel na Moravu. V roku 1686 bol povýšený do hodnosti cisárskeho generála a 14. septembra 1687 mu cisár Leopold I. udelil grófsky titul.
Osobný život.
V roku 1664 sa oženil s barónkou Mariou Elisabeth Katharinou von Rechberg († 1684), dcérou Ernsta Veita, grófa z Rechberg-Rothenlöwen a Marie Magdaleny, grófky Fuggerovej. Mali spolu jediné dieťa, syna Mikuláša (1655-1725), významného kuruckého generála.
Heinrich Klinger

Heinrich Klinger (* 1. október 1832, Bratislava – † 12. január 1905, Viedeň) bol rakúsky priemyselník.
Život.
Heinrich Klinger bol synom židovského obchodníka v meste Preßburg, ktoré bolo súčasťou Rakúskeho cisárstva. V roku 1846 prišiel do neďalekej Viedne, kde ho od roku 1848 zamestnal podnik „Josef und Markus Weiß“. O desať rokov neskôr, v roku 1858, založil vo Viedni obchod s plátnom a v roku 1866 založil fabriku na tkanie vo Svitavách. V rokoch 1868 a 1869 nasledovali pobočky vo Viedni Leopoldstadt a v Budapešti. V roku 1888 nasledovala ďalšia pobočka v jeho rodnom meste Pressburg, známa ako „Klingerka“. Táto továreň zamestnávala až 500 ľudí, a preto ešte v roku 1894 postavil Klingerovu kolóniu, ktorá nestála v jej bezprostrednej blízkosti, ale na Plátenníckej, Súkenníckej a Valchárskej ulici, v blízkosti ktorých, o čosi neskôr, vznikla továreň Gumon. V roku 1898 Heinrich Klinger, ktorý vo svojich továrňach používal mechanické tkacie stroje od roku 1875, dočasne zamestnával viac ako 3 000 pracovníkov. Ako člen Viedenskej obchodnej komory sa Klinger podieľal na príprave obchodných predpisov z roku 1883 a mnoho rokov bol členom predstavenstva Israelitische Kultusgemeinde Wien, ktorej prezidentom bol v rokoch 1897 až 1903. V priebehu rokov odovzdal svoju prosperujúcu spoločnosť svojmu synovi Ernstovi Klingerovi (18621928), ktorý už v mladom veku pôsobil v spoločnosti svojho otca.
Katarína Aulitisová

Katarína Aulitisová (* 24. október 1964, Piešťany) je slovenská bábkoherečka a vysokoškolská pedagogička.
Životopis.
Pochádza z Piešťan. Mama pôsobila ako pediatrička a otec ako pedagóg. V Ľudovej škole umenia navštevovala dramatický odbor so zameraním na činohru. V roku 1986 vyštudovala bábkoherectvo na DAMU v Prahe. 
Je autorkou divadelných adaptácií, divadelných hier a televíznych scenárov. Je zakladateľkou nezávislého Divadla PIKI, v ktorom pôsobí od roku 1990. V rokoch 1999 – 2009 pripravovala pre RTVS televíznu reláciu pre deti Elá hop, v ktorej aj účinkovala. Od roku 2012 učí na Katedre bábkarskej tvorby VŠMU. V roku 2017 sa stala umeleckou šéfkou Bratislavského bábkového divadla. Počas svojej kariéry spolupracovala s umeleckými a kultúrnymi inštitúciami:
V súčasnosti žije v Pezinku. S manželom Ľubomírom Piktorom majú dcéry Jazmínu a Lindu.
Štefan Kožka

Štefan Kožka (* 11. august 1954, Trenčín – † 14. december 2020, Rajka) bol slovenský divadelný a televízny herec i režisér.
Vzdelanie a kariéra.
Absolvoval VŠMU v Bratislave. Po jej skončení začal v roku 1977 pôsobiť v trnavskom DJP. V roku 1988 prešiel do bratislavského Poetického súboru. Neskôr, po zlúčení Poetického súboru s týmto divadlom, pôsobil v divadle Nová scéna.
Medzi diela, v ktorých účinkoval, patria napríklad muzikály "Mata Hari" (2013), "Fidlikant na streche" (2007) a "František z Assisi" (2010), komédie "Figaro sem, Figaro tam" (2011) a "Šialené nožničky" (2010), či hra "Ešte jeden do partie" (2010). Ako režisér pôsobil na muzikáloch "Hair" (2003), "Muzikálový sen" (2011), "Cigáni idú do neba" (2012), "Sláva" (2013), "Vyhadzovači" (2013) a "HairSpray" (2014). 
Z televíznej tvorby účinkoval v diele "Tisícročná včela" (1983), v seriáli "Alžbetin dvor" (1986), či vo filmoch "Sladké starosti" (1984), "Fontána pre Zuzanu 2" (1993), "Zurvalec" (1993), "Súkromná vojna" (1977), "Smrť šitá na mieru" (1979), "Pomocník" (1981) a "Šiesta veta" (1986). Neskôr účinkoval i vo viacerých televíznych seriáloch, ako napríklad "Búrlivé víno", "Odsúdené", "Horná Dolná".
King’s College London

King’s College London (neformálne aj King’s alebo KCL) je výskumná univerzita nachádzajúca sa v Londýne. Univerzita bola založená v roku 1829 kráľom Jurajom IV. a Arthurom Wellesley, 1. vojvodom z Wellingtonu, čím sa radí k najstarším univerzitám v Anglicku. King’s je súčasťou tzv. zlatého trojuholníka elitných univerzít nachádzajúcich sa v Londýne, Oxforde a Cambridgi. V rámci medzinárodných rebríčkov akademických inštitúcií sa KCL každoročne radí k najvyššie hodnotením univerzitám sveta.
Medzi zamestnancov a absolventov univerzity patrí 14 nositeľov Nobelovej ceny; spoluobjavitelia štruktúry DNA, Highsovho bozónu, priekopníci in-vitro fertilizácie, klonovania a moderného hospicového hnutia, rovnako ako kľúčoví vedci stojaci za rozvojom radaru, rozhlasu, televízie a mobilných telefónov. Medzi absolventov univerzity tiež patria viaceré hlavy štátov, premiéri a predstavitelia medzinárodných organizácií. Z titulu svojho založenia King’s požíva kráľovský patronát. Súčasným patrónom univerzity je kráľovná Alžbeta II.
Leopard

Leopard (zastaraný bohemizmus: "levhart", zastarano: "levopard") môže byť:
Leopard môže byť aj:
Panter

Panter môže byť:
Ľabtuška skalná

Ľabtuška skalná ( alebo "Anthus spinoletta petrosa") je druh spevavca z čeľade trasochvostovité ("Motacillidae"). Obýva pobrežie západnej Európy. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov ľabtuška skalná patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stabilná.
Správa (film)

Správa, v anglickej produkcii ako The Auschwitz Report, je slovensko-česko-nemecký historický dramatický film režiséra Petra Bebjaka z roku 2021. Film sa venuje príbehu Rudolfa Vrbu a Alfréda Wetzlera, slovenských židov, ktorí utiekli z Koncentračného tábora Auschwitz-Birkenau. Film mal naplánovanú premiéru na Slovensku 28. januára 2021, deň po Medzinárodnom dni pamiatky obetí holokaustu, ktorá bola pre pandémiu ochorenia COVID-19 presunutá. Tvorcovia v deň plánovanej premiéry zverejnili trailer filmu. Premiéru mal v Spojených štátoch v Los Angeles 27. januára 2021 prostredníctvom medzinárodnej židovskej organizácie pre ľudské práva.
Hudba.
Hudbu k filmu zložil Mario Schneider. Titulnú skladbu "Červené polia" naspievala speváčka Sima Martausová, singel s videoklipom vyšiel 11. novembra 2020.
Ocenenia.
6. novembra 2020 nominovala Slovenská filmová a televízna akadémia (SFTA) film "Správa" ako slovenského národného kandidáta na cenu americkej Akadémie filmových umení a vied (AMPAS) v kategórii najlepší medzinárodný celovečerný film.
Collegium Humanum – Varšavská univerzita manažmentu

Collegium Humanum – Varšavská Univerzita Manažmentu je medzinárodná, súkromná vysoká škola so sídlom vo Varšave a detašovanými pracoviskami v Rzeszówe, Poznani, Vroclave, Lubline, Štetíne, Kielciach, Gdansku a Katoviciach, v Česku (Praha a Frýdek-Místek), na Slovensku (Bratislava), v Uzbekistane (Andižan) a v Rakúsku (Viedeň).
História.
Vysoká škola bola zriadená rozhodnutím Ministra vedy a vysokého školstva na žiadosť Inštitútu medzinárodných štúdií a vzdelávania Humanum s.r.o. so sídlom vo Varšave a bola zapísaná do Zoznamu súkromných vysokých škôl Ministerstva vedy a vysokého školstva v Poľsku pod č. 383.
Collegium Humanum je členom Business Graduates Association.
Collegium Humanum získalo v roku 2020 Pamätnú medailu „Pro Masovia” za prínos pre hospodársky, spoločenský a kultúrny rozvoj Mazovského regiónu.
Od roku 2020 je Collegium Humanum signatárom PRME (the Principles for Responsible Management Education), fóra prestížnych manažérskych a marketingových univerzít na svete, pôsobiaceho pod záštitou OSN, ktorého cieľom je formovanie postoja spoločenskej zodpovednosti medzi budúcimi lídrami v biznise, politike a iných rozmeroch verejného života.
Odbor postgraduálneho štúdia Executive Master of Business Administration (MBA) na Collegium Humanum získal Profesionálnu triedu v ratingu programov MBA Asociácie manažérskeho vzdelávania Fórum 2020.
Od roku 2020 je Collegium Humanum členom CEEMAN, the International Association for Management Development in Dynamic Societies.
Kontroverzie.
V roku 2022 začal poľský Newsweek publikovať správy o Collegium Humanum fungujúcom ako diplomová pracovňa. C.H. niekoľkokrát žaloval časopis, čo podnietilo Newsweek, aby požiadal o nápravu. Kým prvé vyšetrovanie sa začalo koncom roka 2022, vo februári 2024 sa uskutočnilo rozsiahle trestné stíhanie zo strany CBA, pričom sedem riadiacich kádrov, medzi nimi aj prepošt P. Czarnecki, bolo zatknutých ako podozrivé zločinecké spolčenie. Prepošt čelí 30 obvineniam. Medzi absolventmi C.H. sú stovky verejných zamestnancov a politikov, z ktorých mnohí sú zaradení do strany PiS, ktorá vládla Poľsku do konca roku 2023, a strany PO, ktorá je súčasťou vládnej koalície od decembra 2023. Z dôvodu právnej zmeny v roku 2017 kandidáti pre členstvo v predstavenstve spoločností verejného sektora muselo prísť s titulom MBA, ktorý v mnohých prípadoch vydal novozaložený CH v priebehu niekoľkých mesiacov od zápisu a za zlomok zvyčajných nákladov.
V roku 2018 sa výrazne uvoľnili akreditačné pravidlá pre postgraduálne štúdium, čím sa zrušil proces povinného preskúmania. Ministerstvo vysokých škôl pracuje na procese skúšok, pričom nezákonné tituly môžu byť zrušené. Vo Vroclavi a Poznani kľúčové postavy v rámci mestských úradov ovládaných stranou PO držia C.H. Collegium Humanum údajne fungovalo v medzinárodnej sieti súkromných vzdelávacích inštitúcií pochybnej reputácie, pričom si udržiavalo pobočky v Rakúsku, ako aj vo viacerých postkomunistických krajinách, medzi nimi v Česku, na Slovensku a v Uzbekistane.
Vydavateľstvá.
Univerzita vydáva vedecké časopisy:
Wrap

Wrap (anglická výslovnosť [ræp]) je pokrm tvorený plochým chlebom zvaným flatbread omotaným okolo náplne. Náplň je obvykle tvorená studenými plátkami mäsa spolu s ďalšími surovinami, ako je trhaný šalát, krájané paradajky, huby, slanina, cibuľa, syr, pico de gallo, guacamole a omáčka či dresing. Ako „obal“ sa používa napr. tortilla z pšeničnej múky, lavash alebo pita.
Oslobodená

Oslobodená je šiesty štúdiový album slovenskej speváčky Simy Martausovej. Album vyšiel 3. decembra 2020 v Martausovej vlastnom vydavateľstve Moja Muzika. Speváčka album predstavila kvôli pandémii koronavírusu iba online na svojej facebookovej stránke.
Vydanie albumu a single.
Album oficiálne v predpredaji vyšiel 3. decembra 2020. Spolu s ním odpremiérovala 1. decembra 2020 vianočnú pieseň a už siedmy singel z albumu, „Tancujú zvony“. Martausová k novému albumu povedala: „V mnohých piesňach počuť nielen môj hlas, ale aj hlasy mojich priateľov. O to viac je pre mňa tento album vzácny a osobný, a práve obsadením bude pestrejší ako predošlé. Vložila som doň nielen svoje piesne, ale aj kúsok svojho srdca. Keďže sme za posledné mesiace mali menej koncertov, chceli sme potešiť našich fanúšikov a aspoň takýmto spôsobom byť s nimi.“
Skladby „Len ma ľúb, „Zachovám si svoju tvár“, „Srdce nepokojné“, „Zore“, „Láska vyháňa strach“ a „Červené polia“ vydala speváčka ako single s videoklipmi ešte pred vydaním samotného albumu v priebehu obdobia od septembra 2019 do novembra 2020. Skladby „Zachovám si svoju tvár“ a „Červené polia“ boli vydané ako titulné skladby k slovenským filmom "Malá ríša", resp. "Správa".
Zoznam skladieb.
Pri všetkých skladbách okrem Otcovej role je autorkou hudby aj textov Sima Martausová.
Anton Petrák

Generálmajor Ing. Anton Petrák (* 14. apríl 1912, Viedeň† 7. február 2009, Ružomberok) bol slovenský vojnový veterán, účastník druhej svetovej vojny, príslušník zahraničného odboja.
Život.
Mladosť.
Anton Petrák sa narodil 14. apríla 1912 vo Viedni rodičom českého pôvodu. Mladosť prežil v Bratislave. Vyrastal v prostredí slobodného Česko-Slovenska v duchu ideálov náboženskej, národnostnej i politickej tolerancie. V roku 1935 absolvoval Vojenskú akadémiu v Hraniciach na Morave a v hodnosti poručíka bol prijatý za vojaka z povolania v Česko-slovenskej armáde. Ako mladý dôstojník slúžil vo vojenskej posádke Bratislava. Počas výkonu vojenskej služby pôsobil v pešom a tankovom vojsku na rôznych funkciách od funkcie veliteľa čaty až po náčelníka štábu tankovej brigády.
Druhá svetová vojna.
Po rozbití predvojnovej ČSR ušiel cez Budapešť, Belehrad a Bejrút do Francúzska. Vo Francúzsku viedol výcvik brancov. Neskôr odišiel do Spojeného kráľovstva, kde sa prihlásil do česko-slovenskej parašutistickej jednotky. Prešiel funkciami inštruktor, cvičiteľ, tlmočník a veliteľ roty sprievodných zbraní. Po vylodení spojencov v Normandii velil rote v prístave Dunkerque. Osobne ho za vojenské zásluhy vyznamenal maršal Montgomery. V roku 2004 mu bol udelený rad - Rytier čestnej légie Francúzskej republiky.
Povojnové obdobie.
Po vojne sa ako veliteľ roty vrátil späť do vlasti k rodičom a snúbenici. Roku 1948 absolvoval Vysokú vojenskú školu v Prahe. V hodnosti major bol 8. novembra 1949 prepustený z vojenskej služby. Ako bývalý legionár západného frontu, v komunistickom režime čelil vykonštruovaným obvineniam z protištátnej činnosti a velezrady. Bol kruto vypočúvaný a nakoniec aj uväznený. Roku 1960 sa vďaka prezidentskej amnestii dostal na slobodu. Čiastočne ho roku 1968 rehabilitovali. Úplnej rehabilitácie sa dožil až v roku 1990. Vtedy bol povýšený do hodnosti generálmajora.
Anton Petrák zomrel 7. február 2009 v Ústrednej vojenskej nemocnici Ružomberok. Pochovaný je v Bratislave.
V roku 2012 vydal Ústav pamäti národa knihu spomienok generála Antona Petráka pod názvom "Anglán". 
Vyznamenania.
Bol nositeľom mnohých ďalších česko-slovenských a zahraničných radov, vyznamenaní a medailí.
Ulica 29. augusta (Banská Bystrica)

Ulica 29. augusta je ulica v banskobystrickej mestskej časti Banská Bystrica.
V ulici je trolejbusová a autobusová zastávka MHD, "29. augusta". Približne v strede ulicu pretína Trieda SNP.
Tepuj čiernohlavý

Tepuj čiernohlavý (iné názvy: tepuj čiernotemenný, amazónik čiernotemenný; lat. "Pionites melanocephalus" alebo nepresne "Pionites melanocephala") je druh z rodu tepuj ("Pionites") z čeľade papagájovité.
Výskyt.
Vyskytuje v severnej časti Južnej Ameriky (Bolívia, Kolumbia, Brazília, Ekvádor, Peru, Surinam a pod.). Žije hlavne v pároch a malých skupinách. 
Vzhľad.
Vyznačuje sa najmä čierno sfarbenou hlavičkou (pôvod jeho druhového mena), žltými lícnymi oblasťami, bielym bruškom, žltzými až oranžovými stehnami, zelenými krídlami a chvostom. Dorastá do dĺžky 23 cm a hmotnosti do 170 g.. 
Chov v zajatí.
Tento druh papagája je všeobecne veľmi obľúbený pre svoju hravosť. Často poskakuje a leží na chrbte. Má tiež dobre vyvinutú schopnosť napodobňovať ľudskú reč a zvuky okolia.
Babôčka bodliaková

Babôčka bodliaková (, L., 1758) je motýľ z čeľade babôčkovité (Nymphalidae).
Opis.
Babôčka bodliaková má rozpätie krídel v rozmedzí 56 cm. Krídla má bledooranžové s čiernymi, na predných krídlach aj s bielymi škvrnami. Spodná strana krídel je pestro škvrnitá s radom piatich ôk. 
Rozšírenie.
Babôčka bodliaková je kozmopolitným druhom, ktorý na naše územie prilieta každoročne z juhu (patrí k ťažným motýľom). Areál jej výskytu zahrňuje celú Európu (okrem arktických oblastí), Áziu, Afriku, Severnú Ameriku, Austráliu alebo Nový Zéland. Bola videná na všetkých kontinentoch okrem Antarktídy a dokonca sa vyskytuje aj na ostrovoch uprostred Tichého oceánu.
Spôsob života.
Babôčka bodliaková v Európe rovnako ako sťahovavé vtáky migruje na jar z juhu na sever a na jeseň sa vracia na juh. S rozpätím krídiel do 6 cm je to úctyhodná vzdialenosť. Z južnej Európy k nám prví migranti prilietajú koncom jari (v máji a vidieť ich potom možno na lúkach, poliach a záhradách až do októbra.) alebo začiatkom leta a potom kladú vajíčka. V teplých letách sa môžu vyvinúť dve generácie babôčok bodliakových. Väčšinou sa však vyvinie len jedna. Posledné vyvinuté babôčky bodliakové potom odlietajú na juh. Je tu pre nich príliš chladno (v strednej Európe nie je schopná prečkať zimu v akejkoľvek forme svojho vývoja). Ďalšia generácia potom vyrastá na juhu. Pri prelete západnou Európou pre ňu nie je prekážkou ani nadmorská výška Álp (preletia aj vo výške 2300 m. n. m.). Migráciou zo severného Stredomoria a južnej Európy do strednej a severnej Európy hľadá biotopy, na ktoré je dobre adaptovaná. V rokoch s veľmi priaznivými poveternostnými podmienkami leteli dokonca za polárny kruh, v roku 1978 až na Špicbergy. Pravdepodobne tu však pôjde o výnimku.
Potravu babôčky bodliakovej tvorí nektár kvetov alebo šťava opadaného ovocia.
Početnosť motýľov v jednotlivých rokoch je závislá od počasia. Sú tak zaznamenané roky s veľmi hojným výskytom tohto druhu alebo naopak so vzácnejším.
Rozmnožovanie.
Babôčka bodliaková počas svojho vývoja prejde dokonalou premenou. Teda od vajíčka cez húsenicu a kuklu až po dospelého jedinca. Samičky kladú vajíčka jednotlivo na bodliaky, žihľavu, podbeľ,
lopúch a na iné rastliny. Zo znesených bledozelených vajíčok kužeľovitého tvaru sa vyliahnu húseničky, šedého až čierneho sfarbenia so žltými pruhmi a mnohými vidlicovitými tŕňmi. Húsenica na živnej rastline žije v opradených listoch, potom sa v zámotku dolu hlavou zakukľuje (keď je cca 3540 mm dlhá). Kukla je sivohnedá so zlatými škvrnami. Z kukly sa následne vyliahne motýľ.
Východoslovenská distribučná

Východoslovenská distribučná, a.s. (VSD, a.s.) je energetická spoločnosť, ktorej hlavnou činnosťou je distribúcia elektriny vlastnou distribučnou sústavou až ku konečnému spotrebiteľovi. VSD, a.s. vznikla v novembri 2005 a začala svoju činnosť 1. júla 2007, keď došlo k odčleneniu od vtedajšej spoločnosti Východoslovenská energetika a.s. (VSE). VSD, a.s. patrí do Skupiny VSE Holding. Na území východného Slovenska vlastní distribučnú sústavu s dĺžkou takmer 22 600 kilometrov. Elektrinu distribuuje do viac ako 600 000 odberných miest.
Malé mačky

Malé mačky alebo mačky (lat. "Felinae") je podčeľaď čeľade mačkovité. 
V niektorých starších systémoch jej zodpovedá rod "Felis" v širšom zmysle (čiže všetky druhy z tejto podčeľade patria do rodu "Felis").
Charakteristika.
Rod rys žije v Ázii, Európe a Severnej Amerike, karakal v Afrike a juhozápadnej Ázii a ostatné rody spravidla žijú na všetkých kontinentoch.
Charakteristiku pozri v článku mačkovité.
Systematika.
podčeľaď malé mačky/mačky ("Felinae") = rod "Felis" v širšom zmysle:
Poznámky:
Stehlík hnedkavý

 
Stehlík hnedkavý (lat. "Acanthis cabaret"; staršie stehlík čečetavý alpský - lat. "Carduelis flammea cabaret") je druh spevavca z čeľade pinkovité. Je rozšírený na Britských ostrovoch, v Alpách a v Karpatoch. Na Slovensku hniezdi od hornej hranici lesa až po hornú hranicu subalpínskeho stupňa (), hniezdenie bolo dokázané alebo predpokladané na 5,60 % mapovacích kvadrátov, počas migrácie a v zime sa vyskytujú aj na nížine, zimný výskyt spolu s druhom stehlík čečetavý bol zaznamenaný v 37,10 % mapovacích kvadrátov. 
Opis.
Stehlík hniedkavý meria 12 – a váži 12 – 17,5 g. Na hlave má červenú baretku a čiernu briadku, chrbát je sivastohnedý, tmavo páskovaný so zreteľnou bielou čiarou. Bok je čiarkovaný, samec má červenú hruď. Lieta vlnitým letom, často v kŕdľoch.
Hlas.
Počas letu opakuje zvonivé kovové "če-čet" alebo "že-že-že" či "djäck-djäck-djäck". Vábenie znie stúpajúco ako "djüii", pripomína vábenie zelienky. Spev znie ako "Ty ry ry ry..", má premenlivú rýchlosť a zaplieta aj slabiky zo svojho vábenia. Zaujímavým prvkom spevu je prudký nástup jasne znejúceho cvrčivého trilku. Podobný trilok vydáva počas spevu aj stehlík čížavý, u neho však znie jednoliato bzučivo.
Výskyt a stav na Slovensku.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 300 – 600, zimujúcich jedincov spolu s druhom stehlík čečetka 1 000 – 50 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sú "stabilné", maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 "R" - vzácny. V roku 1998 "NE" - nehodnotený druh podľa uvedených kritérií z viacerých dôvodov. V roku 2001 "NE" - nehodnotený. V roku 2014 NT* D1 - takmer ohrozený. Európsky ochranársky status nezaradený "SPEC". Majú vyhovujúci ochranársky status (S).
Biotop.
Hniezdnym biotopom sú mozaikovité porasty kosodreviny a lúk s roztrúseným smrekom v oblasti hornej hranice lesa až do V období migrácie sa vyskytujú pri rybníkoch, potokoch, kanáloch a poliach.
Hniezdenie.
Na Slovensku hniezdi stehlík hnedkavý nízko v kosodrevine. Hniezdo býva postavené z konárikov, stebiel bylín, z lišajníkov a machu, vnútri jemne vystlané perím a srsťou. Samička znáša zvyčajne 4 – 5 zeleno-modrastých vajec, na ktorých sedí iba ona 10 – 12 dní, samec jej zabezpečuje potravu a potom obaja kŕmia vyliahnuté mláďatá asi 2 týždne.
Potrava.
Živia sa hlavne semienkami bylín, briez a ihličnatých stromov, počas hniezdenia aj hmyzom.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 1000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Stúpacie železá

Stúpacie železá (iné názvy: mačky, zriedkavo: mačka) sú pomôcky pripevnené k obuvi, ktoré sú vybavené kovovými hákmi či klinmi a slúžia na zachytávanie o podklad, hlavne pre horolezcov, horských nosičov či špeciálnych montérov.
Panthera

Panthera môže byť:
Panthera (rod)

Panthera, po slovensky občas nazývaný pantera, je rod veľkých mačiek ("Pantherinae"). Z recentných živočíchov doň patrí lev, tiger, leopard, jaguár a irbis.
Systematika.
Rod pantera ("Panthera"):
Preradené druhy:
Lynx (rod)

Lynx, po slovensky rys, je rod z podčeľade malé mačky ("Felinae").
Charakteristika.
Typické znaky sú najmä: tzv. bokombrady, štetinky na ušiach, krátky chvost, dlhé nohy a 28 zubov (oproti 30 bežným u väčsiny iných mačiek). Celkovo má tento rod 12 unikátnych evolučných znakov.
Obýva Áziu, Európu a Severnú Ameriku.
Systematika.
Zaradenie v systéme.
V niektorých starších systémoch namiesto do malých mačiek patril do samostatnej podčeľade rysy/rysorodé ("Lyncinae"), ktorá však niekedy zahŕňala aj niektoré ďalšie rody - pozri napr. vysvetlenie v článku mačkovité.
Vnútorná systematika.
rod rys ("Lynx"):
Uvedené sú len recentné druhy.
Cirkev bratská

Cirkev bratská (CB), v minulosti Slobodná cirkev reformovaná, resp. Jednota českobratská je protestantská cirkev vyznávačského (evanjelikálneho) typu, ktorá vznikla v roku 1882 na území Čiech vo vtedajšom Rakúsko-Uhorsku zlúčením "Slobodnej evanjelickej cirkvi českej" (založenej v roku 1868) a "Slobodnej reformovanej cirkvi" (založenej v roku 1880). Počas Slovenského štátu bola zakázaná, v čase nadvlády komunizmu bola pod prísnym dohľadom. V súčasnosti je rozšírená primárne v Česku a na Slovensku. Pri cenzoch v r. 2001 sa k nej prihlásilo 9 931 veriacich v Česku a 3 217 veriacich na Slovensku.
Cirkev je členom Medzinárodnej federácie slobodných evanjelických cirkví.
Dejiny.
Cirkev vznikla ako "Slobodná cirkev reformovaná" v roku 1882 zlúčením "Slobodnej evanjelickej cirkvi českej" (založenej v roku 1868 v Náchode) a "Slobodnej reformovanej cirkvi" (založenej v roku 1880 cez misionárov Bostonskej misie v Prahe).
Po roku 1918 cirkev odmietla zlúčenie s Českobratrskou cirkvou evangelickou a premenovala sa na "Jednotu českobratskú", čím chcela nadviazať na duchovné dedičstvo pôvodnej Jednoty bratskej z 15. storočia. V roku 1951 po komunistickom prevrate a zrušení náboženských spolkov sa s Jednotou českobratskou zlúčili so spolkom "Modrý kríž" na Slovensku a "Spolkom rozhodných kresťanov" na Těšínsku, kde prevládala poľská národnosť. Nárast počtu slovenských a poľských veriacich viedol cirkev v roku 1967 ku zmene svojho mena na súčasnú podobu "Cirkev bratská". V roku 1993 bola cirkev spolu s Česko-Slovenskom rozdelená na dve samostatné cirkvi, ktoré však naďalej udržujú vzájomné styky.
Cirkev bratská v Českej republike.
"Pre bližšie informácie pozri Cirkev bratská v Českej republike"
Cirkev bratská v Slovenskej republike.
"Pre bližšie informácie pozri Cirkev bratská v Slovenskej republike"
Hus vrchovská

Hus vrchovská (iné názvy: hus tibetská, čiernošijka vrchovská, hus indická, hus horská, hus pásikavá; lat. "Anser indicus") je zúbkozobec z čeľade kačicovitých. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov hus vrchovská patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci z dôvodu nadmerného lovu, zberu vajec a ničenia životného prostredia.
Na Slovensku bola prvýkrát potvrdená 8. novembra 2003 na Dunaji na Hrušovskej zdrži v katastri Čunova, pravdepodobne unikla z chovu. Druhé pozorovanie pochádza od Poltára, z rybníka Zelené, jeden jedinec bol odfotený 20. mája 2011. Tretí výskyt bol zistený 18. apríla 2013 v prírodnej rezervácii Cúdeninský močiar v Ipeľskom Predmostí, pravdepodobne znovu ide o únik z chovu alebo patrí do introdukovanej populácii žijúcej v západnej Európe.
Pezinská ulica (Vinosady)

Pezinská ulica je ulica vo Vinosadoch v miestnej časti Veľké Tŕnie. Časť ulice sa nachádza na ceste II. triedy číslo 502 a je pomenovaná podľa susedného okresného mesta. Je najdlhšou ulicou miestnej časti a druhou najdlhšou ulicou obce.
Na čísle 95 sa nachádza obecný úrad.
Na čísle 151 sa nachádza Kostol svätého Martina.
Na čísle 386 sa nachádzajú sklady potravinárskej spoločnosti Biomila.
Hlaholka malá

Hlaholka malá (iné názvy: hohoľ belavý, hlaholka belavá; lat. "Bucephala albeola") je druh z čeľade kačicovité. Je rozšírená v Severnej Amerike. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov hlaholka malá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stúpajúca, v severnej Amerike bol za posledných 40 rokov zaznamenaný štatisticky významný nárast o 160%.
Zo Slovenska existuje jeden záznam o ulovenom jedincovi 15. marca 1885 pri obci Trstená. Z dôvodu nejasného pôvodu nebola hlaholka malá zaradená do zoznamu našich druhov. Stalo sa tak až v roku 2008, kedy bola pozorovaná dospelá samica 6. apríla na Dunaji na Hrušovskej zdrži.
András Arató

András István Arató (* 22. máj 1945, Kőszeg, Maďarské kráľovstvo) je maďarský elektrikár na dôchodku a model. Je známy vďaka tomu, že sa stal internetovým mémom s názvom „Hide the Pain Harold“.
Osobný život.
Arató sa narodil v roku 1945 v Kőszegu a vyrastal počas éry Železnej opony. Uviedol, že hlavnú časť jeho detstva tvoril gargantuánsky gaštanový strom rastúci v jeho rodnom meste. Spomínal na to, akoby to bol strom múdrosti v jeho meste, rovnako ako mnoho pamiatok v ich vlastnom živote. O Aratóových tínedžerských a preduniverzitných rokoch sa v súčasnosti nevie viac. V roku 1969 Arató vyštudoval Fakultu elektrotechniky Technickej a ekonomickej univerzity v Budapešti. Po odchode do dôchodku pracoval Arató 5 rokov ako DJ v miestnom rozhlase. V roku 2019 sa stal reklamnou tvárou spoločnosti Coca-Cola. V roku 2020 hral v maďarskej edícii relácie "Masked Singer" (v Maďarsku známej ako "Álarcos énekes"), ktorú vysielala televízna stanica RTL Klub.
V súčasnosti žije v Budapešti so svojou manželkou Gabriellou a synom.
Hide the Pain Harold.
Počas dovolenky v Turecku sa András Arató rozhodol nahrať na stránku sociálnych médií iWiW svoje osobné fotografie z dovolenky. Tu si ho všimol fotograf, ktorý v tom čase hľadal modelov na fotenie záberov pre fotobanku.
András neskôr pôsobil v fotobankách a reklamách ako model. Je známy svojím celkovým výrazom tváre a falošným úsmevom, ktorý sa neskôr stal internetovým mémom.
Zlatá lopta 1976

Zlatá lopta 1976 bol 21. ročník ankety francúzskeho časopisu "France Football" o najlepšieho futbalistu Európy v roku 1976. Druhý krát v histórii ankety zvíťazil Franz Beckenbauer. V ankete sa výrazne presadili reprezentanti Československa, ktorí v tomto roku získali titul majstrov Európy. V prvej desiatke sa umiestnili traja, český brankár Ivo Viktor na „bronzovom“ stupienku , kapitán európskych šampiónov Anton Ondruš obsadil šiestu priečku a Marián Masný bol na delenom 9. až 11. mieste . Ďalší člen zlatého tímu Jaroslav Pollák sa umiestnil na 15. až 18. mieste. 
V ankete hlasovali redaktori z 23 európskych krajín. Iva Viktora označili za najlepšieho futbalistu starého kontinentu novinári z Československa, Bulharska, Portugalska a Fínska. Marián Masný bol druhý na hlasovacom lístku nórskeho "Radia Oslo", Jaroslav Pollák druhý v hlasovaní rumunského "Sportulu" a Antona Ondruša zaradil na tretie miesto rakúsky "United Press".
Výsledky ankety.
Poznámka: zvýraznení sú slovenskí futbalisti
Linda Cardelliniová

Linda Cardelliniová (; * 25. jún 1975, Redwood City, Kalifornia, USA) je americká herečka. Hrala vo filmoch ako "Scooby-Doo" (2002), ' (2004), "Skrotená hora" (2005), "Return" (2011), ' (2015), "Greenbook" (2018), "The Curse of La Llorona" (2019) a tiež je známa aj z televíznych seriálov ako "Pohotovosť" (20032009), "Bloodline" (20152017) a "Dead to Me" (2019súčasnosť).
Detstvo a mladosť.
Cardelliniová sa narodila v Redwood City, v Kalifornii. Je najmladšou zo štyroch detí a je talianskeho, írskeho, nemeckého a škótskeho pôvodu. Bola vychovaná v katolíckej viere. Jej prvé verejné vystúpenie mala ako desaťročná keď spievala v školskej hre. Následne pôsobila v niekoľkých školských inscenáciách a začala navštevovať hodiny drámy.
Kariéra.
Svoju hereckú kariéru zahájila v roku 1996. Zo začiatkov sa objavovala v menších rolách v televíznych seriáloch. Prielom v jej kariére nastal v roku 1999 v televíznom seriály "Freaks and Geeks". Jej herecký výkon získal pozitívne ohlasy.
V roku 2002 stvárnila kreslenú postavu Velmu Dinkley v dobrodružnej adaptácii "Scooby Doo". Postavu Velmy si zopakovala aj v roku 2004, v druhej časti s názvom "". V roku 2003 sa pripojila k obsadeniu dramatického seriálu "Pohotovosť". Cardellinová hrala v seriály až do jeho záverečnej časti.
V roku 2005 hrala po boku Heatha Ledgera, Jakea Gyllenhaala vo filme "Skrotená hora". Za jej filmovú postavu získala nomináciu na Screen Actors Guild Awards. V roku 2011 stvárnila hlavnú postavu vo filme "Return".
V roku 2013, získala postavu Sylvia Rosen, v televíznom seriáli "Mad Men". Za svoj herecký výkon v "Mad Men", získala nomináciu na Primetime Emmy Award za vynikajúcu hosťujúcu herečku v dramatickom seriáli. Od roku 2015 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "Bloodline". V rovnakom roku stvárnila jednu z vedľajších postav vo filme '. Postavu Laury Barton si zopakovala aj v roku 2019, vo filme '.
V roku 2018 stvárnila vedľajšiu postavu v trilery "A Simple Favor". V auguste rovnakého roku, potvrdila Cardelliniová účasť v televíznom seriály "Dead to Me", kde účinkuje po boku herečky Christiny Applegatovej. Televízny seriál mal premiéru 3. mája 2019. Cardelliniová za svoj herecký výkon, získala kritické uznanie a nomináciu na Primetime Emmy Award za vynikajúcu hlavnú herečku v komediálnom seriáli. V roku 2019 stvárnila postavu Anny v mysterióznom filme "The Curse of La Llorona". V roku 2020 stvárnila postavu Mae Capone, v životopisnom filme "Capone", po boku hercov ako Tom Hardy a Kyle MacLachlan.
Súkromný život.
Cardelliniová sa počas natáčania televízneho seriálu "Freaks and Geeks", spoznala s hercom Jasonom Segelom, s ktorým chodila päť rokov. Od roku 2009 chodí so Stevenom Rodriguezom, ktorému vo februári 2012 porodila dcéru.
Köprülüzade Fazıl Ahmed Paša

Köprülüzade Fazıl Ahmed Paša, niekedy známy len ako Ahmed Köprülü, (* 1635† 3. november 1676) bol osmanský šľachtic, štátnik a generál, člen rodu Köprülüovcov albánskeho pôvodu, z ktorej pochádzalo šesť veľkovezírov. V rokoch 1661 zastával úrad veľkovezíra Osmanskej ríše.
Život.
Köprülüzade sa narodil ako Ahmed Köprülü v roku 1631 v meste Köprülü (dnes Veles v Severnom Macedónsku) v európskej časti Osmanskej ríše ako najstarší syn Köprülü Mehmed Pašu. Jeho otec mal v čase jeho narodenia už približne 57 rokov. V roku 1656 sa v čase vnútropolitickej krízy stal Ahmedov otec Mehmed veľkovezírom. Mladý Ahmed sa aj vďaka postaveniu otca stal už v mladom veku významným regionálnym politikom. V rokoch 16591660 bol guvernér ejáletu Erzurum, v rokoch 16601661 guvernérom Damasku.
Úrad veľkovezíra.
Po smrti jeho otca 31. októbra 1661 zdedil po ňom funkciu veľkovezíra. Prezývku "Fazıl" (múdry) získal vďaka zníženiu daní a podpore vzdelávania. Na druhú stranu bol krutým vodcom vo vojnách. Viedol osmanskú armádu počas Rakúsko-tureckej vojny. V septembri 1663 dobyl Nové Zámky a v júli 1664 zničil pevnosť Nový Zrín na okraji Chorvátskeho kráľovstva, v oboch prípadoch po viac než mesačnom obliehaní. Následne však s Habsburgovcami prehral pri Svätom Gottarde a v auguste 1664 podpísal vo Vašvári pre Osmanov priaznivú mierovú zmluvu.
Po svojich sľuboch sa sústredil na Krétsku vojnu a v roku 1669 dobyl krétske hlavné mesto Candiu, vtedy patriace Benátskej republike. Po skončení Poľsko-tureckej vojny podpísal s Poľsko-litovskou úniou zmluvu z Buchachu (1672) a následne zo Żurawna (1676), ktorými Osmanská ríša získala región Podolia, hoci po Żurawne získala Únia asi tretinu území naspäť. Počas jeho vlády sa úrad veľkovezíra dostal v Osmanskej ríši na výslnie a dosahoval väčší význam než samotný sultánsky úrad.
Vtedajší európski pozorovatelia často poukazovali na ateistické tendencie vnútorného kruhu dvoranov Fazıla Ahmeda, a obzvlášť na ateizmus Ahmeda samotného. Jeho presné náboženské postoje však zostávajú neznáme.
Fazıl Ahmed Pasha zomrel v Istanbule 3. novembra 1676 vo veku iba 40-41 rokov na komplikácie vyplývajúce od jeho životného štýlu závislosti na pití alkoholu.