burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kôň (zverokruh)

Kôň (čín. 马, trad. 馬, pinyin mǎ) je v poradí 7. z 12 znamení čínskeho zverokruhu. Znameniu koňa predchádza znamenie kozy a nasleduje ho znamenie hada. Znamenie koňa je spojené s pozemskou vetvou wu 午 (wŭ).
Vlastnosti pripisované ľuďom narodeným v roku koňa.
Kôň je v čínskom horoskope charakterizovaný silným mužským nábojom. Kôň je elegantný, len ťažko prehliadnuteľný. Kôň si nenechá ujsť príležitosť byť videný.
V snahe dosiahnuť obdiv, sa kôň pri komunikácii so svojim okolím prejavuje sympaticky.
V svojom konaní je netrpezlivý, skôr ako stihne jednu činnosť dokončiť vrhne sa do druhej. Rady od druhých len nerád prijíma, i keď sa to nie vždy vypláca. 
Kôň pôsobí silne a zdatne, zatiaľ čo pod povrchom skrýva krehkosť a zraniteľnosť, kritiku prijíma s ťažkosťou. Najväčší strach pre koňa predstavuje porážka, no aj z porážky sa zotaví a rýchlo znovu naštartuje.
Kôň nedokáže zotrvať v kľude, do všetkého strká nos a často nenachádza poriadneho odpočinku.
Kôň v pracovnom prostredí.
Kôň má mnohé vlohy, ktoré mu umožňujú vynikať v rôznych oblastiach. Jeho úspech však ovplyvňujú aj vonkajšie faktory.
Kôň k práci pristupuje svedomito, je veľmi snaživý. Je ctižiadostivý, v svojej túžbe byť najlepší môže preceniť svoje sily, čo nemusí dobre dopadnúť. Najväčšou odmenou za jeho úsilie je chvála a obdiv od jeho okolia. V pracovnom kolektíve je cenený, no neteší sa veľkej obľube. Najvhodnejšie pracovné pozície pre koňa sú pozície s možnosťou voľného pohybu. 
V podriadených pozíciách sa neustále snaží predbehnúť ostatných. V nadriadených pozíciách poháňa napred svojich podriadených.
Roky v znamení koňa a ich elementárne prvky.
25. 1. 1906 – 12. 2. 1907 → Oheň
11. 2. 1918 – 31. 1. 1919 → Zem
30. 1. 1930 - 16. 2. 1931 → Kov
15. 2. 1942 – 4. 2. 1943 → Voda
3. 2. 1954 – 23. 1. 1955 → Drevo
21. 1. 1966 – 8. 2. 1967 → Oheň
7. 2. 1978 – 27. 1. 1979 → Zem
27. 1. 1990 – 14. 2. 1991 → Kov
12. 2. 2002 – 31. 1. 2003 → Voda
31. 1. 2014 – 18. 2. 2015 → Drevo
Andrew D. Huberman

Andrew D. Huberman (* 26. september 1975, Palo Alto) je americký neurovedec, profesor na oddelení psychiatrie, behaviorálnych vied a neurobiológie na lekárskej fakulte medicíny Stanford University. Dosiahol významný pokrok vo výskume oblasti neurálnej regenerácie a obnovy, ako aj pri skúmaní vývoja mozgu a jeho schopnosti meniť sa. Jeho štúdie sa zameriavajú na rôzne aspekty zrakového systému, s osobitným záujmom o mechanizmy riadiace cirkadiánne a autonómne rytmy, ako aj centrá v mozgu, ktoré sú ovplyvňované svetlom.
Vzdelanie.
Huberman úspešne ukončil stredoškolské vzdelanie na Gunn High School v roku 1993. Potom pokračoval na University of California, Santa Barbara, kde dokončil bakalárske štúdium v roku 1998. O dva roky neskôr, v roku 2000, získal titul „Magister umení“ na University of California, Berkeley, a následne v roku 2004 dosiahol doktorát na University of California, Davis.
Akademická kariéra.
Andrew Huberman je súčasť Stanford Univeristy už sedem rokov, od roku 2016. V školskom roku 2022/2023 vyučuje kurzov, ktoré sa sústredia na výskum, neurovedu a neurobiológiu.
Podcast.
Andrew Huberman založil podcast nazvaný „Huberman Lab“, čerpajúci názov z laboratória, ktoré vedie na Stanford University. „Huberman Lab“ podcast začal svoju éru v roku 2021 na platformách Apple Podcasts a Spotify s cieľom transformovať poznatky z neurovedy do praktických nástrojov pre každodenný život. Nedlho nato začal vydávať aj svoj newsletter s názvom „Neural Network Newsletter“, ktorý si získal viac ako 100 000 predplatiteľov. Tento newsletter prináša najnovšie informácie o mozgu, neurovede a psychike ľudského tela pre všetkých záujemcov. Podcast sa zameriava na najnovšie výsledky v oblasti neurológie, ktoré sa netýkajú priamo jeho výskumu na Stanfordovej univerzite, no prinášajú praktické poznatky o témach ako je dopamín, pôst a zdravý spánok.
Červený kopec (vrch v Slovenskom krase)

Červený kopec () je vrch v Slovenskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Kružná, približne západne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v severozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Plešivská planina. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Plešivec. Najbližším sídlom je východne situovaná Kružná, rovnakým smerom sa nachádza aj Brzotín, severne leží Rakovnica, Rožňavské Bystré a Honce, severozápadne Štítnik, juhozápadne Kunova Teplica a Pašková a južne Plešivec a Slavec. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský kras.
Opis.
Červený kopec leží na severovýchodnom okraji Plešivskej planiny. Východne sa nachádza Roveň (), Dievčenská skala (), Malý vrch () a Drieňovec (), južne Veľký vrch (), Bukový vrch (), Lúčka (), Malý vrch () a Dubník (), západne Ostrý vŕšok (), Veterník (), Vlčí štít () a Železné vráta () a severne Štít (), Vlčí štít (), Nad Bystrianskou studňou () a Turecká (). Planina nemá stále riečne toky, no oblasť je súčasťou povodia Slanej, kde z východných úbočí voda odteká Egrešským potokom. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý, miestami riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Slovenského krasu, no tiež Volovské vrchy, hrebeň Vysokých Tatier, Stolické vrchy, Revúcku vrchovinu a prihraničné vrchy v Maďarsku.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no západne prechádza žlto značený turistický chodník z Kružnej do Slavca.
Európska cesta 82

Európska cesta 82 alebo E82 je medzinárodná cesta I. triedy, dlhá Začína v meste Porto v Portugalsku a končí v Tordesillas v Španielsku.
Priebeh.
Porto – Vila Real – Bragança – Zamora – Tordesillas. 
História.
V staršom systéme značenia Európskych ciest, ktorý sa používal pred rokom 1985, bola E82 celá v Poľsku (vtedy Poľská ľudová republika) a viedla z Varšavy do Piotrkówa Trybunalského. V tom čase Európske cesty v Poľsku nemali národné číslovanie.
Devon Aokiová

Devon Aokiová (* 10. august 1982, New York, New York, USA) je americká modelka a herečka japonského pôvodu. 
Detstvo a mladosť.
Aokiová sa narodila v roku 1982 v New Yorku a vyrastala v Malibu v Kalifornii.
Jej otec bol bývalý wrestler a reštauračný magnát reštaurácie Benihana, Hiroaki Aoki a jej matka je Pamela Hilburger, návrhárka šperkov. Jej otec bol Japonec a jej matka má nemecký a anglický pôvod. S modelingom začala ako 13-ročná, v tom istom roku ju krstná mama zoznámila s Kate Moss. Má staršiu sestru a mladšieho brata, ako aj štyroch nevlastných súrodencov.
Kariéra.
Modeling.
V roku 1997 predstavovala šaty pre rôzne značky vrátane Balenciaga, Comme des Garçons a Chanel. V roku 1998, nahradila tvár Naomi Campbell pre značku Versace. Objavila sa aj v rôznych reklamných kampaniach pre Chanel, Yves Saint Laurent, Kenzo, Hugo Boss, L'Oreal, Lancome a Tiffany &amp; Co. Objavila sa aj na titulných stranách mnohých medzinárodných módnych časopisov. 
V roku 2017 sa objavila v reklamných kampaniach pre "Sephora x Moschino" a Hugo Boss. O rok neskôr, Aokiová predstavovala rovnomennú značku Jeremyho Scotta. V septembri 2019 sa objavila vo vydaní Harper's Bazaar „Bazaar Icons 2019“, nafotil ju Mario Sorrenti.
Models.com ju považuje za ikonu v módnom priemysle. V roku 2017 Dominic Cadogan z Dazed nazval Aokiovp „kultovou modelkou“ a „jednu z najznámejších alternatívnych tvárí 90. rokov“. V apríli 2019 ju Marie Claire zaradila medzi 15 supermodeliek roku 2000, ktoré zmenili tvár módy. Časopis I-D ju nazval „jednou z mála tvárí, ktoré definovali prelom tisícročí“. 
Herectvo.
Ako herečka sa objavila vo filmoch ako "Rýchlo a zbesilo 2", "Agentky D.E.B.S.", "Sin City", "DOA: Na život a na smrť", či "Kronika mutantov".
Súkromný život.
Devon Aokiová je vydatá za Jamesa Baileyho a majú jedného syna a tri dcéry. V roku 2009 odišla z filmového herectva na plný úväzok, aby sa mohla sústrediť na materské povinnosti. Jej dcéra Alessandra sa objavila v reklamnej kampani Guess Kids na jar 2018. Modelka a speváčka a skladateľka Yumi Nu je Aokiovej neter.
SK Dnipro-1

SK Dnipro-1 () je ukrajinský profesionálny futbalový klub, ktorý sídli v meste Dnipro. Tím pôsobí v najvyššej ukrajinskej klubovej súťaži, ukrajinskej Premjer-liha. Dnipro-1 prevzalo všetku infraštruktúru aj akadémiu po zaniknutom klube FK Dnipro, hoci nie je ich nasledovníkom.
História klubu.
Klub bol založený v roku 2015 no prijatý ukrajinskou profesionálnou ligou bol o dva roky neskôr. Dňa 6. júla 2017 SK Dnipro-1 prijalo futbalovú školu od FK Dnipro. O tri dni neskôr odohrali svoj prvý oficiálny zápas v druhej ukrajinskej lige proti FK Bukovyna Černivci. Dnipro-1 vo svojej prvej sezóne vyhralo druhú ligu a postúpilo do prvej ligy, ktorú taktiež vyhrali na prvý pokus a v sezóne 2019/20 sa kvalifikovali do Premjer-liha.
V sezóne 2021/22 skončilo Dnipro-1 na treťom mieste v lige a kvalifikovalo sa do play-off predkola Európskej ligy UEFA 2022/23. Na jeseň si zahralo skupinu Konferenčnej ligy UEFA 2022/23.
Po druhom mieste v sezóne 2022/23 si klub zahral druhé predkolo Ligy majstrov UEFA 2023/24.
SK Dnipro-1 vs FK Dnipro.
V roku 2018 skrachoval klub FK Dnipro a niekoľkým hráčom a manažérom dlhovali výplaty. Medzi týmito hráčmi bol aj obranca Slovana Bratislava Jaba Kankava. Dňa 22. februára 2021 FIFA zamietla žalobu Kankavovi, ktorý chcel získať späť svoj nevyplatený plat od FK Dnipro.
Mnohí vnímajú vytvorenie SK Dnipro-1 ako typ Ponziho schémy.
Dnipro-1 v európskych súťažiach.
Z dôvodu pretrvávajúcej Ruskej invázie na Ukrajinu hrá Dnipro-1 svoje domáce zápasy v európskych súťažiach v Košiciach v Košickej futbalovej aréne.
Káder mužstva.
Súčasná zostava:
TCEP

TCEP je redukčné činidlo, ktoré sa často používa v biochémii a molekulárnej biológii. Často sa pripravuje a používa v podobe chloridovej soli (TCEP-HCl). TCEP je rozpustný vo vode a dostupný v podobne stabilizovaného roztoku s neutrálnym pH alebo imobilizovaný na agarózovom géli, čo uľahčuje odstránenie činidla.
Reakcie.
TCEP sa používa na redukciu disulfidických väzieb v bielkovinách:
Okrem toho bolo opísaných niekoľko ďalších reakcií:
Použitie.
TCEP sa používa na štiepenie disulfidických väzieb, intra- i intermolekulárnych, v prípavných krokov pre gélovú elektroforézu.
V porovnaní s najbežnejšími činidlami používanými na tieto účely, ditiotreitolom a merkaptoetanolom, má TCEP niekoľko výhod: nemá žiadnu vôňu, je silnejším redukčným činidlom, oxiduje sa nevratne (produktom štiepenia sú dve voľné tiolové skupiny), je hydrofilnejší a odolnejší voči oxidácii na vzduchu. Takisto neredukuje ióny kovov, ktoré sa používajú v imobilizovanej kovovej afinitnej chromatografii.
TCEP je obzvlášť užitočný pri označovaní cysteínových reziduí pomocou maleimidov. TCEP je schopný udržať voľné tiolové skupiny na cysteínoch a, na rozdiel od ditiotreitolu a merkaptoetanolu, nereaguje okamžite s maleimidom. Boli však opísané i reakcie TCEP s maleimidom za istých podmienok.
TCEP možno použiť i pri homogenizácii tkaniva pri izolácii RNA.
TCEP má takisto tú výhodu, že pri použíti UV-Vis spektroskopie neabsorbuje v rozmedzí 250 až 285 nm, na rozdiel od ditiotreitolu, takže ho možno použiť i pri stanoveniach prebiehajúcich pri týchto vlnových dĺžkach. Ditiotreitol v tomto rozmedzí vlnových dĺžok absorbuje stále viac a viac žiarenia, pretože sa v čase oxiduje rôznymi reakciami.
Biologický výskum.
TCEP je dostupný od mnohých výrobcov v podobe chloridovej soli (s HCl). Po rozpustení TCEP-HCl vo vode vzniká kyslý roztok. Typicky sa pripravuje 0,5 M roztok TCEP-HCl a ten sa upravuje na pH blízko neutrálnemu pH, ktorý sa potom skladuje pri -20 °C. TCEP je menej stabilný než fosfátové pufry.
História.
Redukcii biomolekúl pomocou trialkylfosfánov dlho nebola venovaná pozornosť, pretože historicky dostupné fosfíny mali veľmi nepríjemný zápach a/alebo neboli rozpustné vo vode. V roku 1969 bol opísaný TCEP ako vo vode rozpustný trialkylfosfín bez zápachu pre biochemické použitie, ale jeho potenciál bol ignorovaný po dobu niekoľkých dekád. V roku 1991 opísal Burns novú syntetickú cestu, ktorou ho možno pripraviť, čo umožnilo bežnejšie použitie. Rovnako bol označený za „nové redukčné činidlo“ a začal sa bežne používať v 90. rokoch 20. storočia.
Bukový vrch

Bukový vrch môže byť:
Trabzonspor

Trabzonspor Kulübü je turecký profesionálny futbalový klub, ktorý sídli v meste Trabzon. Tím pôsobí v najvyššej tureckej klubovej súťaži Süper Lig. Klub bol založený v roku 1967 a svoje domáce zápasy hráva na štadióne Papara Park. 
História klubu.
V roku 1967 bol zlúčeným niekoľkých miestnych klubov založený futbalový klub Trabzonspor. V 70. a 80. rokoch vyhral Trabzonspor šesťkrát Süper Lig a to v sezónach 1975/76, 1976/77, 1978/79, 1979/80, 1980/81 a 1983/84. Spolu s Marekom Hamšíkom sa z ďalšieho titulu tešili o 38 rokov neskôr v sezóne 2021/22. 
Trabzonspor vyhral aj deväťkrát turecký pohár a desaťkrát turecký superpohár.
V sezóne 2010/11 skončil Trabzonspor na druhom mieste za Fenerbahçe s rovnakým počtom bodov no s horším skóre. Po udelení titulu Fenerbahce v lete 2011 sa sezóna stala predmetom škandálu s ovplyvňovaním zápasov. V júni 2013 UEFA zakázala Fenerbahce a Besiktasu účasti v európskych súťažiach z dôvodu ovplyvňovania zápasov. V roku 2021 však boli všetky právne obvinenia proti Fenerbahçe v neskorších fázach stíhania stiahnuté
Trabzonspor v európskych súťažiach.
Poznámky
Po diskvalifikácii Fenerbahçe SK v Lige majstrov bol Trabzonspor automaticky kvalifikovaný do skupinovej fázy Ligy majstrov namiesto Fenerbahce. 
Káder mužstva.
Súčasná zostava:
 
Externé odkazy.
https://www.trabzonspor.org.tr/tr
Slovenská skala

Slovenská skala () je vrch v Slovenskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad mestom Jelšava, približne juhovýchodne od Revúcej. 
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Jelšavský kras. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Revúca a zasahuje na katastrálne územie mesta Jelšava a obce Gemerské Teplice. Najbližším sídlom je severozápadne situovaná Jelšava a južne ležiace Gemerské Teplice, východne sa nachádza Kunova Teplica a Gočaltovo a severne Magnezitovce. Vrcholom vedie hranica ochranného pásma Národného parku Slovenský kras.
Opis.
Slovenská skala je najvyšším vrchom Jelšavského krasu, najzápadnejšej časti Slovenského krasu. Severným smerom sa nachádza Dúbrava (), Magura () a Hrádok (), východným Trojštít (), Štít (), Železné vráta (), Ostrý vŕšok (), Strieborník () a Veterník (), južným Slaný vrch (), Muteň (), Stráň () a Skalka () a západným Osek (), Tri peniažky () a Štyri chotáre (). Severné svahy odvodňuje Lovnický potok do západne a južne tečúceho Muráňa v povodí Slanej. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. Severovýchodným úbočím prechádza cesta II/526 z Jelšavy do Štítnika, západným úpätím cesta II/532 z Jelšavy do Tornale.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s nižšou vegetáciou je možné vidieť okolité vrcholy Slovenského krasu, no tiež Revúcku vrchovinu, Stolické vrchy a prihraničné vrchy v Maďarsku.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolia. Juhovýchodne prechádza žlto značený turistický chodník z Jelšavskej Teplice do sedla Šebeková.
İstanbul Başakşehir FK

İstanbul Başakşehir Futbol Kulübü známy aj ako Başakşehir je turecký profesionálny futbalový klub, ktorý sídli v meste Istanbul. Tím pôsobí v najvyššej tureckej klubovej súťaži Süper Lig. Klub bol založený v roku 1990 a svoje domáce zápasy hráva na štadióne Başakşehir Fatih Terim Stadium.
História klubu.
Klub patrí medzi mladé turecké kluby, keďže bol založený v roku 1990. Zo začiatku hrával klub v 2. tureckej lige a neskôr v prvej tureckej lige. V sezóne 2006/07 postúpil Başakşehir po prvýkrátdo Süper Lig. V sezóne 2012/13 klub zostúpil do druhej ligy no okamžite sa vrátili naspäť.
V júni 2014 bol názov klubu premenovaný na "İstanbul Başakşehir Futbol Kulübü" a klubu sa začalo viac dariť. V sezóne 2019/20 sa Başakşehir stal po prvýkrát víťazom Süper Lig a stal sa iba šiestym tureckým klubom, ktorému sa to podarilo. K tomuto úspechu prispel aj slovenský obranca Martin Škrtel.
Káder mužstva.
Súčasná zostava:
 
Externé odkazy.
https://ibfk.com.tr/
FC Midtjylland

Football Club Midtjylland je dánsky profesionálny futbalový klub, ktorý sídli v meste Herning. Tím pôsobí v najvyššej dánskej klubovej súťaži Superligaen. Klub bol založený v roku 1999 a svoje domáce zápasy hráva na štadióne MCH Arena.
História klubu.
Klub založili Johnny Rune, tesár a majiteľ súkromnej firmy v drevárskom priemysle, a Steen Hessel, autorizovaný predajca Mercedes-Benz. Klub vznikol v roku 1999 po zlúčení Ikast FC a Herning Fremad.
Hneď v prvej sezóne vyhral Midtjylland druhú dánsku ligu a v roku 2000 postúpil do Superligaen. Klub sa stal jedným z najlepších dánskych klubov. Štyrikrát vyhrali titul v sezónach 2014/15, 2017/18, 2019/20 a 2023/24. V sezóne 2020/21 si Midtjylland zahral skupinovú fázu Ligy majstrov UEFA.
Káder mužstva.
Súčasná zostava:
Európska cesta 79

 
Európska cesta 79 alebo E79 je súčasť medzinárodnej siete európskych ciest. Začína v Miskolci v Maďarsku a končí v Solúne v Grécku. Cesta je 1300 km dlhá.
Priebeh.
E 79 vedie cez štyri európske krajiny:
Popis trasy.
Maďarsko.
Maďarský úsek E79 zdieľa časti svojej cesty s inými E-cestami, ako sú E60, E573 a E71. 
Rumunsko.
Rumunský úsek cesty je má na sebe prevažne novší asfalt, ako je vidieť na mape s rumunskou kvalitou cesty. Aj keď len okolo 500 km samotná cesta má veľa zákrut, pretože vedie priamo cez 2 hlavné horské skupiny Karpát: pohorie Apuseni a pohorie Meridionali. 
Od roku 2012 sa začalo pracovať na zlepšení kvality tejto cesty:
Bulharsko.
Bulharský úsek E79 má dĺžku takmer 400 km zo severobulharského mesta Vidin, spájajúci most Calafat – Vidin (alebo prípadne trajektovú linku Vidin – Calafat) cez rieku Dunaj a priamo na juh smerom k hlavnému mestu Bulharska Sofia. Cesta má stredne dobrý povrch, je neustále udržiavaná a opravovaná a dobre značená smerovými tabuľami v bulharčine a angličtine. 
Grécko.
Grécky úsek E79 má dĺžku asi 120 km. Po prekročení bulharsko-gréckej hranice a vstupe do Grécka sa cesta drasticky zlepšuje, pretože bola modernizovaná na diaľnicu; a rýchlosti ako 120 km/h sú bežné. Po hraničnom kontrolnom bode Promachonas je úsek vo výstavbe, asi 20-30 km. Potom je nová 3-pruhová diaľnica dobre spravovaná, opravená a strážená až po mesto Loutra Serron. Stavebné a modernizačné práce stále pokračujú v blízkosti Serres (kvôli škrtom v štátnom rozpočte sa práce neplánujú dokončiť skôr ako v roku 2015). Po Serres pokračuje 3-pruhová diaľnica ďalších 60 km a nakoniec končí na veľkej križovatke s A2 / E90, ktorá potom poskytuje priamy prístup na diaľnicu Thessaloniki 's Ring Road a na Chalkidiki pre cestujúcich smerujúcich na juh.
Adam Ružička

Adam Ružička (* 11. máj 1999, Bratislava) je slovenský hokejový útočník, ktorý je v súčasnosti hráč tímu KHL Spartak Moskva. Do sezóny 2023-24 pôsobil v NHL, naposledy v tíme Arizona Coyotes, ale klub s ním predčasne ukončil spoluprácu po tom, čo hokejista zverejnil na sociálnych sieťach video, ktoré zachytávalo, ako manipuluje s bielym práškom neznámeho pôvodu usporiadaným do čiary ako kokaín.
Hráčska kariéra.
S hokejom začínal v bratislavskom Ružinove, odkiaľ neskôr prestúpil do Pardubíc. Hrával v českej najvyššej súťaži určenej hráčom mladším ako dvadsať rokov a napriek tomu, že patril medzi najmladších, zbieral bod na zápas. Výbornými výkonmi upútal pozornosť Slovanu Bratislava, ktorý Ružičku draftoval v prvom kole draftu KHL.
Belasí mali záujem priviesť talentovaného útočníka do tímu, ale Ružička uprednostnil odchod do zámoria. Svoje rozhodnutie odôvodnil cieľom navyknúť si na americký štýl hokeja a tiež obavou, že by sa mu v KHL nedostalo dostatočného priestoru na ľade.
Ružička sa pripojil k tímu Sarnia Sting v ontárijskej hokejovej lige v sezóne 2016/17, na konci ktorej ho draftovalo do NHL mužstvo Calgary Flames. Zvolili si ho vo štvrtom kole draftu. V lige OHL vydržal do roku 2019.
V apríli 2019 sa dohodol na vstupnej zmluve s Calgary Flames. Prvé dve sezóny strávil v AHL v drese farmárskeho celku Stockton Heat. V NHL debutoval na konci sezóny 2020/21. Od sezóny 2022/23 bol stabilnou súčasťou prvého tímu Flames, v ktorej zaznamenal dvadsať bodov za šesť gólov a štrnásť asistencií.
V tíme vytrval do januára 2024. Po neuspokojivých výkonoch, kedy v ročníku 2023/24 zapísal iba deväť bodov v 39 stretnutiach, ho vedenie mužstva umiestnilo na listinu nechránených voľných hráčov, z ktorej si ho stiahla Arizona Coyotes. Za Arizonu stihol odohrať len tri zápasy, než s ním klub rozviazal kontrakt. Dôvodom na ukončenie spolupráce bol príspevok uverejnený na sociálnych sieťach, ktorý zachytáva hokejistu, ako manipuluje s neznámym bielym práškom.
Reprezentácia.
Slovensko reprezentoval na šampionátoch mládežníckych vekových kategórii. Na turnaji osemnástok sa predstavil dvakrát, v rokoch 2016 a 2017. Na majstrovstvách sveta dvadsaťročných štartoval hneď zo tri razy, v rokoch 2017, 2018 a 2019.
Národný tím na profesionálnej úrovni prvýkrát reprezentoval v auguste 2021 na olympijskej kvalifikácii, ktorá sa konala v Bratislave. Dvomi gólmi v troch zápasoch sa výraznou mierou podieľal na postupe na záverečný turnaj pod piatimi kruhmi. Na olympiáde sa ale napokon nepredstavil, keďže sa hráčom NHL štart odoprel.
Osobný život.
V detstve ho otec chcel prihlásiť na tenis. O tom, že sa bude venovať hokeju, rozhodla mama. Jeho švagor je hokejista Michal Čajkovský.
Sekó Higa

Sekó Higa (; * 8. november 1898, Naha, Okinawa, Japonsko – † 16. apríl 1966) bol učiteľ gódžú rjú karate.
Skorý život.
Vo veku 13 rokov začal študovať pod vedením Kanrjó Higaonnu až do Higaonnovej smrti o 4 roky neskôr. Higaonna mal v tom čase troch študentov: Juhacu Kjódu (18871968), Čódžuna Mijagiho (18881953) a Sekó Higu (18981966). Kjóda po smrti Higaonnu pokračoval vo vytvorení svojho štýlu To'on Rjú. Čódžun Mijagi prevzal zodpovednosť za Higaonnov odkaz. Higa, v tom čase policajt, pokračoval v štúdiu u Čódžuna Mijagiho 38 rokov až do Mijagiho smrti.
Kariéra.
V roku 1931 Higa odišiel z policajného zboru a otvoril svoje dódžó v časti Kumodži v meste Naha. Iba štyrom študentom Mijagiho bolo dovolené otvoriť dódžó, kým bol majster ešte nažive: Sekó Higovi, Jin'an Šinzatovi, Džinsei Kamijovi a Meitoku Jagimu. V roku 1935 odišiel Higa na ostrov Saipan učiť gódžú rjú na žiadosť priateľa. Na Saipane sa však Higovi nedarilo a tak sa o dva roky neskôr vrátil do mesta Naha.
Medzi Higovými študentmi boli Čoboku Takamine, jeho syn Seikiči Higa (ktorý viedol otcovo dódžó na Okinawe), Kanki Izumigawa, ktorý šíril gódžú rjú v oblasti Kawasaki v Japonsku, Seiiči Akamine (tvorca Ken-Šin-Kan, ktorý rozšíril gódžú rjú karate-do v Južnej Amerike). Seikiči Toguči (tvorca "Šóreikanu"), Zenšú Tojama (tvorca "Šindžikanu"), Čóju Kijuna, Seitoku Matajoši, Seiko Fukuči (19191975), Eiki Kurašita, Zensei Gušiken, Izumi, Hokama Tecuhiro a ďalší, ktorí pokračovali v organizácii "Gódžu rjú kokusai karate kobudo renmei".
"Gódžu rjú kokusai karate kobudo renmei" je úzko prepojená organizácia, ktorú založil Sekó Higa pričom ju riadi prezident spolu s viceprezidentom a tajomníkom. Jej prvým prezidentom bol sám Seiko Higa, ktorý ho viedol v rokoch 1960 až 1966. Ďalším prezidentom bol Uemon Tecuo, ktorý ho viedol v rokoch 1966 až 1967; treťou generáciou bol Takamine Čóboku, ktorý organizáciu viedol v rokoch 1967 až 1989. Higov syn Sekiči bol prezidentom v roku 1990. Prezidentom piatej generácie bol do roku 2007 Eiki Kurašita. Zensei Gušiken prevzal pozíciu v roku 2008 a zastával ju až do roku 2019, keď bol Akira Guši vymenovaný za súčasného prezidenta Renmei. Verná svojmu názvu a vízii zakladateľa, je organizácia svojím rozsahom medzinárodná: má pobočky - dódžó v Japonsku, Hong Kongu, Číne, Francúzsku, na Slovensku, v Česku, Rusku a Severnej Amerike. V posledných rokoch boli vymenovaní riaditelia pobočiek (Šibucho) v Kanade (Jaro Tarana), Česku (Mirek Brokes) a na Slovensku (Erik Stefak).
Bukový vrch (vrch v Slovenskom krase)

Bukový vrch () je vrch v Slovenskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Slavec, približne juhozápadne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Plešivská planina. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a zasahuje na katastrálne územie obce Plešivec a Slavec. Najbližším sídlom je na východnom úpätí situovaný Slavec, juhozápadne sa nachádza Plešivec, západne Pašková a Kunova Teplica a severne Rakovnica, Kružná a Brzotín. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský kras.
Opis.
Bukový vrch leží na východnom okraji Plešivskej planiny. Severne sa nachádza Drieňovec (), Malý vrch (), Turecká (), Červený kopec (), Vlčí štít (), Malý vrch () a Ostrý vŕšok (), západne Dubník (), Nízka planina () a Záseky (), južne Lúčka (), Rožkov () a Kamenec () a východne Zakázané (), Vysoké bralo () a Dievčenská skala (). Planina nemá stále riečne toky, no oblasť je súčasťou povodia Slanej, ktorá preteká východným úpätím. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. Západne sa nachádza národná prírodná pamiatka Diviačia priepasť.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý, miestami riedky lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť najmä okolité vrcholy Slovenského krasu, no tiež Volovské vrchy, Stolické vrchy, Revúcku vrchovinu a prihraničné vrchy v Maďarsku.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný chodníkmi z blízkeho Slavca, odkiaľ vedie na planinu aj žlto značený turistický chodník.
Lin Piao

Lin Piao (, ; * 5. december 1907 – † pravdepodobne 13. september 1971) bol čínsky komunistický vojvodca v občianskej vojne proti Kuomintangu a vo vojne proti Japonsku.
Bol považovaný za jedného z najschopnejších veliteľov Čínskej ľudovej oslobodeneckej armády (ČĽOA). Pripisuje sa mu, že vydal tzv. červenú knižku Mao Ce-tungových citátov, ktorá sa mala stať akýmsi kánonom maoizmu.
Narodil sa v dobre fungujúcej rodine obchodníkov v Chuang-kangu v provincii Chu-pej. V roku 1925 sa na strednej škole pripojil k satelitnej organizácii Čínskej komunistickej strany, a ešte v tom istom roku odišiel do Kantonu, kde začal chodiť na vojenskú akadémiu Whampoa. Po dokončení štúdií bol pridelený v roku 1926 k nezávislému pluku. Zúčastnil sa prvej fázy Severného pochodu a bol povýšený na veliteľa roty. Vtedy sa pripojil ku Komunistickej strane Číny. Od októbra 1934 sprevádzal Mao Ce-tunga počas Dlhého pochodu až do provincie Šen-si v roku 1935. V roku 1938 bojoval v bitke v Šen-si, kde bol vážne zranený. Následne sa tri roky zotavoval v Moskve.
Velil komunistickým vojskám, ktoré v roku 1949 obsadili Peking. Po ukončení druhého zasadnutia VIII. zjazdu KS Číny sa konalo plenárne zasadnutie Ústredného výboru, na ktorom bol Lin Piao zvolený za podpredsedu ÚV KS Číny a za člena politbyra. Neskôr v roku 1959 nastúpil do funkcie ministra národnej obrany na miesto Pcheng Te-chuaja. Krátko po vymenovaní zrušil hodnosti v armáde a obnovil systém politických komisárov, presadzoval politizáciu armády. V rokoch 19661971, teda v prvej fáze tzv. Veľkej proletárskej kultúrnej revolúcie, bol designovaným nástupcom Mao Ce-tunga na čele Komunistickej strany Číny.
Zahynul údajne pri zrútení svojho lietadla nad severným Mongolskom, keď sa pokúšal utiecť do Sovietskeho zväzu v obavách, že bude obvinený z pokusu o štátny prevrat. Podľa oficiálnej správy utekal z krajiny, pretože bolo odhalené jeho sprisahanie a pokus o zavraždenie Maa. Spolu s Lin Piaom zahynuli aj jeho manželka a syn. Keďže bol Lin Piao v tom čase veľmi prominentnou postavou, tak táto udalosť nemohla byť verejnosti oznámená naraz, ale postupne vo vlnách. Až na X. zjazde KS Číny v roku 1973 bolo národu oznámené, prečo pred dvoma rokmi Lin Piao zmizol a okrem iného bola zmenená ústava, pretože ústava prijatá v roku 1969 určila Lin Piaa Mao Ce-tungovým nástupcom.
Mahathir Mohamad

Mahathir bin Mohamad (* 10. júl 1925, Alor Setar) bol štvrtým (v rokoch 1981 až 2003) a siedmym (od 2018 do 2020) premiérom Malajzie. Pod jeho vládou sa malajzijská ekonomika zmenila z krajiny, ktorá len exportovala suroviny, na krajinu vyvážajúcu výrobky, služby a na turisticky atraktívnu destináciu.
Životopis.
Narodil sa 10. júla 1925 v Alor Setar v malajskom sultanáte Kedah. Jeho otcom bol Mohamad Iskandar, indický moslim a učiteľ v severnej Malajzii a mamou Wan Tempawan Wan Hanafi. Roku 1947 začal študovať na Lekárskej fakulte univerzity Kráľa Eduarda VII v Singapure. Štúdium ukončil v roku 1953.
Roku 1946 vstúpil do Spojenej malajskej národnej organizácie (PKMB). Prvýkrát sa stal členom parlamentu roku 1964. Roku 1969 prišiel o kreslo a bol vylúčený zo strany po napísaní otvoreného listu napádajúceho vtedajšieho premiéra Tunku Abdula Rahmana. Do organizácie sa vrátil opäť roku 1972. V rokoch 1974 až 1977 zastával funkciu ministra školstva. 
V júli 1981 sa stal štvrtým predsedom vlády Malajzie. V januári 1989 podstúpil operáciu srdca. 31. októbra 2003 rezignoval na svoj post a odovzdal úrad svojmu následníkovi Abdullahovi Ahmadovi Badawimu. V septembri 2007 absolvoval ďalšiu operáciu srdca po dvoch srdcových infarktoch v priebehu 10-tich mesiacov. 19. mája 2008 Mahathir vystúpil zo Spojenej malajskej národnej organizácie.
V roku 2016 založil vlastnú stranu nazvanú Malajská zjednotená domorodá strana (Bersatu). V januári 2018 bol vymenovaný za kandidáta na premiéra. 10. mája 2018 sa opäť stal predsedom vlády. Vo februári 2020 rezignoval na svoj post. V novembri 2022 stratil na základe volieb aj poslanecký mandát.
Osobný život.
Jeho manželkou je Siti Hasmah Mohamad Aliová a Mahathir má celkovo 7 detí. Mahathir minulosti podstúpil niekoľko kardiochirurgických operácií a prekonal tri infarkty.
Tomáš Digaňa

Tomáš Digaňa (* 14. máj 1997, Dubnica) je slovenský profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste brankára v českom klube Sigma Olomouc.
Klubová kariéra.
FK Dubnica.
Digaňa začal s futbalom v Dubnici kde neskôr hral aj za seniorský tím FK Dubnica. Za A-tím debutoval 21. júla 2018 pri prehre 1:2 s FK Poprad. O sedem dní neskôr zaznamenal svoju prvú výhru pri víťazstve 2:1 nad Lokomotíva Košice.
SFC Opava.
V januári 2021 prestúpil do českého klubu SFC Opava vo . V tíme debutoval 13. februára pri remíze 0:0 s 1. FK Příbram. V sezóne odohral dokopy 11 zápasov. Opava však v sezóne 2020/21 zostúpila do 2. ligy.
Sigma Olomouc.
V lete 2022 sa Digaňa pripojil k prvoligovému českému klubu Sigma Olomouc ako voľný hráč. Od svojho príchodu je však väčšinpi súčasťou B-tímu Olomouca v 2. českej futbalovej lige. V prvom tíme debutoval 23. septembra 2023 pri prehre 2:3 s Bohemians Praha.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 27. augustu 2023"
Tatranský pohár 2023

Tatranský pohár 2023 bol 76. ročník hokejového turnaja v ľadovom hokeji. Konal sa na Zimnom štadióne v Poprade v termíne od 19. do 20. augusta 2023 aj s medzinárodnou účasťou.
Richard Dehmel

Richard Dehmel, rodným menom Richard Fedor Leopold Dehmel (* 18. november 1863, Hermsdorf, dnes časť Münchehofe, Brandenbursko, Pruské kráľovstvo dnes Nemecko† 8. február 1920, Blankenese, dnes Hamburg, Nemecko) bol nemecký básnik a spisovateľ tvoriaci hlavne v ére pred prvou svetovou vojnou, ktorý mal veľký vplyv na mladých spisovateľov kvôli jeho inováciám čo sa týka formy aj obsahu.
Život.
Dehmel sa narodil v rodine lesníka. Po skončení štúdií prírodných vied, ekonómie, literatúry a filozofie na Humboldtovej univerzite v Berlíne a Lipsku v roku 1887 pracoval ako úradník poisťovne a v roku 1895 sa stal spisovateľom na voľnej nohe. V období 19141916 bojoval na frontoch Prvej svetovej vojny, kde si vyslúžil zranenie. V roku 1920 zomrel na jeho následky.
Prvý krát sa oženil so sestrou Franza Oppenheimera Paulou v roku 1889. V roku 1899 sa rozviedol a cestoval po Európe so svojou druhou manželkou Idou Auerbachovou, ktorá písala feministickú poéziu.
Dielo.
Dehmel bol expresionista. Vo svojich skorých prácach si vyberal tému sociálnu, písal v naturalistickom štýle a stal sa jedným z veľkých básnikov, ktorí písali o biede pracujúcej triedy. Čo sa týka svetonázoru, bol ovplyvnený Friedrichom Nietzschem, preferoval individualizmus a slobodné inštinkty a vášne. Zároveň ho však priťahovalo sebaobetovanie a hľadanie harmonických etických myšlienok.
Túto protichodnosť zatienil jeho búrlivý osobný život a obsah a štýl jeho prác. Neskôr, jeho vyjadrovanie sa stalo vášnivým a dôrazným a extatická rétorika senzitívnou. V prvej zbierke básní "Erlösungen" (1891) sa ukazuje konflikt citovosti a askézy.
Dehmel našiel riešenie tohto konfliktu cez svoju dôveru voči mystickým silám lásky a sexu. Dospel k pohľadu na citový vzťah medzi mužom a ženou ako základu pre rozvoj ľudskej osobnosti a vyššiemu duchovnému životu. Je to téma jeho cyklických epických poém, napríklad "Zwei Menschen" (1903). Jeho spracovanie sexuálnych tém nebolo len vášnivé ale aj šokujúco úprimné.
Dehmel dobrovoľne slúžil v prvej svetovej vojne, z čoho vznikla bezprostredná dezilúzia vyjadrená v jeho poslednom diele vo forme vojnového denníka "Zwischen Volk und Menschheit" (1919. Iné dôležité práce sú "Weib und Welt" (1896), ktorá vyvolala škandál pre rúhanie a obscénnosť, "Die Verwandlungen der Venus" (1907) a "Schöne wilde Welt" (1913).
Vplyv diela.
Dehmelovo pôsobenie v literatúre malo vplyv nielen na spisovateľskú nemeckú societu ale aj na hudobných skladateľov. Boli to Richard Strauss (ktorý sa stretol so svojím hlavným libretistom Hugom von Hofmannsthal v Dehmelovom dome), Max Reger, Alexander von Zemlinsky, Arnold Schoenberg, Oskar Fried, Alma Mahlerová, Anton Webern, Ignatz Waghalter, Carl Orff a Kurt Weill. Slovenský spisovateľ Ivan Krasko preložil jeho knihu "Príroda, symbol, umenie", ktorá mu vyšla v Slovenských pohľadoch, čo si možno vyložiť ako záujem o Dehmelove myšlienky.
Socha Krista Spasiteľa a Krížová cesta v Haniske

Socha Krista Spasiteľa v Haniske je 5,3 metrov vysoká socha a spolu s krížovou cestou sa nachádza v areáli farskej záhrady Farnosti sv. Jána Nepomuckého. Autorom umeleckých diel je sochár Ján Leško. Projekt dal zrealizovať miestny farár ThDr. Jozef Ondovčák, PhD. v roku 2023, kedy bol aj dokončený.
O diele.
Socha Krista Spasiteľa v Haniske má 5,3 metra, z toho podstavec meria 0,9 metra. Socha je vyrobená z umelého kameňa, tzv. alabastra, ktorý je zmesou vápenca a živice. Socha je vytvorená ako dutá škrupina, a jej vnútro je vyplnené betónom a železom. Na podstavci je nápis: „"Poďte ku mne všetci, ktorí sa namáhate a ste preťažení.“" Vo vnútri Sochy sú zabetónované časové kapsuly, z ktorých najdôležitejšou je relikvia Svätého Kríža. Zastavenia krížovej cery sú vyrobené z alabastra, rovnakou technológiou ako socha. Podstavce sú bielej farby, sú duté a vyplnené betónom a železom. Obrazy zastavení sú z rovnakého materiálu, ale s pridaným tmavým pigmentom.
Celý projekt realizovala farnosť vo vlastnej réžii, na vlastnom pozemku a financovala ho najmä z vlastných finančných prostriedkov, potom z darov veriacich a pomocou sponzorov. V rámci projektu sa v areáli vytvorila krížová cesta, Socha Krista Spasiteľa a vydláždené Božské srdce s plameňom a nápisom „"Boh tak miloval svet..".“ Okolo areálu sa vybudovali chodníky so zámkovou dlažbou, osvetlením a lavičkami na sedenie. Pred vstupmi do areálu je parkovisko pre automobily, stojany na bicykle a verejný vodovod pre osvieženie návštevníkov. Celý projekt sa začal realizovať v roku 2023 a hlavné práce začali začiatkom leta. Umelecké dielo bolo slávnostne odhalené 27. augusta 2023 a požehnal ho Mons. Bernard Bober, košický arcibiskup-metropolita.
O autorovi.
Autorom sochy a krížovej cesty je sochár, dizajnér a umelec Ján Leško, akademický sochár. Narodil sa v Trebišove, kde žije a tvorí dodnes. Študoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave a po skončení štúdia učil na katedre dizajnu Technickej univerzity v Košiciach.
Spolupracuje s rôznymi firmami na Slovensku pri navrhovaní dizajnu výrobkov. Tvorí aj v oblasti architektonického dizajnu, voľnej sochárskej tvorby a venuje aj komornej plastike. V roku 2023 sa stal druhým finalistom súťaže o vyhotovenie súsošia sv. Cyrila, Metoda a Gorazda na Bratislavskom hrade. Jeho sochárske diela zdobia mnohé námestia a budovy na Slovensku (Trebišov, Vranov nad Topľou, Prešov, Slovenské Nové Mesto, Veľké Kapušany, Hlinné, Haniska pri Košiciach).
Drieňovec (vrch v Slovenskom krase; 804 m)

Drieňovec () je vrch v Slovenskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Drnava, približne východne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Horný vrch. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Drnava. Najbližším sídlom je na západnom úpätí situovaná Drnava, východne sa nachádza Kováčová a Lúčka, južne Jablonov nad Turňou a západne tiež Lipovník. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský kras a rovnomennej NPR.
Opis.
Drieňovec leží na severnom okraji planiny Horný vrch. Západne sa nachádza Pavlova skala (), Dievčenská skala (), Turecká () a Rákoš (), severne Čipkov vrch (), Pipitka () a Orlia studňa (), východne Osadník (), Matesova skala (), Vŕšok () a Kresadlo () a južne Luhota (), Široká () a Buková (). Masív patrí do povodia Slanej, kde vodu odvádza severným úpätím tečúca Čremošná a jej prítoky Vrbový potok z juhozápadných a Hrkotavý potok z juhovýchodných svahov. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý, miestami riedky lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť najmä okolité vrcholy Slovenského krasu, no tiež Revúcku vrchovinu, Stolické vrchy, Nízke Tatry, Volovské vrchy a prihraničné vrchy v Maďarsku.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný chodníkmi z blízkej Drnavy.
József Galambos

József Galambos (* 27. júl 1900, Gyüre† 6. február 1980, Budapešť) bol maďarský bežec na dlhé trate. Súťažil v maratóne na Letných olympijských hrách v roku 1928. Skončil na 49. mieste s časom 03:05:58.
Galambos vyhral v rokoch 1927 až 1933 štyrikrát Košický maratón mieru.
Gösta Leandersson

Gösta Leandersson (* 22. apríl 1918, Östra Gerum, Švédsko† 21. január 1995, Lidköping) bol švédsky maratónsky bežec. Vyhral Košický maratón mieru v rokoch 1948 a 1950 a Bostonský maratón v roku 1949. Na majstrovstvách Európy skončil piaty v roku 1946 a štvrtý v roku 1950.
V roku 1960 sa Leandersson presťahoval do Linköpingu, kde žil až do svojej smrti, teda do roku 1995.
Albert Rusnák

Albert Rusnák (* 7. júl 1994, Výškov, Česko) je slovenský profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste stredopoliara v klube Seattle Sounders v Major League Soccer.
Klubová kariéra.
Manchester City.
Rusnák vyrastal v mládežníckom tíme MFK Košice. V roku 2010 sa pripojil k akadémii Manchestru City. Za Manchester City hrával iba v rezervnom tíme. Za A-tím neodohral ani jeden zápas.
Hosťovanie v Oldham Athletic.
V auguste 2013 bol Rusnák poslaný na hosťovanie do Oldham Athletic v League One. Medzi seniormi debutoval 31. augusta pri prehre 0:1 s Tranmere Rovers. Dňa 17. septembra bolo hosťovanie prerušené a Rusnák sa vrátil do Manchestru City, potom čo odmietol nastúpiť za ich rezervný tím.
Hosťovanie v Birmingham City.
Dňa 21. januára 2014 bol Rusnák poslaný na mesačné hosťovanie do Birmingham City v EFL Championship. Debutoval 28. januára pri prehre 1:2 s Leicesterom. Rusnák zostal nakoniec v Birminghame do konca sezóny 2013/14.
Hosťovanie v SC Cambuur.
Dňa 25. júla 2014 bol Rusnák poslaný na polročné hosťovanie do holandského klubu SC Cambuur. Debutoval 9. augusta pri remíze 1:1 s Twente Enschede v ktorom strelil svoj prvý gól. 30. augusta skóroval pri víťazstve 3:2 v derby proti Groningenu.
FC Groningen.
V decembri 2014 prestúpil Rusnák do holandského klubu FC Groningen a ukončil tak pôsobenie v Manchestri City. V klube debutoval 16. januára 2015 pri prehre 0:2 s Ajaxom Amsterdam. Svoj prvý gól strelil 31. januára pri výhre 2:0 nad Go Ahead Eagles. Dňa 3. mája strelil dva góly vo finále Pohára KNVB nad PEC Zwolle a rozhodol o víťazstve 2:0 čím získal svoju prvú profesionálnu trofej v kariére. Groningen sa vďaka tomu kvalifikoval do skupinovej fázy Európskej ligy UEFA 2015/16.
Real Salt Lake.
Dňa 6. januára 2017 podpísal Rusnák zmluvu s americkým klubom Real Salt Lake v Major League Soccer. V tíme debutoval 4. marca pri remíze 0:0 s Toronto FC. Svoj prvý gól strelil 9. apríla pri výhre 3:0 nad Vancouver Whitecaps, v ktorom okrem gólu zaznamenal aj dve asistencie. Vo svojej prvej sezóne skončil so 14 asistenciami na štvrtom mieste v lige.
V sezónach 2018 a 2019 strelil Rusnák 10 gólov a prispel k postupom do play-off.
Dňa 7. marca 2020 si Rusnák nasadil prvýkrát kapitánsku pásku pri remíze 1:1 s New York Red Bulls.
Seattle Sounders.
Po skončení zmluvy v Real Salt Lake sa Rusnák v januári 2022 pripojil k tímu Seattle Sounders v Major League Soccer. Debutoval 18. februára v prvom zápase osemfinále Ligy majstrov CONCACAF pri remíze 0:0 s honduraským tímom Motagua. V MLS debutoval o desať dní neskôr pri prehre 0:1 s Nashvillom. Dňa 5. mája sa Rusnák stal víťazom Ligy majstrov CONCACAF keď v odvete finále zvíťazil Seattle nad UNAM Pumas 3:0 (finále Ligy majstrov CONCACAF sa hrá na dva zápasy).
Reprezentačná kariéra.
Rusnák mohol reprezentovať Česko, keďže sa tam narodil. V reprezentácii Slovenska debutoval 15. novembra 2016 pri remíze 0:0 s Rakúskom v priateľskom zápase. Svoj prvý gól v reprezentácii strelil 25. marca 2018 pri výhre 2:1 nad Spojenými arabskými emirátmi v prípravnom turnaji Kings Cup.
Štatistiky.
Klubové.
"K 28. augustu 2023"
Medzinárodné.
"K 28. augustu 2023"
Úspechy hráča.
FC Groningen
Seattle Sounders
Carl Carlson

Carl Carlson je fiktívna postava z amerického animovaného seriálu "Simpsonovci". Je to Homerov priateľ a kolega v Springfieldskej jadrovej elektrárni a často sa vída s Lennym.
Carl je islandsko-africký Američan s magisterským titulom z jadrovej fyziky, ktorý má rád bowling a pitie v krčme U Vočka. Výška jeho IQ je 214.
O Carlovi sa často hovorí, že patrí k najpríťažlivejším mužom v Springfielde; v diele Láska klíči aj v riaditeľni Homer dôjde k záveru, že Carl je pre Selmu príliš atraktívny. Podľa dielu Asociácie Mensy zachraňuje Lízu by mohol byť diabetik, zatiaľ čo podľa epizódy Výchova dievčat v Amerike môže byť ťažkým schizofrenikom. Diel Vráťte mi hviezdnu oblohu uvádza, že Carl strávil časť svojho detstva na Islande.
Carl je ústrednou postavou dielu 24. radu Sága o Carlovi, v ktorom Carl, Lenny a Vočko vyhrajú v lotérii jackpot a Carl s ním utečie na Island, kde nájde svojich bývalých priateľov.
Lenny a Carl sú najlepší priatelia, pretože sú len zriedkakedy videní oddelene; ich ďalšími priateľmi sú Homer a štamgasti U Vočka, vrátane Barneyho Gumblea a Vočka Szyslaka. Homer si opakovane mýli Lennyho a Carla a pri jednej príležitosti je šokovaný, keď sa dozvie, že Lenny je beloch a Carl černoch. Aby sa Homer orientoval, má na ruke nápis „Lenny = biely, Carl = čierny“.
Keď sa Lisa rozhodla vzdať sa kresťanstva a stať sa oddanou budhistkou, zatúlala sa do miestneho chrámu a našla v ňom Lennyho a Carla, ktorý praktizovali toto náboženstvo a učili ho Lisu.
Lenny a Carl pracujú spoločne s Homerom Simpsonom v Springfieldskej jadrovej elektrárni, Carl v nej zastáva pozíciu vedúceho bezpečnostných operácií. Lenny s Carlom sa spoločne umiestnili na šiestom mieste v rebríčku 25 najlepších vedľajších postáv seriálu "Simpsonovci", ktorý zostavil "IGN".
V pôvodnom znení Carla daboval do 31. série Hank Azaria. Z dôvodu neskoršieho rozhodnutia, že budú postavy tmavej pleti nahovárať iba afroamerickí herci, je Carlovým dabérom od 32. radu Alex Désert. V českom znení je od 8. radu stálym dabérom Carla Carlsona Jaroslav Horák.
Ditioerytritol

Ditioerytritol (DTE) je sacharidový alkohol obsahujúci síru odvodený od monosacharidu treózy. Je to epimér ditiotreitolu (DTT).
Chemické vlastnosti.
DTE je kryštalická látka, je rozpustný vo vode a v alkoholoch. 
Použitie.
DTE je redukčné činidlo, podobne ako DTT, ktoré možno použiť na redukciu disulfidických väzieb. Obidve látky majú rovnaký redukčný potenciál, ktorý je rovný –0,331 mV. p"K"a hodnoty tiolových skupín DTE sú 9,0 a 9,9, čo znamená, že sú vyššie než p"Ka" tiolových skupín DTT (8,3 a 9,5). Keďže na redukciu disulfidických väzieb je potrebný deprotonovaný (ionizovaný) tiol (teda tiolát), DTE je menej účinný než DTT pri nižších pH.
Redukcia pomocou DTE je pomalšia ako redukcia pôsobením DTT. Toto je pravdepodobne spôsobené tým, ako sú otočené hydroxylové skupiny v molekule v oxidovanej podobe (v šesťčlennom kruhu). Cyklická forma DTE je menej stabilná než cyklická forma DTT kvôli väčšej stérickej repulzii hydroxylových skupín. V prípade DTE sú tieto skupiny orientované "cis" (na jednej strane reťazca), zatiaľ čo u DTT sú "trans" (na opačných stranách reťazca).
Aristoxenos z Tarentu

Aristoxenos (; * približne medzi rokmi 375 až 360 pred Kr., Tarent) bol starogrécky filozof a hudobný teoretik, ktorý sa preslávil svojimi prácami o rytme a harmónii.
Väčšina toho, čo je o Aristoxenovi známe, pochádza z byzantského lexikónu Suda. Suda uvádza, že bol činný počas 111. olympiády (336 – 333 pred Kr.) a že bol súčasníkom Dikaiarcha z Messiny. Narodil sa v Tarente a hudobné vzdelanie získal od svojho otca Spinthara a od Lampra z Erythrai. Žil v Mantineii a Korinte a neskôr študoval v Aténach, najskôr u Xenofila a potom u Aristotela. S čím bol nespokojný, že vedúca pozícia v Lykeiu nepripadla jemu ale Theofrastovi. Aristoxenove spisy sa zaoberali hudbou, filozofiou, históriou a rôznymi inými dielami týkajúcimi sa vzdelávania (podľa Sudy napísal spolu 453 kníh ) z ktorých sa zachovali väčšinou len fragmenty. Patria medzi ne "Základy hudobnej teórie", "Základy rytmiky", "O hudbe", "O melódii", "Pythagorejské zásady", "Politické zákony" a "Historické písomnosti".
Jediným jeho dielom, ktoré sa zachovalo, sú "Prvky harmónie" (Harmonica stoicheia), ktoré je ale najvýznamnejším dielom svojho druhu v antickej literatúre. Je pravdepodobné, že členovia Lykeia s ním diskutovali o otázkach týkajúcich sa akustiky a hudby, pretože jeho kniha obsahuje množstvo poznatkov o tejto téme, pozoruhodných svojou relatívnou hĺbkou, rozsahom a zložitosťou. Je rozdelená do troch častí zaoberajúcich sa výškou tónu, notami, intervalmi, stupnicami, moduláciou alebo melódiou. Najoriginálnejšou časťou Aristoxenovej práce sú teoretické určovania intervalov a tetrachordov v mierkach (Aristoxenos nazýval rytmus ako tzv. „poriadok času“ či χρόνου ταξής (chronou taxés) = „usporiadanie dôb“.).
V niektorých pasážach ale vypovedá o tom, ako autora dráždili všetky odlišné prístupy, obzvlášť „tie rebelské“ praktiky, ktoré jeho novú vedu o zvuku ohrozovali. Na jednej strane sa chcel dištancovať od „pytagorejských extrémistov“, ktorí sa domnievali, že hudba je záležitosť čírej matematiky. Ešte viac však útočil na hudobníkov, ktorým hovoril "harmonikoi" - harmonikovia (ktorí sa pri svojich výskumoch spoliehali viac na hudobnú prax) a ktorých obvinil z ignorancie a domýšľavosti. Jeho text na niektorých miestach pripomína útoky na jazzových a bluesových hudobníkov zo začiatku dvadsiateho storočia. Aristoxena iritovalo predovšetkým to, že harmonikovia vytvárali hudbu priamo svojimi nástrojmi, namiesto toho, aby uznali nadradenosť teoretickej schémy. Nepáčili sa mu ani ich jednoduché formy zápisu, ktoré podobne ako improvizované notácie jazzmanov vynechávali detaily a s opovrhnutím hľadel na ich túžbu zapáčiť sa amatérskemu publiku.
Buková (vrch v Slovenskom krase)

Buková () je vrch v Slovenskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Drnava, približne východne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Horný vrch. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Drnava. Najbližším sídlom je severne situovaná Drnava, západne sa nachádza Lipovník, južne Hrušov a Jablonov nad Turňou a východne Hrhov, Lúčka a Kováčová. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský kras.
Opis.
Buková leží v západnej časti planiny Horný vrch. Severným smerom sa nachádza Čipkov vrch (), Pipitka (), Orlia studňa () a Drieňovec (), východným Osadník (), Žľab (), Matesova skala (), Vŕšok () a Luhota (), južným Pavlovský vrch (), Široká () a Hradište () a západným Pavlova skala (), Dievčenská skala (), Turecká () a Rákoš (). Masív patrí do povodia Slanej, kde vodu odvádza severne tečúca Čremošná a jej prítok Vrbový potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť najmä okolité vrcholy Slovenského krasu, no tiež Revúcku vrchovinu, Stolické vrchy, časť Nízkych Tatier, Volovské vrchy a prihraničné vrchy v Maďarsku.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no južne vedie traverzom červeno značený chodník z Jablonovského sedla na rázc. Mútna studňa.