burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Maiasaura

Maiasaura (v preklade "dobrá jašteria matka") bol dlhý pomerne štíhly hadrosaurid, bylinožravý dinosaurus zo skupiny Ornithopoda. Mal pomerne slabé predné končatiny a nízku hlavu s malým kosteným hrboľom pred očami. Žil pred 80 až 73 miliónmi rokov, nájdený bol na západe Severnej Ameriky. Jediný druh je Maiasaura peeblesorum.
Opis.
Maiasaura bola pomerne veľký hadrosaurus (až 9 metrovej dĺžky), na rozdiel od mnohých iných príslušníkov tejto skupiny nemala na hlave výrazný hrebeň. Ako iné hadrosaury bez hrebeňov, aj maiasaura mala priehlbiny v oblasti nozdier, kde sa zrejme nachádzali veľké nafukovacie kožné vaky. Bola bipédna (dvojnohá), ale mohla chodiť aj po všetkých štyroch. Išlo o stádovitého bylinožravca, ktorý sa v prípade potreby zoskupoval aj do tisícových stád. Fosilizované výkaly naznačujú, že sa živila tuhými drevitými rastlinami.
Nález.
Maiasaura bola objavená paleontológmi Jackom Hornerom (odborným poradcom filmu Jurský park) a Robertom Makelom koncom 70. rokov minulého storočia. Horner objavil celú hniezdiacu kolóniu aj s mnohými hniezdami a vajcami (a dokonca kostrami mláďat). Bol to vôbec prvý dôkaz starostlivosti dinosaurov o svoje mláďatá. Celkovo bolo nájdených vyše 200 jedincov všetkých vekových štádií.
Hniezdenie.
Rod Maiasaura je veľmi dobre známy, s nepreberným množstvom zachovaných skamenelín, hniezdnu kolóniu nevynímajúc. Vďaka nej vieme, že maiasaury mávali rozľahlé hniezdne kolónie (1,6 X ) s obrovským množstvom hniezd s priemerom 1,5 až . Tieto hniezda boli vlastne jamy vyhrabané do zeme, pričom na nakladené vajcia samice ešte dodatočne nakládli vrstvu rastlín, ktorých hnitím vyvolaná teplota znášku ohrievala. Medzi jednotlivými hniezdami boli navyše dostatočne veľké medzery, aby sa značne veľké maiasaury mohli medzi nimi pohybovať.
Po vyliahnutí ostali mláďatá v hniezde, kde ich matky kŕmili, až kým nedosiahli veľkosť približne . Vtedy so všetkými členmi stáda kolóniu opustili, aby sa do nich o rok vrátili. Medzitým maiasaury putovali po krajine v hordách s počtom členov nad 10 000, pričom mláďatá, z ochranných dôvodov bývali v jeho strede, v bezpečí pred veľkými dravcami. Hniezdne kolónie boli samozrejme terčom veľkých aj malých dravcov, loviacich dospelé exempláre, alebo plieniace hniezda. Viaceré vonkajšie hniezda boli takto vyplienené, no tie vnútorné spravidla vydržali. Dnes už poznáme aj hniezdne kolónie malých troodonov, rohatých ceratopsov, či hniezda veľkých tyranosaurov. Maiasaury zrejme obľubovali hornaté oblasti, rovnako ako aj rody Troodon a Orodromeus, kde boli nájdené početné vajcia dinosaurov, ako aj hniezdne kolónie maiasaury.
Tenontosaurus

Mohutný štvornohý Tenontosaurus bol stredne veľký bylinožravý dinosaurus. Je to dobre známy živočích, poznáme už dva jeho druhy, dlhé 6,5 a 7 – 8 metrov. Žil pred 115 až 100 miliónmi rokov, nájdený bol v USA.
Opis.
Tenontosaurus predstavoval veľmi primitívnu formu skupiny "Iguanodontia", primitívnejšiu než dryosaurus. Vonkajším vzhľadom najviac pripomínal rod Iguanodon bez dýkovitého pazúra na palci. Zároveň mal dlhší chvost. Jeho lebka bola masívna, bez väčšieho sklonu smerom k rypáku (tento znak je typický pre menšie ornitopody). Šlo v podstate o hojné zviera, ktoré existovalo 10 až 15 miliónov rokov. Je možné, že bol obľúbenou stravou "deinonycha" (Deinonychus), pred ktorým sa mohlo brániť jedine údermi silného chvosta, ktorý mával tenontosaurus až zarážajúco dlhý. Niekedy sa jeho dĺžka vysvetľuje adaptáciou na plávanie.
Age of Empires

Age of Empires (skratka: AOE) je historicky zameraná strategická počítačová hra vydaná v roku 1997. Vytvorená bola firmou "Ensemble Studios" a je doposiaľ vydávaná spoločnosťou "Microsoft". Hra využíva "Genie" engine, ktorý je použitý aj v iných hrách zo série, napríklad "". Hráč môže v hre ovládať jednotlivé staroveké civilizácie v rozličných epochách.
Úlohou hráča je rozvíjať svoju ríšu od počiatkov, kde je k dispozícii len minimum pracovníkov a jediná budova, po ovládanie pevniny a morí odlišnými jednotkami prístupnými v staroveku. Na zabezpečenie svojich hraníc a prípravu výbojov je nevyhnutné strategicky uvažovať so zameraním na ťažbu surovín, výstavbu a vojenské ťaženia.
Age of Empires umožňuje hru viac hráčov (Multiplayer) a stala sa jedna z najčastejšie hraných sieťových hier na konci 90. rokov 20. storočia, podobne ako hra Starcraft.
Strategická séria Age of Empires je jedna z najznámejších zástupcov herného žánru RTS stratégia. Na hru naväzuje datadisk , uvádzajúci nové národy, ako Rimania alebo Kartágo. Herná séria má nástupcov, pričom Age of Empires 2 sa nachádza v období stredoveku a novoveku a tretie pokračovanie je zamerané na objavovanie Ameriky.
Externé odkazy.
Odborné recenzie.
Výbuchy v Londýne 21. júla 2005

Dva týždne po výbuchoch z 7. júla v Londýne sa 21. júla 2005 objavili ďalšie celkove 4 výbuchy. Udiali sa na staniciach metra Shepherd's Bush, Warren Street a Oval a v autobuse v Bethnal Green. Výbuchy sa uskutočnili simultánne a ako reakcia na ne bola prerušená prevádzka metra. Zranil sa jeden človek.
Korunná dependencia

Korunná dependencia je krajina vo vlastníctve Britskej koruny, ktorá nie je formálnou súčasťou Spojeného kráľovstva.
Od zámorských území Spojeného kráľovstva sa odlišuje tým, že je vlastníctvom Britskej koruny.
Korunné dependencie Spojeného kráľovstva (UK).
Korunnými dependenciami sú:
Jersey a Guernsey geograficky tvoria Normanské ostrovy v Lamanšskom prielive. Ostrov Man leží v Írskom mori.
Právomoci korunných dependencií.
Korunné dependencie netvoria súčasť Spojeného kráľovstva, majú vlastnú jurisdikciu a nie sú súčasťou Európskej únie, namiesto toho majú štatút pridruženého člena. Dependencie majú vlastné parlamenty, vlády a iné úrady ako samostatné štáty: súdy, samosprávne úrady, správujú vlastné financie a hospodárstvo. Taktiež zodpovedajú za svoju imigračnú politiku a colnú správu.
Vzťahy s Britskou korunou.
Britský panovník je hlavou každej z dependencií. Britskú monarchiu v každej z dependencií reprezentuje viceguvernér ("Lieutenant Governor"), tento post je však skôr reprezentatívny.
Vzťahy s UK.
Od roku 2001 zodpovedá za korunné dependencie Úrad Lorda kancelára ("Lord Chancellor's Department"), od roku 2003 premenovaný na Ministerstvo pre ústavné záležitosti ("Department of Constitutional Affairs").
Každý zákon prijatý v jednej z dependencií musí byť schválený najvyšším obhajcom, nazývaným „King in Council“, v skutočnosti však Štátnou radou v Londýne ("Privy Council") s ministrom zodpovedným za korunné dependencie – "Privy Councillor" (člen Štátnej rady).
Spojené kráľovstvo zodpovedá za zahraničné vzťahy a obranu týchto území. Každý z ostrovov má vlastnú medzinárodnú poznávaciu značku (GBG – Guernsey, GBJ – Jersey, GBM – Ostrov Man) a internetovú doménu (.gg – Guernsey, .je – Jersey, .im – Ostrov Man).
Sark

Sark (, po sarksky: "Sèr") je malý ostrov v Lamanšskom prielive, patriaci pod Bailiwick Guernsey.
Na ostrove žilo v roku 2002 610 obyvateľov. Na ostrove Sark nejazdia žiadne automobily, jediným dopravným prostriedkom sú konské povozy, bicykle, traktory, a elektricky poháňané dopravné prostriedky pre starších a imobilných občanov. Ľudia a tovary privážané na ostrov trajektom z Guernsey sú z prístavu presúvané na vozoch ťahaných traktormi. Hlavným pracovným odvetvím ostrova je turistický ruch.
DDR SDRAM

DDR SDRAM (skratka z Double Data Rate Synchronous Dynamic Random Access Memory) alebo aj skrátene DDRAM je druh počítačovej pamäte RAM. Odlišuje sa od pamäte SDRAM prenosom dát aj počas nábežnej aj dobežnej hrany jednej periódy hodinového signálu. Vďaka tomu dosahuje prenos dát v časovej jednotke dvojnásobok oproti SDRAM.
S pokračujúcím vývojom boli vyvinuté ďalšie typy, označované ako DDR2, DDR3, GDDR3, GDDR4, GDDR5. Pôvodné DDR SDRAM sa preto niekedy retrospektívne označuje ako DDR1. Pamäte typu DDRx sa najčastejšie používajú ako operačná pamäť osobných počítačov. Typy GDDRx (G z anglického slova „Graphics“) sa používajú ako pamäť pre grafické karty.
Druhy DDR.
Označenie podľa CAS latencie:
Podľa počtu strán:
Podľa určenia (desktop / notebook):
Sarkčina

Sarkčina ("Sercquiais", ) alebo sarkská francúzština je normanský dialekt normanského ostrova Sark.
Sarkčina má v skutočnosti pôvod v jerseyčtine zo 16. storočia používanej osadníkmi, ktorí prišli práve z ostrova Jersey, ktorí sa usadili na v tom čase neobývanom ostrove Sark. Ich jazyk bol však ovplyvnený aj guersneyčtinou, ktorou sa rozprávalo na ostrove Guernsey. Týmto jazykom (dialektom) stále rozprávajú staší obyvatelia ostrova. Hoci slovná zásoba je silne anglikanizovaná, fonológia si zachovala rysy jerseyčtiny zo 16. storočia. Väčšina miestnych názvov je v sarkčine.
Používanie jazyka upadá aj vďaka prílivu prisťahovalcov z Anglicka a zanedbávaniu zo strany oficiálnych úradov.
Sarkčina je blízka zaniknutej alderneyčtine a rovnako kontinentálnej normančine.
Fonológia.
Sarkčina nemé znelé dentálne spoluhlásky, ktoré sú charakteristické pre St. Ouen na Jersey odkiaľ prišla väčšina prisťahovalcov.
Jerseyčtina

Jerseyčtina je formou normanského jazyka, ktorým sa hovorí na ostrove Jersey v Normanských ostrovoch.
Video Graphics Array

VGA je skratka Video Graphics Array, čo je registrovaná obchodná značka firmy IBM pre grafický adaptér (spravidla grafická karta). Dnes je to prakticky štandardný grafický adaptér pre osobné počítače. Na trh bol uvedený roku 1987. Staršie VGA sa pripájali na zbernicu PCI alebo na AGP, väčšina súčasných na PCI-Express.
VGA výstup sa postupne vytráca z nových produktov. Nahradili ho novšie štandardy, predovšetkým HDMI a DisplayPort.
Dnes sa týmto pojmom označuje aj konkrétne rozlíšenie grafického adaptéra či zobrazovača, 640x480 bodov. Vyššie aj nižšie rozlíšenia sa označujú odvodenými názvami, napr. QVGA (Quarter VGA, 320x240), SVGA (Super VGA, 800x600), XGA (eXtra VGA 1024x768) a pod., aj keď toto označenie nie je štandardizované.
Oltár (súhvezdie)

Oltár (Ara) je južné súhvezdie medzi súhvezdiami Kentaur a Vlk, jedno z Ptolemaiových súhvezdí. Je to najjužnejšie súhvezdie, ktoré ešte pozorovali a pomenovali staroveké civilizácie.
Jeho pôvod vysvetľuje niekoľko rozličných mytológií. Gréci v jeho hviezdach videli oltár, pri ktorom bohovia prisahali poslušnosť najvyššiemu z nich – Diovi, keď sa púšťali do boja s Titanmi.
Hviezdy.
Hoci je Oltár staroveké súhvezdie tvorené pomerne jasnými hviezdami, tieto hviezdy nemajú vlastné mená. Najjasnejšia z nich tak nesie len strohé označenie beta Arae. Dôvodom, prečo nie je alfa najjasnejšou hviezdou je to, že Oltár opäť predstavuje jednu z výnimiek, kedy hviezdy základného obrazca nenesú Bayerovo označenie podľa klesajúcej jasnosti, ale podľa polohy. Beta Arae je oranžový nadobor so svietivosťou 4 600 sĺnk. Alfa Arae je horúca hviezda hlavnej postupnosti spektrálneho typu B. Od bety je slabšia len o 0,1 magnitúdy a v ich jasnosti voľným okom nevidieť rozdiel. Je to vizuálna dvojhviezda. Gama Arae má dvoch sprievodcov, delta Arae a epsilon Arae po jednom sprievodcovi. Medzi hviezdou zéta Arae a nami ležia mračná medzihviezdnej hmoty, ktoré jej uberajú jasnosť približne o magnitúdu a sfarbujú ju dočervena. Voľným okom sotva viditeľná mí Arae je centrom sústavy najmenej štyroch extrasolárnych planét. R Arae je zákrytová premenná hviezda typu Algol.
Objekty.
Cez severnú časť súhvezdia prechádza Mliečna cesta a s ňou spojené husté hviezdne polia, pásy tmavej difúznej látky, niekoľko planetárnych hmlovín a hviezdokôp. Otvorená hviezdokopa NGC 6193 je obklopená hmlovinou NGC 6188. Táto hviezdokopa je jadrom hviezdnej asociácie Ara OB1. Súhvezdie obsahuje tiež tri guľové hviezdokopy, z ktorých najjasnejšou je NGC 6397. Ďalšou guľovou hviezdokopou je NGC 6352. Z planetárnych hmlovín je pozoruhodná Hen 3-1357, najmladšia vôbec známa planetárna hmlovina. V južných častiach Oltára sa nachádzajú aj jasnejšie galaxie. Dve z nich, NGC 6215 a NGC 6221, ležia v zdanlivej blízkosti éta a možno ich vidieť na pozadí (v skutočnosti popredí) husto pokrytom hviezdami.
Poloha.
Oltár má dosť výrazný tvar. Dva riadky hviezd smerujúcich takmer presne severojužným smerom tvoria steny Oltára, kým jasné časti Mliečnej cesty prechádzajúce susednými súhvezdiami Pravítko a Škorpión prezentuje dym zapálených obetí alebo kadidla na ňom stojacom. Spojnica hviezd Agena a Alfa Centauri predĺžená smerom na východ ukáže na Oltár (predĺžená opačným smerom zase slúži ako pomôcka na hľadanie Južného kríža). Súhvezdie je u nás neviditeľné a celé ho možno pozorovať až v blízkosti Obratníka Raka.
Malý pes

Malý pes (Canis Minor) je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie, ako aj jedno zo 48 súhvezdí zavedených Ptolemaiom. Obsahuje hviezdu Prokyón, jednu z najjasnejších hviezd na oblohe.
Mytologický pôvod.
O vzniku tohto súhvezdia vzniklo mnoho povestí, ktoré sa od seba značne líšia a rozchádzajú. Podľa jednoduchších verzií je Malý pes jeden zo psov lovca Orióna, preto ho na nebi stále sprevádza. Iná verzia vraví, že je to jeden zo svorky psov Artemidy, bohyne lovu. Podľa inej báje to bol jeden zo psov princa Aktaióna. Aktaión bol vášnivý poľovník. Jedného dňa, keď s družinou prenasledoval zver v kitairónskych lesoch, zatúlal sa do posvätného hája a priblížil sa k istej jaskyni. V tej jaskyni sa kúpavala bohyňa Artemis. Nymfy, ktoré jej chystali kúpeľ, si Aktaióna všimli a bohyňa sa rozhnevala, že ju videl nahú. Potrestala ho tak, že ho premenila na statného jeleňa. Aktaión v zúfalstve pobiehal po lese, kde ho vysliedili psy jeho vlastnej družiny a nevediac, že je to ich pán, uštvali ho na smrť. Jeden z tých psov sa potom dostal na oblohu.
V ďalšej legende Malý pes predstavuje zase sučku Mairu, ktorá patrila roľníkovi Ikariovi, prvému pestovateľovi viniča. Ikarios sa naučil pestovať vinič od boha Dionýza a rozšíril ho po celej krajine. Jedného dňa zabili Ikaria opití pastieri, ktorí nakoľko nepoznali opojné účinky vína, nazdávali sa, že Ikarios im dal vypiť jed. Maira našla mŕtvolu svojho pána a doviedla k nej jeho dcéru Erigonu. Boh Zeus ju potom preniesol na oblohu. Podľa niektorých antických autorov sa však Maira nestala súhvezdím Malého psa, ale hviezdou Sírius.
Hviezdy.
Malý pes je pomerne malé súhvezdie, z čoho vyplýva, že je chudobnejšie na jasné telesá ako väčšie súhvezdia zimnej oblohy. Napriek tomu má jednu z najjasnejších hviezd oblohy a to alfa Canis Minoris, Prokyón, štvrtú najjasnejšiu hviezdu severnej oblohy. Jeho zdanlivá jasnosť je 0,4 magnitúdy a je to to žltý podobor. Zároveň je to aj jedna z našich najbližších hviezd so vzdialenosťou 11,4 svetelného roka od Slnka.
14 Canis Minoris je trojhviezda, ktorej hlavná zložka s jasnosťou 5,4 magnitúd je na hranici viditeľnosti voľným okom. Už poľný ďalekohľad s dobrou svetelnosťou alebo hvezdársky ďalekohľad s priemerom objektívu vyše stačia na to, aby rozlíšili jej dvoch sprievodcov: Jasnejšieho (7. magnitúda) vo vzdialenosti 76“ a slabšieho (8. magnitúda) v odstupe 112“.
Napriek tomu, že juhozápadnou časťou súhvezdia prechádza Mliečna cesta, je chudobné na jasné objekty. Nachádza sa v ňom len niekoľko ťažko pozorovateľných galaxií, z ktorých najjasnejšie dosahujú 14. magnitúdu.
Poloha.
Malý pes je malé zimné súhvezdie tradične zakresľované v hviezdnych mapách ako jediná spojnica dvoch najjasnejších hviezd: Alfy Prokyona a bety Gomeisy. Prokyon je jedna z hviezd asterizmu Zimný šesťuholník, alebo menej známy Zimný trojuholník, ktorý je tvorený okrem neho ešte Síriom z Veľkého psa a Betelgeuze z Orióna. Celé súhvezdie sa nachádza zhruba na úrovni Oriónovho ramena, spojnica hviezd Bellatrix a Betelgeuze zhruba ukazuje na Gomeisu. Na presvetlenej mestskej oblohe býva Prokyon jedna z mála hviezd, ktorú možno bez problémov vidieť.
Cefeus (súhvezdie)

Cefeus (Cepheus) je severné súhvezdie pomenované po postave gréckej mytológie zobrazujúce kráľa Kéfea. Je to jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie, ako aj jedno zo 48 súhvezdí zavedených Ptolemaiom. Na území Slovenska patrí medzi cirkumpolárne (nezapadajúce) súhvezdia.
Legenda.
Je to starobylé súhvezdie opradené jednou z bájí o etiópskej kráľovskej rodine, ktorá sa dostala na jesennú oblohu. Uprostred kráľovskej rodiny je kráľovná Kasiopeja a ostatní členovia sú okolo nej. Kéfeus bol manžel Kasiopeji a otec Andromédy. Kasiopeja sa vychvaľovala, že je ešte krajšia ako vodné nymfy nereidy. To nahnevalo boha mora Poseidóna, lebo jeho manželka bola tiež nereida. Na jej radu poslal morskú obludu, aby Kéfeovo kráľovstvo spustošila. Aby svoju ríšu zachránili, museli nešťastní rodičia dať svoju dcéru, princeznú Andromédu, prikovať ku skalnému útesu nad morom ako korisť obludy. Andromédu vyslobodil hrdina Perzeus, ktorý sa náhodou stal svedkom jej nešťastia, a okúzlený jej krásou sa s ňou oženil. Kéfeus nebol v tejto povesti príliš dôležitý a údajne preto súhvezdie nie je ani veľmi nápadné.
Hviezdy.
Najjasnejšia hviezda je alfa, Alderamin. Beta sa nazýva Alfirk a gama Alrai. Alphirk je dvojhviezda a zároveň pulzujúca premenná hviezda. Je to nadobor a bol jednou z prvých objavených premenných hviezd. Zmeny jeho jasnosti a farby sú spôsobené pulzovaním vonkajších vrstiev hviezdy, preto ju radíme medzi puplzujúce premenné. Najznámejšou hviezdou súhvezdia je však delta Cephei, ktorá nemá nijaké meno. Je prototypom pulzujúcich premenných hviezd známych ako cefeidy. Zmeny jej jasnosti a farby sú spôsobené pulzovaním vonkajších vrstiev hviezdy.
Ďalšia jasná premenná hviezda je mí Cephei, Erakis. Pre svoju jasnú červenú farbu sa nazýva aj Granátová hviezda či Garnetová hviezda. Patrí medzi najjasnejšie polopravidelné premenné hviezdy. 
Ďalšou premennou hviezdou je VV Cephei, ktorá patrí medzi najväčšie a najhmotnejšie známe hviezdy.
V súhvezdí sa nachádza ešte niekoľko ľahko pozorovateľných dvojhviezd, napríklad Chí Cephei a Kruger 60, ktorá voľným okom nie je pozorovateľná.
Objekty.
Súhvezdím prechádza malá časť Mliečnej cesty, ktorá nemá príliš veľkú jasnosť a hustotu hviezd. Najjasnejšie objekty sú otvorené hviezdokopy NGC 188, NGC 6939, NGC 7380 a hmlovina IC 1396. V tomto súhvezdí sa, podobne ako v Kasiopeji, nachádza množstvo slabších hviezdokôp a hmlovín, ktoré je najlepšie zachytiť na fotografii. Jedným z nich je napríklad veľká emisná hmlovina IC 1396. Nachádza sa pod spojnicou hviezd alfa a zéta a j v nej aj hviezda Erakis. Na nočnej oblohe je zdanlivý priemer tejto hmloviny desaťkrát väčší ako priemer Mesiaca v splne. Známou časťou hmloviny je obrovský tmavý molekulárny mrak pomenovaný hmlovina "Sloní chobot".
Reflexná hmlovina NGC 7023 s menom "Iris" patrí medzi najjasnejšie reflexné hmloviny vôbec.
Poloha.
Cefeus leží na opačnej strane Polárky ako Veľká medvedica. Je medzi Kasiopejou a Drakom. Má tvar akéhosi „domčeka“, ktorého základňa je v blízkosti hviezdy Deneb. Ľahko ho nájdeme pomocou súhvezdia Kasiopeja. Ak si predĺžime dvakrát spojnicu hviezd Schedar a Caph smerom na západ, dostaneme sa približne do jeho stredu.
Nikifor Krynicki

Nikifor Krynicki (* 25. máj 1895, Krynica-Zdrój – † 10. október 1968, Folusz), vlastným menom „Epifaniusz Drowniak“, bol významný rusínsky (łemkovský) naivný maliar, ktorý žil a tvoril v poľských kúpeľoch Krynica Zdrój.
Takmer celý život žil nedocenený osamote a v biede, v zajatí psychickej choroby. Jeho diela boli ocenené až ku koncu jeho života a dnes je pokladaný za jedného z najvýznamnejších naivných maliarov. V centre mesta Krynica Zdrój je múzeum Nikiforových prác.
Totožnosť Nikifora Krynického bola úradne vytvorená až v roku 1962, keď bol súdne do matriky zapísaný s fiktívnymi údajmi na žiadosť predsedu Mestskej národnej rady v Krynici. Epifaniusz Drowniak prijal občiansky preukaz na fiktívne meno Krynicki zrejme v obave pred možnými represiami úradov. Samotný Nikifor sa vždy podpisoval ako „Nikifor“, „Netyfor“ alebo „Matejko“. 
Nikiforov talent sa prejavil hlavne v jeho tvorbe malých obrázkov, na krajoch zošitov a na útržkoch papierov, na ktoré maľoval autoportréty, náboženské témy a obrazy z Krynice. Za svoj veľmi plodný život namaľoval niekoľko desiatok tisíc kresieb a obrazov.
Posledné roky Nikiforovho života sa stali námetom pre film poľského režiséra Krzysztofa Krauze „Mój Nikifor“ s Krystynou Feldman v úlohe Nikifora.
Charles Bukowski

Henry Charles Bukowski, rodený Heinrich Karl Bukowski (* 16. august 1920, Andernach – † 9. marec 1994, San Pedro, USA) bol americký spisovateľ. Je známy aj pod prezývkami ako Hank, Buk. Vo svojich dielach vystupoval pod menom Henry Chinaski.
Život.
Narodil sa v nemeckom mestečku Andernach, kde sa jeho matka, rodená Nemka, zoznámila s jeho otcom, americkým vojakom slúžiacim v Nemecku počas okupácie na konci 1. svetovej vojny. Keď mal Bukowski dva roky, rodina sa presťahovala do Ameriky. Vyrastal v Los Angeles, kde prežil 40 rokov. Bukowski mal škaredé detstvo. Otec ho bil, niektoré pramene uvádzajú, že ho dokonca zneužíval. Bukowski začal piť ako trinásťročný, aby zmiernil následky neradostného života. Alkohol neprispel zdraviu jeho pleti sužovanej akné, vďaka ktorému vyzeral staršie. Alkohol sprevádzal Bukowského počas celého jeho života. V roku 1955 Bukowského hospitalizovali s krvácajúcim vredom, ktorý spôsobil alkoholizmus. Vred mu vyliečili, z alkoholizmu sa však nedostal. Po prepustení začal znova piť, ale aj písať. Bukowski viedol zaujímavý život, raz bol dokonca zadržaný vo vyšetrovacej väzbe pre podozrenie z vyhýbania sa vojenskej službe. Vystriedal veľa zamestnaní. Pracoval na pošte takmer 10 rokov. O tejto etape života napísal román Poštový úrad. Ako sám hovoril, pracoval aj v tých najpodradnejších zamestnaniach len preto, aby mal peniaze na alkohol. Zomrel na dôsledky leukémie v San Pedre v Kalifornii vo veku 73 rokov.
Tvorba.
Svoj prvý príbeh vydal vo veku 24 rokov, aktívne však začal písať až keď mal 34 rokov. Vydal viac ako 45 kníh básni a próz. Svojou tvorbou aj spôsobom života sa Bukowski niekedy dáva do súvislosti s beat generation. V skutočnosti však s nimi nemal nič spoločné. Jeho ciele a prístup k životu boli totiž úplne iné a do podvedomia verejnosti sa ako spisovateľ výrazne zapísal až v osemdesiatych rokoch 20. storočia. Bukowského tvorba sa úplne odlišuje od do tej doby uverejňovanej literatúry. Texty sú ľahké a oplývajú drsným humorom, ktorý samozrejme nie je pre každého. Počas písania Bukowski rád počúval vážnu hudbu, čo je v súvislosti s charakterom jeho textov zvláštny paradox. Obľúbil si hlavne Mahlera a Brahmsa. Bukowského knihy sú príbehmi obyčajných ľudí, ukazujú ich rutinný život taký vzdialený ideálu amerického sna.
Dielo.
Próza.
Poviedky.
Písané pre časopis Open City v rokoch 1968 - 1969.
Mariánska priekopa

Mariánska priekopa je najhlbšie miesto zemského povrchu s hĺbkou pod hladinou severného Tichého oceánu (niektoré zdroje uvádzajú hĺbku ). Leží pri Mariánskych ostrovoch. Je dlhá a široká priemerne .
Bola prvýkrát objavená v roku 1951 Britskou výskumnou loďou "Challenger II", ktorá dala názov najhlbšej časti priekopy – Challengerskej priehlbiny. Meraním času odrazu zvuku od dna priekopy sonarom namerali na Challengeri II hĺbku (11° 19' N, 142° 15' E). Vzhľadom na presnosť metódy merania a ich opakovaní oficiálne oznámili opatrnejšiu hodnotu: . Následné merania v roku 1984, uskutočnené japonskou expedíciou pod záštitou UNESCO, upresnili maximálnu hĺbku priekopy na 10 924 ± .
23. januára 1960 (13:06) sa Don Walsh a Jacques Piccard ponorili v batyskafe Námorníctva Spojených štátov amerických "Trieste" na dno priekopy. Na dne priekopy tlak dosahoval hodnoty 108,6 MPa. Výskumníci Jacques Piccard a Donald Walsh boli v guľatej pozorovacej kabíne so stenami hrubými , kvôli ochrane pred enormným tlakom. Ponor trval 4 hodiny a 48 minút. Výnor na hladinu trval 3 hodiny a 15 minút.
Palubné prístroje ukazovali hĺbku , údaje boli korigované na (tiež udávané ). Na dne Walsha a Piccarda prekvapila prítomnosť života (ploská ryba, platesa), ktorému zjavne extrémny tlak neprekážal.
Na dno Mariánskej priekopy sa ľudia vrátili až 25. marca 2012, keď tam v miniponorke "Deepsea Challenger" samostatne zostúpil James Cameron. Na palube mal aj stereoskopické kamery, ktoré celú výpravu zaznamenávali.
Simón Bolívar

Simón José Antonio de la Santísima Trinidad Bolívar Palacios y Blanco [bolibar] (* 24. júl 1783, Caracas, Venezuela – † 17. december 1830, Santa Marta, Kolumbia) bol venezuelský generál a politik, jeden z hlavných predstaviteľov juhoamerického boja za nezávislosť od Španielska.
Životopis.
Bol synom šľachtica španielskeho pôvodu; po smrti rodičov odišiel roku 1799 študovať do Španielska, kde sa roku 1802 oženil. Na krátku dobu sa vrátil do vlasti v rokoch 1803 - 1804 a definitívne roku 1807.
Zapojil sa do hnutia, ktoré sa snažilo o oslobodenie od španielskej nadvlády, a keď v roku 1810 junta v Caracase vyhlásila nezávislosť, vyslala Bolívara ako vyjednávača do Anglicka. V roku 1812 sa zúčastnil na neúspešnom povstaní venezuelských republikánov pod vedením Francisca de Mirandu. Po Mirandovej kapitulácii potom v Cartagene organizoval ozbrojené sily, ktoré sa v roku 1813 zmocnili Caracasu; Bolívar získal titul Osloboditeľ "(El Libertador)".
V roku 1814 sa mu na krátku dobu podarilo oslobodiť aj Bogotu, ale v nasledujúcom roku po opakovanej porážke odišiel hľadať pomoc na Jamajku, neskôr na Haiti.
V roku 1816 sa znova vrátil s vojskom a dobyl Angosturu (dnešný Ciudad Bolívar), ktorá sa stala sídlom revolučnej vlády. Po víťazstve pri Boyacá v roku 1819 bola veľká časť Novej Granady oslobodená a začlenila sa do Veľkej Kolumbie (federácia dnešnej Venezuely, Kolumbie, Panamy a Ekvádoru), vytvorené na "kongrese v Angosture"; Bolívar sa stal prezidentom Veľkej Kolumbie.
Ďalšie víťazstvá nad španielskymi vojskami v rokoch 1821 až 1822 upevnili Bolívarove postavenie. Bolívar prispel k oslobodeniu Peru a roku 1821 bol zvolený za jeho prezidenta.
Definitívnu porážku Španielom zasadili v roku 1824 Bolívar pri Ayacucha a Sucre pri Juníne. Roku 1825 bolo Horné Peru na jeho počesť pomenované Bolívia.
Bolívarov plán na vytvorenie panamerickej federácie kongres latinskoamerických štátov v Paname v roku 1826 neprijal. Veľkú Kolumbiu zmietali stále väčšie nezhody, ktoré Bolívar nebol schopný zvládnuť. V rokoch 1827 – 1828 sa odtrhli Peru a Bolívia. Sklamaný odstúpil v roku 1828 z prezidentského úradu a stiahol sa do ústrania.
V rokoch 1829 – 1830 sa od Venezuely odtrhli Kolumbia a Ekvádor; Bolívar, chorý na tuberkulózu, zomrel roku 1830.
O úcte, ktorú dodnes Bolívar v Južnej Amerike požíva, svedčí napríklad aj to, že jeho rodná zem, Venezuela, nesie oficiálny názov "República Bolivariana de Venezuela" (Bolívarská venezuelská republika). Meno "Bolívar" má tiež venezuelská mena.
Pavlice

Pavlice môže byť:
Plaveč

Plaveč môže byť:
Vysočany

Vysočany môže byť:
Konštitučná monarchia

Konštitučná monarchia je monarchia, v ktorej je moc panovníka obmedzená ústavou (odtiaľ názov „konštitučná“). 
Ústavu vydáva sám panovník alebo parlament či iné ústavodarné zhromaždenie. Panovník (spravidla kráľ alebo kráľovná) má iba reprezentačnú funkciu. Funkciu politickú vykonáva spravidla politik poverený parlamentom.
Konštitučná monarchia sa vyvinula v západnej a južnej Európe v 19. stor. (v Anglicku už 1689) na obmedzenie panovníckej moci.
Opakom je absolútna monarchia.
Olympijské hry

Olympijské hry alebo hovorovo olympiáda môže byť:
Kerberos

Kerberos (, ) je bájny trojhlavý pes, ktorý stráži vchod do podsvetia – Hádu. Z postáv sa s ním stretol hrdina Herakles, spevák Orfeus a hrdinka Psyché.
Súrodencami Kerberosa boli:
Prometeus (mytológia)

Prometeus alebo Prométheus alebo Prometheus () bol v starogréckej mytológii titan, ktorý stvoril ľudí, daroval im oheň, začo bol prikovaný ku skale. V dejinách kultúry je Prometeus častým námetom, napr. u Goetheho. Motív obetovania sa však objavil aj u Hviezdoslava v diele Slovenský Prometej.
Genealógia.
V gréckej mytológii je Prometeus (doslova "Predmysliteľ")
Podľa Hesioda je bratom Atlasa, Menoitiosa a Epimetea (porovnaj Teogónia, verše 507-616). Synom Prometea (s Klyménou alebo Kelaónou) je Deukalión.
V každom prípade je Prometeus božského pôvodu. Nie je priamo príbuzný s vládnucou generáciou bohov za Dia (olympských bohov).
Báj.
Prometheus stvoril človeka, naučil ho hospodáriť, loviť, liečiť a pod. Diovi sa však nepáčilo, že mu ľudia neobetujú a tak prikázal Prometeovi, nech mu obetuje za nich. Prometeus zabil býka, do kože zabalil mäso a kosti obalil tukom. Zeus poznal, že sa ho snaží oklamať, no predsa si vybral "bohatšiu" a lákavejšie vyzerajúcu časť obety - kosti obalené v tuku. Odvtedy ľudia mali zo zvierat kožu a mäso a kosti a tuk obetovali bohom. Zeus sa však nahneval a zobral ľuďom oheň so slovami, ak majú mäso, nech ho jedia surové. Prometeus však mal ľudí rád a oheň ukradol z Diovho paláca. Za trest ho dal Zeus prikovať Hefaistovými reťazami na pohorie Kaukaz, kde mu denno-denne orol ujedal z pečene, ktorá mu v noci dorastala. Až raz ho Herakles vyslobodil a orla zastrelil šípom. Prometeus však musel nosiť prsteň s kúskom kaukazskej skaly - aby sa neporušil trest Diov - pripútanie ku skale. Podľa báje je toto dôvod, prečo existujú prstene s kameňmi.
Priamos

Priamos alebo zastarano Priamus (gr. Priamos, lat. Priamus) bol starý a posledný trójsky kráľ počas Homérom opisovanej Trójskej vojny. Známi sú jeho synovia Hektor a Paris.
Po ňom je pomenovaný Priamov poklad, ktorý Heinrich Schliemann roku 1872 našiel pri vykopávkach v Tróji.
Príbuzenstvo.
Manželka.
Jeho manželka bola Hekaba, s ktorou mal 14 detí.
Národnosocialistická nemecká robotnícka strana

Národnosocialistická nemecká robotnícka strana (nem. "Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei", skr. NSDAP), tiež označovaná ako nacistická strana, bola nemecká krajne pravicová politická strana, ktorá vznikla 24. februára 1920 premenovaním Nemeckej robotníckej strany (po nemecky: "DAP, Deutsche Arbeiterpartei"). Súčasne predstavila svoj 25-bodový program, ktorý bol založený na princípe antisemitského rasizmu a vízii Veľkého Nemecka, ktoré sa malo stať svetovou veľmocou.
Jej členovia sa nazývali nacisti (spojenie/skratka slov nacionálny a socialisti).
NSDAP chcela odmietnutím mierových zmlúv (predovšetkým Versaillskej) napomôcť vzniku nacionalistickej reakcie v nemeckej spoločnosti. Vysoké reparácie boli jedným z najväčších problémov Nemecka po prvej svetovej vojne.
Názov.
Premenovanie Nemeckej robotníckej strany (DAP) na Národnosocialistickú nemeckú robotnícku stranu (NSDAP) bolo čiastočne motivované snahou využiť ľavicové aj pravicové ideály, pričom "socialistická" a "robotnícka" oslovovali ľavicu a "národná" a "nemecká" oslovovali pravicu. "Nacista", neformálny a pôvodne hanlivý výraz pre člena strany, je skratkou názvu strany ("Nationalsozialist", a vznikol analogicky k "Sozi", skratke "Sozialdemokrat" (člen konkurenčnej Sociálnodemokratickej strany Nemecka). Členovia strany sa označovali ako "Nationalsozialisten" (národní socialisti), ale niektorí občas prijali aj hovorové "nacisti" (napríklad Leopold von Mildenstein v sérii článkov "Ein Nazi fährt nach Palästina" uverejnených v časopise "Der Angriff" v roku 1934). Medzi nacistami sa bežne používal výraz "Parteigenosse" (členka strany) s príslušným ženským tvarom "Parteigenossin".
Pred vznikom strany sa tieto výrazy používali ako hovorové a hanlivé slová pre zaostalého roľníka alebo nešikovného a nemotorného človeka. Pochádzalo z Ignaz, skrátenej verzie slova Ignatius, ktoré bolo bežným menom v domovskom regióne nacistov, v Bavorsku. Oponenti sa toho, ako aj už dávno existujúceho "Sozi", chopili, aby národným socialistom priradili pohŕdavú prezývku.
V roku 1933, keď sa Adolf Hitler ujal moci v nemeckej vláde, sa v Nemecku slovo "nacista" prestalo používať, hoci rakúski antinacisti ho naďalej používali. Používanie výrazov "nacistické Nemecko" a "nacistický režim" spopularizovali antinacisti a nemeckí exulanti v zahraničí. Potom sa tento termín rozšíril do iných jazykov a nakoniec sa po druhej svetovej vojne vrátil do Nemecka.
Odyseus

Odyseus alebo zastarano Odysseus (starogr. Ὀδυσσεὺς - "Odysseus", po lat. "Ulixes" alebo "Ulysses", po etrusky "Uthuce") je hrdina starogréckej mytológie, vládca na helénskom ostrove Ithaka, a účastník Trójskej vojny, autor nápadu trójskeho koňa (na základe výpovede mučeného trójskeho veštca Helena). Po dlhej Trójskej vojne sa vrátil do vlasti až po 10 rokoch blúdenia a dobrodružstiev. Mal ženu Penelopu a syna Télemacha.
Jeho činy opisuje Homér v diele Iliada a jeho putovanie po skončení Trójskej vojny v Odysei.
Rodina:
Prometeus

Prometeus alebo Prometheus môže byť:
Prometheus môže byť aj:
Jožo Nižnánsky

Jožo Nižnánsky (* 30. august 1903, Brestovany – † 7. marec 1976, Bratislava) bol slovenský básnik, prozaik, publicista a prekladateľ, autor populárnych historických románov a povestí.
Životopis.
Pochádza z nemajetnej rodiny, jeho otec bol železničný strážnik. Základnú školu navštevoval v rodisku, v Zavare a v Satu Mare (Rumunsko), gymnázium potom vo Svätom Jure a Trnave. Po maturite sa zapísal na právo, ktoré nedokončil, a z finančných príčin dal prednosť novinárskej praxi, takže od roku 1923 sa stal novinárom z povolania. Medzi rokmi 1924 a 1938 bol redaktorom denníka Agrárnej strany Slovenská politika, kde uverejnil väčšinu svojich románov na pokračovanie. Postupne redigoval časopisy týždenník Nový svet (počas 2. svetovej vojny bol jeho majiteľom a vydavateľom), časopisy Demokratickej strany Čas v obrazoch a Demokratický týždenník (v oboch vo funkcii šéfredaktora), Život v obrazoch a iné. V rokoch 1949 – 1951 pracoval ako redaktor vo Vydavateľstve ROH, v rokoch 1950 – 1954 pracoval vo vydavateľstve Obroda, od roku 1952 bol tiež redaktorom Sveta socializmu, neskôr Slovenského nakladateľstva detskej knihy, a do roku 1957, kedy odišiel do dôchodku, v Mladých letách. Odvtedy sa venoval prekladateľskej činnosti a preložil viac než 20 diel z ruského (R. Kim, S. N. Sergejev-Censkij, I. Muratov, J. Bessonov, T. S. Aksakov a i.), nemeckého (Tisíc a jedna noc a i.), maďarského (G. Gárdoni, J. Heltai a i.) a francúzskeho (George Sandová) jazyka.
V roku 1993 mu bola v rodných Brestovanoch odhalená pamätná tabuľa.
Tvorba.
Svoju literárnu tvorbu začal písaním poézie, hoci neskôr sa venoval výlučne písaniu dobrodružno-historických románov. Jeho poézia vyjadruje oslavu života roľníckych predkov. Jeho básnická tvorba bola veľmi dobre prijatá, no napokon v nej nepokračoval, ale začal sa venovať próze. V nej sa vracia do slovenskej minulosti a k historickým postavám ako sú Móric Beňovský alebo Alžbeta Bátoriová. Pre jeho tvorbu je charakteristický napínavý dej, dobrodružstvo, zápas dobra a zla, hrdinstva i zbabelosti, a tiež príbehy lásky. Svoje diela sa snaží písať veľmi jednoducho, aby boli prístupné širokej verejnosti (inšpirovali ho diela W. Scotta, A. Dumasa, M. Jókaia, H. Sienkiewicza a i.)
Styx (mytologická rieka)

Styx (koreň pri skloňovaní znie Styg- alebo sa slovo neskloňuje; po grécky Στνξ - Styx - (rieka) nenávisť(i) - slovo ženského rodu, čo je pri gréckych riekach veľká výnimka) je v starogréckej mytológii posvätná rieka a jedna z viacerých riek podsvetia (Styx, Acherón, Léte, Kokytos a Pyriflegethón). Zároveň to je meno príslušnej riečnej bohyne Styx. 
Podľa povesti je rieka hranicou medzi svetom živých a ríšou mŕtvych. Často sa jej hovorí aj Hádes. Voda rieky Styx robí tých, čo sa v nej vykúpu, nezraniteľnými – preto sa v nej napríklad kúpal aj Achilles. Na druhej strane bola voda vraj jedovatá, údajne ňou otrávili aj Alexandra Veľkého. Aj olympskí bohovia prisahali s dovetkom „pri Styxe“.
Rieka existuje aj v skutočnosti na polostrove Peloponéz – pozri Styx (Peloponéz).
Zajac (súhvezdie)

Zajac (Lepus) je súhvezdie ležiace južne od súhvezdia Orión, ktoré možno reprezentuje zajaca, na ktorého Orión poľuje. 
Bolo jedným zo 48 Ptolemaiových súhvezdí a je aj jedným z 88 súhvezdí modernej astronómie.
Mytológia.
Toto malé súhvezdie zimnej oblohy mytologicky súvisí s jeho susediacim súhvezdím – Oriónom. Zajace boli totiž podľa povesti Oriónova obľúbená korisť. Preto sa nachádza pri Oriónovych nohách a pred Veľkým psom. Umiestnil ho tam vraj sám Hermes, posol bohov. Podľa iného mýtu je vraj Zajac spomienka na ľuďmi zavinené premnoženie zajacov na ostrove Leros. Zajace ničili úrodu a tým spôsobili hlad obyvateľstva. Napokon ich ostrovania odstránili z ostrova. Egypťania videli v Oriónovi boha Osirisa (Usira) a Zajac bol Osirisovym člnom. Arabi si zase na tomto mieste predstavovali „obrovu stoličku“ čiže Oriónovu. Sťahovavé národy z vyprahnutých púští v nich zase videli štyri smädné ťavy na brehu nebeskej rieky (Mliečnej cesty).
Hviezdy.
α Leporis má zriedkavejšie používaný arabský názov Arneb, čo znamená „zajac“. Je to nadobor magnitúdy 2,58 vzdialený od Zeme vyše 900 svetelných rokov. Okrem neho je v súhvezdí už len jedna hviezda jasnejšia ako tretia magnitúda a tou je β Nihal. Nihal je viacnásobná hviezda.
Dvojhviezdu γ Leporis dokáže ľahko rozlíšiť aj poľný ďalekohľad. Jej zložky tvoria fyzickú dvojhviezdu a sú k nám pomerne blízko, len 27 ly. Náročnými dvojhviezdami na rozlíšenie sú iota Leporis a kappa Leporis. Lambda Leporis je členkou asociácie Orion OB1. Mí Lep patrí medzi takzvané ortuťno-horčíkové hviezdy. Zaujímavým objektom je krvavočervená premenná hviezda R Leporis východne od hviezdy mí. Je to dlhoperiodická premenná s periódou zmien jasnosti 430 – 432 dní.
Objekty.
Guľová hviezdokopa M79 leží v južnej časti súhvezdia. Je bohatá na hviezdy a má magnitúdu 8,4. V tom istom zornom poli ako hviezdokopa sa nachádza trojhviezda Herschel 3752. 
NGC 2017 predstavuje kompaktnú skupinu hviezd, ktorá však nie je skutočnou hviezdokopou. 
Planetárna hmlovina IC 418 na severe Zajaca je známa ako hmlovina "Spirograf".
Zvláštnosťou je objekt označený ako Gliese 229B, čo je náš najbližší a súčasne najchladnejší známy hnedý trpaslík. Nachádza sa vo vzdialenosti iba 19 svetelných rokov a sprevádza jasnejšieho červeného trpaslíka Gliese 229A.
Poloha.
Súhvezdie možno nájsť pomerne ľahko vďaka jeho polohe južne od výrazného Orióna a východne od jasného Síria. V jeho blízkosti sú oba nebeské psy, t. j. Veľký a Malý pes. Je viditeľné od septembrových rán do marcových večerov.
Olympiáda (štyri roky)

Olympiáda bolo v starovekom Grécku štvorročné obdobie medzi olympijskými hrami, ktoré sa od 3. storočia pred Kr. stalo základnou jednotkou panhelénskeho letopočtu. 
Olympijské cykly sa počítali od roku 776 pred Kr., kedy sa podľa legendy konali prvé olympijské hry. Každý rok bol určený štvorročným olympijským cyklom a svojím poradím v ňom (napr. „druhý rok 76. olympiády“) 
Na prevod z gréckeho letopočtu na náš slúži vzorec: 
4 x (číslo olympiády - 1) + rok olympiády - 1 - 776 = náš letopočet
Leptoceratops

Leptoceratops bol 2 až dlhý štíhly bylinožravec, predstavujúci jedného z najneskorších dinosaurov. Známy je z pozostatkov viacerých jedincov, zrejme išlo teda o hojne sa vyskytujúce zviera. Žil pred 68 až 65 miliónmi rokov, nájdený bol na západe Severnej Ameriky (Kanada a štát Wyoming). Jeho jediným druhom je Leptoceratops gracilis.
Opis.
Napriek neskorému výskytu išlo v prípade rodu Leptoceratops o primitívnu formu ceratopsov (rohatých dinosaurov). Vyznačoval sa krátkou a vysokou lebkou vybavenou len krátkym kosteným golierom a skrátenými prednými končatinami, kým zadné končatiny boli v pomere k telu dlhšie ako napríklad pri rode Protoceratops. Tento bylinožravec spásal nízke rastlinstvo na všetkých štyroch končatinách, počas behu a pri spásaní vyššieho rastlinstva sa však vztýčil na zadné končatiny.
Bagaceratops

Bagaceratops patril medzi pomerne primitívne rohaté dinosaury (Ceratopsia) z čeľade Bagaceratopsidae. Žil v období vrchnej kriedy (pred približne 80 až 75 Ma) v polopúštnej krajine vtedajšej centrálnej Ázie. Jeho jediným druhom je Bagaceratops rozhdestvenskyi.
Opis.
Bol to malý, iba meter dlhý štvornohý bylinožravec. Tento malý dinosaurus trocha pripomínal vyspelejší rod Protoceratops, mal však o niečo kratší a hranatejší kostený golier, pričom hlavu mal vybavenú kosteným nosným hrboľom s užšou základňou.
Nálezy.
Bagaceratops je známy z pozostatkov približne dvoch desiatok jedincov čo naznačuje, že išlo o hojného tvora. Prvé fosílie Bagaceratopsa boli nájdené v púšti Gobi poľsko-mongolskou expedíciou v 70. rokoch 20. storočia. Bagaceratops je známy podľa piatich kompletných a dvadsiatich neúplných lebiek (najdlhšia z nich meria na dĺžku ).
Klasifikácia.
Bagaceratops patrí medzi rohaté dinosaury (Ceratopsia), skupinu bylinožravých dinosaurov s papagájovitými zobákmi, ktoré sa vyskytovali v Severnej Amerike a Ázii počas obdobia vrchnej kriedy, ktorá skončila zhruba pred 65 miliónmi rokov.
Potrava.
Rovnako ako všetky ostatné rohaté dinosaury, aj Bagaceratops bol bylinožravec. Keďže krytosemenné rastliny boli ešte v tomto období menej hojné ako dnes, je možné, že sa tento dinosaurus živil relatívne hojnými papradinami, cykasmi a ihličnanmi. Svojim silným zobákom bol schopný obštipkávať aj silné konáre a výhonky.
Šíp (súhvezdie)

Šíp (lat. "Sagitta") je tretie najmenšie súhvezdie hneď po súhvezdiach Južný kríž a Koník. V minulosti patrilo medzi 48 súhvezdí zavedených starogréckym astronómom Klaudiom Ptolemaiom a v tom čase bolo ešte menšie, okolo 4 štvorcové stupne. Je tiež súčasťou 88 súhvezdí určených Medzinárodnou astronomickou úniou.
Hviezdy.
Najjasnejšia hviezda súhvezdia je gama Sagittae, ktorá má magnitúdu len 3,47. Jediná hviezda súhvezdia, ktorá má nejaké meno, je alfa, Sham. S magnitúdou 4,37 je to jedna z najslabších hviezd s označením alfa na oblohe. Slabú z nej urobila jej relatívne veľká vzdialenosť od Zeme – 475 ly. V skutočnosti ide o žiarivú hviezdu, obra typu G. Beta Sagittae je takisto žltý obor ležiaci od nás v podobnej vzdialenosti ako Sham. Delta Sagittae je spektroskopická dvojhviezda. Ďalekohľadom rozlíšiteľné jasnejšie dvojhviezdy v Šípe sú epsilon a zéta Sagittae. S Sagittae je cefeida.
Objekty.
Takmer v strede súhvezdia Šíp sa nachádza malá guľová hviezdokopa M71 s jasnosťou 8,4m. Dá sa pozorovať triédrom alebo malým ďalekohľadom. Na juhovýchode súhvezdia sa nachádza planetárna hmlovina NGC 6879 s jasnosťou 12,5m. Časť súhvezdia leží v Mliečnej ceste. Na hranici Šípa a Delfína nájdeme planetárnu hmlovinu hviezdneho vzhľadu IC 4997.
Poloha.
Súhvezdie sa nachádza na Mliečnej ceste, asi v polovičnej vzdialenosti medzi Altairom zo súhvezdia Orla a Albireom zo súhvezdia Labute, pod súhvezdím Líšky. O polnoci kulminuje okolo 15. júla vo výške asi 58°. Večer ho najlepšie môžeme pozorovať v auguste.
Triceratops

Triceratops, najznámejší zástupca skupiny Ceratopsia, bol mohutný bylinožravec, vyspelý rohatý dinosaurus z podčeľade Ceratopsinae. Známy je z pozostatkov vyše päťdesiatich lebiek a rôznych neúplných pozostatkov, čo zrejme svedčí o živote vo veľkých skupinách. Triceratops sa vyskytoval v minimálne troch druhoch, pričom bol najhojnejším veľkým dinosaurom vtedajšej Severnej Ameriky. Žil pred 68 až 65 miliónmi rokov vo období vrchnej kriedy. Nájdený bol na západe USA a Kanady.
Výzor.
Tvarom tela pripomínal Triceratops v podstate všetky ostatné vyspelé ceratopsidy: disponoval skráteným chvostom, ktorý bol o poznanie kratší než trup, ďalej robustne stavaným telom a veľkou hlavou. Tá bola vybavená silným rohovinovým zobákom, ktorý sčasti pripomínal zobák papagája, a kosteným golierom vyrastajúcim z temena hlavy. Koža pokrývajúca kostený golier sa samcom počas obdobia párenia zrejme pestro sfarbila, aby mohol jej nositeľ pútať pozornosť samíc. S vrstvou rohoviny až do dlhé nadočnicové rohy a kratší nosový roh boli veľmi nebezpečnou zbraňou a typickým znakom skupiny Ceratopsinae (hoci menšie druhy, mali, pravdaže, nadočnicové rohy kratšie). Kostený golier tohto tvora bol na zástupcu Ceratopsinae krátky, lemovaný malými kostenými výrastkami. Navyše, stratil odľahčujúce otvory, vďaka čomu získal značnú pevnosť, takže chránil zvieraťu zraniteľný krk aj pred zubami tyranosaura.
Spôsob života.
Rohy a golier Triceratops, najmä samce, najviac využil počas vzájomných súbojov o samice a hierarchiu v stáde. Samce súperili podobne ako dnešné jelene, pretláčaním hláv, pričom po zápasoch tohto typu sa zachovali na skamenelinách rohatých dinosaurov rôzne stopy. Napriek svojim rozmerom, ktoré sa pohybovali v rozmedzí 7,5 až pri váhe až 7 ton, si tento masívny borec nemohol byť životom istý, hoci dosahoval výšku na úrovni bedier väčšiu než dosahujú slony africké (a to mal triceratops značne pretiahnutejšiu postavu). Bol tu totiž ozrutný tyranosaurus, ktorý naň zjavne útočil. Jedna lebka triceratopsa so zahojenými zraneniami spôsobenými tyranosaurom však svedčí, že súboje týchto obrov nebývali jednoznačnou záležitosťou v prospech tyranosaura.
Triceratops maximus.
Pôvodne bolo pomenovaných až 15 druhov rodu Triceratops, ktoré sú však dnes považované za rôzne formy jedného, prípadne dvoch druhov. Rozdiely medzi sebou, čo bola príčina ich vyčleňovania do rôznych druhov, vznikli zrejme kvôli rozdielom medzi pohlaviami, veku alebo problémom s fosilizáciou. Tieto dva druhy, T. prorsus a T. horridus, dosahovali v priemere dĺžku 7,5 až 9 metrov, váhu podľa odhadov približne 7 ton, pričom výška v najvyššom bode chrbta sa mohla vyšplhať cez hranicu štyroch metrov. Sú však známe pozostatky (napr. cca . dlhá lebka) patriace zrejme ďalšiemu druhu, nazvanému Triceratops maximus (meno pôvodne pripísané úlomkovitým pozostatkom). Podľa významného svetového paleontológa, ktorý sa veľkou mierou zaslúžil o dnešné vnímanie dinosaurov, Dr. Roberta Bakkera (autora knihy Maximum Triceratops!), zástupcovia tohto druhu pravdepodobne mohli byť ťažší než dva dospelé slony. Podľa veľkosti lebky súdiac, tieto zvieratá zrejme dosahovali dĺžku 11 až 12 metrov.
Koník (súhvezdie)

Koník (Equuleus) je druhé najmenšie súhvezdie na oblohe, hneď za Južným Krížom. Napriek svojej malej veľkosti a žiadnej jasnej hviezde bolo už jedným zo 48 súhvezdí zavedených Ptolemaiom a je tiež jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie.
Legenda.
Preslávený nebeský žrebec Pegas mal podľa legendy mladšieho brata, žriebätko Celeris. Boh obchodu Hermes ho venoval jednému z blížencov, Kastorovi, ktorý sa úspešne venoval kroteniu koní. Ďalšie osudy koníka nie sú známe, ale nakoniec sa dostal na oblohu k svojmu staršiemu a slávnejšiemu bratovi Pegasovi.
Hviezdy.
Iba jedna hviezda v tomto súhvezdí má väčšiu jasnosť ako 4. magnitúda. Je to zároveň jediná pomenovaná hviezda – alfa s menom Kitalpha. Názov pravdepodobne vznikol z arabského Al Kitah al Faras, čo znamená „predná časť koňa“ alebo „malý kôň“. V mnohých starých vyobrazeniach Koníka zasahuje do tejto oblasti hviezdnej oblohy susedné súhvezdie Pegas.
Gama Equulei a 6 Equulei tvoria optickú dvojhviezdu.
Delta Equulei s jasnosťou 4,5 mag pozostáva z dvoch hviezd 5. magnitúdy vzdialených od seba asi iba 0,3″, aj to len v čase najväčšieho vzdialenia zložiek, ktoré majú obežnú dobu 5,7 rokov.
Ďalšou dvojhviezdou je epsilon Equulei. Jej zložky majú 6,0 a 6,3 mag a vzdialenosť iba 1″.
Tesne pod hranicou viditeľnosti sa nachádza dvojhviezda lambda Equulei. Jej biele zložky majú uhlovú vzdialenosť 2,8″.
S Equulei je slabá zákrytová premenná hviezda. 
Objekty.
Súhvezdie je vzdialené od Mliečnej cesty a je bližšie ku galaktickému pólu. Preto v ňom z hľadiska objektov prevládajú galaxie, ale všetky sú veľmi slabé. Najjasnejšia z nich je NGC 7015, ktorá má jasnosť len 12,5 magnitúd. Nie je v dosahu menšieho, ako ďalekohľadu a aj ďalekohľadu len za vynikajúcej viditeľnosti.
Pozorovanie.
Koník je po Južnom kríži druhé najmenšie súhvezdie na oblohe a najmenšie súhvezdie, aké je viditeľné z územia Slovenska. Jeho hviezdy sú na rozdiel od hviezd Južného kríža málo jasné, takže sa nehľadá ľahko. Našťastie sa nachádza hneď vedľa výrazného súhvezdia Pegas, západne od hviezdy Enif. Vďaka tejto hviezde nájdeme oblasť, v ktorej sa súhvezdie nachádza. Potom nie je už také ťažké nájsť štvoruholník tvorený jeho najjasnejšími hviezdami: alfa, beta, gama a delta. Súhvezdie sa nachádza na rozhraní letných a jesenných súhvezdí, preto sa niekedy radí k letným. O polnoci kulminuje na prelome júla a augusta. Vidieť ho však môžeme už od marca nadránom do decembra večer.