burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Symfonická báseň

Symfonická báseň je dielo z oblasti klasickej hudby určené pre orchester. Patrí medzi diela programovej hudby, takže má svoj mimohudobný „program“. To znamená, že je zhudobnením určitého príbehu alebo obrazu (opakom programovej hudby je hudba absolútna). Námetom pre symfonickú báseň je najčastejšie legenda, epos, mýtus a podobne. 
Symfonická báseň je jednovetá skladba. Viac za sebou radených symfonických básní môže vytvárať symfonickú suitu alebo cyklus. Príkladom je suita "Lemminkäinen Suite" od Jeana Sibelia.
História.
Základy symfonickej básne položil Beethoven v období vrcholného klasicizmu svojimi orchestrálnymi predohrami (Egmont, Coriolanus, Zrúcaniny Atén), ktoré nesú znaky programovej hudby. Podobný charakter má aj neskoršia predohra Rímsky karneval od Hectora Berlioza. 
Za prveho tvorcu typických symfonických básní považujeme novoromantickeho skladateľa Franza Liszta (symfonicke básne Les preludes, Mazeppa, Húnska bitka, Ideály). Žáner symfonickej básne bol na vrchole koncom 19. storočia. Medzi najvýznamnejších autorov týchto diel patrili Bedřich Smetana, Antonín Dvořák, a predovšetkým Jean Sibelius a Richard Strauss. Symfonická báseň ale postupne vyšla z módy a v 20. storočí sa skladatelia prikláňali viac k absolútnej hudbe. Napriek tomu i z tohto obdobia pochádza niekoľko symfonických básní.
Ivysaur

Ivysaur (jap.: フシギソウ, "Fušigisó") je Pokémon – fiktívna postava z hier, mangy, zbieracích kariet, anime a ďalších médií vytvorených Satoši Tadžirim s názvom "Poketto Monsutta" alebo skrátene "Pokémon".
Charakteristika.
Po vývoji Bulbasaura na Ivysaura celé jeho telo zmodrelo. Ivysaurova veľmi opatrovaná cibuľka na chrbte sa navyše už trochu rozvinula a začala kvitnúť, vyrástli mu pod ňou aj malé listy. Je možné získať ho iba v regióne Kanto, ale prenosom sa môže dostať do akejkoľvek dosiaľ vydanej Pokémon hry. Voľne žijúci neexistujú, získať sa dá len vývojom od 16. úrovne z Bulbasaura v hrách Pokémon Red, Blue a Yellow.
Ivysaur sa učí jeden z najzákladnejších rastlinných útokov – "Razor Leaf". Dvojnásobné zranenie mu spôsobujú útoky ohnivého, ľadového, lietajúceho, psychického a chrobačieho typu. V hrách Pokémon Red, Blue a Yellow mu chrobačie útoky spôsobujú až štvornásobné zranenie.
Trend (slovenské periodikum)

TREND je slovenský mienkotvorný týždenník o ekonomike a podnikaní, určený najmä čitateľom pôsobiacim v hospodárskej sfére a biznise. Vychádza od roku 1991 (prvé číslo vyšlo 6. 11. 1991). V printovej a internetovej verzii "etrend.sk" informuje o hospodárskej politike na Slovensku, financiách, aktivitách podnikateľských subjektov, analyzuje a komentuje aj medzinárodné udalosti ovplyvňujúce biznis. Od svojho vzniku TREND presadzuje princípy trhovej ekonomiky a slobodného podnikania s minimom štátnych zásahov. V roku 2017 dosiahol týždenník priemerný predaný náklad na úrovni 10 334 kusov. 
História.
Prvé číslo TRENDU vyšlo 6. novembra 1991, vo vydavateľstve Trendy, spol. s r.o., Bratislava, zakladateľmi boli slovenskí novinári Oliver Brunovský, Elena Klimešová, Juraj Kopřiva, Tatiana Repková a novinový grafik Ľubomír Hrušovský. 
Od roku 1997 TREND vydávala spol. s r.o. Trend Holding, kde boli spoločníkmi a konateľmi O. Brunovský, E. Klimešová a Ľ. Hrušovský. Jedenásť rokov TREND vychádzal na lososovom novinovom papieri, v októbri 2002 zmenil formát na magazínový. Od roku 2001 patrí k TRENDu web portál "trend.sk", ktorý sa v roku 2006 po akvizícii mediálne.sk stal najnavštevovanejším ekonomickým portálom na Slovensku. V roku 2014 kúpila Trend Holding finančná skupina Penta Investments a spolu so Spoločnosťou 7 Plus ho zahrnula do a.s. News and Media Holding. 
Aktivity.
TREND je na Slovensku známy aj vďaka svojim rebríčkom najväčších a najúspešnejších firiem "TREND Top", ktoré zostavuje od roku 1994 a vydáva tiež série ročeniek s prehľadmi trhu v jednotlivých podnikateľských sektoroch. TREND každoročne vyhlasuje "Firmu roka", "Banku roku", "Poisťovňu roka" a "Manažéra roka". Rebríčky zostavuje analytická jednotka vydavateľstva TREND Analyses. Od roku 1995 TREND organizuje TREND konferencie, od roku 2015 ich doplnil cyklus CEIT a TREND konferencií a TREND akadémie.
La Malinche (žena)

La Malinche (iné názvy Malintzin, Doña Marina, pejoratívne La Chingada) (* asi 1496/1501, Coatzacoalcos – † asi 1529/1551, Mexiko) bola domorodkyňa z Mexického zálivu, ktorá sprevádzala Hernanda Cortésa pri dobýjaní dnešného Mexika. Údajne bola veľmi krásna a inteligentná.
Narodila sa na juhovýchode Mexika v rodine bohatého obchodníka. Po jeho smrti sa jej matka opäť vydala, a keď sa jej z nového manželstva narodil syn, mladú Máriu vyhlásila za mŕtvu. V skutočnosti ju kupci predali do otroctva. Ako otrokyňu ju Cortésovi pri jeho výprave do Aztéckej ríše darovali tabaskánski náčelníci. Španieli jej dali meno Marina. Po čase sa dokonale naučila po španielsky a bola veľkou pomocou počas celej výpravy. Cortéz si toho bol vedomý a ustanovil ju za svoju hlavnú tlmočníčku, neskôr sekretárku. Nakoniec sa stala jeho milenkou a porodila mu syna Martina, jedného z prvých mesticov.
Moctezuma II.

Moctezuma II. alebo Montezuma II., v jazyku nahuatl: Motecuhzoma Xocoyotzin [vyslov: moteku'soma šoko'jocin], (* cca 1466 – † 1520) bol v rokoch 1502 – 1520 aztécky panovník.
V mladosti sa aktívne zúčastňoval na častých vojenských výpravách. Neskôr sa venoval hlavne chrámovej službe. Počas svojej vlády zreformoval súdnictvo, dohliadal na dodržiavanie zákonov, zaviedol do hlavného mesta vodovod, budoval chrámy. Bol však tiež nesmierne povýšenecký. Zaviedol prepychový spôsob života na svojom dvore, na ktorý potreboval množstvo zdrojov, ktoré neľútostne vymáhal od svojich poddaných. To viedlo k častým vzburám a ozbrojeným konfliktom, ktoré mali v konečnom dôsledku značný vplyv na oslabenie celej ríše. Za hlavnú príčinu jeho skazy sa však považuje jeho bigotná viera a poverčivosť, ktorú Hernando Cortés dokázal dokonale využiť.
Parliament Square

Parliament Square je významné námestie nachádzajúce sa pri severozápadnej časti Westminsterského paláca v londýnskom mestskom obvode City of Westminster. 
Na námestie ústia ulice Whitehall, Victoria Street, Millbank a most Westminster Bridge.
Opis námestia.
Okrem Westminsterského paláca, sídla parlamentu Spojeného kráľovstva sa na námestí nachádzajú ďalšie významné budovy. Okrem iného je to Westminsterské opátstvo a kostol St Margarets, budova Middlesex Guildhall (od roku 2009 sídlo Najvyššieho súdu Spojeného kráľovstva). Na rohu námestia a Parliament Street sa nachádza budova HM Treasury, HM Revenue and Customs a Porticulis House. Okrem iného má na námestí svoje východy aj stanica metra Westminster.
Z námestia vybieha niekoľko ulíc. Sú to: St Margaret Street (ktorá voľne prechádza v Abingdon Street a Millbank), Broad Sanctuary (ktorá prechádza do Victoria Street), Great George Street (z ktorej sa stáva Birdcage Walk), Parliament Street (ktorá prechádza do Whitehall) a Bridge Street, ktorá ústi na Westminster Bridge.
Sochy.
Na námestí sa nachádza niekoľko sôch. Tieto sochy zachytávajú významných štátnikov: britského vojnového premiéra Winstona Churchilla (nachádza sa na severovýchodnej strane parku, otočená smerom k budove parlamentu), amerického prezidenta Abrahama Lincolna (pred budovou Middlesex Guildhall), britského premiéra Roberta Peela (v juhozápadnom rohu parku), v severozápadnom rohu sa nachádza socha Lorda Palmerstona, britského premiéra z polovice 19. storočia. Na severnej strane námestie sa nachádza socha juhoafrického premiéra a politka Jana Christiaana Smutsa. Ďalej sa tu nachádzajú sochy ďalších britských premiérov: Edwarda Smith-Stanleyho, Benjamina Disraeliho a Georgea Canninga.
História.
Parliament Square bolo vybudované v roku 1868 z dôvodou otvorenia priestranstva okolo Wesminsterského paláca a pre zlepšenie plynulosti dopravy. Autorom projektu bol architekt Charles Barry. Jeho pôvodný návrh obsahoval aj fontánu Buxton Memorial Fountain, ktorá bola v roku 1940 odstránená v roku 1957 premiestnená do neďalekého parku Victoria Tower Gardens. Po druhej svetovej vojne bol poverený rekonštrukciou námestia George Grey Wornum.
Námestie býva častým dejiskom rôznych protestov a demonštrácií.
Jujuy

Jujuy je provincia v severozápadnej časti Argentíny, susediaca s Čile, Bolíviou a argentínskou provinciou Salta.
Administratívne rozdelenie.
Provincia je rozdelená na 16 departmentov:
Pamätník Diany, princeznej z Walesu

Pamätník Diany, princeznej z Walesu je pamätník venovaný Diane, prvej manželke Karola III. Nachádza sa na juhozápadnom okraji Hyde Parku, bezprostredne pri jazere Serpentine a na východ od Serpentine Gallery v londýnskom mestskom obvode City of Westminster.
Základy pamätníku boli položené v septembri roku 2003 a pamätník slávnostne otvorila kráľovná Alžbeta II. 6. júla 2004.
Pamätník v tvare fontány navrhla americká architektka Kathryn Gustafsonová a náklady na jeho výstavbu dosiahli výšky 3 a pol milióna libier. Pamätník pozostáva z celkového počtu 545 kusov cornwallskej žuly. Jednotlivé časti kameňa boli opracované špeciálnym strojom, ktorý riadil počítačový systém. Toto opracovanie vykonala spoločnosť S. McConnell and Sons z mesta Kilkeel v Severnom Írsku.
Pamätník je označovaný ako fontána, ale v skutočnosti ide o kamenné koryto o rozmeroch 50-krát , ktoré je obklopené zatrávnenou plochou. Samotné žulové koryto je široké od troch do šiestich metrov. V prvej časti tečie voda v pokojnom prúde a s miernym spádom. V druhej časti koryta sú vytvorené schodíky a oblúky, takže voda v týchto miestach vytvára zaujímavé obrazce. Tieto dve odvrátené strany majú symbolizovať aj dve rôzne podoby Diany, pokojnú a šťastnú, ale i tú nepokojnú.
Jednou z charakteristických vlastností Diany bola jej vrúcnosť k ľuďom. Táto jej povahová vlastnosť bola zachytená v pamätníku tým, že koryto ostalo voľne prístupné ľuďom. Krátko po otvorení pamätníku sa však traja ľudia zranili, pričom museli byť hospitalizovaní. Po týchto incidentoch bol prístup k fontáne uzatvorený. Pamätník bol ohradený zábradlím a otvorený v auguste roku 2004, pričom dozor nad ním vykonávajú strážnici.
Dopravné spojenie.
Najbližšia stanica londýnskeho metra je Knightsbridge na Piccadilly Line.
Zrovnoprávnenie černochov

V 20. rokoch 20. storočia v období medzi koncom prvej svetovej vojny a veľkou hospodárskou krízou, došlo v newyorskom Harleme k vzniku nového výrazne aktívneho literárneho hnutia. Hnutie, ktoré sa zasadzovalo za zrovnoprávnenie čiernych obyvateľov bolo reprezentované viacerými autormi: Alain Locke, James Weldon Johnson, Claude McKay, Countee Cullen, Langston Hughes, Zora Neale Hurston, Jessie Redmon Fauset, Jean Toomer, Wallace Thurman a Arna Bontemps. Toto obdobie vstúpilo do histórie ako čierna renesancia.
Problematika rasového zrovnoprávnenia vystúpila do popredia tiež v 60. rokoch 20. storočia predovšetkým v Spojených štátoch, kde pôsobil Martin Luther King, vodca hnutia za zrovnoprávnenie čiernych obyvateľov.
Na formálnej úrovni sa začalo černochom hovoriť Afroameričania a termín neger sa postupne stal nežiaducim. Ľudia sa mu začali vyhýbať a nahradili ho výrazom "N-word", prípadne v písomnej forme n*gg*r.
Jedným z lídrov hnutia za zrovnoprávnenie černochov bol aj hudobník James Brown. Jeho hit "Say It Loud (I´m Black And I´m Proud)" sa stal symbolom čiernych obyvateľov a ich boja za ľudské práva. Skladbu zahral aj na inaugurácii prezidenta Richarda Nixona v roku 1969. "Vždy stál pri nás, obyčajných ľuďoch. James Brown vymazal z nášho slovníka slovo neger. Prinútil nás tvrdo a pekne nahlas povedať, že sme čierni a patrične na to hrdí," povedal na Brownovom pohrebe v roku 2006 známy bojovník za práva černochov, reverend Al Sharpton.
Za zrovnoprávnenie černochov sa medzi inými významne angažoval tiež americký trapistický mních Thomas Feverel Merton.
Téma odstránenia rasovej diskriminácie je, rovnako ako ľudské predsudky a netolerancia v širšom rozsahu, aktuálna dodnes. V praxi sa uplatňujú antidiskriminačné a antiopresívne techniky, známy je aj prístup označovaný ako pozitívna diskriminácia.
Železničná zastávka Bratislava-Slovany

Železničná zastávka Bratislava-Slovany (skrátené žzast. BA-Slovany, niekedy nesprávne "Železničná stanica Bratislava-Slovany") je v súčasnosti nepoužívaná železničná zastávka v Bratislave. Nachádza sa v mestskej časti Nové Mesto, medzi stanicami Bratislava predmestie a Bratislava filiálka, pri západnej strane priecestia s Riazanskou ulicou.
Železnice Slovenskej republiky do roku 2014 plánovali obnoviť význam železnice v oblasti vybudovaním novej trate hlavne pod povrchom zeme, čím by zastávka Bratislava-Slovany klesla pod zem a na povrchu by bolo možné postaviť iné objekty. Projekt bol súčasťou Dopravno-urbanistickej štúdie prepojenia dnes už bývalých koridorov TEN-T 4, 5 a 17 v Bratislave, ktorej časťou bola práve trať Petržalka - Nivy - Filiálka - Slovany - Predmestie/letisko M. R. Štefánika. Na trať sa však nepodarilo získať financovanie z prostriedkov Európskej únie a vlastné prostriedky na takúto rozsiahlu stavbu nestačili.
Leafia

Leafia je rastlinný pokémon. Pochádza zo 4. generácie, čiže sa vyskytuje iba v hrách Pearl a Diamond. Vyvíja sa z Eeveeho pomocou machového kameňa (). Má veľa útokov napríklad Listová čepeľ () a iné rastlinné útoky.
Westminster Bridge

Westminster Bridge je most pre peších a pre cestnú dopravu ponad rieku Temžu. Nachádza sa medzi mostami Lambeth Bridge a Hungerford Bridge, pričom spája londýnske mestské obvody City of Westminster a Lambeth.
Jeho severný koniec ústi na Bridge Street a Parliament Square, kde sa nachádza Westminsterský palác – sídlo britského parlamentu, veža Big Ben a Westminsterské opátstvo. Jeho južný koniec ústi na Westminster Bridge Road. Nachádza sa tu County Hall, London Eye a St Thomas Hospital.
História.
Pôvodný most stojaci na mieste dnešného bol postavený medzi 29. januárom 1739 a 18. novembrom 1750, mal 13 kamenných oblúkov a bol dielom švajčiarskeho inžiniera Charlesa Labelyea.
Súčasný most bol otvorený v roku 1862. Most tvorí sedem oblúkov, ktoré sú vyrobené z ocele. Autorom gotickej výzdoby mosta bol architekt Charles Barry, zodpovedný za rekonštrukciu Westminsterského paláca a priľahlého okolia. 
Prevládajúcou farbou na moste je zelená, podobne ako farba kožených kresiel v Dolnej snemovni parlamentu, ktorá zasadá v susednom Westminsterskom paláci. Most takto kontrastuje s červeným Lambeth Bridge, ktorý farebne zodpovedá Snemovni Lordov.
Westminster Bridge je jediným mostom ponad Temžu so siedmimi oblúkmi a taktiež je najstarším mostom v centre Londýna. 
Dopravné spojenie.
Najbližšie stanice londýnskeho metra:
Glacia

Glacia je ľadový pokémon, pochádza tiež zo 4. generácie. Získať ju je možné iba v hrách Diamond a Pearl. Vyvíja sa z Eeveeho pomocou ľadového kameňa () Je to vzácny pokémon. Má veľa ľadových útokov, ako napríklad Ľadový hryzák () alebo Poklad ().
Trend

Trend môže byť:
La Malinche

La Malinche môže byť:
Malintzin

Malintzin môže byť:
John Glascock

John Glascock (* 2. máj 1951, Londýn, Spojené kráľovstvo† 17. november 1979, Londýn) bol britský basgitarista, člen rockovej skupiny Jethro Tull od roku 1975 do roku 1979.
Pred príchodom do Jethro Tull pôsobil v britsko-americkej skupine Carmen, ktorá hrala zmes progresívny rock/flamenco. V skupine hral od roku 1973 až do jej rozpadu v roku 1975.
Pred pôsobením v Carmen hral Glascock so skupinami The Juniors (1962 – 1964), The Gods (1965 – 1969), Head Machine (1970), Toe Fat (1969 – 1970) a Chicken Shack (1970 – 1972).
John Glascock zomrel vo veku 28 rokov pri operácii vrodenej srdcovej chyby.
Pertinax

Pertinax je
Hydrogeografia

Hydrogeografia (z gréckeho "hydros" – voda, "geo" – zem, "graphe" – opisovať) je veda, ktorá sa zaoberá časopriestorovým rozmiestnením vody v krajinnej sfére. Je to prienik hydrológie a geografie.
Členenie.
Hydrogeografia skúma vody vo všetkých skupenstvách a dynamike. Podľa toho sa člení na
Komunikačný protokol

Komunikačný protokol alebo protokol je súbor pravidiel, ktoré používajú programy alebo operačné systémy na komunikáciu medzi koncovými bodmi komunikačného systému (v telekomunikáciách alebo výpočtovej technike). 
V najjednoduchšej forme možno protokol charakterizovať ako pravidlá riadiace syntax, sémantiku a synchronizáciu komunikácie.
Protokoly vo výpočtovej technike.
V počítačovej praxi je protokol konvencia alebo štandard, ktorý riadi alebo umožňuje spojenie, komunikáciu a prenos dát medzi dvoma počítačovými koncovými bodmi. Protokoly môžu byť implementované v hardvéri, softvéri alebo v kombinácii oboch. Na najnižšej úrovni protokol definuje správanie hardvérového spojenia.
Jozef Mečiar

Ing. Jozef Mečiar (* 28. apríl, 1969, Hurbanovo) je slovenský politik, informatik a podnikateľ. 
Život.
V rokoch 19721987 študoval na základnej škole a gymnáziu v Prievidzi, následne pokračoval v štúdiu na Slovenskej technickej univerzite v Bratislave (19871993). Na univerzite pracovne pôsobil do roku 1993.
Od roku 1998 pôsobil ako živnostník, 28. októbra 2004 založil spoločnosť SecNet spol. s r.o., ktorej je konateľom a jediným spoločníkom. Venuje sa školeniam v oblasti informačných technológií.
Politická kariéra.
V rokoch 20052006 zastával funkciu podpredsedu Demokratickej strany (zvolený na kongrese strany 18. júna 2005). Po zlúčení DS so Slovenskou demokratickou a kresťanskou úniou sa stal jej členom. Na kongresoch strany 17. novembra 2006 a 6. novembra 2010 bol zvolený ako člen Ústrednej rady SDKÚ-DS (celkovo 90 kongresom volených členov). Zároveň sa organizuje v komunálnom Občianskom združení Lepšia Šaľa.
Vo voľbách do orgánov samosprávy obcí 2006 bol zvolený za poslanca mestského zastupiteľstva Šale za volebný obvod 2 (koalícia SDKÚ-DS, KDH). Následne ho novozvolené mestské zastupiteľstvo tajným hlasovaním zvolilo do funkcie zástupcu primátora mesta Šaľa. Koncom roka 2012 sa stal členom hnutia Nová väčšina.
Ferdinand Maxmilián Brokoff

Ferdinand Maxmilián Brokoff (* 12. september 1688, Červený Hrádek – † 8. marec 1731, Praha) bol český sochár a rezbár, syn sochára a rezbára Jana Brokoffa a brat sochára a rezbára Michala Jana Josefa Brokoffa. Spolu s otcom a bratom patrili k popredným predstaviteľom českého barokového sochárstva.
Životopis.
Narodil sa v západných Čechách ako druhý syn Jana Brokoffa. Podobne ako jeho brat Michal Jan Josef pokračoval v rodinnej tradícii a vyučil sa za sochára v dielni svojho otca. V rokoch 1708 – 1713 študoval v dielni vtedy slávneho Ondřeja Filipa Quitainera, ale od roku 1709 už tvoril samostatne.
V českom prostredí sú známe predovšetkým jeho diela na Karlovom moste. Hoci väčšinu sôch z Brokoffovej rodinnej dielne signoval obvykle jej majiteľ, otec Jan, je nesporné, že celý rad prác pre Karlov most robili v skutočnosti skôr jeho synovia. Ferdinandovi Maxmiliánovi sa pripisuje autorstvo či spoluautorstvo pri ôsmich plastikách na zábradlí Karlovho mosta, vrátane snáď najpopulárnejšieho trinitárskeho súsošia ľudovo nazvaného "Turek na Karlovom moste" (súsošie sv. J. z Mathy so sv. Felixom z Valois a sv. Ivanom). Na súsoší sv. Františka Xaverského zanechal dvadsaťtriročný Brokoff vlastný autoportrét. Jeho ďalšia plastika pre most, súsošie sv. Ignáca z Loyoly, spadlo pri povodni v roku 1890 do Vltavy a už nebolo na most osadené. Zrekonštruovaný originál je uložený v v Lapidáriu Národného múzea.
Počas svojich mnohých ciest, okolo roku 1714, stretol vo Viedni význačného rakúskeho architekta Jana Fischera z Erlachu, s ktorým potom spolupracoval na svojich významných dielach. Spolu s ním získal zákazky vo Viedni a sliezskom Vroclave, tvorili však spoločne aj pre Prahu a českú klientelu.
Zomrel na tuberkulózu, obvyklú chorobu sochárov, na ktorú zomreli aj jeho otec a brat. V roku 1732 ho pochovali na kostolnom cintoríne kostola sv. Martina v múre, kde umiestnili aj jeho pamätnú bustu.
Antol

Antol môže byť:
Radvaň

Radvaň môže byť:
Cresselia

Cresselia je psychický ("Psychic") pokémon. Patrí do 4. generácie a do skupiny legendárnych pokémonov. Vyskytuje sa vo svete Sinnoh a v hrách Diamond a Pearl. Je žltej farby, modrej a ružovej farby.
Karol Adler

Karol Adler (* 20. marec 1910, Kolta, Slovensko – † 20. december 1944, Dobšiná, Slovensko) bol slovenský protifašistický bojovník a partizánsky veliteľ. Bol vedúci činiteľ viacerých partizánskych oddielov na juhovýchodnom Slovensku počas SNP.
Život.
Pôsobil ako zubný technik v Levoči ale aj v Leviciach a Poprade. Od vzniku prvej Slovenskej republiky sa angažoval v protifašistickom odboji. V roku 1944, keď prevzal moc revolučný národný výbor, utvorila sa milícia, ktorá pod vedením Karola Adlera zaistila exponovaných fašistov. Keď sa v druhej polovici októbra 1944 začal mohutný nástup nemeckých jednotiek na všetkých úsekoch frontu, došlo k bojom aj v priestore Dobšinej. Nepriateľské jednotky ju obsadili a povstalci ustúpili do hôr. Karol Adler sa stal organizátorom a vedúcim činiteľom partizánskej brigády kapitána Nálepku. Koncom roka 1944 sa v okolí Dobšinej vyskytovala partizánska brigáda Rákosi. Do jej stavu patrila aj jednotka Karola Adlera. Po smrti Zoltána Grubicsa sa práve on stal veliteľom partizánskej skupiny Sándor Petőfi. Partizáni sa však v polovici decembra 1944 dostali do zovretia nemeckými vojskami. Adlerova jednotka sa preto pokúsila uniknúť v oblasti Vyšnej Slanej a Rejdovej. Nemecké vojská ich však obkľúčili a postupne zlikvidovali. 10. decembra 1944 ho zajali po ťažkých bojoch vo Vyšnej Slanej a následne ho odovzdali Gestapu. Po surovom mučení bol 20. decembra 1944 obesený na námestí v Dobšinej. Pri vyšetrovaní sa Karol Adler správal hrdinsky a pred popravou údajne povedal: „Ja umieram, ale nás je veľa.“ Zvyšok jeho partizánskej jednotky, ktorý sa vyhol zničeniu pod vedením Jozefa Fábryho bojoval ďalej. 
Ocenenie.
Je mu venovaná pamätná tabuľa na budove pošty v Dobšinej. V roku 1964 bol in memoriam povýšený na kapitána a vyznamenaný Radom červenej hviezdy. V bratislavskej mestskej časti Dúbravka je po ňom pomenovaná ulica i škola. Jeho meno nesie aj ulica v Košiciach v mestskej časti Dargovských hrdinov.
Miss World

Miss World je medzinárodná súťaž krásy, založená vo Veľkej Británii Ericom Morleyem v roku 1951. Historicky prvý ročník sa konal na jeseň roku 1951. Miss World je jednou z súťaže krásy „Grand Slam“ spolu s Miss Universe, Miss International, Miss Grand International a Miss Supranational.
Miss Earth

Miss Earth je medzinárodná súťaž krásy, ktorá bola založená v roku 2001 organizáciou Carousel Productions vo Filipínach. Organizátor založil túto súťaž potom, ako nedostal práva na pokračovanie súťaže Miss Asia-Pacific. Miss Earth sa stala jednou z najväčších súťaží krásy.
Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice

Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice sú biografické slovníky, zostavené pracovníkmi Štátnej vedeckej knižnice v Banskej Bystrici.
Kto bol kto v histórii Banskej Bystrice 1255 – 2000.
Slovník predstavuje vyše 2 000 hesiel nežijúcich osobností Banskej Bystrice a jej súčasných mestských častí (Iliaš, Jakub, Kostiviarska, Kráľová, Kremnička, Majer, Podlavice, Radvaň, Rakytovce, Rudlová, Sásová, Senica, Skubín, Šalková a Uľanka), ktoré sa tu narodili, študovali, žili, zomreli, kratšie, či dlhšie pôsobili, prípadne ovplyvnili dianie v meste, podieľali sa na ekonomickom, politickom a kultúrnom rozvoji Slovenska, šírili jeho dobré meno v zahraničí, registrovala ich súdobá tlač.
Kto bol kto v Banskej Bystrici v roku 2001.
Zostavila D. Šovčíková a kol. – Banská Bystrica : ŠVK, 2002. - 257 s. 
Špeciálne koncipovaný regionálny slovník personálneho charakteru. Predstavuje vyše 300 osobností mesta Banská Bystrica, ktoré sa v roku 2001 podieľali na ekonomickom, spoločenskom a kultúrnom rozvoji mesta Banská Bystrica.
Miss International

Miss International je štvrtá najväčšia medzinárodná súťaž krásy na svete. Vznikla v Long Beach v Kalifornii v USA v roku 1960 po presune Miss Universe na Miami Beach. Miss International je jednou zo súťaže krásy „Grand Slam“ spolu s Miss World, Miss Universe, Miss Grand International a Miss Supranational.
Millennium Tower III

Millennium Tower III bola plánovaná výšková budova v Bratislave v mestskej časti Nové Mesto pri komplexe Polus City Center. Jej výstavba mala prebiehať v rokoch 2007 až 2009, no napokon sa nerealizovala.
Mala mať 22 nadzemných podlaží, okolo 78 metrov a slúžiť hlavne na obytné a kancelárske účely.
Mail

Mail (angl., doslova: "pošta") môže byť:
Víťazky Miss Universe

Nasledujúci zoznam zobrazuje víťazky medzinárodnej súťaže krásy Miss Universe.
God Was Created

God Was Created je druhý štúdiový album skupiny Vehemence, ktorý vyšiel v júli roku 2002.
Album ponúka tú najelegantnejšiu kombináciu techniky a nápaditosti. Tento výtvor je v podstate dramatický príbeh o vehementnej interakcii a nenávisti živého a neživého (človek verzus Boh). Dej je zachytený v morbídnych textoch, zastrešený nezameniteľnou atmosférickou hudobnou kulisou. Tú tvoria miestami akustické gitary v sprievode s klávesmi a v hlavnej úlohe sa predstavia temný hlboký growling, drsné gitarové melódie a rytmy za sprievodu rýchlych dynamických bicích.
Iliaš

Iliaš je mestská časť Banskej Bystrice.
Podľa údajov z roku 2008 mala 232 obyvateľov.
Dejiny.
Obec vznikla pravdepodobne koncom 13. storočia. Roku 1447 sa spomína ako "Petowfalwa" a v roku 1687 "Illiaschowa". V minulosti išlo o osadu Kráľovej, k Banskej Bystrici bola pripojená v roku 1964 spolu s obcou Kráľová a Radvaň.
Samospráva.
Iliaš tvorí spolu s Kráľovou, Kremničkou, Pršianskou Terasou a Rakytovcami volebný obvod č. 7, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 2 poslancov.
Kostiviarska

Kostiviarska je mestská časť Banskej Bystrice.
Podľa údajov z roku 2008 mala 318 obyvateľov.
Dejiny.
Obec bola založená v 13. storočí. V 18. a 19. storočí bol v obci mlyn s hámorom, ktorý vyrábal šable. Zhruba od roku 1960 je tu vápencový lom, z ktorého sa prepravovala surovina na výrobu cementu po dlhej lanovke do cementárne. Na kopci blízko obce postavili v roku 1936 jeden z prvých vysielačov na Slovensku.
Pôvodne samostatná obec bola k Banskej Bystrici pripojená v roku 1971.
Samospráva.
Kostiviarska tvorí spolu s Jakubom, Podlavicami, Skubínom a Uľankou volebný obvod č. 4, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 2 poslancov.
Kráľová (Banská Bystrica)

Kráľová je mestská časť Banskej Bystrice.
Podľa údajov z roku 2008 mala 5 401 obyvateľov.
Dejiny.
Pôvodne išlo o samostatnú obec s prvou zmienkou v roku 1264 ako "Villa reginalis Querali", 1503 "Khunigsdorf". Obec bola v roku 1964 zlúčená s obcou Radvaň do obce Radvaň-Kráľová, ktorá bola o dva roky neskôr pripojená k Banskej Bystrici.
Samospráva.
Kráľová tvorí spolu s Iliašom, Kremničkou, Pršianskou Terasou a Rakytovcami volebný obvod č. 7, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 2 poslancov.
Kremnička

Kremnička je mestská časť Banskej Bystrice.
Podľa údajov z roku 2008 mala 516 obyvateľov.
Polohopis.
Mestská časť sa nachádza sa v trojuholníku mestských častí Kráľová, Rakytovce a Iliaš v južnej časti mesta. Rozprestiera sa v nadmorskej výške Východný okraj mestskej časti tvorí rýchlostná komunikácia (cesta pre motorové vozidlá č. 66, E77 /Krakov - Budapešť/) a zároveň výpadovka do Zvolena. Mestskú časť tvorí deväť ulíc s názvami: Brezová, Borievková, Čerešňová, Drienková, Jabloňová, Plánková, Šípková, Trnková ulica a Ulica Kremnička "(stav k roku 2009)". 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o Kremničke pochádza z roku 1291 ("Keremchay") ako súčasť Zvolenského panstva. Neskôr bola známa pod menami: "Keremnicze" (1295), "Kremnicze" (1296), "Kremnichka" (1420), "Cremniczka" (1506), "Körmöske" (1773), "Körmecschke" a "Kremnička" (1786), "Kremnicska", "Körmöcske" a "Kremnička" (1808), "Körmöcske" (1863–1873), "Körmöcke" (1877–1882),
"Keremcse" (1888–1913) a "Kremnička" (1920–1970).
Pôvodní obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom, povozníctvom a hrnčiarstvom. Istý čas bola samostatnou obcou, no v roku 1970 bola pripojená k mestu Banská Bystrica. V roku 1961 tu bývalo 448 ľudí. 
Druhá svetová vojna.
Dedina sa smutne preslávila počas 2. svetovej vojny. V období od 5. novembra 1944 do 11. februára 1945 po skončení SNP členovia Pohotovostného Oddielu Hlinkovej Gardy pod nemeckým dozorom a samotní nemeckí vojaci popravili v protitankových zákopoch viac ako 1000 ľudí, z toho bolo exhumovaných 747 civilistov väčšinou židovského pôvodu (tiež Rómovia a nežidovskí partizáni), z toho 211 žien a 58 detí vo veku od šiestich týždňov do štrnástich rokov. Obete ležali v šiestich masových hroboch. Bol to jeden z najväčších vojnových zločinov na Slovensku. V roku 1949 bol na mieste popráv vybudovaný veľký kamenný pamätník. Monument je dielom architekta Dušana Jurkoviča a stojí na južnom okraji mestskej časti, blízko súčasného krematória. Areál bol v deväťdesiatych rokoch 20. storočia doplnený pamätníkom židovských obetí vojny od architekta Fatrana.
Samospráva.
Kremnička tvorí spolu s Iliašom, Kráľovou, Pršianskou Terasou a Rakytovcami volebný obvod č. 7, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 2 poslancov..
Občianska vybavenosť.
V Kremničke je krematórium pre región centrálneho Slovenska s priľahlým urnovým hájom, trolejbusové depo mestskej hromadnej dopravy, regeneračná kryokomora, aktívny športový klub vo futbale a turistike. Okrem trolejbusovej dopravy (č. 2 a 3) zabezpečujú spojenie s Banskou Bystricou pravidelné autobusové linky (č. 21. 22, 90, 97 a 98) mestskej hromadnej dopravy, ktoré smerujú do mesta. 
Stred Kremničky vytvára malé námestie so zvonicou, predajňou potravín, hostincom U Vinca (reštaurácia a krčma), zastávkou mestskej hromadnej dopravy a malé parkovisko.
Z mestskej časti (Čerešňová ulica) vychádza do Kremnických vrchov (Malachovské predhorie) žltá turistická značka, ktorá vedie Kremničianskou dolinou (prístrešok) okolo Kremničianskeho vodopádu smerom do susednej obce Horné Pršany, odkiaľ pokračuje do sedla Tri kríže cez Hornú skalu.
Majer (Banská Bystrica)

Majer je mestská časť Banskej Bystrice. Popri Majeri tečie rieka Hron.
Podľa údajov z roku 2008 mala 529 obyvateľov.
Stručné dejiny.
Pôvodne išlo o samostatnú obec, ktorá bola v roku 1966 zlúčená s Banskou Bystricou. Pod názvom Meyerhof sa spomína už v roku 1454. Patril miestnym baníkom.
Jednotné roľnícke družstvo vzniklo v roku 1952. 
V 20. storočí tu bola priemyselná oblasť, posledná prevádzka bola uzavretá v roku 2013.
Vojenská nemocnica a cintorín.
Počas prvej svetovej vojny bola v Majeri umiestnená vojenská nemocnica, ktorá pozostávala s 30-tich barakov. Liečili sa v nej vojaci postihnutí tuberkulózou. Neďaleko od obce vznikol v roku 1915 aj veľký vojenský cintorín, ktorý koncom 20. storočia z väčšej časti zanikol (časť by sa mala revitalizovať v roku 2018).
Cintorín vznikol v roku 1915, časť z neho zasiahla výstavba cesty medzi Banskou Bystricou a Breznom. Víťazi návrhu cintorína Benjamín Bradňanský, Vít Halada a Maroš Greš za návrh Monumentu vyhrali Cenu Dušana Jurkoviča. Prvá etapa obnovy cintorína bola sprístupnená 11. novembra 2018, na sté výročie ukončenia vojny. Odhalený bol stĺpový monument a označenie 506 hrobov. Druhá etapa začala v roku 2019 a zahrňovala úpravu parkoviska a povrchov. Dokončená bola koncom apríla 2020. Na cintoríne ešte pribudne tichý stĺp v interiéri kaplnky. V pláne je aj kvitnúca lúka medzi hrobami, ale najskôr musí byť vyriešená problematická pôda.
Samospráva.
Majer tvorí spolu so Senicou, Šalkovou a Uhliskom volebný obvod č. 2, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 2 poslancov.
Občianska vybavenosť.
Do mestskej časti Majer jazdia z centra Banskej Bystrice autobusové linky č. 23 a č. 42. Vedľa mestskej časti sa nachádza záhradkárska osada a železničná stanica. 
Kultúra a zaujímavosti.
Dedinská zvonica – murovaná stavba na pôdoryse obdĺžnika a šindľovou cibuľou. Fasáda je členená lizénovými pásmi, rezonančné otvory majú šambrány. Nad vchodom do zvonice je osadená pamätná tabuľa s vročením 1857 upomínajúcim na jej založenie.
Podlavice

Podlavice (nem. Olersdorf) je mestská časť Banskej Bystrice.
Podľa údajov z roku 2008 mala 3 318 obyvateľov.
Polohopis.
Podlavicami preteká Tajovský potok, ktorý bol zároveň hranicou medzi bývalými obcami Podlavice a Skubín.
Dejiny.
Prvá zmienka o tomto sídle pochádza zo 14. storočia, kedy patrila ťažiarovi Petrovi Karlovi. Začiatkom 15. storočia obec patrila zemanom Radvanskovcom, potom banským podnikateľom Jungovi, Vilhelmovičovi, Ernstovi, Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti, do roku 1848 banskému eráru a mestu Banská Bystrica. Kedysi to bola samostatná obec, v roku 1960 bola spojená s obcou Skubín a niekoľko rokov niesla pomenovanie Laskomerské. Dnes je súčasťou Banskej Bystrice. V 80. rokoch tu bolo začatá výstavba panelového sídliska. Autorom urbanistickej koncepcie sídliska bol Jaroslav Janek
Samospráva.
Podlavice tvoria spolu s Jakubom, Kostiviarskou, Skubínom a Uľankou volebný obvod č. 4, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 2 poslancov.
Občianska vybavenosť.
V dnešnej dobe majú Podlavice vlastnú poštu, školu, supermarket, nový kostol a multifunkčný dom. Renovovala sa aj miestna zvonica.
Kultúra a zaujímavosti.
Turizmus.
Táto príjemná mestská lokalita ponúka možnosti vychádzok do prírody (napr. Laskomerská dolina s náučným chodníkom, Pavelcovo). V katastrálnom území Podlavíc sa nachádza aj chránený areál Podlavické výmole.
Neďaleko Podlavíc sa nachádzajú obce na úpätí Kremnických vrchov ktoré ponúkajú okrem historických pamiatok ako napríklad rodný dom Jozefa Gregora-Tajovského veľké množstvo možností rekreácie najmä novo zrekonštruované lyžiarske stredisko SKI Králiky .
Rakytovce

Rakytovce sú mestská časť Banskej Bystrice.
Podľa údajov z roku 2008 mala 589 obyvateľov.
Polohopis.
Mestská časť Rakytovce je najjužnejšou časťou mesta Banská Bystrica. Rakytovce ležia na východnom úpätí Kremnických vrchov a 0,4 km na západ od rýchlostnej komunikácie R1 Zvolen - Banská Bystrica, tvoria spoločné katastrálne územie s Kremničkou. Obsluhuje ju MHD linka číslo 21 a prímestská linka 601455.
Dejiny.
Obec vznikla v 13. storočí, prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1295. V roku 1437 sa spomínajú ako "Rakitocz". V roku 1837 tu začali ťažiť uhlie, to sa tu ťažilo až do roku 1929, kedy bola ťažba definitívne ukončená. Bola vybudovaná 120 metrová štôlňa Jozef a najúspešnejšie ťažobné obdobia boli 18791889, 18921902 a 19061913. Za zmienku stojí prirodzený povrchový odkryv uhlia spôsobený zarezávaním Banského (Vlkanovského) potoka. Pôvodne samostatná obec bola pripojená k Banskej Bystrici 1. 1. 1971.
Samospráva.
Rakytovce tvorí spolu s Iliašom, Kráľovou, Kremničkou a Pršianskou Terasou volebný obvod č. 7, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 2 poslancov..
Rudlová

Rudlová je mestská časť Banskej Bystrice.
Podľa údajov z roku 2008 mala 6 118 obyvateľov.
Dejiny.
Pôvodne samostatná obec bola založená v roku 1390. Názov dostala podľa banskobystrickeho richtára Rudelina. Obyvatelia chodili do mesta predávať svoje výrobky. Cestu do obce preklenula železničná trať na Harmanec. Od roku 1966 je obec mestskou časťou Banskej Bystrice. V Rudlovej sa realizovala v 80-tych rokoch 20. storočia rozsiahla bytová výstavba.
Samospráva.
Rudlová tvorí spolu so Sásovou volebný obvod č. 3, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 9 poslancov.
Sásová

Sásová (alebo tiež Sásová-Rudlová) je mestská časť a zároveň najväčšie sídlisko Banskej Bystrice.
Žije tu približne 25 000 obyvateľov. V osemdesiatych rokoch tu boli vybudované panelové domy kvôli narastajúcemu dopytu po nových bytoch v tejto lokalite. Pôvodne sa sem nasťahovali najmä ľudia, ktorí prichádzali do Banskej Bystrice za prácou. Rozprestiera sa na pomerne malom území.
Podľa údajov z roku 2008 mala mestská časť 18 082 obyvateľov.
Polohopis.
Sásová sa nachádza na Strednom Slovensku, približne 7 kilometrov severovýchodne od centra Banskej Bystrice. Zo severu ho obklopuje vrch Panský diel, na ktorom sa nachádza rekreačné stredisko Šachtičky.
Dejiny.
Prvá písomná správa je z roku 1350 ako "Villa Militis" („dedina rytiera“), ktorej zakladateľom bol Mikuláš Sas, syn Ondreja, banskobystrického richtára. Pôvodné obyvateľstvo sa živilo baníctvom a poľnohospodárstvom. Baníci ťažili hlavne v povrchových jamách v okolí Vtáčnika, Štrbiny a Nemčianskej doliny drahé kovy a ryžovali zlato v ústiach Sásovského potoka a potoka Jelšovie.
Toto sídlisko tvorí rovnako aj časť Rudlová (vznikla v 2. polovici 14. storočia odčlenením od Sásovej majetkovou deľbou v prospech richtára Rudelina; spomína sa v roku 1390). Tu sa nachádzajú prevažne rodinné domy, a teda je to tichšia časť Sásovej.
V roku 1966 sa stala mestskou časťou Banskej Bystrice.
Samospráva.
Sásová tvorí spolu so Rudlovou volebný obvod č. 3, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 9 poslancov.
Kultúra a zaujímavosti.
Zaujímavosti.
Obec Sásová sa spomína aj v jednom prísloví: "Vás je ako Sásovänov" (čo znamená, že je tam celý húf ľudí). V takejto podobe sa najznámejšie sásovské príslovie používalo v 20. storočí nielen po celom Slovensku, ale aj v preplnených pražských električkách. V praxi toto príslovie znamenalo, že Sásovania na spoločenské, kultúrne a športové podujatia v obci a v okolí od nepamäti chodili kolektívne.
Občianska vybavenosť.
Služby v Sásovej sú na pomerne dobrej úrovni. Nachádzajú sa tu dva väčšie supermarkety, jedno obchodné centrum, a tiež desiatky ďalších obchodov. Nezaostávajú ani rôzne reštauračné či pohostinské zariadenia. Ďalej je tu čerpacia stanica Dalioil, pošta, viacero kvetinárstiev, kaderníctiev, stávkových kancelárii, herní a rôznych iných služieb.
V poliklinike na Rudohorskej ulici nájdete ordinácie rôznych doktorov, od praktických až po stomatológa. K dispozícii sú aj viaceré lekárne. Sásová má aj domov dôchodcov v pokojnom prostredí blízko parku.
Školstvo.
V Sásovej sa momentálne nachádza päť základných a jedna stredná škola, a tiež fakulta Univerzity Mateja Bela. V roku 2008 sa uvažovalo o zrušení dvoch až troch základných škôl, návrh bol však nakoniec odročený na obdobie po voľbách do mestského zastupiteľstva. Nakoniec boli zrušené školy: Magurská, Tatranská. Časť Magurskej školy si do prenájmu zobrala súkromná spoločnosť a založila tam súkromnú školu "Fantázia (teraz dve ruky)" a škôlku.
Senica (Banská Bystrica)

Senica je mestská časť Banskej Bystrice.
Podľa údajov z roku 2008 mala 584 obyvateľov.
Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1422. Pôvodne to bola samostatná obec, k Banskej Bystrici bola pripojená v 70. rokoch. Mestskú časť obsluhujú linky 33 a 41, ktoré spájajú Senicu so širším centrom ale aj s dvomi hlavnými sídliskami. Obsluhuje ju aj prímestská linka 601460, ktorá cez ňu len prechádza a pokračuje do Seliec, Priechodu a Balážov.
Samospráva.
Senica tvorí spolu so Majerom, Šalkovou a Uhliskom volebný obvod č. 2, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 2 poslancov.
Skubín

Skubín je malá mestská časť Banskej Bystrice v tesnom susedstve mestskej časti Podlavice.
Do roku 1960 to bola samostatná obec, v rokoch 1960-1966 bola súčasťou obce Laskomerské, k Banskej Bystrici bola pripojená v r. 1966. Premáva sem MHD linka číslo 35. Skubín si oproti Podlaviciam zachoval úplný dedinský charakter.
Podľa údajov z roku 2008 mala 1 013 obyvateľov.
Samospráva.
Skubín tvorí spolu s Jakubom, Kostiviarskou, Podlavicami a Uľankou volebný obvod č. 4, ktorý má v mestskom zastupiteľstve 2 poslancov.
Teutóni (kmeň)

Teutóni boli v praveku starogermánsky alebo keltsko-germánsky (podľa niektorých názorov keltský) kmeň (alebo skupina kmeňov).
Etymológia.
Slovo Teutóni pochádza z latinského "Teutoni", ktoré zas pochádza z keltského jazyka, kam sa dostalo z protogermánskeho slova "Þeudanōz" ("tí z kmeňa"). Rovnaký pôvod - *"þeudō" ("kmeň") - má náhodou aj napríklad dnešné nemecké slovo "deutsch" ("nemecký") či talianske slovo "tedesco" (nemecký).
Druhý názor je, že Teutóni nie sú germánsky kmeň, ale keltský kmeň, a preto "Teutone" je odvodené z keltského slova "tuath", čo znamená ľud alebo kmeň .
Slovo Teutóni používali niektorí rímski autori ako synonymum pre slovo Germáni. V nemeckých latinských textoch sa okolo roku 900 (zrejme omylom) začalo slovo "Teutonicus" (teutónsky) používať namiesto dovtedy používaného slova "Theodisca", čo bola latinská obdoba slova "tiutisch" (dnes: deutsch - nemecký) .
Dejiny.
Podľa rímskych zdrojov pochádzali Teutóni - ako kmeň - zo severozápadu Jutského polostrova (presnejšie z dnešného kraja Thy v Dánsku). V roku 120 pred Kr. však časti Teutónov opustili toto územie a spolu s Kimbrami a Ambrónmi tiahli na juhovýchod, kde sa usadili medzi Dunajom a Sávou. V roku 113 pred Kr. tieto tri kmene spolu tiahli na západ, kde prvý raz bojovali s Rimanmi v bitke pri Noreii (hlavné mesto Norického kráľovstva v dnešnom východnom Rakúsku). V roku 105 pred Kr. sa po bitke pri Arausiu oddelili od Kimbrov a tiahli s Ambrónmi cez Galiu. Roku 102 pred Kr. utrpeli pod vedením svojho kráľa Teutoboda od Rimanov drvivú porážku v bitke pri Aquae Sextiae (pri dnešnom Aix-en-Provence) a zmizli z historických textov.
Bruck an der Leitha

Bruck an der Leitha (; ; ; ) je mesto v Dolnom Rakúsku pri hraniciach so spolkovou krajinou Burgenland, ktorá vedie cez rieku Leitha a pomerne blízko hraníc so Slovenskom, v blízkosti mesta Bratislava. 
Obec bola založená v roku 1074 a mestské výsady dostala v roku 1239. Dnes má rozlohu a žije tu obyvateľov ().
Petronell-Carnuntum

Petronell-Carnuntum je trhová obec v okrese Bruck an der Leitha v Rakúsku. Má rozlohu a žije tu obyvateľov ().
Priamo v obci sa nachádzajú najväčšie vykopávky z rímskej doby v strednej Európe. Vtedajšie mesto „Carnuntum“ malo asi 70 000 obyvateľov a bolo hlavným mestom Hornej Panónie. Mesto bolo založené hneď po narodení Ježiša a existovalo s mnohými prestavbami a zničeniami až do roku 400 počas legií Garnisona XIV. a XV.
Bessemerov proces

Bessemerov proces/pochod alebo besemerovanie alebo besemerácia je spôsob výroby ocele zo surového železa. Bol to prvý lacný priemyselný spôsob vhodný pre masovú produkciu ocele. Proces je pomenovaný po svojom vynálezcovi, Henry Bessemerovi, ktorý naň získal patent v roku 1855. Rovnaký proces bol nezávisle objavený v roku 1851 Williamom Kellym. Proces sa tiež využíval mimo Európy stovky rokov, ale nie v priemyselnom meradle. Základným princípom je odstraňovanie nežiaducich prímesí a nadbytočného uhlíka zo surového železa ich oxidáciou vzduchom, ktorý sa prefukuje cez taveninu. Prebiehajúce oxidačné reakcie uvoľňujú teplo a pomáhajú udržať počas procesu surové železo v roztavenom stave.
Konvertor.
Proces prebieha vo veľkej otočnej kovovej nádobe hruškovitého tvaru – v konvertore. Nádoba môže obsahovať medzi 8 až 30 tonami roztaveného surového železa. Na vrchu nádoby je otvor, väčšinou vysunutý na jednu stranu, ktorý slúži na naplnenie a vyliatie obsahu, a na odvod plynov v priebehu procesu. Pri plnení a vyprázdňovaní sa konvertor sklápa, pri práci je v zvislej polohe. Dno nádoby obsahuje množstvo kanálov, cez ktoré sa dovnútra vháňa vzduch.
Výmurovka konvertora.
Vnútro a dno konvertora je vymurované žiaruvzdornou výmurovkou. Charakter výmurovky ovplyvňuje priebeh procesu a prispôsobuje sa zloženiu spracovávaného železa:
Výmurovku treba pravidelne obmieňať kvôli jej opotrebeniu. Výmurovka stien vydrží niekoľko desiatok tavieb, dno je potrebné vymieňať častejšie.
Priebeh procesu.
Hlavna fáza práce konvertora trvá 15 až 25 minút. Roztavená náplň s teplotou asi 1 300 °C je prefukovaná vzduchom o tlaku 0,15 – 0,3 MPa cez otvory v dne konvertora. Preto sa táto fáza nazýva aj fúkanie. Počas nej sa odstraňujú najmä kremík, fosfor, mangán a uhlík za vzniku ich oxidov. Tieto opúšťajú konvertor v plynnej forme, alebo plávajú na povrchu roztaveného obsahu ako troska. Oxidačné reakcie uvoľňujú toľko tepla, že na konci procesu stúpne teplota náplne až na 1600 °C. Proces je tak intenzívny, že z otvoru konvertora vychádzajú plamene. Ich analýzou je možné presnejšie stanoviť priebeh procesu a kvalitu výsledného produktu. Aby sa dosiahlo požadované zloženie ocele, po skončení hlavnej fázy sa do taveniny pridá potrebné množstvo ferozliatin vhodného zloženia. Zároveň je potrebné oceľ odkysličiť, čo sa robí feromangánom. 
Thomasova metóda.
Pri výrobe ocele v Thomasových konvertoroch sa do náplne pridáva ako troskotvorná prísada aj vápno na viazanie fosforu. Pre tento postup sa používa aj označenie "Thomasova metóda". Z takto vytvorenej trosky sa vyrába hnojivo – Thomasova múčka.
Súčasnosť.
Konvertory bývali zaradené v tzv. kombinovaných skujňovacích cykloch, keď jedna pec slúži ako predbežná a ďalšia ako dokončovacia. Príkladom je kombinácia konvertor (predbežná pec)- martinská pec.
Pôvodné vzduchové konvertory nahradili modernejšie kyslíkové konvertory, ktoré dosahujú vyššie výkonové a kvalitatívne parametre. Prvý bol uvedený do prevádzky v Linci v roku 1952.
Chubut (argentínska provincia)

Chubut je jednou z Argentínskych provincií. Leží v južnej časti krajiny medzi 42. (tvorí hranicu s provinciou Rio Negro) a 46. stupňom južnej zemepisnej šírky (hraničí s provinciou Santa Cruz), na západe tvorí reťazec Ánd hranicu s Čile a Atlantický oceán, ktorého pobrežie je východnou hranicou provincie.
Názov provincie pochádza z jazyka techuelcha, v ktorom "chupat" označuje "priezračný", a týmto slovom opisovali domorodci rieku Chubut. Slovo chupat je tiež asi zo španielskeho "chupar" ("piť", alebo v slangu, "opiť sa").
Najväčším mestom provincie je Comodoro Rivadavia s približne 125 000 obyvateľmi, ležiace na juhu. Hlavným mestom však je mesto Rawson (25 000 obyv.). Iné väčšie mestá sú Puerto Madryn, Trelew, Esquel a tiež Sarmiento. Gaiman je kultúrne a demografické centrum regiónu nazývaného "Y Wladfa", kde žije mnoho obyvateľov waleského pôvodu. V provincii Chubut žije asi 25 000 osôb používajúcich waleský jazyk s hlavnými centrami Trelew a Trevelin.
Dejiny.
Pred príchodom Španielov do Ameriky obývali roviny Patagónie rozličné kočovné domorodé kmene, medzi nimi Tehuelchovia. V 17. a 18. storočí tu zahájili svoju misijnú činnosť španielski misionári ("páter Nicolas Mascardi"), a v polovici 18. storočia založili pevnosť "San José Fort" na polostrove Valdés, ktorá bola neskôr zničená domorodcami. V 19. storočí prišli do Chubutu na lodi Mimóza Walesania a usadili sa v oblastiach pozdĺž rieky Chubut.
Ako súčasť „Dobývania pustatín“ ("Conquista del Desierto"), bolo vytvorené v 16. októbra 1884 Národné územie Chubut ("Territorio Nacional del Chubut") a prvým guvernérom bol Luis Fontana. Na začiatku 20. storočia, po Búrskej vojne, sa búrski utečenci usadili v meste Sarmiento a v menšom množstve aj v iných blízko ležiacich mestách.
V roku 1944 bola južná časť územia Chubutu a severná časť územia Santa Cruz prehlásená ako Vojenská zóna Comodoro Rivadavia. Zóna zanikla v roku 1955 a bola vytvorená provincia Chubut.
Interná imigrácia v posledných desaťročiach 20. storočia, najmä z Buenos Aires, stále zvyšovala počet obyvateľstva z 190 000 (r. 1970), 357 000 (r. 1991) až po 413 237 (r. 2001). Väčšina obyvateľstva je v hlavnom meste alebo v menších mestách pozdĺž rieky Chubut, kde je najväčšia hustota obyvateľstva. Na ostatnom území je hustota menšia ako 1 obyvateľ na km2.
Politické rozdelenie.
Provincia má 15 departmentov (špan. "departamentos").
Department (Hlavné mesto)
Animals

Animals môže byť:
V hudbe:
Chubut (rieka)

Chubut (šp. "Río Chubut"; po walesky "Afon Camwy") je rieka v južnej časti Argentíny (provincie Río Negro, Chubut). Jej dĺžka je . Povodie má rozlohu .
Pramení na východných svahoch Patagónskych Ánd. Preteká polopúštnou rovinou Patagónie v úzkej a hlbokej doline. Ústi do Atlantického oceánu neďaleko mesta Rawson. Hlavným prítokom je Río Chico sprava.
Priemerný prietok je cca. 50 m³/s. V rieke je vody málo, iba v zime hladina mierne stúpa.
Róbert Vittek

Róbert Vittek (* 1. apríl 1982, Bratislava, Slovensko) je slovenský futbalista, odchovanec Slovana Bratislava.
Vittek začal profesionálne hrať futbal v roku 1999 v Slovane Bratislava. V roku 2003 prestúpil do klubu FC Norimberg, ktorý v tom čase hrával v druhej lige. Pomohol klubu prebojovať sa do Bundesligy v sezóne 2004-05. V sezóne 2005-06 strelil v 30 zápasoch 16 gólov a obsadil piate miesto medzi kanoniermi v Bundeslige.
V lete 2008 prestúpil do francúzskeho klubu Lille OSC za 4,7 milióna eur. 15. novembra 2008 strelil v tomto klube svoj prvý gól vo víťaznom zápase proti AS Saint-Étienne (3:0).
V drese hrá od roku 2001. 24. júna 2010 v zápase MS 2010 proti strelil dôležité dva góly a bol mužom zápasu, v ktorom Slovensko vyhralo 3 - 2 a postúpilo do osemfinále. V osemfinále strelil gól v závere zápasu proti , čím sa stal najlepším strelcom Slovenska v reprezentácií a prekonal aj rekord Adolfa Scherera v počte gólov strelených Slovákom na majstrovstvách sveta.
Osobný život.
Manželkou Róberta Vitteka je slovenská speváčka a podnikateľka Patrícia Vitteková