burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Sídlisko mestského typu

Sídlisko mestského typu alebo sídlo mestského typu alebo osada mestského typu môže byť:
Sídlo mestského typu alebo sídlisko mestského typu môže byť aj mesto (v širšom zmysle).
Okuliarnik indický

Kobra indická alebo okuliarnik indický alebo okuliarnik môže byť:
Okuliarnik indický je aj (najmä detská) nadávka osobe nosiacej okuliare.
Okuliarnik

Okuliarnik môže byť:
Kobra

Kobra alebo okuliarnik je slovenský názov nasledujúcich rodov z čeľade koralovcovité:
Sú to rody príbuzné s mambami a bungarmi.
Podrobnosti pozri v článkoch o jednotlivých rodoch.
Vivien Leigh

Vivien Leigh (vlastným menom "Vivian Mary Hartley", * 5. november 1913, Darjeeling, India - † 8. júl 1967, Londýn, Spojené kráľovstvo) bola anglická divadelná a filmová herečka. Počas svojej filmovej kariéry získala Oscara za rolu Scarlett O'Harovej vo filme "Odviate vetrom" a za Blanche Duboisovej vo filme "Električka zvaná Túžba". Počas natáčania filmu "Fire over England" sa zoznámila so svojím budúcim manželom Laurence Olivierom. Po dvadsiatich rokoch spoločného spolužitia sa v roku 1960 rozviedli. Leighová trpela celý dospelý život extrémnymi výkyvmi nálad. V polovici štyridsiatych rokov jej lekári diagnostikovali tuberkulózu, na ktorú zomrela v roku 1967.
Johnny English

Johnny English je britská akčná komédia parodujúca sériu filmov tajného agenta Jamesa Bonda z roku 2003. V hlavej úlohe s Rowanom Atkinsonom (ktorý sa dve desaťročia skôr objavil vo filme "Nikdy nehovor nikdy") ako neschopný, podľa mena, anglický špión, s Johnom Malkovichom, Nataliou Imbruglia, Timom-Pigottom Smithom a Benom Millerom vo vedľajších úlohách. Scenár napísali scenáristi bondoviek Neal Purvis a Robert Wade, s Williamom Daviesom, pričom film režíroval Peter Howitt. Film zarobil celosvetovo asi 160 miliónov dolárov.
Dej.
Johnny English (Rowan Atkinson) pracuje ako asistent britského tajného agenta 001 (Greg Wise). Pri jednej misii však Agent 001 zahynie a všetci agenti mu na pohrebe vzdávajú hold. Strážiť mal Johnny English a jeho pravá ruka Angus Bough (Ben Miller). Keď však na pohrebe niečo vybuchne, zabije to všetkých až na jedného: Johnnyho Englisha. Johnny stretne na výstave britských korunovačných klenotov jednu z ich reštaurátoriek, v skutočnosti však francúzsku agentku Lornu Campbell (Natalie Imbruglia). Počas ich rozprávania ale niekto klenoty ukradne a Johnny ako jediný agent má jasný cieľ: Pokiaľ možno sa nezabiť a zohnať klenoty.
Soundtrack.
Všetky skladby napísal Edward Shearmur a interpretoval orchester London Metropolitan Orchestra ak nie je uvedené inak.
Majstrovstvá Ázie vo futsale

Majstrovstvá Ázie vo futsale je najvyššie ázijské podujatie národných družstiev vo futsale, ktoré riadi Ázijská futbalová konfederácia (AFC). Jeho história siaha do roku 1999, kedy sa v Malajzii konali prvé majstrovstvá Ázie. Do roku 2008 prebiehali každoročne, od tohto roku sa organizujú s 2-ročnou periodicitou. Dominuje v nich družstvo Iránu, ktoré nezvíťazilo iba na 3 turnajoch. V roku 2015 sa prvýkrát uskutočnil aj ženský turnaj, ktorý organizovala rovnako Malajzia. 
Každý posledný šampionát pred majstrovstvami sveta FIFA je zároveň kvalifikáciou na ne.
Arabské majstrovstvá vo futsale

Arabské majstrovstvá vo futsale sú najvyššie medzinárodné podujatie arabských krajín vo futsale, ktoré riadi Arabská futbalová únia (UAFA). Ich história siaha do roku 1998, kedy sa v Egypte konali prvé arabské majstrovstvá. Momentálne prebiehajú len mužskej kategórii. Dominujú v nich tímy , a .
I Don’t Wanna Go on with You Like That

„I Don’t Wanna Go on with You Like That“ je hitová skladba britského hudobníka Eltona Johna z jeho albumu "Reg Strikes Back" z roku 1988. Skladbu napísal John a jeho dlhoročný textár Bernie Taupin. Skladba dosiahla 30. miesto v rebríčku UK Singles Chart. Lepšie 2. miesto obsadila v rebríčku Billboard Hot 100 v auguste 1988. Skladba sa stala ôsmou skladbou na 1. mieste v rebríčku Adult Contemporary. Podľa hudobného videa je skladba hraná na klavíri Roland.
Skladba bola pravidelne hraná Eltonom Johnom počas koncertov v 90. rokoch až do roku 2000.
Alkméné (mytológia)

Alkméné alebo Alkména alebo Alkmena (starogr. Aλκμήνη – Alkméné, ) bola v gréckej mytológii dcéra mykénskeho kráľa Elektryóna a manželka tirynthského kráľa Amfitryóna. Bola matkou veľkého hrdinu Herakla.
Alkméné bola známa svojou krásou, takže nebolo divu, že po nej zatúžil aj najvyšší z bohov Zeus. Keď sa jej manžel kvôli nejakým vojenským záležitostiam vzdialil z domu, Zeus toho využil, vzal na seba podobu Amfitryóna a vstúpil do jej spálne. Čoskoro nato sa vrátil jej manžel a tiež boli spolu. Keď sa potom narodili dvojčatá, údajne prvý prišiel na svet syn boha Dia Herakles a chvíľu po ňom sa narodil Ifikles, syn Amfitryónov. Celý život potom Alkméné verila, že bola manželovi verná, ale Amfiktryón bol opačného názoru. Čo mal však urobiť, keď krása jeho manželky očarila samotného Dia.
Podľa niektorých antických autorov Amfiktryón, keď sprevádzal Herakla do jeho prvého boja padol a Alkméné sa po jeho smrti vydala za Diovho syna Rhadamanthya, bývalého Heraklovho učiteľa. Tým sa stala švagrinou krétskeho kráľa Minoa.
Odraz v umení.
Ako matka hrdinu Herakla bola antickými, ale aj novovekými umelcami často zobrazovaná. Najznámejšie diela sú:
Teklynivka

Teklynivka () je dedina na Ukrajine v Lypoveckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 402 obyvateľov.
Tenkonožce

Tenkonožce (lat. "Macroscelidea" alebo "Macroscelides" alebo "Macroscelidiformes") sú taxón (typicky rad) malých hmyzožravých cicavcov žijúce výhradne v Afrike. Do tohto taxónu patrí jediná čeľaď tenkonožcovité ("Macroscelididae"). Všetky recentné rody z tejto čeľade sa po slovensky volajú tenkonožec a (prinajmenšom) v prípade rodu Elephantulus je staršie synonymum chobotíkovec .
Charakteristika.
Výzorom pripomínajú myši, majú dlhé tenké nohy a pretiahnutý, pohyblivý pysk. V minulosti sa občas zaraďovali medzi hmyzožravce (medzi ktoré patria im podobné piskorovité). Sú rozšírené v kontinentálnej strednej, južnej, východnej Afrike a v malej oblasti na severe Afriky (aj na Zanzibare). Obývajú tropické nížiny, horské lesy ale aj savany a púšte.
Macroscelides

Macroscelides môže byť:
Zajace

Zajace môže byť:
Safír

Safír (perzským písmom سفير) je iránska nosná raketa používaná od roku 2009 pre štarty prvých iránskych satelitov. Slovo "safir" znamená v perzštine vyslanec alebo mediátor.
Dvojstupňová raketa je s najväčšou pravdepodobnosťou odvodená od iránskej balistickej rakety stredného doletu Šaháb 3. Má výšku 22 metrov a priemer 1,25 metra, požíva kvapalné raketové motory. Ide o ľahkú nosnú raketu, ktorá dokáže na nízku obežnú dráhu Zeme dopraviť náklad o maximálnej hmotnosti len niekoľko desiatok kilogramov.
Prvý suborbitálny skúšobný štart rakety typu Safír sa uskutočnil 4. februára 2008 z iránskeho kozmodrómu Semnan. 16. augusta 2008 došlo pravdepodobne k prvému neúspešnému iránskemu pokusu o vypustenie satelitu, raketa však pravdepodobne kvôli zlyhaniu jej druhého stupňa dosiahla výšku iba 152 km. Irán však neúspech poprel a let označil len ako ďalší suborbitálny test. 2. februára 2009 sa uskutočnil prvý úspešný kozmický štart a raketa "Safir-2" vypustila na obežnú dráhu o približných parametroch 250 x 380 km prvý iránsky satelit Omíd s hmotnosťou 27 kg. 15. júna 2011 vypustila mierne modifikovaná raketa "Safír-2B" 15 kilogramový satelit Rasad. 2. februára 2012 bola vypustená družica Navid o hmotnosti 50 kg. 
Pod označením "Kavošgar" (Prieskumník) sa rakety Safír používajú aj na sondážne suborbitálne lety.
Pisočyn (Lypovecký rajón)

Pisočyn () je dedina na Ukrajine v Lypoveckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 129 obyvateľov.
Gašpar Fejérpataky-Belopotocký

 
Gašpar Fejérpataky-Belopotocký de Kelecsén (* 1. január 1794, Paludza – † 18. máj 1874, Liptovský Mikuláš) bol slovenský kultúrny pracovník a zakladateľ prvého slovenského ochotníckeho divadla.
Životopis.
Pochádzal zo šľachtického rodu Fejérpataky (pôvodne Belopotoczky) s predikátom z Liptovských Kľačian. Po dvojročnom štúdiu v Kežmarku sa začal venovať knihárstvu. V období medzi rokmi 1807 – 1815 pôsobil v Levoči, v Košiciach, v Lučenci, v Pešti a vo Viedni. V roku 1821 sa usadil v Liptovskom Mikuláši – tu pôsobil ako knihár a kníhkupec. Sám sa vzdelával a zaradil sa do popredia v národnom hnutí. V roku 1823 zriadil Gašpar na šírenie osvety Slovenskú požičovaciu bibliotéku, ktorá bola vzorom pre iné slovenské mestá. Fejérpataky-Belopotocký bol priekopníkom v ochotníckom divadelníctve a v roku 1830 založil prvé obrodenské ochotnícke divadlo, ktoré sa uviedlo hrou "" od Jána Chalupku. Toto divadlo vytvorilo pevnú tradíciu slovenského ochotníctva. Vďaka vybudovanej siete komisionárov kolportoval české a slovenské knihy a časopisy, do ktorých prispieval informáciami o slovenskom živote. Prostredníctvom písomných a osobných známosti s českými vlastencami posielal do Prahy nadaných mladých ľudí naučiť sa remeslu alebo študovať – medzi nimi boli napríklad Jozef Božetech Klemens, Peter Michal Bohúň, František Miroboh Belopotocký a Ján Drahotín Makovický. Každý rok vydával kalendár "Nový i starý vlastenský kalendář", ktorý slúžil na vzdelávanie aj nižších vrstiev. Kalendár vychádzal v rokoch 1830 až 1853 a od roku 1842 ku nemu pripojil prílohu "Slovenský pozorník". Fejérpataky-Belopotocký bol jedným z prvých ľudí, ktorí zakladali nedeľné školy a spolky miernosti. Zúčastňoval sa na rôznych národných podujatiach ako bola napríklad záchrana bratislavskej katedry, Slovenský prestolný prosbopis z roku 1842 a spolok Tatrín. Finančnou hotovosťou vo výške 4 000 zlatých podporil vydávanie Štúrových Slovenských národných novín, hoci nepodporoval jeho slovenčinu, ale bibličtinu. Dlhé roky sa usiloval a vybudovanie tlačiarne, čo sa mu nakoniec nepodarilo. Po revolúcii pôsobil krátky čas v štátnych službách ako stoličný úradník a v rokoch 1857 až 1861 ako pisár u advokáta v Námestove. Po skončení štátnej služby sa vrátil do Liptovského Mikuláša a v ňom dožil utiahnutý – 18. mája 1874 tu zomrel.
Ocenenie.
Od roku 1954 sa na jeho počesť usporadúva Belopotockého Mikuláš – prehliadka ochotníckych divadelných súborov, na ktorom získava najlepší súbor pamätnú medailu Gašpara Fejérpatakyho-Belopotockého.
Catreus

Catreus môže byť:
Dunningov-Krugerov efekt

Dunningov-Krugerov efekt je typ poznávacej chyby, na základe ktorej menej kvalifikované osoby či osoby s nízkymi schopnosťami a kompetenciami v danej oblasti výrazne nadhodnocujú svoje schopnosti a výkon v porovnaní s ostatnými. Takíto jedinci majú väčšie ťažkosti rozpoznať svoje reálne schopnosti, čo je spôsobené hlavne nedostatkom ich metakognitívnych schopností. Naopak kvalifikovaní ľudia podhodnocujú svoje schopnosti a preceňujú silu ostatných. Tento jav objavili v roku 1999 David Dunning a Justin Kruger.
Hypotéza.
Hypotéza o preceňovaní síl u slabších ľudí bola testovaná sériou experimentov, ktoré J. Kruger spolu s D. Dunningom vykonali v roku 1999 na Cornell University . Zamerali sa na 3 oblasti - humor, logické uvažovanie a gramatiku. Ich hypotéza bola nasledovná.
Neschopní ľudia:
Séria experimentov potvrdila danú hypotézu.
Opis efektu.
Osoby s podpriemernými kompetenciami svoj výkon výrazne preceňujú, naopak ľudia s nadpriemernými schopnosťami svoj výkon mierne podceňujú. V prípade, že dostanú skúmané osoby k dispozícii výsledky ostatných a majú znova ohodnotiť svoj dosiahnutý výkon, podpriemerní ľudia svoj výsledok nezmenia. Nadpriemerní naopak svoj odhad upravia tak, že je výrazne bližší ku skutočnosti. Dokážu vhodnejšie ohodnotiť svoje výsledky, no preceňujú schopnosti ostatných ľudí.
Ide o uzavretý kruh: Tým, že máme málo vedomostí z danej oblasti, nedokážeme reálne vidieť svoje nedostatky a zhodnotiť svoje zručnosti v danej problematike. No odborníci majú dostatok skúseností a vedia, čo všetko ešte nevedia, a tým sa podceňujú.
Ocenenia.
Psychológovia D. Dunning a J. Kruger získali v roku 2000 svojím článkom opisujúcim tento efekt Ig Nobelovu cenu za psychológiu.
Kengura

Kengura (iné názvy: klokan, staršie kenguru, zastarano: "känguru", "kängurú", "kengurú", "kengeru", "klokaň" ) môže byť:
Kengury alebo klokany môže byť:
Polar Satellite Launch Vehicle

Polar Satellite Launch Vehicle (hindsky: ध्रुवीय उपग्रह प्रक्षेपण यान), viac známa pod skratkou PSLV, je indická nosná raketa prevádzkovaná Indickou kozmickou agentúrou (ISRO). Už z názvu vyplýva, že raketa je primárne využívaná na vypúšťanie stredne ťažkých satelitov na polárne obežné dráhy, používa sa však aj na vypúšťanie ľahkých satelitov na geostacionárne dráhy.
Raketa je štvorstupňová; prvý a tretí stupeň používajú motory na tuhé pohonné látky, pričom prvý stupeň obsahuje jeden z najsilnejších raketových motorov tohto druhu na svete. Zvyšné dva stupne majú kvapalné raketové motory, pričom 2. stupeň ako palivo používa vysoko toxický asymetrický dimetylhydrazín, posledný 4.stupeň má 2 motory na metylhydrazín. Štandardný variant "PSLV" má na spodnom stupni aj 6 malých pomocných raketových motorov na tuhé látky, ktoré sa po 44 sekundách letu odhadzujú. Verzia rakety "PSLV-CA" je bez týchto urýchľovacích motorov a verzia "PSLV-XL" obsahuje 6 väčších a silnejších urýchľovacích motorov a je teda najvýkonnejším modelom rakety PSLV, ktorý dokáže vyniesť na nízku obežnú dráhu náklad o maximálnej hmotnosti až 3250 kg. Celková výška rakety PSLV je 44 metrov a maximálny priemer (bez urýchľovacích motorov) má 2,8 metra. 
Prvý štart rakety PSLV sa z kozmodrómu Šríharikota uskutočnil 20. septembra 1993, kvôli chybe riadiaceho programu sa však skončil neúspechom a raketa sa zrútila do Bengálskeho zálivu. K prvému úspešnému štartu došlo 15. októbra 1994 a raketa PSLV pri ňom vypustila 800 kilogramový satelit "IRS P2". Odvtedy až dodnes (február 2012) úplný neúspech raketa nezaznamenala (iba raz pri štarte z 29. septembra 1997 nedosiahla plánovanú orbitu) a je tak najúspešnejším nosičom indickej kozmonautiky. K prvému štartu verzie "PSLV-CA" došlo 23. apríla 2007 a prvá verzia "PSLV-XL" vypustila 22. októbra 2008 prvú indickú mesačnú sondu Čandraján-1.
Kopulačná reakcia

Kopulačná reakcia alebo (azo)kopulácia je reakcia diazóniovej soli a elektrónovo bohatého nukleofilu, pri ktorej sa zachováva azoskupina. Ako nukleofil v tejto reakcii často vystupujú aromatické látky nesúce substituent s elektrón donorným efektom, najmä fenoly a anilíny. Táto reakcia bola veľmi významná v 19. storočí, keďže bola využívaná pri syntéze prakticky všetkých vtedy známych syntetických farbív. Dnes je okrem toho kopulácia využívaná pri syntéze niektorých liečiv.
Kopulácia s alifatickými zlúčeninami.
Diazóniové soli sú schopné reagovať s enolátmi odvodenými od niektorých alifatických zlúčenín, ktoré majú kyslé C-H protóny. Ako zdroj enolátov slúžia hlavne 1,3- oxoestery, 1,3- oxonitrily, deriváty kyseliny malónovej a alifatické nitrozlúčeniny. Reakcie sa obvykle robia vo vodných, alebo vodno-alkoholických roztokoch za prítomnosti slabej bázy, ktorá spôsobuje len rovnovážne generovanie príslušného enolátu. Ten je vychytávaný reakciou s diazóniovou soľou. Ak je to možné, takéto produkty ľahko podliehajú dekarboxylácii, alebo odštiepeniu acylu za vzniku fenylhydrazónov, táto reakcia sa volá Jappova-Klingemannova reakcia.
Kopulácia s aromatickými zlúčeninami.
Kopulácia diazóniových zlúčenín s aromatickými nukleofilmi je omnoho dôležitejšia než s alifatickými. Azozlúčeniny, ktoré takto vznikajú sú často vďaka rozsiahlej konjugácii farebné a slúžia ako syntetické farbivá. Keďže diazóniová skupina je pomerne slabý elektrofil, reakcii s ňou budú podliehať len systémy veľmi bohaté na elektróny. Elektrón donorné substituenty sú "o-" a "p-" orientujúce, ale pretože všetky diazóniové soli sú veľmi objemné, budú primárne atakovať stéricky nebránenú polohu "p-" a a len keď je táto poloha obsadená, dôjde k substitúcii v polohe "o-". Pre zdarný priebeh kopulácie je nutné, aby celá reakcia prebiehala pri teplote menej než 5 °C, inak dochádza k rozkladu diazóniovej soli a vzniku nežiaducich produktov. Táto reakcia je silne závislá na pH. Ak je pH príliš vysoké (&gt;14), dochádza k vzniku diazohydroxidu, ktorý je pri kopulácii nereaktívny. Navyše pH môže ovplyvňovať aj reaktivitu druhej komponenty – aromatického nukleofilu. Optimálne pH pre reakciu je závislé práve na jeho povahe – ak obsahuje kyslé vodíky (napríklad fenol), tak zvýšenie pH spôsobí jeho deprotonáciu a zvýšenie nukleofilicity a teda aj reaktivity. Naopak, ak je v molekule protonovateľná skupina (napríklad dimetylanilín), tak vyššie pH spôsobuje jej protonáciu a teda aj deaktiváciu. V praxi sa kopulácia robí pri pH 4 – 13.
Produktom kopulácie aromatických látok sú napríklad významné acidobázické indikátory metyloranž a metylčerveň. Kopulácie je niekedy využívaná aj na zavedenie aminoskupiny. Ak totiž vzniknuté azozlúčeniny podrobíme hydrogenolýze, získame amíny.
Lukašivka (Lypovecký rajón)

Lukašivka (Lukašova ) je dedina na Ukrajine v Lypoveckom rajóne vo Vinnyckej oblasti. Žije tu 750 obyvateľov.
Boulevard Saint-Germain

 
Boulevard Saint-Germain je významný bulvár v Paríži. Prechádza 5., 6. a 7. obvodom. Spolu s bulvármi Saint-Michel a Faubourg Saint-Germain tvorí hlavné ulice v Latinskej štvrti. Nesie meno biskupa Germana, lebo prechádza okolo kláštora Saint-Germain-des-Prés.
Poloha.
Ulica je dlhá . Vedie od Seiny pri Pont de Sully oproti Île Saint-Louis v 5. obvode, pokračuje rovnobežne s riekou pozdĺž úpätia pahorku Sainte-Geneviève v 6. obvode a vracia sa späť k Seine, kde končí na Quai d’Orsay v 7. obvode oproti Pont de la Concorde. Ulica je orientovaná zhruba od východu na západ.
Dejiny.
Bulvár vznikol ako jeden z osobných projektov baróna Haussmanna počas prestavby Paríža za druhého cisárstva. Ulica však bola definitívne dokončená až za tretej republiky v roku 1877, kedy bola otvorená stredná časť medzi ulicami Rue Hautefeuille a "Rue des Ciseaux". Prerazenie bulváru Saint-Germain malo za následok zbúranie veľkého počtu starých domov na predmestí Saint-Germain. Zahrnul do seba tiež niekoľko ulíc, ako napr. "Rue des Noyers" (medzi Place Maubert a Rue Saint-Jacques), "Rue du Foin" (medzi "Rue Saint-Jacques" a Boulevard Saint-Michel), západnú časť Rue de l'École-de-Médecine (medzi "Place Henri-Mondor" a Rue de Buci), časť ulice "Rue Gozlin", "Rue Taranne" (medzi Rue de Rennes a Rue des Saints-Pères), východnú časť Rue Saint-Dominique (od "Rue des Saints-Pères"). Niektoré domy z týchto zmiznutých ulíc zostali stáť dodnes, lebo sa nachádzali v trase plánovaného bulváru.
Časť májových nepokojov v roku 1968 sa odohrávala i na tomto bulvári.
Tmólos

Tmólos (lat. Tmolus) môže byť:
Penelope

Penelope môže byť:
Pelops (syn Tantala)

Pelops bol synom kráľa Tantala. Jeho otec ho zabil a pripravil z neho pokrm, ktorý ponúkol bohom. Bohyňa Demeter si v zamyslení jeden kúsok vzala a zjedla. Bohovia Tantala potrestali "Tantalovými mukami". Pelopa vzkriesili a kúsok mäsa, ktorý Demeter zjedla nahradili slonovinou. Jeho potomkovia mávali na lopatke biele materské znamienko. 
Na počesť jeho porhebu boli založené Olympijské hry.
Narkissos

Narkissos môže byť:
Minotaurus

Minotaurus môže byť:
Minotauros

Minotauros môže byť:
Minotaur

Minotaur môže byť:
Gorgony

Gorgony alebo Gorgóny (v sg. Gorgona, Gorgóna, Gorgo, Gorgó, Gorgón; gr. v sg. "Gorgó" alebo "Gorgón", v pl. "Gorgones"; lat. v sg. "Gorgo", v pl. "Gorgones"), zriedkavo (nepresne?) známe aj ako medúzy (synonymá pozri v článku Medúza (mytológia)), boli v gréckej mytológii dve dcéry morského boha Forkyna a jeho ženy Kéto (Kétó). Volali sa Stheno (=Steno, Sthenó) a Euryalé (=Euryala) tretia z nich Medúza (=Gorgona v užšom zmysle) bola krásna žena, ktorú znásilnil Poseidón v Aténinom chráme a bohyňa ju za trest premenila na Gorgonu. Gorgony sa považovali za veľmi škaredé. Boli akousi kombináciou jednak starej baby s ploskou tvárou, zvieracími ušami, kovovými päsťami a zmijami na hlave, a jednak vtáka s kovovými krídlami. Pri pohľade na ne ľudia hrôzou skameneli. Prvé dve boli nesmrteľné, Medúza bola smrteľná (zabil ju Perseus). Ich sestrami boli Graie a bratom drak Ladón.
Gorgo

Gorgo alebo Gorgó môže byť:
Gorgo môže byť aj:
Helené

Helené alebo Helena alebo zriedkavo Helene môže byť:
Helena alebo Helene môže byť aj mesiac Saturna, pozri Helena (mesiac)
Helena môže byť aj:
Trpasličí pudel

Pudel trpasličí (Caniche) je vzrastom druhý najmenší druh Pudla, psieho plemena, pochádzajúceho z Francúzska. Jeho korene siahajú do 17. storočia a v systematike FCI sa radí do 9. skupiny (Spoločenské a sprievodné psy).
Charakteristika.
Ide o Pudla s nižším vzrastom, ktorý je vysoký 28 –  a s hmotnosťou do . Priemerná dĺžka života je 14 – 17 rokov. Pudel je veľmi učenlivý, inteligentný a ľahko vychovávateľný pes s hravou povahou. Je vhodný do bytu i domu, potrebuje však stály kontakt so svojím pánom. Je jedným z najobľúbenejších psích plemien vôbec a jeho komediálne schopnosti sa často využívali aj v cirkusových manéžach.
Typy.
Podľa FCI sú pudle rozdelené do štyroch skupín podľa veľkosti:
Vzhľad.
Všetky tieto psy majú zachované rovnaké charakteristické znaky a menší jedinci celkovým vzhľadom pripomínajú zmenšeninu väčších. Majú elegantný vzhľad s ušľachtilou hlavou s výrazným ňufákom. Oči so živým výrazom majú mandľovitý tvar a čiernu alebo tmavohnedú farbu. Dlhé uši mu visia po bokoch hlavy, pokryté dlhou, zvlnenou srsťou. Telo má harmonickú stavbu, je dlhšie než vyššie, s hlbokým hrudníkom, krátkym, rovným chrbtom a svalnatými bedrami. Chvost je nasadený vysoko, je nesený šikmo hore a býva kupírovaný.
Srsť je bohatá, zväčša jemne kučeravá a jej sfarbenie býva najčastejšie biele, strieborné, apricot, hnedé alebo čierne. Malo by však byť jednofarebné.
Povaha.
Pudel je veľmi temperamentný a prispôsobivý pes a svojmu pánovi dokáže byť neobyčajne verný. K cudzím ľuďom býva obvykle zdržanlivý, súžitie s inými zvieratami, napr. s mačkou, býva bez problémov. K deťom má pudel veľmi pekný vzťah a pre jeho hravosť je im veľmi dobrým kamarátom a spoločníkom. Je však vhodný skôr do rodiny s väčšími deťmi, z veľmi malých detí nebýva príliš nadšený a neznáša ich krik a hrubosť.
František Abrahamovič

František Abrahamovič alebo Franz Abrahamovits (dátum narodenia a úmrtia neznámy) bol jeden z prvých bratislavských profesionálnych fotografov. Pôvodne maliar – portrétista. Okolo roku 1855 viedol bratislavský fotografický ateliér.
Abrahámoviny

Abrahámoviny je zaužívané označenie pre 50. narodeniny. Je odvodené od biblickej postavy Abraháma.
Danuta Abrahamowiczová

Danuta Abrahamowiczová (* 18. január 1937, Kurhany, Ukrajina – † 27. marec 1995, Krakov, Poľsko) bola poľská prekladateľka a slovakistka. Venovala sa výskumnej práci v oblasti slovensko-poľskej literatúry a jej vzájomných vzťahov. Prekladala slovenskú prózu a poéziu do poľského jazyka.
Israel Abrahams

Israel Abrahams (* 26. november 1858, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 6. október 1925, Cambridge) bol anglický učenec a učiteľ židovského pôvodu. Vodca liberálneho judaizmu v krajine. Jeho najvýznamnejším dielom je "Židovský život v stredoveku" () z roku 1896.
Katreus

Katreus alebo Kátreus alebo Katreas (/iný prepis: Kátreus alebo ; ) je v gréckej mytológii syn krétskeho kráľa Minoa a jeho manželky Pásifaé.
Katreus syn krétskeho kráľa Minoa mal tri dcéry Aeropé, Klymené a Apémosyné a jediného syna Althaimena. Žil spokojne až do vtedy, kým nenavštívil veštiareň a spýtal sa na svoj budúci osud. Tam mu bolo predpovedané, že zomrie rukou svojho dieťaťa. Syn Althaimenes sa o tejto veštbe dozvedel, preto so sestrou Apemosynou urýchlene aj so skupinou ľudí opustili Krétu. Doplavili sa na ostrov Rodos, kde založili mesto Kréténia. Do Apémosyny sa na Rodose zamiloval boh Hermes a hoci ho odmietala po pripravenej pasci boha Herma oťarchavela. Brat neveril, že dieťa čaká s bohom a v hneve ju zabil.
Medzi tým Katreus svoje dve dcéry Aeropu a Klymenu predal do otroctva kráľovi Naupliovi na ostrov Eubója. K dcéram bol ale osud neskôr milosrdný. Aeropé sa vydala za mykénskeho kráľa Atrea a porodila mu synov Agamemnóna a Menelaa. Klymené sa vydala za kráľa Nauplia a mali spolu troch synov Palameda, Nausimedona a Oiaxa.
Po rokoch, keď už bol Katreus starý, zatúžil sa stretnúť so svojim synom a vypravil sa teda na ostrov Rhodos. K ostrovu priplávali v noci za tmy a hneď ako pristáli napadli ich pastieri, ktorí sa domnievali, že sa vyloďujú piráti. Strhla sa bitka a než mohol kráľ prehovoriť, zabil ho vlastnou rukou vlastný syn, tak ako to bolo predpovedané. Keď sa potom syn dozvedel koho zabil, prosil bohov aby ho pohltila zem a bohovia jeho prosbu splnili.
V gréckych mýtoch zohral Katreus významnú úlohu aj tým, že sa prostredníctvom jeho dcéry Aeropy stal spojovacím článkom medzi krétskym a mykénskym kráľovským rodom. Archeológia potvrdila, že v kultúrnej oblasti medzi Mykénami a Krétou už existovali v tzv. dobe héróov úzke spoločenské styky.
Olexandrivka (Lypovecký rajón)

Olexandrivka () je dedina na Ukrajine v Lypoveckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 22 obyvateľov.
Josip Jelačič

 
Josip Jelačić alebo aj Jozef Jelačič (* 16. október 1801, Petrovaradín – † 19. máj 1859, Záhreb) bol chorvátsko-dalmatínsko-slavónsky bán v rokoch 1848 až 1859.
Životopis.
Josip absolvoval v roku 1819 vojenskú tereziánsku akadémiu. Potom pôsobil ako vojenský dôstojník rakúskej armády – v rokoch 1825 – 1830 v Haliči, 1831 – 1835 v Taliansku a neskôr v pohraničných plukoch v Chorvátsku. V roku 1841 získal hodnosť plukovníka a v roku 1848 generála. Jelačič bol zástanca pravého krídla chorvátskeho národného hnutia. 23. marca 1848 sa stal bánom, veliteľom všetkých vojsk v Chorvátsku a na vojenskej hranici. V apríli 1848 bol oporou nedôsledného riešenia revolučných premien v poddanskej otázke, potlačil hnutie chorvátskych roľníkov a revolučných demokratov, ktorí žiadali dôslednú likvidáciu poddanských povinností. Narastajúce rozpory medzi Viedňou a Pešťou využíval na riešenie štátoprávneho postavenia Chorvátska a čiastočne aj iných slovanských národov v monarchii. Bol jedným z hlavných predstaviteľov a veliteľov protirevolučnej cisárskej armády, ktorá potlačila októbrové postavenie vo Viedni a bojovala proti maďarskej revolúcii. Po skončení revolúcie sa stal stúpencom politiky bachovho absolutizmu, aj keď sa jeho pôvodné plány na riešenie chorvátskej otázky takmer nerealizovali.
Vzťahy so Slovákmi.
Štúr, Hurban, Hodža a ďalší predstavitelia slovenského národného hnutia nadviazali spojenie s Jelačičom po rozohnaní Slovanského zjazdu v Prahe. V spolupráci s Jelačičom a jeho plánmi sa pripravovalo septembrové povstanie a za jeho pomoci sa zriadili pre tzv. zimné ťaženie slovenské dobrovoľnícke jednotky. Kooperoval so spolkom Slovanská lipa v riešení slovanskej otázky a v otázkach slovenského povstania. Jelačičovou zásluhou sa do komisie pre prípravu štátoprávneho riešenia chorvátskej otázky v apríli roku 1849 dostal aj Štefan Moyses. V promemóriu, ktoré bolo zaslané cisárovi, žiadal garancie plného národného rozvoja aj pre Slovákov.
John C. McGinley

John C. McGinley (* 3. august 1959, New York, New York, USA) je americký herec, známy hlave kvôli úlohám ako Perry Cox v seriáli "Scrubs", Bob Slydell vo filme "Maléry pána Šikulku", Seržant Red O’Neill vo filme "Čata" a Marv vo filme "Wall Street". Takisto píše scenáre a produkuje televízne seriály a filmy. Okrem herectva je McGinley autorom a členom National Down Syndrome Society.
Životopis.
McGinley, ktorý je jedným z piatich detí, sa narodil v štvrti Greenwich Village v New York, matke Patricii, ktorá bola učiteľka a otcovi Geraldovi McGinleymu, ktorý bol maklér. Jeho starý otec z otcovej strany pochádzal z Donegalu v Írsku. McGinley vyrastal v obvode Millburn v New Jersey, kde navštevoval Millburn High School, kde hral ako wide receiver v školskom futbalovom tíme. Potom študoval herectvo na Syracuse University a neskôr na Tisch School of the Arts patriacej pod New York University vyštudoval v roku 1984 odbor Graduate Acting Program.
Jeorjos Stavru

Jeorjos Stavru (, * 1788, Ioannina, Grécko - † 1869, Atény) bol grécky bankár a revolucionár. Tiež známy ako jeden zo zakladateľov a prvý guvernér národnej banky Grécka.
Začiatky.
Stavru sa narodil v meste Ioannina v kraji Epirus, v jednom z najvýznamnejších miest pevninského Grécka (v tom čase pod vládou Osmanskej ríše). Študoval v renomovaných školách rodného mesta, podobne ako aj Balaneios, či Kaplaneios. Stavru sa neskôr presťahoval do Viedne, kde prevzal obchodné činnosti svojho otca, zatiaľ čo pokračoval v štúdiu v miestnej obchodnej škole. Z dôvodu svojej profesie musel cestovať do rôznych európskych miest, kde sa v Petrohrade stretol s gréckym grófom Ioannisom Kappodistraiasom, v tom čase diplomatom v službách Ruskej ríše, neskôr sa stal prvým premiérom Grécka. Toto zohralo kľúčovú úlohu v gréckej politike nasledujúcich rokov. Stavru sa neskôr stal členom tajnej vlasteneckej protiosmanskej organizácie Filiki Eteria.
Grécka vojna za nezávislosť.
Krátko po vypuknutí Gréckej vojny za nezávislosť(1821) podporoval povstanie poskytovaním strelných zbraní, streliva a potravín revolucionárom. v roku 1824 sa Stavru presťahoval do Grécka a hneď ďalší rok bol vymenovaný za šéfa pokladne prvej helénskej republiky, vtedy pod vedením Jeorjosa Kunturiotisa. Odhliadnuc od svojich finančných povinností nastúpil v ozbrojenom boji proti Osmanskej ríši, kde viedol pechotnú skupinu odboja proti Ibrahimovi Pašovi, vládcovi Egypta, ktorý pomáhal potlačiť povstanie. V tejto skupine zastával hodnosť "chiliarchosa" a bol zodpovedný za 50 mužov, ktorých cieľom bolo podporiť obrancov mesta Mesolongi, počas tretieho obliehania mesta Ibrahimom. Stavru sa zúčastnil Tretieho Národného Zhromaždenia v Trizine (1827) ako zástupca regiónov Epiru a Rumélie, ako aj Piateho Národného Zhromaždenia v Nafpliu (1831).
Po nezávislosti a obnove gréckeho hospodárstva.
Počas obdobia predsedu vlády Ioannisa Kapodistriasa (1828 – 1831), bol Stavru členom trojčlenného ekonomického výboru, zodpovedného okrem iného aj za prevádzku prvej gréckej štátnej banky (Finančnej národnej banky, Εθνική Χρηματιστική Τράπεζα), ktorá vydávala peniaze (ako napr. Phoenix) ale aj iné cenné papiere. Po zavraždení Kapodistriasa Grécko prešlo pod vládu barvorského šľachtica, nového gréckeho kráľa Otta. Počas tohto obdobia sa Stavru stal kľúčovou postavou pri vytváraní národnej banky Grécka a bol zvolený v roku 1842 za jej prvého guvernéra. Národná banka Grécka bola jedinou inštitúciou, ktorá vydávala bankovky v Grécku (drachmy) počas nasledujúcich 87 rokov. Stavru až do svojej smrti v roku 1896 pracoval ako guvernér pre organizáciu Národnej banky Grécka. Jeho práca sa sústredila na rozširovanie bankových vzťahov, kde uplatnil svoje skúsenosti z podnikania vo Viedni a spoluprácu so švajčiarskym bankárom Jean-Gabrielom Eynardom. Na svoje vlastné náklady Stavu založil sirotinec vo svojom rodnom meste Ioannina. Jeho portrét zdobí rôzne Grécke bankovky vydané pred rokom 1932.
Berestivka (Lypovecký rajón)

Berestivka () je dedina na Ukrajine v Lypoveckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 445 obyvateľov.
Karol Holuby

 
Karol Ján Holuby (* 14. február 1826, Háj – † 26. október 1848, Šulekovo) bol účastník slovenského povstania 1848. Jeho mladší brat bol slovenský botanik, etnograf a kultúrny pracovník Jozef Ľudovít Holuby.
Životopis.
Od roku 1840 študoval na evanjelickom gymnáziu v Modre, kde sa zoznámil s Vilkom Šulekom. K slovenským dobrovoľníkom sa pridal, keď prišli na Myjavu. Slovenská národná rada ho ustanovila ako komisára a 25. septembra 1848 ho ako splnomocnenca vyslala do obcí Kostolné, Vaďovce, Hrušové, Horné a Dolné Bzince a Lubina. Jeho úlohou bolo získať ozbrojenú podporu na boj, sprostredkovať rozkazy Slovenskej národnej rady a zásobovať povstalcov na Brezovej. 27. septembra 1848 odišli hurbanisti z Brezovej pod Bradlom smerom na Starú Turú, kde boli najviac ohrozovaní maďarským gardistami. Maďari Starú Turú zapálili, keď zbadali blížiace sa vojsko. V Lubine viedol Holuby proti maďarským vojakom ozbrojený odpor obyvateľov. Garda, prichádzajúca zo Starej Turej, narazila v Lubinej na väčší odpor. Preto začali strielať do obyvateľov, niektorých chytili a podpálili pár budov. Obec poslala vyslancov vedených Karolom Holubym a notárom Erdelským. Tí išli naproti maďarskému vojsku až k Horným Bzinciam. Tam ich Maďari zajali a odviedli. Garda vyhnala obyvateľov Lubiny násilím preč a podpálila dedinu. Holubyho väznili spolu so 40 osobami v Hlohovci. Štatariálny súd odsúdil Karola Jána Holubyho ako veliteľa slovenského povstania a buriča na trest smrti obesením. On nič nezaprel a zobral vinu za viacerých ľudí na seba. Bol popravený 26. októbra 1848 na rovnakom mieste ako 6 dní predtým Vilko Šulek. Deň pred obesením napísal báseň o divadle celej popravy. Po tom ako sa dozvedel o hrdinskej smrti Vilka Šuleka povedal: „Čo plačete ľudia, toto je moja svatba. Ja s radosťou kráčam do náručia svojej nevesty.“ Pochovali ho 3 dni po poprave spolu so Šulekom.
Pohreb.
4. februára 1849 ich exhumovaných pochovali slovenskí dobrovoľníci so zaslúženými poctami. Na ich pohrebe rečnil Ján Francisci-Rimavský a Janko Kráľ predniesol, im venovanú, svoju báseň "Dumu dvoch bratov". Dnes stojí na mieste Holubyho popravenia pamätník od architekta Dušana Jurkoviča z roku 1928.
Dopad Holubyho a Šuleka.
Obeť dvoch mladíkov za slobodu slovenského národa inšpirovala slovenských tvorcov hneď po ich smrti. Označili ich za martýrov a ich obete za ideálne príklady hodné nasledovania. V roku 1849 im Janko Kráľ venoval báseň s názvom "Duma dvoch bratov", o roku neskôr vyšla smutnohra Jozefa Podhradského "Holuby a Šulek". Voľnejšie sa objavujú aj v Hurbanovej novele "Slovenskí žiaci" z roku 1853. Odlišný, polemický pohľad priniesla Záborského hra "Holub", ktorá vyšla až v roku 1962.
Madame de Sévigné

Madame de Sévigné, celým menom Marie de Rabutin-Chantal, barónka de Sévigné, nazývaná aj markíza de Sévigné (* 5. február 1626, Paríž, Francúzsko – † 17. apríl 1696, Grignan) bola francúzska autorka listov, ktoré neskôr vyšli vo forme zbierky epištolí. Ich prvé vydanie v roku 1725 bolo tajné a obsahovalo 28 listov alebo ich výňatkov. V roku 1726 nasledovali ďalšie dve tajné vydania. Preto sa rozhodla vnučka madame de Sévigné, Pauline de Grignan, markíza de Simiane, vydať ich kompletnejšiu zostavu. Poverila tým vydavateľa Denis-Mariusa Perrina z Aix-en-Provence. V rokoch 1734 – 1736 publikoval 614 listov madame de Sévigné a 772 listov v roku 1754. Pauline de Grignan vyselektovala ich zostavu tak, aby boli vyňaté listy týkajúce sa osobného a rodinného života. Zvyšné listy sa stali objektom prepisovania podľa aktuálneho vkusu tých čias.
Väčšina listov bola adresovaná dcére autorky, Françoise-Marguerite de Sévigné, komtese de Grignan. Písala ich 25 rokov v rytme dva až tri listy týždenne. Zo začiatku, pred vydajom svojej dcéry, si však písala so svojím bratancom de Sévigné. Tieto listy patria k najzábavnejším. Listy sú tvorené v kultivovanej dobovej francúzštine, reflektujú rôzne udalosti v parížskych salónoch a dotýkajú sa aj historických udalostí (napr. súd a uväznenie ministra Fouqueta, ktorý bol jej priateľ). Z ich znenia vyplýva vzťah autorky voči kresťanskej viere, prejavujú sa u nej idey jansenizmu. Písala aj o drobných reáliách vtedajšieho života, čím podala dosť ucelený obraz doby panovania Ľudovíta XIV.
Listy madame de Sévigné boli vo svojej dobe vysoko hodnotené pre ich humor a sviežosť.
Grignan (obec)

Grignan je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Drôme, v regióne Rhône-Alpes. Meno obce je úzko spojené s menom spisovateľky madame de Sévigné, ktorej listy – epištoly sem 25 rokov smerovali jej dcére a nakoniec tu zomrela v roku 1696. Má tu hrobku a sochu.
Poloha.
Obec má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod 
Obyvateľstvo.
Počet obyvateľov obce je ().
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Aeropé (dcéra Katrea)

Aeropé (iné názvy: Aeropa, Áeropé, Áeropa, zastarano Aerope; starogr. Ἀερόπη – Aeropé/iný prepis Áeropé, ) bola v gréckej mytológii dcéra Katrea a vnučka krétskeho kráľa Minoa.
Otec Aeropy Katreus mal okrem nej ešte dve dcéry Klyménu, Apémosynu a syna Althaimena. Keď sa Katreus dozvesel od veštca, že zomrie rukou svojho dieťaťa, jeho syn Althaimenes so sestrou, Apemosynou opustili Krétu a odplávali na ostrov Rodos, a tam založil mesto Kréténia. Aeropu a Klyménu Katreus predal kráľovi z Eubóje, slávnemu námorníkovi Naupliovi a požiadal ho, aby ostali v zahraničí. Klymené sa potom za kráľa Nauplia vydala a mali spolu troch synov Palameda, Nausimedona a Oiaxa. Aeropé zavial osud do Mykén, kde sa neskôr vydala za kráľa Atrea s ktorým mala tri deti, Pleisthena, Agamemnóna a Menelaa.
Keď zomrel v Mykénach kráľ Eurystheus nezanechal dediča, o kráľovské žezlo v Mykénach sa mohol uchádzať manžel Aeropy. Bol totiž majiteľom zlatého rúna z barana, o ktorom hovorila veštba, že jej majiteľ bude kráľom v Mykénach. Atreus ale mal brata Thyesta, ktorý mu to závidel. Aby sa kráľovského trónu zmocnil, začal Aerope dvoriť a keď sa stala jeho milenkou, presvedčil ju aby manželovi zlaté rúno ukradla. To sa im podarilo a Thyestes sa hneď vyhlásil za kráľa. Toto bezprávie sa však mykénskemu ľudu nepáčilo a vládu Thyesta neuznalo.
Do následných udalostí nakoniec zasiahol najvyšší boh Zeus, Atreovi naklonený a poslal k nemu posla boha Herma ktorý mu povedal: " Spýtaj sa Thyesta, či sa vzdá svojho nároku na trón, keď slnko pôjde po oblohe pospiatky ? ". Thyestes samozrejme súhlasil. Nato Zeus a bohyňa sváru Eris zariadili, že boh slnka Helios obrátil svoje slnečné vozidlo späť, obrátili sa aj hviezdy a v ten večer zapadalo slnko na východe. To Mykénčanov presvedčilo a Thyestes musel odísť do vyhnanstva.
Po výsluchoch slúžka Aeropy prezradila, že jej pani ukradla zlaté rúno a dala ho Thyestovi, ktorý ako povedala už bol dlhodobo jej milencom. Nevernú manželku zato Atreus dal hodiť do mora a on sa potom oženil s bratovou dcérou Pelopeiou.
Ans

Ans je belgická obec vo Valónskom regióne v provincii Lutyšsko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 27 638 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 obec Ans pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Rue Bonaparte

 
Rue Bonaparte ("Bonapartova ulica") je ulica v Paríži. Nachádza sa v 6. obvode. V dome č. 18, kde dnes sídli "České centrum", bola v roku 1916 ustavená Česko-slovenská národná rada.
Poloha.
Ulica je orientovaná zo severu na juh. Vedie od Seiny na Quai Malaquais a končí na Rue de Vaugirard pri Lucemburské zahrady.
Dejiny.
V mieste dnešnej ulice viedla pôvodne riečka zvaná "Noue", ktorá tvorila východnú hranicu územia Pré-aux-Clercs. Neskôr bol vodný tok premenený na vodný kanál, ktorý sa nazýval "Petite Seine" (Malá Seina) a slúžil k prívodu vody do vodnej priekopy okolo kláštora Saint-Germain-des-Prés, ktorý bol v 14. storočí opevnený. V 17. storočí bolo opevnenie kláštora zbúrané a priekopa a vodný kanál sa zasypali.
Už na konci 15. storočia medzi "Quai Malaquais" a Rue Jacob viedla ulica "Rue des Petits-Augustins" nazývaná tiež "Rue de Bouyn", "Rue de la Petite-Seine" alebo "Chemin de la Noue". Tiež ďalšie časti dnešnej ulice mali svoje vlastné mená, ako "Rue Saint-Germain-des-Prés" otvorená v roku 1804 medzi "Rue Jacob" a Place Saint-Germain-des-Prés, "Rue du Pot de Fer Saint-Sulpice" medzi Rue du Vieux-Colombier a "Rue de Vaugirard", "Rue Saint-Germain" medzi "Place Saint-Germain-des-Prés" a Place Saint-Sulpice a "Rue du Luxembourg" medzi "Rue de Vaugirard" a Rue d'Assas.
Vyhláškou zo 7. augusta 1845 bola otvorená prvá časť súčasnej ulice medzi Boulevard Saint-Germain a Rue du Vieux-Colombier, ktorá bola 12. augusta 1852 pomenovaná podľa Napoleona Bonaparta.
Žiak (škola)

Žiak (žen. rod žiačka; iné názvy pozri nižšie; etymológiu pozri v článku žiak) je:
Synonymá.
Školák je synonymum slova žiak používané dnes najmä na označenie žiakov základných a stredných škôl. 
Študent (stred. lat. studens &lt; lat. studere = študovať, vedecky sa činiť, horlivo sa venovať) alebo študujúci je žiak strednej alebo vysokej školy. 
Žiak strednej školy sa označuje aj ako stredoškolák alebo stredoškolský študent. Slovo stredoškolák môže ale alternatívne znamenať absolventa strednej školy. 
Žiak vysokej školy sa označuje aj ako vysokoškolák alebo vysokoškolský študent alebo vysokoškolský poslucháč. Slovo vysokoškolák môže ale alternatívne znamenať absolventa vysokej školy. 
O slove poslucháč pozri poslucháč.
Frekventant je synonymum slova žiak vo význame jedinca, ktorý navštevuje školu či kurz, ale označuje aj všeobecne osobu navštevujúcu nejakú prednášku a pod.; slovo sa používa najmä na označenie žiakov mimo nižších typov škôl.
Zdroje sekcie:
Charakteristika.
Žiakom sa osoba stáva zvyčajne na dlhší čas. Často sa to deje v rámci nejakej vzdelávacej inštitúcie – najčastejšie školy. Vzdelávanie je organizované po skupinách, žiak je obyčajne súčasťou nejakej triedy alebo študijnej skupiny.
Žiak je so svojim učiteľom v pravidelnom kontakte. Ide o dlhodobý a sústavný proces, počas ktorého žiak od svojho učiteľa získava nové znalosti, ktoré si sústavne rozširuje a upevňuje. Často sú jednotlivé etapy vzdelávacieho procesu zakončené overovaním nadobudnutých znalostí. Môže to byť ústna alebo písomná skúška, test a pod.
Zdroj sekcie: 
Študent.
Názov „študent“ pochádza zo stredoveku a pôvodne prislúchal študujúcim na univerzitách.
Stredoškolský študent.
Stredoškolský študent je fyzická osoba, ktorá splnila požiadavky prijímacieho riadenia (stanovené inštitúciou), bola prijatá na štúdium, zapísaná a vzdeláva sa v rámci študijného programu danej strednej školy.
Vysokoškolský študent.
Vysokoškolský študent je fyzická osoba, ktorá splnila prípadné požiadavky prijímacieho riadenia (stanovené inštitúciou), bola prijatá na štúdium, zapísaná a vzdeláva sa v rámci študijného programu danej fakulty alebo niekoľkých fakúlt vysokej školy (vrátane univerzity). Spravidla je to absolvent strednej školy s maturitou.
Žiacka knižka

Žiacka knižka je dokument určený hlavne na priebežné zaznamenávanie školských výsledkov. Je prostriedkom na odovzdávanie informácií medzi školou a rodičmi. Nájdeme v nej údaje o prospechu a chovaní žiakov, informácie o dôležitých školských, resp. triednych akciách a ďalšie pre školu a rodičov dôležité záznamy. Slúži aj na ospravedlňovanie neprítomnosti žiakov. Môže obsahovať aj výňatky zo školského poriadku, telefónne čísla a iné informácie týkajúce sa školy. Okolnosti používania žiackej knižky bývajú upravené v školskom poriadku.
Žiacke knižky boli do škôl v bývalom Česko-Slovensku zavedené v roku 1951 a používajú sa dodnes. Vzhľadom na značné rozšírenie výpočtovej techniky a internetu sa prechádza na žiacke knižky v elektronickej podobe. Toto riešenie však môže priniesť určité problémy s podpisovaním rodičov.
Boulevard Haussmann

 
Boulevard Haussmann ("Haussmannov bulvár") je bulvár v Paríži. Nachádza sa v 8. a 9. obvode. Patrí k najvýstavnejším parížskym bulvárom, ktoré vznikli v 19. storočí pri prestavbe Paríža počas Druhého cisárstva a je pomenované po parížskom prefektovi barónovi Haussmannovi, ktorý túto operáciu riadil. Nachádzajú sa tu sídla veľkých bank ako Société générale, Crédit du Nord, Royal Bank of Scotland, Swiss Life i obchodné domy Galeries Lafayette alebo Printemps.
Poloha.
Bulvár vedie od križovatky s ulicami Rue Drouot, Boulevard des Italiens a Boulevard Montmartre a končí pri križovatke s Rue du Faubourg-Saint-Honoré a Avenue de Friedland. Ulica je orientovaná z východu na západ. Smerom na východ pokračuje "Boulevard Montmartre" a na západe na bulvár nadväzuje "Avenue de Friedland".
Dejiny.
V rámci prestavby mesta za Druhého cisárstva nariadil prefekt Haussmann vytvoriť spojovaciu os medzi veľkými bulvármi a bývalými hradbami. Z tohto dôvodu museli byť zbúrané domy na rohu ulice "Rue du Faubourg-Saint-Honoré". Bulvár bol však definitívne dokončený až po osemdesiatich rokoch, dlho po jeho smrti, v roku 1926, kedy bol pripojený na "Boulevard des Italiens" a zanikla Passage de l'Opéra. Bulvár bol stavaný postupne po častiach:
Estónske národné florbalové družstvo mužov

Estónske národné florbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Estónsko v medzinárodných florbalových súťažiach, podujatiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou Estónskej florbalovej únie (EFL). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 1995, na Majstrovstvách Európy 1995. V decembri 2018 mu patrilo vo svetovom rebríčku IFF 9. miesto.
Estónske družstvo sa predstavilo prvýkrát na MS už vo Švédsku v roku 1996, kde skončilo na 11. mieste. Jeho najväčším úspechom je 7. miesto na Majstrovstvách sveta 2010.
Ploskochvost užovkový

Ploskochvost užovkový alebo ploskochvost užovkovitý () je jedovatý morský had z čeľade koralovcovitých. Je to najrozšírenejší druh zo 4 ploskochvostov, ktoré sa rozmnožujú na súši.
Opis.
Ploskochvost užovkový je svetlomodrej farby s charakteristickými tmavomodrými prstencami okolo tela. Typické su preň žlté pery. Na bruchu majú ploskochvosty na rozdiel od mornárov väčšie šupiny, ktoré im zlepšujú pohyb po pevnine. Dorastá do dĺžky 1 až 3 metrov a váži do 5 kilogramov. Je jedným zo 40 druhov, ktoré majú pádlovito sploštený chvost a žijú a živia sa v mori.
Výskyt.
Tento druh žije prevažne v južnej a juhovýchodnej Ázii a to vo východnej časti Indického oceánu a na juhozápade Pacifiku. Obýva pobrežné vody, mangrovové močiare, ústia riek a koralové útesy.
Správanie.
Nie je agresívny. Je prudko jedovatý, ako všetky morské hady, ale pre človeka nie je nebezpečný, lebo nehryzie a to dokonca ani pri manipulácii.
Potrava.
V plytkej vode sa živí rybami, hlavne úhormi. Korisť loví pomocou silného jedu.
Rozmnožovanie.
Tento morský had a jeho blízki príbuzní na rozdiel od väčšiny ploskochvostov, ktoré trávia celý život v mori a rodia živé mláďatá, vychádza v období rozmnožovania na súš a kladie vajcia pod napadané lístie. Znáša až 20 vajec. Po vyliahnutí sa mláďatá zdržiavajú v plytkej vode, časom sa po pobreží roztratia do mora.
Noctua

Noctua je rakúska firma zaoberajúca sa výrobou ventilátorov počítačových skríň a na CPU. Chladiče na CPU sú kompatibilné pre procesory AMD aj Intel. Výrobky sú známe vysokou kvalitou, nízkou hlučnosťou ale aj vysokou cenou. Medzi jej hlavných konkurentov patrí Cooler Master, Thermalright, Phanteks a Zalman.
Niobé

Niobé alebo Nioba alebo zastarano Niobe (gr. "Niobé", lat. "Nioba" alebo "Niobe"):
Niobe môže byť aj:
Tyche

Tyche môže byť:
Arete

Arete môže byť:
Arete (mytológia)

Arete (iné názvy: Árété, Arété, Areta, Áréta, Aréta; gr. Arété/iný prepis Árété, lat. Arete) je v gréckej mytológii dcéra Rhéxénora a vnučka jeho otca, prvého fajáckeho kráľa Nausithoa.
Prvý kráľ Fajákov vyviedol svoj ľud z Hypereie a založil ich nový domov na ostrove Scheriu, dnešnom Korfu. Sú nazývaní "blaženým národom".
Nausithoos bol synom vládcu morí Poseidóna a jeho milenky Periboie. On sám mal dvoch synov: Rhéxénora, ktorý zomrel alebo bol zabitý. Arete sa vydala najskôr za Rhéxénora, po jeho smrti sa stala manželkou jeho staršieho brata Alkinoa. Ten sa stal nástupcom na kráľovskom tróne. Splodili spolu dcéru menom Nausikaa.
Kráľovná Arete pomohla Iasónovi a Médeii, keď ich na úteku z Kolchidy prenasledovalo vojsko Médeinovho otca, kráľa Aiéta. Kráľ Alkinoos stanovil, že Médeia bude vydaná svojmu otcovi, ak je ešte panna. Ak sa ukáže však, že je už Iasónovou ženou, zostane s ním. Arete vypočula túto podmienku, prezradila ju utečencom a pomohla zorganizovať rýchly svadobný obrad. Kráľ Aiétes sa musel vrátiť naprázdno.
Keď sa neskôr po mnohých strastiach na mori zachránil pri brehoch ostrova Fajákov ithacký kráľ Odyseus, ktorý sa vracal z trójskej vojny, Nausikaa sa ho obetavo ujala a Odyseus sa vďaka kráľovi Alkinoovi dostal aj s veľa darmi na svoju Ithaku. Nausikaa sa neskôr stala manželkou Odyseovho syna Télemacha.
Priamus

Priamus môže byť: