burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Recidíva (právo)

Recidíva je v trestnom práve situácia, ak ten istý páchateľ (recidivista) znovu spácha trestný čin po tom, ako ho súd právoplatne odsúdil za iný, predchádzajúci trestný čin. Pre recidívu nemá význam, či bol predchádzajúci trestný čin spáchaný z nedbanlivosti alebo úmyselne. V prípade recidívy dochádza k zvýšeniu nebezpečnosti činu pre spoločnosť, pretože predchádzajúce odsúdenie zrejme nesplnilo svoj ​​výchovný a individuálne preventívny účel a neviedlo k náprave páchateľa.
Recidívu možno deliť na dve kategórie:
V teórii trestného práva existuje taktiež nepravá recidíva, ktorá znamená, že po vyhlásení odsudzujúceho rozsudku súdom prvého stupňa ale ešte pred nadobudnutím jeho právoplatnosti, spácha páchateľ ďalší trestný čin. Nepravú recidívu si taktiež netreba zamieňať so súbehom ako jednou z ďalších foriem mnohosti trestnej činnosti.
V prípadoch, kedy je páchateľ odsúdený a platí fikcia, že sa na páchateľa hľadí, ako keby nebol odsúdený, recidíva neprichádza do úvahy, pričom pre účinky tejto fikcie je dôležitý čas rozhodovania a nie čas spáchania trestného činu. Recidívou nie je ani spáchanie trestného činu, ak predchádzajúci protiprávny čin bol kvalifikovaný resp. posudzovaný ako priestupok alebo iný správny delikt. V niektorých prípadoch však predchádzajúci postih za priestupok je zákonným znakom skutkovej podstaty trestného činu a bez jeho naplnenia nejde o trestný čin (tzv. "opakovaná krádež"), prípadne táto skutočnosť môže byť kvalifikačným znakom, teda okolnosťou podmieňujúcou použitie vyššej trestnej sadzby. Zvyčajne je takáto situácia v ustanoveniach osobitnej časti trestného zákona vyjadrená slovami "bol za obdobný čin postihnutý". Predchádzajúci postih za priestupok ako zákonný znak skutkovej podstaty je však časovo obmedzený v rôznych prípadoch iným časovým obdobím, pričom môže ísť napr. o trestný čin „opakovanej“ krádeže (v predchádzajúcich 12 mesiacoch postihnutý), trestný čin ohrozovania pod vplyvom návykovej látky (v predchádzajúcich 24 mesiacoch postihnutý).
Druhy recidívy.
Rovnorodá recidíva 
Trestnoprávne dôsledky recidívy.
Recidíva v trestnom práve znamená, že ak ani predchádzajúce odsúdenie páchateľa neviedlo k jeho náprave a opätovne spáchal trestný čin, trestnoprávne následky recidívy sú pre páchateľa nepriaznivejšie, ako pri rozhodovanú súdu o vine a treste za spáchanie iného trestného činu. Recidíva teda znamená, že súd pri rozhodovaní, aký druh trestu a v akom trvaní uloží, prihliadne na tú skutočnosť, že predošlé odsúdenie páchateľa a snaha o jeho nápravu sa minula účinkom, ktoré predpokladá trestné právo a ochrana spoločnosti pred takýmto správaním jedinca musí byť dôslednejšie naplnená. Preto Trestný zákon predpokladá použitie viacerých možností pre nápravu páchateľa a taktiež pre prevenciu.
Referencie.
 2. Mencerová, I., Tobiášová, L., Turayová Y. a kol., R. "Trestné právo hmotné. Všeobecná časť". [s.248 – 253] : "Heuréka vydavateľstvo", Šamorín, 2013. ISBN 978-80-89122-86-8.
Herisau

Herisau je hlavné mesto polkantónu Appenzell Ausserrhoden v severovýchodnom Švajčiarsku. Je sídlom kantonálneho parlamentu a kantonálnej vlády a popri Trogene (v ktorom sídlia súdne orgány) je de facto hlavným sídlom kantónu. Napriek vyše 15-tisíc obyvateľom je Herisau najväčšou dedinou vo Švajčiarsku.
Geografia.
Leží na rieke Glatt južne od mesta St. Gallen. Nad mestom sa nachádzajú zrúcaniny hradov "Rosenberg" a "Rosenburg".
História.
Herisau bol prvýkrát písomne spomenutý v roku 837 ako "Herinisauva". Okolie patrilo ku sanktgallenskému kláštoru. Počas appenzellských vojen, v roku 1433, sa sídlo odčlenilo od St. Gallenu. 
Demografia.
V roku 2011 tvoria obyvatelia vo veku do 19 rokov 19,8 %, vo veku 20 – 64 62,8 % a starší 65 rokov 17,4 %.
Náboženské zloženie je nasledovné: 6 074 (39,8 %) reformovaných, 4 769 (31,3 %) rímskokatolíkov a 4 413 (28,9 %) ostatných veriacich, resp. bez vyznania.
Atalanté (dcéra Schoinea)

Atalanté alebo Atalanta alebo Atalante (, ) je v gréckej mytológii dcéra boiótskeho kráľa Schoinea a jeho manželky Klymeny. 
Keď sa Atalanta narodila, jej otec, ktorý túžil len po synoch, ju nechal pohodiť v lese. Dieťa však našla medvedica a zachránila ho. V divočine potom odkázaná sama na seba vyrástla na statnú a krásnu dievčinu, ktorá prekonala v behu ktoréhokoľvek muža.
Krása Atalanty neunikla zraku mnohých mužov a hoci o to nestála, ctitelia ju obletovali. Keď sa niektorý z nich nedal odbiť, vyzvala ho na preteky v behu, ale vopred sa s ním dohodla, že ak zvíťazí, zachová si slobodu. Víťazila potom až dovtedy, pokiaľ ju nepredbehol krásny Hippomenes, ktorému však pri tom pomohla bohyňa Afrodita. Bohyňa mu dala tri zlaté jablká a poradila mu, aby vo chvíli, keď ho bude Atalanta dobiehať, jedno zahodil. Atalanta zlatým jablkám neodolala a kým ich pri pretekoch zbierala, do cieľa sa oneskorila. Veľmi ju to ale nemrzelo, lebo Hippomenes sa jej páčil.
Atalanta sa však za Hippomena nakoniec aj tak nevydala. Keď s ním v očakávaní blízkej svadby odišla do Onchésta, kde mu v starom lesnom chráme prejavila lásku, najvyšší boh Zeus ich za znesvätenie posvätného miesta za trest premenil na lesné zvieratá.
V starších mýtoch o Atalante išlo o dve osoby rovnakého mena, jednej z Arkádie, druhej z Boiótie, ktoré nespájali spoločné príhody. Postupne sa však tieto mýty a osoby začali prekrývať, až nakoniec splynuli. Ako sa zdá, prvý ich spojil v druhom storočí pred Kr. autor Apollodoros.
Dmitrij Vladimirovič Malyško

Dmitrij Vladimirovič Malyško (; * 19. marec 1987, Sosnovyj Bor, Leningradská oblasť) je ruský biatlonista. Profesionálne sa biatlonu venuje od roku 1995 a od roku 2011 je členom reprezentačného mužstva. Jeho trénermi sú Kucherov a Parfionov.
Jeho najväčším úspechom je strieborná medaila z ME v biatlone.
Je slobodný a medzi jeho záľuby patria autá.
Svetový pohár.
Najlepšie umiestnenia v celkovom hodnotení SP v jeho doterajšej kariére boli 8. a 19. miesto.
Majstrovstvá sveta.
V roku 2012 súťažil na seniorských MS v biatlone v nemeckom Rupholdingu. Vo vytrvalostných pretekoch skončil na 35. mieste a v pretekoch štafiet na 6. mieste. O rok neskôr 2x skončil na 4. mieste.
Majstrovstvá európy.
Na ME v biatlone v roku 2010 ako člen ruskej štafety spolu Alexejom Volkovom, Vladimírom Semakovom a Viktorom Vasilievom skončil na 2. mieste za štafetou Nemecka.
Juniorské majstrovstvá sveta.
Jeho najlepším umiestnením je 8. miesto z pretekov štafiet, ktoré dosiahol v roku 2005 v Kontiolahti.
Čerchov

Čerchov môže byť:
Citroën K

Citroën K je nákladný úžitkový automobil, ktorý vyrábala francúzska automobilka Citroën-Berliet v rokoch 1970 až 1974. Naväzuje priamo na svojho predchodcu Citroën Belphégor. Model sa vyrábal v rôznych variantoch s 2 alebo 4 dverovou club kabínou. V najdlhšej verzii mal celkovou dĺžkou rámu až .
História.
V roku 1967, Citroën prevzal automobilku Berliet a vznikol tak model N a P (Belphégor). V roku 1970 vznikla jeho zmodernizovaná hranatá verzia na sérií podvozkov KN.
Model K alebo Berliet K používal logá oboch značiek, v niektorých modeloch len jednej. Kabína bola prevzatá z modelu Berliet Stradair a skrátená, zasunutím motora pod kabínu. Spolu s podvozkom boli použité aj dvojokruhové hydropneumatické brzdy so záťažovým regulátorom z modelu Belphégor.
V roku 1974 sa zlúčila automobilka Citroën s automobilkou Peugeot do skupiny PSA. Citroën odpredal automobilku značke Renault a skončil výrobu vlastných autobusov a nákladných vozidiel. Berliet bol zaradený do divízie nákladných automobilov Renault Saviem. Citroën vo výrobe úžitkových automobilov pokračoval ďalej v kooperácií s automobilkou FIAT, neskôr sa pripojil Peugeot a Talbot. Nepriamym nástupcom sa tak stal až zdielaný model Citroën C35. V roku 1980 bola automobilka Berliet zrušená.
Motorizácie.
Zážihový pre modely 380, 440:
Vznetový Perkins Diesel pre modely 380, 440, 500, 560:
Berliet

Berliet bola francúzska automobilka založená v roku 1899 Mariusom Berlietom. Automobilka vyrábala osobné automobily, úžitkové automobily, kamióny, autobusy, trolejbusy a armádne vozidlá. V roku 1978 zanikla a bola včlenená do divízie Renault Trucks.
História.
Automobilka bola v súkromnom vlastníctve Máriusa Berlieta okrem 5 ročného povojnového obdobia 1944 – 1949, kedy bola pod administratívnou správou. V roku 1967 automobilka Citroën odkúpila 58 % podielu. Vznikli tak spoločné modely nákladných automobilov Belphegor a Citroën K. V roku 1974 sa Citroën zlúčil s automobilkou Peugeot do skupiny PSA Peugeot Citroën. Podiel v automobilke Berliet predal automobilke Renault. Renault automobilku spojil s automobilkou Saviem do svojej novej divízie Renault Véhicules Industriels – (Renault priemyselné vozidlá). Neskôr premenovaná na Renault Trucks. Posledný model autobusu Berliet PR100 (1971) sa predával pod značkou Renault až do roku 1993. Niektoré produkty ktoré prežili zlúčenie automobiliek sa vyrábali naďalej, napríklad armádne vozidla ako obrnený transportér VXB-170 4x4 z roku 1973.
Osobné Automobily.
V roku 1938 vyšiel posledný model, elegantný VIRP2. Inšpirácia bola prebratá z amerických modelov a francúzskeho modelu Peugeot 402. Modelu VIRP2 bolo vyrobených len 200 kusov. V roku 1939 a Berliet ukončil výrobu osobných automobilov. Pokračoval vo výrobe nákladných a úžitkových vozidiel. Na požiadavku nemeckých okupantov v roku 1940 však vyrobil 20 nových sedanov. V rokoch 1944 až 1945, bolo vyrobených približne 50 sedanov, z existujúcich súčiastok a v roku 1946 posledných 15 kusov.
V roku 1957 vyrobil Berliet najväčší kamión na svete. Model T100 mal výkon 600 koní (447 kW) a 700 koní (522 kW) z motora Cummins V12. Vyrobených bolo len 4 kusy do roku 1959. Automobilka bola navrátená rodine Berlietovcov v roku 1949, synovi Paulovi Berlietovi. Kamión Berliet GLR bol prvý povojnový produkt automobilky.
Externé odkazy.
Nadácia Berliet (EN,FR)
Citroën Jumper

Citroën Jumper je dodávkový automobil, ktorý vyrábala francúzska automobilka Sevel, divízia skupiny PSA, v rokoch 1994 až 2006. Spolu s dvojičkami Peugeot a Fiat sa vyrobilo 1 985 659 kusov. Ide o identickú platformu s vozidlami Peugeot Boxer, Fiat Ducato II., pričom tieto vozidlá sa líšili len drobnosťami, ako napríklad logo značky a rozsah výbavy. V roku 2002 prešiel model faceliftom. V roku 1994 získal ocenenie Van Of The Year – (Van roka).
Jumper nahradil svojho predchodcu Citroën C25. Popri modeli Jumper vznikol v modelovej rade automobilky Sevel aj menší model Jumpy/Dispatch z modelu Evasion.
Motorizácie (1994 – 2002).
Motorizácie s technológiou Common Rail a HDi boli v prípade Fiatu premenované na JTD.
Jumper II..
Citroën Jumper II. je dodávkový automobil, ktorý vyrábala francúzska automobilka Sevel, divízia skupiny PSA, v rokoch 1994 až do súčasnosti. Ide o identickú platformu s vozidlami Peugeot Boxer II., Fiat Ducato III., pričom tieto vozidlá sa líšia len drobnosťami, ako napríklad logo značky a rozsah výbavy. Odpor vzduchu karosérie dosahuje hodnoty osobných automobilov Cx=0,31. Od roku 2006 do 2011 bolo vyprodukovaných spoločne 1 131 993 kusov. Vyrába sa vo verzií osobnej na prepravu osôb a úžitkovej na prepravu nákladu.
Jumper III..
Citroën Jumper III. je dodávkový automobil, ktorý vyrába automobilka Sevel v Taliansku od roku 2014. Model je k dispozícií v 4 dĺžkach (4,96m, 5,41m, 6m, 6,36m) 3 výškach (2,25m, 2,52m, 2,76m) )a 3 rázvoroch (3m, 3,45m a 4,04m). Nákladný priestor je vo veľkosti od 8 do 17 m2. 
Pri modeli Jumper III. bolo najdôležitejšie odstránenie nedostatkov z modelu Jumper II. Došlo k vylepšeniu odvodu vody od motora, aby sa zabránilo závadám na príslušenstve motora. Došlo k zosilneniu zadných a bočných dverí, vylepšeniu bŕzd z hľadiska výdrže a hluku, a bolo využité nové uchytenie tlmičov.
Výbava.
Základná výbava zahŕňa: Airbag vodiča, ESP, ABS s brzdovým asistentom, automatické uzamknutie vozidla pri rozjazde, centrálne uzamykanie z kabíny, obmedzovač rýchlosti 90 km/h (iba pre 40+),elektrické ovládanie predných okien, palubný počítač, pozdĺžne nastaviteľný volant
Za príplatok je možné domontovať napríklad: predné LED svetlomety, nezávislé kúrenie, automatickú klimatizáciu, tempomat, airbag spolujazdca, odpružené sedadlo vodiča, zosilnené zadné pruženie dvojlamelové, pneumatické zadné pruženie, nádrž o objeme 125 litrov
Motorizácie.
Motorizácie 2.2 HDi prešli drobnými inováciami pre optimalizáciu spotreby a zvýšenie výkonu, pochádzajú z kooperácie nazvanej Gemini, medzi automobilkami PSA a Ford. Za príplatok je možné dokúpiť ako vybavenie motora napríklad zosilnenú batériu pre model 2.2 HDi alebo zosilnený alternátor pre motor Iveco 3.0 HDi.
Lukáš Pohůnek

Lukáš Pohůnek (* 1988, Žilina, Česko-Slovensko) je slovenský dirigent.
Život.
Narodil sa v česko-slovenskej hudobníckej rodine. Vyštudoval hru na trúbke na Konzervatóriu v Žiline. Ako sólista vystúpil so Slovenskou filharmóniou, Štátnym komorným orchestrom Žilina, Janáčkovou filharmóniou Ostrava, Filharmóniou Bohuslava Martinů Zlín a i. Často spolupracoval s mladým renomovaným dirigentom Jakubom Hrůšom.
V roku 2007 začal súkromne študovať dirigovanie u českého dirigenta Leoša Svárovského, do ktorého dirigentskej triedy bol v roku 2009 prijatý na Akadémiu múzických umení v Prahe. Tu študuje tiež u Charlesa Olivieriho-Munroea, Tomáša Koutníka a Lubomíra Mátla. V sezóne 2012/2013 bol stážistom na Akademii Muzycznej v Krakove v triede prof. Rafala Delektu. Bol taktiež aktívnym účastníkom majstrovských dirigentských kurzov Georga Pehlivaniana a Tadeusza Strugalu.
Kariéra.
Dodnes dirigoval množstvo domácich i zahraničných orchestrov, ako napr. Janáčkova filharmonie Ostrava, Severočeská filharmónia Teplice, Štátny komorný orchester Žilina, Akademickí komorní sólisti Praha, Moravskosliezska sinfonietta Ostrava, Orkiestra akademii Beethovenowskiej Kraków a španielsky Ensemble Valencia. Spolupracoval s Pražským komorným zborom, bol taktiež asistentom Olivera Dohnányiho pri zbore Canticorum Iubilo Praha.
Referencie.
„Mladý adept dirigovania (…) sa zhostil známej Pražskej symfónie č.38 D dur KV 504 W.A.Mozarta, za ktorú ho možno len pochváliť. V jeho koncepcii boli zrejmé porozumenie pre formu, rešpekt k dimenziám orchestra, disciplína, no zároveň radosť a vyžívanie sa v tvárnosti hudobnej matérie. Pohůnek vstupoval na dirigentský stupienok so zrejmou pokorou. Jeho predpoklady, talent a – dúfajme – ďalšie príležitosti mu otvoria perspektívy.“
Yucca schidigera

Yucca schidigera je kvitnúca, vždyzelená rastlina z čeľade asparágovité. Je udomácnená v púšti Mojave a Sonoran v juhovýchodnej Kalifornii a južnej Nevade. Svojím vzhľadom pripomína palmu s hrubým a krátkym kmeňom a s listami v tvare dýky, či meča. Kvety v tvare zvona po rozkvitnutí do tvaru pyramídy v noci vydávajú sladkú vôňu. Po celé stáročia jej domorodci prejavovali úctu a pokladali ju za "strom života" pre jej liečivé účinky. Darí sa jej na slnku a v pôde s dobrou priepustnosťou; ani v lete nepotrebuje vodu.
Použitie.
Viac ako tisíc rokov slúži Yucca Schidigera pre Indiánov nielen ako úžitková, ale aj ako liečivá rastlina. Domorodci ju považujú za skutočný elixír života. Yuccu Schidigera používajú na zmiernenie kĺbových bolestí, zápaly, ekzémy a choroby spojené so starobou. Každá časť rastliny (kvety, listy, stonka a korene) sa buď spotrebuje v surovom stave, alebo sa z nej pripraví vývar resp. čaj. Počas dlhých putovaní Indiáni Yuccu Shidigeru používali ako zdroj vody. Yucca Schidigera obsahuje chlorofyl, minerálne látky, stopové prvky, enzýmy, vitamíny a hlavne saponíny a resveratrol, ktoré ju robia pre človeka tak užitočnou.
V malom množstve saponíny obsahuje aj hrach, fazuľa, paradajka, zemiaky a ovos. Za horkú chuť špargle sú zodpovedné jej steroidsaponíny. Domáce liečivé rastliny z Európy a z Ázie, ako sú cesnak, ženšen a koreň jamu tiež obsahujú saponíny. Americký dohľadový orgán (FDA - Food and Drug Administration) schválil Yuccu Schidigeru ako doplnok výživy a označil ju ako neškodnú pre zdravie.
Sevel

Sevel - Società Europea Veicoli Leggeri - Société Européenne de Véhicules Légers - Európska Spoločnosť Ľahkých Automobilov, je spoločná divízia koncernov PSA Peugeot Citroën a Fiat. Špecializuje sa na výrobu užitkových vozidiel a minivany MPV od roku 1978. Sevel Sud a Nord spolupracujú pri výrobe spoločných modelov. Výsledkom sú ušetrené náklady na vývoj,výrobu komponentov, prepravu a servisné náklady.
V minulosti bola súčasťou aj zaniknutá automobilka Talbot z vtedajšieho koncernu Peugeot Talbot Citroën.
 Sevel Sud (Sevel juh) je centrum produkcie v Taliansku, pod vedením Fiat S.p.A. Nachádza sa v priemyselnej oblasti Atessa v údolí Sangro (Val di Sangro). Zamestnáva viac ako 4 500 ľudí a produkuje prevažne väčšie modely ako Fiat Ducato, Citroën Jumper a Peugeot Boxer.
 Sevel Nord (Sevel sever) je centrom produkcie vo Francúzsku pod vedením PSA Peugeot Citroën - Nachádza sa v Hordain (Place-Saint-Amand) v regióne Nord Pas-de-Calais. Produkuje prevažne modely Citroën C8, Fiat Ulysee, Lancia Phedra, Peugeot 807, Fiat Scudo, Citroën Jumpy a Peugeot Expert. Výroba Ulysee a Phedra bola ukončená v roku 2010.
 Tofas do dohody spadá aj Turecká automobilka Tofas v meste Bursa. Zaoberá sa výrobou modelov Fiat Fiorino, Peugeot Bipper a Citroën Nemo.
V roku 2012 sa k dohode pripojila aj automobilka Toyota a pribudol tak model Toyota ProAce.
Spoločné modely.
Produkcia.
Automobilky sú nespornými lídrami na európskom trhu. V roku 2007 sa obe spoločnosti rozhodli rozšíriť výrobnú kapacitu vo Val di Sangro o 30%. Výroba tak stúpla z 200 000 automobilov ročne na 260 000. Podiel je približne 60% pre FIAT a 40% PSA.
Produkcia modelov od 1984:
Liestal

Liestal (v minulosti "Liesthal") je hlavné mesto kantónu Bazilej-vidiek v severnom Švajčiarsku. Leží na rieke Ergolz juhovýchodne od Bazileja. Obyvateľstvo je prevažne protestantské a germanofónne.
Dejiny.
Názov "Liestal" sa prvýkrát spomína v roku 1225, kým osídlenie je doložené najneskôr od rímskych čias. 
V roku 1296 sa stal mestom a získal právo trhu. Prudký rozvoj mesta bol spôsobený jeho strategickou polohou na ceste, spájajúcej prvý most cez Rýn v Bazileji a Svätogotthardským priesmykom. V roku 1305 mesto kúpil bazilejský biskup a do erbu pribudla biskupská palica.
V roku 1501 predstaviteľ mesta prisahal vernosť Švajčiarskej konfederácii, čo spôsobilo opakované konflikty so susedným Rheinfeldenom, ktorý patril Habsburgovcom.
V 17. storočí sa Liestal postavil Bazileju počas Roľníckeho povstania a následne ho obsadili bazilejské jednotky. Traja vodcovia povstania boli v Bazileji sťatí. 
V roku 1789 mesto nadšene odpovedalo na francúzske výzvy na slobodu a rovnosť. Keď Napoleon Bonaparte prechádzal cez mesto v 1797, bol nadšene oslavovaný. Po jeho páde bola obnovená podriadenosť k Bazileju.
Geografia.
Liestal má rozlohu . Z tejto plochy je (16,4 %) používaných na poľnohospodárske účely. Zalesnených je (58,7 %). Čo sa týka zvyšku plochy, (23,9 %) tvorí zástavba a infraštruktúra, (0,5 %) vodné plochy a (0,2 %) tvorí neproduktívna pôda. 
Liestal je hlavným mestom kantónu Bazilej-vidiek. Staré mesto sa nachádza na skalnatom výbežku medzi riekami Ergolz a Orisbach a Švajčiarskou Jurou. 
Obyvateľstvo.
Historický vývoj obyvateľstva je zobrazený v nasledujúcom grafe:
Pamätihodnosti.
Významnými pamätihodnosťami mesta je radnica z 15. storočia, "kostol sv. Martina" a "Horná brána".
Luján (mesto)

Luján je mesto nachádzajúce sa v provincii Buenos Aires v Argentíne. Leží asi 68 km západne od hlavného mesta krajiny Buenos Aires. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo 97 363 obyvateľov. Mesto bolo založené v roku 1755.
Je jedným z najvýznamnejších pútnických miest Argentíny. Každý rok ho navštívi viac ako 6 miliónov pútnikov, ktorí navštevujú miestnu baziliku, ktorá je zasvätená Panne z Lujánu, ktorá je patrónkou Argentíny. Mesto je vďaka tomu známe ako "La Capital de la Fe", teda "Hlavné mesto viery".
V roku 1960 tu zomrel významný slovenský spisovateľ a politik Jozef Cíger-Hronský.
Biskupické luhy

Biskupické luhy је chránené územie európskeho významu, ktoré sa nachádza v katastrálnom území Ružinova, Podunajských Biskupíc, Kalinkova a Nových Košarísk. Správca územia je CHKO Dunajské luhy. Majú rozlohu .
Biotopy, ktoré sú predmetom ochrany:
Druhy, ktoré sú predmetom ochrany: kunka červenobruchá, roháč obyčajný, fuzáč veľký, hrúz Kesslerov, hrebenačka vysoká, bobor vodný, hraboš severský panónsky, hlaváč bieloplutvý.
Animácia (cestovný ruch)

Animácia voľného času alebo len animácia je samostatný odbor cestovného ruchu zaoberajúci sa organizáciou voľného času resp. voľnočasových aktivít pre dovolenkárov, ktorí prechodne pobývajú v strediskách cestovného ruchu a turistických destináciách. 
Základnou funkciou animácie voľného času je zabezpečiť pre turistov aktívnu zábavu a plnohodnotné využitie voľného času počas ich pobytu v danom mieste. Najčastejšie je realizovaná vo forme animačného programu, ktorého súčasťou sú športové aktivity, umenie (divadlo, hudba, tanec) a animačné aktivity pre deti.
Funkcie a druhy animácie.
Najdôležitejšie funkcie animácie voľného času sú:
Medzi najbežnejšie druhy animácie voľného času patrí:
Opátstvo Malmesbury

Opátstvo Malmesbury (angl. Malmesbury Abbey) je kláštor v Malmesbury v anglickom grófstve Wiltshire zasvätený svätým Petrovi a Pavlovi. Bol to jeden z mála anglických kláštorov s neprerušenou históriou od 7. storočia do rušenia anglických kláštorov v rokoch 1536 and 1541. 
Malmesbury bol založený ako benediktínsky kláštor približne v roku 676 Aldhelmom, synovcom kráľa Ineho. Anglický kráľ Athelstan bol v kláštore pochovaný roku 941, zomrel v Gloucesteri v októbri 939. Pochovanie kráľa v Malmesbury miesto v New Minsteri vo Winchestri značilo, že kráľ bol zostal outsiderom na kráľovskom dvore Wessexu. 
Do 11. storočia obsahoval druhú najväčšiu knižnicu v Európe a bol považovaný za jeden z najdôležitejších miest učenia v Európe. Jeden zo skorých pokusov o ľudský let sa konal v opátstve na začiatku 11. storočia. Mních Eilmer z Malmesbury si k telu pripevnil krídla a vylietol z veže. Doletel približne 200 metrov, pristál so zlomeninami oboch nôh. Neskôr poznamenal, že jediný dôvod prečo nedoletel ďalej bol chýbajúci chvost klzáku. Historik z 12. storočia William z Malmesbury bol tiež členom komunity.
Súčasné opátstvo bolo podstatne dokončené rokom 1180. Vrchol veže a samotná veža sa zrútili počas búrky okolo roku 1500. Pádom zničili väčšinu kostola vrátane dvoch tretín hlavnej lode a transept. Západná veža sa zrútila okolo roku 1550, zničila tri najzápadnejšie výklenky hlavnej lode. Vďaka týmto zrúteniam dnes stojí menej než polovica pôvodnej budovy.
Opátstvo, ktorá vlastnilo 23000 akrov v 20 farnostiach, ktoré tvorili Malmesbury Hundred, bolo zrušené rušením anglických kláštorov kráľom Henrichom VIII. v roku 1539 a predané, vrátane pozemkov, bohatému obchodníkovi Williamovi Stumpeovi. Nový vlastník vrátil kostol opátstva mestu do úlohy farského kostola a v budovách opátstva umiestnil 20 tkáčskych stavov svojho tkáčskeho podniku.
Opátstvo dnes slúži ako farský kostol pre Malmesbury, patrí do bristolskej diecézy. Zrúcanina stále obsahuje niekoľko kníh z pôvodnej knižnice opátstva. Anglosaské dokumenty, napriek falšovaniu a dopĺňaniu vykonanému v scriptóriu (pisateľni) kláštora, ponúkajú materiál o dejinách Wessexu a náboženstva v oblasti.
Počas anglických občianskych vojen v 17. storočí malo opátstvo zmeniť majiteľa až sedemkrát. Tvrdo sa oň bojovalo. Stovky dier od strelných zbraní sa zachovali dodnes na západnej, južnej a východnej strane múrov opátstva.
Väčšina z opátstva sa dochovala dodnes, zničené časti sú stále pripojené k celku. Existujúca tretina hlavnej lode ostáva v aktívnom používaní ako svätyňa.
Place Pigalle

Place Pigalle (doslova "Pigallovo námestie") je námestie v Paríži. Nachádza sa v 9. obvode. Pod námestím leží stanica metra Pigalle.
Poloha.
Polkruhové námestie o priemere asi 70 m leží na úpätí Montmartru pri Boulevard de Clichy. Na námestie smerujú ulice "Avenue Frochot", Rue Frochot, Rue Jean-Baptiste-Pigalle, Rue Duperré a "Boulevard de Clichy".
Dejiny.
Námestie bolo pomenované po francúzskom sochárovi Jean-Baptistovi Pigallovi (1714-1785) a je známejšie ako štvrť Pigalle.
Na námestí a v priľahlých uliciach boli na konci 19. storočia umelecké ateliéry a literárne kaviarne, z ktorých najznámejšia bola "Nouvelle Athènes".
Square de l'Île-de-France

Square de l'Île-de-France je square v Paríži v 4. obvode. Leží na ploche na východnom cípe ostrova Cité neďaleko katedrály Notre-Dame. Quai de l’Archevêché ho oddeľuje od "Square Jean-XXIII".
Dejiny.
Square bolo vytvorené v roku 1914 pozdĺž nábrežia "Quai de l'Archevêché" v priestore bývalej márnice, ktorú tu dal postaviť v roku 1868 prefekt barón Haussmann. Budova pripomínajúca malý grécky chrám mala vchod z nábrežia Quai du Marché-Neuf a bola postavená na mieste bývalej promenády nazývanej "Terrain". Keď sa márnica zmenila na Ústav súdneho lekárstva, bola pred prvou svetovou vojnou presunutá na Quai de la Rapée do súčasnej budovy.
V rokoch 1954 – 1964 bol na square vybudovaný "Mémorial des Martyrs de la Déportation".
Square Alexandre-et-René-Parodi

Square Alexandre-et-René-Parodi je square v Paríži v 16. obvode. Námestie sa nachádza nedďaleko boulevard périphérique pri križovatke Porte Maillot medzi Boulevard de l’Amiral-Bruix a Boulevard Thierry-de-Martel.
Námestie s parkom bolo vytvorené v roku 1958 s trojuholníkovým pôdorysom o rozlohe , čo z neho robí najväčšie námestie v tomto obvode. 
Bolo pomenované po bratoch, ktorí boli aktívni odbojári počas okupácie Francúzska cez druhú svetovú vojnu. Alexandre Parodi (1901-1979) bol politik a René Parodi (1904-1942) bol sudca, ktorý bol nacistami pre svoju účasť v Résistance popravený.
Place du Calvaire

Place du Calvaire (doslova "námestie Kalvárie") je námestie v Paríži. Nachádza sa na Montmartre v 18. obvode.
Dejiny.
Place du Calvaire je malé námestie medzi ulicami Rue du Calvaire na východe a Rue Poulbot na západe.
Vzniklo spojením z bývalého "Place Sainte-Marie" a časti ulice "Rue Poulbot". Názov je odvodený od súsošia Kalvárie, ktoré sa nachádzalo na vrcholku kopca Montmartre.
Square Suzanne-Buisson

Square Suzanne-Buisson je square v Paríži v 18. obvode. 
Nachádza sa na mieste bývalého zámockého parku. Bolo pomenované po francúzskej političke a odbojárke Suzanne Buisson, ktorá bývala v susednej ulici "Rue Girardon" č. 7.
Juraj Somolányi

Juraj Somolányi (* 1972, Bratislava) je slovenský umelec, hudobník a fotograf. 
Do povedomia nezávislej hudobnej scény prenikol v 90. rokoch čoby frontman kapely The Dark, respektíve Dead Cannabis, založenej neskôr. S prvou pre vydavateľstvo Monitor nahral aj svoj jediný štúdiový album "Clear" (1993), výhradne v angličtine. Napriek zaznamenaným úspechom v rámci electronic body music, v dôsledku čoho bol na domácej pôde považovaný za jedného z priekopníkov v tomto žánri, sa pozvoľna začal venovať umeleckej fotografii a dodatočne i filmovaniu pomocou digitálnej zrkadlovky. Okrem iného natáča videoklipy pod svojou virtuálnou značkou Darktechnology Productions, prispieva pre hudobné časopisy (napr. "Nový Populár"), či je autorom dosiaľ nepublikovanej autobiografie. Od roku 2012 je členom elektronického dua Get Explode a nedávno na seba upozornil ako jeden z porotcov II. ročníka Medzinárodného festivalu vodného sveta SCUBACAM 2012.
Kariéra.
Svoju prvotnú, hudobnú kariéru, začal Somolányi v roku 1990 ako spevák, skladateľ a textár úzkoprofilovej hudobnej formácie The Dark, ktorej pôvodnú zostavu dopĺňali Braňo Hanzlík alias "Angels Delight" a Robo Zatko, známy tiež pod pseudonymom "Explorer Kitt". Po nahraní dvoch dlhohrajúcich demonahrávok, z ktorých niektoré skladby vyšli na nezávislých francúzskych kompiláciách z rady vydavateľstva Alea Jacta Est, skupina nahrala sprievodné vokály na album "Flashback" (1992) svojich českých rovesníkov - Vanessy. Jej vlastný štúdiový debut vydal Monitor (terajší EMI) pod názvom "Clear" (1993). Dve skladby z neho sa dočkali aj svojho vizuálneho spracovania, a to "The War of Man" (naspievaná Zatkom) a "Feet" (nahratá s Body-M). Krátko po vydaní oficiálneho debutu však Somolányi v roku 1994 s Hanzlíkom založil vedľajší hudobný projekt Dead Cannabis a v spolupráci s gitaristami Radom "Šipka" Palovčíkom (z metalovej skupiny Acheron) a Martinom "Fefe" Žúžim (z kapely Hex) začal pracovať na svojom druhom štúdiovom albume. K jeho realizácii napokon nedošlo a muzikanti sa následne venovali samostatným projektom. V tomto čase sa Somolanyi čoraz viac sústredil na prácu s umeleckou fotografiou, prevažne ženským aktom.
Okrem iných fotil napríklad víťazku nemecko-rakúskej súťaže krásy Queen of the World 1997 Natáliu Bizoňovú Kacinovú, či speváčku Celeste Buckingham, s ktorou nasnímal sériu fotografií pre hudobný dvojmesačník "Nový populár". V rámci osláv 20. výročia od vzniku svojej pôvodnej kapely The Dark zorganizoval v roku 2010 spoločný koncert s belgickou skupinou Front 242, ktorá tak vôbec po prvýkrát vystúpila na Slovensku. Od roku 2012 je členom kapely Get Explode (zal. v r. 2009), v ktorej nahradil Mariána Čurku.
Rue Volta

Rue Volta ("Voltova ulica") je ulica v Paríži. Nachádza sa v historickej štvrti Marais v 3. obvode.
Poloha.
Vedie od križovatky s Rue au Maire a končí pri Rue Notre-Dame-de-Nazareth. Je orientovaná z juhu na sever.
Dejiny.
Vznikla v roku 1851 spojením troch ulíc "Rue Frépillon", "Rue de la Croix" a "Rue du Pont-aux-Biches" a bola pomenovaná podľa talianskeho fyzika Alessandra Voltu.
Hrázdený dom č. 3 v tejto ulici bol dlho považovaný za najstarší dom v Paríži pochádzajúci údajne z obdobia okolo roku 1300. Pri výskume v roku 1979 bolo zistené, že pochádza až z roku 1644. Najstarší dom v Paríži (z roku 1407) sa nachádza neďaleko v ulici Rue de Montmorency.
V dome č. 37 sídli "Théâtre du Marais".
Farkas (priezvisko)

 Farkas je maďarské priezvisko s významom vlk. Je časté aj na Slovensku, najviac v Komárne, Nových Zámkoch, Dunajskej Strede a Dvoroch nad Žitavou (okres Nové Zámky).
Známi nositelia.
Pozri v článku Farkas.
Středomoravské Karpaty

Středomoravské Karpaty alebo (po slovensky) Stredomoravské Karpaty je geomorfologická oblasť na Morave v subprovincii Vonkajšie Západné Karpaty. Najvyšší vrchol je Brdo 
Členia sa na geomorfologické celky:
Západobeskydské podhůří

Západobeskydské podhůří (-po česky) alebo Pogórze Zachodniobeskidzkie (-po poľsky) alebo Západobeskydské podhorie (-po slovensky) je krajinná (geomorfologická) oblasť Vonkajších Západných Karpát v Česku a Poľsku.
Delí sa na tieto celky:
Ondřej Pávek

Ondřej Pávek (* 23. september 1980, Ostrov (okres Karlove Vary)) je český profesionálny cyklista, ktorý preteká za tím AC Sparta Praha cycling.
Lotyšské národné hádzanárske mužstvo

Lotyššské národné hádzanárske mužstvo je národné mužstvo, ktoré reprezentuje Lotyšsko na medzinárodných podujatiach. Doposiaľ sa vo svojej histórii nikdy neprebojovalo na vrcholné podujatie ako sú Majstrovstvá sveta, Majstrovstvá Európy či Letné olympijské hry. Najväčším úspechom mužstva je víťazstvo na Challenge trophy EHF v roku 2001.
Súčasný káder.
Súčasná zostava: "Aktuálne k dátumu:" 13. september 2013
Yvette Tulip Hlaváčová

Yvette Tulip Hlaváčová (* 26. máj 1975, Boskovice) je česká reprezentantka v diaľkovom plávaní, držiteľka viacerých titulov a rekordov. Tiež je príležitostná modelka a je zapísaná do Guinnessovej knihy rekordov ako majiteľka najdlhších nôh na svete –  (pri výške ).
Pilník

Pilník je oceľový nástroj so zdrsneným povrchom na opracúvanie rôznych materiálov napr. kovov, dreva alebo plastov. Tvorí ho kovový prút (zvyčajne oceľ alebo nástrojová oceľ) so zárezmi resp. zubami, ktoré zvyšujú drsnosť a tým aj brúsiacu schopnosť nástroja. Kovový prút zakončuje stopka, na ktorú sa naráža rúčka (držadlo).
Zuby sa do kovového prúta vysekávajú za studena. Pilníky na mäkké materiály majú obyčajne záseky usporiadané v jednom smere. Pre tvrdšie materiály býva sek spravidla krížový. Podľa hustoty zásekov sú rozoznávané rôzne typy pilníkov (hrubé, polohrubé - tzv. bastard (B), stredné (BB), jemné - smooth (S) a veľmi jemné (SS)). Hrubý drevársky pilník sa označuje rašpľa. Na základe tvaru prierezu možno rozlišovať niekoľko typov pilníkov (obdĺžnikový, polkruhový, trojuholníkový, štvrcový, mečovitý (kosoštvorcový), jazýčkovitý, kruhový a nožovitý.
Rastislav Kožiak

PhDr. Rastislav Kožiak, PhD. (* 23. august 1969, Banská Bystrica) je slovenský historik, ktorý sa zaoberá cirkevnými dejinami a metodológiou histórie. 
Životopis.
Študoval na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Od roku 1994 pracuje na Katedre histórie Fakulty humanitných vied Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici (od roku 2004 ako vedúci katedry), kde vedie kurzy zo stredovekých dejín Európy a špecializované kurzy zo stredovekých dejín mníšstva a kresťanstva v stredovýchodnej Európe. Vo vedeckom výskume sa zameriava hlavne na problematiku christianizácie vo včasnom stredoveku, včasnostredoveký monasticizmus a metodológiu histórie.
V rokoch 1999 – 2002 externe prednášal na Katedre histórie najprv Žilinskej univerzity a neskôr Katolíckej univerzity v Ružomberku. Realizoval študijné pobyty na univerzitách a vedeckých pracoviskách v Giessene, Krakove, Lubline a vo Varšave, hosťovsky prednášal na univerzitách v Opave, Opole, Katoviciach a v Kielcach. Je členom redakčných rád viacerých domácich i zahraničných odborných časopisov (napr. "Annales historici Prešoviensis", "Byzantinoslovaca", "Kultúrne dejiny", "Acta historica Opaviensis", "Studia mediaevalia Bohemica", "Między Wisłą i Pilicą. Studia i materialy historyczne", "Forum Historiae", "Saeculum Christianum", "Historia Slavorum Occidentis").
V rokoch 1993 – 1997 spolu s Martinom Kanovským a Ondrejom Červeným založil a redakčne viedol odborný interdisciplinárny časopis "Text - revue pre humanitné vedy" (Bratislava). V roku 1998 spolu s Júliusom Albertym založil odborný časopis "Acta historica Neosoliensia", vydávaný dodnes na Katedre histórie FHV UMB v Banskej Bystrici. Od roku 2006 je členom Slovenského národného komitétu historikov pri Slovenskej akadémii vied v Bratislave, od roku 2008 predsedom Slovenskej národnej komisie C.I.H.E.C. (International Commission for Comparative Ecclesiastical History), od roku 2009 členom Slovensko-poľskej komisie historikov pri Historickom ústave SAV, od roku 2010 členom Vedeckej rady Historického ústavu SAV, od roku 2011 podpredsedom Slovenskej historickej spoločnosti pri SAV a od roku 2014 podpredsedom Vedeckej rady Historického ústavu SAV. Od roku 2006 je členom Centra pre štúdium kresťanstva, v rámci ktorého spoluorganizoval viacero vedeckých konferencií z oblasti výskumu cirkevných dejín. Od roku 2015 je tiež členom Commission of the Early History of the Slavs at the International Committee of the Slavists.
V roku 2012 sa spolu s Jaroslavom Nemešom stal laureátom "Ceny profesora Jána Komorovského", ktorú udeľuje Slovenská spoločnosť pre štúdium náboženstiev pri SAV.
Dňa 13. mája 2016 sa stal predsedom "Slovenskej historickej spoločnosti", profesijnej organizácie slovenských historikov.
Kvalifikácia mužov na Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1993

Kvalifikácia mužov na Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1993 bola mužská kvalifikácia pre účasť na Majstrovstvách Európy 1993, ktorej sa zúčastnilo 24 európskych družstiev. Tie súťažili o 11 miest na záverečný turnaj v štyroch 6-členných skupinách. Prebiehala od 26. do 31. mája 1993. V ženskej kategórii sa kvalifikácia neorganizovala.
Postúpili 2 najlepšie družstvá z každej skupiny a 2 družstvá z tretích miest. neskôr nahradila (tá bola aktuálnym majstrom Európy), ktorá bola kvôli občianskej vojne diskvalifikovaná.
Priamy postup.
Priamo postúpila iba hostiteľská krajina:
Výsledky.
 Barcelona
Skupina B.
 Záhreb
Skupina C.
 Palermo
Okres (Samoa)

Samoa sa skladá z jedenástich okresov (po samojsky: "itūmālō", po anglicky "district"). Sú to tradičné okresy, ktoré boli založené ešte pred príchodom Európanov. Každý okres má svoje hlavné mesto, ktoré riadi celý okres. Väčšina okresov sa ešte delí na volebné obvody.
Citroën 55

Citroën 55 je univerzálny nákladný automobil, ktorý vyrábala francúzska automobilka Citroën v rokoch 1953 až 1965. Za 12 rokov produkcie bolo vyrobených 54 898 kusov. Automobil si pre svoj vzhľad vyslúžil prezývku "La Baunoise" (krasonos).
Popis.
Nadväzuje na svojho predchodcu Citroën 45, z ktorého prebral aj prvé motorizácie. Terénny variant mal zvýšený podvozok a pohon 4x4, konkurovala východnému modelu Mercedes Unimog. K dispozícií boli 3 rozdielne rázvory. Úžitková nosnosť bola 5t. Diaľková verzia bola upravená pre ťahanie návesov. Pre armádu bola odvodená terénna verzia 46 FOM.
Motorizácie.
Vznetový
CH14 Bus.
V 50. rokoch 20. storočia vznikla požiadala francúzska cestovná kancelária o výrobu vyhliadkového autobusu. Vznikla tak futuristická séria na podvozku U55, a autobusu Citroen CH14. Model dostal názov Currus Cityrama, podľa výrobcu karavanov Currus. Vďaka jeho futuristickému vzhľadu, bol použitý v niekoľkých filmoch.
Schaffhausen (mesto)

Schaffhausen (, , ) hlavné mesto kantónu Schaffhausen v severnom Švajčiarsku a s vyše 35-tisíc obyvateľmi je aj najväčším sídlom v kantóne.
Geografia.
Schaffhausen je najsevernejším mestom Švajčiarska a je popri Bazileji a mestečkách Stein am Rhein a Eglisau (kantón Zürich) jedným z mála miest vo Švajčiarsku na sever od Rýna. Schaffhausen leží juhovýchodne od vrchu Hoher Randen.
V starom meste sa nachádza množstvo renesančných budov. Juhovýchodne od mesta, ale už mimo katastra Schaffhausenu sa nachádza Rheinfall, najväčší vodopád v Európe. Z celkovej rozlohy mesta, , je 19,9 % zastavaných, 29,1 % využívaných na poľnohospodárske účely a 51 % je zalesnených.
Podnebie.
Schaffhausen zaznamenáva v priemere 124,9 dní s dažďom alebo snehom v roku a v priemere tu spadne za rok zrážok.
Sion (Švajčiarsko)

Sion (, ) je hlavné mesto kantónu Valais v juhozápadnom Švajčiarsku. 17. januára 1968 bola pripojená k Sionu bývalá obec "Bramois", 1. januára 2013 bola k Sionu pričlenená obec Salins.
Geografia.
Mesto Sion leží v nadmorskej výške na oboch brehoch Rhôny. Sion má rozlohu , z tejto plochy je (39,9 %) používaných na poľnohospodárske účely, kým (9,6 %) je zalesnených. Zo zvyšku územia je (42,1 %) zastavaných, (5,7 %) vodné plochy a (2,5 %) tvorí neproduktívna pôda.
Podnebie.
Sion v roku zaznamenáva v priemere 82,6 dní s dažďom alebo snehom a v priemere tu spadne za rok zrážok.
Dejiny.
Nálezy dokázali, že okolie Sionu bolo osídlené už v dobe kamennej. V roku 2008 tu bolo objavené jedno z najväčších keltských pohrebísk vo švajčiarskych Alpách s vyše 200 hrobmi. Hroby pochádzajú z ranej doby železnej. 
Na konci 1. storočia pred Kr. bol Sion sídlom kmeňa Seduniov, jedného zo štyroch keltských kmeňov vo Valais. Bol dobytý Rimanmi v roku 15 pred Kr. Medzi Rimanmi bol známy ako "Sedunum".
V roku 1968 bola k Sionu pričlenená obec "Bramois" a 1. januára 2013 bola k Sionu pričlenená obec Salins. 
Sion prehral s Turínom v kandidatúre o usporiadanie ZOH 2006. Sion sa takisto uchádzal o usporiadanie ZOH 2002, čo napokon vyhralo Salt Lake City, a ZOH 1976, ktoré mal usporiadať Denver (Hry boli napokon pridelené Innsbrucku, keď občania Denveru zamietli ďalšie výdavky spojené s usporiadaním tohto podujatia).
Kvalifikácia mužov na Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1999

Kvalifikácia mužov na Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 1999 bola mužská kvalifikácia pre účasť na Majstrovstvách Európy 1999, ktorej sa zúčastnilo 16 európskych štátov. Tie súťažili o 8 miest na záverečný turnaj v štyroch 4-členných skupinách. Postúpili 2 najlepšie družstvá z každej skupiny.
Priamy postup.
Priamo postúpila hostiteľská krajina a 3 najlepšie družstvá z ME 1997:
Výsledky.
 Bukurešť
Skupina B.
 Veendam
Skupina C.
 Palma de Mallorca
Skupina D.
 Atény
Solothurn (mesto)

Solothurn (, , ) je hlavné mesto kantónu Solothurn v severozápadnom Švajčiarsku. Je zároveň jedinou obcou okresu Solothurn. Po Oltene je druhým najľudnatejším mestom v kantóne.
Podoba Starého mesta je prevažne výsledkom budovania medzi rokmi 1520 a 1790, v dôsledku čoho vykazuje tomu odpovedajúcu bohatosť a zmesku rozličných architektonických štýlov. 
Geografia.
Solothurn leží v nadmorskej výške na úpätí Švajčiarskej Jury. Mesto je rozdelené riekou Aare na dve časti – severnú a južnú. K menším potokom tečúcim mestom patrí "Brunngraben", "Brühlgraben", "Obach", "Dürrbach" ako aj "St. Katharinenbach". Približne päť kilometrov na sever v nadmorskej výške leží «Solothurnský obývaný kopec» Weissenstein, na ktorý až do konca roku 2009 viedla malá sedačková lanovka. Severovýchodným smerom od katastra sa vlieva rieka Emme do Aare. 
Rozloha obce je , z tohto v roku 1994 zaberala zastavaná plocha 66 percent, poľnohospodársky využívaná 25 % a zvyšných 9 % tvoril les, porasty a neproduktívna pôda. 
Podnebie.
Podnebie Solothurnu je ovplyvnené kontinentálnymi vplyvmi.
Obyvateľstvo.
K 31.12.2012 žilo v meste 16 366 obyvateľov, z tohto čísla bolo 3 306 (20,2 %) cudzincov.
Z náboženského hľadiska žilo v meste na konci roku 2012 27,2% rímskokatolíkov, 22,8% reformovaných protestantov, 14,6% príslušníkov ostatných vierovyznaní a 35,4% ľudí bez vyznania.
Vývoj obyvateľstva.
Vývoj obyvateľstva podáva nasledujúci graf:
Citroën 23

Citroën 23 je univerzálny nákladný automobil, ktorý vyrábala francúzska automobilka Citroën v rokoch 1935 až 1969. Za 34 rokov produkcie bolo vyrobených 121 902 kusov. V roku 1956 prešiel model faceliftom. V roku 1956 sa vyrábal v troch variantoch nosnosti, (3,5 t), C23-45 (4,5 t) a C23-50 (5 ton).
Popis.
Nadväzuje na svojho predchodcu nákladnú verziu modelu C4. Predná časť karosérie bola prebratá z modelu Rosalie. V roku 1956 sa zmenil dizajn kabíny, bola prebratá z modelu T55. Motorizácia bola prebraté z modelu Traction Avant. V roku 1936 pribudla naftová motorizácia s preplňovaním vysokou turbulenciou a nepriamym vstrekovaním o výkone 40 konských síl. Firma Herwaythorn Sinpar, prerábala automobily pre použitie v teréne, úpravou výšky karosérie a pridaním pohonu 4x4. Sériový model mal pohon zadnej nápravy s jednoduchým diferenciálom.
2. svetová vojna.
Počas vojny bolo Francúzsko okupované nemeckými vojskami. André Citroën odmietol spoluprácu s okupantmi. Závody na výrobu osobných automobilov boli uzavreté a závody pre výrobu nákladných automobilov prešli násilím pod nemeckú správu. Počas vojny bolo vyprodukovaných približne 12 000 kusov modelu 23 pre nemecký Wehrmacht, za menej ako 10 mesiacov.
Motorizácie.
Zážihový
Vznetový 
Motor Di je naftový motor s nepriamym vstrekovaním a turbulentným plnením.
Valence (obvod)

Valence je obvod v departemente Drôme a regióne Rhône-Alpes vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 16 kantónov a 132 obcí.
Jihomoravské Karpaty

Jihomoravské Karpaty (-po česky; po slovensky Juhomoravské Karpaty, po nemecky zriedkavo Südmährische Karpaten) je podľa aktuálneho geomorfologického členenia Česka geomorfologická oblasť na južnej Morave v geomorfologickej subprovincii Vonkajšie Západné Karpaty. Jediný celok, ktorý do tejto oblasti patrí, je Mikulovská vrchovina.
Priame pokračovanie Mikulovskej vrchoviny na území Rakúska sa volá Waschbergzone (alebo Weinviertler Klippenzone alebo veľmi zriedkavo Niederösterreichische Inselbergschwelle). Niekedy sa Mikulovská vrchovina (t. j. Jihomoravské Karpaty v užšom zmysle) spolu s jej rakúskym pokračovaním uvádzajú ako jedna jednotka pod (českým) názvom Rakousko-jihomoravské Karpaty (do nemčiny umelo prekladaným ako "Österreichisch-Südmährische Karpaten", v samotnom Rakúsku sa tento názov nepoužíva) resp. Jihomoravské Karpaty v širšom zmysle, alebo pod nemeckým názvom Waschbergzone (Weinviertler Klippenzone, veľmi zriedkavo Niederösterreichische Inselbergschwelle) v širšom zmysle.
Existuje aj odchylný systém členenia (pozri ), podľa ktorého Mikulovská vrchovina siaha od južnej Moravy po severný okraj Leiser Berge v Rakúsku (na tomto mieste v Rakúsku je potom aj hranica Karpát), čiže siaha len zhruba do polovice Waschbergzone.
Charakteristika Mikulovskej vrchoviny.
Mikulovské vrchy sú členitá pahorkatina až vrchovina. Z mäkkých flyšových vrstiev s vystupujúcimi bradlami jurských vápencov. Najvyšší vrch je Děvín ().
Mikulovská vrchovina sa delí na 2 podcelky:
Západní Vněkarpatské sníženiny

Západní Vněkarpatské sníženiny (-po česky) alebo Podkarpacie Zachodnie (-po poľsky) alebo Západné Vonkajšie karpatské zníženiny (-po slovensky) je krajinná oblasť v severovýchodnom Rakúsku a Česku (na východnej Morave). 
Podľa aktuálneho geomorfologického členenia Česka je to oblasť subprovincie Vonkajšie karpatské zníženiny, podprovincie Západné Karpaty, sústavy Karpaty. Delí sa na nasledujúce celky:
Severní Vněkarpatské sníženiny

Severní Vněkarpatské sníženiny (-po česky) alebo Podkarpacie Północne (-po poľsky) alebo Severné Vonkajšie karpatské zníženiny(-po slovensky) je krajinná jednotka v Česku, Poľsku a na Ukrajine.
Podľa aktuálneho geomorfologického členenia Česka, ktoré zohľadňuje len územie Česka, je to oblasť subprovincie Vonkajšie karpatské zníženiny, podprovincie Západné Karpaty, sústavy Karpaty. Zahŕňa len celok Ostravská pánev (poľ. Kotlina Ostrawska).
Podľa poľského fyzickogeografického členenia J. Kondrackého, ktoré zohľadňuje aj Poľsko, je to subprovincia provincie "Západné Karpaty so Západnými a Severnými Vonkajšími karpatskými zníženinami" megaregiónu "Karpatský región". Delí sa na tieto makroregióny:
Kvalifikácia mužov na Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 2003

Kvalifikácia mužov na Majstrovstvá Európy vo vodnom póle 2003 bola mužská kvalifikácia pre účasť na Majstrovstvách Európy 2003, ktorej sa zúčastnilo 12 európskych štátov. Tie súťažili o 6 miest na záverečný turnaj v dvoch 6-členných skupinách. Prebiehala od 9. do 13. apríla 2003. Na európsky šampionát postúpili 3 najlepšie družstvá z každej skupiny.
Priamy postup.
Priamo postúpila hostiteľská krajina a 5 najlepších družstiev z ME 2001:
Výsledky.
 Kyjev
Skupina B.
 Bratislava
Pozn: Malta bola neskôr diskvalifikovaná, keď nenastúpila v posledných 2 zápasoch.
Členenie Karpát

Členenie Karpát, rozsiahleho horského systému v Európe s celkovou rozlohou asi a dĺžkou okolo , plošne najrozsiahlejšieho pohoria v Európe, je možné realizovať podľa veľkého množstva kritérií.
Delenie na vonkajšie a vnútorné.
Vzhľadom na svoj oblúkovitý tvar vypuklý smerom na severovýchod v dôsledku vrásnenia existuje horizontálne delenie na:
Hranicu medzi nimi tvorí v ich západnej časti Pieninské bradlové pásmo.
Podľa svetových strán.
Podľa Encyklopédie Slovenska.
Karpaty:
Poznámky:
Podľa Pyramídy.
Karpaty:
Poznámky:
Podľa V. Krála (2001).
Z textu nie je jasné, či autor považuje za súčasť Karpát v (nejakom) širšom zmysle aj Vonkajšie karpatské zníženiny (vrátane rumunských tzv. Predkarpát/Subkarpát) a/alebo Panónsku panvu (spolu s menšími pohoriami na nej) a/alebo Transylvánsku plošinu a/alebo Dolnodunajskú nížinu (napr. o Transylvánskej plošine/panve píše "je samostatnou veľkou územnou jednotkou..., ktorú treba na vyššie úrovni považovať za najrozsiahlejšiu vnútornokarpatskú panvu").
Podľa J. Kondrackého (1989).
Karpatský región (megaregión):
Vlastné Karpaty (na rozdiel od "Karpatského regiónu") teda zrejme (buď priamo podľa Kondrackého alebo len podľa jeho interpretácie poľskou wikipédiou) zahŕňajú vyššie uvedené položky okrem Západných, Severných a Východných Vonkajších karpatských zníženín; Panónskej panvy a Dolnodunajskej nížiny.
Podľa geomorfologického členenia Česka a Slovenska.
Mazúr a Lukniš v Geomorfologickom členení SSR (1978 a 1986) a Atlase krajiny SR (2002) členia Karpaty nasledovne:
Poznámky:
Podľa staršieho orografického členenia Česko-Slovenska.
Karpaty:
Poznámka: Zahŕňa len Karpaty zasahujúce aj na územie Česka alebo Slovenska.
Podľa Internet Enc. of Ukraine.
Internet Encyclopedia of Ukraine člení Karpaty nasledovne:
Karpaty (podľa alternatívneho delenia):
Karpaty (podľa sovietskeho delenia):
Podľa Enc. Britannica.
Encyclopeadia Britannica člení Karpaty nasledovne
Podľa Slovenského náučného slovníka.
Karpaty:
Poznámky:
Vladislav

Vladislav môže byť: