burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
1900 na Slovensku

Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v roku 1900 na dnešnom území Slovenska, ktoré bolo v tom čase súčasťou Rakúsko-Uhorska.
Všeobecná charakteristika.
Demografia.
K roku 1900 stúpol počet Slovákov žijúcich v Uhorsku oproti roku 1880 z 1 855 451 na 2 002 165, teda o 7,9 %. To predstavovalo 11,9 % z celkového počtu obyvateľstva Uhorska (Maďari predstavovali 51,4 %). V priebehu ďalšieho desaťročia sa počet Slovákov zdanlivo znížil, čoho príčinou bola však v drvivej miere štatistická maďarizácia, nie prirodzený pohyb obyvateľstva.
Miera negramotnosti obyvateľstva podľa údajov z tohto roku predstavovala až 38,6 %, na čom sa značnou mierou podpísali školské zákony prikazujúce učiť žiakov memorovaniu v maďarčine, ktorej slovenské deti nerozumeli.
Miera migrácie k tomto roku nebola vysoká – podiel počtu osôb, ktoré zostávali po celý život v lokalite, v ktorej sa narodili predstavoval v Uhorsku 70 % a v slovenských župách 69,3 %.
Hospodárstvo.
V roku 1900 sa začala desaťročie trvajúca tendencia systematického poklesu podielu obyvateľstva na Slovensku zaoberajúceho sa poľnohospodárstvom (hoci medzi jednotlivými župami bola až 30-percentné rozdiely) v relatívnych hodnotách až zhruba o tretinu, čoho príčinou bolo hlavne rýchlejšie etablovanie ľahkého priemyslu v niektorých oblastiach Slovenska. Pritom v tomto sektore dochádzalo k vysokej zamestnanosti žien. Množstvo ornej pôdy na Slovensku v tomto roku predstavovalo 0,69 ha, pričom po ďalšie desaťročie zostávalo na konštantnej úrovni (v roku 1910 išlo o 0,68 ha), hoci pri prepočte na jedného zarábajúceho v poľnohospodárstve je v tomto desaťročnom období zrejmý posun v produktivite práce z 2,44 na 2,73 ha.
V tomto roku predstavovala ťažba zlata na Slovensku, vyznačujúc sa ročnou produkciou 341 kg, 10,4 % celouhorskej ťažby a ťažba striebra s ročnou produkciou takmer 12 000 kg 63 %. Tieto hodnoty v nasledujúcom 13-ročnom období poklesli (zlato na 138 kg a 4,7 %, striebro na 2 875 kg a 33 %), na čom sa pričinili svetové ceny drahých kovov, vyčerpanosť ložísk a taký nárast nákladov na ťažbu, ktorý ju činil nerentabilnou až stratovou.
Roku 1900 sa na Slovensku nachádzalo 432 závodov, resp. prevádzok s viac ako 20 zamestnancami, čo predstavovalo približne 21 % celouhorského stavu. Najvyššou koncentráciou priemyselných podnikov sa vyznačovala Gemerská a Spišská župa (až 31 % celouhorského stavu v sektore baníctva a železiarstva).
Domkárska ulica

Domkárska ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov.
Železničná stanica Lenartovce

Železničná stanica Lenartovce je železničná stanica v Lenartoviach. Leží na trati 160 Zvolen – Košice. Nie je elektrifikovaná.
Doprava.
Na stanici sa nachádzajú 5 dopravných a 2 manipulačné koľaje. Odbočuje od nej trať do maďarského Bánréve. Stanica patrí do Oblastného riaditeľstva Zvolen.
Železničná stanica Tomášovce

Železničná stanica Tomášovce je železničná stanica v Tomášovciach. Leží na trati 160 Zvolen – Košice. Nie je elektrifikovaná.
Doprava.
Na stanici sa nachádzajú 5 dopravných a 2 manipulačné koľaje. Stanica patrí do Oblastného riaditeľstva Zvolen.
1901 na Slovensku

Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v roku 1901 na dnešnom území Slovenska, ktoré bolo v tom čase súčasťou Rakúsko-Uhorska.
1902 na Slovensku

Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v roku 1902 na dnešnom území Slovenska, ktoré bolo v tom čase súčasťou Rakúsko-Uhorska.
1903 na Slovensku

Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v roku 1903 na dnešnom území Slovenska, ktoré bolo v tom čase súčasťou Rakúsko-Uhorska.
Všeobecná charakteristika.
V tomto roku štatistika zachytila 206 011 vysťahovalcov z Rakúsko-Uhorska, z čoho bolo 34 482 Slovákov.
Mojžiš Etiópsky

Svätý Mojžiš Etiópsky (iné mená pozri nižšie; * 330, Etiópia?†407/408, Wádí an-Natrún) bol kresťanský mních, asketik a mučeník, jeden z púštnych otcov. Patrí medzi často zobrazovaných svätcov východnej ikonografie. Niekedy býva stotožňovaný s ďalšími egyptskými mníchmi s menom Mojžiš, ktorých spomínajú pramene.
Ako svätec je uctievaný Katolíckou, Pravoslávnou, Koptskou a Etiópskou cirkvou. Jeho sviatok chalcedónske cirkvi slávia 28. augusta, Etiópčania a Kopti 1. júla (24. ba'una/paóna), v synaxároch sa však vyskytujú aj iné dátumy (18. jún podľa juliánskeho). Kým v Koptskej cirkvi patrí medzi veľmi obľúbených svätcov, v Katolíckej cirkvi je jeho kult slabší. Môže za to zrejme oblasť jeho pôsobenia, ako aj fakt, že sa o deň svojej spomienky delí s veľkým západným učencom Augustínom z Hippa.
Životopis.
Najranejšie správy o Mojžišovom živote poskytuje legenda spísaná biskupom Palladiom spísaná niekedy v rokoch 419420. Podľa nej Mojžiš pochádzal z chudobného sociálneho prostredia. Vie sa o ňom, že bol Etiópčan a že bol tmavej pleti. Pôvodne slúžil ako sluha alebo otrok egyptského úradníka. Za jeho nemorálne správanie a neustále krádeže bol však prepustený. Krátko na to sa okolo neho zoskupila skupina zločincov, ktorí terorizovali územie. Zvlášť známymi sa stali Mojžišova dravosť a sila. Podľa legendy mal cez rieku Níl na lane naraz preniesť štyroch ulúpených a zabitých baranov. Následne sa mal za z nich predané kože výrazne opiť a prejsť päťdesiat míľ ku svojim kumpánom.
Nevedno z akého dôvodu však nastal v Mojžišovom živote obrat. Predpokladá sa, že sa z obavy pred stíhaním uchýlil do kláštora, kde ohromený ich príkladom púštnych asketikov zanechal predchádzajúci život a obrátil sa na vieru. Spočiatku ho na jeho duchovnej ceste síce zastihli značné komplikácie („démoni smilstva“), pôstom, modlitbou a s podporou svätého Izidora Alexandrijského ich však mal postupne prekonať. Spočiatku žil na púšti Petra, neskôr v kláštore, kde sa okolo neho zoskupilo okolo 70 žiakov. Theofilos Alexandrijský, ktorý sa dopočul o jeho cnostiach Mojžiša vysvätil za kňaza. 
Po tom, čo na Mojžišov kláštor zaútočili mazickí Berberi, odmietol ho opustiť a údajne v duchu Kristových slov "„...všetci, ktorí berú meč, mečom zahynú“" (Mt 26,52) zostal aj spolu so siedmymi spoločníkmi v ňom. Útočníci všetkých okrem jedného povraždili. Predpokladá sa, že k jeho vražde došlo niekedy v roku 407 alebo 408 počas prvého veľkého nájazdu Berberov na Skétis (Wádí an-Natrún). Pochovaný bol v kláštore Dair al-Baramus. Miesto je dodnes významným centrom Mojžišovho kultu.
V literatúre.
Väčšina zbierok výrokov púštnych otcov (apofthegmata) obsahuje v rôznych podobách sedem (osem) kapitol, ktoré poslal abba Mojžiš Poemenovi. Ide o súhrn Mojžišových rád svojim učňom. Vo svojom učení Mojžiš odporúčal mníchom, aby sa vyhýbali komunikácii s ľuďmi mimo mníšskej komunity, aby pamätali na smrť, zachovávali prikázania svätých otcovia a hlavne nikoho neodsudzovali. Okrem toho je spomínaný v kapitolách venovaných iným púštnym otcom pustovníkov, čo umožňuje datovať hlavné etapy jeho asketického života. Patril do 3. generácie egyptského mníšstva.
1904 na Slovensku

Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v roku 1904 na dnešnom území Slovenska, ktoré bolo v tom čase súčasťou Rakúsko-Uhorska.
Všeobecná charakteristika.
Podľa štatistiky, ktorú priniesol časopis "Hlas" vo svojom marcovom čísle, pôsobilo začiatkom roka na Slovensku 303 potravných a 26 mliekarských spolkov.
1905 na Slovensku

Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v roku 1905 na dnešnom území Slovenska, ktoré bolo v tom čase súčasťou Rakúsko-Uhorska.
Všeobecná charakteristika.
V tomto roku sa zo Slovenska do Spojených štátov vysťahovalo 50 000 ľudí – najviac pred prvou svetovou vojnou.
Charlotte

Charlotte môže byť:
Cyklámen fatranský

Cyklámen fatranský ("Cyclamen fatrense"; iné slovenské a vedecké názvy pozri nižšie) je taxón (v závislosti od autora: druh, poddruh či forma) z rodu cyklámen ("Cyclamen"). Jeho presné taxonomické zaradenie je sporné - pozri nižšie.
Názvy a zaradenie v systéme.
Vedecké názvy.
Zaradenie tohto taxónu v systéme je sporné. Zaraďuje sa niektorým z týchto spôsobov:
Presný bazionym znie (vyššie je už raz uvedený): "Cyclamen europaeum" L. subsp. "orbiculatum" (MILL.) O. SCHWARZ, Gartenflora N.F. 1: 16., 1938 var. "immaculatum" HRABĚTOVÁ Československé botanické listy 3: 35, 1950 
Slovenské názvy.
Slovenské názvy sú:
Charakteristika.
Je to vzácny endemický druhy, ktorý sa vyskytuje iba na malom území. Je rozšírený v západnej a južnej časti Veľkej Fatry a v juhozápadnej časti Nízkych Tatier. Rastie hlavne na vápencových podkladoch v bukových lesoch vo výške od 500 do (vrch Drienok). 
Má výšku 5 až 15 cm. Kvitne od júla do septembra. Veľmi sa podobá na cyklámen purpurový, ale má tmavé listy bez striebristej kresby, iný tvar listov a kalicha.
Majstrovstvá Európy vo volejbale žien 2021

Majstrovstvá Európy vo volejbale žien 2021 bol v poradí 32. turnaj majstrovstiev Európy vo volejbale žien, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konal sa v dňoch od 18. augusta do 4. septembra 2021 v štyroch mestách v Rumunsku, Srbsku, Bulharsku a v Chorvátsku za účasti 24 tímov. Svoj tretí titul získalo Taliansko, ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad Srbskom.
Po druhý krát sa ME žien organizovali v štyroch hostiteľských štátoch. Finálové zápasy sa uskutočnili v Srbsku.
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Skupina C.
&lt;br&gt;
Skupina D.
&lt;br&gt;
1906 na Slovensku

Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v roku 1906 na dnešnom území Slovenska, ktoré bolo v tom čase súčasťou Rakúsko-Uhorska.
Palička

Palička môže byť:
Cyklámen purpurový

Cyklámen purpurový (iné názvy: cyklámen červenkastý, cyklámen európsky; lat. "Cyclamen purpurascens", staršie "Cyclamen europaeum") je druh rastliny z čeľade prvosienkovité ("Primulaceae").
Vyskytuje sa v strednej Európe, severnom Taliansku , Slovinsku a aj na Slovensku. Na Slovensku do cyklámenu purpurového podľa niektorých názorov patrí ako poddruh či forma taxón cyklámen fatranský.
Je to hľuzovitá trvalka, väčšinou s pestrými listami a v lete so sýto ružovými kvetmi.
Je jedovatý, obsahuje glykozid cyklamín.
Opis.
Rastie v listnatých alebo zmiešaných lesoch, najmä medzi bukmi a na vápencovom podloží, v nadmorskej výške 250 až v kontinentálnej Európe od východného Francúzska cez Alpy po Poľsko a na juh až po Bosnu a Hercegovinu. Vyskytuje sa aj v horských častiach Rumunska a západného Ruska, kde bol introdukovaný.
Kvety a listy rastú z púčikov v hornej časti okrúhlo sploštenej hľuzy. Korene vyrastajú zo strán a zospodu. Staršie hľuzy môžu byť zdeformované a vytvárať „prsty“ s oddeleným rastom.
Kvety sa objavujú pred alebo s listami a majú 5 okvetných lístkov smerujúcich nahor. Kvety majú sladkú vôňu a farbu od svetlo ružovej po purpurovú alebo ružovo-karmínovú a sú dlhé 17 až 25 mm. Okvetné lístky sú eliptické a skrútené, často stočené do uška ("auricula"), aj keď menej výrazne ako tie u druhu "Cyclamen hederifolium". Forma „Album“ má biele kvety, aj keď sa ťažšie pestuje. „Lake Garda“ má strieborné listy a ružové kvety.
Listy majú obličkovitý až srdcovitý tvar, sú rovnako široké ako dlhé alebo dlhšie. Okraj listu je hladký alebo mierne zubatý, na rozdiel od príbuzného druhu "Cyclamen colchicum", ktorý má listy vždy výrazne zubaté. Farba listu sa líši od zelenej po striebornú, ale najbežnejší vzor je zelený so svetlo zeleným až strieborným mramorovaním, ktorý zhruba kopíruje obrys listu. Spodná strana je červenofialová. Vzhľadom na chladné a vlhké podnebie v pôvodnom areáli rozšírenia je takmer vždyzelený: nové listy sa objavujú v lete, zatiaľ čo staré listy blednú. Všetky ostatné cyklamény, okrem úzko príbuzného "Cyclamen colchicum", majú v pôvodnom areáli rozšírenia v lete obdobie pokoja.
Po oplodnení sa stopka kvetu pevne zvinie, začínajúc na konci. Semená, po dozretí sú jantárové a držia sa v okrúhlej tobolke, ktorá dozrieva v lete rok po odkvitnutí.
Pečie celé Slovensko

Pečie celé Slovensko je slovenskou verziou britskej relácie "The Great British Bake Off", ktorej autorom je britský producent, režisér a herec Andy Devonshire. Prvýkrát zábavnú reality šou vysielala RTVS na Jednotke od 10. októbra 2021. Od 2. októbra 2022 sa spúšťa 2. séria. Moderátormi relácie sú opäť Juraj Bača a Milan Zimnýkoval. Šou je postavená na súťaži amatérskych cukrárov a pekárov. Súťažiacich hodnotí aj v 2. sérii dvojčlenná porota, ktorej členmi sú Petra Tóthová a Jozefína Zaukolcová.
52. výsadkový prápor

52. výsadkový prápor je prápor, súčasť Síl pre špeciálne operácie Ozbrojených síl Slovenskej republiky.
Dejiny.
Prápor vznikol 1. septembra 2021 na platforme bývalého 23. motorizovaného práporu.
23. motorizovaný prápor vznikol 1. septembra 2015. K 1. januáru 2020 bol prepodriadený pod Sily pre špeciálne operácie. Jeho premenovanie k 1. septembru 2021 bolo v súľade s Nariadením náčelníka Generálneho štábu OS SR zo dňa 07. mája 2021 o vykonaní organizačných zmien v Ozbrojených silách Slovenskej republiky.
Kostol Nanebovzatia Panny Márie (Plavecký Štvrtok)

Kostol Nanebovzatia Panny Márie je rímskokatolícky kostol na Slovensku v obci Plavecký Štvrtok pochádzajúci z prvej polovice 14. storočia, rekonštruovaný v 17. a 19. storočí. V kostolnom parku sa nachádzajú tri vápencové sochy vytvorené v rôznych časových obdobiach.
Kostol bol postavený v 14. storočí v gotickom štýle. Tento dátum spomína darovacia listina z roku 1333. V 17. storočí bola prestavaná klenba a opravená bola aj strecha. Gotická zostala iba predná strana. Ďalšia rekonštrukcia bola vykonaná v roku 1922 spolu s inštaláciou nových zvonov. 11. novembra 1922 bol zrekonštruovaný kostol vysvätený - odvtedy sa konajú zimné hody. 17. decembra 1925 bol nainštalovaný nový organ, a v roku 1933 bola strecha pokrytá plechom. Fara bola postavená v roku 1787.
Pred kostolom je niekoľko sôch. Najcennejšou je socha kríža s Ježišom Kristom a Pannou Máriou, ktorú vytvoril francúzsky sochár v roku 1793. V roku 1908 bola zo zbierky krajanov v Amerike postavená socha Najsvätejšej Trojice. Tretí pamätník je pamätníkom padlých vojakov v prvej svetovej vojne . V roku 1932 ho vytvoril kamenár - sochár Weinberger zo Stupavy.
Vláda Československej republiky od 14. novembra 1918 do 8. júla 1919

Vládny kabinet Karla Kramářa existoval v období od 14. novembra 1918 do 8. júla 1919. Vláda bola podporovaná naprieč celým vtedajším politickým spektrom zastúpeným v Revolučnom národnom zhromaždení. Vláda ako celok podala demisiu po neúspechu premiérovej národnodemokratickej strany v prvých obecných voľbách v roku 1919.
Vláda Československej republiky od 8. júla 1919 do 25. mája 1920

Prvý vládny kabinet Vlastimila Tusara úradoval od 08. júla 1919 do 25. mája 1920. Išlo o vládu, ktorá sa označovala červeno-zelená, z dôvodu koalície socialistov („červení“) a agrárnikov („zelení“). Vláda podala demisiu po uskutočnení prvých parlamentných volieb v roku 1920. Keďže v nich zvíťazila sociálna demokracia, ďalšiu vládu opäť zostavoval Vlastimil Tusar.
Upevnenie lana

Upevnenie lana, alebo "zakončenie oceľových lán", je spôsob uchytenia lana ku konštrukčným prvkom (hákom, nosníkom a pod.) tak, aby bol zaručený spoľahlivý prenos sily s dlhou životnosťou. Pri výťahoch musí upevnenie lana preniesť silu aspoň 80% nosnosti lana. Drôtené lano na rozdiel od konopného lana nesmie byť viazané uzlom.
Odporúčané zakončenie oceľových lán pre výťahy je:
Iné spôsoby zakončenia oceľových lán sú
Žanna Friske

Žanna Vladimirovna Friske (; * 8. júl 1974, Moskva, Sovietsky zväz, dnes Rusko† 15. jún 2015, Balašicha, Rusko) známa ako Žanna Friske ) bola ruská speváčka, modelka a herečka. V rokoch 1996 až 2003 bola členkou dievčenskej skupiny Blesťašije (rus. Блестящие) a od roku 2004 do roku 2013 sa venovala sólovej kariére. Patrí k najpopulárnejším ruským speváčkam.
Detstvo a mladosť.
Jej otec bol Vladimir Kopylov (neskôr známy ako Vladimir Friske) bol nemeckého pôvodu a matka Paulina bola tiež nemeckého pôvodu ale pochádzala z Odeskej oblasti, vo vtedajšom Sovietskom zväze. Friske študovala žurnalistiku na Moskovskej univerzite, ale štúdium ukončila.
Kariéra.
Známou sa stala vďaka ruskej dievčenskej hudobnej skupine Blestyashchiye, kde Friskeová vystupovala od roku 1996 do roku 2003. Následne skupinu opustila, aby sa mohla venovať sólovej kariére. Jednou z jej najúspešnejších piesní, bola pieseň „Ja byla“ (rus. Я была), ktorá sa dostala na vrchol ruských hitparád. Pieseň tiež dosiahla úspech vo viacerých rusky hovoriacich krajinách. V roku 2005 vyšiel jej prvý sólový album, kde bolo viacero populárnych piesní „La-la-la-la-la“ (rus. Ла-ла-ла-ла-ла), „Ťomnyje i Svetlyje“ (rus. Тёмные и Светлые) a iné.
Venovala sa tiež modelingu a herectvu. Objavila sa vo viacerých ruských filmoch.
Súkromný život.
Bola vydatá za Dmitrija Šepeleva, ktorému porodila v apríli 2013 syna.
Úmrtie.
Friskeová sa začala sťažovať na bolesti hlavy v septembri 2013, pár mesiacov po pôrode svojho syna. Neskôr jej diagnostikovali nádor na mozgu. Liečbu absolvovala v USA a Nemecku.
Na jeseň 2013 prestala vystupovať a zverejňovať fotografie na sociálnej sieti Instagram. Prvé informácie o tejto chorobe sa objavili v médiách 15. januára 2014 a 20. januára jej otec diagnózu potvrdil. Bol jej diagnostikovaný neoperovateľný multiformný glioblastóm.
Ruská televízna stanica "Pervij kanal", získal peniaze na jej liečbu; k 24. januáru 2014 sa vyzbieralo 66 447 800 rubľov a prostredníctvom Rusfondu sa vyzbieralo 1 307 615 rubľov. Časť nevyužitých financií bola darovaná deťom s rakovinou.
Od leta 2014 absolvovala rekonvalescenciu v Lotyšsku a potom sa liečila v Číne. Aj napriek úsiliu špecialistov sa jej stav stále zhoršoval. Posledné tri mesiace svojho života bola v kóme. Zomrela 15. júna 2015 vo svojom dome v Balašiche, neďaleko Moskvy okolo 22:30.
Olovený akumulátor

Olovený akumulátor je sekundárny elektrochemický článok ("nabíjateľná batéria") s olovenými elektródami, ktorého elektrolytom je kyselina sírová. Hlavnou výhodou olovených akumulátorov je schopnosť dodávať vysoké nárazové prúdy, čo sa výhodne používa napr. pri štartovaní automobilov so spaľovacím motorom. Ďalšou prednosťou je jednoduchá, spoľahlivá konštrukcia a nízka cena. Olovený akumulátor objavil francúzsky fyzik Gaston Planté v roku 1859.
Sekundárny elektrochemický článok.
Olovený akumulátor je sekundárny elektrochemický článok, lebo po ponorení olovených elektród do elektrolytu s kyselinou sírovou sa elektródy pasivujú pokryjú sa vrstvičkou síranu olovnatého (PbSO4). V tomto stave nedokáže akumulátor dodávať elektrickú energiu, teda nie je primárnym elektrochemickým článkom. V okamihu keď privedieme na elektródy napätie, prebehnú na nich chemické reakcie, ktoré vytvoria rozdielny povrch anódy a katódy, čím sekundárne vznikne sekundárny elektrochemický článok a akumulátor môže dodávať elektrickú energiu.
Chemické reakcie pri nabíjaní a vybíjaní.
Vybíjaním sa aktívna hmota zápornej aj kladnej elektródy premieňa na síran olovnatý (PbSO4) a elektrolyt je ochudobňovaný o kyselinu sírovú a obohacovaný o vodu. Pri vybíjaní teda klesá koncentrácia elektrolytu a naopak pri nabíjaní jeho koncentrácia rastie.
Celková reakcia pri vybíjaní:
Pri nabíjaní prebiehajú uvedené reakcie opačným smerom. Vybíjanie akumulátora prebieha tiež samovoľne bez pripojenia k elektrickému obvodu.
Lasse Virén

 
 
 
 
Lasse Artturi Virén (* 22. júl 1949, Myrskylä) je bývalý fínsky atlét, bežec, ktorého špecializáciou boli dlhé trate. Je štvornásobným olympijským víťazom.
Atletická kariéra.
Patril k veľkým postavám svetovej atletiky v 70. rokoch 20. storočia. Prvýkrát sa predstavil na medzinárodnej scéne na majstrovstvách Európy v Helsinkách v roku 1971, kde dobehol 7. v behu na 5 000 metrov a 17. na dvojnásobnej trati (oba závody vyhral jeho krajan Juha Väätäinen).
Najúspešnejším rokom jeho kariéry bol zrejme hneď nasledujúci rok 1972. Vtedy sa stal dvojnásobným olympijským víťazom - v behoch na 5 000 i 10 000 metrov. Na dlhšej trati vytvoril v olympijskom finále svetový rekord časom 27:38,4 (27:38,35) a to aj napriek tomu, že počas kolízie s Tunisanom Mohammedom Gammoudim v polovici pretekov spadol a stratil na súpera asi 100 metrov. Len niekoľko dní po olympiáde, 14. septembra 1972, vytvoril v Helsinkách nový svetový rekord v behu na 5 000 metrov časom 13: 6,4. V tomto roku získal prestížny titul Atlét roka v ankete časopisu "Track &amp; Field News".
Stal sa jedným z prvých vytrvalcov, ktorí pochopili nutnosť vysokohorského tréningu - pred olympijskými hrami v Montreale strávil niekoľko mesiacov v Kolumbii a v Keni (Thomson's Falls).
Dvojnásobným olympijským víťazom na oboch dlhých tratiach sa stal aj na olympiáde v Montreale v roku 1976. Na týchto hrách sa dokonca pokúšal napodobniť víťazstvo Emila Zátopka na 5000 metrov, 10 000 metrov a na maratóne na jediných hrách, ktoré československý bežec získal na olympiáde v Helsinkách v roku 1952 Virén v Montreale bežal svoj prvý maratón v živote (a navyše hneď nasledujúci deň po svojom víťazstve v behu na 5000 metrov) a dobehol piaty, napriek tomu je tento jeho montrealský výsledok doteraz najúspešnejším pokusom o podobné trojité víťazstvo, podstatne úspešnejším ako pokusy iných atlétov (Ron Clarke na olympijských hrách 1964 v Tokiu alebo Mamo Wolde a Naftali Temu na olympiáde 1968 v Mexiku).
V roku 1980 sa zúčastnil svojej poslednej, tretej olympiády. Na olympijských hrách v Moskve štartoval už len v jednej dráhovej disciplíne (10 000 metrov) a dobehol piaty - nedokázal vzdorovať náporu trojice etiópskych bežcov, vedených Mirutsom Yifterom a prekonal ho aj jeho krajan Kaarlo Maaninka. Potom sa znovu postavil na štart olympijského maratónu, ale na rozdiel od Montrealu tento beh v Moskve nedokončil.
Po skončení atletickej kariéry pokračoval vo svojej profesii policajného úradníka. V rokoch 1999 - 2007 a 2010 - 2011 bol poslancom fínskeho parlamentu, vo voľbách v roku 2011 už nekandidoval.
V roku 2014 bol zaradený do Siene slávy IAAF - ako tretí fínsky bežec po Paavom Nurmim (zaradený v roku 2012) a Hannesom Kolehmaineomn (2013).
Sean Lock

Sean Lock (* 22. apríl 1963, Chertsey, Surrey - † 16. august 2021, Londýn) bol britský komik a herec. Väčšinu svojej kariéry pracoval ako stand-up komik. V roku 2000 získal cenu British Comedy Awards v kategórií Best Live Comic a bol nominovaný aj na Perrier Comedy Award. Bol známy z televízneho vysielania Channel 4 v reláciách "8 Out of 10 Cats", kde účinkoval od 2005 do 2015 a v "8 Out of 10 Cats Does Countdown", kde účinkoval od 2012 až do svojej smrti v 2021.
Lock často účinkoval na pódiách, v televízii a v rozhlase. Jeho komediálny štýl bol často surreálny s prvkami deadpanu. Písal tiež scenáre pre iných účinkujúcich, napr. Billa Baileyho, Leeho Evansa a Marka Lamarra. V ankete 100 najlepších stand-up komikov obsadil 55. miesto a v roku 2010 v rovnakej ankete získal 19. miesto. Často bol hosťom v televíznych programoch BBC "Have I Got News for You", "QI" a "They Think It's All Over".
Eliáš Antonín Dohnal

Mgr. Eliáš Antonín Dohnal (* 1946, Hluk) je exkomunikovaný katolícky kňaz baziliánského rádu, ktorý v roku 2008 bez pápežovho súhlasu prijal (neznámo od koho) biskupské svätenie. Založil Ukrajinskú gréckokatolícku pravovernú cirkev, ktorú Vatikán neuznáva a považuje ju za rozkolnícke a bludárske spoločenstvo. Bol zvolený za patriarchu tzv. Byzantského katolíckeho patriarchátu, ktorý založila a spravuje Ukrajinská gréckokatolícka pravoverná cirkev.
Život.
Narodil sa v roku 1946 v Hluku. V roku 1972 bol v katolíckej cirkvi vysvätený na kňaza. V roku 1991 sa stal baziliánskym mníchom a v roku 1999 získal doktorát z teológie a taktiež v Prešove učil dogmatiku. V roku 2008 bez súhlasu pápeža Benedikta XVI. príjma neznámo od koho biskupské svätenie, za čo podľa kánonu 1459 §1 CCEO upadá do stavu automatickej exkomunikácie z katolíckej cirkvi. Založil Ukrajinskú gréckokatolícku pravovernú cirkev, ktorú Vatikán ani oficiálna Ukrajinská gréckokatolícka cirkev neuznávajú. Kardinál Lubomyr Huzar, arcibiskup kyjevsko-haličský a hlava oficiálnej Ukrajinskej gréckokatolíckej cirkvi Dohnala spolu s ďalšími tromi kňazmi oficiálne exkomunikoval.
Kantakuzénovci

Kantakuzénovci (iné mená pozri nižšie) bol byzantský aristokratický rod pochádzajúci z okolia maloázijskej Smyrny. Dvaja jeho príslušníci, Ján VI. Kantakuzénos a Matthaios Kantakuzénos, boli byzantskými cisármi, ďalší jeho príslušníci vládli v Morejskom despotáte. Rod významne zasiahol do dejín Byzantskej ríše v jej záverečnom období.
Dejiny rodu.
Prvým známym členom rodu bol pechotný generál pôsobiaci za vlády byzantského cisára Alexia I. Komnéna. V oblasti vojenstva za vlády Komnénovcov pôsobil aj ďalší členovia rodu, naopak o civilných či duchovných úradoch sa nevie nič. Často držali významné hodnosti ako "sebastos" (Ióannes/Ján K.), "doux" (Andronikos K.) či "ceasar" (iný Ióannes/Ján K.). Pôvod mena je zrejme odvodený od toponyma Kara Kouzénan/z Kuzénonu z okolia Smyrny. V období štvrtej križiackej výpravy patril rod k najbohatším pozemkovým vlastníkom, čo dokladá významný križiacky dokument "Partitio Romaniae". Značný vplyv dosiahli po obnovení Byzantskej ríše v roku 1261 za vlády Palaiologovcov. Opätovne slúžili v oblasti vojenstva, ale aj v rámci štátnej správy. Michaél bol veľkým konostaulom, generálom cisára Michala VIII. Irena Kantakuzéna sa stala manželkou Konštantína, cisárovho mladšieho brata. Iný Michaél sa stal správcom Morey, významnej bašty Byzantskej ríše v jej záverečnom období. Politicky boli spriaznení s početnými byzantskými rodmi. 
Na výslnie politických dejín sa rod dostal v roku 1347, keď sa Michaélov syn stal cisárom a vládol ako Ján VI. Kantakuzénos. Ján patril k najväčším učencom svojej doby a svojou politikou významne prispel k rozvoju hésychazmu. Občianska vojna, ktorú vyvolal však Byzanciu výrazne oslabila a posilnila vplyv maloázijských Osmanov. V roku 1353 bol za spolucisára korunovaný Jánov syn Matthaios (aj Matúš či Matej). Významné posty zastával aj jeho druhý syn, morejský despota Manuel, ktorý patril k významným mecenášom umenia. Jánova dcéra Helena sa stala manželkou byzantského cisára Jána V.
Predstaviteľmi ďalšej generácie Kantakuzénovcov boli synovia Matthaia, Demetrios a Ján, ktorí ako despoti vládli v zdedenej Morey. Po ich smrti sa však vláda v poloautonómnej krajine dostala do rúk Palaiologovcov. Potomkovia despotu Demetria ďalej pôsobili v Byzantskej ríši. Andronikos Kantakuzénos držal ako posledný pred zánikom ríše post veľkého domestika. Jedna vetva rodu sa niekedy v 15. storočí usadila v Srbsku, iní členovia rodu si vďaka dobrej sobášnej politike dokázali získať postavenie na panovníckych dvoroch v Trapezunte či Gruzínsku. Jedna vetva rodu možno neskôr vládla v rumunských kniežatstvách a pôsobila aj v Ruskej ríši, hoci nie všetci bezvýhradne súhlasia s prepojením oboch rodov, keďže genealogická reťaz v polovici 15. storočia je neistá. Tento rod sa v rumunčine volá "Cantacuzino", pozri Cantacuzinovci.
Zdroj.
 "O preklad ide v časti Rodokmeň."
1910 na Slovensku

Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v roku 1910 na dnešnom území Slovenska, ktoré bolo v tom čase súčasťou Rakúsko-Uhorska.
GitHub

GitHub, Inc. je poskytovateľom internetového hostingu na vývoj softvéru a správu verzií s použitím verziovacieho nástroja Git. Ponúka distribuované verziovanie a správu zdrojového kódu systémom Git, ale aj ďalšie vlastné funkcie. Umožňuje regulovať prístup a má niekoľko funkcií zameraných na spoluprácu, ako napríklad sledovanie hlásených chýb, požiadavky na nové funkcie, správa úloh, priebežná integrácia a wiki stránka pre každý projekt.
GitHub ponúka bezplatný webhosting pre open-source projekty a od 7. januára 2019 je tu možné ukladať bezplatne aj súkromné repozitáre. Projekt bol spustený v roku 2008, zakladateľmi boli Tom Preston-Werner, Chris Wanstrath, PJ Hyett a Scott Chacon. Sídlo spoločnosti je v Kalifornii a od roku 2018 je dcérskou spoločnosťou Microsoftu.
Charakteristika.
GitHub hosťuje vyše 200 miliónov repozitárov (september 2021). Pre používateľov poskytuje funkcie sociálnych sietí – notifikácie o zmenách, diskusie nad kódom, návrhy zmien, či zasielanie vlastných riešení (pull-requests).
Hlavným softvérom, ktorý je základom GitHubu, je samotný Git, ktorý napísal Linus Torvalds, tvorca Linuxu. Ďalší softvér, ktorý poskytuje používateľské rozhranie GitHubu, bol napísaný pomocou Ruby on Rails a jazyka Erlang vývojármi GitHubu.
GitHub poskytuje aj ďalšie služby. Gist, ktorý je súčasťou GitHub, umožňuje verziovanie a rýchle zdieľanie kratších kódov.
Možnosti využitia.
GitHub sa využíva prevažne pri vývoji softvéru a podporuje aj tu uvedené formáty a funkcie:
Logo.
Maskot GitHubu je štylizovaný do podoby päťnohej mačky a bol navrhnutý grafickým dizajnérom Simonom Oxleym. Pôvodne mal pritom slúžiť iba ako klipart ponúkaný na predaj vo fotobanke IStock. Záujem GitHubu o návrhárovu prácu pritom inšpiroval Oxleyho úspešný návrh loga pre Twitter. Ilustrácia pomenovaná „Octupuss“, ktorú si GitHub vybral za svoje logo, bola však podľa zmluvy IStock pre tieto zámery nepredajná, čo viedlo GitHub k rokovaniu s Oxleym za účelom zisku výnimočných práv na použitie diela. Pre získanie ilustrácie ako obchodné značky GitHubu musel byť nakoniec „Octupuss“ premenovaný na „Octocat“.
Logo Octocat následne ilustrátor Cameron McEfee prispôsobil novým zámerom webovej stránky a propagačných materiálov. Neskôr boli McEfeem, ale aj užívateľmi GitHubu, vytvorené aj rôznorodé variácie logá, dostupné na webových stránkach The Octodex.
Mikroovládač

Mikroovládač môže byť:
Mikroregulátor

Mikroregulátor môže byť:
MCU

MCU môže byť skratka výrazu:
Mária Follrichová

Doc. PhDr. Mária Follrichová, CSc., rodená Halušková (* 19. august 1953, Prešov) je bývalá slovenská novinárka, vysokoškolská pedagogička a prekladateľka.
Životopis.
V rokoch 1968 až 1972 absolvovala štúdium na Strednej ekonomickej škole v Prešove. Od roku 1975 pôsobí ako pedagóg na Katedre žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratsislave. V roku 1977 získala magisterský titul v odbore žurnalistika a v rovnakom roku absolvovala mesačný jazykový kurz v Moskve. Neskôr získala titul PhDr. a v roku 1989 absolvovala štúdium vysokoškolskej pedagogiky na Univerzite Komenského. V roku 1990 ziskala titul CSc. na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a Fakulte žurnalistiky Kyjevskej slovanskej univerzity v Kyjeve.
Od roku 2000 pôsobila aj ako vedúca Sekcie periodickej tlače a agentúrneho spravodajstva. V roku 2013 absolvovala habilitáciu v odbore žurnalistika na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského.
Bola tiež členkou Slovenského syndikátu novinárov, výkonného výboru Slovensko-ukrajinskej spoločnosti, Redakčnej rady Otázok žurnalistiky, časopisu pre teóriu, výskum a prax masmediálnej komunikácie a Sociálnej komisie Slovenského syndikátu novinárov, šéfredaktorkou "Informačného bulletinu SUS", predsedníčkou občianskeho združenia Mass Media Science.
V roku 2019 bola nominovaná v ankete Slovenka roka v kategórii „Médiá a komunikácia“.
Štepenie

Štepenie (dokonavý vid: zaštepenie) môže byť:
Očkovanie (rozlišovacia stránka)

Očkovanie (dokonavý vid: zaočkovanie; iné názvy: naočkovanie, inokulácia, inokulovanie) môže byť:
Očkovanie (dokonavý vid: zaočkovanie) môže byť aj:
Naočkovanie môže byť aj:
Inokulácia alebo inokulovanie môže byť v medicíne aj vnesenie oslabených mikroorganizmov do organizmu (najmä pri vakcinácii) alebo prenos infekčného agensa sliznicou alebo kožou vnímavého jedinca (napr. pri použití nesterilných ihiel).
Ekonomické dôsledky pandémie COVID-19

Pandémia ochorenia COVID-19 má ďalekosiahle ekonomické dôsledky presahujúce samotné šírenie infekcie vírusu COVID-19 a snahy o jej karanténu. Ako sa akútny respiračný syndróm SARS-CoV-2 šíril po svete, súvisiace obmedzenia sa presúvali z problémov dodávok súčiastok po klesajúci biznis v sektore služieb. 
Pandémia spôsobila 2. najväčšiu globálnu recesiu v histórii, keď viac ako tretina svetovej populácie bola v lockdowne.
Na začiatku pandémie sa očakávalo, že výpadky v zásobovaní ovplyvnia mnoho sektorov pre panické nakupovanie, zvýšené použitie výrobkov proti pandémii a obmedzenia vo výrobe a logistike v Číne. Objavili sa prípady nadmerného zdražovania a nedostatku liekov, a tiež v mnohých oblastiach zaznamenali panické nákupy a následný nedostatok potravín a ďalších výrobkov dennej spotreby.
Imrich Gazda

Mgr. Imrich Gazda, PhD. ( * 25. júl 1982, Vranov nad Topľou ) je slovenský novinár, publicista, vysokoškolský pedagóg a cirkevný analytik. Založil a vedie webové sídlo "Svet kresťanstva", ktoré je od roku 2015 súčasťou denníka Postoj, kde sa venuje náboženským témam.
Kariéra.
Vyštudoval dejepis a náboženskú výchovu na Katolíckej univerzite v Ružomberku. Pokračoval doktorandským štúdiom v odbore teória a dejiny žurnalistiky, po absolvovaní od roku 2009 pôsobil na Katedre žurnalistky Filozofickej fakulty KÚ. Počas štúdia začal prispievať do týždenníka Domino fórum, neskôr pokračoval v .týždni. Od roku 2015 pracuje ako redaktor Konzervatívneho denníka Postoj, kde vedie rubriku Svet kresťanstva.
Je víťazom Novinárskej ceny za rok 2006 v kategórii Najlepší komentár v printových médiách.
Cirkevný analytik.
Gazda opakovane vystupuje v masmédiách ako tzv. "cirkevný analytik". Ide o jeho vlastné označenie, keďže oslovujúce médiá mu "potrebovali k menu uviesť nejakú charakteristiku". Ako vyštudovaný žurnalista nie je teológom ani vatikanistom, tak začal používať označenie cirkevný analytik, ktoré sa v mediálnych výstupoch napokon etablovalo.
Nasdaq-100

Nasdaq-100 je americký akciový index. Index zahŕňa 100 najväčších spoločností z hľadiska kapitalizácie, ktorých akcie sa obchodujú na burze NASDAQ. Index nezahŕňa spoločnosti vo finančnom sektore.
Spoločnosti, ktoré už nespĺňajú pravidlá zaradenia do zoznamu Nasdaq 100, sú nahradené novými firmami raz za rok v tretí decembrový týždeň.
História.
História indexu začína v roku 1985, keď boli súčasne zavedené dva nové indexy: NASDAQ-100 a NASDAQ Financial-100. Prvý index zahŕňal priemyselné high-tech spoločnosti, druhý – finančné spoločnosti. Základňa indexu bola pôvodne 250 bodov.
V roku 1998 boli do indexu prijaté zahraničné spoločnosti. Spočiatku boli požiadavky na ne prísne, ale v roku 2002 sa zmiernili.
Historické maximum viac ako 4700 bodov dosiahol index v roku 2000 na vlne dot-comov. 
V roku 2021 je 57% NASDAQ 100 technologickými spoločnosťami. Ďalším najväčším odvetvím v tomto odvetví sú spotrebiteľské služby s 21,99%. Zdravotníctvo tvorí 7,08% z NASDAQ 100, spoločnosti zaoberajúce sa spotrebným tovarom 6,14% z NASDAQ 100 a priemyselné spoločnosti 5,92%.
Obchodovateľné nástroje založené na NASDAQ-100.
Na burze NASDAQ pod tickerom QQQ sa obchoduje s fondom, ktorého štruktúra je podobná indexu NASDAQ-100, a svoju dynamiku opakuje s vysokou presnosťou.
Rozdiely od indexu NASDAQ Composite.
Index Nasdaq Composite obsahuje akcie všetkých spoločností kótovaných na burze NASDAQ (celkovo viac ako 3 000).
Zmeny v roku 2021.
Dňa 21. júla nahradila spoločnosť Honeywell spoločnosť Alexion Pharmaceuticals po akvizícii spoločnosti AstraZeneca. Dňa 26. augusta spoločnosť Crowdstrike nahradí spoločnosť Maxim Integrated Products, ktorú získava spoločnosť Analog Devices.
Janíkovský kanál

Janikovský kanál je umelo vytvorený odvodňovací kanál, ktorý sa nachádza v okrese Nitra. Je ľavostranný prítok rieky Nitra. Jeho dĺžka je 5,5 km. Vznikol oddelením sa od potoku Selenec na sídlisku Chrenová.
Tok.
Janíkovský kanál tečie na juhovýchod. Vzniká na sídlisku Chrenová a následne pokračuje do Janíkoviec. Za obcou Janíkovce sa kanál stáča smerom k rieke Nitra. Tesne pred vlievaním sa priberá Lúčny kanál a následne v nadmorskej výške 131,5 m.n.m ústí do rieky Nitra.
Význam.
Janíkovský kanál slúži predovšetkým pre Západoslovenskú vodárenskú spoločnosť na odvádzanie dažďových vôd z nitrianskej mestskej časti Chrenová, celého areálu Agrokomplexu, objektov a parkovísk veľkých nákupných centier. Má dôležitú protipovodňovú funkciu.
Povodne.
V prípade povodní spôsobuje Janíkovský kanál problémy pretože je zanesený. V roku 2015 sa na jeho 600-metrovom odkrytom úseku sa usadila už 80-centimetrová vrstva nánosov.
Zdroje.
https://mynitra.sme.sk/c/7587425/vodohospodari-zacali-cistit-janikovsky-kanal.html
Dvorčiansky les

Dvorčiansky les sa nachádza v nitrianskej mestskej časti Dolné Krškany v okrese Nitra, medzi riekami Malá Nitra a Nitra. Jeho rozloha je 145,22 ha. Nachádza sa v nadmorskej výške Je súčasťou sústavy Natura 2000. Na územie sa vzťahuje 3. stupeň ochrany a je zaradené do území európskeho významu z dôvodu ochrany biotopov. Je domovom sovy obyčajnej. Na okraji lesa sa môže vyskytnúť aj myšiarka ušatá. Významný je svojou veľkosťou, ale aj polohou v intenzívne využívanej krajine. V lese sa nachádza aj upravovňa pitnej vody, ktorá však bola kvôli hygiene v deväťdesiatych rokoch zatvorená. Od roku 2020 je les možné využívať ako rekreačné miesto.
Vegetačné pomery.
K typickým druhom dubovo-brestovo-jaseňových nížinných lužných lesov Dvorčianskeho lesa patria:
Bylinný podrast tvoria nasledovné druhy:
Invázne rastliny: 
Dubovo-hrabové lesy panónske sú v Dvorčianskom lese tvorené:
cerovým, dubom letným , dubom zimným, javorom
poľným, hrabom obyčajným, lipou veľkolistou ,bršlenom európskym, hlohom jednosemenným , rešetliakom
prečisťujúcim.
Bylinný podrast tvoria:
Abiotické pomery.
Prevládajúce zloženie tvoria neogénne sedimenty ako íly, prachy, piesky, štrky z obdobia pliocénu. Reliéf je tvorený rovinami a nivami. Geomorfologicky patrí do Nitrianskej nivy. Z klimatického hľadiska je to teplý, suchý okrsok s miernou zimou. Priemerná ročná teplota je 910°C, priemerný ročný úhrn zrážok je 550 mm. Z pôdnych typov sú najviac rozšírené hnedozem, černozem, fluvizem, čiernica. Z pôdnych druhov piesočnato-hlinité a hlinité pôdy, neskalnaté až slabo kamenité.
Ohrozenosť a využívania pôdneho fondu.
Vegetácia je ohrozená nesprávnym hospodárením, pretože porasty duba potrebujú špecifické podmienky na prirodzenú obnovu. Ďalšie ohrozenie vyplýva z výskytu lokality v intenzívne využívanej pahorkatinnej oblasti a expanzívneho rozširovania agátu. Koryto rieky Malá Nitra bolo zregulované, čím sa narušil vodný režim pôd a následne došlo k zmene druhového zloženia bioty. Druhové zloženie rastlinstva umelá výsadba duba a jaseňa. Po vyťažení dreva zostávajú zvyšky drevnej hmoty priamo v lokalite. Sú tu vybudované vodné zdroje, ktorých ochranné pásma nie sú uzatvorené a udržiavané.
Horné Krškany

Horné Krškany sú mestská časť v Nitre.&lt;ref name="zobraz/obsah/18779"&gt;&lt;/ref&gt; Ich rozloha je 5,8 km² a žije tu 1 074 obyvateľov.&lt;ref name="zobraz/obsah/32005"&gt;&lt;/ref&gt; Súčasťou Nitry sú od roku 1961.&lt;ref name="zobraz/obsah/13531"&gt;&lt;/ref&gt;
Poloha.
Nachádzajú sa ako prvé v poradí v smere na Nové Zámky. Na okraji leží vrch Katruša, ktorého nadmorská výška je Cez Horné Krškany preteká rieka Nitra. Najvýznamnejším miestom a pamiatkou je Kostol Narodenia Panny Márie, ktorý postavili v 13. storočí zoborskí benediktíni.&lt;ref name="visitandexplore.eu/kostol-narodenia-panny-marie-krskany"&gt;&lt;/ref&gt;
História.
Podľa archeologických nálezov z paleolitického sídliska lovcov na vrchu Katruša boli osídlené už v staršej dobe kamennej. Prvý písomný doklad o existencii obce pochádza z roku 1240. Uvádza sa v ňom, že dedina bola majetkom kráľovnej. V druhej polovici 13. storočia ju vlastnili zemania a benediktíni zo Zoborského kláštora. Po zániku kláštora prešla celá dedina do rúk zemanov. V ďalšej listine z 18. storočia sa spomínajú zemianske rodiny Takácsovcov, Kereskényiovcov, Horváthovcov, Končekovcov, Hunyadyovcov. V roku 1585 a 1688 bola obec spustnutá. V rokoch 19371939 tu postavili kasárne.&lt;ref name="slovensko.sk/sk/institucie/informacie-o-obci"&gt;&lt;/ref&gt;
Archeologické pamiatky.
Nachádzali sa tu kamenné nástroje blízke artefaktom moustérienskej kultúry. Na vrchu Katruša sa našiel kamenný nástroj zo stredného paleolitu. Nachádzalo sa tu nálezisko z mladopaleotickej gravettskej kultúry, či sídlisko badenskej kultúry.&lt;ref name="slovensko.sk/sk/institucie/informacie-o-obci/"&gt;&lt;/ref&gt; K najvýznamnejším náleziskám európskeho významu patrí pohrebisko, ktoré sa preskúmalo v rokoch 19641965 na Priemyselnej ulici. Boli v ňom pochovaní príslušníci sociálne nevýrazne diferencovanej spoločnosti. Prevládalo pochovanie nespálených tiel, ktoré ležali zvyčajne v skrčenej polohe na ľavom boku.
Doprava.
Premávajú tu 4 linky MHD Nitra: 12, 14, 22 a 23.&lt;ref name="arriva.sk/nitra/mestska-doprava/cestovne-poriadky"&gt;&lt;/ref&gt; Prechádza tu rýchlostná cesta R1. Pri kostole Narodenia Panny Márie sa nachádza železničná trať NitraNové Zámky. Najbližšia železničná zastávka sa však nachádza až v Dolných Krškanoch. V budúcnosti sa uvažuje nad výstavbou trate z Nitry do Bratislavy, pričom tá by mala viesť aj cez Horné Krškany. Ďalej sa uvažuje aj o zabezpečení železničného priecestia na Zlievarenskej ulici z dôvodu 2 nehôd v krátkom čase.
Ulice.
Zoznam ulíc v mestskej časti Horné Krškany.
Občianska vybavenosť.
Nachádza sa tu materská škola, supermarket, kostol Narodenia Panny Márie a multifunkčné ihrisko.
Ján Hvozdík

Ján Hvozdík, neskôr János Juhász (* 31. marec 1886, Parchovany† 1957, Viedeň) bol slovenský pedagóg, jazykovedec, spisovateľ a politik HSĽS a RSZML v prvej tretine 20. storočia.
Životopis.
V roku 1907 vyštudoval gymnázium v Košiciach a v štúdiách pokračoval na Budapeštianskej univerzite. Na univerzite spromoval v roku 1914 zo slovanských jazykov. Po ukončení štúdií pracoval ako stredoškolský profesor na gymnáziu v Košiciach. Neskôr pôsobil ako učiteľ v Bratislave.
V parlamentných voľbách v roku 1925 bol zvolený za poslanca Národného zhromaždenia za HSĽS. Kandidoval v XXI. volebnom kraji (Prešov). V poslaneckej snemovni zasadal v rozpočtovom, sociálnom, zahraničnom a pôdohospodárskom výbore. Po procese s Vojtechom Tukom sa jeho politická aktivita znížila. Neskôr sa s politikou HSĽS rozišiel a vstúpil do agrárnej strany, za ktorú z posledného miesta na kandidátke aj kandidoval v parlamentných voľbách v roku 1935. Istý čas mal aj vlastnú stranu (Sedliacka radikálna strana), ktorá sa však nepresadila. V roku 1943 mu minister vnútra Alexander Mach odňal slovenské štátne občianstvo. V odôvodnení rozhodnutia sa uvádzalo, že Ján Hvozdík sa v tom čase zdržiaval v cudzine a vyvíjal protištátnu činnosť. Od roku 1945 sa zdržiaval vo Viedni, kde aj v roku 1956 zomrel.
V priebehu tridsiatych rokov vypracoval podrobný maďarsko-slovenský a slovensko-maďarský slovník. V roku 1956 mu v Budapešti vyšiel satirický román "Pókhálóban" (V pavučine), v ktorom satirickým spôsobom popisoval zákulisie politiky a politikov medzivojnového Československa. Dielo spôsobilo aj menší diplomatický rozruch. Napriek tomu, že osoby vystupujúce v knihe mali pozmenené mená, viacero funkcionárov KSČ sa ešte aj po vyše 25 rokoch v niektorých postavách spoznali, keďže viacerí z nich boli členmi HSĽS.
RTC

RTC môže byť skratka pre:
Twi

twi môže byť:
TWI môže byť skratka pre:
Charkovská ulica (Bratislava)

Charkovská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Devínska Nová Ves. Križuje sa len s Delenou ulicou.
Na Grbe

Na Grbe je ulica v Bratislave, v mestskej časti Devínska Nová Ves. Križuje sa s 10 ulicami: Na vyhliadke, Spádová, Samova, Bridlicová, Charkovská, Novoveská, 1. mája, Kosatcová, Hradištná a Ivana Bukovčana.
História britských kráľov

História britských kráľov (iné názvy: Dejiny britských kráľov, Historia Regum Britanniae) je pseudohistorické dielo, zaoberajúce sa dejinami Veľkej Británie. 
Napísal ho okolo roku 1136 Geoffrey z Monmouthu. Zaznamenáva životy keltských britských kráľov v chronologicky usporiadanom rozprávaní pokrývajúcim obdobie dvoch tisíc rokov – od údajného založenia britského národa trójskymi utečencami až po ovládnutie Británie Anglosasmi okolo 7. storočia. Tvorí jedno zo zásadných diel takzvaného Matter of Britain, súboru literárnych diel a legiend, ktoré sa zaoberajú Veľkou Britániou a jej legendárnymi kráľmi, predovšetkým kráľom Artušom..
Hoci bolo toto dielo až do 16. storočia prijímané úplne nekriticky, od 17. storočia až do začiatku 21. storočia je považované za nedôveryhodný historický prameň – pokiaľ možno porovnať opisované udalosti (ako napríklad inváziu Julia Caesara do Británie) s dobovými prameňmi, ukazuje sa Monmouthovo dielo ako nepresné - súčasne však zostáva cenným textom stredovekej literatúry, ktoré obsahuje najstaršiu dochovanú verziu príbehu o kráľovi Learovi a jeho troch dcérach a predstavuje legendu o kráľovi Artušovi publiku, ktoré nepozná waleštinu. 
Za pramene Geoffreyho z Monmouthu bývajú považovaní Nennius, svätý Gilda, waleské kroniky a nezachované dokumenty, na ktoré sa vo svojom diele odvoláva.
V polovici 13. storočia bola "Historia" prevzatá islandskými učencami a preložená pod titulom "Breta sögur" do islandčiny. Medzi 13. a 15. storočím bola potom spracovaná pod názvom "Brut y Brenhinedd" do stredo- či novowaleštiny. Tento preklad sa zachoval vo viac ako 60 rukopisoch.
Najznámejší panovníci spomínaní v Histórii britských kráľov:
Vojtech Bucko

Vojtech Bucko, známy aj ako Adalbertus Bucko, (* 16. apríl 1911, Libichava, Slovensko – † 18. február 1993, Mníchov, Nemecko) bol slovenský cirkevný historik, krajanský pracovník, katolícky kňaz a publicista.
Životopis.
Vojtech Bucko sa narodil v obci Libichava, dnešný okres Bánovce nad Bebravou. Vychodil gymnázium a seminár v Nitre, v rokoch 1931 až 1935 študoval na Teologickej fakulte v Olomouci. Zároveň absolvoval aj archivársky a knihovnícky kurz na filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe.
V roku 1935 bol vysvätený za katolíckeho kňaza a začal pôsobiť ako pomocník, neskôr ako suplujúci profesor na Teologickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. V roku 1945 sa stal profesorom cirkevných dejín na teologickom inštitúte v Nitre.
V roku 1949 emigroval do Nemecka, kde pôsobil ako kňaz v mestách Ruding, Bayerbrunne či Icking. Neskôr sa stal riaditeľom Slovenskej katolíckej misie v Nemeckej spolkovej republike, kde sa angažoval v pomoci slovenským emigrantom. Za svoju činnosť mu Svätá stolica udelila titul monsignore.
V roku 1981 odišiel na dôchodok, Slovensko znovu navštívil až v roku 1990.
Umiera vo februári roku 1993 v Mníchove, pochovaný je v rodnej obci Libichava.
Práca.
Bucko sa považuje za významného cirkevného historika. Zameriaval sa najmä na cyrilo-metodské obdobie a cirkevné dejiny 15. až 16. storočia, pričom o týchto témach vydal viaceré knihy a monografie. Vo svojej práci pokračoval aj po emigrácii do Nemecka.
Tam sa okrem písomnej činnosti venoval aj pastorácií, hlavne medzi slovenskými utečencami v Nemecku. Organizoval pre nich nielen duchovnú, ale aj sociálnu pomoc, aktívne sa zúčastňoval na kultúrnych a politických podujatiach slovenskej emigrácie. Spolupracoval tiež so slovenskými časopismi a organizáciami v Nemeckej spolkovej republike.
V roku 1950 ho vymenovali za sekretára katolíckej misie pre slovenských utečencov s platnosťou pre celé Nemecko. O dva roky nato sa stal riaditeľom tamojšej slovenskej katolíckej misie. Veľkú pozornosť venoval najmä utečencom spomedzi slovenskej akademickej mládeže a umožňoval im dokončiť vysokoškolské štúdiá.
Písal tiež články do krajanských časopisov, hlavne do periodík ako Slobodné Slovensko, Hlasy z Ríma, Slovák v Amerike, či Slowakei.
Svoj postoj k emigrácii a Slovensku vyjadril takto: „Stal som sa nemeckým občanom, ale neprestal som byť Slovákom. Láska k vlasti sa tým nezmenšila, skôr sa zväčšila.“
Modrá veľryba

Modrá veľryba môže byť:
Ján Matík

Ján Matík (* 3. február 1880, Budimír – † 4. apríl 1955, Budimír) bol slovenský roľník, poslanec československého parlamentu a politik HSĽS.
Životopis.
Pochádzal z východného Slovenska. Za svoje národné presvedčenie a konanie bol v časoch Rakúsko-Uhorska aj väznený. Bol stúpencom politiky Andreja Hlinku. V župných voľbách v roku 1923 bol zvolený za poslanca Košickej župy za SĽS. Zvolený bol aj za poslanca Národného zhromaždenia republiky Československej za HSĽS v roku 1925 za XXI. (prešovský) volebný kraj. V snemovni pôsobil v rozpočtovom, sociálnom a pôdohospodárskom výbore. V parlamentných voľbách v roku 1929 i 1935 kandidoval za HSĽS do senátu (v X. volebnom kraji), avšak už viac nebol zvolený zvolený.
Verejne činný bol aj v období Slovenského štátu. Pôsobil ako predseda obecnej organizácie HSĽS v Budimíre. Okrem toho zasadal v správe Sedliackej Banky v Bratislave alebo v správnej rade trebišovského cukrovaru.
Vráskavcovité (Balaenopteridae)

Vráskavcovité (staršie: "vráskavce"; lat. Balaenopteridae) je čeľaď kosticovcov. 
Tradične zahŕňa len dva recentné rody: "Balaenoptera" a "Megaptera"; oba sa po slovensky volajú vráskavec. Najnovšie niekedy zahŕňa aj obsah tradičnej čeľade veľrybovcovité (Eschrichtiidae) .
Charakteristika (bez veľrybovcovitých).
Vyskytujú sa v chladnejších moriach. Sú to najväčšie cicavce z radu veľryby, dosahujú až 30 m dĺžky. Na tele majú veľké pozdĺžne vrásky od hrdla po brucho. Konzumujú najmä malé kôrovce.