burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Friedrich Schleiermacher

Friedrich Daniel Ernst Schleiermacher (* 21. november 1768, Vroclav – † 12. február 1834, Berlín) bol nemecký filozof a protestantský teológ. Schleiermacher bol v úzkom styku s romantikmi, najmä s Friedrichom Schlegelom.
Jeho najslávnejším spisom je "O náboženstve – Reči k vzdelancom medzi tými, čo ním opovrhujú", ktoré vznikli medzi rokmi 1798 a 1800 v Berlíne, kde bol Schleiermacher kazateľom a neskôr profesorom teológie na novozaloženej univerzite.
Náboženstvo Schleiermacher nepovažuje za myslenie alebo konanie, ale nazeranie a cit. Náboženstvo je zmysel pre nekonečno. Zbožnosť je pocit úplnej závislosti od niečoho vyššieho. V tomto pocite závislosti je nám bezprostredne daná istota božej existencie. Jediné, na čom záleží, je tento bezprostredný citový dotyk s nekonečnom; v porovnaní s ním sú dogmy, Písmo i viera v osobnú nesmrteľnosť bez významu. Aj v konaní všetko spočíva na náboženskom cítení, ktoré by malo sprevádzať všetko ľudské konanie. Človek, ktorý koná z tohto bezprostredného citu - keď sa mýli - je Schleiermacherovi milší než ten, kto sa podľa Kantovej etiky podrobuje tuhej sebadisciplíne.
V inom ohľade však Schleiermachera s jeho vymedzením náboženstva možno považovať za Kantovho pokračovateľa. Schleiermacher obhajoval starostlivé oddeľovanie vedenia a viery - hoci sám vo svojej osobe a vo svojom diele oboje spájal. Chcel dostáť svojím povinnostiam voči kresťanskej viere i voči slobodnému vedeckému bádaniu, chcel, aby viera nebola prekážkou bádaniu a bádanie aby neprekážalo viere. Tým určil ďalší smer vývoja nemeckého protestantizmu v 19. storočí.
V idei boha je - podľa Schleiermachera - myslená absolútna jednota ideálneho a reálneho s vylúčením akýchkoľvek protikladov; v pojme sveta sa však myslí relatívna jednota ideálneho a reálneho vo forme protikladu. Boha preto nemožno myslieť ani ako identického so svetom, ani ako odtrhnutého od sveta (panenteizmus).
Dielo.
Preklad:
Moritz Schlick

Schlick, Moritz (* 14. apríl 1882, Berlín, Nemecko – † 22. jún 1936, Viedeň, Rakúsko) bol rakúsky filozof a fyzik, vedúci predstaviteľ ranej etapy logického pozitivizmu, zakladateľ Viedenského krúžku.
M. Schlick si získal meno tým, že hľadal nové cesty skúmania základov vedy a usiloval sa nanovo a čisto vedecko-logickým spôsobom sformulovať kánon celého vedenia a poznania vo filozofii. Za hlavnú úlohu filozofie pokladal filozoficky exaktne pochopiť tie problémy, ktoré sa vyskytujú v špeciálnych vedách, a to pomocou prísne formalizovaného jazyka.
Heinrich Schmidt

Heinrich Schmidt (* 18. december 1874, Masserberg, Nemecko – † 2. máj 1935, Jena) bol nemecký filozof, teoretický biológ a archivár, vedúci Archívu Ernsta Haeckela jenskej univerzity.
Arnold Schönberg

Arnold Schönberg (* 13. september 1874, Viedeň, Rakúsko – † 13. júl 1951, Los Angeles, Kalifornia, USA) bol rakúsky skladateľ, jeden z najdôležitejších zjavov hudby 20. storočia.
Väčšinu svojich hudobných skladieb vytvoril mimo tradičný tonálny systém – v tzv. atonalite. Vymyslel tiež metódu hudobnej skladby dodekafóniu používajúcu 12 tónovú hudobnú stupnicu. Schönberg začal svoj hudobný vývoj ako violončelista a skladateľ-samouk. Skladateľsky bol Schönberg najviac ovplyvnený Antonínom Dvořákom a Richardom Wagnerom. Neskôr sa stal rozhodným stúpencom Johannesa Brahmsa a Gustava Mahlera. Prvé Schönbergove skladby obsahujú typické rysy neskorého romantizmu: Zjasnená noc, Piesne z Gurre, symfonická báseň Pelleas a Melisanda, zbor Mier na Zemi).
Od roku 1908 začala jeho hudba opúšťať tradičný tonálny systém. Od tohto okamihu sa stala jeho hudba atonálnou. (Schönberg sám navrhoval pojem „atonikal“, z ktorého sa vyvinuli pojmy atonálny a atonalita). Medzi jeho klasické atonálne diela patrí Drei Klavierstücke (Tri skladby pre klavír), z roku 1909.
Joseph Alois Schumpeter

Joseph Alois Schumpeter (* 8. február 1883, Třešť – † 8. január 1950, Taconic, Connecticut, USA) bol významný rakúsky a americký ekonóm, ktorý sa narodil na Morave. Teoretik antiimperializmu.
Bol profesorom na viacerých univerzitách Rakúsko-Uhorska a od roku 1932 v Harvarde. Vo Viedni ako profesor nikdy nepôsobil, hoci sa o to celý život usiloval. 
Zaoberal sa teóriou spoločenských a inštitucionálnych zmien, najmä teóriou hospodárskeho rozvoja, dynamiky a štrukturálnych zmien trhovej ekonomiky. Bol prívržencom matematicko-funkčného smeru teórie hraničnej užitočnosti, autor teórie samolikvidácie kapitalizmu, teórie inovácie, vypracoval vlastnú teóriu úroku. Bol dôsledným zástancom evolucionizmu.
Schumpeterov antiimperializmus.
Imperializmus je bezúčelná snaha štátu expandovať silou, bez určených limitov. Považuje sa za atavizmus, teda návrat späť. Spadá do skupiny vecí, ktoré tu sú od skorých dôb, ktoré hrajú rolu v každej konkrétnej situácii. Sú však nevysvetliteľné dnešnými podmienkami, iba minulosťou (pozri evolucionizmus). Imperializmus je atavizmus sociálnej štruktúry a atavizmus individuálnych emocionálnych zvykov. Moderný imperializmus je pozostatkom absolutistických monarchií, nepramení z kapitalizmu. Ani exportné monopoly nie sú imperializmom, a nikdy by sa nepretransformovali do imperializmu nebyť vojenskej mašinérie a s ňou súvisiacou spoločenskou atmosférou, vôle bojovať zdedenej z minulosti, a provojensky orientovanej triedy (napríklad šľachty). Spojenectvo buržoázie s vojnychtivými triedami im dovoľuje generovať veľké zisky a udržiavať bojové inštinkty a idei dominancie. To vedie k spoločenským vzťahom, vysvetliteľným vzťahom produkcie, nie však vzťahom produkcie v kapitalizme samotnom.
Henry Sidgwick

Henry Sidgwick (* 31. máj 1838, Skipton, Spojené kráľovstvo – † 28. august 1900, Cambridge) bol anglický filozof, od roku 1883 profesor v Cambridge. Zastával ideu morálneho usporiadania sveta v zmysle Kantovom a Fichteho a označoval sa ako utilitarista na intuicionálnej báze.
Georg Simmel

Georg Simmel (* 1. marec 1858, Berlín, Nemecko – † 28. september 1918, Štrasburg, Francúzsko) bol nemecký filozof a sociológ (zakladateľ formálnej sociológie), teoretik umenia, najdôležitejší predstaviteľ filozofie života.
Životopis.
Narodil s v Berlíne a strávil tam väčšinu svojho života. Študoval sociológiu a históriu na Berlínskej univerzite. Od roku 1885 tam prednášal. V roku 1914 sa stal riadnym univerzitným profesorom na universite v Štrasburgu.
Spolu s M. Weberom a F. Tönniesom je zakladateľom "Nemeckej spoločnosti pre sociólogiu" (1909). 
V roku 1890 sa oženil s Gertrudou Kinel. Neskôr s ňou mal syna Gertmunda.
Tesne pred koncom I. svetovej vojny zomrel na rakovinu (HCC). 
Sociológia G. Simmela.
Simmel je zakladateľom a významným predstaviteľom tzv. formálnej sociológie. Sociológiu vymedzuje ako vedu skúmajúcu "formy zospoločenštenia". Simmel sa teda nezaoberá skúmaním spoločnosti ako celku, nevenuje sa minulosti, ani neprognózuje budúcnosť, čím sa líši od svojich sociologických súčasníkov. Predmetom jeho záujmu je analýza súčasného života spoločnosti.
Simmel rozlišuje formu a obsah sociálnych javov. Zaujímajú ho iba všeobecné formy vzťahov, ktoré nie sú viazané časovo ani priestorovo. Sú to napr. vzťahy nadriadenosti a podriadenosti, napodobňovania, deľby práce, konkurencie, vytváranie strán, reprezentácie, vnútornej konsolidácie. Tieto formy možno nájsť v rozmanitých sociálnych skupinách, líšiacich sa cieľom a významom (štát, hospodárske spoločenstvo, rodina, cirkev, gang a pod.).
Simmelove poňatie sociológie ovplyvnilo najmä americkú sociológiu. Z jeho prác vychádza napr. teória konfliktu alebo sociológia každodennosti.
Peter Sloterdijk

Peter Sloterdijk (* 26. jún 1947, Karlsruhe) je nemecký filozof, esejista, teoretik a kritik kultúry, predstaviteľ postmodernej filozofie.
Sofokles

Sofokles alebo Sofoklés () (* 497/496 pred Kr., Kolónos – † 406/405 pred Kr., Atény) bol najväčší grécky dramatik, autor tragédií, 18-násobný víťaz dionýzií, kňaz a politik v Aténach.
Sofokles bol politicky aktívny v roku 443 pred Kr./442 bol pokladníkom atického námorného spolku. V roku 441/440 pred Kr. bol stratégom (spolu s Periklom) vo vojne proti Samu.
Ako kňaz výraznou mierou prispel k zavedeniu Asklépiovho kultu do Atén.
Diela.
Sofokles patrí spolu so starším Aischylom a mladším Euripidom medzi najvýznamnejších starovekých dramatikov. Napísal 123 tragédií, ale z nich sa kompletne zachovalo iba sedem, z tích ostatných sa zachovali len niektoré slová a písmená.
Sofokles svojím prístupom zvýšil dramatickosť deja, uvoľnil z trilogickej väzby a zaviedol tretieho herca. Vylúčil zbor z dramatického diania. Zbor iba komentoval a dopĺňal dej, no už do neho nezasahoval. 
Zachované hry (roky sú približné):
Robert C. Solomon

Robert C. Solomon (* 14. september 1942, Detroit, Michigan, USA† 2. január 2007, Zürich, Švajčiarsko) bol americký filozof, profesor Texaskej univerzity v Austine. Akcentoval problémy etiky a psychológie.
Vladimir Sergejevič Soloviov

Vladimir Sergejevič Soloviov (; * 28. január 1853, Moskva – † 13. august 1900, Moskva) bol ruský filozof, teológ, mystik, publicista a básnik. V jeho učení je hlavnou idea všejednotného súcna.
Pitirim Alexandrovič Sorokin

Pitirim Alexandrovič Sorokin (* 21. január 1889, Turija, Ruská ríša – † 10. február 1968, Winchester, Massachusetts, USA) bol americký sociológ a filozof kultúry ruského pôvodu
Bol tvorcom sociologickej teórie dynamického kultúrneho vývinu, ktorého jednotlivé momenty Sorokin vysvetľuje z dialektiky osobných zásahov do sociálneho diania pomocou metódy kultúrnomorfolickej reflexie celostnosti. Hlavnou ideou Sorokinovho myšlienkového úsilia bola idea integrácie (odtiaľ: integralizmus) nespočetných kultúrnych systémov do troch ideálnych typov všeprenikajúcich supersystémov: ideacionálneho (ideational) (religiózno-spirituálneho), idealistického (idealistic) (racionálnologického) a zmyslového (sensate). Základom každého supersystému sú štyri filozofické premisy, ktoré sú jeho integrujúcim faktorom, totiž predstavy o podstate objektívneho sveta, o podstate potrieb, o úrovni a o spôsoboch ich uspokojovania. Spôsob poznávania, pomocou ktorého sa získavajú tieto predstavy, určuje štruktúrny štýl kultúry.
Robert Spaemann

Robert Spaemann (* 5. máj 1927, Berlín, Nemecko – † 10. december 2018, Stuttgart, Nemecko) bol nemecký filozof, predstaviteľ postmodernej filozofie; zaoberal sa hlavne praktickou a politickou filozofiou.
Študoval na univerzite v Münsteri, kde získal habilitáciu v roku 1962. Prednášal filozofiu najprv v Stuttgarte (1962 - 1968), v Heidelbergu (1968 - 1972), potom v Mníchove až do svojho odchodu na dôchodok v 1992.
Ako konzervatívny filozof sa zaujímal najmä o etiku založenú na kresťanstve. Toto ho priviedlo k verejným vyjadreniam proti atómovým zbraniam, eutanázii, potratom a kritickému postoju voči utilitarizmu. V roku 2006 sa zúčastnil na stretnutí filozofov a vedcov, ktoré zorganizoval pápež Benedikt XVI. na tému evolúcia.
Herbert Spencer

Herbert Spencer (* 27. apríl 1820, Derby, Spojené kráľovstvo – † 8. december 1903, Brighton) bol anglický filozof, predstaviteľ pozitivizmu a hlavný predstaviteľ evolucionizmu 2. polovice 19. storočia. Bol aj mysliteľom klasického liberalizmu viktoriánskej éry, objavuje sa uňho heslo "There is no alternative".
Rudolf Stammler

Rudolf Stammler (* 19. február 1856, Alsfeld, Nemecko – † 25. apríl 1938, Wernigerode) bol nemecký filozof práva, profesor v Berlíne, predstaviteľ marburskej školy. Zastával novokantovskú filozofiu práva; jeho sociálnym ideálom je spoločenstvo slobodoprajných ľudí.
Lorenz von Stein

Lorenz von Stein (* 15. november 1815, Borby, Nemecko – † 23. september 1890, Weidlingen) bol nemecký filozof štátu a spoločnosti.
Wilhelm Stern

Wilhelm Stern (* 11. august 1844 – † 1918) bol nemecký psychológ; venoval sa výskumu reči. Predchodca psycholingvistiky.
Dugald Stewart

Dugald Stewart (* 22. november 1753, Edinburgh, Škótsko, Spojené kráľovstvo – † 11. jún 1828, Edinburgh, Škótsko, Spojené kráľovstvo) bol škótsky filozof a matematik, predstaviteľ škótskej školy, ktorý najhlbšie rozpracoval filozofiu common sensu.
Stilpón z Megary

Stilpón z Megary bol starogrécky filozof, predstaviteľ megarskej školy.
Podľa Stilpóna je konečným zmyslom ľudského života vedenie a na ňom sa zakladajúca praktická súdnosť, umožňujúca človeku vnútornú slobodu a uspokojenie v podobe apatie.
James Hutchison Stirling

James Hutchison Stirling (* 22. január 1820, Glasgow, Spojené kráľovstvo – † 19. marec 1909, Edinburgh) bol škótsky filozof a kritik, iniciátor hegelovského hnutia v Anglicku, predstaviteľ absolútneho idealizmu.
Francisco Suárez

Francisco Suárez (* 15. január 1548, Granada, Španielsko – † 25. september 1617, Lisabon, Portugalsko) bol španielsky teológ a filozof, člen jezuitského rádu, zavŕšiteľ scholastiky.
Je autorom diela "Disputationes metaphysicae", patriaceho medzi najdôkladnejšie príručky scholastickej metafyziky. Rozum má možnosť poznať aj to, čo je jednotlivo-konkrétne.
Henrich Suso

Henrich Suso (* 21. marec 1295/1297, Konstanz alebo Überlingen, Nemecko – † 25. január 1366, Ulm) bol nemecký filozof, predstaviteľ mystiky, žiak J. Eckharta.
Ludvík Svoboda

Ludvík Svoboda môže byť:
Emanuel Swedenborg

Emanuel Swedenborg (* 29. január 1688, Štokholm, Švédsko - † 29. marec 1772, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol švédsky filozof, vedec, mystik a teozof.
Bol známy svojimi prácami z matematiky, mechaniky, astronómie a baníctva; spočiatku boli jeho práce preniknuté duchom racionalizmu leibnizovsko- wolffovského typu. Neskôr sa vyhlásil sa jasnovidca a začal alegoricky komentovať bibliu. Na jeho teozofické učenie mal vplyv gnosticizmus a židovská kabala.
Ján Szomolányi

Ján Szomolányi je slovenský logik a filozof.
Ádi Šankara

Ádi Šankara (iné názvy: Ádi Šankaráčárja, Áčárja Šankara, Šrí Šankara, Šankara Bhagatpádáčárja, Ádi Šankaráčári, Ádi Šankaran; , , ; * asi 788 – † 820) bol indický filozof, systematizátor (komentátor Bádarájanovej Brahmasútry) klasickej védánty, hlavný predstaviteľ smeru advaita; predstaviteľ džňánajogy. Šankaru považujú za najväčšieho indického mysliteľa všetkých dôb.
Šankara vychádza vo svojej filozofii plne z upanišád, zmieruje ich vzájomné protirečenia a rovnako ako mímánsa ich považuje za zjavenú pravdu, ktorú stačí len správne pochopiť a vyložiť.
Šora Nogma

Šora Nogma (* 1794 – † 1844, Petrohrad) bol kabardský filozof, predstaviteľ osvietenskej filozofie, historik a básnik.
Šora Nogma vytvoril prvú abecedu a gramatiku kabardského jazyka a kabardsko-ruský slovník.
Milan Štefanko

Doc. PhDr. Milan Štefanko, CSc. († 10. október 2016, Bratislava) je slovenský filozof a vydavateľ filozofickej literatúry; vlastník vydavateľstva IRIS. Pôsobí na Katedre filozofie Filozofickej fakulty UKF v Nitre.
Bohuslav Tablic

Bohuslav Tablic (* 6. september 1769, České Brezovo – † 21. január 1832, Kostolné Moravce) bol slovenský básnik, prekladateľ a literárny historik, evanjelický kňaz; básnicky najproduktívnejší predstaviteľ idylickej línie slovenského osvietenského klasicizmu.
Životopis.
Jeho otec bol učiteľ Martin Tablic a matka Mária rod. Makovínyová. Vzdelanie získaval v rokoch 17811783 v Dobšinej, v rokoch 17831789 v Bratislave (evanjelické lýceum) a v rokoch 17901792 v nemeckej Jene, kde študoval filozofiu, teológiu, medicínu, angličtinu a francúzštinu. Počas štúdií v Jene založil spolu s Jurajom Palkovičom Societas slavica a v roku 1810 počas pôsobenia v Kostolných Moravciach založil Učenú spoločnosť banského okolia, ktorá sa označovala ako slovenská literárna a vedecká spoločnosť. Bol členom básnického združenia organizovaného Antonínom Jaroslavom Puchmajerom. Pôsobil ako evanjelický kazateľ, v roku 1827 sa stal konseniorom a v roku 1829 seniorom.
Tvorba.
Literatúre sa venoval už počas štúdií v Jene. Písal verše a príležitostné básne, teologické, historické, hospodárske a právne knihy s ľudovýchovným zameraním, ale tiež prekladal z nemčiny, angličtiny a maďarčiny. Jeho najvýznamnejším dielom je "Poezye. Paměti česko-slovenských básnířův ane veršovců", ktoré sú prvými dejinami poézie v národnom jazyku, z ktorých vychádzali a nadväzovali na ne i neskoršie generácie literárnych historikov (Jozef Miloslav Hurban a i.). Každý zo štyroch dielov obsahuje polovicu pamätí a polovicu poézie. "Paměti" obsahujú charakteristiky 77 uhorských básnikov a veršovníkov, "Poezye" zas príležitostné, intímne, galantné, klasicistické, rokokové, anakreontické a lyrické básne, ódy, elégie a selanky, bájky, anekdoty, baladické piesne a burlesky, ktoré sú ako jeho pôvodnou tvorbou, tak i prekladmi rôznych autorov.
Dielo.
1802 – "Dva zpěvy", báseň pri príležitosti inštalácie Daniela Krudiho
Hyppolite Taine

Hyppolite Taine (* 21. apríl 1828, Vouziers – † 5. marec 1893, Paríž) bol francúzsky filozof, predstaviteľ pozitivizmu, nasledovník A. Comta.
Theofrastos z Eresu

Theofrastos z Eresu alebo Teofrastos z Eresu (* asi 372 pred Kr., Eresus, Lesbos – † 287/286 pred Kr., Atény) bol významný grécky filozof (peripatetik) a vedec (zakladateľ botaniky). Považuje sa za zakladateľa dendrológie, lesnických vied a botanickej systematiky. Autorská skratka Theofastova v súčasnej botanickej systematike je Theophr. 
V mladosti vstúpil do Platónovej Akadémie, neskôr sa pridal k Aristotelovi, pravdepodobne za jeho pobytu v Asse a v meste Mytiléna. Po Aristotelovi prevzal vedenie peripatetickej školy, ktorá za neho dosiahla vrcholnú popularitu; prednášky vraj navštevovalo 2000 poslucháčov. Teofrastos Lykeion riadil 35 rokov.
Medzi Teofrastových priaznivcov patril macedónsky vladár Kassandros a egyptský kráľ Ptolemaios I., promacedónsky aténsky politik Démétrios Falérsky bol Teofrastovým žiakom a priateľom. Medzi rokmi 319 až 315 pred Kr. bol Teofrastos obžalovaný demokratickým politikom Hagnónidom z bezbožnosti (pozadie procesu bolo politické), bol však oslobodený. Na základe Sofoklovho zákona, nedovoľujúceho bez uznesenia snemu a rady činnosť filozofických škôl, musel Teofrastos a ostatní filozofi opustiť dočasne Atény (Toto opatrenie súviselo pravdepodobne s pádom Demetria z Faléru.). V období rokov 306/5 pred Kr. však Aténčania zákon zrušili a Teofrastos sa vrátil do Atén. Diogenes Laertios uvádza plné znenie jeho obsiahlej závete.
Podľa antických správ bol Teofrastos neobyčajne nadaný a pracovitý. Zoznam jeho spisov u Diogena Laertia obsahuje 220 titulov a svedčí o rovnakej polyhistorickej všestrannosti, akou vynikal Aristoteles. Teofrastos písal pojednania z oblasti logiky, prírodnej filozofie, botaniky, zoológie, fyziológie, etiky, rétoriky, politiky, histórie a i. Pokračoval síce v diele Aristotelovom, ale vo všeobecnejších i špeciálnych otázkach prejavoval značnú samostatnosť. Podobne ako u Aristotela, Teofrastova spisovateľská činnosť úzko súvisela s prednáškami v peripatetickej škole. Z Teofrastovho obsiahleho diela sa zachovala len malá časť. V úplnosti sa zachovali dva významné botanické spisy, a to "Peri fytón historias" (Rastlinopis) o 9 knihách, kde Teofrastos podáva klasifikáciu a opis vtedy známych rastlín, a "Peri fytón aitión" (O príčinách rastlinného života) o 6 knihách, kde Teofrastos pojednáva o fyziológii rastlín. Zachovala sa aj štúdia "Éthikoi charaktéres" (Povahopisy), v ktorej Teofrastos načrtáva 30 povahových typov, napospol negatívnych. Zo zlomkovito zachovaných diel má najväčší filozofický význam metafyzický fragment "Ek tón Meta ta Fysika" (Z Metafyziky), kde preberá najmä ťažkosti, ktoré sa týkajú vzťahu prvého hýbateľa k svetu.
Christian Thomasius

Christian Thomasius (* 1. január 1655, Lipsko, Nemecko – † 23. september 1728, Halle) bol nemecký osvietenský filozof, profesor v Lipsku (odkiaľ bol za svoje osvietenské náhľady vypudený teológmi).
Od roku 1690 bol profesorom v Halle, kde v roku 1694 pomáhal založiť univerzitu a roku 1710 sa stal jej rektorom. Jeho zrozumiteľné a často i provokatívne prednášky o naliehavých témach priťahovali množstvo poslucháčov a založili povesť univerzity v Halle..
V roku 1688 prednášal ako prvý filozof po nemecky. Vyznačoval sa skôr kritickým, než hlbokým myslením. Mravnosť pokladal za vyššiu než právo.
Térah

Térah alebo Terach alebo Táre bol Nachorov (Náchorov) syn a Abrahámov otec, spomenutý v Starom zákone. 
Táre (Térah) bol Chaldejec (Aramejec) žijúci najprv v meste Pádan-aram, neskôr sa s rodinou presťahoval do mesta Ur a nakoniec zakotvil v meste Haran (Cháran), kde aj zomrel.
Podľa Biblie žil 205 rokov a keď mal 70 rokov splodil Abrama. Okrem Abrama mal ešte s tou istou ženou synov Nachora (Náchora) a Arana (Hárana). Abram mal ženu Sarai (Sáraj), jeho nevlastnú sestru a Aranova dcéra Melcha bola Nachorovou ženou.
Michael Theunissen

Michael Theunissen (* 11. október 1932, Berlín – † 18. apríl 2015, tamtiež) bol nemecký filozof, profesor v Heidelbergu. V stredobode jeho záujmu historickofilozofického záujmu je nemecký idealizmus, pohegelovské myslenie a fenomenológia. Vychádzajúc z týchto zdrojov, snaží sa vyčerpať materiálnu náplň dialektiky a reinterpretovať ju dialogicky.
Joseph John Thomson

 
Sir Joseph John Thomson (* 18. december 1856, Manchester, Spojené kráľovstvo – † 30. august 1940, Cambridge) bol britský experimentálny fyzik. 
Objavy.
V roku 1897 objavil elektrón, pri štúdiu elektrickej vodivosti plynov, presnejšie vlastností katódového žiarenia. Za tento objav, ktorým sa začala éra časticovej fyziky, získal v roku 1906 Nobelovu cenu za fyziku. Ako riaditeľ Cavendishovho laboratória na univerzite v Cambridge viedol alebo podporoval veľa základných experimentov, ktoré stáli pri zrode modernej fyziky na začiatku 20. storočia. Pod jeho vedením pracovalo mnoho neskorších nositeľov Nobelových cien ako napr. Ernest Rutherford alebo Francis William Aston.
V roku 1904 navrhol model atómu, ktorý spočíval v záporne nabitých elektrónoch (vtedy ich označoval len ako častice) obklopených "polievkou" kladného náboja.
Thomsonov syn, George Paget Thomson, získal tiež Nobelovu cenu za fyziku v roku 1937. Zaujímavosťou a tiež trochu kuriozitou modernej fyziky je, že George Thomson získal Nobelovu cenu za výskum vlnových vlastností elektrónu pri difrakcii elektrónov na kryštáloch.
Wilhelm Totok

Wilhelm Totok (* 12. september 1921, Sânnicolau Mare, Rumunsko† 2. máj 2017, Leverkusen, Nemecko) bol nemecký filozof, autor "Príručky dejín filozofie".
Thoukydides

Thoukydides (iné názvy: Thúkýdidés, Thúkydides, Thukydides, Tukydides, Túkydides; * asi 460 pred Kr., Atény – † asi 396 pred Kr.) bol grécky historik, po matke potomok tráckych kráľov. Jeho jediným známym, ale veľmi významným dielom sú "Dejiny Peloponézskej vojny".
Jeho celé meno poznáme vďaka Plutarchovi, ktorý ho zaznamenal z jeho náhrobného nápisu:„Syn Olorov z domu Halimús“. Jeho hrob bol situovaný v severozápadnom rohu Akropole v areáli rodu Kimonov, do ktorého patril okrem iných i Miltiades, víťaz z bitky pri Maratóne, takže s určitosťou bol s nimi v príbuzenskom vzťahu. To mu umožňovalo vidieť do politických plánov aténskych špičiek, hlavne Periklových politických odporcov. Vo svojom diele sa zmieňuje o ich imperialistických plánoch zahŕňajúcich dobytie Sicílie, Kartága i Itálie. Uvádza, že po svojom vyhnanstve mal lepšie informácie o činnosti Peloponézskeho spolku. 
Bol veľmi zámožný, zmýšľaním umiernený aristokrat. Za jediné spoľahlivé údaje z jeho života sa považujú osobné zmienky v jeho diele. Preto vieme, že na začiatku peloponézskej vojny musel byť skoro dospelý a sám uvádza, že ju prežil celú. Zomrel krátko po jej skončení, pretože svoje dielo nedotiahol až do záverečného pádu Atén, i keď sa o tejto udalosti zmieňuje. Pravdepodobne zomrel pred rokom 399 pred Kr., pretože evidentne nevedel o udalostiach z tohto roku, začiatku Korintskej vojny. Bezpochyby mal vzťah k Trácii – meno jeho otca je jednoznačne trácke a vieme, že mal právo v tejto oblasti ťažiť zlato. Tvrdenia o jeho kráľovskom pôvode sú považované za pochybné. V štrnástom roku vojny velil aténskemu loďstvu dislokovanému v južnej Trácii. Po ťažení spartského vojvodcu Brásida nedokázal zabrániť pádu strategicky významného mesta Amfipolis, za čo bol poslaný do vyhnanstva. Do mesta sa vrátil až po porážke Atén.
Preslávil sa ako historik svojej doby, v ktorej zúrila peloponézska vojna. Roku 424 pred Kr. bol zvolený za jedného z desiatich stratégov. Bol to prvý historik, ktorý pri písaní dejín odmietol zdôvodňovať ľudské zlyhania zásahmi bohov, na rozdiel od svojho predchodcu Herodota. Thukydides sa zaoberal aj ekonomickými aspektmi vojny. Ako prvý historik vôbec dôsledne overoval fakty a v prípade nejasnosti uvádzal i rozporné verzie. Často cituje štátne zmluvy, ktoré sa zachovali i z iných prameňov, vďaka čomu je považovaný za veľmi spoľahlivý zdroj. Ako prvý zaviedol časové datovanie udalostí podľa olympiád. Dovtedy sa datovalo podľa najdôležitejších úradníkov v jednotlivých mestách čo bolo veľmi neprehľadné. Za najdôležitejšiu časť jeho diela je považovaná prvá kniha Dejín. Popisuje tu udalosti o ktorých sa nezachovali žiadne iné alebo len útržkovité správy.
Timón z Fleiountu

Timón z Fleiountu/Fleiúntu/Fleiuntu alebo Tímón z Fleiountu/Fleiúntu/Fleiuntu alebo Timon z Fleiountu/Fleiúntu/Fleiuntu (* približne 320 pred Kr. – † 230 pred Kr.) bol starogrécky filozof, predstaviteľ staršieho skepticizmu, žiak Pyrrhonov. Písal filozofické spisy a drámy, zachovali sa však len zlomky z jeho hexametrických pamfletov na filozofov nazývaných "silloi" (posmešky; gr. "silloi" – škuľavý).
Ladislav Tondl

Ladislav Tondl (* 28. február 1924, Znojmo - † 7. august 2015, Praha) bol český logik, sémantik, filozof a teoretik vedy. V roku 1949 získal titul doktora filozofie a inžiniera.
Stephen Edelston Toulmin

Stephen Edelston Toulmin (* 25. marec 1922, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 4. december 2009, Los Angeles, Kalifornia, USA) ) bol anglický filozof vedy, predstaviteľ evolučnej teórie poznania a postmodernej filozofie.
Epistemológiu chápe ako teóriu historického utvárania sa a fungovania štandardov racionality a chápania, ktoré ležia v základe vedeckých teórií: vedec považuje za pochopiteľné tie udalosti alebo javy, ktoré zodpovedajú ním prijatým štandardom.
Darwinova teória biologickej evolúcie je univerzálny model poznania, najmä vedeckého, no táto evolúcia nie je totožná s pokrokom vedy, pretože vedecké zákony a teórie sa nemôžu hodnotiť ako viac či menej pravdivé; vedecká teória je objasňujúci model výsledkov existujúcich a možných pozorovaní.
Vedecké poznanie je populácia problémov, koncepcií a faktov. Voľbu a uprednostňovanie daných poznatkov neurčuje ich pravdivosť, ale efektívnosť v riešení problémov a hodnotenie vedeckej elity, tvoriacej akúsi radu expertov daného vedeckého spoločenstva. Prispôsobenie takýchto populácií spoločensko-ekonomickému a kultúrnemu prostrediu uskutočňujú najuznávanejší vedci selekciou poznatkov.
Toulmin nesúhlasí s koncepciou vedeckých revolúcií T. S. Kuhna a stavia proti nej tvrdenie, že každý objav je mikrorevolúcia, ktorej analógiou je individuálna mutácia. Dejiny vedy a filozofie sú striedaním racionalít podmienených rozličnými sociokultúrnymi faktormi, pričom rozhodujúcu úlohu má striedanie kultúrnych predpokladov.
Arnold Joseph Toynbee

Arnold Joseph Toynbee (* 14. apríl 1889, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 22. október 1975, New York, USA) bol britský historik, filozof dejín a sociológ. Stúpenec teórie spoločenských cyklov.
Základnou myšlienkou Toynbeeho je, že civilizácie, ktorých rozlišuje 21, rastú tým, že úspešne reagujú na po sebe nasledujúce výzvy pod vedením tvorivých menšín, a upadajú, keď ich vodcovia na ne nereagujú tvorivým spôsobom. Smrť istej civilizacie však nie je nevyhnutná, pretože jej život závisí od toho, či sa dokáže úspešne vyrovnávať s prichádzajúcimi problémami. Dejiny sú utvárané duchovnými silami.
Názory.
Toynbeeho filozofia dejín predstavuje dejinnofilozofickú konštrukciu, ktorá umožňuje formou pojmového básnenia a vytvárania nových mýtov vyjadriť dejinnú orientáciu emocionálneho rozpätia základných nálad určitých sociálnych vrstiev; iba vo výnimočnom prípade dokáže reálne orientovať konkrétne spoločenskovedné disciplíny, resp. prakticko-duchovnú činnosť. Jej expresívna hodnota je niekoľkonásobne väčšia než jej kognitívna hodnota.
Uddálaka

Uddálaka (7. st. pred Kr.) bol indický filozof, „najstarší filozof ľudstva“, bráhman, upanišádovský kňazský mudrc - typický príslušník starého kňazského rodu, hylozoista. 
Najvyšším je podľa Uddálaku bytie (sat). „Len bytie bolo, môj milý, na začiatku, jediné, bez druhého.“ Nemohlo vzniknúť z nebytia. Z bytia vznikla najprv žeravosť, z nej voda (ápah - v sanskrite plurál), z nej potrava (pevná látka): keď je človek rozhorúčený, potí sa. Vzniká voda. Keď prší, vyrastá ryža. Všetko na svete sa skladá z týchto troch. 
Bytie samo preniká všetkým. Celé vstúpilo do troch živlov, je oživujúcim princípom (džívátmá) a z troch živlov tvorí 'meno a telo' (náma-rúpam - dôležitý pojem indickej filozofie, ktorý znamená kategóriu princípu individuácie) všetkých vecí, vrátane psychických veličín, ako je reč a myslenie.
„Reč umierajúceho vchádza do myslenia, myslenie do dychu, dych do žiaru a žiar do najvyššieho božstva“, ktorým je bytie (sat). "To je (totiž:sat-bytie) tento celý svet, to je pravda, to je átman - to si ty ( tat tvam asi), ó, Švétakéhu!"
František Vartík

František Vartík (* 10. november 1929 † 4. júl 2002) bol slovenský filozof, profesor na Univerzite Komenského v Bratislave, zaoberal sa problémami sociálnej filozofie, vyučoval axiológiu.
Hans Vaihinger

Hans Vaihinger (* 25. september 1852, Nehren, Nemecko – † 18. december 1933, Halle) bol nemecký filozof.
Zakladateľ časopisu "Kant-Studien" (1897) a "Kant-Gesellschaft" (1904), tvorca filozofického učenia fikcionalizmu (kritického pozitivizmu), podľa ktorej sú vedecké a filozofické pojmy fikcie, ktoré majú praktickú (biologickú) hodnotu.
Valentinos Egyptský

Valentinos Egyptský/z Egypta alebo Valentínos Egyptský/z Egypta ( - okolo 165 po Kr. na Cypre) bol grécky filozof, najvýznamnejší predstaviteľ tzv. kresťanského gnosticizmu. 
Pochádzal z Egypta, vzdelanie získal v Alexandrii a pôsobil asi od roku 136 n. l. v Ríme, kde sa uchádzal aj o biskupský úrad. Po návrate na východ rozvinul horlivú a sústavnú teologicko-filozofickú činnosť s cieľom výkladu sveta a postavenia človeka v ňom.
Základom kozmu je systém nadprirodzených síl ("aiónov"), ktoré vychádzali postupne (emanáciou) z najvyššieho princípu "sígé" (mlčanie, t. j. to, čo sa nedá vyjadriť slovami).
Lucilius Vanini

Lucilius Vanini alebo Giulio Cesare (* 1585 – † 9. február 1619) bol taliansky filozof a teológ obdobia renesančnej filozofie, predstaviteľ renesančných alexadristov. Bol odsúdený za kacírstvo pre šírenie ateizmu. Za trest mu odrezali jazyk a bol upálený.
Giovanni Battista Vico

Giovanni Battista Vico (* 23. jún 1668, Neapol – † 23. január 1744, Neapol) bol taliansky filozof, kritik osvietenskej filozofie rozumu, zakladateľ filozofie dejín a psychológie národov. Pokladajú ho za predchodcu etnológie a všeobecných dejín práva. Vico zaviedol porovnávaciu metódu do historickej vedy a predpokladal, že všetky národy sa vyvíjali paralelne, pričom prešli tromi vývinovými etapami: božskou, heroickou a ľudskou. Vo filozofii odmietal karteziánstvo. Prišiel s ideou „novej vedy“, nadfilozofie, zjednocujúcej filozofiu a teológiu.
Vasubandhu mladší

Vasubandhu mladší (* okolo 400 – † 480) bol indický filozof, hlavný predstaviteľ smeru hínajánovej filozofie sarvástivády.
Gianni Vattimo

Gianni Vattimo (* 4. január 1936, Turín – † 19. september 2023, Rivoli) bol taliansky politik a filozof, predstaviteľ postmodernej filozofie – postmoderného nihilizmu.
Vattimo sa narodil v Turíne, v Taliansku. Študoval filozofiu na Turínskej univerzite pod vedením existencialistu Luigiho Pareysona a štúdium ukončil v roku 1959. Ďalšie štúdiá absolvoval u Karla Löwitha a Hansa-Georga Gadamera v Heidelbergu.
V rokoch 19992004 a 20092014 bol členom Európskeho parlamentu.
Vattimo sa otvorene priznával k homosexualite.
Thorstein Veblen

Thorstein (Bunde) Veblen (* 30. júl 1857, Valders, Wisconsin, USA – † 3. august 1929, Menlo Park, Kalifornia) bol americký ekonóm a sociológ nórskeho pôvodu. Je zakladateľom inštitucionalizmu a spoluzakladateľom teórie manažérskej revolúcie.
Zomrel na zlyhanie srdca, jeho popol bol rozprášený do Tichého oceánu.
Vidhjavásí

Vidhjavásí bol indický filozof, predstaviteľ sánkhje.
François Viète

François Viète (* 1540, Fontenay-le-Comte, Francúzsko – † 23. február 1603, Paríž) bol francúzsky matematik, povolaním právnik. Záujem o astronómiu ho priviedol k tomu, že sa začal zaoberať trigonometriou a algebrou.
Algebra sa v prácach F. Vièta stáva všeobecnou vedou o algebrických rovniciach, založenou na písmenovom kalkule. V roku 1591 Viète po prvý raz zaviedol písmenové označovanie nielen neznámych veličín, čo sa ostatne dialo už aj pred ním, ale aj pre dáta, t. j. pre koeficienty rovníc. To po prvý raz umožnilo vystihnúť vlastnosti rovníc a ich koreňov pomocou všeobecných formúl a samotné algebrické výrazy sa stali objektmi, s ktorými bolo možné uskutočňovať operácie.
Stanisław Vincenz

Stanisław Vincenz (* 30. november 1888, Sloboda-Rungurska, Ukrajina – † 28. január 1971, Lausanne, Švajčiarsko) bol poľský filozof, básnik, esejista a prekladateľ. 
Pôsobil v emigrácii vo Francúzsku a Švajčiarsku, kde sa venoval regionálnej problematike poľských Huculov a Goralov.
Paul Virilio

Paul Virilio (* 4. január 1932, Paríž, Francúzsko - † 10. september 2018, tamže) bol francúzsky filozof, predstaviteľ postmodernej filozofie, historik vojenstva a architektúry, kritik nových technológií a mediálnych foriem. 
Začínal ako maliar, sám sa pokladal za urbanistu. Tvorca dromológie.
Vivékánanda

Vivékánanda (स्वामी िववेकानन्द, vl. menom Naréndranáth Datta -- नरेन्र्दनाथ दत्त) (* 12. január 1863, Kalkata, India – † 4. júl 1902, Belur Math) bol indický filozof, Bengálec, žiak Rámakrišnov.
Spopularizoval na Západe jeho učenie a védántu. Založil Vedanta Society v New Yorku (1895). Pokúsil sa zblížiť idey ádvaity-védánty s výsledkami vedy. Obhajoval jediné náboženstvo, založené na védánte.
Precestoval Indiu, Európu i Ameriku, kde prednášal o joge.
Eric Voegelin

Eric Voegelin (* 3. január 1901, Kolín nad Rýnom, Nemecko – † 19. január 1985, Palo Alto, Kalifornia, USA) bol nemecko-americký filozof a politológ. 
Narodil sa v Kolíne nad Rýnom, Detstvo prežil v Rakúsku. V roku 1922 promoval doktorátom z politických vied na viedenskej univerzite. Po anšluse Rakúska bol prepustený z univerzity a nútený emigrovať do USA. V Amerike prežil 20 rokov, najmä na "Louisiana State Univerzity". V rokoch 1958 až 1966 pôsobil na univerzite v Mníchove. Zvyšok života strávil v USA, kde pôsobil na Hoover Institution on War, Revolution, and Peace.
Vo svojom diele okrem iného analyzoval príčiny vzostupu ideológií a ich vplyv na politický poriadok. Ideológie nie sú podľa Voegelina v kritickom zmysle zlúčiteľné s vedeckou poctivosťou. Všetky ideológie, vrátane totalitných - t. j. komunizmu a nacizmu, vychádzajú podľa Voegelina z gnostického chápania reality. Medzi jeho najvplyvnejšie práce patria Rasse und Staat z roku 1933, The New Science of Politics z roku 1952 a súborné dielo Order and History, ktoré vychádzalo v rokoch 1956-1987.
Georg Henrik von Wright

Georg Henrik von Wright (* 14. jún 1916, Helsinki, Fínsko – † 16. jún 2003, Helsinki) bol fínsky filozof, žiak Eino Kailu, predstaviteľ analytickej filozofie a profesor na University of Cambridge.
Venoval sa téme modálnej logiky a deontickej logiky. Bol odborníkom na dielo Ludwiga Wittgensteina a editorom niektorých jeho spisov. V oblasti politickej filozofie prezentoval skeptický pohľad na technologický pokrok. Svoje diela písal anglicky, fínsky, švédsky i nemecky, jeho materčinou bola švédčina, narodil sa totiž vo švédskej komunite vo Fínsku, meno von Wright pochádza od škótskych predkov.
V roku 2003 bol v hlasovaní organizovanom verejnoprávnou televíziou YLE zvolený 53. najväčším Fínom histórie. V roku 1993 získal Literárnu cenu Selmy Lagerlöfovej.
Erwin Waldschütz

Erwin Waldschütz (* 26. september 1948, Gföhl, Rakúsko – † 18. september 1995, Krems an der Donau) bol rakúsky filozof. Ťažiskom jeho výskumu je stredoveká filozofia (osobitne Majster Eckhart) a dejiny európskej filozofie. Spolu s Miroslavom Marcellim inicioval spoluprácu rakúskej filozofie a slovenskej filozofie po roku 1989.
Martin Wälde

Martin Wälde (* 1958, Ludwigshafen am Rhein, Nemecko) je nemecký filozof.
Jehp ťažiskovou oblasťou záujmu je fenomenológia, analytická filozofia a antropológia. Je vedeckým spolupracovníkom Historického slovníka filozofie (vydávaného J. Ritterom a K. Gründerom).
Aby Warburg

Aby Warburg (* 13. jún 1866, Hamburg, Nemecko – † 26. október 1929, Hamburg) bol nemecký historik umenia.
Zakladateľ (1900) nadácie Bibliothek Warburg v Hamburgu (od r. 1933 Warburg Institute v Londýne). Venoval sa ikonografii a ikonológii, študoval vplyv antického mýtu a tradície na kultúru nasledujúcich epoch.
Carl Friedrich Freiherr von Weizsäcker

Carl Friedrich Freiherr von Weizsäcker (* 28. jún 1912, Kiel - † 28. apríl 2007, Söcking neďaleko Starnbergu) bol nemecký fyzik a filozof.
Životopis.
Narodil sa v rodine nemeckého diplomata Ernsta von Weizsäckera a jeho mladší brat bol nemecký prezident Richard von Weizsäcker. V rokoch 1929 - 1933 študoval fyziku, matematiku a astronómiu v Berlíne, Göttingene a Lipsku. V rokoch 1946 - 1957 pôsobil ako vedúci oddelenia pre fyziku Ústavu Maxa Plancka v Göttingene, kde sa zameriaval na jadrovú fyziku, kvantovú teóriu a astrofyziku. V rokoch 1957 - 1969 pôsobil ako profesor filozofie v Hamburgu. Od roku 1969 bol riaditeľom Ústavu Maxa Plancka pre výskum životných podmienok vedeckého-technického sveta v Starnbergu.
Albrecht Wellmer

Albrecht Wellmer (* 9. júl 1933, Bergkirchen, Nemecko† 13. september 2018, Berlín) bol nemecký filozof, žiak Jürgena Habermasa, stúpenec frankfurtskej školy, predstaviteľ postmodernej filozofie.
Norbert Wiener

Norbert Wiener (* 26. november 1894, Columbia, Missouri, USA – † 18. marec 1964, Štokholm, Švédsko) bol americký matematik a filozof, zakladateľ kybernetiky. 
Životopis.
Narodil sa ako prvé dieťa ruských emigrantov Lea a Berthy Wienerových. Otec bol profesorom slovanských jazykov na Harvarde, silná a svojrázna osobnosť, ktorá svojmu synovi poskytla nekonvenčné vzdelanie.&lt;br&gt;
Norbert bol zázračné dieťa - v štyroch rokoch vedel čítať, od siedmich rokov čítal rôzne vedecké knihy. Otec ho učil doma podľa svojich zásad a usmerňoval jeho záujem k matematike, prírodným vedám a jazykom. V roku 1901 krátko navštevoval školu. V roku 1903 sa vrátil do školy a v roku 1906 maturoval na Ayer High School.
V septembri 1906, ako jedenásťročný, začal študovať matematiku na vysokej škole (Tufts College). V roku 1909 obdržal bakalársky titul a nastúpil na Harvard študovať zoológiu, ale v roku 1910 prešiel na Cornell University, kde začal študovať filozofiu. Ďalší rok sa vrátil na Harvard, kde pokračoval v štúdiu filozofie a ako osemnásťročný získal v roku 2012 doktorát z filozofie za dizertačnú prácu súvisiacu s matematickou logikou.
Získal štipendium a odišiel do Anglicka na Cambridge, kde boli jeho učiteľmi Bertrand Russell a G. H. Hardy. V roku 1914 študoval v Göttingene v Nemecku, kde ho viedli David Hilbert a Edmund Landau. Potom sa vrátil na Cambridge a neskôr do USA. V tej dobe sa venoval hlavne aplikácii matematických pojmov na problémy, ktoré vznikajú vo fyzikálnom svete.
Od roku 1919 pôsobil ako profesor matematiky na Massachusetts Institute of Technology.
Wilhelm Windelband

Wilhelm Windelband (* 11. máj 1848, Postupim, Nemecko – † 22. október 1915, Heidelberg) bol nemecký filozof, spolu s H. Rickertom hlavný predstaviteľ bádenskej školy novokantovstva. Predmetom jeho záujmu boli dejiny filozofie, logika, etika a axiológia.
Prírodné vedy majú podľa Windelbanda nomotetickú povahu, t. j. skúmajú všeobecné zákony, zatiaľ čo historické vedy sú idiografické, t. j. zaoberajú sa zvláštnym, jednotlivým.
Ludwig Wittgenstein

Ludwig Josef Johann Wittgenstein [vitg(e)nštajn] (* 26. apríl 1889 Viedeň, Rakúsko – † 29. apríl 1951 Cambridge, Spojené kráľovstvo) bol rakúsky filozof, jeden z najvplyvnejších filozofov 20. storočia. Býva spájaný predovšetkým s analytickou filozofiou a filozofiu jazyka, ovplyvnil však aj logických pozitivistov. Jeho myslenie pravdepodobne najviac ovplyvnili Arthur Schopenhauer, Bertrand Russell a Gottlob Frege.
Životopis.
Narodil sa vo Viedni ako najmladší z ôsmich detí. Jeho rodina bola veľmi bohatá, otec Karl Wittgenstein patril k najúspešnejším podnikateľom Rakúsko-Uhorska. Jeho matka bola Leopoldina, známa Poldi z názvu a emblému kladenských železiarní. 
Po domácom vyučovaní a škole v Linzi študoval Ludwig strojárstvo v Berlíne, jeho záujem sa časom rozšíril na matematiku a cez ňu k logike a filozofickým otázkam základov matematiky. Na radu Gottloba Fregeho absolvoval niekoľko trimestrov u Bertranda Russella v Cambridge. Po vypuknutí 1. svetovej vojny sa hlásil do armády ako dobrovoľník a v jej priebehu získal na východnom fronte niekoľko medailí za statočnosť. Po vojne pokračoval v bádaní a roku 1922 vydal s Russellovou pomocou "Logisch-philosophische Abhandlung" (neskôr známe ako Tractatus Logico-Philosophicus, "Logicko-filozofické pojednanie"), jediné dielo, ktoré vyšlo za jeho života. V ňom, podľa svojho názoru, vyriešil všetky problémy filozofie a stiahol sa do ústrania. Niekoľko rokov pôsobil ako učiteľ na základnej škole, až v roku 1929 sa vrátil do Cambridge na Trinity College, kde sa vrátil k filozofickej práci a vyučoval. V roku 1939 sa tam stal profesorom. Počas 2. svetovej vojny pracoval v nemocnici a ako technický pracovník v Newcastli, po jej konci sa vrátil na univerzitu. 
V roku 1947 rezignoval na akademickú činnosť a plne sa venoval písaniu. Do roku 1949 vznikla väčšina materiálu neskôr vydaného ako "Philosophische Untersuchungen" (Philosophical Investigations, Filozofické výskumy), dielo pokladané za Wittgensteinovu najzávažnejšiu prácu. Posledných pár rokov strávil usilovnou prácou vo Viedni, Oxforde a v Cambridge, kde v apríli 1951 zomrel na rakovinu.
Zarathuštra

Zarathuštra (iné názvy: Zaratuštra, Zarathustra, Zaratustra, Zoroaster; o menách pozri nižšie) bol staroveký perzský filozof, prorok, náboženský básnik a zakladateľ zoroastrizmu, autor gáth. Nie je známe, kedy presne žil. Uvádza sa väčšinou okolo 1000 pred Kr., ale niekedy až okolo 1750 pred Kr. alebo naopak len okolo 600 pred Kr. 
Život.
O jeho živote sa vie veľmi málo. Bol kňazom a bol ženatý (najmladšia dcéra sa volala Pouručista), pôvodom asi z vladárskeho rodu. Jeho rodný jazyk bola asi stará sogdijčina.
Mladý Zarathuštra podľa legiend vystúpil na jeden vysoký vrch, kde mu boh Ahura Mazdá zvestoval nové učenie (reforma mazdaizmu). Toto učenie najprv bolo odmietané, ale pod vplyvom zázrakov, ktoré Zarathuštra vykonal, bolo postupne prijímané a prijal ho aj baktrijský kráľ Vištáspa (Wištáspa), ktorý Zarathuštrovi potom poskytol aj útočisko. Podľa neskorších častí Avesty Zarathuštra fyzicky aj prostredníctvom zázrakov bojoval proti démonom.
Christian Wolff

Christian Freiherr von Wolff (* 24. január 1679, Vroclav, Republika Poľskej koruny a Litovského veľkokniežatstva – † 9. apríl 1754, Halle, Svätá rímska ríša nemeckého národa) bol nemecký filozof, predstaviteľ osvietenstva, systemizátor a popularizátor Leibnizovej filozofie, univerzitný profesor v Halle. 
Pracoval metódou racionalistickej dedukcie, prostredníctvom ktorej odvodzoval všetky filozofické pravdy z formálnologického zákona protirečenia. Svoje diela napísal z veľkej časti po nemecky, čím položil základ filozofickej terminológie v nemeckom jazyku. Wolffov filozofický systém bol dlhý čas vládnucou filozofiou v Nemecku.
Pre každý vedný odbor má byť vytvorená jednak disciplína opierajúca sa o princípy pojmovo odvodené, všeobecné, absolútne isté a nevyhnutné, jednak disciplína empirická. Prvá sa má usilovať odhaliť pravú podstatu súcna, druhá má prinášať holé fakty (nuda facti notitia), bez toho, aby sa ich snažila ďalej vysvetľovať. Napr. empirická psychológia má zisťovať skutočnosť psychických stavov a funkcií, ktoré racionálna psychológia vyvodila z metafyzického pojmu duše.
Heinrich Wölfflin

Heinrich Wölfflin (* 24. jún 1864, Winterthur, Švajčiarsko – † 19. júl 1945, Zürich) bol švajčiarsky historik umenia, psychológ umenia a filozof umenia; nasledovník J. Burckhardta.
Zaoberal sa slohovým rozborom a vývojom umenia.
Wilhelm Worringer

Wilhelm Worringer (* 13. január 1881, Aachen, Nemecko - † 29. marec 1965, Mníchov) bol nemecký historik umenia, profesor univerzity v Bonne, Koenigsbergu a Halle, publikoval najmä štúdie o gotickom maliarstve a sochárstve.
Wilhelm Wundt

Wilhelm Wundt (* 16. august 1832, Neckarau, Nemecko – † 31. august 1920, Großbothen) bol nemecký psychológ (zakladateľ experimentálnej psychológie) a filozof. Zaoberal sa psychológiou jazyka.
Wundt vypracoval voluntaristicko-evolucionistickú koncepciu, podľa ktorej všetko, čo je, patrí do tej istej jednoty prírody, ktorá sa zvnútra javí ako niečo duchovné, navonok je však telom. Každému fyzickému javu zodpovedá určitý psychický jav a naopak, každému psychickému určitý fyzický jav, pričom medzi nimi nejestvuje nijaký príčinný vzťah.
Svoju vedeckú psychológiu spájal spolu s experimentmi v laboratóriach. Preto je od roku 1879 psychológia považovaná za samostatnú vedu.
Najvyšším princípom rozhodujúcim o podstate vecí je vôľa ako činiteľ regulujúci každý jav a prameň rozvoja skutočnosti. Pod vplyvom vôľových činiteľov je vesmír v neustálom vývoji, ktorého najvyšším prejavom je človek. V ňom sa vôľa stáva spontaneitou vedome vplývajúcou tak na materiálne, ako aj na duchovné prejavy sveta prírody.
Xenokrates

Xenokrates alebo Xenokratés (; * 396 pred Kr., Chalkedon – † 314 pred Kr.) bol grécky filozof. Od roku 339 pred Kr. scholarchom platónskej Akadémie (Starej Akadémie). 
Od neho pochádza rozdelenie filozofie na tri časti: dialektiku (logiku), fyziku (prirodnú filozofiu) a etiku. Jednotu Xenokrates určuje ako najvyššie božstvo a zároveň ako "dia" a "nús".
Xenofanes z Kolofónu

Xenofanes z Kolofónu/Kolofonu alebo Xenofanés z Kolofónu (* 580/577 Kolofón v Malej Ázii - † 485/480 pred Kr. Elea (Itália)) bol grécky filozof, zakladateľ eleatskej školy, prvý učiteľ jednosti spomedzi elatských filozofov. 
Myslel skôr básnicky ako pojmovo. Bojoval proti antropomorfným predstavám o bohoch. Požadoval múdrosť zbavenú všetkého zmyslového. Za najvyššie, za všetko považoval Jedno, Boha-Prírodu. Úplnú istotu o bohoch a ich povahe sa však podľa Xenofana zatiaľ nepodarilo získať nikomu, nad všetkým sa rozprestiera zdanie.
Učenie.
Sa zakladá na zásade, že všetko, čo je, tvorí všetko obklopujúce jedno bez začiatku, bezo zmeny, večné. Jedno, ktoré sa nazýva tiež božstvom, je imanentné celému svetu a veciam v ňom, v nich a nimi existuje a zároveň ho nemožno ničím konkrétnym predstaviť ani priblížiť zmyslom, pretože súc
všetkým, je zároveň ničím z toho, čo konkrétne a vecne existuje. Všetko bezo zmeny trvá v "jedne", a preto každý vznik a zánik je len ilúziou, akej podlieha človek vinou svojich zmyslov.
Niet teda absolútne istého poznania vecí, je len subjektívna mienka či viera každého človeka zvlášť, že svet je naozaj taký, akým ho vidíme svojimi zmyslami. Sústavným pozorovaním však človek získava čoraz úplnejšie poznanie svojho spojenia so Żvšejednom v spoločenstve všetkého, čo jestvuje, a keď využije všetko spájajúce zákony jedna, sám sa začne učiť a vypracovávať nové
formy jestvovania, správania sa a konania, vtedy sa tiež začne stávať tvorcom svojho ďalšieho vyvoja a pokroku. Preto vynález ohňa, obrábanie pôdy či schopnosť vyrábať nástroje nie je darom od bohov, lež plodom ľudskej vynaliezavosti. Preto aj celá kultúra je dielom človeka ako prejav v ňom pôsobiacich zákonov všejedna, ktoré človek spozná v spoločenstve bytia a diania všetkého, čo je.
Xenofón

Xenofón (* okolo 430 pred Kr., Atény – † 355 pred Kr., Korint) bol grécky spisovateľ, autor v staroveku neskôr obľúbených spisov z rôznych odborov.
Ako príslušník zámožných vrstiev a Sokratov žiak mal odmietavý vzťah k aténskej demokracii a sympatizoval so Spartou; príznačný je jeho obdiv k silnej osobnosti. Roku 401 sa pripojil k výprave Kýra Mladšieho; osudy gréckych žoldnierov po Kýrovej smrti opísal v Anabáze.
V spisoch populárne-filozofických ("Obrana Sokratova", "Spomienky na Sokrata", "Symposion") opísal postavu Sokrata a vyložil jeho učenie. V Sokratovom duchu kládol dôraz na rozumové poznanie a odborné znalosti.
Diela.
Xenofónové spisy,boli hlavne "Anabáza" (alebo "Kýrova výprava"), sú často čítané študentmi, ktorí sa prv začínajú učiť gréčtinu. Jeho "Hellénika" je jedným z hlavných historických prameňov udalostí v starovekom Grécku v rokoch 411 až 362 pred Kr.
Jakub Zabarella

Jakub Zabarella alebo Jacopo Zabarella (* 5. september 1533, Padova, Taliansko – † 15. október 1589, Padova) bol taliansky filozof a logik obdobia renesančnej filozofie, predstaviteľ renesančných alexandristov. Zabarellov výklad vedeckej metódy, ktorý podával v priebehu svojej interpretácie Aristotelových Prvých analytík a Druhých analytík, ovplyvnil prostredníctvom G. Galileiho vývoj novovekej vedy.