burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Baníkov

Baníkov (; ) je najvyšší vrch v hlavnom hrebeni Západných Tatier. Leží v závere Žiarskej doliny a doliny Parichvost, nad obcou Žiar, približne severovýchodne od Liptovského Mikuláša.
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti Tatier, v geomorfologickom podcelku Západné Tatry a v ich časti Roháče. Leží v Žilinskom kraji, na pomedzí Oravy a Liptova. Zasahuje do okresov Liptovský Mikuláš a Tvrdošín a na katastrálne územie obcí Žiar, Jalovec a Zuberec. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Konská a Žiar, juhozápadne leží Jalovec, severozápadne Zuberec a severovýchodne Oravice. Masív leží v Tatranskom národnom parku.
Opis.
Baníkov je mohutný uzlový vrch v hlavnom hrebeni Západných Tatier, medzi Baníkovským sedlom oddelenou Pachoľou () na severozápade a Lúčnym sedlom oddelenou Hrubou kopou () na severovýchode. Južným smerom vybieha mohutná rázsocha Kozie chrbty na Príslop () a Ráztoku (). Severná časť sa zvažuje do Spálenej doliny, ktorá je vetvou Roháčskej doliny a ktorou voda odteká do Studeného potoka a rieky Orava. Juhozápadným smerom leží dolina Parichvost, ktorá je severovýchodnou vetvou Jaloveckej doliny a ktorými vodu odvádza Jalovčanka, prameniaca na úbočí Baníkova. Juhovýchodne sa nachádza kotol Veľké Závraty, ktorým voda z tejto časti prúdi do Žiarskej doliny, ktorú odvodňuje potok Smrečianka do Váhu. Masív budujú granitoidné horniny, ostré formy vznikli podťatím niváciou a tiež činnosťou horských ľadovcov. Zo severnej strany zostupujú strmé svahy asi 350 m smerom do Spálenej doliny. V spodnej časti svahov sú veľké sutinové polia. Južným smerom stojí v Žiarskej doline Žiarska chata, odkiaľ vedie na vrchol značený turistický chodník. 
Západne sa nachádza Baníkovským sedlom oddelená Pachoľa (), Lysec (), Jalovecká hora (), Ostrá (), Veľká kopa (), Malá kopa (), Mních () a Trnác (), južne Jalovecká kopa (), Ráztoka (), Široká (), Solisko (), sedlom oddelený Príslop (), Holý vrch (), Malý Baranec () a Baranec (), východne leží Smrek (), Plačlivé (), Nohavica (), Tri kopy (), sedlom oddelená Hrubá kopa (), Ostrý Roháč (), Volovec () a Rákoň () a severne Lúčna (), Roh (), Predná Zábrať (), Osobitá (), Predná Spálená (), Spálená () a Salatín (). 
Výhľady.
Skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Vďaka polohe a značnej výške poskytuje výhľad na mnohé vrcholy Západných a Vysokých Tatier, blízke doliny a Liptovskú kotlinu. Pri vhodných podmienkach sú viditeľné aj Skorušinské vrchy, Oravské Beskydy, Oravská Magura, Malá Fatra, Chočské vrchy, Veľká Fatra, Nízke Tatry a pohoria v priľahlej časti južného Poľska.
Mlynár (vrch)

Mlynár () je vrch v Tatrách na Slovensku. Vypína sa nad Vyšným Bielovodským Žabím plesom, medzi Žabou Bielovodskou a Bielovodskou dolinou, južne od obce Tatranská Javorina, približne severozápadne od Popradu. 
Poloha.
Nachádza sa na severe strednej časti Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Vysoké Tatry. Leží v Prešovskom kraji, okrese Poprad a na katastrálnom území obce Tatranská Javorina. Najbližším sídlom je severne situovaná Tatranská Javorina, severovýchodne sa nachádza Ždiar, východne Tatranská Lomnica, juhovýchodne Starý Smokovec, južne Vyšné Hágy a Štrbské Pleso a severozápadne mesto Zakopané. Štít sa nachádza v Tatranskom národnom parku a národnej prírodnej rezervácii Bielovodská dolina.
Opis.
Mlynár je výrazný štít vo východnej vetve rázsochy, vybiehajúcej severne z Rysov v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier. Rázsocha sa vo Vyšnom Žabom štíte () delí na dve vetvy, obopínajúce Žabiu Bielovodskú dolinu. Východné rameno s Mlynárom tak oddeľuje západne ležiacu Žabiu a východne ležiacu mohutnú Bielovodskú dolinu. V Žabej Bielovodskej doline sa nachádza Vyšné a Nižné Bielovodské Žabie pleso, ktorými voda zo západných svahov Mlynára odteká Žabím potokom do Bielej vody v povodí Dunajca. Južne leží Ťažká dolina, ktorou vodu z južných svahov odvádza Ťažký potok a východné svahy klesajú priamo do Bielovodskej doliny, ktorou preteká Biela voda.
Severne sa nachádza Skrajny Woloszyn (), Sedem Granátov (), Malý Mlynár (), Horvátov vrch (), Zámky () a Široká (), východne Žabí vrch (), Javorový štít (), Svišťový štít () a Hrubá veža (), južne Litvorový štít (), Kačacia veža (), Gánok (), Rysy (), Ťažká veža () a Žabia veža () a západne Vyšný Žabí štít (), Veľký Mengusovský štít (), Čubrina (), Miedziane (), Nižný Žabí štít (), Žabia kopa (), Opalony wierch () a Wielki Woloszyn (). Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky voľne neprístupný skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Vzhľadom na nadmorskú výšku a okolitý terén sú viditeľné blízke doliny a okolité vrcholy Vysokých Tatier, časť hrebeňa Belianskych Tatier a podhorie v poľskej časti.
Prístup.
Vrch je súčasťou národnej prírodnej rezervácie a Tatranského národného parku, preto vrchol nie je voľne prístupný. Výstup naň je možný len s horským vodcom.
Nižná Bystrá

Nižná Bystrá () je vrch v Západných Tatrách na Slovensku. Leží nad Račkovou dolinou nad Pribylinou, približne severovýchodne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa na západe strednej časti Tatier, v podcelku Západné Tatry a ich časti Liptovské Tatry. Leží v katastri obce Pribylina v okrese Liptovský Mikuláš, na území Žilinského kraja. Najbližším sídlom je juhovýchodne situované Podbanské, juhozápadne leží Pribylina a Konská a severovýchodne v Poľsku obec Kościelisko. Vrch sa nachádza v Tatranskom národnom parku.
Opis.
Nižná Bystrá sa nachádza v rázsoche Grúň, vedúcej z Bystrej () juhozápadným smerom na Ježovú () a Kečku (). Severné svahy padajú do Gáborovej doliny, juhozápadné do Račkovej doliny a východné do Bystrej doliny. Na západ z vrcholu vybieha rázsocha. Juhozápadné svahy odvodňuje Račková, severné jej prítok Gáborový potok. Východným smerom leží pod vrcholom pleso Anitino očko, ktorým voda z tejto časti hrebeňa odteká potokom Bystrá do rieky Belá v povodí Váhu.
Severným smerom leží Grúň (), Bystrá (), Blyšť (), Klin (), Končistá () a Hrubý vrch (), západným Jakubina (), Deravá (), Volovec (), Vyšná Magura (), Ostredok (), Nižná Magura () a Nižný Ostredok (), južným Kečka (), Suchý hrádok () a Ježová () a východným Kotlová (), Holý vrch (), Veľká Kamenistá () a Smrečiny (). Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Turisticky neprístupný hôľnato-skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Vďaka značnej nadmorskej výške a polohe sú viditeľné mnohé vrcholy Západných a Vysokých Tatier, okolité doliny a Podtatranská kotlina, pri vhodných podmienkach sú však pozorovateľné aj Volovské vrchy, Slovenský raj, Kozie chrbty, Nízke Tatry, Veľká Fatra a časť Oravských Beskýd.
Prístup.
Na vrchol nevedie značkovaný turistický chodník. Najľahší prístup je po hrebeni neoznačeným chodníkom z Bystrej.
Valentková

Valentková alebo Valentkova (; ) je vrch v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier na slovensko-poľskej hranici. Leží v závere Tichej doliny nad Podbanským, približne severozápadne od Popradu.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Tatier, na západnom okraji podcelku Východné Tatry a ich časti Vysoké Tatry. Leží na slovensko-poľskej hranici, na pomedzí Prešovského kraja a Malopoľského vojvodstva. Západné svahy hrebeňa patria do okresu Poprad a katastra mesta Vysoké Tatry, východné svahy do Powiatu tatrzańského a katastra gminy Bukowina Tatrzańska. Najbližšími sídlami na slovenskom území sú severovýchodne situovaná Tatranská Javorina, juhovýchodne ležiace Vyšné Hágy a Štrbské Pleso a juhozápadne Podbanské, v Poľsku je na severozápade mesto Zakopané. Vrch sa nachádza v Tatranskom národnom parku v slovenskej i poľskej časti pohoria a západná časť je súčasťou národnej prírodnej rezervácie Tichá dolina.
Opis.
Valentková leží v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier medzi Valentkovým a Hladkým sedlom (). Západne je na slovenskom území Tichá dolina, ktorou voda odteká Tichým potokom do Váhu, východne sa nachádza Dolina Pięciu Stawów Polskich s plesom Zadni Staw Polski, odkiaľ vodu odvádza potok Roztoka do Bielej vody v povodí Dunajca. 
Západne sa nachádza Goričková (), Kresanica (), Poľská Tomanová (), Magura () a Veľká kopa (), južne. Krížna (), Zadná Garajova kopa (), Tichý vrch (), Kriváň (), Hrubý vrch () a Kotolnica (), východne Kôprovský štít (), Hrubý štít (), Miedziane (), Opalony Wierch () a Kozí vrch () a severne Wielki Woloszyn (), Wielka Koszysta (), Žólta Turnia (), Kościelec (), Svinica (), Kopa Magury (), Beskyd () a Kasprov vrch (). Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky voľne neprístupný skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Viditeľné sú okolité vrcholy a blízke doliny Vysokých Tatier, pri vhodných podmienkach je vidieť aj časť Nízkych Tatier a Oravských Beskýd.
Prístup.
Štít sa nachádza na území národnej prírodnej rezervácie a Tatranského národného parku, preto prístup na vrchol je možný len s horským vodcom. Značené chodníky vedú na neďalekú Svinicu () a do Hladkého sedla.
Havran (vrch v Tatrách)

Havran () je najvyšší vrch Belianskych Tatier. Leží nad obcou Ždiar, približne severozápadne od Kežmarku. Nie je turisticky voľné prístupný.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie mesta Vysoké Tatry a obcí Tatranská Javorina a Ždiar. Najbližšími sídlami sú severozápadne situovaná Tatranská Javorina, severne ležia Podspády a východne obec Ždiar. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku a tiež v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry.
Opis.
Havran leží v severozápadnej časti hlavného hrebeňa Belianskych Tatier, medzi vrchom Nový () a Ždiarskou vidlou (). Južne od hrebeňa prechádza dolina Zadné Meďodoly, východne od Havrana Tristárska dolina. Severne sa nachádza Nový vrch (), Repisko () a Javorinka (), východne Žľabina (), Gáflovka (), Tristárskym sedlom () oddelená Ždiarska vidla () a Hlúpy (), južne Jahňací štít (), Kolový štít () a Kopa brán () a západne Štefan (), Veľký Baboš (), Malý Baboš (), Muráň () a Havraním sedlom () oddelený vrch Nový (). Juhozápadnú časť hrebeňa odvodňuje Meďodolský potok, smerujúci do riečky Javorinka v povodí Dunajca, rovnakým smerom odteká aj voda zo severných svahov. Na východnom úbočí pramení riečka Biela, ktorou voda odteká do rieky Poprad. Vrchol je neprístupný, preto naň nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky neprístupný vrchol s trojicou skalnatých hrebeňov je pokrytý len nízkou vegetáciou. Vďaka polohe a značnej nadmorskej výške vrcholu je viditeľná časť hlavného hrebeňa Belianskych Tatier a mnohé vrcholy Vysokých Tatier, pri vhodných podmienkach aj Volovské vrchy, Branisko, Bachureň, Čierna hora, Čergov, Levočské vrchy, Pieniny, Spišská Magura a Oravské Beskydy, ako aj mnohé vrchy južného Poľska.
Prístup.
Havran patrí do národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, a preto je už od roku 1978 turisticky neprístupný. Jediný turistický chodník v okolí je modro značená trasa z Tatranskej Javoriny cez Zadné Meďodoly a Kopské sedlo do Tatranských Matliarov. Neďaleko je aj náučný chodník Monkovou dolinou, ktorá vystupuje na hrebeň v Širokom sedle ().
Abba

Abba môže byť:
ABBA môže byť:
Anekdota (zábavný príbeh)

Anekdota (ľudová anekdota sa nazýva aj vtip) je krátky a vtipný príbeh epického žánru o skutočnej alebo vymyslenej udalosti, má neočakávaný záver s humorným vyznením - vtipnou pointou. Na rozdiel od aforizmu z nej neplynie ponaučenie.
Anekdoty vznikali hlavne v 19. storočí. Anekdoty môžu byť ľudové alebo umelé.
Anafora (poetika)

Anafora je slovná figúra, opakovanie rovnakého slova alebo skupiny slov na začiatku po sebe idúcich veršov alebo viet, opak epifory.
Anafora (z gréc. znovuuvedenie i epanafora): štylistická figúra, ktorá vzniká opakovaním tých istých slov alebo skupiny slov na začiatku za sebou idúcich veršov, prípadne viet v prozaických textoch. Anafora je vhodným prostriedkom na vytváranie vetného paralelizmu. Na začiatku jednotlivých veršov či viet v próze sa obyčajne opakuje významové jadro, ku ktorému sa pridávajú nové výpovede, metafory a iné básnické trópy. V tvorbe nadrealistov sa k anafore priraďujú rozličné asociácie vytvárajúce medzi sebou ostré významové kontrasty, prípadne zabezpečujúce gradáciu. 
Nadrealistická tvorba priam oplýva anaforou: 
(Š. Žáry: Bronzová vlčica) 
V slov. naturizme sa anafora stáva vhodným prostriedkom lyrizácie prózy a zároveň zabezpečuje využívanie vetného paralelizmu a priraďovanie rozličných asociácií akoby pod seba. Uplatňuje sa pritom simultánnosť radenia výpovedí, čo je charakteristický znak lyriky oproti sukcesívnosti prevládajúcej v epike: Po chvíli ozve sa zdola, z hmly, jemný klepot. Klepot sa pravidelne zosilňuje. Z osuhle na dne údolia vynoruje sa postava. Môže to byť blúdiaci duch tohto pustého kraja. Môže to byť zlovestný posol vojen, požiarov, hladu a moru. (D. Chrobák: Návrat O. Baláža)
Aforizmus

Aforizmus (z gr. "vymedzenie") je stručný výrok, ktorý obsahuje vtipnú myšlienku.
Je to filozofická forma, ktorá výstižne a pregnantne formuluje myšlienku, názor, nápad v niekoľkých vetách alebo dokonca len jednou vetou. Je to útvar, ktorý je príbuzný s maximou, sentenciou alebo esejou.
Príklad.
Známi zberatelia: Kertesz - Školoviny a Richter
Anticipácia

Anticipácia (z = predvídam) môže byť:
Antiklimax

Antiklimax je vetná štylistická figúra, postupne znižuje alebo zoslabuje výraz alebo zmysel vety. Opakom je klimax.
Príklad.
"Ukradli potraviny, ukradli ovocie, jablká, kompóty a nakoniec tam ostala iba slivková kôstka."
Antiromán

Antiromán je druh experimentálnej literatúry vyznačujúci sa nekonvenčnou kompozíciou, ktorá je v rozpore so zaužívanými pravidlami písania románu. Niekedy sa pojem „antiromán“ zamieňa s pojmom „nový román“, no antiromán zahŕňa širšie spektrum literatúry.
História.
Prvýkrát bol termín „antiromán“ použitý v roku 1633 francúzskym spisovateľom Charlesom Sorelom, ktorý tým chcel popísať parodický charakter svojho diela „Le Berger extravagant“. Termín sa ale neuchytil, až kým ho v roku 1948 nepoužil francúzsky literárny kritik a spisovateľ Jean-Paul Sartre. V druhej polovici 20. storočia sa pod antirománom začalo rozumieť hociktoré rozsiahlejšie epické dielo, ktoré výrazne išlo proti nastaveným konvenciám písania, štruktúry a kompozície literárnych diel. 
Tento žáner sa rozmohol hlavne v päťdesiatych a šesťdesiatych rokoch 20. storočia, ale diela, ktoré sa dajú považovať za antiromán môžeme nájsť i vo vziadelenjšej histórii. Jedným z príkladov antirománu spred dvadsiateho storočia je kniha „The Life and Opinions of Tristram Shandy, Gentleman“ od anglického spisovateľa Laurenca Sterneho z roku 1759.
Antitéza

Antitéza je tróp, prirovnanie rozvinuté protikladom, prirovnanie na základe popretia. Máva 3 zložky: 
Nepoužíva prirovnávacie spojky.
Príklad.
"Už som doma nebol len štyri nedele, narástlo mi žitko zelené na dvore. Nebolo to žitko, lež bola pšenička, nepúšťaj, Anička, zvečera Janíčka." (ľudová pieseň)
Antonomázia

Antonomázia (tróp) je druh metonymie. Namiesto mena známej osoby sa použije opis alebo charakteristická vlastnosť. Dva druhy:
Antonymum

Antonymum ("αντί"-anti: „proti“; "ὄνομα" - onoma: „meno“) alebo opozitum (lat.) je slovo s opačným (protikladným) lexikálnym významom.
Na rozdiel od synonymických radov, vyskytujú sa iba v dvojiciach. Napriek tomu, že označujú kontrastné pojmy a predstavy, obsahujú niečo, čo ich spája, čo je všeobecné v ich lexikálnych významoch. Vznikajú vtedy, keď sa dva protikladné pojmy spájajú a to spravidla v základných významoch. Patria vždy do toho istého slovného druhu. Antonymné dvojice tvoria vždy slová s protikladnými vlastnosťami napr. život - smrť. Využívajú sa hlavne v umeleckom (hyperbolizovanie) a publicistickom štýle (zvýraznenie kontrastu). Centrálnym typom sú polárne antonymá – kontrastné. Predstavujú krajné hraničné hodnoty. Reprezentujú predovšetkým kvantitatívne adjektíva, od ktorých sú možné adverbiálne zriedkavejšie aj slovesné odvodeniny. Napríklad mladý – starý. Príznačnou črtou predovšetkým adjektívnych antoným je stupňovanie: mladší – starší.
Druhy antoným.
polárne (vlastné, graduálne, kontrastné, vektorové, z hľadiska logiky kontrárne).
Je pre nich typické, že vyjadrujú protiľahlé body na polárnej škále, nepokrývajú však celý rozsah nadradeného pojmu, pretože medzi nimi alebo mimo nich sú ešte ďalšie stupne. 
tučný-chudý
oblečený-vyzlečený
veselý-smutný
komplementárne (z hľadiska logiky kontradiktórne).
Svojimi význammi rozdeľujú rozsah nadradeného pojmu na dve polovice. Ide najmä o dvojice slov, z ktorých druhé je z prvého odvodené predponou „ne-“. 
Úplne alebo čiastočne (napríklad len v niektorých kontextoch) komplementárne môžu byť i niektoré ďalšie antonymá, napríklad:
paralelné (prípadové, nekompaktibilitné).
Dvojice slov, ktoré sú v určitom kontexte vnímané ako protiklady, hoci všeobecne sú dvomi z viacerých pojmov tej istej kategórie. 
reverzné.
Popisujú opačný proces (prvé slovo označuje zmenu zo stavu A do stavu B, druhé slovo zmenu zo stavu B do stavu A). 
vzťahové (konverzné).
Dvojice, v ktorých jedno slovo vyjadruje vzťah z hľadiska jedného subjektu a druhé slovo ten istý vzťah z hľadiska druhého subjektu. 
autoantonymá (antagonymá).
Autoantonymum je slovo, ktoré má viac významov, z ktorých niektoré sú si navzájom niektorým z vyššie uvedených spôsobov protikladné – ide teda o homonymné autonymá. Vznikajú napríklad vývojovou zmenou významu slova na protikladný alebo zvukovou či písanou zhodou rozdielne vzniknutý slov. 
V slovenčine sa vyskytujú výnimočne (zrejme – pravdepodobne i zjavne, pedofil – priateľ detí i vrah a przniteľ detí, súdruh – priateľ i predstaviteľ nepriateľskej mocenskej štruktúry). 
Typické sú autoantonyma pre archaické jazyky, napríklad čínštinu. Vo veľkej miere sú zachované napríklad v latinčine (imago – obraz i vzor, altus – vysoký i hlboký, clam – potichu × clamare – kričať), gréčtine (farmakon – liek i jed, hagios – svätý i ohavný), angličtine (apparent – zjavný i domnelý, virtual - naozajstný i zdanlivý). Niektoré slovné korene majú v príbuzných latinčine "nepriateľ", "úžas" je v ruštine "hrôza", "strašlivý" v staročeštine znamenalo "bojácný").
Isadora Duncanová

Isadora Duncanová, vlastným menom Dora Angela Duncan, (* 26. máj 1877, San Francisco, Kalifornia, USA – † 14. september 1927, Nice, Francúzsko) bola americká tanečníčka. Tragicky zahynula, keď sa jej šál zamotal o koleso auta, v ktorom cestovala. 
Bola manželkou ruského poeta Sergeja Jesenina.
Neptún (rozlišovacia stránka)

Neptún môže byť:
Neptún (boh)

Neptún bol starorímsky boh mora a riek. Bol stotožnený s Poseidónom. Bol to syn Saturna a Jupiterov brat.
Pluto (rozlišovacia stránka)

Pluto môže byť:
Pluto (boh)

Pluto alebo Plutón (lat. "Pluto") bol starorímsky boh podsvetia - náprotivok ku gréckemu Hádovi. Bola po ňom pomenovaná bývalá planéta Pluto.
S gréckym Hádom, ktorý bol jeho predlohou, mal rad zhodných vlastností (rovnako ako on, uniesol svoju budúcu manželku Proserpinu) a jeho podsvetie taktiež vyzeralo podobne ako Hádova ríša. Vchod do neho bol podľa mýtov pri Avernskom jazere v Kampánii, odkiaľ vystupovali sírne výpary. Plutovi bol v Ríme zasvätený chrám na Martovom poli a na Fore.
Na rozdiel od Háda bol však aj bohom podzemného bohatstva, všetkých kovov a drahých kameňov, čo sa skrývali pod zemou.
Plutón

Plutón môže byť:
Jupiter (rozlišovacia stránka)

Jupiter môže byť:
Jupiter (boh)

Jupiter alebo Jovis (lat. "Iuppiter") bol najvyšší starorímsky boh. Vládca hromu a blesku, ochranca štátu, rodiny, domu a pohostinstva.
Neskôr bol stotožnený so starogréckym Diom. Bol to syn Saturna, Neptúnov brat a manžel Juno.
Apostrofa

Apostrofa je rečnícka štylistická figúra. Ide o oslovenie neprítomnej osoby alebo neživého predmetu; vyjadruje citový vzťah k oslovovanému. 
Názov je odvodený z gréckeho slova apostrofe, čo v preklade znamená odvracanie sa. Apostrofa je oslovenie neprítomnej osoby alebo neživého predmetu. Autor tak vyjadruje citový vzťah k tomu, čo oslovuje alebo koho oslovuje. Apostrofa sa veľmi často vyskytuje v ľudovej slovesnosti. Ak sa oslovuje neživý predmet, ide zároveň aj o personifikáciu. Pôvodne sa táto štylistická figúra začala využívať v dráme, neskoršie sa rozšírila aj v epických textoch a v lyrike.
Príklad.
"Pozdravujem Vás, hory, lesy, z tej duše pozdravujem vás."
Apoziopéza

Apoziopéza je vetná štylistická figúra. Je to významovo a intonačne nedokončená výpoveď.
Príklad.
"Nuž, neprišli sme…"
Arabeska (literatúra)

Arabeska je epický žáner, druh poviedky, obsahuje veľa ozdobných prvkov, vyznačuje sa ľahkosťou a humorom.
Autorská reč

Autorská reč - v literárnom diele sa ňou označujú komentáre autora, ktorými dovysvetľováva príbeh (text).
Augmentatívum

Augmentatívum alebo zveličené slovo je slovo, ktoré svojou príponou vyjadruje väčší rozmer, mieru vlastností ako je primerané. Môže mať aj kladný charakter.
Asyndeton

Asyndeton alebo asyndetické pripájanie je vetná štylistická figúra, (obyčajne bezspojkové) spájanie slov alebo viet. Cieľom je dodať intonačnej línii zvláštny charakter a zvýšiť kadenciu literárneho prejavu. Možno ho pokladať za druh elipsy. Je to charakteristická figúra nadrealizmu. 
Opakom je polysyndeton.
Archaizmus

Archaizmus ("z gréc. archaios - starodávny") je slovo, alebo výraz, gramatická forma, alebo konštrukcia, ktorá dodáva reči ráz staršej etapy vývoja jazyka a používa sa v jazykových prejavoch na charakterizovanie staršej doby. Je to teda slovo, alebo výraz, ktoré je v protiklade k inému rovnocennému slovu reprezentujúcemu v príslušnom jazyku súčasnú slovnú zásobu.
Archaizmus treba odlišovať od zastaraného slova. Rozdiel medzi nimi je ten, že zastarané slovo sa z hľadiska súčasného jazyka hodnotí ako nespisovné, archaizmus je naopak spisovné slovo s osobitným štylistickým príznakom (historickosť, slávnostnosť).
Argot

Argot je druh slangu používaný príslušníkmi detskej, asociálnej (zlodeji, tuláci, narkomani) či remeselníckej (drotári) vrstvy spoločnosti s cieľom utajiť vyjadrované informácie pred ostatnými vrstvami. 
Existujú aj širšie definície argotu:
Výraznou črtou argotu je emocionálno-expresívne zafarbenie a neustále zmeny, pretože ak sa niektoré slová používajú dlhšie, stratia príznak utajenosti. V modernej literatúre sa argot najskôr objavil v próze a dráme, neskôr v poézii.
Príklady.
Výrazy, ktoré boli pôvodne súčasťou argotu, ale stali sa všeobecne známe a používané, prestávajú byť argotickými (napríklad "bonznúť", "prachy"). 
Slovenský výraz pre argot by mohol byť "tajná reč".
Architektonika (literatúra)

Architektonika zahŕňa vonkajšiu výstavbu textu. V prozaickom diele sú to kapitoly a diely, v básni strofy a spevy, v dramatickom texte výstupy a dejstvá.
Bábková hra

Bábková hra je divadelná hra, ale namiesto hercov tu vystupujú bábky, predvádza sa na javisku.
Druhy bábok:
Balada

Balada je epický útvar ľudovej slovesnosti. Vyznačuje sa jednoduchým dejom. Dej je smutný, jednoduchý a zväčša sa končí tragicky. Hrdina balady obvykle zahynie alebo podstúpi iný krutý trest (tragika). Dej je zhustený, jazyk je jednoduchý a väčšinou býva rozprávaný formou piesne. Môže obsahovať aj lyrické a dramatické prvky. Lyrické vlastnosti textu dokazuje zvýšená subjektívnosť, ktorú zvýrazňujú opakovacie figúry, refrén a hyperbola.
Pre svoj pôvod v ľudovej slovesnosti má mnohé spoločné znaky s ľudovou rozprávkou:
Od rozprávky sa odlišuje:
Balada sa šírila ústnym podaním, ľudia v rôznych krajoch si text obmieňali podľa vlastného vkusu a nálady. Tak vznikli obmeny na jeden motív - varianty.
Najstaršia zbierka ľudových balád pochádza zo Škótska. K nám sa balady dostali ústnym podaním. Do dnešných čias sa zachovalo len niekoľko ľudových balád, ku ktorým poznáme aj nápev (napr. Kačička divoká).
Koncom 18. storočia, ale najmä v 19. storočí začínajú vznikať umelé balady. Ich zdrojom boli ľudové balady, ale aj povesti a báje. Z povestí si autori vyberali smutné, tajomné, záhadné, ale aj realistické deje, ktoré potom spracovali ako balady.
Romantickí básnici využívali baladu na vyjadrenie svojich romantických pocitov (lyrický moment).
Poznáme balady:
Použité literárne zdroje: Literatúra pre 5. ročník ZŠ, Teória literatúry a iné. Pieseň od Mira Žbirku sa volá aj Balada o poľných vtákoch.
Ľudová balada

Ľudová balada je druh balady, pri ktorej je autor neznámy, dej má rýchly spád, využívajú sa magické čísla (3, 7, 12…), často vystupujú nadprirodzené bytosti a končí sa tragicky. Pôvodne sa spievala. Medzi slovenské ľudové balady patria napríklad "„Išli hudci horou“" alebo "„Jeden otec dobrý...“".
Sociálna balada

Sociálna balada je druh balady, ktorá rieši problémy vojny, biedy, osamelosti ľudí.
Epická báseň

Epická báseň je báseň, ktorá má základné črty epického rozprávania, teda obsahuje príbeh, dej a účinkujú v nej postavy.
Je písaná viazanou rečou, ale má dej. Je to rozsiahly útvar, v ktorom autor vyjadruje svoj postoj k deju. Dá sa prerozprávať jej obsah. Druhmi epickej básne sú napríklad epos a balada.
Grafická báseň

Grafická báseň alebo kaligram alebo ideogram je druh básne; lyrický žáner, osobitý, usporiadanie textu v básni vytvára grafický obraz. 
V niektorých variáciách judaizmu a islamu sú zakázané obrázky živých vecí. A tak umelci začali používať kaligramy - vizuálny obraz, ktorý je výhradne tvorený z malých slov.
Lyrická báseň

Lyrická báseň je druh básne, ktorá vyjadruje pocity, myšlienky a nálady autora. Nemožno prerozprávať jej obsah. Lyrika nemá dej (je to stav, na rozdiel od epiky, ktorá má dej), je to druh poézie vyslovujúcej subjektívne básnikovej pocity, jeho úvahy, myšlienky a nálady, uprednostňujúci monologické vyjadrenie v prvej osobe. Lyrika nezachytáva časovú následnosť udalostí, svoju tému rozvíja v časovo súbežných obrazoch. Lyrika väčšinou neobsahuje dej, hoci môže obsahovať niektoré epické prvky ako sú náznak deja, postava a prostredie. 
Slovo "lyrika" je odvodené z gréckeho pomenovania veršovaného spevu sprevádzaného hrou na lýru (lyrika melé = lýrou sprevádzané verše).
Lyrickoepická báseň

Lyrickoepická báseň je druh básne, v ktorej sa prelínajú lyrické aj epické prvky. Napr. básne "Detvan" od Andreja Sládkoviča, "Mor ho!" od Sama Chalupku, "Slávy dcera" od Jána Kollára a "Svatopluk" od Jána Hollého.
Príležitostná báseň

Príležitostná báseň je druh básne, ktorá vzniká ako reakcia na skutočnú, výnimočnú časovú udalosť. Medzi príležitostné básne patrí napríklad "Duma bratislavská" od Janka Kráľa.
Hnúšťa

Hnúšťa (v minulosti "Hnúšťa-Likier", , ) je mesto na Slovensku nachádzajúce sa medzi Rimavskou Sobotou a Tisovcom.
Polohopis.
Leží v regióne Malohont, v podhorskej kotline strednej časti Slovenského rudohoria. Geomorfologicky sa nachádza v Rimavskom podolí, tvoriacom časť Revúckej vrchoviny. Na území mesta sa zlievajú vody Rimavy a Klenovskej Rimavy, ktoré vytvárajú doliny. Nimi vedú hlavné cesty (I/72 Rimavská Sobota – Brezno a II/526 Jelšava – Hnúšťa – Kokava nad Rimavicou) i železničná trať z Rimavskej Soboty do Brezna. Od Rimavskej Soboty leží severne, od Tisovca južne, od Kokavy na východ a od Jelšavy na západ.
Obyvateľstvo.
Etnické zloženie obyvateľstva
a iní
Náboženské zloženie obyvateľstva
a iní
Dejiny.
Prvú písomnú zmienku mesto nemá doloženú, ale už v roku 1334 sa uvádza v zozname výberčíkov pápežskej dane. V roku 1811 začala naberať Hnúšťa na svojom význame. Vtedy bola založená spoločnosť "Rimavská Coalícia", ktorá začala využívať nerastné bohatstvo zeme. V roku 1881 bola založená "Rima-muránsko-šalgotarianská účastinná spoločnosť", ktorá v roku 1885 postavila v mestskej časti "Likier" prvú koksovú vysokú pec. V meste sa v tomto období vyrobilo najviac surového železa na Slovensku. V 20. storočí železiarstvo upadalo a mesto trpelo veľkou nezamestnanosťou. V roku 1923 železiareň zanikla a Dr. Blasberg v tom istom roku založil chemickú továreň "Slovenské lučobné závody". V meste má tradíciu aj ťažba a spracovanie magnezitu.
Mesto vzniklo roku 1960 zlúčením Hnúšte a Likiera a v minulosti tiež nieslo názov "Hnúšťa-Likier". Do roku 1960 bola Hnúšťa sídlom okresu.
Dňa 26. novembra 2006 sa v skrachovaných "Slovenských lučobných závodoch" (SLZ) otvorila výroba káblových zväzkov do automobilov, známa pod názvom "Sevon", v dnešnej dobe "Yura Corporation". V Hnúšti vďaka tomu znova stúpla zamestnanosť.
Hospodárstvo.
V meste je zastúpený banícky priemysel (Gemerská nerudná spoločnosť a.s. Hnúšťa) – ťažba a spracovanie mastenca, magnezitu, bentonitu a dolomitu. Výrobou káblových zväzkov sa zaoberá kórejská spoločnosť Yura corporation, s.r.o. v mestskom priemyselnom parku, kde pôsobí aj rakúsky výrobca elastónových mostových ložísk a mostových záverov.
V 20. storočí tu boli veľkým zamestnávateľom zaniklé Slovenské lučobné závody.
Honda Asimo

Asimo je humanoidný robot vyvinutý v roku 2000 spoločnosťou Honda. Jeho názov súvisí s Isaacom Asimovom, tvorcom troch zákonov robotiky. Oficiálne je skratkou pre „Advanced Step in Innovative Mobility“.
Jeho vývoju predchádzali práce na robotoch P1, P2 a P3. Jeho vzhľad pripomína kozmonauta v bielom skafandri s prilbou s čiernym priezorom a dýchacím prístrojom na chrbte.
Honda P3

P3 je humanoidný robot, ktorý skompletizovali v septembri 1997 v spoločnosti Honda. Je nasledovníkom robota P2 a predchodcom populárneho robota Asimo.
Humanoidný robot

Humanoidný robot je robot, ktorý svojou konštrukciou a vonkajším výzorom pripomína ľudské telo, má antropomorfný tvar.
Disponuje trupom, hornými, dolnými končatinami a hlavou. Niektoré projekty sa zameriavajú iba na určité detaily tvorby humanoidného robota, ako je napríklad hlava, horná končatina, ruka, prípadne kráčajúci bipedálny mechanizmus s perspektívou vytvorenia celého humanoida.
Projekty humanoidných robotov:
Planetológia

Planetológia alebo geológia planét alebo planetárna astronómia je vedný odbor, ktorý sa zaoberá štúdiom planét a planetárnych sústav z fyzikálneho, astronomického, geologického a chemického hľadiska.
Najčastejšie sa považuje za odbor astronómie. S geológiou je spojená v tom zmysle, že geofyzikálne javy známe zo Zeme (napr. sopečná činnosť) študuje na iných planétach.
Výskum sa robieva kombináciou pozorovania zo Zeme, pozorovania z vesmírnych lodí, ako aj experimentálnou a teoretickou prácou na Zemi.
Predmety skúmania.
Do roku 1993 planetológia skúmala predmety v Slnečnej sústave. Až keď došlo k objaveniu exoplanét, došlo k značnému rozšíreniu predmetu skúmania. Dnes planetológia skúma aj také exotické extrasolárne objekty ako sú napr. planéty neutrónových hviezd.
Dnešné predmety skúmania:
Odbory.
Dnes sa niekedy delí (a v budúcnosti sa stále viac bude deliť) na nasledujúce odbory podľa skúmaných objektov (len heliológia, geológia a selenológia sú zatiaľ bežné výrazy):
Honda P2

P2 je humanoidný robot vytvorený spoločnosťou Honda. Oficiálne debutoval v decembri 1996. Je nasledovníkom robota P1 a predchodcom robota P3.
Stupeň voľnosti (robotika)

Stupeň voľnosti (angl. "degree of freedom – DOF") je výraz používaný v robotike pre označenie pohyblivosti. Aby teleso bolo plne pohyblivé (aj keď len v obmedzenom rozsahu) musí mať šesť stupňov voľnosti. Tri z nich pripadajú na posun a tri na rotáciu:
Pre lepšie pochopenie si ukážeme príklad na kĺboch človeka. V lakti dokáže človek vykonať iba jeden druh pohybu, dokáže v ňom otočiť predlaktím v jednej ose. Preto má lakeť človeka jeden stupeň voľnosti. To isté sa týka hánkov prstov, kde je takisto možný iba jediný pohyb a teda majú jediný stupeň voľnosti. V krku človeka je však možné vykonať pohyby dva, je možné otáčať hlavou doľava a doprava a zdvíhať ju a skláňať. Preto má krk dva stupne voľnosti.
Atmel

Atmel Corporation je výrobca polovodičov a integrovaných obvodov založený v roku 1984. Medzi jeho produkty patria mikrokontroléry (vrátane klonov 8051, AT91SAM založených na architektúre ARM a Cortex ARM), jeho vlastná Atmel AVR a AVR32 architektúra, rádiové (RF) zariadenia, EEPROM, Flash pamäťové zariadenia, ASIC zariadenia, WiMAX, senzory, elektronické gyroskopy a mnoho iných. Je schopný ponúknuť riešenie System on Chip. V súčasnosti sa spoločnosť zameriava hlavne na výrobu a vývoj mikročipov pre IoT. Toto zahŕňa rôzne čipy so šifrovaním, Wifi moduly, Wearables, či iné systémy na priamu interakciu s koncovým používateľom.
Atmel Corporation a všetky ich akcie boli v roku 2016 odkúpené spoločnosťou Microchip Technology, momentálne najsilnejším hráčom na trhu 8 bitových mikroprocesorov za 3,6miliardy $.
Veľký odbyt spoločnosť nachádza v produktoch Arduino, ktoré využívajú rôzne mikročipy, napr. ATmega328P.
Atmel podniká vo veľkom okruhu aplikačných segmentov vrátane: konzumný sektor, telekomunikácie, počítače a počítačové siete, priemysel, zdravotníctvo, automobilový priemysel, letectvo a vojenský priemysel. Atmel je vedúcou firmou v priemysle bezpečných systémov, hlavne vďaka trhu čipových kariet smart card a RFID.
Počet zamestnancov je približne 7 500. Sídlo firmy je v San José v Kalifornii.
Atmel vlastní päť polovodičových fabrík:
Medzi jeho najväčšími konkurentmi sú STMicroelectronics, Texas Instruments, Freescale, Analog Devices.
Produkty.
Mikrokontroléry.
Starším podnikateľským zámerom spoločnosti, výroba mikrokontrolérov je aj dnes hlavným odvetvím. Okrem výroby čipov autorskej architektúry AVR, stále vyrábajú aj čipy kompatibilné s architektúrou 8051. Vývoj softvéru pre tieto produkty je možný v programe Atmel Studio 7, vývojovým IDE používajúcim jadro Visual Studia.
Dotykové obrazovky.
Spoločnosť vyrába tak ovládacie čipy, ako aj samotné dotykové obrazovky. Hlavným produktom tohto radu je XSense, ohybná dotyková obrazovka. Tiež sú dostupné rôzne produkty na interakciu s koncovým používateľom, ako rôzne jedno-účelové dotykové obrazovky, tlačidlá, posuvníky atď.
Pamäte.
Skúsenosti s výrobou pamätí typov EEPROM, Flash a podobných, dnes slúžia hlavne ako integrované pamäte zložitejších čipov. Jedná sa o pamäte FLASH o veľkostiach rádovo 500B - až 8KB a viac. Pamäte EEPROM majú zvyčajne nižšie kapacity a nižšiu prístupovú rýchlosť.
Analógové technológie.
Toto odvetvie pozostáva z rôznych LED zariadené a ovládačov, konvertorov medzi analógovým a digitálnym signálom, akumulátory atď.
SpoloEčnosť tiež ponúka riešenia ako kombinácie týchto produktov.
Robotika

Robotika je veda zaoberajúca sa robotmi. Slovo robotika (angl. "robotics") ako prvý použil český spisovateľ sci-fi Karel Čapek vo svojom diele R.U.R. : Rossum's Universal Robots z roku 1920. Isaac Asimov definoval tri zákony robotiky.
Microchip Technology

Microchip Technology je výrobca mikroprocesorov a integrovaných obvodov. Známy je predovšetkým produkciou 8-bitových mikrokontrolérov PIC a AVR, vývojom integrovaných obvodov pre DSP (Digital Signal Processing), RF, bezpečnosť, management batérií, Analog &amp; Interface, pamäťovými obvodmy a podobne.
Robot

Robot je stroj pracujúci s určitou mierou samostatnosti, vykonávajúci určené úlohy, a to predpísaným spôsobom a pri rôznych mierach potreby interakcie s okolitým svetom a so zadávateľom: Robot je schopný svoje okolie vnímať pomocou senzorov, reagovať na neho, zasahovať do neho, prípadne si o ňom vytvárať vlastnú predstavu, model. Vnímaním sveta môže nielen spoznávať svet samotný, ale môže tiež vyhodnocovať svoj vplyv na neho a využívať tak spätnú väzbu. Robot je fyzickou realizáciou všeobecnejšieho pojmu agent.
Etymológia.
Slovo robota (práca) bolo známe už v 17.storočí, vo význame otrocká práca poddaných. Mierne pozmenene ho v roku 1921 prvýkrát vo význame stroj použil český spisovateľ Karel Čapek v dráme R.U.R. Slovo mu poradil jeho brat Josef Čapek, keď sa s ním Karel rozprával o tom, ako umelú bytosť pomenovať. Pôvodne zamýšľaný "labor" znel autorovi príliš "papierovo". Josef Čapek podľa bratovho svedectva navrhol slovo "robot" "so štetcom v ústach a maľoval ďalej ". Tak vzniklo jedno zo svetovo najznámejších slov českého pôvodu, všeobecne rozšírené najmä vďaka preniknutiu do angličtiny .
V Čapkovom diele je slovo "robot" skloňované ako životné podstatné meno. Skratka RUR je označuje veľkými písmenami a nazýva v množnom čísle "Rozumoví Univerzálni Roboti." V češtine sa neskôr vyvinuli dva spôsoby skloňovanie podľa charakteru robota: Pre inteligentné alebo humanoidné roboty sa (obvykle vo vedecko-fantastickej literatúre ) spravidla používa životné skloňovanie"." Pre priemyselné a iné, človeku nepodobné roboty (napr. " Kuchynský robot ") sa používa skôr neživotné skloňovanie.
Rozdeľovanie robotov.
Podľa generácie na:
Podľa ich schopnosti premiestňovať sa na:
Ďalej tiež podľa:
Podľa úlohy, vzhľadu, spôsobu vzniku, schopností a ďalších aspektov rozlišujeme tieto roboty:
Termín robot sa používa tiež pre počítačové programy, ktorý za svojho majiteľa vykonáva opakované činnosti (pozri internetový robot).
Honda P1

P1 je humanoidný robot spoločnosti Honda. 
Vyvíjaný bol v rokoch 1993 až 1997. Bol to prvý robot spoločnosti Honda disponujúci telom a hornými končatinami, takže ho možno považovať za jej prvého humanoida. Jeho nasledovníkom bol robot P2.
P1 bol vysoký a mal hmotnosť , riadiaci počítač a zdroj energie mal umiestnený na chrbte. Bol schopný prepnúť polohu vypínača osvetlenia a otvoriť dvere použitím kľučky.
Zákony robotiky

Zákony robotiky definované Isaacom Asimovom v jeho dielach o robotoch. Prvýkrát v marci 1942 v poviedke Runaround.
Wine

Wine (čo je rekurzívny akronym pre "WINE Is Not an Emulator") je open source projekt pre počítače s unix-like operačným systémom bežiacich na platforme x86 (napr. Linux, FreeBSD, Solaris-x86), ktorý umožňuje spustiť programy napísané pre Microsoft Windows 3.x/9X/ME/NT/2000/XP/Vista/7/8/8.1/10 na X Window System. Je to docielené vrstvou kompatibility, ktorá prekladá volania z Win32 API na Unixové ekvivalenty a implementuje alternatívny kód.
Pomocou Wine je možné spúšťať binárne programy alebo kompilovať programy zo zdrojových kódov za použitia Wine knižníc.
Vývoj.
Projekt Wine začal v roku 1993 Bob Amstadt (bol pôvodným vodcom projektu) a Eric Youngdale. V tej dobe bol zameraný na Windows 3.x aplikácie (16-bitové). Časom sa presunulo hlavné zameranie na Win32 aplikácie.
Projekt je časovo náročný a aj keď je väčšina Win32 funkcií zdokumentovaných, niektoré funkcie majú nedokumentované chyby, ktoré musia byť presne zduplikované pre správnu funkciu niektorých programov. Ďalším problémom sú formáty súborov a protokoly, pre ktoré často oficiálna dokumentácia od Microsoftu neexistuje.
Wine možno použiť bez predchádzajúcej inštalácie Microsoft Windows, pretože má vlastné ekvivalenty DLL súborov. Keďže sú však niektoré knižnice ešte neúplné, alebo nie sú na 100 % funkčne zhodné s originálnymi, umožňuje Wine použiť originálne DLL súbory a databázu registra z Microsoft Windows, aby sa tak zlepšila kompatibilita s aplikáciami.
Funkčnosť.
Wine dokáže s použitím vstavaných alebo natívnych (čiže originálnych) programových knižníc rozbehnúť napr. Internet Explorer, Windows Media Player, Lotus Notes ale aj Microsoft Office. Pri konfigurácii pomôže skript z internetu (). Samozrejme nesmieme zabudnúť aj na hry ako The Sims, StarCraft a ďalšie.
Iné verzie.
K dispozícii sú aj komerčné variácie, ktoré ako pridanú hodnotu k open source projektu (čo nevylučuje jeho komerčné využitie) ponúkajú napríklad špeciálnu kompatibilitu s hrami, ktoré využívajú DirectX (program Cedega) alebo sú zamerané na podporu kancelárskych aplikácií (program CrossOver Office).
Čo na to Microsoft.
Microsoft k téme Wine nevydával oficiálne vyhlásenia. 16. februára 2005 Ivan Leo Puoti objavil, že program od Microsoftu, ktorý kontroluje legálnosť kópie Windows prehľadáva registre a hľadá konfiguračný kľúč SOFTWARE\Wine\Wine\Config pre Wine. Keď ho nájde, zablokuje sa možnosť aktualizácie všetkých komponetov (programov). Puoti napísal :
Divadlo

Divadlo môže byť:
Lúčky

Lúčky môžu znamenať:
Brusno (obec)

Brusno je obec na strednom Slovensku v okrese Banská Bystrica. Kúpele Brusno sú známe od 19. storočia. Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1424.
Dejiny.
Brusno vzniklo spojením dvoch pôvodne samostatných obcí: Brusno a Svätý Ondrej. Už v roku 1424 boli spomenuté ako obe obce svätoondrejské. Boli poddanské obce Ľupčianskeho hradu na majetku ktorého ležali. Počas stredoveku bol Svätý Ondrej významnejší. Typickým zamestnaním v obciach bol podomový obchod, obchodníkov nazývali podľa tovaru čipkármi aj keď neskôr predávali aj iný tovar. Čipkárstvo začalo v 18. storočí, v 19. zažilo najväčší rozmach. Od roku 1860 bol Svätý Ondrej sídlom slúžnovského okresu. V rokoch 1892 až 1941 bola v obci aj žandárska stanica. V roku 1884 bola v časti Brusno vybudovaná zastávka na trati Banská Bystrica - Podbrezová. Obyvatelia obcí sa zúčastnili SNP, v svätoondrejskej časti Bukovec (dnes samostnatná obec Pohronský Bukovec) zajali generálov Jána Goliana a Rudolfa Viesta. Táto časť obce bola za spoluprácu s povstalcami nacistami celá vypálená. K zlúčeniu obcí došlo v roku 1960. Nová obec dostala meno Hronov, ale v roku 1974 sa vrátila k názvu Brusno.
Miestne časti.
Obec Brusno má tieto miestne časti:
Dudince

Dudince sú mesto a kúpele v okrese Krupina v Banskobystrickom kraji. Podľa sčítania obyvateľstva v roku 2011 boli Dudince najmenším mestom na Slovensku podľa počtu obyvateľov.
Mesto je už viac než 10 rokov pravidelným dejiskom medzinárodných cyklistických pretekov. Takisto sa tu každoročne konajú preteky rýchlej chôdze, tzv. Dudinská 50.
Polohopis.
Mesto sa nachádza na rozhraní Štiavnických vrchov, Krupinskej planiny a Podunajskej nížiny. Mestom preteká potok Štiavnica.
Cez Dudince prechádza dopravná tepna I/66 a E77, v budúcnosti sa v blízkosti mesta bude nachádzať R3, ktorá odkloní najmä tranzitnú dopravu a tiež sa neďaleko bude nachádzať križovatka rýchlostných ciest R3 a R7. Dopravnú sieť dopĺňa aj železničná trať Zvolen – Čata.
Dudince pozostávajú z troch častí: Staré Dudince, Nové Dudince a Merovce. "Staré Dudince" sú pôvodná obec, ktorá sa nachádza na pravom brehu potoka Štiavnica v blízkosti hlavnej cesty. "Nové Dudince" vznikli zastavaním priestoru medzi potokom Štiavnica a železničnou traťou.
"Merovce" sú časť mesta Dudince, ktorá sa nachádza za železničnou traťou. V obci sa nachádza aj rímskokatolícky kostol Panny Márie Kráľovnej pokoja z roku 1994 a evanjelický kostol a. v. z roku 1996.
Kúpele.
Kúpele v Dudinciach liečia choroby srdcovo-cievneho systému a pohybového systému. Minerálna voda v kúpeľoch je hydrogenuhličitanovo-chloridová, sodno-vápenatá, uhličitá, sírna a mierne hypotonická. Jej teplota je 28°C.
Okrem terajších kúpeľov sú v Dudinciach aj historické kúpele, nazývané aj Rímske kúpele - sú to „bazéniky“ vytesané do travertínu. Z jedného tzv. bazénu vyvierala voda, a z neho postupne kaskádovo pretekali do druhých. Bazénov je približne 32, spodné slúžili vojakom a horné slúžili podľa histórie veliteľom, neskôr sa používali ako konopné močidlá.
Nimnica

Nimnica je obec na Slovensku v okrese Púchov.
Prírodné podmienky.
Prírodné liečivé zdroje.
V kúpeľoch Nimnica sa nachádzajú pramene alkalických kyseliek, ktorých teplota je 10-13°C, celková mineralizácia cca 5000 mg/ l. Minerálna voda obsahuje sodík, draslík, horčík, železo, vápnik, chlór, jód a voľný oxid uhličitý a vďaka nim má liečivé účinky. Voda sa využíva sa na pitnú a inhalačnú liečbu, ale aj na vaňové uhličité kúpele, ktoré prinášajú úľavu od bolesti a zlepšujú zdravotný stav pacientov.
Kultúra a zaujímavosti.
Kúpele.
V Nimnici sa nachádzajú najmladšie slovenské kúpele, sú situované nad vodnou nádržou Nosice, medzi Púchovom a Považskou Bystricou. Kúpeľná lokalita pozostáva z liečebných domov rozmiestnených v kúpeľnom lesoparku. Liečebné domy sú situované na výbežku pohoria Javorníky zasahujúceho do vodnej nádrže Priehrada mládeže. V budove Balneoterapie je sústredené stravovanie, zdravotnícke služby a kongresová sála.
Lúčky (okres Michalovce)

Lúčky sú obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Mezoamerika

Mezoamerika je názov oblasti v strednej Amerike na území dnešnej južnej polovice Mexika (vrátane Yucatánu), Belize, a častí Hondurasu a Guatemaly.
Nejde o typické geografické označenie, ale skôr o výraz používaný vo vzťahu k dejinám tejto oblasti, keďže táto oblasť bola pôsobiskom tzv. mezoamerických civilizácií (najmä Zapotékovia, neskôr Mayovia, neskôr Aztékovia). Dodnes sa tu tiež hovorí tzv. mezoamerickými jazykmi.
Hliník nad Hronom

Hliník nad Hronom je obec na strednom Slovensku v okrese Žiar nad Hronom.
Polohopis.
Starobylá dedinka Hliník nad Hronom sa nachádza v malebnom údolí rieky Hron, na jeho ľavom brehu, medzi Štiavnickými a Kremnickými vrchmi a pohorím Vtáčnika.
Názov a erb.
Pomenovanie "Hliník", v maďarskom jazyku nazývaný „Geletnek“ si obec vyslúžila v dávnoveku a to pre jej ílovitú a hlinitú pôdu celého chotára. Obec mala svoj vlastný erb už pred rokom 1637, kedy sa symbolom stal patrón kostola sv. Martin. Až neskôr, keď sa obec preslávila výrobou mlynských kameňov, sa v erbe objavuje mlynský kameň s kamenárskymi kladivkami.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je v zakladacej listine beňadického opátstva z roku 1075. Obec bola súčasťou Tekovskej stolice.
Prvý drevený kostol bol postavený pred rokom 1332 v románskom slohu. Neskôr v roku 1408 postavili druhý kostol v gotickom štýle, pričom ho požiare a vojny poškodzovali. V roku 1440 Ján Jiskra z Brandýsa dal postaviť opevnený hlinický kaštieľ s priestrannými pivnicami a podzemnými tajnými chodbami. V roku 1678 bol úplne zničený a o jeho obnovu sa v roku 1889 postaral banský erár a stal sa sídlom hlinickej lesnej správy.
V polovici 15. storočia sa Hliník nad Hronom stal po udelení trhových výsad kráľom Matejom Korvínom dôležitým obchodným mestečkom. Roku 1494 obec získala mestské výsady. Obyvatelia obce sa zaoberali výrobou mlynských kameňov viac ako 600 rokov a koncom 18. storočia boli tak známe a žiadané, že sa prepravovali na pltiach a pečatili sa zvláštnym pečatidlom kráľovskej koruny Márie Terézie. Venovali sa tiež povozníctvu, poľnohospodárstvu, pivovarníctvu, mlynárstvu, chovu dobytka, obuvníctvu, krajčírstvu, kováčstvu a včelárstvu.
Turci obec spustošili v roku 1627. 
V roku 1768 postavili pred kostolom súsošie Golgoty a v roku 1901 tiež kaplnku na Kalvárii a postupne krížovú cestu. V roku 1930 bola postavená veľká parná píla a v roku 1948 sa začala stavať hlinická továreň Pohronské strojárne. V roku 1951 bolo v priestoroch kaštieľa zriadené učilište. Od roku 1960 je obec súčasťou okresu Žiar nad Hronom. K 31. 12. 2011 tu žilo 2 974 obyvateľov.
Bohatá história obce, spôsob života a zvyky jej niekdajších obyvateľov sú spracované v monografii hlinického rodáka, kňaza Andreja Klimana - "Hliník nad Hronom" z r. 1994.
Kultúra a zaujímavosti.
Turizmus.
Chotár obce a jej blízke okolie má mnoho pozoruhodností a zvláštností geologickej a biologickej povahy, čoho dôkazom je aj botanické nálezisko Bralce s unikátnymi rastlinnými druhmi.
Biblizmus

Biblizmy sú slová a slovné spojenia pochádzajúce z náboženskej literatúry. Často majú podobu alegórií a symbolov.
Beletria

Beletria alebo krásna próza alebo umelecká próza alebo trocha nepresne krásna literatúra (z francúzskeho: "belles lettres", t. j. krásna literatúra) je spoločný názov prozaických umeleckých diel. Sú to najmä román, novela, črta, poviedka a umelecká reportáž. Výrazom beletria sa v minulosti označovala celá umelecká literatúra (krásna literatúra), dnes sa význam zúžil len na umeleckú prózu.
Beletria je jedna zo základných oblastí prózy. Člení sa na základné prozaické žánre, ako román, novela, poviedka a rozprávanie, a na menšie prozaické útvary. Existujú aj zvláštne typové varianty, ako lyrizovaná próza, rytmizovaná próza a dialogizovaná próza (napr. platónsky dialóg), v ktorých sa prejavuje tendencia k zblíženiu prózy s ostatnými jazykovo štylistickými druhmi literatúry - s poéziou a drámou.
Biografický román

Biografický román je literárne dielo, v ktorom autor vychádza zo životopisných prameňov, pri nedostatku faktografických údajov ich môže doplniť údajmi z historickej skutočnosti alebo fikciou.