burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Theudóros (sochár)

Theudóros ("Theudóros") bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr. 
Theudóros, sochár z ostrova Paros, tvoril hlavne na ostrove Rodos v 2. polovici 3. stor. pred Kr. Z jeho sochárskej tvorby sa nič nezachovalo, ale našlo sa niekoľko jeho menom signovaných mramorových podstavcov zo sôch v archeologických lokalitách miest Lindos a Rodos (kde sa pri vykopávkach v rokoch 1955 až 1957 našiel podstavec zo sochy "Timarcha Antagoru", ktorú podľa nápisu, datovaného do rokov 245 až 230 pred Kr., venovalo (zasvätilo) bohom desať ľudí z Rodosu).
V kárskom meste Knidos, podľa nápisu, zhotovil spolu so sochárom Timocharom z krétskej Eleutherny skupinu sôch "Hermofanta" a jeho detí.
Asópodóros

Asópodóros ("Asópodóros") môže byť:
Kyselina disírová

Kyselina disírová, taktiež nazývaná aj kyselina pyrosírová alebo kyselina dvojsírová, je kyslíkatá kyselina síry. Jej vzorec možno zapísať ako H2O·(SO3)2, z čoho je možné odvodiť sumárny vzorec H2S2O7. V chemickom laboratóriu sa s ňou väčšinou možno stretnúť najmä ako zložkou zmesi nazývanej óleum (dymivá kyselina sírová), okrem toho sa však v drobných množstvách vyskytuje aj v bezvodej kyseline sírovej kvôli nasledujúcim rovnovážnym reakciám:
Keďže kyselina disírová má viac atómov kyslíka, na ktoré nie je viazaný vodík, než má kyselina sírová, je to silnejšia kyselina. Atómy kyslíka, ktoré nie sú viazané na vodík, ale len na sírový atóm, totiž odčerpávajú elektrónovú hustotu z atómov síry, čím sa oslabuje H-O väzba, čo vedie k ľahšej disociácii protónu.
Príprava.
Priemyselne sa pripravuje rozpúšťaním oxidu sírového v kyseline sírovej v potrebných stechiometrických pomeroch:
Okrem kyseliny disírovej exisujú aj iné kyseliny so vzorcom H2O·(SO3)x, ktoré tiež vznikajú rozpúšťaním oxidu sírového v kyseline sírovej a sú zložkou ólea. Tie sa však nepodarilo izolovať.
Soli.
Kyselinu disírovú možno vnímať i ako anhydrid kyseliny sírovej. Jej soli sa nazývajú dísírany, pyrosírany či dvojsírany a dajú sa pripraviť tepelnou premenou hydrogénsíranov:
&lt;chem&gt;2 NaHSO4 &lt;=&gt; Na2S2O7 + H2O&lt;/chem&gt;
Medzi bežne dostupné soli patrí napríklad disíran draselný.
Použitie.
Kyselina disírová sa používa na výrobu výbušnín, farbív, v petrochemickom priemysle, ako sulfonačné činidlo a na prenos kyseliny sírovej.
Terminológia vo farmaceutickej a medicínskej chémii

Slovenská terminológia vo farmaceutickej a medicínskej chémii vychádza z medzinárodne prijatej terminológie sekcie medicínskej chémie IUPAC. Glosár vypracovala pracovná skupina odbornej skupiny „medicínska chémia“ Slovenskej chemickej spoločnosti. Základná terminológia zahrňuje stručné, ale dostatočne vysvetľujúce definície používaných termínov vo farmaceutickej a medicínskej chémii, ktoré by mali byť zaujímavé aj pre širšiu odbornú verejnosť. V pôvodnej podobe bola publikovaná v roku 2016 vo "Farmaceutickom obzore".
Farmaceutická chémia

Farmaceutická chémia je odbor farmácie, ktorý kladie aj dôraz na pacientovo-orientovanú farmaceutickú starostlivosť a farmaceuta ako liečebného konzultanta.
Farmaceutická chémia:
Eumnéstos

Eumnéstos ("Eumnéstos") bol grécky sochár v 1. storočí pred Kr.
Eumnéstos, syn Sósikratida z atického dému "Paiania", tvoril na konci 1. storočia pred Kr. Jeho menom je signovaný mramorový podstavec zo sochy rímskeho konzula P. Fabia Maxima (konzulom bol v roku 11 pred Kr.), ktorý v roku 1885 objavili pri chráme Erechteion na aténskej Akropole:
Zaujímavosťou je, že sa podľa nájdených nápisov mal tento podstavec použiť pre sochu tráckeho kráľa Kotysa (trácky kráľ kmeňa "Sapaioi" vládol v rokoch 42 – 31 pred Kr.) Autorské podpisy sochára Antignóta sú na dvoch protiľahlých stranách podstavca, čo je veľmi zriedkavé. Keďže tieto nápisy boli nesprávne vytesané, podstavec neskôr obrátili a použili ho pre sochu rímskeho konzula Maxima.
Kotys

Kotys (, ) môže byť:
Albánska strana práce

Albánska strana práce () bola krajne ľavicová politická strana v Albánsku, ktorá vládla od konca druhej svetovej vojny do roku 1991. Jej vedenie sa sformovalo z komunistických partizánov, ktorí ovládli krajinu po skončení druhej svetovej vojny.
Strana potláčala základné ľudské práva. Na jej rozkaz bolo zavraždených niekoľko tisíc Albáncov. Jej predsedom bol Enver Hodža.
Jej hlavný spojenec bola spočiatku Komunistická strana Sovietskeho zväzu neskôr sa Enver Hodža orientoval na komunistickú Čínu.
Po roku 1991 sa strana pretransformovala na Socialistickú stranu Albánska.
William Hyde Wollaston

William Hyde Wollaston (* 6. august 1766, East Dereham, Spojené kráľovstvo† 22. december 1828, Chislehurst) bol anglický astronóm, chemik a fyzik, známy svojím objavom prvkov paládium a ródium. Rozvinul tiež postup získavania platiny z rudy. Pri skúmaní slnečného spektra objavil tmavé Fraunhoferove čiary. Je autorom zariadenie nazvaného camera lucida, ktoré umožňuje presné kreslenie tvarov predmetov.
1784 až 1788 študoval medicínu na University of Cambridge, v roku 1793 tam získal titul lekára. V roku 1797 ukončil lekársku prax, aby sa venoval výlučne vede.
Bol po ňom pomenovaný kremičitý minerál wollastonit, mesačný kráter Wollaston a jazero Wollaston v Saskatchewane.
"Geological Society of London" udeľuje vedcom za mimoriadny prínos vo všetkých odboroch geológie "Wollastonovu medailu".
Antonín Rükl

Ing. Antonín Rükl (* 22. september 1932, Čáslav† 12. júl 2016, Praha) bol český kartograf - selenograf a popularizátor astronómie. Bol známy najmä vďaka svojim kvalitne spracovaným atlasom astronómie. Ilustroval väčšinu svojich kníh, vrátane vysoko hodnoteného atlasu Mesiaca. Pre svoje ilustrácie využíval fotografie z kozmických sond.
Astronómii sa venoval od svojich 17 rokov. Od februára 1960 pracoval v Planetáriu Praha, neskôr sa stal jeho riaditeľom. Vo funkcii pôsobil až do roku 1999. Bol známym popularizátorom astronómie a autorom niekoľkých relácií. Je po ňom pomenovaná planétka "15395 Rükl".
Elif

Elif je turecký dramatický televízny seriál, ktorý sa od roku 2014 vysielal na stanici Kanal 7.
Štefan Rakovský

Štefan Rakovský (staršie: "Rakovszky") môže byť:
Trolejbusová doprava v Lubline

Lublin je jedným z troch poľských miest, kde je v súčasnosti prevádzkovaná trolejbusová doprava. Dopravcom je Miejskie Przedsiębiorstwo Komunikacyjne sp. z o.o. V prevádzke je 11 liniek.
Trolejbusy spájajú centrum mesta predovšetkým s mestskými časťami Abramowice, Majdanek, Węglin, LSM a ulicou Chodźki. Linky majú čísla od 150 vyššie.
História.
Stavba lublinskej trolejbusovej siete začala roku 1952, prvé úseky boli dané do prevádzky 21. júla 1953. 
V roku 1964 mala sieť už 10 liniek, o päť rokov neskôr už 15. Útlm nastal po prestavbe ulice Krakowskie Przedmieście na pešiu zónu v roku 1994. 17. decembra 2007 bola otvorená nová trolejbusová trať v uliciach "Orkana, Armii Krajowej, Bohaterów Monte Cassino, Wileńska" a "Głęboka".
Vozový park.
Spočiatku boli používané vozidlá česko-slovenské (Škoda 9Tr) a sovietske (JaTB-2, ZiU-9); v súčasnosti (január 2019) vlastní dopravný podnik 123 trolejbusov Solaris, Ursus, MAZ a Jelcz. V decembri 2007 boli sprevádzkované prvé tri nízkopodlažné trolejbusy Solaris Trollino 12.
Stredoľavica

Stredoľavica alebo ľavý stred, niekedy aj demokratická ľavica, je pozícia politického spektra, ktorá sa nachádza medzi stredom a ľavicou. Vo všeobecnosti sem patria strany, ktoré kladú dôraz na slobodu, rovnosť, solidaritu, sociálnu spravodlivosť, ochranu sociálne slabších, najrôznejších menšín a životného prostredia. V ekonomickej oblasti zastávajú myšlienku zmiešanej ekonomiky a silného sociálneho štátu založeného na uplatňovaní keynesiánskych mechanizmov. Sociálne nerovnosti sa usilujú zmenšovať prostredníctvom progresívneho zdaňovania a redistribúciou bohatstva. Za stredoľavé sa označujú najmä sociálno-demokratické, demokraticko-socialistické ale čiastočne aj sociálno-liberálne, progresívne a zelené strany. Niektoré sociálno-demokratické strany od polovice 90. rokov zaznamenali výrazný posun doprava, zjemnili zásahy štátu do ekonomiky a prijali koncept politiky tzv. tretej cesty, ktorý ovplyvnil značnú časť západoeurópskej ľavice. Túto ideologickú zmenu ľavého stredu stelesňovali bývalý britský premiér Tony Blair, bývalý nemecký kancelár Gerhard Schröder či bývalý americký prezident Bill Clinton. 
Programové ciele stredoľavých strán.
Na celom svete stredoľavé politické subjekty generálne podporujú:
Stredoľavé strany.
Slovensko.
Podľa názoru politológa Cirnera sa snaží ako stredoľavá strana profilovať strana Smer-sociálna demokracia.
M1 (linka metra vo Varšave)

M1 je jednou z dvoch liniek metra v hlavnom meste Poľska Varšave.
História.
Prvé návrhy na výstavbu metra vo Varšave prišli už po 1. svetovej vojne. Stavať sa nakoniec začalo až omnoho neskôr, 15. apríla 1983. Ekonomická situácia v Poľsku v tomto čase nebola dobrá, práce na stavbe sa spomaľovali a v roku 1989 boli práce dočasne úplne zastavené. V roku 1993 sa však rozhodlo predsa len vo výstavbe metra pokračovať. 5. marca 1994 sa konal deň otvorených dverí, kedy si ľudia mohli prehliadnuť nové stanice metra. 14. februára 1995 prebehla kontrola technickej pripravenosti linky, avšak bolo potrebné vykonať ešte niekoľko úprav; stavba tak bola schválená asi o mesiac neskôr. Depo bolo vybudované v stanici Kabaty (toto depo sa ako jediné používa dodnes). Prvá časť s jedenástimi stanicami bola otvorená 7. mája 1995 o 12. hodine a mala dĺžku 11.5 kilometrov. Otváranie ďalších úsekov zhŕňa nasledujúca tabuľka:
Henrich Burgundský

Henrich Burgundský (* 1066 - † 12. máj 1112) bol v rokoch 10931112 portugalským grófom z Burgundskej dynastie, zakladateľ portugalskej línie tohto rodu. Bol otcom prvého portugalského kráľa Alfonza I.
Život.
Henrich Burgundský sa narodil v Dijone ako syn Henricha Burgundského, ktorý bol zasa synom burgundského vojvodu Roberta I. a pochádzal tak z vedľajšej vetvy Kapetovcov. Odišiel na Pyrenejský polostrov, kde Alfonz VI., kráľ Kastílie a Leónu vlastnil rozsiahle územia a tie boli rozdelená na kraje spravované jednotlivými grófmi. Ustavičné vojnové napätie s moslimami vyžadovalo stálu vládu a nových osídlencov. Kráľ teda potreboval "Gaskoňcov, Bretóncov, Angličanov, Nemcov, Burgunďanov, Normanov, Toulousanov, Provensálcov, Lombarďanov" a svoje dve dcéry vydal za burgundských šľachticov. Henrich Burgundský sa tak roku 1093 oženil s Alfonzovou ľavobočnou dcérou Terezou a o dva roky neskôr mu bola svokrom zverená vláda v oblasti medzi Douro a Minh zvaná "Portucale". Roku 1103 sa Henrich vydal na krížovú výpravu do Svätej zeme. Po návrate roku 1105 sídlil v Guimarães, Brage a Coimbre.
Spoločne so švagrom Raimundom, ktorému bol povinný vazalstvom, usiloval o získanie väčšej samostatnosti. Obaja muži uzavreli tajnú dohodu, v ktorej sa hovorilo, že po svokrovej smrti sa zmocní územia koruny bez ohľadu na nástupnícke práva princa Sancha. Henrich by tak získal okolie Toleda a tretinu kráľovského pokladu. Dohoda zanikla roku 1107 Raimundovou smrťou a čoskoro potom v bitke pri Uclés zomrel aj Sancho. Svokor, s ktorým Henrich stále udržiaval dobré vzťahy, zomrel roku 1109 a vládu v Leóne a Kastílii prevzala Raimundova vdova Uracca, Terezina nevlastná sestra. Urraca sa vydala za Alfonza Aragónskeho a Henrich sa snažil využiť vzájomnú nevraživosť medzi manželmi na posilnenie svojho vlastného postavenia a rozšírenie svojich statkov. Pokúšal sa získať vojakov vo svojej pôvodnej vlasti a spriadal politické intrigy. Umrel 12. mája 1112, keď podľahol zraneniam pri obliehaní mesta Astorga. Bol pochovaný v katedrále Panny Márie v Brage.
Regentkou portugalského grófstva sa na najbližších štrnásť rokov stala vdova Tereza Kastílska. Syn Alfonz roku 1128 vyhlásil nezávislosť Portugalska a po víťaznej bitke pri Ourique bol vojakmi vyhlásený za kráľa Portugalska.
Portugalská línia Kapetovcov potom vládla v Portugalsku až do roku 1383, kedy nastúpila jej vedľajšia línia dynastie Aviz.
Newtonov zákon

Newtonov zákon môže byť:
Arp 7

Arp 7 je špirálová galaxia s priečkou (SB(rs)bc) v súhvezdí Hydra. Halton Arp ju zaradil do svojho katalógu podivných galaxií medzi galaxie s rozdvojeným špirálovým ramenom. Merania jej vzdialenosti nezávislé na červenom posune sa veľmi líšia, od 9,9 do 83,7 Mpc.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
Antignótos

Antignótos ("Antignótos") môže byť:
Delenie nulou

Delenie nulou je také delenie, pri ktorom je deliteľ nula. Môže byť zapísané formula_1. Nula je jediné reálne číslo, ktorým sa nedá deliť.
Dôvody, prečo sa nedá deliť nulou.
Delenie je operácia, pri ktorej odčítame deliteľ od delenca, kým nedostaneme číslo 0 a číslo, ktoré je rovné počtu, koľko krát sme ho odčítali, sa nazýva podiel (formula_2je formula_3) máme formula_4 formula_5, preto je podiel 4. 
Takže pri formula_6 to je formula_7. Týmto spôsobom sa ale nikdy nedostaneme k nule. Preto Bháskara II. povedal, že formula_8. Pri tejto definícii môže dôjsť k paradoxom.
Napr. formula_9, čo by po odstránení zlomkov bolo formula_10. To je nezmysel.
Nit

Nit je spojovacia súčiastka, ktorá sa používa pri nepriamom nitovaní. Skladá sa z "dosadacej hlavy" a "drieku". Roznitovaním (deformáciou) konca drieku sa vytvorí "záverná hlava". Vyrábajú sa z ocelí triedy 10 alebo 11, hliníka, zliatin hliníka, medi, mosadze a iných materiálov. Nity sú väčšinou normalizované.
Rozdelenie nitov.
Rôzne zdroje používajú rôzne rozdelenia nitov do skupín, napríklad:
Označovanie normalizovaných nitov.
Nity sa v technickej dokumentácii označujú dohodnutým spôsobom:
Doplnkové číslice nemusia byť zavedené pre všetky typy nitov.
Pevnosť nitovaného spoja.
Pevnosť nitovaného spoja závisí od správneho návrhu spoja, od spájaného materiálu, pevnosti nitu a správneho technologického postupu. 
Trhacie nity DIN7337.
Pevnosť jednotlivého nitovaného spoja pre trhacie nity s tŕňom, vyrobené podľa DIN7337, uvádza táto norma v tabuľke č.6, pre namáhanie na strih (sila kolmo na os nitu), pozri obrázok A.1 normy. V tabuľke č.7 sa uvádza pevnosť pre namáhanie v ťahu (sila v smere osi nitu), pozri obrázok B.1 normy.
Príklad pevnosti nitu priemeru 3mm pri správnej veľkosti vŕtania otvorov a správnej dĺžke nitu:
Aktívna teplota

Aktívna teplota je v poľnohospodárskej meteorológii teplota vzduchu, ktorá je vyššia ako tzv. biologické minimum (biologická nula), teda ako teplota vzduchu, pri ktorej končí perióda vegetácie (obdobie rastu a vývoja) danej poľnohospodárskej kultúry (resp. druhu plodiny). Aktívna teplota zmenšená o hodnotu biologického minima sa označuje ako efektívna teplota, pričom „ako kritérium na hodnotenie vplyvu teploty vzduchu na rast a vývoj rastlín sa používa spravidla suma efektívnych teplôt odlišných pre rôzne plodiny“.
Antignótos (sochár)

Antignótos ("Antignótos") bol grécky sochár z prelomu 1. storočia pred Kr. a 1. storočia.
Antignótos, grécky sochár neoattickej školy, tvoril v časoch vlády rímskeho cisára Augusta (v rokoch cca 27 pred Kr. – 19). Nezachovali sa žiadne jeho sochy, ale v Aténach sa našli tri jeho menom signované mramorové podstavce zo sôch. Podľa fragmentárneho nápisu na podstavci, objavenom pri aténskom "Asklépieione" na južnom svahu Akropoly, na ňom stála socha nejakej významnej rímskej osoby (nápis je poškodený, možno Marcus ...?). Ďalšie dva podstavce, nájdené na aténskej Akropole, boli základňami sôch tráckych kráľov z kmeňa "Sapaioi", a to Kotysa (vládol v rokoch 42 – 31 pred Kr.) a jeho otca Rhaskuporisa, syna Kotysovho (vládol v rokoch 48 – 42 pred Kr., ktorého nápis hlása:
Vzhľadom na historické udalosti v rokoch rímskej občianskej vojny medzi Octavianom a Antoniom (hlavne pred bitkou pri Aktiu v roku 31 pred Kr.), Trácia zohrávala dôležitú úlohu v dodávkach obilia do Atén z čiernomorskej oblasti (dodávky z Egypta boli veľmi obmedzené).
Rímsky spisovateľ Plínius vo svojej prírodopisnej encyklopédii "Naturalis historia" uvádza, že Antignótos (Antignotus) bol autorom portrétnych sôch filozofov, zápasníkov, atlétov (perixyomenum, atlét, ktorý sa čistí = apoxyomenos?) a súsošia "tyranobijcov" Harmodia a Aristogeitóna. Zrejme tu ide o umelca, ktorý zhotovoval kópie najslávnejších klasických diel.
Gary Con

Gary Con je herný con, ktorý sa koná každoročne v meste Lake Geneva v štáte Wisconsin, aby oslávil život a dielo Garyho Gygaxa, spoluzakladateľa hry "Dungeons &amp; Dragons". Najbližší Gary Con sa uskutoční v Grand Geneva Resort v dňoch 26. - 29. marca 2020.
História.
Keď spoluzakladateľ "Dangeos &amp; Dragons" Gary Gygax zomrel v roku 2008, hráči z celého sveta sa pripojili k pripomenutiu jeho života virtuálnym conom, ktorý sa konal po celom svete. Priatelia a rodina Gygaxa dňa 8. marca 2008 vytvorili improvizovanú hernú udalosť, teraz známu ako "Gary Con 0".
Vo februári 2015 bol Gary Con spomenutý v seriáli "The Big Bang Theory" čo spôsobilo zvýšenú účasť v tom roku.
Rhaskuporis

Rhaskuporis alebo Rhéskouporis (iné názvy: "Rhaskyporis, Rha(i,é)skouporis, Rhaskoupolis"; , ) môže byť:
Bořivoj Zeman

Bořivoj Zeman (* 6. marec 1912, Praha† 23. december 1991, Praha) bol český režisér a scenárista. Jeho manželkou bola spisovateľka pre deti a mládež Alena Santarová (rodená Vančurová).
Životopis.
Pôvodným povolaním bol úradníkom, ktorý si pre seba písal scenáre krátkych filmov. Filmovú prácu začal v hostivařských a tiež v zlínskych ateliéroch, kde krátko spolupracoval s Karlom Zemanom. 
Známe sú jeho dve komédie "Dovolená s Andělem" a "Anděl na horách" s postavou Gustava Anděla, revízora pražských dopravných podnikov, ktorého stvárnil Jaroslav Marvan. Okrem filmov pre dospelých sa tiež preslávil svojou tvorbou pre deti. Vo vtedajšom Československu nakrútil prvú filmovú rozprávku "Pyšná princezna" s Vladimírom Rážom a Alenou Vránovou v hlavných úlohách. Ďalším jeho dielom bola filmová rozprávka "Byl jednou jeden král…" natočená na motívy rozprávky Boženy Němcovej "Soľ nad zlato" s Janom Werichom, Vlastom Burianom a Milenou Dvorskú v hlavných úlohách. V roku 1968 natočil ďalšie filmovú rozprávku "Šíleně smutná princezna", kde hlavné úlohy hrali populárni speváci Helena Vondráčková a Václav Neckář. Natočil aj filmovú paródiu "Fantom Morrisvillu", kde hlavnú dvojrolu hral Oldřich Nový spolu so spevákom Waldemarom Matuškom.
Rhaskuporis I.

Rhaskuporis I. môže byť:
Noc v archíve

Noc v archíve je televízna relácia, ktorá je zložená z archívnych ukážok doplnených o vtipný komentár hlavnej moderátorskej dvojice Radoslav Kuric a Miki Michelčík. Obidvoch nazývajú: archívni bádatelia. Medzi príspevkami sa objavujú archívne piesne ktoré uvádza „retro hlásateľka“ Lucia Michelčíková, (predtým za slobodna Lucia Jelčová) v dobovom oblečení z retro hlásateľne. Hlavné motto relácie je „Archívne spomínanie na časy nedávno minulé“, v drvivej väčšine dielov sa tematicky zameriava na relácie vysielané pred rokom 1989, iba v pár dieloch tvorcovia toto pravidlo porušili a objavili sa aj novšie príspevky. Premiérové prvé vysielanie relácie bolo 28. januára 2009. Niektoré diely cyklov nemajú tématický názov a je uvedený názov relácie. Režisérom relácie je Boris Bočev.
Vysielanie.
Relácia je vysielaná dvakrát do mesiaca, v sobotu na Dvojke, televíznej stanice Rozhlasu a televízie Slovenska. Prvýkrát bola relácia odvysielaná v januári 2009. Najskôr sa relácia pravidelne vysielala v nedeľu, výnimočne aj v iný deň, od septembra 2015 sa pravidelne vysiela v sobotu. Počas letných prázdnin sa vysielajú reprízy.
Gramorádio

Gramorádio je rozhlasový prijímač (rádio) skombinovaný s gramofónom v jednom konštrukčnom celku so spoločným zosilňovačom a reproduktorom.
Dejiny.
Kombinácia gramofónu v jednej skrini s rádioprijímačom nebola až do obdobia krátko po druhej svetovej vojne bežná. Rádiá samotné boli relatívne drahé, gramofóny na šelakové platne prevažne mechanické s pružinovým pohonom a prípadný elektrický gramofón sa k rádiu dokupoval ako samostatný prístroj, často vo forme skrinky s odklopným alebo posuvným čelom, na ktorú sa potom rádioprijímač postavil.
Keď po vojne rádio prestávalo mať postavenie luxusného tovaru a zároveň narastala produkcia gramoplatní, výrobcovia začali postupne ponúkať stolné a neskôr aj skriňové kombinácie gramofónov a rozhlasových prijímačov. Gramofón bol typicky umiestnený na vrchu pod odklopným vekom, kde bol pohodlne prístupný. Skriňové gramorádiá potom ponúkali aj priestor pre uskladnenie gramoplatní a veľká skriňa, slúžiaca ako ozvučnica, umožňovala kvalitnejší zvukový prednes, než malý prijímač a oddelený gramofón.
Zo skriňových gramorádií sa neskôr, po rozšírení komerčných magnetofónov a televíznych prijímačov, vyvinuli tzv. hudobné skrine, kombinujúce v jednom nábytkovom celku viacero uvedených prístrojov, pričom ich hmotnosti často presahovali 100 kg. Éra hudobných skriní potom skončila s nástupom sektorového nábytku, s ktorým súvisel návrat k rozdeleniu na jednotlivé komponenty, ktoré sa dali umiestniť do voľných priestorov v sektorových obývacích stenách.
Hlásateľ

Hlásateľ môže byť:
Konštantín X.

Konštantín X. Dukas (* 1006 - † 22. máj 1067) bol cisárom byzantskej ríše v rokoch 1059 až 1067.
Konštantín Dukas bol synom Andronika Duka, paflagónskeho aristokrata, ktorý zrejme slúžil ako guvernér thematu "Moesia". Konštantín získal značný vplyv, potom čo sa oženil so svojou druhou ženou Eudokiou Makrembolitissou, ktorá bola neterou patriarchu Michaela Kerularia. V roku 1057 Konštantín podporoval uzurpáciu Izáka Komnena, avšak spoločne s ostatnými predstaviteľmi dvorskej byrokracie sa staval proti cisárovým reformám. Aj cez túto tichú opozícii voči cisárovi bol Konštantín chorlavejúcim Izákom v novembri roku 1059 vybraný za nástupcu, o čo sa veľkou mierou pričinil všemocný minister Michael Psellos. Izák abdikoval 24. novembra 1059 a Konštantín Dukas bol korunovaný cisárom.
Nový cisár okamžite ustanovil svojich dvoch synov a svojho brata Jána Duka za svojich spoluvládcov. Skutočnú vládu vykonávala na miesto Konštantína jeho manželka cisárovná Eudokia a tiež Michael Psellos, ktorí vykonávali politiku naklonenú záujmom dvorskej byrokracie a cirkevným kruhom. O armádu sa príliš nestarali, čím prispeli k osudovému oslabeniu byzantskej obrany v kritickom momente rastúceho ohrozenia ríše ako na západe (Normanmi), tak pokračujúcimi útokmi seldžuckých Turkov a ich turkických spojencov na východe.
Medzi niekdajšími Izákovými stúpencami z radov maloázijskej vojenskej aristokracie bol úplne neobľúbený a v roku 1061 sa ho dokonca pokúsili zavraždiť. Popularitu postrádal tiež medzi širokými vrstvami obyvateľstva, pretože nechal razantne zvýšiť dane, aby mohol financovať vojsko. V čase Konštantínovej vlády stratili Byzantínci väčšinu svojich zostávajúcich talianskych dŕžav (okrem územia okolo pevnosti Bari) v prospech Normanov vedených Robertom Guiscardom. Malá Ázia bola v tejto dobe vystavená ničivým útokom seldžuckého sultána Alp-Arslana. Tiež balkánske provincie boli tvrdo poznačené nájazdmi Uzov a Pečenehov. Konštantín, ktorý bol veľmi starý a chorý už v dobe nástupu na trón, zomrel 22. mája 1067. Po ňom nastúpili na trón jeho dvaja neplnoletí synovia, za ktorých vykonávala vládu ako regentka ich matka, cisárovná Eudokia.
McDonnell Douglas KC-10 Extender

McDonnell Douglas KC-10 Extender je vojenské lietadlo určené pre dopĺňanie paliva iných lietadiel vo vzduchu. 
Konštrukcia.
KC-10A konštrukčne vychádza z civilného lietadla DC-10, s ktorým zdieľa približne 88% spoločných prvkov. Lietadlo je poháňané tromi dvojprúdovými motormi General Electric CF6-50C2, z ktorých každý vyvíja ťah 236 kN. Jeden z motorov je namontovaný nad zadnou časťou trupu lietadla (v koreni zvislej chvostovej plochy) a zvyšné dva sú v gondolách pod krídlami.
KC-10 Extender je dlhý , vysoký a jeho rozpätie krídiel je . Maximálna vzletová hmotnosť stroja je . Tanker dokáže doručiť iným lietadlám paliva na vzdialenosť od domovskej základne alebo na vzdialenosť .
V zadnej časti trupu na spodnej palube sa nachádza kabína operátor tankovania, ktorý môže proces dopĺňania paliva kontrolovať cez široké okno. Okrem sedadla operátora sa tu nachádzajú Ďalšie dve sedadlá pre inštruktora a pozorovateľa, ktoré slúžia na výcvik nových adeptov. 
KC-10 môže dopĺňať palivo iným lietadlá buď prostredníctvom tankovacieho ramena, ktoré sa nachádza v zadnej časti trupu v strede alebo pomocou hadice, ktorá sa vysúva z boku trupu. Tieto tankovacie jednotky ovláda operátor pomocou systému fly-by-wire. Maximálna rýchlosť tankovania paliva počas letu 4180 litrov za minútu pri tankovacom ramene a 1786 litrov za minútu pri použití tankovacej hadice. Samotné lietadlo KC-10A si môže taktiež doplniť palivo vo vzduchu a to prostredníctvom KC-135 alebo iného KC-10A, čím sa predĺži jeho dolet.
Operačné nasadenie.
Operácia Kaňon El Dorado.
V noci 14. apríla 1986 bombardovalo 24 amerických lietadiel F-111F hlavné mesto Líbye Tripolis. Operácie sa zúčastnili aj tri lietadlá elektronického boja EF-111A Raven, ktoré ktorých úlohou bolo rušiť líbyjské radary. Stroje vzlietli z britského letiska Lakenheath a počas letu do Líbye a späť nalietali viac ako , pretože Francúzsko a Španielsko neumožnili prelet nad ich územím. Pri tejto 14-hodinovej misii potrebovali lietadlá šesťkrát doplniť palivo vo vzduchu, čo im zabezpečilo 28 tankerov KC-135 a KC-10.
Vojna v Perzskom zálive.
V roku 1991 počas operácií Desert Shield a Desert Storm vykonala flotila lietadiel KC-10 a KC-135 približne 51 700 samostatných tankovacích operácií a celkovo dodali bojovým lietadlám 475 miliónov litrov paliva. Tankery zabezpečili doplnenie paliva počas letu nielen americkým lietadlám, ale aj strojom ostatných koaličných síl. Okrem tankovania lietadiel zabezpečili KC-10 spolu s menšími KC-135 prepravu tisícov ton nákladu a tisíciek vojakov.
Vojna v Kosove.
Do ozbrojeného konfliktu v Kosove, ktorý prebiehal medzi silami Juhoslovanskej zväzovej republiky a povstaleckou skupinou kosovských Albáncov známou ako Kosovská oslobodzovacia armáda (UÇK), sa zapojila v roku 1999 aj Severoatlantická aliancia (NATO). Začiatkom mája 1999 bolo do Európy nasadených okolo 150 tankerov KC-10 a KC-135. Tie poskytovali palivo bombardérom, stíhačkám a iným lietadlám zapojeným do konfliktu. KC-10 Extender absolvovali počas celej kampane spojeneckých síl 409 misií.
Používatelia.
 Holandsko
 USA
Špecifikácie.
Uvedené špecifikácie podľa zdroja
Izák I.

Izák I. Komnenos (* 1005 - † 1061, Konštantínopol) bol byzantským cisárom v rokoch 1057 až 1059 a prvým vládnucim členom pochádzajúcim z dynastie Komnenovcov.
Bol synom Manuela Komnena Erotika, ktorý slúžil ako dôstojník u cisára Basileia II. Na smrteľnej posteli zveril Manuel do cisárovej starostlivosti svojich dvoch synov, Izáka a Jána. Basileios ich dal vzdelať do studijského kláštora a po dovŕšení dospelosti ich povýšil do vysokých štátnych funkcií. Počas nepokojného obdobia panovania siedmich Basileiových nástupcov si Izák dokázal svojím múdrym správaním získať dôveru vojska. V rokoch 1042 až 1057 pôsobil ako veliteľ armády v Malej Ázii. V roku 1057 povstal v Paflagónii proti Michalovi VI., ktorý ho pri jednej audiencii hrubo urazil. S podporou, ktorej sa mu dostalo zo strany predstaviteľov maloázijskej aristokracie, Michaela premohol a nastúpil na trón v Konštantínopole. Patriarcha Michael Kerularios ho potom 1. septembra 1057 korunoval cisárom, čím Izákovej uzurpácii dodal háv legitimity.
Prvou starosťou nového cisára bolo odmeniť svojich spolubojovníkov titulmi a úradmi, ktoré by ich dostatočne vzdialili z hlavného mesta. Ďalej tiež hodlal napraviť rozvrátené štátne financie, pričom nechal zrušiť početné oslobodenia daní a dary udelené jeho predchodcami záhaľčivým dvoranom. Súčasne si chcel zabezpečiť podiel na dôchodkoch bohatých cirkevných statkov, tým si ale proti sebe popudil patriarchu. Aby predišiel jeho výhradám zo svätokrádeže, dal Kerularia na jeseň roku 1058 poslať do vyhnanstva. Izák podnikol v dobe svojej vlády jediné vojenské ťaženie a to proti uhorskému kráľovi Ondrejovi I. a proti Pečenehom, ktorí začali opäť pustošiť severné hranice ríše. Po uzavretí mieru s Uhorskom sa vrátil do Konštantínopolu, kde však bol postihnutý chorobou, o ktorej sa domnieval, že je smrteľná. Tejto situácie využili dvorania vedení Michaelom Psellom, ktorý Izáka primäli k tomu, aby určil Konštantína Duka za svojho nástupcu, čím bol vylúčený Izákov vlastný brat Ján Komnenos. Izák napriek prianiu svojho brata a svojej manželky, cisárovnej Kataríny, 22. novembra 1059 abdikoval. Potom spoločne so svojou ženou a dcérou vstúpil do kláštora. Skutočným zakladateľom komnenovskej dynastie sa tak stal až Izákov synovec Alexios.
Hoci Izák sa za nejaký čas opäť uzdravil, netúžil už získať späť trón, ale sa odobral do studijského kláštora, kde ako mních strávil posledné dva roky svojho života štúdiom literatúry. Zomrel niekedy na prelome rokov 1060 a 1061. Izákovým veľkým cieľom bola obnova predtým prísnej štátnej správy a posilnenie vojska. Jeho reformy, hoci neobľúbené u aristokracie a duchovenstva a nepochopené u prostého ľudu, nepochybne oddialili definitívny zánik byzantskej ríše.
Madeleine Harrisová

Madeleine Harrisová (* 28. apríl 2001, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britská herečka.
Život a práca.
Harrisová vyrastala v Londýne a v Shepton Mallet v grófstve Somerset. Keď mala Madeleine dvanásť rokov stretla sa v hostinci s hercom Idrisom Elbom. Porozprávala mu o sebe, ako veľmi rada hraje a ako ho má rada ako herca. Neskôr Idris sprostredkoval kontakt medzi Harrisovou a jeho agentom.
V roku 2012 dostala Madeleine Harrisová svoju prvú rolu. Bolo to v úspešnom britskom seriáli "Casualty". Hrala tam Izzy Forresterovú, ktorá spôsobila dopravnú nehodu. Neskôr sa Harrisová objavila aj v televíznych programoch "Me and Mrs Jones" a "The White Queen". V roku 2013 hrala v seriáli "Being Human" 460 rokov starú upírku Hetty.
V roku 2014 dostala rolu vo filme pre deti "Paddington". Cesta k tejto role bola ťažká, veď na to, aby ju dostala musela poraziť 100 ďalších záujemcov o túto rolu. Vo filme účinkuje po boku Hugh Bonnevilla, Sally Hawkinsovej, Julie Waltersovej, Jima Broadbenta, Petra Capaldiho a Nicole Kidmanovej. Madeleine hrala Judy Brownovú, dcéru rodiny, v ktorej medvedík Paddington žil. Neskôr účinkovala aj v pokračovaní filmu, "Paddington 2".
Medzi rokmi 2013 a 2016 účinkovala v sitkome "Man Down".
V roku 2014 stále navštevovala školu a musela zvládať kombináciu vzdelávania a účinkovania v programoch. Madeleine má rada aj iné umelecké smery. Keď bola mladšia, písala svoje vlastné príbehy.
Veľký Javorník (Malé Karpaty)

Veľký Javorník () je vrch v pohorí Malé Karpaty. Leží nad mestom Svätý Jur, približne západne od jeho centra. 
Poloha.
Nachádza sa na juhovýchode pohoria, v geomorfologickom podcelku Pezinské Karpaty a jej časti Homoľské Karpaty. Vrch leží v Bratislavskom kraji, na území okresu Pezinok a v katastrálnom území mesta Svätý Jur. Najbližším sídlom je na juhovýchodnom úpätí ležiace mesto Svätý Jur, južne sa nachádza Rača, západne Borinka a východne obec Limbach. Na vrchole stojí radar letovej prevádzky, ku ktorému vedie cesta zo Svätého Jura.
Opis.
Veľký Javorník leží v hlavnom hrebeni pohoria a vďaka radaru na vrchole je z diaľky ľahko identifikovateľný. Severovýchodne susedí vrch Šenkárka (), severozápadne Hviezda (), západne Malý Javorník () a južne Jelení vrch (). Západné svahy odvodňuje Cúrsky a Červený potok do Maliny v povodí Moravy, voda z východných a južných svahov tečie prítokmi Šúrskeho kanála do Malého Dunaja. Na západnom úpätí sa nachádza prírodná rezervácia Jurské jazero a vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty 
Na vrchole je vytýčené ochranné pásmo, ktorého súčasťou je samostatne stojaci sekundárny prehľadový radar pre Letové a prevádzkové služby Slovenskej republiky. 
Výhľady.
Nesúvislý lesný porast vrcholu umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít sú viditeľné mnohé vrchy Malých Karpát, Borská a Podunajská nížina, pri priaznivých podmienkach aj Považský Inovec, Vtáčnik, Tribeč a juhozápadným smerom aj predhorie Álp.
Prístup.
Na vrchol vedie cesta zo Svätého Jura a okolím vedú značkované chodníky:
Antignótos (sochár, 4. stor. pred Kr.)

Antignótos ("Antignótos") bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.
Antignótos, grécky sochár neznámeho pôvodu (zrejme z Atén), tvoril v 2. polovici 4. storočia pred Kr. Jeho menom je signovaný mramorový podstavec zo sochy Démétria z Faléru objavený na vŕšku zvanom "Kastro tou Christou", 5 km vzdialeného od atického mesta Koropi. Tento podstavec (blok) má výšku 0,245 m, šírku 0,67 m a dĺžku 0,97 m, chýba z neho pravá strana. Podľa znalcov bol pôvodne dlhý až 1,94 m a široký 0,79 m, preto bol zrejme základňou jazdeckej sochy. Jeho nápis, datovaný približne do roku 315 pred Kr., je fragmentárny:
Démetrios, syn Fanostrata z dému "Faléron", bol aténsky filozof, rečník a politik, ktorého macedónsky kráľ Kasandros v roku 317 pred Kr. dosadil do funkcie správcu Atén. Keď sa o desať rokov neskôr Démétrios I., macedónsky panovník z dynastie Antigonovcov, zmocnil Atén, utiekol do Boiótie.
Segner

Segner môže byť:
Fructuoso Rivera

José Fructuoso Rivera y Toscana, známy ako Fructuoso Rivera (* 17. október 1784, Durazno † 13. január 1854, Melo) bol uruguajský politik a vojak. Bol historicky prvým prezidentom Uruguaja, následne sa stal prezidentom ešte raz (konkrétne bol tretí v poradí). Neskôr bol ešte členom vládnuceho triumvirátu nad Uruguajom, ktorý okrem neho tvorili ešte Venancio Flores a Juan Antonio Lavalleja. Rivera patrí medzi najvýznamnejších predstaviteľov počiatkov Uruguaja a jeho boja za nezávislosť. Stal sa zakladateľom a hlavným predstaviteľom tradičnej uruguajskej politickej strany Colorado, ktorá je do súčasnosti v uruguajskom parlamente.
Životopis.
Pochádzal z rodiny veľkostatkára a prakticky celý život žil a pôsobil na vidieku, kde bola hlavná základňa jeho podporovateľov. Rivera pôsobil na počiatku svojej kariéry vo vojsku najvýznamnejšieho uruguajského bojovníka za nezávislosť José Gervasia Artigasa. Patril k veliteľom tohto vojska a bojoval s ním proti brazílskym Portugalcom, ktorí v roku 1816 začali okupovať súčasné uruguajské územie (vtedy nazývané Banda Oriental, teda Východný breh). Rozhodujúcu výpravu proti Portugalcom v snahe ich vyhnať uskutočnili exulanti žijúci v susednom Buenos Aires a to Manuel Oribe a Juan Antonio Lavalleja. Výprava dostala pomenovanie "Treinta y Tres Orientales", teda Tridsaťtri orientálcov, resp. Tridsaťtri východniarov, pričom k tejto sa nakoniec pripojil aj Rivera napriek tomu, že počas okupácie spolupracoval s okupantmi z Brazílie. Výprave sa nakoniec podarilo okupantov poraziť, pričom ich vtedajšou snahou bolo pripojenie územia súčasného Uruguaja k susedným Spojeným provinciám La Platy, čo sa však kvôli zásahu Spojeného kráľovstva nepodarilo. Spojené provincie La Platy tak vyhlásili vojnu susednej portugalskej Brazílii v snahe predsa získať územie Uruguaja. Spojené provincie La Platy síce vojnu vyhrali, no po opätovnom zásahu Veľkej Británie museli aj s Brazíliou uznať úplnú nezávislosť Uruguaja. Po rôznych zložitých vnútorných dohodách sa nakoniec v roku 1830 Rivera stal prvým prezidentom Uruguaja. Nezávislosť však iba vyvolala vnútorné spory medzi bývalými spolubojovníkmi, čo viedlo k občianskej vojne, na ktorej sa Rivera aktívne podieľal. Počas nej sa stal prezidentom ešte raz, neskôr pôsobil ešte ako člen triumvirátu, ktorý vládol krajine miesto riadnej vlády. Počas tohto obdobia zomrel, čím skončila aj vláda triumvirátu. Pochovaný je v Metropolitnej katedrále v Montevideu.
Zoznam skladieb skupiny Volbeat

Toto je zoznam skladieb dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat. Skladby sú zoradené podľa abecedy. Sú zohľadnené všetky skladby zo štúdiových albumov "The Strength / The Sound / The Songs", "Rock the Rebel / Metal the Devil", "Guitar Gangsters &amp; Cadillac Blood", "Beyond Hell / Above Heaven", "Outlaw Gentlemen &amp; Shady Ladies", "Seal the Deal &amp; Let's Boogie" a "Rewind, Replay, Rebound" ako aj z DVD "", "Live from Beyond Hell / Above Heaven" a "Let's Boogie! Live from Telia Parken".
Juan Antonio Lavalleja

Juan Antonio Lavalleja y de la Torre, známy ako Juan Antonio Lavalleja (* 24. jún 1784, Minas † 22. október 1853, Montevideo) bol uruguajský politik a vojak. Patrí medzi najvýznamnejších bojovníkov za nezávislosť Uruguaja, ktorému vládol dvakrát ako guvernér a kapitán generál. Neskôr bol ešte členom vládnuceho triumvirátu nad Uruguajom, ktorý okrem neho tvorili ešte Venancio Flores a Fructuoso Rivera. Patrí medzi zakladateľov Národnej strany, ktorá do súčasnosti pôsobí v uruguajskom parlamente.
Životopis.
Pochádzal zo statkárskej rodiny španielskeho pôvodu, v roku 1816 bol súčasťou vojska José Gervasia Artigasa, ktoré neúspešne bojovalo proti Portugalcom z Brazílie. Tí následne okupovali Banda Oriental (teda v preklade Východný breh, čo bolo pomenovanie územia súčasného Uruguaja) a Lavalleja odišiel do exilu do Spojených provincii La Platy. V roku 1825 sa Lavalleja spolu s Manuelom Oribem postavil na čelo malej skupiny, ktorá mala začať bojovať proti okupácii Banda Oriental. Skupina dostala pomenovanie "Treinta y Tres Orientales", teda Tridsaťtri orientálcov, resp. Tridsaťtri východniarov a to podľa počtu svojich členov. Bola podporovaná Spojenými provinciami La Platy, ktoré mali záujem o znovupripojenie územia Banda Oriental. Po vylodení sa však skupina rozrástla, až sa z nej stala pomerne významná vojenská sila. Pridal sa k nej aj kolaborant s okupantmi, no súčasne jeden z bývalých Artigasových veliteľov Fructuoso Rivera a spoločne postupne z Banda Oriental okupantov vytlačili. Lavalleja sa stal v tomto období dočasným guvernérom a kapitánom generálom Banda Oriental, ktoré sa však k Spojeným provinciám La Platy nepodarilo po zásahu Veľkej Británie pripojiť a tak Spojené provincie La Platy vyhlásili Brazílii vojnu, ktorú po nakoniec vyhrali.
Napriek tomu ani potom si územie Banda Oriental nepričlenili Spojené provincie k svojmu, znova po zásahu Veľkej Británie, ktorá prinútila obe bojujúce strany uznať nezávislosť Banda Oriental ako Uruguaja. Prvým guvernérom nového štátu sa stal práve Lavalleja, to však vyvolalo odpor významného statkára a tiež jedného z členov výpravy proti okupantom Fructuosa Riveru. S týmto si nakoniec rozdelil krajinu na sféry vplyvu, Rivera si ponechal vidiek, Lavalleja Montevideo. V roku 1834 sa dostal opäť s Riverom do konfliktu a musel odísť do exilu. Za krátko už kvôli sporom Riveru a Oribeho vypukla občianska vojna, v ktorej sa Lavalleja pripojil k Oribemu. Rivera však bol úspešnejší a spojenú opozíciu niekoľkokrát v bitke porazil. Do vysokej politiky sa Lavalleja ešte vrátil v roku 1853, keď sa stal členom triumvirátu, ktorý nahradil prezidenta. V októbri toho istého roku však zomrel, pochovaný je v Metropolitnej katedrále v Montevideu.
Carlos Anaya

Carlos Anaya López Camelo, známy ako Carlos Anaya (* 4. november 1777, San Pedro † 18. jún 1862, Montevideo) bol uruguajský politik a vojak. Bol úradujúcim prezidentom krajiny v období po odstúpení prvého prezidenta Fructuosa Riveru a začiatkom funkčného obdobia druhého prezidenta Manuela Oribeho. Pochádzal z provincie Buenos Aires a na územie súčasného Uruguaja sa presťahoval až na konci 18. storočia. Bol prívrženec José Gervasia Artigasa a neskôr pôsobil tiež v jeho vojsku. Po porážke zo strany Portugalcov z Brazílie odišiel do exilu v Spojených provinciách La Platy. Podporoval síce organizovanie invázie "Treinta y Tres Orientales", teda Tridsaťtri orientálcov, resp. Tridsaťtri východniarov, no nebol jej aktívnym členom. Po získaní nezávislosti Uruguaja sa stal na krátko úradujúcim prezidentom krajiny, súčasne bol členom Riverovej strany Colorado. Zomrel v Montevideu v roku 1862.
Trolejbusová doprava vo Vroclave

Vo Vroclave bola na začiatku 20. storočia krátky čas v prevádzke prvá trolejbusová sieť na území dnešného Poľska.
Prvá, a tiež jediná vroclavská trolejbusová trať (systému Lloyd – Kohler) bola sprevádzkovaná 20. marca 1912 spoločnosťou "Gleislose Bahn Brockau GmbH" (Bezkoľajová dráha Brochów). Linka bola dlhá 4,4 km a viedla od električkovej vozovne vo Wilczym Kąte do vtedy samostatného mesta Brochów (teraz časť Vroclava). Kvôli technickým problémom ale bola už v roku 1913 zrušená.
Luis Eduardo Pérez

Luis Eduardo Pérez y Pagola, známy ako Luis Eduardo Pérez (* 12. október 1774, Montevideo † 30. august 1841, Montevideo) bol uruguajský politik. Bol úradujúcim prezidentom krajiny a ako vôbec prvý v dejinách Uruguaja vykonával funkciu prezidenta. Nebol však zvoleným prezidentom v zmysle ústavy (túto funkciu vykonával z dôvodu, že bol v danom čase predsedom senátu) a preto sa nepokladá sa prvého uruguajského prezidenta, ktorým je až jeho nástupca Fructuoso Rivera. Pred tým pôsobil ako guvernér a kapitán generál Uruguaja. Pochádzal z vojenskej rodiny španielskeho pôvodu z Kanárskych ostrovov. Po skončení funkcie úradujúceho prezidenta pokračoval vo vedení senátu ako jeho predseda až do roku 1840, zomrel o rok neskôr v Montevideu a bol mu vystrojený slávnostný štátny pohreb.
Bioderma

Bioderma Laboratories je súkromná francúzska farmaceutická spoločnosť, ktorá sa špecializuje na liečbu dermatologických problémov, ako aj na pediatriu, regeneráciu buniek a starostlivosť o vlasy. 
Bola založená v roku 1977, v Aix-en-Provence, kde má svoje sídlo. V roku 2001 však spoločnosť otvorila v Lyone prvé špecializované biometrologické laboratórium na výskum a vývoj starostlivosti o pleť. Primárnym obchodným sektorom je dermatológie s produktmi ako ABCDerm, Atoderm, Cicabio, Créaline, Hydrabio, Matriciane, Matricium, Sébium, White Objective, Secure (starostlivosť o pleť), Nodé (starostlivosť o vlasy) a Photoderm.
História.
Firma Bioderma bola založená v sedemdesiatych rokoch Jean-Noël Thorelom. Typické pre Biodermu boli od začiatku inovácie, vlastný výskum a nový prístup k dermatológii. Prvým produktom z roku 1977 bol šampón Nodé, ktorý pristupoval k umývanie vlasov šetrnejšie. V roku 1985 prišla Bioderma s novým radom produktov pre lekárov. Od roku 1992 začal laboratórny vývoj ďalších dermatologických produktov. V roku 1990 bolo otvorené prvé medzinárodné laboratórium v Taliansku. V roku 2001 začína Bioderma brať väčší ohľad na rôznorodé potreby v jednotlivých oblastiach sveta. Tým začína aj celá medzinárodná éra spoločnosti.
Gabriel Antonio Pereira

Gabriel Antonio José Pereira Villagrán, známy ako Gabriel Antonio Pereira (* 17. marec 1794, Montevideo † 14. apríl 1861, Montevideo) bol uruguajský politik a vojak. V roku 1838 sa stal úradujúcim prezidentom Uruguaja potom, čo Manuel Oribe odstúpil z funkcie. Na tejto pozícii zotrval do marca 1839, kedy sa funkcie ujal zvolený prezident Fructuoso Rivera. Za riadneho prezidenta bol zvolený v roku 1856 a vydržal v nej celé štvorročné funkčné obdobie. Pochádzal z bohatej rodiny španielskych prisťahovalcov z Galície. Bol rodina s najvýznamnejším uruguajským bojovníkom za nezávislosť Josém Gervasiom Artigasom, v ktorého armáde bojoval ako dobrovoľník za nezávislosť.
Ray Liotta

Ray Liotta (* 18. december 1954, Newark, New Jersey, USA† 26. máj 2022, Dominikánska republika) bol americký herec.
Študoval na University of Miami, kde sa začal venovať divadlu. V rokoch 1978 - 1981 hral v seriáli "Another World". Počas osemdesiatych rokov potom hral v rôznych ďalších seriáloch a filmoch, za film "Divoký víkend" (1986) bol nominovaný na Zlatý glóbus. Známejším sa stal v roku 1990, kedy hral jednu z hlavných úloh vo filme "Mafiáni". Spolu s Ryanom Reynoldsom si v kriminálnom akčnom snímke "Sejmi eso" zahral agenta FBI. Nahovoril Tommyho Vercettiho v počítačovej hre "".
Stredopravica

Stredopravica alebo pravý stred, niekedy aj umiernená pravica, je pozícia politického spektra, ktorá sa nachádza medzi stredom a pravicou. K predstaviteľom stredopravej orientácie patria predovšetkým liberálno-konzervatívne, kresťanskodemokratické, ekonomicky a sociálne liberálne politické subjekty. V ekonomickej oblasti sa zameriavajú na budovanie trhovo otvorenej ekonomiky, štíhleho a rozpočtovo zodpovedného štátu. Presadzujú a uctievajú hodnoty ako sú sloboda jednotlivca, solidarita, rodina, autorita, zákon, národ, tradícia, rovnosť príležitostí, súkromné vlastníctvo či slobodné podnikanie. Dominantnou politickou rodinou stredopravých strán v Európe je Európska ľudová strana, ktorá je zároveň najsilnejšou politickou skupinou v Európskom parlamente.
Jakov Tevosovič Ilikčjan

Mjr. Jakov Tevosovič Ilikčjan (; * ?, Tatárska ASSR, Sovietsky zväz – † leto 1944, Kamienka/Ptičie, Slovensko) bol sovietsky vojenský dôstojník, príslušník Červenej armády.
Pôsobenie vo vojne.
Padol do zajatia, no z nemeckého zajateckého tábora sa mu podarilo utiecť a ukrýval sa u profesora práva Josefa Grňu, pracovníka z odbojovej organizácie Rada troch (R3), ktorá pôsobila prevažne na Českomoravskej vrchovine. Koncom februára 1944 generál Vojtěch Luža z R3 požiadal Viktora Ryšánka, aby mu pomohol na Slovensko prepraviť Ilikčjana na východné Slovensko. Luža a Grňa predpokladali, že ak sa Ilikčjanovi podarí nadviazať spojenie s východoslovenskými partizánmi a s ich pomocou sa dostať na sovietsku stranu, tam sa pričiní o to, aby sovietske vojenské orgány nadviazali spojenie s R3. Ryšánek bol však konfidentom brnianskej riadiacej služobne Gestapa, ktorá so zámerom súhlasila, snažiac sa tak upevniť Lužovu dôveru v Ryšáka, overiť si spojovacie kanály na Slovensko a preniknúť do partizánskeho hnutia na východnom Slovensku. Vedúci referátu IV N (spravodajská služba a evidencie konfidentov) brnianskej služobne Hauptsturmführer Ewald Taudt touto úlohou poveril pracovníkov svojho referátu, Wolfganga Dycka (krycie meno „Karel Zeman“) a Richarda Schetkeho („Vladimír Vítkovský“), ktorí sa vďaka perfektnej znalosti češtiny spoľahlivo vydávali za českých odbojárov. Dyck o tom vypovedal:
Vlčková ale Ilikčjana ukryť nemohla, preto ich odporúčala na roľníka Jozefa Horňáka v Kľačanoch, ktorí ale ukrýval viacerých ľudí a obával sa, že by týmto riskoval prezradenie. Preto ich zaviedol k statkárovi (tzv. zvyškárovi), bývalému agrárnikovi Martinovi Tomešovi v Kľačanoch, ktorí Dyckovi, Schetkemu a Ilikčjanovi poskytol na niekoľko dní prístrešie. Skupina napokon dorazila do Slovenskej Vsi, kde Dyck a Schetke nechali Ilikčjana u miestnych odbojárov s tým, že sa o niekoľko dní vrátia a budú pokračovať v ceste. Ilikčjan ale nedočkavo vyrazil a s pomocou slovenských odbojárov dorazil do Víravy.
Nadviazal spojenie s partizánskym oddielom Pugačov a od 10. apríla 1944 pôsobil vo funkcii náčelníka štábu tohto oddielu, v ktorej nahradil Nikolaja Leontoviča Kačurovského. Zomrel v lete 1944, kedy ho "„vo vihorlatských lesoch zavraždil zdemoralizovaný pseudopartizán“". Na mieste jeho úmrtia bol postavený pomník, nachádzajúci sa v lokalite Rázcestie v katastrálnom území obce Kamienka.
FbC Predator Sabinov

FbC Predator Sabinov je slovenský florbalový klub zo Sabinova. Vznikol v roku 2008.
História.
Sabinovský florbalový klub je občianskym združením od r. 2008, avšak samotný florbal sa začal hrávať v Sabinove už skôr. Hŕstka nadšencov sa začala stretávať po skúsenostiach s týmto športom na vysokých školách na vtedajšom SOUP v Sabinove. Postupom času sa z piatich zakladajúcich členov rozrástol klub na vyše 180 členov. Klub má viacero kategórií od prípraviek až po dospelých. V roku 2016 sa rozšíril klub aj o kategóriu žien.
Oficiálny deň registrácie občianskeho združenia bol 30.10.2008.
Úspechy.
Najväčším úspechom klubu v jeho doterajšej histórii je zisk titulu majsteriek Slovenska v kategórii žien v sezóne 2018/2019.
Starší žiaci
"Východoslovenský región:"
2020/2021: 2. miesto