burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Protoceratops

Protoceratops je dnes najlepšie známy primitívny rohatý dinosaurus (skupina Ceratopsia). Bol to zástupca čeľade Protoceratopsidae, ktorý sa vyskytoval pred 75 až 71 miliónmi rokov na území dnešného Mongolska.
Telesné znaky.
Tento mohutný štvornohý bylinožravec s predĺženými tŕňmi stavcov na pomerne krátkom chvoste a s pomerne dobre vyvinutým kosteným golierom nemal, na rozdiel od vyspelejších zástupcov Ceratopsia, žiadne rohy. Namiesto nich mal iba nosový kostený hrboľ, ktorý mávali samce väčší. Samce mali zároveň väčší a vyšší kostený golier, teda pokiaľ boli charakteristiky pohlaví interpretované správne a situácia nebola opačná.
Pozostatky.
Protoceratops je dobre známy vďaka viac než ôsmim desiatkam zachovaných jedincov, čo je na dinosaura pravdepodobne nežijúceho v obrovskom stáde rarita. Poznáme tiež zástupcov prakticky všetkých vekových štádií – od zárodku, cez dospievajúceho jedinca až ku dospelému jedincovi. Známy je z dvoch druhov. Prvý – najdlhšie a zároveň najlepšie známy, býval okolo 1,8 až . dlhý, kým druhý dorastal do väčšej dĺžky, s výraznejšími lícnymi kosťami a s mierne odlišným golierom podobným vyspelým ceratopsidom.
V kultúre.
Protoceratops sa objavuje v tretej epizóde amerického televízneho dokumentu Dinosaur Revolution z roku 2011.
Centrosaurus

Centrosaurus bol 5 až . dlhý rohatý dinosaurus (Ceratopsia), pevne stavaný štvornohý bylinožravec z podčeľade "Centrosaurinae". Žil pred 76,5 až 75,5 miliónmi rokov, nájdený bol na západe Severnej Ameriky.
Opis.
Centrosaurus mal pomerne krátky kostený golier a len jediný dlhý roh, ktorý sa nachádzal nad nosom. Tento roh mu niekedy mierne smeroval dopredu. V kostenom golieri mával, podobne ako iné ceratopsidy, dva otvory, ktoré zvrchu sčasti prekrývali dva prevísajúce kostené výrastky. Nad očnicami mával nízke kostené rožky. Svojho času bol Centrosaurus veľmi hojným dinosaurom. Po krajine sa potuloval vo veľkých, až tisícčlenných stádach, pričom veľkú časť jedného takéhoto stáda raz pohltila besniaca rieka. Po desiatkach miliónov rokov našli jeho utopených a neskôr skamenených členov paleontológovia, ktorí tak získali veľké množstvo dobre zachovaných skamenelín. Na kostrách Centrosaura sa zachovali znaky pohlavného dimorfizmu – samce (ak boli kosti pohlaviu správne priradené) mali vyššiu lebku, dlhší golier a dlhší dopredu smerujúci roh.
Severná koruna

Severná koruna (Corona Borealis) je malé severné súhvezdie, ktorého najjasnejšie hviezdy tvoria kruhový oblúk.
Je jedným z 88 súhvezdí modernej astronómie, ako aj jedným zo 48 súhvezdí zavedených Ptolemaiom, ktorý toto súhvezdie nazval Koruna (Corona). Slovo Severná (Borealis) bolo pridané neskôr, na rozlíšenie od Južnej koruny (Corona Australis).
Jej najjasnejšia hviezda je Alfa Coronae Borealis (2,2 mag), vhodne nazvaná Gemma, čo po latinsky znamená drahokam.
Hviezdy.
V súhvezdí Severná koruna nenájdeme nijaké jasné hviezdokopy a hmloviny. V juhozápadnej časti súhvezdia sa nachádza Kopa galaxií v Severnej korune alebo Abell 2065.
Poloha.
Toto malé súhvezdie sa nachádza východne (vľavo) od Pastiera a západne od Herkula. Gemmu nájdeme na raz predĺženej spojnici hviezd beta (Nekkar) a gama Bootis. Súhvezdie je na rozhraní medzi jarnými a letnými. Najlepšie je o polnoci viditeľné v polovici mája, kedy pri pozorovaní z územia Slovenska žiari takmer 70° nad južným obzorom.
Delfín (súhvezdie)

Delfín () je malé súhvezdie severnej oblohy veľmi blízko nebeského rovníka. Bolo zahrnuté už medzi Ptolemaiove súhvezdia a je tiež jedným z 88 súhvezdí modernej astronómie.
Súhvezdie Delfín nájdeme ľahko. Vyzerá takmer ako hviezdokopa a neskúsení pozorovatelia si ho mýlia s Plejádami. Súhvezdie pripomína pamiatku delfína, ktorý zachránil veľkého speváka Arióna, keď ho zhodili do mora z lode, na ktorej sa po súťaži plavil domov. Keď delfín vo vysokom veku uhynul, bol umiestnený na oblohu.
Hviezdy.
Alfa Delphini má meno Sualocin, nie je však najjasnejšou hviezdou súhvezdia. Tou je beta, Rotanev. Mená hviezd Sualocin a Rotanev sú len odzadu čítané meno Nicolaus Venator, ktorý takto šikovne „prepašoval“ svoje meno do názvu dvoch najjasnejších hviezd v súhvezdí. Sualocin je modrobiela hviezda, ktorá má vo vzdialenosti 81“ optického sprievodcu 10,6. magnitúdy.
Gama Delphini je pekná fyzická dvojhviezda, ktorá sa dá rozlíšiť ďalekohľadom s priemerom objektívu . Jej zložky majú jasnosť 4,3 a 5,1 mag. κ Delphini je zdanlivá dvojhviezda so zložkami vo vzájomnej uhlovej vzdialenosti 45".
ρ Aquilae je hviezda zaujímavá tým, že do roku 1999 patrila do súhvezdia Orol. Vďaka rýchlemu vlastnému pohybu však z Orla prešla do susediaceho súhvezdia. Pre hviezdu s Bayerovým označením ide o ojedinelý prípad.
1 Delphini je dvojhviezda so zložkami v rozstupe len 0,9". Hlavná zložka patrí k emisným hviezdam s diskom okolo rovníka. Väčšina hviezd s týmito vlastnosťami patrí do typu B, ale 1 Del sa zaraďuje do spektrálneho typu A.
V súhvezdí sa nachádzajú dve zaujímavé červené polopravidelné premenné hviezdy: U Delphini a EU Delphini. V ich blízkosti je hviezda HR Delphini s názvom Nova Delphini, ktorá v roku 1967 vzplanula až na viditeľnosť voľným okom.
Objekty.
Hviezdokopy.
V severovýchodnej časti súhvezdia leží guľová hviezdokopa NGC 7006. V ďalekohľade s priemerom objektívu aspoň sa objaví ako slabá hmlistá škvrna. Ďalšiu guľovú hviezdokopu, NGC 6394, možno pozorovať len väčším ďalekohľadom.
Planetárne hmloviny.
Slabá, jasnomodrá planetárna hmlovina NGC 6891 je rozoznateľná už v 10-centimetrovom ďalekohľade. Iná planetárna hmlovina, NGC 6905, by sa mala pozorovať najmenej 20 cm ďalekohľadom.
Poloha.
Nápadný obrazec Delfína sa nachádza v blízkosti Altaira pri okraji Mliečnej cesty. Ľudia ho často mylne pokladajú za Malý voz. Malý voz je však v skutočnosti nesprávny názov súhvezdia Malý medveď, ktorý je väčší a navyše sa nachádza v úplne inej časti oblohy. Niektorí pozorovatelia si ho zase mýlia s Plejádami, oproti ktorým je zase Delfín oveľa väčší. Štvoruholník najjasnejších hviezd alfa, beta, gama a delta Delphini svojím tvarom pripomína diamant. Táto štvorica hviezd sa nazýva taktiež aj "Jóbova truhla". K hviezde delta sa v obrazci pripájajú ďalšie hviezdy ako „chvostík“.
Havran (súhvezdie)

Havran (po latinsky "Corvus") je malé južné súhvezdie obsahujúce iba 11 hviezd viditeľných voľným okom, jasnejších ako + (m znamená "magnitúda"). Bolo jedným zo 48 súhvezdí zavedených Ptolemaiom a je tiež jedným z 88 súhvezdí modernej astronómie.
Hviezdy.
Pri hľadaní súhvezdia spájame päť hviezd – Alfa, Beta, Gama, Delta a Epsilon Corvi. Jedna z nich, Delta Corvi, je dvojhviezda, ktorej zložky sa veľmi líšia jasnosťou. Jedna z nich má magnitúdu 3,0 a tá druhá zas 9,0. Slabšieho spoločníka od toho jasnejšieho odlíšime pomocou malého ďalekohľadu.
Objekty.
Charakteristické objekty pre toto súhvezdie sú vzájomne sa ovplyvňujúce galaxie NGC 4038 a 4039, nazývané aj Tykadlá. Sú malé a málo jasné, jasnosť každej jednej sa rovná asi (magnitúdam). Na pozorovanie týchto galaxii preto treba aspoň stredný alebo veľký ďalekohľad. Svoje pomenovanie dostali preto, lebo z galaxii sa tiahnú dva pásy hviezd a plynu, ktoré veľmi pripomínajú tykadlá, aké máva hmyz.
Legenda.
Toto súhvezdie sa viaže na jeden príbeh z gréckej mytológie. Havran mal v pohári, ktorý zobrazuje priľahlé súhvezdie Pohár () doniesť vodu bohovi Apolónovi. Havran sa neponáhľal, tak ako mu to prikázal boh Apolón, ale išiel pomaly. Keď sa konečne s pohárom aj vodou vrátil, Apolón sa ho pýtal, prečo sa tak zdržal. Havran sa pokúšal vyhovoriť na Hydru, ktorá ho zdržala, ale výhovorka mu nepomohla, lebo Apolón lož odhalil a odsúdil Havrana žiť o smäde, teda tak, aby nemohol dočiahnuť na blízky pohár.
Južná koruna

Južná koruna (Corona Australis) je jedno zo súhvezdí modernej astronómie a bolo tiež jedným zo súhvezdí zavedených Ptolemaiom. Neviaže sa k nemu nijaká legenda.
Má len tretinovú rozlohu jasnejšej Severnej koruny. Aj keď jas nijakej hviezdy nepresahuje 4. magnitúdu, krátka krivka vytvorená z hviezd dobre charakterizuje korunu. Nielen menom, ale aj tvarom pripomína Severnú korunu. Toto súhvezdie v zemepisných šírkach Slovenska nevychádza celé nad obzor a časť jej obrazca nikdy neuvidíme.
Hviezdy.
Južná koruna je pomerne malé súhvezdie so slabšími hviezdami. Alfa Coronae Austrinae sa fyzikálnymi vlastnosťami veľmi podobá Síriovi. Beta Coronae Austrinae je osamotený oranžový obor takmer rovnakej jasnosti ako alfa. Gama Coronae Austrinae, najsevernejšia v obrazci koruny, sa vo väčšom amatérskom ďalekohľade ukáže ako tesná dvojhviezda. Obe zložky patria do rovnakej spektrálnej triedy F8 V. Epsilon Coronae Austrinae je pomerne jasná premenná hviezda typu W Ursae Maioris. Kappa Coronae Austrinae je ľahko pozorovateľnou zdanlivou dvojhviezdou.
K premenným hviezdam patria R Coronae Austrinae a TY Coronae Austrinae.
Objekty.
Nakoľko súhvezdím prechádza Mliečna cesta, môžeme v ňom pozorovať množstvo svetlých a tmavých hmlovín. Najviac ich je v blízkosti hviezdy gama Coronae Austrinae. Tie najjasnejšie sú NGC 6726, NGC 6727 a NGC 6729. Relatívne jasnou planetárnou hmlovinou je IC 1297.
Južná koruna obsahuje aj jednu guľovú hviezdokopu: NGC 6541. Je na hranici viditeľnosti voľným okom, ale v našich zemepisných šírkach zostáva stále pod obzorom.
Zaujímavosťou tohto súhvezdia je to, že sa v ňom nachádza naša najbližšia známa neutrónová hviezda s označením RX J185635-3754. Je od nás vzdialená iba 200 svetelných rokov. Jej zdanlivá jasnosť dosahuje +26 magnitúd, čím je 100-miliónov ráz slabšia ako hviezdy viditeľné voľným okom. Je to osamotená neutrónová hviezda, ale častejšie sa neutrónové hviezdy vyskytujú ako zložky neutrónovej dvojhviezdy.
Južná ryba

Južná ryba (Piscis Austrinus alebo Piscis Australis) je jedným zo súhvezdí modernej astronómie a tiež bolo jedným zo 48 súhvezdí zavedených Ptolemaiom. Jej jediná jasná hviezda je Fomalhaut. Na Slovensku ho môžeme pozorovať v jeseni.
Južná ryba tvorí spolu s Rybami, Veľrybou, Kozorožcom, Eridanom a Delfínom skupinu „vodných súhvezdí“ zoskupených okolo Vodnára. Nachádza sa presne pod ním.
Pôvod názvu.
Názov súhvezdia má pôvod v starovekej egyptskej báji. Podľa tejto báje to bola malá ryba, ktorá zachránila egyptskú bohyňu Isis pred utopením. Za túto službu sa dostala na oblohu ako súhvezdie. Pre Babylončanov bola táto skupina hviezd božstvo Oannes.
Hviezdy.
Fomalhaut je osemnásta najjasnejšia hviezda oblohy a deviata najjasnejšia hviezda severnej oblohy. Nájdeme ju po predĺžení spojníc hviezd Scheat a Markab (alfa a beta Pegasi). Má okolo seba protoplanetárny disk. Stala sa známa ako prvá hviezda, ktorej planéta (menom Dagon) bola nasnímaná vo viditeľnom spektre.
Beta Piscis Austrini sa niekedy označuje menom Fum al Samakah, čo znamená „ústa ryby“. Je to optická dvojhviezda rozlíšiteľná dobrým poľným ďalekohľadom. Hlavná zložka má jasnosť 4,4 mag a jej sprievodca v odstupe 30,3“ má 7,5 magnitúd. Dá sa pomerne ľahko rozlíšiť.
Dvojhviezdami sú aj gama, delta, epsilon a iota. Gama Piscis Austrini sa rozlišuje ťažšie ako beta, pretože vzájomný odstup jej zložiek je len 4,3“ a ich jasnosť je 4,5 a 8,1 magnitúd. Na ich rozlíšenie potrebujeme ďalekohľad s minimálne 10-centimetrovým priemerom objektívu.
Delta Piscis Austrini má zložky s jasnosťami 4,2 a 9,2 magnitúd vo vzájomnom odstupe 5,0“. Obe jej zložky sú žlté hviezdy. V dvojhviezde Epsilon Piscis Austrini majú spoločníci jasnosť 5,5 a 6,5 magnitúd, pričom ich odstup je 1,6“. Na ich rozlíšenie je potrebný ďalekohľad s priemerom objektívu väčším ako . Iota Piscis Austrini má zložky jasností 4,35 a 11,5 mag, ktoré od seba delí 20".
Lacaille 9352 je červený trpaslík siedmej magnitúdy, ktorý však patrí medzi naše najbližšie hviezdy (vzdialenosť od Slnka 11,47 ly) a zároveň medzi hviezdy s najväčším vlastným pohybom.
Objekty.
Súhvezdie obsahuje niekoľko galaxií, ale všetky sú veľmi slabé. Zdanlivá jasnosť tých najjasnejších sa pohybuje okolo 12. magnitúdy. Dvadsaťcentimetrovým ďalekohľadom možno vidieť najjasnejšiu z nich, špirálovú NGC 7314.
Nachádza sa tu tiež radiant slabého meteorického roja Južných Piscíd. Južné Piscidy majú maximum okolo 30. júna a objavujú sa večer od juhovýchodného obzoru.
Poloha.
Južná ryba je obklopená samými nevýraznými súhvezdiami. Ju samotnú však nie je ťažko nájsť vďaka jasnej hviezde Fomalhaut, ktorú možno nájsť na predĺženej spojnici hviezd Pegasovho štvorca, priamo pod hlavou Pegasa. Celé súhvezdie však vychádza dosť nízko nad obzor a nie je pozorovateľné v severných častiach Európy.
Pohár (súhvezdie)

Pohár (Crater) je jedným z 88 súhvezdí modernej astronómie a tiež bolo jedným zo 48 súhvezdí zavedených Ptolemaiom. Neobsahuje žiadnu hviezdu jasnejšiu ako +3. magnitúda.
V tomto pohári mal podľa legendy havran priniesť živú vodu Apolónovi, ale svoju úlohu nesplnil včas. Apolón potrestal havrana tým, že ho umiestnil na oblohu a pred neho dal naklonený pohár s vodou, z ktorého sa však nesmie napiť. Pohár stráži Hydra a navždy pripomína Havranovi jeho nedbalosť. V minulosti tento úsek oblohy obsahoval aj ďalšie súhvezdia – Mačka (Felis) a Sova (Noctua).
Hviezdy.
Pohár je veľmi malé a nenápadné súhvezdie. Jeho najjasnejšia hviezda nie je alfa, ale až delta. Ostatné hviezdy súhvezdia nepresahujú štvrtú magnitúdu. Alfa, druhá najjasnejšia hviezda Poháru, sa nazýva Alkes. Je to oranžový obor a jeho povrch s teplotou 4 725 K vydáva žiaru 80 Sĺnk.
Nepomenovaná, slabá beta Crateris, je v skutočnosti obrom s teplotou 8 954 K. Jej priemer je viac než päťnásobkom priemeru Slnka. Má sprievodcu, bieleho trpaslíka, jeho magnitúda však dosahuje len 13,4.
Hviezda gama má sprievodcu s magnitúdou 9,6 vo vzdialenosti 6″. Hlavná zložka má jasnosť 4,14 mag a je veľmi slabo preskúmaná. So svojím sprievodcom tvorí fyzickú dvojhviezdu. Vzdialenosť medzi nimi je najmenej 150 AU.
Delta Crateris je obor s teplotou 4 600 K, ktorá mu dáva farbu na rozhraní oranžovej a žltej. Je to osamelá hviezda bez sprievodcov.
Théta Crateris je hviezda hlavnej postupnosti tiež na rozhraní medzi dvoma typmi podobne ako delta Crt, ale v jej prípade sú to typy B a A. Veľmi rýchlo rotuje, otočka jej trvá menej ako 0,8 dňa. Mohla by mať spektroskopického sprievodcu s obežnou dobou 150 dní, čo sa ale nikdy nedokázalo.
Iota Crateris je slabou a navyše pomerne tesnou dvojhviezdou. Jej hlavná zložka má magnitúdu 5,5 a typ F7. Vo vzdialenosti 1,4″ ju sprevádza slabá hviezdička 11. magnitúdy. Ďalšia dvojhviezda s označením ADS 8183 leží viac než 4° juhovýchodne od beta Crateris.
Objekty.
Toto súhvezdie je veľmi chudobné na objekty. Žiadne z nich sa nedajú pozorovať malými ďalekohľadmi. Je v ňom síce niekoľko špirálových galaxií, ale ani jedna z nich nie je jasnejšia ako 10. magnitúda. Špirálová galaxia NGC 3511 leží v juhozápadnej časti súhvezdia, asi 2° západne od beta Crateris. Len zhruba 12′ juhozápadne od nej leží ďalšia, no ešte slabšia a uhlovo menšia galaxia NGC 3513. Zrejme ide o skutočnú sprievodnú galaxiu NGC 3511 a obe od nás ležia v podobnej vzdialenosti 50 miliónov ly.
Poloha.
Pohár je malé a slabo viditeľné jarné súhvezdie. Za tmavých nocí však naozaj pripomína naklonenú čašu. Nájdeme ho medzi Levom a Hydrou západne od Havrana a juhozápadne od Panny. Ako pomôcka pri hľadaní Poháru môže poslúžiť aj fakt, že sa nachádza pod Denebolou zo súhvezdia Leva. Nakoľko leží pomerne nízko pod svetovým rovníkom, doba, v ktorej ho môžeme pozorovať, nie je veľmi dlhá.
Sparta

Sparta je názov:
Ďalekohľad (súhvezdie)

Ďalekohľad ("Telescopium") je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. Zaviedol ho francúzsky astronóm Nicolas-Louis de Lacaille, ktorý pomenoval veľa súhvezdí zavedených po 16. – 17. storočí. Pôvodne predstavovalo veľký ďalekohľad spolu s pasážnikom. Z územia Slovenska je nepozorovateľné.
Hviezdy a objekty.
Najjasnejšia hviezda alfa Telescopii je modrobiely podobor s povrchovou teplotou 18 400 K. Hľadíme na neho zo vzdialenosti asi 250 ly. Neďaleko alfa Tel, takmer presne východne, sa nachádza optická dvojhviezda piatej magnitúdy delta 1/delta 2 Telescopii. Dunlop 227 je dvojhviezda na južnom okraji súhvezdia. RR Telescopii, nepravidelná premenná hviezda, má extrémne rozpätie magnitúd: od 6,5 do 16,5.
Hoci súhvezdie je blízko Mliečnej cesty a jej najredšie časti dokonca prechádzajú jeho západnou časťou, na pozorovanie toho v ňom veľa nie je. Najlepším pozorovateľským objektom je guľová hviezdokopa NGC 6584 s magnitúdou 9,2. Ďalekohľad obsahuje množstvo slabých galaxií, z ktorých je najlepšie pozorovateľná eliptická galaxia NGC 6868. Na temnej oblohe mimo miest je možné 20-centimetrovým ďalekohľadom pozorovať asi 30 ďalších galaxií, ale všetky sú slabé.
Poloha.
Obrazec súhvezdia sa zvykne zakresľovať ako malý, skoro pravohulý trojuholníček tvorený hviezdami alfa, zéta a epsilon Telescopii. Stretneme sa aj s verziou, v ktorej sú okrem spomenutého trojuholníčka spojnice zakreslené aj od zéty k lambde, ďalej ku ksí, iote, a vracajú sa k alfe. Tak či onak je však súhvezdie veľmi ťažko identifikovateľné. Základný trojuholníček sa dá nájsť pomocou chvosta Škorpióna – ukazujú naň hviezdy lambda, kappa a iota Scorpii. Celé súhvezdie je viditeľné od 33° severnej zemepisnej šírky, kde večer kulminuje v júli až v auguste.
Holubica (súhvezdie)

Holubica je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. Súhvezdie zaviedol Augustín Royer v roku 1679. Predtým bola Holubica súčasťou súhvezdia Veľký pes.
Mytológia.
K tomuto súhvezdiu južnej oblohy sa neviaže grécka báj, ale biblický príbeh. Podľa neho je loď Argo pokladaná za Noemovu archu, v ktorej sa pri potope sveta zachránil patriarcha aj so svojou rodinou a všetkými zvieratami. Dážď padal štyridsať dní a štyridsať nocí. Keď konečne prestalo pršať, Noe vypustil na prieskum okolia holubicu. Tá sa vrátila so zelenou ratolesťou v zobáku. Bol to znak toho, že bola na pevnine a teda že vody ustupujú (Genesis 8; 6 – 12).
Hviezdy.
α Columbae, najjasnejšia hviezda súhvezdia, u nás vystupuje nanajvýš asi 6° nad južný obzor (večer koncom januára a začiatkom februára). Má meno Phact a je to dvojhviezda. β, Wezn, je oranžový obor. Jej meno pochádza z rovnakého základu ako meno Wezen patriace delta CMa.
Mí Columbae je rýchlo sa pohybujúca hviezda, pravdepodobne vymrštená z Veľkej hmloviny v Orióne pred 2,5 miliónmi rokov. Astronómovia predpokladajú, že kedysi tvorila dvojhviezdny systém s AE Aurigae, ktorá sa od oblasti Orióna vzďaľuje opačným smerom. Dvojica sa rozpadla vplyvom blízkeho prechodu okolo inej hviezdy.
Dlhoperiodická premenná hviezda T Columbae mení svoju magnitúdu od 6,6 po 12,6 v perióde 225,2 dňa.
Deep-sky objekty.
V malom súhvezdí ležiacom mimo Mliečnej cesty nie je veľa zaujímavých objektov. NGC 1851 je nenápadná guľová hviezdokopa. Najjasnejšia galaxia v súhvezdí je NGC 1808 s celkovou magnitúdou okolo 10, ale je nevýrazná. Ďalšou podobne jasnou či skôr podobne slabou galaxiou je NGC 1792.
Poloha.
Holubicu môžeme identifikovať ako pokrivenú líniu hviezd južne od Zajaca. Na tejto línii sa nachádzajú aj dve najjasnejšie hviezdy súhvezdia, alfa a beta. Pod ňou sú hviezdy súhvezdia Korma, vľavo zase Veľký pes. Malá južná časť súhvezdia v našich zemepisných šírkach už nevychádza nad obzor.
Chameleón (súhvezdie)

Chameleón je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. Zaviedli ho holandskí moreplavci Pieter Dirkszoon Keyser a Frederick de Houtman. Johann Bayer ho v roku 1603 zobrazil vo svojom atlase "Uranometria" a pomohol tak k jeho rozšíreniu.
Hviezdy.
Najjasnejšia hviezda súhvezdia, bezmenná alfa Chamaeleontis, patrí k najslabším alfám na oblohe. Dosahuje magnitúdu 4,06. Má spektrálny typ F5 a je od nás vzdialená iba 63,5 svetelného roka. Jej spektrum je naozaj nezvyčajné: má vysoké zastúpenia lítia aj dusíka, čo astronómovia nevedia vysvetliť – buď býva totiž (u mladých hviezd) vysoko zastúpené lítium, alebo (u starých) dusík.
V tom istom zornom poli triédra ako alfa Chamaeleontis sa nachádza aj théta Cha, vďaka čomu pôsobia ako voľná dvojhviezda s pomerne vyrovnanými zložkami. V skutočnosti ale spolu tieto hviezdy vôbec nesúvisia. Samotná théta je pritom optickou dvojhviezdou. Uhlová vzdialenosť zložiek je 31″.
Ďalšia optická dvojhviezda súhvezdia je delta Cha. Jej zložky s magnitúdami 4,45 a 5,46 sú od seba v triédri dobre rozlíšiteľné. Navyše sú farebne kontrastné. Delí ich od seba uhlová vzdialenosť 6′ – 7′.
Beta Chamaeleontis je horúca modrobiela hviezda. Teplota na jej povrchu dosahuje približne 13 000 K. Oproti nej je gama Cha veľmi chladným objektom, s teplotou „iba“ 3 500 K. Navyše je o 0,13 magnitúdy jasnejšia než beta.
Objekty.
Hoci Chameleón leží mimo Mliečnej cesty, práve v ňom nájdeme najbližšiu hviezdotvornú oblasť k Zemi. Má označenie Chameleon 1. Jej najviditeľnejšou časťou je reflexná hmlovina IC 2631.
Planetárna hmlovina NGC 3195 zaberá na oblohe plôšku o veľkosti Jupitera. Ide o pomerne slabý objekt, v kategórii planetárnych hmlovín stredne jasný, ale nijaký jasnejší objekt sa už bližšie k južnému svetovému pólu nenachádza.
Z galaxií možno spomenúť najjasnejšiu NGC 2915. Má magnitúdu 12,6.
Poloha.
Chameleón je jedno z malých a slabých južných súhvezdí nepozorovateľných z územia Slovenska. Jeho päť najjasnejších hviezd má približne rovnakú magnitúdu medzi 4,05 a 4,45. Tie tvoria úzky nepravidelný štvoruholník pretiahnutý v smere východ-západ. Alfa je na jeho západnom konci. Tvar súhvezdia sa dá ľahko nájsť za temnej noci, nie však v blízkosti presvetlených miest.
Komora ríšskej kultúry

Komora ríšskej kultúry (po nemecky "Reichskulturkammer" RKK) bola inštitúcia založená zákonom 22. septembra 1933 Ríšskym ministrom pre ľudovú osvetu a propagandu Josephom Goebbelsom a zároveň nástroj národnosocialistickej kultúrnej politiky na nivelizáciu všetkých oblastí kultúrneho života a na riadenie sociálnych a ekonomických potrieb ľudí činných v kultúre.
Predsedom bol Goebbels. Komora sa delila na 7 oddelení:
Indián (súhvezdie)

Indián je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. Zaviedli ho holandskí moreplavci Pieter Dirkszoon Keyser a Frederick de Houtman. Johann Bayer ho v roku 1603 zobrazil vo svojom atlase "Uranometria" a pomohol tak k jeho rozšíreniu.
Hviezdy a objekty.
Indián má len dve hviezdy s magnitúdou vyššou ako 4 – alfa a beta. Pre toto vzdialené južné súhvezdie zavedené až v modernej dobe je veľmi neobvyklé, aby boli jeho hviezdy nejako pomenované. Napriek tomu alfa Indi nesie meno Peržan (anglicky The Persian), ktoré jej z neznámych dôvodov dali jezuitskí misionári dávno predtým, ako sa stala súčasťou Indiána.
Oranžový trpaslík epsilon Indi s magnitúdou 4,7 je jeden z našich najbližších hviezdnych susedov vôbec. Od Zeme ju delí iba 11,8 svetelných rokov. Jej ďalšou zvláštnosťou je, že je to najmenej svietivá hviezda, akú je možné vidieť voľným okom. Má len jednu pätinu svietivosti Slnka a hmotnosť 70 % slnečnej hmotnosti.
Théta Indi je pomerne ľahko rozlíšiteľná dvojhviezda. Jej svetložltú zložku oddelí od oranžovej zložky vo vzdialenosti 6,0“ už 15-centimetrový ďalekohľad.
Všetky jasnejšie hviezdy, ako sú alfa, beta, gama, delta, epsilon, zéta, éta a théta, sú sústredené v severnej časti súhvezdia. Jeho južná časť vrátane zúženého „priesmyku“ oddeľujúceho širšiu severnú a južnú časť je pre oko bez ďalekohľadu prázdna.
V Indiánovi sa nenachádzajú objekty typické pre galaktickú rovinu (hmloviny, hviezdne polia či otvorené hviezdokopy). Vzdialená poloha tohto súhvezdia od pásu Mliečnej cesty vytvára podmienky na pozorovanie množstva galaxií, ale všetky sú malé a slabo svietiace, pretože sú priďaleko. K najlepším patria galaxie NGC 7090, NGC 7049 a IC 5152.
Poloha.
Indián je veľmi nevýrazné, podlhovasté súhvezdie južnej oblohy zasahujúce pomerne blízko k južnému svetovému pólu. Pri jeho vyhľadávaní môže pomôcť najjasnejšia hviezda Páva, Peacock, ktorá je tesne na hranici so súhvezdím Indiána. Ten sa potom nachádza západne od nej. Indián kulminuje večer začiatkom jesene, nad obzor však aspoň sčasti vychádza na 27. rovnobežke a celého ho vidia až obyvatelia 15. rovnobežky a južnejšie.
Jašterica (súhvezdie)

Jašterica je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. Zaviedol ho Johannes Hevelius v roku 1687. Je to jesenné súhvezdie.
Hoci je toto malé súhvezdie obklopené samými starovekými súhvezdiami s mytologickým pôvodom, k nemu samotnému sa nijaká grécka legenda neviaže, pretože je dosť nezreteľné. Súhvezdie pomenoval pred vyše 300 rokmi v Gdansku Johannes Hevelius. Ďalšie dva návrhy – „Sláva Pruska“ na počesť Friedricha Veľkého od Johanna Bodeho a francúzsky návrh Žezlo a Ruka Spravodlivosti na počesť Ľudovíta XIV. – boli časom zabudnuté.
Hviezdy.
Najjasnejšia hviezda je nepomenovaná alfa Lacertae s magnitúdou 3,76. Je to biela hviezda hlavnej postupnosti. Vo vzdialenosti 36 oblúkových minút od seba má zdanlivého sprievodcu dvanástej magnitúdy. 
Ostatné hviezdy súhvezdia sú slabšie a pre malé ďalekohľady ničím zaujímavé. 2 Lacertae a 5 Lacertae sú spektroskopické dvojhviezdy. Na rozdiel od nich možno zložky sústav 8 Lacertae, 10 Lacertae, Struve 2594, Struve 2902 a Struve 2942 odlíšiť ďalekohľadmi.
Objekty.
Cez severnú časť súhvezdia prechádza Mliečna cesta, preto v ňom možno nájsť niekoľko otvorených hviezdokôp. NGC 7243 obsahuje približne 40 hviezd a môžeme ju pozorovať aj triéídrom. Má jasnosť 6,4 magnitúd. Jej vzdialenosť od Zeme je zhruba 2 600 svetelných rokov. Ďalšia, o niečo slabšia otvorená hviezdokopa, je NGC 7209 na hranici s Labuťou. Má celkovú zdanlivú jasnosť 6,7 magnitúd a obsahuje asi 50 hviezd s jasnosťou v rozpätí od 8,5 do 10,5 magnitúd. Možno ju vidieť s ďalekohľadom s priemerom objektívu aspoň . Jej vzdialenosť od Zeme je 4 300 svetelných rokov.
V najsevernejšej časti súhvezdia sa zjavila pred vyše 60 rokmi známa nova – Nova Lacertae 1936.
Toto súhvezdie sa stalo známym vďaka nenápadnému objektu, ktorý bol pôvodne považovaný za premennú hviezdu a dostal označenie BL Lacertae. Ide o blazar, objekt podobný kvazarom, pričom zdrojom jeho žiarivosti je pravdepodobne obria čierna diera s hmotnosťou niekoľko miliónov hmotností Slnka.
Poloha.
Jašterica je malé a nevýrazné súhvezdie tvorené len slabšími hviezdami. Je však obklopené zreteľnými a ľahko nájditeľnými súhvezdiami, najmä Labuťou, s ktorou susedí na západnej strane. Možno ju nájsť priamo pod Cefeom.
Kompas (súhvezdie)

Kompas je malé súhvezdie južnej oblohy. Patrí medzi 88 súhvezdí modernej astronómie. Súhvezdie zaviedol Nicolas Louis de Lacaille v roku 1754 a predstavuje magnetický kompas, aký kedysi používali moreplavci.
Hviezdy.
V súhvezdí sa nachádza hviezda T Pyxidis, nova, ktorá sa od roku 1890 už päťkrát rozžiarila na 7 až 6 magnitúd. Naposledy to bolo v roku 1966.
Poloha.
Súhvezdie Kompas sa nachádza na južnej hviezdnej oblohe. Leží na okraji Mliečnej cesty medzi súhvezdiami Hydra a Korma. Rozprestiera sa na ploche 221 štvorcových stupňov.
Kružidlo (súhvezdie)

Kružidlo je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. Súhvezdie zaviedol Nicolas Louis de Lacaille v roku 1754. Nachádza sa na južnej oblohe a na Slovensku je nepozorovateľné.
Hviezdy.
Hlavná hviezda súhvezdia Alfa Circini má zdanlivú hviezdnu veľkosť 3,19 a má i sprievodcu hviezdnej veľkosti 8,6 magnitúdy. Na ich rozlíšenie stačí ďalekohľad s priemerom objektívu .
Hviezda Gama Circini je dvojhviezda, ktorej zložky majú magnitúdu 5,1 a 5,5.
Objekty.
V súhvezdí sa nachádza otvorená hviezdokopa NGC 5715, obsahujúca hviezdy 11. až 13. magnitúdy, samotná má hviezdnu veľkosť 10,0 magnitúdy. Na jej pozorovanie treba ďalekohľad s minimálne priemerom objektívu a dostatočnou rozlišovacou schopnosťou.
Na hranici so súhvezdím Vlka (Lupus) sa nachádza ďalšia otvorená hviezdokopa – NGC 5823. Jej jasnosť je 7,9 mag a obsahuje hviezdy 13. až 14. magnitúdy. V blízkosti severnej časti hranice so súhvezdím Mucha sa zase nachádza planetárna hmlovina NGC 5315, malý modrý disk 13. magnitúdy. Galaxia Kružidlo je z väčšej časti zatienená medzihviezdnou hmotou našej Galaxie. V 20-centimetrovom ďalekohľade za vynikajúcich podmienok zjaví ako hmlistý obláčik. Mladý pulzar PSR B1509-58 sa zdá byť pozostatkom po výbuchu supernovy pozorovateľnej len pred 1700 rokmi.
Kýl (súhvezdie)

Kýl (lat. "Carina") je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. V staroveku bolo súčasťou veľkého súhvezdia Loď Argo. Až Nicolas Louis de Lacaille v roku 1763 rozdelil Loď Argo na tri menšie súhvezdia: Plachty, Kormu a Kýl. Z územia Slovenska je nepozorovateľné.
Hviezdy.
Hlavná a najjasnejšia hviezda súhvezdia Kýl je Alfa (α) Carinae, nazývaná aj "Canopus". Je to druhá najjasnejšia hviezda nočnej oblohy (–0,7 mag). Je to nadobor vzdialený 310 svetelných rokov a 14 000-krát žiarivejší ako naša najbližšia hviezdaSlnko. Beta Carinae sa nazýva Miaplacidus a epsilon Carinae Avior. Hviezda Eta (η) Carinae je zaujímavá premenná hviezda, v súčasnosti s jasnosťou 6m. V minulosti bola však oveľa jasnejšia; v 19. storočí sa rozžiarila až na –1m. Leží v rozsiahlej hmlovine NGC 3372 a vzdialená je od nás 8 000 svetelných rokov.
Objekty.
Hoci súhvezdie Kýl nepatrí medzi najznámejšie, je pomerne bohaté na objekty. IC 2602, nazývaná aj "Južné Plejády" je veľká a bohatá otvorená hviezdokopa, obsahujúca 8 hviezd jasnejších ako 6m. Je od nás vzdialená 500 svetelných rokov.
Ďalšími objektami ležiacimi v súhvezdí sú tri otvorené hviezdokopy NGC 2516, NGC 3114 a NGC 3532. Kým NGC 2516 a NGC 3532 ležia vo vzdialenosti 1 300 svetelných rokov, hviezdokopa NGC 3114 sa nachádza vo vzdialenosti 3 000 svetelných rokov. Jasnejšou guľovou hviezdokopou na ploche súhvezdia je NGC 2808.
Difúzna hmlovina NGC 3372 ("Hmlovina Éta Carinae") je viditeľná voľným okom a štyrikrát väčšia ako Mesiac v splne. Prechádza ňou pás tmavého prachu. V blízkosti hmloviny je možné pozorovať tmavý oblak prachuhmlovinu nazývanú "Kľúčová dierka".
NGC 3199 je žiarivá hmlovina v tvare prstenca, ktorého jeden okraj je oveľa jasnejší ako druhý. NGC 3603 je zase vizuálne veľmi slabá hviezdotvorná oblasť s hviezdokopou.
Kvôli Veľkej hmlovine v Kýle astrofotografi často prehliadajú emisnú hmlovinu s hviezdokopou NGC 3572. Táto hviezdotvorná oblasť sa síce premieta do blízkosti Veľkej hmloviny v Kýle, ale je od nás vzdialenejšia.
V súhvezdí sa nachádzajú aj planetárne hmloviny NGC 2867, IC 2501 a Henize 3-401.
Poloha.
Súhvezdie leží na južnej oblohe, pod Plachtami a Kormou, niekdajšími časťami Lode Argo.
Legenda.
Súhvezdie Kýl samo o sebe nemá žiadnu legendu, no súhvezdie Loď Argo, ktorého súčasť tvorilo, predstavovalo bájnu loď Argó, na ktorej sa Argonauti plavili za zlatým rúnom.
Lietajúca ryba (súhvezdie)

Lietajúca ryba je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. Zaviedli ho holandskí moreplavci Pieter Dirkszoon Keyser a Frederick de Houtman. Johann Bayer ho v roku 1603 zobrazil vo svojom atlase "Uranometria" a pomohol tak k jeho rozšíreniu. Z územia Slovenska je nepozorovateľné.
Hviezdy.
Lietajúca ryba obsahuje iba málo jasných hviezd. Alfa Volantis napodiv nie je jej najjasnejšou hviezdou, ale je až tretia v poradí. Táto biela hviezda hlavnej postupnosti uvádzaná aj ako podobor leží 124 ly od nás. Beta Volantis je o čosi jasnejšia ako alfa. Najjasnejšou hviezdou Lietajúcej ryby je však až dvojhviezda gama Volantis. Tvoria ju zložky s magnitúdami 3,78 a 5,67 v uhlovej vzdialenosti 14,1”. Obe hviezdy ležia vo vzdialenosti od nás udávanej v rozsahu 130 – 142 ly.
Blízko pri okraji Mliečnej cesty žiari delta Volantis. Patrí k žltobielym jasným obrom. Je pomerne podobná Polárke, no na rozdiel od nej nie je premenná.
Ďalšou zaujímavou dvojhviezdou je epsilon Volantis. Tvorí ju párik modrobielych hviezd s magnitúdami 5,4 a 6,7. Ide o tesnejšiu dvojicu, ktorá je dobre rozlíšiteľná až v 15-centimetrovom ďalekohľade.
Oranžový obor zeta Volantis s magnitúdou 3,89 má vo vzdialenosti 17“ fyzického sprievodcu 9. magnitúdy. Dvojhviezdou je aj kappa Volantis, ktorej zložky majú magnitúdy 5,4 a 5,7. Delí ich vzdialenosť 65”, preto je ľahko rozlíšiteľná aj poľným ďalekohľadom. V odstupe 37” leží ďalší sprievodca s magnitúdou 9.
Objekty.
V súhvezdí nie je zvláštností veľa ani medzi hviezdami, ani medzi objektami. Hoci leží blízko Mliečnej cesty, neobsahuje žiadne hmloviny ani hviezdokopy. Aj galaxie sú v Lietajúcej rybe väčšinou slabé. Najjasnejšia je NGC 2442 jedenástej magnitúdy s pozoruhodným, no nie veľmi známym názvom „Hák na mäso“. Nájdeme ju blízko stredu lichobežníka tvoriaceho hlavný obrazec súhvezdia.
Galaxia ESO 34-11 je taká slabá, že aj najlepšie amatérske ďalekohľady ju zobrazia iba ako hmlistú škvrnu. Ide však o zaujímavý objekt, vzácnu prstencovú špirálovú galaxiu.
Poloha.
Lietajúca ryba je menšie súhvezdie zväčša označované ako nevýrazné. Nájdeme ju v polovičnej vzdialenosti medzi jasnou hviezdou Miaplacidus v Kýle a Veľkým Magellanovým mrakom. Alfu a betu nájdeme blízko Miaplacidu.
Maliar (súhvezdie)

Maliar je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie.
Súhvezdie zaviedol Nicolas Louis de Lacaille v roku 1754 ako Maliarsky podstavec (z lat. "Pluteum Pictoris"). IAU v roku 1925 pri úprave súhvezdí skrátila názov na "Pictor", teda Maliar.
Hviezdy.
Maliar je pre vizuálne pozorovanie nezaujímavým súhvezdím. Jeho najjasnejšou hviezdou je alfa s magnitúdou 3,27. Je to biela hviezda približne 100 svetelných rokov vzdialená.
Slabšia, no známejšia beta Pictoris je mladá hviezda, okolo ktorej bol v roku 1984 objavený plynovo-prašný disk, v ktorom by sa mohli rodiť planéty. Chladný disk svietiaci jasne len na infračervených vlnových dĺžkach. Zvlnenie vnútornej oblasti prachového prstenca lemujúceho hviezdu prezradilo, že v disku sa už sformovali najmenej dve planéty hmotnosti Jupitera. Jedna z nich bola označená ako Beta Pictoris b a je asi 100-krát slabšia ako jej hviezda. Definitívne potvrdenie, že ide o planétu, prišlo v roku 2010. Sústava beta Pictoris je teda takmer určite planetárna sústava v procese svojho vzniku.
Gama Pictoris je posledná hviezda základného obrazca, ktorý má podobu lomenej čiary alebo úzkeho, pretiahnutého trojuholníka. Je to oranžový obor.
Dvojhviezdu iota Pictoris ľahko rozlíšime ďalekohľadom. Jej zložky s magnitúdami 5,6 a 6,4 delí odstup 12,3“. Dunlop 21 je takisto dvojhviezda so zložkami s magnitúdami 5 a 6. Dajú sa rozdeliť už triédrom.
Kapteynova hviezda mala v roku 1897, keď ju objavil a zmeral astronóm Jakob C. Kapteyn, zo všetkých známych hviezd najväčší vlastný pohyb a to 8,7“ za rok. Neskôr toto prvenstvo získala ešte rýchlejšia Barnardova hviezda v súhvezdí Hadonosa, Kapteynova hviezda sa však drží na druhom mieste. Vzdialenosť mesačného priemeru precestuje na oblohe za 206 rokov. Je to tiež jedna z našich najbližších hviezd – dvadsiata deviata, ak nepočítame Slnko.
Objekty.
Maliar neobsahuje žiadnu hviezdokopu či hmlovinu, len zopár malých slabých galaxií sotva viditeľných v 20-centimetrovom ďalekohľade. K najlepším z nich patria NGC 1705 a NGC 1803. 
Pictor A je rádiová galaxia, ktorej dominuje skoro milión svetlených rokov dlhý prúd hmoty.
Poloha.
Maliar je z územia Slovenska nepozorovateľný. Nachádza sa južne pod Holubicou, západne od veľmi jasného Canopu zo súhvezdia Kýlu a východne od Veľkého Magellanovho mraku.
Žeriav (súhvezdie)

Žeriav je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. Zaviedli ho holandskí moreplavci Pieter Dirkszoon Keyser a Frederick de Houtman. Johann Bayer ho v roku 1603 zobrazil vo svojom atlase "Uranometria" a pomohol tak k jeho rozšíreniu.
Je jedným zo štyroch „južných vtákov“, súhvezdí južnej oblohy pomenovanej po vtákoch a ako jediný z nich je skutočne výrazný. Nachádza sa v ňom niekoľko stredne jasných až jasnejších hviezd. Nemá mytologický pôvod. V Egypte býval žeriav symbolom astronómov, zrejme pre svoj vysoký let.
Hviezdy.
Najjasnejšia hviezda je alfa Gruis s názvom Alnair alebo Al Nair, čo značí „jasná hviezda“ či „veľmi jasný“. Má jasnosť 1,8 mag a leží vo vzdialenosti 65 svetelných rokov. Je modrobiela, zatiaľ čo beta Gruis je horúco oranžová. Od bety sa tiahne šnúrka slabších hviezd ležiacich takmer na priamke až k hviezde gama. Gama je s magnitúdou 3,2 tretia najjasnejšia hviezda v súhvezdí. Delta Gru a mí Gru sú dvojhviezdy s dostatočným odstupom svojich zložiek, aby sa dali rozlíšiť aj voľným okom. V oboch prípadoch sú to však optické dvojhviezdy, ktorých zložky spolu fyzikálne navzájom vôbec nesúvisia. Hoci sú takmer v zákryte, v skutočnosti ležia veľmi ďaleko za sebou. Obe dvojhviezdy sa nachádzajú na krku Žeriava a naznačujú smer jeho letu. Uhlový odstup zložiek delta Gruis je vyše 12 oblúkových minút. Jej zložky sú obry s magnitúdou 4 pričom jeden je žltý a druhý červený. Mí Gruis je takisto pár obrov s magnitúdami 5. Skutočnou dvojhviezdou, ktorú rozlíši až ďalekohľad, je théta Gruis. Jej zložky majú jasnosť 4,5 a 7,0 mag a ležia od seba v odstupe 14“.
Súhvezdie obsahuje dve premenné hviezdy, ktoré sú v čase maxima ľahko pozorovateľné aj v triédroch: hviezdu R (rektascenzia = 21h 48,5´, deklinácia = -46° 55´) a S (rektascenzia = 22h 26,1´, deklinácia = -48° 26´). R má periódu zmien jasnosti 332 dní a rozsah týchto zmien je od 7,4 do 14,9 mag, S 401 dní a jasnosť od 6,0 do 15,0 mag.
Objekty.
Súhvezdie je oblasť chudobná na hviezdy a iné objekty. Nachádza sa v ňom síce veľa galaxií, ale žiadna z nich nemá celkovú magnitúdu viac ako 10. Na ich rozoznanie by sme potrebovali väčší amatérsky ďalekohľad. Medzi tie jasnejšie patria napríklad špirálové galaxie NGC 7410, NGC 7424, NGC 7552, a NGC 7590. Všetky štyri objekty sú v severozápadnej časti súhvezdia.
Poloha.
Súhvezdie sa dá nájsť pod súhvezdím Južná ryba a jeho jasnou hviezdou Fomalhaut a nad Tukanom. Má pomerne veľkú zápornú deklináciu a preto v našich zemepisných šírkach vystupuje nad obzor len jeho malá severná časť. O polnoci kulminuje okolo 10. septembra. Celé je viditeľné až pre obyvateľov severnej Afriky od 33° stupňa severnej šírky.
Tukan (súhvezdie)

Tukan je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. Zaviedli ho holandskí moreplavci Pieter Dirkszoon Keyser a Frederick de Houtman. Johann Bayer ho v roku 1603 zobrazil vo svojom atlase "Uranometria" a pomohol tak k jeho rozšíreniu. Súhvezdie Tukan sa nachádza v južnej časti nebeskej sféry a je pomenované podľa vtáka tukan, žijúceho v Južnej Amerike. Obklopujú ho súhvezdia Vodný had z východu, Žeriav a Fénix zo severu a Oktant z juhu.
Objekty.
V súhvezdí sa nachádzajú dve guľové hviezdokopyNGC 104 a NGC 362. Do súhvezdia sa premieta Malý Magellanov mrak (SMC)satelitná galaxia Mliečnej cesty. Je vzdialená približne 200 000 svetelných rokov a jej priemer je menej ako 10 % priemeru našej Galaxie. (Veľký Magellanov mrakLMCsa nachádza v súhvezdí Mečiar.)
Vlasy Bereniky

Vlasy Bereniky sú jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. Známe je už od staroveku. Johann Bayer ho v roku 1603 zobrazil vo svojom atlase "Uranometria" a pomohol tak k jeho rozšíreniu.
Legenda.
Podľa legendy sú to vlasy krásnej Bereniky, egyptskej kráľovnej. Keď bol jej manžel kráľ Ptolemaios Euergetes na nebezpečnej vojnovej výprave proti Asýrčanom, sľúbila Berenika bohyni Afrodite ako dar svoje krásne vlasy, ak sa jej manžel vráti z boja živý a zdravý. Keď sa tak stalo, dodržala Berenika svoje slovo, odstrihla si svoje nádherné kučery a uložila do Venušinho chrámu. Na druhý deň sa kráľovnine vlasy z chrámu stratili. Kráľovský astronóm Grék Konón z ostrova Samos tvrdil, že ich sama Venuša umiestnila medzi hviezdy. Na dôkaz toho ukázal rozhnevanému kráľovi stratené kučery na oblohe. Polichotený kráľ a kráľovná tomu uverili a chrámovým strážcom, ktorí mali byť za stratenie vlasov potrestaní, ich nedbalosť odpustili. Astronómom tak pribudlo na oblohe ďalšie súhvezdie – Vlasy Bereniky. Eratosthenes z Kyrény v 2. storočí pred Kr. nazýval toto súhvezdie "Vlasy Ariadny".
Hviezdy.
Hviezda alfa sa nazýva Diadém a má jasnosť len 5,2 mag. Je to dvojhviezda. Ďalšie dvojhviezdy sú napríklad 17, 24 a 12 Comae Berenices.
Najjasnejšia hviezda Vlasov Bereniky je beta alebo 43 Com. R Comae Berenices je premenná hviezda typu Mira Ceti. 
Súhvezdie neobsahuje veľa jasných hviezd, z ktorých však niektoré tvoria riedku otvorenú hviezdokopu. Táto kopa sa označuje ako Coma alebo, podľa Melottovho katalógu, Mel 111. Obsahuje asi 30 hviezd, od Zeme je vzdialená približne 260 svetelných rokov, takže patrí medzi naše najbližšie otvorené hviezdokopy. Jej najjasnejšia hviezda je 12 Comae Berenices s jasnosťou 4,8 magnitúd, najslabšie hviezdy dosahujú 10. magnitúdu.
Objekty.
Hoci je toto súhvezdie málo plošne rozložité, nachádza sa v ňom veľa galaxií, pretože leží kolmo k rovine Galaxie. Leží v ňom severný galaktický pól so súradnicami rektascenzia = 12 h 42´, deklinácia = +28°. 
V súhvezdí sa okrem galaxií nachádza aj jedna jasná guľová hviezdokopa M 53. Leží v zdanlivej blízkosti hviezdy Diadém. NGC 4147 je tiež guľová hviezdokopa, ale jej jasnosť je iba 10 magnitúd.
V tomto súhvezdí sa nachádza tzv. Kopa galaxií Coma. Je to obrovská kopa galaxií vo vzdialenosti asi 350 miliónov svetelných rokov. Najznámejšia galaxia je M64 Čiernooká galaxia. Do súhvezdia zasahuje aj časť Kopy galaxií Virgo. Patria do nej galaxie M85, M88, M91 a M100.
Poloha.
Vlasy Bereniky je nenápadné malé jarné súhvezdie. Rozprestiera sa medzi Denebolou zo súhvezdia Lev a Arktúrom v Pastierovi. Jeho hviezdy sú nenápadné a slabé. Netvoria nijaký výrazný obrazec. Väčšinou sa do hviezdnych máp zakresľuje ako pravý uhol s hviezdou beta na vrchole. Za jasnej noci si pri hviezde gama môžeme všimnúť niekoľko hviezd, ktoré vytvárajú tvar obráteného Y. Hviezdu alfa nájdeme asi v tretine vzdialenosti medzi Arktúrom a Denebolou. Gama zase leží takmer v strede spojnice hviezd Cor Caroli a Denebola. Súhvezdie môžeme pozorovať v zime nadránom, na jar celú noc a v lete večer.
Vodný had (súhvezdie)

Vodný had je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie.
Zaviedli ho holandskí moreplavci Pieter Dirkszoon Keyser a Frederick de Houtman. Johann Bayer ho v roku 1603 zobrazil vo svojom atlase "Uranometria" a pomohol tak k jeho rozšíreniu.
Hviezdy a objekty.
Žiadna z hviezd Vodného hada nemá vlastné meno. Alfa Hydri má magnitúdu 2,86 a je od Zeme vzdialená 71 ly. Je druhou najjasnejšou hviezdou súhvezdia. Beta Hydri je najbližšia výrazná hviezda k južnému svetovému pólu. Je známa tým, že má rovnaký spektrálny typ – G2 – ako Slnko. Preto sa jej hovorí aj sesterská hviezda Slnka, no je vo vývoji ďalej než naše Slnko. Gama Hydri, posledná jasná hviezda vo Vodnom hadovi, je od nás ďalej ako predošlé dve hviezdy, až 214 ly, a je červeným obrom. Hviezdy alfa, beta a gama vytvárajú približne rovnoramenný trojuholník.
Voľným okom neviditeľná HD 10180 Hydri siedmej magnitúdy je neobyčajná tým, že ju obieha minimálne šesť, možno aj sedem exoplanét.
Optickou dvojhviezdou rozlíšiteľnou už voľným okom je pí Hyi. Obe jej zložky majú podobnú magnitúdu. Ako veľa takýchto širokých dvojhviezd, ani tieto dve v skutočnosti v priestore nemajú nič spoločného. Okrem tejto dvojice súhvezdie ešte ponúka dvojhviezdu h3475.
Ako súhvezdie ležiace ďaleko od galaktickej roviny je Vodný had veľmi chudobný na objekty. Jeho najjasnejšia galaxia je NGC 1511. Na okraji Malého Magellanovho mraku presahujúceho zo susedného súhvezdia Tukan sa nachádza otvorená hviezdokopa NGC 602. Okrem toho obsahuje Vodný had aj slabú guľovú hviezdokopu NGC 1466.
Poloha.
Ďaleko na juhu ležiaci Vodný had vypĺňa priestor medzi dvojicou Magellanových mrakov, jasným Achernarom z Eridana a južným svetovým pólom. Z územia Slovenska je neviditeľný. Pozorovateľný je až v oblastiach južne od ôsmej rovnobežky.
Výveva (súhvezdie)

Výveva je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. Súhvezdie zaviedol Nicolas Louis de Lacaille v roku 1754. Názov má pripomínať éru rozvíjajúceho sa technického pokroku. Patrí medzi malé výplnkové súhvezdia s hviezdami slabšími ako 4. magnitúda.
Hviezdy.
Najjasnejšia hviezda súhvezdia je nepomenovaná alfa Antliae, hviezda na sklonku svojho života. Jej spektrálny typ nepoznáme s istotou – je buď M0 alebo K4. Zéta1 Antliae je optická dvojhviezda. Théta Antliae je veľmi tesnou dvojhviezdou s celkovou magnitúdou 4,25, ktorej zložky delia len desatiny oblúkovej sekundy. Jeden obeh okolo spoločného ťažiska im trvá viac ako 18 rokov. Svoj najväčší rozstup dosiahli naposledy v roku 2011.
Objekty.
Výveva je na objekty chudobná. Obsahuje veľmi početné slabé galaxie, no väčšinou pozorovateľné iba ako sotva viditeľné body. Najjasnejšia z nich je rozvinutá dvojramenná špirálová galaxia NGC 2997. Dosahuje však celkovú jasnosť len 10,6 mag a pomerne veľké uhlové rozmery. NGC 3347, NGC 3354 a NGC 3358 je trojica blízkoležiacich galaxií tvoriacich skupinku. Ďalšia podobne vyzerajúca skupinka obklopuje jasnú eliptickú galaxiu NGC 3268.
Poloha.
Výveva je malé a nenápadné jarné súhvezdie, ktoré sa nachádza pod Hydrou a nad u nás takmer nevychádzajúcimi Plachtami. V zemepisných šírkach Slovenska vychádza takmer celé, ale je tak nízko nad obzorom a jeho hviezdy sú také slabé, že ho nemôžeme dobre pozorovať. Jeho najjasnejšiu hviezdu alfa nájdeme juhozápadne od Havrana a južne od zlomu v polovici tela Hydry. Vytvára úzky trojuholník s hviezdami ní a mí Hydrae. Viditeľná je len krátko od januára nadránom do večerných hodín začiatkom apríla.
Sextant (súhvezdie)

Sextant je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. Je to nevýrazné súhvezdie na svetovom rovníku. Zaviedol ho poľský astronóm Johannes Hevelius v roku 1687. Predstavuje uhlomer, ktorým sa v minulosti merali uhly na oblohe.
Hviezdy.
Alfa Sextantis nemá nijaké meno, tak, ako ani žiadna iná hviezda súhvezdia. Leží takmer na svetovom rovníku, myslenej čiare, ktorá oddeľuje severnú oblohu od južnej. Jej povrchová teplota 9 900 K z nej robí bielu hviezdu.
V blízkosti svetového rovníka sa nachádza aj hviezda beta Sextantis. Je horúcejšia ako alfa, na povrchu má 14 300 K. 
Gama Sextantis je fyzická a dosť tesná dvojhviezda – jej zložky s magnitúdami 5,69 a 6,18 sú na oblohe od seba vzdialené iba 0,4″. Ide o dvojicu rovnakých bielych hviezd typu A.
17 Sextantis a 18 Sextantis tvoria optickú dvojhviezdu rozpoznateľnú triédrom. Obe majú magnitúdu 6. Ich vzdialenosti od nás sú však rôzne.
24 Sextantis je oranžový podobor magnitúdy 6,61 Je zaujímavá prítomnosťou exoplanét, zatiaľ dvoch známych.
Ostatné hviezdy sú slabé a nie sú ničím výnimočné.
Objekty.
V súhvezdí sa nachádza niekoľko galaxií. Všetky sú však veľmi málo jasné, s výnimkou NGC 3115. Tá sa nazýva aj "Vretenová galaxia". Tento názov vznikol pre jej pretiahnutý tvar. Je to eliptická galaxia a pozorovať sa dá pomocou malého až stredne veľkého ďalekohľadu.
20-centimetrovým ďalekohľadom možno pozorovať dve špirálové galaxie, NGC 3166 a NGC 3169. Nájdeme ich hneď pod jasným Regulom z Leva. Hĺbkové zábery týchto galaxií prezradili, že spolu gravitačne interagujú. V blízkosti dvojice leží aj menšia a slabšia galaxia NGC 3165.
Nepravidelné trpasličie galaxie Sextans A a Sextans B sú členmi Miestnej skupiny galaxií.
Poloha.
Súhvezdie je malé a veľmi nevýrazné. Nachádza sa medzi Levom a Hydrou. Zväčša sa však zakresľuje iba ako tupouhlý trojuholník pri prednej labe Leva. Súhvezdie je jarné, čiže ho môžeme vidieť celú jar. Najvyššiu výšku nad južným horizontom dosahuje o polnoci koncom februára a keďže leží na svetovom rovníku, tá výška je totožná s výškou svetového rovníka na našom území, čo je 41° až 42°.
Sieť (súhvezdie)

Sieť je jedno z 88 súhvezdí modernej astronómie. Súhvezdie zaviedol Nicolas Louis de Lacaille v roku 1754. U nás nepozorovateľné súhvezdie.
Pôvodný názov bol "Kosoštvorcová sieť" (Reticulum romboid), zrejme podľa meracieho prístroja používanom popri ďalekohľade.
Hviezdy.
Najjasnejšou hviezdou je Alfa Reticuli, patriaca do spektrálnej triedy G6, magnitúda 3,35. Vo vzdialenosti 49” má malého fyzického sprievodcu s mangitúdou 11,9. Ďalej nasledujú hviezdy beta /3,85 mag/, epsilon /4,44 mag/, gama /4,51 mag/ a delta /4,56 mag/. Všetky sú oranžovej farby a dodávajú súhvezdiu oranžový vzhľad najmä v triédroch. Hviezda beta Reticuli má vo vzdialenosti 14" sprievodcu s magnitúdou 8,1. Epsilon Reticuli má tiež spoločníka, ktorý je od nej na oblohe vzdialený 14” a má magnitúdu 12,5. Nevie sa však, či je to len optická alebo reálna dvojhviezda. Vizuálna dvojhviezda rozlíšiteľná už voľným okom je zéta Reticuli. Jej zložky s magnitúdou 5,2 a 5,5 delí vzdialenosť 310”. Táto dvojica je skutočný, gravitačne previazaný pár a za ich široký rozostup sa zaslúžil fakt, že sú k Zemi dosť blízko, len 39 ly a zároveň sú jej zložky od seba veľmi vzdialené.
Objekty v súhvezdí.
Do súhvezdia zasahuje časť nadkopy galaxií Horologium-Reticulum.
Poloha.
Súhvezdie Siete je malé, patrí medzi desať najmenších súhvezdí oblohy. Jeho štyri najjasnejšie hviezdy tvoria pomerne výrazný tvar pretiahnutého kosoštvorca alebo diamantu. Možno ho vyhľadať pomocou jasných vzdialenejších hviezd – v polovičnej uhlovej vzdialenosti medzi hviezdami Canopus z Kýlu a Achernarom z Eridanu. Pomôckou pri jeho hľadaní môže byť aj Veľký Magellanov mrak, ktorý sa nachádza v susediacich súhvezdiach.