Aratika

Aratika (iný názov Carlshoff Island) je malý atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu vo Francúzskej Polynézii.
Nachádza sa v západnej časti súostrovia a jeho najbližšími susedmi sú atoly Kauehi (necelých na juhovýchod), komunitný atol Fakarava ( na juh) a na juhozápad, približne , atol Toau. Rovnakým smerom je aj centrálny ostrov Francúzskej Polynézie Tahiti, vzdialený .
Geografia atolu.
Atol na dĺžku nepresahuje a na šírku má . Lagúna má celkovú rozlohu , pričom na mnohých miestach sa dno dvíha v podobe koralových hláv a plošín, siahajúcich z dna až tesne k hladine. Voda sa do a z lagúny z okolitého oceánu dostáva ponad útes zo všetkých strán okrem severu, ktorý tvorí takmer súvislý pás súše s vegetáciou, dlhý .
Do lagúny vedú dva úzke prieplavy, "Tamaketa" a "Fainukea". Sú určené len pre menšie lode, ale v dôsledku silných miestnych prúdov, zložitosti navigácie a pretože prakticky po celej lagúne sú rozmiestnené perlové farmy, sa vstup do vôd atolu odporúča len za prítomnosti skúsených domorodých obyvateľov alebo lodivodov, ktorí poznajú miestne pomery a podmienky.
Z geologického hľadiska je to koralový atol, umiestnený na vrchole podmorskej sopky, ponorenej iba tesne pod hladinou mora. Sopka z oceánskeho dna na výšku meria a jej vek sa odhaduje na 56,1 až 58,9 mil. rokov.
Dejiny.
Pravdepodobne prvý Európan, ktorý atol zazrel, bol v roku 1769 James Cook.
Nepotvrdený údaj návštevy atolu Jakobom Roggeveenom v roku 1722 je uvedený na .
Podľa iných zdrojov to bol v marci 1824 Otto von Kotzebue.
Ďalším sa stal 2. októbra 1831 francúzsky objaviteľ Jules Dumont d’Urville. Na atol sa vrátil aj v septembri 1838. Následne atol navštívil, a to dokonca až trikrát, Charles Wilkes. 3. septembra 1839, 15. decembra 1840 a 18. januára 1841. Ten mu dal názov „Carlshoff“.
Demografia.
V 19. storočí, keď sa Aratika stal francúzskym územím, mal asi 30 obyvateľov.
Súčasnosť.
Väčšina populácie atolu žije v severovýchodnej oblasti niekoľkých motu neďaleko prieplavu "Fainukea". Najväčším motu je 400 metrov dlhý a 180 metrov široký "Paparara", kde bola do roku 1906 starobylá osada. Tá však bola spolu s osadou "Oruna" v tomto roku zničená cyklónom.
Obyvatelia sa živia rybolovom, produkciou kopry, kvetov Tiaré ("Gardenia taitensis") a perál. Práve tá zaznamenala v posledných rokoch významný rast a spôsobila, že pri novovznikajúcej osade "Nukumaru" na severnom páse súše bolo v roku 2000 postavené moderné letisko s asfaltovou dráhou, dlhou . Staršia, už prakticky nefunkčná, perlová farma je situovaná na južnom cípe atolu. Fungovala najmä medzi rokmi 1980 až 2005 a jej súčasťou je aj staršie letisko s nespevnenou dráhou, dlhou .
Perlovú farmu vlastní tahiťanka "Dora Fourcade", ktorá v roku 1978 spolu s bratom stratila rodičov. Investovala všetky peniaze z dedičstva do malej perlovej farmy. Risk sa vyplatil a Dora je dnes majiteľkou jednej z najväčších perlových spoločností vo Francúzskej Polynézii „"Pacific Perles"“.
Atol je zároveň súčasťou „biosférickej rezervácie“ podľa programu UNESCO MAB (Človek a biosféra). Znamená to, že pre dané územie platia zvláštne predpisy, ktorými sa riadi prístup na atol a využívanie jeho zdrojov.
Administratívne a geografické členenie.
Geograficky patrí atol Aratika k najväčšiemu zoskupeniu ostrovov v Tuamotu, Ostrovom Raeffsky. Tie zahŕňajú ešte aj atoly Anaa, Faaite, Tahanea, Motutunga, Takume, Raroia, Taenga, Nihiru, Makemo, Tuanake, Hiti, Tepoto Sud, Marutea Nord, Haraiki, Katiu, Kauehi, Taiaro a Raraka.
Administratívne je atol súčasťou komunity Fakarava, kde patria ešte atoly Kauehi, Niau, Raraka, Taiaro a Toau.