burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Záhorské Pomoravie

Záhorské Pomoravie je chránené vtáčie územie, ktoré vzniklo s cieľom zachovať biotopy pre európsky významné druhy vtákov a biotopy sťahovavých druhov vtáctva, aby boli zabezpečené podmienky ich prežitia a reprodukcie ktoré spravuje Štátna ochrana prírody S-CHKO Záhorie. Je to jeden z typov chráneného územia členskej krajiny Európskej únie s názvom NATURA 2000.
Územie bolo vyhlásené vládou Slovenskej republiky dňa 1. júla 2015 nadobudlo účinnosť nariadenie vlády Slovenskej republiky č. 145/2015 Z.z. Výmera chráneného územia predstavuje a nachádza sa v Bratislavskom kraji a Trnavskom kraji, v okresoch Bratislava IV, Malacky, Senica a Skalica v katastre obcí Devínska Nová Ves, Záhorská Bystrica, Borinka, Gajary, Jakubov, Kostolište, Láb, Malacky, Malé Leváre, Plavecký Štvrtok, Stupava (a Mást), Suchohrad, Veľké Leváre, Vysoká pri Morave, Záhorská Ves, Závod, Zohor, Borský Svätý Jur, Čáry, Kúty, Moravský Svätý Ján, Sekule, Smolinské, Brodské, Gbely, Holíč, Kátov, Kopčany, Letničie, Petrova Ves, Radimov, Skalica a Unín.
Dôvod ochrany.
Predmetom ochrany sú nasledujúce druhy vtákov:
Charakteristika územia podľa Národného zoznamu navrhovaných vtáčich území na Slovensku znie nasledovne: "Z hľadiska avifauny predstavuje niva Moravy jednu z najcennejších lokalít. Sústava zachovaných a rôzne vyvinutých mokradí (toky, ramená, kanály, močiare, mokré lúky, lužné lesy a periodické mláky) tvorí kvalitné podmienky pre hniezdenie druhov chriašteľ bodkovaný (Porzana porzana), bučiak trsťový (Botaurus stellaris), haja červená (Milvus milvus), sokol rároh (Falco cherrug), haja tmavá (Milvus migrans), bučiačik močiarny (Ixobrychus minutus), kačica chrapľavá (Anas querquedula), kačica chripľavá (Anas strepera), hrdzavka potápavá (Netta rufina) a kalužiak červenonohý (Tringa totanus)."
Filmografia Moniky Hilmerovej

Filmografiu Moniky Hilmerovej zastupuje v distribúcii dvanásť celovečerných hraných filmov, na poli krátkometrážnej kinematografie boli jej príspevky zaznamenané v troch prípadoch. V rámci televízneho formátu bola bez ohľadu na metráž filmu obsadená do dvadsiatich hraných snímkov a dvanástich seriálov vrátane dvoch minisérií, dvoch antológií i sitkomov; jeden titul predstavuje TV záznam divadelnej inscenácie.
Zoznam chránených stromov na Slovensku

Toto je zoznam chránených stromov na Slovensku.
Lechia Gdańsk

Lechia Gdańsk je poľský futbalový klub. Sídli v meste Gdansk.
Pogoń Szczecin

Pogoń Szczecin je poľský futbalový klub. Sídli v meste Szczecin.
MKS Cracovia

MKS Cracovia je poľský futbalový klub. Sídli v meste Krakov.
Chránená krajinná oblasť Jizerské hory

Chránená krajinná oblasť Jizerské hory bola vyhlásená v r. 1967 (s účinnosťou od 1. 1. 1968) na území okresov Liberec, Jablonec nad Nisou a Semily. Rozkladá sa na väčšej časti plochy Jizerských hôr a na východe priamo susedí s Krkonošským národným parkom. Jej dnešná výmera je , z toho lesnej pôdy. Rozkladá sa v nadmorskej výške 320-1124 m (výškový rozdiel je 804 m). Táto CHKO je jednou z najstarších v Česku. Sídlo jej správy je v Liberci.
Z histórie.
V rokoch vyhlásenia Chránenej krajinnej oblasti došlo k postupnej devastácii lesov v Jizerských horách. Zo začiatku pre prevádzku nových uhoľných elektrární (exhaláty, popolček) na nemeckej a poľskej strane hôr, potom niekoľko epidémií lesných škodcov a nakoniec ťažká mechanizácia lesných závodov. K pozvoľnej náprave, obnove lesa dochádza až po roku 1990. Proces obnovy však brzdí rozvoj motorizácie.
Chránené územia v CHKO.
Národná prírodná rezervácia.
Celková plocha NPR činí 3082 ha, z toho pripadá 1824 ha (tj. 59%) na ochranné pásmo, zvyšok (41%) na tzv. Jadrové územia, teda bývalé alebo doteraz existujúce už uvedené NPR.
Prírodné rezervácie.
Celková plocha PR je 617 ha, z toho pripadá 197 ha (32%) na ochranné pásmo
Prírodné pamiatky.
Celková plocha PP bola cez 24 ha.
Prírodné pomery.
Geológia a pôdne pomery.
Väčšinu územia CHKO Jizerské hory tvoria horniny Krkonošsko-jizerského plutónu, ktorý je tvorený granitom niekoľkých typov. Chemizmus granitov ovplyvňuje geomorfológiu aj zloženie vegetačného porkyvu, čo dáva Jizerským horám jedinečný charakter. Na niekoľkých miestach sú granity prestúpené mladšími vulkanitmi treťohornej doby (napr. Bukovec), okrajové časti plutónu sú metamorfované (mramor na Vápennom vrchu, kryštalické bridlice v okolí Smrka).
Oblasť je vystavená dlhotrvajúcemu zvetrávaniu, čo podmieňuje jej charakter. V oblasti je veľké množstvo balvanov a kamenných morí.
Leontiskos (olympijský víťaz)

Leontiskos "Leontiskos") bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 304 pred Kr.
Leontiskos, z neznámej domovskej krajiny, bol pravdepodobne na 119. olympijských hrách v roku 304 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v pankratiu. Pankration zaradili do programu olympijských hier v roku 632 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Lygdamis zo Syrakúz. 
Starogrécky spisovateľ Athénaios vo svojom diele "Deipnosofistai" uvádza, že Machón, dramatik tzv. „novej gréckej komédie“, napísal formou básne vtipnú historku, v ktorej Leontiskos nachytal svoju milovanú Maniu, slávnu aténsku hetéru, v posteli s Anténorom, olympijským víťazom v pankratiu. Keď sa jej plný rozhorčenia spýtal, že čo to má znamenať, ona mu odpovedala: "„Môj drahý, nič si z toho nerob, ja som len chcela za jedinú noc cítiť a dokázať zvládnuť výdrž dvoch športovcov, víťazov z Olympie.“"
Zoznam chránených území v okrese Liberec

Toto je zoznam chránených území v okrese Liberec aktuálny k marcu roku 2016, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Liberec.
Tie územia, ktoré status postupne z rôznych dôvodov stratili, boli odtiaľ vyradené a sú v uvedené druhej tabuľke.
Tabuľka č.2 - Zrušené chránené územia
Artemidóros z Adany

Titos Flavios Artemidóros () bol dvojnásobný olympijský víťaz v pankratiu v 1. stor. pred Kr.
Artemidóros, syn Artemidóra z Adany, si na 216. a na 217 olympijských hrách v rokoch 85 a 89 vybojoval víťazstvo v pankratiu. Svoje majstrovstvo v tejto disciplíne predviedol aj na celogéckych hrách, a to dvomi víťazstvami na pýtických a nemejských hrách a jednom ako dorastenec (ageneios) na isthmických hrách. Na prvých kapitolských hrách v Ríme, ktoré založil cisár Domicián po vzore olympijských hier, sa Artemidóros okrem pankratia presadil aj v zápasení. 
Artemidórove víťazstvá z celogréckych a iných hier uvádza aj nápis (nápis: "IG XIV 746", IG XIV = Inscriptiones Graecae, XIV. Inscriptiones Siciliae et Italiae, additis Galliae, Hispaniae, Britanniae, Germaniae inscriptionibus, ed. Georg Kaibel. Berlin 1890.) na kamennej stéle, ktorú našli v Neapole. Rímsky básnik Martialis, jeden z preborníkov moderného epigramu, vyzdvihuje jeho osobnosť a fyzickú zdatnosť.
The Final Cut (skladba)

„The Final Cut“ je titulná skladba z albumu "The Final Cut", ktorý vydala britská hudobná skupina Pink Floyd v roku 1983. 
Pozadie.
Skladba hovorí o mužskej izolácií, depresií a sexualite. Na konci sa pokúsi aj o samovraždu, ale nikdy "„nemal odvahu urobiť finálny zárez“ („never had the nerve to make the final cut“)". Slová "„za stenou“ („Behind the wall“)" sú v piesni prekryté streľbou z brokovnice. Zároveň sú referenciou na predchádzajúci album skupiny, "The Wall" (1979). 
Pieseň „The Final Cut“, ako aj väčšina ďalších z rovnomenného albumu boli vylúčené z predchádzajúceho albumu. 
Obsadenie.
spolu s:
Korona Kielce

Korona Kielce je poľský futbalový klub. Sídli v meste Kielce.
Sýkorka čiernohlavá

Sýkorka čiernohlavá alebo sýkorka černohlavá ("Poecile montanus", staršie "Parus montanus") je druh z čeľade sýkorkovité. Obýva palearktídu a orient. V severných oblastiach jej rozšírenia žije vo vlhkých boreálnych ihličnatých lesoch a v strednej Európe v horách pri hranici lesa. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov sýkorka čiernohlavá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia klesá, v rôznych regiónoch bol v druhej polovici 20. storočia zistený aj pokles aj vzostup populácií. V európskej populácii bol od roku 1980 zaznamenaný mierny pokles.
Opis.
Sýkorka čiernohlavá meria 11 - a váži 11 - 11,4 g . Sýkorka čiernohlavá sa veľmi podobá na sýkorku hôrnu. Odlišuje sa tým, že čiernu farbu na hlave nemá lesklú, čiernu škvrnu na brade má väčšiu a nemá ju ostro ohraničenú. Letky na krídlach majú biele lemovanie. Boky na spodku tela má tmavšie. 
Hlas.
Sýkorka čiernohlavá má typické drsné volanie "déé déé déé déé déé" alebo "ci-ci déé déé déé". Kontaktný hlas znie ako "ti-ti", "sti-ti" alebo "zi-zizi". Spev sa podobá spevu kolibiarika sykavého alebo časti spevu slávika obyčajného a znie ako flautovité "Siü-siü-siü-siü siü" alebo "tsi-tsi tsi tsi" a v strednej Európe ostáva v jednej výške
Výskyt a stav na Slovensku.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 60 000 - 150 000, zimujúcich jedincov 200 000 - 500 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sú stabilné, maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v rokoch 1995, 1998 a 2001 žiadny. V roku 2014 "LC" - menej dotknutý. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.
Ochrana.
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 500 € . Druh je zaradený do Bernského dohovoru (Príloha II).
Podbeskidzie Bielsko-Biała

Podbeskidzie Bielsko-Biała je poľský futbalový klub. Sídli v meste Bielsko-Biała.
Známi hráči.
 Poľsko:
 Česko:
 Slovensko:
Prehľad úspechov slovenského basketbalu

Prehľad úspechov slovenského basketbalu sumarizuje prehľad prehľad medailí slovenských basketbalistov na vrcholných svetových a európskych podujatiach v ére samostatnosti, v reprezentácii Československa a prehľad klubových aj individuálnych úspechov v európskych pohároch.
História.
Basketbal v Československu patril k úspešným športovým odvetviam, o čom svedčí množstvo medailí z vrcholných podujatí. Reprezentácia mužov získala titul majstrov Európy v roku 1946, k tomuto úspechu prispeli štyria Slováci Gustáv Herrmann, Ján Hluchý, Miloš Bobocký a Jozef Křepela. Slovenskí basketbalisti sa podieľali aj na ďalších medailových umiestneniach, pri poslednom veľkom úspechu reprezentácie Československa na ME 1985 asistovalo päť Slovákov v čele s „Basketbalistom 20. storočia na Slovensku“ Stanislavom Kropilákom.
Ženská reprezentácia sa presadila aj na majstrovstvách sveta s bilanciou dve strieborné a štyri bronzové medaily. Na európskych šampionátoch vybojovali sedem strieborných a osem bronzových medailí, na väčšine týchto úspechov sa podieľali aj slovenské basketbalistky. Na olympijských hrách 1992 bolo v 12-člennom kádri družstva ČSFR deväť Sloveniek, vďaka čomu sa nástupníckym štátom po rozdelení Československa stalo Slovensko. 
Práve zásluhou reprezentácie žien sa stal basketbal v prvých rokoch samostatnosti našim najúspešnejším kolektívnym športom. Hneď pri premiérovej účasti na ME 1993 získali bronz , o štyri roky neskôr na ME 1997 striebro, dvakrát obsadili štvrté miesto. V deväťdesiatych rokoch 20. storočia boli Slovenky najúspešnejším tímom na európskych šampionátoch! Túto pozíciu potvrdili na MS 1994, kde obsadili piatu priečku, zúčastnili sa tiež MS 1998. Jediný olympijský štart v Sydney 2000 poznamenalo odstúpenie realizačného tímu pred olympiádou po nezhodách s vedením SBA. Na klubovej úrovni dosiahli vynikajúce výsledky basketbalistky SCP Ružomberok, dvojnásobné víťazky Euroligy, individuálne sa presadila Anna Kotočová, hráčka CJM Bourges, víťazka štyroch európskych pohárov.
Mužská reprezentácia nedosiahla významnejšie výsledky, dosiaľ sa neprebojovala na vrcholné podujatia. Z individuálnych úspechov treba vyzdvihnúť fakt, že Richard Petruška bol v sezóne 1993/1994 členom tímu Houston Rockets, víťaza NBA a v roku 2001 sa podieľal na triumfe v Koračovom pohári .
Medailisti z majstrovstiev Európy.
Muži
Ženy
Úspechy v ére samostatnosti.
Účasť na olympijských hrách
Účasť na majstrovstvách sveta
Medailistky z majstrovstiev Európy
Úspechy mládežníckych reprezentácií.
Majstrovstvá sveta hráčok do 19 rokov
Majstrovstvá Európy hráčok do 18 rokov
Víťazi európskych pohároch.
Klubové úspechy
Individuálne úspechy
Európsky pohár majstrov
Euroliga
Pohár víťazov pohárov
Koračov pohár
Pohár Ronchettiovej
Flume

Flume, vlastným menom Harley Edward Streten, (* 5. november 1991, Sydney, Austrália) je austrálsky producent elektronickej hudby. Jeho eponymný debutový album "Flume" bol vydaný 9. novembra 2012 a dostal sa na prvé miesto austrálskeho hudobného rebríčka. Svoj druhý album "Skin" vydal 27. mája 2016.
Flume zremixoval aj skladby interpretov ako Lorde, Sam Smith, Arcade Fire a Disclosure.
Flume a ďalší austrálsky producent Emoh Instead vytvorili v 2010 spolu duo What So Not. Spolu vydali 3 EP, 21. februára 2015 Flume opustil What So Not a teraz je to čisto Emohov projekt.
V roku 2017 vyhral Cenu Grammy za najlepší elektronický/tanečný album.
Hérakleides z Alexandrie

Hérakleides alebo Hérakleidés ("Hérakleides", iný prepis: "Hérakleidés") bol olympijský víťaz v boxe v 1. stor. pred Kr.
Hérakleides z Alexandrie bol na 218. olympijských hrách v roku 93 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe. Box (pygmé) zaradili do programu olympijských hier v roku 688 pred Kr.
Olympijské víťazstvo Hérakleida zaznamenal staroveký autor Pausanias, a to v súvislosti s opisom diskvalifikácie olympionika Apollónia pred finálovým zápasom v Olympii. Pausanias o tom uvádza: „"Peniazmi boli neskôr Éliďanmi pokutovaní i iní ľudia a tiež alexandrijský pästný zápasník Apollónios, priezviskom Rhantés. U Alexandrijčanov je totiž akýmsi zvykom mať priezvisko. Tohoto muža pristihli Éliďania pri podvode ako prvého z Egypťanov. Nebolo zistené, že by bol dal alebo sám prijal peniaze, ale ani zistené previnenie sa počas zápasov, jeho previnením bolo toto: neprišiel totiž na zápasy v určený čas a tak bol Éliďanmi (hellanodikmi) podľa zákona zo zápasu vylúčený. Jeho výhovorku, že ho pri Kykladských ostrovoch zdržali nepriaznivé vetry, vyhlásil za klamstvo Hérakleides, taktiež pôvodom Alexandrijčan, ktorý dodal, že sa vraj určite zdržal výberom peňazí na súťažiach v Iónii. Tak teda Éliďania Apollónia ako každého budúceho pästného zápasníka, ktorý neprišiel v stanovený čas, vyhnali a Hérakleidovi darovali veniec bez toho, aby sa dotkol prachu."".
Slovami „bez toho, aby sa dotkol prachu (piesku)", po grécky presnejšie "akoniti", sa označovalo víťazstvo, pri ktorom bol súper ešte skôr než nastúpil na zápas diskvalifikovaný alebo ak sa pred zápasom vzdal.
Prehľad úspechov slovenskej hádzanej

Prehľad úspechov slovenskej hádzanej sumarizuje prehľad prehľad medailí slovenských hádzanárov na vrcholných svetových a európskych podujatiach v ére samostatnosti, v reprezentácii Československa a prehľad klubových aj individuálnych úspechov v európskych pohároch.
História.
Československá mužská hádzaná slávila veľké úspechy v päťdesiatych a šesťdesiatych rokoch 20. storočia, kedy patrila k svetovej špičke. Z majstrovstiev sveta priviezli päť medailí, vyvrcholením tohto obdobia bol titul svetových šampiónov vo Švédsku 1967, ku ktorému prispelo kvarteto slovenských hádzanárov. Štvornásobný medailista z MS Anton Frolo bol najstarším a Rudolf Horváth najmladším členom víťazného tímu , štvoricu Slovákov dopĺňali Vladimír Seruga a Martin Gregor. Posledný veľký úspech zaznamenali československí hádzanári pri olympijskej premiére tohto športu v Mníchove 1972, o zisk striebornej medaily sa pričinili traja Slováci, v bráne stál Peter Pospíšil a v poli bojovali Vincent Lafko a Andrej Lukošík.
Československá reprezentácia žien sa môže pochváliť kompletnou medailovou zbierkou z majstrovstiev sveta, vrátane titulu majsteriek sveta z premiérových MS 1957 v Juhoslávii. V sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch 20. storočia získala slovenská ženská hádzaná výraznú prevahu nad českou, čo sa prejavilo aj na zložení reprezentácie. Na MS 1982 bolo družstvo Československa zostavené len zo slovenských hráčok! Vyvrcholením bolo striebro z MS 1986 za účasti 12 Sloveniek . Družstvo malo medailové ambície aj na olympijských hrách 1988 v Soule, k postupu do najlepšej štvorky však chýbal jeden strelený gól v stretnutí s Juhosláviou . O ďalšiu účasť pod olympijskými kruhmi pripravil hádzanárky bojkot OH 1984 v Los Angeles, športovci socialistických krajín sa zúčastnili akejsi „náhradnej olympiády“ pod názvom "Družba 1984". Turnaj v hádzanej žien za účasti socialistických krajín, ktoré vtedy tvorili svetovú špičku sa konal v Trenčíne , Československo obsadilo druhé miesto za Sovietskym zväzom.
Éra samostatnosti.
História česko-slovenskej hádzanej sa uzavrela v roku 1993 už po rozdelení Česko-Slovenska. Obe krajiny sa naposledy predstavili v spoločnej reprezentácii na majstrovstvách sveta, muži v zostave so šiestimi Slovákmi obsadili 7. miesto, ženy (10 Sloveniek) skončili deviate. Nástupníckymi krajinami s právom účasti na ďalšom svetovom šampionáte sa stali muži Česka a ženy Slovenska. Ženy zahájili ústup z pozícií posledným miestom na premiérových ME 1994, následne sa zúčastnili majstrovstiev sveta 1995, no na ďalšiu účasť na vrcholnom podujatí museli čakať dlhých 19 rokov. Lepšie výsledky dosiahla reprezentácia mužov, ktorá vybojovala účasť na dvoch majstrovstvách sveta a trikrát štartovali na európskom šampionáte.
Medailisti z majstrovstiev sveta.
Muži
Ženy
Úspechy v európskych pohároch.
Klubové úspechy
Individuálne úspechy
Európsky pohár majstrov
Liga majstrov žien/EPM 
Pohár víťazov pohárov
Pohár EHF
Tchien-kung 2

Tchien-kung 2 ( – "Tchien-kung er chao"; doslova: „"Nebeský palác číslo dva"“) bola čínska kozmická stanica, ktorá vznikla v rámci programu Tchien-kung. Tchien-kung 2 mal pôvodne vyštartovať v roku 2015, aby nahradil stanicu Tchien-kung 1, ktorá bola na obežnej dráhe Zeme od septembra 2011. V septembri 2014 bol štart stanice odložený na rok 2016.
Štart kozmickej stanice Tchien-kung 2 sa uskutočnil 15. septembra 2016 o 14:04:12,428 svetového času (UTC) pomocou nosnej rakety Čchang-čeng CZ-2F/T z kozmodrómu Ťiou-čchüan vo Vnútornom Mongolsku. V prvej fáze letu bola stanica neobývaná, pričom 16. októbra 2016 úspešne vyštartovala pilotovaná kozmická loď Šen-čou 11 s dvomi kozmonautmi, ktorí na kozmickej stanici strávili 30 dní.
Dňa 20. apríla 2017 k stanici vyštartovala nepilotovaná nákladná kozmická loď Tchien-čou 1, ktorá do 16. septembra testovala postupy zásobovania stanice, doplňovanie paliva a viaceré ďalšie technológie, ktoré boli potrebné pre stavbu väčšej stanice.
Tchien-kung 2 kontrolovane vstúpil do horných vrstiev atmosféry nad južným Tichým oceánom dňa 19. júla 2019 o 13:06 UTC.
Bujanovská dubina

 
Bujanovská dubina je národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - regionálna správa Prešov.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Malá Lodina v okrese Košice - okolie v Košickom kraji v Bujanovských vrchoch. Územie bolo vyhlásené v roku 1966 na rozlohe 88,17 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmet ochrany sa uvádza ako: "NPR predstavuje bukovo-dubové a dubovo-bukové lesné spoločenstvá na rule a sprašových príkrovoch juhozápadných svahov údolia Hornádu v Slovenskom Rudohorí. Objekt je určený na využitie pre lesnícky vedecký výskum."
Athénaios z Atén

Athénaios ("Athénaios") bol olympijský víťaz v 1. stor. pred Kr.
Athénaios z Atén dosiahol podľa poškodeného nápisu (nápis: "IG II² 3577", IG II² = Inscriptiones Graecae II et III: Inscriptiones Atticae Euclidis anno posteriores, 2nd edn., Parts I-III, ed. Johannes Kirchner. Berlin 1913-1940.) na podstavci jeho nezachanej sochy, objaveného v atickej Elefsine (v starovekej Eleusis), v neznámej disciplíne titul "periodonikés" (víťaz obehu), čo znamená, že sa počas olympiády presadil na všetkých celogréckych hrách (jednotlivé celogrécke hry sa totiž usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili "periodos", t. j. pravidelný obeh).
Olympijské víťazstvo si vybojoval pravdepodobne na 218. olympijských hrách v roku 93.
Stručný etymologický slovník slovenčiny

Stručný etymologický slovník slovenčiny je prvý etymologický slovník slovenského jazyka. Vydala ho Veda a má 704 strán. Hoci je v ňom uvedený ako rok vydania 2015, do distribúcie sa dostal až v apríli 2016, keď bol predstavený verejnosti.
Autor.
Autorom je jazykovedec PhDr. Ľubor Králik, CSc., vedecký pracovník Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied v Bratislave v rámci oddelenia dejín slovenčiny, onomastiky a etymológie. Slovník spracoval na základe komparatívneho výskumu, analýzy doteraz vydaných etymologických slovníkov slovanských, germánskych, ale aj klasických jazykov indoeurópskeho pôvodu, ďalej rôznych štúdií a aj najnovších poznatkov slovenskej jazykovedy a samozrejme podkladov (rôznych kartoték) svojho pracoviska.
Obsah.
Slovník spracúva najmä slová pôvodné slovenské so slovanským a indoeurópskym pôvodom, mladšie domáce slová, prevzaté slová z iných jazykov (napr. nemčina, maďarčina, čeština), prípadne knižné prevzaté slová (napr. gréčtina, latinčina). V slovníku nájdeme napríklad aj vysvetlenie slov "Slovák", "Slovensko" atp. Podľa autora je vydanie podobného slovníka dôležitý krok ku skutočnému etymologickému výskumu slovenčiny. Autor spracoval slovník ako populárno-vedecký a zahŕňa viac, ako 10 000 slov. Je teda určený nielen pre odborníkov, ale aj pre širšiu laickú verejnosť. Spolu s ďalšími významnými lexikálnymi dielami (napr. Historický slovník slovenského jazyka, Slovník slovenských nárečí ai.) patrí k fundamentálnym dielam slovenskej jazykovedy a etymológie. Etymologický slovník je výborný základ aj na medzinárodný komparatívny výskum slovanských aj iných európskych jazykov.
Ronald Neame

Ronald Elwin Neame, CBE (* 23. apríl 1911, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 16. jún 2010, Los Angeles, Kalifornia, USA) bol anglický kameraman, scenárista, režisér a filmový producent.
Medzi jeho najznámejšie snímky patria filmy "Dobrodružstvo Poseidona", "The Odessa File" alebo "The Million Pound Note". Celkovo bol trikrát nominovaný na Oscara, dvakrát bol nominovaný aj na Zlatú palmu v Cannes a v závere svojho života získal cenu BAFTA za celoživotné dielo.
Pochádzal z umeleckej rodiny, jeho otec Elwin Neame bol fotograf, matka bola herečka. Koncom 20. rokov sa uchytil v anglických filmových štúdiách "Elstree Studios", kde najprv vykonával pomocné práce, v roku 1929 sa stal asistentom kameramana, v priebehu 30. a 40. rokov potom pracoval ako kameraman. Na konci 30. rokov spoločne Davidom Leanom a Anthony Havelock-Allanom spoluzaložil filmovú spoločnosť "Cineguild" a začal tu pracovať aj ako producent a scenárista. Po druhej svetovej vojne začal aj sám režírovať, jeho režijným debutom sa stal film "Take My Life" z roku 1947.
Ouro Preto

Ouro Preto (doslova "Čierne zlato") je mesto v brazílskom spolkovom štáte Minas Gerais. Rozkladá sa v priemernej nadmorskej výške 1150 metrov nad morom v hornatom teréne pohoria Serra do Espinhaço. V roku 2015 tu žilo 74 036 obyvateľov.
Historické centrum mesta s mnohými zachovanými budovami portugalskej barokovej architektúry je od roku 1980 zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO. 
Dejiny.
Počiatky európskej kolonizácie siahajú do roku 1698, keď sem prišiel portugalský prieskumník Antônio Dias de Oliveira. Mesto vzniklo ako ťažobná osada, ktorá bola centrom brazílskej zlatej horúčky na začiatku 18. storočia. Štatút mesta bol Ouru Preto priznaný roku 1711. Po vyčerpaní zásob zlata v okolí mesta v 19. storočí význam mesta upadol. Historické centrum, v ktorom sa zachovali mnohé verejné budovy, rezidenčná domy, námestia, studne a sakrálne stavby pozdĺž kľukatých nepravidelne usporiadaných ulíc, predstavuje jedinečný homogénny celok barokovej architektúry. 
Od roku 1720 do roku 1897 bolo hlavným mestom kapitanátu a následne štátu Minas Gerais.
Robert Louis Behnken

Robert Louis „Bob“ Behnken (* 28. júl 1970, Creve Coeur) je americký strojný inžinier, pilot a astronaut. Vo vesmíre je tretíkrát.
Životopis.
Štúdium a zamestnanie.
Absolvoval strednú školu Pattonville High School v Maryland Heights (1988), vysokoškolské vzdelanie získal na Washington University v St. Louis (bakalár, 1992). V roku 1997 získal doktorát na California Institute of Technology a tu tiež spočiatku pracoval ako strojný inžinier. Neskôr v armáde testoval rôzne druhy lietadiel, nalietal 1 000 letových hodín.
V rokoch 2000 až 2002 absolvoval výcvik budúcich astronautov v Houstone, potom bol zaradený do tamojšej skupiny astronautov NASA.
Má prezývku „Bob“ a je ženatý s astronautkou Katherine Megan McArthurovou. Jeho záľubou je jazda na horskom bicykli, lyžovanie, turistika.
Lety do vesmíru.
Na obežnú dráhu sa v raketopláne dostal dvakrát vo funkcii letového špecialistu, pracoval na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), strávil vo vesmíre 29 dní, 12 hodín a 17 minút. Absolvoval tiež šesť výstupov do voľného vesmíru (EVA), strávil tam celkom 37 hodín a 33 minút. Stal sa 469. človekom vo vesmíre.
Olinda

Olinda je mesto v brazílskom spolkovom štáte Pernambuco. Rozkladá sa na pobreží Atlantického oceánu, 8 km severne od mesta Recife, ktorého metropolitnej oblasti je súčasťou. V roku 2015 tu žilo 389 494 obyvateľov. 
Historické centrum mesta s mnohými zachovanými budovami portugalskej koloniálnej architektúry je od roku 1982 zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO. 
Dejiny.
Mesto založil 15. marca 1535 Portugalčan Duart Coelho Pereira a bolo hlavným mestom kapitanátu Pernambuco. Koncom 16. storočia sa Olinda stala centrom výroby trstinového cukru v Brazílii. Bohatstvo plynúce z cukrovarníckeho priemyslu bolo príčinou invázie Holanďanov, ktorí ovládli mesto a jeho okolie v roku 1630. O rok neskôr mesto vyhorelo a bolo opustené. Portugalčania sa vrátili roku 1654 a začali s rekonštrukciou mesta. Blízke mesto Recife však medzitým nadobudlo na významnosti a Olinda už nenadobudla späť svoje dominantné postavenie. V historickej časti mesta sa nachádza mnoho kláštorov, kostolov a ďalších sakrálnych stavieb.
Kostol Bom Jesus

Svätostánok Bom Jesus do Congonhas je rímskokatolícky pútnický chrám nachádzajúci sa v meste Congonhas v brazílskom štáte Minas Gerais. Bol postavený v druhej polovici 18. storočia v barokovom a rokokovým štýle. 
V tesnej blízkosti chrámu sa nachádza schodisko s 12 sochami prorokov a 6 kaplnkami, v ktorých sú polychrómované súsošie s pašijovými výjavmi. 
Od roku 1985 je zapísaný na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Dvanásť sôch prorokov.
Centrálne schodisko pred svätostánkom je dekorované jedinečným súborom 12 sôch starozákonných prorokov. Sochy zo mastenca vytvoril medzi rokmi 1794 a 1804 brazílsky umelec Aleijadinho (Antônio Francisco Lisboa).
Congonhas

Congonhas je brazílske mesto v spolkovom štáte Minas Gerais. Nachádza sa 90 km južne od mesta Belo Horizonte. V roku 2015 tu žilo 52 827 obyvateľov
Najvýznamnejšie a najznámejšie budovou v meste je tunajší rokokový kostol Bom Jesus, ktorý je od roku 1985 zapísaný na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Goiás (mesto)

Goiás je mesto v rovnomennom brazílskom spolkovom štáte Goiás. Rozkladá sa v hornatom teréne pohoria Serra Dourada. V roku 2015 tu žilo 24 439 obyvateľov
Historické centrum mesta, s mnohými zachovanými budovami portugalskej barokovej architektúry, je od roku 2001 zapísané na zozname svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Historické centrum sa rozkladá na oboch brehoch rieky Vermelho (prítok Araguaia). Kým ľavý breh je zastavaný prevažne obytnými domami ľudového charakteru, na pravom brehu sa nachádza niekoľko kostolov, kasárne, hlavné námestie s trhom, guvernérsky palác a obytné domy reprezentačnejšie charakteru. Mestský urbanizmus a usporiadanie je príkladom prirodzeného organického rozvoja baníckeho mesta, ktorý sa prispôsoboval topologickým podmienkam lokality.
Prírodný park Peklo

Prírodný park Peklo je vymedzené chránené územie o výmere 18,5 km², ktoré slúži na zachovanie a ochranu rázu krajiny s významnými prírodnými a estetickými prvkami.
Poloha.
Nachádza sa vo Frýdlantskom výbežku medzi obcami Nové Město pod Smrkem, Lázně Libverda, Raspenava, Krásný Les a Dolní Řasnice. Dominantou prírodného parku je znelcový vrch Chlum. V jeho blízkosti sa nachádzali archeologické nálezy valov či bronzových aj železných nástrojov pochádzajúcich z prelomu druhého a prvého tisícročia pred naším letopočtom. Vyhlásený bol nariadením tunajšieho okresného úradu číslo 4/97 z 18. júna 1997.
Na území parku na vrchu Chlum leží vojenský muničný sklad Hajniště.
Poledník (národná prírodná rezervácia)

Poledník bola národná prírodná rezervácia ev. č. 332 neďaleko obce Oldřichov v Hájích v okrese Liberec. Chránené územie bolo formálne zrušené k 16. augustu 1999, kedy bolo začlenené do novovzniknutej NPR Jizerskohorské bučiny.
Ochrana.
Predmetom ochrany boli najreprezentatívnejšie porasty Jizerských hôr, hlavne bučiny.
Anton Frolo

 
 
 
 
 
Anton Frolo (* 20. apríl 1934, Ružomberok† 7. apríl 2017) bol slovenský hádzanár, reprezentant Česko-Slovenska.
Kariéra.
Najúspešnejší slovenský hádzanár v histórii začínal s hádzanou v Michalovciach, od roku 1953 obliekal ligový dres Tatrana Prešov. Počas vojenskej služby v Dukle Praha prispel k zisku titulu majstra Česko-Slovenska a k triumfu v prvom ročníku Európskeho pohára majstrov. V Prešove hral do roku 1968, potom pôsobil v klube VSŽ Košice najskôr ako hráč, neskôr bol hrajúci tréner a tréner. Košický tím priviedol k dvom titulom majstra Česko-Slovenska. Od roku 1981 do roku 2000 vykonával popri povolaní stredoškolského profesora aj funkciu trénera mládeže vo VSŽ Košice.
Česko-Slovensko reprezentoval na štyroch majstrovstvách sveta, zo všetkých sa vracal s medailou. Po dvoch strieborných a jednej bronzovej medaile zavŕšil úspešnú reprezentačnú kariéru ziskom titulu majstra sveta vo Švédsku 1967. Vo veku 32 rokov bol Frolo najstarším členom víťazného tímu.
I Love Your Smile

„I Love Your Smile“ je singel americkej R&amp;B speváčky Shanice z roku 1991. Vydaný bol z jej albumu "Inner Child". Skladba je známa hlavne pre saxofónové sólo, ktoré obsahuje. To zahral saxofonista Branford Marsalis. Singel dosiahol úspech vo viacerých krajinách, pričom v USA dosiahol 2. miesto v rebríčku "Billboard" Hot 100. Dodnes je to jej najznámejší a najúspešnejší hit.
V roku 1992 bola skladba nominovaná na cenu Grammy za najlepší ženský spevácky R&amp;B výkon.
Tracy Austinová

Tracy Ann Austin-Holtová (* 12. december 1962, Palos Verdes, Kalifornia, USA) je bývalá americká tenistka, ktorá bola svetovou jednotkou na rebríčku WTA.
Profesionálne kariéra.
Bola jedným z najväčších talentov histórie ženského tenisu. Doteraz drží rekord ako najmladšia víťazka turnaja na okruhu WTA, keď pri zisku titulu v Portlande (1977), mala len 14 rokov a 28 dní.
Najväčších úspech dosiahla na US Open, ktorý dvakrát vo dvojhre vyhrala (1979, 1981). Doteraz je aj najmladšou víťazkou US Open v jeho histórii, keď svoj prvý titul v roku 1979 vyhrala vo veku 16 rokov a 9 mesiacov. Je tiež víťazkou zmiešané štvorhry vo Wimbledone (1980), ktorú vyhrala so svojím bratom Johnom Austinom.
Celkovo vyhrala 35 turnajov – 30 vo dvojhre, 4 vo štvorhre a 1 v mixe.
Svoju profesionálnu kariéru musela predčasne ukončiť kvôli rade opakujúcich sa zranenia.
V roku 1992 bola uvedená do Medzinárodná tenisové siene slávy.
Návraty.
Tracy Austinová sa pokúsila obnoviť svoju kariéru v sezóne 19881989, kedy nastúpila do ôsmich turnajov vo štvorhre a dvoch vo dvojhre. Tento návrat však ukončila takmer smrteľná autonehoda. Druhýkrát sa objavila na ženskom okruhu WTA v sezóne 19931994, ale aj tento návrat bol neúspešný.
Osobný život.
Jej štyria súrodenci Pam, Jeff, Doug a John boli tiež profesionálnymi tenistami. Vydala za Scotta Holta, s ktorým má troch synov.
Zaujímavosti.
Svoj vôbec prvý zápas medzi profesionálkami zohrala vtedy trinásťročná Steffi Grafová na turnaji v Stuttgarte v roku 1982 práve s Tracy Austinovou, ktorá ju porazila 6:4 6:0. Austinová po zápase na adresu ďalšieho veľkého talentu v tenise povedala: „"V Amerike máme stovky takých hráčok."“ V roku 1994 sa pri druhom návrate Austinovej obe hráčky opäť stretli na turnaji v Indian Wells. Steffi Grafová z pozície svetovej jednotky jej vtedy uštedrila debakel, keď zvíťazila 6:0 6:0.
Boulevard Voltaire

Boulevard Voltaire ("Voltairov bulvár") je bulvár v Paríži. Nachádza sa v 11. obvode. Tvorí jednu z hlavných osí, ktoré vznikli počas prestavby Paríža za vlády Napoleona III. Pretože spája dve námestia významné pre dejiny francúzskej ľavice, sú tu často poriadané pochody či demonštrácie.
Poloha.
Vedie od "Place de la République" a končí na "Place de la Nation". Ulica je orientovaná v juhovýchodnom smere. Pod bulvárom vedie linka metra č. 9.
Dejiny.
Ulica bola otvorená v roku 1857 pod názvom "Boulevard du Prince-Eugène". Súčasný názov podľa francúzskeho spisovateľa a filozofa Voltaira nesie od 25. októbra 1870.
Giacomo Leopardi

Giacomo Leopardi (* 29. jún 1798, Recanati – † 14. jún 1837, Neapol), bol taliansky básnik a filozof, hlavný predstaviteľ talianskeho romantizmu.
Národný park Serra da Capivara

Národný park Serra da Capivara je národný park nachádzajúci sa na východe Brazílie v spolkovom štáte Piauí.
Park bol založený v roku 1979. Nachádza sa v semiaridnom regióne Caatinga, na rozvodí povodia riek Parnaíba a São Francisco. Okrem zachovalého prírodného prostredia sú predmetom ochrany aj mnohé archeologické náleziská a jaskynné maľby z prehistorického obdobia.
Od roku 1991 je zapísaný na zozname svetového dedičstva UNESCO.
V parku bolo objavených vyše 300 archeologických nálezísk, najstaršie z nich z obdobia 50000 a 30000 rokov pred naším letopočtom. Analýzy a zisťovanie veku tu nájdených artefaktov potvrdili tisícročnú prítomnosť človeka v tejto oblasti. Preukázateľný vek nájdených predmetov bol dôležitým podkladom revolúcie klasických teórií o príchode človeka na americký kontinent cez Beringovu úžinu. Podľa štúdií tu žili lovci a zberači, následne už poľnohospodárska spoločnosť. Serra da Capivara patrí k najvýznamnejším archeologickým lokalitám v Južnej Amerike, ale aj na celom svete.
Tierradentro

Národný archeologický park Tierradentro sa nachádza v juhozápadnej Kolumbii, departementu Cauca, v andskom pohorí Cordillera Central. 
Park pozostáva zo štyroch oddelených lokalít (Alto de San Andres, Alto de Segovia, Alto del Duende, El Tablon, piata lokalita Alto del Aguacate sa nachádza mimo hraníc parku) rozptýlených na ploche niekoľko štvorcových kilometrov. Archeologický park vznikol v mieste nálezov pohrebných podzemných miestností (hipogea) a monumentálnych sôch rovnomennej predkolumbovskej kultúry Tierradento. 
V roku 1995 bol park zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Tunajšie hipogea boli používané predovšetkým v období medzi rokmi 600 a 900 nášho letopočtu. Steny pohrebných miestností boli zdobené farebnými (predovšetkým červenými a čiernymi) goemetrickými obrazcami, vyobrazeniami ako zvieracích, tak ľudských motívov. Podzemné priestory boli vybudované do masívu vulkanického tufu. Najväčšie z pohrebných miestností majú rozmery až 12 x 7 m a slúžili k sekundárnemu uloženie pozostatkov osôb vyšších spoločenských vrstiev.
Tlacotalpan

Tlacotalpan je menšie mesto v Mexiku. Nachádza sa v štáte Veracruz na ľavom brehu rieky Papaloapan v blízkosti jej ústia do Mexického zálivu.
V roku 2010 tu žilo 7 600 osôb.
Od roku 1998 je historické centrum zapísané na zozname svetového dedičstva UNESCO. 
Mesto založili španielski osadníci už v polovici 16. storočia. Svojou urbanistickou kompozíciou a architektúrou predstavuje fúziu španielskych a karibských tradícií mimoriadneho významu a kvality. Jeho jedinečný charakter spočíva okrem iného v širokých uliciach skromných domov s pestrými farbami fasád a v množstve vysokých stromov ako na verejných, tak aj súkromných priestranstvách.
Františkánske misijné stanice v Sierra Gorda

Františkánske misijné stanice v Sierra Gorda je skupina piatich kostolov v Mexiku.
Od roku 2003 sú spoločne zapísané na zozname Svetového dedičstva UNESCO.
Boli vystavané v období 1750 až 1760 v pohorí Sierra Gorda v mexickom štáte Querétaro. Nachádzajú sa v okruhu približne 30 km medzi sebou. Vznikli pri poslednej fáze evanjelizácie mexického vnútrozemia a stali sa významným referenčným vzorom, podľa ktorého neskôr prebiehala evanjelizácia severnej časti španielskeho vicekráľovstva Nové Španielsko - Kalifornie, Arizony či Texasu.
Pre všetkých päť stavieb je charakteristická bohatá pestrá a farebná výzdoba priečelia vchodu do chrámu. Táto dekorácia vstupného priestoru je unikátnym príkladom spoločnej práce misionárov a domorodého indiánskeho obyvateľstva. Zároveň aj okolitá rurálna výstavba si do dneška zachováva svoj originálny charakter.
Calakmul

Calakmul je staré mayské mesto a archeologická lokalita v centrálnej časti Yucatánskeho polostrova v Mexiku v oblasti Peten. Leží v mexickom štáte Campeche približne 200 km juhovýchodne od mesta San Francisco de Campeche a 30 km severne od mexicko-guatemalských hraníc. Je úplne obklopené dažďovým lesom, okolitá oblasť bola vyhlásená rovnomennou biosférickou rezerváciou o rozlohe 7 300 km².
Od roku 2002 je zapísané na zozname Svetového dedičstva UNESCO. V júni 2014 bola ochrana UNESCO rozšírená aj na okolité porasty tropického dažďového lesa.
Mesto hralo významnú úlohu v histórii svojho regiónu viac ako 12 storočí. Je unikátnym príkladom mayskej architektúry a umenia, bolo politickým a náboženským centrom. Je tu možné nájsť pyramídy, stély a mnoho ďalších stavieb. Vďaka svojej centrálnej polohe v rámci mayskej civilizácie je možné v Calakmul pozorovať vplyvy ako severných, tak južných mayských kultúr.
Ostrovy a chránené oblasti v Kalifornskom zálive

Ostrovy a chránené oblasti v Kalifornskom zálive je niekoľko chránených území v Mexiku.
Celý Kalifornský záliv patrí k svetovo najmenej porušeným vodným ekosystémom. Prebiehajú tu geodynamické procesy, ktoré sú dôležité pre vedu a výskum. Záliv je domovom viac ako 40% všetkých druhov morských cicavcov a veľrýb (napr. sviňucha kalifornská, veľrybovec sivý, keporkak, vráskavec obrovský), 891 druhov rýb (z toho 90 endemických) a veľkého množstva bezstavovcov, plazov a sukulentných rastlín Sonorskej púšte.
Od roku 2005 sú zapísané na zozname Svetového dedičstva UNESCO.
Prehľad chránených území.
12 chránených území, ktoré spoločne tvoria toto prírodné dedičstvo, sa rozprestiera po celom zálive, okolitej pevnine a ostrovoch. Medzi najsevernejšou a najjužnejšou lokalitou je vzdialenosť okolo 1 500 km. Medzi nimi figurujú národné parky, biosférické rezervácie či chránené územia flóry a fauny. Administratívne spadajú pod päť rôznych mexických štátov. Celková výmera je 1 897 738 hektárov, (z toho približne 22% tvorí pevnina a 78% pripadá na vodné plochy).
Ján Raphanides

Ján Raphanides (pôvodný zápis: Johannes Raphanides; ; * po 1630, Sedliacka Dubová, Rakúsko, dnes Slovensko† ?) bol protestantský náboženský spisovateľ a kazateľ.
Život.
Narodil sa po roku 1630 v Sedliackej Dubovej v rodine kazateľa Juraja Raphanidesa. Od roku 1657 študoval na Universität Wittenberg (zapísaný 19. júna 1657), kde vydal tri práce – trakát o dokazovaní existencie duchov ("Tracatio pneumatica quaestionis : An existentia spirituum, praecisa infallibili Sacrae Scripturae autoritate, e solo lumine Naturae, evidenter demonstrari possit?", 1659), dišputy o dobrých skutkoch ("Disputatio theologica XIV. : De bonis operibus, quam annuente summi numinis favore", 1659) a o obrátení človeka k viere ("Disputatio theologica de conversione hominis ab infidelitate ad fidem", 1660). Následne pôsobil ako kazateľ v Pastuchove. 4. apríla 1674 bol mimoriadnym súdom v Bratislave odsúdený na galeje a v máji 1676 v Bakare konvertoval na katolicizmus.
Bílá skála u Srbské

Prírodná pamiatka Bílá skála severozápadne od dediny Srbská (dnes časť obce Horní Řasnice) je skalný hrebienok tvorený vypreparovanou kremennou žilou pri štátnej hranici s Poľskom. Tento geomorfologický útvar býval kedysi výplňou tektonickej poruchy v okolitých ortorulách. Po ich oderodování vznikol asi 20 metrov široký útvar, ktorý dosahuje maximálnu výšku 20 metrov a v Česku má dĺžku asi 180 metrov (možno však vysledovať jeho pokračovanie aj na poľskej strane).
Chránená oblasť má plochu 0,63 ha a bola vyhlásená v roku 1997.
Martin Švagerko

 
 
 
 
Martin Švagerko (* 2. október 1967, Banská Bystrica) je bývalý slovenský skokan na lyžiach, reprezentant Československa a Slovenska.
Kariéra.
Odchovanec Dukly Banská Bystrica, patril k silnej generácii československých skokanov na lyžiach v osemdesiatych rokoch 20. storočia. Juniorský majster sveta z roku 1984, jediný slovenský skokan na lyžiach, ktorý vyhral preteky Svetového pohára. 21. decembra 1986 zvíťazil v Chamonix, na stupne víťazov vystúpil aj v Sappore 19. decembra 1987. V prvej desiatke sa umiestnil štyrikrát. Najlepšie umiestnenie v celkovom poradí Svetového pohára dosiahol v sezóne 1985/86, kedy skončil na 24. mieste.
Na majstrovstvách sveta získal dve medaily v súťaži družstiev, bronz v Lahti 1989 a striebro vo Falune 1993, kde bol členom spoločného tímu Slovenska a Česka. Dvakrát bol členom družstva, ktoré obsadilo na MS štvrtú priečku (1985, 1987). V individuálnych súťažiach bolo jeho najlepším umiestnením 22. miesto na MS 1987 v Oberstdorfe na mostíku K-90 a rovnaká pozícia na MS 1993 vo Falune na mostíku K-120. Zúčastnil sa zimných olympijských hier 1984 v Sarajeve a 1994 v Lillehammeri.
Humenec (chránené územie)

Humenec je národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - regionálna správa Prešov.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Veľká Lodina v okrese Košice - okolie v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené a novelizované v rokoch 1953 a 1988 na rozlohe 86,08 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: "Najbohatšia a na východnom Slovensku najsevernejšia lokalita xerotermnej flóry v povodí Hornádu s priaznivou polohou medzi centrálnymi Karpatmi a Panónskou nížinou. Severnú hranicu rozšírenia tu má napr. jasenec biely, dub plstnatý, dub cerový, jaseň mannový a i."
Jasovské dubiny

Jasovské dubiny sú národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-NP Slovenský kras.
Nachádzajú sa v katastrálnom území obce Jasov v okrese Košice - okolie v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené a novelizované v rokoch 1954 a 1983 na rozlohe 35,1 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: "NPR je vyhlásená na ochranu zachovaných prírodných lesných spoločenstiev (bukovo-hrabový a dubovo-bukový les a typická vysokokmenná bučina), miestami prestúpených xerotermnými spoločenstvami, na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele."
Sivec

Sivec je národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - regionálna správa Prešov.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Malá Lodina v okrese Košice - okolie v Košickom kraji a zaberá veľkú časť rovnomenného vrchu (). Územie bolo vyhlásené a novelizované v rokoch 1954 a 1988 na rozlohe 169,79 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: "NPR je vyhlásená na ochranu biotopov nápadných vápencových skál Čiernej hory nad dolinou Hornádu so strmými svahmi, porastenými zmiešaným lesom (bučinami a vápencovými borinami) a pestrými rastlinnými spoločenstvami. Hniezdiská chráneného vtáctva."
Dišputa (rozlišovacia stránka)

Dišputa môže byť:
Turniansky hradný vrch

 
Turniansky hradný vrch predstavuje výraznú vápencovú morfologickú štruktúru v juhovýchodnej časti "Zádielskej planiny." Na západe nadväzuje na teleso planiny výrazným sedlom (295,5 m n. m.) a na juhu prechádza do pahorku "Gyũr", ktorý sa ponára do sedimentov "Turnianskej", resp. "Košickej kotliny." Má status národnej prírodnej rezervácie, ktorú spravuje ŠOP - S-NPBR Slovenský kras. Je turisticky často navštevovaný, keďže na vrchole (374,1 m n. m.) je situovaná zrúcanina "Turnianskeho hradu", a zároveň ponúka malebné výhľady na 5 planín "Slovenského krasu," do "Turnianskej kotliny", resp. do "Košickej kotliny", na "Abovskú pahorkatinu", "Slanské vrchy" a pahorkatinu "Cserehát" v Maďarsku. Geologicky ho budujú spodnotriasové bridlice a vápence stredného triasu. Má význam aj ako speleologická lokalita; v jeho stráňach sa nachádzajú dve korózne priepasti ("Priepasť v Turnianskom hradnom vrchu" a "Machová priepasť v Hradnej stráni") a pravdepodobne relikt paleoponoru. Okrem toho predstavuje významný xerotermný faunistický ("jašterica zelená, jašterica múrová, užovka hladká" ap.) i floristický biotop, a takisto krajinno-ekologický i estetický prvok na rozhraní geomorfologických celkov "Košická kotlina" a "Slovenský kras". 
Nachádza sa v katastrálnom území obce Turňa nad Bodvou v okrese Košice - okolie v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1964 na rozlohe 13,79 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: "NPR predstavuje skrasovatenú lokalitu vzácneho endemického rastlinného druhu - rumenice turnianskej (Onosma tornensis, endemit Slovenského krasu) a vzácny krajinársko-estetický, osvetovo-výchovný a turistický objekt."
Vozárska

 
Vozárska je národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - regionálna správa Prešov.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Malá Lodina v okrese Košice - okolie v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1966 na rozlohe 76,6300 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: "CHÚ predstavuje význačné spoločenstvá skupín lesných typov bukového stupňa severných vápencových svahov údolia Hornádu v Slovenskom Rudohorí. Využíva sa ako výskumný objekt pre potreby lesného hospodárstva."
Biocentrum

Biocentrum je biotop alebo súbor biotopov v krajine, ktorý svojím stavom a veľkosťou umožňuje trvalú existenciu prirodzeného či pozmeneného, avšak prírode blízkeho ekosystému. Inými slovami, je to geograficky vymedzená oblasť, ktorá vhodným stavom prírodných podmienok umožňuje existenciu prirodzených - teda v podstate pôvodných - živočíšnych a rastlinných spoločenstiev.
Pojem biocentrum vychádza z Územného systému ekologickej stability, kde spolu s biokoridorom tvoria jeho dva základné články. 
Veľkosť biocentra.
Biocentrum musí mať určitú veľkosť, aby umožnilo trvalú existenciu tohto ekosystému. Biocentrom teda napr. nebude Jelenia priekopa pod Pražským hradom. Na jednej strane je síce dosť husto zalesnený a vyskytujú sa tu niektoré typické živočíšne a rastlinné druhy, ale svojou rozlohou asi 5 hektárov neumožňuje trvalý život väčšiny druhov charakteristických pre tento biotop. Naopak Kunratický les je so svojimi 300 ha typické pražské biocentrum.
Územný systém ekologickej stability

Územný systém ekologickej stability (ÚSES) je krajinotvorný program, ktorého úlohou je zvýšenie ekologickej stability od najmenších celkov až po celoeurópske siete.
Podľa zákona č. 543/2002 Zb. o ochrane prírody a krajiny je dokumentácia ÚSES dokumentáciou ochrany prírody a krajiny a vytváranie a udržiavanie územného systému ekologickej stability je verejným záujmom Zákon definuje ÚSES takto: " ÚSES je taká celopriestorová štruktúra navzájom prepojených ekosystémov, ich zložiek a prvkov, ktorá zabezpečuje rozmanitosť podmienok a foriem života v krajine. Základ tohto systému predstavujú biocentrá, biokoridory a interakčné prvky nadregionálneho, regionálneho alebo miestneho významu."
ÚSES je tvorený nasledujúcimi prvkami:
ÚSES môže byť nadregionálny (GNÚSES), regionálny (RÚSES) alebo lokálny (MÚSES).
Interakčný prvok

Interakčný prvok je taký prvok, ktorý nemusí nadväzovať na biocentrá a biokoridory a tvoriť s nimi funkčnú sieť.
Je to skladobný prvok ÚSES. Pôsobí iba ako relatívne stabilná časť krajiny s pozitívnym vplyvom na svoje okolie. Za interakčný prvok ÚSES môžeme považovať napr. sprievodnú zeleň pozdĺž komunikácie, ak nespája žiadne biocentrá.
Malý Milič (národná prírodná rezervácia)

Malý Milič je národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - regionálna správa Prešov.
Nachádza sa v okrese Košice - okolie v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené a novelizované v rokoch 1950 a 1986 na rozlohe 14,0500 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: "národná prírodná rezervácia je vyhlásená na ochranu typických pralesovitých porastov Miliča v Slanských vrchoch v dubovo-bukovom a bukovom vegetačnom stupni, dôležitých z vedecko-výskumného, náučného a kultúrno-výchovného hľadiska. Skalná ostroha Malého Miliča so skalnatými stenami a suťami a hniezdami dravých vtákov."
Gabriela Svobodová

 
 
 
Gabriela Svobodová, rodená Sekajová (* 27. február 1953, Kremnica) je bývalá slovenská bežkyňa na lyžiach, reprezentantka Česko-Slovenska.
Kariéra.
S lyžovaním začínala v rodnej Kremnici pod vedením trénera Rudolfa Čillíka. V kariére pokračovala v Liptovskom Hrádku, odkiaľ prešla do Červenej hviezdy Štrbské Pleso, súťažila aj za Rudú hvězdu Jablonec nad Nisou. Na majstrovstvách sveta 1974 bola pod dievčenským menom Sekajová členkou bronzovej štafety v behu na 4×5 km. Trojnásobná účastníčka zimných olympijských hier dosiahla najväčší úspech v Sarajeve 1984, kde získala striebornú medailu v štafetovom behu na 4×5 km . V štafetách bola štvrtá v Lake Placid 1980, šiesta v Innsbrucku 1976. V roku 1982 obsadila druhé miesto v pretekoch Svetového pohára v nemeckom Furtwangene.
Po rozdelení Česko-Slovenska v roku 1993 prijala české občianstvo. S prvým manželom Jaroslavom Svobodom sa rozviedla, druhý raz sa vydala za Karla Soukala. Jej dcérou je úspešná česká biatlonistka Gabriela Koukalová .