burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Hrnčiarska ulica (Košice)

Hrnčiarska ulica inak prezývaná aj Ulička remesiel, je ulica v mestskej časti Staré Mesto v Košiciach.
Jej začiatok sa nachádza pri Miklušovej väznici a Kalvínskom kostole na ulici Pri Miklušovej väznici. Ulička je pokrytá dobovou dlažbou a s malými domčekmi tvorí najmalebnejšiu uličku v meste. Je obľúbenou atrakciou medzi návštevníkmi no najmä domácimi, ktorí si tu môžu pozrieť svet starých remesiel. Nachádza sa tu kováčstvo, pekárstvo, hrnčiarstvo, bylinkárstvo, brašnárstvo s opravou obuvi, čalúnnika, rezbárstvo, predajňa kameňov a reštaurácie. Okrem týchto remesiel tu je možnosť pozrieť si prácu v dielni kováča či hrnčiara.
V uličke sa nachádza aj niekoľko pobočiek Východoslovenského múzea, ktorého súčasťou je aj "Dom remesiel", ktorý bol dokončený v roku 2013 ako jeden z projektov EHMK 2013. Slúži na prezentáciu remeselných umení minulosti. Ďalej tu nájdeme aj Katovu baštu – Rodošto, so sochou Františka II. Rákocziho. Okrem stálych atraktivít sa v uličke pravidelne usporadúvajú aj rôzne príležitostné kultúrne akcie.
História.
Pôvodné pomenovanie tejto ulice – "Haffnergasse" sa na mape objavuje po prvýkrát až v roku 1834. Aj napriek remeselníckemu názvu bolo ale otázne, či tu naozaj bývali hrnčiari. Faktom ale je, že hrnčiari boli ešte aj v 19. storočí pre mesto veľmi potrební, pretože takmer všetok kuchynský riad bol v tých časoch z keramiky, no mal pomerne nízku životnosť. Úžitkovej keramiky sa predávalo veľké množstvo a bola veľmi lacná.
V druhej polovici 19. storočia ulica niesla pomenovanie "Fazekas utca". V tej dobe bolo na ulici presne 20 domov a jeden kalvínsky kostol. Všetky domy boli na ulici postavené na východnej strane, len jeden, dnes s popisným číslom 4, bol postavený na západnej strane. V minulosti sa tu podobne ako na Hradbovej ulici, nachádzali aj drobné nevestince, ktoré slúžili pre chudobnejších zákazníkov.
Slovenská florbalová extraliga mužov 2018/19

Slovenská florbalová extraliga mužov v sezóne 2018/19 bol 18. ročník extraligy florbalistov, najvyššej florbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenský zväz florbalu (SZFB). V súťaži účinkovalo 12 družstiev, čo je o 1 tím viac ako v minulej sezóne. Titul získalo družstvo Florbalový klub AS Trenčín, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad obhajcom prvenstvaTsunami Záhorská Bystrica.
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti predchádzajúcim ročníkom nezmenil. Po základnej časti, v ktorej odohral každý s každým zápasy jedenkrát doma a vonku, nasledovalo play-off ôsmich najvyššie umiestnených družstiev. Play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy, v ktorých prvé 2 zápasy sa odohrali na ihrisku lepšie umiestneného tímu. Play-off o 3. miesto sa tradične nehralo, o bronzových medailách rozhodovalo lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Posledné družstvo po základnej časti zostúpilo do 1. ligy. Predposledné odohralo baráž s 2. tímom 1. ligy na 3 víťazné zápasy. 
Baráž o extraligu.
V barážovej sérii sa družstvo zo Spišskej Novej Vsi udržalo v extralige.
Aleksander Kaczorowski

Aleksander Kaczorowski (* 29. máj 1969, Żyrardów, Poľsko) je poľský bohemista, novinár, publicista a prekladateľ.
Životopis.
V roku 1998 absolvoval českú a slovenskú filológiu na univerzite vo Varšave, kde pracuje.
Pracoval ako korešpondent a novinár vo viacerých poľských novinách a periodikách. Bol zástupcom šéfredaktora poľského vydania Newsweeku a šéfredaktorom publicistiky Gazety Wyborczej. Zastáva funkciu šéfredaktora časopisu Aspen Review Central Europe vydávaného v Prahe.
Okrem vlastných publicistických textov a prekladov českých kníh (napr. Egon Bondy, Bohumil Hrabal, Josef Škvorecký), je autorom románu a životopisu Bohumila Hrabala, Otu Pavla, Václava Havla. Je členom Združenia poľských spisovateľov.
Tešedík

Tešedík môže byť:
Michalov vrch

Michalov vrch () leží v geomorfologickom podcelku Rázdiel, v severnej časti pohoria Tribeč. 
Polohopis.
Nachádza sa na severnom okraji Skýcovskej vrchoviny, ktorá je geomorfologickou časťou Rázdiela, približne východne od obce Veľký Klíž a rovnako ďaleko južne od osady Ondrášová pri Kolačne. Práve v chotári tejto obce sa vrch nachádza.
Z vrcholu je možné pozorovať okolité vrchy, pri vhodných podmienkach aj susedné pohoria, vrátane južnej časti Malej Fatry. Na vrchole Michalovho vrchu sa nachádzajú pozostatky laténskeho hradiska, z ktorého sa zachoval dodnes viditeľný val. V 11. storočí tu bol vybudovaný hrad, prebudovaný v 12. a 13. storočí, ktorý však už v nasledujúcom storočí zanikol. V 15. storočí bola jeho časť dočasne obnovená. V blízkom sedle "Vrchhora" sa nachádzajú ruiny benediktínskeho (románskeho) kláštora a obnovená kaplnka, ktorá sa stala pútnickým miestom turistov zo širokého okolia.
Vrch leží v Chránenej krajinnej oblasti Ponitrie. Je súčasťou územia európskeho významu SKUEV2133 Hôrky.
Pavlovičky

Pavlovičky ("Paulowitz"; v minulosti "Pavlovice") sú bývalá moravská obec, súčasná mestská štvrť a katastrálne územie štatutárneho mesta Olomouca. Rozkladajú sa severovýchodne od centra mesta. V roku 2011 tu žilo 490 obyvateľov, ktorí obývali 89 domov. Nachádza sa tu obratisko olomouckých električiek.
Pavlovičky vznikli relatívne k iným mestským štvrtiam nedávno, keď v súvislosti s budovaním mestskej pevnosti v polovici 18. storočia museli byť zbúrané predmestské osady ako Ostrovy, Bělidla a ďalšie. Ich obyvatelia dostali ako náhradu pozemky vzniknuté rozparcelovaním hospodárskeho dvora v oblasti nazývanej „Na klínku“, pričom nová osada dostala meno podľa svojho zakladateľa, hradišťanského opáta Pavla Ferdinanda Václavíka.
Obec bola k 23. aprílu 1919 spolu s ďalšími ôsmimi obcami a dvoma mestami pripojená k Olomoucu vytvárajúc Veľký Olomouc.
Povel (Olomouc)

Povel ("Powel") je bývalá moravská obec, súčasná mestská štvrť a katastrálne územieštatutárneho mesta Olomouca. Rozkladá sa na juh od centra mesta. V roku 2011 tu žilo 8 676 obyvateľov v 394 domoch. 
Obec bola k 23. aprílu 1919 spolu s ďalšími ôsmimi obcami a dvoma mestami pripojená k Olomoucu vytvárajúc Veľký Olomouc.
Agrárna demokracia

Agrárna demokracia (iné, dobové názvy: roľnícka demokracia, sedliacka demokracia) bol slovenský eklektický teoretický koncept z prvej polovice 20. storočia, slovenský variant agrarizmu, podľa ktorého mal mať roľnícky stav centrálnu pozíciu v národnom, kultúrnom a hospodárskom živote slovenských a stredoeurópskych národov. Roľníci mali politicky pôsobiť ako stredová sila medzi nacionálno-konzervatívnymi a liberálno-sociálnymi politickými orientáciami.
Popredným zástancom a hlásateľom agrárnej demokracie bol Milan Hodža. Tento koncept rozvíjal vo verejných prednáškach a publicistických prejavoch od začiatku 20. storočia po koniec 30. rokov 20. storočia, spočiatku ako člen Slovenskej národnej strany, následne ako čelný predstaviteľ Republikánskej strany zemedelského a maloroľníckeho ľudu (tzv. agrárnej strany).
Kostol svätého Martina (Srednja vas v Bohinju)

Kostol svätého Martina () je budova barokového rímskokatolíckeho kostola z obdobia stredoveku, nachádzajúca sa v dedine Srednja vas v Bohinju na hranici Triglavského národného parku v historickom tradičnom regióne Gorenjska v občine Bohinj v Slovinsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Charakteristika a dejiny.
Kostol bol postavený v období stredoveku, pričom prvé zmienky o ňom sú už z 15. storočia, keďže bol spomenutý v listinách pochádzajúcich z rokov 1493 - 1501. V polovici 18. storočia prešiel kostol stavebnými úpravami.
Kostol sa nachádza v svahu nad dedinou a sú od neho krásne výhľady do Bohinjskej doliny.
Budova je postavená v barokovom slohu a ohraničená kamenným plotom. Veža zvonice je zakončená pre barok typickou cibuľovitou strechou.
Maľby nachádzajúce sa ako na vonkajšej časti kostola, tak i v interiéri sú dielom významných slovinských maliarov. Patria k nim napríklad Franc Jelovšek, Matija Koželj a Matevž Langus. Od Franca Jelovšeka pochádzajú fresky z obdobia baroka, Matija Koželj je autorom fresiek v prezbytériu z roku 1894 a od Matevža Langusa pochádza oltárna maľba Panny Márie s Ježišom.
Pri kostole sa nachádza pamätník padlým v prvej svetovej vojne.
V kostole sa nachádza rokokový organ z roku 1830 vyrobený Johannom Gottfriedom Kunstom. V roku 2002 bol organ renovovaný.
V kostole sa konajú koncerty v rámci podujatia "Glasbeno poletje v Bohinju", teda v preklade do slovenčiny „Hudobného leta v Bohinji“.
Radíkov (Olomouc)

Radíkov ("Radikau") je bývalá moravská obec, súčasná mestská štvrť a katastrálne územie štatutárneho mesta Olomouca. K Olomoucu bol pripojený v roku 1974. 
Rozkladá približne 10 kilomentrov severovýchodne od centra mesta Olomouca, leží v nadmorskej výške 360 až 444 m.n.m a zo všetkých strán je obklopený lesmi. V katasri Radíkova sa nachádza viac než 100 chatových objektov, oblasť je bez priemyselnej výroby, poľnohospodárska výroba je súkromná.
Existencia osady Radíkov je nepriamo doložená v roku 1260, ale až v latinskej listine z roku 1365 sa spomína osada pod názvom "Radyekow". 
Významnou pamätihodnosťou Radíkova je fort č. II (Radíkovská pevnôstka), ktorý bol súčasťou festu Svatý Kopeček, súčasti pevnostného systému mesta Olomouca. Zo zamýšľaných štyroch fortov festu Svatý Kopeček bol postavený ako jediný. Radíkovský fort sa však katastrálne nachádza v Lošove.
Řepčín

Řepčín (pôvodne "Repsin", "Repsine") je bývalá moravská obec, súčasná mestská štvrť a katastrálne územie štatutárneho mesta Olomouca. Nachádza sa na severozápade mesta. V roku 2011 tu žilo 1 241 obyvateľov v 270 domoch.
Prvá písomná zmienka o Řepčíne pochádza z roku 1141. Píše sa o ňom v listine biskupa Jindřicha Zdíka.
Významným počinom v histórii obce bolo založenie kláštora dominikánok v roku 1889, ktorý bol materským domom pre 23 filiálok nielen na Morave, ale napríklad i v Spojených štátoch. V Řepčíne mali rehoľné sestry tiež dievčenský učiteľský ústav, dievčenskú obecnú školu a mešťanku a neskôr aj odbornú školu pre ženské povolania. Na počiatku 30. rokov 20. storočia bol kláštor dokonca rozšírený i o priestory dievčenského reálneho gymnázia. Ich činnosť však prerušil totalitný komunistický režim. Mnišky museli v roku 1950 Řepčín opustiť a priestory kláštora boli používané ako vojenské učilište pohraničnej a vnútornej stráže, neskôr ako nemocnica, súčasť Fakultnej nemocnice Olomouc.
Obec bola k 23. aprílu 1919 spolu s ďalšími ôsmimi obcami a dvoma mestami pripojená k Olomoucu vytvárajúc Veľký Olomouc.
Verejná knižnica hlavného mesta Olomouca tu v roku 1946 zriadila svoju pobočku. V roku 1991 bola založená Rodinná škola Olomouc, ktorá bola v roku 1995 pretransformovaná na Strednú odbornú školu Olomouc spol. s r. o. Vzdelanie poskytuje aj Základná a materská škola Svatoplukova 11 a pobočka Strednej školy, Základnej školy a Mateřskej školy prof. V. Vejdovského Olomouc – Hejčín.
Slavonín

Slavonín ("Schnobolin") je bývalá moravská obec, súčasná mestská štvrť a katastrálne územie štatutárneho mesta Olomouca. Nachádza sa na juhozápade mesta. V roku 2011 tu žilo 2 265 obyvateľov v 449 domoch. Súčasťou Slavovnína je aj bývalá obec Kyselov.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1141, no na mieste dnešnej mestskej štvrti bolo nájdené sídlisko z mladšej doby kamennej. Slavonín sa stal súčasťou metropoly Hanej k 1. máju 1974 pri jej rozširovaní.
Na úplnom konci druhej svetovej vojny bol Slavonín značne poškodený delostreľbou, potom zanikol dovtedajší priemysel a naopak tu v rámci okresu vzniklo roku 1948 jedno z prvých jednotných roľníckych družstiev a svoju činnosť začal aj Výskumný ústav zeleninársky.
Nachádza sa tu Aquapark Olomouc a v jeho priamom susedstve je aj obchodné centrum Haná. Od centra štvrti sú ale oddelené diaľnicou D46. Je tu veľké množstvo novostavieb, nakoľko tu prebieha bytová výstavba s veľkou kapacitou.
Rodošto

Rodošto (pamätný dom Františka II. Rákocziho) je múzeum nachádzajúce sa na Hrnčiarskej ulici v Košiciach, v blízkosti Miklušovej väznice a Kalvínskeho kostola.
Spolu s najväčou baštou na Slovensku – Katovou baštou tvoria jednu expozíciu, prevádzkovanú Východoslovenským múzeom, na nádvorí Hrnčiarskej ulice číslo 7. Okrem stredovekého mestského opevnenia sa tu nachádza významný Pamätný dom Františka II. Rákocziho, je sprístupnený od roku 1991. Dom predstavuje repliku exilového domu z tureckého mestečka Tekirdağ, maď. "Rodošto". V ňom býval vodca posledného uhorského stavovského povstania František II. Rákoczi. Svoj exilový život tu prežil ako exulant v rokoch 1720 - 1735. Tu taktiež 8. apríla 1735 aj zomrel.
O postavení repliky domu sa rozhodlo v roku 1908, no stavba bola sa začala realizovať až v rokoch 1940 - 1943. Pri výstavbe kópie domu tu požili pôvodné časti vnútorného zariadenia a štukovej výzdoby miestnosti bývalej jedálne. Po dokončení bol pamätný dom využívaný hlavne na kancelárske a depozitárne účely. Pamätný dom je postavený na mieste staršých obytných priestorov a maštale z prelomu 18. a 19. storočia.
Expozícia.
Expozícia približuje samotnú osobu kniežaťa Františka II. Rákocziho, jeho život vo vyhnanstve a slávnostný pohreb v Košiciach. Návštevníci si v Pamätnom dome môžu prezrieť aj sériu dobových fotografií z výstavby repliky orientálneho domu. Celá expozícia predstavuje prostredie, v ktorom žil Rákoczi a jeho druhovia svoj exilový život v tureckom mestečku Rodošto, rozložené pod pohorím Tekirdağ na brehu Marmarského mora západne od Carihradu.
Dominantou pamätného domu je veľká jedálenská miestnosť inšpirovaná orientom, ktorej viaceré súčasti údajne vytvoril aj dekoroval vlastnoručne sám Rákoczi. Expozícia je ďalej doplnená dobovými zbraňami z 18. storočia, rytinamy, výtvarnými dielamy, ktoré zobrazujú rodinné portréty Rákocziovcov a akvarely z Turecka. Nájdeme tu aj ukážky povstaleckého mincovníctva a medailérstva, turecký dobový nábytok, predmety z osobného vlastníctva Rákocziho, ale aj predmety súvisiace s jeho smrťou a pohrebom. Nachádza sa tu aj propagačná knižka Rákocziho povstania s názvom „"História kniežaťa Rákocziho"“ z roku 1707 aj miniatúrne obrázky z izby mladého Františka Rákocziho na Mukačevskom hrade. Od roku 2013 je výstava obohatená o nové, moderné a interaktívne prvky.
Po jeho smrti.
Pochovaný bol tajne v chráme francúzskych lazaristov, v kostole svätého Benedikta v Istanbule. Keďže najvýznamnejším centrom jeho povstania bolo mesto Košice, tak jeho telesné pozostatky v roku 1906 nechala uhorská vláda previezť práve do Košíc. Jeho pozostatky sú od vtedy uložené v Dóme sv. Alžbety.
Socha.
Pred Rodoštom je od roku 2006 osadená socha Františka II. Rákócziho, ktorú mestu Košice venovala Maďarská republika. Socha je vysoká 230 cm a váži 500 kg. Je umiestnená na podstavci z lešteného granitu, ktorý je vysoký 70 cm, široký 300 cm a váži až 7 ton. Autorom tejo sochy je maďarský sochár Sándor Győrfi.
Oqtay Sabir oğlu Əsədov

Ogtay Sabir oghlu Asadov (; (* 3. január 1955, Šeherjik, Arménsko) je azerbajdžanský politik, predseda parlamentu od roku 2005.. Súčasný mandát trvá od 24. novembra 2015 na päť rokov.
Diplom zo strojného inžinierstva získal na Azerbajdžanskom štátnom inštitúte ropy a chémie. Ovláda ruštinu a angličtinu. Je členom Medzinárodnej vodnej asociácie.
Od roku 1976 pracoval v Baku ako senior inžinier, od roku 1981 ako senior technológ, riaditeľ odboru a riaditeľ Únie „Azersantechgurašdirma“, čo je trust azerbajdžanského ministerstva pre práce na veľkých zariadeniach a špeciálnych konštrukciách. 
V rokoch 1996-2005 bol predsedom „Abšeron Regional Water Joint Stock Company“.
Je členom politickej rady strany Nová strana Azerbajdžanu.
Bol zvolený v druhom volebnom období Národného zhromaždenia Azerbajdžanu. 6. novembra 2005 bol znovuzvolený.
Je ženatý, má dve deti.
Topolany (Olomouc)

Topolany sú bývalá moravská obec, súčasná mestská štvrť a katastrálne územie štatutárneho mesta Olomouca. Ležia na západe mesta. V roku 2011 tu žilo 357 obyvateľov, ktorí obývali 118 domov. 
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1141. Obec je súčasťou Olomouca od začiatku roka 1975.
Geografia.
Mestská štvrť sa rozkladá v údolí sprašovej vypukliny zaberajúcej priestor medzi riekou Moravou a riečkou Blatou, na sútoku Stousky a Křelovského potoka. Väčšia časť štvrte sa nachádza v nadmorskej výške 240 metrov nad morom. 
Na západe štvrť hraničí s katastrom obce Ústín, na severe s obcou Křelov-Břuchotín, na východe s mestskými časťami Olomouca Neředín a Řepčín, na juhu s Hněvotínom. Od vlastného mesta je oddelená diaľnicou D35.
Doprava.
Štvrťou prechádza cesta II/448 a cesta III. triedy smerom na Hněvotín.
Zachádza tu linka MHD číslo 26. V zastávke "Olomouc, Topolany, Kríž" (vedľa kaplnky Božského srdca Ježišovho, na ceste II/448) zastavujú prímestské autobusy spoločnosti Arriva Morava, a.s. a dopravcu Vojtila Trans s.r.o. Okrajovo sú prímestskými autobusmi Vojtila Trans s.r.o. obsluhované aj dve zastávky vnútri štvrte: "Olomouc, Topolany, Bílkova" a zastávka MHD Olomouc, "Topolany".
Týneček

Týneček ("Teiniczek") je bývalá moravská obec, súčasná mestská štvrť a katastrálne územie štatutárneho mesta Olomouca. Nachádza sa na severe mesta. V roku 2011 tu žilo 472 obyvateľov v 147 domoch.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1263.
Obec je súčasťou Olomouca od 1. mája 1974.
Kostol svätej Barbory (Pacov)

Cintorínsky kostol svätej Barbory je budova barokového rímskokatolíckeho kostola nachádzajúca sa na cintoríne na južnom okraji mesta Pacov v okrese Pelhřimov v kraji Vysočina v Česku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Dejiny a charakteristika.
Kostol bol pôvodne postavený ako osemboká baroková cintorínska kaplnka.
V rokoch 1681 - 1682 prešla stavba kompletnou prestavbou, kedy bola ku kaplnke pristavaná obdĺzniková loď a prezbytérium nad ktorým sa týči dvojposchodová veža. Sakristia sa nachádza na južnej strane kostola. Kostol je dlhý 19,25 metra a široký 9,1 metra. Prezbytérium má osemuholníkový pôdorys s priemerom 5,75 metra a dvojposchodová veža nad ním má taktiež tvar osembokého hranolu. Vo veźi sa nachádzajú elipsovité okná a je zakončená ihlanovitou strechou. Prestavaný bol na základe želania Johany Eusebie Barbory grófky zo Žďáru, vdove po Myslíkovi z Hiršova.
Budova kostola je pamiatkovo chránená od 3.5.1958. Chránená je nielen samotná budova kostola, ale aj cintorín s hrobmi významných pacovských rodákov.
V roku 1998 prebehla reštaurácia exteriéru budovy.
Vnútorný priestor kostola je strohý a bez výzdoby. Klenba je kupolovitá.
Hlavný oltár v kostole je barokový z roku 1681 a nachádza sa na ňom maľba svätej Barbory z roku 1899. Obraz svätej Barbory na hlavnom oltári namaľoval maliar Bedřich Kamaryt. Bočný oltár je rokokový a pochádza z polovice 18. storočia.
Organ v kostole pochádza z polovice 18. storočia.
V severnej stene kostola je osadených niekoľko náhrobkov. Tieto pochádzajú z rokov 1818 - 1840.
V kostole sa nachádzajú dva zvony a to zvon svätej Barbory a zvon svätého Vavrinca.
Slovenská hokejbalová extraliga mužov 2018/19

Slovenská hokejbalová extraliga mužov v sezóne 2018/19 (alebo SHbE 2018/19) bol 29. ročník extraligy hokejbalistov, najvyššej hokejbalovej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenskou hokejbalovou úniou (SHbÚ). V súťaži účinkovalo 12 družstiev, čo je o 2 účastníkov menej ako v minulej sezóne. Jej súčasťou bol opäť aj český tímHBC Enviform Třinec. Svoj druhý titul získalo družstvo HBK Hokejmarket Skalica, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad HBK PROTEF Považská Bystrica.
Systém súťaže.
Po základnej časti, v ktorej odohral každý s každým zápasy jedenkrát doma a vonku, nasledovalo play-off ôsmich najlepšie umiestnených tímov. Play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy, v ktorých prvé 2 zápasy sa odohrali na ihrisku lepšie umiestneného tímu. Play-off o 3. miesto sa tradične nehralo, o bronzových medailách rozhodovalo lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Posledný celok odohral 2. kolo baráže o zotrvanie v extralige. Bodovanie:
V barážových zápasoch bol hrací čas 3 x 15 min a namiesto predĺženia sa hrali hneď samostatné nájazdy.
Baráž o extraligu.
Družstvá:
Z extraligy vypadol Třinec a na jeho úkor postúpili Košice.
Olomouc-město

Olomouc-město je katastrálne územie a pod názvom Olomouc mestská štvrť štatutárneho mesta Olomouca tvorivšia centrum mesta. Na území o rozlohe 270,9 ha žilo v roku 2011 11 625 obyvateľov.
Mesto Olomouc bolo až do roku 1919, teda do vytvorenia Veľkého Olomouca tvorené len väčšou časťou územia tejto dnešnej centrálnej mestskej štvrti. Jej dejiny sú preto až do tej doby totožné s Olomoucom, svojho času hlavným mestom celej Moravy. Historické jadro je vyhlásené za mestskú pamiatkovú rezerváciu, v ktorej sa tiež nachádza väčšina slávnych olomouckých pamiatok, vrátane štyroch národných kultúrnych pamiatok: areál Přemyslovského hradu, kostol svätého Maurícia, vila Primavesi, súbor barokových fontán a stĺpov – Mariánskeho a Najsvätejšej Trojice. Stĺp Najsvätejšej Trojice bol dokonca zaradený medzi svetové dedičstvo UNESCO.
Trojvalcový vidlicový motor

Trojvalcový vidlicový motor (iné názvy: trojvalcový V-motor, V3, vidlicový trojvalec, trojvalcový motor/trojvalec do V, trojvalcový motor/trojvalec s valcami do V/s usporiadaním valcov do V/s usporiadaním do V) je zriedkavá konfigurácia vidlicového motora. Motor má dva rady valcov, pričom jedna obsahuje dva a druhá len jeden valec. Kľukový hriadeľ je spoločný. Táto konfigurácia sa používala len pre dvojtaktné závodné motocykle. 
V3 motor bol použitý firmou DKW v roku 1953. 
Neskôr tento koncept použila spoločnosť Honda v motocykloch: 
Spoločnosť Suzuki tiež vyrobila dvojtaktný V3 motor s názvom RP68, ktorý mal výkon 19 koní dosahoval až 20 000 otáčok za minútu. Taktiež motocykel značky BSL, ktorý štartoval na šampionáte Veľkej ceny 1999 a 2000, s objemom mal motor V3 s objemom 500 kubických centimetrov.
Kostol svätej Barbory

Kostol svätej Barbory môže byť:
Vrchný súd v Olomouci

Vrchný súd v Olomouci je vrchný súd so sídlom v štatutárnom meste Olomouc s pôsobnosťou na území takmer celej Moravy a celého českého Sliezka. Pre Čechy je potom zriadený Vrchný súd v Prahe. Rozhoduje o odvolaniach proti rozhodnutiam krajských súdov ako súdov prvého stupňa (najzávažnejšie trestné činy, insolvenčné konania, spory vo veciach obchodných korporácií, hospodárskej súťaže, duševného vlastníctva, zmeniek, šekov a podobne).
Súd sa nachádza na Masarykovej triede 1 v Olomouci, v historickej budove bývalých zemobraneckých kasární.
Predsedom súdu je JUDr. Václav Čapka, podpredsedovia sú: JUDr. Martina Kouřilová Ph.D. (trestný úsek), Mgr. Diana Vebrová (insolvenčný úsek) a JUDr. Zdeňka Šindelářová (občianskoprávny úsek).
Súdny obvod.
Do obvodu Vrchného súdu v Olomouci patria súdne obvody týchto krajských súdov:
Vrchný súd v Prahe

Vrchný súd v Prahe je vrchný súd so sídlom v hlavnom meste Praha s pôsobnosťou najmä pre Čechy. Najmä pre Moravu a České Sliezko je zriadený Vrchný súd v Olomouci. Vznikol v súvislosti so zánikom Česko-Slovenska roku 1993 transormáciou vtedajšieho republikového Najvyššieho súdu Českej republiky.
Je odvolacím súdom pre krajské súdy a sídli spolu s Vrchným štátnym zastupiteľstvom v Prahe v justičnom paláci, ktorý tvorí dominantu námestia Hrdinov na Pankráci. Budova priamo nadväzuje na väznicu Pankrác a výrazne sa zapísala do histórie českého súdnictva.
Predsedom je Mgr. Luboš Dörfl, Ph.D.
Súdny obvod.
Súd je odvolacím súdom pre tieto krajské súdy:
Armáda Českej republiky

Armáda Českej republiky (AČR) predstavuje hlavnú zložku ozbrojených síl Českej republiky, ktoré ďalej tvorí Vojenská kancelária prezidenta republiky a Hradná stráž. Jej vrchným veliteľom je súčasný český prezident. V čele organizačnej štruktúry stojí generálny štáb, ktorého súčasným náčelníkom je od 1. júla 2022 generálporučík Karel Řehka. Civilné riadenie a demokratickú kontrolu armády zaisťuje Ministerstvo Obrany Českej republiky. Od 1. januára 2005 je česká armáda plne profesionalizovaná; dobrovoľníci slúžia v jednotkách aktívnych záloh (AZ).
Česká armáda je tvorená predovšetkým niekoľkýcmi druhmi síl. Základom pozemných síl sú dve mechanizované brigády a výsadkový pluk, ktoré sú spolu s ďalšími jednotkami pozemného vojska určené na plnenie úloh na území Česka aj mimo neho. Vzdušné sily zahrňujú vojenské letectvo a protivzdušnú obranu zabezpečujúcu suverenitu a obranyschopnosť vzdušného priestoru Česka v rámci NATINAMDS. Špeciálne sily sú od roku 2015 samostaným druhom síl určený pre špeciálne operácie. Kybernetické sily sú samostatným druhom síl pre kybernetické operácie od roku 2019. Od toho istého roku je samostatné aj Velitelstvo vojsk teritória majúcí na starosti jednotky aktívnych záloh.
Hlavné úlohy Armády Českej republiky stanovuje zákon č. 219/1999 Sb., o ozbrojených silách Českej republiky, ako obranu proti vonkajšiemu napadnutiu a plnení úloh na základe medzinárodných záväzkov týkajúcich sa spoločnej obrany alebo operácií na udržanie mieru a bezpečnosti. AČR sa primárne pripravuje na obranu územia štátu alebo spojencov v rámci kolektívnej obrany NATO v zmysle článku 5 Severoatlantickej zmluvy, prípadne spoločnú obrannú politiku Európskej únie. Zahraničné nasadenie AČR vychádza rovnako aj z členstva v OSN, OBSE alebo V4.
V súčasnej dobe nadväzuje tiež na tradiciu Českých legií 
Hodnosti.
Postavenie vojákov upravuje zákon o ozbrojených silách Českej republiky a na neho nadväzujíce zákony. Od 1. januára 2011 sa vojaci členia do hodnostných zborov podľa hodnosti nasledujúcim spôsobom:
Flora Olomouc

Flora Olomouc je medzinárodná záhradnická výstava, ktorú v Olomouci každoročne usporadúva spoločnosť Výstavisko Flora Olomouc. Každý rok je výstava otvorená v troch termínochetapách: na jar, na konci leta a a na jeseň. Na výstave sa podieľa aj Český záhradkársky zväz, Zväz kvetinárov a floristov Českej republiky a Zväz škôlkarov Českej republiky.
Záhradnické výstavy pod názvom Flora Olomouc sa v Olomouci usporadúvajú od roku 1967. Pôvodne len v nepárnych rokoch, lebo v párnych ich usporadúvala Bratislava. Tradícia záhradníckych výstav v historickom centre Moravy však siaha až do roku 1958.
Baroness

Baroness je progresívno-metalová hudobná skupina, ktorá bola založená v roku 2003 v meste Savannah v štáte Georgia.
História.
V roku 2004 a 2005 vydali dve EP "First" a "Second"; v roku 2007 nasledovalo ďalšie EP vydané ako split so skupinou Unpersons a názvom "A Grey Sigh in a Flower Husk". V septembri 2007 vyšlo prvé LP s názvom "Red Album" a získalo dobrú kritiku.
V máji 2009 začala skupina s nahrávaním nasledujúceho albumu "Blue Record", ktorý bol produkovaný Johnom Congletonom a vydaný v októbri 2009. Album dostal po prvýkrát skupinu Baroness do amerických albumových rebríčkov s umiestnením na mieste 117 v rebríčku Billboard 200. Album bol o niečo lepší ako debutový album. Po vydaní albumu začalo turné s podporou skupiny Mastodon.
V júli 2012 vyšiel dvojitý album "Yellow &amp; Green". Počas následného turné stratil vodič cestovného autobusu kontrolu v blízkosti anglického mesta Bath a vozidlo narazilo 9 metrov od mosta. Spevák John Baizley si zlomil ľavú ruku a nohu, bubeník Allen Blickle a basgitarista Matt Maggioni utrpeli zlomeniny chrbtice, na čo bolo turné zrušené. Ako výsledok tejto udalosti odišli v marci 2013 zo skupiny členovia Matt Maggioni a Allen Blickle. Po odchode ich nahradili Sebastian Thomson zo skupiny Trans Am a Nick Jost.
Dňa 18. decembra 2015 vydali štvrtý štúdiový album "Purple", ktorý bol nemeckým hudobným časopisom Visions vybraný za "Album roka 2015". Skladba „Shock Me“ bola nominovaná na cenu Grammy v kategórii "Najlepší metalový výkon". Cenu však získala skupina Megadeth.
Drobnosti.
Spevák a gitarista John Dyer Baizley navrhuje obaly albumov pre vlastnú kapelu, ako aj pre iné kapely ako Darkest Hour, Red Chord, Kvelertak, Skeletonwitch, Black Tusk, Kylesa a Flight of the Conchords.
Fizz buzz

Fizz buzz je skupinová slovná hra pre deti, ktorej účelom je naučiť ich delenie čísel. Hráči postupne vymenúvajú čísla, pričom nahrádzajú každé číslo deliteľné tromi slovom "fizz" a každé číslo deliteľné piatimi slovom "buzz". 
Hra.
Hráči zvyčajne sedia v kruhu. Prvý hráč povie číslo "1" a každý ďalší hráč povie číslo o jedno vyššie od predošlého. Akékoľvek číslo deliteľné tromi musí hráč nahradiť slovom "fizz" a akékoľvek číslo deliteľné piatimi slovom "buzz." Čísla deliteľné oboma sa nahrádzajú slovami "fizz buzz". Hráč, ktorý zaváha alebo urobí chybu je vylúčený z hry. 
Typická hra fizz buzz môže začínať takto: 
Programovanie.
Fizz buzz (v tomto kontexte často nazývaný FizzBuzz) býva používaný pri vstupnom interview počítačových programátorov. Vytvorenie programu, ktorý vypíše výstup prvých 100 čísel hry FizzBuzz je triviálnym problémom pre každého potenciálneho programátora, takže zamestnávatelia môžu ľahko odhaliť tých, ktorí nie sú dostatočne schopní programátori.
Ahegao

Ahegao (), tiež O-Face , je termín v japonskej pornografii opisujúcí výraz tváre fiktívnej postavy pri sexe, občas užívaný v pornografických videohrách ( Erogu ), mange a anime ( Hentai ). 
Ahegao sa stalo módnym trendom pre erotických nadšencov v Japonsku . Existuje mnoho odevov, v ktorých anime a manga postavy robia Ahegao. 
História.
Podľa príspevkov na fóre Nicoricopedia sa termín Ahegao začal používať na začiatku 90. rokov. Pornografické časopisy používali Ahegao na opisu výrazu tváre ženskej herečky pri orgazme . V rovnakom kontexte bolo Ahegao používané v niektorých príspevkoch na 2channel a jej sesterské komunite pre obsah určený pre dospelých, BBSPINK, a v pornografických videách na dospeláckých E-komerčných platformách v raných dobách roku 2000. 
Medzi rokmi 2003 a 2005 tvorcovia pornografických mang a animácií začali používať extrémne prehnané vyobrazenia ženských tvárí v dôsledku nechceného pohlavného styku, hardcore BDSM, znásilnenia a iných sexuálnych útokov..V iných príspevkoch sa uvádza, že tvorca ero-guro mangy Suehiro Maru začal používať tento typ výrazu vo svojich prácach na začiatku 80. rokov. 
Uprostred roka 2000 termín Ahegao zaznamenal nárast a evolúcia tohto kresliaceho štýlu sa začali rozširovať k otaku . V roku 2008 bola vydaná prvá komická antológia "A-H-E" na tému Ahegao a v roku 2010 je hlavný vydavatelia používali. Tou dobou sa už Ahegao používalo v normálnych pornografických videách v priebehu popularizácia hentai fetiše v reálnom sexuálnom priemysle. 
"Poznámka: Ahegao a podobné ich derivácie sú niekedy v normálnych anime používané v nesexuálnom kontexte." 
Etymológia.
Druhá časť slova Gao, respektíve Kao (顔) je kanji a je to japonské slovo pre tvár, zatiaľ čo Ahe nemá príslušné kanji. V Katakana "Ahe" (アヘ) je skratka pre "Aheahe" (アヘアヘ), čo opisuje lapanie po dychu alebo vzdychanie. 
Ahegao nesmie byť zamenené za "Ahoge" (アホ毛), čo je "vlasová anténa," ktorá sa spopularizovala "v anime Love Hina" . Ďalší termín, ktorý je podobný s "Ahegaem," sa nazýva "Ikigao" (イキガオ), znamenajúcí "prichádzajúcá tvár" v japončine. Rozdiel medzi "Ahegaem" a "Ikigaem" je realistickejší kresliaci štýl k popísanie výrazu tváre, ktorý je viac používaný v mainstreame. 
Vyobrazenie.
Typickými charakteristikami sú vykúlené oči, vyplazený jazyk a červená líčka, a tiež niekedy hviezdicové alebo srdcové zreničky. Tvár postavy je v Ahegao scénach nakreslená deformovane. Výraz "Ahegaa" je niekedy nakreslený zámerne prehnane, aby bol vytvorený surrealistický efekt. Ahegao je určené pre vyobrazenie rôznych stupňov sexuálneho vzrušenia, či už v konsenzuálnom kontexte alebo častejšie inak. 
Kým Ahegao je občas používané v pornografických mangách, anime a videohrách, nie je exkluzívnym hentai termínom. Veľa prác pracuje s Ahegaem a niekedy ho aj paroduje. 
Internetový meme.
Vzhľadom k článku od kanadského vydavateľa hier pre dospelých, "Nutaku," Ahegao s kombináciou so znakom mieru sa stal memom v Japonsku, ktorý je známy pod prezývkou アヘ顔ダブルピース"(ahegao daburu pīsu)," čo znamená dvakrát mierové ahegao.
Javornícka hornatina

Javornícka hornatina je geomorfologická časť podcelku Vysoké Javorníky v pohorí Javorníky. Zaberá celú strednú a západnú časť pohoria, pozdĺž hranice s Českom.
Polohopis.
Územie sa nachádza v strednej a západnej časti podcelku a zaberá severozápadnú časť pohoria Javorníky. Leží v moravsko-slovenskom pohraničí a zaberá územie od údolia Rovnianky na severovýchode, až po údolie Bielej vody na juhozápade. Severozápadný okraj vymedzuje štátna hranica, západným smerom leží Lazianska vrchovina (časť Vysokých Javorníkov) a juhovýchodne nadväzuje Javornícka brázda (časť Nízkych Javorníkov). Východným smerom pokračujú Vysoké Javorníky časťou Rakovská hornatina a na severe susedí Turzovská vrchovina podcelkami Hornokysucké podolie a Zadné vrchy. 
Severozápadná časť Javorníkov patrí do povodia Váhu, kam juhovýchodným smerom tečú vodné toky. Medzi najvýznamnejšie patrí Marikovský potok, Papradnianka a Štiavnik. Na severnom okraji pramení rieka Kysuca, malé okrajové časti pohraničia odvádzajú vodu na moravskú stranu do Bečvy.
Severnou časťou vedie dôležitá cesta I/10 z Bytče na Moravu, regionálne významnou je tiež cesta II/541 cez Veľké Rovné.
Chránené územia.
Takmer celá táto časť Javorníkov patrí do Chránenej krajinnej oblasti Kysuce. Osobitne chránenými územiami sú Papajské sedlo, Čertov, Veľký Javorník a Hričovec.
Turizmus.
Najvyššia pohraničná časť Javorníkov patrí medzi turisticky atraktívne oblasti, kde sa nachádza niekoľko rekreačných oblastí s možnosťou ubytovania a rekondície (napr. Kohútka, "Portáš", "Kasárne" či Podjavorník). V v tu ležiacich osadách sa nachádza tiež množstvo chát a chalúp. Obcou Lazy pod Makytou vedie prístupová cesta do strediska na vrchu Kohútka (), obľúbené sú výstupy na neďalekú Makytu (), susedný "Portáš", či Malý a Veľký Javorník na Javorníckej magistrále.
Bazilika Navštívenia Panny Márie (Svatý Kopeček)

Bazilika Navštívenia Panny Márie na Svatom Kopečku v Olomouci je pútnická baroková bazilika minor. Nachádza sa v areáli premonštrátskeho prepoštstva. Veľkolepá stavba je dominantou šatutárneho mesta i jeho okolia. V roku 2018 bol celý pútnický areál na Svatom Kopečku vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku Českej republiky.
Okolie.
Od kláštora Hradisko vedie k bazilike hisotrická pútna aleja doplnená kaplnkami a sochami. Jej súčasťou je aj kostol svätej Barbory v mestskej časti Chválkovice, súsošie pútnika a anjela s reliéfom Panny Márie Svatokopeckej, súbor šiestich stĺpov so sochami Krista a Panny Márie a sochy svätého Jána Nepomuckého a svätého Tadeáša. Aleja je chránená ako nehnuteľná národná kultúrna pamiatka Českej republiky.
Včelínsky kanál

Včelínsky Kanál je trvalo zavodnený, občasne tečúci vodný tok, melioračný kanál VII. rádu na Záhorí, v okrese Malacky pri obci Jakubov. Plocha povodia tohto toku je 0,442 km², plocha odtokových oblastí činí 0,264 km² a je dlhý 821 metrov. Vzniká prepadliskom do rúry pod „Dolečkovou“ cestou z Jakubova do Gajar, v blízkosti novovystavaných rodinných domov v obci Jakubov a ústi, severne od menovanej obce, v nadmorskej výške do Viničného kanála. Oblasť jeho vzniku sa nazýva Nad kadlúbkom.
Opis toku.
Vzniká v spomínanom prepadlisku pod „Dolečkovou“ cestou, smerom na Gajary, ktorú následne podteká, na severnej strane Jakubova v nadmorskej výške Pokračuje ako úsečka severozápadným smerom, (severnou stranou Jakubova), preteká za novými rodinnými domami, v dvojmetrovom hlbokom koryte, o šírke dna 1,2 metra. V koryte sa nachádza poväčšine vodná tráva a vŕby rakyty. 150 metrov od jeho ústia koryto stratí hlboký ráz a je hlboké už len 75 cm. Tu už nerastie tráva, ale tŕstie a vŕby, šírka koryta je stále rovnaká (1,2 metra). Napokon sa v nadmorskej výške vlieva do Viničného kanála. Dno je po celej dĺžke vydláždené betónovými tvárnicami.
História a výstavba kanála.
Bol vystavaný v priebehu tretej, najrozsiahlejšej etapy melioračných prác pri obci Jakubov, v roku 1962. Toto dielo si vyžiadalo finančný náklad 363 971 kčs.
Význam.
Vodný tok bol vystavaný kvôli odvodneniu zamokrenej pôdy, aby sa na nej dalo poľnohospodársky pestovať. Kánál odvodnil aj územie, kde dnes stoja rodinné domy.
Rada zamestnávateľov pre systém duálneho vzdelávania

Rada zamestnávateľov pre systém duálneho vzdelávania (skr. RZ SDV alebo RZSDV) je organizáciou koordinujúcou postup pri výkone pôsobnosti stavovských organizácií a profesijných organizácií v systéme duálneho vzdelávania a príprave na povolanie. Rada zamestnávateľov pre systém duálneho vzdelávania bola vytvorená pod gesciou zamestnávateľov na základe reformy odborného vzdelávania a zákona č. 61/2015 Z. z. o odbornom vzdelávaní a príprave (OVP).&lt;ref name="61/2015zz"&gt;&lt;/ref&gt;
Členské organizácie.
Členskými organizáciami sú profesijné a stavovské organizácie:
Členovia rady a predseda.
Členské organizácie majú v rade zamestnávateľov pre systém duálneho vzdelávania svojich nominantov a rade predsedá jej predseda, ktorý je volený všetkými členmi rady prostredníctvom verejného hlasovania.
Predsedovia RZ SDV od jej vzniku:
Nominanti v RZ SDV podľa príslušnosti k profesijným a stavovským organizáciám:
Tajomník a zapisovateľ RZ SDV:
Cieľ.
Cieľom RZ SDV je spojenie reprezentatívnych stavovských a profesijných organizácií za účelom jednotného pôsobenia a zastupovania záujmov zamestnávateľov v oblasti odborného vzdelávania a prípravy na povolanie na celoštátnej a regionálnej úrovni, ktorého dôsledkom bude zabezpečenie funkčného systému odborného vzdelávania smerujúceho k príprave na povolanie podľa potrieb trhu práce.
Princíp.
Princípmi pre fungovanie RZ SDV sú reprezentatívnosť a jednotnosť v zastupovaní záujmov zamestnávateľov, pretože RZ SDV má ambíciu zastupovať všetkých zamestnávateľov. Otvorenosť pre spoluprácu so všetkými partnermi na odbornej úrovni. Odbornosť a koncepčný prístup pri zapájaní odborníkov. Spoločenská zodpovednosť pri zabezpečení konkurencieschopnosti Slovenska a budúceho vývoja slovenskej ekonomiky. Apolitickosť, pretože vzdelávanie musí byť apolitické a tvorené systémami nad rámec jedného volebného obdobia pre celé generácie.
Aktivity.
Najvýznamnejším cieľom aktivít Rady pre systém duálneho vzdelávania je facilitovať prepájanie škôl ako inštitúcií reprezentujúcich oblasť vzdelávania a odbornej výchovy s zamestnávateľmi a priemyslom, ktorí sú priamo závislí od kvality školského systému. Toto je v praxi presadzované častými návštevami zástupcov RZSDV na odborných školách, ktoré sa snažia presvedčiť o výhodách duálneho vzdelávania, kvalite tohto modelu odborného vzdelávania a výhodách, ktoré so sebou prináša prepojenie zamestnávateľa a školy.
Významnými aktivitami členov RZ SDV je účasť na odborných diskusných a pracovných fórach. Zber dát a skúseností priamo od konkrétnych zamestnávateľov umožňuje systém flexibilnejší a robiť ho viac atraktívny pre žiakov aj zamestnávateľov.
Vodnopólová extraliga mužov 2018/19

Vodnopólová extraliga mužov v sezóne 2018/19 bol 27. ročník extraligy vodnopólistov, najvyššej vodnopólovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú od roku 2017 kontroluje Slovenská plavecká federácia (SPF). Počet účastníkov sa oproti minulej sezóne znížil o 1 družstvo na 6 družstiev, ktoré opäť nastúpili od základnej časti súťaže. Titul získalo družstvo Slávia UK Bratislava, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad obhajcom prvenstva z ŠK Hornets Košice. Súťaž aj v tejto sezóne niesla mediálny názov "Pharma Group Extraliga mužov".
Systém súťaže.
Po odohraní základnej časti (ZČ) jedenkrát doma a vonku (10 kôl) nasledovala pre družstvá na 1. až 4. mieste po ZČ nadstavbová časť. Nadstavbová časť sa hrala jedenkrát doma a vonku, spolu 6 kôl, pričom družstvám sa započítavali aj výsledky dosiahnuté v ZČ. Všetky 4 družstvá nadstavbovej časti postúpili do play-off, ktorého duely sa hrali na 3 víťazné zápasy. Posledné 2 družstvá po základnej časti odohrali skupinu II. ligy (resp. o udržanie sa v extralige) s ďalšími dvoma družstvami formou 4 turnajov.
Účastníci.
Poznámka: Družstvo ESA Žilina, ktoré skončilo v minulej sezóne na 7. mieste, sa do tejto sezóny neprihlásilo.
II. liga mužov.
Družstvá:
Lanárska bašta

Lanárska bašta (, , ) je veža v rámci systému opevnenia mesta z obdobia stredoveku nachádzajúca sa na úpätí kopca Tampa pri južnej hranici historického centra mesta Brašov v Brašovskej župe v Sedmohradsku v Rumunsku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky.
Dejiny a charakteristika.
Prvá zmienka o budove bašty pochádza z roku 1416. Bašta sa nachádza na severnom úpätí pahorku Tâmpa a budova tak slúžila na obranu južnej časti stredovekého opevneného Brašova.
Budovu vážne poškodili požiare v rokoch 1461 a 1689, prićom po druhom požiari musela byť budova renovovaná. Po renovácii budova fungovala ako sklad materiálu. 
V roku 1894 bola stavba predaná za sumu 2000 florinov.
Stavba je kamenno-tehlová budova šesťuholníkového pôdorysu a jej výška dosahuje v závislosti od časti 10 - 12 metrov. Hrúbka stien dosahuje až 2 metre. Budova bola pôvodne celá postavená z kameňa, tehlové časti sú dôsledkom rekonštrukcie po požiari v roku 1689.
V areáli bašty sa nachádza aj obytná budova postavená v roku 1794, ktorá sa využíva dodnes.
V roku 2006 bola budova reštaurovaná.
Vedecká knižnica v Olomouci

Vedecká knižnica v Olomouci je vedecká knižnica so sídlom v štatutárnom meste Olomouci. Radí sa medzi najvýznamnejšie knižnice na území Česka s unikátnym súborom historických fondov. Tento súbor tvorí 1 451 rukopisov, 1 700 prvotlač a takmer 80 000 zväzkov starých tlačí. Knižnica bola založená v roku 1566 a až do roku 1860 plnila funkciu akademickej knižnice olomouckej univerzity. 
Právo povinného výtlačku získala roku 1807 a od roku 1947 pre územie celého vtedajšieho Česko-Slovenska, dnes má toto právo na území celého Česka.
Svoje služby poskytuje odbornej i laickej verejnosti na mieste (ul. Bezručova 2) i pomocou on-line katalógu, ktorý obsahuje viac než 1 200 000 titulov. Dá sa v ňom vyhľadávať, registrovať sa, objednávať a využívať mnoho ďalších funkcií. Niektoré časti sú k dispozícii aj v zdigitalizovanej forme v digitálnej knižnici.
Slovanské gymnázium

Slovanské gymnázium v Olomouci (oficiálny názov: "Slovanské gymnázium, Olomouc, tř. Jiřího z Poděbrad 13") je najstaršia stredná škola s vyučovacím jazykom českým na strednej a severnej Morave. Štvorročné štúdium, vyššie triedy osemročného gymnázia (kvinta až oktáva) a riaditeľstvo sídlia v hlavnej budove na triede Jiřího z Poděbrad. Naopak a väčšina nižších tried osemročného gymnázia (príma až kvarta) a šesťročná česko-francúzska bilingválna sekcia sídlia v budove na Pasteurovej ulici.
Gymnázium je ocenené certifikátom "Label FrancÉducation".
Škola bola založená 1. októbra 1867 (prvé maturity prebehli v roku 1872 a bol pri nich prítomný cisár František Jozef I.) a po väčšinu svojho pôsobenia bola jedným z hlavných centier vzdelanosti na stredej Morave, nakoľko olomoucká univerzita (založená v roku 1573) bola roku 1860 zrušená a jej činnosť bola obnovená až v roku 1946. Možno aj toto napomohlo k zaradeniu Slovanského gymnázia medzi medzi desať najvýznamnejších českých stredných škôl.
Primátor (Česko)

Primátor je v Česku označenie pre starostu štatutárneho mesta alebo hlavného mesta Prahy.
Funkcia primátora bola prvý raz zavedená v roku 1920 v Prahe, vtedy musel primátora ešte potrvdiť prezident republiky. V roku 1969 bola zavedená aj v Brne, neskôr v tomtiež roku aj v Ostrave a v Plzni. Od roku 1990 je funkcia zavádzaná v mestách, ktoré zákon o obciach (a jeho novely) určia štatutárnymi.
1. vodnopólová liga žien 2018/19

1. vodnopólová liga žien v sezóne 2018/19 bol 28. ročník ligy vodnopólistiek, vodnopólovej súťaže žien na Slovensku, ktorú kontroluje od roku 2017 Slovenská plavecká federácia (SPF), predtým Slovenský zväz vodného póla (SZVP). Súťaže sa zúčastnili iba 3 družstvá, čo je pokles o 1 družstvo oproti minulej sezóne. Titul obhájilo družstvo ŠK Olympia Košice.
Systém súťaže.
Hrala sa iba základná časť, a to turnajovým spôsobom. Turnajov bolo 6, každý účastník bol organizátorom dvoch turnajov.
Účastníci.
Poznámka: Družstvá KVP Kúpele Piešťany a Pirana SC Topoľčany, ktoré skončili v predchádzajúcej sezóne na 2., resp. 3. mieste, sa do tohoto ročníka neprihlásili.
Nové pole (rozlišovacia stránka)

Nové pole môže byť:
Rakovská hornatina

Rakovská hornatina je geomorfologická časť podcelku Vysoké Javorníky v pohorí Javorníky. Zaberá celú severnú časť pohoria, pozdĺž južného brehu rieky Kysuca. Najvyšším vrchom je vysoká Kazícka Kýčera.
Polohopis.
Územie sa nachádza vo východnej časti podcelku a zaberá severnú časť pohoria Javorníky. Leží na pravom (južnom) brehu Kysuce, od údolia Rovnianky na západe, po údolie Kysuce na okraji Čadce. Severný okraj vymedzuje Hornokysucké podolie (podcelok Turzovskej vrchoviny) s údolím Kysuce, západným smerom pokračujú Vysoké Javorníky časťou Javornícka hornatina a juhovýchodne nadväzujú časti Nízkych Javorníkov, Javornícka brázda a Ochodnická vrchovina. Na východnom okraji leží Krásňanská kotlina, podcelok Kysuckej vrchoviny. 
Severovýchodná časť Javorníkov patrí do povodia Váhu, sčasti do povodia Kysuce. Južné oblasti odvodňujú prítoky Váhu, severne orientované svahy a východnú polovicu odvodňujú prítoky Kysuce. Z významných vodných tokov možno spomenúť rieku Kysuca a potoky Dlhopoľka, Raková, Neslušanka, Rudinský potok a Rovnianka.
Východným okrajom vedie dôležitá cesta I/11 zo Žiliny do Ostravy, poblíž ktorej prechádza i železničná trať. Regionálne významnou je tiež cesta II/541 cez Veľké Rovné do Turzovky a cesta II/487, vedúca údolím Kysuce z Čadce na Makov, ktorú kopíruje lokálna železnica.
Chránené územia.
Táto časť Javorníkov nepatrí do Chránenej krajinnej oblasti Kysuce, ktorá sa dotýka západnej hranice. Osobitne chráneným územím sa tu nachádza len prírodná pamiatka Vojtovský prameň.
Turizmus.
Severovýchodná časť Javorníkov patrí medzi turisticky atraktívne oblasti, ktorá je známou chatárskou a chalupárskou oblasťou. Na vrchoch postupne pribúdajú rozhľadne, poskytujúce kruhové výhľady na široké okolie - napr. "Marťácky vrch", "Kamenité" či "Zarúbaná Kýčera". Oblasťou vedú mnohé stredne náročné turistické trasy.
Pečniansky les

Pečniansky les je miestna časť v bratislavskej Petržalke, rozdelená na lokality Pečniansky les 1, Pečniansky les 2 a Pečniansky les 3.
Prevažnú väčšinu územia miestnej časti tvorí chránený areál Pečniansky les.
Švédske impérium

Švédske impérium alebo Švédska ríša („"obdobie veľkej moci"“) bolo obdobie 17. a počiatku 18. storočia, kedy bolo Švédske kráľovstvo () zásluhou svojej výbojnosti veľmi rozsiahle. Švédska armáda bojovala a dobývala územia na veľkej časti Európy. Za vznik impéria sa zvyčajne považuje začiatok vlády Gustáva II. Adolfa, ktorý nastúpil na trón roku 1611, zánik impéria sa datuje do roku 1721, súvisí s Veľkou severnou vojnou.
Švédska armáda.
V roku 1520 Švédsko povstalo proti Dánsku a pod vedením budúceho kráľa Gustáva Vasu získalo nezávislosť. Švédi obchodovali s Anglickom a Holandskom. V roku 1582 dobyli Estónsko, neskôr získali aj časť Fínska a Laponska. Roku 1594 sa narodil švédsky kráľ Gustáv II. Adolf, ktorý na trón zasadol v roku 1611. Bol to oddaný a vzdelaný protestant, dal prestavať švédske mestá, aby sa v nich rozvíjal priemysel. Do roku 1629 Švédsko porazilo Dánsko, Rusko a Poľsko. V roku 1631 v spojenectve so Saskom porazilo pri Breitenfelde neďaleko Lipska cisársku armádu a vojská Katolíckej ligy. V roku 1632 švédska armáda obsadila Mníchov a postupovala na Viedeň, hlavné mesto cisára Ferdinanda II. V bitke pri Lützene síce cisárska armáda ustúpila, no švédsky kráľ Gustáv II. Adolf padol. V rokoch 16971708 malo Švédsko niekoľko víťazstiev v Európe. V roku 1709 sa Švédi odvážili zaútočiť na Ukrajinu, ale Rusi ich porazili. V roku 1721 bolo Švédsko na ústupe a stratilo všetko čo získalo južne od Baltského mora a Ruska.