Eliel Saarinen

Eliel Gottlieb Saarinen (* 20. august 1873, Rantasalmi, Fínsko - † 1. júl 1950, Bloomfield Hills, Michigan, USA) bol fínsky architekt. Spolu s architektom Alvarom Aaltom sú považovaní za priekopníkov modernej fínskej architektúry. Práce Eliela Saarinena sa stali spojovacím článkom medzi architektonickými cieľmi devätnásteho a dvadsiateho storočia.
Životopis.
Narodil sa v Rantasalmi vo Fínsku. Jeho otec sa volal Juho Saarinen. V rokoch 1893 - 1897 vyštudoval súčasne maliarstvo a architektúru na technickej univerzite v Helsinkách. Na škole sa zoznámil s partnermi Hermanom Geselliusom a Armasom Lindgrenom s ktorými v roku 1986 zakladajú architektonickú kanceláriu pod názvom "Gesellius, Lindgren, and Saarinen". Medzi Saarinenove najvýraznejšie diela z tohto obdobia patria fínsky pavilón pre Expo v roku 1900 v Paríži, Fínske národné múzeum v Helsinkách (1900) a jeho vlastný dom "Hvitträsk House" pri Helsinkách (1902) v ktorom mal aj kanceláriu. Saarinenov štýl z počiatku inšpirovaný viedenskou secesiou sa čoskoro vyformoval a dnes je známy pod názvom Národný romantizmus. Vyvrcholil v návrhu Železničnej stanice v Helsinkách s ktorým autor v roku 1904 vyhral súťaž. Projekt sa realizoval v rokoch 1910-1914 a ovplyvnil architektúru mnohých železničných staníc nielen vo Fínsku ale aj v USA .
V roku 1904 sa oženil so sestrou Hermana Geselliusa, sochárkou Louise (Loja) Geselliusovou. 31. marca 1905 sa im narodila dcéra Eva-Lisa Pipsan a 20. augusta 1910 syn Eero. Okrem architektúry sa Saarinen venoval aj dizajnu nábytku a kobercov. Najznámejšie sú jeho stoličky ako drevená Hannes Chair (1908), navrhnutá pre brata bankára podľa ktorého je aj pomenovaná, a White Chair (1910) navrhnutá priamo do zimnej záhrady autorovho domu. V roku 1922 navrhol dizajn fínskej marky.Saarinen sa venoval aj urbanistickým projektom. V rokoch 1910-1915 pracoval na urbanistickom projekte mesta Munksnäs-Haga, neskôr bol projekt knižne spracovaný.
Venoval sa aj rozvoju zahraničných miest ako Budapešť a hlavné mesto Estónska Tallinn (Reval). V roku 1912 vyšla jeho brožúra venovaná problémom Budapešti a v roku 1913 vyhral prvé miesto v medzinárodnej súťaži s návrhom na Tallinn. V rokoch 1917 - 1918 pracoval na urbanistickom projekte Helsínk.
V roku 1922 vyhral druhé miesto v medzinárodnej súťaži s návrhom Tribune Tower v Chicagu, Illinois. Pretože vyhral druhé miesto jeho návrh nebol realizovaný v Chicagu, ale v Houstone v Texase a nazvaný "Gulf Building" (1929). Vďaka súťaži architekt opustil Fínsko a v roku 1923 prišiel bývať do USA, kde zostal už do smrti. Jeho prvým americkým domovom bolo mesto Evaston v Illinois, kde pracoval na projekte rozvoja Chicaga. Od roku 1924 začal pôsobiť ako profesor na Michiganskej univerzite.
V roku 1925 dostal ponuku navrhnúť areál školy "Cranbrook Educational Center" v Bloomfield Hills v Michigane. Centrum vzniklo s myšlienkou vytvoriť ekvivalent nemeckého Bauhausu.
Komplex okrem iného zahŕňa aj Akadémiu umení na ktorej od roku 1926 Saarinen učil a neskôr sa stal jej prezidentom( v roku 1932).
Spolu so svojimi žiakmi Rayom Eamesom a Charlesom Eamesom navrhoval dizajn nábytku. Najznámejšie z tej doby(1929) sú stoličky "Side chair", navrhnutá do Saarinenovej jedálne, a "Blue chair" do manželkinej pracovne. V roku 1949 projektoval kostol "Christ Church" v Minneapolise.
Saarinenom syn Eero Saarinen (* 1910 - † 1961) bol taktiež významným architektom, žiakom svojho otca a v 30-tych rokoch s ním výrazne spolupracoval.
Eliel Saarinen zomrel v roku 1950 v USA a pochovaný je v meste Hvitträsk.