burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Stanislav Chovanec

Dr.h.c. Ing. Stanislav Chovanec (* 20. august 1959, Skalica – † 23. mája 2018, Skalica) bol slovenský podnikateľ a politik, poslanec mestského zastupiteľstva v Skalici, poslanec Trnavského samosprávneho kraja, člen dozornej rady Bratislavskej vodárenskej spoločnosti a predseda predstavenstva Fakultnej nemocnice s poliklinikou v Skalici. Od roku 2002 do roku 2014 bol primátorom mesta Skalica. V máji 2017 prostredníctvom video príhovoru oznámil, že sa v nasledujúcich komunálnych voľbách bude o tento post opätovne uchádzať. Dňa 23. mája 2018 zomrel po krátkej ťažkej chorobe.
Biografia.
Je absolventom Chemicko-technologickej fakulty SVŠT v Bratislave (dnes Slovenská technická univerzita). Po štúdiách, v roku 1984, nastúpil ako výrobný námestník do národného podniku Grafobal, kde pracoval šesť rokov. Krátko po nežnej revolúcii, v roku 1990, spoluzaložil spoločnosť ADUT, a.s., ktorú ako generálny riaditeľ viedol nasledujúcich dvanásť rokov. V decembri 2002 uspel v komunálnych voľbách a bol zvolený novým primátorom mesta Skalica. Túto funkciu zastával počas troch po sebe idúcich volebných období (2002-2006), (2006-2010), (2010-2014).
Primátor mesta Skalica.
Do komunálnej politiky sa rozhodol vstúpiť na jeseň v roku 2002. Dovtedajší primátor, Michal Srholec, už kandidoval len ako poslanec mestského zastupiteľstva a bolo preto zrejmé, že po deviatich rokoch bude stáť na čele mesta nový predstaviteľ. Záujem o voľby prejavilo 39.78% voličov, spomedzi ktorých získal najvyššiu dôveru práve Stanislav Chovanec. So ziskom 1872 hlasov (40.12%) tak skončil na prvom mieste pred ostatnými kandidátmi - Bohumilom Bartošom (1335 hlasov) a Jozefom Hlavatým (473 hlasov). 
Druhé volebné obdobie (2006-2010).
V roku 2006 obhajoval svoj post bez protikandidátov. Dôveru mu vyslovilo 2541 občanov, čo pri účasti 3084 ľudí činilo 82,39% z celkového počtu voličov.
Tretie volebné obdobie (2010-2014).
Do boja o primátorské kreslo išli tentokrát traja kandidáti. Okrem Chovanca NEKA (SMER- SD) sa o post najvyššieho funkcionára mesta uchádzali Roman Zahradník (KDH, MOST - HÍD, OKS, SDKÚ-DS) a Alena Schopperthová (nezávislá). Výsledky volieb potvrdili, že i pre tretie volebné obdobie získal Chovanec najvyššiu dôveru. Za jeho kandidatúru sa vyslovilo 3496 oprávnených voličov (70.30%). V júni 2014 verejnosti oznámil, že svoju funkciu už v nasledujúcich komunálnych voľbách nebude obhajovať. Po dvanástich rokoch na poste primátora mesta Skalica vyslovil želanie, že chce svoj voľný čas venovať rodine a svojim vnúčatám. Do volieb kandidoval už len ako radový poslanec mestského zastupiteľstva a uspel, keď vo svojom obvode s veľkým náskokom obsadil prvé miesto. Hlasovalo preňho 406 občanov.
Sains-en-Gohelle

Sains-en-Gohellemôže byť:
Wingles

Wingles môže byť:
John Sulston

John Edward Sulston (* 27. marec 1942, Fulmer, Spojené kráľovstvo† 6. marec 2018) bol britský biológ, nositeľ Nobelovej ceny.
Životopis.
Vyštudoval University of Cambridge. Roku 1969 sa stal členom výskumného tímu Sydney Brennera pri "Medical Research Council" v Londýne. V rokoch 19922000 bol riaditeľom Sangerova ústavu v Cambridge.
Roku 2002 mu bola udelená Nobelova cena za fyziológiu alebo medicínu (spolu so Sydney Brennerom a Robertom Horvitzom) za zistenie presného sledu, v ktorom sa delia a umierajú bunky červa C. elegans a za objasnenie procesu programovanej smrti buniek alebo apoptózy. S využitím červa "Caenorhabditis elegans" vytvoril modelový systém vďaka ktorému mohol sledovať bunková delenie a špecializáciu buniek, od oplodnenej vaječnej bunky až do dospelosti jedinca. Vďaka tomu boli identifikované gény regulujúce vývoj orgánov a odumieranie buniek a zároveň sa preukázalo, že rovnaké gény sú aj u človeka.
Pitești

Pitești(slovensky Pitešť) je mesto v Rumunsku, hlavné mesto župy Argeş. Nachádza sa na rieke Argeş vo Valašsku. V roku 2011 malo 155 383 obyvateľov.
Mesto je spojené vďaka diaľnici priamo s metropolou štátu, Bukurešťou. Je to dôležité obchodné a priemyselné centrum. Neďaleko od neho sa nachádza mesto Mioveni, kde sídli automobilka Dacia. Nadmorská výška mesta je 280 m.
Dejiny.
Prvé známky ľudského osídlenia v tejto oblasti spadajú do dôb paleolitu. Prvá písomná zmienka je z 20. mája 1386.
Mesto bolo jedným z dočasných sídiel valašských vojvodov. Vďaka svojej výhodnej polohe na križovatke mnohých obchodných trás a blízkym saským a sikulským mestám v Sedmohradsku prosperovalo a rozvíjalo sa.
Antal Szerb

Antal Szerb (* 1. máj 1901, Budapešť, Maďarsko† 27. január 1945, Balf) bol maďarský spisovateľ. Jeden z najpozoruhodnejších zjavov maďarskej literatúry 20. storočia.
Život a dielo.
Keďže jeho otec prestúpil na katolícku vieru, Antal dostal kresťanskej výchovy a navštevoval piaristické gymnázium. Neskôr študoval v Grazi a na peštianskej univerzite maďarčinu a nemčinu. Ako 23-ročný obhájil doktorskú prácu z literatúry. Zomrel v januári 1945 v pracovnom tábore v maďarskom Balfe, kam sa dostal pre svoj pôvod a kde ho strážnici ubili na smrť.
Je autorom viacerých románov, poviedok, publicistiky, ale aj dvoch komplexných literárnohistorických diel: "Dejín maďarskej literatúry" a "Dejín svetovej literatúry", ktoré sú dodnes obľúbeným literárno-historickým čítaním. Istý čas pracoval aj ako divadelný režisér. 
Jeho štýl je nevšedne ľahký, pritom jemne cizelovaný. Je strhujúcim rozprávačom zvláštneho, ťažko uchopiteľného mystéria života, očarený bytím a jeho poznávaním, pričom nikdy neupadá do prázdneho pátosu, ale udržuje si mierny odstup a vzletnosť humoru. Svetová literatúra akoby ho v posledných rokoch znova objavila. Jeho diela vychádzajú v mnohých prekladoch a očarili státisíce čitateľov na celom svete. Bude to zrejme aj tým, že z jeho románov dýcha starosvetskosť, no tiež dekadencia, sviežosť európskeho ducha i jeho sebairónia. Bol inšpirátorom celého radu maďarských autorov. Nie je náhoda, že odkazy na jeho dielo nájdeme i v textoch Pétera Esterházyho. Román Cesta za mesačného svitu "Utas és holdvilág", "Traveler a Moonlight" vyšiel v roku 1937, svitu je príbeh mladého muža, ktorý na svadobnej ceste v Taliansku prichádza na to, že ešte nie je pripravený vzdať sa svojich mladíckych ideálov. Ako v tranze opúšťa mladú manželku a vydá sa po stopách svojej mladosti, ktorá je nenávratne preč. Szerb bol aj prekladateľom, preložil aj niekoľko prozaických diel, napríklad diela Anatola France, P. G. Wodehousa a Hugha Walpola.
Rafik Schami

Rafik Schami (* 23. jún 1946, Damask) je sýrsko-nemecký spisovateľ. Pseudonym „Rafik Schami“, znamená „"Priateľ Damasku"“, v skutočnosti sa volá Suheil Fadél.
Život.
Rafik Schami je aramejský kresťan. Študoval v libanonskom Bejrúte chémiu, matematiku a fyziku. Už vo veku 19 rokov založil a riadil v starom meste Damasku, nástenné noviny "Al-Muntalak" („Východisko“), ktoré boli v roku 1969 zakázané. Za svoju literárnu činnosť získal mnoho ocenení.
V roku 2002 sa stal členom Bavorskej akadémie krásnych umení. Jeho prozaické dielo je preložené do mnohých jazykov a autor zaň získal viacero vyznamenaní. V poslednom čase mu vyšli vo vydavateľstve C. Hansera tieto knihy: Temná strana lásky (2004), Kaligrafovo tajomstvo (2008), Žena, ktorá svojho muža predala na blšom trhu (2011), ako aj knihy pre deti Srdce bábiky (2012) a Príbeh majstra Mária (2013).
Sofia - prvá kniha tohto sýrskeho spisovateľa žijúceho v Nemecku, ktorá vyšla v slovenskom preklade. Príbeh zo Sýrie v rokoch 1927 až 2010, o predsudkoch kresťanov voči islamu, o spôsobe života v Damasku, o praktikách tajnej polície v Sýrii, ale aj o romantických miestach v starobylom Damasku.
Martin Pagerka

Martin Pagerka (* 24. jún 1995, Myjava) je slovenský šachový majster, ktorého rating podľa Svetovej Šachovej Federácie (FIDE) je 2328 elo bodov (údaj z marca 2018). 
Vyštudoval Gymnázium Ladislava Novomeského v Senici. Počas štúdia sa aktívne venoval literatúre a filozofii, viedla ho pri tom prof. Margita Hološková, sestra významného prozaika Vincenta Šikulu. V roku 2014 študoval na Karlovej univerzite odbor obecná fyzika, ale v dôsledku zlých študijných výsledkov štúdium predčasne ukončil. V roku 2015 sa pokúsil kandidovať na prezidenta Slovenského šachového zväzu. Počas chaoticého priebehu kampane svoju kandidatúru opakovane sťahoval a opätovne ohlasoval. Neskôr sa kandidatúry vzdal v prospech Františka Jablonického, ktorý si ho prizval do svojho tímu, no po viacerých konfliktoch sa z volieb stiahol úplne.
Úspechy.
Medailové pozície na Majstrovstvách Slovenska mládeže v klasickom šachu:
Účasť na medzinárodných mládežníckych podujatiach v klasickom šachu, reprezentácia Slovenska:
European Union Youth Championships
Majstrovstvá Európy Mládeže v šachu
Majstrovstvá Sveta Mládeže v šachu
Majstrovstvá Sveta Juniorov v šachu
Účasť na mimo-reprezentačných medzinárodných mládežníckych podujatiach v klasickom šachu:
Najväčšie úspechy v kariére v klasickom šachu:
Autobusová doprava v Košiciach

Mestská autobusová doprava v Košiciach je rozsiahly systém autobusových liniek na území Košíc, metropoly Východného Slovenska. Zabezpečuje ju Dopravný podnik mesta Košice prostredníctvom niekoľkých stoviek autobusov rôznych typov od viacerých výrobcov, väčšinou nízkopodlažných. Sú nosným systémom v mestských častiach, ktoré neobsluhuje električková alebo trolejbusová doprava.
Denná doprava.
Denné linky sú číslované od do (s výnimkou občasných náhradných autobusových liniek ). Dopravný podnik mesta Košice tiež zabezpečuje prevádzku viacerých liniek do spoločnosti U. S. Steel Košice, očíslovaných až (zabezpečujú spojenie s mestskými časťami, v ktorých nie je k dispozícii električková doprava).
Nočná doprava.
V meste je prevádzkovaná aj nočná preprava osôb a to prostredníctvom siedmich liniek označených až . Každá obsluhuje určitú časť mesta. Linky premávajú od 23. hodiny do 4. hodiny ráno v intervaloch raz za hodinu; po 5. hodine ráno začnú premávať denné spoje.
Tarifné pásma.
Košice majú len jedno tarifné pásmo.
Vozidlový park.
Okrem toho Dopravný podnik mesta Košice vlastní ďalších 28 typov vozidiel, ktoré slúžia na výcvik vodičov alebo sú už vyradené; tiež vlastní historické vozidlá.
Vozovne.
Dopravný podnik mesta Košice má v súčasnosti 2 autobusové vozovne:
Zrušená vozovňa.
Dopravný podnik bol nútený zrušiť svoju vozovňu v mestskej časti Juh na ulici Pri prachárni z dôvodu výstavby Košickej futbalovej arény.
Dolina Iwaniacka

Dolina Iwaniacka je dolina v poľských Západných Tatrách medzi svahmi Kominiarskeho Wierchu a Ornaku, spadajúcimi spod Iwaniackej Przełęczy () do Doliny Starorobociańskej. Meno doliny je odvodené od poľany Iwanówka, ktorá sa nachádza na úpätí jej severných úbočí.
Dolinu v prevažnej miere vytvárajú kremenné pieskovce. Preteká ňou Iwaniacki Potok vtekajúci do Starorobociańskeho Potoka. Miestami sa stráca v podloží. Celá dolina je porastená smrekovým lesom.
V doline sa nachádza niekoľko neveľkých jaskýň, okrem iných Schronisko pod Dziobem I (Schronisko – jaskynné prístrešie, útulok), Schronisko pod Dziobem II, Schronisko pod Dziobem III, Schron Zachodni v Iwanówce, Szczelina v Iwanówce (Štrbina v Ivanovke) a Schron v Ścianie pod Szczytem.
Oleg Pavlovič Tabakov

Oleg Pavlovič Tabakov (* 17. august 1935, Saratov, ZSSR† 12. marec 2018, Moskva, Rusko) bol ruský herec, režisér, divadelný manažér a pedagóg, jeden zo svetovo najznámejších aj najuznávanejších ruských divadelníkov.
Od roku 1957 patril medzi zakladateľské osobnosti legendárneho moskovského divadla "Sovremennik". Od roku 1983 hral tiež na známej moskovskej scéne MCHAT. Pôsobil aj ako divadelný pedagóg, v rokoch 1986 - 2000 bol tiež rektorom) na divadelnej škole divadla MCHAT. Od roku 2000 pôsobil vo funkcii umeleckého šéfa MCHATu, od roku 2004 potom ako jeho riaditeľ.
Ako divadelný herec a režisér často hosťoval v divadlách v zahraničí. v roku 1968 hral v pražskom "Čihoherním klubu" v Gogoľovej hre "Revízor".
Dieudonné Nzapalainga

Dieudonné Nzapalainga CSSp (* 14. marec 1967, Bangassou, Stredoafrická republika) je stredoafrický arcibiskup a kardinál. Od roku 2012 slúži ako arcibiskup banguijskej arcidiecézy.
Život.
Dieudonné Nzapalainga sa narodil 14. marca 1967 v Bangassou v SAR.
Po ukončení strednej školy začal obdobie formácie v kongregácii spiritánov a začal postulát v Otéle v Kamerune. Nzapalainga ukončil svoje filozofické štúdiá v Libreville v Gabone. Noviciát podstúpil v meste Mbalmayo v Kamerune a neskôr ukončil teologické štúdiá vo Francúzsku. 8. septembra 1993 zložil prvé rehoľné sľuby a 6. septembra 1997 večné sľuby. 7. septembra 1997 bol vysvätený za diakona a 9. augusta 1998 ho bangassouský biskup Antoine Marie Maanicus vysvätil za kňaza.
Svoju pastoračnú misiu začal ako kaplán v Marseille vo Francúzsku v tamojšom dome sv. Františka z Assisi a zároveň slúžil v tamojšej farnosti svätého Hieronyma. Vo Francúzsku bol až do roku 2005, keď sa vrátil do svojej rodnej Stredoafrickej republiky. V marci 2006 bol zvolený za predstaveného svojej kongregácie pre stredoafrickú provinciu; v úrade zostal do roku 2009.
26. mája 2009 ho po odstúpení arcibiskupa banguijskej arcidiecézy Paulina Pomodima pápež Benedikt XVI. vymenoval za apoštolského administrátora „sede vacante“ arcidiecézy. 14. mája 2012 ho ten istý pápež vymenoval za arcibiskupa diecézy. Biskupskú vysviacku prijal 22. júla 2012 z rúk prefekta Kongregácie pre evanjelizáciu národov Fernanda Filoniho a spolusvätiteľov Juda Thaddeusa Okola, apoštolského nuncia v SAR, a Edouarda Mathosa, biskupa bambarijského. Do úradu bol inaugurovaný 29. júla toho roku.
Pápež František arcibiskupa Nzapalaingu na konzistóriu 19. novembra 2016 kreoval za kardinála s titulom kardinál-kňaz a titulárnym sídlom Sant’Andrea della Valle. Stal sa najmladším členom kardinálskeho zboru (po kardinálovi Mafim) a prvým kardinálom narodeným po Druhom vatikánskom koncile. Titulárne sídlo prebral 18. decembra 2016.
Klubinský potok (prírodná rezervácia)

Klubinský potok je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Kysuce.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Klubina v okrese Čadca v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 2000 na rozlohe 0,8258 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Rezervácia sa nachádza v Chránenej krajinnej oblasti Kysuce. 
Predmetom ochrany sú: "Aluviálne jelšové porasty, sprevádzajúce vodný tok s mierne meandrujúcimi prítokmi. Výskyt viacerých vzácnych druhov rastlín."
Pezinské Karpaty

Pezinské Karpaty je geomorfologický podcelok Malých Karpát a zaberá veľkú časť pohoria.
Vymedzenie.
Nachádza sa v strednej a južnej časti pohoria a zaberá asi 2/3 jeho celkovej rozlohy. Oddeľuje Podunajskú a Borskú nížinu. Na západe Pezinské Karpaty lemuje Podmalokarpatská zníženina, na severovýchode nadväzujú Brezovské Karpaty a juhovýchodný okraj susedí s Trnavskou pahorkatinou, podcelkom Podunajskej pahorkatiny. Medzi Pezinkom a Bratislavou je južným susedom Podunajská rovina a v juhozápadnej časti nadväzujú Devínske Karpaty.
Časti.
Podcelok sa člení na tieto časti:
Chránené územia.
Veľká časť územia je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty a nachádza sa tu viacero maloplošných vzácnych území, medzi nimi: Bratislavský lesný park, národná prírodná rezervácia Hajdúchy, Hlboča, Kršlenica, Pohanská, Roštún a Záruby, prírodná rezervácia Bolehlav, Buková, Čierna skala, Jurské jazero, Kamenec, Klokoč, Lošonský háj, Pod Pajštúnom, Skalné okno, Strmina, Vysoká a Zlatá studnička, prírodná pamiatka Bukovina, Čertov žľab, Deravá skala, Driny, Limbašská vyvieračka a Tisové skaly a chránený areál Svätojurské hradisko.
Turizmus.
Blízkosť Bratislavy a ľahká dostupnosť predurčuje túto časť Malých Karpát byť vyhľadávanou oddychovou a turistickou zónou. Hustá sieť značených trás, viaceré možnosti voľnočasových aktivít, občerstvenia, no najmä hodnotné prírodné a historické lokality lákajú množstvo turistov počas celého roka. Územím vedie v peáži s Cestou hrdinov SNP červeno značená Štefánikova magistrála, ktorú križujú mnohé regionálne a lokálne trasy. Viaceré trasy využíva aj touto časťou pohoria vedená Medzinárodná Mariánska turistická trasa.
Lleida

Lleida je mesto v západnej časti autonómnej oblasti Katalánsko na severovýchode Španielska, centrum rovnomennej provincie. V roku 2017 tu žilo 137 327 obyvateľov.
Doprava.
Mestom prechádza diaľnica A2 spájajúca Barcelonu a Zaragozu. S Madridom je spojená rýchlovlakom nesúcim označenie AVE. Trasu dlhú približne 450 km prekoná vlak za menej ako 3 hodiny. V roku 2008 bola trasa vlaku predĺžená až do Barcelony. Ďalšie, klasické, trate spájajú mesto so Zaragozou, Tarragonou, Manresou a s mestečkom La Pobla de Segur, prevádzkované spoločnosťou Ferrocarrils de la Generalitat de Catalunya (FGC).
Aristopeithes

Aristopeithes alebo Aristopeithés ("Aristopeithes", iný prepis: "Aristopeithés") bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr. 
Sochár Aristopeithes, syn Kleónyma alebo Aristónyma z dému "Fylé", tvoril na konci 4. stor. pred Kr. Nezachovala sa od neho žiadna socha, známe sú ale jeho dve signatúry na podstavcoch zo sôch, objavené v archeologickej lokalite Eleusiny, starovekého mesta, kde Aténčania v mesiaci "boédromión" (september - október) oslavovali Eleusínske mystériá.
Fragmentárne nápisy na týchto podstavcoch z bieleho mramoru, datované do roku 321 pred Kr., hlásajú, že boli základňami sôch Démetry a Kory (Persefony):
Chata PTTK na Polane Chochołowskej

Chata PTTK na Polane Chochołowskej () je turistická chata na Polane Chochołowskej v poľskej časti Západných Tatier, v skrátenej forme nazývaná Chata Chochołowska. Nachádza sa vo výške . Jej majiteľom je Poľský turisticko-vlastivedný spolok. Poskytuje hlavnú turistickú základňu návštevníkom Doliny Chochołowskej.
O chate.
Je to najväčšia chata v poľských Tatrách. Celoročne otvorená poskytuje návštevníkom 121 lôžok v 2-, 3-, 4-, 6-, 8- a 14 - posteľových izbách. Má spoločenskú miestnosť, úschovňu lyží, kuchyňu a sušiareň odevov. Na chate má svoju základňu horská služba TOPR.
Z histórie.
Prvú chatu vybudoval Varšavský lyžiarsky klub () v rokoch 19301932. V januári 1945 ju podpálili nemeckí vojaci. Súčasná chata bola postavená v rokoch 19511953. Počas svojej druhej návštevy Poľska a Doliny Chochołowskej tu pobudol 23. júna 1983 pápež Ján Pavol II. Pamätná tabuľa pri vchode do chaty pripomína jeho návštevu.
V roku 1958 na Chochołowskom Potoku postavili malú vodnú elektráreň. Vytvára dostatok energie pre potreby chaty. Neďaleko chaty boli vysadené limby. Ďalšia pamätná tabuľa pripomína záchrannú akciu horskej služby TOPR, ktorá v noci z 11. na 12. februára 1945 zachraňovala zranených partizánov z Predného Salatína ().
Hoľa (pasienok)

Hoľa je horský pasienok, ktorý vznikol zväčša v čase valašskej kolonizácie, keď obyvateľstvo pri vytváraní pastvín klčovalo stále vyššie položený les. 
Nachádza sa tu často endemická subalpínska kvetena. V súčasnej dobe dochádza pri nižšie položených holiach k ich zarastaniu z dôvodu opustenia pasenia dobytka na nich. Nachádzajú sa naprieč všetkými vyššími pohoriami, najmä však stredného Slovenska, ako Veľká a Malá Fatra, Nízke Tatry, Oravská Magura, Volovské a Veporské vrchy a iné. Výraz hoľa tvorí často súčasť pomenovania vrchov v danej oblasti, napr. Kráľova hoľa, Fabova hoľa, Kubínska hoľa, Stredná hoľa, Kojšovská hoľa, Hole a iné. Príznačne pomenované však bývajú neraz celé hrebene, napr. Martinské hole či Kubínska hoľa. Viaceré z nich sú predmetom ochrany, či už ako súčasť národných parkov alebo ako maloplošné chránené územia, napr. Lomnianska a Hruštínska hoľa (Natura 2000).
Pôvodne sa pod názvom hoľa rozumel prirodzený pasienok nad lesným pásmom. Hole sa nekosili, nehnojili ani nijako neudržiavali.
One Night in Bangkok

„One Night in Bangkok“ je skladba z konceptuálneho albumu a následne aj z muzikálu "Šachy" od autorov Tima Ricea, Bennyho Anderssona a Björna Ulvaeusa. Verše pôvodne naspieval britský spevák Murray Head a refrény švédsky spevák a skladateľ Anders Glenmark.
Singel dosiahol vrcholové pozície v mnohých krajinách, vrátane Južnej Afriky, Západného Nemecka, Švajčiarska a Austrálie. V máji 1985 obsadil 3. miesto v Kanade aj v USA. V Spojenom kráľovstve obsadil 12. miesto.
Zoznam skladieb.
Skladba bola znovu vydané pre Headov album "Watching Ourselves Go By" z roku 1990.
Výbor pre päť severokórejských provincií

Výbor pre päť severokórejských provincií je orgán juhokórejskej vlády, ktorý spadá pod ministerstvo bezpečnosti a verejnej správy.
Bol založený v roku 1949 a je oficiálne zodpovedný za správu piatich kórejských provincií severne od demarkačnej línie medzi Severnou a Južnou Kóreou, keďže juhokórejská vláda formálne tvrdí, že je jedinou legitímnou vládou celej Kórey. Prezident Južnej Kórei vymenúva guvernérov pre každú z týchto piatich provincií, no ich úloha je prevažne symbolická.
Výbor napriek svojmu názvu nehrá úlohu vo vzťahoch Severnej a Južnej Kórei. Tieto záležitosti rieši ministerstvo zjednotenia.
Juhokórejské provincie s územím v Severnej Kórei.
Dve juhokórejské provincie, Kjonggi a Kangwon, majú oficiálne časť svojho územia v Severnej Kórei. Vláda Južnej Kórei považuje ich guvernérov za hlavu celej provincie, vrátane severných častí.
Miroslav Haraus

Miroslav Haraus (* 1. august 1986, Prešov) je slovenský zjazdový lyžiar a paralympijský víťaz. Jeho navádzačom je v sezóne 2017/18 Maroš Hudík.
Obchodná galéria Naša (Košice)

Obchodná galéria Naša je obchodné centrum nemeckého štýlu v Košiciach v mestskej časti Nad Jazerom, postavené v rokoch 20152016, otvorené bolo 18. augusta 2016. Celková prenajímateľná plocha je , na ktorej sa nachádza 10 samostatných obchodných jednotiek.
Poloha.
Obchodná galéria je postavená medzi ulicami Slanecká cesta a Napájadlá. Galéria sa rozprestiera na ploche pri novovytvorenej križovatke riadenej semaformi.
Galéria je dostupná mestskou hromadnou dopravou autobusom aj električkou. Výstavba prebiehala postupne v troch etapách. Prvá bola postavená pobočka reštaurácie rýchleho občerstvenia McDonald’s v rokoch 2011 – 2013. Prevádzka ukončila svoju činnosť v roku 2024. Následne od marca do októbra roku 2015 prebehla výstavba hypermarketu Kaufland, ktorý zaberá plochu . Po dokončení hypermarketu sa začalo s výstavbou samotnej obchodnej galérie ktorá bola dokončená v roku 2016.
Medzi prenajímateľov patria - Takko, Pepco, DM Drogérie, KiK, Deichmann, Planeo Elektro, Sportisimo, Super ZOO, TEDi, Galaxy Club a Mäsiarstvo u Býka.
Svojprávnosť

Svojprávnosť môže byť:
Eritrejská katolícka cirkev

Eritrejská katolícka cirkev je jednou z východných katolíckych cirkví sui iuris. Je súčasťou Katolíckej cirkvi, pričom sa pridŕža etiópskeho obradu (rovnako ako Etiópska katolícka cirkev).
Eritrejská katolícka cirkev je metropolitnou cirkvou sui iuris, sídlom metropolie je eritrejské hlavné mesto Asmara s tromi sufragánnymi eparchiami (Barentu, Keren a Segheneity). Podľa Annuario Pontificio v roku 2016 mala 162 528 veriacich. Za samostatnú cirkev sui iuris bola ustanovená 19. januára 2015 vyčlenením z Etiópskej katolíckej cirkvi. Má aj svoj nekatolícky náprotivok - Eritrejskú ortodoxnú cirkev.
Atický kalendár

Atický kalendár alebo Aténsky kalendár je kalendár, ktorý sa používal v starovekej Atike. Niekedy je tiež nazývaný aj ako grécky kalendár kvôli kultúrnej dôležitosti Atén, je to však len jeden z mnohých starogréckych kalendárov.
Atický rok bol rokom lunárnym, mal 354 dní a delil sa na dvanásť mesiacov striedavo po 30 (plné mesiace) a 29 dňoch (duté mesiace). Prvý deň v mesiaci volali „"novým mesiacom"", pretože nasledoval po noci, keď vyšiel nový mesiac; posledný deň sa volal „"dňom starého, avšak už i nového mesiaca"". V Aténach a iných gréckych mestách boli mesiace (väčšinou) ešte delené na tri úseky po 10 dňoch (dekády, dekades). Zaznamenané boli dni v rámci každej dekády a dni v prvej dekáde boli stanovené vychádzajúcim Mesiacom. Prvým dňom bol nov (núménia) a nasledujúce dni boli očíslované od dvojky po desiatku. Dni v druhej tretine boli obvykle v poradí 11 až 20, ale v poslednej tretine sa dni počítali pospiatky (od 10 k 1) v súlade s ustupujúcim Mesiacom.
V niektorých gréckych kalendároch sa mesiac nedelil vôbec a dni sa očíslovali od 1 po 29 alebo 30. bez spätného číslovania. Kalendárny rok sa v gréckych štátoch tiež nezačínal rovnako, pretože sa viazal na náboženské praktiky zaužívané v jednotlivých mestských štátoch. V Aténach sa začínal s prvým novým mesiacom po letnom slnovrate a nosil meno jedného z deviatich archontov, tak ako v Sparte meno prvého efora a v Argose meno kňažky bohyne Héry. V Aténach sa od 7. storočia pred Kr. uchovávali zoznamy archontov (z ktorých sa niektoré zachovali). Nie sú však spoľahlivé, pretože datovanie z gréckej histórie sa dá určovať s väčšou presnosťou až od 5. storočia pred Kr.
Neskoršie sa ujal zvyk (od 3. storočia pred Kr.) označovať roky poradovým číslom olympijských hier, počínajúc tradičným rokom 776 pred Kr. Keďže sa hry konali každý štvrtý rok, rozoznával sa prvý, druhý, tretí alebo štvrtý rok tej alebo onej olympiády. Spôsob ako prepočítať olympijskú éru na náš chronologický systém je jednoduchý: stačí znásobiť číslo olympijských hier štyrmi a výsledok odpočítať od čísla 780. Napr. 195. olympiáda zodpovedá prvému roku našej éry.
Časový rozdiel medzi lunárnym a slnečným rokom by za krátky čas spôsobil presuny jednotlivých mesiacov z jedného ročného obdobia do druhého a preto aby sa odstránil rozdiel jedenástich dní a šiestich hodín, zaviedli z času na čas trinásty priestupný mesiac, ktorý mal 30 dní. Keď sa malo toto doplnenie kalendárneho roku určiť presnejšie, označovali sa väčšie časové úseky, takzvané „"cykly"", ktoré sa skladali z určitého počtu rokov po dvanástich i po trinástich mesiacoch.
 
"Kalendár náboženských sviatkov v Atike a panhelénskych hier."
Keďže sa Atický kalendár začal letným slnovratom, presný rok datovania nie je istý, napr. rok založenia délskeho spolku sa datuje na 478/477 pred Kr. (t. j. došlo k nemu v 2. polovici roku 478 či v 1. polovici roku 477 pred Kr.) Niektoré názvy mesiacov Atického kalendára môžu pochádzať už z mykénskeho obdobia.
Metón

Metón () môže byť:
Aston Building

Aston Building je biznis centrum v Košiciach, v mestskej časti Juh na Werferovej ulici. Rekonštrukcia pôvodnej budovy bola začatá v októbri roku 2010 a ukončená koncom roka 2011.
Kompletne zrekonštruovaná deväťposchodová obchodno - administratívna budova má strategickú polohu frekventovanej komunikácie, prístupnosť do centra mesta a dostupnosť mestskou a prímestskou hromadnou dopravou.
K dispozícii je 9 veľkoplošných podlaží s celkovou plochou podlažia približne 650 m². Na každom z podlaží je 17 kancelárií v rozlohe 27 m². Súčasťou každého podlažia sú sociálne zariadenia a kuchynka. V budove sa nachádzajú 3 osobné výťahy.
Open space kancelárie.
V budove sú k dispozícii ,open space´´ kancelárie na prvom a druhom podlaží B - časti vo výmere od 80 m². Priestory je možné dispozične upraviť, pričom je možné využiť interiérové alebo sklenené priečky na vytvorenie viacerých zón v rámci jednej ,open space´´ kancelárie.
Prezentačné priestory.
Toto obchodno – administratívne centrum ponúka aj moderné prezentačné priestory vhodné na školenia, semináre, kurzy, konferencie, obchodné rokovania či iné firemné akcie s celkovou kapacitou až 75 osôb. 
Obchodné priestory.
Obchodné priestory sú situované na prízemí budovy. Disponujú samostatným vstupom zo spoločných priestorov, od ktorých sú oddelené presklenými stenami. 
V súčasnosti sa v priestoroch nachádza Aston Canteen, kaviareň s názvom Café Point Aston, Dolce Vita a ďalšie obchodné prevádzky.
Martina Majerníková Koval

Martina Majerníková Koval (rod. Majerníková; * 14. marec 1981, Vrbové) je slovenská herečka.
Absolvovala štúdium na Štátnom konzervatóriu v Bratislave, v odbore hudobno-dramatické umenie. Od roku 2003 bola externou členkou hereckého súboru divadla Nová scéna v Bratislave. V rokoch 20062009 pracovala v Lodnej zaoceánskej spoločnosti AIDA Cruises – Germany ako manažérka a interpretka, keď cestovala nielen po štátoch Európskej únie, ale aj po krajinách Perzského zálivu a Afrike. Neskôr pokračovala v štúdiu na Divadelnej fakulte Vysokej školy múzických umení v Bratislave, ktoré v roku 2015 ukončila s titulom Mgr. art.
V súčasnosti je umelkyňou v slobodnom povolaní. Pôsobí ako členka Divadla FÍ, venuje sa divadelnému a televíznemu herectvu, amatérskemu divadlu ako členka odborných porôt, tvorbe seminárov v oblasti umeleckého prednesu, publikačnej činnosti a autorskej tvorbe. Od roku 2016 do roku 2018 bola riaditeľkou programu a projektovou manažérkou celoštátneho festivalu s medzinárodnou účasťou Scénická žatva, ktorý sa každoročne koná v Martine a ktorý nadväzuje na najstaršiu tradíciu súťaží amatérskych divadelníkov v celoeurópskom ponímaní.
Business Center Moldavská

Business Center Moldavská je biznis centrum v Košiciach, v mestskej časti Juh na ulici Moldavská cesta.
Výstavba prvej budovy ("BCM-1") sa začala v roku 2008 a jej kompletná realizácia bola ukončená v roku 2013. Ide o 10 podlažnú budovu s jedným podzemným a deviatimi nadzemnými podlažiami s kancelárskymi a obchodnými priestormi. V rámci obchodného centra sú navrhnuté parkovacie plochy na priľahlom pozemku s kapacitou 47 parkovacích miest na teréne pred objektom a v podzemnom podlaží je parkovanie pre 33 automobilov s prístupom cez rampy. Budova ponúka spolu vyše 8 000 m² prenajímateľnej plochy. Medzi najväčších prenajímateľov v budove patria Ness a Embraco.
Rekonštrukcia druhej budovy ("BCM-2") prebiehala od roku 2013 a bola ukončená v roku 2016.
Objekt má 7 nadzemných podlaží a jeho celková podlahová plocha je 2.000 m². Medzi najväčších prenajímateľov v budove patrí firma Maxima Broker, Engie a BarCom.
Crystal Waters

Crystal Waters (* 10. október 1964, Camden, New Jersey, USA) je americká house/dance speváčka a skladateľka, známa predovšetkým vďaka hitom „Gypsy Woman“ a „100% Pure Love“. Skladba „Gypsy Woman“ obsadila 8. miesto v americkom rebríčku Billboard Hot 100 a 2. miesto v britskom rebríčku UK Singles Chart. Takisto vokálne spolupracovala v skladbe „Destination Calabria“ (pôvodne ako „Destination Unknown“) od talianskeho DJa Alexa Gaudina. V decembri 2016 ju časopis "Billboard" označil ako jednu z najúspešnejších tanečných interpretov všetkých čias.
Dolina Lejowa

Dolina Lejowa je dolina v poľských Západných Tatrách medzi Dolinou Kościeliskou a Doliną Chochołowskou. Je prostredným odvetvím Doliny Czarnego Dunajca.
Poloha.
Je to zvlnená lesnatá dolina dlhá okolo spadajúca od severu z Kominiarskiego Wierchu () na Poľanu Biały Potok (asi ). 
Na východnej strane sú zvlnené kopce – Kościeliskie Kopki a Suchy Wierch (). Od západu ju lemuje zvlnený terén Cisowej Turni (), Skrajnej Rosochy (), Zadniej Rosochy (), Wierchu Kuca (), Wierchu Spalenisko (), Małeho Opaloneho Wierchu (), Wielkeho Opaloneho Wierchu () a chrbta Kufa. Na západných svahoch Spaleniska, oddelený Kominiarskim sedlom, je krátky bočný hrebeň s vrcholom na Diablińci ().
Pri vstupe do doliny je vápencové bralo nazvané Między Ściany (lezenie za poplatok).
Dolina nemá bočné odvetvia, iba z Kominiarskiego Wierchu, v jeho hornej časti, spadajú dole dva žľaby: Zabijak a Tylkowy Żleb
Opis doliny.
Dolina bola pomenovaná podľa goralského Leja. V registroch z roku 1811 je zapísaný ako vlastník pôdy Jędrzej Leja z Podczerwoneho. Dolina je vytvorená zo sedimentárnych hornín.
Nachádzajú sa v nej poľany: Lejówki, Jaworzyna Lejowa, Polana Kuca, Polana Huty Lejowe, Niżnia Polana Kominiarska a Przysłop Kominiarski. Na nich bola obnovená pastva vďaka čomu sa zabránilo ich zarastaniu lesným porastom (niektoré poľany sú len vykášané). Dolné partie doliny patria do Hali Lejowej, horné do Hali Kominy Tylkowej. Pod vrcholom Skrajnej Rosochy v 19. storočí boli banské štôlne (Lejowe Banie). Dolinou preteká Lejowy Potok vtekajúci do Kirowej Wody.
V doline sa nachádza niekoľko jaskýň, okrem iných:: Awen Odpękniętych Nacieków, Szczelina ze Śniegiem, Schron nad Lejową, Dziura nad Zabijakiem II, Jaskinia Mechata, Tylkowa Szczelina, Jaskinia Skośna, Jaskinia Lejowa Wyżnia, Suchy Biwak, Schron przy Suchym Biwaku, Szczelina w Grani I, Lejowa Szczelina.
V súčasnosti pozemky v doline patria „Lesnej spoločnosti oprávnených ôsmych obcí“ so sídlom vo Witówe. Preto má TAPAP obmedzený vplyv na jej činnosť, najmä na súčasnú intenzívnu ťažbu lesných porastov. 
Dolina Lejowa je turisticky jednou z najobľúbenejších dolín v poľskej časti Tatier. 
Turistika.
Po vetrovej kalamite v roku 2013 bol chodník dočasne uzavretý. Od 1. júla 2016 roku je znovu otvorený.
Business Centrum BCT-1

Business Centrum BCT 1 je biznis centrum v Košiciach, v mestskej časti Juh na ulici Moldavská cesta.
Rekonštrukcia pôvodnej budovy začala v januári 2008, otvorenie sa po kompletnej rekonštrukcii konalo v máji 2011. Administratívna budova ponúka v šiestich traktoch 17650 m² plochy na prenájom, pre vyše 1000 zamestnancov. Vlastník areálu je spoločnosť Occam Real Estate a ako investor na tomto projekte figurovala firma Penta Real Estate.
Najvýznamnejším nájomníkom je soločnosť Deutsche Telekom IT Solutions Slovakia.
Business Centrum BCT-2

Business Centrum BCT 2 je biznis centrum v Košiciach, v mestskej časti Juh na ulici Moldavská cesta.
Administratívna budova BCT 2 je pokračovaním, druhou fázou úspešného kancelárskeho projektu BCT 1. S jej výstavbou sa začalo v decembri 2015 a kompletná realizácia bola ukončená v novembri 2017. Budova má 7 nadzemných podlaží. Objekt ponúka 370 parkovacích miest 50 miest pre bicykle a kancelárske priestory na ploche až 14 538 m². Typické podlažie má rozlohu 2 299 m² a je možné rozdeliť ho až na 8 samostatných nájomných jednotiek.
Medzi najväčších prenajímateľov patria: Deutsche Telekom IT Solutions Slovakia, Deloitte, Colonnade, Dôvera, Dr. Max a Mirakl. V objekte je k dispozícii reštaurácia PLATZ a kaviareň MEET Point.
Slávnostné otvorenie budovy BCT 2 sa uskutočnilo 26. októbra. 
Galéria
Žobrákov dom

Žobrákov dom je meštiansky dom v Košiciach na Hlavnej ulici.
Dejiny.
Pôvodne to bol gotický dom zo 14. storočia, v 18. storočí viackrát prestavaný. V rokoch 1720 a 1760 bol opäť upravovaný. Jeho posledná prestavba sa konala v roku 1898 v pôvabnom romanticko-secesnom štýle s alegorickou maľbou od košického maliara Júliusa Édera. Táto alegorická maľba bola desaťročia ukrytá pod omietkou nevhodnej rekonštrukcie z roku 1956. V roku 1995 bola budova komplexne zrekonštruovaná a alegorická maľba odkrytá.
Na štíte budovy sa nachádza takzvaná socha žobráka, ale v skutočnosti sa jedná skôr o sochu dobového kupca či obchodníka, o čom svedčí kupecká kapsa na jeho pravom boku. Známa košická legenda vraví, že dom dal postavil istý mestský žobrák za nažobrané peniaze.
Hadik-Barkóciho palác

Hadik-Barkóciho palác je budova nachádzajúca sa v Košiciach, na Hlavnej ulici.
História.
Je to reprezentatívna baroková stavba, ktorá bola prvým šľachtickým palácom v Košiciach, prvý trakt na mieste dvoch stredovekých budov v roku 1754 nechal postaviť jágerský biskup František Barkóczy. Zadný trakt pochádza z konca 18. storočia. V zime 1805/1806 tu bol ubytovaný 12-ročný následník trónu, princ Ferdinand, keď ho spolu so súrodencami ukryli v Košiciach pred nebezpečím zo strany vojsk Napoleona. 
Po roku 1930 v budove zriadil údenár Alex Jaszusch bufet, v ktorom od konca 30. rokov bola reštaurácia Otta Lescha, a od druhej polovice 40. rokov až do znárodnenia reštaurácia „Kriváň“. Po znárodnení sa z nej stala krčma a od roku 1980 pizzeria. Budova je zaujímavá aj tým, že tu sídlila prvá Košická sporiteľňa. Dnes v budove sídli pobočka Verejnej knižnice Jána Bocatia.
Mory Kanté

Mory Kanté (* 29. marec 1950, Albadaria, Guinea – † 22. máj 2020, Konakry) bol guinejský spevák a hráč na kore.
Najväčší úspech dosiahol so skladbou "Yeke Yeke" z roku 1987, ktorá sa stala hitom naprieč Európou, pričom obsadila 1. miesta v rebríčkoch v Belgicku, Holandsku, Fínsku a Španielsku.
Kariéra.
Narodil se do jednej, v Guineji veľmi známej rodiny griotov, čo sú potulní muzikanti a rozprávači. Ako malý vyrastal v mandigskej hudobnej tradícii. Keď mal sedem rokov, poslali ho do susedného Mali, kde sa naučil spievať a hrať na koru. V roku 1971 sa stal členom skupiny Rail Band, v ktorej vtedy spieval Salif Keïta. Ten ale v roku 1973 zo skupiny odišiel a Mory Kanté sa tak stal hlavným spevákom.
V roku 1983 sa Mori Kanté presunul do Paríža. Bola to doba, keď svetom prechádzala vlna afropopu. Do celosvetového hudobného povedomia sa dostal predovšetkým zo skladbou „Yé ké yé ké“, ktorá bola vydaná ako singel v roku 1987. Je stále jedným z najpredávanejších afrických hudobných singlov a bol to vôbec prvý singel afrického hudobníka, ktorého sa predalo viac ako milión kópií.
V roku 2003 bol zvolený africkým veľvyslancom Organizácie pre výživu a poľnohospodárstvo.
Oleg Pastier

Oleg Pastier (* 17. apríl 1952, Tekovská Nová Ves – † 15. marec 2018) bol slovenský básnik, publicista, vydavateľ a disident.
Životopis.
Narodil sa v Tekovskej Novej Vsi, dnes časti obce Nová Dedina v okrese Levice. Absolvoval strednú všeobecnovzdelávaciu školu v Nitre, kde až do maturity žil s rodičmi. Jeho otec bol dekanom Pedagogickej fakulty v Nitre (dnes súčasť UKF), odkiaľ však musel v roku 1970 odísť potom, čo sa postavil proti vpádu vojsk Varšavskej zmluvy z roku 1968. Táto udalosť dospievajúceho študenta výrazne ovplyvnila; normalizačnú spoločnosť odvtedy vnímal ako niečo, čo s jeho pohľadom na svet nie je zlučiteľné. Získal zlý kádrový profil a pôsobil v rozličných robotníckych zamestnaniach.
V druhej polovici 70. rokov stretol v Bratislave skupinu otvorene mysliacich ľudí – Vladimíra Archleba, Igora Kalného, Jána Budaja, Františka Mikloška, výtvarníkov Milana Bočkaya a Kláru Bočkayovú, Otisa Lauberta, Vladimíra Havrillu a ďalších umelcov. V 80. rokoch 20. storočia začal v disente získavať vydavateľské skúsenosti. Najprv sa venoval jednorazovým textom ako Solženicynova prednáška alebo esej disidenta Milana Šimečku, postupne sa však uňho začalo zbierať stále viac prác, ku ktorým sa oficiálne nedalo dostať. Vydával ich v samizdatových časopisoch Kontakt, Fragment a Fragment K.
Počas Nežnej revolúcie stál pri zrode občianskeho hnutia Verejnosť proti násiliu (VPN), 19. novembra 1989, po prvom protestnom mítingu v priestoroch Umeleckej besedy v Bratislave, sa spolu s Martinom Šimečkom, Jánom Budajom a Milošom Žiakom zúčastnil stretnutia v byte Jána Langoša, na ktorom vznikol názov hnutia.
Od marca 1990 potom vydával (dovtedy samizdatový) časopis oficiálne, od roku 1992 pod názvom Fragment. Vo svojom vydavateľstve F. R. &amp; G vydal aj jeho knižnú edíciu. Po roku 1990 spolupracoval s literárnymi časopismi Kultúrny život a Romboid. Pre Slovenský rozhlas vytvoril sériu 23 fíčrov pod názvom "Rodinné striebro" a rozhlasových relácií "Obuj sa a choď", "Avantgardy", "Európska poviedka" a ďalších. Žil a tvoril v obci Dolný Bar neďaleko Dunajskej Stredy.
Kožušinové odevy

Kožušinové odevy sú odevy vyrobené z kože živočíchov so srsťou najčastejšie kožušinových zvierat. Kožušina je jednou z najstarších foriem odevu. Niektorí ju považujú za luxusnú a teplú, iní ju odmietajú kvôli morálnemu presvedčeniu. Termín "kožušina" sa často používa na označenie kabátov, šálov alebo akýchkoľvek teplých odevov vyrobených zo zvieracej srsti. Najobľúbenejšie druhy kožušiny, najmä v 60. rokoch, známe ako "luxusná kožušina" boli červená či strieborná pruhovaná líška . Tieto typy nakupovala predovšetkým bohatšia vrstva spoločnosti. Tí, ktorí si to nemohli dovoliť nosili napríklad odevy z vlčieho kožucha. 
História.
Kožušina sa všeobecne považuje za jeden z prvých materiálov používaných ako oblečenie a "dekorácia" zároveň. Prvýkrát bola používaná už v ďalekej minulosti - naši predkovia Homo sapiens či Homo neanderthalensis nosili odevy zo zvieracej srsti.
Kožušina sa stále nosí, najmä v miernych a chladných klimatických podmienkach, kvôli svojej schopnosti zadržať teplo. Tieto typy odevov boli počas studených zimných období obľúbené najmä v Kanade, a v súčasnosti sú stále využívané či už rôznymi domorodými kmeňmi, alebo rozvinutými spoločnosťami. Tvoria súčasť tradičného oblečenia v Rusku, na Ukrajine, v štátoch EÚ, USA, a v Japonsku.
Kožušina zvierat použitá v odevoch a výzdobách niekedy býva farbená či už jasnými farbami alebo rôznymi vzormi. Cieľom je napodobniť srsť exotických zvierat.
Zdroje kožušiny.
V Európe a Ázii sa kožušina z psov a mačiek predáva pod rôznymi názvami, aby sa zakryl pôvod. Napríklad psie kožušiny sa zvyknú označovať "Mongolský Vlk" .
V Spojených štátoch bol robený prieskum pri ktorom sa zistilo, že drvivá väčšina kožušín bola nesprávne označená. Zväčša sa to dialo preto, pretože kožušiny boli zo zvierat ktoré nie je legálne zabíjať.
Obchodný tovar.
Kožušiny sa získavajú legálnym aj nelegálnym lovom kožušinových zvierat alebo ich chovom na kožušinových farmách. Moderné textilný priemysel a výroba umelých kožušín umožňuje praktické nahradenie kožušín inými materiálmi. Nosenie kožušinových výrobkov preto býva kritizované ako zbytočný luxus, kvôli ktorému je ohrozené množstvo kožušinových zvierat žijúcich vo voľnej prírode a divoká zvierat chované v nevyhovujúcich podmienkach fariem, ktoré sú preto v niektorých štátoch ako týranie zvierat zákonom zakázané. Vzhľadom na nadmerné používanie ohrozených živočíchov na komerčné účely bol v roku 1973 uzavretý dohovor na ochranu ohrozených druhov živočíchov a rastlín CITES (Convention on International Trade in Endangered Species of Wild Fauna and Flora) .
Spracovanie kože.
V prvom rade je potrebné získať zvieraciu kožušinu. V závislosti od typu kožušiny sa používajú správne chemikálie. Používa sa napríklad uhličitan sodný, kukuričný škrob, lanolín, rôzne odmasťovače a pod. Pracovníci, ktorí bývajú vystavení účinkom prachu z kože zvyknú mať zníženú funkciu pľúc. Koža sa potom ešte ošetruje pre zvýšenie jej kvality. Ľudia, ktorí sa venujú oprave, zmenám či čisteniu kožušinových výrobkov sa nazývajú kožušníci, tí čo sa venujú úprave a oprave kože sa nazývajú garbiari .
Aupark Tower (Košice)

Aupark Tower je biznis centrum v Košiciach v mestskej časti Staré Mesto, ktoré je súčasťou nákupno-zábavného centra Aupark. Postavila ju spoločnosť HB Reavis Group. Jej výstavba sa začala v roku 2010 a úplne dokončená bola koncom roka 2011. Nachádzajú sa tu prenajímateľné kancelárske priestory.
Má výšku 47,5 metra a nadzemných 11 podlaží. Budova sa nachádza priamo v historickom centre Košíc na ulici Protifašistických bojovníkov 11. V blízkosti biznis centra sa stretávajú hlavné dopravné tepny, neďaleko je tiež železničná a autobusová stanica a až 24 liniek mestskej hromadnej dopravy zaručuje najlepšiu možnú dostupnosť v meste. Vďaka svojej polohe ponúka aj služby nákupného centra Aupark, ako aj jedinečný výhľad na historické centrum mesta.
Medzi najznámejších nájomcov patria: ESET, IBM, Orange, Freudenberg IT, Benestra, Winners Group a ďalší.
Persaios (sochár)

Persaios () bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr. 
Sochár Persaios, pochádzajúci zrejme z Atén, tvoril v 3. stor. pred Kr. Nezachovala sa od neho žiadna socha, známa je ale jeho signatúra na mramorovom podstavci, základne zo sochy, ktorú zhotovil so sochárom Heortiom.
Tento podstavec bol objavený v archeologickej lokalite Dionýzovho divadla v Aténach. Jeho fragmentárny nápis, datovaný do 3. stor. pred Kr., uvádza, že bol podstavcom sochy, ktorú venovali pre agónothéta Theofana, známeho aj z iných nápisov z rokov 280 až 270 pred Kr. Agónothéti udržiavali poriadok pri súťažiach (agón), rozdeľovali ceny a pod. Počas dionýzii (hlavne počas tzv. „Veľkých Dionýzii“, ktoré sa konali zrejme 10. až 17. dňa mesiaca Elafébolión) sa usporadúvali súťaže i divadelné predstavenia. Autori týchto divadelných hier tiež súťažili o ceny.
Dohovor Rady Európy o predchádzaní násiliu na ženách a domácemu násiliu a o boji proti nemu

Dohovor Rady Európy o predchádzaní násiliu na ženách a domácemu násiliu a o boji proti nemu alebo Istanbulský dohovor je medzinárodná zmluva Rady Európy posudzujúca predovšetkým všetky druhy násilia voči ženám ako formu historicky a kultúrne podmienenej diskriminácie. Dohovor sa zameriava na prevenciu, ochranu obetí a stíhanie páchateľov rodovo podmieneného násilia. Dohovor tiež nanovo definuje niektoré trestné činy (napríklad: mrzačenie ženských genitálií, vynútený sobáš, nebezpečné prenasledovanie (stalking), vynútený potrat a vynútenú sterilizáciu) a požaduje od štátov, aby ich zaviedli do svojho trestného poriadku. Dňa 14.3. 2012 ako prvý ratifikovalo dohovor Turecko, ku ktorému sa k marcu 2017 pripojilo ďalších 21 štátov. Do platnosti vstúpila 1. 8. 2014.
V piatok, 29. marca 2019 NR SR prijala uznesenie zaväzujúce Slovensko dohodu neratifikovať.
V utorok, 25. februára 2020 NR SR finálne odmietla dohovor (t.j. nevyslovila súhlas s dohovorom Rady Európy). Prezidentka Slovenskej republiky už nemôže uznesenie vrátiť späť do NR SR. Odo dňa podpísania uznesenia prezidentkou Slovenskej republiky sa bude Slovenská republika reprezentovať ako krajina, ktorá neprijala Istanbulský dohovor.
Zoltán Hájos

JUDr. Zoltán Hájos (* 15. júl 1967, Dunajská Streda) je slovenský právnik a politik maďarskej národnosti. Od roku 2009 je nepretržite primátorom Dunajskej Stredy, od roku 2009 tiež poslancom Trnavského samosprávneho kraja.
Životopis.
Hájos sa narodil v Dunajskej Strede v júli 1967. Navštevoval Základnú školu Gyulu Szabóa s vyučovacím jazykom maďarským. Následne absolvoval dunajskostredské gymnázium. V mladosti hrával futbal v žiackych aj seniorských kategóriách. V roku 1990 absolvoval magisterské štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, taktiež získal malý doktorát. V rokoch 19901992 získaval sudcovskú prax na Obvodnom vojenskom súde v Bratislave a Okresnom súde v Dunajskej Strede, v roku 1992 zložil odbornú sudcovskú skúšku. 
Následne pracoval ako právnik na Katastrálnom úrade v Dunajskej Strede a vo viacerých obchodných bankách. Od roku 1996 pôsobil ako advokát v advokátskej kancelárii Hajos Partners.
Politická kariéra.
Hájos sa politicky angažoval už od roku 1990, keď bol pri vzniku Maďarskej nezávislej iniciatívy. V mladosti ho ako študenta poznajúceho socializmus oslovil liberalizmus ako filozofické hnutie. Po transformácii MNI na Maďarskú občiansku stranu bol zvolený za predsedu Republikovej rady Etického výboru MOS. V roku 1998 po vzniku SMK-MKP zastával aj v novej strane členstvo v Republikovej etickej komisii a v Republikovej komisii pre dohľad nad stanovami. Od júna 2016 bol členom republikového predsedníctva SMK-MKP.
Hájos sa primátorom Dunajskej Stredy stal prvýkrát po predčasných voľbách v roku 2009, keď sa jeho predchodca Péter Pázmány vzdal funkcie po kauze kupovania hlasov Rómov, pre ktorú Ústavný súd SR zrušil platnosť volieb.
V roku 2015 ako primátor v Dunajskej Strede otvoril nocľaháreň pre bezdomovcov.
Osobný život.
Od roku 1993 je ženatý s manželkou Tímeou, majú dve deti.
Nižná Magura

Nižná Magura () je vrch v Západných Tatrách na Slovensku. Leží v hrebeni Otrhance nad Pribylinou, približne severne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa na západe strednej časti Tatier, v podcelku Západné Tatry a v ich časti Liptovské Tatry. Leží v Žilinskom kraji v okrese Liptovský Mikuláš a na katastrálnom území obce Pribylina. Najbližším sídlom je južne situovaná Pribylina a Liptovská Kokava, východne sa nachádza Podbanské a juhozápadne Jakubovany a Konská. Vrch sa nachádza v Tatranskom národnom parku.
Opis.
Nižná Magura leží v hrebeni Otrhance, ktorý vybieha južným smerom z Hrubého vrchu () v hlavnom hrebeni Západných Tatier cez Jakubinu () a Vyšnú Maguru (). Východne sa nachádza Račkova dolina, ktorou voda z tejto časti odteká riečkou Račková do Belej v povodí Váhu, západne leží Jamnícka dolina, ktorou vodu odvádza Jamnícky potok.
Východným smerom sa nachádza Ježová (), Kotlová (), Nižná Bystrá () a Bystrá (), severným Blyšť (), Klin (), Jakubina (), Vyšná Magura (), Ostredok (), Hrubý vrch (), Deravá () a Volovec (), západne Ostrý Roháč (), Plačlivé (), Smrek (), Baranec (), Malý Baranec () a Mládky () a južným Klinovaté (), Nižný Ostredok () a Kečka (). Vrcholom prechádza značený turistický chodník. 
Výhľady.
Hôľnato-skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Viditeľné sú tak okolité vrcholy Západných Tatier, Podtatranská kotlina, Nízke Tatry a Kozie chrbty.