Arché (filozofia)

Arché (gr. ἀρχή, lat. "principium") alebo pralátka je v starovekej gréckej filozofii prvotný princíp sveta, prapôvodná látka, z ktorej svet povstal.
Táles.
Ako prvý prišiel s konceptom "arché" Táles z Milétu, ktorý tvrdil, že prvotný princíp všetkého je voda ("hydór"); zvláštna látka, ktorá má prirodzenú schopnosť stávať sa pevnou "zemou" (ľad) i plynným "vzduchom" (pary). Hlavným dôvodom, prečo pokladal Táles za pralátku práve vodu, bola však asi poznanie, že voda je základná podmienka života človeka, všetkého tvorstva, rastlín, pohybu ovzdušia, života - pohybu prírody. 
V Tálesovom pojme vody sa stotožňoval pojem základu s pojmom počiatku a príčiny. Vodou chcel vysvetľovať vznik celého sveta a každej jednotlivej veci. Bol to prvý krok k vysvetľovaniu sveta z neho samého, a nie pomocou mimoobjektívnych činiteľov.
Táto pôvodná látka je látka pohybujúca sa, látka živá (ešte Aristoteles presne nerozlišuje pojmem pohybu, života, duše a p.). Táto teória súvisela aj s jeho údajným presvedčením, že zem je disk, ktorý pláva na vode. Tálesovo učenie - podobne ako učenie Anaximandra a Anaximena - označujeme ako hylozoizmus.
Tálesov žiak Anaximandros túto teóriu odmietol. Podľa Anaximandra voda nemohla byť pralátkou, pretože z nej nemôže vzniknúť jej protiklad – oheň. Anaximadros tvrdil, že z tohto dôvodu žiaden zo štyroch živlov (zem, voda, vzduch, oheň) nemôže byť "arché". Sám uvažoval o existencii pralátky zvanej apeirón (neohraničené), z ktorej sa všetky veci rodia a do ktorej sa navracajú. Anaximadrov žiak Anaximenes zasa navrhol ako pralátku vzduch. Zo vzduchu podľa neho môže povstať voda, oheň aj zem.
Aristoteles o arché.
"„Väčšina tých, čo sa prví zaoberali filozofiou, si myslela, že počiatky vecí sú iba v podobe hmoty. Lebo to, z čoho sú všetky veci a z čoho ako z prvého vznikajú a do čoho ako posledného zanikajú, pričom podstata ostáva a menia sa len jej stavy, vyhlasujú za prvok a počiatok (arché) vecí, a to, že nič nevzniká, ani nič nezaniká, veria preto, lebo sú tej mienky, že sa takáto podstata (fysis) vždy zachováva ... Teda musí byť určitá podstata, buď jediná, alebo viaceré, z ktorých všetko ostatné vzniká, zatiaľ čo ona sama ostáva zachovaná. Pravda, pokiaľ ide o počet a druh takého počiatku, nie sú všetci rovnakej mienky, Táles však, pôvodca takejto filozofie, hovorí, že je to voda (preto tiež hlásal, že zem spočíva na vode). Možno čerpal túto domnienku z pozorovania, že potrava všetkých vecí je vlhká a že z vlhka vzniká a ním sa živí aj samo teplo (to však, z čoho všetko vzniká, je počiatkom všetkého); túto domnienku mal teda z tohto i z toho, že semená všetkých vecí majú vlhkú podstatu.“" 
Arché a mytológia.
"Arché" je jeden z ústredných pojmov gréckej filozofie, zvlášť v jej presokratickom kozmologickom období. Je to pojem, ktorý je pevne spojený s počiatkami racionálneho a filozofického bádania v európskej civilizácii. Nie je vôbec náhodou, že práve hľadanie "arché" započalo emancipáciu filozofie a vznik filozofickej alternatívy voči mytológii. Ľudské myslenie sa vo svojich archaických časoch sústredilo na špecifickú náboženskú kultúru, ktorá vyústila do povestí, legiend a mýtov. Tie objasňovali záhady mnohotvárnosti a komplikovanosti svetového univerza, pričom mali aj rozličné etické aspekty a dôsledky. Prostredníctvom mýtov sa človek vyrovnával s otázkami o pôvode sveta a seba samého. To bolo ich kľúčovou úlohou, preto neprekvapuje, že pri vzniku filozofie ako racionálneho bádania stojí záujem o pôvod a akúsi „podstatu“ sveta resp. jednotlivých jestvujúcien. Možno tiež dodať, že takýto záujem pretrváva až dodnes, keď sa fyzici snažia odhaliť univerzálne elementárne zákony, z ktorých by bolo možné vysvetliť vesmír čistou dedukciou.
Myšlienka o "arché" sa teda stala rozumovou obdobou mytologického vysvetľovania univerza. 
Arché ako počiatok a podstata.
Ako bolo uvedené v časti "Arché a mytológia", prví filozofi čelili otázke o pôvode a povahe toľkej rozmanitosti a mnohotvárnosti sveta. Grécke myslenie si pôvodne nedokázalo predstaviť, že by sa kvalitatívne a kvantitatívne špecifiká jestvujúcien mohli spájať s niečím nestálym alebo premenlivým (ako napr. energia). To, čo má byť podstatou vysvetľujúcou súcna, môže byť podľa neho len pevné, nezanikajúce, ani nevznikajúce. Z toho vyplýva, že všetky veci sú vlastne len metamorfózami a zmenami tej istej podstaty alebo tých istých podstát, elementov, alebo toho istého "arché". Takto sa pluralita zjednocuje a vyúsťuje do predstavy jediného prazákladu všetkého bytia. V európskej filozofii sa takéto poňatie označuje ako „ontologická jednota mnohotvárnosti“. 
Arché u predsokratikov.
Milétska iónska škola.
"Hlavný článok": Milétska škola
Pytagoras.
"Hlavné články": Pytagoras, pytagoreizmus
Eleatská škola.
"Hlavný článok": Eleatská škola
Herakleitos z Efezu.
"Hlavný článok": Herakleitos 
Empedokles a Anaxagoras.
"Hlavné články": Empedokles, Anaxagoras
Atomizmus.
"Hlavné články": Atomizmus, Demokritos
Arché u Aristotela.
Arché je:
Všetky príčiny sú počiatkami.
Teda všetky počiatky majú toto spoločné, sú čímsi prvým, z čoho vec alebo je, alebo vzniká, alebo sa poznáva; niektoré počiatky sú vo veciach, niektoré mimo nich. Preto je počiatkom príroda, prvok, myslenie, vôľa, podstata i účel; lebo pre mnohé veci je počiatkom poznania i pohybu dobro a krásno.
Arché u Anaxiména.
Pralátka je termín, ktorý filozof Anaximenes opisuje ako neustále sa pohybujúci, nekonečný, nediferencovaný, nevymedzený, neurčitý vzduch, z ktorého zriedením vznikol oheň a zhustením zasa vetry, mraky, voda, zem, kamene, bohovia. Prapodstata všetkého.