burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
NGC 6226

NGC 6226 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 24. septembra 1862.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 6228

NGC 6228 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. júna 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 6229

NGC 6229 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Herkules, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 12. mája 1787. Je od nás vzdialená prinajmenšom 80 000 ly a preto sa na oblohe javí veľmi slabá. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,4.
NGC 6230

NGC 6230 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 3. júla 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
NGC 6231

NGC 6231 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Škorpión, ktorú objavil taliansky astronóm Giovanni Battista Hodierna v roku 1654.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 2,6.
NGC 6232

NGC 6232 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 28. júna 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 6233

NGC 6233 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 12. júla 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14.
NGC 6234

NGC 6234 je galaxia v súhvezdí Hadonos, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 17. júna 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
NGC 6235

NGC 6235 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Hadonos, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 26. mája 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,9.
NGC 6236

NGC 6236 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 28. júna 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,9.
NGC 6238

NGC 6238 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 28. júna 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
NGC 6239

NGC 6239 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 12. apríla 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
NGC 6241

NGC 6241 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 29. apríla 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15,2.
NGC 6242

NGC 6242 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Škorpión, ktorú objavil Nicolas Louis de Lacaille v roku 1751.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 6,4.
NGC 6243

NGC 6243 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 10. júna 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
NGC 6244

NGC 6244 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 28. júna 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 6246

NGC 6246 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 28. júna 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 6247

NGC 6247 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 24. septembra 1862.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 6248

NGC 6248 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 11. augusta 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 6249

NGC 6249 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Škorpión, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 31. júla 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,2.
NGC 6250

NGC 6250 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Oltár, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 1. júla 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 5,9.
NGC 6251

NGC 6251 je galaxia v súhvezdí Malá medvedica, ktorú objavil William Herschel 1. januára 1802.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
NGC 6252

NGC 6252 je galaxia v súhvezdí Malá medvedica, ktorú objavil William Herschel 1. januára 1802.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
NGC 6253

NGC 6253 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Oltár, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 14. mája 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,2.
NGC 6255

NGC 6255 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 16. mája 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
NGC 6256

NGC 6256 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Škorpión, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 2. augusta 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,3.
NGC 6257

NGC 6257 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 16. mája 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
NGC 6258

NGC 6258 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 28. júna 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 6259

NGC 6259 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Škorpión, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 13. mája 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8.
NGC 6260

NGC 6260 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 5. augusta 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 6261

NGC 6261 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 13. júla 1880.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
NGC 6262

NGC 6262 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 23. októbra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 6263

NGC 6263 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. júna 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 6264

NGC 6264 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. júna 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,7.
NGC 6265

NGC 6265 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. júna 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
NGC 6267

NGC 6267 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 15. mája 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 6268

NGC 6268 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Škorpión, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 5. júna 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,5.
NGC 6269

NGC 6269 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. júna 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,4.
NGC 6270

NGC 6270 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. júna 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 6271

NGC 6271 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. júna 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,6.
NGC 6272

NGC 6272 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. júna 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
NGC 6274

NGC 6274 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. júna 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 6275

NGC 6275 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 5. augusta 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 6276

NGC 6276 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 10. júna 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,6.
NGC 6277

NGC 6277 je hviezda v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 6. júna 1864.
NGC 6278

NGC 6278 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 15. mája 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 6279

NGC 6279 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 23. októbra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
NGC 6280

NGC 6280 je galaxia v súhvezdí Hadonos, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 8. mája 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,6.
NGC 6281

NGC 6281 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Škorpión, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 5. júna 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 5,4.
NGC 6282

NGC 6282 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 28. júna 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
NGC 6283

NGC 6283 je galaxia v súhvezdí Herkules, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. apríla 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
NGC 6284

NGC 6284 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Hadonos, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 22. mája 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,9.
NGC 6285

NGC 6285 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 6286

NGC 6286 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 13. augusta 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 6287

NGC 6287 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Hadonos, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 21. mája 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,3.
NGC 6288

NGC 6288 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil Edward D. Swift 19. augusta 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
NGC 6289

NGC 6289 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil Edward D. Swift 19. augusta 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
NGC 6290

NGC 6290 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 13. augusta 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 6291

NGC 6291 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 13. augusta 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 6292

NGC 6292 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 8. júla 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 6293

NGC 6293 je guľová hviezdokopa v súhvezdí Hadonos, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 24. mája 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,3.
NGC 6294

NGC 6294 je dvojhviezda v súhvezdí Hadonos, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 16. apríla 1828.
NGC 6295

NGC 6295 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 9. júna 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,9.
NGC 6296

NGC 6296 je galaxia v súhvezdí Hadonos, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 17. júna 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 6297

NGC 6297 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 8. júla 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 6298

NGC 6298 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 1. augusta 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 6299

NGC 6299 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 27. októbra 1861.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 6300

NGC 6300 je galaxia v súhvezdí Oltár, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 30. júna 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,1.
Da Vinciho kód

Da Vinciho kód môže byť:
Da Vinciho kód (kniha)

Da Vinciho kód (, /"Da Vinciho kód", ) z roku 2003 je dobrodružný román s prvkami fantázie amerického spisovateľa Dana Browna. Brown má podpísanú zmluvu na dve ďalšie pokračovania.
Knihy sa predalo po celom svete niekoľko miliónov výtlačkov a údajne ide o doteraz najväčší bestseller 21. storočia. Spôsob podania faktov viedol rôzne inštitúcie a činiteľov katolíckej cirkvi, proti ktorej je román čiastočne namierený, ku kritike románu alebo dokonca k odporúčaniam nekupovať ho.
V súvislosti s týmto románom musel autor čeliť obvineniu z plagiátorstva, ktoré proti nemu vzniesli Michael Baigent a Richard Leigh, dvaja z troch autorov knihy "Svätá krv a svätý grál" z roku 1982, v ktorej sa zaoberajú teóriami, že Ježiš a Mária Magdaléna boli manželia, mali dieťa a ich potomkovia dodnes žijú. Britský Najvyšší súd ich žalobu v roku 2006 zamietol.
Obsah.
Kniha nás spoločne s hlavnými postavami zaťahuje stále hlbšie do minulosti, až sa nakoniec dostaneme na prelom starého a nového letopočtu.
Uznávaný profesor náboženskej symbológie Robert Langdon je jedného dňa zaskočený správou, že odborník na kresťanstvo a správca múzea v Louvri Jacques Saunière (pozri Bérenger Saunière) bol zavraždený, a ani sa nenazdá, je vtiahnutý do veľkej nebezpečnej hry, kde sa nehrá len o jedno z najväčších tajomstiev ľudstva, ale aj o jeho život. Nie je v tom však sám, spolupracuje so správcovou vnučkou Sophiou Neveuovou.
Podstatou poslania, ktoré im prenechal Sophiin starý otec, je objavenie Svätého grálu a jeho tajomstva. Čím bližšie sú však k cieľu, tým sa úloha stáva nebezpečnejšou. Grál mal byť totiž pod ochranou tzv. Priorstva Sionu, ale do organizácie sa dostal zradca a celý systém sa rúca. Navyše nejde len o grál, dvojica sa dozvedá, že grál nebol v skutočnosti pohár, ale žena, a to Mária Magdaléna.
Keďže sa cirkev snaží túto skutočnosť zatajiť, uniká Sophia s Robertom smrti niekoľkokrát skutočne iba o vlások. Celý príbeh končí neočakávaným uschovaním grálu, v skutočnosti teda zostatkov Márie Magdalény, a listín, ktoré prezrádzajú pravdu o jej živote. Sophia s Robertom nakoniec zistia, kde sa posvätné relikvie nachádzajú, ale pre pokoj sveta sa ich rozhodnú nechať na pokoji a pod obnovenou ochranou Priorstva Sionu.
Da Vinciho kód (film)

Da Vinciho kód je film na motívy románu Da Vinciho kód od Dana Browna. Mal celosvetovú premiéru v máji 2006. 
Za autorské práva ku sfilmovaniu zaplatilo Brownovi štúdio Columbia Pictures 6 miliónov dolárov. Natáčanie prebiehalo od mája 2005 a premiéra filmu bola 17. mája 2006 na festivale v Cannes. 
V réžii Rona Howarda stvárnili hlavné úlohy Tom Hanks (Robert Langdon), Audrey Tautou (francúzska kryptologička Sophie Neveuvová) a Jean Reno (francúzsky policajt Bezu Fache, ktorý hrdinov väčšinu deja prenasleduje). Je tu omnoho viac hrdinov, ako je tu písané (pozri hlavičku).
Medzivládna konferencia

Medzivládna konferencia (MVK) je formálna procedúra na zmenu a doplnenie zakladajúcich zmlúv Európskej únie. Podľa zmlúv ju zvoláva Európska rada a skladá sa zo zástupcov členských štátov, Komisie a v menšom rozsahu sa na nej zúčastňuje aj Parlament.
Konferenciu zakončuje zasadnutie Európskej rady, na ktorom sa riešia všetky zostávajúce sporné otázky vyžadujúce riešenie na úrovni hláv štátov alebo vlád, a dosiahuje sa konečná politická dohoda. Právni a jazykoví odborníci z členských štátov potom pripravia konečný text zmluvy v každom jazyku Únie (vrátane írčiny), ktorý sa potom predkladá členským štátom na ratifikáciu a podpis.
Fungovanie tohto procesu pri rokovaní o Zmluve z Nice v roku 2001 sa dostalo pod paľbu kritiky, hlavne ohľadom zasadnutia Európskej rady v Nice, ktorá zakončila MVK. Ďalšia MVK, ktorá sa konala v októbri 2003, bola pripravená Konventom o budúcnosti Európy, ktorý bol vytvorený podľa predlohy Konventu, ktorý rokoval o Charte základných práv. Jedným z odporúčaní Konventu je, aby sa takýto konvent použil aj na prípravu budúcich MVK. Či bude toto odporúčanie akceptované členskými štátmi, bude závisieť od ich názoru na proces konventu.
Partia (územie Partov)

Partia bolo v staroveku historické územie na juhovýchod od Kaspického mora obývané pôvodne Partmi.
Pôvodne to bola od cca. 550 pred Kr. satrapia Achajmenovskej perzskej ríše ležiaca medzi satrapiami Média na východe, Perzia (Párs) na juhu, Ária na západe, Hyrkánia na severozápade a Baktria na severozápade. Potom v 4. storočí pred Kr. územie pripadlo Alexandrovi Veľkému, po jeho smrti Seleukovcom a v polovici 3. storočia pred Kr. sa stalo jadrom novovzniknutej Partskej ríše.
Montserrat

Montserrat môže byť:
Perzská ríša

Perzská ríša môže byť:
Spravidla sa však ako „Perzská ríša“ označuje len Staroperzská ríša. 
Obidve ríše mali svoje ťažisko v dnešnom Iráne a obidve vďačili za svoj vznik indoeurópskemu národu Peržanov, obývajúcemu od 8. stor. pred Kr. oblasť Parsa (Persis). Medzi staroperzským a novoperzským obdobím je časová medzera zhruba päťstopäťdesiat rokov, keď iránskym krajom vládli príslušníci iných etník – najskôr Alexander Veľký, potom diadochovia a napokon Parti (Partská ríša).
Podrobnosti pozri vo vyššie uvedených dvoch článkoch.
Kaprotvaré

Kaprotvaré alebo kapry () sú rad zo skupiny Neopterygii.
Charakteristika.
Ako takmer všetky ryby zo skupiny Ostariophysi majú Weberov aparát – pozmenené stavce tvoriace sústavu pohyblivých kostičiek prenášajúcu zvuk rozochievajúci plávací mechúr do vnútroného ucha. Charakteristický znak kaprov je premena posledného žiabrového oblúka na pažerákové zuby (zuby často majú na pažerákových kostiach) a premena hornej čeľuste na vysúvateľné ústa s citlivými fúzikmi. Čeľuste majú bezzubé. Plávací mechúr je spojený s črevom prostredníctvom tzv. ductus pneumaticus. Takmer všetky druhy majú v chrbtovej a prsných plutvách tvrdé tŕne s pílkovitým okrajom. 
Zvyčajne sa živia detritom alebo malými živočíchmi a rastlinami, ktoré vyhľadávajú v sedimentoch dna. Niektoré druhy sú dravé.
Druhovo najbohatšie zastúpenie majú v juhovýchodnej Ázii, nasleduje Afrika, Severná Amerika a Európa. V Južnej Amerike sú namiesto nich characidotvaré (Characiformes). 
Maximálna dĺžka 2 metre, spravidla sú to ale malé ryby. 
Najpočetnejšia čeľaď sú kaprovité (Cyprinidae).
Systematika.
Kaprotvaré:
Lososotvaré

Lososotvaré alebo lososy ("Salmoniformes") v najširšom zmysle (= "Protacanthopterygii") sú rad 
zo skupiny Neopterygii. 
Rad pozostáva najmä z:
Existujú aj lososotvaré / lososy v užšom zmysle. Podrobnosti pozri nižšie pod Systematika.
Niekedy sa do lososotvarých v najširšom zmysle zaraďujú aj šťukotvaré (Esociformes), ktoré sú im podobné, ktoré ale vývojovo tvoria samostatný rad.
Charakteristika.
Patria sem veľmi známe rody, napríklad losos, pstruh, koruška, inanga, lipeň či sivoň.
Majú štíhle, spravidla prúdnicové telo a dobre vyvinuté plávacie svaly. Majú veľkú chrbtovú plutvu, aby mohli dobre plávať. Väčšinou za chrbtovou plutvou majú tukovú plutvičku. Sú dravé a väčšinou majú veľké ústa s ostrými početnými zubami. 
Druhy z nadčeľade Galaxioidea (inangy), vyskytujúcej sa len na južnej pologuli, sú malé maximálne 25 centimetrové ryby s rúrkovitým telom a hranatou chvostovou plutvou, bet šupín a be tukovej plutvičky. Druhy zo skupiny striebristkotvaré, žijúce po celom svete vo veľkých hĺbkach, zas majú rúrkovité oči nasmerované dopredu alebo hore, aby mali dobré binokulárne videnie vo veľkých hĺbkach. Iné striebristkotvaré zas majú svietiace orgány. 
Niektoré druhy žijú celý život v mori alebo v sladkej vode, ale napríklad lososy žijú v mori a na neres tiahnu bez príjmu potravy tisíce kilometrov do sladkých vôd – spravidla do toho istého toku, kde sa narodili. Pritom musia často vyskakovať nad vodu a podobne, aby prekonali prúd a prekážky toku, v ktorom plávajú. Po nerese hynú.
Systematika.
Lososotvaré v najširšom zmysle
Charaxotvaré

Charaxotvaré alebo charaxy alebo tetrotvaré alebo tetry ("Characiformes") je rad taxónu Neopterygii. 
Patria sem napríklad piraje a tetry.
Charakteristika.
Ako takmer všetky ryby zo skupiny Ostariophysi majú Weberov aparát – pozmenené stavce tvoriace sústavu pohyblivých kostičiek prenášajúcu zvuk rozochievajúci plávací mechúr do vnútorného ucha.
Patria sem najmä tropické sladkovodné ryby z Afriky a Južnej Ameriky. Niekoľko druhov žije v Strednej Amerike a jeden druh v Mexiku. 
Typická pre nich je prítomnosť tukovej plutvičky za chrbtovou plutvou, dobre vyvinuté čeľuste a ktenoidný typ šupín. Zuby majú (na rozdiel od kaprotvarých) na čeľustiach. Sú ekologicky veľmi diverzifikovanou skupinou – patria sem predátory, planktonofágne ryby aj herbivory (niektoré sa živia spadnutým ovocím, listami a semienkami). Aj ich veľkosť (od 13 mm po 1,5 m) a tvar tela (od pelagických druhov po bentické) sa rôznia. Mnohé druhy majú význam pri výživě ľudí predovšetkým v povodí rieky Amazonky, iné druhy sa chovajú v akváriách. 
Najznámejší druh je piraja Nattererova (Pygocentrus nattereri), ktorá patrí medzi najobávanejšie pirane.
Systematika.
Charaxotvaré:
Historická lesná úvraťová železnica

Historická lesná úvraťová železnica (skratka HLÚŽ) je zachovaná a prevádzkovaná časť bývalej Kysucko-oravskej lesnej železnice. Po technickej stránke je zaujímavá úvraťovým systémom, ktorý umožnil prekonanie veľkého výškového rozdielu na krátkej vzdialenosti. Železnica je vyhlásená za národnú kultúrnu pamiatku.
Vznik.
Vďaka aktivite verejnosti, ochranárskych organizácii a miestnych inštitúcii sa zachovala 8 km dlhá trať Chmúra – Tanečník aj vrátane cenného úvraťového úseku. Zachovaná časť trate a zvyšok vozového parku boli v roku 1974 dané pod správu Kysuckého múzea v Čadci. Železnica sa stala časťou národopisnej expozície – Múzea kysuckej dediny. 
Po obnove úseku medzi stanicou Chmúra a vychylovskou osadou Kubátkovia sa od roku 1981 sezónne konali ukážkové jazdy s obnoveným a doplneným vozovým parkom. 
Od roku 1991 nesie zachovaná časť kysucko-oravskej lesnej železnice názov Historická lesná úvraťová železnica (HLÚŽ). Po ďalších opravách trate aj vozového parku začala HLÚŽ prepravovať osoby na úseku Kubátkovia – 1. úvrať (3,6 km). Zámerom múzea je obnoviť prevádzku na úseku Kubátkovia – sedlo Beskyd – Tanečník (dĺžka 10,5 km), vrátane všetkých úvratí. 
Tento zámer spomalili zosuvy pôdy v rokoch 1997 a 2000. Historická lesná úvraťová železnica je vrátane historických vozidiel vyhlásená za národnú kultúrnu pamiatku. 
V roku 2006 sa uskutočnila generálna oprava úseku Tanečník – Beskyd, ktorú prevádzkuje Oravská lesná železnica.
Od mája roku 2015 jazdí na trase Skanzen – Sedlo Beskyd "motorová drezina V 760/2004", ktorá jazdí na objednávku s minimálnym počtom 1 pasažier, maximálne 10 (zo stanice Skanzen max. 5 pasažierov, ďalších 5 miest rezervovaných pre pasažierov z Tanečníka). Poskytuje tak možnosť prejazdu všetkých troch úvratí, včítane staničnej na stanici Chmúra. Vracia sa zo stanice Sedlo Beskyd, ktorá je piatou úvraťou – druhou v rámci stanice. Celá trasa s návratom do Skanzenu trvá približne 2 hodiny.
Vozidlá.
Úplný zoznam vozidiel a vozňov na HLÚŽ je na stránke .
Prevádzka HLÚŽ.
Historické vlaky (počas sezóny 2023 iba dieselové vlaky)
Drezina
Múzeum kysuckej dediny

Múzeum kysuckej dediny je skanzen nachádzajúci sa neďaleko obce Nová Bystrica, časti Vychylovka v doline Chmúra, ktorá je súčasťou Chránená krajinná oblasť Kysuce. 
Skanzen vznikol 11. októbra 1974 , pričom jeden z hlavných dôvodov pre jeho vznik bola výstavba vodnej nádrže Nová Bystrica. Jeho prvou úlohou totiž bola záchrana pamiatok ľudovej architektúry z obcí Riečnica a Harvelka, ktoré pre spomínanú výstavbu zanikli. V expozícii sa nachádza 34 stavieb, prevažne obytných domov a hospodárskych budov, ďalej krčma z Korne, dva mlyny a murovaná kaplnka zo Zborova nad Bystricou. Súčasťou skanzenu je aj úzkokoľajná lesná železnica s úvraťovým systémom. Expozícia zachytáva nielen architektúru, ale aj kultúru a spôsob života v oblasti Kysúc z 19. storočia a prvej polovici 20. storočia.
Vychylovka (Nová Bystrica)

Vychylovka je miestna časť obce Nová Bystrica, v okrese Čadca. Leží v Kysuckej vrchovine, v podcelku Bystrická brázda, v údolí potoka Vychylovka a v jej bočných dolinách, v nadmorskej výške 610 m n. m. Súčasťou Vychylovky sú viaceré osady, jednou z najväčších je Podrycierová (670 m n. m.).
Celé územie Vychylovky leží na území CHKO Kysuce a v okolí sa vyskytujú viaceré prírodné pozoruhodnosti: slatinisko Chmúra, tzv. Vychylovské skálie (PP) a Vychylovské prahy (PP) s odkryvmi flyšového pásma.
Dejiny.
Prvýkrát sa spomína v roku 1696 pod názvom "Wichilowska" ako rozšírenie obce Nová Bystrica patriace strečnianskemu hradnému panstvu. V roku 1828 sa spomína aj ako samostatná obec pod názvom "Vichilovka". 
V roku 1865 bola vo Vychylovke postavená rímskokatolícka drevená škola, v roku 1912 pribudla aj štátna. Školy boli jednotriedne s šesťročnou povinnou dochádzkou. 
V roku 1915 sa začala výstavba Kysuckej lesnej železnice, ktorá bola v rokoch 1925-26 prepojená s oravskou lesnou železnicou cez sedlo Demänová. V roku 1969 bola kvôli nerentabilnosti zrušená. V súčasnosti je národnou kultúrnou pamiatkou a postupne sa obnovuje. Obnova spojenia s Oravou sa plánuje na sezónu prevádzky železnice v roku 2012
V doline Chmúra bol v roku 1974 vybudovaný skanzen, Múzeum kysuckej dediny. Sem boli prenesené aj niektoré pôvodné drevené objekty z oblasti zaplavenej vodárenskej nádrže Nová Bystrica konkrétne z obcí Harvelka a Riečnica. Príkladom je niekoľko budov z osady Od Poništa z Riečnice, ktorá susedí v skanzene s osadou Do potoka.
A cappella

A cappella v hudbe označuje vokálnu hudbu alebo spev bez sprievodu hudobných nástrojov. V taliančine znamaná "a cappella" „ako v kaplnke“. Súvisí to s tým, že v stredoveku bolo zakázané v kostoloch používať hudobné nástroje.
A cappella bola často používaná v kresťanskej cirkevnej hudbe.
Benátsky záliv

Benátsky záliv (, , ) je plytký záliv v severnej časti Jadranského mora. Benátsky záliv je obklopený pobrežím Talianska, Slovinska a Chorvátska. Jeho hranica v rámci Jadranského mora je vedie od delty rieky Pád na východnom pobreži Talianska k južnému výbežku Istrijského polostrova (mys Kamenjak). Súčasťou Benátskeho zálivu je tiež lagúna Veneta so svetoznámymi Benátkami. Do zálivu sa vlievajú okrem Pádu aj rieka Tagliamento, Soča, Brenta a Piava.
Do Benátskeho zálivu patrí aj Terstský záliv v jeho severovýchodnej časti či Benátska lagúna s Benátkami.
Významné prístavy.
K najvýznamnejším prístavom "Benátskeho zálivu" patrí okrem Benátok aj Terst, ktorý bol do roku 1918 súčasťou Rakúsko-Uhorska, kedy bol prezývaný "oknom do sveta". Na chorvátskej strane sú to prístavy Pula a Rovinj na Istrijskom polostrove.
Tagliamento

Tagliamento je rieka vo Friuli v severovýchodnom Taliansku. Pramení v Karnských Alpách a ústi do Benátskeho zálivu. Má dĺžku .
Je jednou z mála zostávajúcich divokých riek Álp. Jej rozsiahle naplavené územia tvoria jedinečný ekosystém.
Paratýfus A

Paratýfus A je črevné infekčné ochorenie klinicky veľmi podobné brušnému týfusu. Od neho sa líši kratším inkubačným časom, celkovo kratším trvaním a ľahším priebehom. Komplikácie sú ľahšie a zriedkavejšie. Diagnostika, prevencia a liečba je praktický zhodná.
Tento typ paratýfu sa vyznačuje častejším relapsom (návratom) ochorenia, ako brušný týfus. Miernejšia, nesystémová forma ochorania sa môže prejaviť ako gastroenteritída (žalúdočný a črevný katar).
Pôvodcom ochorenia je druh Salmonella enterica, poddruh I, sérotyp "Salmonella paratyphi A", ktorý je striktne ľudským patogénom.
Proti ochoreniu dodnes neexistuje účinná vakcína.
Stredoveké mesto

Stredoveké mestá dlho zostávali uzavreté v starých rímskych hradbách. Demografická explózia 12. – 13. storočia podporovala rozvoj miest. Prekročili hradby a vznikali nové mestá. Aj tak v čase najväčšej expanzie žila v mestách iba 1/10 obyvateľov štátu. V najviac urbanizovaných oblastiach, Flámsku a Taliansku, mali veľké mestá sotva 50 tisíc obyvateľov. Paríž, najväčšie mesto svojej doby, mal na začiatku 14. storočia okolo 200 000 obyvateľov. V Nemecku sa mesto považovalo za veľké ak malo 10 000 obyvateľov. Do týchto miest pravidelne prichádzali roľníci, ktorí tam pracovali. Od 12. storočia si mestá alebo komúny kupovali za vysoké ceny od kráľov alebo zemepánov privilégia.
Čížkrajice

Čížkrajice sú obec v okrese České Budějovice na západ od Trhových Svín, v podhorí Novohradských vrchov. Majú 276 obyvateľov a ich katastrálna výmera dosahuje . V stredoveku bola dedina obohnaná hradbami, z ktorých sa zachovala jedna brána orientovaná smerom na Trhové Sviny.
Borovnice (okres České Budějovice)

Borovnice (j. č., teda: "tá Borovnice, do Borovnice, v Borovnici") je obec v Juhočeskom kraji, ležiaca asi juhovýchodne od Českých Budějovic. Má 41 domov a asi 100 obyvateľov, katastrálna výmera dosahuje .
Starý paleolit (v užšom zmysle)

Starý paleolit alebo starší paleolit (v užšom zmysle) je druhé najstaršie obdobie starej kamennej doby (paleolitu). Zahŕňa obdobie približne 0,6/0,7/1 mil. pred Kr. - 250 000/130 000/125 000 pred Kr.
Časové vymedzenie.
O časovom začiatku pozri najstarší paleolit; časový koniec je určený začiatkom výskytu (resp. [130 000/125 000] častého výskytu) neandertálcov.
Predchádza mu najstarší paleolit, nasleduje po ňom stredný paleolit. Je súčasťou spodného paleolitu, čiže starého paleolitu v širšom zmysle.
Geológia.
Tomuto obdobiu geologicky zodpovedá:
Antropogenéza.
Z ľudských druhov sem patria:
Európsky konvent

Európsky konvent, niekedy nazývaný Konvent o budúcnosti Európy, bol orgánom zriadeným Európskou radou v decembri roku 2001 ako výsledok Laekenskej deklarácie. Jeho cieľom bolo vytvoriť návrh ústavy Európskej únie, ktorý by Rada ministrov finalizovala a prijala. Konvent skončil svoju prácu v júli 2003 s Návrhom zmluvy ustanovujúcej ústavu pre Európu.
Začiatky v Nice.
Konvent má svoj začiatok na summite Európskej rady v Nice, ktorá sa uskutočnila v decembri roku 2000. Toto stretnutie chcelo dosiahnuť dohodu na procese revízie existujúcich zmlúv, na ktorých je Európska únia založená, ako predohru k rozšíreniu. Vytvoril sa konsenzus o potrebe začať „širokú a hlbokú debatu“ o budúcnosti EÚ a v dôsledku toho Rada prijala deklaráciu o budúcnosti Únie, ktorá bola pripojená k Zmluve z Nice. Bolo zamýšľané začať tento proces fázou otvorenej diskusie, predtým ako sa Európska rada stretne v Laekene nasledujúci rok, keď sa objavila lepšia myšlienka o tom, čo je nutné.
Deklarácia prijatá v Nice určila štyri hlavné témy, ktoré mali byť adresované: 
Laekenská deklarácia.
V decembri roku 2001, na stretnutí Európskej rady v Laekene, bola prijatá nová deklarácia, zaväzujúca EÚ k väčšej demokracii, transparentnosti a efektívnosti, a ujasnila proces, ktorým by sa mohlo dospieť k ústave. Malo sa to dosiahnuť konventom, ktorý mali tvoriť hlavné záujmové skupiny (stakeholders), aby sa preskúmali otázky o budúcom smerovaní EÚ. Mal vytvoriť „koncový dokument“, ktorého názov sa rýchlo zmenil na návrh ústavy, na odovzdanie Medzivládnej konferencii naplánovanej na rok 2004, ktorá by finalizovala túto novú zmluvu.
Práca konventu.
Európsky konvent bol zložený zo 105 členov a predsedal mu bývalý francúzsky prezident Valéry Giscard d’Estaing. Jeho členmi boli poslanci z národných parlamentov členských štátov a kandidátskych krajín, poslanci z Európskeho parlamentu, zástupcovia Európskej komisie a zástupcovia hláv štátov a vlád. Konvent sa stretol po prvýkrát vo februári 2002 a potom sa schádzal na plenárnom zasadaní raz alebo dvakrát do mesiaca. Rokoval verejne v budove Európskeho parlamentu v Bruseli.
Konzultačná procedúra

Konzultačná procedúra je jedným z legislatívnych postupov Európskych spoločenstiev, prvého z troch pilierov Európskej únie. 
Pri tomto postupe Európska komisia pošle svoj návrh Rade Európskej únie aj Európskemu parlamentu, ale je to Rada, ktorá oficiálne konzultuje s Parlamentom a inými orgánmi ako Ekonomický a sociálny výbor a Výbor regiónov. Rada však nie je viazaná názorom Parlamentu a iných orgánov, ale iba povinnosťou konzultovať Parlament. Takže Parlament môže iba oddialiť prijatie návrhu, ale nemôže ho pozmeniť alebo zabrániť jeho prijatiu. Ak Rada chce pozmeniť návrh Komisie, musí tak urobiť jednohlasne.
Tento postup sa používa hlavne oblasti spoločnej poľnohospodárskej politiky.
Vo svojom stanovisku k Medzivládnej konferencii vo februári 2000 argumentovala Európska komisia v prospech rozšírenia tohto postupu aj na uzatváranie obchodných dohôd medzi Spoločenstvom a inou krajinou alebo krajinami alebo medzinárodnými organizáciami. 
V niektorých prípadoch je konzultácia povinná, pretože ju zákon vyžaduje a návrh sa nemôže stať zákonom pokiaľ sa k nemu nevyjadril Parlament.
V iných prípadoch je konzultácia nepovinná a Komisia prosto navrhne, aby Rada konzultovala Parlament.
V každom prípade Parlament môže:
Oblasti, na ktoré sa vzťahuje konzultačný postup sú:
V niektorých oblastiach (napr. daňová politika) musia byť rozhodnutia Rady jednohlasné.
Rozšírenie Európskej únie v roku 2004

Rozšírenie Európskej únie v roku 2004 bol najväčšie rozšírenie Európskej únie o 10 štátov, Estónsko, Lotyšsko, Litva, Poľsko, Česko, Maďarsko, Slovensko, Slovinsko, Malta a Cyprus v máji 2004.
Predohra.
Strategická správa Európskej komisie z 9. októbra 2002 odporučila 10 kandidátskych krajín pre začlenenie do EÚ v roku 2004: Estónsko, Lotyšsko, Litva, Poľsko, Česko, Maďarsko, Slovensko, Slovinsko, Malta a Cyprus. Mali spolu približne 75 miliónov obyvateľov a ich hrubý domáci produkt bol 840 miliárd dolárov (podľa parity kúpnej sily), približne rovnaký ako HDP Španielska.
Hoci sa EÚ rozšírila v minulosti už niekoľkokrát, nikdy predtým nezahŕňalo rozšírenie toľko krajín s takou výrazne odlišnou úrovňou ekonomického a politického rozvoja, nehovoriac o odlišnom historickom a kultúrnom pozadí. Veľa z kandidátov iba začalo budovať demokraciu a neukončilo ešte premenu svojej ekonomiky na trhovú ekonomiku. Toto rozšírenie zvýšilo počet jazykov, ktorými sa hovorí v EÚ. Toto odrážalo zvýšenú kultúrnu rôznorodosť a úroveň rozmanitosti v EÚ. A hoci viacero z predchádzajúcich rozšírení zahŕňalo vstup krajín, ktorých HDP na hlavu bol nižší než priemer EÚ, nikdy nebol tento rozdiel taký veľký a ani rozšírenie nezahrňovalo tak veľa krajín.
Preto možno nazvať toto rozšírenie Európskej únie jedným z najambicióznejších. Zo strany Európskej únie bolo z časti motivované túžbou o zjednotenie Európy po ukončení studenej vojny a snahou spojiť Východnú Európu pevne zo Západom, tak aby sa zabránilo jej opätovnému upadnutiu do komunizmu alebo diktatúry.
Prvá fáza rokovaní sa uskutočnila medzi vtedajšími členskými krajinami, keď sa dohodli na spoločnej rokovacej pozícii ohľadom podmienok vstupu, ktoré budú oznamované kandidátskym krajinám. Druhá fáza rokovaní sa uskutočnila medzi EÚ a kandidátskymi krajinami, kedy boli tieto podmienky prerokované a upravené.
Cyprus bol zaradený medzi kandidátske krajiny, pretože Grécko hrozilo vetovaním celého rozšírenia, ak by Cypru nebolo umožnené byť súčasťou rozšírenia. Vyhliadka členstva tohto ostrova tiež viedla k značnému (ale v konečnom dôsledku neúspešnému) tlaku na zjednotenie na základe Annanovho plánu pre Cyprus.
Po rokovaniach medzi kandidátmi a členskými štátmi, výsledné rozhodnutie pozvať tieto krajiny na vstup bolo vyhlásené 13. decembra 2002 v Kodani a Európsky parlament hlasoval v prospech rozšírenia 9. apríla 2003.
16. apríla 2003 bola v Aténach podpísaná zmluva o pristúpení 10 novými a 15 starými členmi. Posledným zostávajúcim krokom bola ratifikácia tejto zmluvy starými členskými štátmi a každou z kandidátskych krajín. Táto bola uskutočnená v starých členských štátoch parlamentmi a v kandidátskych krajinách referendami, s výnimkou Cypru, kde bola ratifikovaná tiež parlamentom. Dátumy referend v roku 2003 a ich výsledky boli nasledovné:
V prípade, že by niektoré z referend nebolo kladné, boli urobené opatrenia pre pokračovanie rozšírenia bez krajiny alebo krajín, kde bolo referendum neúspešné. Výsledky referend však boli kladné vo všetkých krajinách, ratifikácie pokračovali bez problémov a kandidátske krajiny sa stali plnoprávnymi členmi EÚ 1. mája 2004.
Cádiz

Cádiz je prístavné mesto v juhozápadnom Španielsku v Andalúzii.
Dejiny.
Prvé údaje o existencii mesta pochádzajú z obdobia okolo roku 1100 pred Kr., a to pod menom "Gadir", ktoré mu dali Feničania. Mesto malo strategickú polohu a umožňovalo im ovládať Gibraltársky prieliv a zároveň obchod s meďou a cínom v blízkych baniach. Mesto sa stalo veľkým centrom rybolovu a výroby solených rýb. V Cádize sa narodil významný španielsky skladateľ Manuel de Falla.
Tiramisu

Tiramisu alebo tiramisú (z tal. "tirami su" = "vytiahni ma hore", čo obrazne znamená "zlepši mi náladu") je známy koláč z Benátok. Pozostáva zo striedajúcich sa vrstiev piškót (lyžičkového tvaru – Savoiardi, Ladyfingers) alebo Pan di Spagna (piškótový korpus) nasiaknutých studeným espressom a z krému z mascarpone, vajcového žĺtka a snehu, ktorý sa aromatizuje rumom, niekedy aj marsalským vínom. Tiramisu sa aromatizuje aj kávou. Konečná vrstva krému sa bohato popráši kakaom a všetko sa nechá aspoň štyri hodiny poriadne vychladnúť a spojiť zároveň.
Tiramisu je dnes jedným z najobľúbenejších a najznámejších talianskych dezertov. Dejiny moderného receptu sa dajú sledovať prekvapivo len približne do roku 1970 do mesta Treviso v severnom Taliansku. Ale podobné dezerty pochádzajú z čias renesancie a prišli zo Sieny cez Florenciu a iné mestá do Benátok a potom do Trevisa.
Z dôvodu obsahu surových vajec (riziko salmonelózy) nie je tiramisu dlho trvanlivé.
Milan Bélik

Milan Bélik (* 13. apríl 1929) je slovenský astronóm.
V rokoch 1972 až 1989 pôsobil ako riaditeľ Slovenskej ústrednej hvezdárne v Hurbanove.
Má veľkú zásluhu na rekonštrukcii historickej budovy hvezdárne a na výstavbe pavilónu slnečného horizontálneho spektrografu.
Jocelyn Burnellová

Susan Jocelyn Bellová (* 15. júl 1943, Belfast, Spojené kráľovstvo) je britská astronómka, objaviteľka pulzarov.
Motor s vonkajším spaľovaním

Motor s vonkajším spaľovaním je tepelný stroj, ktorý využíva chemickú energiu získanú spálením paliva na ohrev pracovnej látky, ktorá následne v motore vykonáva prácu. Spaľovanie prebieha vždy mimo motora, pričom pracovnou látkou môže byť plyn, alebo samotné spaliny. 
Medzi motory s vonkajším spaľovaním patria napríklad:
Pri rovnakom výkone sú motory s vonkajším spaľovaním často menej kompaktné a ťažšie, ako motory s vnútorným spaľovaním. Príčinou je že obsahujú výmenník tepla, prostredníctvom ktorého sa ohrieva pracovná látka. Môžu však byť účinnejšie a sú menej závislé od typu a kvality použitého paliva. Tiež môžu dosahovať nižšie emisie oxidov dusíka, pretože spaľovanie prebieha pri nižších tlakoch a teplotách.
Príklad.
Dobrým príkladom takéhoto motora je parná turbína. Teplo zo spáleného paliva premieňa v ohrievači vodu na paru. Tá je vedená potrubím do turbíny tvorenej skupinou lopatiek na rotore. Prehriata para expanduje a prúdi cez turbínu, pričom tlačí na lopatky, ktoré roztáčajú rotor. Z rotora sa odoberá užitočná práca. Na výstupe z turbíny má para omnoho nižšiu teplotu, pretože odovzdala časť svojej tepelnej energie rotoru.
Motor s vnútorným spaľovaním

Motor s vnútorným spaľovaním je tepelný stroj, ktorý využíva chemickú energiu získanú spálením paliva na vykonávanie práce. Spaľovanie prebieha priamo v pracovnom priestore spaľovacieho motora.
Medzi motory s vnútorným spaľovaním patria napríklad:
Pre svoje vhodné vlastnosti sa motory s vnútorným spaľovaním presadili hlavne ako pohonné jednotky dopravných prostriedkov.
Vzhľadom na vysoké tlaky a teploty počas spaľovania, ktoré sú nevyhnutné na dosiahnutie dobrej účinnosti, sú zároveň výrazným zdrojom znečisťovania životného prostredia.
Piestový motor

Piestový motor je motor premieňajúci tlakovú energiu a/alebo tepelnú energiu pracovnej tekutiny na mechanickú energiu. Základnou pohyblivou súčiastkou týchto strojov je piest. Pohyb piesta vyvoláva expanzia plynnej náplne, alebo prítok náplne (kvapalnej alebo plynnej). 
Rozdelenie piestových motorov.
Podľa hlavného pracovného pohybu a smeru pôsobenia pracovného média na piest:
Podľa typu vstupnej energie na:
Najvyšší móbad

Najvyšší móbad bol titul veľkňaza zoroastrickej cirkvi v sásánovskej Perzii. Používal sa zhruba od 3. do 7. storočia po Kr. a je odvodený zo staroperzského "magupati", pán mágov. Jeho držiteľ bol najvyššou autoritou v oblasti zákonodárstva a práva a často mal aj veľký vplyv na politiku. K popredným móbadom patril najmä Kartír v 3. storočí, ktorý sa za Báhráma II. vyšvihol až na prvého ministra ríše.
Vrchnému móbadovi podliehali móbadovia jednotlivých provincií a tým zas lokálni mágovia, takže možno hovoriť o štrukturovanej hierarchii, aj keď asi voľnejšej ako v prípade biskupskej organizácie kresťanov. Sýrske spisy mučeníkov z dôb prenasledovania kresťanov za Šápúra II. opisujú okrem vrchného móbada ešte „hlavu móbadov“, pričom vzťah medzi týmito hodnosťami nie je celkom jasný.
Aristarch Apollonovič Belopoľskij

Aristarch Apollonovič Belopoľskij (* 13. júl 1854 – † 16. máj 1934) bol ruský astronóm a astrofyzik, ktorý sa zaoberal najmä výskumom Slnka, rotáciou planét, dvojhviezdami a spektrálnym výskumom premenných hviezd. Rozvinul techniku merania radiálnych rýchlostí hviezd. Od roku 1903 akademik (AV Ruska), 1916-1919 riaditeľ Pulkovského observatória, priekopník modernej astrofyziky.
Chemický vzorec

Chemický vzorec je symbolické alebo grafické vyjadrenie zloženia, štruktúry a priestorového usporiadania molekúl chemických zlúčenín za použitia značiek jednotlivých prvkov a ďalších znakov (zátvoriek, čísel), prípadne čiar a kriviek. Chemický vzorec sa zapisuje pri molekulách chemicky čistých látok.
Solmizačná stupnica

Solmizačná stupnica je spôsob slovného vyjadrenia jednotlivých tónov diatonickej stupnice pomocou slabík. Používa sa obvykle vo výuke hudby.
Jednotlivé slabiky solmizačnej stupnice (ako sa používa v slovenčine) sú:
do-re-mi-fa-sol-la-si/ti-do.
Je to vlastne stupnica c, d, e, f, g, a, h, c, kde tóny nadväzujú spolu na sebe so solmizačnými slabikami.
Jednotlivé slabiky solmizačnej stupnice pochádzajú z počiatočných slabík veršov stredovekej náboženskej hymny "Ut queant laxis" od "San Juan Bautista". V latinčine znie táto hymna takto;
Ut queant laxis
Re sonare fibris
Mira gestorum
Famuli torum
Solve polluti
Labii reatum
Sancte Iohannes
Prvá slabika ut bola v 18. storočí nahradená kvôli „spievateľnosti“ slabikou do (z latinského slova "Dominus" = pánboh). Vo vydaní Chorálnej knihy cirkevných obradov od F. Žaškovského z r. 1853, s. 229 - 230 je však ešte uvádzaná prvá slabika „ut“.
Botrytis cinerea

Botrytis cinerea je cudzopasná huba, ktorá hosťuje najmä na plodoch viniča, jahôd a iných rastlín.
Foxteriér

Foxteriér je psie plemeno pochádzajúce zo Spojeného kráľovstva, uznané v FCI v 3. skupine a 1. sekcii (teriéry) pod číslami 12 a 169. 
Vzhľad.
Foxteriér sa vyskytuje dvoch variantoch – hladkosrstý a hrubosrstý. Obaja patria vďaka dlhým nohám a pekne tvarovaným telám k najelegantnejším plemenám. Aj preto sa zrejme 20. a 30. rokoch 20. storočia dostali do módy a to najmä drsnosrstí foxteriéry, ktorí sú aj dnes známejší ako ich hladkosrstí súkmeňovci.
Oba varianty sa od seba odlišujú predovšetkým druhom srsti. Drsnosrstí majú husté a drsné ochlpenie a sú väčšinou trojfarební bielo – hnedo – čierni. Takmer nepĺznu, treba ich však minimálne dvakrát ročne trimovať. Hladkosrstí foxíci majú priliehavé, hladké a tvrdé chlpy. Sú bieli s hnedými a/alebo čiernymi znakmi. 
Foxteriér sa vyznačuje vysokou inteligenciou, je veselý a činorodý, ale tiež ostražitý a učenlivý. Známy je svojou tvrdohlavosťou a nie je vhodné cvičiť ho drilom.
Pôvod a upotrebenie.
Foxteriérov vyšľachtili v Spojenom kráľovstve. Pôvodnejší je hladkosrstý foxteriér, ktorého vyšľachtili zo starého anglického teriéra. Drsnosrstý foxteriér vznikol neskôr prikrížením bližšie neznámych drsnosrstých teriérov s hladkosrstým foxteriérom. 
Traduje sa, že psy podobné foxteriérom sa na území Spojeného kráľovstva objavovali už v keltskom období. Isté však je, že prvé foxteriéry sú známe až z prvej polovice 19. storočia. Používali ich najmä pri love líšok, podľa čoho dostali aj svoje meno (fox = líška a terra = zem). Poľovníci uprednostňovali bielo zafarbených psov, aby sa nedali pomýliť s líškou. 
Na rozdiel od iných loveckých psov sa foxteriéry vozili v špeciálnych kapsách pripnutých o koňa a čakali na svoju príležitosť. Tá prišla vo chvíli, keď líška utiekla do nory a bolo ju treba z nej vyduriť. Foxteriérov využívali tiež pri love kačíc alebo vydier. Ďalšie uplatnenie mali v stajniach, chlievoch a stodolách, kde lovili krysy, myši a vyháňali mačky. 
V roku 1860 sa zúčastnili prvé hladkosrsté foxteriéry na výstave. Na výstave v Birminghame v roku 1863 boli predstavené tri psy, od ktorých odvodzujeme pôvod dnešných foxteriérov: Old Jock, Tartar a Old Trap. 
Už v 70. rokoch 19. storočia sa začali na výstavách otvárať triedy nielen pre hladkosrstých, ale aj pre drsnosrstých foxteriérov a už v roku 1876 vznikol prvý klub chovateľov foxteriérov v Spojenom kráľovstve.
Vďaka svojej temperamentnej a odvážnej povahe bol foxteriér využívaný aj v I. svetovej vojne ako tzv. vojnový pes. 
Ako takmer každé plemeno, aj foxteriér zažil svoje obdobie slávy a to v medzivojnovom období. Foxteriér, najmä drsnosrstý, zažil vtedy jednu z najväčších vĺn popularity, aká sa kedy s nejakým plemenom spájala. Žiaľ, foxteriér sa stal najmä módnym doplnkom a často ho chovali ako čisto spoločenského psa, čo jeho povahe príliš nevyhovuje. 
Dnes už foxteriér nepatrí k čisto loveckým plemenám. Vďaka svojej milej a priateľskej povahe sa presadil aj ako rodinný pes a pre svoju radosť z pohybu je vhodný pre využitie v rozličných psích športoch (agility, frisbee a pod.).
Alessandro Manzoni

Alessandro Francesco Tommaso Manzoni (* 7. marec 1785, Miláno, Taliansko – † 22. máj 1873, Miláno) bol taliansky spisovateľ a básnik, hlavný predstaviteľ talianskeho romantizmu.
Do talianskej literatúry ako prvý umiestnil postavy z ľudových vrstiev. Po roku 1827 sa venoval prevažne filozofickým, filologickým, náboženským a literárnym prácam, predovšetkým úvahám o podobe budúceho spisovného jazyka, za ktorý navrhoval hovorové nárečie Florencie.
Vyrastal v šľachtickej rodine. Starý otec z matkinej strany Cesare Beccaria, bol filozof a politik, ktorého najznámejšou prácou je esej O zločinoch a trestoch ("Dei deliti e delle pene").
Otec Alessandra bol Giovanni Verri, keď sa matka vydala za Pietra Manzoniho, dal svoje meno Alessandrovi.
V roku 1860 prijal od kráľa Vittoria Emanuele II. menovanie za senátora a nasledujúci rok sa zúčastnil na vyhlásení Talianskeho kráľovstva.
Manzoni zomrel 22, mája 1873 v Miláne na zápal mozgových blán. Jeho pozostatky boli niekoľko dní vystavené a na pohrebe sa s ním rozlúčili aj najvyšší predstavitelia štátu. Je pochovaný na Cimitero Monumentale di Milano.
Integrovaný obvod

Integrovaný obvod (skratka IO; iné názvy: mikroelektronický obvod, mikroobvod; čip v širšom zmysle mikročip; angl. "integrated circuit" [skr. "IC"], "microelectronic circuit", "microcircuit", "chip", "mikrochip") je elektronický obvod, ktorý obsahuje aspoň 2 vzájomne prepojené aktívne polovodičové prvky (tranzistory) a ďalšie pasívne súčiastky (diódy, rezistory a kondenzátor), a ktorý je zhotovený na tenkom polovodičovom substráte (čip v užšom zmysle), vyrobenom rozdelením plátku, a je uzavretý v puzdre.
Integrované obvody sa dnes používajú prakticky vo všetkých oblastiach ľudskej činnosti, kde sa využívajú elektronické prístroje. Väčšina typov IO je úzko špecializovaná na určitú funkciu, od analógových obvodov ako sú zosilňovače až po najzložitejšie číslicové obvody, ktorými sú mikroprocesory.
Dejiny vzniku prvého IO.
Prvý integrovaný obvod skonštruoval Jack Kilby z firmy Texas Instruments v roku 1958 a v tom istom roku Robert Noyce z Fairchild Semiconductor (nezávisle na ňom). Kilby si svoj vynález dal v roku 1964 patentovať pod číslom 3 138 743. V roku 2000 zaň získal Nobelovu cenu. Jack Kilby je majiteľom viac ako 60-tich patentov a je tiež známy ako tvorca prvej prenosnej kalkulačky z roku 1967. Robert Noyce so 16-timi patentami bol jeden z troch hlavných zakladateľov firmy Intel, spoločnosť zodpovednú za vývoj prvých mikroprocesorov v roku 1968. Obaja nezávisle od seba koncipovali teóriu v takmer tom istom čase (na prelome rokov 1958/1959) a obaja demonštrovali funkčné zariadenia, aj keď s použitím rôznych materiálov a technológií. Dve spoločnosti tak registrovali patenty a viedli dlhý súdny spor o práva. Napokon sa dohodli na vzájomnom licencovaní svojich technológií.
Rozdelenie obvodov podľa stupňa integrácie (SI).
Súčasné (v roku 2019) mikroprocesory AMD Epyc majú vyše 19 miliárd, čiže 19.109 tranzistorov. 
V roku 2019 spoločnosť Samsung vyrobila 1 TB flash čip s ôsmimi na sebe naskladanými 96-vrstvovými V-NAND matricami s technológiou quad-level cell (QLC) (4 bity na tranzistor), čo zodpovedá 2 triliónom čiže 2.1012 tranzistorov, čo je najvyšší počet tranzistorov zo všetkých IC čipov vyrobených do roku 2023.
Spôsoby výroby.
Keď sa hovorí o integrovaných obvodoch, zvyčajne ide o monolitické integrované obvody. Výrobný proces môže byť extrémne komplexný, zahrňujúci mnoho rôznych technológií ako napríklad leptanie, iónová implantácia, oxidácia, pasivácia, dotácia a podobne. Konečný výsledok môže byť čip obsahujúci desiatky miliónov navzájom prepojených tranzistorov. 
V súčasnosti sa v závodoch na výrobu polovodičov ako najčastejší proces výroby polovodičových súčiastok a integrovaných obvodov využíva fotolitografia.
Siena (mesto)

Siena je talianske mesto v regióne Toskánsko, v minulosti mestský štát. Je to hlavné mesto provincie Siena. Počet obyvateľov je okolo 54 000 (2004). 
Mesto je známe svojimi pamiatkami a stredovekým centrom, ktoré je od roku 1995 zapísané na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Siena je obklopená kopcami, olivovými hájmi a vinicami Chianti. Jej srdcom je Piazza del Campo, centrum hostín a farebných festivalov. Siena je preslávená každoročnými historickými dostihmi, Palio, ktoré sa odohrávajú na Piazza del Campo. 
Externé odkazy.
Oficiálna stránka