burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Cunami

Cunami (-tvar kodifikovaný od roku 2020) alebo staršie tsunami (v anglickom prepise "tsunami"; z japonského 津波 znamenajúce "prístavná vlna") je jedna alebo niekoľko po sebe idúcich vĺn na hladine mora, ktoré vznikajú pri silnom zemetrasení pod hladinou mora, podmorskom zosuve alebo po dopade meteoritu do mora alebo jeho blízkosti. Namiesto "cunami" sa niekedy nesprávne používa termín "prílivová vlna", ale z vedeckého pohľadu ide o rôzne deje.
Fyzika cunami.
Energia cunami je konštantná a závisí od jeho rýchlosti a štvorca (druhej mocniny) jeho výšky. Keď vlna dorazí k pobrežiu, jej výška rastie a rýchlosť klesá. Vlnová dĺžka cunami je veľmi veľká, v ráde stoviek kilometrov, čo určuje jeho správanie. Vlna s takou veľkou vlnovou dĺžkou sa správa aj na voľnom oceáne ako v plytkej vode. Pretože rýchlosť vlny je všeobecne v plytkých vodách určená vzťahom formula_1, kde formula_2 je gravitačné zrýchlenie a formula_3 hĺbka, cunami získa na hlbokom mori rýchlosť až 700 km h-1. Pri pobreží sa ale vlna značne spomalí. Kým na hlbokom mori je cunami ťažko pozorovateľné (zvyčajne má výšku v cm až desiatkach cm), pri pobreží nahromadená energia zdvíha vlnu až do výšky 30 metrov a viac. Vďaka veľmi veľkej vlnovej dĺžke na hlbokom mori môže cunami putovať tisíce kilometrov bez väčších strát energie.
Z pohľadu pozorovateľa na brehu skôr než o vodnú stenu, ako je často vyobrazovaná, ide o náhlu záplavu. Aj keď vlna pri pobreží spomalí až stokrát, stále má vlnovú dĺžku v ráde kilometrov. Počas niekoľkých minút stúpne hladina mora až o desiatky metrov a po niekoľkých minútach voda zase opadne. V niektorých miestach sa vďaka zlému odtoku môže udržať aj dlhší čas. Ohromné množstvo prúdiacej vody pochopiteľne pácha rozsiahle škody. Pri prenikaní cez prekážky vytvára dojem silných vĺn. Čelo vlny býva z brehu viditeľné. Jeho výška je ale len predzvesťou toho, čo príde počas nasledujúcich minút.
Varovné systémy.
Veľa miest na pobreží Tichého oceánu, hlavne v Japonsku, USA a Kanade, má výstražný systém a pripravené evakuačné plány pre prípad vážnej vlny cunami. Cunami sa dajú predpovedať vďaka seizmologickým observatóriám rozmiestneným po celom svete a ich vývoj sledovať pomocou satelitov z obežnej dráhy.
Hoci je cunami zničujúca pohroma, na prechod cez Tichý oceán z Japonska na západné pobrežie USA by potrebovalo okolo 18 hodín, takže obyvateľstvo môže byť varované s dostatočným predstihom, ak je cunami zaznamenané.
Jeden z varovných systémov je projekt CREST (angl. "Consolidated Reporting of Earthquakes and Tsunamis") na západnom pobreží Severnej Ameriky a na Havaji. Náhle cunami ale nemožno predpovedať žiadnym podobným systémom.
Yann Martel

Yann Martel (* 25. jún 1963, Salamanca, Španielsko) je kanadský spisovateľ, ktorý sa narodil v rodine kanadských diplomatov. Vďaka tomu už v detstve veľa cestoval a vyrastal postupne na Aljaške, v Kostarike, Mexiku, vo Francúzsku a v Kanade. 
Po štúdiách na Trentskej univerzite v Peterborough v provincii Ontário vo veku 27 rokov začal svoju literárnu kariéru. Pokračoval tak v šľapajach svojho otca, ktorý získal v roku 1965 Cenu generálneho guvernéra za najlepšiu francúzku básnickú zbierku. Návštevy a život v zahraničí ovplyvnili do značnej miery jeho tvorbu. 
Jeho prvou úspešnou poviedkou bola "The Facts Behind the Helsinki Roccamatios", ktorá sa neskôr stala základom pre jeho zbierku rovnakého mena. Roku 1966 vydal Martel svoj prvý román "Self" (v čestine „Vlastné Ja“). Za svoj druhý román "Plavba s tigrom" ("Life of Pi") získal cenu Hugha MacLennanna za najlepší román roku a o rok neskôr prestížnu britskú literárnu cenu Man Booker Prize. 
V súčasnosti žije v Montreale a pracuje na svojom ďalšom románe.
Opica

Opica alebo zriedkavo či zastarano op môže byť:
Opica môže byť aj:
Opice môže byť:
Členitonosoblížne

Členitonosoblížne (iné názvy: členitonosé, zriedkavo poloopice [v užšom zmysle], zriedkavo nižšie primáty [v užšom zmysle] ; lat. "Strepsirhini", "Strepsirrhini", "Strepsirhina", "Strepsirrhina"; ) sú veľký taxón (najčastejšie hodnotený ako podrad) z radu primáty. 
Členitonosoblížnym zodpovedajú v starej klasifikácii primátov poloopice (Prosimii) [v širšom, teda staršom zmysle] s výnimkou okáľoidných (Tarsiiformes).
Charakteristika.
Vyznačujú sa tým, že majú vlhké nosy – rhinarium (podobne ako psy), na rozdiel od opačného podradu celistvonosoblížne, ktorého predstavitelia, vrátane človeka, majú suché nosy. Pre túto svoju vlastnosť sa tento podrad napríklad v angličtine a nemčine označuje ako vlhkonosé opice.
Pozri aj charakteristiku v článku poloopice.
Systém.
Súčasný súhrnný systém.
podrad členitonosoblížne [alebo členitonosé] (Strepsir(r)hini) A/ polorad "členitonosoidy" (Strepsir(r)hini/ Strepsirrhina) A/ infrarad "členitonosovce" (Strepsi(r)rhini)/ parvrad lemurotvarovce/*lemurovce (Lemuriformes) A/ podrad poloopice (Prosimii) A:
"Vysvetlivky:" 
Staršie sa do členitonosoblížnych resp. poloopíc v tradičnom ponímaní niekedy zaraďovali (v závislosti od autora) aj niektoré z týchto taxónov:
Zdroje tejto podkapitoly (pokiaľ vyššie nie je uvedené inak) sú: 
Systém podľa Thurzo 1998.
podrad členitonosoblížne (Strepsirhini):
Celistvonosoblížne

Celistvonosoblížne (iné názvy: celistvonosé, zriedkavo vyššie primáty [v širšom zmysle]; lat. "Haplorhini" alebo "Haplorrhini") sú podrad z radu primáty.
Celistvonosoblížnym zodpovedajú v staršej klasifikácii primátov opice (=opice vlastné, vyššie primáty) plus okáľoidné.
Medzi čelistvonosoblížne patrí aj človek a ľudoopice.
Charakteristika.
Celistvonosoblížne sa vyznačujú tým, že majú suché nosy (podobne ako človek), na rozdiel od opačného podradu členitonosoblížne, ktorého predstavitelia majú vlhké nosy (podobne ako psy). Pre túto svoju vlastnosť sa tento podrad napríklad v angličtine a nemčine označuje ako suchonosé opice.
Ďalšiu charakteristiku pozri v článkoch vyššie primáty a okáľoidné.
Systém.
celistvonosoblížne (Haplorhini, Haplorrhini) :
Autonómia

Autonómia môže byť:
Autonómnosť alebo autonómia môže byť:
Autonómnosť je v lekárstve samovoľnosť, spontánnosť.
Ľudoopice

Ľudoopice (iné názvy: ľudoopy, ľudoopi; mimo taxonómie aj: antropoidi, antropoidy, antropoidné opice, antropomorfné opice - historicky tomu zodpovedali vedecké názvy "Anthropoides" a "Anthropomorphae" ) označuje:
O rôznych klasifikáciách pozri hominoidovce
Hominidi

Hominidi (iné názvy: hominídi, hominidné, zriedkavo: človekovité; lat. "Hominidae") môže byť:
O rôznych klasifikáciách pozri hominoidovce.
Guernsey

Guernsey (po , po , teda „správna oblasť bailiffa/bailliho Guernsey“) je závislé územie Spojeného kráľovstva v Normanských ostrovoch. 
Bailiwick pozostáva z ostrovov:
Hominidi v užšom zmysle

Hominidi (iné názvy: ľudia, hominídi, hominidné, zriedkavo: človekovité;"Hominidae") v užšom zmysle je čeľaď z radu primáty, z nadčeľade hominoidovce zahŕňajúca hominini (vrátane človeka) a australopitekorodé. Recentným je už iba druh človek rozumný z rodu človek (Homo).
Znaky.
Telesné vlastnosti:
Iné vlastnosti:
Členenie.
Hominidi:
Zaradenie mnohých vyhynutých druhov je sporné, napríklad svojho času sa do tejto čeľade zaraďoval aj rod Ramapithecus (ktorý je v tu použitej klasifikácii pod čeľaďou orangutanovité).
Hominidi v širšom zmysle

Hominidi (Hominidae) v širšom zmysle (iné názvy: hominídi, hominidné, zriedkavo: človekovité, ľudoopovité, veľké ľudoopice, ľudoopice v užšom zmysle, ľudoopice a ľudia v užšom zmysle) je v moderných klasifikáciách hominoidovcov čeľaď zahŕňajúca okrem človeka a jeho predchodcov aj šimpanzy, gorily a vo väčšine klasifikácií aj orangutany.
Niektoré klasifikácie sa však pridŕžajú starému významu pojmu hominidi, ktorý zahŕňal len človeka a jeho predchodcov (pozri Hominidi v užšom zmysle).
Členenie.
Dolu uvedené členenie je prevzaté z anglickej Wikipédie s menšími úpravami podľa iných zdrojov.
"Upozornenie: Rody Dryopithecus (a niektoré iné) sa často vyčleňujú do samostatnej jednotky – podčeľaď (a pod.) dryopitekovité (a pod.)".
Nie je isté, či do tejto alebo inej čeľade hominoidovcov patria:
Porovnaj.
Hominidi v užšom zmysle
Pozri aj.
Hominoidovce (otázky klasifikácie)
Apsida (astronómia)

Apsida je bod najväčšej alebo najmenšej vzdialenosti na orbitálnej kužeľosečke (zväčša elipsa) nebeského telesa od stredu jeho príťažlivosti (ťažisko systému). Priamka prechádzajúca apsidou sa nazýva priamka apsidy. Pri eliptických dráhach okolo centrálneho telesa sa polovičná dĺžka priamky apsidy rovná veľkej polosi dráhy. Poruchovým pôsobením planét sa priamka apsidy telies slnečnej sústavy otáča (stáčanie perihélia).
Bod najbližšieho priblíženie sa nazýva periapsida a najvzdialenejší bod je apoapsida. Priama spojnica medzi periapsidou a apoapsidou sa nazýva "priamka apsíd". Je to hlavná os elipsy, najdlhšia priamka medzi dvomi bodmi na elipse.
Príbuzné pojmy sa používajú pre identifikáciu telesa, okolo ktorého je príslušná obežná dráha. Najznámejšie sú pojmy perigeum (prízemie) a apogeum, vzťahujúce sa na orbity okolo Zeme (t. j. pre Mesiac a umelé družice), a perihélium (príslnie, perihel) a afélium (odslnie, afel, apohélium), vzťahujúce sa na orbity okolo slnka (vo všeobecnosti).
Pre apsidy platí:
z čoho vyplýva
kde:
Hodnoty sú rovnaké pre obidva body, ako aj pre celú orbitu v zhode s Keplerovými zákonmi planetárnych pohybov (zachovanie momentu hybnosti) a zachovanie energie. Takisto platí, že
formula_12
Všimnite si, že pre prepočítanie z výšky telies nad povrchom k spomenutým vzdialenostiam musí byť pripočítaný polomer centrálneho telesa, a naopak.
Aritmetický priemer dvoch vzdialeností je hlavná polos formula_7.
Geometrický priemer dvoch vzdialeností je vedľajšia polos formula_14.
Geometrická stredná hodnota dvoch rýchlostí je formula_15, rýchlosť zodpovedajúca kinetickej energii, ktorá by po pripočítaní k existujúcej kinetickej energii v každom bode obežnej dráhy umožnila telesu uniknúť (druhá odmocnina sumy štvorcov oboch rýchlostí sa rovná únikovej rýchlosti).
Terminológia.
Rôzne príbuzné ezoterické pojmy sa používajú pre určité nebeské objekty:
Pojmy pre planéty sú gréckeho pôvodu, nie latinského, keďže „peri“ a „apo“ sú grécke a nepovažuje sa za vhodné spájať grécke a latinské korene slov.
Poznámka.
"Autor prekladu si nie je istý správnosťou prekladov všetkých spomenutých výrazov. Uvedené pojmy boli preložené (ako aj celý pôvodný článok) z angličtiny."
Apsida

Apsida môže byť:
Perihélium

Perihélium (iné názvy: príslnie, perihel) je bod na dráhe kozmického telesa okolo Slnka, v ktorom je teleso najbližšie k Slnku.
Bod, v ktorom sa teleso na svojej dráhe najviac vzdiali od Slnka, je afélium. Perihélium a afélium tvoria apsidy dráhy. Vzdialenosť telesa od Slnka v perihéliu sa rovná a(1-e), pričom a je veľká polos a e excentricita dráhy. Vzdialenosť telesa od Slnka v aféliu je a(1+e). Vzdialenosť Zeme od Slnka v perihéliu je 147.106 km, v aféliu 152.106 km.
Časový okamih, keď teleso prechádza na svojej dráhe perihéliom, sa nazýva čas prechodu perihéliom. Je jedným z elementov dráhy. Zem prechádza perihéliom začiatkom januára. Vplyvom porúch vyvolaných ostatnými planétami nastáva stáčanie perihélia planét.
Afélium

 Afélium (iné názvy: apohélium, odslnie, afel; z  + ) je bod na obežnej dráhe astronomického telesa (planéty, kométy) okolo Slnka, v ktorom je dané teleso v najväčšej vzdialenosti od Slnka. V aféliu sa teleso pohybuje najmenšou rýchlosťou. Vzdialenosť Zeme od Slnka v aféliu je 152,1 miliónov km.
Viacpoužívateľský

Viacpoužívateľský či mnohopoužívateľský operačný systém umožňuje viacerým používateľom súčasne používať počítač a pracovať s programami. Všetky systémy so zdieľaním času (time-sharing) sú viacpoužívateľské, ale aj väčšina OS pre mainframy spracúvajúcich úlohy v dávkach, čim bolo zabezpečené využitie vzácneho času procesora, kým sa vykonávali V/V operácie.
Bežným príkladom je Unixový server, ktorý umožňuje súčasný prístup viacerých používateľov (pomocou vzdialeného terminálu) k príkazovému riadku Unixového shellu.
Hominini

Hominini (iné názvy: človekoblížne, hominíni; po lat. "Homininae") je podčeľaď hominoidovcov, ktorej rozsah závisí od typu klasifikácie hominoidovcov. Podrobnosti pozri pod hominoidovce. 
V tu používanej hlavnej klasifikácii táto podčeľaď zahŕňa len rod človek (Homo).
Pozor na zámenu so tribusom (=skupinou; lat. tribus) homininy (po lat. "Hominini" ).
Prokonzulovité

Prokonzulovité ("Proconsulidae") sú vyhynutá čeľaď hominoidovcov. Žili asi pred 26 – 14 mil. rokov vo východnej Afrike.
Prokonzulovité sú základná vývojová skupina hominoidovcov. Jej bezprostrednými fylogenetickými nástupcami boli najstarší predstavitelia čeľade dryopitekovitých.
Charakteristika.
Svojimi znakmi predstavujú:
Prokonzulovité boli stromové tvory s prevažujúcou vodorovnou polohou trupu. Strava a váha je vyznačená v Členení.
Miesta nálezov.
V pralesoch východnej Afriky – ugandské a kenské lokality Moroto, Napak, Shongor, Rusinga, Mfangano, Fort Ternan a Maboko.
Členenie.
Prokonzulovité:
Niektorí autori sem zaraďujú aj niektoré z týchto rodov/druhov (vpravo je uvedené bežné alternatívne umiestnenie):
Oreopitekovité

Oreopitekovité (Oreopithecidae) sú vyhynutá čeľaď hominoidovcov.
Vývoj.
Oddelili sa od základného kmeňa hominoidovcov (najneskôr) pred 18 – 20 mil. rokov (Nyanzapithecus vancouveringi). Cez ostrovy mora Tethys (predchodca Stredozemného mora) sa oreopitekovité niekedy medzi 14 – 10 mil. rokov dostali z Afriky na južné pobrežia Európy (Oreopithecus bambolii), kde žili na stromoch v močaristých pralesoch, po ústupe miocénnych pralesov však vyhynuli.
Miesta nálezov.
Prvým nálezom bola sánka druhu Oreopithecus bambolii z roku 1872 v uhoľnej bani v Toskánsku na Monte Bamboli. Na východoafrickom území sa v 70. – 80. rokoch našli nálezy oreopitekovitých na ostrovných lokalitách Maboko a Rusinga a na ďalších kenských lokalitách Fort Ternan a Kapsibor. Vroku 1997 bol oznámený nález nového druhu Nyanzapithecus harrisoni na kenskej lokalite Nachola.
Klasifikácia a členenie.
Pokiaľ ide vyššiu klasifikáciu, ich zaradenie sa rôzni. V minulosti ich považovali za „uhoľných ľudí“, neskôr ich zaraďovali pod fosílne ľudoopice alebo medzi mačiakoidovce. Aj dnes sú zaraďované napr. medzi parapitekovce (Parapithecoidea).
Členenie:
Ekológia

Ekológia (← z gréc. "oikos" – dom, "logos" – veda) je vedný odbor biológie, ktorý skúma vzťahy medzi organizmami a životným prostredím a vzťahy medzi živými organizmami navzájom. Osoba, ktorá sa zaoberá ekológiou, sa volá ekológ.
Ekológia študuje ekologické systémy, ich štruktúru, organizáciu a zmeny v nich prebiehajúce. Prístup ekológie k štúdiu životného prostredia sa často považuje za interdisciplinárny. Ekológia poskytuje teoretické a praktické poznatky pre riešenie problémov životného prostredia. Poznanie základných ekologických princípov a zákonitostí je nutné pre zachovanie prírodnej rovnováhy; nutné pre trvalú existenciu zdravej a produkčnej krajiny.
Podľa inej uznávanej definície, používanej obzvlášť v humánnej ekológii, je ekológia trojstranný vzájomný vzťah medzi jedincami jedného druhu, organizovanou aktivitou tohto druhu a životným prostredím, v ktorom táto aktivita prebieha.
Názov.
Termín ekológia zaviedol v roku 1866 nemecký biológ Ernst Haeckel. Vo svojom diele "Všeobecná morfológia organizmov" ho definuje ako vedu "„…o vzťahoch organizmov s okolitým svetom, to znamená v širšom význame veda o podmienkach života.“"
V angličtine sa niekedy stretávame s písaním slova ekológia tak, ako ho uviedol Eugenius Warming v názve svojho diela "The Oecology of Plants" ("Ekológia rastlín").
Špecialista zaoberajúci sa ekológiou sa nazýva ekológ.
Ekologické disciplíny.
Ekológia je obsiahla veda, ktorá sa člení na hlavné a vedľajšie pododbory. Základné rozdelenie je:
Pododbory.
Medzi hlavné pododbory (usporiadané podľa rozsahu predmetu štúdia od najužšieho po najširší) patria:
Ekológia sa rozdeľuje aj podľa cieľových skupín záujmu, napríklad:
Základné pojmy.
bióm – biosféra – biotop – ekologická nika – ekosystém – spoločenstvo 
Environmentálna kríza.
Environmentálna kríza vo zmysle ohrozenia Zeme je reálna skutočnosť. Jej hroziace následky môžu poškodiť celú Zem, dlhodobo a nenávratne. Z tohto hľadiska ide o tri environmentálne hrozby:
Tieto tri prvky sú navzájom prepojené.
Biela

Biela je farba, ktorú oko vníma v prípade, že z daného smeru prichádza svetlo všetkých farieb. Jej opakom je čierna, ktorá vzniká, keď do oka nedopadá žiadne svetlo. Dojem bielej farby je možné dosiahnuť tiež zmiešaním (tzv. aditívnym miešaním) základných farieb spektra (červená, zelená, modrá), pretože na tieto farby je ľudské oko citlivé.
Vlastnosti bieleho svetla.
Až do doby Isaaca Newtona popisoval prevládajúci vedecký názor bielu ako základnú farbu, z ktorej vznikajú ostatné farby tým, že sa k bielemu svetlu primieša čosi, čo ho zafarbí. Newton navrhol pokus, pri ktorom svetelným hranolom rozložil biele svetlo vo farebné spektrum, ktoré ďalším hranolom spojil opäť do bieleho svetla. Tým dokázal, že farebné svetlo je základné a že biele svetlo vzniká zmiešaním ostatných farieb.
V bežnom živote sa za biele svetlo dá považovať denné (slnečné) svetlo ako aj umelé osvetlenie pomocou žiaroviek, žiariviek a pod. Je však zrejmé, že tieto druhy svetla nie sú „rovnako biele“. Napr. svetlo žiarovky má oproti žiarivke výrazne žltší odtieň. Tieto odtiene bieleho svetla sú popisované tzv. farebnou teplotou. Tento parameter udáva teplotu, ktorá zodpovedá žiareniu absolútne čierneho telesa príslušného odtieňa. Napr. bežná žiarovka vydáva svetlo zodpovedajúce absolútne čiernemu telesu o teplote asi 2850 K, takže sa hovorí, že „farebná teplota bežnej žiarovky je 2850 K“. Denné svetlo má typickú farebnú teplotu asi 5400 K, ale táto hodnota závisí na mnohých podmienkach (dennej dobe, počasí, slnečnej aktivite a pod.).
Existujú takisto aj štandardy bieleho svetla. Medzinárodná komisia pre osvetľovanie (CIE) určila sériu štandardných osvetlení (označovaná ako séria D). Napr. osvetlenie D65, pôvodne nastavené podľa teploty 6500 K, reprezentuje štandardné denné svetlo.
Počítačové monitory už v dnešnej dobe obvykle umožňujú nastaviť odtieň zobrazovaných farieb práve pomocou voľby farebnej teploty (typicky z niekoľko prednastavených hodnôt). Túto hodnotu potom elektronika použije pre výpočet parametrov zobrazovanej bielej farby.
Andrej Grega

Doc.RNDr.Andrej Grega (* 2. september 1920, Koprivnica – † 4. január 1997, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg a fyzik.
Život.
Andrej Grega sa narodil v Koprivnici, okres Bardejov, ako tretí zo štyroch súrodencov. Bol veľmi dobrým študentom, a preto po ukončení šiestich tried Gymnázia v Prešove získal v roku 1938 štipendium francúzskej vlády pokračovať v štúdiu na lýceu v Dijone. Štúdium mu prerušila druhá svetová vojna. Vstúpil ako dobrovoľník do čs. armády vytvorenej vo Francúzsku. Pri bojoch na rieke Loire sa dostal do nemeckého zajatia a z neho po oslobodení v roku 1945 ho repatriovali späť do Francúzska, kde mohol ukončiť lýceum a pokračovať v štúdiu na vysokej škole v Dijone, na ktorej získal univerzitný diplom. Po návrate na Slovensko po nostrifikačnom konaní na Prírodovedeckej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave ako stredoškolský profesor matematiky a fyziky začal pôsobiť na Gymnáziu v Malackách (1948), potom 5 rokov na Gymnáziu v Revúcej. Od roku 1954 ako spoluzakladateľ učiteľského vysokého školstva na strednom Slovensku, konkrétne v Banskej Bystrici, na Vyššej pedagogickej škole, neskôr Pedagogickej fakulte, terajšej Fakulte prírodných vied Univerzity M. Bela v Banskej Bystrici pôsobil necelých 30 rokov.
Keďže ovládal spisovne francúzsky jazyk, ministerstvo školstva ho na návrh JČSMF vyslalo ako učiteľa pôsobiť na 2 roky do Guinejskej republiky na lýceum v Konakry a neskôr ako docenta pre zahraničie, vymenovaného priamo ministerstvom školstva v rámci programu UNESCO na 5 rokov ako riaditeľa projektu rozvoja učiteľského vzdelávania do afrických štátov Kamerunu a Burundi. Za príkladné splnenie uvedeného projektu bol ocenený vysokými vyznamenaniami týchto štátov. Bol ocenený titulom zaslúžilý učiteľ. Zomrel 4. januára 1997 v Banskej Bystrici. 
Práca.
Vedecky sa zameriaval na teóriu vyučovania fyziky (elektrina a magnetizmus, kvantová mechanika), výsledkom čoho bolo viacero publikovaných vedeckých štúdií, recenzií a odborne metodických článkov z oblastí vyučovania kvantovej mechaniky, atómovej a jadrovej fyziky, ktoré boli postupne zaraďované do stredoškolskej fyziky a do ktorých boli nutné spresňujúce metodické zásahy, doplnenia a nové interpretácie. Bol tiež hlavným autorom vysokoškolskej učebnice "Matematika pre fyzikov", ktorá sa na učiteľských fakultách používa do súčasnosti. Patril medzi popredných protagonistov modernizácie vyučovania fyziky 60-tych a 70-tych rokov doma aj v zahraničí.
Július Gretzmacher

Július Gretzmacher (* 19. august 1836, Levoča† 26. január 1906, Banská Štiavnica) bol slovenský banský inžinier.
Životopis.
Narodil sa v Levoči ako syn Jána-Samuela Gretzmachera a jeho manželky Zuzany Amálie rodenej Rots. Absolvoval Banskú a lesnícku akadémiu v Banskej Štiavnici, v období 18831904 bol vedúcim katedry baníctva na tejto škole. V školskom roku 1865/1865 bol asistentom na katedre deskriptívnej geometrie, v nasledujúcom prednášal tento predmet ako suplent. Odborne a publikačne bol činný ako banský inžinier – najmä v oblasti banských meraní.
Zomrel 26. januára 1906 v Banskej Štiavnici.
Opočlovek

Opočlovek alebo zriedkavo opicočlovek môže byť:
Župa (Česko-Slovensko)

Po vzniku Česko-Slovenska 28. októbra 1918 zostalo uhorské župné usporiadanie na Slovensku zachované, aj keď samotné župné úrady existovali so značne zmenenými právomocami.
Provizórium (1918 – 1922).
Po vzniku Česko-Slovenska župy na území Slovenska a Podkarpatskej Rusi zostali v nezmenenom tvare a z veľkej časti s nezmenenými hranicami. Výnimku tvorili časti žúp na južnom Slovensku – Rábska, Ostrihomská a Komárňanská – ktoré boli zlúčené do Komárňanskej župy, pretože z veľkej časti ležali v Maďarsku a Užská župa na východe Slovenska, ktorej slovenská časť bola roku 1919, po vytýčení hranice medzi Slovenskom a Podkarpatskou Rusou, spojená so Zemplínskou župou (zvyšok Užskej župy sa stal súčasťou Podkarpatskej Rusi). V súvislosti s hraničným sporom s Poľskom došlo roku 1920 aj k menším úpravám hraníc Oravy (väčšina okresu Trstená pripadla Poľsku) a Spiša (západná časť okresu Spišská Stará Ves).
Župné usporiadanie však bolo v novovzniknutom Česko-Slovensku len dočasným riešením. Župy mali značne potlačené samosprávne funkcie a všetka moc bola sústredená do rúk vládou menovaného župana.
Správa.
Župy podliehali Ministerstvu vnútra ČSR v Prahe. Župan, ako štátny úradník, mal právo rozpustiť obecné orgány a vymenovať nové. Do roku 1923 vykonávali správu na Slovensku aj (slúžnovské) okresy a mestá. Na Slovensku bolo 94 okresov a 4 municipálne (samosprávne) mestá (Banská Štiavnica-Banská Belá, Bratislava, Komárno a Košice) a 30 miest so zriadeným magistrátom. Na čele okresu stál slúžny. Municipálne mestá nepatrili pod správu župy, ale tvorili samosprávne jednotky.
Župy (1923 – 1928).
Rozdelenie územia Slovenska bolo 1. januára 1923 podľa zákona 126/1920 Sb. opäť zreorganizované, pôvodné župy zanikli a vzniklo šesť nových žúp, neoficiálne nazývaných veľžupy. Pôvodne boli veľžupy naplánované pre celé územie Česko-Slovenska, v českých zemiach malo pôsobiť 15 (neskôr 14) žúp, pre ktoré bolo rezervovaných prvých 14 radových čísel, na Slovensku malo pokračovať župné členenie od čísla 15. V českých zemiach nakoniec župné členenie nebolo uvedené do platnosti. 
Správa.
Po roku 1923 došlo k poštátneniu samosprávy, župy boli rozdelené na 79 (neskôr 77) okresov. Volená samospráva ostala len v Bratislave a Košiciach, právo veta však mal vládou menovaný notár. Vznikla okresná správa, volené funkcie ako mešťanosta, vrchný notár či sudca prestali existovať. Okresy však mali vlastné rozpočty, zložené z príspevkov od žúp a daní vybratých od občanov. Voči obciam mali okresy hospodársku, pomocnú a poradnú pôsobnosť.
Zánik.
Župné usporiadanie Slovenska bolo definitívne zrušené 1. júla 1928, kedy vstúpilo do platnosti tzv. krajinské zriadenie Česko-Slovenska.
Krajinské zriadenie (Česko-Slovensko)

Krajinské zriadenie (po česky "zemské zřízení") je názov územno-správneho členenia Česko-Slovenska v rokoch 1928 – 1939 (na Slovensku z väčšej časti až do 31. 12. 1939) a čiastočne aj v rokoch 1945 – 1948.
Toto zriadenie na Slovensku a v Podkarpatskej Rusi nahradilo župy a v Česku administratívny systém zdedený z bývalej rakúskej monarchie. Pôvodný „plán“ bol zaviesť aj v Česku (veľ)župy, no keď sa zistilo, že by v niektorých z nich mali prevahu Nemci, upustilo sa od tohto plánu a postupne sa prišlo s myšlienkou krajinského zriadenia. 
Charakteristika.
Zavedené bolo zákonom číslo 125/1927 Zb. o organizácii politickej správy s účinnosťou od 1.7.1928 (v Česku až 1.12.1928), ktorým sa prvýkrát zaviedla jednotná politická správa na celom území Česko-Slovenska. Župy na Slovensku a Podkarpatskej Rusi, ako aj Úrad ministra s plnou mocou pre správu Slovenska, sa zrušili a územie Česko-Slovenska bolo rozdelené na štyri krajiny/zeme:
Tieto sa ďalej delili na okresy. Okresy s drobnými zmenami ostali tie isté ako predtým (po drobných zmenách ich bolo 77).
Každá krajina bola samostatnou právnickou osobou, samospráva (okresná a krajinská) bola poštátnená, volené orgány sa podriadili úradníkom menovaným vládou, policajná a trestná právomoc správnych úradov bola zvýšená.
Slovensko spravoval Krajinský úrad na čele s krajinským prezidentom. Účasť občanov na správe krajiny malo predstavovať Krajinské zastupiteľstvo ("kvázi-parlament").
Orgány.
Orgány krajín:
a) menované orgány:
b) volené orgány (funkčné obdobie 6 rokov):
c) sčasti menované, sčasti volené orgány (funkčné obdobie 6 rokov):
Orgány okresov boli analogické.
Vývoj v rokoch 1938 – 1948.
Po obsadení častí dnešnej Bratislavy Nemeckom v októbri 1938, po Viedenskej arbitráži 2. novembra 1938, ktorou bola významná časť južného Slovenska pripojená k Maďarsku, a po maďarskej okupácii východného Slovenska v marci 1939 jednak zanikli početné okresy a jednak na území Slovenska vzniklo niekoľko nových okresov (a to nariadením č. 175 z 18. júla 1939). Územia získané Poľskom v októbri 1938 (aj spolu s územím Oravy a Spiša, ktoré Poľsko získalo v roku 1920) boli k Slovensku opäť pripojené v októbri 1939 (formálne ústavným zákonom z 22. decembra 1939) a včlenené do príslušných okresov.
Krajinské zriadenie na Slovensku zaniklo 31.decembra 1939 zákonom z 25. júla 1939, ktorým sa zriadili župy (pozri župa (Slovenská republika 1939 – 1945)), hoci krajinské zastupiteľstvo bolo rozpustené už v novembri 1938 (nahradené Slovenským snemom). V Protektoráte Čechy a Morava boli krajinské zastupiteľstvá rozpustené rozhodnutím protektorátnej vlády 13. mája 1940.
Rozdelenie (formálne) Česko-Slovenska na krajiny (už len tri, lebo Podkarpatská Rus pripadla Sovietskemu zväzu) bolo obnovené roku 1945 a trvalo až do zavedenia krajov koncom roka 1948.
Logika existencie

Logika existencie sa dnes podľa Scrutona volá logika kvantifikácie. Touto oblasťou logiky sa inšpiroval Frege. Kant oponoval ontologickému dóvodu, že existencia nie je
predikát (či vlastnosť), nepodarilo sa mu však rozviesť logiku, ktorá by tomuto faktu zodpovedala. "Nezávisle od teórie vieme, že jestvuje koherentná logika, ktorou ovládame termíny ako "existuje". Vieme, že zo súdu "existuje niečo, čo nie je červené", vyplýva nepravdivé zovšeobecnenie "všetko je červené". Tradičná aristotelovská logika nevedela, akým spôsobom predstaviť tento vzťah.
Literárna komunikácia

Literárna komunikáciaje pôsobenie literatúry v spoločenskom obehu. Od procesu literárnej komunikácie sa očakáva sprostredkovanie estetickej informácie.
Keltská kultúra

Keltská kultúra je významná súčasť európskej kultúry, ktorú vytvorili Kelti; tvorí ju keltské náboženstvo, keltská mytológia, keltské umenie.
Predpokladá sa, že keltská kultúra sa podieľala na utváraní halštatskej kultúry a vytvorila osobitný sloh v rámci laténskej kultúry.
Masová komunikácia

Masová komunikácia je proces, pri ktorom komunikátor využíva rôzne typy hromadných informačných prostriedkov s cieľom informovať čo najrýchlejšie na veľkú vzdialenosť, aby ovplyvnil čo najväčšie publikum.
Ako uvádza Kunczik v masovej komunikácií určite neexistuje reciprocita (vzájomné ovplyvňovanie medzi komunikátorom a recipientom), avšak masová komunikácia je cielene zameraná na iných recipientov, často tiež s cieľom ovplyvniť ich konanie.
Rankov definuje masovú komunikáciu ako nepretržitý proces, v ktorom špecializované organizácie prostredníctvom moderných technológií šíria informácie v čase a priestore, aby zasiahli čo najväčšie heterogénne publikum.
Pojem masová komunikácia, ktorý vznikol približne koncom tridsiatych rokov 20. storočia, neumožňuje vyjadriť jednoznačnú definíciu, na ktorej by bolo jednoduché sa zhodnúť. Tento termín sa skladá z dvojice slov, pričom „masový“ označuje veľké množstvo, počet a rozsah. V mnohých definíciách masovej komunikácie sa opisuje slovo komunikácia vo význame prenosu z pohľadu podávateľa a nie v celej škále významu, ktorý zahŕňa zdieľanie, vedomie odpovede, či interakciu.
Knižná kultúra

Knižná kultúra je oblasť kultúry, ktorá zahrnuje výrobu, distribúciu a pôsobenie knihy ako prostriedku kultivácie človeka alebo premeny spoločnosti na kultúrne spoločenstvo. Dôležitou súčasťou knižnej kultúry sú knižnice.
Filozofická logika

Filozofická logika je logika použitá pri skúmaní filozofických problémov, napr. v analytickej filozofii; logika zameraná na analýzu prirodzeného jazyka.
Obojsmerná komunikácia

Obojsmerná komunikácia je komunikácia medzi objektom "A" a objektom "B", keď existuje prenos informácie z objektu "A" na objekt "B" i prenos informácie z objektu "B" na objekt "A".
Formálna logika

Formálna logika je veda o zákonoch deduktívneho poznania. Predmetom formálnej logiky je je jazykovo-logická forma. Aristoteles ju chápal ako náuku o formálnej správnosti myslenia alebo hovorenia. Formálna logika už predpokladá jazykové bytie na svete a robí toto jazykové bytie na svete predmetom určitej dodatočnej reflexie, pričom pozornosť zameriava na formálne štruktúry myslenia vôbec, na všeobecné podmienky správnosti. Ako dodatočné hovorenie o jazyku predpokladá formálna logika každodenný, bežný jazyk, a to v dvojakom zmysle:
Formálna logika sa môže budovať len tak, že koniec koncov hovorí bežným jazykom o bežnom jazyku. Toto konštatovanie je dôležité. Ukazuje, že formálna logika nevyhnutne predpokladá bežný jazyk (resp. neanalyzovaný jazyk). Podľa Wittgensteina formálna abstraktná logická analýza principiálne nikdy nemôže celkom vystihnúť používanie jazyka, ktoré sa fakticky odohráva v jazykových hrách.
Z filozofického hľadiska je formálna logika formálna veda, ktorá sa často považuje za filozofickú disciplínu a kladie sa na miesto, ktoré jej vyhradil už Aristoteles: je organom (nástroj) filozofie, má teda inštrumentálny význam, pretože učí správne argumentovať a pomáha pri presnej analýze filozofických problémov.
Vyvinula sa prevažne humanitnej disciplíny v najstarších dobách cez štádium stredoveku až do novoveku, kedy logika svoj prevažne humanitný charakter pod vplyvom prírodných vied čiastočne stráca. Až do 30. rokov 20. storočia si však zachováva povahu prevažne teoretickej disciplíny, ktorej podnety prichádzajú síce z praxe, avšak značne sprostredkovane. Od 30. rokov dochádza k priamej aplikácii logiky v technike tak, ako to do tej doby dokázala snáď len matematika.
Predstaviteľmi formálnej logiky boli Aristoteles, Rudolf Carnap, Augustus De Morgan a Ludwig Wittgenstein.
Sociálna komunikácia

Sociálna komunikácia je oznamovanie v skupine ľudí, zdieľanie sa (sharing, mutual sharing).
Laténska kultúra

Laténska kultúra bola hlavná archeologická kultúra laténskej doby v strednej a západnej Európe zhruba od 500/450 pred Kr. až po prelom letopočtu (na Slovensku: 450/400 pred Kr. – prelom letopočtu/6/10 po n.l.). Pre územie tejto kultúry sú pojmy laténska kultúra, laténska doba a mladá železná doba zhodné. Je to kultúra Keltov, a tým aj prvá kultúra a doba v dejinách strednej Európy, pri ktorej nesporne poznáme etnicitu jej nositeľov. Pomenovaná je podľa náleziska La Tène vo Švajčiarsku.
Charakteristika.
Keltské kmene obývali územie horného Rýna a Podunajska a na svojich výbojoch prenikali do oblastí antickej kultúry (poznatky antického sveta priniesli do Európy). Majú silnú vládnucu vrstvu bojovníkov a kňazov. Boli hutníci, kováči, najmä umeleckí remeselníci, využívali nové hmoty okrem bronzu a drahých kovov. V poľnohospodárstve používali železné radlice, kosy, rotačné mlynčeky na mletie zrna. Vyrábali nádoby na hrnčiarskom kruhu. Z tohto obdobia pochádza u nás prvá peňažná sústava (zlaté a strieborné keltské mince, spočiatku napodobenina gréckych). V 2. a 1. storočí pred Kr. budovali opevnené sídla, prvotné mestá (oppidá, napríklad bratislavské oppidum). Na prelome letopočtu sa rozvoj keltskej kultúry prerušil expanziou rímskeho impéria na sever a súčasnými posuvmi na juh germánskych kmeňov. Väčšina Keltov sa postupne uchýlila do novovzniknutých rímskych provincií (Noricum a podobne).
Periodizácia.
Periodizácií je veľa. Uvedené sú príklady:
Podľa archeológa O. Tischlera (podľa spôn a mečov):
Podľa prehistorika P. Reineckeho:
Podľa P. Jakobstahla (podľa vývoja keltského umenia):
Technická komunikácia

Komunikácia technická alebo strojová komunikácia je komunikácia v technických systémoch (napr. v samočinných počítačoch). Podľa teórie komunikácie je tento typ komunikácie označovaný ako komunikácia „stroj-stroj“. Prenosový kanál predstavuje médium (kábel ale aj bezdrôtové technológie) pomocou ktorého sa uskutočňuje prenos informácií.
Induktívna logika

Induktívna logika je v tradičnej logike disciplína, ktorá skúma logické procesy usudzovania od jednotlivého k všeobecnému. Predstavitelia tradičného induktivizmu, napr. John Stuart Mill, pokladali za úlohu induktívnej logiky analýzu procesov vyvodzovania všeobecného teoretického poznania z jednotlivého, empirického.
V dejinách logiky sa vyskytuje aj iná koncepcia predmetu induktivnej logiky, ktorá obmedzovala jej úlohu na analýzu logických kritérií overovania vedeckých tvrdení v rámci hypoteticko-deduktivnej metódy, ktorú sformuloval v 19. storočí anglický logik William Whewell a v súčasnej logike vedy sa značne rozšírila.
Interrogatívna logika

Logika interrogatívna je logika otázok.
Masová kultúra

Masová kultúra je typický produkt masovej spoločnosti vyznačujúci sa organizovaným spotrebným priemyslom a široko rozvetvenou sieťou masmédií.
Znakmi masovej kultúry majú byť podľa poľskej sociologičky Antoniny Kłoskowskej kvantita na úkor kvality, štandardizácia, masový príjemca, komercializácia, uniformita a najmä chápanie diela ako predajného tovaru. Podľa A. Plecnera ide o "súhrn produktov a druhov zábavy, ktoré sa rozširujú alebo vyrábajú prostriedkami masovej komunikácie a produkcie, predávajú sa ako tovar a sú určené na spotrebu masovým publikom". Na pojem masovej kultúry nadväzuje pojem populárna kultúra, ale nie je synonymný.
Masová kultúra podľa U. Eca.
Podľa Umberta Eca je masová kultúra antikultúra. Vzniká v dobe, keď účasť más na živote pospolitosti sa stáva stále zrejmejším javom historického kontextu, preto nie je prechodnou a obmedzenou úchylkou, ale stáva sa dokladom neodčiniteľného úpadku, o ktorom kulturne založený človek (pozostatok prehistórie, tvor na vyhynutie) nemôže podať svedectvo ináč ako v polohe úplnej skepsy a apokalypsy.
Klasická logika

Klasická logika je dvojhodnotová logika Aristotelova a jej zdokonalenie stoikmi a scholastikmi, ako aj odbor dvojhodnotovej logiky v matematickej logike, kde sa ďalej rozvíja a modernizuje. Takto chápaná klasická logika sa kladie proti neklasickej logike.
Kombinatorická logika

Kombinatorická logika je jeden zo smerov matematickej logiky, zaoberajúci sa analýzou pojmov, ktoré sa v rámci klasickej matematickej logiky prijímajú bez ďalšieho skúmania. Patrí k nim pojem premennej, funkcie, pravidla substitúcie atď.
V klasickej matematickej logike sa používajú dva druhy pravidiel. Prvé sa formujú jednoducho a používajú sa bez akýchkoľvek ohraničení. Také je napríklad pravidlo modus ponens.
Moderná kultúra

Moderná kultúra je kultúra, ktorá priniesla presadenie sa univerzalizujúcej tendencie ako dominantnej a
jedine platnej.
Konštruktivistická logika

Konštruktivistická logika je smer v logike, ktorý pripúšťa existenciu objektov len vtedy, ak sa dajú (podľa určitých pravidiel) skonštruovať. Konštruktivistická logika neuznáva nepriamy dôkaz
(zákon vylúčenia tretieho) v nekonečných množinách.
Mohylové kultúry (Európa)

Mohylové kultúry alebo nepresne mohylová kultúra je súhrnné označenie pre akékoľvek kultúry strednej bronzovej doby (strednej podľa stredoeurópskeho datovania), pre ktoré bolo typické pochovávanie pod mohylovým násypom (ktoré sa inak ako také používalo aj v iných kultúrach a aj v skorších obdobiach).
Patria sem:
Tieto kultúry (ad a) ) boli zavŕšením rozsiahlych zmien v hospodárskom a kultúrnom vývoji, sprevádzanom klimatickými zmenami (zhoršenie počasia) na území dovtedy jestvujúcich kultúr. Tieto kultúry zrejme vznikli v Nemecku pri Rýne a odtiaľ sa šírili najmä na juhovýchod.
Slovensko.
Na Slovensku sa vyskytovala:
Príbuzné mohylovým kultúram boli aj pilinská kultúra, otomanská kultúra a severopanónska kultúra.
Komunikant

Komunikant môže byť:
Mykénska kultúra

Mykénska kultúra (alebo Mykénska civilizácia) bola poslednou fázou doby bronzovej v starovekom Grécku, ktorá trvala približne od roku 1750 do roku 1050 pred Kr. Predstavuje prvú vyspelú a výrazne grécku civilizáciu v pevninskom Grécku so svojimi palácovými štátmi, mestskou organizáciou, umeleckými dielami a systémom písania. Mykénčania boli autochtónni Gréci, ktorých kontakt s minojskou Krétou a inými stredomorskými kultúrami pravdepodobne podnietil k rozvoju vlastnej sofistikovanejšej sociopolitickej kultúry. Najvýznamnejším náleziskom boli Mykény, podľa ktorých je pomenovaná kultúra tejto doby. Medzi ďalšie centrá moci, ktoré sa objavili, patrili Pylos, Tiryns, Midea na Peloponéze, Orchomenos, Téby, Atény v strednom Grécku a Iolcos v Tesálii. 
Mykénski Gréci zaviedli niekoľko inovácií v oblasti strojárstva, architektúry a vojenskej infraštruktúry, pričom pre mykénsku ekonomiku bol nevyhnutný obchod v rozsiahlych oblastiach Stredozemného mora. Ich slabičné lineárne písmo B ponúka prvé písomné záznamy o indoeurópskej gréčtine a ich náboženstvo už obsahovalo niekoľko božstiev, ktoré možno nájsť aj v olympijskom panteóne. Mykénske Grécko bolo ovládané elitnou bojovníckou spoločnosťou a pozostávalo zo siete štátov zameraných na palác, ktoré vyvinuli rigidné hierarchické, politické, sociálne a ekonomické systémy. Na čele tejto spoločnosti stál kráľ, známy ako "wanax".
Mykénské Grécko zaniklo rozpadom kultúry doby bronzovej vo východnom Stredomorí, po ktorom nasledoval grécky temný stredovek, prechodné obdobie bez záznamov, ktoré viedlo k archaickému Grécku, kde došlo k významným posunom od centralizovaných k decentralizovaným formám sociálno-ekonomickej organizácie. (vrátane rozsiahleho používania železa).
Na území Slovenska sa približne v tomto čase vyskytovali napr. otomanská kultúra a maďarovská kultúra, ktoré boli mykénskou kultúrou ovplyvňované.
Komunikátor

Komunikátor je osoba alebo skupina osôb, ktoré recipientom sprostredkujú informácie, názory a zábavu alebo sa na ich sprostredkovaní podieľajú. Napríklad moderátor rozhlasovej stanice, pouličný predavač alebo doručovateľ novín. V užšom zmysle sa za komunikátora považuje jedinec z organizácie produkujúcej masmediálne obsahy, ktorý má možnosť tieto obsahy ovplyvňovať. Pritom potenciál vplyvu je pri jednotlivých komunikátoroch rozdielny podľa postavenia.
Komunikológia

Komunikológia je veda o komunikácii.
Modálna logika

Modálna logika je odvetvie logiky, ktoré skúma logickú štruktúru "nutnosti" a "možnosti", s ktorými klasická výroková alebo predikátová logika nedokážu plnohodnotne narábať. Napríklad výrok
je z hľadiska klasickej výrokovej logiky atomárny. To znamená, že výroková logika ho chápe ako ďalej nedeliteľný celok a nezaujíma sa o jeho vnútornú štruktúru. Modálna logika ide hlbšie a rozlišuje v tomto výroku dve komponenty: takzvanú logickú modalitu "Je možné, že" a samotný výrok pod modalitou "Slnko práve prestalo svietiť".
V užšom význame pojem modálna logika označuje konkrétny logický kalkul študovaný v rámci modálnej logiky vo vyššie uvedenom zmysle. Tak napríklad kalkul K tiež známy ako "normálna modálna logika" alebo kalkuly S4 a S5 sú modálne logiky.
Naopak, v širšom význame slova sa pojem modálna logika používa pre celú triedu intenzionálnych logík akými sú napríklad deontická logika, doxastická logika, epistemická logika, temporálna logika, dynamická logika ale aj modálna logika vo význame uvedenom na začiatku.
Jazyk.
Abeceda jazyka väčšiny modálnych logík obsahuje:
Syntaktické pravidlá definujúce množinu formúl sú konštrukčné pravidlá pre spojky výrokovej logiky a navyše pravidlo pre konštrukciu formúl s modalitou:
V takto vybudovanom jazyku sa definuje symbol formula_8, ktorý zastupuje modalitu možnosti, ako syntaktická skratka:
Táto definícia vychádza z pozorovania, že možnosť pravdivosti tvrdenia je iba nenutnosť jeho nepravdivosti. Alternatívne sa dá jazyk modálnych logík budovať tak, že sa symbol pre modalitu možnosti formula_8 vezme ako súčasť abecedy a symbol pre modalitu nutnosti formula_2 sa pomocou neho definuje ako syntaktická skratka:
čo opäť vychádza z pozorovania, že nutnosť pravdivosti nejakého tvrdenia, je iba nemožnosť jeho nepravdivosti. Formula formula_13 sa číta ako "Je možné, že formula_4". V takomto jazyku sa dajú úsporne a prehladne zapísať aj veľmi komplikované tvrdenia. Napríklad formula 
sa číta "Tvrdenie formula_4 nutne možné vtedy a len vtedy ak je možné nutne možné."
Olduvan

Olduvan (iné názvy: olduwai, oldowai, olduvai, oldowan, oldoway, oldovan, olduvaien, olduvanská/ olduvaiská/ olduvajská/ oldowanská/ oldovanská kultúra) môže byť:
Delenie (primárne v Afrike).
olduvan v širšom zmysle:
V Afrike je synonymným označením prvých dvoch fáz protoacheuléen (= abbevillien).
Začiatok nástrojov.
Začiatok olduvanu (2,6 mil. BP, lokalita Gona) je zároveň začiatkom používania nástrojov homininmi (t.j. nie nevyhnutne len rodom Homo). V roku 2009 však bol z lokality Dikika oznámený (nepriamy) starší nález používania nástrojov homininmi (kosti opracované kamennými nástrojmi) starý 3,39 mil. BP.
Nositelia.
Táto industria sa tradične spája s Homo habilis (dnes aj Homo sp., Homo rudolfensis, Homo ergaster a Homo georgicus a s australopitmi), nález z lokality Gona (2,6 mil. BP) je však starší než prvé nálezy Homo habilis (možno teda patrí australopitekom) a už pred objavom nálezu z Gony sa v 80. rokoch sa objavili hypotézy, že olduvan vyrábal aj Paranthropus robustus. 
Homo ergaster (resp. Homo erectus) alebo Homo heidelbergensis (resp. archaický Homo sapiens či rané formy neandertálca) je zas jediným možným nositeľom vzhľadom na vek neskorších nálezov, najmä v Európe.
Charakteristika.
Názov je podľa náleziska Olduvai. Nálezy tejto kultúry sú v mnohých oblastiach sporné (keďže sú nástroje veľmi jednoduché). Na Slovensku sem pravdepodobne spadájú nálezy okruhliakovej industrie z Bratislavy.
Charakteristické sú primitívne, ale už nesporne vyrábané kamenné nástroje: najjednoduchšie kamenné sekáče, ktoré boli vyrobené tak, že kameň vhodného tvaru, obvykle okružliak, bol upravený do ostria len niekoľkými údermi iným kameňom. Kamene sa opracúvali primitívnym spôsobom s sú len ťažko rozoznateľné. Z jadra sa oddelili úštepy a takto upravené jadro s ostrými plochami sa používalo na krájanie, zoškrabovanie, otĺkanie a pod. Určite tieto nástroje neboli používané na lov, ako naznačovalo veľa starších romantických hypotéz, je oveľa pravdepodobnejšie, že sa používali len na porcovanie zvyškov zveri ulovené veľkými šelmami.
Nástroje delíme na:
Filozofický komunizmus

Filozofický komunizmus je smer v chápaní a zdôvodňovaní komunizmu v Nemecku v rokoch 1842-1843, ku ktorému sa hlásil Georg Herwegh, Moses Hess, K. Grün a i., a ktorý sa usiloval spojiť názory mladohegelovcov (najmä Feuerbacha) s prvkami utopického socializmu a úlohami sociálnych, predovšetkým protifeudálnych premien.
Označenie "filozofický komunizmus" použil Friedrich Engels.
Neklasická logika

Neklasická logika je súhrn logických systémov, ktoré sa nejakým spôsobom odchyľujú od klasickej logiky.
Sovietsky komunizmus

Sovietsky komunizmus je najdôkladnejšia praktická alternatíva k trhovému hospodárstvu, ktorá bola vytvorená v Sovietskom zväze po roku 1917. 
Niektoré črty sovietskeho systému boli prevzaté vo východnej Európe a v Číne. V sovietskom komunizme štát vlastní všetku pôdu a väčšinu kapitálu, stanovuje mzdy a väčšinu cien a riadi mikroekonomické fungovanie ekonomiky.
Obkjektívna logika

Objektívna logika je podľa Hegela časť logiky, ktorá skúma pojem.
Kultúry popolnicových polí

Kultúry popolnicových polí (nesprávne kultúra popolnicových polí) je súhrnné označenie stredoeurópskych kultúr mladej bronzovej doby a neskorej bronzovej doby na základe toho, že mali spoločné tzv. popolnicové polia, teda príbuzné prejavy v pohrebnom ríte, ktorý spočíval v žiarových hroboch (napriek názvu tak popolnicových (urnových), ako aj bezpopolnicových (bezurnových) žiarových hroboch). Kultúry popolnicových polí netvoria jeden kultúrny komplex. V tomto období vznikajú zárodky neskorších dodnes známych národov, najmä Keltov a Ilýrov.
Rozdelenie.
Kultúry popolnicových polí delíme na niekoľko kultúrnych okruhov, hlavné sú: 
Charakteristika.
Žiarový spôsob pochovávania bol známy v starej bronzovej dobe v niektorých kultúrnych oblastiach (najmä na strednom a dolnom Dunaji) sa v strednej bronzovej dobe postupne rozširoval na ďalšie územia. Od začiatku mladej bronzovej doby až po neskorú bronzovú dobu (13. storočie pred Kr. – 8. storočie pred Kr.) sa stal na rozsiahlom území všeobecným prejavom popolnicového i bezpopolnicového pochovávania od Britských ostrovov až po Balkán a na druhej strane po Pyrenejský polostrov.
V období popolnicových polí nastali významné zmeny v hospodárskej, politickej a sociálnej oblasti, sprevádzané prudkým vzrastom počtu obyvateľstva. Rozvoj remesiel (metalurgia bronzu) a obchodu podporoval rast sociálnej diferenciácie, "politickú" a vojenskú nadvládu kmeňových náčelníkov a vojenských vodcov, ktorých vonkajším prejavom sily a nadvlády sú bohato vybavené hroby – mohyly – stojace v protiklade k nenáročným plochým hrobom prostého ľudu.
Kultúry popolnicových polí na Slovensku.
Na Slovensku sa vyskytovali tieto kultúry popolnicových polí: lužická kultúra, velatická kultúra, čakanská kultúra, podolská kultúra, pilinská kultúra, kultúra Suciu de Sus, kyjatická kultúra, gávska kultúra. Sú to všetky kultúry, ktoré sa v mladej a neskorej bronzovej dobe na Slovensku vyskytovali.
Pravdepodobnostná logika

Pravdepodobnostná logika je logika, ktorej predmetom sú pravdepodobnostné výroky, nezávisle od toho, či sa pravdepodobnosť pokladá za vlastnosť jednotlivého výroku (vtedy sa mu
pravdepodobnosť pripisuje ako medzihodnota medzi pravdou a nepravdou), alebo za hodnotenie vzťahu dvojice normálnych dvojhodnotových vyrokov. 
Na rozdiel od teórie pravdepodobnosti nie je v pravdepodobnostnej logike hlavnou požiadavkou vymedzenie pravdepodobnosti presným číslom. Logický aparát budovaný na tomto základe sa používa na približné hodnotenie hypotéz, a to nie prostredníctvom ich porovnávania so skutočnosťou, ale prostredníctvom iných výrokov. vyjadrujúcich naše poznatky. Napríklad v závislosti od zhody hypotézy "Zajtra bude pršať" s meteorologickými údajmi možno hovoriť o vysokom alebo nízkom stupni jej pravdepodobnosti. Teda stupeň pravdepodobnosti hypotézy je funkciou dvoch argumentov: samej hypotézy a jestvujúcich poznatkov. Pravdepodobnosti zložených hypotéz, keď sú známe pravdepodobnosti výrokov, z ktorých sa
hypotézy skladajú, sa vo všetkých systémoch pravdepodobnostnej logiky počíta podľa pravidiel matematického počtu pravdepodobnosti (pozri: teória pravdepodobnosti). Prvadepodobnostná logika je teda jednou z interpretácii tohto počtu. V súčasnosti sa aparát pravdepodobnostnej logiky
najväčšmi využíva v induktívnej logike.