burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Slatinka (časť Zvolenskej Slatiny)

Slatinka (1338 "Zalatha", 1393 "Slathna", 1406 "Zalathna - Minor et Maior", 1424, "Zalatha", "Kyzalatha", 1808 "Malá Slatina", "Kisszalatna", názov "Slatinka" od 1927) je miestna časť Zvolenskej Slatiny. 
Dejiny.
Prvá zmienka o Slatinke pochádza z roku 1388, kedy bola spomínaná ako "Zalatha". Slatinka v 1424 patrila Vígľašskému hradnému panstvu. Neskôr sa spolumajiteľom stalo mesto Zvolen.
V roku 1954 bolo v Štátnom vodohospodárskom pláne ČSR pre územie, v ktorom sa Slatinka nachádza naplánovaná stavba vodného diela Slatinka. V 1956 bola Slatinka vyhlásená za "zánikovú obec", a bola zakázaná výstavba nových domov. V roku 1974 vstúpila do platnosti stavebná uzávera so zákazom opravovania a modernizovania domov. 8.5.1985 bola zrušená kancelária MNV Slatinka, úrad bol odovzdaný pod spoločný národný výbor Zvolenská Slatina.
Na základe územného povolenia o výstavbe vodného diela boli na prelome 80-tych a 90-tych rokov vykupované a vyvlastňované pozemky, ktoré mali byť zatopené. Viaceré pozemky, vrátane tých, ktoré nemali byť zatopené ale silne ovplyvnené výstavbou, ostali nevysporiadané. Stavba však nezačala v plánovanom čase a územné rozhodnutie stratilo platnosť, následne boli niektoré vyvlastnené pozemky boli vrátené ich pôvodným majiteľom alebo ich potomkom. 16.11.2000 bol štatút Slatinky zmenený na rekreačnú oblasť. O 4 dni bolo 58 domov prekategorizovaných na rekreačné objekty; u 17 z nich bez doloženia vlastníckeho práva. Toto rozhodnutie bolo zmenené 5.7.2012 krajským úradom v Banskej Bystrici; u 17 nehnuteľností toto rozhodnutie zrušil, keďže VVB š.p. nedoložil vlastnícke práva. Na základe podnetu Združenia Slatinka a Spoločnosti priateľov Slatinky z 10.4.2001 adresovaného prokuratúre vo Zvolene ohľadom preskúmania Štatútu oblasti Slatinka bol protestom prokurátora tento štatút zrušení kvôli konfliktu so zákonom.
V máji 2013 dostali niekoľkí nájomníci (10, neoficiálne 15) výzvu na vysťahovanie sa do dvoch týždňov s odôvodnením život ohrozujúceho stavu budov. Pôvodne nemali možnosť nahliadnuť do posudku statika ani možnosť na opravu budov na vlastné náklady. Onedlho Vodohospodársky podnik začal komunikovať ohľadom opráv daných budov.
Klymenos (syn Oinea)

Klymenos (, ) je v gréckej mytológii syn kalydónskeho kráľa Oinea a jeho manželky Althaie.
Klymenos, syn Oinea, je známy len zo záznamu antického autora Apollodora z Atén, ktorý uvádza, že mal bratov Meleagra, Toxea a Thyrea a sestry Gorgu a Déianeiru.
EnergieVerbund Arena

EnergieVerbund Arena je multifunkčná športová aréna v Drážďanoch, v Nemecku. Bola otvorená 31. augusta 2007 pod názvom Freiberger Arena a nahradila starší hokejový stánokEissporthalle Pieschener Allee, ktorý bol poškodený povodňami Labe v roku 2002 a neskôr demontovaný v roku 2008. Stavba zmenila meno na dnešný názov v roku 2010. Jej maximálna kapacita je 4 127 divákov (s V.I.P. boxami 4 398 divákov), ale pre koncerty či iné kultúrne podujatia sa môže zvýšiť na 6 500 divákov. Je to najväčšia aréna v Sasku. 
Od roku 2007 je aréna domácim stánkom hokejového klubu Drážďany Eislöwen. Prvý zápas v ľadovom hokeji sa odohral 15. augusta 2007 medzi tímami Eisbären Berlín a HC Energie Karlovy Vary.
Objekt.
Takmer 500 000 ľudí za sezónu navštívi objekt. Okrem ľadovej plochy, ktorá je stredobodom objektu, zahŕňa objekt aj budovu s reštauráciou a kanceláriami, tréningovú halu s výmerou a kapacitou 120 divákov, halu pre loptové hry s kapacitou 350 divákov a rýchlokorčuliarsku dráhu s výmerou . Súčasťou objektu sú aj garáže a dielne s plochou . Rozpočet výstavby bol 23,7 miliónov €, ktorý bol financovaný spolkovou republikou Sasko a vlastnými zdrojmi mesta Drážďany.
Športové podujatia.
Aréna bola dejiskom niekoľkých významných športových podujatí:
Aréna bola v roku 2013 dejiskom Majstrovstiev sveta IIHF v inline hokeji.
Palazzo Vecchio

Palazzo Vecchio (po slovensky "Starý palác"), pôvodne Palazzo della Signoria (slovensky "Palác signorie", teda vlády florentskej mestskej republiky) je stredoveký opevnený palác v centre Florencie na Piazza della Signoria. 
Dejiny.
Jeho stavba začala v roku 1299, šesť rokov po prevzatí vlády cechmi, a dokončený bol v roku 1314. Zasadali v ňom ústredné orgány mestskej republiky a volení úradníci tu mohli i prenocovať. Palác je opevnený preto, aby im zaručil bezpečnosť pred prípadnými útokmi nepriateľov, ale aj zo strany vzbúreného ľudu. Po prevzatí vlády rodom Mediciovcov sa tu začiatkom 40. rokov 16. storočia usídlil vojvoda Cosimo I., ktorý dal budovu prestavať. Dnes palác slúži ako radnica mesta.
Palazzo Pitti

Palazzo Pitti je palác vo Florencii, v oblasti Oltrarna, na Piazza Pitti. Na palác nadväzujú zahrady Boboli.
Dejiny.
Palác bol postavený pre bankára Lucu Pittiho, ktorý jeho návrh objednal u Fillippa Brunelleschiho. Podmienkou bolo, aby okná boli veľké minimálne ako portál paláca Medici Riccardi. Stavba začala v roku 1457. Pôvodná budova bola trojposchodová so siedmimi oknami v prvom a druhom poschodí. Po bankrote Pittiho dedičov palác kúpila rodina Medici, ktorej hlavným sídlom sa stal v roku 1550. Eleonóra Toledská, manželka Cosima I., poverila Bartolomea Ammanatiho rozšírením paláca o ďalšie dve krídla. Ďalšie úpravy boli vykonané v 17. storočí pod vedením Giulia a Alfonsa Parigi. Do 19. storočia tu sídlili rodiny Mediciovcov a Lotrinských. Potom sa stal palác sídlom členov kráľovskej rodiny. V súčasnosti sú tu vystavené zbierky rodiny Medici a dynastie habsbursko-lotrinskej.
Múzea.
Galéria Palatine.
Palácová galéria sa nachádza v prvom poschodí paláca. Verejnosti bola otvorená v roku 1833. Je tu približne 1 000 malieb z obdobia baroka a renesancie, napríklad diela Petra Paula Rubensa, Sandra Botticelliho, Tiziana a Veroneseho.
Kráľovské apartmány.
Apartmány boli vybudované v 17. storočí v 1. poschodí južného krídla paláca. V 18. a 19. storočí boli renovované v neoklasicistickom štýle. Sú bohato zdobené freskami a podobizňami členov rodiny Medici od Justusa Sustermansa. V týchto miestnostiach bývali ubytovaní významní hostia – pápeži, králi a zahraniční diplomati.
Museo degli Argenti.
Priestory Strieborného múzea, umiestneného v prízemí a mezaníne, využívala rodina Medici ako letný byt. Sú tu predmety zo zlata a striebra, sklo, nábytok a ďalšie cennosti rodiny.
Galleria d´Arte Moderna.
Vystavovanú zbierku diel z konca 18. storočia až po rané 20. storočie založil Leopold Lorrain v roku 1784. Verejne prístupnou sa stala v roku 1922.
Julius Richard Petri

Julius Richard Petri (* 31. máj 1852, Barmen, Nemecko – † 20. december 1921, Zeitz, Nemecko) bol nemecký bakteriológ, spolupracovník Roberta Kocha. V roku 1877 vynašiel Petriho misku.
31. mája 2013 Google vytvoril animované doodle na jeho 161. narodeniny. Skladal sa zo šiestich animovaných Petriho misiek, v ktorých po zásahu rukou rástli baktérie.
The Art of Drowning

The Art of Drowning je piaty album od americkej punkovej skupiny AFI. Ide o posledný album, ktorý si členovia produkovali sami (tu s asistenciou Chucka Johnsona). Na albume je po prvýkrát použitý aj programming v skladbe „The Despair Factor“, podľa ktorej si odvodil svoje meno aj fanklub skupiny, The Despair Faction. Skupina natočila videoklip k piesni „The Days of the Phoenix“.
Zoznam skladieb.
Na niektorých verziách albumu je pridaná pieseň „Dream of Waking“ (ako deviata skladba na vinylovej verzii a pätnásta na iTunes).
Zostava.
Hostia.
Nick 13, Lars Frederiksen, Chris Higgins a Thad LaRue - vokály
Darcy Vaughn - viola
Piranha Bytes

Piranha Bytes bola nemecká firma založená v roku 1997, ktorá sa zaoberala vývojom počítačových hier. Do povedomia hernej obce sa dostala predovšetkým fantasy RPG sériou Gothic. Po tom, čo sa v roku 2007 rozišla s distribútorom svojej značky, spoločnosťou JoWooD, sa začala venovať vývoju nového titulu Risen.
Majstrovstvá Európy v netballe 2013

Majstrovstvá Európy v netballe 2013 boli v poradí 16. Majstrovstvá Európy v netballe žien. Konali sa v dňoch od 30. mája2. júna 2013 v Aberdeene, v Škótsku, za účasti 4 tímov. Škótsko bolo hostiteľom európskeho šampionátu po tretíkrát, predtým to bolo v rokoch 2003 a 2008 (oba v Glasgowe). Okrem oficiálnych zápasov sa odohralo aj niekoľko priateľských zápasov. Hračky Walesu vybojovali svoj druhý titul, keď vyhrali podujatie po 12 rokoch.
Účastníci.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku INF k 27. januáru 2013.
Vladimír Varinský

Prof. PhDr. Vladimír Varinský, CSc. (* 26. apríl 1954, Martin) je slovenský historik, zaoberajúci sa národnými dejinami 20. storočia. Skúma predovšetkým politické a hospodárske problémy po roku 1945 so zameraním na problematiku protikomunistického odboja, ľudáckeho povojnového exilu a kolektivizácie. 
Životopis.
Absolvoval Filozofickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave, odbor história – filozofia (1978), kde získal titul doktora filozofie (1980) a vedeckú ašpirantúru (1987). Na Fakulte humanitných vied Univerzity Mateja Bela mu bol udelený titul docent (1994) a profesor (2004).
Po ukončení štúdia pracoval v Múzeu Slovenského národného povstania. Od januára 1980 pôsobil na Ústave marxizmu-leninizmu Pedagogickej fakulty v Banskej Bystrici na pozícii odborného asistenta. V roku 1990 bol po absolvovaní vnútorného konkurzu preradený na novozriadenú Katedru histórie Fakulty humanitných a prírodných vied UMB, ktorá sa od roku 1995 stala súčasťou samostatnej FHV UMB. V rokoch 1995 – 2001 vykonával na FHV UMB funkciu prodekana pre vedu a zahraničné styky. Súčasne bol členom Vedeckej rady FHV UMB, predsedom edičnej komisie FHV, predsedom redakčnej rady zborníka FHV, členom komisie pre vedu a techniku UMB a komisie pre medzinárodné vzťahy UMB. V rokoch 1997 – 2000 bol členom Vedeckej rady Filozofickej fakulty Prešovskej univerzity v Prešove. Od roku 2001 pracoval vo funkcii vedúceho Katedry histórie FHV UMB a v roku 2004 sa stal dekanom FHV UMB. V rokoch 2004 – 2012 bol predsedom Vedeckej rady FHV UMB a členom viacerých vedeckých rád akademických a výskumných inštitúcií na Slovensku a v zahraničí (VR UMB, VR FF OU v Ostrave, VR SVÚ SAV v Košiciach a VR FZ SZU v Bratislave, VR Múzea SNP v Banskej Bystrici). V súčasnosti je členom Vedeckej rady FHV UMB, Vedeckej rady UMB v Banskej Bystrici, Vedeckej rady SVÚ SAV v Košiciach a Vedeckej rady Múzea SNP v Banskej Bystrici. 
Na katedre histórie prednáša všeobecné dejiny v 20. storočí a národné dejiny po roku 1945. Ďalej pedagogicky zabezpečuje predmety: úvod do štúdia, historický proseminár a propedeutika historikovej práce.
Je autorom troch monografií a viacerých štúdií v domácich a zahraničných vedeckých časopisoch a zborníkoch.
Ocenenia.
V roku 2000 získal cenu rektora UMB v Banskej Bystrici v oblasti vedy, výskumu a umenia za rok 1999. 
V roku 2012 bola mu rektorkou UMB v udelená zlatá medaila za riadenie a rozvoj Fakulty humanitných vied UMB a prácu v orgánoch fakulty a univerzity.
Bermudské národné hokejbalové družstvo mužov

Bermudské národné hokejbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Bermudy v medzinárodných hokejbalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Bermuda Ball Hockey Association" (BBHA). Jeho najväčším úspechom je 5. miesto z majstrovstiev sveta v roku 2001 a trojnásobné víťazstvo na karibskom pohári.
Majstrovstvá sveta.
Bermudské družstvo sa zúčastnilo deviatich turnajov majstrovstiev sveta, prvýkrát v roku 2001. Najvyššie skončilo hneď pri svoje prvej účasti v roku 2001, keď zvládlo zápas o 5. miesto s . Od roku 2005 sa zúčastňuje B divízie turnaja MS, ale na šampionáte v roku 2009 dokázalo vyhrať v preliminačnom kole nad vtedajším účastníkom A divízie a neskôr obsadilo konečné 8. miesto. Na turnaji v Bratislave v roku 2011 vyhralo jednu zo skupín B divízie turnaja, ale v semifinále podľahlo a vyššie ako na 3. miesto v B divízii nedosiahlo. Na turnaji v kanadskom St. John’s v roku 2013, vyhralo B divíziu bez jedinej prehry a zabezpečilo si postup do A divízie na MS 2015.
Palazzo Mozzi

Palazzo Mozzi je renesančný palác vo Florencii.
Palác dala postaviť rodina Mozzi medzi rokmi 1260 až 1273 ako pevnosť k Ponte alle Grazie. Budova bola prestavaná v 14. storočí v renesančnom štýle. Rodina Mozzi tu často hostila také osobnosti ako bol pápež Gregor X. či aténsky vojvoda.
V 16. storočí bol predaný pozemok za palácom a bol využívaný ako olivový háj. V 19. storočí, kedy budovu kúpil Stefano Bardini, bol háj zmenený na záhradu. V súčasnosti vlastní palác taliansky štát a realizuje sa jeho rekonštrukcia a transformácia na umelecké múzeum.
Kvirinálsky palác

Kvirinálsky palác (taliansky "Palazzo del Quirinale") je oficiálna rezidencia prezidenta Talianskej republiky na rímskom pahorku "Quirinale". Je najväčším palácom v Ríme.
Dejiny.
Palác, stojaci na Via del Quirinale v čele Piazza del Quirinale, bol postavený v roku 1573 pre pápeža Gregora XIII. ako jeho letná rezidencia a útočisko pred epidémiou malárie. Bol tiež dejiskom mnohých konkláv. Pápežom a ich úradníkom slúžil až do roku 1870. V septembri tohoto roku prestal existovať pápežský štát. O päť mesiacov neskôr sa Rím stal hlavným mesto Talianskeho kráľovstva a palác sa stal rezidenciou talianskeho kráľa. Od roku 1946 je sídlom prezidenta republiky.
Budova.
Fasádu vytvoril Domenico Fontana. Architektom "Veľkej kaplnky" bol Carlo Maderno. Je vyzdobená freskami od Guida Reniho a Melozza da Forlì. Nádvorie paláca tvoria záhrady "Giardini del Quirinale" z 18. storočia.
Fakultná nemocnica Zürich

Fakultná nemocnica v Zürichu je jedna z najväčších nemocníc vo Švajčiarsku. Tvorí ju 40 kliník a ústavov. Slúži ako univerzitná nemocnica a kombinuje liečbu, výskum a výuku. Zamestnáva 6200 pracovníkov, z toho 36% je zo zahraničia. Od roku 2002 je jej riaditeľom Ulrich Schnyder. 
Nemocnica bola založená v 19. storočí, spolu s lekárskymi školami. Súčasnú budovu postavila švajčiarska firma Haefeli Moser Steiger v rokoch 1941 - 1953.
Newyorská škola

Newyorská škola alebo New York School bola neformálna skupina amerických básnikov, maliarov, tanečníkov a hudobníkov v 50. a 60. rokoch 20. storočia v meste New York.
Poézia.
Autori poetickej newyorskej školy pochádzali z New Yorku. Kritika ich tvorbu považovala zo začiatku za hnutie konfesionalistov v súdobej poézii. Ich štýl písania bol často opisovaný ako kozmopolitný a cestovateľský. Básnici písali spontánne a bezprostredne, čo pripomínalo metódu prúdu vedomia prvýkrát použitú bítnikmi a prejavovali živú obraznosť. Inšpiráciu si brali od surrealistov a ostatnej avantgardy, obzvlášť v maliarstve, kam patril krúžok okolo Jacksona Pollocka a Willema de Kooninga.
Básnici najčastejšie spájaní s newyorskou školou sú John Ashbery, Frank O’Hara, Kenneth Koch, James Schuyler, Barbara Guest, Ted Berrigan, Bernadette Mayer, Alice Notley, Kenward Elmslie, Ron Padgett, Lewis Warsh a Joseph Ceravolo.
O’Hara bol v centre skupiny pred rokom 1966. Pretože mal početných priateľov a dôležitý post kurátora v Museum of Modern Art, sprostredkovával kontakty medzi básnikmi a maliarmi napríklad Jane Freilicher, Fairfield Porter a Larry Rivers. Podarilo sa mu tak vytvoriť umeleckú komúnu. Umelci sa navzájom inšpirovali a ovplyvňovali v tvorbe: Rivers inšpiroval jednu divadelnú hru od Kocha, Koch a Ashbery spolu napísali báseň „A Postcard to Popeye“, Ashbery a Schuyler napísali román "A Nest of Ninnies" a Schuyler spolupracoval na jednej óde s O’Harom, ktorého portrét maľoval Rivers.
Koch, O’Hara, Schuyler a Ashbery napriek svojej odlišnosti dokázali spolu vychádzať ako umelci. Okrem Schuylera mali všetci vyštudovanú Harvardovu univerzitu, okrem Kocha boli všetci homosexuáli, okrem Ashberyho všetci slúžili v armáde, okrem Kocha všetci skúmali umenie, okrem Ashberyho, ktorý sa čoskoro presťahoval do Paríža, všetci žili počas svojho umeleckého zrenia v New Yorku. Všetci štyria sa dali inšpirovať francúzskym surrealizmom, napríklad Raymondom Russelom, a Guillaume Apollinaireom.
HC Košice v sezóne 2000/2001

HC Košice v sezóne 2000/2001 hrali svoju 8. sezónu v najvyššej slovenskej hokejovej súťaži. klub obsadili s mladým tímom 5. miesto.
Sezóna.
Káder.
Tréneri
Liga.
Herný systém.
Základná časť sa hrala na 56 zápasov, čiže každý s každým odohral až 4 zápasy vonku a 4 zápasy doma. Prvé 4 tímy postupovali do play-off. Zmenilo sa aj bodovanie, keď za víťazstvo sa dávali 3 body.
Gymnázium Ladislava Novomeského

Gymnázium Ladislava Novomeského v Bratislave sa nachádza na Tomášikovej ulici v mestskej časti Ružinov. Poskytuje stredoškolské všeobecné vzdelanie za 4 alebo 8 rokov, zamerané na cudzie jazyky a informačné technológie.
Gymnázium vzniklo 1. septembra 1964 pôvodne ako Stredná všeobecnovzdelávacia škola a od svojho založenia vychovala stovky odborníkov – lekárov, farmaceutov, prírodovedcov, inžinierov, učiteľov, ale aj spisovateľov, novinárov, hercov, športovcov, spevákov. Pedagogický zbor tvorí tím interných a externých pedagógov. Niektorí učitelia sú autormi a spoluautormi učebníc, mnohí spolupracovali a spolupracujú pri tvorbe metodických materiálov, podieľajú sa na tvorbe a organizovaní rôznych súťaží, olympiád, školskej a mimoškolskej záujmovej činnosti a pod.
Počet prijatých študentov na rôzne vysoké školy z radov absolventov je obvykle vyšší ako 95 percent.
História.
Škola vznikla 1. septembra 1964 pod názvom "Stredná všeobecnovzdelávacia škola Bratislava-Ružinov". Najprv mala dvojaké zameranie: všeobecný smer a matematicko-fyzikálny smer. Vyučovali sa tu aj základy strojárskej a poľnohospodárskej výroby. Po prvom roku sa zameranie školy zmenilo: boli zriadené humanitný a prírodovedný smer. Popritom sa čoraz viac dôrazu kládlo na rozšírenú výučbu cudzích jazykov, teda angličtiny, francúzštiny a nemčiny. V školskom roku 1969-70 sa postupne realizoval prechod z pôvodnej trojročnej SVŠ na štvorročné gymnázium.
Po presťahovaní školy do nových priestorov sa postupne dorábali laboratóriá fyziky a chémie, a ďalšie odborné, najmä jazykové kabinety, a iné špecializované učebne, telocvičňa, vlastný bazén, jedáleň a exteriérové priestory okolo školy. Úroveň školy z roka na rok rástla, čo sa odzrkadlovalo čoraz väčším záujmom o štúdium v tomto zariadení. V školskom roku 1976-77 škola získala názov "Gymnázium Laca Novomeského". V 80. rokoch 20. storočia mala škola už pevné miesto v povedomí bratislavskej verejnosti. Rastúca kvalita výučby sa výrazne prejavila aj v stále stúpajúcom počte absolventov školy, prijatých na vysokoškolské štúdium.
Návšteva prezidentov Česka a Slovenska.
Bývalý prezident Českej republiky Václav Klaus spolu s bývalým prezidentom Slovenskej republiky Ivanom Gašparovičom navštívili gymnázium 10. januára 2008 a asi 2 hodiny diskutovali so študentmi o štúdiu, aktuálnych otázkach súčasnosti.
Plavecký bazén.
Gymnázium má ako jediná škola v Bratislave 25-metrový plavecký bazén a špeciálny vyučovací predmet plávanie. Každoročne sa tu organizujú kurzy plávania pre verejnosť a plavecké preteky, kde si študenti majú možnosť preveriť svoje schopnosti. Bazén je v prevádzke od jesene do jari v dobe vykurovania.
Sporofyt

Sporofyt je diploidné štádium pri rastlinách, ktoré prechádza rodozmenou. To znamená, že v tomto štádiu majú rastliny v každej bunke dve sady chromozómov rovnako ako napríklad človek. Sporofyt je v rodozmene nepohlavná generácia.
Gudrón

Gudrón je kyslý kal ťažkej ropnej frakcie s vysokým obsahom kyseliny sírovej. Predstavuje zmes vysoko molekulárnych uhľovodíkov a neuhlíkových kyslíkatých, sírnych a dusíkatých zložiek. Vzniká ako vedľajší produkt po spracovaní ropy kyslou rafináciou (za použitia kyseliny sírovej). Skladá sa zo stoviek organických chemických látok, z ktorých mnohé sú karcinogénne a inak zdraviu škodlivé. Spolu s ostatnými typmi kyslých kalov je zaraďovaný medzi nebezpečné odpady.
Skládky gudrónu na Slovensku.
Známymi skládkami gudrónov na Slovensku sú kameňolom "Srdce" v Devínskej Novej Vsi, kde boli v roku 1963 vyvezené gudróny z rafinérie Apollo, uniknuté do pôdy v dôsledku bombardovania. Táto skládka bola sanovaná a gudróny na nej zlikvidované v roku 2015.
Podobné 2 skládky tohto materiálu z rafinérie Petrochema v Dubovej sa nachádzajú pri obci Predajná a jedna v areáli bývalej Petrochemy v Dubovej.
Juraj Loj

Juraj Loj (* 20. február 1984, Bratislava) je slovenský herec. Známym sa stal účinkovaním v televíznom seriáli "Búrlivé víno", kde stvárňoval postavu Martina Roznera. Za vedľajšiu rolu vo filme Agnieszky Holland Šarlatán bol nominovaný na Českého leva.
Život.
Juraj sa narodil v roku 1984 v Bratislave, Česko-slovensku. Bol synom psychológa a vyrastal u starých rodičov na vidieku vo Vištuku. Po tom, čo Loja, nadšeného kresbou, neprijali na výtvarný odbor, vyštudoval herectvo na Vysokej škole múzických umení v Bratislave (VŠMU).
Súbežne s divadelnou kariérou Loj debutoval vo filme malou úlohou v tragickej komédii Miloslava Luthera "Tango s komármi" (2009). V nasledujúcich rokoch sa preslávil najmä účinkovaním v slovenských televíznych seriáloch. V roku 2009 účinkoval v dvoch epizódach seriálu "Ordinácia v ružovej záhrade". V roku 2013 dostal Loj rolu v seriáli "Búrlivé víno", ktorý sa točil okolo osudoch dvoch vinohradníckych rodín. Neskôr si zahral v nemocničnom seriáli "Doktori" (2014) a rolu policajného vyšetrovateľa Dávida Antola v krimiseriáli "Za sklom" (2016) po boku Jána Koleníka. V roku 2018 mal Loj opäť zastúpenie v nemocničnom seriáli "Sestričky". Po psychologickom trileri "Trhlina" (2019) Petra Bebjaka prevzal svoju prvú hlavnú úlohu v dráme Agnieszky Holland "Šarlatán" (2020). V životopisnom filme o českom liečiteľovi Janovi Mikoláškovi (v podaní Ivana Trojana) hrá Loj jeho bisexuálneho milenca a asistenta Františka Palka. Za vedľajšiu úlohu vo filme bol nominovaný na Českého leva.
Juraj Loj je ženatý so slovenskou herečkou Zuzanou Kanócz a spolu majú tri deti.
Language poets

Language poetry/poets/school (iné názvy: L=A=N=G=U=A=G=E poetry/poets, language-centered writing) je americká básnická škola 70. rokov 20. storočia. Je pomenovaná podľa nižšie uvedenej revue.
Zrodila sa na začiatku sedemdesiatych rokov ako reakcia na americkú tradicionalistickú poéziu a jej žánre. Language school čerpá inšpiráciu z dvoch básnických škôl – Black Mountain Poets a New York School. Jej prínos spočíva v zdôraznení jazykovej stránky básne a vo vytvorení cesty pre čitateľa intereagovať s dielom. Language school je spájaná s politickou ľavicou a bola sústredená okolo rôznych literárnych časopisov 70. rokov, napríklad revuí „This“ a „L=A=N=G=U=A=G=E“.
Kľúčovým elementom poézie „Language school“ je idea, že reč vyjadrovaná nahlas má väčší význam ako jej iné formy. „Language poetry“ hľadá cestu ako ovplyvniť čitateľa textom, pričom zdôrazňuje účasť na čítaní a vytváraní si vlastného názoru. Rozpadom poetickej reči predošlých básnických smerov sa stalo, že vzniklo prázdne miesto pre inú cestu ako priblížiť význam textu pre čitateľa. Čitateľ požaduje od básnika, aby našiel inú cestu pochopenia významu textu.
Poézia „Language school“ je analyzovaná v rôznych esejach jej autorov. Viacerí napísali o ich poetike, jednou z najznámejších je esej Rona Sillimana „The New Sentence“. Poetka Lyn Hejinian napísala súbor esejí „The Language of Inquiry,“ vytvorený počas posledných 25 rokov. V úvode k zbierke spomína význam reči v diele: 
"„Language is nothing but meanings, and meanings are nothing but a flow of contexts. Such contexts rarely coalesce into images, rarely come to terms. They are transitions, transmutations, the endless radiating of denotation into relation.“"
Nielen Silliman a Henijan ale i ďalší básnici boli ovplyvnení hnutím „Language school“, napríklad: Charles Bernstein, Barrett Watten a Bob Perelman.
Externé odkazy.
Marjorie Perloff o Language poetry
Hospodársky systém

Hospodársky systém (iné názvy: hospodárska sústava, ekonomický systém/sústava, hospodárske/ekonomické zriadenie, typ ekonomiky) je súhrnné označenie pre štruktúru a hospodárske procesy jednej ekonomiky, vrátane hospodárskeho správania a konania ekonomických subjektov a produkčného potenciálu (teda kvantitatívnej a kvalitatívnej výbavy ekonomiky výrobnými faktormi). Hospodársky systém je jedna z častí spoločenského systému.
Niekedy sa rozlišuje hospodársky systém a hospodárske zriadenie. Toto rozlišovanie pochádza od ekonóma W. Euckena, ktorý rozlišoval hospodársky systém ako štruktúru usporiadania pomyselne konštruovaných ekonomík (teda ako ideálny typ) a hospodárske zriadenie ("Wirtschaftsordnung") ako v danom prípade realizovanú štruktúru usporiadania (teda ako reálny typ). Takéto rozlišovanie je však sporné a problematické. Iný spôsob rozlíšenia týchto termínov je taký, že hospodársky systém sa skladá z hospodárskeho zriadenia (realizovaná forma teoreticky možných úprav systému, skladá sa z právnych predpisov k hospodárstvu a zo zaužívaného kultúrneho a mravne-morálneho poriadku) a z hospodárskych faktorov (výrobné faktory, ako aj dáta relevantné pre hospodárstvo, ako napr. podnebie, rozloha štátu a pod.).
Niekedy sa konkrétny variant hospodárskeho systému označuje ako hospodársky/ekonomický režim, tento výraz ale môže znamenať aj len súhrn zákonných pravidiel, ktoré riadia hospodársku činnosť ľudí v určitom ekonomickom systéme. V marxizme má pojmu hospodársky systém blízko pojem výrobný spôsob.
Kritériá rozlišovania hospodárskych systémov.
Jednotlivé ekonomické systémy sú z jedného pohľadu rozdielne riešenia troch základných otázok každej ekonomiky (t.j. čo vyrábať, ako vyrábať a pre koho vyrábať).
Z iného pohľadu sa odlišujú týmito faktormi:
Iný spôsob rozdelenia kritérií je takýto:
Delenie.
Existuje viacero delení hospodárskych systémov. Príkladom môže byť toto delenie :
Trochu iné je toto delenie:
Inokedy sa hospodárske systémy rozlišujú podľa geografických oblastí (napr. japonský systém, americký systém a pod.). V tomto prípade sa ale zvykne uprednostňovať termín ekonomický režim (pozri vyššie).
Kleobis a Bitón

Kleobis a Bitón (, ) sú v gréckej mytológii synovia Hérinej kňažky Kydippy z Argosu, ktorých bohyňa Héra obdarovala najvzácnejším darom: sladkou smrťou v mladosti.
Antický historik Hérodotos zaznamenal legendu o bratoch Kleobiovi a Bitónovi, ktorú podľa neho rozprával aténsky politik Solón lýdskemu kráľovi Kroisovi.
Kleobis a Bitón boli rodáci z Argosu a ich matkou bola Kydippé, kňažka bohyne Héry. Keď sa raz mala ich matka zúčastniť na slávnosti v chráme bohyne Héry, vzdialenom 45 stadionov od Argosu, jej býky, ktoré mali ťahať voz sa nevrátili včas z poľa.Aby slávnosť nezmeškala, jej synovia sa zapriahli namiesto nich a celú cestu ju ťahali, aby sa tam dôstojne a včas dostala. Keď prišli, ľudia zhromaždení okolo chrámu boli udivení láskou a oddanosťou mladíkov k svojej matke a blahoslavili ich.
Kydippa bola tak dojatá, že pristúpila k soche bohyne Héry a požiadala ju, aby jej synov odmenila tým najkrajším darom, aký môže boh smrteľníkovi dať. Kleobis a Bitón nato upadli do sladkého spánku, z ktorého sa už nikdy neprebrali. Podľa úsudku bohov bolo najväčším šťastím a najväčším darom s akým sa človek mohol stretnúť, nečakaná a sladká smrť v mladosti.Hérodotos na vysvetlenie uvádza antické porekadlo "Nenazývajte nikoho šťastným, pokiaľ nezomrel". 
Argosania im neskôr dali na počesť postaviť sochy, ktoré umiestnili v chráme v Delfách a uctievali ich ako héróov. Ich sochy v Delfách videl v piatom storočí pred Kr. aj Hérodotos.
Sochy Kleóbia a Bitóna sa v Delfách našli. Vytesal ich argoský sochár Polymédes okolo roku 590 pred Kr., sú nadživotnej veľkosti a svojou archaickou meravosťou predstavujú typ kúroov (mladíkov) toho obdobia. Umiestnili ich v osobitnej miestnosti Delfského múzea.
G N' R Lies

G N' R Lies je album skupiny Guns N' Roses, ktorý bol vydaný v roku 1988. Obsahuje štyri piesne z albumu Live ?!*@ Like a Suicide a ďalšie štyri novo nahraté a to s akustickými gitarami. Tri nové piesne boli napísané a nahraté v priebehu jediného štúdiového sedenia, ktoré producent Mike Clink nazval „"jedným z magických okamihov v histórii Rock and Rollu"“. Pieseň „"You're Crazy"“ bola napísaná už skôr, objavila sa na albume Appetite for Destruction, ale na G N' R Lies je v odlišnej verzii, hraná na akustické gitary.
Obal gramofónovej platne sa od obalu CD líši. V ľavom dolnom rohu je namiesto „"LIES LIES LIES"“ napísané „"Wife-beating has been around for 10,000 years"“. Namiesto „Elephant gives birth to midget“ je napísané „Ladies, welcome back to the dark ages“. Obal a booklet sú paródiou na britské bulvárne denníky.
Pieseň „Mama Kin“ je cover verziou piesne od Aerosmith z roku 1973 a „Nice Boys“ je cover verziou piesne od Rose Tattoo.
V priebehu nahrávania albumu bola nahratá taktiež pieseň „"Cornshucker"“ (niekedy nazývaná „"Cornchucker"“). Živo bola hraná len raz a nikdy nevyšla na žiadnom albume. Vo februári 2006 sa dostala nahrávka na internet a dá sa stiahnuť na niektorých fanúšikovských stránkach.
Pieseň „"One in Million"“ vzbudila pohoršenie medzi černochmi, homosexuálmi a ochrancami ľudských práv, pretože sa v nej spieva o „"niggaz"“ (t. j. negroch) a „"faggots"“ (t. j. buzerantoch). V roku 2000 prehlásil Axl Rose, že ďalšie vydania albumu už nebudú obsahovať túto pieseň, pretože kritici a média dezinterpretovali text a nimi „oklamaná“ verejnosť si ju nezaslúži počuť. V roku 2006 je pieseň stále na albume obsiahnutá. Celosvetovo bolo predaných 15 000 000 nosičov, z toho 5 000 000 v Spojených štátoch.
Zoznam miest v Senegale

Toto je zoznam miest v Senegale zoradených podľa počtu obyvateľov. Zahŕňa iba najväčšie mestá s počtom obyvateľov viac ako 10 tisíc.
Live ?!*@ Like a Suicide

Live ?!*@ Like a Suicide je EP skupiny Guns N’ Roses, ktoré členovia nahrali vo svojom vlastnom vydavateľstve UZI Suicide v roku 1986. EP obsahuje štyri skladby, ktoré boli neskôr zaradené na album "G N' R Lies".
Achmatovské siroty

Achmatovské siroty (rus. Ахматовские сироты) bola skupina štyroch ruských básnikov z blízkeho okruhu ruskej poetky Anny Achmatovovej na konci 50. a začiatku 60. rokov 20. storočia. Boli to: Josif Brodskij, Dmitrij Bobyšev, Anatolij Najman a Jevgenij Rejn. Achmatovová si vysoko hodnotila ich dielo. Podľa priznaní Brodského a Najmana bola ich nielen literárnou ale aj morálnou a duchovnou autoritou.
Achmatovské siroty vychádzali z poetického kánonu akméizmu.
Pôvod názvu.
Slovné spojenie „achmatovské siroty“ sa nachádzalo v básni Dmitrija Bobyševa „Все четверо“ (Všetci štyria) venovanej pamiatke Anny Andrejevny Achmatovovej:
Welcome to the Jungle

Welcome to the Jungle je prvá skladba na albume "Appetite for Destruction" hard rockovej skupiny Guns N' Roses. Ide o jednu z najpopulárnejších skladieb kapely a jednu z najpopulárnejších skladieb prelomu 80. a 90. rokov vôbec. Skladbu napísali Axl Rose a Slash. Podľa Axl Rosea bolo inšpiráciou pre skladbu jeho stretnutie s bezdomovcom v New Yorku. Ten sa Rosea a jeho kamarátov snažil vystrašiť tým, že na nich zakričal: „You know where you are? You're in the jungle baby, you're gonna die!“ (Vieš kde si?! Si v džungli bejby a zomrieš). Tento výkrik sa postupne stal základom skladby "Welcome to the Jungle".
Skladba "Welcome to the Jungle" sa dočkala mnohých ocenení. Televízia VH1 ju umiestnila na druhé miesto v zozname 40 najlepších metalových pesničiek a na 26. miesto v zozname 100 najlepších pesničiek 80. rokov (VH1'S „100 GREATEST SONGS OF THE '80S“). Časopis Rolling Stone označil skladbu ako 467. najlepšiu skladbu všetkých čias. Časopis Blender označil skladbu "Welcome to the Jungle" ako najlepšiu skladbu o Los Angeles.
Audenova skupina

Audenova skupina, (angl. Auden Group) je názov pre skupinu britských a írskych spisovateľov aktívnych v 30. rokoch 20. storočia, medzi ktorých patrili: W. H. Auden, Louis MacNeice, Cecil Day-Lewis, Stephen Spender, Christopher Isherwood a čiastočne Edward Upward a Rex Warner. Títo boli nazývaní aj „Thirties poets“ (Básnici tridsiatych).
I keď viaceré novinové články a niektoré knihy publikovali o "Auden Group", jej existencia bola žurnalistický mýtus, vhodná nálepka pre básnikov a románopiscov, ktorí boli približne v rovnakom veku, ktorí mali vzdelanie z Oxfordu a Cambridgu, ktorí sa poznali medzi sebou a mali viac alebo menej politické názory od MacNeiceho politického skepticizmu až po Upwardov komunizmus.
Skupina nebola nikdy spolu v tej istej miestnosti. Štyria básnici Auden, Day-Lewis, MacNeice a Spender boli takto spolu len raz v tridsiatych rokoch, kvôli vysielaniu BBC v roku 1938 o moderných básnikoch (vrátane Dylana Thomasa a iných, ktorí sa spájali s "Auden Group"). Pre túto príležitosť bolo príznačné, že Day-Lewis evidentne zabudol na ňu, keď napísal vo svoje autobiografii s názvom „The Buried Day“, že títo štyria boli spolu prvýkrát v 1953.
Kontakty medzi jednotlivými spisovateľmi ako priateľmi a spolupracovníkmi boli reálne. Auden a Isherwood vyprodukovali tri hry a cestovný denník. Auden a MacNeice spolupracovali na cestovnom denníku. Ako vysokoškoláci Auden a Day-Lewis napísali široký úvod do ročenky „Oxford Poetry“. Auden venoval knihy Isherwoodovi a Spenderovi. Day-Lewis zmienil Audena v jednej poéme. Napriek tomu táto skupina nikdy spoločne nič nerobila.
Gorgé

Gorgé alebo Gorga (, ) môže byť gréckej mytológii:
Gorgé (dcéra Oinea)

Gorgé alebo Gorga (, ) je v gréckej mytológii dcéra kalydónskeho kráľa Oinea a jeho manželky Althaie.
Antický autor Apollodoros z Atén uvádza, že Gorgé mala štyroch bratov, Meleagra,Klymena, Toxea a Thyrea a sestru Déianeiru.Jej manžel Andraimón, prevzal v Kalydóne kráľovské žezlo. Manželom sa narodil syn Thoas, ktorý sa na čele vojska na štyridsiatich lodiach vypravil do vojny proti Tróji. 
Podľa antického autora Pausania boli Gorgé a Andraimón pochovaní v jednej hrobke v meste Amfissa.
Kydippé (Argos)

Kydippé alebo Kydippa (, ) je v gréckej mytológii kňažka bohyne Héry v Argu, matka Kleobia a Bitóna.
Antický historik Hérodotos zaznamenal legendu o Kydippe a jej synoch, ktorú podľa neho rozprával aténsky politik Solón lýdskemu kráľovi Kroisovi.
Kydippé, kňažka bohyne Héry v Argu mala dvoch synov Kleobia a Bitóna. Keď sa raz mala zúčastniť na slávnosti v chráme bohyne Héry, vzdialenom 45 stádií od Argu, neboli jej včas privedené býky, ktoré ju tam mali odviesť.Aby slávnosť nezmeškala, do voza sa zapriahli jej synovia, ktorí ju tak na slávnosť včas dopravili. Keď sa na mieste objavili, ľudia zhromaždení okolo chrámu boli udivení ich obetavosťou a všetci ich velebili. Kydippu to tak dojalo, že požiadala bohyňu Héru, aby jej synov odmenila tým najkrajším darom, akým môže boh smrteľníka obdarovať. Kleobis a Bitón nato upadli do sladkého a nekonečného spánku.
Podľa úsudku bohov bolo najväčším šťastím a najväčším darom s akým sa človek mohol stretnúť, nečakaná a sladká smrť v mladosti.Hérodotos na vysvetlenie uvádza antické porekadlo „Nenazývajte nikoho šťastným, pokiaľ nezomrel“. 
Argejci neskôr dali na počesť jej synov postaviť sochy, ktoré umiestnili v chráme v Delfách a uctievali ich ako héroov. Sochy jej detí videl v Delfách v piatom storočí pred Kr. aj Hérodotos.
Sochy Kleóbia a Bitóna sa v Delfách našli. Vytesal ich argejský sochár Polymédes z Argu okolo roku 590 pred Kr., sú nadživotnej veľkosti a svojou archaickou meravosťou predstavujú typ kúrosov (mladíkov) toho obdobia. Umiestnili ich v osobitnej miestnosti Delfského múzea.
Judenplatz

Judenplatz (doslova "Židovské námestie") je námestie vo Viedni v štvrti Innere Stadt, ktoré bolo v stredoveku strediskom viedenskej židovskej komunity. Nachádza sa v bezprostrednej blízkosti námestia Platz am Hof a Schulhof a tiež Wipplingerstraße. Príkladne sa na tomto námestí sústreďuje dlhá a spletitá história mesta a jeho stredovekého židovského obyvateľstva. Uskutočnením myšlienky Simona Wiesenthala na zriadenie pomníka rakúskym obetiam šoa, sa Judenplatz stal spomienkovým miestom.
Česká dvorská kancelária.
Na čísle 11 Judenplatzu sa nachádza budova dnešného rakúskeho Správneho ako aj Ústavného súdu, niekdajšej „Českej dvorskej kancelárie“ („Böhmische Hofkanzlei“), ktorá bola postavená v rokoch 1709-1714 podľa návrhu Johanna Fischera z Erlachu. Po roku 1749 boli vykúpené aj ostatné parcely domových blokov a v rokoch 1751-1754 bol poverený rozšírením paláca Matthias Gerl, ktorý symetricky zdvojnásobil stavbu smerom na západ. Ďalšie prestavby prebehli v 19. storočí, kedy palác dostal svoju dnešnú podobu. Strana domu obrátená do Judenplatzu bola pôvodne zadnou stranou stavby, hlavná vstupná brána tu bola zriadená až pri prestavbe v 20. storočí. 
Palác bol pôvodne úradným sídlom Českej dvorskej kancelárie, ktoré bolo roku 1749 organizačne spojené s Rakúskou dvorskou kanceláriou. Roku 1848 bol zmenený na Ministerstvo vnútra, ktoré v paláci zotrvalo až do roku 1923. V rokoch 1761-1782 a 1797-1840 tu sídlilo tiež najvyššie sídlo justície, predchodca dnešného Najvyššieho súdu. Roku 1936 sa do paláca presunul spolkový súdny dvor, a odvtedy je sídlom verejnoprávnej justície Rakúska.
Ženské postavy sôch nad bránami predstavujú hlavné cnosti (Miernosť, Múdrosť, Spravodlivosť a Statočnosť) a medzi nimi sa nachádzajú erby českých a rakúskych korunných krajín. V strede atiky stojí socha anjela s trúbou, a pri jeho nohách drieme putto. Po stranách sú štyri vázy a dve mužské figúry, ktoré zrejme predstavujú české kniežatá Václava I. a Václava II.
Déianeira

Déianeira (, ) môže byť gréckej mytológii:
Židovská légia

Židovská légia bola židovská sionistická armádna jednotka zložená z dobrovoľníkov, ktorá bojovala po boku britskej armády proti vojskám Osmanskej ríše v Palestíne. V marci 1915 schválil v Egypte Výbor palestínskych utečencov uznesenie, ktoré malo za cieľ „vytvoriť Židovskú légiu a navrhnúť Anglicku jej nasadenie v Palestíne.“ Vôbec prvou vytvorenou jednotkou bol , ktorý bol v prvej svetovej vojne nasadený v rokoch 1914 až 1916 na Gallipolskom polostrove pri vylodení anglo-francúzskych síl. Celkom existovalo päť práporov židovských dobrovoľníkov (s číslami 38 až 42).
Menová štruktúra

Menová štruktúra môže byť:
Dohoda o úrovni poskytovaných služieb

Dohoda o úrovni poskytovaných služieb alebo service-level agreement (skratka SLA) je časť zmluvy o poskytovaní služieb, v ktorej je dohodnutá (t.j. definovaná) určitá úroveň služby. V praxi sa termín SLA niekedy používa na dohodnutú dodaciu lehotu služieb. Každý nákup znamená pre predajcu aj kupujúceho povinnosť splniť podmienky nákupu. Veľmi dôležitá je špecifikácia produktu, hlavne ak sa jedná o nehmotný produkt (službu).
Typy SLA.
SLA je definovaná na rôznych úrovniach:
Odporúčaný obsah zmluvy o poskytovaní služieb.
SLA definuje hlavne:
Úverové peniaze

Úverové peniaze alebo zriedkavo kreditné peniaze (angl. "credit money") môžu byť:
Veľký Gatsby

Veľký Gatsby alebo môže byť:
Osloboditeľská ulica

Osloboditeľská ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Vajnory. Nachádza sa v strede mestskej časti. Na západnom okraji začína na križovatke s Rybničnou ulicou a na východnom na križovatke s Baničovou ulicou a Parkom pod lipami.
Kostol.
Na rohu ulíc Osloboditeľská a Baničova sa nachádza jediný vajnorský kostol Kostol Sedembolestnej Panny Márie (rímskokatolícky). Ide o najstaršiu stavbu v rámci Vajnôr, ktorá bola postavená v 13. storočí.
Školy.
Na území mestskej časti sa nachádzajú dve základné a aj materské školy. Obe sú umiestnené na rovnakej ulici. Štátna škola "Základná škola s materskou školou Kataríny Brúderovej" je na Osloboditeľskej ul. 1 a cirkevná (rímskokatolícka) "Základná škola s materskou školou Jána Pavla II." na Osloboditeľskej 27.
Déianeira (dcéra Oinea)

Déianeira (, ) je v gréckej mytológii dcéra kalydónskeho kráľa Oinea a jeho manželky Althaie. Bola druhou manželkou najväčšieho gréckeho hrdinu Hérakla.
Déianeira mala štyroch bratov, Meleagra,Toxea, Thyrea a Klymena a sestru Gorgu.
Déianeira sa stala druhou manželkou Hérakla po tom, ako svoju prvú manželku Megaru prenechal svojmu synovcovi Iolaovi, ktorý sa o ňu staral v čase, keď on plnil dvanásť ťažkých úloh, uložených kráľom Eurystheom. Po tejto službe, ktorá trvala niekoľko rokov, sa Hérakles rozhliadal po novej manželke. Páčila sa mu aj krásna rusovláska Iola, dcéra oichalského kráľa Euryta o ktorú súťažil v lukostreľbe. Keď však zvíťazil aj nad jej otcom Eurytom, ktorý ho lukostreľbe učil, Eurytos považoval za urážku, že ho prevýšil jeho vlastný žiak a potupne ho vyhnal.
Pôvodne bola Déianeira zadaná riečnemu bohu Achelóovi, ktorý vedel meniť svoju podobu, ale Hérakles ho v ťažkom súboji premohol a právom víťaza si Déianeiru odviedol do Tirynthu. Cestou sa však odohrala udalosť, ktorá mala ďalekosiahle dôsledky. Keď prechádzali cez rieku, kde nebol most, Hérakles ju preplával a Déianeiru zveril Kentaurovi Nessovi, ktorý sa ponúkol, že ju prenesie cez rieku na chrbte. Nessos sa ju ale pokúsil uniesť, tak ho Hérakles zasiahol jedným zo svojich otrávených šípov. Umierajúci Nessos ešte stihol povedať Déianeire, aby si odložila z jeho čarovnej krvi, ktorá privoláva lásku. Ak jej vraj bude Hérakles niekedy neverný, nech ňou natrie jeho košeľu a on ju bude opäť milovať. Bola to Nessova pomsta, lebo dobre vedel, že jeho otrávená krv spôsobí Héraklovi neodvratnú smrť.
Po rokoch šťastného, hoci neľahkého života s ním, keď mu porodila synov Hylla, Glénea a Hodita, rozhodol sa Hérakles vyrovnať si nevyrovnaný účet s kráľom Eurytom a za dávnu urážku ho zabil. Medzi zajatými bola aj ryšavovlasá Iola, ktorú keď Hérakles uvidel, opäť k nej splanul starou láskou.
Keď sa o tom dozvedela Déianeira, spomenula si na Nessovu radu a potrela Héraklov plášť odloženou krvou a poslala mu ho. Jed z otrávenej krvi vnikol potom Héraklovi do tela a po hrozných bolestiach umrel. Nešťastná Déianeira nato spáchala samovraždu. Podľa jednej verzie sa obesila, podľa druhej sa preklala mečom.
Hodites

Hodites alebo Hodités (, ) môže byť gréckej mytológii:
Kanadská operná sieň slávy

Kanadská operná sieň slávy (, ) je ocenenie vytvorené v roku 1991 v Opéra de Montréal pre zaslúžilých kanadských umelcov v oblasti opery a spriaznených žánrov.
Cairo poets

Cairo poets (doslova "Káhirskí básnici") bolo zoskupenie anglosaských autorov literatúry v Káhire počas druhej svetovej vojny v severnej Afrike. Literárne aktivity zoskupenia nadviazali na predvojnových autorov, medzi ktorými boli aj akademici. Vznik zoskupenia bol dôsledkom prítomnosti britskej armády v Egypte počas vojny.
V rokoch 19421944 sa sformovali dve hlavné skupiny básnikov:
Básnici ako Terence Tiller alebo George Fraser boli členmi oboch skupín. Vojnový básnik Keith Douglas sa spája so skupinou "Personal Landscape". Autori Alan Rook, John Gawsworth a John Waller publikovali v časopise "Salamander".
Diela viacerých „Káhirských básnikov“ boli uverejnené v roku 1941 vo vydaní „Poets in Uniform“ (Básnici v uniforme) časopisu Poetry London, ktorý vydával Meary Tambimuttu.
Anglická literárna prítomnosť pretrvávala v Káhire aj po vojne, v osobe autorov ako Percy Howard Newby, Robert Liddell, Denys Johnson-Davies, Hilary Topham Corke alebo Dennis Joseph Enright.
"Personal Landscape: An Anthology of Exile".
Do antológie "Personal Landscape: An Anthology of Exile" z roku 1945 boli zaradení autori Keith Douglas, Lawrence Durrell, Harold Edwards, Robin Fedden, George Fraser, Diana Gould, Charles Hepburn, Robert Liddell, Olivia Manningová, Elie Papadimitiou, Hugh Gordon Porteus, George Seferis, Ruth Speirs, Bernard Spencer, Terence Tiller a Gwyn Williams.
Džungárska panva

Džungárska panva je sedimentačná panva na severozápade Čínskej ľudovej republiky v Ujgurskej autonómnej oblasti. Nachádza sa medzi pohoriami Altaj a Ťanšan. Panva je vyplnená hlavne druhohornými, treťohornými a štvrtohornými usadenými horninami. Podložie panvy (fundament) tvoria prvohorné horniny.
Geologická stavba.
Podložie panvy tvoria vulkanické horniny a slabo premenené morské sedimenty, hlavne pieskovce a vápence kambrického až karbónskeho veku.
Výplň panvy tvoria prevažne siliciklastické sedimenty dosahujúce hrúbku v najhlbších častiach okolo 18 km. Najstaršie predstavujú karbónske a permské klastiká (hlavne bridlice, pieskovce a zlepence) lokálne aj vápence. Komplexy triasu tvoria hlavne klastické sedimenty. Pre sedimenty jurského veku ja typická prítomnosť väčšieho množstva uhlia, ktoré je v panve aj ťažené. Väčšina jurských hornín predstavuje usadeniny aluviálnych vejárov a jazerno-deltových plošín. Horniny kriedového veku predstavujú opäť hlavne klastiká (ílovce, pieskovce a zlepence). Podobný charakter mala aj sedimentácia v paleogéne, neogéne a kvartéri.
Tektonika.
Názory na tektonický vývoj panvy sa líšia. Je považovaná za reliktnú zaoblúkovú panvu systému Paleotethys, resp. panvu s viacerými fázami vývoja, ktorá mohla byť v druhohorách panvou predpolia, resp. termálne poklesávajúcou panvou.
Thyreus

Thyreus (, ) môže byť:
Figaro

Figaro môže byť:
Le Figaro môže byť:
Pavol Poljak

Pavol Poljak (* 16. december 1911, Malá Čausa – † 13. február 1983, Bratislava) bol slovenský fotograf a publicista, predstaviteľ českej a slovenskej fotografie od medzivojnového obdobia po súčasnosť.
Život.
Fotografii sa venoval profesionálne ako komerčný reportér, fotograf vo Vojenskom zemepisnom ústave, v štátnom filme alebo zdravotníctve. Fotografoval však najmä ako amatér, predovšetkým zákutia Bratislavy.
Na svojich fotografiách ukazuje mnohorakú tvár mesta v zime, večer pri západoch slnka. Podobný princíp - redukciu podrobností bohatým využitím tieňa a nedostatku svetla, kontrast tmavých a jasných partií - sprevádza aj jeho krajinárske práce. Viac ako o podobe krajiny hovoria o emóciách, ktoré vyvoláva.
Flarf

Flarf je avantgardné básnické hnutie zo začiatku 21. storočia. Termín „Flarf“ bol vytvorený básnikom Gary Sullivanom, ktorý napísal a vydal prvé flarfové básne. Flarf vzniká na internete, kde spolupracuje skupina básnikov na tom istom e-mailovom serveri, posielajú si správy a rôzne texty, aj reťazové e-maily, z ktorých potom vyberie príjemca výrazy pre báseň. Jednu z hlavných metód vynašiel Drew Gardner, keď mu napadlo filtrovať staré e-mailové posty, z čoho vznikli smiešne a niekedy rušivé básne, hry a iné texty. Túto metódu tvorby poézie používali na konci 20. storočia Michal Habaj, Peter Macsovszky a Peter Šulej v projekte Generator X. Pionieri hnutia sú Jordan Davis, Katie Degentesh, Drew Gardner, Nada Gordon, Mitch Highfill, Rodney Koeneke, Michael Magee, Sharon Mesmer, Mel Nichols, Michael Paradis, K. Silem Mohammad, Rod Smith, Gary Sullivan a ďalší.
Externé odkazy.
Esej o flarfe
Šiška

Šiška môže byť:
Conseil européen des associations de traducteurs littéraires

CEATL (Conseil Européen des Associations de Traducteurs Littéraires – Európska rada asociácií umeleckých prekladateľov) je medzinárodné neziskové združenie, ktoré sa zasadzuje za umelecký preklad a umeleckých prekladateľov a spadá pod belgickú jurisdikciu. Členovia CEATL sú asociácie umeleckých prekladateľov z rôznych európskych krajín.
Dejiny.
Pri príležitosti „Assises de la traduction littéraire“ v Arles v roku 1987 sa uskutočnilo prvé neformálne stretnutie prekladateľov, ktorí prišli s nápadom, založiť európske združenie.
CEATL však bola oficiálne založená až v roku 1991 na ostrove Procida ako medzinárodná nezisková organizácia (IVoG / IVZW / AISBL) podľa belgického práva. Zakladajúce krajiny boli Belgicko, Francúzsko, Grécko, Holandsko, Nemecko, Rakúsko, Španielsko, Švajčiarsko a Taliansko.
V súčasnosti CEATL združuje 35 prekladateľských organizácií z 29 európskych krajín, ktoré zastrešujú asi 10000 individuálnych autorov a autoriek. Počas posledných rokov sa k CEATL pripojili takmer všetky asociácie z krajín bývalého východného bloku a Turecko.
Ciele.
CEATL sleduje dva rôzne ciele, jeden interný a druhý externý.
Interne zbiera informácie o stave umeleckého prekladu a situácii umeleckých prekladateľov v členských štátoch a regiónoch a zabezpečuje výmenu skúseností a príkladov dobrej praxe, ktoré v týchto krajinách pozoroval.
Externe CEATL pôsobí v oblasti ochrany právnych, sociálnych či ekonomických záujmov umeleckých prekladateľov v európskom kontexte. Venuje sa aj lobingu v EÚ a informuje o možných reakciách verejnosti na podujatia alebo tendencie, ktoré majú vplyv na povolanie umeleckého prekladateľa a kvalitu umeleckého prekladu. Národným asociáciám pomáha posilniť postavenie umeleckých prekladateľov v členských krajinách.