burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
NGC 4373

NGC 4373 je galaxia v súhvezdí Centaurus, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 8. júna 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,9.
NGC 4375

NGC 4375 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. apríla 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 4376

NGC 4376 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 2. februára 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 4377

NGC 4377 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 19. februára 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
NGC 4378

NGC 4378 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 2. februára 1786.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,7.
NGC 4379

NGC 4379 je galaxia v súhvezdí Vlasy Bereniky, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 21. marca 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,6.
NGC 4380

NGC 4380 je galaxia v súhvezdí Panna, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 10. marca 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,9.
Belzebub

Belzebub (lat. "Beelzebub") je:
Belzebub ako vlastné meno.
Biblia.
V Starom zákone je Belzebub boh filištínskeho mesta Ekrón (Akaron). Takto sa explicitne uvádza v jedinom výskyte v Starom zákone, ktorým je Druhá kniha kráľov 1, 2-6 a 16. 
V Novom zákone je to démon (zlý duch), ktorý je kniežaťom (vládcom) ostatných démonov. Na niektorých miestach Nového zákona je zároveň (nepresne) stotožnený so Satanom. Možno súvisí s vyššie uvedeným bohom zo Starého zákona. Výskyty v Novom zákone: Matúš 10,25 a 12,22-30, Marek 3,22-27, Lukáš 11,14-23.
Šalamúnov testament.
V apokryfnom Šalamúnovom testamente Belzebub explicitne vysvetľuje Šalamúnovi, že je "vládca všetkých démonov" (pretože je jediným padlým anjelom, ktorý ešte zostal), jeho domovom je planéta Venuša a jeho hlavná činnosť spočíva v tom, že ničí tyranov, spôsobuje, že ľudia uctievajú démonov, vzbudzuje sexuálnu túžbu u svätcov a časti duchovenstva, a spôsobuje vojny, vraždy a žiarlivosť.
Nikodémove evanjelium.
V apokryfnom Nikodémovom evanjeliu sa Belzebub (v niektorých prekladoch uvádzaný ako Hádes) uvádza ako démon, ktorému Ježiš Kristus navždy zveril vládu nad peklom (resp. podsvetím), a to ako odmenu za to, že si Ježiš z pekla - kde sa ho po ukrižovaní neúspešne snažil uväzniť Satan - odviedol biblického Adama a mnoho svätcov, a za to že Belzebub predtým Satana odhováral od snahy uväzniť Ježiša.
Démonológia.
V (najmä kresťanskej) démonológii je Belzebub jeden z mnohých démonov, spravidla vysoko postavený v hierarchii démonov (detaily sa značne líšia v závislosti od autora); nie je zhodný so Satanom ani Luciferom. Často sa chápe ako pravá ruka Satana v tom zmysle, že velí jeho pekelným vojskám. Okrem toho sa často považuje za démona, ktorý má najviac do činenia s posadnutím ľudí - v novoveku údajne posadol veľa významných osobností. Najmä v stredoveku tohto démona uctievali bosorky namiesto Ježiša a rituálne s ním kopulovali; bol tiež považovaný za vládcu sabatov bosoriek. Niekedy sa okrem toho chápal aj ako "vládca" hriechu obžerstvo či iných hriechov.
Zdroje kapitoly Belzebub ako vlastné meno: 
Etymológia.
Etymológia mena Belzebub je sporná. Opiera sa primárne o výskyty v rôznych zápisoch Biblie. Význam hebrejského zápisu mena (Ba‘al Zebúb [iný prepis prvého slova: Baal; iné prepisy druhého slova: Zəbúb, Zəvúv, Zvúv, Zvuv]) nie je istý. Pri gréckom zápise mena nie je isté ani to, ktorá z viacerých známych verzií gréckeho zápisu mena (Beelzeboub [iný prepis:Beelzebúb], Beelzeboul [iný prepis:Beelzebúl], Baal myian a podobne) je prvotná a ktoré sú len jej skomoleniny (predovšetkým tu ide o to, či je v pôvodnom tvare na konci slova -b alebo -l). Okrem toho nie je úplne isté ani to, či v Starom a Novom zákone ide o tú istú bytosť. Pravdepodobné je, že časť "bel" je pôvodné kanaanske/hebrejské slovo "baal", ktoré tu (a aj inde) znamená pán (resp. boh nejakého mesta), ale môže sa myslieť aj špecifickejšie Baal ako hlavný kanaansky boh. Celé meno Belzebub (Belzebul, Baal-zebúb atď.) mohlo potom pôvodne podľa rôznych výkladov znamenať:
Jonathan Bennett

Jonathan Bennett (* 17. február 1930, Greymouth, Nový Zéland – † 31. marec 2024, Bowen Island, Kanada) bol britský filozof novozélandského pôvodu, predstaviteľ analytickej filozofie. Na báze teórie konania vypracoval originálnu koncepciu významu. Vyšiel z výskumov racionality.
Univerzitné vzdelanie nadobudol na Oxfordskej univerzite. Učil na Cambridgeskej univerzite (19561968), Simon Fraser University (19681970), University of British Columbia (19701979) a Syracuse University (19791997).
Max Bense

Max Bense (* 7. február 1910, Štrasburg – † 29. apríl 1990, Stuttgart) bol nemecký filozof, zameriaval sa na filozofiu techniky, filozofiu prírody (Naturphilosophie), informačnú estetiku (Informationsästhetik, Tezttheorie) a všeobecnú semiotiku. Zastával existenciálny racionalizmus, podľa ktorého je charakteristickou črtou človeka jeho inteligencia, a semiotický realizmus.
Nikolaj Alexandrovič Berďajev

Nikolaj Alexandrovič Berďajev (* 18. marec 1874, Kyjev, Ukrajina – † 24. marec 1948, Clamart, Francúzsko) bol ruský filozof, personálny existencionalista, náboženský neoromantik, predstaviteľ bohohľadačstva.
Berďajevov záujem sa v prvom období sústreďoval na etickú problematiku, v druhom období na nábožensko-mystickú, v treťom na historiozofickú a v štvrtom na personalistickú problematiku.
Mystiku interpretuje ako prostriedok vnútorného oslobodzovania sa človeka. Marxizmus podľa Berďajeva zacláňa človeka triedou, a preto nie je schopný riešiť problém aktivity a slobody osobnosti. Berďajevovo filozofické myslenie vyúsťuje do tematizácie tvorivosti ako základu osobnosti. Tvorivosť má podľa neho dialektickú povahu bohočlovečenstva, čiže rodenia sa Boha v človeku a človeka v Bohu.
S Berďajevovým dielom (najmä s kľúčovým spisom 'Zmysel dejín, 1923) sa spája tendencia kresťanskej renesancie: spájanie myšlienky humanizmu a renesancie s tým, čo ľudstvu prinieslo krestanstvo. Strojová civilizácia Západu je podla Berďajeva slepou uličkou vývoja ľudstva a vedie do priepasti. Preto sa ľudstvo musí vrátiť ku koncepciám, ktoré ho môžu vyviesť z bludného kruhu, ktorý ináč smeruje k sebazničeniu. Zvláštnu úlohu bude mať v tomto návrate Rusko (ruský mesianizmus - viera v osloboditelskú úlohu Ruska, ktoré spasí svet). Rusko prostredníctvom svojej literatúry (L. N. Tolstoj, F. M. Dostojevskij) už dávno vyzývalo k náboženskému pretvoreniu ľudstva.
Berďajevova filozofia dejín.
Berďajevova filozofia dejín predstavuje dejinno-filozofickú konštrukciu, ktorá umožňuje formou pojmového básnenia a vytvárania nových mýtov vyjadriť dejinnú orientáciu emocionálneho rozpätia základných nálad určitých sociálnych vrstiev; iba vo výnimočnom prípade dokáže reálne orientovať konkrétne spoločenskovedné disciplíny, resp. prakticko-duchovnú činnosť. Jej expresívna hodnota je niekoľkonásobne väčšia než jej kognitívna hodnota.
Literatúra.
Pramene a zmysel ruského komunizmu - Kalligram, Bratislava 2004
Ríša Ducha a ríša cisárova - Kalligram, Bratislava 2003
Sebapoznanie (Pokus o filozofickú autobiografiu) - Agora, Bratislava 2005
Roman Berger

Roman Berger (* 9. august 1930, Cieszyn, Poľsko – † 22. december 2020, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ, teoretik a publicista poľského pôvodu, žijúci v Bratislave. Bol filozoficko-meditatívneho typu, muzikológ a filozof hudby, ktorý sa snažil vytvoriť systém hudobnej teórie adekvátny súčasnému vedeckému mysleniu a ktorý by bol maximálne všeobecný.
V detstve zažil nacistický útlak, perzekúciu jeho otca a už ako tínedžer musel pracovať v stolárskej dielni. Po vojne v roku 1949 zmaturoval na Poľskom gymnáziu v Českom Těšíne a začal študovať teóriu u Jana Gawlasa a hru na klavír u Marty Gabryś-Furmanikowej na Štátnej vysokej škole hudobnej v Katoviciach. V roku 1952 bol v dôsledku stalinských represií prinútený aj s rodinou emigrovať. Usadili sa Slovensku v Bratislave, kde doštudoval na VŠMU klavír a neskôr aj kompozíciu u Dezidera Kardoša a kde sa zoznámil s avantgardou 60. rokov a mladou skupinou skladateľov, reprezentovanou Iljom Zeljenkom, Petrom Kolmanom, Ladislavom Kupkovičom, Ivanom Paríkom a ďalšími.
Gustav Bergmann

Gustav Bergmann (* 4. máj 1906, Viedeň, Rakúsko – † 21. apríl 1987, Iowa City, Iowa, USA) bol rakúsko-americký filozof (pozitivista) a matematik.
Študoval matematiku, právo a filozofiu vo Viedni, v roku 1938 emigroval do USA, kde štyridsať rokov vyučoval na Univerzite Iowa. Bol extrémny realista.
V roku 1928 získal titul PhD. v matematike, krátko predtým ho Friedrich Waismann pozval na sériu stretnutí filozofov, vedcov, matematikov a ostatných intelektuálov. Vtedy sa zapojil do filozofického prúdu logický pozitivizmus. V Berlíne spolupracoval s Albertom Einsteinom na komplexných aspektoch jeho fyzikálnych prác. Po anexii Rakúska Nemeckom emigroval do USA, kde sa začal intenzívnejšie venovať filozofii a v roku 1950 sa stal riadnym vysokoškolským profesorom filozofie a psychológie. Vo svojich filozofických prácach využíval metódy prevzaté z matematiky.
Henri Bergson

Henri Bergson (* 18. október 1859, Paríž, Francúzsko – † 4. január 1941, Paríž) bol francúzsky filozof, predstaviteľ intuitivizmu a filozofie života. V Bergsonovom myslení sú živé najmä motívy Platónovej filozofie, neskorého Schellinga, Schopenhauera a samozrejme francúzska filozofická tradícia. Základným pojmom Bergsonovej filozofie je pojem čistého, nehmotného plynutia, presnejšie povedané trvania (fr. "durée") ako prvopočiatku všetkého jestvujúceho. Hmota, čas, pohyb sú rozličnými formami prejavu tohto pôvodného trvania. Poznanie trvania je prístupné iba intuícii, čiže aktu poznania zhodného s aktom, ktorým sa rodí skutočnosť. Na evolučnom procese akcentuje Bergson jeho tvorivostnú stránku a interpretuje ju vitalisticky.
Skutočnosť je podľa Bergsona tvorivý proces, ktorý v každom novom časovom okamihu prináša novosť, nevymedziteľnú a nepochopiteľnú z minulých skúseností a daností.
Rudolph Berlinger

Rudolph Berlinger (* 26. február 1907, Mannheim, Nemecko - † 7. júl 1997) bol nemecký filozof, profesor vo Würzburgu, spočiatku bol blízky fenomenológii; postupne smeroval k vytvoreniu metafyzického systému (Metaphysik als Weltwissenschaft).
John Desmond Bernal

John Desmond Bernal (* 10. máj 1901, Nenagh, Írsko – † 15. september 1971, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol britský fyzik, sociológ vedy, verejný činiteľ, profesor University of Cambridge (od 1927), Londýnskej univerzity (od 1937), člen Londýnskej kráľovskej spoločnosti (1937). 
Zaviedol pojem vedeckotechnickej revolúcie a svojimi výskumami dejín vedy sa stal jedným zo zakladajúcich predstaviteľov marxistického vedoslovia a hlavným predstaviteľom externalizmu. K jeho kľúčovým prácam v tejto oblasti patrí "The Social Function of Science" (1939) a "Science in History" (1965). 
Vo fyzice bol odborníkom na atómovú štruktúru a röntgenovú kryštalografiu.
Bernard z Clairvaux

Svätý Bernard z Clairvaux (* 1090, Fontaine-lès-Dijon, Francúzsko – † 20. august 1153, kláštor Clairvaux, Francúzsko) bol francúzsky filozof, teológ a mystik, jeden z hlavných predstaviteľov kresťanskej stredovekej mystiky, odporca Abélarda, ktorý zanechal obdobne silnú pečať na 12. storočí ako Abélard.
Život.
V roku 1113 vstúpil do novozaloženého cisterciánskeho kláštora v Cîteaux. O dva roky neskôr, v roku 1115, založil cisterciánsky kláštor Clairvaux. Podporoval rád templárov a zaslužil sa o jeho rozmach. Svojou diplomatickou obratnosťou a rečníckym umením sa výrazne pričinil o uskutočnenie Druhej križiackej výpravy (1147-1149). Svojimi kázňami vyvolal križiacke nadšenie po celej Európe: kázal v severnom Francúzsku, Flámsku a v Porýní.
Človek má pokorne kontemplovať o stvoriteľovi vo svete a v tejto kontemplácii nachádzať pravdu. Pokora je začiatkom všetkého poznania pravdy. V pokore sa utíšia všetky záujmy ja a človek sa otvorí svetu pravdy. Na tejto ceste rozlišuje Bernard tri stupne: consideratio, kde človek zbiera a hľadá, contemplatio, v ktorej človek v dôverčivej odovzdanosti a nazeraní zmocňuje sa pravdy a extázu. Ona je vrchol čiže úplné odtrhnutie mysle od vonkajšieho sveta a plné pohrúženie sa do Boha a rozplynutie sa v ňom (ako kvapka vody vo víne). Viera a odovzdanosť sú dôležitejšie než všetka dialektika.
Bernard bol zanieteným reformátorom cirkvi a jej inštitúcií. Jeho spisy vynikajú dobrým štýlom, ktorý si osvojil čítaním biblie a cirkevných otcov, najmä Augustína. Roku 1146 použil svoju preslávenú výrečnosť pri organizácii druhej križiackej výpravy. Jeho mystické a asketické spisy boli veľmi rozšírené a mali vplyv aj u nás.
Isaak Paul Bernays

Isaak Paul Bernays (* 17. október 1888, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 18. september 1977, Zürich, Švajčiarsko) bol nemecko-švajčiarsky matematik.
Zaoberal sa axiomatickými základmi matematiky.
Eduard Bernstein

Eduard Bernstein (* 6. január 1850, Berlín – † 18. december 1932, Berlín) bol teoretik nemeckej sociálnej demokracie. Socializmus chápe ako morálno-etický ideál. Úlohou robotníckej triedy je realizácia postupných reforiem v rámci kapitalizmu. Akcent kladie na hnutie, nie na cieľ. Hlavný predstaviteľ revizionizmu.
Henri Berr

Henri Berr (* 31. január 1863, Lunéville, Francúzsko† 19. november 1954, Paríž) bol francúzsky filozof, predchodca analistickej školy. Roku 1890 založil časopis "Revue de Synthése historique".
Ludwig von Bertalanffy

Ludwig von Bertalanffy (* 19. september 1901, Atzgersdorf, Rakúsko-Uhorsko – † 12. jún 1972, Buffalo, New York, USA) bol rakúsky biológ, autor všeobecnej teórie života a jeden zo zakladateľov všeobecnej teórie systémov.
Bertalanffy zovšeobecnil princípy celostnosti, organizovanosti, ekvifinality a izomorfizmu.
Emilio Betti

Emilio Betti (* 20. august 1890 – † 11. august 1968) bol taliansky filozof a právnik, spoluzakladateľ filozofickej hermeneutiky. Nadväzuje na všeobecnú teóriu výkladu ako ju rozvinul najmä Schleiermacher a Dilthey a usiluje sa o jej aplikáciu v celej oblasti duchovných vied.
Jeho chápanie teórie výkladu sa nazýva "rekonštruktívnou hermeneutikou", ktorá sa vymedzuje voči tzv. "integratívnej hermeneutike" rozvíjanej najmä Heideggerom a Gadamerom. Integratívna hermeneutika sa snaží vykladať hermeneutický objekt (text) na základe dejinnosti hermeneutického subjektu (interpretátor), pričom sa však hlavný dôraz pri výklade kladie na porozumenie prítomnosti, a tak sa dejinnosť subjektu "integruje" do interpretovaného objektu. Výsledkom takéhoto výkladu je potom (historický) relativizmus. Betti sa voči takémuto chápaniu hermeneutiky vymedzuje, pretože "práve pri tomto hermeneutickom postupe sa stupňuje nebezpečie nesprávneho porozumenia spolu s možnosťou, že sa zo skúmaných textov získa iba to zmysluplné a rozumové, ktoré je vlastné interpretátorovi, a že sa vynechá to, čo je cudzie a vlastné druhému, event. sa to dá do zátvoriek ako údajný mýtus. Ponúka sa však táto námietka: texty predložené zmysel určujúcemu ‘predporozumeniu’ tu nie sú nato, aby potvrdili naše vopred prijaté predpoklady: musíme naopak predpokladať, že tieto texty nám majú povedať niečo, čo ešte sami od seba nevieme a čo je tu nezávisle na našom určovaní zmyslu."
Predpokladom rekonštruktívnej hermeneutiky je filozofický realizmus.
Walter Biemel

Walter Biemel (* 19. február 1918, Brašov, Rumunsko† 6. marec 2015, Aachen, Nemecko) bol nemecký filozof, ktorý vychádzal z fenomenológie a Heideggerovej filozofie.
Bias z Priény

Bias z Priény/z Prieny alebo Biás z Priény (* 590 pred Kr. – † 530 pred Kr.) bol jeden zo siedmich mudrcov.
Ludwig Binswanger

Ludwig Binswanger (* 13. apríl 1881, Kreuzlingen, Švajčiarsko – † 5. február 1966, tamže) bol švajčiarsky psychiater, ktorý na základe Heideggerovho učenia o ľudskej existencii rozpracoval teóriu existenciálnej analýzy (Daseinsanalyse) ako základ psychiatrie.
Max Black

Max Black (* 24. február 1909, Baku, Azerbajdžan – † 27. august 1988, Ithaca, New York, USA) bol americký filozof, predstaviteľ analytickej filozofie (lingvistickej filozofie).
Eugene Bleuler

Eugene Bleuler (* 30. apríl 1857, Zollikon pri Zürichu – † 15. júl 1939, Zollikon) bol švajčiarsky psychiater, opísal schizofréniu.
Ernst Bloch

Ernst Bloch (* 8. júl 1885, Ludwigshafen – † 4. august 1977, Tübingen) bol nemecký filozof, zakladateľ filozofie utopizmu.
Predmetom Blochovych úvah bola utopická nádej na lepší svet. "Utopickému" alebo "ešte neuvedomenému" () zodpovedá na ontologickej úrovni pojem "ešte nenastavšieho" ().
Marc Bloch

Marc Bloch (* 6. júl 1886, Lyon, Francúzsko – † 16. jún 1944, Saint-Didier-de-Formans, Francúzsko) bol francúzsky historik, ktorý spolu s Lucienom Febvrem založil vedecký časopis "Annales d’histoire économique et sociale" (1929) a stal sa tak zakladateľom školu "Annales" (neskôr označovaní ako prvá generácia školy "Annales").
V rokoch 19081909 absolvoval štúdium v Berlíne a Lipsku, kde ho ovplyvnili myšlienky nemeckých hospodárskych a sociálnych dejín (napr. Karl Lamprecht), ktoré boli napokon spolu s geografiou Paula Vidal de La Blache a sociológiou Émila Durkheima základnou inšpiráciou pre historiografickú tvorbu M. Mloch a L. Fevbreho.
Počas druhej svetovej vojny sa zapojil do obrany Francúzska a následne do francúzskeho protinacistického odboja, kde sa napokon dostal na čelo odbojovej skupiny "Francs-tireurs". V marci 1944 ho spolu so 63 ďalšími odbojármi zatklo Gestapo a po troch mesiacoch väznenia a vypočúvania bol popravený.
Maurice Blondel

Maurice Blondel (* 2. november 1861, Dijon, Francúzsko – † 4. jún 1949, Aix-en-Provence) bol francúzsky filozof, tvorca konkrétno-integrálnej ontológie.
Hans Blumenberg

Hans Blumenberg (* 13. júl 1920, Lübeck, Nemecko – † 28. marec 1996, Altenberge) bol nemecký filozof kultúry a historik vedy, profesor v Münsteri.
Bódhidharma

Bódhidharma alebo Bodhidharma alebo (Pchu-tchi-)Ta-mo alebo Daruma (po bengálsky: বোধিধর্ম - Bodhidharma/iný prepis: Bódhidharma; v sanskrite: बोधिधर्म - Bódhidharma; po čínsky 菩提达摩 - Pchu-tchi-ta-mo alebo 達摩 - Ta-mo; po japonsky: "Daruma"; * asi 480 – † 520) bol majster indického budhizmu.
Bol údajne 28. patriarcha indického budhizmu po samotnom Budhovi, zakladateľ čínskeho budhizmu Čchan alebo Šan (po japonsky zen) (pozri zenbudhizmus), pôvodného Kung-fu; ústredná postava celej jednej legendárnej tradicie.
Bódhidharma nie je historicky doložený, prvé správy o ňom sa vyskytujú až asi po dvesto rokoch.
Ján Bodnár (filozof)

Doc. PhDr. Ján Bodnár, DrSc., člen - korešpondent SAV (* 18. október 1924, Hnúšťa-Likier, ČSR, dnes Slovensko† 20. december 2016) bol slovenský filozof a historik filozofie. Zaoberal sa vývojom a charakterom súčasnej západnej filozofie, novšími etapami vývinu filozofického myslenia na Slovensku, filozofickou problematikou človeka, filozofickými aspektami vedeckotechnického vývinu a metodologickými otázkami spoločenských vied.
Rudolf Boehm

Rudolf Boehm (* 24. december 1927, Berlín, Nemecko – † 29. august 2019, Gent, Belgicko) bol nemecký fenomenológ, vydavateľ Husserlových textov. Pokúsil sa o vypracovanie femomenologickej filozofie v podobe kritiky základov našej doby, pričom nadväzuje okrem Husserla aj na Nietzscheho a Heideggera.
Boetius de Dacia

Boetius de Dacia (* ? – † asi 1277) bol dánsky filozof, lingvista a teoretik vedy, ktorý v 70-tych rokoch 13. storočia učil na Parížskej univerzite.
Alexandr Alexandrovič Bogdanov

Alexandr Alexandrovič Bogdanov (Malinovskij) (* (rusky "Александр Александрович Богданов", vlastním jménem Malinovskij ("Малиновский") * 22. august 1873, Grodno, Rusko – † 7. apríl 1928, Moskva) bol ruský filozof a ekonóm, publicista, sociálny demokrat, vzdelaním lekár, tvorca tektológie. Svoju filozofiu označoval ako empiriomonizmus.
Jakob Böhme

Jakob Böhme (* 1575 – † 1624) bol nemecký filozof, učený obuvník, jedna z ústredných postáv kresťanskej mystiky.
Osobitosť Böhmeho mystiky je daná spojením myšlienky unio mystica s problémom zla: dobré sa môže ukázať iba cez zlé, pretože skutočnosť pozostáva z protikladov a je napriek tomu jedným, pretože protiklady patria k sebe. Negatívne, morálne povedané zlo, sa Böhme snaží pochopiť v bohu alebo z boha.
Józef Maria Bocheński

Józef Maria Bocheński (* 30. august 1902, Czuszów, Poľsko – † 8. február 1995, Fribourg, Švajčiarsko) bol poľský filozof, profesor vo Fribourgu, predstaviteľ tomizmu. 
Pôvodne príslušník ľvovsko-varšavskej školy.
Nicolas Boileau

 
Nicolas Boileau (* 1. november 1636, Paríž – † 13. marec 1711, Paríž) bol francúzsky filozof, literárny kritik a básnik, najdôraznejší obhajca francúzskeho klasicizmu. 
Stanovil základné pravidlá literárnej tvorby. Literárne dielo má byť podľa neho prosté, jasné, pravdivé, kontrolované rozumom a musí zachovávať istý poriadok.
DIELO: Básnické umenie
Otto Friedrich Bollnow

Otto Friedrich Bollnow (* 14. marec 1903, Štetín, Poľsko – † 7. február 1991, Tübingen, Nemecko) bol nemecký filozof a pedagóg, predstaviteľ existencializmu.
Bonaventúra

Svätý Bonaventúra alebo Bonaventura z Bagnoregia, rod. Giovanni di Fidanza, (* 1217/1221 – † 15. júl 1274, Lyon) bol taliansky filozof, scholastik a františkánsky teológ.
Narodil sa v strednom Taliansku, mestečko Bagnoreia. Študoval na parížskej univerzite, kde bol neskôr profesorom. Ako 25 ročný vstúpil do fraktiškánskeho rádu kde prijal meno Bonaventúra. Od 1257 generál františkánskeho rádu – siedmy nástupca sv. Františka z Assisi v úrade generálneho ministra rádu. Bol vymenovaný za biskupa pre diecézu Albano, na konci života menovaný za kardinála. Mal zásluhu na príprave Lyonského cirkevného koncilu, počas jeho zasadania umrel. Kanonizovaný roku 1482. Roku 1587 bol vyhlásený za cirkevného otca.
Na rozdiel od svojho súčasníka Tomáša Akvinského, ktorý syntetizoval kresťanskú teológiu a aristotelizmus, obhajoval augustínovskú teológiu.
Teória poznania Bonaventúru vychádza z novoplatonizmu a je preniknutá mystikou: pravda sa postihuje osvietením, ktoré kresťan dostáva ako požehnanie; podmienkou poznania pravdy je zbožný život a modlitba.
V spore o univerzálie zastával Bonaventúra stanovisko realizmu.
Jacques-Bénigne Bossuet

Jacques-Bénigne Bossuet (* 27. september 1627, Dijon – † 12. apríl 1704, Paríž) bol francúzsky rímskokatolícky biskup, teológ a kazateľ, teoretický obhajca absolútnej monarchie kráľa Ľudovíta XIV., jeden z najväčších majstrov francúzskej prózy v 17. storočí.
Boh je podľa neho súhrnom večných právd, od ktorého závisí ľudské poznanie. Je zástancom úplného ontologického i neoteického dualizmu. Zmyslové pravdy sú náhodné, intelektuálne pravdy sú nevyhnutné, večné a univerzálne. Tie pravdy, ktoré možno chápať samé osebe, bez akéhokoľvek dôkazu, a ktoré nazývame axiómy, sú prvé princípy. Tieto večné pravdy človek vidí nepochopiteľným spôsobom v Bohu; sú niečím Božím, alebo skôr Boh sám.
Francis Herbert Bradley

Francis Herbert Bradley (* 30. január 1846, Clapham, Spojené kráľovstvo – † 18. september 1924, Oxford) bol anglický filozof, kritik empirizmu, jeden z hlavných predstaviteľov absolútneho idealizmu, britskej verzie novohegelovstva. 
Jeho názory kritizoval G. E. Moore a B. Russell.
Gerd Brand

Gerd Brand (* 8. apríl 1921, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko – † 3. júl 1979) bol nemecký filozof.
Vypracoval filozofiu konkrétneho apriori alebo filozofiu životného sveta na základe metodickej radikalizácie a prehĺbenia rozlišovania.
Fernand Braudel

Fernand Braudel (* 24. august 1902, Luméville-en-Ornois, Francúzsko – † 27. november 1985, Cluses) bol francúzsky historik, predstaviteľ "školy Annales", autor diela "Stredozemie a jeho svet v dobe Filipa II." (1949), zďaleka najvplyvnejšieho historického diela publikovaného po druhej svetovej vojne. Od roku 1949 bol profesorom na "Collėge de France" a tiež na "École Pratiques des Hautés Études" v Paríži. V rokoch 1956 - 1969 bol na čele redakčnej rady časopisu "Annales : économies, sociétés, civilisations".
John Francis Bray

John Francis Bray (* 1809, Washington, USA – † 1. február 1897, Pontiac, Michigan, USA) bol anglický utopický socialista, ekonóm, činiteľ robotníckeho hnutia.
Michel Bréal

Michel Jules Alfred Bréal (* 26. marec 1832, Landau in der Pfalz, Nemecko – † 25. november 1915, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky jazykovedec, sémantik, autor klasickej práce o sémantike "Essai de Sémantique" z roku 1897.
Franz Brentano

Franz Brentano (* 16. január 1838, Boppard, Nemecko – † 17. marec 1917, Zürich, Švajčiarsko) bol rakúsky filozof a teológ, predchodca fenomenológie, jeden z najvýznamnejších akademických filozofov druhej polovice 19. storočia, spoluzakladateľ rakúskej filozofickej tradície. Často je označovaný za zakladateľa deskriptívnej psychológie.
Pôsobil ako profesor na univerzite vo Viedni, Würzburgu ako aj na pražskej nemeckej univerzite.
Jeho učeniu sa na pražskej univerzite ďalej venovali nielen jeho frekventanti, ale aj nasledujúca generácia, ktorá sa nazýva aj "Žiaci-vnuci". Spravidla to boli žiaci B. Brentana ako napríklad Anton Marthy alebo Oskar Kraus, správca Brentanovho archívu (v roku 1938 pred vojnou archív preniesol do Manchesteru vo Veľkej Británii).
Za najvýznamnejšieho žiaka F. Brentana možno považovať Edmunda Husserla, ako aj T. G. Masaryka.
Charlie Dunbar Broad

Charlie Dunbar Broad (* 30. december 1887, Harlesden, Spojené kráľovstvo – † 11. marec 1971, Cambridge) bol anglický filozof, predstaviteľ neorealistickej školy G. E. Moora.
Luitzen Egbertus Jan Brouwer

Luitzen Egbertus Jan Brouwer (* 27. február 1881, Rotterdam, Holandsko – † 2. december 1966, Blaricum) bol holandský matematik, profesor amsterdamskej univerzity, zakladateľ intuicionistickej matematiky.
Vladimír Brožík

Prof. Vladimír Brožík DrSc. (* 3. december 1930, Přešín – † 9. júl 2008, Myjava) bol slovenský filozof, axiológ, estetik a vysokoškolský pedagóg. 
Životopis.
Narodil sa v západných Čechách, na lesnej samote v katastrálnom území obce Přešín, neďaleko mestečka Blovice (okres Plzeň-juh, Plzenský kraj). Predkovia z otcovej strany boli z okolia Plzne, z matkinej strany z Chodska. Otca poznal iba krátko, matka mu zomrela keď mal 8 rokov. Vychovávala ho babička, neskôr známa kustódka na Kozinovom statku v Újězdě u Domažlic. Meštiansku školu navštevoval v Bloviciach. Stredné vzdelanie získal na Obchodnej akadémii v Plzni a (po presťahovaní sa s babičkou do Štěchovíc) na Československej obchodnej akadémii v Prahe. 
Po maturite v roku 1949 ho prijali na Fakultu spoločenských vied VŠPHV v Prahe. Absolvoval diplomovou prácou o Jozefovi Václavovi Sládkovi. Stal sa asistentom a neskôr vedeckým ašpirantom na FFUK v Prahe. Keďže na Slovensku v tej dobe nebol dostatok vysokoškolsky vzdelaných ľudí, dostal ponuku pracovať na VŠMU v Bratislave, kde prednášal filozofiu a estetiku. V tej dobe sa na Slovensku aj oženil a natrvalo usadil. V roku 1961 získal vedeckú hodnosť CSc. a v roku 1964 habilitoval. V rokoch 1961 – 1966 bol prodekanom Divadelnej fakulty a v rokoch 1966 – 1969 prorektorom VŠMU v Bratislave. V roku 1969 prestúpil na Katedru filozofie FFUK v Bratislave. Prednášal axiológiu a bádateľsky sa venoval najmä problematike estetických a umeleckých hodnôt. V rokoch 197 – 1972 bol prodekanom FFUK, neskôr, v rokoch 1972 – 1975 prorektorom UK pre vedu a výskum. V roku 1979 obhájil vedecký titul DrSc. O tri roky neskôr získal riadnu profesúru na Katedre estetiky a vied o umení FFUK, ktorú spolu s Doc. Eugenom Šimunkom spoluzakladal a v rokoch 1975 – 1985 viedol. Potom sa stal riaditeľom Literárnovedného ústavu SAV. Na tomto poste pôsobil až do politického prevratu v roku 1989, keď na riaditeľskú funkciu abdikoval a zostávajúci rok do dôchodku si odslúžil ako radový vedecký pracovník. 
Po náročnej operácii srdca (4-násobný bypass) sa natrvalo utiahol do myjavských kopaníc, kde v lete roku 2008 zomrel. Pochovaný je v Slávičom údolí v Bratislave. Jeho vedecká erudícia a pedagogická skúsenosť sa ešte naposledy zúročila na pôde Katedry etiky a katechetiky FF UKF v Nitre, kde na sklonku života prednášal axiológiu a v rámci nej aplikovanú vedeckú disciplínu hodnotové orientácie.
Charakteristika.
Prof. Vladimír Brožík DrSc. sa od marxizmu cez axiológiu prepracoval až k filozofii ľudskej činnosti. Jeho hlavnou a celoživotnou vedeckou inšpiráciou bolo dielo zakladateľa slovenskej axiológie Mariana Várossa. Vychoval dve generácie hercov, umeleckých pracovníkov, estetikov a pedagógov. Jedným z jeho žiakov bol aj básnik Dano Hevier.
Thomas Brown

Thomas Brown (* 9. január 1778, Kirkcudbright, Škótsko – † 2. apríl 1820, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol škótsky filozof, metafyzik a básnik, predstaviteľ škótskej školy. Rozpracoval asociačnú psychológiu a v gnozeológii zaujal pozíciu medzi Humom a Reidom.
Léon Brunschvicg

Léon Brunschvicg (* 10. november 1869, Paríž, Francúzsko – † 2. február 1944, Aix-les-Bains) bol francúzsky filozof.
Martin Buber

Martin Buber (; * 8. február 1878, Viedeň – † 13. jún 1965, Jeruzalem) bol izraelský filozof, sociológ a pedagóg; predstaviteľ filozofie náboženstva a filozofie dialógu. Vo svojej filozofickej antropológii rozvinul najmä učenie o význame dialógu pre vnútorné dozrievanie ľudského indivídua.
Buber sprístupnil Západu mnohými svojimi spismi svet chasidizmu, ktorým bol sám rozhodujúcim spôsobom ovplyvnený.
Henry Thomas Buckle

Henry Thomas Buckle (* 24. november 1821, Lee, Spojené kráľovstvo – † 29. máj 1862, Damask, Sýria) bol anglický historik a sociológ.
Podľa Buckla je hlavným faktorom historického vývoja myšlienkový pokrok a zhromažďovanie praktických znalostí. Mravný pokrok neexistuje. Zastával geografický determinizmus: osobitosti historického vývoja jednotlivých národov sú dané vplyvom prírodných faktorov (krajiny, pôdy, podnebia, charakteru stravy).
Sergej Nikolajevič Bulgakov

Sergej Nikolajevič Bulgakov (; * 28. jún 1871, Livny, Ruská ríša – † 13. júl 1944, Paríž, Francúzsko) bol ruský ekonóm a filozof, predstaviteľ vechovstva, emigroval v roku 1922, profesor bohosloveckého inštitútu v Paríži (1925 – 1944).
Bulgakov kritizoval národníctvo z pozícií legálneho marxizmu.
Mario Bunge

Mario Augusto Bunge (* 21. september 1919, Buenos Aires, Argentína† 24. február 2020, Montreal, Kanada) bol argentínsko-kanadský filozof a fyzik, profesor filozofie na McGillovej univerzite v kanadskom Montreale.
Jeho doménou bola filozofia vedy. Je známy ako striktný racionalista, materialista a odporca postmodernizmu, psychoanalýzy a marxizmu. K jeho najznámejším prácam patrí osemdielna kniha "Treatise on Basic Philosophy".
Vyštudoval fyziku na Universidad Nacional de La Plata v Argentíne, doktorát tu získal v 1952. V rokoch 19561966 tu potom učil. V roku 1966 Argentínu opustil. Roku 1982 obdržal Cenu Astúrskej kňažnej. Mario Bunge bol členom mnohých vedeckých spoločností a obdržal 19 čestných doktorátov.
Ivan Buraj

Doc. PhDr. Ivan Buraj, PhD. je slovenský filozof zameriavajúci sa na sociálnofilozofickú problematiku.
Je docentom filozofie na Katedre filozofie a dejín filozofie FF UK v Bratislave, pričom sa odborne zameriava na francúzskych existencialistických a postmoderných filozofov a na problematiku slobody, humanizmu, ľudských práv a politických aspektov pravdy.
Milan Burica

Milan Burica je slovenský filozof. Venuje sa výskumu dejín filozofického a špeciálnovedného myslenia. Je autorom knihy "Dialektika a štruktúra".
Jean Buridan

Jean Buridan alebo Johannes Buridanus (* okolo 1295 Béthune (Artois) – † po 1358) bol 
francúzsky filozof a fyzik, františkán; vyučoval na filozofickej fakulte v Paríži. Predstaviteľ stredovekého nominalizmu. Buridan bol prívržencom Williama Occama. 1328-1340 rektor Sorbonny.
Buridanovi sa pripisuje autorstvo príbehu o oslovi, ktorý sa rozhodoval medzi dvoma otiepkami sena (alebo medzi senom a kaďou vody) tak dlho, až skapal. Buridanovi príbehom išlo o to, aby ilustroval polemiky o slobode rozhodovania. Ide tu o symbol potreby motivu pred každým rozhodnutím a svojím spôsobom dokresľuje aj tézu Descartovu, že „ľahostajnosť je najnižší stupeň slobody“.
Edmund Burke

Edmund Burke (* 12. január 1729, Dublin – † 9. júl 1797, Beaconsfield) bol írsky filozof, štátnik a teoretik politiky, zakladateľ intelektuálneho konzervativizmu, nazývaný aj "otec konzervativizmu".
Burke sa snažil zlúčiť whigovský princíp slobody s toryovským princípom poriadku.
Ladislav Burlas

Prof. PhDr. Ladislav Burlas, DrSc. (* 3. apríl 1927, Trnava – † 11. február 2024, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ, muzikológ a významný predstaviteľ slovenskej filozofie hudby, žiak Alexandra Moyzesa a Igora Hrušovského.
Životopis.
V rokoch 19461951 vyštudoval odbor hudobná veda – estetika na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a v rokoch 19511955 absolvoval VŠMU v Bratislave. 1951 PhDr., 1955 Mgr., 1960 CSc., 1980 DrSc., v roku 1993 bol vymenovaný za profesora. V rokoch 19511989 pôsobil v SAV v Bratislave ako vedecký pracovník. Od roku 2001 bol dekanom Fakulty múzických umení Akadémie umení v Banskej Bystrici.
Komponoval pre zbor a orchester, symfonickú hudbu, hudobné skladby určené sólovým husliam, hudbu pre husle a orchester, skladby pre detské zbory a i. Je autorom odborných prác a publicistických odborných štúdií a príspevkov.
V roku 2008 mu bol prezidentom Slovenskej republiky Ivanom Gašparovičom udelený Pribinov kríž II. triedy.
Osobný život.
S manželkou, etnomuzikologičkou Soňou Burlasovou (rod. Slávikovou; * 1927 – † 2021) mal synov Martina (* 1955) a Ivana (* 1959). Obaja pôsobia ako hudobní skladatelia.
Walter Burley

kariéra.
Walter Burley (* okolo 1275 – † 1344/1345) bol anglický filozof a teológ. Pracoval v Oxforde a v Paríži. Významný logik, ktorý napriek svojej realistickej sémantike mal veľký vplyv na Occamov nominalizmus. Mal veľmi dlhú kariéru v Anglicku aj vo Francúzsku, v roku 1301 sa stal magistrom umenia v Oxforde a v roku 1324 magistrom teológie v Paríži. Vytvoril veľké množstvo asi päťdesiatich diel, z ktorých mnohé boli v neskoršom stredoveku rozšírené. . Zvlášť významné boli jeho posledné komentáre k Ars Vetus a Fyzika, ktoré sa študovali v celej Európe a najmä na talianskych univerzitách v druhej polovici štrnásteho a celého pätnásteho storočia. Jeho sémantické a ontologické názory sa vyvinuli počas jeho kariéry v reakcii na Ockhamovu ostrú kritiku tradičného realizmu, pričom sa posunul od umierneného realizmu typického pre teológov trinásteho storočia, akými boli Tomáš Akvinský a Henrich z Gentu, ku extrémnemu realizmu jeho neskorších spisov, ktoré predpokladajú tzv. existencia mimomentálnych univerzálií skutočne odlišných od jednotlivých vecí, mimomentálnych výrokov ako významov pravdivých viet a skutočných rozdielov medzi desiatimi kategóriami. Podľa Burleyho je toto všetko nevyhnutné na zachovanie platnosti našich vedomostí o vonkajšom svete, o ktorých veril, že môžu byť zjavné bez toho, aby sa stali obeťami Ockhamovej kritiky.
Karl L. Bühler

Karl L. Bühler (* 1879 – † 1963) bol rakúsky psychológ a filozof; vypracoval filozofiu jazyka.
Zoznam významných matematikov

Matematik je vedec zaoberajúci sa matematikou. Toto je zoznam niekoľkých významných matematikov.
Ján Čaplovič (etnograf)

Ján Čaplovič (* 22. september 1780, Horné Príbelce – † 29. máj 1847, Viedeň) bol slovenský evanjelický advokát, publicista, etnograf.
Životopis.
Pochádzal zo starého šľachtického rodu Čaplovič z Jasenovej (Csaplovics de Jeszenova; otec Jonáš Čaplovič, matka Judita rod. Szúdyová). Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (s podporou podžupana Juraja Radvanského), v Lučenci a v Banskej Štiavnici. Od 1798 pôsobil v službách advokátov v Banskej Bystrici, od 1799 notársky a podžupanský úradník Zvolenskej župy, 1805 – 1808 advokát v Banskej Bystrici, 1808 – 1809 a 1813 dvorský agent vo Viedni, od 1813 v službách grófa Schönborna, správca a riaditeľ jeho zakarpatsko-ukrajinských majetkov.
Jeho mottom bolo: "Slavus sum natis et educatus". Prívrženec pojozefínskych reformných úsilí v Uhorsku v rámci osvietenského absolutizmu. Protagonista slovenského národného hnutia, prívrženec liberálneho vývoja nemaďarských národností v rámci zachovania Uhorska.
Autor šiestich obrán slovenského národa proti maďarizácii, autor početných etnografických prác a spoluzakladateľ slovenskej etnografie ako nezávislého vedného odboru. V etnografii ho ovplyvnil najmä Montesquieu a Herderova filozofia. Považuje sa za pokračovateľa a spolupracovníka Jána Kollára a Pavla Jozefa Šafárika. Napísal 31 kníh a viac než 400 článkov v rôznych periodikách. Svojím vplyvom vo viedenských politických kruhoch 1813 zasiahol v prospech Palkovičovho "Týdeníka", 1845 urýchlil vydanie licencie Štúrových "Slovenských národných novín". Osvietenský propagátor progresívnych postupov v poľnohospodárstve. Od 1814 člen C.k. prírodovedeckej spoločnosti vo Viedni, od 1815 zahraničný prispievajúci člen Prírodovedeckej spoločnosti v Halle.
Písal nemecky, latinsky, slovensky i maďarsky. 
Zo sveta odišiel samovraždou, zrejme kvôli bolestiam spojeným s ťažkou chorobou.
Václav Černík (filozof)

Václav Černík (* 7. máj 1931, Jezbořice - † 13. október 2017, Bratislava ) bol slovenský filozof českého pôvodu. Venoval sa teórii zákona, teórii poznania a kategoriológii.
Ču Si

Ču Si (, ; * 18. október 1130, Jü-si, Čína – † 23. apríl 1200) bol čínsky filozof, predstaviteľ novokonfuciánskej školy dynastie Sung, zavŕšiteľ novokonfuciánskej scholastiky (akýsi čínsky Tomáš Akvinský alebo arabský al-Gazzálí). Do konfuciánstva začlenil budhistické a taoistické predstavy, vytváral komentáre ku konfuciánskym klasickým spisom a dal im metafyzický a filozofický základ.
Za prvotný považoval ideálny princíp li, za druhotný materiálny princíp čchi. Ideálna substancia li nemá formu, ani kvalitu, je nedostupná zmyslovému vnímaniu. V procese ustavičného striedania pohybu a pokoja vzniká päť praprvkov bytia: voda, oheň, drevo, kov, zem. Z ideálneho princípu li vyplýva vrodená povaha človeka. Základom spoločenského života musí byť prísne dodržiavanie etických a politických zásad konfuciánstva.
Dielo.
Napísal vyše 70 prác, založil viac než 50 súkromných vyšších škôl a sám pre ne vyškolil niekoľko tisíc učiteľov.
Na rozdiel od novokonfuciovcov sa nesústredil len na "Knihu premien". Spolu so svojimi žiakmi napísal obsiahle komentáre k "Štyrom knihám" („…predstavovali až do dvadsiateho storočia záväzný, povinný vzdelanecký kánon, ktorého znalosť bola podmienkou úspechu pri štátnych skúškach. Absolvovanie štátnych skúšok bolo zasa podmienkou akejkoľvek štátnej, byrokratickej či akademickej kariéry.“), ktoré sú súčasťou deviatich klasických kníh konfucianizmu a slúžili ako základný text pre úradnícke skúšky v Číne až do roku 1905.
Dajánanda Sarasvatí

Dajánanda Sarasvatí (* 12. február 1824, Tankara, India – † 30. október 1883, Adžmér) bol indický teológ, filozof, sociálny aktivista a náboženský reformátor. V roku 1875 založil v Bombaji Árjasamádž (Spoločnosť svätých), ktorá si vytýčila za cieľ návrat k védam, obnovu starovekého náboženstva árjov. Vystupoval proti uctievaniu obrazov, mnohobožstvu, moci kňazov, poverám. Vedecké poznatky sú rozvinutím véd.
Vo filozofii bol pokračovateľom advaitavédánty Madhvu a pokúšal sa na je základe zmieriť všetkých šesť starovekých filozofických sústav. Vyslovoval sa za nezávislý národný vývoj Indie.
Arthur Danto

Arthur Danto (* 1. január 1924, Ann Arbor, Michigan, USA - † 25. október 2013, New York) bol americký filozof a estetik, predstaviteľ analytickej filozofie dejín analytickej estetiky.
Luciano De Crescenzo

Luciano De Crescenzo (* 18. august 1928, Neapol, Taliansko † 18. júl 2019, Rím) bol taliansky spisovateľ, režisér a inžinier.
Dielo.
V češtine vyšlo:
Augustus De Morgan

August de Morgan (* 27. jún 1806, Madurai, India – † 18. marec 1871, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol britský logik a matematik, ktorý sa zaoberal algebraickým vyjadrením problémov formálnej logiky.
De Morganov zápis ovplyvnila algebraická logika Georgea Boolea, ktorý sa neskôr prihlásil o časť zásluh na týchto logických zákonoch. Hoci podobné pozorovania zapísal už Aristoteles a boli známy už v starom Grécku a v stredoveku, De Morgan im dal klasickú formu a zaviedol tým matematickú reč do matematickej logiky. De Morganove zákony sú ľahko dokázateľné a môžu sa zdať triviálne, avšak sú užitočné pre dôkazy platnosti záverov a pre deduktívne úlohy.
Gilles Deleuze

Gilles Deleuze (* 18. január 1925, Paríž, Francúzsko – † 4. november 1995, Paríž) bol francúzsky filozof vychádzajúci z Bergsona a kritizujúci dialektickú filozofiu. Spolu s Foucaultom a Derridom to bol hlavný predstaviteľ súčasnej francúzskej filozofie, postštrukturalizmu a postmodernej filozofie.
Daniel Dennett

Daniel Clement Dennett (* 28. marec 1942, Boston, Massachusetts, USA† 19. apríl 2024, Portland, Maine, USA) bol popredný americký analytický filozof a kognitívny vedec. Zaoberal sa filozofiou mysle a filozofiou vedy a ich vzťahom k evolučnej biológii a kognitívnej vede. Vytvoril jednu z počítačovo-funkcionalistických teórií vedomia.
Životopis.
Narodil sa v Bostone a časť svojho detstva strávil v Libanone, kde jeho otec počas druhej svetovej vojny pracoval ako agent americkej spravodajskej služby. Keď mal päť rokov, jeho otec zomrel pri leteckej havárii, a s matkou a sestrou Charlotte sa presťahovali späť do Bostonu.
Strávil jeden rok na Wesleyan University a potom prešiel na Harvard University, kde študoval u W. V. Quinea a v roku 1963 získal titul B.A. (Bachelor of Arts). V roku 1965 získal titul D.Phil. (doktor filozofie) na University of Oxford, kde bol študentom Gilberta Rylea. Jeho dizertačná práca mala názov „"The Mind and the Brain: Introspective Description in the Light of Neurological Findings; Intentionality"“.
V súčasnosti pôsobí ako profesor na Tufts University.
V roku 2004 získal ocenenie "Humanist of the Year" od American Humanist Association. V roku 2012 dostal "Erasmusprijs".
Od roku 1962 bol ženatý so Susan Bell, mali dve deti, dcéru a syna. S manželkou žil v North Andover v Massachusetts.
Derkylides

Derkylides alebo Derkylidés (2. polovica 1. storočia pred Kr.) bol grécky filozof, predstaviteľ stredného platonizmu; autor strateného veľkého spisu o Platónovej filozofii ("O platónskej filozofii"), známeho z niekoľkých fragmentov.
Jacques Derrida

Jacques Derrida (* 15. júl 1930, El-Biar, Alžírsko – † 8. október 2004, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky filozof, predstaviteľ postmodernej filozofie. Spolu s Foucaultom a Deleuzom sa považuje za hlavného predstaviteľa súčasnej francúzskej filozofie. Je považovaný tiež za otca dekonštrukcie.
Filozofia.
Jeho myslenie možno charakterizovať ako pokus o kritiku západného rozumu: od roku 1962, keď vyšlo jeho dielo "L'origine de la géométrie de Husserl", je motívom a predmetom jeho myslenia hlboká skepsa voči zdanlivo zaručenej vedeckosti tradície humanizmu a osvietenstva.
Derridova kritika smeruje jednak proti Hegelovmu dielu, ktoré predstavuje kulminačný bod západnej racionalistickej tradície, jednak Heideggerovmu pokusu určiť uchopenie bytia ešte skôr, než sa na to podujme rozum. V Derridovej reflexii západného rozumu intervenuje pojem písma, ktorým sa snaží spochybniť kategóriu zmyslu, subjektu, pôvodu, dejín a uviesť do pohybu hranice medzi disciplínami a diskurzami. Svojimi analýzami písma a písania v dielach "De la grammatologie" (1967) a "L'écriture et la différence" (1967) chce Derrida demaskovať logocentrizmus, ktorý písmo (écriture) definuje iba ako akýsi sekundárny fenomén reči (parole), ktorá podľa modelu jednoznačnej reprezentácie sugeruje identitu a prezenciu. K nosnému pojmu svojej filozofie, k pojmu "différance", Derrida dospieva práve v kritickom odmietnutí tejto sugescie a v konfrontácii s pojmom transcendentálneho subjektu, na ktorom stavia filozofia vedomia: Derrida v tomto smere podrobuje kritike najmä Husserlovu teóriu znaku.
Diferencia.
Diferencia je základným pojmom Derridovej filozofie, presnejšie jeho slovesno-menná podoba "différance". Tento termín a to, čo ním chce Derrida naznačiť, možno priblížiť asi takto: napríklad od slovesa rezonovať možno vytvoriť tvar rezonancia; rezonancia - podobne ako différance - však označuje súčasne dvojaké: dej rezonovania i sám výsledok tohto deja. Derrida teda používa pojem, v ktorom je prítomný ako aspekt slovesný (dejový), tak aspekt nominálny, ako pohyb, tak aj výsledok tohto pohybu. Na rozdiel od klasického štrukturalizmu (ktorý v podstate pracoval s predstavou statickej štruktúry) je teraz v pojme diferencie základný skôr jej dynamický ráz. Tým sa však štrukturalizmus zásadným spôsobom premieňa.
René Descartes

René Descartes, známy aj ako Cartesius (* 31. marec 1596, La Haye, Francúzsko – † 11. február 1650, Štokholm, Švédsko) bol francúzsky filozof, matematik, predstaviteľ racionalizmu, špeciálnovedný bádateľ vo viacerých prírodovedných odboroch. Hlboko ovplyvnil celú novovekú vedu.
Postupom od metodického pochybovania k nepochybnému "Cogito ergo sum" (Myslím, teda som) začal obrat k subjektu, k vlastnej filozofii Ja. Descartes sa tým stal predovšetkým priekopníkom v oblasti kritiky poznania.
Descartes začína s bezprostredne danou subjektívnou skúsenosťou jednotlivca.
Jeho cieľom bolo založiť jednotnú vedu na matematickej báze. Descartes rozpracoval metódu získavania vedeckých poznatkov alebo racionálne zdôvodneného názoru: išlo tu o heuristickú metódu alebo výskumnú techniku ("ars inveniendi" = umenie objavovať), ktorá spočíva v postupnosti krokov zameraných na riešenie bádateľských problémov (v matematike, prírodných vedách, náboženstve i etike). Táto Descartova metóda kombinuje analýzu a syntézu, pričom analýza predstavuje rozklad problému alebo zložitého predmetu na jeho najmenšie, intuitívne rozoznateľné súčasti a syntéza ho rekonštruuje pomocou prísne logických operácií (dedukcie). Sledujúc pravidlá tejto metódy, Descartes hľadá posledné, základné, večné pravdy. Existencia týchto právd je podľa Descarta daná pravdugarantujúcim bohom ("veracitas Dei"). Sú však vlastnosti tohto boha nepochybné? V čom môže spočívať istota môjho poznania? Descartes radikalizoval svoju skepsu (pochybovanie) až k - podľa neho - nepochybnému, evidentnému východisku, ktoré sformuloval vo vete, ktorú by sme po slovensky mohli vyjadriť takto: Myslím, teda som ("Cogito, ergo sum").
Rozmanitosť vecí - častí celku nie je podla Descarta (podobne ako podľa atomistov) výsledkom kvalitatívnych zmien. Ich kvalitatívnu rozmanitosť chápe ako výraz kvantitatívnej mnohotvárnosti. Preto napr. zviera chápal ako mechanický stroj.
V matematike zaviedol pojem premennej, funkcie, sústavu súradníc (tzv. karteziánsku) a založil analytickú geometriu.
Zomrel vo veku 53 rokov na zápal pľúc.
Vincent Descombes

Vincent Descombes (* 1943) je súčasný francúzsky filozof, zaoberá sa dejinami filozofie.
Hermann Diels

Hermann Diels (* 18. máj 1848, Biebrich, Nemecko – † 4. jún 1922, Berlín) bol nemecký klasický filológ, historik dejín filozofie, religionista a vydavateľ antických textov. 
Životopis.
Narodil sa vo Wiesbadene, jeho otec bol učiteľ na základnej škole. Zaujímal sa o prírodné vedy, ale na univerzite v Berlíne študoval klasickú filológiu (1867 - 1871). V Berlíne sa zoznámil aj s ďalším klasickým filológom Ulrichom Wilamowitzom-Moellendorffom, s ktorým ho spájalo úzke priateľstvo po celý život. 
Po skončení vysokoškolského štúdia pôsobil ako učiteľ vo Flensburgu a Hamburgu. V roku 1877 sa vrátil do Berlína a pôsobil v Pruskej akadémii vied ako redaktor pri príprave komentárov k Aristotelovi. V roku 1881 ho zvolili za člena Pruskej akadémie vied.
V roku 1882 sa stal riadnym profesorom na Humboldtovej univerzite v Berlíne. V roku 1891/1892 bol dekanom, v roku 1905/1906 rektorom univerzity. V roku 1895 sa stal po Theodorovi Mommsenovi sekretárom filozoficko-historickej triedy Akadémie a túto funkciu zastával až do roku 1920, kedy odišiel do dôchodku. 
Zomrel 4. júna 1922 na infarkt v Berlíne-Dahleme, kde je aj pochovaný. 
Rodina.
17. júla 1873 sa oženil s Bertou Dübellovou, s ktorou mali troch synov: 
Dielo.
Ako klasický filológ vydal tri dôležité filologické a filozofické práce: Doxographi Graeci (1879), 
Commentaria in Aristotelem Graeca (1882-1909) a Fragmenty predsokratikov (1903).
Okrem toho publikoval ďalšie práce k dejinám techniky a medicíny v antike a práce o antickom náboženstve.
Hugo Dingler

Hugo Albert Emil Hermann Dingler (* 7. júl 1881, Mníchov, Bavorské kráľovstvo – † 29. jún 1954, Mníchov, Západné Nemecko) bol nemecký teoretik vedy a filozof.
Po promócii v Mníchove v roku 1906 začal budovať vysokoškolskú kariéru. Po svojej habilitácii (1912) a účasti v 1. svetovej vojne pôsobil ako súkromný docent a učiteľ na reálke. Roku 1920 sa stal mimoriadnym profesorom v Mníchove, 1932 riadnym profesorom v Darmstadte. V roku 1934 však musel odísť na nútený dôchodok.
Jeho hrob sa nachádza v Aschaffenburgu, kde je v dvorskej knižnici deponovaná aj jeho závet.
Dingler sa usiloval o metodické a úplné založenie (fundamentáciu) exaktných vied. Bol zástancom metafyzicky orientovanej teórie poznania, bol silne kantovsky orientovaný a bol predchodcom erlangenskej školy (erlangenský konštruktivizmus).