burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Španielska synagóga (Praha)

Španielska synagóga je budova synagógy z druhej polovice 19. storočia nachádzajúca sa v historickom centre mesta Praha v miestnej časti Josefov v Česku. Má priznaný štatút kultúrnej pamiatky od 3. mája 1958.
Názov.
Názov synagógy je odvodený od vnútornej výzdoby, ktorá bola inšpirovaná španielskou Alhambrou.
Dejiny a charakteristika.
Budova stojí na križovatke ulíc Dušní a Vězeňská.
Budova španielskej synagógy bola postavená na mieste, kde už predtým stála synagóga, ktorá sa nazývala "Stará škola", alebo "Templ" a bola postavaná už v 12. storočí, čo ju robilo najstaršou synagógou pražského židovského geta. Táto pôvodná synagóga bola zbúraná v roku 1867.
Súčasná budova bola postavaná v rokoch 1867 - 1868, pričom na projekte sa podieľali architekti Ignác Ullmann, Josef Niklas a Jan Bělský. Ignác Ullman vypracoval plány k novostavbe, Josef Niklas je autorom projektu vnútornej výzdoby a Jan Bělský bol poverený samotnou výstavbou. Budova bola poslednou synagógou postavenou na území Josefova pred jeho asanáciou.
Dodatočná vnútorná výzdoba bola vyhotovená firmou Antonín Baum a Bedřich Münzberger v rokoch 1882 - 1893 pod vedením týchto dvoch architektov.
V roku 1935 bola k budove pristavaná moderná budova podľa návrhu architekta Karla Pecáneka. Táto budova je známa pod názvom Zimná synagóga.
Bohoslužby sa prestali v budove slúžiť v roku 1941, v priebehu druhej svetovej vojny slúžila ako sklad predmetov, ktoré nacisti zabavili židovskému obyvateľstvu a v roku 1955 bola synagóga predaná do správy Židovského múzea.
V rokoch 1958 - 1959 po predaní budovy do správy Židovského múzea prebehla reštaurácia vnútorných priestorov pod vedením architekta Otta Rothmayera.
Od roku 1960 synagóga hostila stálu expozíciu synagogálneho textilu. V roku 1979 bola budova z dôvodu havarijného stavu uzavretá.
V rokoch 1995 - 1998 prebehla reštaurácia budovy pod vedením architekta Petra Běťáka a v októbri 1998 bola budova sprístupnená verejnosti.
V súčasnosti je budova pod správou Židovského múzea v Prahe a nachádzajú sa v nej dve stále expozície. Prvá expozícia „Dějiny Židů v Čechách a na Moravě v 19.-20. století“ sa venuje dejinám židovského obyvateľstva v Česku od jezefínskych reforiem na konci 18. storočia až po obdobie po druhej svetovej vojne so špeciálnym dôrazom na obdobie holokaustu na území Čiech a Moravy a geto Terezín. Druhá expozícia pod názvom „Stříbro českých synagog“ predstavuje viac ako 200 strieborných predmetov zo zbierok židovského múzea.
Španielska synagóga

Španielska synagóga môže byť:
Pečiarka (Agaricus)

Pečiarka (staršie: šampiňón [v širšom zmysle]; ; lat. "Agaricus", staršie "Psalliota", "Pratella") je rod húb z čeľade pečiarkovité (Agaricaceae).
V minulosti bol rod definovaný oveľa širšie než dnes - pozri nižšie.
Charakteristika.
Rod zahŕňa jedlé a jedovaté huby; na Slovensku je väčšina jedlá, iba pečiarka páchnuca ("Agaricus xanthodermus") spôsobuje ľahké otravy žalúdka.
Do rodu patria väčšie aj menšie huby, ktoré majú spočiatku pologuľovitý a neskôr rozprestretý klobúk. Klobúk je v mladosti na okraji podvinutý, spravidla biely, žltkastý až hnedastý, s hladkým alebo šupinatým povrchom. Hlúbik je ľahko vylomiteľný. Zo závoja zostáva prsteň (v niektorých prípadoch mizne). Lupene sú najprv biele, potom postupne ružovejú až hnednú; sú voľné a tenké. Výtrusný prach je čokoládovohnedý a výtrusy sú elipsovité a hladké. Pečiarky rastú na zemi, a to najmä na hnojených miestach.
Systematika.
Súčasnosť.
Rod zahŕňa približne 434 druhov (stav v roku 2016), z toho na Slovensku približne 37 druhov (stav v roku 1998).
Vnútorná systematika je sporná. V súčasnosti sa rod delí na viacero sekcií (konkrétne: Xanthodermatei, Bivelares, Chitonioides, Sanguinolenti, Brunneopicti, Agaricus, Spissicaules, Minores, Arvenses), z ktorých každá pozostáva z jednotlivých druhov.
Na Slovensku sa vyskytujú najmä tieto druhy:
Minulosť.
V minulosti bol rod Agaricus definovaný oveľa širšie než dnes, zahŕňal aj :
Tento článok sa zaoberá iba pečiarkami podľa súčasnej definície.
Prsteň (rozlišovacia stránka)

Prsteň môže byť:
Historická revue

Historická revue je jediný slovenský odborný mesačník o histórii pre všetkých. Šéfredaktorom je Mgr. Jaroslav Valent.
Prispievatelia do revue sú odborní spolupracovníci - slovenskí historici.
Revue vychádza od roku 1990, pôvodne v Slovenskom pedagogickom nakladateľstve a neskôr vo vydavateľstve Kleio. Neskôr časopis viackrát zmenil vydavateľa.
Malá encyklopédia spisovateľov sveta

Malá encyklopédia spisovateľov sveta je slovenská encyklopédia, ktorú zostavil Ján Juríček s kolektívom autorov. Prvé vydanie vyšlo v roku 1978 vo vydavateľstve OBZOR. Malá encyklopédia spisovateľov sveta vyšla aj v 2. vydaní v roku 1981. Je súčasťou edície „Malé encyklopédie“. Okrem hesiel A-Z obsahuje encyklopédia aj chronologický prehľad jednotlivých národných literatúr sveta. Publikácia v 2. vydaní má 644 strán.
Pečiarka

Pečiarka (variantné názvy pozri v článkoch pečiarka poľná a šampiňón):
Interleukín 18

Interleukín 18 (iné názvy: interleukín-18, IL-18, faktor indukujúci interferón-gama) je proteín, ktorý je u ľudí kódovaný génom "IL18". Proteín kódovaný týmto génom je zápalový cytokín. Tento cytokín je produkovaný mnohými imunitnými bunkami a môže modulovať vrodenú aj adaptívnu imunitu a dysregulácia môže spôsobiť autoimunitné alebo zápalové ochorenia. IL-18 bol prvýkrát charakterizovaný v roku 1989. Je syntetizovaný ako inaktívny prepeptid 24kDa, ktorý je aktivovaný proteolytickým štiepením kaspázou-1 v NLRP3 inflamazóme, ktorý generuje biologicky funkčnú molekulu 18kDa. IL-18 sa viaže na IL-18 receptor, ktorý sa skladá z indukovateľnej zložky IL-18Rα a konštitutívne exprimovaná časť IL-18Rβ a potom aktivuje IL-1 dráhu. Aktivita IL-18 môže byť potlačená proteínom viažúcim interleukín 18, ktorý zabraňuje väzbe IL-18 na jeho receptor.
Funkcia.
IL-18 je cytokín, ktorý patrí do nadrodiny IL-1 a je produkovaný makrofágmi a inými bunkami. IL-18 účinkuje väzbou na receptor interleukínu-18 a spolu s IL-12 indukuje bunkami sprostredkovanú imunitu po infekcii mikrobiálnymi produktmi, ako je lipopolysacharid (LPS). Po stimulácii s IL-18 v prítomnosti IL-12, prirodzené zabíjače (NK bunky) a určité T bunky uvoľňujú ďalší dôležitý cytokín nazývaný interferón-y (IFN-y) alebo interferón typu II, ktorý hrá dôležitú úlohu pri aktivácii makrofágov alebo iných buniek.
Ukázalo sa, že kombinácia tohto cytokínu a IL12 inhibuje produkciu IgE a IgG1 závislú od IL-4 a zvyšuje produkciu IgG2a v B bunkách. IL-18 viažúci proteín (IL18BP) môže špecificky interagovať s týmto cytokínom a tak negatívne regulovať jeho biologickú aktivitu.
Klinická signifikácia.
Okrem svojej fyziologickej úlohy je IL-18 tiež schopný indukovať závažné zápalové reakcie, čo naznačuje jeho úlohu pri určitých zápalových ochoreniach.
mRNA endometriálneho IL-18 receptoru a pomer IL-18 viažúceho proteínu k interleukínu 18 sú signifikantne zvýšené u pacientov s adenomyózou v porovnaní s normálnymi ľuďmi, čo naznačuje úlohu v jeho patogenéze. 
IL-18 sa považuje za zápalového mediátora Hashimotovej tyreoiditídy, najčastejšej príčiny autoimunitnej hypotyreózy. IL-18 je regulovaný interferónom-gama. 
Bolo tiež zistené, že IL-18 zvyšuje produkciu amyloidu-beta spojenú s Alzheimerovou chorobou v ľudských neurónových bunkách.
IL-18 je tiež spojený s vylučovaním proteínov do moču, čo znamená, že môže byť markerom pre hodnotenie progresie diabetickej nefropatie. Tento interleukín bol tiež významne zvýšený u pacientov s mikroalbuminúriou a makroalbuminúriou, keď bol porovnávaný so zdravými ľuďmi a pacientmi s diabetom, ktorí majú normoalbuminúriu.
Klobúk (rozlišovacia stránka)

Klobúk môže byť:
Električky KPS série 18 – 21 (Ostrava)

Električky série 18 – 21 sú dvojnápravové obojsmerné električky klasickej koncepcie, ktoré boli vyrábané podnikom Brünn-Königsfelder Maschinenfabrik Lederer &amp; Porges (dnes Královopolská) pre Spoločnosť miestnych moravských dráh (skrátene SMMD; dnes Dopravný podnik Ostrava).
Konštrukcia.
Išlo o pomerne ľahké vozidlá – to znamená, že mali menšie rozmery a nižšiu obsaditeľnosť než vozne dodané pred nimi. Bočnice mali oplechovanú medziokennú časť a čiastočne po oknami a v spodnej časti boli obložené drevenými peřejkami. Náter bol vo vtedajšej typickej kombinácii – medziokenná časť niesla zelený náter, podokenná časť bola tmavo hnedá. V každej bočnici sa nachádzala šestica okien uchytených v drevených rámoch, ktoré presvetľovali salón pre cestujúcich. Salón pre cestujúcich bol označený ako II. trieda, ktorá poskytovala 6 miest na sedenie, plošiny boli označené ako III. trieda a poskytovali 12 stálych miest na sedenie, po sklopení štyroch sklopných sedadiel na plošinách bol počet miest na sedenie zvýšený na 16. Na streche sa nachádzal tzv. nástrešek, ktorý umožňoval jeho vetranie. Na nástrešku bol umiestnený tyčový zberač s kladkou. Strecha bola natretá šedou farbou.
Elektrická výzbroj bola od firmy AEG Union, trakčné motory boli typu GE 58 A o výkone 28 kW. Odpory boli umiestnené pod podlahou vozňa. Kontroléry AEG mali 5+4 jazdné stupne a 7 brzdových.
Dodávky.
V roku 1905 boli vyrobené celkom 4 motorové vozne série 18 – 21.
Prevádzka.
Vozne sa v prevádzke príliš dlho neudržali. Pôvodne boli nadobudnuté na posilnenie dopravy na trati do Svinova, krátko po ich nasadení na túto trasu sa zistilo, že majú príliš nízku kapacitu a ich veľmi nízka hmotnosť im nebola sprevádzaná pri vychádzaní Hulváckého kopca, ktorý mal sklon 77,3 ‰. Tieto dôvody boli pravdepodobne aj príčinou ich pomerne skorého vyradenia už v roku 1922, teda po 18 rokoch. Vozne boli nahradené novou štvoricou motorových vozňov ev. č. 18II–21II. Tie z pôvodných vozňov prevzali ich výzbroj, ktorá prešla modernizáciou, kontroléry boli nahradené novými od firmy BBC typu P 4. Po zruinovaniu výzbrojou boli pôvodné vozne zošrotované. Do dnešných dní sa tak žiadny nezachoval.
Griotka

Griotka (franc. "Griotte") je sladký ovocný likér pôvodom z Francúzska, ktorý je pripravovaný z destilátu a višní. Chuťou je podobný portugalskému likéru Ginjinha, ktorého zvláštnosťou je, že na niektorých miestach a baroch sa podáva v štamperlíkoch z čokolády.
Príprava.
Pri výrobe griotky sa často používa vodka, ktorá príliš neovplyvní chuť samotného ovocia, dobrou voľbou je však aj kvalitný ovocný destilát či rum.
Okrem višní a alkoholu sa na výrobu griotky používajú aj koreniace prísady, ako napríklad klinček, škorica či citrónová kôra.
Najlepšími nádobami na prípravu sú veľké poháre na zaváranie, kam sa najprv nasypú vykôstkované višne, pridá sa korenie podľa chuti a zmes sa posype asi kilogramom cukru. Všetko je následne zaliaté alkoholom, pohár sa poriadne utesní a nechá stáť aspoň dva mesiace v šere pri stálej teplote. Po uplynutí určitej doby sa višne scvrknú o polovicu, čiže sa do pripraveného sterilného pohára scedí obsah pohára. Višne z griotky, ako aj samotnú griotku, je možné použiť na prípravu múčníkov, ktorým dodajú dokonalú chuť.
Trhlina (film)

Trhlina je slovenský mysteriózny thriller podľa rovnomenného románu od slovenského spisovateľa Jozefa Kariku a rozpráva strhujúci príbeh o jednej z najväčších záhad Slovenska – o nevysvetliteľnom miznutí ľudí v pohorí Tribeč. 
Film mal na Slovensku premiéru 24. januára 2019. Do českých kín sa dostal 9. mája 2019. "Trhlina" sa premietala aj v britských kinách a to 13. apríla 2019.
"Trhlina" má premiéru v rozšírenej dvojdielnej minisérii na TV JOJ.. Prvá časť bola odvysielaná 17. septembra 2019 a druhá časť mala premiéru 24. septembra 2019.
Sporokarp

Sporokarp môže byť:
Čiernohorci (rozlišovacia stránka)

Čiernohorci môže byť:
Molekulárne vzory asociované s patogénom

Tieto molekuly sa môžu označovať ako malé molekulárne motívy konzervované v rámci triedy mikróbov. Sú rozpoznávané receptormi podobnými toll (TLR) a ďalšími receptormi rozpoznávajúce vzory (pattern recognition receptor, PRR) v rastlinách aj zvieratách. Veľké množstvo rôznych typov molekúl môže slúžiť ako molekulárne vzory asociované s patogénom (pathogen associated molecular pattern, PAMP), vrátane glykánov a glykokonjugátov.
PAMP aktivujú vrodené imunitné reakcie, ktoré chránia hostiteľa pred infekciou, identifikáciou niektorých konzervovaných molekúl. Bakteriálne lipopolysacharidy (LPS), endotoxíny nachádzajúce sa na bunkových membránach gramnegatívnych baktérií, sa považujú za prototypovú triedu PAMP. LPS sú špecificky rozpoznávané TLR4, rozpoznávacím receptorom vrodeného imunitného systému. Iné PAMP zahŕňajú bakteriálny bičík (rozpoznávaný TLR5), kyselinu lipoteichoovú z gram-pozitívnych baktérií (rozpoznávaných TLR2), peptidoglykán (rozpoznávaný TLR2) a varianty nukleových kyselín normálne spojené s vírusmi, ako je dvojitá väzba. RNA (dsRNA), rozpoznávaná TLR3 alebo nemetylovanými CpG motívmi, rozpoznávaná TLR9. Hoci termín "PAMP" je relatívne nový, koncepcia, že molekuly odvodené z mikróbov musia byť detegované receptormi z mnohobunkových organizmov, bola udržiavaná po mnoho desaťročí a odkazy na "endotoxínový receptor" sa nachádzajú vo väčšine staršej literatúry. Rozpoznávanie PAMP pomocou PRR spúšťa aktiváciu niekoľkých signalizačných kaskád v hostiteľských imunitných bunkách, ako je stimulácia interferónov (IFN) alebo iných cytokínov.
PAMP.
Termín „PAMP“ bol kritizovaný na základe toho, že väčšina mikróbov, nielen patogénov, exprimuje zistené molekuly; preto bol navrhnutý termín molekulárny model spojený s mikróbom (MAMP). Signál virulencie schopný viazať sa na receptor patogénu v kombinácii s MAMP bol navrhnutý ako jeden spôsob, ako vytvoriť PAMP špecifický pre patogén. Rastová imunologia často považuje termíny „PAMP" a „MAMP" za zameniteľné, pričom ich uznanie je prvým krokom v imunite rastlín, PTI (imunita vyvolaná PAMP), relatívne slabá imunitná odpoveď, ktorá sa vyskytuje, keď hostiteľská rastlina tiež rozpoznáva patogénne efektory, ktoré ju poškodzujú alebo modulujú jej imunitnú reakciu.
Mykobakteriálne PAMPy.
Mykobaktérie sú intracelulárne baktérie, ktoré prežijú v hostiteľských makrofágoch. Mykobakteriálna stena je zložená z lipidov a polysacharidov a obsahuje aj veľký objem kyseliny mykolovej. Čisto zložky mykobaktérií bunkovej steny aktivujú hlavne TLR2 a tiež TLR4. Lipomannan a lipoarabinomannan sú silné imunomodulačné lipoglykány. TLR2 s pomocou TLR1 môže rozpoznať lipoproteín bunkovej steny, ktorý je antigénom "Mycobacterium tuberculosis", ktorý je induktorom produkcie cytokínov makrofágmi. TLR9 môže byť aktivovaný mykobateriálnou DNA.
Električky KPS série 28 – 33 (Ostrava)

Električky série 28 – 33 sú dvojnápravové obojsmerné električky klasickej koncepcie, ktoré boli vyrábané firmou Brno-Královopolská továreň na stroje a vagóny (dnes Královopolská) pre Spoločnosť moravských miestnych dráh (SMMD, dnes Dopravný podnik Ostrava).
Historické pozadie.
V polovici 20. rokov 20. storočia elektrifikovali SMMD trať Svinov – Klimkovice, vďaka čomu nastala potreba nových vozňov pre zaistenie dopravy. Preto bolo objednaných šesť motorových vozňov, ktoré boli postavené u výrobcu, ktorý je potom následne dodal bez elektrickej výzbroje ku Spoločnosti moravských miestnych dráh. V jej dielňach im dosadili výzbroje, ktoré boli osvedčené od Česko-slovenských závodov Brown-Boveri akc. spol. v Drásove.
Konštrukcia.
Vozňová skriňa bola tvorená oceľovými profilmi a drevenou kostrou. Okenné stĺpiky boli oplechované, vonkajšia spodná časť bočníc bola obložená morenými drevenými peřejkami. Okná bola uchytená do dreveného rámu. Krajné okná v interiéri boli spúšťacie. Strechu tvorili drevené palubovky, ktoré boli z vonkajšej strany pokryté plátnom. Steny oddeľujúce plošiny a salón pre cestujúcich boli drevené s jednodielnymi posuvnými dverami. Sedadlá boli priečne usporiadané 2+1. Plošiny vozňa boli oproti predtým dodaným vozňom predĺžené, čo bola výhoda, ďalej boli uzatvárané, ako u prvých vozňov vôbec, posuvnými dverami. Odpory boli umiestnené pod podlahou vozňa.
Elektrická výzbroj bola u vozňov vyrobených v KPS Brno od firmy BBC, vozne boli vybavené riadiacimi kontrolérami B 40 a stýkačovými kontrolérami P 4. Ďalej výzbroj pozostávala z dvojice motorov typu GTM 3i. U vozňov vyrobených v Kopřivnici boli riadiace kontroléry od ČMK typu KSV 55 a trakčné motory TM60 o zhodnom výkone ako predchádzajúci typ motorov. Všetky vozne boli z výroby vybavené lýrovým zberačom.
Dodávky.
V rokoch 1926 – 1927 bolo vyrobených celkom 6 motorových vozňov série 28 – 33.
Prevádzka.
Vozne sa v prevádzke podrobili niekoľkým úpravám. Koncom 20. rokov 20. storočia došlo k premiestneniu rozjazdových a brzdových odporníkov na strechu a začiatkom 30. rokov bol zmenený náter medziokennej časti z zelenej na žltú. Neskôr jeden rad zdvojených sedadiel nahradila pozdĺžna lavica. Po roku 1945 postupne boli vozňom vymieňané lýrové zberače za pantografy. V 50. rokoch im boli dosadené smerové svetlá a v polovici 60. rokov boli upravené pre samoobslužnú prevádzku.
Vozeň ev. č. 31 bol vyradený z osobnej dopravy v roku 1968 a potom bol nasadený ako pluh. V roku 1988 bol prečíslovaný na ev. č. 8031. Bol využívaný do roku 1997, následne bol vyradený a bolo mu demontované zariadenie z interiéru. Od tej doby stojí zatiaľ bez využitia a čaká na rekonštrukciu.
Roblox

Roblox je online hracia platforma, umožňujúca hráčom vytvárať vlastné hry s otvoreným svetom, zdieľať ich s ostatnými a hrať ich. Hra je dostupná pre Android, iOS, MacOS, Windows, Xbox One a Playstation 5. Jej vývoj započala Roblox Corporation v roku 2004 pod pôvodným názvom DynaBlocks, v septembri 2006 bol Roblox oficiálne vydaný.
Stiahnúť sa da tiež Roblox Studio, v ktorom je možné vytvárať vlastné hry, za ktoré možno získavať hernú menu, tzv. Robux a cez funkciu DevEx sa zarobená mena môže zameniť za reálne peniaze. Roblox má cez 40 milión hier a cez 4 miliárdy hráčov.
Naruhito

Naruhito (徳仁 * 23. február 1960, Tokio, Japonsko) je 126. japonský cisár. Jeho otec Akihito je prvým japonským cisárom (1989 - 2019), ktorý nie je považovaný za božského. 
Na trón nastúpil 1. mája 2019 a jeho éra sa nazýva Reiwa ().
Turecký dom

Turecký dom môže byť:
Turecký dom (Pezinok)

Turecký dom je rohový renesančný meštiansky dom v historickom centre mesta Pezinok. Nachádza sa na Radničnom námestí číslo 1, na rohu Radničného námestia a Kollárovej ulice. Bol postavený v druhej polovici 17. storočia. 
O pôvode názvu budovy sú známe dve teórie. Podľa prvej teórie pochádza názov z toho, že v pivniciach domu boli väznení tureckí bojovníci, ktorí zajatí počas bojov v roku 1663. Podľa druhej teórie, že do tohto domu chodievali tureckí obchodníci tajne kupovať víno. Tajne preto, lebo islam zakazuje pitie tohto nápoja, ktorý bol však obľúbený aj medzi tureckými hodnostármi.
Popis budovy.
Bola postavená príslušníkmi rodu Reichetzerov v roku 1643. Dom má dve obytné krídla, uzatvárajúce pravidelný dvor. Do dvora sa vstupovalo priamo z námestia širokým priechodom. Okná sú zdôraznené kamennými ušnicovými obrubami. Trojpodlažnú fasádu horizontálne členia rady okien a kordónové rímsy. Okná na druhom poschodí sú slepé a skrývajú pultovú strechu zvažujúcu sa do dvora. Budova je ukončená oblúčkovou atikou. Je to jediná zachovaná atika v meste. Na nároží vo výške prvého poschodia je valcový arkier. Budova je svedkom rozšírenia tzv. poľskej renesancie na Slovensku. Dnes sa tu nachádzajú obchody, kaviareň, vínotéka, vináreň a kancelárske priestory.
Rekonštrukcia.
V auguste 2005 bola dokončená rok trvajúca rekonštrukcia Tureckého domu.
Mediácia

Mediácia je forma riešenia sporov, spočívajúca v činnosti, ktorou osoby zúčastnené na tejto činnosti riešia prostredníctvom určitej špeciálnej tretej osoby, nazývanej mediátor, spor, ktorý vznikol z ich zmluvného alebo iného vzťahu.. 
Mediácia na Slovensku.
V podmienkach Slovenska mediáciu upravuje zákon č. 420/2004 Z. z., o mediácii a o doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov. Mediáciou je možné riešiť spory, ktoré vznikli z občianskoprávnych vzťahov, rodinnoprávnych vzťahov, obchodných záväzkových vzťahov a pracovnoprávnych vzťahov. 
Mediáciu, ako podnikateľskú činnosť, môže vykonávať výlučne mediátor - podrobnosti pozri v článku mediátor (osoba). 
Chýbajúca stavovská organizácia.
Na rozdiel od iných slobodných povolaní (advokát, notár, exekútor, audítor, a i.), mediátori nemajú zákonom zriadenú stavovskú organizáciu – komoru. Mediátori spadajú výlučne pod odbor dohľadu nad právnickými profesiami Ministerstva spravodlivosti SR. Napriek tomu sa vyskytujú určité organizácie, spravidla občianske združenia, ktoré poskytujú svojim členom určitú podporu.
Výhody mediácie.
Mediácia je konanie nezávislé od súdneho konania. Mediáciu možno začať tak pred súdnym konaním, počas súdneho konania a ak je to účelné, aj po súdnom konaní. 
Medzi najväčšie výhody mediácie patrí dobrovoľnosť celého konania, zákonná mlčanlivosť o priebehu a výsledku mediácie, rovnosť účastníkov, flexibilita mediačného konania, rýchlosť, predvídateľnosť nákladov, výhra oboch strán sporu v prípade úspechu, záväznosť dohody v prípade spísania mediačnej dohody vo forme notárskej zápisnice alebo v prípade schválenia dohody súdom, obnova narušených vzťahov, a ďalšie.&gt;
Rozdiel medzi rozhodcovským konaním a mediáciou.
Základným rozdielom medzi mediáciou a arbitrážou (rozhodcovským konaním) je, že dohodou strán sporu o predložení veci na rozhodnutie rozhodcovi sa strany sporu vzdávajú možnosti ovplyvniť výsledné rozhodnutie a budú sa musieť podvoliť rozhodnutiu rozhodcu. Takéto rozhodnutie sa stáva záväzným a vykonateľným bez ohľadu na to, či sa strany sporu s konečným rozhodnutím stotožňujú alebo nie. 
Naproti tomu, dohodou o začatí mediácie sa strany sporu nevzdávajú práva ovplyvniť výsledok mediácie. Zverujú právomoc mediátorovi viesť mediačné konanie, ktoré má strany sporu doviesť ku konsenzu, prípadne aspoň ku kompromisu. Napriek tomu, že v závislosti od dojednaných podmienok vedenia mediácie má mediátor v určitej forme právo vysloviť svoj subjektívny názor alebo navrhnúť možnosti riešenia sporu, nemá právo strany sporu nútiť ním navrhované riešenie prijať, ani spor autoritatívne rozhodnúť.
Rozdiel medzi týmito dvoma inštitútmi sa prejavuje v účele konaní. Mediačné konanie je zamerané na záujmy strán sporu a hľadanie obojstranne prijateľného riešenia, zatiaľ čo rozhodcovské konanie je zamerané na právne posúdenie sporu. Rozhodcovské konanie garantuje výsledné rozhodnutie, mediačné konanie takúto garanciu neposkytuje.
Ladislav Varsányi

Ladislav Varsányi (; * 17. august 1921, Paňa† 17. január 1985, Tomášov) bol maďarský pedagóg, organizátor kultúry zemianskeho pôvodu.
Život.
Rodičia Csiffáry Béla (Vojtech) a Varsányi Kornélia. Manželka učiteľka Kováts Borbála (Barbora). 
Študoval na benediktínskom gymnáziu v Komárne. Vysokoškolské štúdium začal v Bratislave na Štátnej pedagogickej škole v rokoch 19361938, a dovŕšil v Ostrihome na Arcibiskupskom pedagogickom ústave, kde získal v roku 1941 učiteľský a kantorský diplom. V roku 1965 dokončil externé štúdium geografia-chémia na pedagogickej katedre na Vysokej škole pedagogiky v Nitre.
Najprv vyučoval v Tomášove a potom narukoval. Po druhej svetovej vojne od roku 1946 bol obecným notárom a kantorom, neskôr v rokoch 19501982 vyučoval. Do roku 1978 bol riaditeľom základnej školy, vtedy sa im podarilo rozšíriť školu v Tomášove na 8 ročníkov.
Bol členom viacerých odborných komisií a autorom množstva učebníc a metodických pomôcok, ako aj spoluautorom publikácii na poli vyučovania písania a hudobnej výchovy. V rokoch 19541978 bol členom redakcie časopisu "Szocialista Nevelés".
Tatarkova próba

Tatarkova próba alebo Gipsyho ferrata je strmý zráz, ako aj rovnomenná cesta na Gerlachovský štít, na ktorej sa zráz nachádza. Je to jedna z náročnejších výstupových trás. Náročnejšia je aj orientácia v tomto teréne. Samotná próba je vysoká asi 40 metrov. Jej sklon je približne 60 stupňov.
Popis výstupovej trasy.
Východisko tohto variantu výstupu na Gerlachovský štít () je z Tatranskej Polianky.
Cestu si možno skrátiť autom, ktoré na objednávku vezie ľudí z Tatranskej Polianky až na Sliezsky dom.
Zo Sliezskeho domu pri Velickom plese vedie zelená značka cestou na Poľský hrebeň. Pri Dlhom plese odbočíme vľavo z chodníka. Tu sa po asi hodine a pol začína Tatarkova próba. Táto cesta je náročnejšia ako klasická výstupová cesta cez Velickú próbu a ďalej cez Velický žľab. Podľa stupnice horolezeckej obťažnosti UIAA sa klasifikuje ako II-III. Po tejto próbe pokračujeme žľabom až na Tetmajerovo sedlo. Tetmajerovo sedlo sa nachádza medzi Zadným Gerlachom (), a medzi samotným Gerlachovským štítom (). Odtiaľ to je na najvyšší bod celých Karpát ako aj najvyšší bod Slovenska ešte približne 1 hodina. Takúto túru je však možné absolvovať jedine s horským vodcom. Zostup je rovnaký ako pri výstupe Velickou próbou, teda Batizovským žľabom a Batizovskou próbou. Batizovskou dolinou ďalej pokračujeme až po Batizovské pleso kde sa napojíme na Tatranskú magistrálu, na červenú značku. Po asi hodine a pol sa dostaneme na Sliezky dom.
Pearl Hart

Pearl Hart môže byť:
Čertovka

Čertovka je umelé vedľajšie rameno na rieke Vltava, oddeľujúce ostrov Kampa od zvyšku Malej Strany, nachádzajúce sa v historickom centre mesta Praha v miestnej časti Malá Strana v Česku.
Názov.
Pre Čertovku sa v minulosti používalo väčšie množstvo názvov. Po vybudovaní sa kanálu hovorilo "Strouha" a neskôr sa názov zvykol meniť podľa majiteľov takže sa dochovali názvy ako napríklad "Venclíkovská strouha", alebo "Rožmberská strouha".
Názov Čertovka je prvýkrát zaznamenaný na konci 19. storočia v roku 1892 a presný pôvod názvu je nejasný. Hovorí sa však, že je odvodený od hašterivej ženy, ktorá chodila na brehy Vltavy prať bielizeň a jedného dňa bola skupinou ľudí nazvaná prezývkou "čertovská baba". Títo ľudia na jej dom následne namaľovali podobizne siedmich čertov (podľa ktorých a tak dom začal volať) a miestu, kam žena chodila prať sa začalo hovoriť Čertovka, čo sa nakoniec rozšírilo na celý kanál. Existujú samozrejme aj iné teórie. Podľa jednej z nich sa kanál volá priamo podľa Domu u siedmich čertov, pričom názov domu nemá nič spoločné so spomínanou legendou. Podľa ďalších má nazov súvislosť s pomerne rýchlym prúdom vody v kanále v porovnaní s Vltavou, prípadne s "čertovským" zápachom kanála z dôvodu vyústenia splaškov.
Časti, kde Čertovka preteká medzi skupinou historických budov sa hovorí Pražské Benátky.
Charakteristika a dejiny.
Čertovka je umelý vodný kanál vybudovaný už v 12. storočí za účelom nahánania vody k pôvodne deviatim vodným mlynom, z ktorých sa do 21. storočia čiastočně zachovali tri. Vybudovaním kanálu tak vznikol umelý ostrov Kampa, ktorý Čertovka odděľuje od zvyšných častí pražskej Malej Strany. 
Celková dĺžka kanálu je 740 metrov. Kanál Čertovka sa oddeľuje od Vltavy v prostredí Malostranského nábrežia za Mostom Légií a naspäť do Vltavy sa vlieva za Karlovým mostom. Kanál bol vybudovaný rádom Maltézskych rytierov.
Z troch do dnešných dní zachovaných mlynov je najzachovalejší a najznámejší tzv. "Velkopřevorský mlýn" u ktorého sa zachovalo aj drevené mlynské koleso. Mlynské koleso bolo u tohto mlynu v prevádzke až do roku 1936 a funkčné je aj dnes. Samotná stavba mlynu je renesančná budova zo 16. storočia.
Ďalšie dva mlyny, ktoré sa zachovali do dnešných čias sú "Mlýn Huť", u ktorého za tiež zachovalo mlynské koleso a v súčasnej dobe funguje ako kaviareň a tzv. "Zlomkovský mlýn" známy aj pod názvom "Wedlingerovský mlýn".
Na presun ponad kanál existovala nad Čertovkou skupina mostíkov a lávok. V súčasnosti je Čertovka premostená Karlovým mostom a okrem neho piatimi menšími mostíkmi a jednou lávkou.
Jordánova cesta

Jordánova cesta je jedna z výstupových trás na Lomnický štít (). Je prevažne horolezeckého charakteru. Podľa horolezeckej stupnice sa klasifikuje stupňom II-III. Je náročnejšia ako napríklad „Normálka“ na Lomnický štít, ale ľahšia ako legendárna cesta „Hokejka“ náročnosti V-IX. Je pomenovaná po maďarskom horolezcovi minulého storočia, po Karolovi Jordánovi, ktorý do Tatier chodieval rád a práve touto cestou uskutočnil niekoľko desiatok výstupov.
Popis výstupu.
Východisko a prístup k nemu.
Východiskom tejto túry je Hrebienok (). Na Hrebienok sa dostaneme buď po červenej značke Tatranskou magistrálou od Sliezkeho domu () alebo po zelenej značke zo Starého Smokovca (). Popri tejto trase vedie aj pozemná lanovka Starý Smokovec – Hrebienok.
Nástup.
Z Hrebienka nastupujeme smerom Bilíkova chataRainerova útulňaZámkovského chata až po Téryho chatu. Pri Téryho chate opustíme turistický značený chodník.
Výstup.
Ďalej postupujeme Bachledovou štrbinou až po sedlo pod Pyšným štítom (), začína tu ferrata - zaistená cesta reťazami, stupmi. Pokračuje až na samotný vrchol Lomnického štítu ().
Zostup.
Zostup je možné vykonať:
Externé odkazy.
Poloha na mape
LibreELEC

LibreELEC (skratka pre Libre Embedded Linux Entertainment Center) je neziskový fork systému OpenELEC ako open source Linuxová distribúcia pre multimediálny softvér Kodi. Vznikol v marci 2016 oddelením z OpenELEC tímu po "kreatívnych rozdieloch", pričom prevzal väčšinu vývojárov.
Je to konzervatívny fork projektu OpenELEC so silnejším zameraním na pre-release testovanie a post-release správu zmien.
Július Agárdy

Július Agárdy (; * 1. august 1895, Paňa† 23. máj 1944, Budapešť) bol uhorský učiteľ, karikaturista a kňaz zemianskeho pôvodu.
Život.
Otec Ladislav (18721949) učiteľ v Pani, matka Mária Csiffáry (18691954). Vstúpil do piaristického rádu 27. augusta 1913 vo Váci. Učil sa v rokoch 19151916 v Kluži, 19171918 na Budapeštianskej univerzite teológiu a matematiku-fyziku. Zložil slávnostnú prísahu 18. septembra 1917 a vysvätili ho 30. januára 1918. Počas Republiky rád ho v roku 1919 vysťahovali. V roku 1920 získal učiteľskú kvalifikáciu.
V rokoch 19191924 vyučoval vo Váci, v rokoch 19251926 v Tate, 19271929 v Szegede, v rokoch 19301931 vo Veszpréme, v rokoch 19321940 na gymnáziu v Budapešti. V rokoch 19411943 bol riaditeľom gymnázia v Mosonmagyaróvári, v roku 1944 sa stal riaditeľom gymnázia vo Váci.
Od februáru 1944 trpel ťažkou chorobou a zomrel na klinike v Budapešti.
Diela.
Redigoval ročníky piaristického gymnázia v Mosonmagyaróvári v rokoch 19411942, a zborník piaristického gymnázia vo Váci v roku 1944.
Jeho karikatúry boli vystavené na výstave piaristického rádu v roku 2017.
Martinský hrebeň

Martinský hrebeň je celý hrebeň (jeho názov) vo Vysokých Tatrách od Poľského hrebeňa () až po Gerlachovský štít (). Ľudovo je hrebeň nazývaný aj Martinka alebo Martinovka. Tento hrebeň je pre milovníkov hôr považovaný za tradičný.
Hrebeň je veľmi náročný na orientáciu ale aj na lezenie. Po stránke lezeckej je táto trasa náročnejšia ako „Normálka“ na Gerlachovský štít vedúca Velickou próbou a Velickým žľabom. Horolezeckou stupnicou sa kvalifikuje II. - III. stupňom obtiažnosti. Ako horolezeckú alebo aj hrebeňovú túru ju ponúkajú rôzne firmy ponúkajúce sprevádzanie na hory.
Objekty hrebeňa.
Pozn.: Tučne zvýraznené objekty sú turisticky významnejšie.
Popis výstupu.
Východiskovým bodom túry je Tatranská polianka, cesta na Sliezky dom sa však dá skrátiť „taxíkom“, ktorý ľudí vyváža na Sliezky dom. Zo Sliezkeho domu pokračujeme na Poľský hrebeň. Z Poľského hrebeňa pokračujeme smerom na Velický štít (), Lavínový štít (), Zadný Gerlach (), Tetmajerovo sedlo () a nakoniec pokračujeme až na Gerlachovský štít ().
Pri výstupe je dobré vedieť, že na úseku Velický štít () - Litvorový štít () sa Velický štít zlaňuje. Je tam veľmi strmý zráz, strmosťou je podobný Batizovskej próbe. Celý výstup trvá dlhšie ako klasická výstupová cesta s traverzom pod Kotlovým štítom (), približne 8 až 10 hodín.
Zostup je rovnaký ako pri iných trasách na Gerlachovský štít.
Samuel Augustíni

Samuel Augustíni mladší s predikátom „ab Hortis“ (* 26. august 1729, Veľká Lomnica† 10. apríl 1792, Spišská Sobota) bol uhorský prírodovedec, geológ, mineralóg, historik a evanjelický kňaz. Jeho etnická identita bola nemecká.
Životopis.
Otcom bol evanjelický farár Samuel Augustíni starší (1678 – 1755), zeman a evanjelický farár; jeho starým otcom bol známy kežmarský lekár, lekárnik a mineralóg Kristián Augustíni (1598, Kežmarok – 1650, Veľká Lomnica), osobný lekár cisára Ferdinanda II., ktorý mu v roku 1631 udelil šľachtický titul s predikátom „ab Hortis“.
Do školy chodil v Poprade a v Kunovej Teplici, neskôr študoval na gymnáziu v Levoči. Od 1746 bol študentom práva na kolégiu v Prešove. V rokoch 1754 až 1757 študoval teológiu a prírodné vedy na univerzitách vo Wittenbergu, Greifswalde, a v Berlíne. V rokoch 1758 – 1761 pôsobil ako konrektor evanjelického lýcea v Kežmarku. V rokoch 1761 – 1792 pôsobil ako evanjelický farár v Spišskej Sobote, kde aj zomrel.
Venoval sa najmä geológii a mineralógii, zhromaždil veľkú zbierku minerálov. Bol autorom dizertačnej práce z matematiky, mnohých štúdií a článkov z oblasti geológie, mineralógie, topografie a histórie. Svoje príspevky uverejňoval prevažne vo viedenských listoch "K.-k. privilegierte Anzeigen". Časť jeho prác zostala v rukopisoch, čerpal z nich neskôr A. Cirbes. V roku 1900 vydal Rudolf Weber v Kežmarku topografickú štúdiu o rieke Poprad a jej poriečí. Významnou prácou bolo jeho 39 novinových článkov s názvom „O dnešnom stave, zvláštnych mravoch a spôsobe života, ako aj o ostatných vlastnostiach a danostiach Cigánov v Uhorsku“ (1755). Sú významným prameňom pre poznanie spôsobu života a kultúry Rómov nielen na Slovensku, ale aj v Európe. Patril medzi vedúcich činiteľov spišskej pobočky prešovskej slobodomurárskej lóže s názvom „Zum tugenhaften Reisender“.
Mestská autobusová doprava v Olomouci

Mestská autobusová doprava v Olomouci je zabezpečovaná Dopravným podnikom mesta Olomouca (DPMO) a spolu s električkovou dopravou sa podieľa na zabezpečovaní mestskej hromadnej dopravy v štatutárnom meste Olomouc, metropole Olomouckého kraja. Olomoucký dopravný podnik prevádzkuje spolu 25 liniek (z toho 3 nočné), ktoré majú celkovú dĺžku 273 km a obsluhujú nielen štatutárne mesto, ale i niektoré susedné obce.
Autobusy sú odstavované na odstavnej ploche na "Dolní hejčínské ulici" v mestskej štvrti Hejčín neďaleko centra mesta.
Vozový park.
Ku dňu 1. decembra 2018 DPMO disponoval 78 autobusovými vozmi.
V roku 2019 zabezpečovali autobusovú dopravu tieto typy vozidiel:
Štartová listina Pretekov mieru 1988

Štartovná listina Pretekov mieru 1988 uvádza kompletný zoznam cyklistov zúčastnených v súťaži. Na štart pretekov sa postavilo 115 cyklistov z 20 krajín. Do cieľového mesta Berlín ich došlo 93.
Vlečné vozne Graz série 60 – 71 (Brno)

Vlečné vozne série 60 – 71 sú dvojnápravové obojsmerné električkové vlečné vozne, vyrobené podnikom Grazer Waggon- &amp; Maschinen-Fabriks-Aktiengesellschaft vorm. Joh. Weitzer v Grazi v roku 1900 pre Společnost brněnských pouličních drah elektrických. Boli dodané sa sériou obdobných motorových vozňov, s ktorými začínali prevádzku elektrickej električky v Brne.
Konštrukcia.
Konštrukcia skrine vychádzala z brnianskych vozňov ev. č. 1 – 41, bola však o kratšia. Skriňa vozňa bola teda drevená a oplechovaná, s rámom z oceľových profilov a otvorenými plošinami. V každej bočnici sa nachádzali štyri spúšťacie okná. Strecha s vetracím nástreškom bola zhotovená z drevených paluboviek pokrytých plátnom. V interiéri, ktorý bol od plošín oddelený prepážkami s posuvnými dverami, sa nachádzali pozdĺžne latkové lavice. Osvetlenie vozňa bolo elektrické. Pojazd vozňa bol voľnoosý. Elektromechanická brzda bola ovládaná buď kľukou umiestnenou na plošine, alebo elektrickým prúdom z hnacieho vozidla.
V roku 1920 bola elektromechanická brzda vymenená za solenoidovú.
Dodávky električiek.
V roku 1900 bolo vyrobených celkovo 12 vozňov tohto typu.
Prevádzka.
Prvé štyri vozne absolvovali technickú skúšku 20. júna 1900, teda deň pred začatím prevádzky elektrickej električky v Brne, zvyšok vozňov 25. septembra 1900. Zo začiatku jazdili tieto vlečné vozne prevažne v nedele a sviatky na linkách 1 a 3. V roku 1920 boli všetky brnianské vlečné vozne prečíslované zvýšením o hodnotu 100, séria 60 – 71 tak dostala čísla 160 – 171. Prvé dva vozne boli vyradené v roku 1945, pretože boli zničené pri požiari pisáreckej vozovne. Zvyšok vlečných vozňov série 160 – 171 jazdil po druhej svetovej vojne hlavne na linkách 2 a 8, vložených vlakoch a veľtržných linkách. K ich vyradeniu došlo v rokoch 1956 – 1958.
Vozeň č. 61 bol v polovici 70. rokov 20. storočia nájdený v záhradkárskej kolónii na Zajačej hore v Sadovej. Technickému múzeu v Brne (TMB) sa podarilo v roku 1977 dohodnúť s miestnou záhradkársku organizáciou smenu vlečného vozňa, ktorý bol prestavaný a využívaný ako záhradná chatka, za maringotku. O rok neskôr bol vozeň prevezený do TMB. V roku 1982 bol vozeň v Ústredných dielňach Dopravného podniku mesta Brna zrenovovaný do pôvodného stavu a následne zaradený do zbierky vozidiel MHD Technického múzea.
Rebeka Mikulášiková

Rebeka Mikulášiková (* 31. júl 1999, Nitra) je slovenská profesionálna basketbalistka. V súčasnosti hrá za tím Ohio State University Buckeyes v americkej univerzitnej súťaži Big Ten Conference a za slovenskú reprezentáciu.
Kariéra.
Svoju kariéru v mládežníckych kategóriách aj v slovenskej extralige začala v rodnej Nitre v roku 2013. Aj vďaka jej výkonom (v každej sezóne patrila medzi najlepšie tri hráčky tímu) BKM Junior UKF Nitra postúpila do extraligy. V roku 2016 prestúpila do tímu Piešťanské Čajky, kde odohrala tri sezóny a zaradila sa medzi top 10 najlepších hráčok v extraligovej histórii klubu. V roku 2017 získala s tímom Slovenský pohár.
Reprezentovala tiež Slovensko na Majstrovstvách Európy 2017. V roku 2018 musela vynechať účasť v slovenskej reprezentácii na Majstrovstvách Európy v basketbale žien do 20 rokov v Šoproni kvôli doliečeniu zranenia kolena.
V sezóne 2018/19 bola 19. najlepšou hráčkou extraligy v počte získaných bodov, spolu s Piešťanskými Čajkami získala pohár CEWL a druhé miesto v extralige aj v Slovenskom pohári. Po konci sezóny sa rozhodla ísť študovať na univerzitu do USA a v apríli 2019 podpísala zmluvu s Ohio State University, kde bude popri štúdiu hrať za ich ženský tím Ohio State Buckeyes.
University of Texas

 &lt;ns&gt;0&lt;/ns&gt;
 &lt;revision&gt;
 &lt;timestamp&gt;2019-07-03T09:47:32Z&lt;/timestamp&gt;
 &lt;contributor&gt;
 &lt;username&gt;Vegetator&lt;/username&gt;
 &lt;/contributor&gt;
 &lt;comment&gt;To je University of Texas System&lt;/comment&gt;
 &lt;origin&gt;6861906&lt;/origin&gt;
 &lt;model&gt;wikitext&lt;/model&gt;
 &lt;format&gt;text/x-wiki&lt;/format&gt;
Hugo Freund &amp; Co

Hugo Freund &amp; Co bola klenotnícka firma, založená v roku 1908 v Prahe. Zakladateľom spoločnosti bol Hugo Freund.
História značky.
Spoločnosť „Hugo Freund &amp; Co“ mala vo Viedni, Pforzheime, Antverpách a vo Švajčiarsku svoje pobočky, ktoré udržiavali stály styk s ústredňou v Prahe a starali sa o nákup aj export, informovali ústredňu o dôležitých zahraničných novinkách a situácii na trhu.
Na konci druhej svetovej vojny bola spoločnosť „Hugo Freund &amp; Co“ znárodnená.
Muhammad Mursí

Muhammad Mursí (* 20. august 1951, Al Idwah, Egypt – † 17. jún 2019, Káhira, Egypt) bol egyptský politik a inžinier, ktorý pôsobil ako piaty prezident Egypta, od 30. júna 2012 do 3. júla 2013. Viedol politickú Stranu slobody a spravodlivosti (FJP).
Mursí bol prvým prezidentom Egypta, ktorý vzišiel z demokratických volieb po páde autoritárskej vlády prezidenta Mubaraka. Bol nominantom islamistického hnutia Moslimské bratstvo a šéf Strany slobody a spravodlivosti (FJP). Do funkcie prezidenta nastúpil 30. júna 2012. Po veľkých protestoch proti jeho vláde bol zosadený armádou približne o rok neskôr 3. júla 2013. Za podnecovanie k násiliu a iniciovanie útokov na demonštrantov, ktoré si vyžiadali rad obetí, špionáž pre Katar bol v roku 2013 odsúdený na viac než 20 rokov väzenia. Zomrel v dôsledku systematického odopierania zdravotnej starostlivosti počas súdneho pojednávania 17. júna 2019.
Orol klinochvostý

Orol klinochvostý () je dravec z čeľade jastrabovitých. Vytvára dva poddruhy: "A. a. audax" a "A. a. fleayi". Je príbuzný s orlom tmavým ("A. gurneyi") a orlom skalným ("Aquila chrysaetos"). Vyskytuje sa na juhu Novej Guinei, po celej Austrálii a Tasmánii. Obýva väčšinu tunajších biotopov až do nadmorskej výšky 2000 metrov.
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov orol klinochvostý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je stúpajúci kvôli zavlečeniu králikov a odlesňovaniu. Na niektorých miestach svojho areálu rozšírenia je stále prenasledovaný človekom (odstrel, pasce a vykladanie otrávených návnad).
Opis.
Veľký hnedý vták s klinovitým chvostom. Je to najväčší dravec v Austrálii, dosahuje dĺžku tela 81104 cm. Samičky vážia 30505300 g, samce 20254030 g a rozpätie krídel sa pohybuje okolo 182232 cm. Lovia predovšetkým stredne veľké cicavce, v spolupráci s ostatnými aj väčšie druhy, ako kengury.
Joule na mol

Joule na mol (symbol: J·mol−1 alebo J/mol) je jednotka energie odvodená zo sústavy SI. Energia sa meria v jouleoch a množstvo materiálu sa meria v móloch. Napríklad Štandardná Gibbsová energia sa kvantifikuje ako jouley na mol.
Vzhľadom na to, 1 mol = 6,02214179 × 1023 častice (atómy, molekuly, ióny atď.), 1 Joule na mol sa rovná 1 Joule delené 6,02214179 × 1023 častice, alebo (6,022 × 10^23 častíc/mol), 1,66054 × 10−24 Joule na časticu. Toto veľmi malé množstvo energie sa často vyjadruje v menšej jednotke, ako je elektrónvolt (eV, pozri nižšie).
Fyzikálne veličiny merané v jouleoch na mol zvyčajne opisujú množstvá energie prenášanej počas fázových transformácií alebo chemických reakcií. Rozdelenie podľa počtu mólov uľahčuje porovnanie medzi procesmi zahŕňajúcimi rôzne množstvá materiálu a medzi podobnými procesmi zahŕňajúcimi rôzne typy materiálov. Význam takéhoto množstva je vždy závislý od kontextu a najmä pre chemické reakcie závisí od (možno ľubovoľnej) definície „mola“ pre konkrétny proces.
Kvôli výhodnosti a vzhľadom na rozsah príslušných veličín sú tieto veličiny takmer vždy uvádzané skôr v kilojouleoch na mol než v jouleoch na mol. Napríklad teplo tavenia a vyparovania sú zvyčajne rádovo 10 kJ/mol, energie väzieb sú rádovo 100 kJ/mol a ionizačné energie rádovo 1 000 kJ/mol.
1 kilojoule na mol sa rovná 0,239 kcal/mol alebo 1,04 × 10−2 eV na časticu. Pri teplote miestnosti (25 °C, 77 °F, alebo 298,15 K) sa 1 kJ/mol rovná 0,4034 formula_1
Štefan Zsittnyan

Štefan Zsittnyan (; * 4. december 1916, Nové Zámky† 1. november 1997) bol slovenský učiteľ, organizátor kultúry.
Život.
Narodil sa v remeselníckej rodine, otec Štefan bol čižmárom. Jeho matka sa volala Mária Finta. Školy absolvoval v Leviciach a v Pápe, kde zmaturoval. V roku 1940 na Štátnom učiteľskom ústave v Pápe získal učiteľský a kantorský diplom. V rokoch 19531955 dokončil a v roku 1957 získal učiteľský diplom maďarčiny-slovenčiny na Vysokej škole pedagogiky v Bratislave.
Učiteľskú kariéru začal počas druhej svetovej vojny zastupovaním od 9. decembra 1940 v Tvrdošovciach, neskôr sa dostal na Paňu, kde bol od 1. júla pomocným, od 1. januára 1942 náhradným učiteľom a riaditeľom, od 9. decembra 1942 riadnym učiteľom. V roku 1942 ho odviedli, ale nenarukoval. 25. júla 1942 absolvoval krajský hasičský kurz, čím mohol zastupovať aj dôstojnícke funkcie u hasičov. V lete 1943 sa oženil. Stal sa tajomníkom a vedúcim paňanskej miestnej organizácie SzeMKE. Počas druhej svetovej vojny podporoval komárňanské benediktínske gymnázium. V júli 1944 absolvoval kurz prednášateľov ľudovej výchovy.
Po oslobodení ešte v júli 1945 ho prepustili zo zamestnania kvôli jeho maďarskej národnosti. Našiel si prácu v Poprade, pracoval v papierni ako závozník vozňov. Jeho rodina zostala naďalej v Pani a bývali v služobnom byte bývalej školy. V roku 1948 dostal osvedčenie od obce, že je spoľahlivý, po čom dostal slovenskú učiteľskú prácu v Zborove.
Od roku 1949 sa stal učiteľom na základnej škole v Martovciach, neskôr sa stal jej riaditeľom. V roku 1950 bol organizátorom a kultúrnym referentom miestnej organizácie Csemadoku. Viedol ochotnícku skupinu aj spevokol, bol vedúcim miestnej skupiny ľudového tanca, ktoré získali viac ocenení. V roku 1973 externe absolvoval trojročný kurz amatérskych režisérov Osvety v Bratislave. Bol jedným z organizátorov domu ľudových tradícií, ktoré otvorili v roku 1975. Vyučoval v Martovciach až do odchodu do dôchodku v roku 1977, neskôr ešte zastupoval.
Bol kronikárom obce Martovce, členom MNV a vedúcim kultúrneho domu. Od roku 1950 bol vedúcim členom a členom Ústredného výboru Csemadoku. Od roku 1952 bol členom vedenia miestneho JRD.
Manželkou bola učiteľka Edit Varsányi, vychovali 2 deti.
České Budějovice jižní zastávka

České Budějovice jižní zastávka je železničná zastávka v meste České Budějovice v Juhočeském kraji. Nachádza sa na Lineckom predmestí v nadmorskej výške 395. Prevádzkovateľom zastávky je Správa železniční dopravní cesty.
Augustíni

Augustíni môže byť:
Kŕčové žily

Kŕčové žily, odborne nazývané varixy, sú viditeľným prejavom zväčšenia, predĺženia či vinutia povrchových žíl. Toto ochorenie postihuje najčastejšie dolné končatiny, ktoré sú vystavené veľkému ortostatickému tlaku. Typickými príznakmi kŕčových žíl je pocit ťažkých nôh, opuchy končatín, tenké fialovo-červené žilky či svalové kŕče a svrbenie.
Rozdelenie kŕčových žíl.
Kŕčové žily rozdeľujeme do troch kategórií:
Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004

Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 261/2004 stanovuje spoločné pravidlá systému náhrad a pomoci cestujúcim v leteckej doprave pri odmietnutí nástupu do lietadla, zrušenia alebo veľkého meškania letov. Nariadenie nadobudlo účinnosť 17. februára 2005. 
Pôsobnosť.
Nariadenie sa použije v prípade cestujúcich:
Nariadenie sa týka cestujúceho, ktorý sa dostal do jednej z nasledujúcich situácií:
Zrušenie letu.
Cestujúci má právo na náhradu, ak je o zrušení letu informovaný "menej ako dva týždne" pred plánovaným odletom.
Meškanie letu.
Cestujúci má právo na náhradu ak je jeho let "v čase príletu" omeškaný najmenej:
Právo na náhradu.
Výška náhrady je Nariadením stanovená na:
V určitých prípadoch má letecký dopravca právo znížiť výšku náhrady o 50 %.
Dolina pod Košiare

Dolina pod Košiare je dolina dlhá približne . Je najdlhšou dolinou v Belianskych Tatrách. Vyúsťuje do Ždiarskej doliny vo výške pri Ždiari. Nachádza sa severne od Tatranskej Kotliny.
Poloha.
Začína na juhu, potom sa asi v jej polovici stáča na juhozápad, ku koncu sa rozširuje ku Bujačiemu vrchu a Prostredným Jatkám. Pod týmto hrebeňovým úsekom sú dva visuté kotly – Malý Košiar na východe a Veľký Košiar na západe. Z Bujačieho vrchu smerom dole vychádza dlhý hrebeň, na ktorého konci je Holý vrch. Z Bujačieho sedla sa tiahne ďalšie rameno zakončené skalnými bralami – tzv. Rakúskou skalou (). Na juh od nej je Jahňacia skala. Medzi týmito ramenami je Jahňacia dolina. Z Prostredných Jatiek vybieha krátke rameno, ktoré ústí na Gáflovke (skalná veža ). Jedno rameno prechádza cez Javorinku a ústí do Doliny pod Košiare, druhé, dlhšie, pokračuje na Veľký Grúň. Medzi týmito ramenami je Dolina Javorinka. V doline sú tri poľany – Solnisko, Nižná Kobyliarka a Vyšná Kobyliarka.
Potok.
Dolinou preteká Tokársky potok, resp. Tokárenský potok.
Turistika.
Do doliny nevedú turistické chodníky. Dolina je prísnou prírodnou rezerváciou TANAPu.