burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Prievidza nákladná stanica

Prievidza nákladná stanica je železničná stanica v Prievidzi. Nachádza sa na železničnej trati 140 Nové Zámky – Prievidza. Stanica nie je elektrifikovaná.
Doprava.
Na stanici je osem dopravných a 5 ostatných koľají. Zo stanice viedla vlečka Bane Cigeľ, ktorá fungovala od výstavby Bane Cígeľ v roku 1958. Po začatí ťažby v roku 1962 „vzniklo v nákladnej stanici Prievidza odovzdávkové koľajisko (5 manipulačných koľají) slúžiace pre potreby prístavby a odsunu vozňov pre prepravu produktu z Bane Cigeľ ku zákazníkom po sieti vtedajších ČSD“.
Stanica je nesamostatná, pridelená je k stanici Prievidza.
Filmový pás

Filmový pás je fotocitlivá páska používaná v kinematografii na vytváranie filmovej dokumentácie s rôznymi funkciami v rôznych fázach, od výroby až po distribúciu. Filmový pás je dlhý pásik celulózy alebo polyetyléntereftalátu (polyester, odolnejší a tenší), pokrytý jednou alebo viacerými vrstvami svetlocitlivej emulzie, v ktorej sú mikrokryštály halogenidov striebra rozptýlené v priehľadnom roztoku. Čiernobiely film obsahuje jednu vrstvu emulzie, zatiaľ čo farebný film obsahuje tri. Pokiaľ ide o šírku pásu, od roku 1909 bol normálny formát filmu 35 mm (s dvojitým radom perforácií na oboch stranách a štyrmi pármi otvorov na rámček, s rozstupom 4,75 mm). V 35 mm filme je zvukovou stopou optický pás (ktorý už dávno nahradil magnetický) a je umiestnený pozdĺž pravého okraja vedľa perforácie. Spolu s 35 mm formátom našli uplatnenie v kinematografii aj väčšie formáty, napríklad 56 či 70 mm.
História.
Flexibilná fólia bola vynálezom reverenda Hannibala Goodwina, biskupského kňaza z Newarku v štáte New Jersey, ktorý sa datuje okolo roku 1885, patent naň podal v roku 1887 a bol uznaný až 13. septembra 1888. Bol to však George Eastman, priekopník fotografie a zakladateľ spoločnosti Kodak, ktorý vytváral čiernobiely film na báze celuloidu ako podporu pre fotosenzitívne halogenidy striebra, čím sa ilegálne zmocnil Goodwinovho nápadu. Film bol prvýkrát použitý vo fotoaparátoch Kodak a potom ako film pre Edisonov kinetoskop. Medzitým v Európe francúzsky vynálezca Léon Bouly 12. februára 1892 vynašiel a patentoval „"Cinematographe Léon Bouly"“ (rovnomenný kinematograf). Patent, ktorý v roku 1895 získali bratia Lumièrovci, ktorí vyrobili svoj vlastný film a potom v priebehu rokov využili názov „"Cinematographe"“. S komerčnou explóziou kinematografie v tých rokoch sa zrodili ďalšie formáty a ďalšie možnosti, ako napríklad farebný film.
S cieľom vniesť poriadok na chaotický trh, kde kolovali „pirátske“ filmy a falošné fotoaparáty, bol v roku 1909 zvolaný Kongres filmových vydavateľov v Paríži, kde sa definitívne stanovilo, že najpoužívanejší 35 mm film bude mať štyri perforácie na políčko. Podľa návrhu Thomasa Edisona (ktorý ho použil ako prvý), namiesto dvoch kruhových perforácií, ktoré prijali bratia Lumièrovci.
Železničná zastávka Turčianske Teplice

Železničná zastávka Turčianske Teplice je železničná zastávka v Turčianskych Tepliciach. Nachádza sa na železničnej trati 170 Zvolen – Vrútky, ale zastavujú tu aj vlaky trate 171 Zvolen – Diviaky.
Doprava.
Na zastávke sú dve dopravné koľaje. Nástupištia sú dve. Zastávka je pridelená k stanici Diviaky.
Železničná stanica Príbovce-Rakovo

Železničná stanica Príbovce-Rakovo je železničná stanica v Príbovciach a Rakove. Nachádza sa na železničnej trati 170 Zvolen – Vrútky. Stanica nie je elektrifikovaná.
Doprava.
Na stanici sú štyri dopravné, jedna manipulačná a dve ostatné koľaje. Stanica má tri nástupištia. Od Grafikonu vlakovej dopravy 2012/2013 má názov Príbovce-Rakovo, „zmenu po vyše ročnom úsilí presadila obec Rakovo, v katastri ktorej železničná stanica leží.“ Koľaje siahajú aj do Príboviec.
Železničná stanica Malá Lodina

Železničná stanica Malá Lodina je železničná stanica v Malej Lodine. Nachádza sa na železničnej trati 180 Žilina – Košice. Stanica je elektrifikovaná jednosmernou 3kV sústavou.
Doprava.
Na stanici sú štyri dopravné a jedna manipulačná koľaj. Stanica má štyri nástupištia.
Železničná stanica Vydrník

Železničná stanica Vydrník je železničná stanica vo Vydrníku. Nachádza sa na železničnej trati 180 Žilina – Košice. Stanica je elektrifikovaná jednosmernou 3kV sústavou.
Doprava.
Na stanici sú štyri dopravné, dve manipulačné a dve odstavné koľaje. Stanica má štyri, prípadne dva nástupištia.
Lucia Vladovičová

Lucia Vladovičová (* 18. november 1993, Bratislava) je slovenská jazdkyňa a programátorka. Zúčastnila sa Letných paralympijských hier 2024 v Paríži kde získala 19. miesto.
Športová činnosť.
Kvôli následkom detskej obrny dostala odporúčanie na hipoterapiu. Toto „točenie sa v kruhu“ ju však prestalo baviť, „Začala som hľadať niečo viac. Chvíľu to trvalo. No a postupom času sme sa dostali k drezúre, teda paradrezúre“. Súťažnú paradrezúru trénuje od roku 2016. Prvé medzinárodné preteky absolvovala v roku 2018. Jej trénerka je Magdaléna Pokorná. Vladovičovej kôn Sterngreifer, zvaný Freddy, súťažil ešte na paralympiáde 2016 s Katarínou Jobbágyovou.
V civilnom živote je programátorka.
Veľké sedlo (Malá Fatra)

 
Veľké sedlo () je horské sedlo v pohorí Malá Fatra. Nachádza sa v hrebeni Baraniarok () nad Vrátnou dolinou, južne od obce Terchová.
Polohopis.
Leží v severnej časti Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Krivánska Fatra a v jej časti Krivánske Veterné hole. Nachádza sa v mohutnom hrebeni, ktorý vedie z oblasti sedla Bublen severným smerom cez Kraviarske () na Sokolie (). Výrazné sedlo oddeľuje severne ležiace Žitné () a južne situované Kraviarske (). Západne sa nachádza údolie Veľká Bránica, ktorou voda z tejto časti hrebeňa odteká potokom Bránica do Varínky. Tá preteká aj Vrátnou dolinou, ktorá vedie východným úpätím hrebeňa. Sedlo je súčasťou Národného parku Malá Fatra a hrebeňom prechádza hranica Národnej prírodnej rezervácie Veľká Bránica. Sedlom prechádza značená turistická trasa.
Sedlo leží na katastrálnom území obce Terchová v okrese Žilina, v Žilinskom kraji.
Veľké sedlo

Veľké sedlo môže byť:
ČT3

ČT3 bola televízna stanica Českej televízie, ktorá bola určená hlavne pre seniorov. Vysielať začala 23. marca 2020, teda počas pandémie covidu-19. Vysielala programy z archívu a jej vysielanie bolo ukončené 1. januára 2023 po poslednom programe „"Novoroční přípitek"“.
Karosa LC 735

Karosa LC 735 je model diaľkového a zájazdového autobusu, ktorý vyrábal národný podnik Karosa Vysoké Mýto v rokoch 1982 – 1991. Vozidlo bolo nástupcom modelu Karosa ŠD 11. Po ukončení výroby bolo nahradené typom Karosa LC 736.
Konštrukcia.
Autobusy LC 735 koncepčne vychádzajú z medzimestského linkového typu Karosa C 734, ktorý sa stal základným modelom karosáckej rady 700. Ide o dvojnápravový autobus s polosamonosnou karosériou panelovej konštrukcie a motorom umiestneným za zadnou nápravou. V pravej bočnici sa nachádzajú dvoje výklopné dvere, pričom prvé pred prednou nápravou sú dvojkrídlové, zadné za zadnou nápravou jednokrídlové s viac núdzovou funkciou. Pohodlné polohovateľné sedadlá sú rozmiestnené v dvojiciach popri stredovej uličke, na vyvýšenej podlahe. Nad nimi sú pod stropom sieťkové úložné priestory na príručnú batožinu, hlavný batožinový priestor medzi nápravami má objem 5 m³. V prednej časti autobusu je zvyčajne odklápacie sedadlo, určené pre sprievodcu. 
Výroba a prevádzka.
Prvý autobus LC 735 bol vyrobený už v roku 1977 ako funkčná vzorka, interne označená LC1. Bol vybavený dvojkrídlovými dvermi v prednej i zadnej časti. V roku 1982 boli vyrobené dva kusy LC 735, jeden skúšobný, druhý pre Úrad predsedu vlády ČSR. Sériová výroba sa rozbehla v roku 1983 a trvala do roku 1991, kedy bola ich produkcia zastavená najmä z dôvodu požiadavky vyššieho komfortu pre cestujúcich. V dôsledku spoločensko-ekonomických zmien a otvorenia trhu začali byť tieto autobusy zastarané a preto začali byť preraďované z medzinárodných spojov a zájazdov na vnútroštátne diaľkové linky. Model LC 735 bol po ukončení výroby nahradený typom C 735, ktorý lepšie vyhovoval najmä kvôli väčším druhým dverám. Celkovo bolo vyrobených 6519 autobusov LC 735.
Zuzana Plevíková

Mgr. Zuzana Plevíková (* 18. november 1990) je slovenská politička, poslankyňa Národnej rady Slovenskej republiky za stranu SMER – sociálna demokracia a podpredsedníčka mládežníckej organizácie strany Mladí sociálni demokrati.
Zviditeľnila sa zverejnením účelovo zostrihaného videozáznamu z diskusie Wetzlerovho inštitútu o vojne na Ukrajine z apríla 2024, kde zahranično-politický tajomník strany HLAS – sociálna demokracia Peter Kmec diskutoval s poslancami Jurajom Krúpom zo Slobody a Solidarity a Tomášom Valáškom z Progresívneho Slovenska, pričom Plevíková klamlivo tvrdila, že Kmec sa prihlásil k vláde Hlasu, SaS a PS. V dôsledku toho Kmec zo svojej funkcie rezignoval.
V parlamentných voľbách 2023 kandidovala zo 48. miesta a získala 2379 platných prednostných hlasov, čím skončila v poradí na 48. mieste po zohľadnení prednostného hlasovania a do parlamentu teda nastúpila ako náhradníčka. Je členkou výboru pre európske záležitosti a stálej delegácie v Parlamentnom zhromaždení NATO.
Šarlach

Šarlach alebo skarlatina (, zastarano "spála") je infekčné ochorenie, ktoré spôsobuje "Streptococcus pyogenes". Prejavuje sa horúčkou, angínou a kožným prejavom s typickou vyrážkou. Očkovanie nie je k dispozícií. Infekcia sa lieči antibiotikami. Prevenciou je dôkladná hygiena a izolácia chorých osôb.
Obetný baránok

Obetný baránok je metaforickým odkazom na osobu alebo zviera obetované pre väčšie dobro. Tento termín pochádza z tradícií abrahámovských náboženstiev, kde sa baránok pokladá za cenný majetok.
V politike.
V politike je obetným baránkom kandidát, ktorý je vybraný do volieb s malou šancou na víťazstvo. Keď takého kanditáta teda politická strana postaví, tak ho „obetuje“ silnejšiemu súperovi.
V tesnom súboji môže postavenie jedného kandidáta ako obetného baránka strana využiť pre zvýšenie šance víťazstva kandidáta druhého.
V roku 1956 bol Adlai Stevenson považovaný za obetného baránka v prezidentských voľbách proti Dwightovi Eisenhowerovi. V roku 2004 bol za obetného baránka považovaný Howard Mills proti Chuckovi Schumerovi (do volieb Senát USA za New York).
V umení.
Vo filme a literatúre môže byť "obetným baránkom" vedľajšia postava, ktorú zavraždí antagonista, čo podnieti protagonistu, aby ju pomstil. Obetným baránkom je často člen rodiny, partner alebo priateľ hlavného hrdinu. Môže to byť aj bezbranný cudzí človek, napríklad sirota. Vražda obetného baránka ospravedlňuje súperenie medzi hrdinom a zloduchom. Keďže na vytvorenie tohto motívu nie je potrebná žiadna komplikovaná scéna, často sa kritizuje ako plytký spôsob vytvárania naratívneho konfliktu. Podobným motívom sú "Ženy v chladničkách", kde ide o to, že je v dielach často zavraždená práve ženská postava ako priateľka, sestra alebo matka mužského hrdinu.
Príkladom použitia tohto motívu v ranej literatúre je v diele "Macaria" od Euripida. Divadelný žáner "pomsty tragédie" je definovaný týmto motívom v spojení s tragickou smrťou hrdinu.
V moderných filmoch je príkladom postava Anthonyho Edwardsa Goose vo filme "Top Gun", ako aj Phil Coulson vo filme "."
Škoda Karoq

 Škoda Karoq je kompaktné SUV od výrobcu Škoda, nástupca modelu Yeti. Škoda Karoq získal titul Auto roka 2018 v Česku. Model je o niečo väčší než Škoda Kamiq a zároveň menší než Škoda Kodiaq, oproti Kamiqu je určený i mimo miest a na nespevnené vozovky.
Názov.
Škoda Auto si názov zaregistrovala na Úrade priemyslového vlastníctva v máji 2017. Ten zapadá do zámeru značky vytvoriť jednotnú koncepciu názvov svojich nových SUV, ktoré budú končiť písmenom Q. Meno Karoq pochádza podobne ako Kodiaq od Aleutov, pôvodných obyvateľov juhoaljašského ostrova Kodiak. Meno "KAROQ" vzniklo kombináciou aleutských slov "KAA‘RAQ" a "RUQ", ktoré označujú auto a šíp, ktorý je motívem loga automobilky.
Vývoj.
Vozidlo je odvodené z koncernového dvojčaťa Seatu Ateca a bol vyvíjaný v mladoboleslavskom vývojovom centre Škoda po dobu 4 rokov. Počas tejto doby najazdili testovacie vozidlá 2 milióny kilometrov.
Popis.
Špecifikácia.
Auto je postavené na koncernovej modulárnej platforme MQB, spoločnej pre modely Superb, Octavia a Kodiaq. Model poháňajú benzínové a turbodieslové motory a umožňujú pohon všetkých kolies 4×4.
Dizajn.
Dizajn modelu zapadá do kubistického stylingu značky Škoda, ktorý vytvoril pre Škodu dizajnér Jozef Kabaň, pôsobiaci v spoločnosti v rokoch 2008 až 2017. Prednej časti dominuje veľká maska chladiča, inak je dizajn vozidla podobný modelu Kodiaq. Interiér je na prvý pohľad priestrannejší, než v Škode Yeti.
Porovnanie.
Príbuzné vozidlá.
Oproti svojmu predchodcovi Škode Yeti je model výrazne väčší, čo je i jedným z dôvodov, prečo o ňom nehovorí Škoda ako o druhej generácii. Oproti Yeti je o 160 mm dlhší, o 35 mm širší a o 40 mm nižší. Rázvor náprav je dlhší o 60 mm. Karoq je technicky porovnateľný so Seatom Ateca, ktorý je koncernovým dvojčaťom automobilu. V snahe maximálneho odlíšenia dostal odlišný, komfortnejší podvozok a iné viditeľné diely.
Konkurencia.
Škoda modelom cieli viac na ženy a konkuruje modelom Hyundai Tucson, Kia Sportage, Nissan Qashqai, BMW X1, Opel Mokka alebo Renault Kadjar.
Výroba.
Karoq bol oficiálne verejnosti predstavený pri špeciálnej akcii 18. mája 2017 o 19:00 vo Švédsku. Auto sa začalo vyrábať v 30. týždni roku 2017 na prelome júna a júla v Kvasinách na rovnakej linke ako Seat Ateca. Predávať sa začalo v jeseni 2017. Nakoľko automobilka nestíhala uspokojiť dopyt, vozidlo sa začalo vyrábať i v Mladej Boleslavi a medzi rokmi 2018–2019 sa vyrábal i v nemeckom Osnabrücku.
Sixova technika

Sixova technika je starogrécka technika vázovej maľby, pomenovaná po holandskom učencovi Janovi Sixovi, ktorý ju ako prvý opísal.
V roku 1888 Jan Six publikoval svoj kľúčový článok "„Vases polychromes sur fond noir de la période archaïque“" ("Polychrómované vázy na čiernom pozadí z archaického obdobia"). O štyridsať rokov neskôr, v roku 1928, Britský znalec umenia John Beazley v diskusii o váze s menom Maliara Sapfó vo Varšave uviedol: "„Je to v tom, čo môže byť nazývané Sixovou technikou.“" Toto vyhlásenie ustanovilo termín, pod ktorým je táto technika dodnes všeobecne známa.
Sixova maliarska technika má korene v čiernofigúrovom maliarskom štýle. Ide tu o produkt experimentálnej fázy atického vázového maliarstva (ako alternatívy k novej červenofigúrovej technike), ktorý sa zrejme zrodil v dielni hrnčiara Nikosthena v poslednej tretine 6. storočia pred Kr. (okolo roku 530 pred Kr.). Veľká časť zachovaných exemplárov pochádza z dielne Maliara Sapfó a Diosfa, ktorý sa špecializoval na výrobu lékythoi, a to keramických váz, ktoré sú najčastejším typom váz zdobených touto maliarskou technikou (v menšom počte oinochoé, fialé alebo kalpis) .
Keramické vázy vyrábané Sixovou technikou, vďaka typu lesklého náteru a vypálení vázy, pokrývala kovovolesklá čierna farba. Postavy a dekorácie boli následne na čiernom povrchu zobrazované kombináciou vyrývaných čiar a pridaných farieb, väčšinou bielej, ale pre prepracovanejšie scény aj ružovej, červenej alebo hnedej.
Začiatkom 5. storočia pred Kr. však už táto maliarska vázová technika nebola schopná konkurovať populárnejšej červenofigúrovej vázovej technike (aj maliarskej technike na bielom podklade) a postupne sa prestala používať. Vzhľadom na krehkosť nanášaných povrchových farieb a pre nedostatok dielní zapojených do ich výroby bola Sixova technika už od začiatku zriedkavo používanou maliarskou vázovou technikou.
Malé sedlo

 
Malé sedlo () je horské sedlo v pohorí Malá Fatra. Nachádza sa v hrebeni Baraniarok () nad Vrátnou dolinou, južne od obce Terchová.
Polohopis.
Leží v severnej časti Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Krivánska Fatra a v jej časti Krivánske Veterné hole. Je súčasťou mohutného hrebeňa, ktorý vybieha na sever z oblasti sedla Bublen a cez Kraviarske () a sedlo Príslop vedie na Sokolie (). Výrazné sedlo oddeľuje dvojicu blízkych vrcholov, severozápadne ležiace Baraniarky () a južne situované Žitné (). Východným smerom leží Vrátna dolina, kam steká voda z priľahlých svahov do riečky Varínky, západne sa nachádza dolina Veľká Bránica, odkiaľ vodu odvádza potok Bránica. Sedlo patrí do Národného parku Malá Fatra a hrebeňom prechádza hranica Národnej prírodnej rezervácie Veľká Bránica. Sedlom prechádza značená turistická trasa.
Sedlo leží na katastrálnom území obce Terchová v okrese Žilina, v Žilinskom kraji.
Fath 360

Fath-360 je iránska balistická riadená strela krátkeho dosahu. Ide o strelu so satelitným navádzaním, ktorá je určená na ničenie stacionárnych pozemných cieľov. Bola skonštruovaná s ohľadom na rýchle nasadenie a vysoko presné údery, vďaka čomu je kľúčovým aktívom v rámci iránskeho vojenského arzenálu.
Strela Fath 360, ktorá bola prvýkrát verejne predstavená v apríli 2022 počas osláv Iránskeho dňa armády, je súčasťou širšej iniciatívy Iránu na rozšírenie a modernizáciu svojich spôsobilostí v oblasti balistických rakiet, ktoré patria medzi najlepšie na Blízkom východe. Raketový systém Fath 360 je určený na taktické presné údery proti strategickým cieľom, vrátane úderov na nepriateľskú protivzdušnú obranu a opevnené pozície.
Popis.
Odpaľovacie vozidlo.
Rakety systému Fath 360 sú odpaľované z odpaľovacieho zariadenia namontovaného na nákladnom vozidle s pohonom 6x6. Odpaľovacie zariadenie môže byť vybavené 6, 4 alebo 2 odpaľovacími trubicami. Táto konfigurácia poskytuje zvýšenú palebnú silu pri zachovaní mobility a flexibility potrebnej na rýchle premiestnenie.
Špecifikácie rakety.
Fath 360 je taktická balistická strela zem-zem, ktorá meria na dĺžku a v priemere. Raketa je na tuhé palivo, čo jej umožňuje rýchly štart. Jej celková hmotnosť je približne , pričom nesie vysokovýbušnú hlavicu. Navádzací systém strely pozostáva zo satelitného a inerciálneho navigačného systému. To zaisťuje vysokú presnosť rakety s pravdepodobnou kruhovou odchýlkou približne 30 metrov. Dosah strely sa pohybuje od 100 do 120 kilometrov a môže byť odpálená rýchlosťou 3 Machy.
Veliteľské a podporné vozidlá.
Operácie Fath 360 sú koordinované prostredníctvom mobilnej infraštruktúry velenia a riadenia, ktorá zahŕňa vozidlá vybavené pokročilými komunikačnými systémami a radarovými jednotkami na získavanie a sledovanie cieľov. Táto infraštruktúra zabezpečuje koordináciu so satelitnými systémami a pozemnými silami v reálnom čase, čo umožňuje presné a efektívne raketové útoky. Veliteľské a podporné vozidlá sú tiež navrhnuté tak, aby fungovali v prostredí elektronického boja.
Navzdory osudu

Navzdory osudu ( "Alma rebelde") je mexická telenovela z produkcie spoločnosti Televisa v roku 1999. Hlavné postavy stvárnili herci Lisette Morelos a Eduardo Verástegui, v záporných rolách účinkovali Karla Álvarez, Arleth Terán a Ariel López Padilla.
Telenovela je adaptáciou mexickej telenovely "La indomable" z roku 1987.
Skrytá vášeň – Príbeh pokračuje

Skrytá vášeň – Príbeh pokračuje je názov druhej série kolumbijskej telenovely Skrytá vášeň. Odohráva sa 20 rokov po udalostiach prvej série, natočenej v rokoch 2003 – 2004. Bola produkovaná spoločnosťami Telemundo a CMO Producciones. Na Slovensku druhú sériu vysielala TV Doma od 19. júna 2023 do 14. augusta 2023.
Reggio Calabria

Reggio Calabria je talianske mesto, hlavné mesto rovnomennej provincie a najväčšie mesto v Kalábrii. Leží na pobreží Messinského prielivu.
Už v 8. storočí pred Kr. bolo mesto dôležitou súčasťou gréckej kolónie Magna Graecia. Artefakty z tohto obdobia sú dnes uložené v Museo Nazionale della Magna Grecia (hlavne bronzové sochy "Bronzi di Riace"). V roku 1908 mesto značne poškodilo silné zemetrasenie. Medzi významné pamiatky patrí miestna katedrála. Turistami je obľúbená aj promenáda Lungomare Falcomatà.
KN-02 Toksa

KN-02 Toksa alebo Hwasong-11 je severokórejská balistická riadená strela krátkeho dosahu, ktorá je určená na ničenie stacionárnych pozemných cieľov. Bola vyvinutá reverzným inžinierstvom z ruskej strely OTR-21 Točka, ktorú pravdepodobne Kórejská ľudovodemokratická republika získala zo Sýrie v 90. rokoch 20. storočia.
Vývoj.
Prvý raketový test KN-02 sa uskutočnil v apríli 2004, ale bol neúspešný. Od roku 2004 bola raketa testovaná najmenej 20-krát. KN-02 dosiahla počiatočnú operačnú spôsobilosť v rokoch 2006 až 2008. Prvé verejné predstavenie rakety sa konalo počas vojenskej prehliadky v apríli 2007. V správe z roku 2014 sa uvádzalo, že Kórejská ľudovodemokratická republika má v zásobe 100 rakiet KN-02 s dosahom 170 km. Je však pravdepodobné, že celkové zásoby KN-02 sú oveľa vyššie.
Popis.
KN-02 je balistická raketa krátkeho dosahu na tuhé palivo. Má maximálny dosah okolo , existujú však správy z Kórejskej republiky, ktoré naznačujú, že dosah strely bol zvýšený asi na . Raketa meria na dĺžku a v priemere má . Jej celková hmotnosť je , pričom nesie bojovú časť s hmotnosťou alebo . Raketa využíva inerciálny navádzací systém, ktorý je v terminálnej fáze doplnený optickým korelačným systémom. To zaisťuje presnosť strely s pravdepodobnou kruhovou odchýlkou približne 100 metrov. Rakety KN-02 sú odpaľované z odpaľovacieho zariadenia namontovaného na bieloruské nákladné vozidlá MAZ-630308-224 a MAZ-630308-243, ktoré si vyrába Kórejská ľudovodemokratická republika.
Strungový príslop

 
Strungový príslop () je horské sedlo v pohorí Malá Fatra. Nachádza sa v hrebeni Magura nad dolinou Veľká Lučivná, západne od obce Párnica.
Polohopis.
Leží v severovýchodnej časti Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Krivánska Fatra a v jej časti Osnica. Nachádza sa v hrebeni, ktorý vybieha juhovýchodným smerom z oblasti sedla Medziholie. Oddeľuje masív Osnice () na severe a kótu v hrebeni Magura na juhu. Západné svahy klesajú do Doliny Bystrička, ktorou vodu do Oravy odvádza potok Bystrička. Východne sa nachádza dolina Veľká Lučivná, ktorou voda odteká do Zázrivky. Sedlo je súčasťou Národného parku Malá Fatra a vedie ním značená turistická trasa.
Sedlo leží na katastrálnom území obce Párnica v okrese Dolný Kubín, v Žilinskom kraji.
Fiktívna postava

Fiktívna postava je osoba, identita alebo entita, ktorej existencia je vymyslená a založená na fikcii. Vo filme môžu byť fiktívne postavy stvárnené hercami alebo môžu byť zobrazené iným spôsobom ako je napríklad animácia, bábky, špeciálne efekty, atď. Proces vytvárania a vývoja fiktívnych postáv sa nazýva charakterizácia.
Príklady fiktívnych postáv.
Medzi fiktívne postavy patrí napríklad Jára Cimrman, Sherlock Holmes, Gregory House, Homer Simpson, Superman, James Bond, Mr. Hyde a iné.
Fiktívna postava môže nadobúdať najrôznejšie podoby, od živých ľudí, rastlín či zvierat až po rôzne nadprirodzené či rozprávkové bytosti, tu vždy záleží na príslušnom žánri diela. U postáv, ktoré nie sú ľudské (nejde o ľudí ako takých), najmä u zvierat i všetkých nadprirodzených (neprirodzených) postáv ide v prevažnej väčšine vždy o určitú mieru väčšej či menšej antropomorfizácie postavy.
Definícia.
Používanie pojmu fiktívna postava nie je úplne konzistentné. Spravidla ide o fiktívne postavy, ktoré sú úzko späté s verejne vystupujúcimi hercami alebo hviezdami. Čo presne sú fiktívne postavy, je kontroverzné minimálne v troch hľadiskách sa dajú rozdeliť na:
Postavy možno teda približne definovať ako fiktívne, komunikačne konštruované objekty, ktorým sa v mediálnych textoch pripisuje schopnosť vnútorného života. Tento vnútorný život môže byť veľmi jednoduchý (napr. osoby v Teletubbies), ale aj veľmi zložitý (napr. osoby v psychologických románoch).
Vlastnosti.
Postavy môžu prispievať k plneniu rôznych funkcii od zábavy, osvety či reklamy. Niektoré populárne postavy – napríklad Mickey Mouse, Bugs Bunny či James Bond – sú prítomné vo viacerých dielach a často majú značný vplyv na svoje publikum. Tento vplyv súvisí aj s tým, že postavy môžu vyvolať intenzívne pocity ako smiech, strach, dokážete sa s nimi stotožniť alebo v nich vidíte vzory, či dokonca odstrašujúce príklady.
Postavy zároveň preberajú špecifické role ako, sú vedľajšími alebo hlavnými postavami, protagonistami alebo antagonistami či iné. Svojimi motívmi a správaním riadia dej príbehov; ich zápletka zvyčajne pozostáva z veľkej časti z ich činov. Ich charakteristiky môžu tiež vyjadrovať zastrešujúce témy a významy, napríklad keď postavy slúžia ako symboly, alegórie alebo personifikácie.
Osteoporóza

Osteoporóza je ochorenie opornej sústavy. Ide o zníženie obsahu kostnej hmoty a narušenie mikroarchitektúry kostného tkaniva, zapríčiňujúce zvýšenú krehkosť kostí. 
Svetový deň osteoporózy je 20. októbra. Na Slovensku sa na osteoporóza ročne lieči približne 261-tisíc pacientov. Najčastejšie sa z osteoporózy zlomia stavce.
Škoda Kamiq

 Škoda Kamiq je mestský crossover, ktorý vyrába spoločnosť Škoda. Model je menší ako Škoda Karoq i Škoda Kodiaq. Pod rovnakým názvom sa predáva podobný, no o niečo väčší model, určený pre čínsky trh.
Názov.
Slovo kamiq pochádza z inuitského jazyka a znamená výraz pre niečo, čo „padne ako uliate“.
Vývoj.
Kamiq bol predstavený v apríli 2018 na autosalóne Auto China 2018 v Pekingu, kde bolo prezentované, že model je určený len pre čínsky trh. Neskôr spoločnosť Škoda Auto oznámila, že uvedie pre európsky trh podobné SUV s rovnakým názvom. Predstavený bol na autosalóne v Ženeve vo februári 2019 a jeho výroba začala 9. júla 2019 v Mladej Boleslavi.
Škoda Kamiq vychádza z konceptu Vision X, ktorý bol predstavený verejnosti v roku 2018 na ženevskom autosalóne. Koncom toho roka začalo v Južnej Amerike testovanie sériovej verzie, ktorej názov bol verejnosti predstavený v januári 2019. Premiéra modelu prebehla na ženevskom autosalóne vo februári 2019. Prvé kusy boli dodané zákazníkom v septembri toho istého roku.
Popis.
Špecifikácia.
Model je postavený na koncernovej platforme MQB vo verzii A0 a ide tak o menší automobil s dĺžkou 4,2 metra s predným pohonom. Podobné vozidlá sú Škoda Scala a Volkswagen T-Cross. So Scalou má Kamiq spoločný technický základ, niektoré dizajnové prvky a interiér. Objem batožinového priestoru má rovných 400 litrov, ktorý po sklopení zadných sedadiel narastie na 1395 litrov.
Zo začiatku sa Kamiq predával s motormi 1,0 TSI (70 alebo 85 kW) a 1,6 TDI (85 kW), postupne pribudli motory 1,0 G-Tec (66 kW; s možnosťou prevádzky na CNG) a štvorvalec 1,5 TSI (110 kW).
Bitka o Guam (1941)

Prvá bitka o Guam bola jedna z prvých bitiek počas vojny v Pacifiku medzi Američanmi a Japoncami. Odohrala sa na Mariánskom ostrove Guam. Začala 8. decembra 1941 vylodením japonskej námornej pechoty a skončila o dva dni neskôr dobytím ostrova. Jednalo sa o prvé americké územie, ktoré počas vojny padlo do japonských rúk. Ostrov bol v japonskej okupácii až do roku 1944 keď bol ostrov znovudobytý Američanmi počas operácie Forager.
Židovský cintorín vo Vyškove

Židovský cintorín vo Vyškove sa nachádza asi 1,5 km na východ od bývalej synagógy (dnes kostol Cirkvi československej husitskej) v Kroměřížskej ulici. Zriadený bol miestnou židovskou komunitou v roku 1888 spolu s cintorínskou obradnou sieňou. Do dnešnej doby sa zachovalo približne 60 žulových, mramorových a pieskovcových náhrobkov s hebrejskými, nemeckými i českými nápismi. Najstarší z nich pochádzajú z 2. polovice 19. storočie.
V roku 1952 bola obradná sieň prestavaná tak, aby v nej mohol bývať správca cintorína a z veľká časť pôvodnej plochy 3174 m2 bola prerobená na záhradu. Vyškovská židovská obec prestala existovať v roku 1940.
Yellow Pearl

Yellow Pearl môže byť:
Midge Ure

James „Midge“ Ure [vyslov: jur] OBE (* 10. október 1953, Cambuslang, Škótsko, Spojené kráľovstvo) je škótsky hudobník, spevák, skladateľ a producent. Jeho umelecké meno, Midge, je fonetické prevrátenie Jima, hypokorizmus jeho krstného mena. Ure sa tešil mimoriadnemu úspechu v 70. a 80. rokoch v skupinách ako Slik, Thin Lizzy, Rich Kids, Visage a ako druhý frontman skupiny Ultravox. V roku 1984 sa podieľal na písaní a produkcii charitatívneho singlu „Do They Know It's Christmas?“, z ktorého sa v Spojenom kráľovstve predalo 3,7 milióna kópií. Pieseň je druhým najpredávanejším singlom v histórii britského rebríčka. 
Ure spolu s Bobom Geldofom organizoval Band Aid, Live Aid a Live 8. Pôsobí ako správca charity a tiež slúži ako veľvyslanec organizácie Save the Children.
Ure je producentom a autorom niekoľkých ďalších synthpop a New Wave hitových singlov z 80. rokov, vrátane „Fade to Grey“ (1980) od skupiny Visage a charakteristických piesní skupiny Ultravox – „Vienna“ (1980), „Hymn“ (1983) a „Dancing with Tears in My Eyes“ (1984). Svoj prvý sólový hit v top 10 Spojeného kráľovstva dosiahol v roku 1982 so skladbou „No Regrets“. V roku 1985 sa jeho sólový debutový štúdiový album "The Gift" dostal na druhé miesto v rebríčku UK Albums Chart a „If I Was“ sa stal singlom číslo 1 v rebríčku UK Singles Chart. Je tiež spoluautorom piesne Phila Lynotta, „Yellow Pearl“, ktorá slúžila ako zvučka "Top of the Pops" pre väčšinu 80. rokov 20. storočia.
Kinematograf

Kinematograf je zastaraný výraz pre pôvodnú konštrukciu prvých filmových premietačiek. V prenesenom význame sa jednalo aj o pôvodný názov pre dnešný termín kino či biograf. V 21. storočí sa toto slovo používa len veľmi zriedka, a to iba ako označenie pre prenosné či pojazdné kino, ako je napríklad Kinematograf bratov Čadíkov. Kinematograf vynašli Auguste a Louis Lumièrovej v roku 1895.
Sedlo Osnice

 
Sedlo Osnice () je horské sedlo v pohorí Malá Fatra. Nachádza sa v závere Doliny Bystrička, v blízkosti Sedla Medziholie, západne od obce Párnica.
Polohopis.
Leží v severovýchodnej časti Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Krivánska Fatra a v jej časti Osnica. Nachádza sa na začiatku hrebeňa Magura, ktorý vybieha juhovýchodným smerom z oblasti blízkeho sedla Medziholie v hlavnom hrebeni. Oddeľuje tak hlavný hrebeň Krivánskej Fatry od masívu Osnice () a zároveň prepája dolinu potoka Biela na severe a južne situovanú Dolinu Bystrička. V blízkosti sedla na severe tak pramení Biela, čoby prítok Zázrivky a južne potok Bystrička, ktorá je rovnako prítokom Oravy. Oblasť je súčasťou Národného parku Malá Fatra a nachádza sa tu križovatka značených turistických chodníkov.
Sedlo leží na katastrálnom území obce Párnica v okrese Dolný Kubín, v Žilinskom kraji.
Igor Pavlovič Medvedev

Igor Pavlovič Medvedev (; * 1. november 1935, Denisovka, Sverdlovská oblasť† 31. august 2024, Petrohrad) bol ruský historik, byzantológ a medievalista, akademik Ruskej akadémie vied (2016; člen korešpondent od roku 1997). Niekedy býva považovaný za najväčšieho bádateľa byzantských dejín v Rusku, ba i mimo neho.
Medvedev bol odborníkom na dejiny byzantského práva, sociálno-ekonomické vzťahy, kultúru neskorej Byzancie, pramenné štúdium gréckych a latinských rukopisných prameňov a historiografiu byzantológie v Rusku. 
Laureát Štátnej ceny Ruskej federácie (1996) za monografiu "„Kuľtura Vizantii IVXV vekov“" v troch zväzkoch (spoluautor), Makarievskej ceny (2005) a Ceny S. F. Oldenburga (2002).
Život.
Narodil sa v roku 1935 v Denisovke vo Sverdlovskej oblasti pri Urale. V mladosti rád športoval a absolvoval športovú technickú školu vo Sverdlovsku (dnes Jekaterinburg). Slúžil v sovietskej armáde, no krátko pred demobilizáciou mu bolo umožnené absolvovať prijímacie skúšky na univerzitu.
Absolvoval štúdium dejín na Uralskej štátnej univerzity (1963), kde bol jeho vyučujúcim Michail Jakovlevič Sjuzjumov a následne aj postgraduálne štúdium na Leningradskej pobočke Historického ústavu Akadémie vied ZSSR (1966) a medzinárodné archívne kurzy vo Francúzskom národnom archíve (1978). Od roku 1967 pracoval v Petrohradskom historickom ústave Akadémie vied ZSSR a viedol petrohradskú skupinu byzantológov. Bol zástupcom šéfredaktora časopisu "Vizantijskij vremennik".
Zomrel 31. augusta 2024.
Dielo (výber).
Publikoval viac ako 400 prác. Bol odborníkom na dejiny byzantského práva, sociálno-ekonomické vzťahy, kultúru neskorej Byzancie, pramenné štúdium gréckych a latinských rukopisných prameňov a historiografiu byzantológie v Rusku.
Slovenská speleologická spoločnosť

Slovenská speleologická spoločnosť (SSS) je občianske združenie, ktoré sa venuje výskumu, ochrane a dokumentácii jaskýň a krasových javov na území Slovenska. Spoločnosť združuje speleológov z rôznych oblastí a záujmov, podporuje vedecký výskum a prieskum jaskýň, a zároveň spolupracuje s domácimi i zahraničnými inštitúciami zameranými na ochranu prírody a jaskýň.
História.
Slovenská speleologická spoločnosť bola založená v roku 1949 s cieľom združovať speleológov a nadšencov pre výskum jaskýň na Slovensku. Od svojho vzniku sa venovala nielen prieskumu jaskýň, ale aj ich ochrane a propagácii vedeckých poznatkov o krasových oblastiach. Spoločnosť tiež zohráva významnú úlohu v koordinácii dobrovoľníckej práce pri objavovaní nových jaskynných systémov a výskume už známych jaskýň.
Činnosť.
Slovenská speleologická spoločnosť realizuje výskumné a dokumentačné aktivity v oblasti speleológie. Tieto aktivity zahŕňajú kartografiu, monitorovanie ekologických podmienok v jaskyniach a zabezpečovanie ich ochrany. Okrem výskumu a prieskumu sa spoločnosť aktívne podieľa na ochrane prírodných zdrojov a na environmentálnej osvete.
Organizácia.
SSS funguje prostredníctvom svojej organizačnej štruktúry, ktorá zahŕňa viac ako 40 oblastných skupín rozmiestnených po celom Slovensku. Tieto oblastné skupiny vykonávajú výskum a prieskum v konkrétnych krasových územiach a jaskyniach. Spoločnosť tiež pravidelne organizuje odborné konferencie, workshopy a vzdelávacie aktivity pre verejnosť i špecialistov.
Každá oblastná skupina funguje ako samostatná entita, ktorá môže vykonávať vlastné výskumné projekty. Medzi významné oblasti patria napríklad Demänovská dolina, Slovenský kras, Muránska planina a Veľká Fatra. Slovenská speleologická spoločnosť sa tiež angažuje v medzinárodnej spolupráci so speleologickými organizáciami v zahraničí.
Ochrana jaskýň.
Jedným z hlavných cieľov SSS je ochrana jaskýň a krasových území pred poškodením a nelegálnym prieskumom. V spolupráci s Ministerstvom životného prostredia Slovenskej republiky a ďalšími ochranárskymi organizáciami sa podieľa na implementácii opatrení na ochranu jaskýň, vrátane regulácie prístupu verejnosti do citlivých krasových oblastí.
Publikácie a dokumentácia.
SSS pravidelne publikuje odborné a populárno-náučné materiály o jaskyniach a krasových územiach na Slovensku. Medzi najvýznamnejšie publikácie patrí odborný časopis Spravodaj SSS, ktorý slúži na zdieľanie výskumných výsledkov a informácií o činnosti jednotlivých oblastných skupín.
Le Grand Rex

Le Grand Rex je kino v Paríži, ktoré sa nachádza na Boulevarde Poissonnièr"e" v 2. obvode. Od roku 1981 je stavba chránená ako historická pamiatka. So svojimi 1,25 milióna návštevníkov ročne je najväčším kinom v Paríži.
História.
Divadlo Grand Rex bolo výtvorom producenta Jacquesa Haïka. Pôvodom z Tuniska sa ako tínedžer presťahoval do Paríža, aby skúsil šťastie vo filmovom priemysle. Bol tiež jedným z popredných francúzskych filmových producentov a tiež založil vlastnú filmovú produkčnú spoločnosť „Les Établissements Jacques Haïk“. Okrem toho sa pustil do otvárania kín vo Francúzsku a Európe.
Architekt Auguste Bluysen vytvoril Art deco dizajn Grand Rex a stavba budovy sa začala v roku 1931. Objekt pozostával z 3 300 miest na sedenie (v súčasnosti má 2 800 miest), 35 metrovej veže a obrazovky s rozlohou 300 m².
Grand Rex otvoril svoje brány 8. decembra 1932. Nanešťastie pre pána Haïka projekt, hoci bol úspešný, nezarobil toľko peňazí, koľko očakával. V dôsledku toho musel podať návrh na vyhlásenie konkurzu. Divadlo počas svojej histórie niekoľkokrát zmenilo majiteľa.
Počas druhej svetovej vojny nemci prevzali kontrolu nad Grand Rex. Budova bola označená ako „Soldatenkino“, čo znamená „kino len pre vojakov“. Premietali sa iba autorizované filmy nacistických strán.
Bitka o oslobodenie Paríža sa skončila 25. augusta 1944. Na oslavu Grand Rex opäť otvoril svoje brány v októbri toho istého roku. Rex mal záložné generátory na výrobu elektriky a veľkú zásobu paliva. Rex prerušilo predstavenia a premietanie filmov od apríla do júna 1945. Svoju budovu láskavo darovali ako prijímacie stredisko pre vojakov.
Okrem toho si Grand Rex v roku 1957 s hrdosťou zaobstaral prvý eskalátor vo Francúzsku. Medzinárodná filmová hviezda, Gary Cooper, bola pripravená inaugurovať podujatie.
V roku 1981 francúzske ministerstvo kultúry klasifikovalo Grand Rex ako historickú pamiatku.
Vybavenie.
Sedem premietacích sál:
Goats Head Soup

Goats Head Soup je jedenásty štúdiový album anglickej rockovej skupiny The Rolling Stones. Oficiálne bol prvýkrát vydaný dňa 31. augusta 1973 cez ich hudobné vydavateľstvo Rolling Stones Records. Rovnako ako jeho predchodca, "Exile On Main St.", skupina zložila a nahrala väčšiu časť albumu v daňovom exile mimo Spojeného kráľovstva, na Jamajke. Nahrávanie bolo dokončované v januári 1973 v Los Angeles a v máji 1973 v londýnskych štúdiách, Basing Street Studios, patriacich k firme Island Records.
Tento album je posledným, ktorý kapele produkoval Jimmy Miller, kľúčovm architekt zvuku Rolling Stones počas ich najuznávanejšieho obdobia, ktoré sa začalo v roku 1968 albumom "Beggars Banquet". Basgitarista Bill Wyman hrá len v troch z desiatich skladieb albumu, ale zvyšok Rolling Stones, spevák Mick Jagger, gitaristi Keith Richards a Mick Taylor a bubeník Charlie Watts, hrajú v každej nahrávke, s výnimkou piesne „Winter “, v ktorej nehrá Richards. Na albume účinkovali aj pravidelní štúdioví spolupracovníci Rolling Stones, vrátane saxofonistu Bobbyho Keysa, organistu Billyho Prestona a klaviristov Nickyho Hopkinsa a Iana Stewarta.
Album "Goats Head Soup" dosiahol absolútny vrchol rebríčkov vo Veľkej Británii, USA a na niekoľkých ďalších svetových hudobných trhoch. Od kritikov a publika sa však dočkal zmiešaných recenzií a vo všeobecnosti sa považuje po sérii pozitívne hodnotených albumov za začiatok úpadku skupiny. V súčasnosti sa význam tohto albumu pre históriu populárnej hudby hodnotí omnoho pozitívnejšie. Skupina podporila album po jeho vydaní európskym koncertným turné. 
V remastrovanej verzii album vyšiel v roku 1994 a potom znovu u Virgin Records a Universal Music v roku 2009 . Pre reedíciu z roku 2020 bol remixovaný Gilesom Martinom. V luxusnej edícii boli k jeho pôvodnému obsahu pridané bonusové skladby a ich predtým oficiálne nezverejnené verzie. Reedícia vrátila album na prvé miesto britských hitparád.
Vrchpodžiar

 
Vrchpodžiar () je horské sedlo v pohorí Malá Fatra. Nachádza sa nad Štefanovou vo Vrátnej doline.
Polohopis.
Leží v severnej časti Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Krivánska Fatra a v jej časti Štefanovská kotlina. Nachádza sa v hrebeni, ktorý vedie z masívu Veľkého Rozsutca () západným smerom na Boboty (). Oddeľuje tak samotné Boboty a východne ležiace Poludňové skaly a tvorí prechod z Novej doliny v Štefanovskej kotline na juhu do severne situovaných Jánošíkových dier. Oblasť patrí do povodia rieky Varínka, kde voda z južnej časti odteká Kremenným potokom, zo severnej Hlbokým potokom. Sedlo je súčasťou Národného parku Malá Fatra a križujú sa tu značené turistické trasy.
Sedlo leží na katastrálnom území obce Terchová v okrese Žilina, v Žilinskom kraji.
Michel Sogny

Michel Sogny (* 21. november 1947, Pau, Francúzsko) je francúzsky klavirista, skladateľ a spisovateľ maďarského pôvodu. Vyvinul nový prístup k výučbe klavíra. Jeho metóda umožnila mnohým študentom všetkých vekových kategórií tešiť sa z hrania na tomto nástroji, keďže hra na klavíri sa všeobecne považuje za nedosiahnuteľnú, ak sa nevyučuje v detstve.
Životopis.
Michel Sogny navštevoval École Normale de Musique de Paris, kde študoval klavír pod vedením Julesa Gentila a Yvonne Desportes. Má magisterský titul z psychológie, bakalársky titul z literatúry a doktorát z filozofie, ktorý získal na Sorbonne v roku 1974 pod vedením Vladimira Jankélévitcha. Michel Sogny je zakladateľom Nadácie SOS Talents.
Spolu s Valérym Giscardom d'Estaingom a pravnučkou Franza Liszta, Blandine Ollivier de Prévaux, bol Sogny jedným zo zakladajúcich členov Francúzskej asociácie Franza Liszta.
Klavírna metóda Michela Sognyho.
Sognyho metodika sa vyučuje v jeho školách v Paríži a Ženeve. Od roku 1974 si viac ako 20 000 študentov osvojilo hru na klavíri pomocou Sognyho metódy.
Metóda pozostáva z dvoch hlavných zložiek: Didaktické diela – Prolegomény, ktoré predstavujú malé cvičenia. Prolegomény rozvíjajú vnímanie hudobnej symfónie a zvuku. Druhý smer pozostáva z cyklu etúd, kde sa pozornosť sústreďuje na rozvoj technických zručností, ako sú gestá a pozície rúk.
Jednou zo Sognyho študentiek, ktorá začala s cvičením klavíra až v dospelosti, bola profesorka francúzskeho jazyka Michel Paris. Po absolvovaní Sognyho 4-ročného metodologického kurzu vystúpila vo veku 30 rokov so sólovým koncertom v Théâtre des Champs-Élysées pod záštitou Ministerstva kultúry.
Ďalšou úspešnou študentkou Michela Sognyho bola Claudine Zévaco, ktorá vystupovala v Théâtre des Champs-Élysées v rokoch 1983 a 1984.
V roku 1981 sa Senát formálne obrátil na ministra kultúry Jacka Langa, aby prediskutoval zavedenie metodiky Michela Sognyho v celom Francúzsku.
Claude Joseph Rouget de Lisle

Claude Joseph Rouget de Lisle (* 10. máj 1760, Lons-le-Saunier – † 26. jún 1836, Choisy-le-Roi) bol francúzsky dôstojník, revolucionár a skladateľ. V roku 1792 napísal text a hudbu k „"Chant de guerre de l'armée du Rhin"“, ktorá krátko nato dostala názov Marseillaisa, pretože ju spievali aj vojská z Marseille a stala sa z nej štátna hymna Francúzska. Rouget de Lisle bol počas revolučného teroru väznený, v rokoch 17941802 slúžil ako dôstojník a neskôr žil v chudobe.
Životopis.
Claude Joseph Rouget de Lisle sa narodil 10. mája 1760 v Lons-le-Saunier a bol najstarším synom Clauda Ignacea Rougeta a Jeanne Madeleine Gaillande. Jeho otec bol právnikom v provincii Lons-le-Saunier. Joseph Rouget prežil v Lons-le-Saunier mladosť, študoval tam až do strednej školy.
Po absolvovaní školy Mézières, v Štrasburgu, napísal na žiadosť Philippe-Frédérica de Dietricha, starostu Štrasburgu, vojnovú pieseň pre Rýnsku armádu, 25. apríla 1792. Spieval ju prápor Marseillais na ich pochode smerom k Parížu v júli 1792, táto pieseň bola rýchlo nazvaná La Marseillaise a stala sa francúzskou národnou hymnou 14. marca 1879.
10. augusta 1792 bol Rouget de Lisle odvolaný z funkcie kapitána kvôli protestu proti internácii Ľudovíta XVI. po invázii do Tuileries. Rouget de Lisle bol uväznený za teroru, ale vyhol sa gilotíne, neskôr bojoval vo Vendée, v roku 1796 odišiel z armády a žil s ťažkosťami v Lons-le-Saunier. Ľudovít Filip mu dal malý dôchodok od Čestnej légie. Za 1. cisárstva stál na čele spoločnosti zásobujúcej armádu potravinami.
Rouget de Lisle zložil ďalšie piesne podobné Marseillaise a v roku 1825 vydal Chants français. V literárnej kariére sa mu nedarilo preraziť (predhovory, preklady anglických diel, memoáre). Koncom života bol v neistej situácii, dokonca musel predať dedičstvo po otcovi. Za júlovej monarchie mu Ľudovít Filip priznal doživotný dôchodok. Krátko nato zomrel v Choisy-le-Roi 26. júna 1836 vo veku 76 rokov. Jeho popol bol prevezený do Invalidovne v roku 1915. Jeho hrob však stále možno vidieť na cintoríne Choisy-le-Roi.
Zákres

 
Zákres () je horské sedlo v pohorí Malá Fatra. Nachádza sa pod Malým Rozsutcom, východne od Terchovej.
Polohopis.
Leží v severnej časti Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Krivánska Fatra a v jej časti Rozsutce. Nachádza sa na severnom konci hrebeňa, ktorý vedie severne z masívu Veľkého Rozsutca () a oddeľuje masív Malého Rozsutca () na západe a Biele steny () na východe. Voda zo severných svahov odteká Bielym potokom a z južných Hlbokým potokom do rieky Varínka v povodí Váhu, z východných oblastí steká Bielou do Zázrivky v povodí Oravy. Sedlo je súčasťou Národného parku Malá Fatra a vedie ním okraj národnej prírodnej rezervácie Rozsutec. V sedle sa križujú značené turistické trasy.
Sedlo leží na katastrálnom území obce Terchová v okrese Žilina, v Žilinskom kraji.
Reduta (Kežmarok)

Reduta je budova v Kežmarku postavená v klasicistickej architektúre na začiatku 19. storočia. Súčasná budova bola v roku 2022 zrekonštruovaná do svojej bývalej podoby. V budove sa v súčasnosti nachádza "Oddelenie projektov a verejného obstarávania".
Dejiny.
Na mieste dnešnej budovy stála v minulosti strážna veža, ktorá bola neskôr v 17. storočí prestavaná rodinou Thököly na panský dom Herrenhaus. Stavba bola postavená v renesančnom slohu. Veža bola z budovy odstránená v roku 1846. V tejto budove rodina Thököly ubytovávala svojich hostí.
V rokoch 17051707 sa v budove nachádzala tlačiareň Mateja Glasera – Vitriaria, kde sa tlačili nemecké, maďarské, latinské publikácie a aj knihy v dobovej slovenčine.
V roku 1818 bola pôvodná budova prestavaná na Redutu v klasicistickom slohu. Pri prestavbe bola Reduta spojená s meštianskym domom na Hlavnom námestí č. 3, na ktorom je renesančný portál s iniciálami S.W. a kamenárskym znakom. Na priečelí je namaľovaný mestský erb a nápis „VigILIIs hospItIbV aC obLeCta MentIs DestInata“ čo znamená „určené pre stráže, hostí a zábavu“.
Reduta bola v roku 1981 vyhlásená za národnú pamiatku.
Objav v roku 2022.
Pri rekonštrukcii budovy v roku 2022 sa vo vežičke, ktorá je na vrchu budovy, našla sklenená fľaša, v ktorej boli uložené artefakty na pergamenovom papieri napísané v latinčine a doplnené kresbou. Na jednom pergamene je vyobrazená historická rytina mesta z roku 1814. Na zadnej strane sú v latinčine mená zhotoviteľov. Druhý pergamen má taktiež menný zoznam.
Euxitheos

Euxitheos () môže byť:
Rudolf Goč

Ing. Rudolf Goč (* 5. február 1946) je slovenský elektrotechnický inžinier a bývalý politik HZDS v 90. rokoch 20. storočia.
Životopis.
Po ukončení vysokoškolského štúdia pracoval v projektovej kancelárii Chempik a Kovoprojekta. Venoval sa príprave investičnej výstavby nových stavieb ústavov sociálnej starostlivosti.
V komunálnych voľbách 1990 bol volený za poslanca Mestského zastupiteľstva hlavného mesta SR Bratislavy a poslanca Miestneho zastupiteľstva Mestskej časti Bratislava-Podunajské Biskupice. V roku 1992 pôsobil vo funkcii zástupcu prednostu Okresného úradu štátnej správy hlavného mesta SR Bratislavy.
V parlamentných voľbách v roku 1992 bol zvolený za poslanca SNR za HZDS. Pôsobil vo výbore pre štátnu správu, územnú samosprávu a národnosti. Svojím hlasom v roku 1992 podporil prijatie Deklarácie SNR o zvrchovanosti SR, ako aj prijatie Ústavy SR.
V komunálnych voľbách v roku 1994 bol opäť zvolený za poslanca miestneho zastupiteľstva v Podunajských Biskupiciach, avšak už ako nezávislý kandidát.
Académie des arts et techniques du cinéma

Académie des arts et techniques du cinéma (doslovne Akadémia filmových umení a techník) je organizácia udeľujúca Césarov v oblasti kinematografie, ktorá vznikla v roku 1975 z iniciatívy Georgesa Cravenna.
Spravuje ju Asociácia na podporu kinematografie (APC) a jej cieľom je odmeňovať najpozoruhodnejšie počiny, francúzskej ale aj zahraničnej kinematografie každoročným udeľovaním trofeje César (podľa mena rovnomenného sochára, ktorý vytvoril sošku), podporiť kinematografickú tvorbu a pritiahnuť pozornosť verejnosti a médií.
Členovia.
Organizácia overuje fungovanie, spôsob prijímania jej členov, kritériá spôsobilosti osôb a diel a dokonca aj počet trofejí, o ktoré sa súťaži. Tvorí ju 4 694 hlasujúcich osôb rozmiestnených v 19 pobočkách, ktorí každý rok svojimi hlasmi odlíšia umelcov, technikov a filmy, ktoré sa im zdajú byť najpozoruhodnejšie, a udelia im trofej s názvom „César“.
Predsedovia.
Na čele akadémie je od jej vzniku:
História.
Académie des arts et techniques du cinéma, ktorá sa zvyčajne nazýva Académie des César, vytvoril v roku 1975 Georges Cravenne, tlačový referent a filmový producent. Po ceste do Spojených štátov sa vrátil do Francúzska s pevným presvedčením vytvoriť francúzsku verziu Oscarov. Počas obeda, najmä s jeho priateľom sochárom Césarom Baldaccinim, sa veci začali formovať. Prvá ceremónia oslavujúca a odmeňujúca filmy, umelcov a technikov francúzskej kinematografie sa zrodila v roku 1976 pod umeleckým menom sochára, ktorý bude zodpovedný za dizajn trofeje. Pri zakladaní Akadémie vyzval Georges Cravenne profesionálov vo filmovom priemysle, aby sa stali členmi, a teda aby hlasovali za nomináciu Cézarov. Dnes má 4 292 členov s možnosťou hlasovania určiť nominovaných a následne víťazov César ceremónie prostredníctvom dvoch kôl hlasovania. Cravenne zostal generálnym tajomníkom akadémie takmer tridsať rokov. Sedem prezidentov vystriedalo po sebe, 29. septembra 2020 zvolili členovia valného zhromaždenia Véronique Cayla a Éric Toledano za prezidenta a viceprezidenta Akadémie filmových umení a techník na dvojročné obdobie. Valné zhromaždenie bolo obnovené v septembri 2020 a volené členmi akadémie na obdobie štyroch rokov. Pôvodne bolo odovzdávaných 13 Caesarov. Dnes existuje 22 kategórií.