burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
FC Rot-Weiß Erfurt

FC Rot-Weiß Erfurt alebo celým menom Fußballclub Rot-Weiß Erfurt e. V. je futbalový klub z nemeckého mesta Erfurt. FC Rot-Weiß Erfurt bol založený 26. januára 1966. V časoch Východného Nemecka klub vyhral dva ligové tituly. V súčasnosti hrá tretiu najvyššiu nemeckú futbalovú súťaž.
História.
Počiatky klubu siahajú do roku 1895, kedy bol v meste Erfurt založený klub Cricket Club Erfurt. O rok neskôr sa názov zmenil na Sportclub Erfurt 1895. Klubu sa však veľmi nedarilo, neskôr v dobe nacistického Nemecka hral klub ligu Gauliga Mitte. Ani tu sa mu však viac nedarilo a striedavo z tejto ligy zostupoval a postupoval. Po druhej svetovej vojne bol SC Erfurt 1895 podobne ako iné kluby zrušený. Na jeho pozostatkoch bol založený nový klub s názvom SG Erfurt West. Nový klub združoval bývalých členov nie len tímu SC Erfurt 1895, ale aj VfB Erfurt. V roku 1949 došlo k premenovaniu na SG Fortuna Erfurt, v roku 1950 na BSG KWU Erfurt, v roku 1951 na BSG Turbine Erfurt a v roku 1954 na SC Turbine Erfurt. V sezóne 1953/54 získal Erfurt svoj prvý majstrovský titul. Tento úspech zopakoval v nasledujúcej sezóne, kedy získal druhý a zároveň posledný titul. Na tieto úspechy sa však už Erfurtu nepodarilo nadviazať, umiestňoval sa predovšetkým v strede ligovej tabuľky, štyrikrát však dokonca zostúpil do druhej ligy. V druhej lige však vždy obsadil prvé miesto a vrátil sa hneď späť do prvej ligy. V roku 1966 došlo k spojeniu s klubom BSG Optima Erfurt, čím sa zmenil názov klubu na FC Rot-Weiß Erfurt. V poslednej sezóne východonemeckej ligy obsadil Erfurt tretie miesto, čo ho oprávňovalo na štart v nasledujúcom ročníku Pohára UEFA.
Účinkovanie klubu v nemeckých súťažiach.
Po zjednotení Nemecka bol FC Rot-Weiß Erfurt zaradený do 2. Bundesligy. Tu vydržal iba jednu sezónu, keď zostúpil do 3. ligy. V roku 2004 sa klubu podarilo na jednu sezónu postúpiť do 2. Bundesligy, inak hral stabilne tretiu najvyššiu súťaž. V sezóne 2016/17 obsadil Erfurt v tretej lige 14. miesto.
Štadión.
Erfurt hráva svoje domáce zápasy na Steigerwaldstadion s kapacitou 18 611 miest. Štadión bol otvorený už v roku 1931.
Farby a znak klubu.
Farbami pôvodného klubu SC Erfurt 1895 boli modrá a biela. Po vojne so vznikom nového klubu sa farby zmenili na červenú a bielu. Napriek tomu, že v samotnom názve klubu FC Rot-Weiß Erfurt figuruje červená a biela farba, tvorila hlavnú časť klubového znaku modrá farba. Erfurt hráva svoje domáce zápasy v červených dresoch.
Športové úspechy.
Východonemecká liga: 2
Východonemecká 2. liga: 4
Hallescher FC

Hallescher FC alebo celým menom Hallescher Fußballclub e. V. je futbalový klub z nemeckého mesta Halle. Hallescher FC bol založený 26. januára 1966. V časoch Východného Nemecka klub vyhral dvakrát národný pohár. V súčasnosti hrá tretiu najvyššiu nemeckú futbalovú súťaž.
História.
Pred druhou svetovou vojnou bolo v Halle viacero futbalových klubov. Z nich najúspešnejší bol FC Wacker Halle, ktorý dokonca vyhral v sezóne 1933/34 svoju regionálnu súťaž Gauliga Mitte. Po vojne však došlo k zrušeniu športových klubov, čo postihlo aj FC Wacker Halle. Časť členov tohto klubu v roku 1946 založila klub SG Halle-Glauch. V roku 1949 došlo k spojeniu s klubom BSG KWU Halle, čím sa zmenil názov klubu na ZSG Union Halle. Pod novým názvom v sezóne 1949 získalo ZSG Union Halle svoj prvý ligový titul. V roku 1950 došlo k ďalších zmenám v klube, čím sa opäť zmenil názov, tento krát na BSG Turbine Halle. Už v sezóne 1951/52 vyhralo BSG Turbine Halle svoj druhý a zároveň posledný majstrovský titul. Komunistickí funkcionári však v roku 1954 rozhodli, že členovia futbalového oddielu BSG Turbine Halle povinne prejdú pod novozaložený klub SC Chemie Halle-Leuna, ktorý sa považuje za predchodcu súčasného klubu. BSG Turbine Halle tak bolo v prvej lige nahradené novým klubom SC Chemie Halle-Leuna, pričom samotné BSG Turbine sa zrazu ocitlo až v tretej najvyššej súťaži. V roku 1956 zaznamenal nový klub prvý úspech, keď sa mu poradilo vyhrať národný pohár. V roku 1958 sa zmenil názov klubu na SC Chemie Halle. Výhru v národnom pohári zopakoval klub v sezóne 1961/62. V roku 1966 bolo rozhodnuté, že futbalový oddiel bude vyčlenený tento raz z klubu SC Chemie Halle-Leuna a prejde k novo vytvorenému klubu Hallescher FC Chemie. Táto udalosť je považovaná za vznik súčasného klubu. Tento klub však v lige nedokázal nadviazať na úspechy BSG Turbine Halle, dokázal sa umiestňovať zväčšia iba v strede ligovej tabuľky. Počas svojho pôsobenia v prvej lige Hallescher FC Chemie dva krát zostúpil do 2. ligy, vždy sa však dokázal vrátiť späť. V poslednej sezóne východonemeckej ligy skončil klub na štvrtom mieste, čo ho zaradilo do nasledujúcej sezóny 2. Bundesligy. V roku 1991 sa klub premenoval na Hallescher FC. V 2. Bundeslige vydržal klub iba jednu sezónu, po ktorej nasledoval postupný pád až do piatej najvyššej súťaže. Od sezóny 2000/01 hral Hallescher FC znovu štvrtú najvyššiu súťaž. V roku 2012 postúpil do 3. ligy. V sezóne 2016/17 obsadil Hallescher FC 13 miesto.
Štadión.
Hallescher FC hráva svoje domáce zápasy na Erdgas Sportpark s kapacitou 15 057 miest. Štadión bol otvorený v roku 2011, keď nahradil pôvodný Kurt-Wabbel-Stadion.
Farby a znak klubu.
Klubovými farbami sú biela a červená, ktoré sa používajú v klubovom znaku, aj na dresoch. V znaku klubu sú od začiatku vyobrazené dve hviezdy a polmesiac, ktoré sa nachádzajú v erbe mesta Halle.
Športové úspechy.
Východonemecká 2. liga: 4
Východonemecký pohár: 7
1. FC Lokomotive Leipzig

1. FC Lokomotive Leipzig môže byť:
Mohelnice (prítok Morávky)

Mohelnice () je horská riečka v Moravsko-sliezskom kraji, prítok rieky Morávky, ktorý odvodňuje malú oblasť Moravsko-slezských Beskýd v okrese Frýdek-Místek. 
Popis toku.
Mohelnice pramení v Moravsko-sliezskych Beskydoch v nadmorskej výške okolo 720 m na južných svahoch hory Obidová (). Potok vytvára na sever smerujúce údolie medzi masívmi Lysej hory () na západe a Travného () na východe. Na Mohelnici ležia obce Krásna a Raškovice; a v Raškoviciach v nadmorskej výške 410 m potok zľava ústi do rieky Morávky. 
Väčšie prítoky.
"(Ľavý / pravý)"
Studenčany

Studenčany je prírodná rezervácia ev. č. 2273 neďaleko obce Čeladná v okrese Frýdek-Místek. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Beskydy.
Ochrana.
Predmetom ochrany sú skupiny porastov so zachovanými zvyškami lesov charakteristickými pre jedľobukový a smrekobukový vegetačný stupeň karpatskej oblasti.
Zvonica

Zvonica je stavba slúžiaca výhradne alebo väčšinou na zavesenie zvonov. Podľa definície Karla Kuču je zvonicou iba solitérna stavba funkčne súvisiaca s kostolom, na rozdiel od kostolnej veže s ním však nie je stavebne spojená. Menšie stavby sa označujú ako zvoničky, pričom niektorí autori rozlišujú zvoničky od zvoníc nielen podľa veľkosti a typu (stavebného prevedenia), ale aj podľa toho, či majú spojitosť s kostolom. 
Vo všeobecnom zmysle je však zvonicou často nazýva aj kostolná veža nesúca zvony, či dokonca len zvonové poschodie kostolnej veže. K nepresnostiam pri rozlíšení zvonice a zvoničky môže viesť tiež fakt, že niektoré veľké kaplnky sú rozmerovo, konštrukciou a funkciou podobné kostolom, poprípade sa môže kaplnka zmeniť na kostol či kostol na kaplnku, bez toho aby sa zmenili stavebne. Aj v niektorých prípadoch je zvonica pôvodne samostatná, ale druhotne je stavebne spojená s kostolom a stane sa z nej kostolná veža, alebo naopak je pôvodný kostol zbúraný, je z neho ponechaná len pôvodná kostolná veža a tá potom slúži ako samostatná zvonica nového kostola.
Calw (mesto)

Calw ([kalf]; lokálne [kʰalp]) je mesto uprostred Bádenska-Württemberska v južnom Nemecku, okresné mesto rovnomenného okresu. Nachádza sa v severnom Schwarzwalde, približne 18 kilometrov južne od Pforzheimu a 33 kilometrov západne od Stuttgartu.
Žije tu asi 23 000 obyvateľov.
LG G Pad IV 8.0 FHD

LG G Pad IV 8.0 FHD je androidový tablet, ktorý vyrába spoločnosť LG Electronics. Predstavený bol v júli a uvedený v auguste 2017.
Obsahuje IPS kapacitný LCD displej s uhlopriečkou 8 palcov s rozlíšením 1200 x 1920 bodov s bodovou hustotou 283 ppi a operačný systém Android 7.0 Nougat. 
Poháňa ho čipset Qualcomm MSM8940 Snapdragon 435 s procesorom Octa-core 1,4 GHz Cortex-A53 a grafický procesor Adreno 505. 
Kapacita vnútorného úložiska je 32 GB, rozšíriteľná microSD kartou do 256 GB a kapacita pamäte RAM je 2 GB. Primárna aj sekundárna kamera má rozlíšenie 5 MP. Batéria je typu Li-Ion, je neodnímateľná a má kapacitu 3000 mAh.
SC Rotation Leipzig

SC Rotation Leipzig alebo celým menom Sportclub Rotation Leipzig bol futbalový klub z nemeckého mesta Lipsko. SC Rotation Leipzig FC bol založený v novembri 1954, zanikol v roku 1963. V časoch Východného Nemecka hral najvyššiu domácu futbalovú súťaž.
História.
Po druhej svetovej vojne vznikol v Lipsku športový klub SG Leipzig-Probstheida, ktorý dostal meno podľa mestskej časti Probstheida, kde sídlil. V roku 1949 sa premenoval na BSG Erich Zeigner Leipzig a o rok neskôr na BSG Einheit Ost Leipzig. V novembri 1954 sa tento klub spojil s novovzniknutým športovým klubom SC Rotation, čím de-facto vznikol nový klub. Od roku 1954 hral SC Rotation iba prvú ligu. V sezónach 1954/55 a 1957 skončil na treťom mieste, čo bolo zároveň najlepšie umiestnenie klubu v jeho histórií. Väčšinou sa však umiestňoval iba v spodnej polovici tabuľky. V roku 1963 bolo rozhodnuté, že SC Rotation sa spojí s miestnym rivalom SC Lokomotive, čím vznikol nový klub SC Leipzig, predchodca klubu 1. FC Lokomotive Leipzig. Klub SC Rotation Leipzig týmto rozhodnutím zanikol a ukončil tak svoju existenciu.
Štadión.
SC Rotation Leipzig hrával svoje domáce zápasy na Bruno-Plache-Stadion s kapacitou 6 800 miest.
Majstrovstvá Európy v hokejbale do 18 a 16 rokov 2006

Majstrovstvá Európy v hokejbale do 18 a 16 rokov 2006 boli v poradí 4. majstrovstvá Európy v hokejbale, ktoré organizuje Medzinárodná hokejbalová federácia (ISBHF). Konali sa v dňoch od 8. júna11. júla 2006 vo Villachu, v Rakúsku. Víťazom v kategórii U18 a U16 sa stali hokejbalisti Česka.
Konečné poradie.
U18
U16
Pamätné euromince roku 2022

Dvojeurové pamätné mince resp. eurové mince s nominálom 2 eurá, sú špeciálne euromince razené a emitované národnými (centrálnymi) bankami členov eurozóny od roku 2004 ako legálne a obehové platidlo všetkých členských štátov. Tieto mince obyčajne oslavujú výročie historickej udalosti alebo upozorňujú na práve prebiehajúcu udalosť. V roku 2022 je momentálne známa plánovaná emisia 47 pamätných euromincí (vrátane 19 verzií spoločnej emisie).
Pre množstvo, vzhľad a spôsob emitovania pamätných euromincí platia presne stanovené pravidlá a obmedzenia.
Rex

Rex môže byť
Uplaz (prírodná rezervácia)

Uplaz je prírodná rezervácia ev. č. 5313 neďaleko obce Dolní Lomná v okrese Frýdek-Místek. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Beskydy.
Ochrana.
Predmetom ochrany sú prírode blízke bukové lesy s javorom, smrekom a jedľou ako územie tvoriaci environmentálne významný funkčný celok s nadväzujúcou NPR Mionší a ochrana prirodzených procesov v lesných ekosystémoch.
Majstrovstvá Ázie vo volejbale mužov 2017

Majstrovstvá Ázie vo volejbale mužov 2017 bol v poradí 19. turnaj majstrovstiev Ázie vo volejbale mužov, ktoré organizuje Ázijská volejbalová konfederácia (AVC). Konal sa v dňoch od 24. júla1. augusta 2017 v meste Gresik, na ostrove Jáva, v Indonézii, za účasti 16 tímov. Indonézia bola organizátorom ázijského šampionátu mužov druhýkrát, predtým hostila toto podujatie v roku 2007, v Jakarte. Zápasy sa hrali v dvoch dejiskách: "Tri Dharma Petrokimia Gymnasium" a "WEP Gymnasium". Titul obhájilo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . Strieborný Kazachstan získal medailu po 24 rokoch.
Nasadenie do výkonnostných košov.
Družstvá boli pred žrebom do skupín v Thajsku nasadené v prvých dvoch košoch podľa svetového rebríčka + doplnených o družstvo hostiteľskej krajiny.
Poznámka: V zátvorke je uvedené umiestnenie vo svetovom rebríčku FIVB k augustu 2016.
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Skupina C.
&lt;br&gt;
Skupina D.
&lt;br&gt;
Nadstavbové skupiny o 1.8. miesto.
Skupina E.
&lt;br&gt;
Skupina F.
&lt;br&gt;
Nadstavbové skupiny o 9.16. miesto.
Skupina G.
&lt;br&gt;
Skupina H.
&lt;br&gt;
Majstrovstvá Európy v hokejbale do 18 rokov 2009

Majstrovstvá Európy v hokejbale do 18 rokov 2009 boli v poradí 7. majstrovstvá Európy v hokejbale do 18 rokov, ktoré organizuje Medzinárodná hokejbalová federácia (ISBHF). Konali sa v dňoch od 5. júna7. júna 2009 v Bayreuthe, v Nemecku. Víťazom sa stali hokejbalisti Česka.
Výsledky.
Základná časť.
"O poradí na 3.5. mieste rozhodlo skóre zo vzájomných stretnutí a celkové skóre."
Konečné poradie.
U18
Železničná trať Devínske Jazero – Stupava

Železničná trať Devínske Jazero - Stupava "(starší názov Stupava - Mást)" je zrušená trať na Slovensku v Bratislavskom kraji vybudovaná v roku 1889.
História.
Trať bola posledným veľkým projektom Rakúskej spoločnosti štátnych železníc na území Slovenska. Bola projektovaná ako odbočka hlavnej trate z Devínskej Novej Vsi do Kútov a následne do Skalice. Trať bola vybudovaná v roku 1889 a jej prevádzka začala 27. októbra 1891. Posledný parný vlak tu išiel 25.5.1967. Parná trakcia bola nahradená motorovou. V roku 1988 prešla rekonštrukciou (spojenou s výstavbou diaľnice). Trať je prakticky nová a nepoužívaná. Je dlhá 6,5 km. Posledný osobný vlak tu prešiel v roku 2005, posledný pravidelný osobný vlak v roku 1991. Nákladná doprava tu bola do roku 2003. Na trati sa náchadza aj most ponad diaľnicu Brno - Bratislava. Koľaje boli kompletne vytrhané v máji 2012.
Prevádzka.
Jazdili tu osobné aj nákladné vlaky až do konca sedemdesiatych rokov 20. storočia, kedy bola osobná doprava zastavená a trať zmizla z cestovných poriadkov. Po úplnom zastavení dopravy na tomto úseku bola táto trať administratívne zrušená v roku 2008.
Budúcnosť.
Aj keď táto trať už pravdepodobne svoju železničnú históriu dopísala, v roku 2016 prišli Železnice SR s nápadom premeniť ju na cyklotrasu. Nápad podporil aj Bratislavský samosprávny kraj. V súčasnosti je vytvorená expertná skupina, ktorá v krátkom čase posúdi legislatívne, technické a realizačné možnosti.
Majstrovstvá Európy v hokejbale do 18 rokov 2002

Majstrovstvá Európy v hokejbale do 18 rokov 2002 boli v poradí 1. majstrovstvá Európy v hokejbale do 18 rokov, ktoré organizuje Medzinárodná hokejbalová federácia (ISBHF). Konali sa v dňoch od 25. mája28. mája 2002 vo Villachu, v Rakúsku. Víťazom sa stali hokejbalisti Česka.
Majstrovstvá Európy v hokejbale do 18 a 16 rokov 2003

Majstrovstvá Európy v hokejbale do 18 a 16 rokov 2003 boli v poradí 2. majstrovstvá Európy v hokejbale, ktoré organizuje Medzinárodná hokejbalová federácia (ISBHF). Konali sa v dňoch od 26. júna29. júla 2003 v Rakovníku, v Česku. Víťazom v kategórii U18 a U16 sa stali hokejbalisti Česka.
Konečné poradie.
U18
U16
Svetlana Gavorová

JUDr. Svetlana Gavorová (* 6. júl 1976) je slovenská advokátka, v rokoch 20072010 pôsobila ako generálna riaditeľka Slovenskej agentúry pre cestovný ruch a v rokoch 20122018 bola generálnou riaditeľkou Slovenskej inovačnej a energetickej agentúry.
Vzdelanie.
Svetlana Gavorová študovala v rokoch 19952000 na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave odbor všeobecné právo. V rámci štúdia absolvovala výmenný pobyt na Univerzite Karla Ruprechta v Heidlebergu v roku 2000.
Profesionálna kariéra.
Ešte počas štúdia sa Svetlana Gavorová zaoberala právom v oblasti ľudských práv, pričom v tejto oblasti pracovala ako právny konzultant v rokoch 19992001 v Stredisku pre obete trestných činov a Slovenskom národnom stredisku pre ľudské práva.
Po skončení štúdia si rozšírila svoju prax ako právny koncipient v privátnej sfére medzi rokmi 20002003. Po absolvovaní advokátskych skúšok sa špecializovala v oblastiach správne, obchodné a občianske právo v rokoch 20052007. Súbežne pri výkonne advokátskej praxi pôsobila Svetlana Gavorová ako právny poradca pre štátne a príspevkové organizácie. Svetlana Gavorová bola v roku 2006 zvolená za miestnu poslankyňu miestnej časti Ružinov za stranu Smer-SD.
V roku 2007 ju menoval minister hospodárstva Ľubomír Jahnátek za generálnu riaditeľku Slovenská agentúra pre cestovný ruch (SACR). Ako generálna riaditeľka propagovala využívanie turistického priemyslu predovšetkým občanmi Slovenska, „"rozbehli sme informačnú kampaň, ktorou chceme priblížiť zaujímavé turistické atraktivity a turistické regióny a motivovať občanov SR, aby prežili dovolenku na Slovensku"“, uviedla v roku 2009 Svetlana Gavorová. Počas jej pôsobenia sa Slovensko v roku 2008 umiestnilo na 3. mieste v top dobrodružných destináciách sveta v kategórii rozvíjajúcich sa destinácií cestovného ruchu (cenu udeľovala The Adventure Travel Trade Association).
Vo svojej funkcii ďalej presadzovala užšiu spoluprácu medzi Slovenskou agentúrou pre cestovný ruch a Bratislavským samosprávnym krajom. „"Spoločný projekt SACR, Bratislavy a BSK považujeme za prelomový. Vôbec po prvýkrát sa nám podarilo zrealizovať takúto rozsiahlu kampaň na propagáciu cestovného ruchu Bratislavy a Bratislavského samosprávneho kraja s podporou Ministerstva hospodárstva SR, ktoré na tento cieľ vyčlenilo finančné prostriedky. Jednoznačne táto spolupráca už priniesla pozitívne výsledky"“, uviedla na margo spolupráce Svetlana Gavorová.
Po roku 2010 pôsobila ako advokát a expert pred medzinárodné projekty.
V roku 2012 ju vymenoval minister hospodárstva Tomáš Malatinský do funkcie generálnej riaditeľky Slovenskej inovačnej a energetickej agentúry, kde pôsobila do roku 2018.
G20

G20 (iné názvy: G-20, Skupina 20) je skupina najväčších ekonomík sveta predstavovaná ministrami financií a guvernérmi centrálnych bánk, t. j. členmi 19 štátov a Jednotného vnútorného trhu Európskej únie. Na pravidelných schôdzkach sa schádzajú aj najvyšší predstavitelia ich exekutívy - predsedovia vlád alebo hlavy štátov. Celkovo ekonomiky G20 predstavujú 85 % svetového hrubého domáceho produktu, 80 % medzinárodného obchodu a dve tretiny svetovej populácie.
Od roku 2008 sa skupina stretávala raz za šesť mesiacov. 26. až 27. júna 2010 sa uskutočnilo zasadnutie v Toronte a zatiaľ posledné stretnutie prebehlo 7. a 8. júla 2017 v Hamburgu. Od roku 2011 sa frekvencia stretnutí znížila na jeden rok. Posledne stretnutie skupiny po pandemii Covid 19 bolo 7-8.7.2022 na Bali v Indonezii. Rusky minister zahranicnych veci nebol vitany a predcasne odisiel. Na zasadnutí v Pittsburghu bolo dohodnuté, že G20 sa stane hlavným koordinátorom svetovej ekonomiky namiesto G8.
Bývalý francúzsky prezident Nicolas Sarkozy v roku 2010 navrhol zriadenia stáleho sekretariátu G-20. Jeho sídlom by sa mohol stať Paríž alebo Soul. Tento návrh podporila Čínska ľudová republika a Brazília, proti boli Japonsko a Taliansko. Južná Kórea predložila alternatívny návrh so zavedením "kybernetického sekretariátu".
Agasias (syn Dósithea)

Agasias () bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr.
Agasias, syn Dósithea z Efezu, bol sochár činný približne v 2. polovici 2. storočia pred Kr. Jeho jediným zachovaným dielom je takzvaný "Borgheský zápasník" (uvádzaný aj ako Borgheský gladiátor), ktorý sa v súčasnosti nachádza v Musée du Louvre. Patrí medzi niekoľko najkrajších mramorových sôch, dokončovaných jedine kovovým dlátom, bez hladenia povrchu.
Nenásytný cisár Nero si dal z Grécka odviesť toľko sôch, koľko sa mu zachcelo. Pausanias uvádza, že len Delfy pripravil o päťsto bronzových sôch. Podľa nemeckého znalca antického umenia J. J. Winckelmanna je možné, že medzi tými sochami bol aj Borgheský zápasník od Agasia z Efezu, lebo ho v roku 1611 objavili neďaleko Nettuna v prímorskom letovisku Antium, v rodisku Nera a jeho vily, na výzdobu ktorej cisár vynaložil veľké prostriedky.
Od antických autorov o tvorcovi tejto sochy, síce nemáme správ, ale samotné dielo je dokladom jeho geniality. Socha predstavuje bojovníka v prudkom pohybe. Je to už dospelý muž v plnom rozkvete síl, jeho svalnaté telo nesie stopy života naplneného tvrdou prácou. Na tvári je badateľné, že nie je idealizovaná, ale vytvarovaná pravdivo podľa prírody.
Agasiovo autorstvo potvrdzuje nápis, ktorý sa nachádza v spodnej časti tohto diela:
Majstrovstvá Európy III. divízie v pozemnom hokeji 2017

Majstrovstvá Európy III. divízie v pozemnom hokeji 2017 bol v poradí 7. turnaj majstrovstiev Európy III. divízie v pozemnom hokeji mužov a žien. Bolo to tretie najvyššie kontinentálne podujatie v pozemnom hokeji v roku 2017, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konalo sa v dňoch od 30. júla5. augusta 2017 v meste Sveti Ivan Zelina, v Záhrebskej župe, v Chorvátsku, za účasti 7 mužských a 5 ženských tímov. Spoločné podujatie mužov a žien sa v III. divízii uskutočnilo prvýkrát. Chorvátsko bolo organizátorom III. divízie európskeho šampionátu štvrtýkrát, predtým hostilo ženský turnaj v roku 2007, mužský turnaj v roku 2009 (oba v Záhrebe) a ženský turnaj v roku 2015 (v Sveti Ivan Zelina). Zápasy sa odohrali na štadióne Gradski stadion Zelina, ktorý má kapacitu 1 000 divákov a ktorý je domovským štadiónom miestneho futbalového klubu NK Zelina. 
Najlepšie 2 družstvá postúpili do II. divízie majstrovstiev Európy v roku 2019. Víťazom mužského turnaja sa stalo , v ženskej vyhralo . 
Kvalifikované družstvá.
 Číslo udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k júlu 2017.
 Číslo udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k júlu 2017.
Zoznam kníh série Horizonty

Toto je zoznam kníh série Horizonty. Horizonty je knižná séria z vydavateľstva Slovart na Slovensku, preložená z francúzskeho originálu (zbierka "Découvertes Gallimard"), ktorý v roku 1986 vyšiel v parížskom vydavateľstve Gallimard.
Mazácký Grúnik

Mazácký Grúnik je prírodná rezervácia ev. č. 237 neďaleko obce Ostravice v okrese Frýdek-Místek. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Beskydy.
Ochrana.
Predmetom ochrany sú fragmenty ekosystému prirodzeného karpatského lesa jedľobukového a smrekobukového lesného vegetačného stupňa s bohatou diverzitou rastlinných aj živočíšnych druhov na geomorfologicky členitom úbočí Lysej hory a Čupelu v Moravsko-sliezských Beskydoch. Poslaním rezervácie je tiež umožniť prirodzené procesy v lesnom prostredí.
Železničná trať Počkaj – Baňa Lucia

Železničná trať Počkaj – Baňa Lucia je zrušená trať, ktorá vznikla na konci 19. storočia ako odbočka z trate Moldava nad Bodvou – Medzev.
Vznik.
V roku 1255 získal premonštrátsky kláštor v Jasove banské oprávnenie. Ťažila sa tu železná ruda, ktorá sa spracovávala v okolitých hámroch poháňaných vodou. V 19. storočí boli na svahoch údolia rieky Bodva objavené nové náleziská železnej rudy, ale kvôli ich odľahlosti sa o ich ťažbu nikto nezaujímal.
V roku 1889 bola udelená koncesia pre výstavbu trate Barca – Turňa nad Bodvou, ktorá bola otvorená 12. októbra 1890. Na jar 1891 bola založená banská osada Baňa Lucia a v roku 1892 bola otvorená prvá štôlňa.
V roku 1893 bola vydaná koncesia pre výstavbu železničnej trate Moldava nad Bodvou – Medzev s odbočkou Počkaj – Baňa Lucia. Výstavba začala 26. augusta 1893. V roku 1894 boli obidve trate uvedené do prevádzky. V roku 1896 bola dokončená železničná trať "Turňa nad Bodvou – Sajóecseg" a tým bolo budovanie železničnej tratí v regióne ukončené.
Majiteľom týchto tratí bola spoločnosť "Kassa-Tornai helyi érdekű vasut" (Akciová spoločnosť Miestna železnica Košice – Turňa).
Prevádzka.
Na železničnej trati Počkaj – Baňa Lucia premávali od začiatku len nákladné vlaky, a to až do 1. októbra 1901, kedy po nej prešiel prvý zmiešaný vlak, ktorý umožňoval aj prepravu cestujúcich v jednom vozni III. triedy. Preprava osobných osôb zmiešaným vlakom skončila v roku 1909 z toho dôvodu, že zmiešaný vlak pri poklese ťažby nebol potrebný každý deň a v tom prípade by musel ísť len osobný vozeň, čo by nebolo ekonomicky výhodne.
V roku 1938 sa vplyvom Prvej Viedenskej arbitráže trať ocitla na území Maďarska. Maďarská strana na trati v roku 1943 opätovne prevádzkovala dva páry zmiešaných vlakov.
V roku 1945 sa trať vrátila do rúk Československa. Od roku 1946 bola obnovená osobná doprava a od roku 1948 sa tu na osobných vlakoch objavovali motorové vozne. Vlaky premávali na trase Moldava nad Bodvou – Počkaj – Baňa Lucia – Počkaj – Medzev a späť a slúžili aj pre dopravu detí z osady pre cestu do školy v Medzeve až do roku 1969.
Zánik.
V roku 1969 bolo ložisko v Bani Lucia vyčerpané a trať nasledujúce dva roky slúžila pre odvoz demontovaného banského zariadenia.
Na sklonku prevádzky boli na osobné vlaky nasadzované motorové vozne M 131.1.
Odbočka Počkaj – Baňa Lucia bola oficiálne zrušená 1. júla 1973. Koľaje odbočky zarastali až do polovice 90. rokov 20. storočia, kedy došlo k ich demontáži.
Dňa 2. februára 2003 bola zastavená osobná doprava aj na trati Moldava nad Bodvou – Medzev, ale dodnes slúži trať aspoň pre odvoz dreva zo staníc Medzev a Počkaj.
Železničná trať Kvetoslavov – Šamorín

Železničná trať Kvetoslavov - Šamorín je zrušená trať vybudovaná v roku 1915, ktorá merala 4,62 km.
Vznik.
Železničná stanica Kvetoslavov sa stala odbočnou pre trať do Šamorína v roku 1915. Pri tejto príležitosti bola stanica rozšírená a vybudované tu boli studne pre čerpanie vody do parných rušňov. Keďže počas výstavby trate prebiehala 1. svetová vojna, na jej výstavbe sa podieľali aj vojenskí zajatci. Koncesiu pre výstavbu železničnej trate zo stanice Kvetoslavov do stanice Šamorín vydalo MO výnosom 31948 z roku 1915, pričom koncesionárom bola obec Šamorín. Celkové náklady na výstavbu dosiahli 530 tisíc korún. Trať mala v cestovných poriadkoch číselno-písmenové označenie napr. 31c, alebo 37c.
Prevádzka.
Prevádzka na železničnej trati Kvetoslav-Šamorín bola začatá 23. novembra 1915. Železničná trať nebola postavená samoúčelne, ale slúžila predovšetkým priemyslu v Šamoríne. Zo stanice viedlo viacero vlečkových koľají do tunajších priemyselných a poľnohospodárskych podnikov. Okrem toho tu chodilo aj dosť osobných vlakov, čo potvrdzujú cestovné poriadky z viacerých rokov. Jej trasa viedla rovinatým terénom, kde najväčší spád neprekročil 2%. Bola dlhá 4,62 km a okrem niekoľkých nechráneních priecestí tu neboli vybudované žiadne významné stavby ako mosty, priepusty či násypy. V stanici Šamorín sa nachádzala výpravná budova, sklad, skládka uhlia, rušnová remíza s vodárňou a vlečka do parného mlyna.
Zánik.
Rozvoj automobilovej dopravy znamenal aj pre túto krátku trať definitívny koniec. Nevýhodou bolo tiež, že do stanice v Kvetoslavove bola trať zaústená do západného zhlavia, čím do Bratislavy vytvárala úvrať.
Osobná doprava bola na trati zastavená dňa 27. mája 1979. Nákladná doprava bola zrušená v roku 1999. Neskôr, v roku 2001, bola trať úplne zrušená v rámci "Projektu transformácie a reštrukturalizácie Železníc SR" z roku 2000. Počas rekonštrukcie stanice Kvetoslavov na jeseň 2011 bola na záhlaví smer Bratislava-Nové Mesto odstránená nepoužívaná výhybka a tým trať definitívne zanikla. Dnes pokračuje zarastené teleso trate cez obec až ku ulici Ružová, za ktorou teraz prebieha výstavba cyklochodníka.
Železničná trať Lučenec – Halič

Železničná trať Lučenec – Halič je zrušená trať na Slovensku vybudovaná začiatkom 20. storočia.
Vznik.
O výstavbu miestnej železnice bol záujem už koncom 19. storočia, keď sa o to pokúšal Ján Forgách. Výstavba sa však nerealizovala. Povolenie v roku 1904 získala spoločnosť Lokálnej železnice lučeneckého regiónu. Koncesiu na výstavbu vydanú MO č. 480001/906.VII.3 nakoniec získal podnikateľ Ignác Armin Pallós z Budapešti. Koncesia určovala trasu trate a povinnosť postaviť vlečku do továrne na výrobu plechu a smaltovne Juraja Rakottyaiho a synovia, do liehovaru Herzog a Kohn a do textilky v Haliči, v ktorej sa vyrábalo súkno. Dňa 14. júla 1906 sa konalo valné zhromaždenie Lokálnej železnice Lučenec – Halič (Losoncz – Gácsi helyi érdekű vasút részvény tarsaság).
Prevádzka.
Doprava na trati sa začala 19. decembra 1906. Bola vedená rovinou a bola budovaná na maximálnu rýchlosť , stúpanie 15 % a najmenší polomer oblúka . Stavebná dĺžka trate bola , prevádzková . Prevádzku na trati zabezpečovali MÁV. Na trať boli postupne napojené viaceré vlečky, v roku 1912 v to bola vlečka Parného mlyna a v roku 1916 v vlečka továrne na poľnohospodárske stroje v Lučenci. Po vypuknutí prvej svetovej vojny v 1914 bola vybudovaná odbočka z priemyselnej koľaje liehovaru pre účely vojska a vojenskej nemocnice. Počas druhej svetovej vojny bola trať poškodená, po rekonštrukcii ju odovzdali do prevádzky 9. novembra 1945. Prevádzku na trati zabezpečovali parné rušne MÁV radu 377 (po roku 1918 ČSD rad 310.4). Neskôr tu v osobnej doprave jazdili motorové vozne.
Zánik.
Narastajúca cestná doprava prebrala postupne prepravu tovarov a cestujúcich. Nízke prepravné výkony boli hlavným dôvodom, že 28. mája 1967 na trati zastavili osobnú dopravu a následne 1. júna 1967 aj nákladnú dopravu. V prevádzke zostali len koľaje v Lučenci, ktoré slúžili ako vlečky tamojšiemu priemyslu. Okresný národný výbor v Lučenci na žiadosť ČSD nariadením č. 460/1976 uložil Riaditeľstvu slovenských železníc v Bratislave likvidáciu železničnej trate.
Zdroj.
zeleznicne.info - dostupné online
Pápežská akadémia vied

Pápežská akadémia vied (lat. "Pontificia Academia Scientiarum") je prestížna vedecká organizácia, ktorú založil v roku 1936 pápež Pius XI. (* 1857† 1939). Súčasným prezidentom je Werner Arber (od roku 2011). Patronát nad akademikmi drží pápež, napriek tomu je výskum vykonávaný bez obmedzenia, nezávisle od štátu.
Pápežská akadémia vied sídli vo Veľkej aule, pristavanej v roku 1936 k Letohrádku Pia IV. vo Vatikánskych záhradách. Vykonáva výskum najmä v odbore matematiky, fyziky a iných prírodných vied a venuje sa štúdiu príslušných epistemologických problémov. Dôležitá je tiež podpora medziodborovej spolupráce. Členmi akadémie sú najuznávanejší vedci 20. storočia z rôznych krajín sveta, veľakrát držitelia Nobelovej ceny.
Dejiny.
Súčasná Pápežská akadémia vied nadväzuje na "Accademia dei Lincei" (Pápežskú akadémiu rysov), ktorú založil v Ríme v roku 1603 pápež Klement VIII. (* 1536† 1605) a Federico Cesi (* 1585†1630). Ide o druhú vedeckú akadémiu na svete (po Academia Secretorum Naturae v Neapole, ktorá však bola obvinená z čarodejníctva a roku 1578 na príkaz pápeža Pavla V. zrušená). Federico Cesi usiloval o uplatnenie pozorovaní, experimentov a induktívnej metódy. Názov akadémie bol odvodený z latinského výrazu pre rysa, ktorý má veľmi dobrý zrak. Práve tak dobrú pozornosť mali akademici venovať výskumu. Členom bol aj Galileo Galilei (* 1564† 1642). Accademia dei Lincei pôsobí dodnes ako samostatná inštitúcia. 
V roku 1847 Pius IX. (17921878) v nadväznosti na pôvodnú organizáciu založil Accademia Pontificia dei Nuovi Lincei (Pápežskú akadémiu nových rysov). Tú obnovil Pius XI. v roku 1936 ako súčasnú Pápežskú akadémiu vied. 
Aktivity.
Členovia akadémie pracujú nezávisle na národnosti, politike a náboženstve. Ich hlavným záujmom je objektívne vedecké poznanie, prístupné nielen pre Vatikán, ale aj pre širokú odbornú verejnosť. Vedci pracujú v oblasti fyziky, astronómie, chémie, vedy o zemi a prírodnom prostredí, biológie, matematiky, aplikovaných vied, filozofie a dejín vedy. Výsledky výskumu sú zverejňované v štyroch publikačných radoch - Acta, Scripta varia, Documenta a Commentarii.
V súčasnosti výskum zahŕňa šesť hlavných oblastí:
Členovia akadémie.
Akadémia má osemdesiat stálych, doživotne vymenovaných členov. Pôvodne bolo akademikov sedemdesiat, ale pápež Ján Pavol II. ich počet v roku 1996 zvýšil. Zbor dopĺňa niekoľko čestných členov a členovia „dočasní“. Dočasní členovia sú menovaní z titulu svojho úradu a sú nimi kancelár Akadémie, riaditeľ Vatikánskeho observatória, prefekt Vatikánskej knižnice a prefekt Vatikánskeho apoštolského archívu.
Noví členovia sú vyberaní zborom akademikov na základe vedeckého významu ich výskumov a s prihliadnutím na ich morálne postoje, bez ohľadu na rasu alebo náboženské vyznanie. Vybraných kandidátov potom oficiálne menuje pápež.
V čele Pápežskej akadémie vied stojí prezident, ktorého z radov akademikov menuje na štvorročné funkčné obdobie pápež po odporúčaní sedemčlennej Akademickej rady a kancelára.
Súčasní členovia.
Zoznam členov k roku 2011:
Gimel

Gimel (symbol ג, hebrejsky גִמֶל, גימל) je tretie písmeno hebrejskej abecedy. Vychádza z fenického písma, kde ho predstavuje rovnomenné písmeno .
Slovo Gimel (dnes skôr používaný výraz gamal) znamená v hebrejčine doslova „ťava“.
V tradičnej hebrejčine sa písmeno Gimel vykladá ako písmeno ו (vav), ktorý stráži svojho menšieho druha י (jód). Gimel je teda vykladaný ako pomoc jedného človeka druhému.
Zvuková podoba.
V modernej hebrejčine sa číta ako znelo velárna ploziva (g, IPA 110). Ďalej je možné použiť Gimel s apostrofom ג', ktorý vyjadruje hlásku "dž" (napr. ג'ז - "džez").
Miesto v systéme hebrejských číslic.
V systéme hebrejských číslic má číselný význam zodpovedajúci našej číslici 3.
Význam v matematike.
Funkcia Gimel je pojem z teórie množín, ktorý tematicky patrí do kardinálnej aritmetiky.
Tunel pod Homôľkou

Tunel pod Homôľkou alebo Slavošovský tunel je nedokončený tunel na nedostavanej železničnej trati z Revúcej do Slavošoviec, na pomedzí okresov Revúca a Rožňava.
Jeho celková dĺžka je 2 401 metrov, pričom mal prekonávať hrebeň Revúckej vrchoviny medzi údolím riek Muráň a Štítnik masívom Homôľky ().
Stavba.
Tunel bol naprojektovaný v období po Viedenskej arbitráži, keď niektoré južné časti Gemera vtedajšieho vojnového Slovenska neboli prístupné po železnici, v rámci projektu takzvaných Gemerských spojok. Tunel sa začal stavať v roku 1941 a prerazený bol v apríli 1944, krátko pred vypuknutím SNP. Práce boli načas prerušené, no pokračovalo sa až do roku 1949, keď sa výstavba trate ukončila. Prvotná potreba zabezpečiť železničné spojenie Gemerom po ukončení II. svetovej vojny a vrátení hraníc do pôvodnej podoby pominula, čím sa stratila aj potreba budovania Gemerských spojok.
Súčasnosť.
Lokalita slavošovského portálu je vybavená táboriskom a atrakciami pre rodiny s deťmi. Tunel je voľne priechodný. Vedie cezeň oficiálna cyklotrasa. V poslednej dobe sa z neho stáva obľúbená turistická atrakcia.
Majstrovstvá Európy IV. divízie v pozemnom hokeji mužov 2017

Majstrovstvá Európy IV. divízie v pozemnom hokeji 2017 bol v poradí 7. turnaj majstrovstiev Európy IV. divízie v pozemnom hokeji mužov. Bolo to štvrté najvyššie kontinentálne podujatie v pozemnom hokeji v roku 2017, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konalo sa v dňoch od 31. júla5. augusta 2017 v meste Lipovci, v regióne Prekmurie, v Slovinsku, za účasti 5 tímov. Slovinsko bolo organizátorom IV. divízie európskeho šampionátu druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 2007, v Predanovci. Zápasy sa odohrali na ihrisku "Igrišče HK Lipovci", na ktorom hrá svoje domáce zápasy popredný slovinský klub pozemného hokeja HK Lipovci. 
Najlepšie 2 družstvá postúpili do III. divízie majstrovstiev Európy v roku 2019. Víťazom turnaja sa stal .
Kvalifikované družstvá.
 Číslo udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k júlu 2017.
Pasáž

Pasáž môže byť:
Pasáž (architektúra)

Pasáž (z francúzskeho "le passage", priechod) je v architektúre priechod budovou alebo spojenými budovami, ktorý umožňuje osobám prechádzať z jednej ulice (alebo aj iného verejného priestranstva) do druhej. Priestor je väčšinou obklopený obchodmi, reštauráciami, kaviarňami, veľmi často v nich tiež sídli kino, divadlo, kabaret a ďalšie zábavné podniky. Pasáž býva často opatrená strechou, väčšinou presklenou, veľké pasáže môžu byť aj viacpodlažné, kedy od 1. nadzemného podlažia bývajú nainštalované ochodze.
História.
Pasáže sa zrodili už na konci 18. storočia v Paríži, predovšetkým ako ochrana pred počasím. Ich rozvoj nastal v 19. storočí a rozšíril sa aj do ďalších miest ako Londýn alebo Praha, kde pasáže začali vznikať na začiatku 20. storočia. Pasáže môžu niekedy tvoriť celé rozvetvené a rozľahlé komplexy.
Súčasnosť.
V súčasnosti bývajú pasáže bežnou výbavou vo veľkých nákupných centrách typu hypermarket, tu sú niekedy riešené aj ako viacpodlažné.
Ménofilos

Ménofilos () môže byť:
2. slovenská futbalová liga 2017/2018

2. slovenská futbalová liga 2017/2018 bol 25. ročník druhej najvyššej futbalovej súťaže na Slovensku. Súťaž organizuje Slovenský futbalový zväz.
Nicole Gibbsová

Nicole Gibbsová (* 3. marec 1993, Cincinnati) je americká profesionálna tenistka. Vo svojej doterajšej kariére na okruhu WTA Tour nevyhrala žiadny turnaj. V rámci okruhu ITF získala k marcu 2015 štyri tituly vo dvojhre a tri vo štvorhre.
Kayla Dayová

Kayla Dayová (* 28. september 1999, Santa Barbara, Kalifornia, USA) je americká profesionálna tenistka.Je juniorskou šampiónkou US Open.
Osobný život.
Dayová začala hrať tenis v 7 rokoch. Jej mama pochádza Česka.
Grammy Legend Award

Grammy Legend Award alebo Grammy Living Legend Award, je špeciálna cena za zásluhy pre Grammy Awards, ktorá bola založená v roku 1958 a pôvodne sa nazývala Gramophone Awards. Ocenenia v niekoľkých kategóriách sú každoročne udeľované National Academy of Recording Arts and Sciences Spojených štátov za vynikajúce úspechy v hudobnom priemysle.
Prvý ročník Grammy Legend Awards sa uskutočnil v roku 1990 a cenu získali Smokey Robinson, Willie Nelson, Andrew Lloyd Webber a Liza Minnelli. Cena bola uvedená, aby uznala „dovtedajšie príspevky a vplyv v oblasti nahrávania“. Ďalší rok vyhrali ďalší štyria hudobníci (Aretha Franklin, Billy Joel, Johnny Cash a Quincy Jones). Cenu ďalej získali Barbra Streisand v roku 1992 a Michael Jackson v roku 1993.
Po roku 1994, kedy cenu Grammy Legend Award získali dvaja americkí hudobníci Curtis Mayfield a Frank Sinatra, bolo prerušené udeľovanie cien. Taliansky operný tenor Luciano Pavarotti získal ocenenie v roku 1998. Nasledujúci rok britský spevák a skladateľ Elton John získal toto uznanie. Bee Gees sa stali prvými príjemcami ceny v 21. storočí, keď ich ocenili Grammy v roku 2003. Celkovo štrnásť sólových hudobníkov a jedna skupina dostali cenu Grammy Legend Award.
Naomi Ósaková

Naomi Ósaková (; * 16. október 1997, Osaka, Japonsko) je japonská profesionálna tenistka, víťazka grandslamového turnaja US Open 2018 po tom, čo vo finále dvojhry žien zvíťazila nad Serenou Williamsovou. Žiadnemu tenistovi ani tenistke japonskej národnosti sa dovtedy nepodarilo získať titul z grandslamového turnaja. Ósakovej najlepšie umiestnenie v rebríčku WTA bolo 1. miesto.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v basketbale mužov 2019

Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v basketbale mužov 2019 je európska kontinentálna kvalifikácia v basketbale mužov, ktorú organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe), na Majstrovstvá sveta 2019. Zúčastňuje sa jej 37 družstiev, ktoré súťažia o 12 postupových miestpo tri najlepšie družstvá zo skupín 2. kola kvalifikáciena finálový turnaj. Kvalifikácia sa skladá z 3 kôlpredkvalifikácie, 1. a 2. kola kvalifikácie. Prebieha od 2. augusta 2017 do 25. februára 2019. 
Nasadenie do výkonnostných košov.
FIBA nasadila družstvá predkvalifikácie a 1. kola kvalifikácie do nasledovných výkonnostných košov.
Poznámka: V zátvorke je uvedené umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA k augustu 2016.
Mária z Tecku

Mária z Tecku (narodená ako Victoria Mary Augusta Louise Olga Pauline Claudine Agnes), * 26. máj 1867, Londýn, Spojené kráľovstvo† 24. marec 1953, Londýn) bola od 6. júna 1893 do 20. januára 1936 ako manželka britského kráľa Juraja V. britská kráľovná a cisárovná Indie v rokoch 1910 – 1936.
Narodila 26. mája 1867 sa v Kensingtonskom paláci v Londýne ako dcéra vojvodu Františka z Tecku a Márie Adelaidy z Cambridge. Ešte k tomu sa narodila v tej istej miestnosti ako kráľovná Viktória. Kráľovná prišla navštíviť dieťa a napísala, že je „veľmi jemné, s peknými malými črtami a množstvom vlasov". 
Bola spriaznená s panujúcim kráľovským rodom. Jej matka bola (rovnako ako kráľovná Viktória) vnučkou kráľa Juraja III.
V roku 1891 sa zasnúbila s korunným princom Albertom Viktorom. Zásnuby boli dielom kráľovnej Viktórie. Ešte pred svadbou princ Albert Viktor zomrel. Neskôr sa zasnúbila s Albertovým mladším bratom Jurajom a v roku 1893 sa zobrali. V roku 1910 zomrel Eduard VII., na trón nastúpil jeho syn Juraj V. a Mária sa stala kráľovnou. 
Zomrela 24. marca 1953 v Malborough House v Londýne. Bola pochovaná v kaplnke sv. Juraja vo Windsore. Sú po nej pomenované dve lode britskej spoločnosti "Cunard line" - "Queen Mary" (1936) a "Queen Mary 2" (2004).
Deti.
V šťastnom manželstve s Jurajom sa narodilo šesť detí. Dvaja synovia sa stali kráľmi: Eduard VIII. v roku 1936 nastúpil na trón i abdikoval kvôli manželstvu s Walis Simpsonovou a Juraj VI. nastúpil na trón po abdikácii svojho brata.
SS City of New York

SS "City of New York" bola britskou vlajkovou loďou spoločnosti Inman Line, ktorá bola navrhnutá tak, aby bola najväčším a najrýchlejším parníkom v Atlantickom oceáne. 
Do služby vstúpila v auguste 1888, avšak Modrú stuhu nezískala. Rekord v najvyššej rýchlosti držala od augusta 1892 až do mája 1893 (20,11 uzlov). "City of New York" a jej sesterská loď "City of Paris" sú dodnes považované za jedny z najelegantnejších lodí svojej doby a počas celej svojej doby boli vážnymi konkurentmi parníkov White Star Line - "Teutonic" a "Majestic". Vo februári 1893 sa Inman Line premenovala na American Line a "City of New York" sa premenoval na "New York". V službách American Line slúžila až do roku 1920. Počas španielsko-americkej vojny slúžila pod menom "USS Harvard". Loď je známa predovšetkým pre to, lebo sa v roku 1912 takmer zrazila s parníkom "Titanic". Poslednú zaoceánsku plavbu loď vykonala v roku 1922. Nasledujúceho roku bola predaná do šrotu.
Vývoj a dizajn.
Keď spoločnosť International Navigation Company v roku 1886 zakúpila firmu Inman Line, flotila potrebovala nové modely, ktoré by mohli konkurovať spoločnostiam ako sú Cunard Line a White Star line. Stavitelia lodí v Škótsku ponúkli viceprezidentovi International Navigation Company dodanie dvoch lodí v cene 1 850 000 dolárov za kus. Pennsylvánska železnica súhlasila s upísaním dodatočného kapitálu a podpísali sa zmluvy pre stavbu dvoch sesterských lodí - "City of New York" a "City of Paris".
Pôvodne mala mať loď podobné rozmery ako City of Rome. Nakoniec však musela byť hmotnosť lodi navýšená až o 25 %, a to na 10 500 BRT. Na prove sa nachádzala socha ženskej postavy, ktorú vyrezával sochár James Allan. 
"City of New York" bol navrhnutý pre 540 pasažierov 1. triedy, 200 pasažierov 2. triedy a 1 000 pasažierov 3. triedy. Jej kajuty boli vybavené tečúcou teplou a studenou vodou, elektrickou ventiláciou a elektrickým osvetlením. Jej prvotriedne verejné priestory, ako napríklad knižnica a fajčiarsky salón boli vybavené obložením z orechového dreva a v jedálnom salóne 1. triedy sa nachádzala masívna sklenená kupola, ktorá cestujúcim poskytovala prirodzené svetlo.
Minútový valčík

Valčík Des dur, op. 64, č. 1 nazývaný „minútový valčík“ je klavírny valčík napísaný Fryderykom Chopinom. Je venovaný poľskej kňažnej menom Delfina Potocka.
Chopin napísal valčík v roku 1847 a v tom istom roku ho vydal v hudobnom vydavateľstve Breitkopf &amp; Härtel v Lipsku ako prvý z Troch valčíkov, Op. 64.
Tempo a rýchlosť.
Valčík je daný tempom "molto vivace" (veľmi živo). Toto dielo je už dlho známe ako „minútový valčík“, avšak Chopin nemal v úmysle tento valčík hrať za minútu. Celá skladba trvá jeden a pol alebo dve a pol minúty. Valčík je dlhý 140 taktov s jedným pätnásť-taktovým opakovaním a preto by sa valčík musel hrať na takmer 420 štvrťových nôt za minútu, aby sa mohol hrať úplne v priebehu jednej minúty. Hranie čo najrýchlejšieho valčíka je stále úspechom, ktoré niektorí klaviristi skúšajú. Camille Bourniquel, jeden z Chopinových biografov, pripomína, že Chopin získal inšpiráciu pre tento valčík, keď sledoval, ako malý pes honil svoj chvost, čo prinútilo skladateľa, aby pomenoval dielo „Valse du petit chien“, čo znamená „Malý psí valčík“.
Katedrála svätého Magnusa

Katedrála svätého Magnusa je katedrála v meste Kirkwall na Orknejských ostrovoch v Škótsku. Je zasvätená svätému Magnusovi, jarlovi Orknejí v rokoch 1106 až 1115, ktorého pozostatky boli do katedrály po jej dokončení prenesené. Katedrála bola postavená z miestneho žltého a červeného pieskovca. 
Ide o najsevernejšiu britskú katedrálu. So stavbou sa začalo na podnet Rögnvalda Kolssona, synovca sv. Magnusa, v roku 1137 v románskom slohu, pričom slúžila orknejskému biskupovi, ktorý v Kirkwalle sídlil. Katedrála bola dokončená v 12. storočí, ale neskôr v nej došlo k prestavbám. 
V súčasnosti je budova farským kostolom škótskej cirkvi, a preto už formálne nie je katedrálou.
SS City of Paris

SS "City of Paris" bol britský zaoceánsky parník spoločnosti Inman Line, ktorý získal Modrú stuhu pre rekord najrýchlejšej lode v Atlantickom oceáne v rokoch 1889 – 1891 a znova od roku 1892 – 1893. Spolu so svojou sesterskou loďou "City of New York" bola vážnym konkurentom lodí spoločnosti White Star Line – "Teutonic" a "Majestic". Počas španielsko-americkej vojny bola loď premenovaná na "Yale", neskôr dostala meno "Philadelphia" a počas prvej svetovej vojny slúžila pod menom "Harrisburg". Po vojne sa jej vlastníkom stala znova American line (premenovaná Inman Line) a opätovne bola premenovaná na "Philadelphiu".
Vývoj a dizajn.
Keď spoločnosť International Navigation Company v roku 1886 zakúpila firmu Inman Line, flotila potrebovala nové modely, ktoré by mohli konkurovať spoločnostiam ako sú Cunard Line a White Star line. Stavitelia lodí v Škótsku ponúkli viceprezidentovi International Navigation Company dodanie dvoch lodí v cene 1 850 000 dolárov za kus. Pennsylvánska železnica súhlasila s upísaním dodatočného kapitálu a podpísali sa zmluvy pre stavbu dvoch sesterských lodí – "City of New York" a "City of Paris".
Pôvodne mala mať loď podobné rozmery ako City of Rome. Nakoniec však musela byť hmotnosť lodi zvýšená až o 25 %, a to na 10 500 BRT. Na prove sa nachádzala socha ženskej postavy, ktorú vyrezával sochár James Allan.
"City of Paris" bol navrhnutý pre 540 pasažierov 1. triedy, 200 pasažierov 2. triedy a 1 000 pasažierov 3. triedy. Jej kajuty boli vybavené tečúcou teplou a studenou vodou, elektrickou ventiláciou a elektrickým osvetlením. Jej prvotriedne verejné priestory, ako napríklad knižnica a fajčiarsky salón boli vybavené obložením z orechového dreva a v jedálnom salóne 1. triedy sa nachádzala masívna sklenená kupola, ktorá cestujúcim poskytovala prirodzené svetlo.
Derby della Capitale

Derby della Capitale, tiež známe ako Derby Capitolino, Derby del Cupolone, alebo Derby di Roma je mieste rímske derby vo futbale, v ktorom sa stretávajú rímske kluby Lazio a AS Rím. Tieto zápasy sú považované za najvášnivejšie mestské derby zápasy v Taliansku, zároveň patrí toto derby medzi najvýznamnejšie zápasy podobného druhu na svete.
História.
V roku 1927 bol založený klub AS Rím, keď sa zlúčili viaceré rímske kluby. Spájanie rímskych klubov do jedného bolo vynútené režimom diktátora Benita Mussoliniho, ktorý si želal vytvoriť jeden silný rímsky futbalový klub, ktorý by dokázal súťažiť so silnými klubmi zo severnej časti Talianska, ktoré v tej dobe dominovali futbalu v krajine. Lazio ako jediný rímsky klub odolal tlaku režimu a nespojil sa do novovytvoreného tímu AS Rím. Tým vznikla už na začiatku existencie AS silná rivalita s Laziom.
Lazio bolo založené v rímskej štvrti Prati a svoje domáce zápasy hralo na štadióne v rímskej štvrti Parioli, čo bola štvrť vyššej triedy. Obe tieto mestské časti sa nachádzajú na severe Ríma. AS Rím po svojom založení hrával svoje domáce zápasy v rímskej štvrti Testaccio, kde žila predovšetkým robotnícka trieda. Táto štvrť je zas v južnej časti mesta. Aj z tohto dôvodu je Stadio Olimpico do súčasnosti rozdelené na Curva Nord, teda severnú tribúnu, kde sa nachádzajú fanúšikovia Lazia a Curva Sud, teda južnú tribúnu, kde sú fanúšikovia AS Rím.
Vzájomné zápasy oboch rímskych klubov sú sprevádzané veľkou rivalitou a častými výtržnosťami. V roku 1979 došlo k prvému vážnemu incidentu, kedy bol zabitý fanúšik Lazia Vincenzo Paparelli, keď ho zasiahla svetlica vypálená fanúšikom AS Rím. V roku 2004 muselo byť rímske derby prerušené za stavu 0:0, keď sa výtržnosti fanúšikov presunuli dokonca na hraciu plochu. Následne bol zápas zrušený. Ďalšie výtržnosti vtedy pokračovali pred štadiónom kvôli fáme, že policajné auto malo zraziť a usmrtiť chlapca. Výsledok nepokojov bol 170 zranených policajtov a 13 zatknutých chuligánov. Tvrdé jadro fanúšikov Lazia je známe inklináciou ku krajnej pravici, z toho dôvodu je často tvrdé jadro fanúšikov AS Rím priraďované ku krajnej ľavici, čo však nie je pravda, a aj tvrdé jadro fanúšikov AS Rím patrí ku krajnej pravici.
Výsledky oficiálnych zápasov.
Legenda: modrá farba = výhra Lazia, červená farba = výhra AS Rím, šedá farba = remíza
Štatistiky.
"Údaje k 30. aprílu 2017"