burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ján Gábor

JUDr. Ján Gábor (* 25. máj 1959, Prešov) je československý a slovenský diplomat, bývalý veľvyslanec Slovenska v Írsku a Rumunsku.
Životopis.
Ján Gábor po absolvovaní maturity na gymnáziu v Prešove študoval právo na Právnickej fakulte Univerzity Karlovej v Prahe, kde v roku 1983 získal doktorát. Po ročnej vojenskej službe začal v apríli 1984 pracovať na Federálnom ministerstve zahraničných vecí v Prahe na odbore medzinárodného práva. V rokoch 19921993 študoval na Diplomatickej akadémii vo Viedni. Kratšie študijné pobyty absolvoval v USA, Francúzsku, Nemecku a Grécku. Od júla 1993 pracuje na rôznych pozíciách na Ministerstve zahraničných vecí a európskych záležitostí SR. Venoval sa agendám ľudských práv, krajín Balkánu, západnej Európy, USA, Latinskej Ameriky, Ázie. Pôsobil tiež ako Národný politický koordinátor pre Frankofóniu a veľvyslanec so zvláštnym poslaním pre migráciu. V rokoch 19941996 pracoval ako expert v Rade Európy pre otázky ochrany národnostných menšín.
V roku 1998 pôsobil ako chargé d’affaires ad interim na veľvyslanectve SR v USA, následne v rokoch 19992001 v rovnakej pozícii na veľvyslanectve na Kube. V rokoch 20042008 pracoval ako veľvyslanec SR v Írsku. V rokoch 20122018 pôsobil ako veľvyslanec SR v Bukurešti.
V roku 2022 prezidentka SR Zuzana Čaputová nevyhovela návrhu ministra zahraničných vecí SR Ivana Korčoka na vymenovacie J. Gábora za veľvyslanca pričom postupovala proti zaužívanej praxi a svoje konanie nijako neodôvodnila.
Daniela Komatović

Daniela Komatović (* 18. január 1976, Praha) je česká dizajnérka šperkov, grafická dizajnérka, maliarka, fotografka a vnučka slovenského dôstojníka a protifašistického bojovníka Viliama Martina. V roku 2017 získala ako prvá česká dizajnérka Zlaté ocenenie v medzinárodnej súťaži A 'Design Award and Competition v Miláne. V roku 2021 získala v Srbsku ocenenie Umelkyňa roku 2021.
Život a kariéra.
Daniela Komatović sa narodila v Prahe, kde vyštudovala Vyššiu odbornú školu umeleckopriemyselnú a Strednú umeleckopriemyselnú školu, odbor Propagačné grafika. Ako grafická dizajnérka pracovala pre firmy Clinique, Esteé Lauder, Nestlé, Harper Bazaar, Vienna International Hotels a rad českých firiem. Vytvorila vizuálnu identitu značiek YU Diamond Center, SRJ Europe a Diamond Spot, logo a sériu plagátov pre základnú umeleckú školu Litoměřice. V roku 2002 vydala s manželom v nakladateľstve Grada knihu "Balkánská kuchyně". V roku 2017 získala s kolekciou šperkov „Eye To The Soul“ zlaté ocenenie v medzinárodnej súťaži A 'Design Award and Competition v Miláne. Daniela Komatović je od roku 2018 tvárou privátneho bankovníctva Friedrich Wilhelm Raiffesen českej Raiffeisenbank. V roku 2021 získala v Srbsku ocenenie Umelkyňa roku 2021. V súčasnosti sa Daniela Komatović venuje navrhovaniu geometrických zlatých šperkov s drahými kameňmi, produktovej fotografii šperkov, grafickému dizajnu, webdesignu a olejomaľbe realistických obrazov so sociálnou tematikou.
Rodina.
Daniela Komatović žije v Prahe a Belehrade. Manžel pracuje ako gemológ, má s ním dve deti.
Ocenenia.
V roku 2017 získala ako prvá česká dizajnérka zlaté ocenenie v medzinárodnej súťaži A 'Design Award and Competition v Miláne. V roku 2021 získala v Srbsku ocenenie Umelkyňa roku 2021.
Charitatívna činnosť.
Daniela Komatović v roku 2019 a 2020 navrhla a ušila večerné róby pre bábiky Barbie, ktoré venovala do charitatívnych aukcií projektu Helping Dolls pre podporu Klokánku v Prahe. V roku 2019 podporila darom prsteňa Amulet Eye dobročinnú aukciu Nadácia Via. V roku 2021 venovala do aukcie organizácie Rodina v klidu náušnice Cube so zafírmi.
Pavel Pavlavič Latuška

Pavel Pavlavič Latuška (; * 10. február 1973, Minsk, Bielorusko) je bieloruský politik a diplomat. V rokoch 2009 až 2012 bol ministrom kultúry.
Po prezidentských voľbách v roku 2020 sa stal jedným z lídrov bieloruskej opozície.
Život.
Vyštudoval právo na Bieloruskej štátnej univerzite.
V rokoch 2002 až 2008 bol veľvyslancom Bieloruska v Poľsku. Potom bol do roku 2012 ministrom kultúry. Nato bol opäť menovaný veľvyslancom, tentoraz vo Francúzsku, od roku 2013 v Španielsku a Portugalsku. V tejto funkcii slúžil do januára 2019.
V marci toho istého roku bol menovaný riaditeľom divadla Janka Kupala v Minsku. Keď po prezidentských voľbách v roku 2020 odsúdil policajnú brutalitu voči demonštrantom, z divadla ho vyhodili. Zo solidarity s ním potom z divadla odišli aj niektorí herci.
V Bielorusku býva Latuška spomínaný ako kandidát opozície na nového prezidenta. Kvôli rastúcemu tlaku na opozíciu však Bielorusko opustil a býval v Nemecku aj v Česku, kde sa dvakrát stretol s ministrom zahraničia a podpredsedom ČSSD Tomášem Petříčkom. Latuška uviedol, že je naštvaný na českého premiéra Andreja Babiša za to, že sa kvôli jeho odmietavému postoju neuskutočnila poľskými predstaviteľmi navrhnutá schôdzka bieloruskej opozície s premiérmi Poľska, Maďarska, Česka a Slovenska počas summitu Vyšehradskej štvorky v septembri 2020 v poľskom Lubline.
Slovenský dopravný pas

Slovenský dopravný pas je systém vzájomnej akceptácie elektronických peňaženiek zapojených autobusových dopravcov, ktorý umožňuje platbu jednou dopravnou kartou u všetkých zapojených dopravcov a tiež uznávanie študentských zliav. Organizátorom projektu je Zväz autobusovej dopravy. Projekt v súčasnosti zahŕňa dvadsaťjeden dopravcov po celom Slovensku.
Vojtech Bacho

JUDr. Vojtech Bacho (* 8. júl 1935, Dolný Ohaj † 28. január 2014, Bratislava) bol slovenský prokurátor. Bol historicky prvým ponovembrovým generálnym prokurátorom SR, v úrade medzi rokmi 1990 a 1994.
"JUDr. Vojtech Bacho má významné zásluhy v oblasti zakotvenia prokuratúry v Ústave Slovenskej republiky ako nezávislej ústavnej inštitúcie založenej na jej nezávislosti na politickej moci." uvádza na svojej webovej stránke Generálna prokuratúra SR.
Životopis.
Po skončení stredoškolského štúdia na gymnáziu pokračoval v štúdiu na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Bacho nastúpil na prokuratúru v roku 1959. Pracoval tam desať rokov. Potom pôsobil na ministerstve spravodlivosti ako odborník v justičnej legislatíve, odkiaľ však bol v roku 1970 prinútený odísť z dôvodu politických zmien v bývalom Československu. Neskôr pôsobil v niekoľkých štátnych podnikoch ako podnikový právnik a v roku 1990 sa vrátil pracovať na ministerstvo spravodlivosti. Za generálneho prokurátora Slovenskej republiky ho vymenovala Slovenská národná rada 28. augusta 1990. Tento post zastával do 9. novembra 1994. Zomrel v 28. januára 2014 po náhlej chorobe.
Marcel Mihalik

PaedDr. Ing. Marcel Mihalik (* 13. apríl 1965, Bratislava) je policajt a súčasný poslanec Národnej rady Slovenskej republiky za stranu OBYČAJNÍ ĽUDIA a nezávislé osobnosti.
Životopis.
Je dlhoročným mestským policajtom a predsedom Združenia náčelníkov obecných a mestských polícií Slovenska. Po zvolení do funkcie poslanca pokračuje ako náčelník mestskej polície v Piešťanoch. Požiadal však o poskytnutie pracovného voľna. Bol jedným z iniciátorov zavedenia výsluhových dôchodkov pre obecných a mestských policajtov. Je predsedom odborovej organizácie mestských a obecných polícií pri OZ Sloves.
Politické pôsobenie.
Vo Voľbách do Národnej rady v roku 2020 získal na kandidátke OĽaNO 2 930 hlasov. V Národnej rade je podpredsedom Osobitného kontrolného výboru pre kontrolu činnosti NBÚ a členom Výboru Národnej rady pre obranu a bezpečnosť.
Timotheos III.

Timotheos III. alebo Timotej III. môže byť:
Tintin v Kongu

Tintin v Kongu () je druhý diel komiksovej série "Tintinove dobrodružstvá", ktorú napísal a ilustroval belgický komiksový scenárista a ilustrátor Hergé. Komiks vychádzal na pokračovanie od mája 1930 do júna 1931 v konzervatívnych belgických novinách "Le Vingtième Siècle" a to v rámci ich detskej prílohy "Le Petit Vingtième". Dej komiksu sa točí okolo dobrodružstiev mladého belgického reportéra Tintina a jeho psa Snowyho, ktorí cestujú do Belgického Konga, aby urobili reportáž. Hlavnú zápletku tvoria rôzne potýčky s divokými zvieratami a domorodcami, pričom sa Tintinovi podarí odhaliť aj sieť pašerákov diamantov, ktorú mal pod palcom americký gangster Al Capone.
Tintin v Kongu sa stal neskôr kontroverzným komiksom kvôli rasistickému vykresleniu Konžanov a krutosti voči zvieratám.
Tintin v Amerike

Tintin v Amerike () je tretí diel komiksovej série "Tintinove dobrodružstvá", ktorú napísal a ilustroval belgický komiksový scenárista a ilustrátor Hergé. Komiks vychádzal na pokračovanie od septembra 1931 do októbra 1932 v konzervatívnych belgických novinách "Le Vingtième Siècle" a to v rámci ich detskej prílohy "Le Petit Vingtième". Dej komiksu sa točí okolo dobrodružstiev mladého belgického reportéra Tintina a jeho psa Snowyho, ktorí cestujú do Spojených štátov, aby pomohli vyčistiť americké mesto Chicago od organizovaného zločinu. Hlavnú zápletku tvoria potýčky a prenasledovanie gangstrov, ako aj stretnutia s indiánmi z kmeňa Čiernonožcov.
Timotheos II. (alexandrijský patriarcha)

Svätý Timotheos II. Ailouros (iné mená pozri nižšie: * ?† 31. júl 477, Alexandria) bol byzantský teológ a spisovateľ, alexandrijský patriarcha v rokoch 457459/460 a 475477. Spolu s Filoxénom z Mabbúgu a Severom z Antiochie patril k šampiónom monofyzitizmu (miafyzitizmu). Teologickými postojmi sa nachádzal medzi Severom z Antiochie a Cyrilom Alexandrijským. Odmietal eutychiánsky monofyzitizmus i závery Chalcedónskeho koncilu. Prezývku Ailouros (Lasička) získal pre svoju štíhlosť/nízky vzrast alebo preto, že sa mal po nociach túlať po uliciach a monastieroch, kde búril ľud pre monofyzitizmus. Koptská ortodoxná cirkev ho uctieva ako svätého. Jeho sviatok pripadá na 31. júla.
Životopis.
O Timotheovom pôvode sa nevie. Už za patriarchátu Cyrila I. bol mníchom a následne aj presbyterom. Počas patriarchátu Dioskura I. sa zúčastnil Zbojníckej synody v Efeze (449), kde spolu s ďalšími egyptskými mníchmi podporil monofyzitizmus. Po Dioskurovom zosadení naďalej podporoval jeho stanovisko a spolu s Petrom Mongom sa zaslúžil o šírenie náuky v Egypte. Po tom čo bol za ortodoxného patriarchu menovaný Proteria, bol Timotheos monofyzitmi vysvätený za alexandrijského biskupa. Krátko na to rozbúrený dav Proteria v chráme zavraždil. So šírením monofyzitskej náuky nesúhlasili prívrženci chalcedónskej ortodoxie a najmä pápež Lev I. Niekedy medzi 458/460 rokmi preto byzantský cisár Lev I. na pápežovo naliehanie Timothea vyhnal do maloázijskej Gangry a asi o päť rokov dokonca na Krym do Chersonézu. Alexandrijským patriarchom sa v tomto období stal Timotheos III., ktorého však Kopti neuznávajú. Po tom, čo sa v roku 475 stal cisárom monofyzita Basiliskos, bol Ailuros povolaný späť do Alexandrie. Tam v roku 477 zomrel pred tým než ho cisár Zenón stihol vyhnať. Podľa Liberáta mal zomrieť požitím jedu.
Dielo.
Timotheova literárna činnosť mala byť značná, podľa akéhosi koptského prameňa mal dokonca vytvoriť 512 komentárov Svätého Písma spísaných v dvoch knihách. Jeho dielo sa však zachovalo len sčasti a v prevažne v prekladoch. V koptčine sa zachovali dve jemu pripisované práce, no ich autenticita je pochybná. V sýrčine sa zachovali jeho tri listy preložené Zachariášom Rétorom, v arménčine dielo "Vyvrátenie náuk schválených v Chalcedóne" (dosl. preklad). Vo svojom vyhnanstve v Gangre napísal cirkevné dejiny, o ktorých sa však dozvedáme len sprostredkovane. Sú mu pripisované aj ďalšie diela.
Teológia.
Zaoberal sa najmä kristológiou. Skôr než teológom bol pamfletistom, ktorý nespisoval systematické exegetické dielo, ale reagoval na odlišné názory. Trval na tom, že Kristus má iba jednu prirodzenosť, ktorá je v súlade s Božstvom i ľudskosťou. Tým, že Kristus pri Vtelení prijal ľudské telo, nestratil svoje božstvo. Logos je súpodstatný s Otcom a nemenný v jeho božstve, ktoré sa stalo človekom v osobe Krista. Kristovo telo bolo rovnaké ako ľudské a Logos preto na kríži reálne trpel. Božstvo a telo mali podľa neho v osobe Krista iba jednu nemennú prirodzenosť. Eutychiánov považuje za heretikov a podobne odsudzuje aj Chalcedónsky koncil a pápežov list "Tomus ad Flavianum".
Rudolf Lančarič

Rudolf Lančarič (* 14. august 1914, Grenville, Pensylvánia, USA† 17. február 1951 Praha) bol pracovník bezpečnosti, ktorý bol zatknutý spolu so skupinou „Šefik Kevič a spoločníci“ a v procese proti titovským špiónom a rozvratníkom v Československu bol krivo obvinený z velezrady a vyzvedačstva a popravený.
Životopis.
Rudolf Lančarič sa narodil 14. augusta 1914 v Grenville, Pennsylvánia, USA. V roku 1922 sa s rodičmi a súrodencami vrátil na Slovensko.
Od októbra 1935 do októbra 1937 absolvoval vojenskú prezenčnú službu pri pešom pluku v Bratislave, kde dosiahol hodnosť desiatnika. Od 1. apríla 1939 do 4. apríla 1944 slúžil na Hlavnom veliteľstve žandárstva, odkiaľ ho prepustil zo služby kvôli zamlčiavaniu nemanželského dieťaťa. Od 19. apríla 1944 do 19. mája 1945 pracoval vo výrobných podnikoch. Po 2. svetovej vojne sa vrátil do Národnej bezpečnosti, kde agilne vykonával čiernu prácu. Štátna bezpečnosť (ŠtB) pomáhala vtedy ešte spriateleným súdruhom z Juhoslávie riešiť ich záujmy na území Československa, najmä vyhľadávanie ukrývajúcich sa bývalých členov Ustaše. V tejto súvislosti ho so Šefikom Kevičom zoznámil na jar 1947 jeho nadriadený podplukovník Rudolf Viktorin. Poveril ho sprevádzaním Keviča počas jeho návštevy Nitry, kde mal vypočúvať údajnú agentku americkej spravodajskej služby Bosilku Perše.
Dňa 6. apríla 1950 bol zatknutý a v procese proti titovským špiónom a rozvratníkom v Československu bol krivo obvinený z velezrady a vyzvedačstva. Štátny súd v Prahe ho 2. septembra 1950 odsúdil na trest smrti, Najvyšší súd rozsudok potvrdil a Rudolf Lančarič skončil 17. februára 1951 na popravisku.
Lančarič riadil pri prenasledovaní Viliama Žingora (tzv. žingoriáda) Zoru Adamcovú, bývalú sekretárku politika Jána Lichnera, ktorá sa po februári 1948 dostala do vyšetrovacej väzby ŠtB. Po prepustení začala pod nátlakom spolupracovať s ŠtB. Je iróniou osudu, že Lančarič bol teda v procese so Šefikom Kevičom a spol. odsúdený skôr ako Viliam Žingor, ktorého pomáhal dostať do väzenia.
„...spolčili sa navzájom a s ďalšími osobami na pokus o zničenie samostatnosti alebo ústavnej jednotnosti republiky, o rozvrátenie ľudovodemokratického zriadenia, spoločenskej a hospodárskej sústavy republiky (…) a za tým účelom vstúpili do priameho styku s cudzou mocou“ a tejto cudzej moci vyzradili štátne tajomstvá. V prípade Rudolfa Lančariča bolo obzvlášť závažnou okolnosťou, že bol osobitne povinný zachovávať štátne tajomstvo, k čomu sa zaviazal služobnou prísahou. Prokurátor sa vo svojej argumentácii opieral o výsledky vykonštruovaných procesov s Lászlóm Rajkom, z ktorých mal údajne vyplynúť zámer Josipa Broza Tita o vybudovanie tzv. „Dunajskej federácie“ ktorá by bola mimo dozoru ZSSR.
Rudolf Lančarič bol popravený 17. februára 1951 v Prahe. Rehabilitovaný bol v roku 1964 na základe vyšetrenia Inšpekcie Ministerstva vnútra.
Faraónove cigary

Faraónove cigary () je štvrtý diel komiksovej série "Tintinove dobrodružstvá", ktorú napísal a ilustroval belgický komiksový scenárista a ilustrátor Hergé. Komiks vychádzal na pokračovanie od decembra 1932 do februára 1934 v konzervatívnych belgických novinách "Le Vingtième Siècle" a to v rámci ich detskej prílohy "Le Petit Vingtième". Dej komiksu sa točí okolo dobrodružstiev mladého belgického reportéra Tintina a jeho psa Snowyho, ktorí na svojich cestách v Egypte objavia faraónovu hrobku. V nej okrem ostatkov stratených egyptológov nájdu aj krabice s cigarami s podivným znakom. Pátranie ich zavedie na Arabský polostrov a do Indie, aby následne odhalili tajomnú medzinárodnú sieť pašerákov.
Konfirmácia (Evanjelická cirkev)

 
Konfirmácia je v Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania prijatie pokrstených ako dospelých členov cirkvi. Je potvrdením krstnej zmluvy na základe osobného a verejného vyznania viery.Praktizuje sa aj v niektorých ďalších protestantských cirkvách (napr. Reformovaná kresťanská cirkev). 
S konfirmáciou na území dnešného Slovenska začal v bratislavskom nemeckom kostole v roku 1747 farár Matej Marth. Konfirmácia sa v Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania na Slovensku vykonáva spravidla v ôsmom ročníku na základnej škole, ale konfirmovaný môže byť aj dospelý, po konfirmačnej príprave. Ide o udalosť kedy pokrstený po prvý krát pristúpi k spovedi a Večeri Pánovej, a tak sa stáva dospelým členom cirkvi.
Artur Bekmatov

Mgr. Artur Bekmatov, PhD. (* 26. máj 1990, Nitra) je slovenský ľavicový politik a redaktor. Bol predsedom Frontu ľavicovej mládeže a členom Ústredného výboru Komunistickej strany Slovenska. V minulosti tiež prispieval do magazínu Zem a vek. 
Od augusta 2020 je predsedom strany Socialisti.sk.
V súčasnosti pôsobí ako asistent poslanca NRSR za SMER – sociálna demokracia Michala Stušku.
Životopis.
Artur Bekmatov vyštudoval žurnalistiku na Filozofickej fakulte Univerzity Konštantína Filozofa v Nitre. Na katedre začal pôsobiť následne ako doktorand. Pre jeho členstvo v ÚV KSS s ním rozviazal spoluprácu denník SME. Pracoval ako externý redaktor časopisu Zem a vek.
Politické pôsobenie.
V roku 2016 kandidoval v parlamentných voľbách zo 4. miesta kandidátnej listiny KSS. Do parlamentu sa KSS nedostala. V roku 2019 ohlásil vstup do strany Socialisti.sk. Za ňu kandidoval z 5. miesta kandidátky v parlamentných voľbách vo februári 2020, avšak strana sa do parlamentu opäť nedostala.
V auguste 2020 bol po odstúpení Eduarda Chmelára zvolený za predsedu strany Socialisti.sk.
25. augusta 2022 oznámil svoju kandidatúru na post predsedu a poslanca zastupiteľstva Nitrianskeho samosprávneho kraja v nadchádzajúcich župných voľbách.
V parlamentných voľbách v roku 2023 Bekmatov kandiduje na kandidačnej listine strany SMER–SD zo 150. miesta.
Gól sezóny (Fortuna liga)

 
Gól sezóny ja anketa o najkrajší gól sezóny slovenskej futbalovej ligy. Organizuje ju Únia ligových klubov od sezóny 2018/2019, v sezónach 2013/2014 až 2017/2018 sa vyhlasovala anketa Gól mesiaca. 
História ankety.
Anketu "Gól mesiaca" organizuje "Únia ligových klubov" (ÚLK) od sezóny 2013/2014. Išlo v podstate o obnovenie ankety, ktorá bola v minulosti súčasťou televíznej relácie "Tango" v Slovenskej televízii a bola obľúbená medzi fanúšikmi. Prvým víťazom sa stal Martin Mikovič, hráč Spartaka Trnava, ktorý peknou strelou prispel k víťazstvu 2:1 nad AS Trenčín. V rokoch 2013 až 2018 sa vyhlasoval len Gól mesiaca, od sezóny 2018/2019 sa vyhlasuje aj "Gól sezóny". Prvým dvojnásobným víťazom mesačnej ankety sa stal hráč DAC Dunajská Streda Kristopher Vida, jeho góly zabodovali u fanúšikov v júli 2016 a v auguste 2018. Futbalistom klubu zo Žitného ostrova sa v ankete mimoriadne darí, doteraz si pripísali najviac víťazstiev. 
Pravidlá ankety.
Anketa prebieha na internetovej stránke Fortuna ligy, fanúšikovia sa vyberajú z piatich nominovaných gólov v príslušnom kalendárnom mesiaci, Víťazom ankety sa stáva gól s najväčším počtom hlasov a autor najkrajšieho gólu získava ocenenie od ÚLK a partnerov ankety. Gól sezóny sa vyhlasuje takisto na základe hlasovania fanúšikov, ktorí vyberú najkrajší gól sezóny z víťazných gólov jednotlivých mesiacov.
Gól sezóny 2018/2019.
Premiérovým víťazom ankety sa stal hráč DAC Dunajská Streda Vakoun Bayo, legionár z Pobrežia Slonoviny , druhé miesto obsadil jeho spoluhráč Kristopher Vida. O poradí rozhodlo hlasovanie fanúšikov a odbornej poroty, zloženej z členov Klubu ligových kanonierov. Svojich favoritov si vyberali bývalí skvelí kanonieri Jozef Kožlej, Stanislav Griga, Róbert Semeník, Róbert Vittek a Tomáš Medveď. 
Gól sezóny 2019/2020.
To, že hráči DAC vedia potešiť fanúšikov peknými gólmi sa potvrdilo aj v nasledujúcej sezóne 2019/20, keď opäť obsadili prvé dve priečky. Najkrajší gól strelil
Eric Davis, reprezentant Panamy, účastník MS 2018 
Gól sezóny 2020/2021.
V treťom ročníku ankety do tretice víťazstvo futbalistu DAC Dunajská Streda, tentoraz triumfoval zástupca Južnej Ameriky Venezuelčan Eric Ramírez. Strelci klubu zo Žitného ostrova obsadili podobne ako v predošlých dvoch rokoch prvé dve priečky v sezónnej ankete.
Gól roka (anketa ČST)

Gól roka bola divácka anketa Československej televízie o najkrajší televízny gól roka československej futbalovej ligy v rokoch 1985 až 1993.
História ankety.
Anketa "Gól roka", známa tiež pod názvom "Televízny gól roka" vznikla v Redakcii športu Československej televízie v Prahe v roku 1985. Autormi myšlienky boli redaktori Tomáš Jungwirth a Pavel Čapek. V ankete si televízni diváci vyberali na základe nominácií "Gól mesiaca", ktorý vzišiel z hlasovania podľa najväčšieho počtu hlasov. Na konci roka si diváci vybrali opäť formou hlasovania z víťazných gólov jednotlivých mesiacov "Gól roka". O priazeň divákov sa uchádzali góly z československej futbalovej ligy, nominované boli aj góly reprezentácie Československa a góly československých klubov v európskych pohároch. Výnimočne boli nominované aj góly z nižších súťaží, jeden z nich v podaní Romana Kukletu v Českej národnej lige zvolili diváci za Gól roka 1986. Autori víťazných Gólov mesiaca a roka boli ocenení Krištáľovou kopačkou zo sklární Crystalex v Novom Bore. 
Prvým víťazom Gólu mesiaca sa stal v marci 1985 Peter Fieber z Interu Bratislava, pre ktorého to bol prvý ligový gól v kariére. "„Bolo to v posledný marcový deň. Inter hral na Sparte. V 39. minúte Hudec zahrával nepriamy kop, loptu mi ľahučko priťukol a ľavačkou som ju tvrdo poslal do ľavého horného rohu Stejskalovej brány. V tej chvíli som ešte netušil, akú cenu bude mať tento gól pre kolektív i pre mňa. Z Letnej sme si odvážali bod a ja som sa stal držiteľom prvej krištáľovej kopačky.“" 
Najčastejšie, štyrikrát sa tešil z víťazstva v ankete Gól mesiaca Luboš Kubík, výborný realizátor priamych kopov. Trikrát si prevzali Krištáľovú kopačku Tomáš Skuhravý, Jozef Chovanec a Ľubomír Moravčík. Legendárny sparťanský kapitán Chovanec bol jediným slovenským futbalistom, ktorý vyhral aj anketu Gól roka. Viac sa darilo Slovákom v ankete Gól mesiaca, napríklad v roku 1987 až šesť z ôsmich víťazných Gólov mesiaca strelili slovenskí futbalisti.
Medzi víťazmi ankety Gól roka nájdeme okrem známych mien reprezentantov (Berger, Chovanec, Hašek) aj „sviatočných“ strelcov. Takým bol posledný víťaz z roku 1993 Jaroslav Kamenický, ktorého gól z polovice ihriska bol neskôr vyhlásený v Česku za "Gól desaťročia".
V roku 2008 bola anketa v Česku obnovená, v roku 2018 sa stal jej víťazom slovenský reprezentant Miroslav Stoch, hráč Slavie Praha a jeho gól proti Dukle Praha. Pri príležitosti 20. výročia vzniku českej futbalovej ligy bola vyhlásená anketa o najkrajší gól tohto obdobia. V nominácii bol aj slovenský futbalista Štefan Rusnák, v roku 1993 hráč Slavie Praha, jeho gól nožničkami pod brvno obsadil celkové štvrté miesto.
RBG

RBG môže byť:
Gól roka (anketa STV)

Gól roka bola divácka anketa Slovenskej televízie o najkrajší gól roka slovenskej futbalovej ligy v rokoch 1993 až 2001.
História ankety.
Po rozdelení Československa sa na jar 1993 dohrala posledná sezóna česko-slovenskej futbalovej ligy a v auguste toho istého roka odštartovala prvá sezóna samostatnej slovenskej futbalovej ligy. Zostrih reportáží z ligových zápasov vysielala Slovenská televízia v relácii "Tango", ktorej autorom, dramaturgom a moderátorom bol redaktor Miroslav Michalech. Relácia sa vysielala v rokoch 1993 až 2001, zanikla potom čo marketingový partner Slovenského futbalového zväzu uzavrel zmluvu so súkromnou televíziou Markíza. Súčasťou relácie boli rôzne divácke ankety ako "Gól mesiaca/roka", "Hráč mesiaca/roka", "Objav roka" či "Tréner roka".
V ankete "Gól mesiaca" si televízni diváci vyberali z ponúknutých nominácií najkrajší gól mesiaca a na konci roka si vybrali z víťazných gólov jednotlivých mesiacov "Gól roka". Hlasovalo sa formou korešpondenčných lístkov. Autori víťazných Gólov mesiaca a Gólov roka boli ocenení zlatou sponou od zlatníctva Topas. Prvým víťazom ankety Gól mesiaca sa stal v auguste 1993 Jaroslav Timko zo Slovana Bratislava. Najčastejšie, štyrikrát triumfoval v mesačnej ankete Dušan Tittel, nikdy sa však nestal celoročným víťazom.
Premiérovým víťazom Gólu roka 1993 bol Vladimír Prokop z Interu Bratislava, keď v zápase s Tatranom Prešov po jeho ďalekonosnej strele ostala lopta zaseknutá v hornom rohu brány Petra Jakubecha. Jediným dvojnásobným víťazom ankety bol Marián Ľalík, trofej získal v dvoch rôznych kluboch, v roku 1996 ako hráč BSC JAS Bardejov a o tri roky neskôr v drese Interu Bratislava. V roku 2001 už Gól roka nebol vyhlásený, len víťazné Góly mesiaca.
Timotheos z Gazy

Timotheos z Gazy (; * 5. storočie† 6. storočie) bol byzantský grammatikos, básnik a amatérsky zoológ pôsobiaci približne v rokoch 491518.
Bol študentom egyptského filozofa Hórapollóna a reflektoval učenie gazskej školy. Napísal báseň v štyroch knihách, ktorá pojednávala o zvieratách. Šlo o zmes legiend a zoológie, pričom autor čerpal zo starších diel Aristotela, Plutarchu, Oppiána a ďalších. Známa bolo pod viacerými názvami ako napríklad "Indické zvieratá", "Štvornožce a ich úžasné vrodené vlastnosti" alebo "Príbehy o zvieratách" (doslovné preklady). Dielo sa zachovalo len v prózovanom sumári z polovice 11. storočia. Skrátený výťah bol v Byzancii veľmi obľúbený a používaný ako učebnica.
Timotheos III. (alexandrijský patriarcha)

Timotheos III. Salofakiolos (iné mená: Timotheos Salofakiolos, Timotej III. Salofakiolos; (; * ?† február 482, Alexandria) bol byzantský mních a klerik, ortodoxný (chalcedónsky) alexandrijský patriarcha v rokoch 460482. Meno Salofakiolos údajne referovalo voľnú alebo bielu pokrývku hlavy/turban. Bol adresátom jedného z listov pápeža Leva I., v ktorom ho nabádal bojovať proti nestoriánom a eutychiánskym monofyzitom.
Životopis.
Timotheos bol pôvodne mníchom v cenobitskom (pachomiánskom) monastieri v egyptskom Kanópe (). Po tom, čo bol koptský monofyzitský (miafyzitský) patriarcha Timotheos II. Ailouros poslaný do exilu, bol Salofakiolos ako zástanca chalcedónskej ortodoxie v roku 460 vysvätený za nového alexandrijského patriarchu. K monofyzitom vystupoval zmierlivo a dokonca obnovil Dioskurovo meno v cirkevných diptychoch. To sa nepáčilo rímskemu pápežovi, ktorý proti kroku protestoval. I napriek zmierlivej povahe si uznanie Koptov nezískal a za Timothea III. považujú patriarchu Timothea, ktorý podľa ortodoxného číslovania nesie prídomok IV. Neskorší kartáginský historik Liberatus zaznamenal, že sa o ňom Alexandrijčania mali vyjadriť nasledovne: „Hoci s tebou nekomunikujeme, milujeme ťa“.
Po tom, čo sa byzantským cisárom stal monofyzita Basiliskos, sa do Egypta v roku 475 vrátil Timotheos II. a Salofakiolos odišiel žiť do kláštora v Kanópe. Ailouros ale v roku 477 zomrel a aj napriek odporu monofyzitov, sa Salofakiolos vďaka podpore prefekta Anthemia do úradu vrátil. Kopti ho avšak neuznali a za Ailourovho nástupcu prehlásili Petra III. Monga. Na alexandrijskom stolci vznikla schizma. Timotheos sa pre prípad svojej smrti snažil uchovať patriarchálny stole pre ortodoxiu a začal jednať s umierneným cisárom Zenónom. Misia prípadného kandidáta Jána Talaiu v Konštantínopole avšak pre jeho netaktnosť zlyhala. Cisár súhlasil, že vymenuje Timotheovho nástupcu, avšak nesmel ním byť Talaia sám. Ján s dohodou súhlasil a vrátil sa do Egypta. Po tom, čo však Timotheos zomrel (482), nechal sa vysvätiť za patriarchu. To popudilo cisára, ktorý následne za uznanie Henotikonu v úrade potvrdil Monga. Talaia musel utiecť do Ríma a Timotheovo telo bolo posmrtne exhumované a potupne vynesené z mesta. Jeho meno nechal Mongos navyše vyškrtnúť z cirkevných diptychov.
Kalibr (strela s plochou dráhou letu)

Kalibr (v kóde NATO: SS-N-27 Sizzler alebo SS-N-30A) je rodina striel s plochou dráhou letu, ktoré sú určené na ničenie lodí, ponoriek alebo pozemných cieľov. Nosičom striel sú napríklad ruské fregaty projektu 22350, korvety projektu 21631, ponorky projektu 885, ponorky projektu 877 a ponorky projektu 636.
Vznik a vývoj.
V 70. rokoch 20. storočia spustilo americké námorníctvo vývoj strely s plochou dráhou letu, ktorú v roku 1983 zaviedlo do služby pod označením Tomahawk. V tom istom roku sa začala vyvíjať podobná strela aj v Sovietskom zväze. Jej vývojom sa zaoberala konštrukčná kancelária Novator. Táto protilodná strela dostala pomenovanie 3M-51 Alfa a jej model bol širokej verejnosti predstavený v roku 1993 na zbrojárskej výstave v Abú Zabí. Na jej základe bola neskôr vytvorená protilodná raketa 3M54. 
Verzia 3M14 bola vyvinutá v roku 2004 na základe rakety 3M-10 systému 3K10 Granat. Prvú etapu štátnych skúšok systému „Kalibr“ a strely 3M-14 vykonala kancelária „Novator“ v rokoch 2009 až 2011. V roku 2011 sa začali prípravy na testovanie systému Kalibr raketou 3M-14 z ponorky Severodvinsk (projekt 885).
V roku 2012 bola na vodu spustená fregata Kaspickej flotily „Dagestan“, ktorá bola ako prvá v ruskom námorníctve vyzbrojená raketovým systémom Kalibr-NK. Dňa 25. mája toho istého roku uskutočnil „Dagestan“ streľbu raketou systému Kalibr-NK, ktorá úspešne zasiahla cvičný cieľ na brehu. Následne bola táto strela zavedená do služby.
Dňa 27. septembra 2013 uskutočnila prvý odpal rakety Kalibr aj korveta Grad Svijažsk (Projekt 21631). 
Strely sa neskôr začali dostávať do služby u ďalších tried vojnových lodí ruského námorníctva. Systémom Kalibr-NK boli vyzbrojené napríklad aj korvety triedy Bujan-M (Projekt 21631).
Nasadenie.
Ruská invázia na Ukrajinu.
Hneď v úvodnej fáze konfliktu nasadilo Rusko strely s plochou dráhou letu, ktoré odpálilo nielen zo strategických bombardérov, ale aj z plavidiel ruského námorníctva. Išlo o strely Kalibr, ktorých hneď v prvý deň invázie vystrelilo 30 kusov. Tieto strely boli v priebehu celého roku 2022 využívané ruskými silami vo veľkej miere. Rakety Kalibr odpaľované z mora boli použité na zničenie vysokohodnotných cieľov na Ukrajine vrátane veliteľských stanovíšť, leteckých základní, batérií protivzdušnej obrany a energetických zariadení. Strely boli vypustené z rôznych platforiem, vrátane korviet triedy Bujan, viacúčelovej diaľkovej fregaty Admirál Grigorovič (Projekt 11356) a ponoriek triedy Paltus ruskej Čiernomorskej flotily. 
Zo štatistík zverejnených Ukrajinou vyplýva, že aj v nasledujúcom roku konfliktu boli strely Kalibr využívané vo veľkej miere. V priebehu roku 2023 odpálilo Rusko na ukrajinské ciele 186 rakiet Kalibr. Ukrajinskej protivzdušnej obrane sa podarilo 119 z nich zneškodniť, čo predstavuje 64 % úspešnosť.
Voľha Aľaksandravna Kavaľkovová

Voľha Aľaksandravna Kavaľkovová (; * 26. január 1984, Minsk, Sovietsky zväz) je bieloruská aktivistka a členka vedenia opozičnej Koordinačnej rady.
V novembri 2019 oznámila svoj zámer kandidovať v bieloruských prezidentských voľbách.
Dňa 25. augusta 2020 Kavaľkovovú v Bielorusku odsúdili na desať dní väzenia. Dostala informáciu, že buď z krajiny odíde, alebo ju čaká dlhé väznenie. Z väznice ju potom dopravili na hranicu s Poľskom, odkiaľ potom autobusom došla do Varšavy.
Dňa 21. septembra 2020 by mal Kavaľkovovú a ďalších členov bieloruskej opozície, Sviatlanu Cichanovskú a Pavla Latušku, prijať Výbor pre zahraničné veci Európskeho parlamentu.
Tomáš Magáth

Tomáš Magáth (* 28. september 1976) je slovenský športový novinár, redaktor, komentátor, moderátor. Stál pri zrode televízie JOJ ŠPORT, kde pôsobí vo funkcii programového riaditeľa. 
Vyštudoval Univerzita Konštantína Filozofa v Nitre. V TV JOJ moderoval šport v Ranných novinách, zároveň bol šéfredaktorom internetovej športovej televízie HUSTE.tv od roku 2008. Spolupracuje na viacerých projektoch. Predtým pracoval ako športový moderátor vo Fun rádio.
Je ženatý, má troch synov. Žije v Bratislave.
Mikroskopická kolitída

Mikroskopická kolitída je zápal hrubého čreva, charakterizovaný vodnatými hnačkami, ktorý sa dá zistiť len mikroskopickým vyšetrením; makroskopický vzhľad črevnej sliznice je pri tomto ochorení normálny. Jeho presná príčina nie je známa, preto sa zvykne zaraďovať do skupiny idiopatických kolitíd.
Výskyt, príčiny, patofyziológia, subtypy.
Mikroskopická kolitída je považovaná za pomerne zriedkavé ochorenie, ale počet pacientov postupne narastá. V súčasnosti sa udáva, že na ňu trpí približne jeden človek z 1000, je častejšia u starších ľudí, žien, fajčiarov a tiež je spojená s užívaním niektorých liekov (o.i. inhibítorov protónovej pumpy, napr. omeprazol, lansoprazol, ďalej nesteroidných protizápalových liekov, niektorých antidepresív). Patogenéza nie je jasná, predpokladá sa, že vznik ochorenia podmieňujú viaceré faktory, okrem vyššie uvedených aj genetické a imunitné.
Podľa mikroskopického nálezu na sliznici hrubého čreva sa rozlišuje na niekoľko subtypov:
Príznaky a diagnostika.
Príznakom dominujú dlhodobé prudké vodnaté hnačky, ktoré často vznikajú náhle. Sú spojené s intenzívnym nútením na stolicu. Stolica u mnohých pacientov odchádza aj v noci. Nebýva v nej prímes krvi. Ďalšie príznaky sú bolesti brucha, nafukovanie a váhový úbytok. Kolonoskopický nález je necharakteristický, diagnóza sa stanovuje na základe bioptického vyšetrenia sliznice hrubého čreva. Výsledky laboratórnych vyšetrení nie sú pre diagnostiku rozhodujúce. Hladina C-reaktívneho proteínu (CRP) a iných markerov zápalu nebýva podstatne zvýšená. Zvýšenie fekálneho kalprotektínu je časté, ale nie špecifické pre túto chorobu.
Je dôležité odlíšiť iné príčiny hnačiek, najmä iné idiopatické črevné zápaly a syndróm dráždivého hrubého čreva.
Liečba.
Účinnou liečbou je podávanie glukokortikoidu budesonid v kapsuliach s riadeným uvoľňovaním účinnej látky. Ústup ochorenia sa dostaví približne po mesačnej liečbe a niekedy je trvalý. V niektorých ľahkých prípadoch ochorenia je dostačujúca liečba loperamidom. Len v najťažších prípadoch je potrebné použiť imunomodulačnú liečbu - azatioprin/6-merkaptopurín, metotrexát, skupinu anti-TNF alebo biologickú liečbu.
Prognóza.
Liečbou sa dosiahne ústup ochorenia u väčšiny pacientov. Mikroskopická kolitída nie je spojená so zvýšeným výskytom nádorov.
Hráč sezóny (slovenská futbalová liga)

 
Hráč sezóny je ocenenie pre najlepšieho hráča slovenskej futbalovej ligy, udeľované po skončení sezóny.
História ankety.
Anketu organizuje "Únia ligových klubov" (ÚLK) od sezóny 2010/2011. V ankete hlasujú tréneri účastníkov Fortuna ligy, tréneri reprezentácie Slovenska a reprezentácie Slovenska do 21 rokov, zástupcovia SFZ a ÚLK.
Prvým víťazom ankety sa stal Filip Šebo, hráč Slovana Bratislava . V sezóne 2018/2019 sa stal víťazom legionár v službách Slovana Bratislava Slovinec Andraž Šporar , v ďalšej sezóne prvýkrát triumfoval brankár Dominik Greif .
V rokoch 1994 – 2000 prebiehala anketa "Hráč roka" v relácii "Tango", ktorú vysielala Slovenská televízia, dvojnásobnými víťazmi sa stali Dušan Tittel a Szilárd Németh.
Objav sezóny (slovenská futbalová liga)

 
Objav sezóny je ocenenie pre najlepšieho mladého hráča slovenskej futbalovej ligy, udeľované po skončení sezóny.
História ankety.
Anketu organizuje "Únia ligových klubov" (ÚLK) od sezóny 2010/2011. V ankete hlasujú tréneri účastníkov Fortuna ligy, tréneri reprezentácie Slovenska a reprezentácie Slovenska do 21 rokov, zástupcovia SFZ a ÚLK. 
V ankete sa presadzujú najmä mladí reprezentanti do 21 rokov. Matúš Bero z AS Trenčín je zatiaľ jediným hráčom, ktorý po víťazstve v ankete Objav sezóny získal v nasledujúcom ročníku ocenenie Hráč sezóny. V doterajšej histórii ankety si najčastejšie, trikrát odniesli ocenenie hráči AS Trenčín a MŠK Žilina, ktorí získali prvenstvo trikrát v sérii. 
V rokoch 1994 – 2000 prebiehala anketa "Objav roka" v relácii "Tango", ktorú vysielala Slovenská televízia. Jej prvým víťazom bol Szilárd Németh, neskôr dvojnásobný "Hráč roka". V rámci vyhlasovania ankety "Jedenástka roka" bolo v roku 2001 udelené ocenenie "Objav roka", v roku 2000 "Talent roka".
Peter III. (alexandrijský patriarcha)

Peter III. Mongos (iné mená: Peter Mongos, Petros Mongos, ; ? † 29. október 490) bol byzantský koptský teológ, monofyzitský (miafyzitský) alexandrijský patriarcha v rokoch 477/482490. Bol podporovateľom Zenónovho Henotikonu, čím stratil podporu radikálneho krídla monofyzitov. Rímskymi synodami (484, 485) bol spolu s konštantínopolským patriarchom Akakiom odsúdený. Prezývka Mongos vo voľnom preklade znamená koktavý/zachrípnutý/chrapľavý. Údajne napísal viacero diel, ktoré sa však nezachovali.
Životopis.
V ranom živote ako diakon vysvätený patriarchom Dioskorom podporoval prenasledovanie melchitov a bol jedným z hlavných propagonistov miafyzitizmus. Na Zbojníckej synode v Efeze (449) podporil svojho patriarchu a monofyzitizmus. Za patriarchátu Timothea II. Ailoura sa stal arcidiakonom. Po patriarchovej smrti bol akýmsi monofyzitským biskupom vysvätený za patriarchu. Úradu sa však neujal, pretože patriarchom bol už za Ailourovho života menovaný Timotheos III. Salofakiolos. Mongos preto odišiel do ústrania, kde vytrval až do jeho smrti v roku 482. Po tom, čo sa ortodoxným patriarchom stal Ján I. Talaia, cisár Zenón, ktorému Ján pred tým sľúbil, že sa o post nebude uchádzať, podporil Monga. Výmenou za podporu Mongos uznal Zenónov zmierlivý Henotikon.
Mongos sa v úrade snažil presadiť umiernené stanovisko. Tým si znepriatelil radikálnych prívržencov svojej náuky, ktorí požadovali verejné odsúdenie Chalcedónskeho koncilu a pápežovho dogmatického listu "Tomus ad Flavianum". Situácia vyústila do schizmy v monofyzitskej cirkvi, z ktorej sa vyčlenili tzv. "akefaloi" - bezhlaví (pretože nemali vodcu - hlavu). Zhoršili sa aj Mongove vzťahy s chalcedónskymi kresťanmi. Jeho monofyzitská (miafyzitská) exegéza Henotikonu výrazne popudila pápeža, ktorý Monga nakoniec na synodách v Ríme nechal spolu s Henotikonom a Akakiom odsúdiť (akakiánska schizma).
Tipos extraliga 2020/2021

Tipos extraliga 2020/2021 bola 28. sezónou najvyššej klubovej súťaže v ľadovom hokeji na Slovensku. Riadiacim orgánom súťaže bol Slovenský zväz ľadového hokeja.
Extraligové kluby.
V sezóne 2020/2021 v nej hralo 12 regulárnych družstiev. V extralige hral aj jeden tím z Maďarska: DVTK Jegesmedvék Miškovec.
Tím MAC Újbuda Budapešť po dvoch rokoch v Tipos extralige skončil a vrátil sa späť do maďarskej súťaže Erste liga. 
Posledný tím v tabuľke po základnej časti mal hrať baráž o zotrvanie v najvyššej súťaži, ale pre sezónu 2020/2021 toto pravidlo neplatilo a nikto nezostúpil. 
Play-off.
Predkolo (Kvalifikácia o Play-off).
tučne sú zvýraznené domáce zápasy
Predkolo hrali tímy nasledovne: 7.miesto - 10.miesto a 8.miesto - 9.miesto.
Predkolo sa začalo v stredu 24. marca a jednotlivé série sa hrali na 3 víťazstvá.
Slovenská hokejová liga 2020/2021

Slovenská hokejová liga 2020/2021 je 28. sezónou 1. hokejovej ligy. Prvých osem tímov postúpi do Play-off. Do Slovenskej hokejovej ligy postúpil z 2. hokejovej ligy klub HC 19 Humenné tým že splnil podmienky mohol postúpiť aj druhý finálista z 2. hokejovej ligy klub HK MŠK Indian Žiar nad Hronom lenže nepodal prihlášku do Slovenskej hokejovej ligy. V Slovenskej hokejovej lige už nepôsobí minuloročný víťaz základnej časti Bratislava Capitals ktorý odišiel do nadnárodnej súťaže bet-at-home ICE Hockey League.
Hrací plán.
V sezóne 2020/2021 sa hralo v jednej spoločnej skupine. Liga mala 10 účastníkov + mládežnícky tím slovenskej reprezentácie do 18 rokov pripravujúci sa na vrchol sezóny pod hlavičkou SR 18. Každé družstvo odohralo v základnej časti 36 stretnutí. Prvých osem tímov postúpi do Play-off. Víťaz Slovenskej hokejovej ligy postúpi priamo do Tipos extraligy.
Zoznam poslancov Trnavského samosprávneho kraja (2017 – 2022)

Zoznam poslancov Trnavského samosprávneho kraja zvolených na volebné obdobie 2017 – 2022 vo voľbách do orgánov samosprávnych krajov na Slovensku dňa 4. novembra 2017. V krajskom zastupiteľstve bolo najviac poslancov nezávislých kandidátov (14), SMK-MKP získalo 13 mandátov, pravicová koalícia KDH, OKS, OĽANO, SaS a ZZ, DÚ 11 mandátov a strany MOST-HÍD a SMER-SD po 1 mandáte. Volebné obdobie bolo mimoriadne predĺžené oproti pôvodne plánovanému roku 2021 až do roku 2022, aby sa tak následné voľby do VÚC časovo zosúladili s termínom konania ďalších komunálnych volieb.
Jošihide Suga

Jošihide Suga (, * 6. december 1948, Juzawa, Japonsko) je japonský politik, od septembra 2020 súčasný predseda vlády Japonska. V rokoch 20122020 pôsobil ako vedúci tajomník vlády počas vlád Šinza Abeho, predtým tiež pracoval v rokoch 20062007 ako minister pre vnútorné záležitosti a komunikácie. Od septembra 2020 je predsedom Liberálno-demokratickej strany (LDP). Je prvým premiérom, ktorý začal pôsobiť v ére Reiwa.
Životopis.
Mladosť a začiatky politickej kariéry.
Suga sa narodil v roku 1948 v prefektúre Akita do farmárskej rodiny, ktorá pestovala jahody. Otec Wasaburo predpokladal, že syn prevezme rodinný obchod s jahodami, Jošihide však o to nemal záujem. Po ukončení strednej školy sa Jošihide Suga preto presťahoval do Tokia, kde začal v roku 1969 študovať a následne získal titul bakalára práv na Univerzite Hosei. 
V roku 1975 sa po ukončení štúdia pracoval najprv v elektronickej firme, následne sa stal poradcom poslanca Snemovne reprezentantov, Hikosabura Okonogiho. V roku 1987 sa sám začal politicky angažovať, keď bol zvolený za poslanca do miestneho zastupiteľstva v Jokohame. Vo voľbách v roku 1996 bol Suga zvolený za poslanca Snemovne reprezentantov za LDP, reprezentujúc 2. okrsok prefektúry Kanagawa. 
Vrcholová politická kariéra.
Vedúci tajomník vlády (2012-2020).
Počas svojho pôsobenia v japonskom parlamente sa Suga stal blízkym spojencom vtedajšieho vedúceho tajomníka vlády vo vláde Džuničira Koizumiho, Šinza Abeho. Keď sa Abe po prvý raz v roku 2006 stal predsedom vlády, menoval Sugu vo vláde do funkcie ministra pre vnútorné záležitosti a komunikácie. Neskôr po opätovnom Abeho zvolení za premiéra v decembri 2012 sa stal Suga vedúcim tajomníkom vlády. Na tomto poste zotrval počas celého obdobia Abeho vládnutia, čím sa stal najdlhšie slúžiacim vedúcim tajomníkom vlády v histórii krajiny. 
Po avizovanom odstúpení premiéra Šinza Abeho Suga ohlásil záujem o post predsedu vlády a stal sa ako pokračovateľ Abeho línie jedným z hlavných favoritov. Vo voľbe v rámci frakcií LDP nakoniec Suga získal 377 z celkových 534 platných hlasov vládnych a regionálnych poslancov strany. Vo voľbe tak s veľkým náskokom porazil bývalého ministra obrany Šigeruho Išibu a bývalého ministra zahraničných vecí Fumia Kišidu.
Predseda vlády (2020-).
Po svojom vymenovaní cisárom Naruhitom sa stal prvým novým premiérom Naruhitovej éry Reiwa. Suga vyhlásil, že jeho obdobie v úrade premiéra bude zamerané na pokračovanie politík a cieľov Abeho administratívy, vrátane súboru hospodárskych politík Abenomika, snahy o revíziu článku č. 9 japonskej ústavy a zabezepčenia vydania unesených občanov Japonska z KĽDR.
Vo svojom prvom prejave počas virtuálneho zasadnutia Valného zhromaždenia OSN v septembri 2020 sa Suga zameral na potrebu globálnej spolupráce pre zvládnutie pandémie koronavírusu.
Osobný život.
Suga je ženatý, s manželkou Mariko majú troch synov.
V mladosti hrával bejzbal za stredoškolský tím, počas vysokej školy a po jej skončení bol zástupca kapitána miestneho tímu karate. Denne cvičí, ráno aj večer absolvuje po 100 drepov a ráno tiež 40-minútovú prechádzku, čo mu v minulosti odporučil doktor, aby schudol. Jeho mottom je "Kde je vôľa, tam je cesta".
Národná antisemitská strana (1883)

Krajinská antisemitská strana () bola prvou antisemitskou stranou v Uhorsku, ktorá vznikla v dôsledku tzv. Kauzy Tiszaeszlári (čo bolo vyšetrovanie zmiznutia mladého dievčaťa, ktoré sa pripisovalo židovskej rituálnej vražde). 
História.
Krajinská antisemitská strana vznikla v roku 1883. Založili ju prevažne členovia Liberálnej strany Győző Istóczy, Géza Ónody, Ivan Šimoni a György Széll. Strana síce vznikla kvôli súdnemu procesu v Tiszaeszlári, pretože mnohí sa obávali rastúceho politického a ekonomického vplyvu Židov, ako aj masového osídlenia Židov. Na tom bol postavený aj ich program. Žiadali novelizáciu naturalizačného zákona a vylúčenie Židov z verejných pôžičkových systémov
Proti strane sa postavilo veľa popredných politikov, ako napríklad Ľudovít Košut, Koloman Tisa či Károly Eötvös, hoci všetci videli v židovskej otázke existujúci problém. Zo začiatku nemali svoje vlastné stranícke noviny ("Magyar Lap" bol prvýkrát vydaný 15. marca 1885) a nemali dostatočné finančné zdroje. Napriek tomu sa im podarilo zabrániť návrhu vládnej strany, aby sa manželstvo kresťanov a židov uzákonilo.
Získali 17 kresiel vo voľbách v roku 1884 a 11 kresiel vo voľbách v roku 1887 a po celý čas fungovali ako opozičná strana. Aj keď vo voľbách v roku 1892 už nekandidovali ako jednotná strana, niekoľko ich bývalých členov sa znovu dostalo do parlamentu.
Strana sa rozdelila na dve časti už v roku 1885, a v roku 1892 bola definitívne rozpustená.
Michael Lonsdale

Michael Lonsdale (* 24. máj 1931, Paríž, Francúzsko† 21. september 2020, Paríž) bol francúzsko-bristký herec.
Životopis.
Narodil sa v Paríži ako syn britského dôstojníka Edwarda Lonsdale-Croucha a Francúzky írskeho pôvodu Simone Béraud. Do svojich siedmich rokov žil v Londýne, potom v Maroku. Bol bilingválny, hovoril francúzsky a anglicky.
V roku 1947 sa vrátil do Paríža študovať maliarstvo, ale vybral si herectvo a v roku 1955 debutoval v divadle u Raymonda Rouleau. 
Jeho filmovým debutom bol film "C’est arrivé à Aden" z roku 1956. Medzinárodne známym sa stal úlohami vo filmoch francúzskeho režiséra Françoisa Truffauta " La mariée était en noir" a "Ukradnuté bozky". Hral aj vo filmoch ďalších režisérov Francúzskej novej vlny ako bol Alain Resnais, Louis Malle či Jacques Rivette. Počas svojej kariéry spolupracoval so známymi režisérmi – Orson Welles, Joseph Losey, Luis Buñuel, Miloš Forman, John Frankenheimer, Steven Spielberg, François Ozon a Manoel de Oliveira. Za stvárnenie inšpektora Lebela vo filme Freda Zinnemanna "Šakal" bol v roku 1973 nominovaný na britskú filmovú cenu BAFTA za najlepší mužský herecký výkon vo vedľajšej úlohe.
Okrem účinkovania vo viacerých filmoch mimo mainstream ako napríklad "India Song" od Marguerite Duras hral aj v medzinárodných komerčných filmoch. V roku 1979 stvárnil v bondovke "James Bond: Moonraker" Bondovho protihráča Sira Huga Draxa. 
Okrem filmu a televízie hral aj v divadle, kde spolupracoval s režisérmi ako Jean-Louis Barrault, Peter Brook a Claude Régy. Okrem herectva sa venoval aj maliarstvu a písaniu kníh. 
V roku 2011 získal "Prix Lumières" a Césara za najlepší mužský herecký výkon vo vedľajšej úlohe za rolu Luca vo filme režiséra Xaviera Beauvoisa "O bohoch a ľuďoch".
Teodor Hlaváč

RNDr. Teodor Hlaváč, CSc. (* 9. november 1929, Chynorany† 21. jún 2017, Bratislava) bol slovenský kultúrny dejateľ, fyzik, šéfredaktor Katolíckych novín.
Krátko po maturite, počas prípravného ročníka na vysokoškolské štúdium, ktoré sa realizovalo u verbistov na Nitrianskej kalvárii, ho v roku 1950 zachytila Akcia K. Následne bol internovaný v Podolínci, o čom spolu s ďalšími rovesníkmi vypovedal v dokumentárnom filme "Tiene Barbarskej noci." 
Pre pretrvávajúce aktivity s verbistami (Spoločnosť Božieho Slova) a kontakty s Poľskom bol v roku 1961 súdený v politickom procese nazvanom „Bošanský a spol.“
Po roku 1989 sa vo verejnom živote angažoval rozmanitým spôsobom. 
Stal sa fyzikom. Patril k priekopníkom skúmania kozmického žiarenia - nielen v Československu na Lomnickom štíte, ale tiež vo východnom bloku. Mezóny skúmal aj na vysokohorskej vesmírnej stanici nad metropolou Kazachstanu Alma-Atou. Venoval sa aj otázkam rádioaktivity. 
Na Slovensku viedol práce na prvom slovníku zostavenom pomocou počítača. Bol medzi prvými vedcami, ktorí pôsobili v Bratislave na Výskumnom výpočtovom stredisku OSN prečo sa v našich podmienkach považuje za jedného z priekopníkov spracovania numerických dát na počítači.
V Prahe mal zaregistrovaných a patentovaných niekoľko vynálezov. Fyzikom sa stal podobne ako on aj jeho starší brat Albert Hlaváč.
Jeho príbeh zachytili rozhlasové relácie "Príbeh na týždeň" a "Portréty".