burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Spartakovo povstanie (Rímska ríša)

Spartakovo povstanie (známe aj ako tretie povstanie otrokov v rímskej republike) bolo najväčšie povstanie otrokov v staroveku a otriaslo samými základmi Rímskej ríše. Od predošlých sa odlišovalo najmä tým, že jeho jadro netvorili otroci z latifuncií, ale gladiátori. Malo vojenskú organizáciu a jeho vodca Spartakus vynikal odvahou, silou, rozumom a ušľachtilosťou.
Spartakus, pôvodom z Trácie, bol žiakom gladiátorskej školy v Capui. Roku 73 pred Kr. zorganizoval v škole povstanie, ale bolo prezradené, no podarilo sa ujsť menšej skupine otrokov. Skryli sa na Vezuve, porazili malé oddiely rímskeho vojska, získali ich zbrane a na vidieku sa k nim postupne pridávali ďalší otroci aj slobodní roľníci, až ich napokon bolo 70 000.
So Spartakovým cieľom odviesť otrokov z Itálie, časť otrokov nesúhlasila a pod vedením gala menom Crixus (Krixos) sa od Spartaka roku 72 pred Kr. oddelila. Táto skupina bola krátko nato porazená pri hore Gargane (tal. Monte Gargano/lat. Mons Garganus) v Apúlii. Spartakovo vojsko, voči ktorému sa potom rímske vojsko obrátilo, však zvíťazilo v severnej Itálii: porazilo Lentula, potom aj Gellia a Arria a pri Mutine aj prétora C. Cassia.
Hoci teraz mali otroci cestu cez Alpy voľnú, spartakovci sa nečakane pustili na juh, obsadili mesto Thúria, ktoré urobili svojim hlavným mestom, ale nepodarilo sa im preplaviť na Sicíliu.
Potom sa veliteľom rímskych vojsk stal M. Licinius Crassus, ktorý v armáde zaviedol disciplínu, postavil nové légie a uzavrel spartakovcov na Bruttijskom polostrove (čiže na špičke „čižmy“). Spartakovcom sa síce podarilo dostať sa z obkľúčenia (71 pred Kr.), ale od hlavného Spartakovho vojska sa oddelili oddiely pod vedením Gannika a Casta, ktoré Rím porazil. Samotné Spartakovo vojsko bolo nakoniec porazené v Apúlii na rieke Silare, kde v namáhavom boji zomrel Spartakus a asi 60 000 vzbúrencov. Poslednú skupinu vzbúrencov v severnej Itálii zničil napokon Pompeius, ktorý sa práve vracal zo Španielska, za čo mu senát dovolil uchádzať sa o funkciu konzula.
6 000 porazených otrokov dal Crassus ukrižovať pozdĺž cesty via Appia (cesta z Ríma do Capuy).
Viacerí umelci použili Spartakov osud ako námet svojich diel, napr. Gotthold Ephraim Lessing, Franz Grillparzer, Stanislav Kostka Neumann, Aram Chačaturjan (balet), Jaroslav Vrchlický a iní. Karol Marx označil Spartaka za svojho hrdinu, preto malo Spartakovo povstanie napríklad v socialistickom Česko-Slovensku pri vyučovaní dejepisu dôležité miesto.
Peter Bohunický (1952)

RSDr. Peter Bohunický (* 2. júl 1952) bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky zvoleným za Stranu demokratickej ľavice vo volebnom období 19982002.
Jozef Brhel

Ing. Jozef Brhel (* 7. máj 1961) je slovenský podnikateľ, bývalý štátny tajomník Ministerstva hospodárstva SR a bývalý poslanec Národnej rady SR za stranu HZDS.
Politická kariéra.
Jozef Brhel absolvoval Vysokú školu ekonomickú v Bratislave a po jej skončení pracoval ako pedagóg. Verejne angažovať sa začal v polovici 90. rokov 20. storočia. Počas tretej vlády Vladimíra Mečiara sa v rokoch 19941998 stal štátnym tajomníkom na ministerstve hospodárstva. Brhel bol zvolený za poslanca NR SR za Hnutie za demokratické Slovensko vo volebnom období 19982002 a vo volebnom období 20022006. Začiatkom roku 2003 bol v skupine 11 poslancov pod vedením Vojtecha Tkáča, ktorí vystúpili z HZDS a založili novú politickú stranu Ľudová únia. 22. decembra 2003 sa z vážnych rodinných dôvodov vzdal poslaneckého mandátu.
V roku 2005 sa jeho meno prvýkrát spájalo so stranou SMER-SD. Vtedajší poslanec za HZDS Jaroslav Jaduš v októbri 2005 tvrdil, že "„Pre ľudí ako Ivan Kiňo, Ján Gabriel či Jozef Brhel bol Smer vedľajšou investíciou, ak by sa HZDS po voľbách nedostalo do vlády“". V roku 2006 spomínal Brhela ako jedného z akcionárov Smeru tiež Jaroslav Haščák z finančnej skupiny Penta. Jeden zo zakladateľov strany SMER Bohumil Hanzel tvrdil, že videl notársky overenú kópiu zmluvy medzi Robertom Ficom a skupinou piatich podnikateľov, podľa ktorej im malo patriť prvých 25 miest na kandidátnej listine Smeru v parlamentných voľbách v roku 2006.
Podnikateľská kariéra.
Brhel začal podnikať ešte v 90. rokoch a počas rokov svoje pôsobenie rozšíril v rôznych sektoroch vrátane IT, energetiky a obranného priemyslu. Býva považovaný za jedného z najvplyvnejších mecenášov strany SMER-SD. Na verejnosti však nevystupuje, nerád odkrýva aj vlastnícku štruktúru svojich firiem. Podľa zistení reportérov časopisu .týždeň získali Brhelove firmy počas vlád Roberta Fica v rokoch 20062010 a 20122015 štátne zákazky za minimálne 271 miliónov eur. Medzi firmy s jeho podielom patria energetické spoločnosti RJ Development, Alter Energo, Pow-en, ENE-TEP, Comenerg či IT firmy Sevitech a DWC Slovakia alebo Vupex. RJ Development a Alter-Energo získali od SEPSu zákazky v hodnote desiatok miliónov eur. Okolo roku 2018 sa Brhel začal sťahovať zo svojich IT firiem Sevitech a DWC Slovakia v snahe dištancovať sa od spolitizovanej spolupráce so stranou SMER-SD a orientovať sa na zahraničie pre obavy z poklesu výnosov IT firiem na Slovensku. Podiely vo firmách od neho kupovali jeho manažéri, resp. noví investori.
Majetok Brhela a jeho rodiny bol v roku 2019 odhadovaný na 200 miliónov eur. Aktíva jeho spoločností sa v roku 2019 odhadovali asi na 1,4 miliardy eur.
Osobný život.
Jozef Brhel žije v Bratislave, v miestnej časti Záhorská Bystrica-Strmé vŕšky v susedstve domu podnikateľa Juraja Širokého.
Peter Brňák

JUDr. Peter Brňák (* 11. február 1959, Námestovo) je bývalý poslanec Národnej rady SR.
Peter Brňák bol v roku 1990 zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady (SNR) za Demokratickú stranu (DS). V novembri 1990 vystúpil z DS a založil Slovenské národnodemokratické hnutie. V parlamente pôsobil až do konca volebného obdobia ako nezávislý poslanec. Do SNR bol v roku 1992 opätovne zvolený ako "nezávislý" na kandidátnej listine Slovenskej národnej strany (SNS). Vo volebných obdobiach 1994 - 1998 a 1998 - 2002 bol poslancom NR SR za Hnutie za demokratické Slovensko. Pracoval ako sudca Najvyššieho súdu SR. V roku 2007 bol prezidentom vymenovaný za sudcu Ústavného súdu SR.
Ján Danko (poslanec)

PhDr. Ján Danko, CSc. (* 5. máj 1950 – † február 2016, Trebišov) je slovenský politik a manažér, ktorý pôsobil ako poslanec Snemovne národov Federálneho zhromaždenia Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky (SN FZ ČSFR) v roku 1992 a Národnej rady Slovenskej republiky (NR SR) v rokoch 19942002.
Od 6. júna do 31. decembra 1992 zastával funkciu poslanca SN FZ ČSFR, hlasujúc za poslanecký klub Hnutia za demokratické Slovensko (HZDS) od 24. júna do 17. decembra 1992. Za poslanca NR SR bol zvolený v parlamentných voľbách 1994, v ktorých kandidoval za volebnú koalíciu HZDS a Roľníckej strany Slovenska. Poslanecký mandát získal aj v nasledujúcich parlamentných voľbách 1998 ako kandidát za HZDS. Za HZDS kandidoval aj v parlamentných voľbách 2002, avšak neúspešne.
Od 19. augusta 2003 do 25. októbra 2004 pôsobil ako predseda predstavenstva spoločnosti VAGÓNKA, akciová spoločnosť Trebišov, od 14. decembra 2002 do 29. decembra 2004 ako predseda predstavenstva a od 29. decembra 2004 do 21. novembra 2005 ako člen dozornej rady spoločnosti SLOVENSKÉ DRÁHY, a.s. Košice.
Zomrel začiatkom februára 2016 a pochovaný bol 10. februára na cintoríne v Trebišove.
Kritika a kontroverzie.
V roku 1998 Danko ako čestný predseda hokejového klubu HK VTJ Wagon Trebišov "„rozhodol v rámci svojej predvolebnej kampane“", aby hráči klubu mali počas zápasu s CSK VVS Samara na dresoch logo HZDS. Tento akt sa stretol s kritickou odozvou v denníku "SME".
Ido

Ido je umelý jazyk vypracovaný v roku 1907 na základe esperanta, preto sa mu hovorí aj "reformované esperanto" (Esperanto reformita). Autormi boli Louis Couturat a Léopold Leau, ktorí založili "Délégation pour l'Adoption d'une Langue Auxiliaire Internationale"; ďalej to boli Louis de Beaufront, Otto Jespersen, Friedrich Wilhelm Ostwald a ďalší. Cieľom reformy bolo zlepšiť znenie jazyka a odstrániť niektoré kritizované vlastnosti esperanta, napríklad koncovku štvrtého pádu. Po ide sa objavilo množstvo ďalších reformujúcich projektov. Ido sa vyvinulo na začiatku 20. storočia a udržuje si pomerne stálych stúpencov, najmä v Európe. V súčasnej dobe je ido spoločne s esperantom a interlinguou jediným pomocným jazykom s vysokým počtom textov a relatívne širokou základňou hovoriacich.
Štruktúra jazyka.
Keďže jazyk vychádza z esperanta, väčšina jeho slovnej zásoby je zhodná alebo podobná. V ide neexistujú homonymá. Podstatné mená v jednotnom čísle sa končia na písmeno "o" (napr. "hundo, linguo"), medzi výnimky patria vlastné mená ako "Djibuti, Francia, Nepal". Plurál podstatných mien sa tvorí zmenou koncovky "-o" na koncové "-i" ("hundi, lingui"). Prídavné mená sa končia vždy na písmeno "a" (napr. "bona, mala"), príslovky sa končia na písmeno "e" (napr. "bone, male").
Abeceda.
K zápisu jazyka ido sa používa všetkých 26 písmen latinky. Výslovnosť písmen a digramov je nasledujúca:
Výslovnosť.
Všetky písmená (okrem "j, y" a zložkových písmen) sa v ide píšu a vyslovujú rovnako ako v slovenčine. Písmeno j sa vyslovuje ako slovenské "ž" v slove "žaba" (napr. "jorno, manjar"), písmeno y sa vyslovuje ako slovenské "j" v slove "jasný" (napr. "yunino, mayo"). Písmeno "y" sa musí vždy vysloviť ako spoluhláska, nikdy nie ako samohláska. Zložkové písmená "ch, sh sa oproti alveolárnym "c, s" vyslovujú palatoalveolárne (ako slovenské písmená "č, š"). Zložkové písmeno "qu sa číta rovnako ako zoskupenie písmen "kw", pričom "w" sa číta so zaokrúhlenými perami. Slabiky di, ti, ni sa vyslovujú vždy tvrdo, rovnako ako v slovách diktátor (diktatoro), titán (titanio), nikotín (nikotino). Skupiny samohlások au, eu sa vyslovujú ako dvojhlásky, rovnako ako v slovenčine v slovách "auto, euro".
Prízvuk je v slovách jazyka ido umiestnený na predposlednej slabike. Jedine v neurčitkoch slovies (napr. "amar, donar, havar") je prízvuk na poslednej slabike.
Užitočné frázy.
Niekoľko užitočných fráz v slovenčine a v jazyku ido:
Sidónia

Sidónia je ženské krstné meno. Je odvodené od mesta Sidón. Meniny na Slovensku má 23. júna.
Július (prvé meno)

Július je mužské krstné meno. Meno je latinského pôvodu so sporným významom (vlasatý / žiariaci / božský). Bolo rodovým menom dôležitého rímskeho rodu, z ktorého pochádzal aj Gaius Iulius Caesar. Meniny na Slovensku má 11. apríla.
Jantárová cesta

Jantárová cesta môže byť:
Jantárová cesta (história)

Jantárová cesta bola obchodná suchozemská cesta v praveku (od eneolitu) a staroveku, ktorá spájala Aquileiu pri Jadrane, cez Emonu (Ľubľana), Savariu (Szombathely), Carnuntum (pri Hainburgu), Devín, Moravskú bránu, Vroclav, Calisiu (Kalisz) a Toruň s východobaltskými oblasťami (ústím Visly). Najviac sa používala od konca 7. stor. pred Kr. do 5. storočia. Najväčší pohyb na nej bol v 2. storočí, kedy cesta slúžila na diaľkový obchod Rímskej ríše.
Na Slovensku viedla jej hlavná trasa cez Devínsku bránu a pozdĺž západných svahov Malých a Bielych Karpát. Používala sa aj alternatívna trasa cez Bratislavu a popod juhovýchodné svahy Malých Karpát, popri Dudváhu cez Čachtice a Váhu do Trenčína, odkiaľ vetva pokračovala Vlárskym priesmykom smerom k hlavnej trase na Morave.
Prepravoval sa po nej jantár z východobaltských nálezísk, ďalej dobytok, kože, kožušiny, perie a otroci smerom na juh, a sklenené, strieborné, bronzové a iné výrobky na sever. Trasu a význam cesty dokladajú početné historické pramene a nálezy jantáru. Napríklad vo Vroclave sa našli 3 veľké sklady s 30 q surového jantáru a o dôležitosti strediska pri dnešnom Kaliszi vieme od Ptolemaia.
Niekedy sa ako Jantárová cesta označujú aj rôzne (menej dôležité) cesty, po ktorých sa prepravoval jantár, v západnej Európe, najmä od Pádu cez západné Rakúsko do severného Nemecka.
Gozo

Gozo, po maltsky "Għawdex", je druhý najväčší ostrov súostrovia Malta v Stredozemnom mori a zároveň aj súčasťou republiky Malta.
Rozloha ostrova dosahuje , počet obyvateľov okolo 30 000. S hlavným ostrovom Maltou je Gozo spojené lodnou dopravou (vyše ) do prístavu Mgarr. Hlavné mesto je Victoria (skôr a aj teraz stále často Rabat), ležiace na úpätí starodávnej pevnosti (Cittadella). Za zmienku stojí megalitický chrám Ggantija z doby 3 800 až 3 000 pred Kr.
Gozo je úrodnejší než hlavný ostrov a má preto prevažne poľnohospodársky ráz (ovocie, zelenina, víno, dobytok). K lokálnym výrobkom patria najmä čipky a svetre z ovčej vlny.
Podľa legiend má byť Gozo bájny ostrov z gréckych mýtov, kde Odyseus prežil niekoľko rokov s nymfou Kalypso.
Na ostrove je niekoľko pekných pláží, najväčšia je Ramla Bay na severnej strane ostrova. Je piesočnatá, voda čistá, okolie veľmi pekné. Práve jaskyňa Kalypso je len kúsok od pláže. 
Na Gozo sa dostanete trajektom z ostrova Malta, prípadne vodnými taxíkmi.
Kráľova hoľa

Kráľova hoľa () je výrazný vrch v Nízkych Tatrách, najvyšší v ich východnej časti. Leží nad Šumiacom, približne južne od Svitu. Kráľova hoľa je opradená povesťami, ospevovaná básnikmi a patrí k najnavštevovanejším vrchom Nízkych Tatier. Poskytuje jedinečný výhľad na Spiš, Vysoké Tatry, Liptov ale aj Horehronie.
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a časti Kráľova hoľa. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a na katastrálnom území obce Šumiac. Najbližšími sídlami sú južne situované obce Telgárt a Šumiac, severovýchodne leží Vernár a severne sa nachádza Liptovská Teplička a Vikartovce. Vrch je súčasťou Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Kráľova hoľa leží na východnom konci hlavného hrebeňa Kráľovohoľských Tatier, východne od Strednej hole (). Južným smerom leží Grúň (), Čelo () a Kráľova skala (), východným Borovniak (), Kopa () a Košarisko (), severným Tri kopce (), Úplaz (), Čertovica () a Dzurová () a západným Holica (), Stredná hoľa, Orlová () a Ždiarna (). Pod Kráľovou hoľou pramenia slovenské rieky Čierny Váh, Hnilec a Hron. Do povodia Váhu patria severné svahy, voda z východne sa zvažujúcich odteká prítokmi Hnilca do Hornádu a južná časť patrí povodiu rieky Hron. Na vrchole je od roku 1960 televízny a rozhlasový vysielač Kráľova hoľa, ku ktorému vedie lesná cesta z obce Šumiac. V obslužnej budove vysielača sa nachádza malé núdzové útočisko pre turistov. Z účelovej budovy v Prednom sedle (ktorým vedie lesná cesta na vrchol) bola vybudovaná celoročne otvorená Chata pod Kráľovou hoľou. Na vrchole je križovatka viacerých turistických trás a vedie ním i Cesta hrdinov SNP. 
Geológia.
Z geologického hľadiska vrchol Kráľovej hole tvoria fylonity svorov až pararúl a pararuly. Západné svahy sú budované ortorulami, východné svahy granodioritmi.
Výhľady.
Hrebeň i vrcholovú časť pokrýva nízka hôľnatá vegetácia s množstvom skalnatých polí, umožňujúce nerušený kruhový rozhľad. Poloha, nadmorská výška a hôľnatý vrchol robí z Kráľovej hole jeden z najlepších vyhliadkových vrchov a tak pri vhodných podmienkach je možné pozorovať mnohé slovenské pohoria. Najlepšie pozorovateľné sú vrcholy Nízkych Tatier, Levočské vrchy, Vysoké a Západné Tatry, Malá Fatra, Kremnické vrchy, Poľana, Veporské, Stolické a Volovské vrchy, Spišsko-gemerský kras a Branisko, no tiež vrchy v severnom Maďarsku.
Slovenský diaľkový rekord z Kráľovej hole.
Z Kráľovej hole boli pozorované a zdokumentované rumunské Apusenské vrchy () pri vzdialenosti vyše . Boli pozorované výrazné vrcholy Vârful Vlădeasa – a Vârful Buteasa – čo je aj maximálna vzdialenosť pozorovania. Rumunské Apusenské vrchy boli prvýkrát pozorované z nášho územia, zároveň sa jedná o prvé slovenské pokorenie hranice 300 kilometrov a to nie len na Slovensku, ale zrejme v rámci celej strednej Európy. Je to slovenský rekord tzn. najvzdialenejšie pozorovanie z územia Slovenska.
Malé Zajfy

Malé Zajfy sú prírodná rezervácia v národnom parku Slovenský raj.
Je to údolná niva nekrasového reliéfu odvodňovaná malým potokom. Výmera rezervácie je . Leží v katastrálnom území obce Stratená, v okrese Rožňava. 
Vyhlásená bola 1. mája 1993 ako štátna prírodná rezervácia a po novelizácii v roku 1995 ako prírodná rezervácia.
Územie je vhodným biotopom viacerých druhov vtákov, obojživelníkov a tiež je zaujímavé zachovalými slatinnými spoločenstvami s množstvom vzácnych druhov živočíchov a rastlín, ktoré sú chránené (žltohlav európsky (Trollius europaeus), prvosienka pomúčená (Primula farinosa), vŕba rozmarrinolistá (Salix repens subsp. rozmarinifolia), tučnica obyčajná (Pinguicula vulgaris), jazyčník sibírsky (Liguaria sibirica) a iné).
Zoznam nositeľov Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu

Toto je zoznam nositeľov Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu ().
Cena sa udeľuje od roku 1901 švédskym inštitútom Karolinska ().
Ayn Rand

Alice O'Connor (rodená – "Alisa Zinovievna Rozenbaum"), známejšia pod pseudonymom Ayn Rand (* 2. február 1905, Petrohrad† 6. marec 1982, New York, New York) bola americká spisovateľka a filozofka ruského pôvodu, zakladateľka filozofického systému objektivizmu.
Vďaka románu "Zdroj" (orig. "The Fountainhead", 1943) sa stala medzinárodne známou, čo umocnila svojím ďalším bestsellerom, románom "Atlas pokrčil plecami" (orig. "Atlas Shrugged", 1957). Myšlienky prezentované v týchto dielach sa stali základom jej objektivistického filozofického hnutia, ktoré začala formovať v roku 1958 v spolupráci so svojím vtedajším partnerom, psychológom Nathanielom Brandenom. Zatiaľ čo jej učenie získalo veľké množstvo stúpencov z radov verejnosti a vďaka obhajobe "laissez-faire" kapitalizmu dosiahlo veľký vplyv v kruhoch amerických libertariánov a konzervatívcov (resp. republikánov), filozofická akademická obec ho nebrala vážne, poukazujúc na absenciu kritického prístupu k vlastným ideám, nekonzistentnosť, ako aj často dogmatické správanie mnohých jej zástancov.
Vo svojej spisovateľskej aj filozofickej tvorbe zdôrazňovala princípy individualizmu, egoizmu, racionalizmu a kapitalizmu (voľného trhu). V tomto smere ju ovplyvnila negatívna skúsenosť so silne kolektivistickým komunistickým režimom po októbrovej revolúcii. Typickým hrdinom jej románov je človek, ktorého schopnosti a nezávislosť vzbudzujú u ostatných dešpekt, napriek tomu sa však vytrvalo snaží dosiahnuť svoje hodnoty. 
Rand verila v to, že
Cena Švédskej ríšskej banky za ekonomické vedy na pamiatku Alfreda Nobela

Cena Švédskej ríšskej banky za ekonomické vedy na pamiatku Alfreda Nobela (po šv. "Sveriges Riksbanks pris i ekonomisk vetenskap till Alfred Nobels minne"), omylom nazývaná Nobelova cena za ekonómiu sa odlišuje od ostatných cien udeľovaných pri ceremónii udeľovania Nobelových cien, pretože nie je súčasťou dedičstva Alfreda Nobela. Zaviedla ju Švédska ríšska banka pri jej 300. výročí roku 1969.
Proces udeľovania.
O cene rozhoduje, podobne ako pri Nobelovej cene za chémiu a fyziku, Kráľovská švédska akadémia vied a udeľuje sa popri ostatných cenách v oblasti vied. Každý rok kvalifikovaní nominátori nominujú sto žijúcich osôb, ktoré potom dostane osemčlenný výbor, ktorý nakoniec predloží návrh ceny Nobelovmu zhromaždeniu. Nobelovo zhromaždenie potom hlasuje o kandidátoch (až do troch kandidátov). Udeľovanie sa uskutočňuje v Štokholme a je spojené s cenou 10 miliónov švédskych korún (čiže asi 1 milión eur v roku 2004).
Kontroverzia.
Kontroverzia vyplýva z niekoľkých problémov:
Jedným z najhlasnejších kritikov tejto ceny je Peter Nobel, člen Nobelovej rodiny – stará mama starého otca jeho otca bola jednou z dcér Ludviga, staršieho brata Alfreda Nobela.
Nositelia.
1969 až 1980 ·
1981 až 1990 ·
1991 až 2000 ·
2001 až 2010
2021-2030.
1969 až 1980 ·
1981 až 1990 ·
1991 až 2000 ·
2001 až 2010 ·
2011 až 2020
Objektivizmus (Ayn Rand)

Objektivizmus je kompletný filozofický systém, ktorý vytvorila Ayn Rand. Jeho metafyzické základy prerastajúce do politickej filozofie vytvárajú konzistentnú ideovú doktrínu s jasnou praktickou aplikáciou. 
Štyrmi piliermi systému je objektívna realita, rozum, individualizmus a kapitalizmus. 
1. Realita je metafyzickou entitou, ktorá je objektívna a absolútna. Fakty sú nezávislé na citoch, túžbach či želaniach ľudí.
2. Rozum je jediný spôsob uchopenia reality. Epistemologická rovina jej filozofie chápe rozum ako jediný zdroj poznania.
3. Každý človek je účelom a cieľom sám o sebe. Randina filozofia zdôrazňuje racionálny individualizmus a vlastné šťastie ako najvyšší morálny cieľ života. 
4. Ideálnym politicko-ekonomickým systémom je laissez-faire kapitalizmus.
Objektivizmus

Objektvizmus (z lat. obiectum: „predvrhnutosť, predmet“) označuje:
Histológia

Histológia je veda zaoberajúca sa štúdiom mikroskopickej štruktúry orgánov a tkanív (v prípade rastlín pletív). Histológia najčastejšie používa svetelný mikroskop a rôzne farbiace techniky.
Fyziológia

Fyziológia je veda študujúca funkcie organizmov, orgánov a orgánových sústav. V užšom zmysle sa pod pojmom fyziológia najčastejšie myslí "fyziológia živočíchov a človeka". Štúdium rastlín sa vo vedeckej komunite vždy označuje špecificky ako "fyziológia rastlín".
Fyziológia je predmet štúdia na lekárskych a prírodovedeckých fakultách.
Z gréckeho fysis - podstata, pôvod a logía - veda
Zakladateľom modernej experimentálnej fyziológie bol William Harvey ktorý opísal krvný obeh človeka. Významnú úlohu vo vývoji fyziológie zohral aj Iľja Iľjič Mečnikov. Mečnikov skúmal imunitu a zaviedol pojem fagacytóza
Vybrané pododbory fyziológie.
Toto rozdelenie nie je kompletné, existuje množstvo ďalších oblastí fyziológie. Vzájomne sa často prekrývajú.
Laissez-faire

Laissez-faire alebo laisser faire je skratka francúzskeho hesla "laissez-faire, laissez-passer" príp. "laissez-faire, laissez-aller" (nechajte robiť [čo chce], nechajte bežať), čo má znamenať „nechajte podnikaniu voľný priebeh“. 
Prvýkrát heslo použili v 18. storočí fyziokrati v zmysle zákazu vládnej interferencie do súkromných obchodných aktivít, v súčasnosti sa používa ako synonymum ekonomiky striktne voľného trhu. Veľkú úlohu v popularizácii tohto termínu zohral Adam Smith (1723 – 1790) ako priekopník teórie voľného trhu a kapitalizmu.
Medzi hlavných predstaviteľov fyziokratizmu patril aj François Quesnay (1694 – 1774) a bol zástancom hesla voľného obchodu = laissez faire. 
Dnes sa výraz používa prenesene aj v iných oblastiach, napríklad pri výchove detí.
Ján (prvé meno)

Ján je mužské krstné meno. Pôvodne hebrejské meno "Jochanán" s významom "Boh je milostivý". Na Slovensku má meniny 24. júna.
Zdrobnelé: Janko, Janík, Janíčko, Janči, Jany, Jankúš.
Pápežské meno.
Pápežské meno Ján (lat. "Ioannes") v dejinách rímskokatolíckej cirkvi nosilo dvadsaťtri pápežov a traja protipápeži. Je zo všetkých pápežských mien najviac používaným.
Protipápeži:
Tadeáš

Tadeáš je mužské krstné meno. Má hebrejský pôvod. Meniny na Slovensku má 25. júna.
Olívia

Olívia alebo Olivia je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 25. júna.
Beáta

Beáta alebo Beata je ženské krstné meno. Pôvod má v latinskom "beata", čo znamená „blažená, šťastná“. Meniny na Slovensku má 28. júna.
Ladislava

Ladislava je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 27. júna.
Ladislav (prvé meno)

Ladislav je mužské krstné meno. Pozmenená podoba mena Vladislav. Meniny na Slovensku má 27. júna.
Adriána

Adriána je ženské krstné meno latinského pôvodu. Je odvodené od mena rímskeho cisára Hadriána, latinsky Hadrianus, alebo od mena talianskeho mesta (H)adrie, s významom "muž od mora". Na Slovensku má meniny 26. júna.
Jack Lemmon

Jack Uhler Lemmon III (* 8. február 1925, Newton, Massachusetts, USA – † 27. jún 2001, Los Angeles, Kalifornia) bol americký filmový herec, dvojnásobný držiteľ ceny Oscara.
Jeho syn Chris Lemmon (* 1954) je tiež herec.
Životopis.
Od mladosti hral na klavír a so svojim otcom hral ochotnické divadlo. Počas 2. svetovej vojny slúžil u amerického námorníctva, po skončení vojny úspešne vyštudoval Harvard University. Po jej absolutóriu začínal ako barový pianista, od roku 1948 hral rôzne drobné a epizódne role v rozhlase a v televíznych sitcomoch. Od roku 1954 hral divadlo na Broadwayi. Tu si ho všimli hľadači talentov z Hollywoodu. Po niekoľkých komédiach sa dostavil prvý veľký úspech v roku 1955, kedy získal prvého Oscara, čím začala kariéra budúcej hollywoodskej legendy.
Bol výborným komediálnym hercom s veľkým citom pre situačníú komiku a tragikomické situácie. V roku 1959 si zahral po boku Marilyn Monroe v legendárnom filme "Niekto to rád horúce" režiséra Billyho Wildera, čo mu vynieslo ďalšiu nomináciu na Oscara.
Od šesťdesiatych rokov často hrával s Walterom Matthauom s ktorým vytvoril komickú dvojicu.
Jules Verne

Jules Gabriel Verne (* 8. február 1828, Nantes, Francúzsko – † 24. marec 1905, Amiens, Francúzsko) bol francúzsky spisovateľ sci-fi a dobrodružného žánru. Jeho knihy sú dodnes obľúbené hlavne medzi mládežou.
Životopis.
Detstvo Julesa Verna je spojené s dnes už bývalým ostrovčekom Île Feydau uprostred Loiry v Nantes, kde vyrástol, mal kamarátov a kde prežíval dobrodružné snové cesty. Strýko Châteaubourg, ktorý bol maliarom, tieto chlapčenské sny podporoval. Jules ho navštevoval s mladším bratom Paulom. Strýko mal albumy s vlastnými kresbami z krajín, ktoré spoznal a tieto malého Julesa veľmi zaujímali. 
V roku 1839 v lete sa Jules nechal najať ako plavčík na trojsťažník Coralia do Indie, jeho rodičia to však zistili a zabránili mu odísť. Verne vyštudoval právo a potom sa živil ako obchodník s akciami. 
10. januára 1857 sa oženil s Honorinou Hébé Morelovou, s ktorou mal syna Michela. Ten po jeho smrti dopísal rozpísané diela.
V roku 1862 sa zoznámil s nakladateľom Pierrom Julom Hetzelom, ktorý sa ako jediný zo všetkých parížskych vydavateľov rozhodol vydať jeho dielo "Päť týždňov v balóne". Ponúkol mu zaň 10 000 frankov, na vtedajšie pomery slušnú sumu. Román mal obrovský úspech, preto Hetzel uzavrel s autorom exkluzívnu zmluvu na 20 rokov, v ktorej sa Verne zaviazal, že napíše dva romány ročne za honorár 20 000 frankov (10 000 frankov za jeden). Táto zmluva ho finančne zaistila a umožnila mu živiť sa iba písaním. Hetzel bol s Vernem ako autorom spokojný, keďže mu zabezpečoval nadštandardné príjmy a preto mu honorár postupne zvyšoval. Päťkrát zmenil zmluvu, takže si Verne mohol kúpiť vilu a jachtu. 
Verne veľa cestoval, navštívil severoafrické pobrežie, Baltské more, USA, Rusko atď. 
Diela.
Čiastočný zdroj
Herkules

Herkules môže byť:
Augsburg

Augsburg je nemecké univerzitné mesto a mesto bez okresu na juhozápade spolkovej krajiny Bavorsko. Augsburg je po Triere druhé najstaršie mesto Nemecka. Je hlavným mestom a sídlom vlády vládneho obvodu Švábsko ako aj obvodu Švábsko a krajinského obvodu Augsburg. 
Charakteristika mesta.
V súčasnosti má mesto zhruba 260 000 obyvateľov a je po Mníchove a Norimbergu tretie najväčšie mesto v Bavorsku. Augsburg je jediné mesto Nemecka, ktoré má vlastný zákonný sviatok - Augsburský sviatok mieru 8. augusta, takže Augsburg má najviac zákonných sviatkov v celom Nemecku. Mesto je biskupské sídlo katolíckej diecézy.
Nachádza sa tu 43. najvyššia budova Nemecka - Augsburger Hotelturm, s anténou má výšku 167 metrov, bez antény 116 metrov. Je to taktiež najvyššia stavba Augsburgu.
Nachádzajú sa v nej prevažne ubytovacie zariadenia a kancelárie. Každá bytová jednotka ná vlastnú terasu. Budova má prierez kruhu.
Dejiny.
Jeho meno sa odvádza od rímskeho sídliska Augusta Vindelicorum, založeného rímskym cisárom Augustom. V 16. storočí bolo mesto jedným z významných dejísk reformácie. V Augsburgu v roku 1530 prívrženci učenia Martina Luthera prvýkrát predniesli svoje tzv. Augsburské vyznanie. Augsburg je miestom podpisu Augsburského mieru z roku 1555, ktorým sa v Nemecku ukončili boje medzi katolíkmi a protestantmi. Augsburg sa v roku 1906 stal veľkomestom, keď počet obyvateľov prekročil 100 000.
Obrazová galéria.
&lt;br&gt;
Zoznam ekonómov

Abecedný zoznam známych ekonómov. Ekonómovia sú učenci zaoberajúci sa ekonómiou.
Ekonóm

Ekonóm (množné číslo je "ekonómi" alebo "ekonómovia") môže byť:
Norimberg

Norimberg (, , , , východofransky "Nämberch") je hospodárske a kultúrne centrum Franska a po Mníchove druhé najväčšie mesto Bavorska. Norimberg, mesto bez okresu vytvára spolu s mestami Fürth a Erlangen mestský trojuholník, ktorý je jadrom stredofranského „veľkoregiónu“.
Geografia.
Mesto Norimberg leží na oboch stranách rieky Pegnitz, ktorá vyviera asi 80 kilometrov severozápadne od mesta a križuje mesto na 14 kilometrovom úseku z východu na západ. V susednom meste Fürth sa Pegnitz spája s riekou Rednitz aby vytvorili rieku Regnitz. Krajina na severe a severozápade mesta Norimberg sa vďaka náplavom rieky Pegnitz stala dôležitou zeleninovou poľnohospodárskou oblasťou.
Podzemie Norimbergu tvorí hornina pieskovec z obdobia triasu. Severne od mesta sa nachádza hornatá oblasť Fränkische Schweiz s vrchmi dosahujúcimi viac ako 
Rozloha mesta činí . Na západe sa zástavba rokmi spojila so susedným mestom Fürth a na juhozápade s mestom Stein. Severne od mesta sa na úrodných pôdach nachádza množstvo poľnohospodárskych polí, medzinárodné letisko Airport Nürnberg a na severozápade sa v lesoch tzv. Sebalder Reichswald zdvíha reliéf až do výšok cez 
Ne severnej hranici centra mesta sa nachádza známy Norimberský hrad ktorý spolu so zachovalými mestskými hradbami obkolesuje celé historické centrum.
Susedné obce.
Mesto Norimberg susedí s nasledujúcimi mestami a obcami (v smere hodinových ručičiek začínajúc od severu):
Erlangen (mesto bez okresu), Neunhofer Forst, Kraftshofer Forst und Erlenstegener Forst (krajinský okres Erlangen-Höchstadt), Schwaig b. Nürnberg, Laufamholzer Forst, Zerzabelshofer Forst, Forsthof, Fischbach a Feucht (všetky: krajinský okres Nürnberger Land), Wendelstein a Forst Kleinschwarzenlohe (krajinský okres Roth), Schwabach (mesto bez okresu), Rohr (krajinský okres Roth), Stein a Oberasbach (krajinský okres Fürth) ako aj Fürth (mesto bez okresu).
Exkláva mesta Norimberg, Brunn, susedí s oblasťou bez obce (nem. gemeindefreies Gebiet) Brunn, Winkelhaid a Fischbach (všetky v okrese Nürnberger Land).
Dejiny.
Stredovek.
Od roku 1050 do roku 1571 sa mesto vďaka svojej výhodnej polohe rýchle rozrastalo. Norimberg sa spolu s Augsburgom stal jedným z dvoch najväčších obchodných centier na ceste medzi Talianskom a severnou Európou. Významné je obdobie vlády cisára Karola IV., ktorý Norimberg často navštevoval a taktiež tu dal postaviť niektoré významné stavby, napríklad kostol Panny Márie. Karol IV. tu na sneme v roku 1356 uverejnil prvých 23 článkov svojej Zlatej buly a roku 1361 tu porodila jeho manželka Anna Svídnická syna, neskoršieho kráľa Václava IV.
Raný novovek.
Kultúrny rozkvet mesta v 15. a 16. storočí viedol k tomu, že sa Norimberg stal centrom nemeckej renesancie. Na prelome 15. – 16. storočia tu pôsobil slávny rodák, maliar Albrecht Dürer, ktorému je v meste venované múzeum, blízko ktorého je slávna socha králika navrhnutá podľa známeho Dürerovho obrazu.
20. storočie.
V 30. rokoch 20. storočia sa tu konali zjazdy nacistickej NSDAP. Počas druhej svetovej vojny bolo mesto z veľkej časti zničené, väčšinu stavieb sa ale podarilo zrekonštruovať do pôvodnej podoby. Po vojne sa tu uskutočnil Norimberský proces.
Metaxasova línia

Metaxasova línia bol systém opevnení vybudovaných na severe Grécka v 2. svetovej vojne proti Nemcom. Pomenovaná je podľa J. Metaxasa.
Maginotova línia

Maginotova línia bol francúzsky systém opevnení na francúzsko-nemeckej hranici proti útokom Nemcov. Pozostával z betónových opevnení, prekážok, guľometných hniezd a pod. 
Vybudovaná bola v rokoch 1929-1939 na severnej a východnej hranici Francúzska v dĺžke 400 kilometrov. Pomenovaná je podľa francúzskeho ministra vojny Maginota. Svojho času to bol najväčší systém opevnení na svete, tvoril ho systém pevností (Ensemble, Gros Ouvrages, Petit Ouvrages), kazemát, blokov (blocks), úkrytov (abris), pozorovateľní (observatories) a prekážok. Všetko sa členilo na opevnené oblasti a sektory.
Pokladala sa za neprekonateľnú, svoj účel splnila, pretože počas druhej svetovej vojny ju boli nútené nemecké vojská obísť cez Belgicko a Luxembursko. Priviedla Francúzsko k fatálne chybnému odhadu situácie. Defenzívna stratégia zapríčinila francúzsku porážku na jar roku 1940.
Niekedy sa pojem používa aj pre podobný systém na hraniciach Francúzska s Talianskom (pozri Alpská línia).
Joannis Metaxas

Joannis Metaxas (* 12. apríl 1871, Ithaka, Grécko – † 29. január 1941, Atény) bol grécky generál a politik a vodca gréckej diktatúry v rokoch 1936 – 1941.
Vojenské vzdelanie získal v Berlíne.
Ďalšia kariéra:
Zomrel roku 1941 a zanechal v Grécku mocenské vákuum.
Pavel Delinga

Ing. Pavel Delinga, CSc. (* 23. január 1939, Devičany) je bývalý poslanec Národnej rady SR.
Stranícka kariéra.
Pavel Delinga bol predsedom Roľníckej strany Slovenska (RSS), ktorá v roku 1994 vytvorila v parlamentných voľbách predvolebnú koalíciu s Hnutím za demokratické Slovensko (HZDS). Táto koalícia v parlamentných voľbách zvíťazila so ziskom 34,93% hlasov a získala 61 poslaneckých kresiel v NR SR. Po víťazstve vo voľbách predsedovia HZDS Vladimír Mečiar a RSS Pavel Delinga podpísali koaličnú dohodu o vstupe do vlády s predsedom Združenia robotníkov Slovenska Jánom Ľuptákom a predsedom Slovenskej národnej strany Jánom Slotom.
V novembri 1997 sa RSS zlúčila s Hnutím poľnohospodárov SR (HP SR) a vytvorili Novú agrárnu stranu (NAS). Pavel Delinga sa stal predsedom tohto nového politického subjektu.
Keďže preferencie NAS boli pred voľbami v roku 1998 mizivé, v júli 1998 sa strana zlúčila s HZDS.
Ostatné.
Pavel Delinga zastával aj úrad generálného dozorcu Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania.
Voľný trh

Voľný trh alebo slobodný trh je trhový systém, v ktorom sa všetky ekonomické rozhodnutia (vrátane určenia ceny, pohybu peňazí, tovarov a služieb) odohrávajú na základe slobodných dobrovoľných rozhodnutí zúčastnených strán (predávajúci a kupujúci) bez donucovacej sily. 
V takomto systéme štát sleduje politiku laissez-faire, ktorá je v kontraste s plánovanou, či zmiešanou ekonomickou politikou. Zástancovia voľného trhu sú prívržencami ekonomického liberalizmu.
Sauron

Sauron je fiktívna postava zo sveta Stredozeme J.R.R. Tolkiena. Je tvorcom prsteňa v Pánovi prsteňov, proti ktorému bojujú protagonisti tejto knižnej trilógie. 
Sauron bol povolaný Morgothom (Melkorom) ako jeho šampión. Spočiatku patril medzi Aulëho Maiarov, no nechal sa zlákať Morgothom. Po uväznení Morgotha po príchode elfov, sa skryl do pevnosti Angband, kde čakal na návrat svojho pána. Po definitívnej porážke Morgotha sa stratil.
Počas druhého veku odišiel do svojej novej ríše, do Mordoru. Využil svoju ľstivosť a čary, aby oklamal vznešených elfov. Spolu s nimi ukul niektoré čarodejné prstene (medzi nimi aj sedmičku - pre trpaslíkov a deviatku - pre ľudí). Potom v tajnosti v Hore osudu ukul Veľprsteň za pomoci Celebrimbora, elfského majstra kováča a pána Eriadoru, ktorého neskôr aj s jeho rodinou zabil. Začal bojovať s elfmi, ktorým na pomoc prišli Númenorčania. Za vlády kráľa Ar Pharazona bol Sauron zajatý a odvlečený na Númenor. Tam sa z väzenia vypracoval na radcu. Presvedčil kráľa, aby zaútočil na Valinor. Toto spôsobilo skazu Númenoru a Sauron stratil hmotné telo. Z Númenoru unikol a vrátil sa do Mordoru. Zvyšky númenorčanov ušli do Stredozeme do Arnoru a Gondoru.
Po bitke posledného spojenectva, keď Isildur odťal Veľprsteň z jeho ruky, Sauron načas stratil
svoju moc. Tú späť nabral až niekoľko rokov pred vojnou o Prsteň. Jeho moc bez Prsteňa nebola úplná, potreboval ho na to, aby dobyl celú Stredozem. Po zničení Veľprsteňa v poslednom filme stratil všetku svoju moc a zmizol navždy v tieňoch. Potom nastal čas ľudí.
Alimos (Kobka)

Alimos je v svete Neuter, z knihy Kobka.
Dátum a miesto narodenia nie sú známe, takisto ako pôvod - niekedy ho volajú ničí syn. Ako prišelec odnikiaľ sa okolo roku 530 pridal k bande zbojníkov v temných daldehozských lesoch. Zakrátko sa stal ústrednou postavou skupiny, a ešte stále veľmi mladý zničil konkurečnú zboj vyvraždením alebo zjednotením. Keď karavány obchodníkov z Daldehozu namierené na Mos nedokázali ochrániť ani drahé vojenské cechy, rozšíril sa chýr o mladíkovi z lesov, čo bojuje bleskovo ako gepard a mocne ako lev. Vtedajší mosský kráľ Leus, obratý o zisk z cla karaván, nedokázal s vlastnou armádou zboj zničiť. Nezvyčajne bojovní a schopní zlodeji rozšírili svoje rady a stali sa voľnou vojenskou jednotkou, ktorá svojmu okoliu škodila vydieraním a príživníctvom. V roku 534 nový kráľ Rogah vyhlásil, že do mesiaca kraj zbaví zbojníckej pliagy. Nezbavil. Alimos sa ukázal byť v boji nezdolateľný. Bola naňho vypísaná veľká odmena. Nebol to však on, kto sa triasol o život, ale sám kráľ, keď počas jeho návštevy Daldehozu v noci alimovci mesto prepadli, podpálili a pokúsili sa kráľa zabiť. Nasledujúce trestné výpravy zlyhali a západ Mosu trpel ďalej.
Slávnym sa stal v Bitke o Daldehoz roku 538, kde nečakane prišiel na pomoc drancovanému mestu. Po tejto udalosti sa jeho povesť mierne zlepšila a pre niektorých bol hrdinom. Kráľ Rogah s ním uzatvoril vojenskú zmluvu, čím skončila éra zbojníctva v Mose.
Sláva mu zachutila a chcel viac. Nevedel sa jej nabažiť a robil všetko preto, aby sa o ňom hovorilo. Zmluva mu umožnila vyniknúť na bojiskách. Čím viac kosil nepriateľov, tým viac žal slávu. Pre Mos vybojoval jedenásť bitiek a bez jediného oškrenia ho obklopila gloriola nezraniteľnosti.
Parížska komúna

Parížska komúna môže byť:
Clarence William Nelson

Clarence William Nelson II (* 29. september 1942, Miami) je americký politik a právnik, ktorý je v súčasnosti riaditeľom Národného úradu pre letectvo a vesmír (NASA). Vyštudoval na univerzie v Yale, kde dostal titul Bachelor of Arts v roku 1965 a neskôr slúžil v U.S. Army Reserves od roku 1965 do 1971 (a aktívne slúžil od 1968 do 1970). Počas tohto času študoval na University of Virginia, kde vyštudoval právo v roku 1968.
Pôsobenie v NASA.
V roku 1986 sa Nelson stal druhým členom Kongresu (a prvým členom Snemovne reprezentantov Spojených štátov), ktorý letel do kozmu. Výcvik v NASA absolvoval spolu so senátorom Jakom Garnom. V misii raketoplánu Columbia (STS-61-C) letel ako nákladový špecialista. Hlavným cieľom tejto misie bolo vypustenie komunikačného satelitu Satcom K1 a viacero menších vedeckých experimentov (napr. spracovanie materiálov v prostredí mikrogravitácie, chemické reakcie, klíčenie semien, liahnutie vajec, astronómia či fyzika atmosféry). Bola to nadlho posledná úspešná misia raketoplánov, tesne pred haváriou Challengeru.
Politická kariéra.
Nelson pôsobil v Snemovni reprezentantov za 9. okres na Floride od 3. januára 1979 do 3. januára 1983 a za 11. okres na Floride od 3. januára 1983 do 3. januára 1991. Od 3. januára 2001 je senátorom za štát Florida.
Niektorí experti pôvodne zvažovali Nelsona ako možného zástupcu prezidentského kandidáta Johna Kerryho vo voľbách 2004. Nelson ohlásil svoj úmysel kandidovať na znovuzvolenie v roku 2006 a je považovaný za jedného z najpopulárnejších politikov v štáte Florida.
Aj vzhľadom na svoju priamu účasť v kozmickom programe je podporovateľom vesmírnych programov a v marci 2010 sa postavil tvrdo na odpor, keď prezident Barack Obama ohlásil zámer zrušiť programu Constellation.
Nelson

Nelson môže byť:
Ford

Ford môže byť:
Mel Martinez

Melquiades Rafael „Mel“ Martinez (* 23. október 1946, Sagua La Grande, Kuba) je americký politik a republikán narodený na Kube a senátor USA štátu Florida. Slúžil ako 12. tajomník USA pre výstavbu a mestský rozvoj za vlády prezidenta Georgea W. Busha.
Grécki prabohovia

Grécki prabohovia sú v starovekom Grécku najstarší bohovia, avšak nie sú určení jednoznačne. Každá teogónia gréckych básnikov spomína iných bohov ako prvých:
Aj grécki filozofi a myslitelia stvorili vlastné kozmogónie s vlastnými prabohmi:
Dia

Dia môže byť:
DIA je skratka pre:
Medúza (mytológia)

Medúza (iné, zriedkavé názvy: Medousa, Medusa, Medoúsa, Medúsa resp. známa aj ako Gorgona, Gorgóna, Gorgo, Gorgó; gr. Medousa/iné prepisy: Medusa, Medoúsa, Medúsa resp. Gorgó či Gorgón; lat. Medusa resp. Gorgo) bola v starogréckej mytológii jediná smrteľná z trojice Gorgón (=medúz), obludných dcér boha Forkysa a jeho manželky Kéty. Robert Graves prekladá jej meno ako ľstivá.
Bola nadmerne škaredá, rovnako ako jej sestry Stheinó (Sthenoa) a Euryale, ale nie od narodenia. Znásilnil ju boh Poseidón v Aténinom chráme, Aténa jej to neverila a premenila ju na obludu s blýskavými očami, obrovskými zubmi, mosadznými pazúrmi a hadmi namiesto vlasov. Ten, kto sa jej pozrel do očí sa premenil na kameň. Keď ju neskôr zabil Perseus, vyskočili z jej krku Poseidónove deti Chrýsaór a okrídlený kôň Pegasos. Medúzina hlava sa potom dostala na Aténinu egidu (kožený štít s hlavou Medúzy).
Microsoft Corporation

Microsoft Corporation je firma sídliaca v Redmonde v štáte Washington v USA. Dcérske firmy má v súčasnosti v 121 krajinách, aj na Slovensku. Založili ju Bill Gates a Paul Allen v roku 1975. Microsoft patrí k najbohatším a najväčším firmám na svete. Microsoft vyvíja, vyrába, licencuje a podporuje širokú škálu produktov pre rozličné zariadenia. Medzi jej najobľúbenejšie a najznámejšie produkty patria operačné systémy Microsoft Windows a rodina produktov Microsoft Office, z ktorých každý dosiahol takmer všadeprítomnosť na trhu osobných počítačov.
Agresívne obchodné praktiky spoločnosti viedli k niekoľkým vládnym vyšetrovaniam, vrátane federálneho procesu z roku 1998, ktorý usvedčil Microsoft zo zneužitia svojho monopolného postavenia na zničenie konkurencie. Vďaka odvolaniam a dohodám sa firme podarilo zmierniť nepriaznivé efekty svojho počínania na jej prevádzkové a finančné postavenie.
Motto firmy je „Váš potenciál, naša vášeň“. V roku 2014 odkúpila časť Nokia Mobile Oy.
V roku 2014 Microsoft kúpil švédsku spoločnosť Mojang AB za 2,5 miliardy dolárov.
Perseus

Perseus alebo Perzeus môže byť:
Perseus môže byť aj krycie meno špióna, pozri Perseus (špión)
Arachné

Arachné alebo Arachna alebo zastarano Arachne (z gréc. "arachné" = pavúk, tkáčka, starogr. "Αράχνη" – "Arachné", ) je dievčina, ktorá bola podľa starogréckej mytológie premenená na pavúka. 
Arachna bola dcéra farbiara Idmona z Kolofónu, pracovala ako tkáčka umeleckých obrazov - v tomto umení sa čoskoro stala známou natoľko, že jej obrazy prichádzali obdivovať nymfy z celého okolia.
Nakoniec Arachna, vedomá si svojho umenia, vyzve na súboj v tkaní samotnú bohyňu Aténu, patrónku vyšívačiek a priadok - Aténa potom na svojom obraze zobrazí dvanásť olympských bohov, vlastný spor s bohom Poseidónom o to, aký názov malo niesť mesto Atény, v štyroch rohoch obrazu potom zobrazí porážky smrteľníkov, ktorí sa odvážili merať s bohmi. Arachna na svojom zobrazí premeny bohov a ich hriešne milostné vzplanutia.
Keď sú potom obrazy hotové, nemôže Aténa označiť ten svoj za lepší - zo žiarlivosti potom teda Arachnin obraz roztrhá. Nato sa Arachna zo žiaľu obesí - Aténa jej vráti život tým, že ju premení na pavúka.
Hermes

Hermes alebo Hermés môže byť:
Hermes môže byť aj:
Bellerofontes

Bellerofontes alebo Bellerofón alebo Bellerofontés (, ) je v gréckej mytológii syn korintského kráľa Glauka a Eurymédy. 
Z neopatrnosti usmrtil svojho brata, a preto utiekol ku kráľovi Proitovi do Argosu. Tam sa do neho ale zamilovala kráľova manželka Antea čiže Stheneboia. Bellerofontes jej lásku neopätoval. Antea ho z pomsty udala kráľovi, že sa pokúšal pripraviť ju o česť. Kráľ sa sám nechcel svojmu hosťovi pomstiť, ale poslal ho s listom ku kráľovninmu otcovi, kráľovi Iobatovi do Lýkie. List skrýval žiadosť, aby Iobates dal Bellerofonta popraviť. Ani ten nechcel hosťovi ublížiť, ale vystavil ho takým nebezpečenstvám, ktorým by mal podľa Iobatových predpokladov podľahnúť. Bohovia pomohli Bellerofontovi dokázať jeho nevinu, a zoslali mu okrídleného koňa Pegasa, na ktorom šťastne premohol ázijský kmeň Solymov, Amazonky aj Chiméru. To Iobata dojalo do tej miery, že dal Bellerofontovi za ženu svoju dcéru Filonoé a vymenoval ho za svojho nástupcu.
Bellerofontov koniec už nebol tak šťastný. Bohovia ho nenávideli za to, že sa stal miláčikom ľudí, a zrazili ho z Olympu a zmrzačili, keď tam chcel vzlietnuť na Pegasovi. 
Filónoé mu porodila tri deti, Isandra, Hippollocha a Laodameiu. Ares usmrtil Isandera v bitke proti Solymom, Artemis ho pripravila o dcéru, ale Hippolochos zdedil otcovu ríšu.
Pegas (kôň)

Pegas (iné názvy: Pegasos, Pégasos; gr. Pégasos; lat. "Pegasus"; z gr, πηγή - pégé - prameň) je v starogréckej mytológii okrídlený kôň, syn boha morí Poseidóna a Medúzy. 
Rozprávania o jeho pôvode sa líšia. Podľa jedného z nich vyskočil Pegasos z tela svojej matky Medúzy potom, čo jej Perseus usekol hlavu. Iná verzia hovorí, že vyskočil zo zeme, na ktorú dopadla Medúzina krv.
Pegasos pomohol Bellerofontovi v jeho boji s chimérami a Amazonkami. Existuje veľa príbehov, v ktorých sa spolu nachádzajú Pegasos a Bellerofontes. Keď však chcel Bellerofontes vzlietnuť na Pegasovi na Olymp, najvyšší boh Zeus sa rozhneval za takúto opovážlivosť. Pegasa zmiatol náhlou zúrivosťou, Bellerofontes sa na ňom neudržal a pádom na zem stratil rozum.
Prvý Pegas bol nesmrteľný ale počas mnohých rokov života sa činil a tak sa rodili nové okrídlené kone. Tiež nemuseli byť vždy biele, mohli mať aj čiernu srsť. 
Podľa mytologického príbehu bol Pegasos premenený na jedno zo súhvezdí, ale perá jeho krídel dopadli na zem blízko Tarsu a dali tak názov tomuto mestu. V umení býva zobrazovaný ako atribút básnikov.
Pegas

Pegas označuje:
Pozri aj: Pegasos a Pegasus
Pegasus

Pegasus môže byť:
Pozri aj: Pegasos a Pegas
Pegasos

Pegasos môže byť:
Hermes (Roquepertuse)

Hermes z Roquepertuse je dvojpohlavná (androgýnna) soška s dvoma tvárami, vysoká cca , keltského pôvodu, nájdená roku 1923 v Roquepertuse.
Roquepertuse

Roquepertuse je keltské oppidum a jedno z najvýznamnejších nálezísk keltskej kultúry pri mestečku Velaux pri Marseille vo Francúzsku. Známe je objavom svätyne a sošiek (napr. Herma). Zvyšky sú dnes vystavené v Marseille v múzeu Borély.
Svätyňa, ktorú skúmali v rokoch 1919 - 1927, bola v polkruhu obklopená skalami. Bola zasvätená kultu predkov a konali sa tu politické a náboženské stretnutia kmeňa Salluviov. Išlo asi o čisto náboženské stredisko, známky obývania chýbajú. Koncom 3. storočia pred Kr. kultové miesto nahradila architektonická konštrukcia so zaujímavými plastikami (dravý vták (vysoký 62 cm ), muži pripomínajúci Budhu, dvojhlavý boh) a so stavebnými článkami s vyrytými hlavami koní a s výklenkami na ukladanie trofejí (useknutých hláv). Svätyňu asi zničili Rimania v čase zničenia Entremontu (123 až 122 pred Kr.).
Galéria.
Exponáty vystavené v múzeu v Marseille.
Apollo

Apollo môže byť:
Gorgona

Gorgona alebo Gorgóna alebo zriedkavo Gorgón môže byť v starogréckej mytológii:
Gorgona môže byť aj: