burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Gemerský Sad

Gemerský Sad je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria. 
Dejiny.
Gemerský Sad vznikol v roku 1964 zlúčením obce Mikolčany a obce Nováčany. Prvá písomná zmienka o Mikolčanoch (ako o osade "Mychouka") je z roku 1337, ale vznikla už pravdepodobne v 13. storočí. V rokoch 1984 až 1987 sa v nováčanskom chotári neďaleko samoty Šomkút (Drienková studňa) viedol archeologický výskum, počas ktorého bola objavená pec na pálenie železnej rudy z 11. storočia, dobová keramika a nástroje. Osada Šomkút je písomne doložená v roku 1243. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom, 18. a 19. storočí hrnčiarstvom.
Gemerská Ves

Gemerská Ves je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria, na nive pri sútoku Východného a Západného Turca. Chotár po oboch stranách Turca prechádza z nivy na východe a na juhozápade do úzkych pásov pahorkatiny. Čiastočne je zalesnený dubovým lesom. V chotári miestnej časti Šankovce sú ložiská železnej rudy a ortuti.
Nadmorská výška stredu obce je 194 m n. m., v katastri 189 m n. m. najnižšia a 308 m n. m. najvyššia.
Dejiny.
Obec vznikla v roku 1960 zlúčením Hrkáča a Šankoviec.
Hrkáč.
Toto územie daroval kráľ Štefan V., hradčanom z Otročku, čo potvrdil v r. 1274 kráľ Ladislav IV. Obec sa vyvinula na starom osídlení. V r. 1427 tu mali zemepáni len 10 port. Sedliaci v 16. storočí ušli pred Turkami a obec sa stala zem. v 18. storočí tu pracovala Maša. V r. 1773 mala obec 14 zemianskych želiarov, 1828 spolu 53 domov a 431 obyvateľov. V 19. storočí obyvatelia sa zaoberali prevažne poľnohospodárstvom. Po roku 1918 bola obcou roľníkov a poľnohospodárskych robotníkov. V rokoch 1938 - 1945 obec bola pripojená k Maďarsku.
Jednotné roľnícke družstvo bolo založené v roku 1952.
Šankovce.
Prvá zmienka o obci pochádza z roku 1266. Vznikla na území, ktoré patrilo Šankovi. V roku 1427 tu žili rodiny Šankfalvyovcov a Husovcov. V 15. storočí sa rozdelili na Horné a Dolné Šankovce, dočasne patrili premonštrátskemu prepošstvu v Jasove. V 16. storočí obyvatelia ušli pred Turkami, ale obec bola znovu zaľudnená. V 18. storočí patrila Steinicherovcom a Draškóciovcom. Začiatkom 19. storočia mala 333 obyvateľov, v roku 1828 spolu 61 domov a 474 obyvateľov. Obyvatelia obce sa zaoberali prevažne poľnohospodárstvom.
Po roku 1918 sa stala obcou roľníkov a poľnohospodárskych robotníkov. V rokoch 1938-1945 bola obec pripojená k Maďarsku. Jednotné roľnícke družstvo bolo založené v roku 1952.
Mokrá Lúka

Mokrá Lúka je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Dejiny.
Obec sa spomína v roku 1427 ako vlastníctvo jelšavského panstva. Obyvatelia sa zaoberali pálením uhlia, hutníctvom, kováčstvom a garbiarstvom, od 18. storočia výrobou železa, neskôr tiež poľnohospodárstvom.
Muránska Huta

Muránska Huta je obec na Slovensku v okrese Revúca. Súčasťou obce je miestna časť Predná Hora.
Polohopis.
Obec sa nachádza v údolí Hutského potoka, na pomedzí Muránskej planiny a Stolických vrchov. Cez Muránsku Hutu vedie cesta II/531 z Červenej Skaly do Muráňa. Necelý juhozápadne v smere na Muráň je sedlo Predná hora, z ktorého vedie prístupová cesta do rovnomennej osady. 
Revúca je vzdialená a Rimavská Sobota južne, Brezno západne a Poprad severne. Najbližším sídlom je vzdialená horehronská Červená Skala a vzdialený Muráň.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka v roku 1691. Vznik a názov obce súvisí s existenciou sklárskej huty, ktorú založili majitelia muránskeho panstva v období 1652 -1670 v hlbokej doline Hutníckeho potoka. 
Dominantou obce je klasicistický rímskokatolický Kostol sv. Anjela strážcu z roku 1831. Môžete tu nájsť kaštieľ bulharského kráľa Ferdinda I. Coburga, Tento neobarokový kaštieľ s priľahlým parkom bol vybudovaný začiatkom 20.storočia. Neďaleko zámku stojí aj drevený poľovnícky kaštieľ Coburgovcov . 
Obec mala v roku 1828 75 domov a 622 obyvateľov. Obyvatelia pracovali v lesoch a vandrovali po celom Uhorsku ako sklenári a obločiari. Časť obyvateľov obce pracovalo v miestom JRD zameranom na chov dobytka, iní občania pracovali v priemyselných závodoch Muránskej doliny 
V 60-tych rokoch 19. storočia pracovali v obci dva hámre, jeden - klinčiareň na výrobu "sekancov" (klincov do šindľov), druhý - gračiareň na výrobu grác, krompáčov, motýk, rýľov a lopát. Druh a počet výrobkov, približný počet zamestnancov a ich etnický pôvod na prelome 17.-18. storočia poznáme zo zmluvy medzi hutníkmi a panstvom.
Kultúra a zaujímavosti.
Zaujímavosti.
V obci sa nachádza jaskyňa Bobačka, ktorá bola v roku 2001 vyhlásená za národnú prírodnú pamiatku. Je najrozsiahlejšou jaskyňou Muránskej planiny, so zameranou dĺžkou 3036 m a hĺbkou 142 m. Hniezdi tu 13 druhov netopierov, najmä podkovár malý. Táto jaskyňa je doposiaľ jediným náleziskom troglofilného chvostoskoka Plutomurus unidentatus na Slovensku.
Turistika.
Po značkovaných trasách je dobrý prístup do okolitých pohorí a národného parku Muránska planina. Atrakciou je možnosť jazdenia na koňoch.
Muránska Lehota

Muránska Lehota je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v južnej časti Slovenského rudohoria. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka osady na tomto území (na území jelšavského panstva) spomínanej ako "Kisilswa – Malá Ješava" je z roku 1427. Táto osada zanikla koncom 15. storočia. Písomná zmienka o obci Muránska Lehota (pod názvom "Lehota") je z roku 1453. Od 16. storočia patrila muránskemu hradnému panstvu. Obyvateľstvo sa zaoberalo hlavne chovom oviec. V 19. storočí sa živili aj ako uhliari, šindliari a pracovali i v hámroch. Od začiatku 20. storočia pracovali v lesoch a prameňom obživy jej obyvateľov bolo i kováčstvo, tkáčstvo a košikárstvo.
Kultúra a zaujímavosti.
Turistika.
Obcou prechádza červená turistická trasa 0914.
Muránska Zdychava

Muránska Zdychava je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží pod hlavným hrebeňom Stolických vrchov, v doline potoka Zdychava. 
Dejiny.
Obec vznikla na mieste, kde pôvodne stála stredoveká osada v písomnej zmienke z roku 1427 označená názvom "Lehowtha". V roku 1435 bola známa pod názvom "Sarlo" a v roku 1454 "Oláhfalu" ("Olachfaw"). Počnúc 16. storočím sa v listinách označuje pod názvom "Zdykava" (1551), "Ztichowa", "Ztichawa" (1573), "Zdychawa" (1596). Názov "Muránska Zdychava" sa v písomných zdrojoch po prvý raz uvádza v roku 1611. Vznik obce súvisel s kolonizáciou na valašskom práve. Obyvateľstvo sa živilo prácou v lesoch, pastierstvom, chovom dobytka, uhliarstvom, povozníctvom a hlavne poľnohospodárstvom. Typickým znakom obce je kopaničiarske osídlenie.
Muránska Dlhá Lúka

Muránska Dlhá Lúka je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria. 
Dejiny.
Obec vznikla začiatkom 14. storočia zrejme už na osídlenom území. Prvá písomná zmienka o nej (pod názvom "Hoszszu Reth") je z roku 1357. Názov obce je odvodený od rozsiahlych pastvín a podriadenosti hradu Muráň, pod ktorý patrila od 16. storočia. Obyvateľstvo sa zaoberalo hlavne pastierstvom, uhliarstvom, drevorubačstvom, poľnohospodárstvom a pracovali i na pílach a v hámroch.
Revúcka Lehota

Revúcka Lehota je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Názov.
V roku 1548 sa osada označovala ako Malá Lehota – Kyslehota. S históriou obce a so vznikom názvu Umrlá Lehota sa spájajú dve smutné udalosti z polovice 16. storočia.
Podľa legendy istá choroba usmrcovala obyvateľov osady tak rýchlo, že nestačili jeden druhého pochovávať. Ostala len jedna ustrašená a bezradná dievčina. Bežala do najbližšej osady. Hneď v prvom dome otvorila dokorán dvere a zúfalo vykríkla Umrula Lehvatka a vyrozprávala, čo videla.
Druhá je pravdepodobnejšia, v roku 1555 vpadli turecké vojenské oddiely do Muránskej doliny vypálili Jelšavu. Je viac než isté, že vtedy vtrhli aj do len 7 km vzdialenej Malej Lehoty a vyplienili ju. Prežilo azda len niekoľko šťastlivcov, obec spustla natoľko, že pôsobila dojmom mŕtvej osady. To mohlo byť dôvodom, prečo ju ľudia začali nazývať Umrlou Lehotou. Prvý záznam o tomto jej mene sa zachoval z roku 1563. Spomínaná tragická udalosť sa zapísala do pamäti miestneho obyvateľstva tak hlboko, že sa názov Umrlá Lehota udržal až do polovice 20. storočia. 4. 8. 1947 obec požiadala zmenu názvu z Umrlej Lehoty na Novú Lehotu. Nadriadené orgány schválili názov Revúcka Lehota. Tento názov sa používa od 1. 10. 1948.
Symboly obce.
Erb obce.
Pri tvorbe erbu obce Revúckej Lehoty v roku 2005 bolo obci odporúčané prijať erb z pečate z roku 1772. Vážime si históriu a dedičstvo našich predkov, ale ľudskú lebku prevziať z historickej pečate do erbu obce Revúcka Lehota občania nesúhlasili.
Na erbe obce spodná modrá časť symbolizuje vodnú nádrž Flipper ako prírodný motív.
Obilné klasy predstavujú v zamestnaneckom motíve poľnohospodárstvo.
Pasúca sa ovečka okrem pastierstva predstavuje aj duchovný život, nakoľko v dobrej zhode žijú občania rôzneho náboženského vyznania.
Vlajka Obce.
Pozostáva zo štyroch pozdĺžnych pruhov vo farbách žltej, zelenej, bielej a modrej. Je ukončená troma cípmi- dvoma zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Pečať obce.
V pečati obce je znázornený erb s nápisom Obec Revúcka Lehota.
Dejiny.
V stredoveku dedina patrila Jelšavskému, od polovice 15. storočia Muránskemu panstvu. V 30.-40. rokoch 20. storočia aktívne pracoval dobrovoľný hasičský zbor, do ktorého bol zaradený každý mladý muž.
Obec bola oslobodená 23. 01. 1945 vojakmi z pluku 3. rumunskej pešej divízie brigádneho generála Popescu spolu so sovietskymi vojakmi 232. streleckej divízie plk. Calaja a 50. streleckého zboru generálmajora Merkulova. Tieto vojská oslobodili aj susedné obce a 25. 1. 1945 víťazne vstúpili do Revúcej vztýčiac zástavy na oboch revúckych vežiach za zvonenia všetkých revúckych zvonov.
V druhej svetovej vojne zahynuli štyria muži. Na ich pamiatku im obec v roku 1955 postavila pomník.
Ratkovské Bystré

Ratkovské Bystré je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Držkovce

Držkovce sú obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v západnej časti Slovenského krasu, na nive a terasovej plošine v doline rieky Turiec. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci (Durusk) je z roku 1243. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom, prácou v lese a hrnčiarstvom. V rokoch 1938-45 bola obec pripojená k Maďarsku.
Kameňany

Kameňany sú obec na Slovensku v okrese Revúca.
Dejiny.
Kameňany (Castrum Kowi), patria medzi najstaršie obce Gemera. Prvýkrát sa spomínajú v darovacej listine kráľa Bela IV., z roku 1243, keď usadlosť daruje Detrikovi a Filipovi Bubekovi. V obci vznikol kláštor františkánov, ktorého pozostatokom je miestny kostol.
Šivetice

Šivetice () sú obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v severovýchodnej časti Slovenského krasu. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1262 (Sueta), ale sídlo vzniklo asi už v 12. storočí. Patrila jelšavskému panstvu, od 15. storočia k hradu Muráň. V roku 1558 sa v obci spomína hámor, ktorý však po niekoľkých rokoch spustol. V súpisoch z roku 1652 sa v obci uvádza hlavne veľa hrnčiarov, tzv. nemecký hámor s dvomi hutami v prevádzke a osobitnými miestami na pálenie uhlia. V roku 1706 až 1716 sa Šivetice stali najznámejšou hrnčiarskou dedinou v údolí rieky Muráň. V 19. a 20. storočí mala obec cech hrnčiarov. Pri výrobe využívali miestnu kvalitnú hlinu a šivetická keramika (džbány, vázy, signálne píšťaly, rozmerné misy) sa stala známou v celom Rakúsko-Uhorsku.
Kultúra a zaujímavosti.
Šivetická keramika.
Tradíciu šivetickej keramiky dnes udržuje živú už len jeden hrnčiarsky majster, František Szarka.
Magnezitovce

Magnezitovce (v minulosti "Mníšany", ) sú obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria. 
Dejiny.
Obec vznikla zlúčením obcí "Mníšany" a "Kopráš" v roku 1960. Najstarší názov (spomína sa pod názvom "Monorethe") obce Mníšany z roku 1427 nasvedčuje, že sa vyvinula pri kláštore. Obývali ju baníci, ktorí ťažili medené a strieborné rudy. Kopráš vznikol začiatkom 16. storočia na valašskom práve. Prvá písomná správa o nej je z roku 1551 pod rovnakým názvom "Kopras". Obe obce mali spoločný vývoj a počas určitého obdobia aj spoločného richtára. Obyvateľstvo sa zaoberalo baníctvom (ťažili magnezit), uhliarstvom, drevorubačstvom, pastierstvom a poľnohospodárstvom.
Licince

Licince sú obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhozápadnej časti Slovenského krasu. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci (pod názvom "Lincha") je z roku 1243, kedy ju vyčlenili z majetku kráľovského hradu Gemer a pripadla Bubekovcom. V 18. storočí tu rodina "Csernyusovcov" vlastnila železorudné bane a hámor s dvomi vysokými pecami, ktoré v roku 1864 od jej dedičov odkúpil Juraj Heinzelmann a stali sa súčasťou Heinzelmannovej bansko-železiarskej spoločnosti v "Chyžnianskej vode". Spoločnosť sa stala pre obyvateľstvo obce hlavným zdrojom pracovnej príležitosti. Okrem toho sa jej obyvatelia venovali aj výrobe dreveného uhlia, hrnčiarskych výrobkov a povozníctvu (známi licinskí furmani). Začiatkom 20. storočia v obci hrnčiarstvo a povozníctvo postupne zanikalo.
Rašice

Rašice sú obec na Slovensku v okrese Revúca.
Leváre

Leváre sú obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci ("Lewrth", "Leward") je z roku 1427. Obyvateľstvo sa zaoberalo hlavne poľnohospodárstvom a hrnčiarstvom.
Prihradzany

Prihradzany sú obec na Slovensku v okrese Revúca.
Gemerské Teplice

Gemerské Teplice sú obec na Slovensku v okrese Revúca. Skladá sa z dvoch častí: Gemerský Milhosť a Jelšavská Teplica.
Polohopis.
Obec leží v severnej časti Slovenského krasu. 
Dejiny.
Gemerské Teplice vznikli v roku 1964 zlúčením Gemerského Milhosťa a Jelšavskej Teplice. Prvá písomná zmienka o Gemerskom Milhosti (ako o osade "Polgla") je z roku 1258 a uvádzala sa ako súčasť chotára Šivetíc. Ako obec sa uvádza v roku 1383. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom a hrnčiarstvom.
Prvá písomná zmienka o Jelšavskej Teplici pochádza z roku 1243. Listinne je doložená v roku 1258 ako vlastníctvo Petra, Eliášovho syna z rodu Kačičov.
Breznička (okres Poltár)

Breznička (, ) je obec na Slovensku v okrese Poltár.
Polohopis.
Obec Breznička sa nachádza v severnej časti Lučenskej kotliny na severozápadných svahoch Slovenského rudohoria. Leží na okresnej ceste č. 595 medzi mestom Lučenec a mestom Poltár, od ktorého je vzdialená . Je položená na sútoku rieky Ipeľ a Banského potoka nazývaného Cinobanka. Rieka Ipeľ v katastri obce vytvára meandre v biotope ktorých sa nachádza množstvo vzácnych a chránených živočíšnych aj rastlinných druhov. Nadmorská výška v strede obce je a v okolí obce 
Dejiny.
Obec má nálezisko z doby bronzovej, menšie hradisko "Hrádok", slovanské hradisko z 9. – 10. storočia, zvyšky hradieb 12. – 13. storočia. Prvá písomná zmienka o obci "Egruch" je z roku 1246. V roku 1279 sa uvádza ako "Berzence". Turecký súpis obyvateľov je z roku 1554, kedy ako pustatina patrila k Hornému Hrabovu. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom a hrnčiarstvom.
Cinobaňa

Cinobaňa (, , do roku 1927 "Činobáňa" alebo "Synobáňa") je obec na Slovensku v okrese Poltár.
Názov.
Vývin názvu obce
Hradište (okres Poltár)

Hradište je obec na Slovensku v okrese Poltár.
Polohopis.
Obec leží v južnej časti Veporského Slovenského rudohoria, v údolí potoka Držkovo. 
Dejiny.
V lokalite "Hrádok" je hradisko z doby bronzovej. Prvá písomná zmienka o obci pod menom "Hradischa" je z roku 1411, ale vznikla niekedy v 13. storočí, kedy bola vlastníctvom hradného panstva z Fiľakova. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom a neskôr aj spracúvaním dreva (výroba dreveného riadu, kolárstvo). Obec mala 2 mlyny a v jej okolí sa nachádzali laznícke osídlenia. Prvý učiteľ v obci bol už v roku 1746.
Šoltýska

Šoltýska je obec na Slovensku v okrese Poltár, horná časť sa nazýva Ľubienka.
Polohopis.
Šoltýska sa nachádza v západnej časti Stolických vrchov vo výške 650 až Rozprestiera sa v trojuholníku tvoreného troma vrchmi Perešom (), Homračkou () a Turčiankou (, vo vrcholovej časti Slovenského Rudohoria. Jej kataster sa rozkladá na ploche 439 ha. Obec leží v údolí kde pramení potok, ktorý sa asi po 2 km vlieva do potoka Kokavka.
Dejiny.
Šoltýsku založil gróf Anton Forgáč v roku 1796. Na jeho počesť bola osada v čase založenia nazvaná Antalfalva (Antonova Dedina). Neskoršie došlo k zmene názvu dediny z Antalfalva na Šoltýska. Časť forgačovských majetkov sa nachádzala v tom čase (koncom osemnásteho storočia) v kokavskom katastri. Podľa dostupných údajov vlastnili Forgáčovci až polovicu Kokavy od roku 1595. Založenie Šoltýsky súviselo s rozvojom priemyselnej výroby, najmä skla, v okolitých dedinách a usadlostiach. Forgáčovci si uvedomili, že hlavným zdrojom ich príjmov v budúcnosti môžu byť zisky z manufaktúr a preto sa zamerali na ich zakladanie.
V roku 1750 založili prvú manufaktúru na výrobu papiera v údolí Rimavice, 2 km severne od obce Kokava. V roku 1803 založili sklársku hutu na výrobu tabuľového skla v lokalite Dolina v údolí Rimavice cca 18 km severne od Kokavy. Ako kurivo pre roztavenie sklárskej suroviny (kremeňa) sa v sklárskych hutách v tom čase používalo suché bukové drevo. Využitie inej energie v tých časoch ešte nebolo v týchto lokalitách známe. K tomu bolo potrebné mnoho drevorubačov a povozníkov so záprahmi. Forgáčovci preto využili, možnosť, ktorú im ponúkol patent cisára Jozefa II. z roku 1785 o zrušení nevoľníctva a v roku 1796 najali verbovačov, ktorí im pomohli naverbovať a presídliť na ich majetky do severnej a severozápadnej časti kokavského katastra 134 rodín. Presídlenci, boli to drevorubači, ktorí prišli klčovať okolité bukové lesy, založili osady z ktorých neskoršie vznikli samostatné obce Šoltýska, Lom nad Rimavicou a Ďubákovo. Ďalší presídlenci vytvorili laznícke usadlosti Čremoš a Pereš. Presídlenci najmä do Šoltýsky, boli z viacerých stolíc. Väčšina bola zo zvolenskej stolice, ale boli medzi nimi aj prisťahovalci z oravskej, abovskej, trenčianskej stolice a dokonca aj z moravského Hrozenkova. Celkom bolo do Šoltýsky presídlených 53 rodín. V čase svojho vzniku patrila Šoltýska do Malohontského dištriktu, ktorý bol súčasťou Hontianskej stolice.
Od roku 1803 patrila Šoltýska do novo vzniknutej Gemersko-Malohontskej stolice. V roku 1809 vznikla samostatná rímskokatolícka farnosť. V roku 1834 ukončenie výstavby a vysvätenie kostola (Rožňavské biskupstvo). Elektrický prúd bol do obce zavedený v roku 1957. Počas reorganizácie štátnej správy v roku 1961 bola k Šoltýske pripojená aj miestna osada Ľubienka, ktorá dovtedy patrila pod obecný úrad Ipeľský potok. V roku 1967 bola do Šoltýsky vybudovaná miestna cestná prípojka (3 km) od štátnej cesty Kokava - Kriváň (táto bola daná do prevádzky v októbri 1938). Vodovod si občania svojpomocne vybudovali v roku 1973. V minulosti bol v obci v prevádzke vodný mlyn a píla.
Ozdín

Ozdín (, ) je obec na Slovensku v okrese Poltár. Pri obci sa nachádzajú zrúcaniny hradu Ozdín.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka (castrum Ouzden či Osdin) je z roku 1279. Česká listina tu datovaná z roku 1283 je len z 15. storočia, keď bola obec v rukách Jiskrovcov. Turecký súpis obyvateľov je z roku 1554. V rokoch 1831 a 1873 bola obec spustošená cholerou. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom a drevospracovaním.
Pinciná

Pinciná je obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Polohopis.
Obec leží uprostred Lučenskej kotliny na nive rieky Ipeľ. 
Dejiny.
V chotári obce bolo objavené sídlisko z neolitu s bukovohorskou keramikou, sídlisko z doby bronzovej a základy románskeho kostola s 278 hrobmi. Prvá písomná zmienka o obci ("Pynch") je z roku 1326. Patrila zemianskym rodom Pinczi, Károly a iným. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom a neskôr rybárstvom. Ryby predávali na trhoch v Lučenci a Fiľakove. Bola tu i tehelňa. V roku 1830 obec zničil ničivý požiar.
Mládzovo

Mládzovo (, ) obec na Slovensku v Banskobystrickom kraji v okrese Poltár. K 31. 12. 2015 tu žilo 102 obyvateľov, čím je obec treťou najmenšou vo svojom okrese.
Názov.
Podľa "mládza", čiže tráva po prvom kosení, otava.
Polohopis.
Obec leží 15 kilometrov severne od Lučenca v okrese Poltár, ktorý vznikol v roku 1996. Najbližšími obcami sú Breznička vzdialená tri kilometre na juhovýchod a Cinobaňa, ktorá leží štyri kilometre na severozápad.
Vodné toky.
Banský potok
Geológia.
Nerastné bohatstvo.
V katastrálnom území obce sa nachádza perspektívne ložisko kaolinických pieskov s objemom 2 223 000 m3.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1436, keď sa Mládzovo spomína pod názvom "Mlagho". V nasledujúcich storočiach sa názov ďalej vyvíjal – do podoby "Mlagyo, Mlazowo" v roku 1773, ďalej cez "Mlagyo, Mlačowo" v 1786 až na podobu "Mlagyó, Mladzowá, Mlaďowá" z roku 1808. Od polovice 19. storočia sa používal už len pomaďarčený názov "Mlágyó", ktorý bol v roku 1898 zmenený na "Nemesfalva". V uhorskom geografickom lexikóne z roku 1851 sa obec spomína ako slovenská a prevažne evanjelická so 146 obyvateľmi. Štatistika z roku 1910 vykazovala v Mládzove 252 obyvateľov, z toho bolo 235 Slovákov, 13 Maďarov a 4 inej, resp. nezistenej národnosti. Za Rakúsko-Uhorska bolo Mládzovo súčasťou okresu Lučenec "(Losonci járás)", ktorý patril do Novohradskej župy.
Po prvej svetovej vojne pripadla obec na základe Trianonskej mierovej zmluvy Česko-Slovenskej republike a od vtedy používa výlučne slovenský názov "Mládzovo". Obec administratívne patrila do roku 1922 Novohradskej župe a v období rokov 1922 až 1928 zas Zvolenskej župe.
V období trvania prvej Slovenskej republiky bolo Mládzovo začlenené do "okresu Lovinobaňa", ktorý bol súčasťou Pohronskej župy. Po druhej svetovej vojne sa obec stala nakrátko súčasťou Banskobystrického kraja, ktorý bol neskôr pretransformovaný na Stredoslovenský kraj. V obci bolo v rámci kolektivizácie zriadené Jednotné roľnícke družstvo (JRD), ktoré bolo od 1. januára 1972 združené z družstvami Kalinovo, Hrabovo, Veľká Ves, Breznička a Podkriváň do jedného družstva "Družba" so sídlom v Kalinove.
Od roku 1996 parí Mládzovo novozriadenému okresu Poltár v rámci obnoveného Banskobystrického kraja.
Politika.
Obecné zastupiteľstvo.
Obecné zastupiteľstvo sa skladá z piatich poslancov.
Nezamestnanosť.
Nezamestnanosť dosiahla v októbri 2002 hodnotu 32,69 %.
Kultúra a zaujímavosti.
Knižnice.
V obci sa nachádza knižnica s knižničným fondom 1 919 kníh. Knižnica má 5 členov, ktorí si v roku 2006 vypožičali 47 kníh.
Doprava.
Autobusová doprava.
Obec má 5 pravidelných autobusových spojov do Brezničky a 4 do Cinobane.
Vlaková doprava.
Vlaková trať Breznička ("Ipolyberzencze") – Katarínska Huta ("Katalinhuta") bola uvedená do prevádzky 24. novembra 1901. Po viac ako 100 rokoch, bola dňa 2. februára 2003 prevádzka na tejto trati zastavená z dôvodu nerentabilnosti.
Osobnosti obce.
V Mládzove žila rodina tretieho prezidenta Slovenskej republiky – Ivana Gašparoviča.
Kalinovo

Kalinovo (, ) je obec na Slovensku v okrese Poltár. 
Časti obce.
K obci patria časti Briežky, Hrabovo, Močiar, Petrovec a Priekopa. V obci sa nachádzajú pramene minerálnej vody.
Dejiny.
Obec vznikla asi v 13. storočí, prvá písomná zmienka je z roku 1279. Bola okupovaná Turkami v rokoch 1554-1593. Známa bola hrnčiarstvom, boli tu šamotárne.
Krná

Krná je obec na Slovensku v okrese Poltár.
Polohopis.
Obec leží v južnej časti Veporského Slovenského rudohoria v údolí potoka Krná.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka je z roku 1436. V roku 1573 patrila Krná (Korna Lehota) Fiľakovskému hradnému panstvu. Obyvatelia sa zaoberali chovom oviec, ovocinárstvom a výrobou dreveného riadu. Preslávili sa ako lovci medveďov.
Zlatno (okres Poltár)

Zlatno je obec na Slovensku v okrese Poltár.
Dejiny.
Obec Zlatno vo svete preslávila miestna skláreň, ktorej výrobky úžitkového skla získali mnohé prestížne svetové ocenenia. Okrem iného, sa v sklárni Zlatno vynašiel spôsob výroby irisovaného skla a v päťdesiatych rokoch dvadsiateho storočia tu miestny sklársky majster a výtvarník, Jozef Staník, vynašiel výrobu svetoznámej súpravy Zlatá Zuzana.
Uhorské

Uhorské je obec na Slovensku v okrese Poltár.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci s farnosťou uvedenej ako "Vsgra" je z roku 1332. Obec sa v roku 1435 uvádzala ako "Uhurska" a patrila Fiľakovskému hradnému panstvu. Turecký súpis obyvateľov je z roku 1554, keď tu bol aj mlyn. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom a dobytkárstvom.
Utekáč

Utekáč () je obec na Slovensku v okrese Poltár. 
Polohopis.
Utekáč sa nachádza v doline rieky Rimavica, na pomedzí Veporských a Stolických vrchov. Obec je prístupná cestou III/2724 z Kokavy nad Rimavicou do Sihly. Sídlo okresu Poltár je vzdialený južne, Hriňová západne, Hnúšťa východne. Lučenec, dostupný aj železničnou traťou, je vzdialený a Rimavská Sobota .
Časti obce.
K obci patrí 8 osád: Bánik, Cisársko, Dlhá Lúka, Drahová, Ďurkovka, Havrilovo, Nad Rimava a Salajka.
Dejiny.
Prvá zmienka o obci je z roku 1593 z archívneho zápisu v Banskej Štiavnici.
Názov obce Utekáč má pôvod v historických udalostiach. Údajne tadiaľto už v 13. storočí unikal uhorský kráľ Belo IV. pred postupujúcimi Mongolmi. Traduje sa, že aj neskôr, počas mongolských vpádov na naše územie, hľadali v miestnych lesoch útočisko pred Turkami obyvatelia južnejších oblastí. Oblasť bola v tom období osídlená veľmi riedko. 
Za vznik obce možno považovať až založenie sklárne grófom Forgáčom v roku 1787, ktorý si toto územie zvolil pre jeho výborné prírodné podmienky: dolinou pretekajúca Rimavica, dostatok dreva a v neposlednom rade aj výskyt tzv. sklárskeho piesku (základnej suroviny na výrobu skla).
Obec Utekáč vznikla vyčlenením z katastra Kokavy nad Rimavicou v roku 1993.
Obyvateľstvo.
Utekáč má 837 obyvateľov (k 31. 12. 2023). Prevažná časť obyvateľstva sa prisťahovala z Nemecka, Maďarska a Česka. Všetci obyvatelia obce sa venovali práci v sklárňach.
V obci je vysoká nezamestnanosť, ku ktorej prispelo aj zatvorenie miestnych sklárni.
Kultúra a zaujímavosti.
Turizmus.
Okolie obce poskytuje vhodné podmienky na turistiku a cykloturistiku.
Hospodárstvo.
Obec bola v minulosti známa výrobou skla a termosiek.
Veľká Ves

Veľká Ves je obec na Slovensku v okrese Poltár.
Dejiny.
Obec má nálezisko z doby bronzovej (neolit) a zo staršej doby železnej, halštatskej, čo svedčí o nepretržitom osídlení tejto lokality. Prvá písomná zmienka o obci "Magna Villa" je z roku 1335, keď patrila Divínskemu panstvu. V roku 1424 mala názov "Nag Falw". Od roku 1540 patrila obec rodine Močáriovcov. Prvý súpis obyvateľov vykonali Turci v roku 1554. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom, hrnčiarstvom a kolárskou výrobou.
Hrnčiarska Ves

Hrnčiarska Ves "(Cserepes)" je obec na Slovensku v okrese Poltár.
Časti obce.
Je zložená z troch miestnych častí: Maštinec, Pondelok a Veľká Suchá.
Dejiny.
Neďaleko obce bolo objavené sídlisko pilínskej kultúry z doby bronzovej. Prvá písomná zmienka o obci Veľká Suchá (Szuha) je z roku 1285. Obec sa vyvinula z osídlenia pod hradiskom. Patrila "Jánokyovcom" a "Jákoffyovcom". Obec Pondelok sa spomína v roku 1515. Obyvatelia sa zaoberali výrobou škridiel a hrnčiarstvom. V Pondelku v roku 1769 založil Gabriel Roth porcelánku, v ktorej vyrábali majolikový riad a kachle pre panské kaštiele. Hrnčiarska Ves vznikla v roku 1964 zlúčením Veľkej Suchej a Pondelka. Obecným erbom sa stal hrniec položený na hrnčiarsky kruh. Je jediným znakom tohto typu na Slovensku.
České Brezovo

České Brezovo je obec na Slovensku v okrese Poltár.
Polohopis.
Obec leží v Revúckej vrchovine, v údolí Poltárice. Nachádza sa 6 km severne od okresného mesta na ceste II/595 a pri železničnej trati Lučenec – Utekáč. K obci patrí miestna časť Vaľkovo, patriaca do regiónu Malohont.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o terra "Mortuni" je z roku 1245. V roku 1331 sa uvádza ako "Brezova". Obec pôvodne patrila "Zachovcom", od roku 1332 "Ákošovcom, neskôr Bosnyákovcom a Szentiványovcom". Prvý súpis obyvateľov vykonali Turci v roku 1554. Obec Vaľkovo (dnes súčasť obce České Brezovo) bola zaznamenaná osobitne. Obyvatelia sa zaoberali roľníctvom, pastierstvom, hrnčiarstvom, výrobou vozov, kolárstvom a mali i mlyn. V historickej litaratúre sa uvádza, že obec mala najkrajšie ženy v regióne.
Hrnčiarske Zalužany

Hrnčiarske Zalužany je obec na Slovensku v okrese Poltár.
Dejiny.
Obec Hrnčiarske Zalužany vznikla asi v 12. storočí. Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1362 pod názvom "Zalusan" a patrila Jánokyovcom a Jákoffyovcom. V novoveku patrila obec viacerým drobným zemanom. Obyvatelia sa zaoberali hospodárstvom, no predovšetkým hrnčiarstvom. Vyrábali keramiku, ohňovzdorné tehly, škridlu. Aj preto sa v roku 1773 objavuje nový názov obce Hrnčiarske Zalussany. V roku 1828 mala obec 80 domov a 605 obyvateľov. Erb obce je vytvorený podľa pečate z druhej polovice 18. storočia. V súčasnosti tradíciu hrnčiarstva v obci reprezentuje Výrobné družstvo Šamotka, a aj súkromní remeselníci.
Nové Hony

Nové Hony (, ) sú obec na Slovensku v okrese Lučenec.
Polohopis.
Obec leží vo východnej časti Lučenskej kotliny pri potoku Šťavica. 
Dejiny.
V chotári obce bolo objavené sídlisko pilinskej kultúry z mladšej doby bronzovej, slovanské sídlisko z 10. storočia a zaniknutý stredoveký kostol. Prvá písomná zmienka o obci ("Keresztúr") je z roku 1332. V 14. storočí sa obec rozčlenila na obce "Veľký" a "Malý Kerestúr" (1381 "Kyskereszthur"), ktoré sa zase zlúčili v polovici 19. storočí. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom.
Sušany

Sušany sú obec na Slovensku v okrese Poltár.
Dejiny.
Obec má nálezisko sídliska z doby bronzovej. Prvá písomná zmienka o obci "Swsanfewide" je z roku 1407, keď bola vo vlastníctve Mikófalvyovcov, neskôr Ožďanského panstva. Turecký súpis obyvateľov je z roku 1554. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom, hrnčiarstvom a výrobou škridiel.
Rovňany

Rovňany sú obec na Slovensku v okrese Poltár.
Dejiny.
Pápežský register zaznamenáva farnosť v roku 1332 pod menom "Rovna". Prvá písomná zmienka o obci "Rovnya" je z roku 1341. Obec patrila Divínskemu hradnému panstvu. Po vyhnaní Turkov v roku 1593 sčasti aj Šalgovskému panstvu. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom. Obec mala aj mlyn.
Selce (okres Poltár)

Selce sú obec na Slovensku v okrese Poltár.
Dejiny.
Selce majú staroslovanský názov od slova selo - dedina. Sú spomenuté začiatkom 14. storočia, ale podľa staroslovanského názvu sú asi staršie. Obec vypálili Turci, takže ostalo iba 6 domov obývaných. Po I. svetovej vojne sa i tu aktivizovala činnosť ohľadne Slovenskej republiky rád, na čele s notárom Šajnohom. Obec je pôvodne evanjelická, ale po príchode vrchárskeho obyvateľstva po II. sv. vojne dostala zmiešaný konfesiálny charakter. V obci sa narodil Rudolf Rodomil Kubányi, štúrovec, brat spisovateľa Ľudovíta Kubányiho.
Klokoč (okres Detva)

Klokoč je obec na Slovensku v okrese Detva.
Polohopis.
Katastrálne územie obce sa rozprestiera na pomedzí geomorfologických celkov Javorie a Ostrôžky, ústredie obce leží v nadmorskej výške Leží 16 km juhozápadne od okresného mesta v blízkosti cesty II. triedy č. 591. V okolí obce vyvierajú viaceré minerálne pramene.
Podkriváň

Podkriváň (pôvodný názov "Trhanová") je obec na Slovensku v okrese Detva.
Polohopis.
Obec leží v úzkej doline Kriváňskeho potoka, ktorý preteká pod ostro sa zvažujúcimi svahmi Javoria, pričom v nižšie položenej severozápadnej časti obce je potok zo severu ohraničovaný svahmi Slovenského rudohoria. 
Dejiny.
Prvá zmienka o lokalite "Trhanowa" je z roku 1736, bola zaznamenaná na mape Samuela Mikovíniho. Od roku 1742 sa uvádza už ako obec "Trhanowa", neskôr ako "Divin-Oroszi" a od roku 1927 pod dnešným názvom "Podkriváň". Obec bola známa tkaním plátna. Obyvateľstvo sa zaoberalo aj chovom oviec, dobytka a čiastočne poľnohospodárstvom a povozníctvom. V osadách Horná a Dolná Bzová boli pôvodne sklárne, bol tu aj pivovar. Rímskokatolícke kaplanstvo vzniklo v roku 1787. Bol tu drevený kostol, ktorý vyhorel (v Dolnej Bzovej postavili nový, posvätený bol v roku 1999).
Podľa monografie Novohradská župa z roku 1851: Divényoroszi (Podkriváň). Veľká slovenská dedina na hranici Zvolenskej župy s 206 domami a 1547 Rímskokatolíkmi. Má poštu, telegraf a železničnú stanicu v Krivángyetva. O tomto mieste máme údaje až z prvej polovice 18. storočia. Pri sčítaní ľudu z rokoch 17151720 sa Divényoroszi nespomína. Gróf Károly Zichy bol zemepánom v roku 1740 a gróf Ferencz Zichy (biskup v Győry) v roku 1770. V súčasnosti (1851) naďalej patrí do dedičstva rodiny grófa Zichyho. V roku 1849 miestni obyvatelia blokovali prechádzajúcu ruskú armádu - úzke údolie zablokovali kmeňmi stromov, ale Rusi ich prinútili pod hrozbou vypálenia dediny blokádu zrušiť. V roku 1873 obec zasiahla cholera, počas ktorej zahynulo 192 ľudí. Rímskokatolícky kostol bol postavený v roku 1787, rodina grófa Zichyho ho dala opraviť v roku 1893. Na okraji dediny je železničná trať BudapešťVrútky vedená cez tunel dlhý 317 metrov. Jedna jeho vyvýšenina, na hranici medzi Zvolenskou a Novohradskou župou, sa nazýva Sibenicza-akasztónak. Tu boli obesení lupiči zo Zvolenskej a Novohradskej župy a šibenica mala zastrašiť známych detvianských zbojníkov. K Divényoroszi patrí aj Bzova-puszta, ktorá bola od stredoveku až do začiatku 19. storočia samostatnou obcou. Jej zemepánmi boli Zsigmond Balassa (1588), gróf Pál Balassa (1770), barón László Balassa a Gábor a gróf Ferencz Zichy. Ku Divényoroszi patria aj Fogas-tanya (predtým Zubra), Hajnal-tanya (predtým Jaszenovo), Iván-tanya (predtým Ivanovo), Mocsár-tanya (predtým Zsarina), Nyirje-tanya (predtým Brezovo) a Pál-tanya (predtým Pancsikovo).
Vígľaš

Vígľaš je obec na Slovensku v okrese Detva.
Polohopis.
Obec leží v údolí rieky Slatina vo Zvolenskej kotline asi 14 km východne od mesta Zvolen.
V lokalite Vígľaš-Pstruša bola 11. februára 1929 nameraná najnižšia teplota na území Slovenska, -41 °C. V roku 2009 tam bol odhalený pamätník namerania tohto rekordu.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1392.
Stožok

Stožok je obec na Slovensku v okrese Detva.
Detvianska Huta

Detvianska Huta je obec na Slovensku v okrese Detva.
Šport.
V rámci TJ Detvianska Huta v obci pôsobí futbalový klub, založený 25. júla 1975. Prezidentom klubu je Radoslav Hronček.
V obci pôsobí lyžiarsky klub, kde vyrástli niekoľkí reprezentanti Slovenskej republiky v behu na lyžiach.
Horný Tisovník

Horný Tisovník je obec na Slovensku v okrese Detva.
Polohopis.
Je to malá obec obklopená pohoriami Javorie a Ostrôžky. Stredom obce preteká rieka Tisovník.
Stará Huta (okres Detva)

Stará Huta je obec na Slovensku v okrese Detva.
Polohopis.
Leží v juhozápadnej časti okresu, približne juhozápadne od mesta Detva. Vedie ňou cesta II/526 z Podkriváňa, ktorú neďaleko obce križuje cesta II/591 z Vígľaša na Horný Tisovník. V katastri pramení Starohutský potok, ktorý je prítokom Tisovníka v povodí Ipľa. 
Obec sa nachádza na juhovýchodnom okraji pohoria Javorie, na južnom úpätí Červeňákovho vrchu. Západne sa nachádza Ďurovie vrch () a Makytová (), južne Dedinský vrch () a už v Ostrôžkach situované Páleniská () a severovýchodne ležiaca dominanta Ostrôžka.
Dejiny.
Hoci sa v staršej literatúre za zakladateľa Starej Huty považuje gróf Karol Ziči (obdobie rokov 1720 – 1740), osada s výrobou skla sa prvýkrát písomne spomína už v roku 1714. Oblasť vlastnil rod Zičiovcov, pred rokom 1848 tu majetky získali aj Balašovci. Vyrábalo sa tu matné biele a zelené tabuľové sklo, používané najmä na okná. Časť obyvateľov pracovala v poľnohospodárstve, choval sa dobytok a spracovávalo drevo z okolitých lesov. Týmto aktivitám sa obyvatelia venujú prostredníctvom svojpomocného družstva aj v súčasnosti, mladší však väčšinou odišli za prácou do miest alebo zahraničia.
Vígľašská Huta-Kalinka

Vígľašská Huta-Kalinka je obec na Slovensku v okrese Detva.
Korytárky

Korytárky sú obec na Slovensku v okrese Detva. Obec vznikla v roku 1993 odčlenením od obce Kriváň.
Polohopis.
Obec leží na juhovýchodnom okraji Zvolenskej kotliny, približne východne od Detvy. Východne od korytárskeho chotára prechádza kotlina vo Veporské vrchy, severný horizont patrí neďalekej Poľane. Obcou preteká Korytársky potok, ktorý západne od obce ústí do Slatiny. 
Korytárky sú dostupné po ceste II/526, vedúcej od Kriváňa do Hriňovej. Od Detvy sú vzdialené východne, Hriňová leží severovýchodne.
Dejiny.
Územie Korytárok patrilo panstvu z Vígľašského zámku, preto sú aj najstaršie dejiny obce späté s okolitými obcami. Pohyb človeka v širšom okolí dokladajú nálezy z mladšej a neskorej doby bronzovej (11.- 8. stor. pred Kr.), písomne doložené trvalé osídlenie bolo vo väčšej miere spôsobené najmä valašskou kolonizáciou v 16. - 17. storočí. Najstarší zápis, viažúci sa ku Korytárkam, pochádza z roku 1661, nepriame zmienky spomínajú tak lokalitu, ako aj osoby z tejto pôvodnej časti Detvy. Práve Korytárky boli poslednou časťou mesta, ktoré sa osamostatnilo.
Prírodné podmienky predurčovali spôsob obživy obyvateľov regiónu, kde prevládali lesy a pasienky. Pastierstvo a ťažba a spracovanie dreva boli hlavným spôsobom obživy a práve ťažba dreva si vyžiadala vybudovanie úzkorozchodnej železnice z Hriňovej do Kriváňa, kde bola zastávka trate do Lučenca. V roku 1936 bola v tejto časti Detvy otvorená štátna škola, neskôr dočasne pod cirkevnou správou. K osamostatneniu Korytárok a Kriváňa, pod ktorý novo obec patrila, došlo v roku 1955. Krátko predtým bola v obci postavená budova obchodu Jednota, následne pribudlo pohostinstvo a stavať sa začalo sídlisko Korytárky-stred. V roku 1962 bola zrušená úzkokoľajná železnička z Hriňovej do Kriváňa. 
Novodobé dejiny Korytárok začali 1. januárom 1993, kedy sa obec osamostatnila. Sídlo obecného úradu bolo zriadené v Spoločenskom dome. Vybudovaná bola plynofikácia a v roku 1998 bol slávnostne vysvätený nový kostol Panny Márie Karmelskej, pri ktorom vznikol nový cintorín.
Látky

Látky je laznícka obec na Slovensku v okrese Detva.
Slatinské Lazy

Slatinské Lazy sú obec na Slovensku v okrese Detva. 
Obec je situovaná v severnej časti pohoria Javorie, v údolí Kocanského potoka. Severozápadne nad obcou sa vypína vrch Veľký Korčín (), juhovýchodne Ďurovie vrch ().
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1850 a súvisela zo založením Ľudovej evanjelickej školy. Obec bola súčasťou Veľkej Slatiny, od ktorej sa osamostatnila v roku 1930.
Richard Matthew Stallman

Richard Matthew Stallman, v mladosti zvaný RMS, (* 16. marec 1953, Manhattan) je americký programátor a zakladateľ Hnutia slobodného softvéru a projektu GNU.
Medzi jeho najvýznamnejšie softvérové úspechy patrí prvý rozšíriteľný editor Emacs, prekladač GCC a debugger GDB a ďalšie, všetky dostupné pod licenciou GNU GPL.
Stallman je považovaný za filozofa, ideológa a hackera (nie crackera). Priniesol svetu nový pohľad na softvér a jeho vývoj. Pripravil tak pôdu pre mnohé podnikateľské príležitosti, hlavne v 90. rokoch v USA a úplne nový druh trhu.
Terminológia.
Richard Stallman dáva veľký dôraz na terminológiu používanú v spojení so slobodným softvérom. Častým príkladom nesprávneho pochopenia je zámena termínov „Linux“ a „GNU/Linux“, alebo „Freeware“, „Free softvér“ a „Open Source“.
Free Software (Slobodný softvér).
Výraz Free Software v angličtine znamená Slobodný softvér. Slobodný Softvér má poskytovať svojim užívateľom štyri práva:
Slovo Free má v angličtine viac významov (slobodný, voľný, zadarmo, ...) a pod výrazom Free Software si ľudia zväčša predstavujú softvér zadarmo, teda nekvalitný a nezaujímavý softvér.
Eric S. Raymond zaviedol pojem Open Source Software, alebo Open Source (Softvér s otvorenými zdrojovými kódmi) a založil Open Source Movement (Hnutie za otvorené zdrojové kódy). "RMS" nestotožňuje myšlienky Open Source a Free Software a výraz Open Source nepoužíva.
Stallman akceptuje pojmy „Libre Software“, „FLOSS“ (Free/"Libre" Open Source Software), ale nepoužíva ich.
GNU/Linux.
Stallman chce, aby ľudia hovorili o „GNU/Linuxe“, keď hovoria o operačnom systéme zloženom z jadra Linux a obslužných programov projektu GNU.
Copyright, patenty a obchodné známky.
Stallman vraví, že výraz „Intelektuálne vlastníctvo“ mätie ľudí. Copyright bol navrhnutý na to, aby podporoval autorstvo a umenie. Patenty povzbudzujú ľudí publikovať svoje myšlienky, lenže obmedzuje počet monopolov nad týmito myšlienkami -- niekedy je to užitočné a niekedy na škodu. Obchodná známka (trademark) dáva možnosť zákazníkom vedieť, čo kupujú.
Banka (inštitúcia)

Banka je inštitúcia, ktorá sa špecializuje na „obchod peňazí“, čiže na zhromažďovanie voľných finančných prostriedkov (prijímanie vkladov a pod.), poskytovanie úverov a prípadne sprostredkovanie ďalších bankových operácií, obchodov a transakcií (výkon inkasa, prevod peňazí, poskytovanie rôznych služieb a pod.) . V širšom zmysle sem patrí aj centrálna banka.
Tieto ďalšie bankové operácie spravidla určujú špecializáciu banky.
Bankový zisk vzniká zjednodušene povedané tak, že sa za vklady vyplácajú úroky (tzv. pasívny obchod) a za úvery sa úroky vyberajú (tzv. aktívny obchod) – rozdiel je zisk.
Delenie.
Podľa úloh:
Obchodná banka v užšom zmysle je banka špecializujúca sa na obchodné a priemyselné organizácie, pre ktoré uskutočňuje bežné bankové operácie. 
Pre kontinentálnu Európu je charakteristický sklon k univerzálnym bankám, kým v anglosaskej oblasti prevažuje špecializácia (delenie najmä na „obchodné“ banky [commercial bank] a investičné banky [investment bank]). 
Podľa právnej formy rozlišujeme:
Podľa územnej pôsobnosti:
Slovenská právna úprava.
Podľa Zákona o bankách je banka právnická osoba so sídlom na území Slovenska založená ako akciová spoločnosť, ktorá
a ktorá má na výkon činností podľa písmen a) a b) Národnou bankou Slovenska udelené tzv. bankové povolenie. Iná právna forma banky sa zakazuje.
Banka môže okrem činností a) a b) vykonávať, ak ich má uvedené v bankovom povolení, tieto ďalšie bankové činnosti :
Slovo „banka“ alebo „sporiteľňa“, jeho preklady alebo slová, v ktorých základe sa tieto slová vyskytujú, môže používať v obchodnom mene iba právnická osoba, ktorej bolo udelené bankové povolenie.
Veľmi podobne sú banky definované aj v ostatných krajinách EU, pričom sa ale často označujú ako úverový inštitút.
Pobočkou banky je podľa Zákona o bankách jej organizačná zložka umiestnená na území Slovenska alebo mimo územia Slovenska, ktorá priamo vykonáva najmä vyššie uvedené ďalšie bankové činnosti.
Dohľad nad bankami vykonáva Národná banka Slovenska.
Významné banky na Slovensku.
Pozri:
Kováčová

Kováčová môže byť:
Sása

Sása môže byť:
Lukavica

Lukavica môže byť:
Lieskovec

Lieskovec môže byť:
Hodruša-Hámre

Hodruša-Hámre (hovorovo len Hodruša, ako aj Hámre) je obec na Slovensku, dnes je začlenená do okresu Žarnovica. Vznikla spojením obcí Banská Hodruša, Dolné Hámre, Baňa, Vrch a Kopanice.
Polohopis.
Nachádza sa v západnej časti Štiavnických vrchov v Hodrušskej doline na strednom Pohroní v západnom svahu niekdajšieho Štiavnického stratovulkánu, ktorého erupcie pred 14 - 13 miliónmi rokov vytvarovali územie Štiavnických vrchov dnešného stredného Slovenska .
Rozprestiera sa od úrovne rieky Hron, ktorá tečie západným smerom a pri Žarnovici dosahuje nadmorskú výšku až po hrebeň Štiavnických vrchov.
Celou Hodrušsko-hámorskou dolinou preteká Hodrušský potok. Jeho dĺžka je 13,5 km, pramení pod vrchom Tanád pri Banskej Štiavnici v nadmorskej výške 
Podnebie prírodne, historicky a turisticky najzaujímavejších území obce je podmienené zemepisnou polohou Štiavnického pohoria, ktoré klimaticky patrí prevažne do oblasti mierne teplého, vrchovitého a vlhkého podnebia s priemernou ročnou teplotou 6 až 8°C, v lete 18 až 24°C a v zime od -2 do -10°C.
Územie obce má celkom , pozostáva z troch katastrálnych území: Banská Hodruša, Dolné Hámre a Kopanice.
Dejiny obce Hodruša-Hámre.
Obec Hodruša-Hámre vznikla v roku 1971 spojením dvoch susediacich obcí v Hodrušskej doline – Banskej Hodruše a Dolných Hámrov, ku ktorým bola v roku 1980 pripojená aj dovtedy samostatná horská obec Kopanice. Všetky sú známe predovšetkým svojou baníckou históriou, pôvodným prvotným spracovaním rúd – (hutníctvom, železiarstvom, spracovaním striebra či strojárstvom). Prvé písomné zmienky o jednotlivých častiach obce pochádzajú z konca 13. a 14. storočia (Kopanice 1286, Banská Hodruša 1352, Dolné Hámre 1391).
Všetky zmienené časti sú súčasťou Banskoštiavnického stratovulkanického komplexu a sú v podzemí vzájomne prepojené jednotlivými štôlňami, sčasti priechodnými dodnes.
V roku 1376 je Banská Hodruša doložená ako vonkajšia časť mesta Banskej Štiavnice. Jej takto formulovanou časťou bola po správnej stránke až do roku 1952, teda plných 576 rokov.
V miestnych častiach Dolné Hámre a Kopanice sa obyvatelia okrem baníctva a spracovania vyťaženej rudy venovali tiež poľnohospodárskej výrobe. V Dolných Hámroch od konca 19. storočia bolo aj spracovanie vyťaženého striebra v továrni Sandrik, kde sa vyrábali hlavne strieborné príbory a ďalšie predmety pre servírovanie, ale aj bohato tvarované ručne tepané čajové a kávové súpravy, misy, sakrálne predmety – kalichy, monštrancie, svietniky. Na svetovej výstave v Paríži v roku 1900 získala továreň Sandrik pre vtedajšie Uhorsko striebornú medailu v kategórii „spracovanie kovu“. Osobitné uznanie získala Misa s nymfami. Od roku 1902 pri továrni pôsobila aj prvá učňovská škola – ktorej súčasnou pokračovateľkou je dnes Súkromná Stredná Umelecká Škola.
8. januára 1945 bola nemeckými vojakmi vypálená osada Rumplovská, ktorá patrila do obce Hodruša - Mámre.
Kultúra a zaujímavosti.
Technické pamiatky UNESCO.
V rámci vymedzovania hraníc územia Banská Štiavnica a okolie, zapísaného do Zoznamu svetového kultúrneho dedičstva (UNESCO) bolo do zoznamu zaradených 20 objektov, ktoré dnes patria do katastrov obce Hodruša-Hámre:
Hrabičov

Hrabičov je obec na Slovensku v okrese Žarnovica.
Občianska vybavenosť.
V obci je rímskokatolícky kostol Panny Márie Sedembolestnej z roku 1950.
Župkov (okres Žarnovica)

Župkov je obec na Slovensku v okrese Žarnovica. Obec je typická roztrateným osídlením kopanicového typu, štálmi.
Minister obrany SR Peter Gajdoš v roku 2020 ocenil obec Župkov, ktorá bola vypálená počas 2. svetovej vojny „Pamätnou medailou k 75. výročiu Slovenského národného povstania a skončenia 2. svetovej vojny.
Píla (okres Žarnovica)

Píla (nemecky Paulisch) je obec na Slovensku v okrese Žarnovica. Obec je typická roztrateným osídlením kopanicového typu, štálmi.
Polohopis.
Obec leží na rozhraní Vtáčnika a Pohronského Inovca v doline Píľanského potoka. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o miestnom osídlení je z roku 1429. V roku 1534 sa písomne uvádza ako "Bolyaperci". Patrila hradnému panstvu Revište, od roku 1672 časť pripadla Pavlínom z Lefantoviec. Po zrušení rehole patrila táto časť verejným základinám, časť dovtedy patriaca rodine Dóczyovcov prešla pod správu Banskej komory v Banskej Štiavnici. Obec sa skladala z osád (štálov): "Abrahámov štál, Bachhübl, Bartošov štál, Bauer, Borovička, Danielovci" atď. Obyvatelia sa zoberali hlavne poľnohospodárstvom a prácou v lese.
V roku 1944 bola veľká časť civilných nemeckých obyvateľov Píly mučená a zavraždená spolu s obyvateľmi Veľkého Poľa na železničnej stanici v Banskej Štiavnici. Pochovaní boli do masových hrobov na opustenom cintoríne určenom pre obete moru. Po druhej svetovej vojne boli z obce zvyšní obyvatelia nemeckej národnosti vysídlení a usadili sa tu obyvatelia z vypálených obcí.
Orovnica

Orovnica je obec na Slovensku v okrese Žarnovica.
Polohopis.
Najvyšší bod chotáru obce je vrch zvaný Čaračín a najnižším bodom je breh rieky Hron Humná.
Rozloha chotáru obce je a je z veľkej časti porastený dubovými a bukovými lesmi.
Kľak (okres Žarnovica)

Kľak je obec na Slovensku v okrese Žarnovica. Počas SNP sa stala obec miestom jedného z najbrutálnejších masakrov civilného obyvateľstva na území Slovenska, ktorý vykonala nacistická jednotka Edelweiss.
Polohopis.
Kľak leží v pohorí Vtáčnik na plošine medzi dolinami potoka Kľak a Kláštorského potoka. Členitý povrch zalesneného katastra (bučiny) s dlhými dolinami a skalnými útvarmi tvoria pyroklastická pyroxenických a pyroxenicko-amfibolických andezitov. Priemerný ročný úhrn zrážok je , priemerná ročná teplota okolo 5 °C. Má prevažne hnedé lesné pôdy. Od roku 1966 je tu na ploche štátna prírodná rezervácia Vtáčnik.
Dejiny.
Počas represálií, ktoré sa po potlačení SNP do hôr rozpútali, bola obec 21. januára 1945 vypálená. Zvláštna jednotka Abwehru Edelweiss a pomocný oddiel Heimatschutzu povraždil 84 obyvateľov obce (z ktorých bolo 36 detí) a vypálil všetkých 132 domov a hospodárskych stavieb. Viaceré obete boli zaživa upálené vo vlastných domoch. Nacisti obec pred zapálením vyrabovali, ostatných obyvateľov vyhnali z obce a postrieľali i všetok dobytok. Nie do počtu obetí, ale spôsobom vykonania išlo o jeden z najbrutálnejších vojnových zločinov spáchaných na Slovensku. V obci v roku 1952 bol postavený pamätník SNP. Autorom pamätníka je sochár Ladislav Majerský.
Občianska vybavenosť.
V obci sa nachádza obchod, pohostinstvo Horec a kultúrny dom, v ktorom sa nachádza pamätná izba.