Pompilius Pirrotti

Svätý Pompilius Pirrotti, krstený Dominik Michal Ján Krstiteľ Pirrotti (* 29. september 1710, Montecalvo Irpino – † 15. júl 1766, Campi Salentina) bol katolícky kňaz, piarista, svätec.
Detstvo.
Narodil sa 29. septembra 1710 v Montecalve – dnešné Taliansko, ako šieste z jedenástich detí Girolamovi Pirrottimu a Orsole Bozzutiovej. Základné vzdelanie v humanistických vedách a lásku k literatúre získal v rodinnom prostredí pod vedením otca – advokáta. V šestnástich rokoch ušiel z domu a vstúpil do Rehole piaristov v Benevente.
Charakteristika.
Bol vysokej a chudej postavy, citlivej povahy a chatrného zdravia. Veľmi citlivo prežíval medziľudské konflikty. Zároveň bol človekom veľmi odhodlaným a náročným na seba. Potvrdzuje to aj jeho režim dňa – nezvyčajne plný a vyčerpávajúci. Zrejme vďaka svojej precitlivenosti trpieval bolesťami hlavy a žalúdka. O svojom zdraví často písal v listoch: "Bol som nútený priložiť si pijavice kvôli odobratiu krvi. Veľmi ma bolela hlava, mal som pocit že je ťažká a cítil som tupú bolesť. V inom liste: „Nedokážem opísať, aký hrozný tlak pociťujem na srdci posledné dni; časté závraty, jem toľko ako vtáčik aj tak moje brucho je nadmerne nafúknuté.“ Pred smrťou sa vyjadril: „V Ráde som nikomu neublížil, dokonca ani mravcovi.“ Vo svojej kláštornej cele mal len stôl, stolík a namiesto postele rohož, na ktorej i zomrel.
Pôsobenie.
Teologické štúdia absolvoval v Chieti a Melfi. Kňazskú vysviacku prijal ako 24 ročný v Brindisi v kostole sv. Benedikta, po nej pôsobil ako učiteľ na piaristických školách, ľudový kazateľ, duchovný vodca, exercitátor, rektor viacerých piaristických kolégií a magister študentov v Neapole. Vo svojej kazateľskej, teologickej i rehoľnej činnosti vystupoval proti jansenizmu. Pracoval veľmi horlivo, často na úkor svojho zdravia. Bol obľúbený medzi ľuďmi.
Spiritualita.
Napriek neprajnosti a prenasledovaniu sa stal šíriteľom vtedy málo známej úcty k Srdcu Ježišovmu. Počas písania deväť dňovej pobožnosti k Srdcu Ježišovmu na neho útočil diabol. V beatifikačnom spise sa píše: „Pri práci na novéne sedel za ťažkým dreveným stolom, na ktorého pohyb bolo potrebných niekoľko silných mužov, stôl sa triasol a svedkovia počuli výzvy Pompilia: ‚Odíď, divoká beštia, odíď!‘“ Novéna k Srdcu Ježišovmu sa rýchlo rozšírila. Mal dar uzdravovania, proroctva, bol mystikom a mimoriadnym ctiteľom Panny Márie. Nazýval ju „"Bella Mama"“ ("dobrá mama"). Modlieval sa posvätný ruženec za duše v očistci, vďaka ktorému vstupoval do dôverného priateľstva s dušami zosnulých, ktoré mu prejavovali vďačnosť za posilu, akú im on poskytoval. Dobový zápis z piaristického kolégia v Podolínci vyzdvihuje jeho apoštolského ducha, obetavosť, trpezlivosť pri misionárskej práci, dodržiavanie Reguly a extrémnu chudobu.
Smrť a kanonizácia.
Svoju smrť predpovedal svojmu predstavenému na 15. júla 1766. Tak sa i stalo. Zomrel vo veku 56 rokov v 40. tom roku rehoľného života počas modlitby prvých vešpier sviatku Panny Márie Karmelskej. Pochovali ho hneď na druhý deň, kvôli obávam z davov ľudí, ktorí by sa chceli zúčastniť pohrebu. 
Za blahoslaveného ho vyhlásil pápež Lev XIII. a za svätého Pius XI. roku 1934. Sv. Pompilius je zapísaný do Rímskeho martyrológia pod dátumom 15. júl.
Bol prvým kanonizovaným piaristom po sv. Jozefovi Kalazanskom.
Piaristický kostol v Campi Salentina je strediskom jeho úcty s každoročnými púťami. Roku 2016 bola vytvorená nová urna pre pozostatky svätca v tvare jeho postavy.