Pisco sour

Pisco sour je alkoholický koktail peruánskeho pôvodu, ktorý je tradičnou súčasťou peruánskej a čílskej kuchyne. Názov nápoja pochádza z "pisca", ktoré je jeho základným likérom, a koktailového výrazu "sour", o kyslej citrusovej šťave a sladidlách. V peruánskom pisco sour sa ako základný likér používa peruánske "pisco" a pridáva sa čerstvo vylisovaná limetková šťava, jednoduchý sirup, ľad, vaječný bielok a Angostura bitters. Čilská verzia je podobná, ale používa čilské "pisco" a limetku Pica a vylučuje horké nápoje a vaječný bielok. Medzi ďalšie varianty koktailu patria tie, ktoré sú vytvorené z ovocia, ako je ananás, alebo rastlín, ako sú listy koky.
Hoci príprava miešaných nápojov na báze pisca možno siaha až do roku 1700, historici a odborníci na nápoje sa zhodujú, že koktail v dnešnej podobe vynašiel začiatkom 20. rokov 20. storočia v Lime, hlavnom meste Peru, americký barman Victor Vaughen Morris. Morris odišiel zo Spojených štátov v roku 1903 pracovať do Cerro de Pasco, mesta v strednom Peru. V roku 1916 otvoril v Lime Morrisov bar a jeho salón sa rýchlo stal obľúbeným miestom pre peruánsku vyššiu vrstvu a anglicky hovoriacich cudzincov. Najstaršie známe zmienky o pisco sour sa nachádzajú v novinových a časopiseckých inzerátoch zo začiatku 20. rokov 20. storočia, ktoré boli uverejnené v Peru a Čile a ktoré sa týkali Morrisa a jeho baru. Pisco sour prešiel niekoľkými zmenami, až kým Mario Bruiget, peruánsky barman pracujúci v Morrisovom bare, nevytvoril v druhej polovici 20. rokov 20. storočia moderný peruánsky recept na koktail pridaním Angostury bitters a vaječných bielkov do zmesi.
Znalci koktailov považujú pisco sour za juhoamerickú klasiku. Čile aj Peru si nárokujú pisco sour ako svoj národný nápoj a obe krajiny si nárokujú vlastníctvo základného nápoja kokteilu - pisca; preto sa pisco sour stal významnou a často diskutovanou témou latinskoamerickej populárnej kultúry. Médiá a známe osobnosti, ktoré sa vyjadrujú k tomuto sporu, často uprednostňujú jednu verziu kokteilu pred druhou, niekedy len preto, aby vyvolali kontroverziu. Niektorí výrobcovia piska poznamenali, že tento spor pomáha podporovať záujem o tento nápoj. Dva druhy pisca a dva varianty štýlu prípravy pisco sour sa líšia výrobou aj chuťou. V Peru sa každoročne oslavuje na počesť tohto kokteilu prvú februárovú sobotu.
Názov.
Termín "sour" sa vzťahuje na miešané nápoje obsahujúce základný alkohol, citrónovú alebo limetkovú šťavu a sladidlo. Pisco označuje základný likér používaný v kokteile. Toto slovo sa používa na alkoholický nápoj, ktorý pochádza z peruánskeho prístavu Pisco. V knihe Latinská Amerika a Karibik historik Olwyn Blouet a politický geograf Brian Blouet opisujú rozvoj vinohradov v ranom koloniálnom Peru a to, ako sa v druhej polovici 16. storočia vytvoril trh s týmto nápojom vďaka dopytu rastúcich baníckych osád v Andách. Následný dopyt po silnejšom nápoji spôsobil, že Pisco a neďaleké mesto Ica založili liehovary "na výrobu vína na brandy" a produkt dostal názov prístavu, odkiaľ sa destiloval a vyvážal.
História.
Pozadie.
Prvá vinná réva sa do Peru dostala krátko po jeho dobytí Španielskom v 16. storočí. Španielski kronikári z tohto obdobia zaznamenali, že prvé vinárstvo v Južnej Amerike sa vyrábalo v "haciende" Marcahuasi v Cuzcu. Najväčšie a najvýznamnejšie vinice 16. a 17. storočia v Amerike boli založené v údolí Ica na juhu stredného Peru. V 40. rokoch 16. storočia Bartolomé de Terrazas a Francisco de Carabantes vysadili vinice v Peru. Carabantes tiež založil vinice v Ica, kde Španieli z Andalúzie a Extremadury priviezli vinič do Čile.
Už v 16. storočí začali španielski osadníci v Čile a Peru vyrábať aguardiente destilované z kvaseného hrozna. Prinajmenšom od roku 1764 sa peruánske aguardiente nazývalo „pisco“ podľa prístavu lodnej dopravy; používanie názvu "pisco" pre aguardiente sa potom rozšírilo do Čile. Právo vyrábať a predávať pisco, ktoré sa stále vyrába v Peru a Čile, je predmetom pokračujúcich sporov medzi oboma krajinami.
Podľa historika Luciana Revoreda príprava piska s limetkou siaha až do 18. storočia. Svoje tvrdenie opiera o zdroj nájdený v časopise "Mercurio Peruano", ktorý podrobne opisuje zákaz aguardiente na limskom námestí "Plaza de toros de Acho", najstaršej býčej aréne v Amerike. V tom čase sa nápoj volal "Punche" (Punč) a predávali ho otroci. Revoredo ďalej tvrdí, že tento nápoj slúžil ako predchodca kalifornského punču pisco, ktorý vynašiel Duncan Nicol v bare Bank Exchange v San Franciscu v Kalifornii. Podľa novinového klipu z roku 1921 od "West Coast Leader", anglicky písaných novín z Peru, salón v red-light štvrti Barbary Coast v San Franciscu bol známy svojimi Pisco sours počas „starých čias pred Volsteadom “. Kulinársky expert Duggan McDonnell sa domnieva, že to pripisuje popularitu (nie pôvod) kokteilu pisco v San Franciscu, ktorý sa datuje ešte pred zemetrasením v roku 1906, ktoré zničilo pobrežie Barbary. Recept na punč na báze pisca, vrátane vaječných bielkov, našiel výskumník Nico Vera v peruánskej kuchárskej knihe Manual de Cocina a la Criolla z roku 1903; McDonnell sa preto domnieva, že "[j]e celkom možné, že "koktail", ktorý sa stal pisco sour ... sa pripravoval primeraný čas v Lime predtým, ako bol zaradený do kuchárskej knihy."
Pôvod.
Pisco sour pochádza z Limy v Peru. Vytvoril ho barman Victor Vaughen Morris, Američan z váženej mormónskej rodiny waleského pôvodu, ktorý sa v roku 1904 presťahoval do Peru, aby pracoval v železničnej spoločnosti v Cerro de Pasco. Američania emigrovali do rušného andského banského centra Cerro de Pasco, vtedy druhého najväčšieho mesta v Peru, za prácou v obchodných podnikoch, ktoré založil magnát Alfred W. McCune Morris, ktorý pracoval ako vedúci kvetinárstva v Salt Lake City, sa zapojil do McCuneovho projektu výstavby vtedy najvyššie položenej železnice na svete a uľahčil mestu vývoz drahých kovov. Počas osláv dokončenia železnice v júli 1904 Morris, poverený dohľadom nad oslavami, spomínal, že po tom, čo takmer 5 000 amerických a peruánskych účastníkov (vrátane miestnych celebrít a hodnostárov) vypilo všetku dostupnú whisky, najprv namiešal pisco do koktailového nápoja.
V roku 1915 sa Morris presťahoval do peruánskeho hlavného mesta Lima so svojou peruánskou manželkou a tromi deťmi. O rok neskôr otvoril saloon - Morrisov bar - ktorý si obľúbila peruánska vyššia trieda aj anglicky hovoriaci cudzinci. Morris, ktorý často experimentoval s novými nápojmi, vyvinul pisco sour ako variant whisky sour. Čílsky historik Gonzalo Vial Correa tiež pripisuje vynález pisco sour Gringovi Morrisovi z peruánskeho baru Morris, ale s tým malým rozdielom, že ho pomenoval William Morris.
Určité nezrovnalosti existujú v presnom dátume, kedy Morris vytvoril populárny koktail. Mixológ Dale DeGroff tvrdí, že nápoj bol vynájdený v roku 1915, ale iné zdroje tvrdia, že sa tak stalo v 20. rokoch 20. storočia. Čílske internetové noviny "El Mercurio Online" konkrétne tvrdia, že historici pripisujú rok 1922 ako rok vynálezu tohto nápoja, a dodávajú, že "jedného večera Morris prekvapil svojich priateľov novým nápojom, ktorý nazval pisco sour, receptúrou, ktorá mieša peruánske pisco s americkým sour" ("v španielčine: "Morris sorprendió a sus amigos con una nueva bebida a la que llamó pisco sour, una fórmula que funde lo peruano del pisco con el 'sour' estadounidense. "").
Pôvodný recept na pisco sour bol jednoduchý koktail. Podľa peruánskeho výskumníka Guillerma Toro-Lira "sa predpokladá, že išlo o surovú zmes pisca s limetkovou šťavou a cukrom, ako to bolo v tých časoch pri whisky sour." Ako sa receptúra koktailu ďalej vyvíjala, z registračnej knihy baru vyplýva, že zákazníci sa vyjadrovali k neustále sa zlepšujúcej chuti nápoja. Modernú peruánsku verziu receptu vyvinul Mario Bruiget, Peruánec z Chincha Alta, ktorý pracoval pod vedením Morrisa od 16. júla 1924. Do Bruigetovho receptu pridal Angostura bitters a vaječné bielky. Novinárka Erica Duecy píše, že Bruigetova inovácia dodala kokteilu "hodvábnu textúru a penovú hlavu".
Morris použil reklamy na propagáciu svojho baru a vynálezu. Najstaršia známa zmienka o pisco sour sa objavila vo vydaní peruánskeho časopisu "Hogar" zo septembra 1920. Ďalšia stará reklama sa objavila vo vydaní peruánskeho časopisu "Mundial" z 22. apríla 1921. V časopise je kyslé pisco nielen opísané ako biely nápoj, ale jeho vynález sa pripisuje „pánovi Morrisovi“. Neskôr, v roku 1924, s pomocou Morrisovho priateľa Nelsona Rounsevella, bar inzeroval svoje umiestnenie a vynález vo Valparaíso v Čile. Reklama bola uverejnená v novinách South Pacific Mail, ktoré vlastnil Rounsevell. V roku 1927 sa Morris' Bar stal známym vďaka svojim koktailom, najmä kyslému pisco. Brad Thomas Parsons píše, že „registrácia v bare Morris bola naplnená veľkou chválou od návštevníkov, ktorí šaleli o značkovom nápoji.“
Medzi významných účastníkov Morrisovho baru patrili spisovatelia Abraham Valdelomar a José María Eguren, dobrodruhovia Richard Halliburton a Dean Ivan Lamb, antropológ Alfred Kroeber a podnikatelia Elmer Faucett a José Lindley. Vo svojich memoároch Lamb spomína na svoju skúsenosť s pisco sour v Morrisovom bare a poznamenáva, že "chutil ako príjemný nealkoholický nápoj" a že sa cítil dezorientovaný po vypití druhého nápoja napriek prísnej námietke barmana, že "jeden zvyčajne stačí".
Konkurencia okolitých barov a zhoršujúci sa zdravotný stav Victora Morrisa časom viedli k úpadku a pádu jeho podniku. Vzhľadom na svoju zhoršujúcu sa kondíciu preniesol Morris väčšinu barmanských prác na svojich zamestnancov. K problémom sa pridali aj neďalekí konkurenti, ako napríklad hotel Bolívar a hotel Lima Country Club, v ktorých sa nachádzali bary, ktoré Morrisovmu baru odoberali klientelu. Toro-Lira navyše zistil, že Morris obvinil štyroch svojich bývalých barmanov z krádeže duševného vlastníctva po tom, ako odišli pracovať do jedného z týchto konkurenčných podnikov. V roku 1929 Morris vyhlásil dobrovoľný bankrot a zatvoril svoj salón. O niekoľko mesiacov neskôr, 11. júna, Victor Vaughen Morris zomrel na cirhózu.
Historik Luis Alberto Sánchez píše, že po tom, čo Morris zavrel svoj bar, niektorí z jeho barmanov odišli pracovať do iných miest. Bruiget začal pracovať ako barman v neďalekom Grand Hoteli Maury, kde naďalej podával svoj recept na pisco sour. Jeho úspech s týmto nápojom viedol k tomu, že miestna limetková ústna tradícia spája hotel Maury ako pôvodný domov pisco sour. Sánchez, ktorý v mladosti tiež navštevoval Morrisov bar, vo svojich spomienkach píše, že dvaja z Morrisových učňov, Leonidas Cisneros Arteta a Augusto Rodríguez, si otvorili vlastné bary.
Keďže iní bývalí učni Morrisa našli prácu inde, rozšírili aj recept na kyslé pisco. Prinajmenšom od roku 1927 sa v Čile začali predávať pisco sours, najmä v Club de la Unión, džentlmenskom klube vysokej triedy v centre Santiaga. Počas tridsiatych rokov 20. storočia sa nápoj dostal do Kalifornie a dostal sa do barov až na sever až do mesta San Francisco. Reštaurátor Victor Jules Bergeron, Jr., si pamätá, ako v roku 1934 podával pisco sours v pôvodnom tiki bare Trader Vic's v Oaklande cestovateľovi, ktorý čítal o kokteile v časopise "Life". Minimálne koncom šesťdesiatych rokov si koktail našiel cestu aj do New Yorku.
Beatriz Jiménez, novinárka zo španielskych novín "El Mundo", uvádza, že v Peru si luxusné hotely v Lime v 40. rokoch 20. storočia osvojili pisco sour ako svoje vlastné. V 40. a 50. rokoch 20. storočia prilákala do Peru pozornosť zahraničia ropná bonanza. Vo svojom sprievodcovi z roku 1943, ktorý propagoval "medziamerické porozumenie" počas druhej svetovej vojny, objaviteľ Earl Parker Hanson píše, že cudzinci žijúci v Peru si obľúbili pisco a "slávne pisco sour". Medzi zahraničnými návštevníkmi Limy boli renomovaní hollywoodski herci, ktorým učarovalo pisco sour. Jiménez spomínal na ústne tradície, podľa ktorých opitú Avu Gardnerovú musel John Wayne odniesť po tom, čo vypila príliš veľa pisco sours. Ernest Hemingway a Orson Welles boli údajne veľkými fanúšikmi tohto nápoja, ktorý označovali ako "ten peruánsky nápoj". Herec Ray Milland vo svojej autobiografii spomína na pitie koktailu vo vládnom paláci v Lime počas Bustamanteho prezidentovania v 40. rokoch 20. storočia, keď ho najprv považoval za "najzaujímavejší nápoj" a potom, po prednesení "brilantného prejavu", ktorého úspech čiastočne pripísal koktailu, ho očarujúco nazval "krásnym pisco sour".
V roku 1969 Sánchez napísal, že v hoteli Maury sa stále podávalo „autentické“ Pisco sour z Morris' Bar. Spoločnosť Pan American World Airways zaradila pisco sour do sekcie tipov na pitie vo svojom sprievodcovi Encyclopedia of Travel z roku 1978 a varoval cestovateľov do Peru, že "pisco sour vyzerá nevinne, ale je silný". Bolívijský novinár Ted Córdova Claure v roku 1984 napísal, že hotel Bolívar je pomníkom dekadencie peruánskej oligarchie (v španielčine: "Este hotel es un monumento a la decadencia de la oligarquía peruana."). Uviedol, že ide o tradičný domov pisco sour, a odporučil ho ako jeden z najlepších hotelov v Lime. V súčasnosti hotel Bolivar naďalej ponúka tento koktail vo svojom bare "El Bolivarcito", zatiaľ čo hotel Country Club Lima ponúka tento nápoj vo svojom salóne "English Bar".
Príprava a varianty.
Pisco sour sa pripravuje tromi rôznymi spôsobmi. Koktail peruánske pisco sour sa pripravuje zmiešaním peruánskeho pisca so šťavou z limetky Key, jednoduchým sirupom, vaječným bielkom, Angostura bitters (na ozdobu) a kockami ľadu. Čílsky kyslý koktail Pisco sa vyrába zmiešaním čílskeho Pisco so šťavou z limón de Pica, práškovým cukrom a kockami ľadu. Daniel Joelson, spisovateľ a kritik, tvrdí, že hlavný rozdiel medzi oboma verziami pisco sour "spočíva v tom, že Peruánci zvyčajne pridávajú vaječné bielky, zatiaľ čo Čilania nie". Verzia od Medzinárodnej barmanskej asociácie, ktorá uvádza pisco sour medzi svojimi "nápojmi novej éry", je podobná peruánskej verzii, ale s tým rozdielom, že namiesto limetkovej šťavy používa citrónovú šťavu a nerozlišuje medzi dvoma rôznymi druhmi pisca.
V kokteiloch sa používa značne odlišné pisco. Podľa odborníka na jedlo a víno Marka Spivaka je rozdiel v spôsobe výroby oboch nápojov: zatiaľ čo "čilské pisco sa vyrába masovo", peruánska verzia "sa vyrába v malých sériách". Historik koktailov Andrew Bohrer sa pri porovnávaní zameriava na chuť a tvrdí, že "v Peru sa pisco vyrába v kotlíkovom destilačnom prístroji, destiluje sa na skúšobný destilát a nestarne; je veľmi podobné grappe. V Čile sa pisco vyrába v kolónke a dozrieva v dreve; je podobné veľmi ľahkému koňaku." Čílsky enológ Patricio Tapia dodáva, že zatiaľ čo čílski výrobcovia pisca zvyčajne miešajú odrody viniča, peruánski výrobcovia majú špecifické druhy pisca, ktoré využívajú aromatické vlastnosti viniča, ako napríklad Yellow Muscat a Italia. Tapia dospel k záveru, že to je dôvod, prečo peruánske fľaše pisca označujú ročník a čílske verzie nie.
V Peru, Bolívii a Čile existujú rôzne varianty pisco sour. V Peru existujú úpravy koktailu s použitím ovocia, ako je "maracuya" (všeobecne známa ako marakuja), "aguaymanto" a jablká, alebo tradičných prísad, ako je list koky. V limskom hoteli Bolivar sa podáva väčšia verzia kokteilu s názvom pisco sour catedral, ktorý bol vymyslený pre uponáhľaných hostí prichádzajúcich z neďalekej katolíckej katedrály. V Čile sa pripravuje ají Sour (s pikantným zeleným čili), mango Sour (s mangovou šťavou) a sour de campo (so zázvorom a medom). V Bolívii je variant Yunqueño (z oblasti Yungas), v ktorom sa limetka nahrádza pomarančovou šťavou.
Koktaily podobné kyslému pisco existujú v Čile a Peru. Čilská piscola sa vyrába zmiešaním pisco s kolou. Koktail Algarrobina, obľúbený v severnom Peru, sa vyrába z piska, kondenzovaného mlieka a šťavy z peruánskeho stromu "algarroba". Medzi ďalšie peruánske koktaily na báze pisco "patria chilcano" (vyrobené z pisco a zázvorového piva ) a "capitán" (vyrobené z pisco a vermútu). Ďalším podobným kokteilom zo Spojených štátov je kalifornský pisco punč, pôvodne pripravovaný z peruánskeho pisca, ananásu a citróna.
Popularita.
Duggan McDonnell opisuje pisco sour ako "najelegantnejší koktail Latinskej Ameriky, spenený, vyvážený, jasný a zároveň bohatý" a dodáva, že "barmani v celej severnej Kalifornii potvrdia, že už pretrepali veľa pisco sour. Je to koktail z vaječného bielka, ktorý si väčšina z nich absolútne obľúbila." Austrálska novinárka Kate Schneiderová píše, že pisco sour "sa stalo takým slávnym, že sa každý rok v prvú februárovú sobotu oslavuje Medzinárodný deň pisco sour a na Facebooku má viac ako 600 000 lajkov". Podľa čílskeho podnikateľa Rolanda Hinrichsa Oyarceho, majiteľa reštaurácie s barom v Španielsku, "pisco sour je veľmi medzinárodné, rovnako ako cebiche, a preto nie sú príliš neznáme" (španielsky: "El pisco sour es bastante internacional, al igual que el cebiche, por lo tanto no son tan desconocidos"). V roku 2003 Peru vytvorilo „ "Día Nacional del Pisco Sour" “ (Národný deň Pisco Sour), oficiálny vládny sviatok, ktorý sa oslavuje prvú februárovú sobotu. Počas stretnutia ekonomických lídrov APEC v roku 2008 Peru propagovalo svoj pisco sour, ktorý sa stretol so širokým ohlasom. Tento koktail bol údajne preferovaným nápojom účastníkov, väčšinou vedúcich predstaviteľov, podnikateľov a delegátov.
Spor o pôvode.
Victor Vaughen Morris je väčšinou historikov považovaný za vynálezcu kyslého kokteilu pisco. Tradičný príbeh o pôvode kokteilu však komplikujú zistenia, ktoré naznačujú opak. Na základe receptu z peruánskej kuchárskej knihy Manual de Cocina a la Criolla z roku 1903 sa výskumník Nico Vera domnieva, že "pôvod Pisco Sour môže byť tradičný kreolský koktail pripravovaný v Lime pred viac ako 100 rokmi". Na základe výstrižku z novinového článku West Coast Leader z roku 1921 McDonnell považuje za možné, že pisco sour skutočne vznikol v San Franciscu, keďže v tomto období mesto zažívalo "rozmach koktailovej kreativity", koktail whiskey sour "bol hojný a všadeprítomný" a "skutočnosť, že pisco bolo v meste vyhlásené za výnimočný alkohol".
Na Morrisovu obranu sa novinár Rick Vecchio domnieva, že "aj keby existovalo niečo veľmi podobné a predošlé" Morrisovmu kokteilu pisco, nemalo by sa pochybovať o tom, že "bol prvý, kto podával, propagoval a zdokonaľoval to, čo je dnes známe ako Pisco Sour". McDonnell sa tiež domnieva, že bez ohľadu na jeho presný pôvod, pisco sour „patrí do Peru“.Podľa kultúrneho publicistu Saxona Bairda stojí Morrisova busta v limskej štvrti Santiago de Surco "ako svedectvo Morrisovho prínosu pre modernú peruánsku kultúru a krajinu, ktorú viac ako polovicu života nazýval svojím domovom".
Napriek tomu medzi Čile a Peru pretrváva spor o pôvode pisco sour. V Čile sa v 80. rokoch minulého storočia rozvinul miestny príbeh, ktorý pripisuje vynález pisco sour Elliotovi Stubbovi, anglickému stewardovi z plachetnice "Sunshine" . Čílsky folklorista a historik Oreste Plath prispel k šíreniu legendy tým, že napísal, že podľa peruánskych novín "El Comercio de Iquique" v roku 1872 Stubb po získaní povolenia na vylodenie otvoril bar vo vtedajšom peruánskom prístave Iquique a vynašiel pisco sour pri experimentovaní s nápojmi. Napriek tomu výskumník Toro-Lira tvrdí, že tento príbeh bol vyvrátený po tom, čo sa zistilo ", že El Comercio de Iquique" v skutočnosti odkazoval na vynález kyslej whisky. Príbeh Elliota Stubba a jeho údajného vynálezu kyslej whisky v Iquique sa nachádza aj v publikácii Univerzity v Cuyo v Argentíne z roku 1962. Elliot Stubb v úryvku z príbehu novín uvádza: „Odteraz ... toto bude môj bojový nápoj, môj obľúbený nápoj a bude sa volať Whisky Sour“ (v španielčine: „ "En adelante dijo Elliot — éste será mi trago de batalla, — mi trago favorito —, y se llamará Whisky Kyslé.""
Niektorí výrobcovia piska sa vyjadrili, že prebiehajúci spor medzi Čile a Peru pomáha podporovať záujem o tento likér a spor o jeho zemepisné označenie.
Americký slávny šéfkuchár Anthony Bourdain upozornil na tento koktail, keď v jednej z epizód svojho programu "No Reservations" na Travel Channel pil pisco sour v čílskom meste Valparaíso a povedal: "Je to dobré, ale... nabudúce si dám pivo." Rozhlasová stanica Radio Programas del Perú uviedla, že Jorge López Sotomayor, čílsky producent epizódy a Bourdainov partner na cestách v Čile, povedal, že Bourdainovi sa pisco sour, ktoré pil vo Valparaíso, zdalo nudné a nestálo za námahu (v španielčine: ""A mí me dijo que el pisco sour lo encontró aburrido y que no valía la pena"."). Lopez dodal, že Bourdain nedávno pricestoval z Peru, kde vypil niekoľko nápojov pisco sour, ktoré podľa neho chutili lepšie ako čílska verzia.
V roku 2010 mexický spevák a skladateľ Aleks Syntek na Twitteri vtipne napísal, že pisco sour je čilské, a po kritických reakciách na svoje tvrdenie sa ospravedlnil a uviedol, že len žartoval. Mexický televízny moderátor a komik Adal Ramones tiež žartoval o pisco sour, o špionážnom škandále Čile-Peru z roku 2009, 17. novembra 2009. Ramones, fanúšik peruánskeho Pisca, sa na otázku o špionáži spýtal, čo Čilania v Peru špehujú, a naznačil, že by to mohlo byť to, ako sa robí pisco sour (v španielčine: "¿Qué quieren espiar los chilenos? ¿Cómo hacer pisco sour?") V roku 2017 britský hudobník Ed Sheeran v rozhovore pre čilskú rozhlasovú stanicu povedal, že pisco sour je "úplne čilské", a vyjadril sa, že dáva prednosť peruánskemu pisco sour.