Jakub Rybárik

 
Jakub Rybárik (* 17. apríl 1986, Bratislava, Česko-Slovensko) je slovenský herec. Po absolvovaní Gymnázia Matky Alexie v Bratislave vyštudoval herectvo v rokoch 2004 až 2008 na Vysokej škole múzických umení v Bratislave pod pedagogickým vedením Emila Horvátha a Petra Mikulíka.
Štúdium.
Zo školských úloh medzi tie najvýraznejšie patria Kosych v Čechovovom Ivanovovi (réžia Marián Amsler), Eilert Lovborg v Ibsenovej dráme Hedda Gablerová (réžia Anna Petrželková) alebo Gusto v Jurgovej Hane (réžia Alena Lelková).
Divadlo Andreja Bagara v Nitre.
Po ukončení štúdia získal angažmán v Divadle Andreja Bagara v Nitre. Po menších či stredne veľkých postavách v inscenáciách Statky – zmätky (Ondrej), Piargy (Jano) Sardinky na scénu (Tim) alebo Kráľ Lear (Rytier) dostal príležitosť v inscenácii hry Jeana Anouilha Kolumbína v réžii Emila Horvátha. Z postavy mladého zásadového mladíka, ktorý by mohol byť analógiou na Molièrovho Mizantropa, dokázal Rybárik vďaka svojmu jasne modulovanému hlasovému prejavu, presne odvodenému gestu a primárnemu vyjasneniu vzťahov vytvoriť živú bytosť, ktorá zaujala nielen kritickú obec. „"Naplno odhalil svoj talent pre charakterové herectvo a jednoznačne zo súboru vytŕčal. Jeho herecký prejav je realistickejší, ale tým je akoby plnohodnotnejší, lebo ukazuje rôzne odtiene a vnútorné zápasy tejto postavy. Jeho charakteristickým gestom je pulzujúca pravá ruka s posilňovacím zariadením v nej, akoby neustále pripravená udrieť. Rybárikov Julien je impulzívny, niekedy kŕčovitý, večne nasrdený a nepokorný, ale za tým všetkým ukrýva aj krehkosť a odmietanie a samotu. Veľmi dobre zvládol šancu, ktorej sa mu v tejto postave dostalo".“ . 
O tom, že nie je len dramatickým hercom, presvedčil aj v štvorúlohe Baču, Čerta 2, Komorníka a Starostu v rozprávke Mátohy v réžii Kamila Žišku. Po inscenácii Weskerovej Kuchyne (réžia Zoltán Balázs), kde Rybárik vytvára dramatický charakter šéfkuchára Alfreda, ktorý nad svojimi podriadenými vládne rozhodnou a racionálne chladnou rukou je zatiaľ jeho poslednou kreáciou postava Toma v hre Tennesseeho Williamsa Sklenený zverinec v réžii Svetozára Sprušanského. Sústredil na vonkajškovú, ale aj vnútornú charakteristiku postavy, ktorá túži odísť od rodiny a odpútať sa z reťazí, ktoré ju pri nej držia. Herec opäť dostal postavu blízku naturelu Alcesta z Mizantropa, ktorý sa búri proti spoločnosti a snaží sa z nej vymaniť. Jeho Tom je impulzívnym mladým mužom so sklonmi k agresivite, ktorý pije pivo, fajčí a absolútne sa nezaujíma o svoj vzhľad. Jeho pocity vzbury a nespokojnosti so životom však Rybárik plynule kombinuje s pocitmi súcitu či snahy pomôcť, predovšetkým svojej mladšej sestre Laure. 
Jeho recitovanie Ginsbergovej básne Vytie patrí k najemocionálnejším scénam celej inscenácie.
Hosťovanie v iných divadlách.
Okrem nitrianskeho Divadla Andreja Bagara mal Rybárik možnosť hosťovať aj v iných súboroch. Či už to bolo medzinárodné divadlo Meteorit s inscenáciou Čaruga, Divadlo Ludus s inscenáciami For sale a Incident alebo Slovenské národné divadlo, kde vytvoril postavy Kameramana a Sanitára v Klimačkovej hre Kto sa bojí Beatles alebo Marcella v Shakespearovom Hamletovi (obe v réžii Petra Mikulíka).
Okrem týchto postáv v Slovenskom národnom divadle niekoľkokrát zaskočil za kolegu, ktorý z rôznych dôvodov nemohol odohrať predstavenie. Tak napríklad doštudoval postavu Antonia v Shakespearovom Trojkráľovom večeri (alternácia s Tomášom Vravníkom) alebo Evarsita v komédii Carla Goldoniho Vejár (naskúšal ho za zraneného Jána Koleníka). "„Rybárík nielenže postavu Evarista zvládol, ale dokázal urobiť „z núdze cnosť“. Rybárik sa zrejme v úlohe milovníka necítil až tak suverénne ako Koleník, a tak jeho dvorenie Candide nadobudlo akýsi pôvabný nesmelý nádych. Tak vznikol väčší kontrast medzi jeho láskou ku Candide a miestami eroticky podfarbenou komunikáciou s Gianninou. Rybárik dokázal po Koleníkovi skopírovať množstvo mizanscén, do iných naopak vniesol svoju vlastnú hereckú osobnosť. Pritom však vytvoril svoju vlastnú kompaktnú postavu Evarista.“" (). 
Medzi jeho výrazné postavy, ktoré doštudoval za kolegu patrí aj Tulák v inscenácii hry Ivana Bukovčana Kým kohút nezaspieva v bratislavskom divadle Arteatro. "„Aj keď Rybárik v postave pôsobí príliš mlado, tak figúru dopĺňa o schopnosť využitia všetkých výrazových zložiek hereckého prejavu ( predovšetkým na podrobné vykreslenie ľudského strachu a odporu, ktoré prežíva jeho postava). Rybárik naplno zužitkúva silu hlboko položeného hlasu a pri jeho dialógoch s Fischlom a Uhríkom sa jeho hlas rozlieha po celom priestore a jeho repliky útočia do duše všetkých postáv. Taktiež konkrétnejšie dokresľuje Tulákovu interpretáciou svojou chladnou nezainteresovanosťou a odstupom od zvyšku rukojemníkov. Hneď ako však dostane popud, tak reaguje a odráža útoky spoluväzňov s okamžitou spŕškou logických tvrdení a krutých právd o živote počas vojny.“ "