burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Tomáš Halgaš

Tomáš Halgaš (* jún 1993, Bratislava) je slovenský matematik a informatik. Po ukončení štúdia na University of Oxford založil v roku 2015 spoločne s Nickom D'Aloisiom spoločnosť Sphere Knowledge Limited. Projekt Sphere odkúpila v roku 2021 jedna z najväčších sociálnych sietí na svete, spoločnosť Twitter.
Životopis.
Tomáš sa narodil v Bratislave. Absolvoval bilingválne gymnázium Galileo School. V roku 2011 odišiel do Veľkej Británie študovať na University of Oxford, kde získal bakalársky a neskôr magisterský titul v odboroch matematika a informatika (Computer Science).
Po ukončení štúdia pracoval krátky čas ako inžinier v spoločnosti Facebook. V tom čase začal s Nickom D'Aloisiom, s ktorým sa spoznal počas štúdia na Oxforde, diskutovať o riešení, z ktorého neskôr vznikol projekt Sphere. Koncom roka 2015 spolu založili spoločnosť Sphere Knowledge Limited s Nickom D'Aloisiom ako CEO a Tomášom Halgašom ako CTO. Projekt s tímom 30+ ľudí financovali slávni investori ako Index Ventures, Horizons Ventures, Mike Moritz (jeden z prvých investorov do Google), Brian Chesky (zakladateľ Airbnb) a Sean Rad (zakladateľ Tinderu).
Keri Russellová

Keri Russellová (* 23. marec 1976, Fountain Valley, Kalifornia, USA) je americká herečka a držiteľka ceny Zlatý glóbus, za jej herecký výkon v televíznom seriály "Felicity" (1998 - 2002).
Detstvo a mladosť.
Narodila sa do rodiny ženy v domácnosti a manažéra Nissan Motors. Má dvoch súrodencov, staršieho brata a mladšiu sestru. Kvôli práci jej otca, sa často sťahovali. Bývali napríklad v Arizone, Colorade či Texase. Odmalička navštevovala hodiny baletu. 
Kariéra.
V televízii sa prvý krát objavila ako pätnásťročná ako jedna z členov "All-New Mickey Mouse Club". V tejto relácii vystupovala v rokoch 1991 až 1994. Objavila sa tiež vo videoklipe piesne "Always" od skupiny Bon Jovi. V roku 1995 tiež hosťovala v jednej z epizód televízneho sitcomu "Ženatý so záväzkami". 
V rokoch 1998 až 2002 hrala v úspešnom televíznom seriály "Felicity", kde stvárnila hlavnú postavu. Za svoj herecký výkon získala množstvo nominácii na rôzne televízne ocenenia, z toho niekoľko z nich aj získala, napríklad Zlatý glóbus a Teen Choice Awards. Po skončení seriálu sa objavila vo filme "Údolie tieňov", kde si zahrala po boku Mela Gibsona či Madeleine Stowe. V roku 2004 debutovala na off-Broadwayi. 
V roku 2006 ju požiadal režisér JJ Abrahams, aby sa objavila v "Mission Impossible III.", s čím Russellová súhlasila. Tiež bola zvažovaná do role Lois Lane, do filmu "Superman sa vracia", ale rolu nakoniec získala Kate Bosworth. V rovnakom roku stvárnila tiež hlavnú rolu v dramatickom filme "Grimm Love", ktorý bol inšpirovaný skutočným prípadom, ktorý sa odohral v roku 2001 v Nemecku. 
V roku 2008 sa objavila po boku Adama Sandlera, v komédii "Rozprávky na dobrú noc". V rokoch 2013 až 2018 stvárnila utajenú ruskú špiónku, s menom Elizabeth Jennings, v televíznom seriály "V službách KGB". V roku 2014 si zahrala menšiu úlohu vo filme "Úsvit planety opic". Po boku Matthewa McConaugheya si zahrala vo filme "Boj sa slobodu", z roku 2016. 
Súkromný život.
V roku 2007 sa vydala za Shanea Deary, s ktorým má dve deti. Ich manželstvo sa skončilo žiadosťou o rozvod a ich manželstvo bolo rozvedené v roku 2014. Jej druhým manželom je herec Matthew Rhys, za ktorého sa vydala v roku 2014 a majú spolu syna, ktorý sa narodil v roku 2016.
Boli sme pri tom

Boli sme pri tom je spomienková hudobno-zábavná talk show, ktorú od 28. októbra 2021, pri príležitosti 65. výročia Slovenskej televízie, vysiela Jednotka. Moderátorkou relácie je Adela Vinczeová.
Aj vám to ostalo v spomienkach? Talkshow Adely Vinczeovej prináša osobnosti, tvorcov, nezabudnuteľné programy uplynulých desaťročí Slovenskej televízie.
Pohanský hrad (vrch v Cerovej vrchovine)

Pohanský hrad () je vrch Cerovej vrchoviny. Leží nad obcou Stará Bašta, približne juhovýchodne od Fiľakova. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hajnáčska vrchovina. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Rimavská Sobota a v katastrálnom území obce Stará Bašta. Pohanský hrad tvorí rozsiahly, pomerne plochý masív, ktorý patrí do rovnomennej národnej prírodnej rezervácie a Chránenej krajinnej oblasti Cerová vrchovina. Najbližšími sídlami sú na juhovýchodnom úpätí ležiaca Stará a Nová Bašta, východne situovaná Hajnáčka a severne ležiace Šurice. 
Opis.
Pohanský hrad tvorí východnú časť masívu, ktorý má rozsiahlu vrcholovú plošinu. Práve jej charakteristiku využili v staroveku obyvatelia na vybudovanie obranného hradiska, ktorého pozostatky sú viditeľné dodnes. Planina susedí na západe s vrchom Monica (), juhozápade s Dunivou horou (), juhu Pastviskom (), severovýchode Ragáčom () a severozápade Sovím vrchom (). Západné časti masívu odvodňuje Čamovský potok do Beliny v povodí Ipľa. Prevažná časť Pohanského hradu patrí k povodiu Rimavy, kde smeruje voda potokom Gortva, do ktorej smerujú potoky z južných i východných svahov.
Výhľady.
Planina bez súvislého porastu ponúka množstvo výhľadov, ktoré však kvôli plochému, výškovo nevýraznému profilu čiastočne obmedzujú okolité pahorky. Napriek tomu sú okrem okolitých vrchov pozorovateľné viaceré vzdialenejšie horstvá na Slovensku i v Maďarsku. Pri vhodných podmienkach je viditeľná Poľana, Veporské, Stolické i Volovské vrchy, Kráľova hoľa i Kékes, ojedinele i vrcholy Tatier.
Prístup.
Na planinu vedie niekoľko chodníkov z okolitých obcí:
Pohanský hrad

Pohanský hrad môže byť:
Leukaros z Akarnanie

Leukaros () bol starogrécky pankratista. 
Leukaros z Akarnanie, krajiny pri juhozápadnom pobreží stredného Grécka, podľa fragmentov Aristotelovej knihy "Olympijskí víťazi" dotvoril pravidlá pankratia a tak pozdvihol ich úroveň. Nie je známe, kedy sa pankration vyvinul na osobitnú športovú disciplínu. Na olympijských hrách ho zaviedli v roku 648 pred Kr. 
Podľa nemeckého klasického filológa J. Krauseho, je možné, že Leukaros objavil na hrách spôsob boja, ktorý si natrénoval a že sa potom na olympijských hrách predviedol a získal veniec. Poznamenal tiež, že mohol existovať aj nejaký písomný zdroj (zrejme zo schólií na nemejskú ódu básnika Pindara, schólion je poznámka v texte, z gréckeho schólion, komentár), na základe ktorého ho Aristoteles zaradil medzi olympionikov. Kým nemecký historik K. Müller vo svojom monumentálnom päťzväzkovom diele fragmentárnych citátov gréckych autorov ("Fragmenta Historicorum Graecorum - FHG") pripísal Leukara k olympionikom (Olympionikai - grécki olympionici), jeho krajan klasicista a literárny kritik Valentin Rose ho vo svojej zbierke fragmentov (pod názvom "Aristotelis qui ferebantur librorum fragmenta") uvádza medzi Akarňanmi (Akarnanón), t. j. starogrékmi všeobecne. Taliansky historik Luigi Moretti uviedol, že tieto informácie nestačia na to, aby Leukara zaradil do zoznamu olympijských víťazov staroveku.
Arsen Iqalthoeli

Svätý Arsen Iqalthoeli (iné mená pozri nižšie; * okolo 1050, Iqaltho, Gruzínsko† 6. február 1127, tamže) bol gruzínsky kresťanský filozof, filológ, kánonista, spisovateľ, prekladateľ a mních, popredná náboženská osobnosť gruzínskych stredovekých dejín, duchovný radca gruzínskeho kráľa Dávida IV. 
Podieľal sa na rozvoji školstva a cirkevného usporiadania v stredovekom Gruzínsku, založil akadémiu v Monastieri Gelati a neskôr akadémiu v Iqalthskom kláštore. Jeho najvýznamnejším dielom bolo "Dogmatikoni". Gruzínskou pravoslávnou cirkvou je uctievaný ako svätý. Jeho pamiatku si pripomínajú 6. februára.
Životopis.
Arsen a narodil do gruzínskej šľachtickej rodiny. Vzdelanie získal v Ikaltskom kláštore, kde sa pravdepodobne stal aj mníchom. Neskôr študoval na Manganskej akadémii v Konštantínopole, kde boli jeho učiteľmi Michaél Psellos a Ióannes Italos. Neskôr vstúpil do Monastiera svätého Simeona Divotvorcu pri Antiochii, na tzv. Čiernej hore, kde mal naňho veľký vplyv Gruzínec Efrém Mcire. V kláštore začal tvoriť vlastnú tvorbu a do gruzínčiny preložil niektoré staršie grécke diela. Skúmal dôvody rozchodu chalcedónskeho kresťanstva so staroorientálnymi cirkvami. Istý čas pôsobil v Monastieri Kalypos na hore Sinaj. Zrejme po Efrémovej smrti (1101) sa vrátil do Konštantínopola, kde vstúpil do Monastiera svätého Juraja. V kláštore pracoval na svojich ďalších dielach, predovšetkým na "Dogmatikone".
Začiatkom 12. storočia sa na pozvanie gruzínskeho kráľa Dávida IV. vrátil do Gruzínska, kde sa podieľal na rozvoji miestnej cirkvi. Zapojil sa do reformného procesu a zúčastnil sa ruis-urbniského koncilu (1105). Do gruzínčiny preložil Fótiov "Nomokánon o XIV. tituloch". Zúčastnil sa tiež koncilu v Ani, kde obhajoval pravoslávnu dogmatiku pred arménskymi monofyzitmi (resp. miafyzitmi). Inicioval zriadenie Gelatskej akadémie a neskôr, snáď pre nezhody s platónsky orientovaným Ioannom Petricim, aj zriadenie akadémie v Ikalto. V závere života žil v Monastieri Šiomgvime pri Mcchete.
Dielo a myšlienky.
Arsen bol autorom viacerých diel, pričom väčšina z nich zostáva dodnes nepublikovaná. Napísal životopis svätej Niny, viacero epitafov kráľovi a množstvo jambicko-hymnografických veršov cirkevného charakteru. Preložil "Veľký kánon svätého Ondreja Krétskeho", "Prameň poznania" od Jána z Damasku a niekoľko gréckych hagiografických diel. V Arsenových dielach sa odráža vplyv byzantskej teologickej tradície. V Arsenovom najvýznamnejšom diele "Dogmatikoni" ("Dogmatikon") je badateľný vplyv aristotelovskej filozofie. Ide o súbor prekladov cirkevných otcov. Okrem iných obsahuje napríklad spisy Theodóra Abú Kúrra, Cyrila Alexandijského, Athanasia Sinajského a Jána Damaského, Leva I. Celkovo ide o 31 polemických spisov.
Menumorut

Menumorut (?) bol mýtický slovanský vládca. Jediná zmienka o ňom pochádza z Anonymovej kroniky.
Život.
Podľa Anonymovej kroniky "Gesta Hungarorum" sa Menumorut narodil ako syn Moruta. Jeho kniežatstvo sa nachádzalo v dnešnom severovýchodnom Maďarsku. Podľa kroniky mal Arpád po vstupe do Panónskej panvy poslať Menumorutovi správu, v ktorej Menumoruta prosil, aby sa Maďari mohli usadiť v jeho kniežatstve. Keď to Menumorut odmietol, bol Maďarmi vyhnaný. Útočisko našiel v Grécku, ale potom, čo sa dozvedel o maďarskom víťazstve nad Moravanmi, začal s Arpádom vyjednávať o mieri. Mier sa potvrdil svadbou Arpádovho syna Zoltána a Menumorutovej dcéry. Zomrel o dva roky neskôr a novým kniežaťom sa stal Zoltán.
Podľa historikov si postavu Menumoruta autor Anonymovej kroniky "Gesta Hungarorum" vymyslel. Menumorut totiž nie je meno vládcu, ale názov Veľkomoravskej ríše.
Lykos z Messénie

Lykos () bol starogrécky päťbojár z Messénie. 
Antický cestovateľ Pausanias videl jeho náhrobok cestou z Korintu do Sikyónie a evidentne na ňom čítal, že Lykos dosiahol víťazstvo v päťboji na olympijských hrách: „"Tým, ktorí idú z územia korintského do Sikyónie, sa naskytne náhrobok messénskeho Lyka, nech už je ktokoľvek tento Lykos, nenachádzam totiž žiadneho Messénčana Lyka vycvičeného ani v päťboji, ani olympijského víťaza. Toto je vlastne nasypaná hlina, sami Sikyónčania pochovávajú najväčšou mierou podobným spôsobom. Mŕtve telo pokryjú zemou a na vybudovanom kamennom podklade postavia stĺpy a na nich vytvoria príkrov v podobe štítov na chrámoch. Nepripojujú potom iný nápis než meno bez označenia otca, odkazujúc mŕtvemu pozdrav.“" Podľa talianskeho historika Luigiho Morettiho by sa to možno dalo vysvetliť aj tak, že tú olympiádu nevyhral v élidskej Pise ("Pisa" alebo "Pisatis" bola oblasť v Elide, kde sa nachádzala Olympia), ale v nejakej inej lokalite (v starogréckom svete sa konalo mnoho miestnych slávností, často obmedzených na oblasť, kde sa konali).
Veľký Bučeň

Veľký Bučeň (maď. Nagy Bucsony ) () je vrch Cerovej vrchoviny. Leží nad obcou Bulhary, približne severovýchodne od Fiľakova. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej polovici pohoria, v geomorfologickom podcelku Bučenská vrchovina a geomorfologickej časti Bučeň. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Lučenec a v katastrálnom území obce Bulhary. Veľký Bučeň je súčasťou rozsiahleho masívu, ktorý sa tiahne od Fiľakova severovýchodným a neskôr severným smerom. Najbližšími sídlami sú juhozápade situovaná obec Bulhary a juhovýchodne ležiace Konrádovce. Masív leží mimo územia Chránenej krajinnej oblasti Cerová vrchovina.
Opis.
Veľký Bučeň je najvyšším vrchom hrebeňa, ktorý sa tiahne od hradného brala Fiľakovského hradu. Východným a severným smerom už krajina naberá pahorkatinný charakter bez výraznejších vrchov. Západne susedí Pavlov vrch (), severne Cicka () a južne Malý Bučeň (). Juhovýchodné svahy masívu odvodňujú prítoky Gortvy do Rimavy, zvyšok masívu odvodňujú prítoky riečky Suchá v povodí Ipľa. Na vrchole stojí radar riadenia letovej prevádzky.
Výhľady.
Vrch pokrýva lesný porast, ktorý je však na severnom úpätí odstránený kvôli vedeniu vysokého napätia. V blízkosti areálu radaru na vrchole je niekoľko priesekov, ktoré umožňujú obmedzený, no veľmi zaujímavý výhľad. Viditeľné sú mnohé vrchy pohoria i okolitá pahorkatina. Pri vhodných podmienkach je pozorovateľné i Javorie, Poľana, Fabova hoľa, Kráľova hoľa i Kékes, ojedinele však i vrcholy Tatier.
Prístup.
Vrcholom vedie Chodník Márie Széchy, ktorý spája Fiľakovský a Muránsky hrad.
Kuli

Kuli je nekvalifikovaný a obyčajne námedzný robotník (pracujúci ako nosič bremien ap.) v prostredí južnej a juhovýchodnej Ázie.
Slovenské jazykové slovníky odvádzajú pôvod slova od názvu kmeňa Kolī, resp. Kulī v severozápadnej Indii. Toto slovo sa zaužívalo v britskej koloniálnej správe Indie, pričom z anglického prostredia sa takto rozšírilo aj do ďalších európskych jazykov. Zároveň sa ujalo ako pejoratívum pre robotníckych imigrantov z južnej a východnej Ázie (napr. v Spojených štátoch).
Neolaidas

Neolaidas ("Neolaidas") môže byť:
Zdroje.
Pavel Vošalík

JUDr. Pavel Vošalík (* 17. júl 1963, Jindřichův Hradec) je český diplomat. Bol námestníkom (štátnym tajomníkom) ministra zahraničných vecí a v tejto funkcii sa podieľal na dojednaní Zmluvy medzi Českom a Vatikánom. Bol českým veľvyslancom v Južnej Afrike (1997–2001), v rokoch 2004–2008 zastával úrad veľvyslanca v Kanade, počas jeho pôsobenia Kanada zrušila vízovú povinnosť pre českých občanov. V roku 2008 bol vymenovaný do funkcie veľvyslanca Českej republiky pri Svätej stolici, funkciu vykonával do roku 2018.
Ragáč

Ragáč môže byť:
Terje Theodor Nervik

Terje Theodor Nervik (* 19. máj 1958) je nórsky diplomat, bývalý veľvyslanec Nórska na Slovensku.
Životopis.
V rokoch 1988 až 1990 pracoval pre Ministerstvo ropy a energie, od roku 1990 potom pre Ministerstvo zahraničných vecí. V rokoch 1990 až 1992 bol v zaškolovaní v sekcii Strednej a Východnej Európy. Od roku 1992 pracoval ako atašé na Stálej misii Nórska pri OSN v New Yorku. Od roku 1993 do roku 1995 tam bol druhým sekretárom. Následne v rokoch 1995 až 1997 pracoval na veľvyslanectve Nórska v Lagose kde bol najskôr druhým sekretárom a potom prvým sekretárom, v oboch prípadoch zástupca vedúceho misie. V rokoch 1997 až 2000 bol prvým sekretárom politickej sekcie veĺvyslanectva v Londýne. Vedúcim divízie Sekcie afrických záležitostí Ministerstva zahraničných vecí bol v rokoch 2000 až 2002. Následne bol v rokoch 2002 až 2003 európskym korešpondentom najprv v Kodani, potom v Aténach. V rovnakom roku bol starším poradcom na Ministerstve zahraničných vecí kde pracoval aj naďalej. V rokoch 2005 až 2007 bol námestníkom riaditeľa Sekcie európskej politiky. Následne bol zástupcom generálneho riaditeľa Divízie pre oficiálne návštevy. V rokoch 2011 až 2012 bol nórskym veľvyslancom v Kuala Lumpur (Malajzia). Neskôr opäť pracoval na MZV: 2012 až 2014 ako starší poradca Sekcie pre OSN a rokoch 2014 až 2018 v rovnakej funkcii Oddelenia ekonomických vzťahov a rozvoja.
Veľvyslanec na Slovensku.
Od roku 2018 je veľvyslanec Nórska na Slovensku. Prezident Andrej Kiska veĺvyslanca prijal 7. novembra 2018. 28. septembra 2022 odovzdal poverovacie listiny nový veľvyslanec, Alex Vodicka Winther.
Neolaidas z Élidy

Neolaidas () bol starogrécky olympionik. 
Neolaidas z Élidy bol podľa Pausania olympijským víťazom behu na jedno stadion (medzi dorastencami, aj keď to Pausanias neuviedol, je to však takmer isté, inak by ho Africanus zapísal do svojich zoznamov) a v behu ťažkoodencov (druhé víťazstvo zrejme neskôr, ako dospelý). Pausanias neuvádza, kedy tieto víťazstvá dosiahol.
Kostol svätého Ondreja (Dolné Krškany)

Kostol svätého Ondreja je kostol v nitrianskej mestskej časti Dolné Krškany&lt;ref name="/kostol/farsky-kostol-sv-ondreja"&gt;&lt;/ref&gt; zasvätený svätému Ondrejovi. Je národnou kultúrnou pamiatkou. Bol postavený medzi rokmi 17381744. Nachádza sa na cintoríne, uprostred obce, pri hlavnej ceste.
História.
Kostol bol postavený grófom Ondrejom Thuróczim ako cintorínska kaplnka. Gróf býval v kaštieli a bol majiteľom všetkých pozemkov, ako aj kaplnky na cintoríne pre svojich poddaných. Dokladá to latinský nápis v nadpraží kamenného portálu, vedúceho do lode. 
Pôvodná stavba zaberala presbytérium a strednú loď s vežou. V roku 1788 bol kostol opravený. V roku 1904 bol kostol rozšírený prístavbou dvoch bočných lodí. Ľavú loď vybudoval vtedajší župan Polónyi, ktorý s rodinou býval v Dolných Krškanoch. Pravú loď dala postaviť rodina Thuróczi. Na oltári ľavej lode sa nachádza obraz, ktorý namaľoval maliar zaľúbený do dcéry župana. Ďalšia úprava kostola prebehla po druhej svetovej vojne, keď bol vybudovaný vchod na vežu zvonku a prístavba oratória. V roku 1947 bola pristavaná sakristia. Za pôsobenia dekana Karola Hýrošša bol v roku 1991 pozlátený hlavný oltár. Posledná výmaľba interiéru prebehla v roku 2001. Za pôsobenia farára Igora Hanka bola v roku 2009 vymenená strecha a obnovená veža. Na cintoríne sa nachádza krypta rodiny Thuróczi, ktorá bola postavená koncom 19. storočia. V súčasnosti sa pripravujú projekty na celkovú obnovu kostola.
Kombinačné číslo

Kombinačné číslo (iné názvy: binomické číslo, binomický koeficient) je matematická funkcia, ktorá udáva 
počet kombinácií "k"-tej triedy z "n"-prvkovej množiny, tzn. počet spôsobov, ako vybrať "k"-prvkovú podmnožinu z "n"-prvkovej množiny ("k" a "n" sú prirodzené čísla). Kombinačné číslo sa značí v tvare formula_1 a číta sa „"n" nad "k"“. Alternatívne značenia sú formula_2, formula_3, formula_4 alebo formula_5.
S využitím faktoriálu je možné kombinačné číslo definovať nasledovne:
Platí rovnosť:
Kombinačné číslo sa používa hlavne v kombinatorike, veľmi dôležité je využitie v binomickej vete (pričom je tu označované ako "binomický koeficient") alebo v Leibnizovom pravidle.
Vlastnosti.
Pre prirodzené čísla "n" a "k", kde formula_8 a formula_9 platí
kde "k" je nezáporné celé číslo (a formula_24 je "k"-ty klesajúci faktoriál zo "z"), potom je zrejmé, že pravá strana má zmysel, aj keď formula_25 nebude obmedzené na celé nezáporné čísla. Na formula_25 dokonca nemusíme klásť žiadne podmienky, môže ísť aj o číslo komplexné. Vzťah je teda prirodzeným zovšeobecnením kombinačných čísel a je používaný hlavne v zovšeobecnenej binomickej vete.
Ďalšiu možnú definíciu umožňuje náhrada faktoriálu gama funkciou:
kde "z" aj "k" môžu byť komplexné čísla. V takom prípade však nebudú platiť popísané vlastnosti kombinačných čísel pre všetky hodnoty.
Ragáč (vrch v Cerovej vrchovine)

Ragáč () je vrch Cerovej vrchoviny. Leží nad obcou Hajnáčka, približne juhovýchodne od Fiľakova. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hajnáčska vrchovina. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Rimavská Sobota a v katastrálnom území obce Hajnáčka. Vrcholová časť patrí do rovnomennej národnej prírodnej rezervácie a Chránenej krajinnej oblasti Cerová vrchovina. Najbližšími sídlami sú západne situovaná Hajnáčka a južne ležiaci Gemerský Jablonec. 
Opis.
Ragač je súčasťou venca vrchov, ktoré ako pozostatok vulkánu obopínajú obec Hajnáčka s hradom na vypreparovanej diatréme. Od obce leží východným smerom a tvorí najvyššiu časť oblúka. Severozápadným susedom je vrch Zaboda (), západne leží Mlynský kopec () a juhozápadne Matrač (). Západné časti lesnatého masívu odvodňujú prítoky Gortvy, severné a východné odvodňuje Dechtársky potok do Mačacieho potoka v povodí Rimavy.
Výhľady.
Zalesnený vrch má len málo miest, vhodných na výhľady. Tie sú možné najmä na okolité vrchy, no ojedinele sú pozorovateľné aj vzdialenejšie horstvá na Slovensku i v Maďarsku. Pri vhodných podmienkach je na horizonte viditeľná Poľana, Veporské, Stolické i Volovské vrchy a Kráľova hoľa.
École nationale des ponts et chaussées

École nationale des ponts et chaussées (doslova "Národná škola pre mosty a cesty"; "École des Ponts ParisTech", "École des Ponts et Chaussées") je francúzska inžinierska škola.
Vytvoril ju v roku 1747 Daniel-Charles Trudaine pod názvom „"École royale des ponts et chaussées"“ na školenie inžinierov pre mosty a cesty a je jednou z najstarších a najprestížnejších francúzskych „grandes écoles“. Je známa najmä vďaka svojmu inžinierskemu vzdelaniu, ktorého študenti a absolventi sa nazývajú „"Ingénieur des Ponts et Chaussées"“.
Zvyčajne sa označuje ako „"Ponts et Chaussées"“, „"les Ponts"“ alebo metonymia „"École des Ponts ParisTech"“ prijatá v júli 2008.
Filip Šedivý

JUDr. Filip Šedivý (* 6. október 1953 Praha† 20. september 2008 Praha) bol český a česko-slovenský právnik, diplomat a politik, po Nežnej revolúcii poslanec Snemovne národov a Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia za Občianske fórum, neskôr za ODS, neskôr 1. veľvyslanec Českej republiky na Slovensku.
Životopis.
Narodil sa v Prahe, absolvoval Právnickú fakultu Univerzity Karlovy v Prahe. V rokoch 1978 až 1981 pracoval ako právnik na Okresnom národnom výbore v Moste, v rokoch 1982 až 1990 zastával funkciu vedúceho odboru odbytu v podniku Báňské stavby Most.
V roku 1989 zakladal v Moste Občanské fórum. V rokoch 1991 až 1998 bol členem Občianskej demokratickej strany, neskôr bol členom strany Unie svobody – Demokratická unie.
Vo voľbách v roku 1990 bol zvolený za Občianske fórum do Snemovne národov Federálneho zhromaždenia (volebný obvod Severočeský kraj). Poslanecký post zastával od 7. júna 1990 do 4. júna 1992. Po rozklade Občianskeho fóra prestúpil v roku 1991 do poslaneckého klubu ODS. Vo voľbách v roku 1992 prešiel do Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia, kde zasadal od 6. júna 1992 do zániku Česko-Slovenska v decembri 1992. Od 25. júna 1992 bol prvým podpredsedom Federálneho zhromaždenia. Od júla 1992 bol členoem vládnej komisie na prípravu novej Ústavy Českej republiky.
V roku 1993 sa stal prvým mimoriadnym a splnomocneným veľvyslancom Česka na Slovensku. Túto funkciu zastával do roku 1996, kedy opustil diplomatické služby a začal pôsobiť v holdingu Unipetrol, kde zastával rôzne funkcie v štatutárnych orgánoch. Bol spolumajiteľom a predsedom dozornej rady podniku Moravské sklárne Květná.
V senátnych voľbách v roku 1996 kandidoval do hornej komory českého parlamentu za Senátny obvod č. 36 - Česká Lípa, ako kandidát ODS. V 1. kole zvíťazil s 33 % hlasov, ale v 2. kole ho porazil kandidát ČSSD Miroslav Coufal.
Zomrel na infarkt v septembri 2008 v Prahe.
Aurélios Toalios

Aurélios Toalios () bol starogrécky pankratista.
Aurélios Toalios, zrejme rodák z Oinoandy, bol viacnásobný víťaz v pankratiu. Pripomína to nápis (z obdobia vlády rím. cisára Alexandra Severa, z rokov 222 až 235) z podstavca jeho sochy, ktorý objavili v archeologickej lokalite Oinoandy, starovekého mesta v Lýkii.
Tento nápis uvádza, že prvým vencom bol korunovaný za víťazstvo v pankratiu dorastencov ("παίδων πανκράτιον" - paidón pankration) na provinčných hrách známych ako "koina Lykión" a ďalšími piatimi (niektorými už možno v kategórii mužov), a to dvomi za "olympijské víťazstvá" (konaných na počesť Dia), dvomi z hier "Aktia" (hier na počesť Apolóna, pozostávajúcich okrem gymnických i z múzických a hippických agónov, t.j. hier) a jedným z "pýtických hier" (tiež zasvätených Apolónovi, hier zrejme lokálneho charakteru ). V uvedených olympijských víťazstvách mohlo ísť o víťazstvá z olympiád niektorých maloázijských miest, pravdepodobne neďaleko od seba vzdialených. Starovekí Gréci mali okrem panhelénskych hier i miestne slávnosti (hry), ktoré boli obmedzené na oblasť, kde sa konali.
Slovenské národné hokejové mužstvo na MS 2021

Toto je zostava slovenského národného hokejového mužstva, ktoré sa po 8. rokoch prebojovalo do Play-off a obsadilo 8. miesto na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2021. Trénermi boli Craig Ramsay asistentmi boli Michal Handzuš, Ján Pardavý, Andrej Podkonický. 
Základná skupina.
Tabuľka
Martin Fehérváry

Martin Fehérváry (* 6. október 1999, Bratislava, Slovensko) je slovenský hokejový obranca, ktorý hrá v tíme Washington Capitals v kanadsko-americkej NHL.
Kariéra.
Od sezóny 2014-15 hokejovo vyrastal vo Švédsku, kde obliekal dres Malmö Redhawks. V ročníku 2015-16 debutoval v najvyššej švédskej hokejovej a vo veku šestnásť rokov sa stal najmladším legionárom v histórii ligy, avšak prevažnú časť pôsobenia na juhu Švédska strávil v juniorských súťažiach.
V sezóne 2017-18 prešiel natrvalo z juniorského hokeja medzi dospelých, keďže sa presunul do klubu IK Oskarshamn, ktorý v tej dobe pôsobil v druhej švédskej lige. V drese Oskarshamnu odohral 42 stretnutí v základnej časti, v ktorých sa raz tešil z gólu a pridal po šesť asistencií. V play-off odohral ďalších osem duelov, v ktorých zaknihoval tri kanadské body. Okrem toho stihol odohrať jeden zápas v drese HV71 v SHL.
V tejto sezóne si taktiež odbil debut v seniorskej reprezentácii, za Slovensko nastúpil na svetovom šampionáte v Dánsku, kde bol najmladším členom tímu.
Na vstupnom drafte 2018 bol zvolený v druhom kole zo 46. miesta tímom Washington Capitals a ešte pred štartom novej sezóny sa dohodol s vedením tímu na podpise vstupného kontraktu.
Washington Capitals uvoľnil Fehérváryho k hosťovaniu v klube HV71, za ktorý tentokrát nastúpil k 45 zápasom v základnej časti, v ktorých vsietil jeden gól a na ďalších šesť prihrával. Vo vyraďovacej fáze naskočil do ďalších deviatich dueloch, ale jeho klub vypadol vo štvrťfinále v sedemzápasovej sérii proti Färjestadu BK.
Po konci klubovej sezóny sa opätovne pripojil k seniorskému národnému mužstvu, v drese ktorého pridal druhú účasť majstrovstvách sveta, ktoré sa uskutočnili v Bratislave a Košiciach.
V sezóne 2019-20 sa presunul do zámoria a ročník odštartoval na súpiske Capitals. Martin Fehérváry debutoval v NHL 3. októbra 2019 v zápase proti St. Louis Blues. Prvý zápas v najlepšej hokejovej lige sveta stihol odohrať pár dní pred oslavou dvadsiatych narodenín, a tak sa stal prvým obrancom od roku 2017, ktorý nastúpil do zápasu NHL ako násťročný a to aj napriek tomu, že nebol zvolený v prvom kole draftu. Napokon však Fehérváry v tomto ročníku odohral v NHL iba šesť stretnutí a potom sa presunul do záložného tímu Hershey Bears pôsobiacom v nižšej AHL. Do prvého tímu Capitals sa vrátil v play-off 2020, v ktorom mal plniť predovšetkým úlohu náhradníka v prípade zranenia, ale napokon zasiahol do dvoch zápasov.
V ročníku 2020-21 nezasiahol do jediného stretnutia v NHL a bol prevelený späť na farmu do Hershey. Pretože štart sezóny v AHL bol z dôvodu pandémie posunutý, nastúpil Fehérváry len do 24 stretnutí, v ktorých ale demonštroval zlepšenie, najmä v ofenzíve. Fehérváry skóroval trikrát a dokopy získal až 17 bodov, čo bolo viac v porovnaní s predošlým ročníkom a to aj napriek tomu, že odohral o viac ako polovicu zápasov menej.
V sezóne 2021-22 sa úspešne vrátil do NHL, kde často nastupuje v prvom obrannom páre Capitals po boku Johna Carlsona. V zápase proti Calgary Flames strelil svoj premiérový gól v lige a stal sa sedemdesiatym slovenským hokejistom, ktorému sa to podarilo.
Sedlo pod Hrbom

Sedlo pod Hrbom () je sedlo na rozhraní Poľany a Veporských vrchov. Leží nad obcou Ľubietová, približne juhozápadne od Brezna a stojí v ňom Chata pod Hrbom. Je významnou križovatkou turistických trás a cyklotrás, keďže sedlom prechádza Rudná magistrála.
Poloha.
Nachádza sa na severnom okraji Poľany, kde sa stretáva geomorfologický podcelok Vysoká Poľana a Čierťaž, patriaci do Veporských vrchov. Sedlo leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Bystrica a v katastrálnom území obce Ľubietová. Sedlo vytvára z juhu masív vrchu Hrb (), zo severu vrch Žliabky (). Západné úpätie sedla odvodňuje potok Peklo do Brusnianky, z východnej časti hrebeňa odvodňuje Jeleňovský potok do Osrblianky. Najbližšími sídlami sú západne situované Strelníky a Ľubietová a severovýchodne ležiace Osrblie.
Pavol Molnár

Pavol Molnár (* 13. február 1936, Bratislava† 6. november 2021) bol slovenský futbalista. Bol jedným zo štyroch slovenských futbalistov, ktorí hrali na majstrovstvách Európy a dvoch svetových šampionátoch (ďalšími sú Ján Popluhár, Titus Buberník a Andrej Kvašňák). Zúčastnil sa majstrovstiev sveta vo Švédsku v roku 1958, kde nastúpil v troch zápasoch. Získal bronzovú medailu na majstrovstvách Európy 1960, kde hral vo víťaznom zápase o tretie miesto s domácim Francúzskom. Je taktiež držiteľom striebornej medaily z majstrovstiev sveta v Čile z roku 1962, kde však nenastúpil ani raz.
Hral na pozícii stredného útočníka, spojky alebo ofenzívneho stredopoliara. Vyznačoval sa nevysokou postavou, rýchlosťou, vyspelou loptovou technikou i presnou strelou. Bol známy pod prezývkou Paličko.
V česko-slovenskej reprezentácii odohral medzi rokoch 19561960 20 zápasov a strelil 3 góly. V česko-slovenskej lige hral v rokoch 19551956 a 19591965 za Slovan Bratislava, s ktorým získal v roku 1955 majstrovský titul a v dvoch stovkách zápasoch strelil spolu 65 gólov. V rokoch 19561958 strávil vojenskú službu v ČH Bratislava (podieľal sa na zisku titulu v sezóne 1958/59, avšak odišiel pred skončením ligového ročníka) a v rokoch 1965–1968 pôsobil v jej nástupníckom klube Inter Bratislava. V roku 1968 odišiel do zahraničného angažmánu v austrálskom FC Prague Sydney a rakúskom WSV Alpine Donawitz. Kariéru ukončil vo veku 34 rokov.
Pracoval ako technik v podniku Elektromontážne závody Bratislava. Má syna Pavla a dcéru Danku, ktorá žije v USA.
Židovská ulica

Židovská ulica (do roku 1920 "Vártelek utca") je ulica v Bratislave medzi historickým centrom a Bratislavským hradom.
Z polovice 17. storočia pochádza Žigraiova kúria (č. 54). Dom U dobrého pastiera pochádza z roku 1760, dnes je tam expozícia mestského múzea.
Dejiny.
Podľa Bratislavského topografického lexikonu sa v roku 1781 spomína dláždenie, 1786 súpis vojska, 1792 židovská obec, 1793 mestská priekopa, 1794 hostinec Zlatý kríž, 1799 protipožiadne opatrenia. Počas napoleonskej vojny v roku 1809 ulica vyhorela. Z roku 1815 je žiadosť obyvateľov o osvetlenie a dláždenie. Od roku 1824 predajné stánky, výčap piva, 1830 pivovar, 1831 protimorové opatrenia. V roku 1842 bolo sťahovanie Židov zo Schlossgrundu na Židovskú ulicu. V roku 1853 sa spomína škola.
Ulica mala v roku 1767 16 domov a 41 domácností, v roku 1880 18 domov a v časti Schulhof 5 domov.
Ulica bola podstatne upravená v súvislosti s výstavbou mosta SNP a novej Staromestskej ulice.
Zámocké schody

Zámocké schody sú ulica v Starom Meste v Bratislave pod Bratislavským hradom. 
Ulica vznikla v 15. storočí, ale pomenovanie dostala až po pripojení Podhradia k mestu v roku 1848 ako priama spojnica mesta s hradom.
V roku 1939 sa spomínajú aj mestské domy, v roku 1880 mala 21 domov.
Diaľnica D49 (Česko)

Diaľnica D49 () (do 31. decembra 2015 Rýchlostná cesta R49 ()) je diaľnica v Česku, ktorá má po dokončení spájať východnú Moravu so západným Slovenskom. Bude začínať v Hulíne na križovatke s D1 a povedie cez Fryšták, Lípu, Pozděchov a Horní Lideč do Lysej pod Makytou, kde se napojí na slovenskú rychlostnú cestu R6, ktorá bude pokračovať do Púchova k slovenskej D1.
Dejiny.
Označenie R49 sa začalo používať v roku 1996, kedy bol zmenený plán výstavby dnešnej diaľnice D1, ktorá mala pôvodne od Hulína pokračovať na slovenskú štátnu hranicu, zatiaľ čo od Hulína na Ostravsko a a poľskú hranicu mala pokračovať diaľnica D47. Bolo zrušené trasovanie D1 na Slovensko a jej pokračovánie bolo přeložené do trasy pôvodnej diaľnice D47. Diaľnica na Slovensko bola nahradená rýchlostnou cestou R49. 1. januára 2016 bola rýchlostna cesta R49 prevedená do kategórie diaľnic a stala sa z nej diaľnica D49.
Výstavba prvého úseku Hulín - Fryšták bola zahájená v roku 2008, ale v roku 2010 bola pokynom ministerstva dopravy zastavená a po opakovaní povoľovacích procesov a viacerých námietkach opätovne zahájená až koncom roka 2021 s termínom dokončenia v roku 2024. Vo februári 2024 Nejvyšší správní soud zrušil právoplatnosť stavebného povolenia. Minister dopravy ho v novembri čiastočne zmenil a vo zvyšku potrvdil, čím získalo opätovne právoplatnosť. Prvý úsek (po Holešov) v dĺžke asi 9,8 km bol odovzdaný do prevádzky 19. decembra 2024, otvorenie zvyšku úseku je plánované na rok 2025.
Papajské sedlo

Papajské sedlo () je sedlo v Javorníkoch. Leží na slovensko-českej hranici, nad obcou Lazy pod Makytou, približne severozápadne od Púchova. Je významnou križovatkou turistických trás a cyklotrás, keďže sedlom prechádza Javornícka magistrála.
Poloha.
Nachádza sa na západnom okraji slovenskej časti Javorníkov, geomorfologického podcelku Vysoké Javorníky a časti Javornícka hornatina. Sedlom vedie okrem štátnej i hranica Trenčianskeho a Zlínskeho kraja a okresov Púchov a Vsetín. Východná časť patrí do katastra obce Lazy pod Makytou, západná obci Huslenky. Juhozápadným smerom leží vrch Makyta (), severovýchodne vrch Provazné (). Východne situované svahy odvodňujú prítoky Bielej vody do Váhu, zo západných odvádza vodu riečka Kychová do Vsetínskej Bečvy a Bečvy. Najbližšími sídlami je severozápadne situovaný Halenkov a južne ležiace Lazy pod Makytou. V sedle sa nachádza zastávka náučného chodníka.
Cytokinéza

Cytokinéza je súčasťou bunkového procesu, počas ktorého sa cytoplazma z jednej eukaryotickej bunky rozdelí na dve dcérske bunky. Cytoplazmatické delenie začína počas alebo po neskorších štádiách delenia jadra v mitóze a meióze. Počas cytokinézy deliace vretienko rozdeľuje a transportuje duplikované chromatídy do cytoplazmy rozdeľujúcich sa dcérskych buniek. Tým zaisťuje, že počet chromozómov a komplementov sa zachová z jednej generácie na druhú. Dcérske bunky sa stanú funkčnými kópiami rodičovskej bunky. Po ukončení telofázy a cytokinézy sa každá dcérska bunka dostane do interfázy bunkového cyklu.
Jednotlivé funkcie vyžadujú rôzne odchýlky od procesu symetrickej cytokinézy; napríklad pri oogenéze u zvierat, vajíčko zaberá takmer celú cytoplazmu a organely. To ponecháva len veľmi málo cytoplazmy pre výsledné polárne telá, ktoré u väčšiny druhov zomierajú bez fungovania, hoci u iných druhov preberajú rôzne špeciálne funkcie. Iná forma mitózy sa vyskytuje v tkanivách, ako je pečeň a kostrové svalstvo ; vynecháva cytokinézu, čím sa vytvoria viacjadrové bunky.
Rastlinná cytokinéza sa líši od živočíšnej, čiastočne kvôli pevnosti bunkových stien buniek rastlín. Namiesto toho, aby rastlinné bunky tvorili štiepnu brázdu, aká sa vytvára medzi živočíšnymi dcérskymi bunkami, v cytoplazme sa vytvára deliaca štruktúra známa ako bunková doska, ktorá rastie do novej, zdvojenej bunkovej steny medzi rastlinnými dcérskymi bunkami. Rozdeľuje bunku na dve dcérske bunky.
Cytokinéza do značnej miery pripomína prokaryotický proces binárneho štiepenia, ale kvôli rozdielom medzi štruktúrami a funkciami prokaryotickej a eukaryotickej bunky sa mechanizmy líšia. Napríklad bakteriálna bunka má iba jeden chromozóm vo forme uzavretej slučky, na rozdiel od lineárnych, zvyčajne viacnásobných, chromozómov eukaryotickej bunky. V súlade s tým baktérie pri delení buniek nekonštruujú žiadne mitotické vretienko. Duplikácia DNA prokaryotickej bunky prebieha počas samotnej separácie chromozómov; v mitóze dochádza k duplikácii počas interfázy pred začiatkom mitózy, hoci dcérske chromatidy sa pred anafázou úplne neoddelia.
Ľubietovská Bukovina

Ľubietovská Bukovina () je vrch v strednej časti pohoria Poľana. Leží nad obcou Strelníky, približne severne od Detvy. Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Poľana.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vysoká Poľana. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Bystrica a v katastrálnom území obce Strelníky. Najbližšími sídlami sú severozápadne situované Strelníky a juhozápadne ležiaca osada Kyslinky, patriaca k obci Hrochoť. 
Opis.
Ľubietovská Bukovina je súčasťou hrebeňa kaldery bývalého stratovulkánu, s výrazne plochým a odlesneným vrcholom. Horská lúka je využívaná pastiermi z blízkeho salaša. Severným smerom susedí Čiefov vrch (), severozápadným vrch Minca (), juhozápadne leží Bukovina (), južne Grúň () a východne Brusniansky grúň () a Hájny grúň (). Oblasť patrí do povodia Hrona; severnú časť masívu odvodňujú prítoky Hutnej, západné sú pramennou oblasťou Zolnej a z južných svahov odvádza vodu riečka Hučava. Vrcholom prechádza značený chodník, ktorý sa na neďalekom rázcestí Krížne pripája na Rudnú magistrálu.
Výhľady.
Rozľahlý lúčnatý vrch poskytuje kruhový rozhľad. Veľmi dobre je viditeľný najmä hrebeň Poľany a okolité vrchy. Pri priaznivých podmienkach je pozorovateľná veľká časť hrebeňa Nízkych Tatier, Starohorských vrchov, Veľkej Fatry i Kremnických vrchov, východným smerom dominuje Klenovský Vepor a severným smerom sú nezriedka pozorovateľné ponad nízkotatranský hrebeň aj končiare Vysokých Tatier.
Unigal (Pezinok)

Unigal je lokalita v Pezinku pri historickej mestskej časti Cajla medzi Kučišdorfskou a Trnianskou dolinou. Od 60. rokov 20. storočia do začiatku 0. rokov 21. storočia sa na tomto mieste nachádzalo hydinové družstvo, podľa ktorého bola pomenovaná táto lokalita. V súčasnosti sa skladá z dvoch ulíc: Javorová a Topoľová a nachádzajú sa tu rodinné domy.
Markos Aurélios Abas

Markos Aurélios Abas () bol starogrécky bežec.
Markos Aurélios Abas z Adady bol niekoľkonásobný víťaz v bežeckých disciplínach na začiatku 3. storočia (možno v 220 až 230-tych rokoch). Pripomína to nápis na podstavci z jeho sochy, objavený v archeologickom nálezisku starovekého mesta Adada v Pisídii (neďaleko tureckej dediny Sağrak v mestskej časti "Sütçüler" v provincii Isparta). Tento nápis uvádza, že zastupiteľstvo obce (boulé, búlé) a ľud (démos, komunita Adany) si ctí Abasa ako občana a predovšetkým ako športovca, paradoxa (paradoxos - "neporazený, výnimočný šampión") a vymenúva jeho víťazstvá (dosiahnuté hlavne v dolichu). 
Podľa nápisu (zčasti poškodeného) bol Abas víťazom na kapitolských hrách v Ríme, na "Eusebeiach" v Potioloise, na neapolských hrách Sebasta, v hrách na Aspide v Argu (usporiadanych na počesť "Apolóna Deiradiotisa" na vrchu Aspida na severozápade Argu), na Asklépeiach v Epidaure, na olympiáde (v Pise na Peloponéze? Nápis je tu poškodený), na hrách (Urania?) v Sparte, na súťaži koinonu Bitýnie v Nikomédeii. Z hier "Artemisia" v Efeze si okrem víťazstva v dolichu odniesol aj veniec z behu diaulos, zvíťazil aj v ďalších efezských hrách "Hadrianeia, Balbilleia a Epinikeia," na hrách "Koina Asias" usporiadanej v maloázijskom meste Kyzikos a aj na aténskych panhelénskych hrách. M. Aurélios Abas bol teda nespochybniteľne významný muž, preto mu bolo zrejme umožnené dostať od cisára rímske občianstvo a byť vplyvným členom ekumenického „cechu“ športovcov, ktorý sponzorovali rímski cisári od začiatku antonivskej éry (keď sa celé Stredomorie stalo jednotným politickým a ekonomickým systémom pod záštitou Ríma. Odrazilo sa to i na gréckych hrách, od helenistických čias rozšírených po celom východnom Stredomorí, ktoré sa integrovali do „medzinárodnej“ siete hier, chránených rímskym mierom).
Taliansky historik Luigi Moretti nezaradil Abasa do zoznamu olympijských víťazov staroveku. Zdôvodňuje to tým, že na poškodenom (nečitateľnom) mieste lokality jeho víťazstva na olympiáde "Ὀλύμπει[α ...]", písomnými zdrojmi uvedenom ako víťazstvo v élidskej Pise ("Pisa" alebo "Pisatis" bola oblasť v Elide, kde sa nachádzala Olympia), by si podľa významu zrejme zaslúžilo byť na nápise uvedené už na začiatku zoznamu jeho víťazstiev a uvádza, že pravdepodobnejšie zvíťazil na olympiáde v Aténach.
Konkretizmus (poézia)

Konkretizmus je básnický smer, ktorý sa zrodil v slovenskej poézii v 60. rokoch 20. storočia v dielach autorov Trnavskej skupiny. 
Definuje sa aj ako "spredmetnená každodennosť", "poézia všedného dňa". Básnici sa sústreďujú na interpretovanie skutočnosti pomocou konkrétnych zmyslových vnemov. Konkretizmus sa prvýkrát objavil v poézii Jána Ondruša. Okrem členov Trnavskej skupiny tvorili v štýle konkretizmu Štefan Strážay, Ján Buzássy, Erik Jakub Groch, Juraj Briškár, Jana Pácalová.
Čo sa týka charakteristík konkretizmu, Valér Mikula si všimol v tvorbe „zlatých” 60. rokov vrátane konkretistického vlnenia tri znaky tvorby: "polytematickosť", "tematickú zahalenosť" a "gnómickosť". V prvých dvoch prípadoch sa dotýka spôsobu voľby tém a ich zahmlievania v úsilí vyhnúť sa socialistickému realizmu, gnómickosť (nadčasovosť) mala mať zrejme podobný účel: vyhnúť sa socialistickému kánonu. Tento modus operandi sa vyskytuje v dielach troch zakladateľov Trnavskej skupiny tiež.
Imogen Pootsová

Imogen Gay Poots (* 3. jún, 1989, Londýn, Spojené kráľovstvo) je anglická herečka a modelka. Je známa z filmov ako "28 dní neskôr" (2007), "Trhliny" (2009), "Noc hrôzy" (2011), "Skutočný príbeh Jimiho Hendrixa" (2013), "Vivárium" (2019) či "Otec" (2020). 
Detstvo a mladosť.
Poots sa narodila do rodiny producentka publicistiky a novinárky. Má staršieho brata Alexa, ktorý sa venuje modelingu. Imogen vyrastala v západnom Londýne, kde navštevovala aj školy. 
Kariéra.
Jej prvá herecká skúsenosť bola v roku 2005, vo filme "V ako Vendetta". Jej postava bola vedľajšia a vo filme vôbec nehovorila. V roku 2007 získala o niečo väčší priestor vo filme "O 28 dní neskôr", kde za svoj herecký výkon získala nomináciu na filmové ocenenie British "Independent Film Awards". V roku 2011 sa po boku herečky Toni Collette či herca Antona Yelchina objavila v remaku filmu "Noc hrôzy". O rok neskôr stvárnila postavu huslistky vo filme "Posledné kvarteto" po boku Phillipa Seymoura Hoffmana a Christophena Walkena. 
V roku 2013 sa objavila vo filme "Sviniar", po boku Jamesa McAvoya. V rovnakom roku si tiež zahrala vo filme "Kráľ zo Soho", kde za svoje herecký výkon získala filmové ocenenie "Independent Film Awards". V roku 2016 sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Luke Wilson, Christina Hendricks, Carla Gugino a Rafe Spall v televíznom seriáli "Roadies". 
V roku 2017 sa objavila v divadelnej hre "Kto sa bojí Virginie Woolfovej?," kde za svoj herecký výkon bola nominovaná na prestížne divadelné ocenenie, Laurencea Oliviera. V roku 2019 sa objavila vo filme "Vivárium", kde za svoj herecký výkon bola ocenená festivalovou cenou Sitges, pre najlepšiu herečku. V roku 2020 sa objavila v dráme "Otec", ktorá získala šesť nominácii na Academy Awards, z čoho sa jej dve podarilo premeniť v ocenenie. 
Súkromný život.
Jej partnerom je od roku 2017 herec James Norton.
Priehybina

Priehybina () je sedlo v pohorí Poľana. Leží približne severozápadne od mesta Hriňová. Je významnou križovatkou turistických trás, keďže sedlom prechádza Rudná magistrála, smerujúca na Poľanu.
Poloha.
Nachádza sa v južnej polovici Poľany, v geomorfologickom podcelku Vysoká Poľana. Sedlo leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Detva a v katastrálnom území mesta Hriňová. Sedlo zoviera zo severovýchodu Poľana (), z juhozápadu Predná Poľana () a leží v južnej časti hrebeňa kaldery bývalého stratovulkánu. Severozápadné úpätie sedla odvodňujú prítoky Hučavy, juhovýchodná časť je pramennou oblasťou Bystrého potoka, na ktorom je južnejšie po prúde Vodopád Bystrého potoka. Najbližšími sídlami sú severozápadne situovaná osada Kyslinky, patriaca k obci Hrochoť, juhozápadne ležiaca Hriňová a južne položená Detva.
Sedlo sa nachádza v NPR Zadná Poľana, patriacej do Chránenej krajinnej oblasti Poľana. Neďaleký vodopád je prírodnou pamiatkou. Juhozápadne od sedla sa na svahoch Prednej Poľany nachádza lyžiarske stredisko a Horský hotel Poľana, prístupné cestou z Hriňovej. V sedle sa križujú viaceré turistické trasy a je východiskovým miestom pre výstup na vrchol Poľany.
Augustin Podolák

PhDr. ThLic. Augustín Podolák (* 24. jún 1912, České Budějovice† 7. január 1991, Česká Lípa) bol český filozof, teológ a biskup Starokatolíckej cirkvi v Československu.
Život.
Augustin Podolák sa narodil v roku 1912 v Českých Budějovicích. V roku 1930 vstúpil do dominikánskeho noviciátu v Olomouci a tam začal študovať filozofiu, teológiu a kánonické právo. Potom získal doktorát filozofie na Pápežskom inštitúte medzinárodných štúdií v Ríme. 29. júna 1938 bol vysvätený za rímskokatolíckeho kňaza a pôsobil ako profesor filozofie a teológie v Olomouci. Na začiatku 2. svetovej vojny (1939) sa stal profesorom filozofie a teológie na Filozofickej fakulte Univerzity Palackého v Olomouci. Po promócii zostal s rodinou v pražskej robotníckej kolónii v Hloubětíne. Po vojne sa nakrátko stal predsedom Národného revolučného výboru a po konflikte s komunistami pracoval ako robotník v rušňovom depe v Libni. V roku 1947 prestúpil do starokatolíckej cirkvi a onedlho na to sa oženil. Prijal miesto kaplána v kaplnke sv. Márie Magdalény v Prahe, pôsobil aj vo farnostiach Varnsdorf a Jablonci nad Nisou.
V roku 1950 sa stal správcom cirkvi a presťahoval sa do Varnsdorfu (v tom čase sídla cirkvi). V roku 1956 bol v dôsledku represií štátu voči cirkvám a náboženským jednotám zbavený súhlasu s prácou duchovného a musel opustiť svoju farnosť. Na prelome rokov 1956 a 1957 bol nakrátko zatknutý a po prepustení fyzicky pracoval v Rumburku. Potom začal v dôsledku mnohých po sebe nasledujúcich výsluchov a predchádzajúceho väznenia strácať sluch. Na jar v roku 1968 vďaka politickému uvoľneniu (Pražská jar) Starokatolícka cirkev v Československu mohla obnoviť svoju bežnú činnosť. Ministerstvo kultúry po dlhých rokoch schválilo Celoštátnu synodu, ktorá zvolila za biskupa Augustina Podoláka. 15. decembra 1968 bol vysvätený za biskupa starokatolíckymi biskupmi Utrechtskej únie. Po rokoch rozmrazovania bola v roku 1971 cirkev a jej biskup opäť prenasledovaní a jej činnosť bola v dôsledku sprísnenia politického kurzu zakázaná. Starokatolíci, hoci ilegálne, pôsobili v podzemí, čím vytvárali zdanie normálnej pastoračnej práce. V júni 1971 vo Varnsdorfe tajne vysvätil štyroch kandidátov za kňazov (vrátane svojho neskoršieho nástupcu Dušana Hejbala) a jedného za diakona. Podolákove pastierske listy a cirkevné publikácie vyšli ako dokumenty „druhého nákladu“. Od 29. apríla 1990 Starokatolícka cirkev znovu nadobudla legálnosť svojho pôsobenia. Biskup Podolák zomrel 7. januára 1991 v nemocnici v Českej Lípe a pochovaný je v Cvikove.
Maržové obchodovanie

Maržové obchodovanie je vykonávanie špekulatívnych obchodných operácií s peniazmi a/alebo tovarom poskytnutými obchodníkovi na úver proti zálohe dohodnutej sumy - marže. Jednoduchá pôžička sa od maržovej líši tým, že množstvo prijatých peňazí je zvyčajne niekoľkonásobne vyššie ako výška zálohy (marže).
Napríklad za udelenie práva na uzavretie zmluvy o kúpe alebo predaji 100-tisíc eur za USD sprostredkovateľ zvyčajne nepožaduje viac ako 2-tisíc dolárov ako zálohu.
Maržové obchodovanie umožňuje obchodníkovi zvýšiť objem transakcií s rovnakým kapitálom.
Obchodníkov, ktorí hrajú na zvýšení kurzu, nazývajú „býky“ a tých, ktorí hrajú na znížení kurzu, t.j. praktizujú predaj bez krytia, sa nazývajú „medvede“.
Riziká.
Široké používanie obchodovania s maržou zvyšuje počet a množstvo transakcií na trhu. To vedie k zvýšeniu miery zmeny výsledku obchodnej operácie, k zvýšeniu rizík. Nárast objemu transakcií ovplyvňuje charakter trhu. Veľké množstvo chaotických malých transakcií zvyšuje likviditu trhu a stabilizuje ho. Na druhej strane, ak sú transakcie jednosmerné, môžu výrazne zvýšiť kolísanie cien.
Použitie pákového efektu môže viesť tak k veľmi rýchlemu zbohatnutiu, ako aj k rýchlej strate kapitálu. Podľa štatistík 76 % účtov súkromných investorov stráca peniaze pri obchodovaní s pákovým efektom. Preto, aby ste našli optimálnu hodnotu použitej páky, musíte si dať pozor na priemernú volatilitu kotácií obchodovaného nástroja. Čím vyššia je volatilita, tým vyššia je pravdepodobnosť, že použitie veľkého pákového efektu môže viesť k významným stratám aj v dôsledku náhodných výkyvov trhu.