burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Design Museum

Múzeum dizajnu sa nachádza v komplexe South Bank v londýnskom obvode Southwark. Ide o malé múzeum vystavujúce svoje exponáty v dvojposchodovej budove a v priestoru pred vlastnou budovou múzea. 
Zbierky múzea obsahujú predmety zobrazujúce priemyslový, grafický, módny a architektonický dizajn. Bolo založené roku 1989 ako prvé múzeum moderného dizajnu. Ročne ním prejde asi 200 000 návštevníkov.
Múzeum sa nachádza v budove bývalého skladiska banánov, ktorá bola v 30. rokoch 20. storočia prestavaná v modernistickom štýle. 
Na rozdiel od väčšiny londýnskych múzeí sa pri vstupe platí cca 7 £, pretože múzeum nedostáva štátnu podporu.
Škoda

Škoda môže byť:
Konečne sami

Konečne sami (Endlich allein) je opereta, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 30. januára 1914 v Theater an der Wien. Libreto napísali Alfred Maria Willner a Robert Bodanzky.
Opereta bola prepracovaná a uvedená na novo v roku 1930 pod názvom "Schön ist die Welt".
Obsah.
V švajčiarskom hoteli sa mladý atašé zamiluje do mladej americkej slečny, Dolly zasnúbenej s jedným nie príliš inteligentným grófom. Atašé je s počiatku dosť bojazlivý, ale keď sa dozvie, že Dolly by rada vystúpila na miestny štít, prezlečie sa za horského vodcu. Dolly sa najprv mladý vodca páči a imponuje jej jeho záujem o ňu. Po čase jej však začne pripadať až príliš dotieravý a to ju vyľaká. Nestihnú sa vrátiť včas a sú nútení prenocovať v horách. Večer sa atašé jednoznačne prejaví, ako gentleman. Vyznajú si lásku. Keď slečna zaspí atašé bdie ned jej spánkom.
V poslednom dejstve Dolly zruší svoje pôvodné zásnuby a uzavrie nové ...
Fonograf

 
Fonograf bol najrozšírenejší prístroj na počúvanie reprodukovanej hudby koncom 19. storočia. Vynašiel ho v roku 1877 Thomas Alva Edison. Zvuková informácia je zachytená na voskový povrch prenosného valca. Po prvej svetovej vojne sa prestal bežne používať a nahradil ho gramofón. 
Dejiny.
Fonautograf.
Prvý známy vynález fonografického nahrávacieho zariadenia je fonautograf, patentovaný 25. marca 1857. Vynašiel ho Francúz Édouard-Léon Scott. Dokázal zachytiť zvuk na viditeľné médium, ale nebol určený na prehrávanie nahratého zvuku. Zariadenie pozostávalo zo suda alebo lievika pripojeného k membráne. Membrána bola pripojená k ihle, ktorá zapísala záznam zvuku na začiernené sklo. Fonautograf sa používal na štúdium zvuku a reči. Jeho význam bol plne pochopený až s vynálezom fonografu, ktorý ukázal, že priebeh signálu zapísaný fonautografom bola nahrávka, ktorú bolo možné opäť prehrať.
Fonograf.
Thomas Alva Edison ohlásil vynález fonografu – zariadenia na nahrávanie a prehrávanie zvuku – 21. novembra 1877 a demonštroval ho prvýkrát 29. novembra. Prvým záznamom bola detská riekanka "Mary had a little lamb". Fonograf bol patentovaný 19. februára 1878. Zvuk sa na prvom fonografe zapisoval na valec potiahnutý staniolovou fóliou a otáčal sa ručne pomocou kľuky. Pri reprodukcii bolo nutné otáčať kľukou rýchlosťou podobnou tej pri nahrávaní, aby bol zvuk zrozumiteľný. Patentovaný fonograf už obsahoval naťahovací strunový motor a experimentálny platňový fonograf. Edison však ďalej až do roku 1913 pracoval s valcovým fonografom v presvedčení o vedeckej korektnosti tohto prístupu. V roku 1886 Alexander Graham Bell, Chichester Bell a Charles Tainter použili odolnejší voskový valec a pripevnili ihlu ako nástroj na rezanie, čím dostali čistejšiu nahrávku. Svoju verziu patentovali pod názvom gramofón.
Emile Berliner nezávisle od Edisona vyvinul gramofón, ktorý si patentoval v roku 1887 a ktorý sa v postupných zdokonalených verziách používa dodnes.
Buckethead

Buckethead (* 13. máj 1969) je americký gitarista a skladateľ, vlastným menom Brian Carroll. Poznávacím znakom je biela umelá maska a kýblik od KFC, oblepený oranžovou páskou s nápisom FUNERAL (v preklade pohreb). V poslednej dobe vymenil kýblik za biely, bez loga KFC. Buckethead vytvoril zo seba záhadnú osobnosť. Je plodný skladateľ, vydal 21 sólo albumov a na ďalších 33 sa podieľal. Najznámejšie skupiny, v ktorých hral sú Praxis, Colonel Claypool's Bucket of Bernie Brains a Guns N’ Roses (nahradil Slasha). Jeho hudba zahŕňa veľkú rozličnosť žánrov vrátane thrash metalu a funku. 
Hoci je zdatný multi-inštrumentalista (hrá na basgitare, bendže a klavíri), známym sa stal za svoju hru na elektrickej gitare, charakterizovanú rozmanitosťou štýlov.
Hoci Buckethead pracuje predovšetkým sám, spolupracoval s mnohými významnými umelcami ako Les Claypool, Tony Williams, Bootsy Collins, Bernie Worrell, spevákom System of a Down Tankianom, Guns N’ Roses a s projektom Billa Laswella Praxis. 
Totožnosť.
Bucketheadov oficiálny životopis vraví, že bol vychovávaný sliepkami v klietke (náležite, niekoľko piesní hlavne na skorších albumoch sa zmieňuje o sliepkach; napr. Chicken alebo názvy albumov KFC Skin Piles a Enter the Chicken). 
Podľa miestneho časopisu z roku 1989 menuje umelcov Michael Jackson, Yngwie Malmsteen, Louis Jordan, Shawn Lane, Joe Satriani a Jennifer Batten ako tých, ktorí mali na jeho hudbu veľký vplyv. Ďalším Bucketheadovým vzorom bol tiež Randy Rhoads. Tvrdil, že bol ovplyvnený Slonimskeho knihou Thesaurus of Scales and Melodic Patterns.
Kariéra.
V roku 1988 tínedžer Buckethead vstúpil piesňou Brazos do súťaže časopisu Guitar Player, skončil druhý. Vďaka tomu aj redaktor časopisu Jas Obrecht spoznal Bucketheada. Očarený demom sa s ním skontaktoval a čoskoro sa stali priateľmi. 
V roku 1992 vyšiel album "Bucketheadland", ktorý vydalo vydavateľstvo Johna Zorna "Avant".
Zlatica (prvé meno)

Zlatica (tiež Zlata) je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 28. februára.
Múzeum Londýna

Múzeum Londýna () je múzeum zamerané na históriu Londýna od paleolitu do súčasnosti. Nachádza sa v budove zo 70. rokov 20. storočia blízko Barbican Centre, asi 10 minút chôdze od katedrály svätého Pavla v City. Je riadený správnym orgánom City - Corporation of London. 
Múzeum bolo otvorené v roku 1970 a obsahuje zbierky, ktoré boli pôvodne umiestnené v Guildhall, ale aj zbierky z iných zdrojov. Múzeum Londýna je zodpovedné za organizáciu vykopávok v rámci Londýna.
Obsahuje niekoľko výstavných sálov obsahujúcich originálne artefakty, modely, obrazy a nákresy. Zachycuje sociálnu a ekonomickú históriu mesta s dôrazom na mestskú výstavbu. Od roku 2004 je múzeum zapojené do dlhodobého programu dopĺňania stálej expozície o špecializované výstavy. Rovnako bola doplnená časť zachytávajúca prehistorický Londýn ("London Before London"). Najväčším lákadlom múzea je slavnostný kočiar starostu City. Blízko múzea je možno vidieť zvýšky pôvodných londýnskych hradieb.
V roku 2003 múzeum otvorilo pobočku v Docklands – "Museum in Docklands". Nachádza sa v budove doku z 19. storočia blízko Canary Wharf na ostrove "Isle of Dogs". Táto pobočka zachytáva histórii sociálneho a ekonomického rozvoja Docklands.
Thalía (anglický album)

Thalía je štúdiový album vydaný v roku 2003 ako desiaty hudobný album mexickej speváčky Thalíe. Je to nasledovník albumu v španielčine "Thalía". Je to prvý album Thalíe, ktorý obsahuje iba anglické skladby a predalo sa ho viac ako 3 milióny kópii na celom svete.
„I Want You“ je najpopulárnejší Thalíin singel v USA. Fat Joe pomohol Thalíi a skladbe dostať sa do "Top 40 Billboard Hit". 'I Want You' dosiahol 21. priečku v Billboard Hot 100 a 7. priečku v Mainstream chart. V Grécku sa skladba umiestnila na 26. mieste v Top 50 predaných singloch. 
Anglický album "Thalía" mal viacero singlov, ale tie sa v hitparádových rebríčkoch neumiestnili.
Mercury (kozmická loď)

Mercury bola kozmická loď použitá v programe Mercury americkej NASA. Kabína vesmírnej lode Mercury bola jednomiestna. Mala tvar kužeľa, ktorého širší koniec bol pokrytý berýliovým tepelným štítom. Neskôr bol berýliový štít kvôli vysokej cene a technologickej náročnosti nahradený ľahším štítom z fenolovej živice. Štít sa prudkým žiarom odparoval a tým chránil zvyšok vesmírnej lode. Tento štít musel pri návrate odolávať teplotám vyše 1 600°C. Kabína bola zhotovená z titánových plechov hrúbky 0,25 mm. Zvlášť tepelne namáhané miesta boli pokryté ešte zliatinou Rene-4 a berýliovými plátmi. Medzi vonkajším a vnútorným plášťom bola tepelná a zvuková izolačná látka. Kabína obsahovala dva otvory a jedno okienko (priezor). Malý vstupný prielez bol na boku lode a po pristátí bol odhadzovaný tridsiatimi pyroskrutkami. Na pozorovanie vonkajšieho diania slúžili dve okienka a navigačný periskop.
Vo vnútri kabíny sa nachádzali jedna hlavná a dve bočné prístrojové dosky. Vnútorné ovládacie prvky tvorilo viac než 55 elektrických prepínačov, 30 viacpolohových ističov, 35 mechanických viacstupňových prepínačov a ďalšieho vybavenia. Elektrickú energiu zabezpečovali celkove tri batérie: dve s výkonom 3 kWh a jedna s výkonom 1,5 kWh. Počas letu sa počítalo s automatickým riadením prevádzaným za asistencie pozemských staníc s takmer nulovou potrebou zásahu astronauta. Automatizované systémy však trpeli množstvom porúch a preto sa prítomnosť astronauta ukázala ako rozhodujúca pre úspešné ukončenie niekoľkých misií. Medzi ďalšie systémy lode patril aj systém zabezpečenia životných podmienok. Ten zásoboval astronautov skafander čistým kyslíkom s tlakom 0,3 atmosfér a zaisťoval vhodné hodnoty teploty a vlhkosti pre prežitie astronauta a funkčnosť palubných prístrojov.
Loď mala celkovo 18 kontrolných dýz (RCS), ktoré po oddelení nosnej rakety zabránili rotácii lode, stabilizovali kabínu a boli schopné natočiť ju tepelným štítom dopredu. Loď nemohla sama prevádzať orbitálne manévre. Kontrolné dýzy boli pre väčšiu spoľahlivosť zastúpené zdvojene pre automatizovaný aj manuálny okruh riadenia. Takisto nádrže pre pohonné hmoty, peroxid vodíka, boli zdvojené. Pre zaistenie návratu na Zem bola loď vybavená tromi brzdiacimi (retrográdnymi) motormi na pevné palivo. Tie pri ťahu 4,5 kN za dobu 10 sekúnd znížili orbitálnu rýchlosť na dostatočnú hodnotu vhodnú pre pristávanie. Kvôli zníženiu nárazu boli raketové motory zapaľované po jednom v päť sekundových intervaloch. Pre úspešné pristátie postačovala spoľahlivá činnosť dvoch z troch motorov. Prázdny obal motorov bol pred vlastným vstupom do atmosféry odhadzovaný od lode.
Vlastné pristátie na vodnej hladine zaisťoval zdvojený padákový systém pozostávajúci zo stabilizačného padáka s priemerom 1,8 metra vypusteného vo výške 6,4 km a hlavného nosného padáku s priemerom 20 metrov, ktorý bol vypustený vo výške 2,9 km. Pristátie bolo pomerne tvrdé, náraz na vodnú hladinu sa uskutočňoval rýchlosťou 10 m/s a preto sa pre jeho stlmenie používal vzduchový tlmiaci vak vytvorený za pomoci tkaniny medzi tepelným štítom a dnom kabíny. Bol nafukovaný krátko po otvorení hlavného padáka.
Mercury

Mercury môže byť:
Joseph Conrad

Joseph Conrad, vlastným menom Józef Teodor Konrad Nalęcz Korzeniowski, (* 3. december 1857, Berdičev – † 3. august 1924, Canterbury) bol významný anglický spisovateľ poľského pôvodu, považovaný za jedného zo zakladateľov modernizmu.
Životopis.
Joseph Conrad sa narodil 3. decembra roku 1857 v dnes ukrajinskom meste Berdičev. Pochádzal z poľskej zemanskej rodiny s tradíciou vlasteneckého odboja proti cárskemu panstvu. Jeho otec, Apollo Korzeniowski, bol romantický básnik a vlastenec, ktorého kvôli príprave národného povstania väznili a potom poslali do vyhnanstva do Vologdy na severe Ruska. V sedemnástich rokoch (roku 1874) sa po smrti svojich rodičov vydal Conrad do Marseille a stal sa námorníkom na francúzskych obchodných lodiach, ktoré sa plavili do Karibiku. Koncom sedemdesiatych rokov prešiel k anglickému loďstvu, roku 1886 dosiahol hodnosť kapitána a získal britské štátne občianstvo. Roku 1890 pri plavbe po rieke Kongo vážne ochorel na maláriu a musel sa postupne vzdať svojej námorníckej kariéry. Roku 1894 sa preto natrvalo usadil v Anglicku a začal sa venovať literárnej činnosti.
Značné skúsenosti z námorných plavieb a života v exotických končinách poskytli Conradovi bohatú látku pre jeho tvorbu. Aj keď angličtinu prijal za svoju až v dospelosti, napísal všetky svoje romány, novely a poviedky po anglicky, a to s takou prepracovanosťou a jazykovou bohatosťou, že sa stal jedným z najväčších majstrov anglickej prózy.
Vo svojich knihách sa snažil ukázať život človeka ako sled neustálych vnútorných bojov, v ktorých jediná chvíľka slabosti, majúca za následok zakolísanie v zodpovednosti voči druhým, vedie často k neodvratnej pohrome. Pre pochopenie aj tých najmenších detailov v motivácii svojich hrdinov a pre ilustráciu nových, ešte hlbších súvislostí a významov, podáva Conrad svoje príbehy z niekoľkých uhlov pohľadov, objektívne zobrazenie dopĺňa subjektívnymi hodnoteniami rôznych rozprávačov tohto deja a narušuje jeho chronologickú líniu častými návratmi k rôznym detailom rozprávania.
Conradove diela sa často odohrávajú v exotickom prostredí (napr. takzvaná "Malajská trilógia", ktorú tvoria romány "Almayer's Folly", "The Outcast of the Islands", "The Rescue") a na zámorskej lodi ("The Nigger of the Narcissus", "Chance", "The Shadow-Line") alebo sa zaoberajú politickými otázkami súčasného sveta ("Nostromo", "The Secret Agent", "Under Western Eyes"). Za najvýznamnejšie prózy sú považované román "Lord Jim" a novela "The Heart of Darkness", spojené rozprávačom Marlowom a zachytávajúce zhubné rysy kolonializmu a psychologickú zložitosť ľudského správania človeka vytrhnutého zo sveta západnej civilizácie.
Re

RE môže byť:
Re môže byť:
re môže byť:
Ra

Ra môže byť:
Reflexia (filozofia)

Reflexia je vyšší stupeň vedomia a duchovnosti, premýšľanie o vlastnom zážitkovom prúde, procesoch vlastného vedomia (u Aristotela vedenie o vedení). Pre porovnanie s inými významami tohto pojmu pozri aj rozlišovaciu stránku Reflexia.
Reflexia podľa J. Letza.
"Reflexia vedomia je jeho návrat k sebe samému, k predchodnému stavu, keď v ňom ešte nebolo dištinkcie medzi subjektovým a objektovým pólom. Slovom, je to návrat vedomia k jeho vlastným princípom, ktoré ho konštituujú a vysvetľujú. No takýto jeho uvedomený a slobodný návrat k východiskám jeho utvárania nie je možný bez toho, aby sa vedomie nedostalo do opozície k sebe samému, t. j. bez toho, aby z vedomia v jeho subjektovo-objektovej podvojnosti neemergoval oproti sa nachodiaci reflektujúci subjekt vedomia, ktorý svojou aktivitou smeruje "nadol" k základu samotného utvárania vedomia. Reflexiu vedomia môžeme objasniť aj pomocou metafory svetla a tmy. Vedomie na svojom povrchu je jasné, presvetlené; smerom nadol, k svojmu základu čoraz väčšmi temnie, až pri základe jeho utvorenia je temnota. Reflektovať značí skoncentrovať na povrchu silné svetlo aktívneho nového uvedomenia a pomocou neho presvetliť vedomie aj pri jeho základe a vyniesť na povrch uvedomenia nové, doteraz skryté prvky jeho podstaty."
Regresia

Regresia môže byť:
Asymptotická hustota

Asymptotická hustota je jedno spomedzi mnohých čísel udávajúcich, ako husto sú prvky danej podmnožiny prirodzených čísel rozprestrené v samotných prirodzených číslach. Presne je asymptotická hustota formula_1 množiny formula_2 prirodzených čísel definovaná vzťahom
kde formula_4 je počet všetkých prvkov množiny formula_2, ktoré sú menšie než prirodzené číslo formula_6. Ak limita v tomto definujúcom vzťahu existuje, hovoríme, že množina formula_2 má asymptotickú hustotu. Nie všetky podmnožiny množiny prirodzených čísel majú asymptotickú hustotu. 
Horná a dolná asymptotická hustota.
Horná asymptotická hustota podmnožiny formula_2 prirodzených čísel je číslo
zatiaľ čo jej dolná asymptotická hustota je
Na rozdiel od asymptotickej hustoty, horná a dolná asymptotická hustota existuje pre "každú" podmnožinu prirodzených čísel. Je zrejmé, že množina má asymptotickú hustotu vtedy a len vtedy ak sa jej horná a dolná asymptotická hustota rovnajú.
Vlastnosti.
Špeciálne, ak formula_2 aj formula_21 majú hustotu, tak dostaneme formula_22. Teda asymptotická hustota je konečne aditívna.
Reštaurácia

Reštaurácia môže byť:
Riss

Riss alebo Riß môže byť:
Saale

Saale môže byť:
Templetonova cena

Templetonova cena celým názvom Templetonova cena za pokrok vo výskume a objavy týkajúce sa duchovných skutočností je cena, ktorú od roku 1973 každoročne udeľuje Templetonova nadácia so sídlom v New Yorku.
Zakladateľom ceny je sir John Templeton, filantrop, podnikateľ a investičný bankár, ktorého cieľom bolo investovať do výskumu „duchovných skutočností“ aspoň časť prostriedkov, ktoré sa úspešne vložili v posledných storočiach do výskumu v lekárstve, doprave, poľnohospodárstve, alebo v kozmológii a informatike. Cena má vyššiu finančnú hodnotu ako Nobelove ceny, v súčasnosti dostávajú jej laureáti ekvivalent 1,5 miliónov dolárov v librách šterlingov. Toto vyznamenanie niekedy nazývajú "Nobelova cena náboženstva". 
Cenu môže získať žijúca osobnosť, ktorá sa počas svojho života alebo v uplynulom roku zaslúžila o pokrok v chápaní duchovných skutočností. Porotu, ktorá o udelení ceny rozhoduje, tvoria predstavitelia deviatich náboženstiev.
Prvý raz bola cena udelená roku 1973, kedy ju získala Matka Tereza.
Ekumenický koncil

Ekumenický koncil (gr. οἰκουμένη - "obývaný svet") alebo všeobecný snem je stretnutie biskupov (koncil) celej cirkvi na celom svete. Pojem "celá cirkev" sa vykladá v pravosláví tak, že zahrnuje všetky ortodoxné cirkvi v plnom spojení medzi sebou navzájom, kým katolícka cirkev vyžaduje okrem toho plné spoločenstvo s Rímskou cirkvou, čiže s rímskym pápežom (kan. 336 – 341 CIC 1983).
Pravoslávie uznáva 7 ekumenických snemov, rímskokatolícka cirkev 21.
Zoznam ekumenických koncilov:
Juhoamerická platňa

Juhoamerická platňa je tektonická platňa, pokrývajúca kontinent Južná Amerika a časť Atlantiku.
Na východnej strane je oddelená od africkej platne južnou časťou stredoatlantického riftového systému, ktorý ju posúva západným smerom. Južnú hranicu tvorí sústava transformných zlomov a aktívnych zón s antarktickou platňou a platňou Scotia a menšia subdukčná zóna so sandwichskou mikroplatňou, čo má za následok vznik ostrovného oblúka Južných Sandwichovych ostrovov.
Severnú hranicu juhoamerickej platne tvorí subdukčná zóna Portorickej priekopy a s ňou súvisiaci vulkanizmus ostrovného oblúka Malých Antíl a transformné zlomy, všetko na hraniciach s karibskou platňou.
Južná hranica je miestom aktívneho vulkanizmu a častých zemetrasení, lemujúceho prakticky celé západné pobrežie Južnej Ameriky a vytvárajúceho rozsiahle orogénne pásmo Ánd. Sopečná a orogénna činnosť je spôsobená subdukciou platne Nazca (východná časť Pacifiku) a mikroplatní Altiplano (Čile, Bolívia a Peru) a severoandskej platne (pobrežie Ekvádoru a Kolumbie).
Kazimierz Twardowski

Kazimierz Jerzy Skrzypna-Twardowski (* 20. október 1866, Viedeň, Rakúsko – † 11. február 1938, Ľvov, dnes Ukrajina) bol významný poľský filozof a logik. Zaoberal sa jazykovo analytickou filozofiou na základe logickej pojmovej analýzy. 
Študoval filozofiu vo Viedni u Franza Brentana a Roberta von Zimmermanna. Je zakladateľom Ľvovsko-varšavskej školy, medzi jeho žiakov patrili okrem iného Stanislaw Leśniewski a Jan Łukasiewicz.
National Maritime Museum

National Maritime Museum (NMM) je najväčšie múzeum námorníctva v Spojenom kráľovstve a jedno z najvýznamnejších na svete. Nachádza sa v londýnskom obvode Greenwich v susedstve Greenwich Parku. 
NMM obsahuje širokú a rôznorodú kolekciu exponátov vzťahujúcich sa k histórii britského námorníctva – lodné kotvy, kráľovské veslice, námorné uniformy a obrazy námorných hrdinov a cestovateľov.
Múzeum má tiež pobočku v prístavnej budove v štvrti Falmouth.
Okrem vystavovaných exponátom múzeum uchováva aj rozsiahly archív predmetov a dokumentov vzťahujúcich sa k námorníctvu, navigácii a lodiam. Väčšinu týchto predmetov je možno vidieť aj na Internete.
Bill Masterton Memorial Trophy

Bill Masterton Memorial Trophy je ocenenie hráča NHL, ktorý spája svoje hokejové majstrovstvo s príkladnou oddanosťou a vernosťou k hokeju. Udeľuje ju asociácia novinárov tak, že sa najprv vyberie kandidát z každého tímu, z ktorých nakoniec vzídu traja finalisti. Každý hráč ju môže získať len raz.
Meradlo geometrie

Meradlo geometrie je technické zariadenie na presné meranie rozmerov a geometrických charakteristík obrobkov.
Modrý mazur

Modrý mazur (Die blaue Mazur) je opereta, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 28. mája 1920 v Theater an der Wien. Libreto napísal Béla Jenbach.
Premiérou si divadlo uctilo 50-ročné jubileum Lehára. Napriek ťažkej hospodárskej situácie v povojnovom Rakúsku, dosiahla táto opereta počas jedného roku až 313 repríz! V skúške času však nakoniec príliš neobstála a dnes sa už hrá len výnimočne.
Obsah.
Poľský gróf Olvinsky sa žení s viedenčankou. Počas svadby sa objaví jeho bývalá láska z baletu. Navyše sa priateľovi prizná ako veľmi sa bojí svadby. Nevesta sa o všetkom dozvie a ujde k priateľovi svojej matky, ktorého syn je však zhodou okolností priateľom Olvinského. Pomôže mu a po zdĺhavých intrigách sa nakoniec novomanželia udobria.
Austrálska platňa

Austrálska platňa je tektonická platňa, pokrývajúca kontinent Austráliu a južnú časť Indickéhio oceánu. Tvorená je prevažne oceánskou kôrou, spolu s prekambrickým austrálskym štítom. Podľa niektorých členení je spojovaná s indickou platňou do indicko-austrálskej platne.
Často sa zvykne spájať s indickou platňou a uvádza sa pod názvom Indoaustrálska platňa, čo je však nesprávny pojem, nakoľko tieto dve platne nie sú spojené – oddeľuje ich konvergentná hranica približne na spojnici Maldivy – sever Sumatry. Pohyb týchto dvoch platní je približne rovnaký – austrálska platňa sa pohybuje severovýchodným a indická platňa severným smerom, tak na ich rozhraní nie je vyvinutý typický systém divergentných okrajov – hlbokomorskej priekopy a vulkanického ostrovného oblúka.
Smerom na severovýchod susedí austrálska platňa so sundskou a viacerými mikroplatňami, ich kolízia je miestom rozsiahleho vulkanického systému indonézskych a papuánskych ostrovov. Obdobná situácia je aj na východnom okraji platne. Tu sa stretáva s tichomorskou platňou (plus viacero mikroplatní – platňa Nové Herbidy, Balmoral Reef, Conway Reef, Futuna, Niuafo’ou, tonžská a kermadecká platňa) a ich kolízia vytvára tonžskú a kermadeckú priekopu a vulkanické ostrovy Fidži, Tonga, Kermadecove ostrovy a Nový Zéland. Južný okraj je tvorený sústavou riftov s antarktickou platňou.
Antarktická platňa

Antarktická platňa je tektonická platňa pokrývajúca kontinent Antarktída a priľahlé moria. Jej hranice sú tvorené prevažne divergentnými okrajmi, prípadne transformnými zlomami, s výnimkou aktívneho vulkanizmu na hraniciach s shetlandsku mikroplatňou.
Susedí (od východu na západ) s juhoamerickou platňou, platňou Nazca, pacifickou, austrálskou, somálskou a africkou platňou. Pohybuje sa pomaly (cca /rok) smerom od Indického oceánu cez južný pól do južného Pacifiku.
Pacifická platňa

Pacifická platňa alebo tichomorská platňa je tektonická platňa pokrývajúca Tichý oceán. Je to jediná veľká platňa, ktorá je tvorená výlučne oceánskou kôrou.
Juhovýchodný okraj tvorí Východopacifický chrbát, ktorý je miestom najrýchlejšieho rozpínania zemskej kôry (až 10 cm/rok). Východopacifický chrbát tvorí hranicu medzi pacifickou, antarktickou platňou a platňou Nazca. Smerom na sever sa stretáva so severoamerickou platňou, kde je dôležitým geologickým fenoménom tektonický zlom San Andreas v Kalifornii - miesto častého výskytu zemetrasení.
Severný, severozápadný a západný okraj tvorí sústava hlbokomorských priekop (Aleutská, Ochotská a Mariánska, Tonžská a Kermadecká priekopa) a s nimi spojený vulkanizmus ostrovných oblúkov (Aleuty, Kurily, Japonské ostrovy, Filipíny, Mariány, Šalamúnove ostrovy, Tonga, Kermadecove ostrovy a Nový Zéland). Tento vulkanický pás je známy aj pod názvom Ohnivý kruh. Južná strana je ohraničená riftovým systémom s Antarktickou platňou.
Scutum (štít)

Scutum (lat. "štít") bol drevený štít, súčasť rímskej uniformy, používali ho vojaci rímskeho vojska od 6. storočia pred Kr. do 3. storočia po Kr.
Štít bol približne vysoký a 60 –  široký. Vážil okolo 10 kg. Neskôr sa výška scuta zmenšila na , aby ho mohla pechota ľahšie nosiť. Pred dažďom a poškodením sa chránil koženým obalom.
Raný typ scuta spadal do 6. stor. pred Kr. Tento typ bol elipsovitého tvaru, v strede mal kovový zosilňovací pruh.
Od 4 stor. pred Kr. sa scutum stal hlavným štítom vojska. Teraz mal červenú alebo oranžovú farbu, nebol zdobený. Zdobiť sa začal pravdepodobne koncom 1. stor. pred Kr., keď sa na štít maľovali krídla Jupiterovho orla. V tejto dobe sa začína scutum orezávať navrchu, čo znižuje jeho hmotnosť a umožňuje lepšie manévre. Existuje viacero vysvetlení, prečo sa mohol scutum orezať. Jedna teória hovorí, že to mohlo byť už v období Gaia Maria. Marius prikázal vojakom nosiť si kompletné vybavenie počas pochodov na sebe, tzv. Mariove mulice. Aby však legionári nemali zbroj ťažkú, hrany sa práve preto mohli orezať. Ďalšia teória hovorí, že scutum sa začal orezávať počas rímskych výbojov do Germánie koncom 1. stor. pred Kr. Štít sa tak mal prispôsobiť germánskemu drsnému terénu. Existuje aj spis z polovice 1. stor. po Kr., kde Ahenobarbius popisuje, že jeho vojsko malo neorezaný scutum. Je však isté, že sa už začiatkom 1. stor. po Kr. vyrábali nové, hranaté scutá. Scutum mal v tom období v strede mohutnú kovovú polguľu (umbo).
Neorezané scutá ostali u praetoriánov. No keď sa aj oni zúčastnili na boji, brali si hranaté scutá. Popri krídlach orla sa maľovali i blesky Jupitera. Existovali však aj iné motívy.
Scutum sa zmenil koncom 2. stor. po Kr., keď sa jeho dĺžka skrátila. Taktiež sa začínajú presadzovať nové motívy na štíte. Známy je aj nález neskorého scuta z mesta Dura Europos na východe ríše z 3. stor. po Kr. Na tomto štíte je naozaj umelecká maľba a nepredpokladá sa, že by sa tento štít bežne používal. Je isté, že scutum sa používal do polovice 3. stor. po Kr.
Niekedy v druhej polovici 3. stor. bol vyradený a nahradený oválnymi neskororímskymi štítmi. V 4. stor. sa už žiadne zmienky o tomto štíte nenachádzajú. Vyradenie tohto štítu sa dá nazvať chybou, nakoľko klasické rímske manévre (napr. testudo – korytnačka) už neboli s novými štítmi tak úspešné. Oválny štít nedokázal vojaka brániť proti strelám tak ako scutum.
Severoslovanské jazyky

Severoslovanské jazyky môže mať tri významy:
Západo- a východoslovanské jazyky.
Jednak je to zriedkavo používané označenie pre kombináciu západo a východoslovanských jazykov (ako protiklad juhoslovanskej jazykovej skupiny).
Zaniknutá vetva.
Podľa niektorých slavistov však skutočne existovala oddelená skupina severoslovanských jazykov, reprezentovaná dialektom, ktorým sa hovorilo v oblasti Novgorodu. V tejto tzv. staronovgorodčine sa objavujú niektoré praslovanské prvky, ktoré v ostatných slovanských jazykoch nezostali, čo môže poukazovať na existenciu samostatnej vetvy.
Fiktívne severoslovanské jazyky.
Okrem týchto hypotetických (historických) jazykov existuje skupina fiktívnych (umelých) jazykov tvoriacich fiktívnu severoslovanskú jazykovú skupinu. Tieto jazyky vznikli ako lingvistický experiment a zábavná hračka a kladú si za cieľ ukázať, ako by mohla takáto severná skupina slovanských jazykov vyzerať.
Medzi fiktívne severoslovanské jazyky patria okrem iného:
Trofej Franka J. Selkeho

Trofej Franka J. Selkeho (angl. "Frank J. Selke Trophy") je ocenenie pre najlepšie brániaceho útočníka v NHL. Je pomenovaná po bývalom kanadskom hokejistovi Franka J. Selkeho. Najviackrát ju získal Patrice Bergeron a to šesťkrát. Aktuálnym víťazom je Patrice Bergeron hrajúci za Boston Bruins.
Našština

Našština (nasika; nasëku enezükütü) je umelý jazyk, patriaci do fiktívnej severnej skupiny slovanských jazykov (existujúce v rámci tézy o skupinách západo-, južno- a východoslovanských jazykov). Autorom našštiny je Jan IV. Havliš.
Tento jazyk má pôvod v praslovanskom jazyku, ale podľahol vplyvom gótčiny, baltských jazykov a hlavne ugrofinskych jazykov. Tak ako jazyky prirodzené, našština prešla rôznymi štádiami vývoja: klasická n. bola blízko spätá so švédskou kultúrou a súčasný jazyk vznikol vďaka prácam jazykovedcov a jazykových puristov v 19. storočí. Našština je realistická predovšetkým tým, že aj ona sa skladá z rôznych dialektov: sedihradského (Sedihrad/Sedigord/Viipuri), karelského, ladožského a onežského.
Príklad: Otënasutu (Otčenáš)
 Otë naso semenü näneppesös, ta sëvënis imenö tene. 
 Ta pirittes rezä tene. 
 Ta ses vola tene, ako näneppesöm ite näzemä. 
 Kileppe naso sätteke ta tattës nam tinusaa. 
 I da otupustis nam tulëkkë naso, ako i mi otupusëtivimë tulëzinikom naso. 
 I ta nevüvettes no vunapatta nu ta izëppavis no otunëperaazanaa.
Vozgičtina

Vuozgašchai (slovensky: vozgičtina) - umelý slovanský jazyk ako odpoveď na otázku, ako by mohol vyzerať severoslovanský jazyk.
Tento jazyk sa vyvinul zo všeslovanského jazyka a nesie znaky vplyvu jazykov uralských, hlavne ugrofínskych.
Vuozgašchai hrá úlohu v alternatívnom svete Ill Bethisad. Autorom projektu je Jan van Steenbergen, ktorý takisto vytvoril slavo-románsky jazyk wenedyk.
Príklad: „Otčenáš“:
 Öþeče naš, kuj nebestum eš, daj ime tuöje sesventiþ. 
 Daj kunenstuo tuöje priðeþ. 
 Daj vuolja tuöja sevuaipulniþ, ak vuenebestum takto nazemituj. 
 Daj nam ðenesem chleb naš veseðenai. 
 I odepüþ nam vinai naše, takak i mai vinikai naše odepüþimu. 
 I nevuöð nas orsepaichanidu, leš usuovöð nas zulvuod. 
 Sela šu tuöje sonþ kunenstuo i vuolda i slava, navesekta. Amen.
Skuodčina

Skuodčina je umelý jazyk, patriaci do fiktívnej severnej skupiny slovanských jazykov (existujúcich v rámci tézy o skupinách západo-, južno- a východoslovanských jazykov). Autorom skuodčiny je ruský lingvista Pavel Iosad. 
Skuodčina je spolu s inými umelými jazykmi časťou alternatívnej histórie Ill Bethisad, v ktorej sa nachádza na území Litvy.
Tento jazyk má pôvod v praslovanskom jazyku. Jeho používatelia sa do pobaltského regiónu dostali v druhej polovici štvrtého storočia po Kr. Do značnej miery boli ovplyvnení skorým pokrstením Rímom, prežívaním slovanskej mytológie a prisvojením niektorých baltských a ugrofinskych folklórnych prvkov.
Príklad: Uotet'ienooso (Otčenáš)
 O uotet'ie nooso millo uo niesieho jesi, oma iimien tuoje uonde suentuoje,
 Oma priidie kaisarriiko tuojo,
 Oma dielana sooue tuoja siemääl, kaako uo niesieho.
 Daajo naamo uo dene seje nooso kad'uodennuoj laibo
 I ostopuontii namo noosi dluogi, kaako ostopuoneme noosimo dluod'inikomo.
 I ne uuedii naso uo tempotato, no ostuajo naso soluosto.
Zoznam držiteľov Trofeje Franka J. Selkeho

Trofej Franka J. Selkeho (angl. "Frank J. Selke Trophy") je ocenenie pre najlepšie brániaceho útočníka v NHL.
Bitka národov

Bitka pri Lipsku alebo Bitka národov, sa odohrala medzi 16. a 19. októbrom 1813 pri Lipsku (Sasko). Armády protifrancúzskej koalície (Rusko, Prusko, Rakúsko, Anglicko) v nej porazili podstatne slabšie armády Napoleona. Bitky sa zúčastnilo asi 510 000 vojakov. Zahynulo asi 110 000 vojakov. Koaličným vojskám velil knieža Karol Filip von Schwarzenberg, autorom spojeneckých plánov (v priebehu bitky modifikovaných) bol náčelník jeho štábu Josef Václav Radecký z Radče.
Priebeh.
Bitka sa začala 16. októbra útokom 78 000 spojeneckých vojakov z juhu a 54 000 zo severu. Napoleon mal väčšie množstvo svojej armády na juhu. Spojenecký útok nebol veľmi úspešný a bol prinútený ustúpiť. Napoleonovým oddielom sa však rovnako nepodarilo prelomiť početnejšie protivníkove línie. Výsledkom 1. dňa bojov bol pat.
Následujúcí deň 17. október bol v pomerne pokojný, keďže obe strany organizovali svoje posily. Francúzske vojsko bolo posílené o 14 000 mužov, zatiaľ čo spojenci o 145 000.
18. októbra začali spojenci masívnu ofenzívu zo všetkých smerov. Rozhorel sa tvrdý deväťhodinový boj, ktorý vyústil do ťažkých strát na oboch stranách. Napriek tomu, že boli Francúzi početne slabší, ich jednotky sa udatne bránili a zamedzili tým rozbitiu svojich zostáv. Keď si Napoleon uvedomil, že je bitka stratená, začal v noci z 18. na 19. októbra ústup cez rieku Elster. Ústup pokračoval až do ranných hodín, kedy sa pod časťou vojska preboril most. Časť vojakov tak padla do zajatia, alebo sa utopila pri pokuse preplávať rieku.
Napoleon krátko po bitke rezignoval a bol umiestený vo vyhnanstve na ostrove Elba. 
Pred prvou svetovou vojnu bola bitka národov pri Lipsku údajne najväčšia bitka svetovej histórie. V roku 1913 sa v Lipsku dostaval 91 m vysoký pamätník pripomínajúci bitku národov. Je postavený na mieste, kde zahynulo najviac vojakov.
Bitka pri Lipsku

Bitka pri Lipsku môže byť:
Štvrtý carihradský koncil

Štvrtý carihradský koncil alebo štvrtý konštantínopolský koncil bol cirkevný snem, ktorý sa konal v rokoch 869–870 (pre rímskokatolícku cirkev) alebo 879-880 (pre pravoslávnu cirkev).
Pre rímskokatolícku cirkev.
Rímskokatolícka cirkev uznáva ako Štvrtý konštantínopolský koncil snem, ktorý sa konal v rokoch 869–870 v Carihrade. Mal 25–102 účastníkov. Zvolal ho cisár Bazilius I. Macedónsky a predsedali mu legáti rímskeho pápeža Hadriána II. Bol na ňom odsúdený konštantínopolský patriarcha Fotios. Tento snem sa v rímskokatolíckej cirkvi berie ako Ôsmy všeobecný cirkevný snem.
Pre pravoslávnu cirkev.
Pravoslávna cirkev uznáva ako Štvrtý konštantínopolský koncil snem, ktorý sa konal v rokoch 879–880 v Carihrade. Výsledky predchádzajúceho snemu (869-870) boli zrušené a Fotios bol plne rehabilitovaný. V otázke cirkevnej jurisdikcie nad Bulharskom koncil rozhodol na osobitnom zasadaní, že bude pod zvrchovanosťou Konštantínopola. Na koncile boli prítomní aj legáti rímskeho pápeža Jána VIII., ktorí so závermi snemu súhlasili.
V pravosláví však tento snem nie je považovaný za ekumenický koncil.
Omurtag (Bulharsko)

Omurtag alebo Omortag, prezývaný Chán stvoriteľ, bol v rokoch 814/815 - 831 chán Bulharov.
Počas celej svojej vlády musel čeliť nájazdom Byzantíncov na svoje územie. Ohrozovaná bola najmä východná hranica. Táto situácia donútila Omurtaga podpísať s Byzantíncami mierovú zmluvu.
Pozitívnejšou vecou bolo však rozšírenie bulharského územia - na severozápad až k mestám Belehrad a Braničevo a na východ, postupne, až k rieke Dneper.
Chán chcel žiť v mieri so svojimi susedmi a viesť úspešné vojny proti Franskej ríši a Chazarom. "„Tieto vojny začali ešte nepriatelia bulharského národa...“" píše sa v historických prameňoch. Iba vojny proti Byzantíncom neboli úspešné a ich výsledky sa odrážali v diplomatickom styku týchto dvoch krajín.
Spomínaná mierová zmluva, ktorá bola podpísaná na obdobie 30 rokov aspoň obmäkčila napätie v oblastiach pri bulharských hraniciach. Byzantskí väzni, ktorí boli zajatí ešte za vlády chána Tervela, boli pustení na slobodu a Bulhari za nich dostali ako výkupné časť Byzantskej ríše a bulharská armáda sa dokonca zaviazala, že pomôže zabrániť vzniku buržoáznej revolúcie proti panovníkovi v Konštantínopole.
Omurtag bol dobrým chánom. Pomocou svojich diplomatických schopností dokázal udržať mier so starými Maďarmi. Stále mal prehľad o vnútorných záležitostiach Bulharska a popri tom ešte stíhal rozširovať svoju krajinu. Ktokoľvek, kto sa pokúsil zasiahnuť proti nemu a zničiť jeho štát bol kruto potrestaný!
Nastal čas riešiť veci miernejším spôsobom. Aby mohol spojiť Bulharov a Slovanov do jedného štátu, oženil sa so Slovankou a dvom synom, ktorí z manželstva vyšli dal slovanské mená – Enravota a Zvinica. Reformoval zákony, aby mohol mať väčšiu moc ako doma, tak aj v zahraničí.
Bojoval proti šíriteľom kresťanstva, ktorí prišli z Byzancie, pretože veril že oni budú rozširovať byzantský vplyv v novej krajine.
V období rastúcej slávy, sily a mieru začal chán stavať svoj palác. Jeho miesto bolo v meste Pliska – v meste, ktoré bolo znova prevzaté z rúk Byzantíncov. Bolo to honosné dielo a chán bol na neho patrične hrdý. Dvor paláca bol postavený na rieke Tiča. Na štyroch stĺpoch stáli dva levy ako symbol bulharskej sily. Na vstupnej bráne bolo hore napísané: "„Nech Boh dovolí panovníkovi panovať tak dlho ako len rieka Tiča bude tiecť… Jeho vláda spolu s bulharským národom víťazila nad jeho nepriateľmi“."
Kronikári z tohto obdobia zachytili krásnu spomienku zo života stredovekých Bulharov, spomienku na ich kultúru a chánovu nádej v nový, lepší život, v novej krajine. Spomínaný nadpis nad hlavným vchodom mal funkciu pripomenúť všetko, čo Omurtag so svojimi mužmi pre bulharský národ urobil. Trvácnosť všetkého, čo bolo postavené ľudskými rukami donútili chána objednať ešte jeden nadpis so slovami: "„Hoci mohol žiť dobrý život, jeden musí umrieť a druhý sa narodiť. Ten, kto sa narodil neskôr, nech si spomenie a váži toho, kto postavil tieto krásne diela.“"
Kokila

Kokila je kovová, opätovne použiteľná nádoba, do ktorej sa odlieva surové železo, oceľ alebo zliatina. Používa sa na výrobu oceliarskych alebo lejárskych výrobkov.
Druhá bitka pri Šipčenskom priesmyku

Druhá bitka pri Šipčenskom priesmyku sa odohrala v dňoch 21.–26. augusta 1877 medzi rusko-bulharskou armádou na jednej strane a tureckou armádou na strane druhej.
Boje prebiehali v oblasti vrchov sv. Nikolu (dnes vrch generála Stoletova), Šipka a Orlie hniezdo.
Rusko-bulharskej armáde velil generál Nikolaj Grigorievič Stoletov a tureckej armáde Sulejman paša.
Udalosti pred bitkou.
Po bitke pri meste Stará Zagora si Sulejman paša doplnil armádu o 27 000 vojakov a tiahol smerom k priesmyku. Presun tureckej armády prekvapili protivníka, ktorý ho čakal na inom mieste. Až 7. augusta (19. augusta) sa velitelia rusko-bulharskej armády dozvedeli zo správy generála Stoletova, že turecká armáda čaká na vrchu Šipka.
Očakávali tiež pomoc od armády ruského generála Fjodora Fjodoroviča Radeckého. Ten ale tvrdil, že sa niet čoho báť, pretože ostatné tri staroplaninské priesmyky sú ešte otvorené a žiadne nebezpečenstvo zo strany Turkov zatiaľ nehrozí. Bol presvedčený o tom, že ak Turci na rusko-bulharskú armádu zaútočia, bude to pri meste Osman Pazar (dnes Omurtag).
Začiatok a priebeh.
Dňa 9. augusta (21. augusta) ráno vojská Redžeba pašu zahájili vojenskú akciu proti rusko-bulharskej armáde na vrchu sv. Nikolu. Časť vojsk Šakira pašu sa obsadila vrch Orlie hniezdo. Situácia v rusko-bulharskom tábore sa v dôsledku nedostatku vody prudko zhoršila. Jediný zdroj vody vo východnej časti vrchu sv. Nikola strážili Turci. V prvý deň bojov sa rusko-bulharskej armáde podarilo odraziť sedem nájazdov tureckej armády, stratila však 250 vojakov.
Druhý deň obidva tábory využili na prípravu. Turci neútočili a deň voľna pomohol rusko-bulharskej armáde v boji o udržanie Šipčenského priesmyku, dôležitého priesmyku v Starej Planine.
Najdôležitejšie boje sa odohrali 11. augusta (23. augusta). Skoro ráno, ešte za tmy, po celej šírke priesmyku Turci založili vatry a rozmiestnili vojakov v pohorí. Okolo 10 hodiny Turkom prisľúbilo účasť v boji ďalších 6 vojenských táborov. Do poludnia sa rusko-bulharskej armáde podarilo odraziť všetky turecké nájazdy, situácia sa však nijako nezlepšila. Zásoby rusko-bulharskej armády sa pomaly míňali.Okolo sedemnástej hodiny nastal v bitke obrat, keď dorazila posila v podobe dvestočlennej armády generála Radeckého.
Záver.
Rusko-bulharská armáda s podporou Radeckého vojsk ubránili Šipčenský priesmyk a armáde Sulejmana pašu sa nepodarilo spojiť sa s armádou Osmana pašu, ktorý bránil Pleven. Počas trojdňovej bitky zahynulo na strane rusko-bulharskej armády 3100 ruských vojakov a dôstojníkov a 535 bulharských dobrovoľníkov. Turci v boji stratili viac ako 8200 vojakov.
Rusko-turecká vojna

Ako Rusko-turecká vojna sa označuje niektorý zo série konfliktov medzi Ruským cárstvom a Osmanskou ríšou v 17. – 20. storočí.
Quinceañera

Quinceañera je mexická telenovela, ktorú vyrobila a odvysielala Televisa v roku 1987. Bola to prvá úloha pre Adelu Noriega a Thalíu, speváčku neskôr členku popovej skupiny Timbiriche. Bol to druhý príbeh napísaný pre televíziu od Reného Muñoza, herca z kubánskym pôvodom. Bola to prvá telenovela, ktorá rozprávala o drogách, znásilnení a gangoch. 
Dej.
Maricruz (Adela Noriega) a Beatriz (Thalía) su spolužiačky a najlepšie priateľky, hoci Maricruz je chudobná a Beatriz je z bohatej rodiny. Obe majú 14 a tešia sa na ich oslava pätnástich narodenín. Pancho (Ernesto Laguardia) a Memo (Sebastián Ligarde) sú zaľúbení Maricruz. Maricruz opätuje lásku mechanika Pancha. Člen gangu Memo nadroguje Maricruz a presvedčí ju, že ju znásilnil. Ona sa rozhodne rozísť s Panchom. V rovnakom čase Gerardo, brat Maricruz, začne chodiť s Beatriz pod nátlakom, ktorý na neho vyvíja jeho mama na neho a na sestru, aby sa snažili napredovať v spoločenskom rebríčku.
Ján Rybár

Ján Rybár môže byť:
Božský manžel

Božský manžel (Der Göttergatte) je opereta, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 20. januára 1904 v Carl Theater vo Viedni. Libreto napísali Victor Léon a Leo Stein.
Opereta bola neskôr dvakrát prepracovaná. Prvýkrát v roku 1913 bola hudba značne zmenená a dej bol prenesený z Grécka do Španielska. Opereta bola uvedená pod názvom "Ideálna manželka" ("Die ideale Gattin") 11. novembra 1913 v Theater an der Wien. Libreto napísali Julius Brammer a Alfred Grünwald V operete použil Lehár aj rytmus tanga. S tangom sa Lehár zoznámil v súvislosti s predstaveniami operety "Eva", keď ho američania vyzvali, aby pre túto operetu zložil nejakú pesničku v tomto rytme. Lehárovi sa nový tanec veľmi zapáčil. Využil ho preto v nasledujúcom diele, ktorým bola práve opereta "Ideálna manželka".
V nasledujúcom prepracovaní operety z roku 1921 sa tango dostalo aj do názvu. "Kráľovná tanga" ("Die Tangokönigin") mala premiéru 9. septembra 1921 v Apollo-Theater vo Viedni. Libreto napísali Julius Brammer a Alfred Grünwald. Dej tejto verzie bol prenesený zo Španielska do Argentíny, ktorá bola rodiskom tanga.
Čo sa týka obsahu, všetky tri operety sú rôznymi verziami príbehu o chladnúcej láske manžela ku svojej manželke. Manželka aby tomu zabránila tak odíde a vráti sa prezlečená za svoju vlastnú veľmi temperamentnú sestru. Takto si opäť získa pozornosť manžela a nakoniec aj jeho lásku.
Umelé slovanské jazyky

Medzi umelé slovanské jazyky patria:
Frasquita

Frasquita je opereta, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 5. decembra 1922 v Theater an der Wien. Libreto napísali Alfred Maria Willner a Heinz Reichert.
Frasquita sa stala prvou operetou vysielanou z rádia, konkrétne z Berlína. Preslávila sa najmä áriou "Schatz ich bit' dich, komm heut' Nacht ...".
Obsah.
Frasquita je krásna cigánka, ktorá dlhodobo odoláva všetkým nápadníkom. Zaujme ju však elegantný parížan Armand Mirabeau, ktorý sa vylodí v španielskom prístave aj so svojím priateľom Hypolitom. Armandovi ukradnú zlaté puzdro na cigarety a ten neprávom obviní Frasquitu. Tá do krvi urazená sa ho pokúsi pichnúť nožom ukrývaným v pančuške, ale nepodarí sa jej to. Vymyslí teda iný plán pomsty. Zamestná sa ako star v lokále Alhambra a začne Armanda zvádzať, aby ho potom v prípade že prebudí jeho city pyšne odmietla. To sa jej aj podarí. Na Armandove prosby ani vyhrážky reaguje povýšenecky, až sa Armando neovládne a začne ju dokonca škrtiť. Na to pobúrená Frasquita aby Armanda ešte viac ponížila, vymámi bozk od svojho kolegu. Armando urazený odchádza.
Opereta sa predsa len končí šťastne. V 3. dejstve Frasquita prichádza na to, že Armanda vlastne napriek všetkému miluje a udobria sa.
Uhlová rýchlosť

Uhlová rýchlosť je fyzikálna veličina opisujúca otáčavý pohyb telesa. Jednotkou uhlovej rýchlosti je radián za sekundu (radián je pritom bezrozmerná jednotka, uhlová rýchlosť má teda vlastne rovnaký rozmer ako napríklad frekvencia).
Vzorce súvisiace s uhlovou rýchlosťou.
Ak teleso vykoná jednu otáčku za čas "T" (tento čas potom nazývame periódou otáčavého pohybu), jeho uhlová rýchlosť je:
Hmotný bod vzdialený "r" od osi otáčania prejde počas periódy dráhu rovnú obvodu kružnice s polomerom "r". Jeho rýchlosť je preto:
čo môžeme s použitím predchádzajúceho vzťahu pre uhlovú rýchlosť prepísať do tvaru:
Tento vzťah udáva rýchlosť jednotlivých bodov telesa pri otáčavom pohybe.
Označenie, jednotka a výpočet.
Veličina je vlastne rýchlosť bodu, ktorý sa pohybuje v jednotkovej vzdialenosti od stredu. (napr. rýchlosť bodu v "m"/"s" vo vzdialenosti 1 m od stredu otáčania).
Obvodová rýchlosť

Obvodová rýchlosť je rýchlosť, ktorú má hmotný bod pri pohybe po kružnici. Je kolmá na sprievodič (čo je spojnica stredu kružnice, po ktorej sa pohyb uskutočňuje, s aktuálnou polohou hmotného bodu) a jej veľkosť je
kde formula_2 je polohový vektor (formula_3 je polomer dráhy) a formula_4 je uhlová rýchlosť hmotného bodu.
S obvodovou rýchlosťou sa okrem pohybu po kružnici stretávame aj pri otáčavom pohybe telesa. Vtedy sa rôzne časti telesa pohybujú rôznymi rýchlosťami, ktoré sú dané ich vzdialenosťou "r" od osi otáčania a vyššie uvedeným vzťahom formula_5.
Škoda 05 T

Škoda 05 T, známa tiež ako Škoda Vektra, je česká päťčlánková nízkopodlažná električka, ktorá vychádza z typu 03 T.
Konštrukcia.
05 T je jednosmerný šesťnápravový, čiastočne nízkopodlažný motorový električkový vozeň, ktorý sa skladá z 5 článkov spojených kĺbmi (tzv. "harmonikami"). Vstup do električky zabezpečujú výsuvné dvere (štyri dvojdielne a dvoje jednodielne).
Konštrukčne Vektra vychádza z predchádzajúceho typu 03 T Astra (vrátane predného a zadného čela, ktoré však boli inovované). Druhý a štvrtý článok sú zavesené na ostatných článkoch, ktoré sú umiestnené na pevných podvozkoch. Zatiaľ čo 4 články boli len s miernymi úpravami prevzaté z 03 T, stredný článok musel byť naprojektovaný úplne nanovo. Elektrická výzbroj je podobne ako pri Astre umiestnená na streche vozidla.
Vektra má tri rôzne výšky podlahy. Nízkopodlažnú ( nad temenom koľajnice, druhý a štvrtý článok) a dva druhy vysokopodlažných – prvý a piaty článok je v štandardnej výške , zatiaľ čo tretí článok je vo výške nad temenom koľajnice.
Prototyp.
Prototyp Vektry bol postavený v rokoch 2002 a 2003. Na konci roku 2003 bola električka prevezená do vozovne Plzeňských městských dopravních podniků (PMDP), aby na plzenskej koľajnicovej sieti vykonala skúšky pre schválenie typu. Pri prevezení dostala číslo 112. Od konca júna do polovice októbra 2004 bola v skúšobnej prevádzke s cestujúcimi. Na začiatku roku 2005 bol Drážním úřadem ČR schválený ako typ. Napriek tomu vozidlo zostalo z dôvodu veľkej hmotnosti, dôsledkom ktorej bolo ničenie koľajníc, vo vozovni. Príležitostne električka vyšla na predvádzacie jazdy pre rôzne delegácie. Vozidlo bolo zošrotované v roku 2009
Prevádzka.
V rokoch 2002 a 2003 bol vyrobený jediný kus, ktorý bol iba v testovacej premávke.
Zubenelgenubi

Zubenelgenubi alebo Zuben El Genubi (α Lib / α Librae / Alfa Librae) je druhá najjasnejšia hviezda v súhvezdí Váhy. Jej názov znamená Južné (ľavé) klepeto. Názov pochádza ešte z čias, keď súhvezdie Váhy tvorilo časť súhvezdia Škorpión. Jej ďalšie názvy sú Kiffa Australis alebo Elkhiffa Australis, čo znamená to isté. 
Je to vizuálna dvojhviezda, ktorej zložky sú od seba vzdialené 4´. V skutočnosti sú tieto zložky od seba vzdialené na 140-násobok priemernej vzdialenosti Pluta od Slnka. Tomu zodpovedá vzdialenosť 730 svetelných hodín. Hlavná zložka je hviezda hlavnej postupnosti spektrálneho typu A3, ktorú obieha slabá biela hviezdička spektrálneho typu F4 IV. Napriek tomu je aj táto slabšia zložka jasnejšia a teplejšia ako Slnko. Vizuálne jasnosti zložiek sú 2,75 a 5,15 magnitúd. Doba obehu je zhruba 200 000 rokov.
Zamestnanecká akcia

Zamestnanecká akcia je druh akcie na meno.
Prevod zamestnaneckých akcií je možný iba medzi zamestnancami akciovej spoločnosti a zamestnancami, ktorí odišli do dôchodku. V prípade úmrtia vlastníka akcie, alebo pri odchode zo spoločnosti sa musí akcia vrátiť do spoločnosti.
Wilhelm Raabe

Wilhelm Raabe, (pseudonym Jakob Corvinus; * 8. september 1831, Eschershausen, Nemecko – † 15. november 1910, Braunschweig) bol nemecký prozaik, popredný predstaviteľ realizmu v nemeckej literatúre.
Preslávil sa prvotinou "Die Chronik der Sperlingsgasse". Ťažisko jeho diela tvoria dve románové trilógie "Der Hungerpastor" (po slovensky "Lačnejúci pastor") a "Abu Telfan".
Zomrel v Braunschweigu, kde žil posledných štyridsať rokov.
Kokonečná podmnožina

Podmožina formula_1 množiny formula_2 je kokonečná, ak jej komplement vzhľadom na formula_2 je konečná množina.