burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Tristan Corbière

Tristan Corbière, vlastným menom Édouard Joachim Corbière, (* 18. júl 1845, Morlaix, Francúzsko – † 1. marec 1875, Morlaix) bol francúzsky básnik, jeden z tzv. "„Prekliatych básnikov“."
Bol najstarším synom spisovateľa, novinára a lodiara Édouard-Antoina Corbièra.
Ako mladíka ho postihla bolestivá reumatická choroba, ktorá ho donútila prerušiť štúdium a liečiť sa. Corbierov život bol vlastne reťazou tragických udalostí. Vari jedinou svetlou epizódou bola cesta do Talianska (1868) a krátky ľúbostný vzťah k bývalej herečke, Talianke Armide Cuchianiovej.
Je autorom jedinej básnickej zbierky "Žlté lásky" (1873). V jeho básňach sa spája lyrika so zdôraznene prozaickým opisom života. Veľa básní venoval moru a životu námorníkov a rybárov. Život v Paríži ho inšpiroval k básňam, v ktorých zachytil život prostých ľudí tohoto veľkomesta. V básňach parížskeho cyklu nadväzuje Corbiere na Ch. Baudelaira a je svojráznym predchodcom A. Rimbauda a francúzskych symbolistov.
Básnická zbierka v čase vzniku nevzbudila veľkú pozornosť. Pre literatúru ju objavil koncom osemdesiatych rokov Paul Verlaine.
Zomrel na tuberkulózu vo veku 29 rokov.
Vo Francúzsku v roku 2011 vydali poštovú známku s jeho portrétom.
Svätá Helena (zámorské územie)

Svätá Helena, dlhý tvar Svätá Helena, Ascension a Tristan da Cunha (staršie: "Svätá Helena a závislé územia"), je zámorské územie Spojeného kráľovstva pozostávajúce z týchto ostrovov v Atlantickom oceáne:
Správnym mestom územia je Jamestown, nachádzajúci sa na ostrove Svätá Helena. Počet obyvateľov: vyše 6 000, rozloha: , úradný jazyk: angličtina.
Ascension má svoje letisko, zatiaľ čo hlavný ostrov Saint Helena s hlavným mestom Jamestown letisko zatiaľ nemá. Na ostrov Ascension sa dá dostať bud lietadlom z letiska Norton Brize v Anglicku cca za 50 tis. spiatočná letenka. Druhou možnosťou je použitie výletnej lode RMS Saint Helena, ktorá vyráža z Portlandu z Anglicka, zastavuje na Kanárskych ostrovoch, Ascensione a Saint Helene a smeruje až do Kapského Mesta v Juhoafrickej repubike.
Trip-hop

Trip-hop (alebo trip hop) je hudobný žáner, ktorý je zložený z pomalej elektronickej hudby, ktorý vznikol začiatkom 90. rokov v Spojenom kráľovstve, a to predovšetkým v Bristole. Jeho názov pochádza z "post"-acid housu, pričom termín bol prvýkrát použitý britskými hudobnými médiami a tlačou ako spôsob popisu experimentálnejšieho variantu breakbeatu, obsahujúceho prvky žánrov soul, funk a džez. Podľa slovníka Webster’s Dictionary, termín bol prvýkrát použitý v roku 1989. Encyclopædia Britannica Online tiež tvrdí, že termín bol vytvorený britským časopisom "Mixmag", ktorý sa zameriava na tanečnú hudbu. Je označovaný ako "Alternatívna voľba Európy v druhej polovici 90. rokov", a tiež "fúzia hip-hopu s elektronikou až kým ani jeden žáner nebol rozpoznateľný". Trip-hop v sebe spája niekoľko štýlov a má veľa spoločného s ostatnými žánrami; má niekoľko kvalít podobne ako ambientná hudba, a tiež obsahuje prvky housu, dance a dub reggae. Trip-hop môže byť v podstate silne experimentálny.
Po hudobnej stránke, trip-hop obsahuje pomalý a hypnotizujúci zvuk vytváraný elektronickým pozadím a významným zastúpením strunových nástrojov. Niekoľko trip-hopových interpretov ako Massive Attack, Tricky, Portishead a Morcheeba mali všeobecne uznávanú pozornosť a/alebo úspešnosť v hudobných rebríčkoch, a to ako v mainstreamových národných rebríčkoch tak aj v rebríčkoch orientovaných na tanečnú a nezávislú hudbu. Niekoľko významných interpretov a skupín ako Janet Jackson, Kylie Minogue, Madonna, Björk a Radiohead medzi inými, zapracovali do svojej tvorby aj trip-hop. Z trip-hopu bolo vytvorených niekoľko subžánrov, ktoré sa vyvíjali počas rokov, vrátane trip rocku (spojenie trip-hopu a rockovej hudby), rovnako ako illbient (trip-hop na základe dubu s prvami ambientu a industriálneho hip-hopu).
Post-trip-hop.
Po úspechoch albumov od interpretov ako Massive Attack, Portishead a Tricky v rokoch 1994 a 1995, nová generácia trip-hopových interpretov sa objavila s štandardnejším zvukom. Medzi významných "post-trip-hopových" interpretov patria Esthero, Morcheeba, Sneaker Pimps, Alpha, Jaianto, Mudville a Cibo Matto. Oni spojili trip-hop s inými žánrami, ako ambient, soul, IDM, experimental industrial, jungle, liquid dubstep, breakbeat, drum and bass, acid jazz a new age.
Oldrich Benda

Prof. Ing. Oldrich Benda, DrSc. (* 18. november 1924 Kráľova Lehota – † 11. júl 1999 Bratislava), elektrotechnik, vysokoškolský pedagóg, člen korešpondent SAV a ČSAV, akademik Ruskej akadémie vied, špecialista vo fyzike feromagnetík.
Vysokoškolské štúdium na SVŠT v Bratislave ukončil v roku 1947. Od skončenia štúdií až do roku 1999 pôsobil v odbore Teoretická elektrotechnika na Katedre teoretickej a experimentálnej elektrotechniky Elektrotechnickej fakulty, ktorá bola v roku 1994 premenovaná na Fakultu elektrotechniky a informatiky Slovenskej technickej univerzity v Bratislave. 1. decembra 1963 bol vymenovaný za vysokoškolského profesora. Počas tohto obdobia prešiel aj rôznymi akademickými funkciami. V školských rokoch 1953-54 až 1955-56 bol prodekanom Elektrotechnickej fakulty, dekanom bol v rokoch 1960-61 až 1961-62. V rokoch 1956-57 až 1957-58 bol prorektorom Slovenskej vysokej školy technickej.
S účinnosťou od 1. 1. 1981 bol Elektrotechnický Ústav SAV spolu s Fyzikálnym ústavom, Ústavom merania a Oddelením fyzikálnej elektroniky (Piešťany) začlenený do Centra elektro-fyzikálneho výskumu SAV, ktorého vznik inicioval a riadil až do zrušenia Oldřich Benda. Celkový dopad organizačných zmien v Centre na prácu Ústavu bol negatívny. Tento stav bol systematicky kritizovaný pracovníkmi aj spoločenskými organizáciami, preto Predsedníctvo SAV 14. decembra 1989 Centrum elektro-fyzikálneho výskumu SAV zrušilo.
Za súbor prác z aplikovaného magnetizmu, venovaných technológii, konštrukcii a teoretickej analýze vlastnosti feritovaných jadier a tenkých feromagnetických vrstiev pre pamäti počítačov sa stal v roku 1968 spolu s akademikom Ľudovítom Kneppom laureátom Štátnej ceny Klementa Gottwalda za vedu. Stal sa držiteľom Zlatej Stodolovej medaily SAV, Striebornej medaily za zásluhy o vedu a ľudstvo ČSAV, Zlatej medaily SAV za spojenie vedy s paxou, Zlatej medaily SVŠT, Zlatej medaily MMF UK. V zahraničí získal nasledovné ocenenia: Čestný doktorát Moskovského energetického inštitútu (1985), Medailu profesora Požaryskiego Towarišštva elektrikov Poľskich, Medailu rektora TU Ilmenau, Zlatú Křižikovu medailu rektora ČVUT a Medailu rektora University of Kanazawa. 31. marca 1994 bol zvolený za zahraničného člena Ruskej akadémie vied (Oddelenie fyzikálnych a technických problémov energetiky).
Bol bratom spisovateľky Kristy Bendovej.
Barbara Krafftová

Barbara Krafftová (* 1. apríl 1764, Jihlava – † 28. september 1825, Bamberg, Nemecko) bola rakúska maliarka, známa hlavne kvôli posmrtnému portrétu Wolfganga Amadea Mozarta.
Životopis.
Narodila sa v Jihlave, v rodine viedenského dvorného maliara Johanna Nepomuka Steinera, ktorý tam v tom období pracoval. Maľovať sa naučila od svojho otca a v roku 1786 ho sprevádzala do Viedne, kde pokračovala v štúdiu na viedenskej Akadémii. V roku 1786 ako 22-ročná tam prvýkrát vystavovala a neskôr bola tak ako jej otec zvolená za členku Akadémie umení. V roku 1789 sa vydala za viedenského lekárnika Josefa Kraffta a presťahovala sa s ním do Salzburgu. Ich syn Johann August Krafft sa neskôr stal tiež maliarom a litografom.
Od roku 1794 pracovala a žila v Salzburgu a od roku 1798 v Prahe. Do roku 1803 strávila nejaké obdobie tiež v Jihlave. V roku 1804 sa rozviedla a usadila sa v Salzburgu, kde žila do roku 1821. Posledné štyri roky života strávila v Bambergu, kde zomrela vo veku 61 rokov.
Dielo.
Vďaka citlivému stvárneniu sa stala jedným z najvyhľadávanejších portrétistov svojej doby. Okrem portrétov bola autorkou žánrových scén a náboženských motívov a maliarkou miniatúr. 
V Prahe namaľovala v roku 1801 oltárny obraz pre kostol svätého Gotharda v Bubenči, obrazy pre kláštor na Slovanoch a pre kráľovský letohrádok v Stromovke. Namaľovala tam tiež portréty miestnej šľachty a významných mešťanov. Rektor Karlovej univerzity u nej objednal portréty troch profesorov pražskej lekárskej fakulty: Josefa Mayera (1752-1814), Josefa Rottenbergera (1760-1834) a Ignáca Matušku (1758-1819) a v roku 1798 ju pražská univerzita požiadala o zhotovenie troch reprezentačných cisárskych portrétov pre výzdobu Veľkej auly.
Ešte v posledných štyroch rokoch života počas pobytu v Bambergu zhotovila 145 portrétov.
História portrétu Mozarta.
Obraz objednal roku 1819 Joseph Sonnleithner, ktorý tvoril zbierku portrétov známych skladateľov. Poprosil Mozartovu sestru Marii Annu (Nanerl), aby ukázala jeho z rodinného archivu Barbare. Tak mala k dispozícii podoby šestnásťočného Mozarta z roku 1773 (Knoller), rodinný portrét z doby, kedy mal 22 rokov (Johann Nepomuk della Croce) a malý obrázok vo veku 26 rokov (Joseph Lange, nezvestné). Vychádzala tak z rodinných portrétov a poslednej známej podoby Mozarta (Lange). Obraz, ktorý namaľovala 28 rokov po Mozartovej smrti, sa stal jeho najčastejšie reprodukovanou podobou.
Mattias Öhlund

Mattias Öhlund (* 9. september 1976, Piteå) je švédsky reprezentant v ľadovom hokeji. S reprezentáciou získal zlaté olympijské medaily a tiež aj titul majstra sveta v roku 1998. V NHL hrával za Vancouver Canucks 11 sezón keď v sezóne 2009 – 2010 prestúpil do Tampa Bay Lightning.
Klubový hokej.
Mattias Öhlund je obranca. Je vysoký a váži (údaj z roku 2006). V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1994/95 za Lulea HF v švédskej Elitserien. V roku 1994 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Vancouver Canucks už v prvom kole ako 13. v celkovom poradí. Na ľad NHL sa v drese Vancouveru s číslom 2 dostal po prvýkrát v sezóne 1997/98.. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/05 odohral dva zápasy za Lulea HF. Na sezónu 2005/06 má uzavretú zmluvu na 3,5 milióna dolárov. V sezóne 2009 – 2010 prestúpil do klubu Tampa Bay Lightning, kde podpísal sedem ročnú zmluvu za 26,25 milióna dolárov.
Reprezentácia.
Mattias Öhlund získal so švédskou reprezentáciou striebornú medailu na majstrovstvách sveta v roku 1997, zlatú medailu v roku 1999 a bronzovú medailu v roku 2001. Reprezentoval Švédsko aj na zimných olympiádach v roku 1998, 2002 a 2006 v Turíne. Oblieka reprezentačný dres s číslom 2.
Zimné olympijské hry 2006.
Švédsko získalo na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne zlaté olympijské medaily. Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. V štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:2. Mattias Öhlund sa vo štvrťfinálovom zápase proti Švajčiarsku zranil a na posledné dva zápasy nenastúpil. Napriek tomu, že odohral za Švédsko na olympiáde 6 zápasov, nebola mu odovzdaná zlatá medaila.
Štatistika.
Medzinárodná.
Daniel Alfredsson

Daniel Alfredsson (* 11. december 1972, Göteborg, Švédsko) je bývalý švédsky reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej.
Daniel Alfredsson hrával na pozícií útočníka na pravom krídle. V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1992/93 za Frölunda HC v švédskej Elitserien. V roku 1994 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Ottawa Senators v šiestom kole ako 133. v celkovom poradí. Na ľad NHL sa v drese Ottawy s číslom 11 dostal po prvýkrát v sezóne 1995/96 a zostal verný tomuto klubu 17 sezón. Od sezóny 1999/00 boljeho kapitánom. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/05 hral opäť za Frölunda HC. Na sezónu 2005/06 mal s Ottawou uzavretú zmluvu na 4,663 milióna dolárov a bol najlepšie plateným hráčom mužstva. 14 sezón za sebou bol kapitánom Ottawa Senators čo je rekord NHL. 5. júla 2013 podpísal s Detroitom Red Wings ročnú zmluvu v hodnote 5,5 amerických dolárov, tu aj po jednej sezóne ukončil svoju kariéru.
Reprezentácia.
Daniel Alfredsson získal s reprezentačným mužstvom Švédska zlatú olympijskú medailu na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Nosil reprezentačný dres číslo 11.
Zimné olympijské hry 2006.
Švédsko získalo na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne zlaté olympijské medaily. Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. V štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:2. Daniel Alfredsson bol najlepším strelcom a najproduktívnejším hráčom svojho mužstva a spoločne s Mariánom Hossom tretím najlepším strelcom a najproduktívnejším hráčom olympiády.
Kostol svätej Heleny (Trnava)

Kostol svätej Heleny v Trnave je gotický kostol zo 14. storočia, barokovo upravený v 17. storočí. Pravdepodobne bol kostol pôvodne zasvätený sv. Michalovi archanjelovi, v 14. alebo 15. storočí bolo patrocínium zmenené na sv. Helenu. V stredoveku slúžil ako špitálsky kostolík. Budova mestského xenodochia (špitála a chudobinca) vedľa kostola bola v prvej polovici 19. storočia prestavaná v klasicistickom slohu.
Najstaršia zachovaná písomná správa z roku 1490 hovorí o škodách spôsobených na kostole a jeho zariadení. 
Je to jednoloďová stavba s polygonálne uzavretým presbytériom, ktoré bolo pravdepodobne prvou časťou stavby a rebrovou krížovou klenbou. Na severnej strane presbytéria je gotická vežička s kružbovými oknami. Po oboch stranách lode sú barokové kaplnky. Nad gotickým portálom je trojdielna edikula so sochami. Jednoduchý hlavný oltár v pseudogotickom slohu pochádza z konca 19. storočia. V južnej kaplnke je oltár Muža bolesti z obdobia okolo roku 1700, v strede so sochou Božského srdca a po stranách s neskorogotickými oltárnymi krídlami z obdobia okolo roku 1500. V severnej kaplnke sa nachádza bočný oltár s obrazom Panny Márie Loretánskej z rokov 17251728. Organ v kostole zhotovil staviteľ Karl Neusser z Nového Jičína pred rokom 1900. V roku 1766 dali do veže zvon sv. Alžbety a o päť rokov neskôr zvon sv. Heleny. Kríž na priečelí kostola bol vytesaný v roku 1739 trnavským majstrom Ignácom Melczerom.
Od roku 2010 kostol plní aj funkciu farského kostola gréckokatolíckej Farnosti sv. apoštola a evanjelistu Lukáša v Trnave.
Edikula

Edikula () bola v staroveku samostatná stavba, otvorená na priečelí stĺpmi a štítom. Neskôr orámovanie dvier, okien, oltárnych obrazov, epitafov a výklenkov.
Sad Andreja Kmeťa

Sad Andreja Kmeťa je mestský park v Piešťanoch. V roku 2011 boly vyhlásený za národnu kultúrnu pamiatku Slovenskej republiky. Park je pomenovaný na počesť biológa Andreja Kmeťa. V období komunizmu mal názov "Gottwaldove sady".
Pôvodne bol kúpeľným parkom, ktorý založil v roku 1865 vlastník majetkov v Piešťanoch a v Hlohovci František Erdődy. Súčasne dal postaviť dnes už nejestvujúce letné divadlo "Aréna" v miestach, kde teraz stojí Kúpeľná dvorana v ktorej sa nachádza Balneologické múzeum. V tom istom roku postavili zaniknuté stavby hudobného pavilónu "Estráda" a oddychového altánku "Rondeau". 
V rokoch 19741979 bol na východnom okraji parku postavený Dom umenia podľa plánov architekta Ferdinanda Milučkého.
Mikuláš Schneider-Trnavský

Mikuláš Schneider-Trnavský (* 24. máj 1881, Trnava – † 28. máj 1958, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ, dirigent a hudobný pedagóg. Zaslúžil sa o založenie Hudobnej a dramatickej akadémie v Bratislave. Zhotovovateľ Jednotného katolíckeho spevníka. 
Meno.
Pokrstený ako Mikuláš Karol Schneider. Druhé meno "Trnavský" mu pridal Svetozár Hurban Vajanský.
Životopis.
V detstve spieval v detskom zbore.
V roku 1900 absolvoval maturitu na arcibiskupskom gymnáziu v Trnave. Medzi rokmi 1900 – 1901 absolvoval štúdium na konzervatóriu v Budapešti (kompozíciu u Hansa Koesslera). Medzi rokmi 1901 – 1903 absolvoval konzervatórium vo Viedni (kompozíciu u Hermanna Grädenera). Medzi rokmi 1903 – 1905 bol v Prahe žiakom na organ u Josefa Kličku, kompozícia u Karla Steckera. Od roku 1909 až do smrti pôsobil ako regenschóri v Dóme sv. Mikuláša v Trnave. V roku 1918 sa tiež venoval koncertnej a osvetovej činnosti a stal sa inšpektorom hudobných škôl. V roku 1937 vyšiel "Jednotný katolícky spevník", ktorý zhotovil Mikuláš Schneider-Trnavský na požiadanie Spolku sv. Vojtecha v Trnave. Niektoré piesne v tomto "jednotnom katolíckom spevníku" prevzal z prvého katolíckeho kancionálu ("Cantus Catholici"), ktorý bol vydaný v roku 1655.
Dielo.
Komponoval zbierky umeleckých piesní ako napr.:Drobné kvety, Slzy a úsmevy, Zo srdca, Piesne o matke,
Nad kolískou, Slovenské ľudové piesne…
Pri príležitosti vysviacky prvých slovenských biskupov (1921) skomponoval vokálnu omšu Missa stella matutina. 
Na požiadanie Spolku sv. Vojtecha v Trnave zostavil Jednotný katolícky spevník, ktorý nemá v rámci strednej Európy obdobu. Obsahoval viac než 500 piesní, z ktorých 226 bolo autorských.
V roku 1933 skladateľ dostal objednávku skomponovať príležitostnú skladbu na Pribinove oslavy v Nitre a tak vznikla symfonická báseň Pribinov sľub.
Diskografia.
LP
CD
Vplyvy.
Po tejto osobnosti slovenského hudobného života sú pomenované:
Sting

Gordon Matthew Thomas Sumner, CBE (2. október 1951, Wallsend, Anglicko, Spojené kráľovstvo), známy pod umeleckým menom Sting, je anglický hudobník, spevák-skladateľ, multiinštrumentalista, aktivista, herec a filantrop. Pred začatím svojej sólovej kariéry bol textárom, hlavným spevákom a basgitaristom new wave skupiny The Police.
Prezývka Sting pochádza z čias, keď v začiatkoch vystupoval v jazzových kluboch a mal pri tom oblečený pásikavý žlto-čierny sveter. Pripomínal obrosvkú včelu. Sting znamená v preklade žihadlo.
Sting počas svojej kariéry striedal mnoho hudobných žánrov, vrátane rôznych prvkov jazzu, reggae, klasickej hudby, new age a worldbeatu. Ako sólový hudobník a člen skupiny The Police, získal šestnásť cien Grammy, pričom prvú získal v roku 1981 v kategórii najlepší inštrumentálny rockový výkon. Získal tiež ceny Brit Award — vyhral v kategórii Best British Male v roku 1994, Zlatý glóbus, cenu Emmy Award a niekoľko nominácií na Oskara v kategórii Best Original Song. Je tiež členom Rock and Roll Hall of Fame a Songwriters Hall of Fame. Celosvetovo ako člen The Police a ako sólový hudobník predal viac ako 100 miliónov albumov.
Mladosť.
Narodil sa v Anglicku, ako najstarší zo štyroch súrodencov matke Audrey, kaderníčke, a otcovi Ernestovi Matthewovi Sumnerovi, mliekarovi a inžinierovi. Jeho súrodencami boli Philip, Angela a Anita.
C/1961 R1

C/1961 R1 alebo Kométa Humason je obria neperiodická kométa, ktorú objavil Milton L. Humason 1. septembra 1961.
Kométa Ikeya-Seki

Kométa Ikeya-Seki, formálne označená C/1965 S1, 1965 VIII a 1965f, je neperiodická kométa, ktorú nezávisle od seba objavili Kaoru Ikeya a Cutomu Seki.
Kométa Kohoutek

Kométa Kohoutek, formálne označená C/1973 E1, 1973 XII a 1973f, je neperiodická kométa, ktorú objavil český astronóm Luboš Kohoutek 7. marca 1973.
Kométa Machholz

Kométa Machholz alebo C/2004 Q2, je neperiodická kométa, ktorú objavil Donald Machholz 27. augusta 2004.
Kométa Shoemaker-Levy 9

Kométa Shoemaker-Levy 9 alebo SL9, formálne označená ako D/1993 F2, bola neperiodická kométa, ktorá v roku 1994 dopadla na planétu Jupiter, čo bola prvá možnosť priamo pozorovať zrážku dvoch telies slnečnej sústavy. Bola to tiež prvá pozorovaná kométa, ktorá obiehala Jupiter.
Objavenie.
Kométu objavili v rámci systematického hľadania blízkozemských telies manželia Eugene a Carolyn Shoemakerovci a David Levy na fotografii z 23. marca 1993. Snímka bola vytvorená 45-centimetrovým Schmidtovým teleskopom na Palomar Observatory. Neskoršie snímky ukázali, že ide o množstvo úlomkov sprevádzaných prachovou stopou. Kométu roztrhal Jupiter svojou slapovou silou, keď okolo neho prelietala 7. júla 1992 vo vzdialenosti .
Dopad na Jupiter.
Kométa Shoemaker-Levy 9 na rozdiel od väčšiny komét neobiehala okolo Slnka, ale okolo Jupitera po dobu asi štvrť storočia po veľmi excentrickej dráhe. Úlomky kométy roztrhanej slapovou silou planéty začali dopadať do Jupiterovej atmosféry 16. júla 1994. Posledný z nich dopadol 22. júla 1994. Miesta dopadu boli na južnej pologuli. Úlomkov bolo vyše 20 a mali rôznu veľkosť. Tie väčšie boli odhadované na 0,5 až a ich kolízna rýchlosť bola približne /s. Dopad úlomkov bol sledovaný Hubblovým kozmickým ďalekohľadom aj ďalekohľadmi Keck. V miestach dopadu vytryskli z atmosféry Jupitera plyny, neskôr sa v miestach dopadu vytvorili tmavé škvrny, ktoré boli pozorovateľné takmer rok. Najmohutnejší bol dopad fragmentu označeného písmenom G, ktorého kinetická energia 6 miliónov megaton trinitrotoluénu ďaleko presahuje celosvetové zásoby jadrových zbraní. Odhaduje sa, že podrobná zrážka sa na Jupiteri prihodí raz za niekoľko tisícročí.
Kométa West

Kométa West, formálne označená ako C/1975 V1, 1976 VI a 1975n, bola neperiodická kométa, ktorú objavil Richard M. West 10. augusta 1975.
C/1927 X1

Kométa Skjellerup-Maristany, formálne označená C/1927 X1, 1927 IX a 1927k, bola veľmi jasná neperiodická kométa v roku 1927.
C/1970 K1

Kométa White-Ortiz-Bolelli, formálne označená C/1970 K1, bola jasná neperiodická kométa, ktorá sa objavila v roku 1970.
Kométa Skorichenko-George

Kométa Skorichenko-George, formálne označená C/1989 Y1, 1990 VI a 1989e1, je neperiodická kométa, ktorú objavili Doug George a Boris Skoritčenko 17. decembra 1989.
Maltuziánstvo

Maltuziánstvo alebo maltuzianizmus alebo maltuziánska populačná teória je demografická a národohospodárska teória (resp. smer), prvýkrát sformulovaná Thomasom Robertom Malthusom (1766-1834). Hovorí, že kým obyvateľstvo má prirodzenú tendenciu rásť geometrickým radom, ponuka potravín a prostriedky na existenciu majú tendenciu rásť aritmetickým radom; z toho vyplýva, že produkcia potravín na hlavu klesá v čase a brzdí rast obyvateľstva. 
Závery sú jednak, že príčinou hladu v spoločnosti je príroda, a jednak, že sa civilizácia časom musí vrátiť k pravekému spôsobu života.
Maltuziánstvo spája možnosť prekonať spomínané problémy vyplývajúce z rastu obyvateľstva s predchádzaním takému rastu obyvateľstva, ktorý nie je ekonomicky zabezpečený, ako aj s prirodzenou reguláciou obyvateľstva prostredníctvom hladu, epidémií, vojen atď..
Moderný variant maltuziánstva sa volá neomaltuziánstvo.
Leptothorax minutissimus

Leptothorax minutissimus je druh parazitického mravca, ktorý bol prvýkrát popísaný v roku 1942. Patrí medzi najvzácnejšie a najzáhadnejšie druhy mravcov na našej planéte. Pre svoju typickú farbu sa často označuje aj ako „zlatý mravec“.
Kolóniu tvorí 50 až 100 samčekov a kráľovien, robotníčky ale pravdepodobne vôbec nemá. Aby zabezpečil svoje životné nároky, obsadzuje tento druh mravca kolónie iných príbuzných druhov, napr. druhu Leptothorax curvispinosus. Kráľovná vyhľadá kráľovnu hostiteľskej kolónie, pevne sa na ňu prichytí a znáša vajíčka, o ktoré sa starajú robotnice hostiteľskej kolónie. Vyliahnu sa z nich len samčekovia a nové kráľovné.
Druh je veľmi vzácny, vyskytuje sa napríklad v okolí mesta Columbus v americkom štáte Ohio.
Teória vodnej opice

Teória vodnej opice (správnejšie: Hypotéza vodnej opice) alebo vodná teória (ľudského pôvodu) (známa aj pod skratkou "AAH/AAT" z anglického "aquatic ape hypothesis/theory") je hypotéza, podľa ktorej prešli prapredkovia človeka etapou života vo vode (resp. vo vode a pri plytkej vode na africkom pobreží) a v tejto etape sa objavili mnohé z našich novodobých rysov (zvláštne ochlpenie, potápací reflex, podkožný prirastený tuk, vzpriamený chod a podobne). 
Jej protikladom je klasická „savanová teória“, podľa ktorej sa prví hominidi vyvinula v savanách Afriky.
Teóriu vypracoval roku 1930 odborník na morskú biológiu sir Alister Hardy (1896-1985) pri štúdiu anatomických materiálov, ale zverejnil ju až roku 1960. K jej prívržencom patria aj napríklad Desmond Morris ("Ľudský živočích") a Elaine Morganová ("Vodná opica").
Variometer (letectvo)

Variometer je prístroj používaný v letectve na zisťovanie vertikálnej rýchlosti lietadla. V motorových lietadlách sa označuje aj ako VSI z angl. "Vertical Speed Indicator" (ukazovateľ vertikálnej rýchlosti).
Variometer patrí k základnej výbave lietajúceho zariadenia a informuje pilota o rýchlosti stúpania alebo klesania, najčastejšie v metroch za sekundu (m/s) alebo v stopách za minútu (ft/min) alebo v uzloch (nám. míľ/h).
Rýchlosť klesania alebo stúpania je dôležitým údajom najmä pri bezmotorovom lietaní, preto prístroje pre takýto typ lietania často poskutujú okrem grafickej aj zvukovú signalizáciu. Pri motorovom lietaní je kontrola vertikálnej rýchlosti dôležitá pri pristávaní a pri zmene smeru letu.
Variometer

Variometer môže byť:
Škorpión I.

Škorpión I. bol faraón Horného Egypta počas preddynastického obdobia okolo roku 3150 pred Kr. Predpokladá sa, že žil v Džanete storočie alebo viac pred jeho známejším menovcom, kráľom Škorpiónom z Nechenu. Jeho hrobka sa nachádza na pohrebisku čenejskej dynastie v Abyde.
Meno tohto kráľa zostáva záhadou. Je zapísané hieroglyfom v podobe škorpióna, ktorého čítanie nie je dokázané, preto je nazývaný iba „Škorpión“. Môže mať súvis s egyptskou bohyňou-škorpiónom Selket. 
V nedávnej dobe objavil prof. John Darnell z Yale University 5 000 rokov starý nápis, ktorý obsahuje Škorpiónovo meno a zobrazuje jeho víťazstvo nad iným preddynastickým panovníkom, možno kráľom nakádskej kultúry. Meno porazeného či možno miesto, kde došlo k stretu, je nazvané "Hlava býka". Značka s rovnakým významom bola nájdená aj v Škorpiónovej hrobke.
Meno je známe aj z nápisov na džbánoch, ktoré sa našli v hrobke U-j v archeologickej lokalite "Umm el-Káb", kedysi pohrebisko hlavného regionálneho sídla Abdžu (Abydos), neskôr centra 8. hornoegyptského kraja. V hrobke sa okrem 400 spomínaných džbánov našlo množstvo ďalších artefaktov spojených s ranými dejinami Egypta, medzi iným slonovinové štítky, keramika, pozostatky drevenej skrinky, herných predmetov a kráľovského žezla zo slonoviny.
Kurów

Kurów je obec vo východnom Poľsku, v okrese Puławy Lublinského vojvodstva. Leží 30 km severozápadne od Lublinu na križovatke diaľkových ciest č. 12 a 17 a preteká ňou riečka Kurówka. Samotná obec Kurów má 2 800 obyvateľov, celá gmina 7 900 obyvateľov na ploche 101 km². V Kurówe sa v roku 1923 narodil bývalý poľský prezident Wojciech Jaruzelski.
Prvá zmienka o lokalite pochádza z 20. januára 1185 a nachádza sa v dokumente mazovského kniežaťa Leška. V rokoch 1442-1870 bol Kurów mesto (v období 1456-1465 bol sídlom kurovského okresu). Po treťom delení Poľska sa mesto ocitlo na území Západnej Haliče pod vládou Rakúska. Mestské práva obec stratila v rámci reštrikcií za účasť obyvateľov v januárovom povstaní v roku 1863.
Zenitová hodinová frekvencia

Zenitová hodinová frekvencia (angl. zenithal hourly rate, ZHR) je počet meteorov, ktoré je možné pozorovať za jednu hodinu na čistej a jasnej oblohe, teda pri limitnej hviezdnej veľkosti okolo +6,5 a ak sa radiant nachádza na zenite. Počet meteorov, ktorý je viditeľný reálne, je vždy nižší a znižuje sa tým viac, čím bližšie sa radiant nachádza pri horizonte.
Vzorec pre výpočet ZHR :
formula_1
ak
formula_2 
predstavuje hodinovú frekvenciu pozorovateľa, "N" - počet pozorovaných meteoritov, "Teff" - skutočný čas pozorovania pozorovateľa. Napríklad: Ak pozorovateľ deetekuje 12 meteoritov za 15 minút, jeho hodinová frekvencia je 48 (12 za 0,25 hodiny).
formula_3
predstavuje zorné pole korekčného faktora, kde "k" je percento zorného poľa pozorovateľa, ktoré je zakryté (napríklad oblaky). Napríklad: Ak 20% zorného poľa pozorovateľa je pokrytých oblakmi, potom "k"=0,2 a "F"=1,25. Pozorovateľ by mal vidieť o 25% viac meteoritov, z toho dôvodu vynásobené "F"=1,25.
formula_4
predstavuje obmedzenie veľkosti korekčného faktora. Pre každú zmenu o jednu veľkosť v obmedzenom rozsahu pozorovateľa, sa počet meteoritov pozorovateľa mení o faktor "r". Preto to musí byť brané do úvahy. Napríklad: Ak "r"=2 a obmedzený rozsah pozorovateľa je 5,5, budeme musieť vynásobiť jeho hodinovú frekvenciu o 2 (2 na 6,5-5,5), aby sme zistili, koľko meteoritov uvidíme v jeho obmedzenom rozsahu 6,5.
formula_5
predstavuje korekčný faktor, pre výšku žiarivého telesa (radiantu) nad horizontom (hR). Počet meteoritov videný pozorovateľom sa mení so sínusovou funkciou výšky radiantu v stupňoch. Napríklad: Ak bol radiant počas pozorovania v priemernej výške 30 na oblohe, budeme musieť predeliť jeho horinovú frekvenciu číslom 0,5 (sin(30)), aby sme zistili koľko meteoritov bolo viditeľných ak bol meteorit na zenite.
Binomické meno

Binomické meno je dvojslovný vedecký názov, ktorý identifikuje každý známy druh. Názov druhu pochádza z latinčiny alebo gréčtiny. Skladá sa z rodového mena písaného s veľkým začiatočným písmenom a z druhového mena, ktoré sa píše s malým začiatočným písmenom – napr.: "Homo sapiens", "Felis serval" alebo "Tyrannosaurus rex".
Kokotów

Kokotów je dedina v Poľsku, v Malopoľskom vojvodstve. Má približne 1500 obyvateľov. 
Poloha: 50°00'44" severnej zemepisnej šírky, 20°04'43" východnej zemepisnej dĺžky.
Beh na lyžiach na Zimných olympijských hrách 2006

Beh na lyžiach na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne pozostával z 12 medailových pretekov. Začal sa 11. februára a trval do 26. februára 2006. Všetky preteky sa uskutočnili v Pragelato Plan.
Slovensko v behu na lyžiach reprezentovali: Martin Bajčičák, Ivan Bátory, Michal Malák, František Janečko, Martin Otčenáš, Alena Procházková a Katarína Garajová.
Muži.
30 km (15 km + 15 km) stíhacie preteky.
Boli to prvé mužské preteky v behu na lyžiach a konali sa 12. februára 2006, po ženských pretekoch. Preteky sa začali hromadným štartom na 15 km klasickým štýlom, potom bežci vymenili bežky a pokračovali 15 km voľnou technikou. V takom formáte sa už trikrát pretekalo na Majstrovstvách sveta v klasickom lyžovaní a posledným majstrom sveta je Francúz Vincent Vittoz. Podobné preteky sa uskutočnili aj na Zimných olympijských hrách 2002, kde zlatú medailu získali Nóri Thomas Alsgaard (už nesúťaží) a Frode Estil, ale vzdialenosť bola 20 km, nie 30.
Preteky sa začali hromadným pádom, ktorý zapríčinil Estil. Až takmer do konca sa na čele držala veľká skupina bežcov. Piati z nich prišli spolu aj na cieľovú rovinku po tom ako sa Švéd Anders Södergren snažil v poslednom kole o únik. Všetkých nakoniec v cieľovej rovinke prešpurtoval Rus Jevgenij Dementiev, ktorý takto získal pre Rusko prvú zlatú medailu na Hrách.
Umiestnenie slovenských reprezentantov:
Tímové stíhacie preteky, klasický štýl.
Umiestnenie slovenských reprezentantov:
15 km klasicky postupný štart.
Umiestnenie slovenských reprezentantov:
Ženy.
15 km (7,5 km + 7,5 km) stíhacie preteky.
Preteky sa uskutočnili 12. februára, ako prvé bežecké preteky na Olympiáde 2006. Preteky sa začali hromadným štartom na 7,5 km klasickým štýlom, potom bežkyne vymenili bežky a pokračovali 7,5 km voľnou technikou. V takom formáte sa už trikrát pretekalo na Majstrovstvách sveta v klasickom lyžovaní, poslednou majsterkou sveta je Ruska Julia Čepalová a olympijskou víťazkou na 10 km trati je Kanaďanka Beckie Scottová. 
Kristina Šmigunová a Kateřina Neumannová plece pri pleci prišli na štadión, ale Šmigunová nakoniec vyhrala s náskokom 1,9 sekundy. Ruska Jevgenia Medvedevová získala bronz.
Umiestnenie slovenských reprezentantov:
10 km klasicky, postupný štart.
Umiestenie slovenskej reprezentantky:
Boby na Zimných olympijských hrách 2006

Slovensko v boboch reprezentovali: Milan Jagnešák, Viktor Rájek, Andrej Benda, Róbert Kresťanko a Branislav Prieložný
Muži-dvojbob.
Umiestnenie slovenských reprezentantov:
25. Slovensko (Jagnešák, Rajek) 2:51,74 - iba tri jazdy
Muži-štvorbob.
Umiestnenie slovenských reprezentantov:
20. Slovensko (Jagnešák, Rajek, Benda, Kresťanko) 3:44,66
Sánkovanie na Zimných olympijských hrách 2006

Slovensko v sánkovaní reprezentovali: Jozef Ninis, Jaroslav Slávik, Veronika Sabolová, Ľubomír Mick, Walter Marx ml. a Jana Šišajová
Muži.
Jednotlivci.
Umiestnenie slovenských reprezentantov:
Dvojice.
Umiestnenie slovenských reprezentantov:
Ženy.
Jednotlivkyne.
Umiestnenie slovenských reprezentantiek:
Skoky na lyžiach na Zimných olympijských hrách 2006

Slovensko v skokoch na lyžiach reprezentoval Martin Mesík.
K90.
Umiestnenie slovenských reprezentantov:
Snoubording na Zimných olympijských hrách 2006

Slovensko v snoubordingu reprezentoval Radoslav Židek, ktorý ako prvý reprezentant Slovenska získal medailu na zimných olympijských hrách.
Šortrek na Zimných olympijských hrách 2006

Šortrek na Zimných olympijských hrách 2006 sa konal od 12. februára do 25. februára. Osem pretekov prebiehalo v hale Torino Palavela v Turíne. V súťaži mužov, Ahn Hyun-Soo získal medailu v každej disciplíne, z toho tri zlaté. Zo žien, Jin Sun-Yu získala tri zlaté medaily.
Slovensko v šortreku reprezentoval Matúš Užák.
Muži.
1 000 m.
18. februára
1 500 m.
12. februára
Ženy.
500 m.
15. februára
1 500 m.
18. februára
3 000 m štafeta.
22. februára
Alpské lyžovanie na Zimných olympijských hrách 2006

Slovensko v zjazdovom lyžovaní reprezentovali: Ivan Heimschild, Jaroslav Babušiak, Veronika Zuzulová, Soňa Maculová, Eva Hučková, Nikola Gálfyová a Jana Gantnerová
Muži.
Zjazd.
Umiestnenie slovenských reprezentantov:
Kombinácia.
Umiestnenie slovenských reprezentantov:
Biatlon na Zimných olympijských hrách 2006

Biatlon na Zimných olympijských hrách 2006 zahŕňal desať biatlonových pretekov. Všetky sa uskutočnili v aréne Cesana-San Sicario. Začali sa 11. februára skončili 25. februára 2006. Organizátori očakávali približne 6 500 divákov na každé preteky.
Slovensko v biatlone reprezentovali: Soňa Mihoková, Anna Murínová, Martina Halinárová, Marcela Pavkovčeková, Janka Gereková, Pavol Hurajt, Marek Matiaško, Miroslav Matiaško, Dušan Šimočko a Matej Kazár
Muži.
Individuálne (20 km).
Tieto preteky pozostávali z piatich kôl so štyrmi zastávkami na streľbu. Počas každej zastávky biatlonisti vystrelili päť výstrelov na päť terčíkov. Každý nepresný výstrel bol penalizovaný jednou minútou, ktorá sa prirátala k výslednému času. Prvá a tretia streľba bola v ľahu kým druhá a štvrtá v stoji. Celkový počet biatlonistov bol 89 (jeden nenastúpil na štart). Štartovali v tridsať sekundových intervaloch.
Boli to prvé medailové preteky na olympiáde a konali sa 11. februára. Michael Greis z Nemecka trafil 19 z 20 terčíkov a mal výsledný čas 54:23.0 (s jednou trestnou minútou) a získal olympijské zlato, 16 sekúnd pred Nórom Ole Einar Bjørndalenom. Nórsko tiež získalo bronzovú medailu, Halvard Hanevold porazil Sergeja Čepikova o 0,8 sekundy ale s dvoma trestnými minútami, kým ruský reprezentant mal iba jednu.
Umiestnenie slovenských reprezentantov:
Šprint (10 km).
Umiestnenie slovenských reprezentantov:
Stíhacie preteky (12.5 km).
Umiestnenie slovenských reprezentantov:
Hromadný štart (15 km).
Umiestnenie slovenských reprezentantov:
Ženy.
Individuálne (15 km).
Umiestnenie slovenských reprezentantiek:
Šprint (7.5 km).
Umiestnenie slovenských reprezentantiek:
Akrobatické lyžovanie na Zimných olympijských hrách 2006

Súťaž v akrobatickom lyžovaní na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne prebiehala v lyžiarskom stredisku Sauze d'Oulx, asi 80 km od Turína. Ženy aj muži súťažili v dvoch disciplínach - akrobatickom zjazde a skokoch. V akrobatickom lyžovaní Slovensko nemalo zastúpenie.
Curling na Zimných olympijských hrách 2006

Turnaj v curlingu na zimných olympijských hrách v roku 2006, ktoré sa konali v talianskom Turíne, bol na programe od 13. do 24. februára v hale Palaghiaccio v meste Pinerolo, juhozápadne od Turína. Bolo to po štvrtý raz čo bol curling v programe zimných olympijských hier. Predtým bol olympijským športom počas rokov 1924, 1998, 2002. Slovensko na tomto turnaji nemalo zastúpenie.
Kvalifikácia.
U oboch turnajov bolo deväť z desiatich miest pridelených na základe bodového systému, ktorý bral do úvahy výsledky šampionátov v rokoch 2003, 2004 a 2005. Talianske curlingové tímy boli automaticky kvalifikované ako hostitelia.
Severská kombinácia na Zimných olympijských hrách 2006

V severskej kombinácii Slovensko nemalo zastúpenie.
Skeleton na Zimných olympijských hrách 2006

V skeletone Slovensko nemalo zastúpenie.
Rýchlokorčuľovanie na Zimných olympijských hrách 2006

V rýchlokorčuľovaní Slovensko nemalo zastúpenie.
Per-Johan Axelsson

Per-Johan Axelsson (* 26. február 1975, Kungälv, Švédsko) je bývalý švédsky reprezentant v ľadovom hokeji.
Klubový hokej.
Bol útočníkom hrajúcim na ľavom krídle. Je 185 cm vysoký a váži 86 kg (údaj z roku 2006). V najvyššej súťaži začal hrať v sezóne 1993/94 za Vastra Frolunda HC Goteborg v švédskej Elitserien. V roku 1995 ho v úvodnom drafte NHL vybralo mužstvo Boston Bruins v siedmom kole ako 177. v celkovom poradí. Na ľad NHL sa v drese Bostonu s číslom 11 dostal po prvýkrát v sezóne 1997/98 a zostal verný tomuto klubu dodnes. Počas lockoutu v NHL v sezóne 2004/05 hral opäť za HC Goteborg. Na sezónu 2005/06 má s Bostonom uzavretú zmluvu na 1,064 milióna dolárov.
Reprezentácia.
Per-Johan Axelsson reprezentoval Švédsko na piatich majstrovstvách sveta nepretržite v rokoch 2000-2004. Získal dvakrát bronzovú (2001 a 2002) a dvakrát striebornú medailu (2003, 2004). Zúčastnil sa aj na zimných olympijských hrách 2002 v Salt Lake City a získal zlatú olympijskú medailu na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Nosí reprezentačný dres číslo 22.
Zimné olympijské hry 2006.
Švédsko získalo na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne zlaté olympijské medaily. Po rozpačitom úvode, keď v základnej skupine skončilo až na treťom mieste po prehrách s Ruskom 0:5 a Slovenskom 0:3, už nezaváhalo. V štvrťfinále zdolalo Švajčiarsko 6:2, v semifinále Česko 7:3 a vo finále severského rivala Fínsko tesne 3:2.
Richard Martin Willstätter

Richard Martin Willstätter (* 13. august 1872, Karlsruhe, Nemecko – † 3. august 1942, Muralto, Švajčiarsko) bol nemecký chemik, ktorý študoval štruktúru chlorofylu a iných rastlinných pigmentov. Za jeho výskum dostal v roku 1915 Nobelovu cenu za chémiu.
Willstatter obhájil svoj doktorát na Univerzite v Mníchove (1894) za jeho prácu o štruktúru kokaínu. Medzitým pracoval ako asistent Adolfa von Baeyera v Mníchove, pokračoval v skúmaní štruktúry alkaloidov a niekoľko ich syntetizoval. Objasnil štruktúru a ukázal, že krvný pigment hém nosí štrukturálnu podobnosť ako porfyrín nájdený v chlorofyle. Bol profesorom chémie na Univerzite v Berlíne a riaditeľom Wilhelmovho Inštitútu v Berlíne (19121916), kde jeho práca spočívala v odhaľovaní štruktúry mnohých pigmentov kvetov a ovocných plodov. Keď bola jeho práca prerušená vojnou, na príkaz Fritza Habera začal pracovať na vývoji plynových masiek.
Počas 20. rokoch 20. storočia pracoval na princípe enzýmových reakcií a vysvetlil, že enzýmy sú chemické látky a nie biologické organizmy. Willstatter bol Žid a tak sa v roku 1924 počas prejavov antisemitizmu v Mníchove vzdal svojej funkcie. Pokračoval vo svojej práci súkromne v Mníchove a neskôr vo Švajčiarsku.
Theodore William Richards

Theodore William Richards (* 31. január 1868, Germantown, Pensylvánia, USA – † 2. apríl 1928, Cambridge, Massachusetts) bol americký chemik, nositeľ Nobelovej ceny za chémiu z roku 1914 za určenie atómovej hmotnosti mnohých prvkov.
Životopis.
Narodil sa v Pensylvánii. Jeho rodičia boli William T. Richards, maliar, a Anna Matlack, spisovateľka.
Vzdelanie získal od svojej matky, neskôr odišiel do Anglicka a Francúzska. V roku 1883 začal študovať na Haverford College v Pensylvánii. V roku 1885 začal navštevovať Harvardovu univerzita. Po získaní titulu PhD. v roku 1888 odišiel do Nemecka, kde strávil rok pod vedením Victora Meyera. Vrátil sa na Harvard, stal sa asistentom chémie, neskôr inštruktorom, asistentom profesora a v roku 1901 nakoniec aj profesorom. V roku 1903 sa stal riaditeľom Oddelenia chémie na Harvarde a v roku 1912 bol menovaný riaditeľom Wolcott Gibbs laboratórií.
Oženil sa a mal dve dcéry a syna. Je obľúbené hobby bol golf, kreslenie a plachtenie.
Práca.
Asi polovica jeho diel sa týka výskumu atómových hmotností, v roku 1886 začal pracovať s kyslíkom a meďou. Vynašiel nefelometer a v roku 1912 vypočítal, alebo spresnil atómové hmotnosti 30 prvkov.
Zhruba polovicu svojej kariéry sa venoval výskumu atómových hmotností. Podľa G. B. Forbesa do roku 1932 Richards a jeho študenti preskúmali 55 prvkov. Bol prvý, kto pomocou chemickej analýzy ukázal, že prvok môže mať viac atómových hmotností, čím podporil myšlienku izotopov.
Dom múdrosti

Dom múdrosti ( "Bajt al-hikma") bola literárna, vedecká a vzdelávacia inštitúcia v Bagdade, ktorú založil chalífa al-Ma’mún v roku 832, pravdepodobne podľa vzoru perzskej akadémie v Gundíšápúre.
V "Dome múdrosti" vznikali preklady gréckych originálov z oblasti filozofie, medicíny a prírodných vied. Podľa tradície, diela priniesla delegácia, ktorú chalífa vyslal do krajiny či mesta Rum (Konštantínopol). Súčasťou Domu múdrosti bola knižnica, kníhviazačstvo, múzeum a astronomické observatóriá v Bagdade a v Damasku.
Na čele "Domu múdrosti" boli bratia Sahl bin Hárún a Saíd bin Hárún. K spolupráci prizvali mnohých učencov, ktorí okrem prekladov vytvorili aj originálne diela. Patrili k nim Muhammad al-Chorezmí, Muhammad Džafár ibn Músá, Ahmed ibn Músa, Hunain ibn Ishák, al-Hasan ibn Músá alebo Abú Júsuf Jaqúb ibn Isháq as-Sabbáh al-Kindí.
Dom múdrosti pravdepodobne zanikol za vlády chalífu al-Mutawakkíla.
2006 BV39

2006 BV39 je planétka zo skupiny Apollo, patriaca súčasne medzi objekty pravidelne sa približujúce k Zemi (NEO) a teda aj medzi potenciálne nebezpečné telesá (PHA). Jej dráha nie je dosiaľ definitívne určená, preto jej nebolo doteraz pridelené katalógové číslo.
Popis objektu.
Vzhľadom na to, že bola pozorovaná iba počas dvoch dní, nebolo možné uskutočniť spektroskopický výskum. Preto o jej chemickom zložení nie je nič známe. Jej priemer je odhadovaný na základe hviezdnej veľkosti a pretože nie je známe ani albedo jej povrchu, je preto do veľkej miery neistý.
História.
Planétka bola po prvýkrát pozorovaná 26. januára 2006 okolo 08:00 svetového času (UTC) 1,8metrovým ďalekohľadom na Kitt Peak Observatory v rámci programu Spacewatch II. Objavili ju astronómovia T. H. Bressi, M. T. Read. O dva dni neskôr, 28. januára o 07:28 UTC, preletela v minimálnej vzdialenosti 330 tisíc kilometrov od stredu Zeme, teda bližšie, ako obieha Mesiac, a opäť sa vzdialila do medziplanetárneho priestoru. Naposledy bola pozorovaná ešte krátko pred jej maximálnym priblížením k Zemi, o 05:14 UTC a potom počas obletu ešte v ten istý deň okolo 22:40 UTC astronómom Milošom Tichým z observatória na juhočeskej Kleti.
V minulosti preletela už niekoľkokrát v blízkosti Zeme, naposledy v roku 1997, keď ju minula v bezpečnej vzdialenosti 23 miliónov kilometrov. Pred tým, v roku 1962, preletela vo vzdialenosti približne 5,6 mil. km okolo Marsu, čo trocha zmenilo jej dráhu.
Výhľad do budúcnosti.
Planétka sa bude opakovane približovať k Zemi, ale do konca 21. storočia nás tieto prelety neohrozia. K najtesnejšiemu preletu vo vzdialenosti 7,3 mil. km má dôjsťt 24. júna 2061. Omnoho zaujímavejšie budú opakované prelety okolo Marsu v rokoch 2026, 2050, 2075 a 2099. Pri poslednom z týchto stretnutí minie Mars iba o 4 mil. km.
Alfred Werner

Alfred Werner (* 12. december 1866, Mulhouse, Francúzsko – † 15. november 1919, Zürich, Švajčiarsko) bol švajčiarsky chemik. Ustanovil základ pre modernú koordinačnú chémiu a objavil hexol.
V roku 1913 získal Nobelovu cenu za navrhnutie oktánovej konfigurácie tranzitných kovových komplexov. Bol prvým anorganickým chemikom, ktorý Nobelovu cenu získal, a do roku 1973 aj jediným.
Životopis.
Narodil sa ako syn továrnika J.A. Wernera a Jeanne Tesche v Mulhouse v Alsasku. Tu aj začal navštevovať školu. Počas štúdia prejavil záujem o chémiu a keď dovŕšil vek 18 rokov pripravil svoj prvý experiment. Od roku 1885 do 1886 bol na vojenčine v Karlsruhe, počas toho navštevoval prednášky na Technickej strednej škole, neskôr na Federálnej Technickej strednej škole v Zürichu. V tom istom roku získal diplom Technickej chémie. Počas jeho štúdií bol ovplyvnený profesorom A. Hantzschom. V 1889 sa stal asistentom profesora v laboratóriách v Zürišskej strednej škole a začal spolupracovať s profesorom Hantzschom vo výskume.
Cost, Insurance and Freight

Cost, Insurance &amp; Freight (CIF), po slovensky náklady, poistenie a prepravné, je častá obchodná doložka.
Podľa Incoterms 2000 sa vykladá takto: Vývozca je zodpovedný za poistenie tovaru v mene kupujúceho až do okamihu, kedy je náklad dodaný a vyložený v cieľovom prístave. To znamená, že predávajúci je povinný zjednať na vlastné náklady za obvyklých podmienok prepravu tovaru do dohodnutého prístavu určenia obvyklou cestou námornou loďou typu normálne používanej k preprave daného druhu tovaru a zaplatiť dopravné a na vlastné náklady je povinný zaobstarať vývozné povolenie, nalodiť tovar, upovedomiť o tom kupujúceho. Je tiež povinný zaobstarať na svoje náklady prevoditeľnú námornú poistku proti dopravnému nebezpečiu uvedeného v zmluve. Nebezpečenstvo škody na tovare prechádza z predávajúceho na kupujúceho v okamihu kedy skutočne tovar prejde zábradlím lodi v prístave nalodenia
Karát (jednotka hmotnosti)

Karát alebo metrický karát je jednotkou hmotnosti používaná pre diamanty, drahokamy alebo perly.
Názov karát označoval dužinaté plody rohovníka obyčajného ("Ceratonia siliqua" L.), známeho u nás ako svätojánsky chlieb. Jeho tvrdé semená, spravidla rovnako ťažké sa v staroveku používali ako závažia pri vážení zlata, striebra a drahých kameňov.
Karát (metrický) bol zavedený v roku 1907 na štvrtej konferencii pre váhy a miery. Predtým existovali iné, mierne odlišné karáty:
Rohovník obyčajný

Rohovník obyčajný (iné názvy: rohovník chlebový, svätojánsky chlieb obyčajný, svätojánsky chlieb, karob ; lat. "Ceratonia siliqua") je vždyzelený strom rastúci prevažne v oblasti Stredomoria a Prednej Ázie. Jeho plody (struky) sa nazývajú svätojánsky chlieb alebo karob.
Plod.
Plody (struky) rohovníka sa pod názvom "karob" používajú v potravinárstve a v Stredomorí aj na kŕmenie dobytka. Má sladkastú chuť, neobsahuje kofeín ani iné psychoaktívne látky a často sa používa ako hypoalergenická náhrada múky pri bezlepkovej diéte a na dojčenskú výživu. Slúži tiež ako náhrada kakaa v zákuskoch a zmrzlinách. Je sa struk bez zrniečok.
V Chorvátsku (napr. na ostrove Mljet v Dalmácii) sa z plodov vyrába alkoholický nápoj "rakija od rogača".
Zo strukov sa izoluje karobová guma, ktorá je povoleným prírodným potravinovým aditívom s číslom E 410.
Semená struku sa v minulosti používali ako závažie pri vážení drahokamov či zlata. Slovo karát je preto odvodené od slova karob.
Endre Ady

Endre Ady (* 22. november 1877, Érmindszent – † 27. január 1919, Budapešť) bol maďarský básnik, tvorca modernej maďarskej lyriky ("Krv a zlato", "Na čele mŕtvych"), novelista ("Desaťmiliónová Kleopatra") a publicista.
Jeho prvou básnickou zbierkou boli "Versek" (Verše, 1899). V Maďarsku bol považovaný za radikála: pracoval v opozičnom časopise "Nagyvárady Napló", ostro vystupoval proti feudálnym praktikám a klerikalizmu, podporoval spojenectvo národov strednej Európy. Bol hlavnou postavou literárnej moderny v krajine. Inšpiroval sa generáciou francúzskych „prekliatych“ básnikov a symbolizmom, a následne si vytvoril vlastný osobitý štýl.
Program Fobos

Program Fobos (po rusky "Программа Фобос", v západných prameňoch prepisované ako "Phobos") je označenie série dvoch automatických planetárnych sond určených na prieskum planéty Mars a jej mesiaca Fobos, po ktorom bol celý program pomenovaný.
Sondy boli vypustené z kozmodrómu Bajkonur v júli 1988 a mali doraziť k svojmu cieľu koncom januára 1989. V dôsledku chyby operátora bola na sondu Fobos 1 ešte počas letu medziplanetárnym priestorom v auguste 1988 vyslaná chybná povelová sekvencia, ktorá spôsobila, že sa úplne vypol riadiaci systém sondy a pozemné riadiace stredisko s ňou stratilo spojenie, ktoré sa už nepodarilo obnoviť. Druhá sonda, Fobos 2, bola 29. januára 1989 úspešne navedená na obežnú dráhu okolo Marsu. Počas ďalšieho letu sonda skúmala z obežnej dráhy povrch a atmosféru planéty a postupne sa približovala k mesiacu Fobos, ale ešte pred jeho dosiahnutím bolo s ňou tiež stratené spojenie.
Hlavnými úlohami týchto sond bolo:
Na projekte Fobos sa podieľalo množstvo zahraničných vedeckých inštitúcií, vrátane česko-slovenských.
Pokračovateľom programu bola sonda "Fobos Grunt" ("Фобос-Грунт"), ktorá mala na mesiaci Fobos pristáť, odobrať vzorky pôdy z jeho povrchu a dopraviť ich na analýzu späť na Zem. Po štarte v roku 2011 sa však sonde nepodarilo opustiť parkovaciu dráhu okolo Zeme a začiatkom ďalšieho roka zanikla v zemskej atmosfére.
Octavio Paz

Octavio Paz (* 31. marec 1914, Mixcoac, Mexiko – † 20. apríl 1998, Mexiko) bol mexický básnik, esejista a diplomat. 
V roku 1990 dostal Nobelovu cenu za literatúru.
Dielo.
Básne
Eseje