burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
AZEN – Aliancia za Európu národov

AZEN – Aliancia za Európu národov bola politická strana pôsobiaca na Slovensku. Strana AZEN bola zaregistrovaná na ministerstve vnútra dňa 27. októbra 2009. Jej predsedom sa hneď po jej založení stal vtedajší poslanec NR SR a podpredseda strany ĽS-HZDS Milan Urbáni. Podpredsedami strany sa stali vtedajšia poslankyňa NR SR Zdenka Kramplová a Ivan Valentovič bývalý minister zdravotníctva SR.
Pred voľbami 2010.
Predvolebný program strany AZEN sa zameriaval hlavne na financie, hospodárstvo a malých a stredných podnikateľov. Ďalej to bolo zdravotníctvo, sociálna politika a zahraničné veci. AZEN v predvolebnom období kritizoval hlavne strany ĽS-HZDS a SMER-SD. Stranu SMER-SD kritizoval hlavne za kradnutie tém, ktorým sa strana AZEN venovala. Politickú stranu ĽS-HZDS preto, že v nej podľa Urbániho nebola rovnocennosť medzi členmi. Taktiež za klamanie voličov svojou predvolebnou kampaňou. A tiež kritizoval stranu ĽS-HZDS preto lebo ho neprávom v decembri 2009 vylúčili zo strany. Vraj sa ešte ako člen ĽS-HZDS spolupodieľal na rozbehu Európskej demokratickej strany. Túto informáciu ale hneď po jej uverejnení Urbáni označil za nepravdivú. Strana AZEN sa vo februári 2010 rozhodla o volebnej spolupráci zo stranou RIS (Rómska iniciatíva Slovenska)..
Po voľbách 2010.
Politická strana AZEN sa po volebnom neúspechu, keď stranu vo voľbách do NR SR 2010 podporilo iba 3325 voličov, začala rozpadávať. Ako prvý ju opustil jej podpredseda Ivan Valentovič. Za ním nasledoval samotný predseda strany Milan Urbáni a s ním aj podpredsedníčka strany Zdenka Kramplová. Ako dôvod na opustenie strany uviedli všetci traja: "Odchádzame pre nekorektné správanie sa kancelára strany Mariána Ostatníka. Nie sme s ním ochotní ďalej spolupracovať, preto opúšťame stranu AZEN." Kancelár strany Marián Ostatník sa hneď deň na to vyjadril ku celej veci takto: "Urbáni už nie je predsedom strany a už nie je ani členom už je to iba obyčajný dôchodca." Dokonca Ostatník podal na Urbániho aj trestné oznámenie za falšovanie úradných listín. "Oni robili aj intrigy poza môj chrbát." Ostatník tvrdil že ho ešte pred voľbami chceli zbaviť možnosti kandidovať na poslanca na údajnom sneme ktorý sa mal konať 9.marca 2010. Strana AZEN bola rozpustená v októbri 2010. Zároveň po jej rozpustení z AZENU vznikla nová strana a to Strana zelených. Vtedy už bývali predseda AZENu prestúpil do STRANY MODERNÉHO SLOVENSKA a od roku 2012 až doteraz je jej predsedom.
Holba

Holba (nárečovo: "hoľba", "hauba", "huoľba") môže byť:
Holba môže byť aj:
Turbína (Kežmarok)

Turbína je historická vodná elektráreň z roku 1910 nachádzajúca sa na juhozápadnom okraji mesta Kežmarok, v katastrálnom území obce Huncovce. Je to najstaršia nepretržite fungujúca elektráreň na Slovensku.
História.
Vodnú elektráreň dal postaviť Karl Wein, majiteľ významnej kežmarskej textilnej fabriky Karl Wein a spol. Prvá spišská mechanická tkáčovňa Kežmarok. Fabrika bola známa aj ako Weinova továreň, po druhej svetovej vojne bola premenovaná na Tatraľan. Turbína dodávala elektrickú energiu predovšetkým továrni a prebytkovú energiu mestu Kežmarok. Elektráreň stojí na umelom vodnom kanáli rieky Poprad s dĺžkou približne 3,5 km, do prevádzky bola spustená 15. novembra 1910. Tento dátum je uvedený aj na fasáde budovy. Svoju činnosť by Turbína zrejme začala skôr, komplikácie spôsobil zosuv pôdy v derivačnom kanáli. Ten musel byť spevnený železobetónovou ochrannou klenbou. Časť kanála je vedená pod povrchom zeme, tento úsek meria približne 1 km.
Technológia.
Stavebné práce vo výške okolo 400 000 korún vykonávala firma Pittel &amp; Brauswetter. Firma Pohl a synovia z mesta Szombathely vyrobila turbíny, generátory pochádzajú z budapeštianskej manufaktúry Ganz a elektronika je prácou rakúskeho Siemensu. Dva generátory poháňa dvojica Francisových turbín. Maximálny výkon elektrárne je približne 500 kW. Po definitívnom začiatku výroby elektrickej energie boli na stĺpoch elektrického napätia osadené tabule varujúce ľudí pred nebezpečenstvom vysokého napätia. Pôvodné zariadenie je dodnes funkčné a je súčasťou elektrárne.
Pamiatková ochrana.
Objekty strojovne a rozdeľovne vody s turbínami boli 7. februára 1986 vyhlásené za kultúrne pamiatky.
Ekvalizáca histogramu

Ekvalizácia histogramu () je technika spracovania obrazu v informatike, ktorá zvyšuje jeho kontrast. Jej cieľom je dosiahnutie rovnomerného zastúpenia všetkých jasových hodnôt v obraze, teda zmeniť rozloženie farieb tak, aby sa v histograme vyskytovalo čo najviac odtieňov. 
Prehľad.
Histogram môže byť v tomto prípade interpretovaný ako dátová štruktúra, ktorá obsahuje počet pixelov jednotlivých intenzít. Pre 8-bitový šedotónový obrázok je potrebných 256 tried (stĺpcov) histogramu. Pre obrázky s viac bitovou hĺbkou je potrebný iný, vhodný počet tried. 
Ekvalizáciu histogramu je vhodné použiť vtedy, ak obrázok vyzerá vyblednuto a nemá dostatočný kontrast. Cieľom ekvalizácie je rozložiť najviac sa vyskytujúce intenzity jasu do viacerých častí histogramu, a tým ho urobiť viac plochým. Ekvalizácia zvyšuje hodnoty jasných pixelov ku maximu a znižuje hodnoty tmavých pixelov ku minimu.
Príklad výpočtu.
Majme 8-bitový šedotónový obrázok s hodnotami:
Na výpočet hodnôt výstupného obrázku sú potrebné nasledujúce kroky:
kde Kmin je najmenšia nenulová hodnota kumulatívneho histogramu (v tomto príklade 1), M × N uvádza počet pixelov obrázku (pre tento príklad 8*8=64 pixelov) a L je počet úrovní jasu (vo väčšine prípadov, ako aj v tomto, je to 256).
Rovnica pre tento príklad teda bude: formula_3
Napríklad, pre pixel s hodnotou 78 je hodnota z kumulatívneho histogramu 46 (hodnota 78 je použitá v 7. stĺpci a 8. riadku). Normalizovanú hodnotu vypočítame:
formula_4
Nasledujúca tabuľka zobrazuje v - hodnotu pixelu, H(v) - histogram (počet výskytov hodnoty pixelu), K(v) - kumulatívny histogram a h(v) - výsledná ekvalizovaná hodnota.
Výsledné hodnoty obrázku:
Rockwell (hudobník)

Kennedy William Gordy (* 15. marec 1964, Detroit, Michigan, USA), známy ako Rockwell, je bývalý americký R&amp;B hudobník a pesničkár. Je synom Berryho Gordyho Jr., zakladateľa a CEO vydavateľstva Motown, s ktorým mal podpísanú zmluvu.
Rockwell začal svoju kariéru v roku 1983 singlom „Somebody’s Watching Me“. Na nahrávke sa zúčastnili spevákovi kolegovia z detstva: Michael Jackson a Jermaine Jackson (ktorý bol jeho švagrom). Táto skladba sa dostala na popredné miesta v amerických a britských hitparádach a stala sa hlavným hitom umelca. Do roku 1991 vydal Rockwell celkovo tri albumy a tucet singlov, ktoré však nezopakovali debutový úspech.
Filmografia.
Rockwell sa objavil v seriáli "Soul Train" 2. februára 1985 (14. séria, 17. epizóda).
Parkway Drive

Parkway Drive je austrálska metalová skupina z Byron Bay v Novom Južnom Walese, založená v roku 2003. Do roku 2018 vydala šesť štúdiových albumov, jedno EP, dve DVD, split album a jednu knihu s názvom „"Ten Years of Parkway Drive"“. Posledné štyri albumy skupiny sa dostali do top 10 austrálskych ARIA Charts, pričom "Ire" dosiahol číslo 1 v októbri 2015 a "Reverence" v máji 2018.
Zostava kapely je konzistentná od príchodu basgitaristu Jiu O’Connora v roku 2006, po odchode basgitaristov Bretta Versteega v roku 2004 a Shauna Casha v roku 2006.
SPKK – Spoločnosť priateľov krásnych kníh

SPKK – Spoločnosť priateľov krásnych kníh, bola najstaršou edíciou, ktorá vychádzala, vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ. Prvé knihy v edícii vyšli už roku 1927. Vychádzali v nej svetové diela beletrie i kriminálneho žánru. Okrem klasikov ako Ernest Hemingway a Honoré de Balzac v nej nájdete autorov ako Ed McBain alebo Georges Simenon. Edícia mala do zväzku 100, mierne odlišný názov, SPKK – Spoločnosť priateľov klasických kníh.
Horizons (album Parkway Drive)

Horizons je druhý štúdiový album austrálskej metalcoreovej skupiny Parkway Drive. Vyšlo 6. októbra 2007 prostredníctvom vydavateľstva Resist and Epitaph Records a produkoval ju Adam Dutkiewicz. Album bol nahraný vo Westfielde, Massachusetts v Zing Studios v máji 2007. Album po vydaní zožal pozitívnu kritiku. Záznam bol v tom čase prekvapivým komerčným úspechom skupiny, ktorý sa umiestnil na 6. mieste v rebríčku ARIA Albums Chart, čo bol v prípade austrálskej metalovej kapely v roku 2007 neslýchaný úspech.
Nahrávanie.
Nahrávanie sa uskutočnilo v máji 2007 v Zing Studios vo Westfield, Massachusetts v Spojených štátoch. Ako producent účinkoval Adam Dutkiewicz z Killswitch Engage. McCall v súvislosti s procesom nahrávania vysvetlil: „Skladby, zvuky, rýchlosť, sila a produkcia sa posunula o krok ďalej. Vďaka ďalšej spolupráci s Adamom bola naša práca super ľahká a zároveň veľmi príjemná.“
Hodnotenie albumu.
Album dostal od kritikov zmiešané recenzie. Allmusic dal albumu pozitívnu recenziu, ale povedal: „"Horizons" je podľa predlohy striktne metalcorový album. Je však dodávaný s dostatkom talentu a vášne na to, aby vytvoril súbor piesní, ktoré by mohli ľahko skončiť ako jednotvárne a nudné v menej schopných rukách.“
Hudobné rebríčky.
14. októbra 2007 sa "Horizons" dostal na 6. miesto v rebríčku ARIA Albums Chart a na 27. miesto v rebríčku najlepších amerických vyhľadávačov Heatseekers.
Produkcia.
Obsadenie podieľajúce sa na vzniku albumu:
Björn Gelotte

Björn Gelotte (* 27. august 1975, Göteborg) je švédsky skladateľ a gitarista melodicko-death metalovej skupiny In Flames. Ku kapele sa pripojil ako bubeník, no po albumoch "The Jester Race" a "Whoracle" sa stal jej sólovým gitaristom, kde nahradil Glenna Ljungströma.
V marci 2004 sa umiestnil spolu s druhým gitaristom In Flames, Jesperom Strömbladom, na 70. priečke zo 100 najlepších heavy metalových gitaristov všetkých čias.
Nástroje.
Björn Gelotte používa gitary typu Les Paul od výrobcov Gibson a Epiphone. Firma Epiphone pre neho vytvorila vlastný model gitary „Jotun“, ktorý okrem spracovania Gelotteho požiadavok na komponenty obsahuje zo zadnej strany gitary aj vstavaný otvárač na pivo. Táto gitara má na hlave taktiež štylizovanú verziu loga kapely In Flames, a rovnako ako všetky gitary, ktoré Gelotte používa je osadená aktívnymi snímačmi 81 a 85 od firmy EMG. Väčšinu piesní, ktoré hrá, sú v ladení A# alebo C Standard.
Gelotte používa upravené Dunlop struny, obalené v inom materiáli, kvôli jeho alergii na nikel. Okrem strún používa Gelotte taktiež od firmy Dunlop aj trsátka.
Nórska cirkev

Nórska cirkev alebo cirkev Nórska (po nórsky: "Den norske kyrkja") je luteránska cirkev, ktorá podľa ústavy slúži ako ľudová cirkev Nórska. Je to najväčšia cirkev v Nórsku a do 19. storočia bolo členstvo v nej povinné pre každého občana.
Do 16. storočia bolo Nórsko katolíckou krajinou. Reformácia v rokoch 1536-1537 prerušila vzťahy s Rímom, čo vyústilo do vzniku samostatnej cirkvi celkom podriadenej panovníkovi. Až do modernej doby nebola cirkev len náboženskou organizáciou, ale aj jedným z najmocnejších prostriedkov kráľovskej autority a dôležitou súčasťou administratívy. Nórska cirkev bola štátom považovaná za jedinú priamu nástupkyňu predchádzajúcej nórskej katolíckej cirkvi.
Nórska cirkev sa hlási k Biblii, Apoštolskému, Nicejsko-carihradskému, Athanaziánskemu a Augsburskému vyznaniu a k Malému Lutherovmu katechizmu ako aj ostatným teologickým textom luteranizmu. Nórska cirkev zachováva ornáty, biskupské insígnie, hierarchické usporiadanie, kadidlo a iné. 
Nórska cirkev ordinuje aj ženy do duchovnej služby a sobáši aj páry rovnakého pohlavia. Taktiež je členom Spoločenstva Porvoo a Svetového luteránskeho zväzu. 
Nórska cirkev má episkopálno-synodálne zriadenie. Cirkev má 1284 farností, 106 dekanátov a 11 diecéz. V roku 2016 mala cirkev 3 758 070 pokrstených členov. V roku 2016 Nórska cirkev zaviedla online registráciu veriacich na svojich internetových stránkach. Nový systém bol zavedený po kritike neporiadku v evidencii členov. V prvom týždni po spustení systému cirkev opustilo 15 053 ľudí (čo bolo takmer ako za celý rok 2015).
Reformácia v Nórsku.
Kráľ Kristián III. sa ako osemnásť ročný stretol vo Wittenbergu s učením Martina Luthera a stal sa presvedčeným luteránom. Vo svojej krajine vyhlásil luteranizmus za jedinú oficiálnu vieru. Mníšske rády boli rozpustené a katolíkom bol pobyt v krajine zakázaný pod trestom smrti. Výnimku mali len zahraniční diplomati a ich služobníctvo. Katolícki biskupi boli uväznený a na ich miesta nastúpilo osem superintendentov. Medzi významné osobnosti dánsko-nórskej reformácie patria napr. Hans Tausen alebo Johannes Bugenhagen.
Švédska cirkev

Švédska cirkev ( je luteránska cirkev a najväčšia cirkev na území Švédska. Do roku 2000 bola štátnou cirkvou. Formálne sa ku nej hlási 5,6 milióna osôb, čo predstavuje 52,8 % obyvateľov Švédska. Švédska cirkev má 13 diecéz.
Švédska cirkev sa hlási k Biblii, Apoštolskému, Nicejsko-carihradskému, Athanaziánskemu a Augsburskému vyznaniu a k Malému Lutherovmu katechizmu ako aj ostatným teologickým textom luteranizmu. Švédska cirkev zachováva ornáty, biskupské insígnie, hierarchické usporiadanie, kadidlo a iné.
Švédska cirkev ordinuje aj ženy do duchovnej služby a sobáši aj páry rovnakého pohlavia. Je členom Spoločenstva Porvoo, Svetového luteránskeho zväzu, Konferencie európskych cirkví a Svetovej rady cirkví. Cirkev je v plnom sviatostnom spoločenstve s Utrechtskou úniou starokatolíckych cirkví. Uppsalským arcibiskupkom je v súčasnosti Martin Módeus.
Reformácia vo Švédsku.
Reformačné myšlienky priniesli do Švédska bratia Olaus a Laurentius Petriovci. Obaja študovali na univerzite vo Wittenbergu kde boli ovplyvnení Martinom Lutherom a Philippom Melanchthonom. Olaus dokončil magisterské štúdia v roku 1519 a s bratom sa vrátili do Švédska. Keď Gustáv I. v roku 1523 prevzal moc, obrátil sa na rímskeho pápeža so žiadosťou, aby sa arcibiskupom stal Johannes Magnus namiesto Gustáva Trolla. Kráľ sľúbil, že ostane verný cirkvi ak mu pápež vyhovie. Pápež však chcel, aby bol arcibiskupom Gustáv Troll. Kráľ proti tomu protestoval propagovaním reformátorov bratov Petriovcov a Laurentia Andreae a podporou reformačnej tlače. Bratia Petriovci pomohli pri preklade Biblie do švédčiny. Švédsko sa ako prvá krajina vyhlásila luteránskou.
Chránené vtáčie územie Tribeč

Chránené vtáčie územie Tribeč vzniklo s cieľom zachovať biotopy pre európsky významné druhy vtákov a biotopy sťahovavých druhov vtáctva, aby boli zabezpečené podmienky ich prežitia a reprodukcie. Je to jeden z typov chráneného územia členskej krajiny Európskej únie s názvom NATURA 2000.
Územie bolo vyhlásené vládou Slovenskej republiky dňa 1. februára 2008 nadobudla účinnosť vyhláška Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky č. 17/2008 Z.z. Výmera chráneného územia predstavuje a nachádza sa na území okresov Nitra, Topoľčany, Zlaté Moravce, Partizánske a katastrálnych území Horné Lefantovce, Dolné Lefantovce, Jelenec, Bádice, Žirany, Výčapy-Opatovce, Podhorany (Mechenice, Sokolníky), Preseľany, Práznovce, Solčany, Krnča, Nitrianska Streda, 
Čeľadince, Koniarovce, Hrušovany, Kovarce, Súlovce, Topoľčany, Oponice, Hosťovce, Lovce, Velčice, Kostoľany pod Tribečom, Ladice, Zlatno, Bošany (Veľké Bošany, Baštín), Klátova Nová Ves a Janova Ves.
Dôvod ochrany.
Predmetom ochrany sú nasledujúce druhy vtákov:
Chránené vtáčie územie Dunajské luhy

Chránené vtáčie územie Dunajské luhy vzniklo s cieľom zachovať biotopy pre európsky významné druhy vtákov a biotopy sťahovavých druhov vtáctva, aby boli zabezpečené podmienky ich prežitia a reprodukcie. Je to jeden z typov chráneného územia členskej krajiny Európskej únie s názvom NATURA 2000.
Územie bolo vyhlásené vládou Slovenskej republiky dňa 15. novembra 2008 nadobudla účinnosť vyhláška Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky č. 440/2008 Z.z., ktorá bola doplnená vyhláškou Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky č. 466/2013 a novela nadobudla účinnosť 1. januára 2014. Výmera chráneného územia predstavuje a nachádza sa na území okresov Bratislava II, Bratislava IV, Bratislava V, Senec, Dunajská Streda, Komárno, Nové Zámky a katastrálnych území Podunajské Biskupice, Ružinov, Karlova Ves, Čunovo, Jarovce, Rusovce, Petržalka, Hamuliakovo, Kalinkovo, Nové Košariská, Baka, Bodíky, Dobrohošť, Gabčíkovo, Kľúčovec, Kyselica, Medveďov, Rohovce, Sap, Šamorín (aj Mliečno a Čilistov), Šuľany, Vojka nad Dunajom, Číčov, Iža, Klížska Nemá, Komárno, Kravany nad Dunajom, Moča, Nová Stráž, Patince, Radvaň nad Dunajom, Trávnik, Veľké Kosihy, Zlatná na Ostrove, Chľaba, Kamenica nad Hronom, Mužla, Obid a Štúrovo.
Dôvod ochrany.
Predmetom ochrany sú nasledujúce druhy vtákov:
Berytská právnická škola

Berytská právnická škola alebo bejrútska právnická škola bola renomovaná antická škola práva v Beryte (dnešnom Bejrúte). Hoci podľa niektorých názorov vznikla už za vlády cisára Hadriána, o jej pôsobení s istotou vieme až v 3. storočí. Pôsobilo na nej veľké množstvo neskoro-rímskych právnikov, medzi najvýznamnejších patrili Patrikios, Leontios, Thalelaios či Eudoxios. Vďaka vysokej povestí povolal cisár Justinián dvoch univerzitných profesorov, Anatolia a Dorothea do Konštantínopola, kde sa spolu s Triboniánom podieľali na práci kodifikačnej komisie justiniánskej kodifikácie "Corpus iuris civilis". Samotné Digesty vo svojom úvode vyzdvihujú postavenie Berytu a jeho školy a oprávňujú ju učiť justiniánske právo.
Študenti školy boli prijímaní z celej východnej časti Rímskej ríše od Grécka po Arméniu a Egypt. Okrem samotného práva sa študenti učili aj umeniu rétoriky. Jazykom školy bola pôvodne latinčina. Absolventi často nachádzali uplatnenie v ríšskej správe i v súdoch, na škole študovali pohania aj kresťania. Mnohí z kresťanských študentov neskôr získali vysoké cirkevné posty. Značný bol vplyv školy na ekonomiku mesta. Škola v meste pôsobila do roku 551, keď bola po ničivom zemetrasení prenesená do Sidónu. Pád Levanty do rúk Arabom a zánik rímskej právnej školy prispel k úpadku štúdiu práv v Byzantskej ríši. 
Vďaka škole bol Bejrút prezývaný aj matkou či ošetrovateľkou práv ("Berytus Nutrix Legum"). Dielo "Expositio totius mundi et gentium" napísané neznámym Rimanom v období vlády Constantia II. Bejrút popisuje ako: „najpôvabnejšie mesto s právnickými školami, ktoré zaisťujú stabilitu celého rímskeho právneho systému. Odtiaľ prichádzajú učení muži, ktorí pomáhajú sudcom na celom svete a svojimi znalosťami zákonov chránia provincie, do ktorých sa zasielajú právne normy.“
Referencie.
Islandská cirkev

Islandská cirkev (islandsky: "Hin evangelíska lúterska kirkja") je luteránska národná cirkev na Islande. Je členom Spoločenstva Porvoo, Svetového luteránskeho zväzu a Svetovej rady cirkví. V roku 2023 mala 227 259 členov, t.j. asi 58,6 % všetkých Islanďanov. Vznikla oddelením sa od Dánskej cirkvi v roku 1540.
Islandská cirkev sa hlási k Biblii, Apoštolskému, Nicejsko-carihradskému, Athanaziánskemu a Augsburskému vyznaniu a k Malému Lutherovmu katechizmu ako aj ostatným teologickým textom luteranizmu. Islandská cirkev zachováva ornáty, biskupské insígnie, hierarchické usporiadanie, kadidlo a iné. 
Je členom Svetového luteránskeho zväzu a Spoločenstva Porvoo. Do duchovnej služby ordinuje aj ženy a sobáši aj páry rovnakého pohlavia. 
Reformácia na Islande.
Keď kráľ Kristián III. v roku 1537 vyhlásil luteranizmus za oficiálne náboženstvo Dánsko-Nórska, zastihlo to aj Island, kedže v tej dobe spadal pod spomínanú krajinu. Reformácia na Islande sa skončila nezákonnou popravou biskupa Jóna Arasona a jeho dvoch synov. Po tomto akte bol Island oficiálne luteránsky.
Jennifer Carpenterová

Jennifer Carpenterová (; * 7. december 1979, Louisville, Kentucky, USA) je americká herečka, známa predovšetkým úlohou Debry Morganovej, zo seriálu "Dexter".
Detstvo a mladosť.
Carpenterová sa narodila 7. decembra 1979 v meste Louisville v štáte Kentucky. Študovala na Juilliard School v New Yorku, v rokoch 19982002.
V roku 2002, krátko pred maturitou, hrala na Broadwayi v predstavení "The Crucible", po boku Liama Neesona a Laury Linneyovej.
Kariéra.
Jej prvá významnejšia úloha vo filme prišla v roku 2005, keď ju Laura Linneyová, doporučila na rolu Emily Rose, vo filme "V moci diabla", ktorý zachytáva skutočné udalosti, ktoré sa udiali v roku 1976 v Nemecku. Za svoj herecký výkon získala niekoľko nominácii a ocenení.
V roku 2006 prijala rolu Debry Morganovej v seriáli "Dexter". V roku 2008 získala za svoj herecký výkon ocenenie Saturn Award.
V roku 2008 sa objavila v zombie filme "Quarantine".
Na začiatku roku 2015 bola obsadená do dramatického seriálu CBS "Limitless", v ktorom si zahrala po boku Jakea McDormana. Natáčanie sa skončilo po prvej sérií.
V roku 2019 prijala rolu Erici Sheperd, v televíznom seriáli "The Enemy Within".
Súkromný život.
V rokoch 2008 až 2011 tvorila pár, so svojim hereckým kolegom zo seriálu "Dexter", Michaelom C. Hallom. Vo februári 2015 oznámila, že je tehotná s hudobníkom Sethom Avettom. Narodil sa im syn v auguste 2015 a zosobášili sa v máji 2016.
Hadždž

Hadždž (iné názvy: haddž, hadž; [vyslov: haddž]) alebo zriedkavo hidždža (iné názvy: hiddža, hidža, hidžah; [vyslov: hiddža alebo hiddžah]) je každoročná islamská púť do Mekky v Saudskej Arábii. Ide o jeden z piatich pilierov islamskej viery. Je povinné pre každého dospelého moslima, ak na to má prostriedky, aby aspoň raz za život vykonal túto púť. Každý rok sa jej zúčastňuje viac ako dva milióny moslimov z celého sveta.
Z náboženského hľadiska ide o pozastavenie svetských aktivít, hrdosti a ega človeka a odovzdanie sa bohu. Púť je fyzickou demonštráciou moslimských predstáv o ľudskej rovnosti a jednote, stelesnenie islamu v akcii.
Púť trvá niekoľko dní a vyžaduje si niekoľko rituálnych úkonov. Veriaci sa obliekajú do osobitného pústnického odevu ihrámu, ktorý symbolizuje absenciu z túžob. Veriaci sa modlia, spievajú a rozjímajú. Sprievod moslimov sa pohybuje smerom z Veľkej mešity v Mekke do Káby, na pahorky Safá a Marwa v údolí Miná, do údolia Arafát, na miesto Muzdalifa a späť na pahorky.
Múr

Múr môže byť:
Múr [s veľkým M] môže byť aj:
Hugh Jackman

Hugh Michael Jackman (* 12. október 1968, Sydney, Austrália) je austrálsky herec, filmový producent a spevák. Známy je vďaka stvárneniu Wolverina vo filmovej sérii X-men, no hral aj vo filmoch Austrália, Dokonalý trik, Van Helsing a Bedári. Za rolu Jeana Valjeana bol nominovaný na Oskara za najlepší mužský herecký výkon a získal ocenenie Zlatý glóbus za najlepší mužský herecký výkon v komédii/muzikáli.
Chránené vtáčie územie Parížske močiare

Chránené vtáčie územie Parížske močiare vzniklo s cieľom zachovať biotopy pre európsky významné druhy vtákov a biotopy sťahovavých druhov vtáctva, aby boli zabezpečené podmienky ich prežitia a reprodukcie. Je to jeden z typov chráneného územia členskej krajiny Európskej únie s názvom NATURA 2000.
Územie bolo vyhlásené vládou Slovenskej republiky dňa 1. februára 2008 nadobudla účinnosť vyhláška Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky č. 23/2008 Z.z. Výmera chráneného územia predstavuje a nachádza sa na území okresov Nové Zámky a katastrálnych území Gbelce, Svodín, Nová Vieska a Strekov.
Dôvod ochrany.
Predmetom ochrany sú nasledujúce druhy vtákov:
Denisa Rakoský

Denisa Rakoský (* 21. február 1971, Martin) je súčasná slovenská maliarka a grafička.
V rokoch 19982004 študovala na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave na Katedre Grafika a iné médiá v Ateliéri voľnej grafiky u prof. Róberta Jančoviča a v Ateliéri KR.E.S.BA u prof. Vladimíra Popoviča. 20022003 študovala na Vysokej škole múzických umení v Bratislave.
Od roku 1993 sa pravidelne zúčastňuje výberových kolektívnych výstav. Vo svojich dielach tematizuje intimitu, súkromie, hľadania integrity. V ostatnom období jej diela získavajú ešte výraznejší biografický aspekt, dominuje im moment sebareflexie a sebaprezentácie. Hoci sa jej tvorba často tematicky prelína s programami feministicky orientovaných umelkýň, jej snahou nie je systematické sledovanie takto vytýčeného plánu. „Rakoský netvorí so snahou o vyslovene konceptuálne feministické umenie, výsledkom jej prác je „art as idea““ Venuje sa konceptuálnemu umeniu, video-artu, kresbe a maľbe ako aj kurátorským aktivitám.
Žije a tvorí v Bratislave.
Hans Tausen

Hans Tausen (* 1494, Birkende, ostrov Fyn† 11. november 1561, Ribe) bol dánsky luteránsky teológ, duchovný a reformátor. Bol evanjelickým biskupom v Ribe a autorom prekladu Pentateuchu v dánčine. Pre svoje zásluhy o reformáciu v Dánsku býva nazývaný aj ako „dánsky Luther“.
Životopis.
O jeho mladosti sa vie veľmi málo. Pôvodne bol katolíkom a istý čas bol mníchom v ráde špitálnikov v Antvorskove. Najprv študoval a vyučoval v Rostocku (15161521), neskôr v Kodani (15211522). Na univerzite v Leuvene sa stretol s flámskym humanizmom a začal sa zaujímať o klasické jazyky. Vynikal v latinčine, gréčtine a hebrejčine. Neskôr odišiel študovať na univerzitu do Wittenbergu, kde sa oboznámil s teológiou Martina Luthera a osvojil si jeho učenie. Po návrate do Dánska v roku 1525 bol pre jeho zmýšľanie na krátko uväznený svojím rádom. Po prepustení začal vo Viborgu šíriť myšlienky reformácie. Vydal viaceré príručky pre bohoslužby, ktoré mali veľký význam pri vytváraní reformovanej liturgie v Dánsku. Po opustení rádu ho kráľ Frederik I. v roku 1526 ustanovil za kaplána. Tausen a jeho spoločníci následne vytvorili Dánske vyznanie viery v 43 článkoch.
Po smrti Frederika I. v roku 1533 ho biskup Joachim Rønnow obvinil z rúhania a vyhostil z diecéz Sjaelland a Skåne. Obyvatelia proti biskupovi povstali a len na Tausenov zásah nedošlo k jeho poprave. Rønnow zrušil odsúdenie a povolil Tausenovi kázať v diecéze pod podmienkou, že zmierni svoj tón. O rok neskôr prijali dánski luteráni zmierlivejšie Augsburské vyznanie viery, ktoré sa salo základom dánskej reformácie. Po konečnom triumfe reformácie v Dánsku v roku 1536 sa z Tausena stal lektor hebrejčiny na univerzite v Kodani a v roku 1542 sa stal luteránskym biskupom v Ribe. Medzi jeho literárne diela patria kázne, hymny a preklad Pentateuchu z hebrejčiny do dánčiny (1535). Tausen mal veľký vplyv na prijatie reformácie v Dánsku. Zomrel 11. novembra 1561 v Ribe.
Kai Hansen

Kai Michael Hansen (* 17. január 1963, Hamburg, Nemecko) je nemecký metalový gitarista a spevák.
Svoju hudobnú kariéru odštartoval v roku 1978 v hudobnej skupine Iron Fist so spoluzakladateľom neskoršej skupiny Iron Savior Pietom Sielckom. V roku 1984 spolu s Michaelom Weikathom založil skupinu Helloween, v ktorej hral na gitaru a spieval až do príchodu nového speváka Michaela Kiskeho, ktorý sa mikrofónu ujal na albumoch "Keeper of the Seven Keys Part 1" a "Keeper of the Seven Keys Part 2". Kai z Helloweenu odišiel v rokoch 19881989 kvôli rozsiahlym turné a koncertom. Potom založil vlastnú power metalú skupinu Gamma Ray. V roku 1997 bol spoluzakladateľom skupiny Iron Savior, ale potom sa viac zameral na Gamma Ray, s ktorou vydal niekoľko albumov a vystupuje po celom svete.
Kai sa tiež účastní veľa hudobných projektov. Hral na albumoch "Follow the Blind" a "Tales from the Twilight World" od Blind Guardian. Spolu s HammerFall nahral cover verziu svojej skladby „I Want Out“ z čias Helloweenu. Kai hral tiež rolu "Trpaslíka Regrina" v projekte Avantasia (metalová opera), ktorú organizuje Tobias Sammet.
V roku 2005 sa zúčastnil na turné s mladou nemeckou speed metalovou kapelou Stormwarrior z jeho rodného mesta Hamburg ako hlavný spevák. Na turné hral materiály z klasického albumu od Helloweenu "Walls of Jericho", ktoré malo na Stormwarrior najväčší vplyv. V súčasnosti (2012) sa venuje aj projektu Unisonic, kde sa po rokoch opäť stretol s bývalým kolegom a spevákom z Helloweenu Michaelom Kiskeom.
Na jeseň 2017 sa Hansen spolu s Kiskeom v rámci "Pumpkins United World Tour" vrátili späť do Helloweenu. Počas tohto špeciálneho turné skupina odohrala trojhodinové koncerty po celom svete a v rámci turné navštívili aj mesto Bratislava.
Eurovea Tower

Eurovea Tower je prvý mrakodrap v Bratislave a zároveň aj na Slovensku.
Projekt tvorí obytný komplex s výškou 168 metrov a so 46 poschodiami. 
Výstavba.
Výstavba začala v marci 2019 a dokončená bola na jeseň 2023. Celá veža obsahuje 408 rezidencií a 1400 parkovacích miest. Developerom je J&amp;T Real Estate a architektom je GFI.
Veža obsahuje superrýchle výťahy, ktoré by mali jazdiť rýchlosťou 6 m/s (22 km/h). Tieto výťahy lámu slovenské rekordy v najrýchlejšom výťahu Slovenska a najvyššie položený superrýchly výťah na Slovensku.
Pôjde o najvyššie postavené apartmány na Slovensku, a to na 46. poschodí.
Eurovea Tower je súčasťou projektu Eurovea 2 a nachádza sa na Pribinovej ulici v Bratislave, kde je vo výstavbe alebo v pláne viacero výškových budov (napr. East Tower &amp; Congress). V budúcnosti by pred ňou mala viesť aj električková trať, ktorá bude spájať Ružinov a Petržalku.
Anna Dalasséna

Anna Dalasséna (, iný prepis "Anna Dalassene", ; * okolo 1025/1030† 1. november 1100/1102/medzi 1101 až 1105/asi 1105) bola byzantská aristokratka z rodu Dalassénovcov, matka byzantského cisára Alexia I. Komnéna. Podporovala svojho syna počas nástupu na trón i počas jeho vlády. V jeho neprítomnosti vládla "de facto" ako jeho regentka. Bola známa pre svoju zbožnosť, podporovala byzantské mníšstvo. Jej vnučkou a obdivovateľkou bola byzantská kronikárka Anna Komnéna.
Životopis.
O Anninom ranom živote sa nič nevie. Narodila sa zrejme niekedy okolo roku 1025. Jej otcom bol Alexios Charón, vysoký byzantský úradník v južnej Itálii. Po matke pochádzala z rodu Dalassénovcov, jej starý otec bol Adrianos Dalassénos. Vydala sa za Jána Komnéna, brata cisára Izáka Komnéna. Spolu mali osem detí, z toho päť chlapcov a tri dcéry. Ťažko niesla stratu cisárskej koruny z rúk Komnénovcov a snažila sa rodine zabezpečiť silné postavenie. Negatívne sa stavala proti Dukovcom, ktorí sa ujali moci (Konštantín X.) a živila nádeje na znovunastolenie komnénovskej dynastie. To sa prejavilo najmä po roku 1067, keď ovdovela a prevzala úlohu hlavy rodiny. Traja dospelí synovia odišli bojovať do vojska a jej dcéry sa vydali za významných byzantských aristokratov.
Anna sa snažila dostať svoje deti do vysokých pozícií v štáte, čo sa jej počas vlády cisárovnej regentky Eudokie (vdovy po Konštantínovi X.) a Romana IV. Diogena aj darilo. Po bitke pri Mantzikerte bol cisár zbavený moci a Dalasséna, ktorá stála na jeho strane, bola spolu s deťmi vyhnaná na Princove ostrovy v Marmarskom mori. Situácia v krajine bola však vážna a po smrti Romana IV. bola rodina omilostená. Jej synovia odišli bojovať na front. Moci sa ujal Nikefor III. Botaneiates a Annin syn Alexios, ktorý potlačil niekoľko povstaní získal postupne veľkú moc. Dalasséna ho aktívne povzbudzovala k vzbure. Ťažko niesla Alexiov sobáš s Irenou z roku Dukovcov. Zmier znepriatelených rodov však výrazne posilnil Alexiovo postavenie. V roku 1081 Nikéfor za svojho dediča vymenoval svojho synovca Synadéna a Komnénovci sa dostali do nemilosti. Dalassénini synovia Alexios a Izák pred perzekúciami utiekli z Konštantínopola a Anna hľadala azyl v Chráme Hagia Sofia a následne v Monastieri Petrion. Alexios bol prehlásený cisárom a krátko na to vstúpil do Konštantínopola.
Anna sa stala cisárovnou matkou a na cisárskom dvore získala veľkú moc. Keď Alexios v roku 1081 vytiahol do boja proti Normanom, zveril jej prostredníctvom zlatej buly absolútnu moc. Jej text sa zachoval v diele Anny Komnény. Vyhotovená bola aj Dalassénina pečať. V paláci zaviedla prísny poriadok obdobný s kláštorným režimom. Žila zbožným životom, no čoraz viac sa začala prejavovať jej panovačná a neústupná povaha, takže sa rýchlo stala neobľúbenou. V roku 1095 nechala oslepiť Nikéfora Diogena. Napokon sama pochopila, že jej postavenie sa zhoršuje a že i jej dovtedy milujúci syn, cisár Alexios, na ňu mení názor. Sama preto odišla do Monastiera Pentepoptes, kde krátko na to zomrela.
Anatema (chránená lokalita)

Anatema () je chránená lokalita nachádzajúca sa na teritóriu mesta Asenovgrad v južnom Bulharsku v Plovdivskej oblasti.
Charakteristika.
Lokalita Anatema sa nachádza v rovnomennom horskom hrebeni v severnej časti západného podcelku pohoria Rodopy na teritóriu mesta Asenovgrad. Lokalita leží zároveň na území biosférickej prírodnej rezervácie Červená stena. Areál spadá pod vysoký stupeň ochrany. Zakázaná je akákoľvek stavebná a hospodárska činnosť, vrátane prístupu hospodárskych zvierat z dôvodu paše. Na teritóriu je zakázané vykonávať akékoľvek ľudské, dokonca aj údržbové činnosti s výnimkou sanitárnych zásahov a výskumu. V lokalite je zákaz bivakovania. Na teritóriu chránenej lokality Anatema sa vyskytuje viacero vzácnych rastlinných a živočíšnych druhov zapísaných v Červenej knihe ohrozených druhov Bulharska, kvôli ktorých ochrane bolo chránené územie zriadené. Z rastlín sa jedná predovšetkým o druhy "Merendera rhodopaea", "Merendera sobolifera", "Fritillaria graeca", "Haberlea rhodopensis", "Daphne laureola", "Alkanna stribrnyi", "Pulsatilla halleri", "Dianthus stribrnyi" a "Crocus olivieri". Zo živočíchov sa jedná predovšetkým o zástupcov vtákov a to konkrétne o druhy myšiak hrdzavý "Buteo rufinus", sokol sťahovavý "Falco peregrinus", skaliar modrý "Monticola solitarius", skaliar pestrý "Monticola saxatilis", jastrab krahulec "Accipiter nisus", jastrab veľký "Accipiter gentilis", tesár čierny "Dryocopus martius" a z plazov o druh "Eryx jaculus".
Ochrana a predmet ochrany.
Kategória: chránená lokalita
Rozloha: 121,8585 ha
Chránená lokalita bola na území areálu vyhlásená v roku 2004, konkrétne rozkazom Ministerstva životného prostredia a vôd č. PD–1201 zo dňa 18. 11. 2004. Rozkaz bol uverejnený v Štátnom vestníku č. 112 z roku 2004. Chránená lokalita bola vyhlásená na celkovej ploche približne 121,86 hektára. Dôvodom vyhlásenia chránenej lokality Anatema je ochrana vzácnych živočíšnych a rastlinných druhov vyskytujúcich sa na území areálu. V registri chránených území je chránená lokalita „Anatema“ vedená pod kódom 425. Lokalita je spravovaná správou Štátneho lesníctva – Asenovgrad (DL – Asenovgrad) () pod záštitou Regionálnej inšpekcie životného prostredia a vôd – Plovdiv (RIOSV – Plovdiv) ().
Symeon z Emesy

Svätý Symeon z Emesy (iné mená pozri nižšie; * možno Edessa alebo Egypt; * asi 1. polovica 6. storočia† okolo 550/590, Emesa) bol sýrsky, byzantský mních a asketik, prvý známy z tzv. bláznov pre Krista (v slovanskom prostredí známi ako jurodiví, ). Takmer tri desiatky rokov žil na púšti a neskôr v okolí Emesy. Svojím správaním pohoršoval bežných obyvateľov, no podľa legiend vykonal viaceré zázraky a dokázal predvídať budúcnosť. Jeho život ("vita") napísal Leontios z Neapolu, šlo o populárne literárne dielo, ktoré bolo preložené do najvýznamnejších jazykov vtedajšieho kresťanského Východu, vrátane cirkevnej slovančiny. Katolíckou a Pravoslávnou cirkvou je uctievaný ako svätý, jeho sviatok pripadá na 21. júla. Rímske martyrológium ho spomína 1. júla.
Životopis.
Informácie o Symeonovom živote pochádzajú najmä z diela "Život" od Leontia z Neapolu. Nie je preto známe odkiaľ presne pochádzal, ani presné obdobie, v ktorom žil. Podľa "Života" žil v druhej polovici 6. storočia za vlády byzantského cisára Maurikia. Evagrios Scholastikos ho datuje už do obdobia vlády cisára Justiniána I. V mladosti spolu s priateľom Jánom odišiel na púť do Palestíny, kde sa stal mníchom v kláštore Gerasimo. Dvadsaťdeväť rokov mal žiť asketickým životom v púšti neďaleko Mŕtveho mora (iné zdroje hovoria o mori Červenom). Následne odišiel do Emesy (dnešný Homs), kde začal žiť pre všedných ľudí neobvyklým a nekonformným spôsobom. Pod rúškom bláznovstva odmietol tradičné hodnoty antickej polis. Údajne vláčil po uliciach mŕtveho psa nájdeného na hnojisku a mal dokonca prerušiť bohoslužby hádzaním orechov a zhasínaním sviečok. Okrem toho však konal aj zázraky. Napodobňoval správanie Krista, bojoval proti diablovi a údajne mal odvrátiť aj zemetrasenie či predvídať budúcnosť.
Jimmie Johnson

Jimmie Kenneth Johnson (* 17. september 1975, El Cajon, Kalifornia, USA) je americký profesionálny automobilový pretekár, sedemnásobný víťaz "Sprint Cup Series" v rámci súťaží NASCAR. Jazdí v modrom Chevrolete s číslom 48 za Hendrick Motorsports.
Od svojich štyroch rokov jazdil na motocykloch, po dokončení strednej školy nastúpil do seriálu automobilových závodov "SCORE International" a neskôr "Xfinity Series". V najprestížnejšej Sprint Cup Series debutoval v roku 2001 a o rok neskôr sa stal jej regulárnym účastníkom. Celý seriál vyhral v rokoch 2006 - 2010 päťkrát za sebou, 2013 a 2016. Na druhom mieste bol v rokoch 2003 a 2004 a na treťom v roku 2012. Je jediný kto súťaž vyhral päťkrát za sebou, so siedmimi prvenstvami sa delí o historický primát s Richardom Pettym a Dale Earnhardtom.
Preteky "Daytona 500" vyhral v rokoch 2006 a 2013, v exhibičnom "NASCAR Sprint All-Star Race" bol prvý štyri razy (2003, 2006, 2012 a 2013). V roku 2009 získal cenu agentúry Associated Press pre najlepšieho športovca roku.
Od roku 2021 sa presúva do IndyCar, aby sa pripojil k tímu Chip Ganassi Racing.
Žije v Charlotte, je ženatý s Chandrou Janwaya, majú dcéry Genevieve a Lydia. Spolu s manželkou vedie dobročinnú organizáciu "The Jimmie Johnson Foundation". Objavil sa v cameo roli vo filme "Herbie: Na plný plyn".
Styčná kancelária SR pre výskum a vývoj v Bruseli

Styčná kancelária SR pre výskum a vývoj v Bruseli - SLORD () bola vytvorená Ministerstvom školstva, vedy, výskumu a športu SR a Centrom vedecko-technických informácií SR v januári 2014. Kancelária sa zameriava na sledovanie a komunikáciu európskych politík a nástrojov na podporu výskumu, vývoja a inovácií s dôrazom na aktuálny rámcový program EÚ pre výskum a inovácie – Horizont Európa. Cieľom kancelárie je takisto zlepšovať a sprostredkovávať komunikáciu slovenskej výskumno-inovačnej komunity s európskymi a svetovými inštitúciami v oblasti výskumu, vývoja a inovácií a medzinárodnou výskumnou-inovačnou komunitou. Kancelária takisto koordinuje pilotný projekt vytvorenia neformálnej siete prorektorov a prorektoriek slovenských vysokých škôl s názvom ProEurópa.
Služby.
Styčná kancelária poskytuje nasledovné bezplatné služby:
Spolupráca.
Kancelária je členom neformálneho združenia styčných kancelárií pre výskum, vývoj a inovácie so sídlom v Bruseli - IGLO (Informal Group of RTD Liason Offices). Sieť má v súčasnosti 28 členov a jej cieľom je uľahčiť a posilniť interakciu, výmenu informácií a spoluprácu medzi jej členmi, ich národnými výskumnými systémami a európskymi inštitúciami v otázkach týkajúcich sa výskumu, vývoja a inovácií EÚ, najmä rámcových programov. V rokoch 2021 a 2022 kancelária SLORD spolu predsedala pracovnej skupine IGLO pre implementáciu rámcových programov.
Roman Sladkopevec

Svätý Roman Sladkopevec (iné mená pozri nižšie ;* okolo 485/490, Emesa† po 555/okolo 560/do 565, Konštantínopol) bol byzantský klerik a hymnograf zo Sýrie. Podľa niektorých názorov mal možno židovský pôvod. Je považovaný za najvýznamnejšieho byzantského básnika a býva označovaný aj ako kresťanský Pindaros. Je mu pripisovaný hymnus Akatist ako aj autorstvo viac než tisícich hymnov. Bol vynálezcom kontakionu. Pravoslávnou a Katolíckou cirkvou je uctievaný ako svätý, jeho sviatok sa slávi 1. októbra.
Životopis.
Roman pochádzal z byzantskej Sýrie, z mesta Emesa (dnešný Homs). Jeho predkovia boli možno židovského pôvodu. V mladosti slúžil ako diakon v Beryte (dnešný Bejrút), kde sa oboznámil s umením literatúry. Za vlády Anastázia I. odišiel do Konštantínopola, kde ako kňaz pôsobil v Chráme Matky Božej v Kyru. Tam sa mu mala v sne zjaviť Bohorodička, pod ktorej vnuknutím začal písať. O jeho ďalšom živote sa nič nevie. 
Autoritou pre Romanov život a je správa v "Menaione" za október. Okrem tejto pasáže existujú len strohé zmienky o jeho mene. Jedna sa nachádza u básnika svätého Germana z 8. storočia a jedna v Sude. V neskoršom období v stredoveku jeho význam vytlačili iní byzantskí hymnografi. Až do 20. storočia nebolo zrejmé, či Roman žil za čias cisára Anastázia I. (491 518) alebo Anastázia II. (713716). Otázku sa podarilo vyriešiť v roku 1905, keď bol objavený pôvodný grécky text zázrakov svätého Artemia, v ktorom sa hovorí o zázraku, ktorý sa stal za cisára Héraklea (610641) v prospech mladého muža, ktorý spieval Romanove hymny.
Dielo.
Roman mal pod inšpiráciou Matky Božej vytvoriť viac ako tisíc diel. Dodnes sa zachovalo 85 hymnov (kontakiov) podpísaných jeho menom, pričom 59 z nich je zrejme autentických. Jeho hymny sú v podstate homíliami. Spracováva v nich námety z Biblie i námety cirkevných sviatkov. Pripisovaný mu je aj hymnus Akatist, no toto dielo býva pripisované aj iným osobnostiam byzantskej hymnografie (Geórgios Pisides, patriarcha Fótios či Germanos. Romanovo dielo bolo vysoko cenené, okrem (spochybňovaného) Akatistu sa však nestalo súčasťou byzantskej (a teda východnej) liturgie.
Medzi významné diela patria napr. vianočné hymny (napr. "He parthenos semeron" - Dnes Panna porodí), "Súdny deň" a "Máriin nárek pod krížom". Zvláštne miesto v jeho diele má hymnus "O zemetrasení a ohni", v ktorom popísal povstanie Niká a v ktorom vyjadril pochvalu cisárovi Justiniánovi. Justiniána vykreslil ako nového Šalamúna, ktorý znovu vystaval Chrám Hagia Sofia.
Z prepracovanosti jeho hymnov vyplýva, že Roman zrejme adaptoval staršie sýrske predlohy. Okrem Písma sú jeho zdrojmi životy mučeníkov, grécka homiletická literatúra a v básne Efréma Sýrskeho. Uvažuje sa aj o rozsahu vplyvu Taciánovho Diatessarónu. Romanova teológia je ortodoxná. Jeho jazyk je jednoduchý a tonika odlišná od klasického helénskeho metru. Kompozícia jeho diel je strohá, obsahuje refrény. Písal v koiné a využíval aj ľudové prvky. Diela často dosahujú chvíle vysokej lyriky a intenzívnej účasti. Štýlovo tak je jeho dielo výrazom odklonu literatúry od antiky k stredovekej kultúre.
Mária Pietrová

Mária Pietrová, rodená "Ivanková", (* 4. január 1879, Martin† 24. júl 1956, Martin) bola slovenská ochotnícka herečka, režisérka a organizátorka kultúrneho života v Martine. V rokoch 19431948 bola tiež poslednou predsedníčkou spolku Živena.
Biografia.
Narodila sa ako Mária Ivanková 4. januára 1879 v Martine v rodine, ktorá patrila do staršieho turčianskeho zemianskeho rodu. V rokoch 1894 až 1937 bola významnou členkou Slovenského spevokolu v Martine, kde pôsobila nielen ako herečka, ale aj ako podpredsedníčka (v rokoch 19341942). Stvárnila okolo 80 postáv a aktívne sa podieľala na dramaturgickej činnosti súboru. Spočiatku v hrách stvárňovala vedľajšie postavy vo veselohrách (napr. „Ženský zákon“), ale neskôr vynikla aj ako herecká predstaviteľka výrazných ženských postáv, často tragických hrdiniek, v slovenských a českých dielach realistickej drámy (napr. v hre „Hájnikova žena“).
Po roku 1914 pracovala ako pisárka, neskôr majiteľka trafiky a redaktorka periodika Národný hlásnik. Venovala sa aj prekladateľstvu, prekladala divadelné hry a krátke skeče zo srbčiny, češtiny, nemčiny, maďarčiny a ruštiny. Písala tiež literárne črty a spomienkové články o slovenských národných dejateľoch, ktoré boli uverejňované najmä v Národných novinách a v Dennici. Jej spomienky na divadelné pôsobenie vychádzali na pokračovanie v rokoch 19251926 v časopise "Ochotník".
Od roku 1921 pôsobila ako členka komisie pre posudzovanie hereckých adeptov do ansámblu Slovenského národného divadla. Pôsobila tiež ako prvá podpredsedníčka Slovenského spevokolu (v rokoch 19201930 a 19341942). Od roku 1934 bola jeho čestnou členkou.
Ako režisérka pripravila prvú inscenáciu hry J. Gregora Tajovského „Sokolská rodina“ (1937), úrady ju však zakázali.
Mária Pietrová bola aj členkou slovenského ženského spolku "Živeny", v rokoch 19451948 bola poslednou predsedníčkou spolku. V tomto postavení organizovala verejné prednášky, často vzdelávacieho charakteru, divadelné predstavenia a tiež augustové matičné slávnosti.
V matkiných hereckých šľapajach pokračovala jej dcéra Naďa Hejná.
Zomrela 24. júla 1956 v rodnom Martine a bola pochovaná na Národnom cintoríne v Martine.
Ocenenia.
V roku 1943 bola ako vôbec prvá herečka v dejinách ochotníckeho divadla "Družstvom SND" (predchodca Slovenského národného divadla) vyznamenaná „Dramatickou cenou Jána Cablka“.
Mária Bellová

MUDr. Mária Bellová (* 10. november 1885, Liptovský Svätý Peter – † 20. november 1973, Príbovce) bola slovenská lekárka ftizeologička, ktorá sa venovala hlavne liečbe detskej tuberkulózy (tbc) a je známa aj ako historicky prvá slovenská lekárka. Jej dlhodobým a najvýznamnejším pôsobiskom bol Ústav pre tuberkulózne deti v Dolnom Smokovci (dnes, resp. od roku 2004 Národný ústav detskej tuberkulózy a respiračných chorôb).
Život.
Detstvo a štúdium.
Narodila sa ako piate zo siedmich detí v rodine evanjelického farára, publicistu a kultúrneho pracovníka Štefana Bellu (* 1844† 1909) a jeho manželky Jany, rod. Karlovskej (* ?† 1904). Jedným z jej súrodencov bol Štefan Vladimír Bella (* 1880† 1952), ktorý sa stal profesorom vodného staviteľstva a patril k popredným európskym odborníkom v oblasti melioračných stavieb. Jej ďalší brat Igor (* 1901† ?) absolvoval evanjelickú teológiu, sestra Oľga (* 1878† ?) sa stala učiteľkou, Želmíra (* 1882† ?) poštovou úradníčkou a Natália (* 1888† ?) študovala na konzervatóriu, no zomrela ešte pred jeho dokončením.
Navštevovala dievčenskú školu v Pančeve a meštiansku školu v Liptovskom Mikuláši, následne v rokoch 19011905 absolvovala externé štúdium Evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici. Po zmaturovaní nastúpila na lekársku fakultu Budapeštianskej univerzity, kde bola najskôr mimoriadnou (19051906) a vzápätí riadnou poslucháčkou (19061910), pričom v roku 1911 spromovala a získala titul doktorky všeobecného lekárstva. Ako súčasť svojej prípravy na lekársku dráhu v rokoch 19111912 absolvovala študijné pobyty v Berlíne, Paríži a v Bruseli. V rámci promočnej praxe pracovala ako praktikantka na psychiatrickom oddelení nemocnice v Pécsi (1910) a potom krátko v Trenčíne.
Lekárska kariéra.
Od roku 1913 bolo jej pôsobiskom chirurgické oddelenie nemocnice v Târgu Mureși v Sedmohradsku, vtedajšej súčasti Rakúsko-Uhorska, kde zotrvala ako vojenská lekárka počas prvej svetovej vojny (19141918) a vzápätí v rokoch 19181921 ako primárka detského oddelenia.
V roku 1921 sa vrátila do vlasti, Československa, kde nastúpila do funkcie sekundárnej lekárky chirurgického oddelenia nemocnice v Košiciach. Na tejto pozícii zotrvala do roku 1925, kedy sa jej novým pôsobiskom stal Ústav pre tuberkulózne deti v Dolnom Smokovci, v ktorom pôsobila až do roku 1957, najskôr ako „radová“ lekárka, následne ako primárka. Ako lekárka ftizeologička skúmala nové dietetické a hygienické metódy liečenia tbc, využitie liečivých bylín pri liečbe tbc kože a i., pričom vo svojej liečebnej praxi dosahovala mimoriadne dobré výsledky. Podieľala sa tiež na výchove a vzdelávaní zdravotníckeho personálu a osvetovej činnosti (organizovala prednášky o prevencii tbc, ochrane detí v rizikovom prostredí a pod.). V roku 1955 získala za svoje zásluhy Rad práce.
V roku 1957 odišla do starobného dôchodku.
Margita Pauliny-Tóthová

Margita Pauliny-Tóthová (* 6. júl 1873, Ružomberok† 22. október 1948, Martin) bola slovenská prekladateľka a prozaička.
Životopis.
Jej rodičmi boli Ján Milec a Oľga Makovická. Študovala súkromne na ženských školách v Nemecku, kde si osvojila znalosť viacerých cudzích jazykov (nemčiny, angličtiny, francúzštiny). Navštevovala aj školu mníšok rádu vincentiek v Žiline, kde však výuka prebiehala po maďarsky. Neskôr absolvovala niekoľko prázdninových pobytov v Anglicku a Škótsku v rodinách svojich spolužiačok.
Od roku 1906 pracovala ako úradníčka Tatra banky v Martine, po roku 1918 ako úradníčka štátnej správy. Bola úradnou prekladateľkou a tlmočníčkou. Priekopníčka ženského hnutia venovala veľkú časť svojho života vzdelávaniu slovenských žien.
Literárnej tvorbe sa začala venovať na podnet Jozefa Škultétyho. Písala hlavne črty a poviedky zo života detí a žien v manželstve ("Pastierča a iné poviedky", 1911 [publikované pod pseudonymom Anna Jánovská]). Prekladala hlavne z anglickej literatúry (R. Kipling - Z indických chrastí [neskôr pod názvom Kniha džungle], A. Conan Doyle, F. Montgomery a i.), preložila tiež poviedku Bjørnstjerne Bjørnsona "Rybárča" (1908). Jej preklady vychádzali na pokračovanie v "Slovenských pohľadoch" a v Živene. Jej preklady sa vyznačovali kultivovaným štýlom a pestrosťou jazykových výrazov.
Ako publicistka pravidelne prispievala spravodajskými správami zo Slovenska a krátkymi poviedkami, najmä do slovensko-amerických novín. V 30. rokoch uverejňovala v "Živene", "Slovenských pohľadoch" a v "Národných novinách" spomienkové črty na významné osobnosti slovenského kultúrneho života, ako boli E. M. Šoltésová, P. V. Rovnianek, J. Škultéty, A. Z. Pietrová či O. Šoltésová.
Jej manželom bol národohospodár a politik Žigmund Pauliny-Tóth.