Dejiny Židov v Spojených štátoch amerických

Dejiny Židov v Spojených štátoch amerických sa datuje od príchodu prvých holandských osadníkov ( 1654 ) do oblasti dnešného New Yorku. V polovici a ku koncu 19. storočia prichádzali nemeckí Židia z civilizačne vyspelých oblastí a usadili sa na celom území Spojených štátov. Medzi rokmi 1880 a 1924 prišlo veľké množstvo chudobných východoeurópskych Židov hovoriacich jazykom jidiš, ktorí sa usadili najmä v New Yorku a ďalších veľkých mestách. V prvej polovici 20. storočia bola imigrácia citeľne brzdená imigračnými zákonmi. Okrem tohto obdobia poskytovali USA Židom z celého sveta útočisko pred prenasledovateľmi a dali im šancu sa uplatniť. Židia potom svoju kultúrou, podnikavosťou a vzdelanosťou významne prispeli k budovaniu a formovaniu Spojených štátov a ich spoločnosti. Americká židovská komunita zase zohrala dôležitú úlohu v dejinách židovského národa. V minulosti absorbovala veľkú časť európskeho židovstva a od druhej svetovej vojny je najpočetnejšou komunitou na svete, ktorá sa podieľala na zrode židovského štátu Izrael a doteraz ho podporuje. V neposlednom rade sú Spojené štáty hlavným kultúrnym a náboženským centrom židovského národa.
Príchod Židov a osídľovanie USA (do roku 1881).
Prví Židia sa na území dnešných Spojených štátov objavujú v roku 1654 s holandskými osadníkmi, ktorí tu zakladajú Nový Amsterdam. Bolo to celkom 23 sefardských židovských rodín, ktorí využívali náboženskú toleranciu v holandských kolóniách. Po dobytí Nového Amsterdamu Britmi v roku 1664 sa situácia pre Židov nezmenila. Využívali možnosti slobody podnikania a živili sa ako kupci alebo obchodníci, ktorí boli často orientovaní na krajinu pôvodu. Ako národnostná skupina boli síce málo početní, ale silno integrovaní. Po dlhých storočiach žili v náboženskej slobode.
V nasledujúcich rokoch dochádza k migrácii a rozširovaniu židovského obyvateľstva mimo New Yorku do ďalších miest. Medzi prvé patrí Newport ( 1680 ), ďalej potom Lancester ( 1730 ), Savannah ( 1733 ), Filadelfia ( 1747 ), Charleston ( 1750 ), New Haven ( 1759 ), Richmond ( 1789 ) atď. Na obyvateľstve severoamerických britských kolónií sa židovská populácia podieľala začiatkom 18. storočia iba zanedbateľným zlomkom - tvorila 0,01%. Začiatkom 18. storočia začína z Európy migrovať stále viac Aškenázských Židov, a to najmä z Nemecka a Poľska. Už v prvej polovici storočia ( 1730 ) získavajú majoritné postavenie, no aj naďalej zostávajú dominantné sefardské liturgie .
Na židovskú identitu (etnickú aj náboženskú) majú vplyv výborné životné podmienky v kolóniách, medzi ktoré patrí obrovské množstvo voľného priestoru aj útočisko pred náboženskou perzekúciou. To všetko tvorilo vhodnú imigračnú oblasť ako pre Židov postihovaných prenasledovaním, tak aj pre Židov postihnutých ekonomickými ťažkosťami. Integráciou do novo vznikajúcej spoločnosti dochádza k ústupu pôvodných jazykov imigrantov ( nemčina, jidiš, španielčina, ladino ), ktoré nahrádza angličtina. V kontraste s touto integráciou posilňuje židovská identita. Dochádza k zakladaniu synagóg (prvá bola založená v New Yorku v roku 1729 ) a židovských škôl ( prvá založená v New Yorku v roku 1755 ). Keď začala vojna za nezávislosť, stála veľká časť židovského obyvateľstva na strane povstalcov práve preto, že sa vďaka novo nadobudnutým slobodám primkli k slobodnej Amerike.
Úplné zrovnoprávnenie Židov nastalo po vyhlásení nezávislosti prijatím ústavy, ktorá zaručovala odluku cirkvi od štátu a rovnosť pred zákonom. V jednotlivých štátoch padla posledná prekážka v roku 1826 v Marylande, kde bol prijatý zákon umožňujúci výkon politickej funkcie bez prijatia kresťanskej prísahy.
Ku koncu 18. storočia sa v Spojených štátoch nachádzalo 1600 Židov. Tento počet sa v nasledujúcom storočí takmer zostonásobil ( v rokoch 1820 - 1880 sa zvýšil z 2700 na 250 000). Väčšina z prisťahovalcov pochádzala z civilizačne vyspelých oblastí ( prevažne nemecky hovoriacich krajín ). Začala germanizácia kultúry a začala sa transformácia ortodoxného judaizmu reformovať. Ideológiu reformného hnutia definoval tzv. Pittsburský program ( 1855 ). Medzi charakteristické znaky nového reformného judaizmu patrí ústup hebrejčiny ako liturgického jazyka a jej náhrada angličtinou, skrátené modlitby a nahradenie rabínskych kázaní, dodržiavanie len tých micvot, ktoré sú aktuálne a sú v súlade s modernou morálkou a v neposlednom rade odmietnutie teórie návratu do Zeme zasľúbenej a názor, že Židia nie sú národ, ale náboženská obec. Tieto princípy zostali základnými princípmi reformného judaizmu až do roku 1937. Tento nový smer posilňuje integráciu do americkej spoločnosti. Židia sa tak dostali do nových pozícií - na severe Spojených štátov zakladajú banky, továrne a obchodné spoločnosti, naproti tomu na juhu sa venujú plantážnictvu, vlastnia otrokov atď. Občianska vojna ( 1861 - 1865 ) bola aj vojnou Židov, kedy proti sebe stálo 10 000 Židov na strane Únie a 3 000 Židov na strane Konfederácie .
Rozširovanie územia s židovskou populáciou súvisí s intenzívnou imigráciou, ktorá začínala 40. rokoch 19. storočia. Židovské komunity sa novo objavujú v oblasti Veľkých jazier ( Chicago, Cincinnati, Cleveland, Detroit, Milwaukee ), Kalifornii ( San Francisco ). Hlavným jadrom však aj naďalej zostáva severovýchodný pobrežný pás s mestami New York, Filadelfia, Baltimore a Boston.
Zhruba od polovice 19. storočia sa začína zvyšovať sociálny status Židov ( predtým niekoľko obchodníkov, priemyselníkov, lekárov, ale predovšetkým potulných kupcov), ktorí sa začínajú zameriavať na finančníctvo a podnikanie. V bankovníctve je známe napríklad meno popredného amerického bankára Josepha Seligmana. Trendom začiatku 80. rokov je vytvorenie malých majetných a vzdelaných skupiny obyvateľstva, ktoré sa odlišujú iba náboženstvom, ktoré by vďaka svojmu postaveniu a charakteru nemala spoznať náboženské represie a antisemitizmus .
Príliv imigrantov z východnej Európy (1881-1914).
Po atentáte na ruského cára Alexandra II. (1881) začala v Rusku séria neľútostných pogromov ( Odesa, Varšava, Balta atď. ). Reakciou na ne bola emigrácia do tej doby nebývalého rozmeru, kedy 85 % emigrantov malo za cieľ práve Spojené štáty. Ďalšie emigrácie mali za následok pogromu v Kišiňove ( 1903 ). Tento príliv imigrantov z východnej Európy znamenal zmenu podielu židovského obyvateľstva na celkovej populácii z 0,5 % Na 3,4 %. V absolútnych číslach znamenala táto migrácia medzi rokmi 1880 až 1914 vzrast počtu židovského obyvateľstva z 25 012 na 3 300 000.
Na rozdiel od imigrantov z prvej polovice 19. storočia, ktorí pochádzali z civilizačne vyspelých oblastí, je populačná skladba tejto migračnej vlny odlišná. Väčšina migrantov pochádzala z chudobných pomerov giet východnej Európy, hovorili jidiš a hlásili sa k ortodoxnému alebo chasidizmu. Medzi hlavné destinácie patril New York, v ktorom Židia začiatkom storočia tvorili až 29 % populácie, a najmä Manhattan, v ktorom vznikla tzv. Židovská štvrť v časti Lower East Side. Tá malá (4 km²), veľmi zaľudnená oblasť ( r. 1893 bola v 10. volebnom obvode hustota zaľudnenia 20 000 obyvateľov / km²) bola zastavaná prevažne nájomným bytmi s 5 - 8 podlažiami. Na začiatku musela väčšina Židov pracovať v šijacích dielňach pri pracovnej dobe až 70 hodín týždenne.
Situácia v odevnom priemysle sa však zmenila a už roku 1888 patrilo Židom 234 z celkových 241 odevných dielní. Keď sa v roku 1913 stal odevný priemysel hlavným priemyselným odvetvím New Yorku, nachádzalo sa tu 16 552 tovární a dielní. Bolo tu zamestnaných 312 tisíc pracovníkov, a všetky patrili židovským majiteľom. Pracovitosť, sporivosť, rýchla prispôsobivosť a predovšetkým dôraz na vzdelanie viedol k tomu, že sa už takmer po pätnástich rokoch sťahovali do lepších štvrtí a nasledujúce generácie sa už radili medzi strednú triedu pracujúcich v treťom sektore priemyslu. Židia uprednostňovali vzdelanie najviac zo všetkých imigrantských skupín.
Zmena sociálneho postavenia sa odrážala aj v zmenách, ktoré nastali v rámci židovskej komunity. Tu nastal zvrat v prevažujúcej denominácii, kedy sa zmenil pomer medzi ortodoxným a reformným judaizmom. V porovnaní medzi rokmi 1880 a 1890 sa zmenil počet reformných synagóg z 90 % Na necelých 41 %. Premena však naďalej pokračovala a znovuobrodený ortodoxný judaizmus rýchlo slabol a bol nahradený konzervatívnym judaizmom .
Vzostup zaznamenal aj jidiš, v ktorom vychádzalo začiatkom 20. storočia v New Yorku 600 000 výtlačkov novín za deň. Táto zmes nemčiny a hebrejčiny sa uplatňovala aj v literatúre a divadelných súboroch. Postupne však bol tiež vytláčaný angličtinou.
V tomto období zosilneli aj antisemitské tendencie, a to predovšetkým vďaka rýchlemu rastu židovskej populácie, jej koncentrácii, vizuálnej odlišnosti a v neposlednom rade presadením sa v niektorých odvetviach. Kresťania považovali Židov za ohrozenie amerického spôsobu života a úspechy niektorých ich "židovských bratov" medzi nimi vzbudzovali závisť. Svoj podiel na vzraste týchto tendencií mal aj príchod katolíkov so silnou antisemitskou tradíciou. Táto protižidovská propaganda, začínajúca v 90. rokoch 19. storočia (napr. zákazom vstupu do vybraných hotelov a klubov, vylúčenie z viacerých druhov zamestnania atď.) vyvrcholila rôznymi diskriminačnými opatreniami v 20. a 30. rokoch 20. storočia. Tieto opatrenia však zďaleka nedosiahli rozsah ako na iných miestach vo svete.
Medzivojnové obdobie.
Medzivojnové obdobie sa nieslo v znamení problémov integrácie. Prvá svetová vojna postavila pred amerických Židov množstvo ťažkých problémov. V novembri 1914 vznikla pomocná organizácia American Jewish Joint Distribution Committee, ktorá mala za cieľ finančnú organizáciu sociálnej a lekárskej pomoci pre európske Židov. Problém však bol v otázke politickej podpory. Americký židovský výbor, reprezentujúci amerických Židov bol lojálny k diplomacii administratívy USA, ktorá sa naklonila na stranu Dohody. Uvedomovali si však zároveň, že hlavným nepriateľom Židov vo východnej Európe je antisemitské cárske Rusko, a že by víťazstvo Nemecka na východnom fronte mohlo znamenať zlepšenie situácie pre miestne židovské komunity. Z obavy pred rastom antisemitských nálad sa však vzdali výraznejšej snahy výraznejšie sa angažovať v tejto záležitosti.
Situácia po prvej svetovej vojne sa v USA mení. V Spojených štátoch je snaha zabezpečiť prevahu bieleho protestantského obyvateľstva. V 20. rokoch sú prijaté tri prisťahovalecké zákony, ktoré stanovujú ročné kvóty pre príjem prisťahovalcov. Pravdepodobne najznámejší je v poradí druhý, tzv. Johnsonov zákon z roku 1924, ktorý umožňoval prijatie imigrantov v množstve maximálne 2 % obyvateľov tohto štátu v USA k roku 1890, čo bolo iba niekoľko tisíc imigrantov ročne. Prijatie týchto zákonov znamenalo tragédiu pre Židov z východnej Európy, ktorí tak stratili možnosť útočiska. Množstvo židovských imigrantov kleslo najprv pod 50 000 / rok, potom na 10 000 / rok a v prvej polovici 30. rokov sa pohybovalo v rozmedzí už iba 2000 - 5000 / rok. Tieto kroky mali za následok vzrast významu britského mandátu Palestíny, ako nového cieľa imigrácie európskych Židov. V polovici 20. rokov imigrácia do Palestíny prevýšila imigráciu do USA.
Počas 20. a 30. rokov 20. storočia bola ešte viditeľnejšia snaha Židov integrovať sa do americkej spoločnosti. Medzi tieto snahy patrí mierny rozptyl populácie ( tzn. Nežiť v úplne uzavretých komunitách ), ústup náboženstva do úzadia, dominancia angličtiny, sobáše s nežidovskými občanmi atď. Toto obdobie je zároveň obdobím najväčšieho rozmachu antisemitizmu v dejinách USA. V tomto období vzrastajú aktivity Ku-Klux-Klanu, rasistické teórie sú šírené prostredníctvom antisemitských periodík a Židia sú diskriminovaní v zamestnaní. Tento jav však nezasahoval iba do individuálnych slobôd občanov. Jedným z iniciátorov proti židovskej kampane bol aj priemyselník Henry Ford. Zrejme najzásadnejším zásahom boli kvóty ( "numerus clausus" ) pre židovských študentov v rade univerzít ( aj na Harvarde ), ktoré obmedzovali prístup Židov k vzdelaniu.
Napriek tomu bol však zaznamenaný demografický vzostup Židov, z ktorých väčšina už patrí do strednej triedy. Otvorenosť novým trendom a poznatkom im otvorilo nové odvetvia ( napr. všetky hollywoodske filmové spoločnosti okrem jedinej sú založené Židmi ) a podpora programu prezidenta F. D. Roosevelta New Deal im priniesla posilnenie pozícií. Napriek tomu sa však predstavitelia amerických Židov neodhodlali k vyvíjaniu tlaku na vládu pri presadzovaní vyšších kvót pre utečencov pred nacizmom. Až na čiastkové zvýšenie prisťahovalectva na prelome 30. a 40. rokov bola väčšina Židov v Európe ponechaná nacizmu ( obmedzená bola aj imigrácia do Palestíny ).
Vývoj po druhej svetovej vojne.
Po druhej svetovej vojne sa stáva židovská obec v USA najvýznamnejším centrom židovského národa a snaží sa pomáhať ľuďom, ktorí prežili holokaust. V povojnovom období je aj príznačný rast obľuby sionizmu a najmä potom vo forme finančnej pomoci novo vzniknutému štátu. Podpora Izraela zo strany USA je do dnešnej doby značná, a to najmä vďaka silnej lobby, ktorá vznikla už zrodením nového židovského štátu, ktorý bol americkými Židmi vítaný. Emigrácia do Izraela z USA však bola malá.
Povojnové obdobie je pre amerických Židov obdobím neobyčajne kultúrneho, ekonomického a politického rozkvetu. Od 60. rokov prestáva byť viditeľný antisemitizmus a úloha Židov prakticky vo všetkých odvetviach rastie. V literatúre sa objavujú napr. Arthur Miller, Allen Ginsberg či Leon Uris ; vo vysokom školstve je 10 % Všetkých rektorov židovského pôvodu; v necelých dvoch dekádach medzi rokmi 1952 - 1969 je v oblasti vedy a kultúry udelených 14 Nobelových cien americkým Židom. Vzostup je zjavný aj v obchodnej a profesijnej triede a v politike ( prvý židovský starosta New Yorku ( 1973 ) či minister zahraničia Henry Kissinger ). Veľmi dobrý vývoj nastáva aj v zamestnanosti ( v 70. rokoch je podiel Židov v tzv. "Profesiách" a obchodnom svete na 54 %, Oproti 27 % priemeru v USA ) a poberanie miezd (63 % Židovských rodín zarába cez 15 000 USD / rok, oproti 49 % v nežidovskej populácii ). Dochádza aj k slabnutiu náboženstva a emancipácii žien.
V populačnom vývoji dochádza k stagnácii. Výraznejšie prisťahovalecké vlny sú v roku 1950 ( Kongres povolil imigráciu 400 tisíc Európanov ) a na prelome 70. a 80. rokov ( imigranti z krajín ZSSR ). Rad menších vĺn potom prichádza po rozpade Sovietskeho zväzu začiatkom 90. rokov. V absolútnych číslach má v súčasnej dobe židovská komunita v Spojených štátoch 5 280 000, čo je v pomere na celkovej populácii 1,8%. Rozmiestnenie židovskej populácie nemá nerovnomerný charakter ako v počiatkoch osídľovania. Zostáva však prvok urbanizácie. V New Yorku žije 30 % Amerických Židov ( oproti 60 % Z roku 1937 ). Veľké množstvo Židov je aj v Kalifornii (16%) či na Floride (11%). Väčšie obce nájdeme ešte v štátoch New Jersey, Pensylvánia, Massachusetts, Illinois, Maryland . Rodinné príjmy sú naďalej nad celoštátnym priemerom. S poklesom významu náboženstva súvisí aj vývoj v pomere jednotlivých denominácií judaizmu. Reformný judaizmus sa pomaly vyrovnáva konzervatívnemu a podiel ortodoxného klesol pod 10%.