Jean Arthur Béliveau

Jean Arthur Béliveau (* 31. august 1931, Trois-Rivières, Quebec, Kanada – † 2. december 2014, Longueuil) bol profesionálny kanadský hokejista. 20 rokov hral v NHL za klub Montreal Canadiens, v rokoch 1965 až 1971 bol kapitánom tímu. Do Siene Slávy NHL bol uvedený v roku 1972. Často je radený medzi 10 najlepších hráčov histórie. Narodil sa v Trois-Rivières v Quebecu. Béliveau tam aj prvýkrát hral na profesionálnej úrovni v QMJHL. Debut v NHL zažil s Montreal Canadiens v roku 1950, ale rozhodol sa zotrvať v QMJHL do roku 1953.
Vo svojej druhej sezóne v NHL bol jedným z troch najlepších strelcov. Bol štvrtým hráčom, ktorý nastrieľal 500 gólov a druhým, ktorý získal 1000 bodov. Dvakrát v kariére získal Hart Memorial Trophy - Hartovu trofej (1956, 1964), jedenkrát Art Ross trofej (1956) a aj trofej Conn Smythe pre najužitočnejšieho hráča Play-off (1965). Béliveau získal rekordne 17-krát Stanley Cup, 7-krát z toho ako funkcionár Montreal Canadiens. V roku 2017 bol Béliveau vyhlásený za jedného zo 100 najlepších hráčov NHL v histórii.
Mladosť.
Narodil sa Arthurovi a Laurette Béliveauovým ako najstarší z ôsmich detí. Jeho otec bol jedným zo šiestich súrodencov, z ktorých sa niekoľko v roku 1910 odsťahovalo do západnej Kanady, zatiaľ čo zvyšok zostal usadený v oblasti. Jeanova rodina sa presťahovala do Victoriaville, keď mal Jean šesť rokov. Navštevoval školy L'École Saint-David, L'Académie Saint-Louis de Gonzague a Collège de Victoriaville.
Ako väčšina nádejných hokejistov v tej dobe aj jeho rodina mala za domom vlastné hokejové ihrisko na záhrade, na ktorom si mohli ich deti aj susedia zahrať amatérsky hokej. Do dvanástich rokov to bolo jediné miesto kde sa učil hrať. Prvým organizovaným klubom v ktorom hrával, bol tím v domácej lige, ktorá sa hrávala na ihrisku školy L'Académie. Ako súčasť tímu L'Académie 'all-stars' hrával Jean proti iným amatérskym družstvám. Keď zmenil školu začal hrávať už vyspelejšiu ligu za školský tím Victoriaville Panthers.
V lete ako dieťa hrával Béliveau aj bejzbal. Vo Victoriaville vynikal v miestnych ligách, nadhadzoval a občas hrával na pozícii vnútropoliara. Hral natoľko dobre, že jeho rodina dostala ponuku na zmluvu do nižšiej ligy, no oni ju v jeho pätnástich rokoch odmietli.
Hráčska kariéra.
Béliveau bol hviezdou už v pätnástich rokoch. Vtedy ho objavil generálny manažér Montrealu Canadiens Frank J. Selke a ponúkol mu zmluvu formátu C. Taká zmluva bola zvyčajne ponúkaná mladým nádejným hráčom klubmi NHL a vyžadovala nastúpenie na určené zápasy za stanovený plat. Jeho otec odmietol a Jean potom podpísal kontrakt formátu B a súhlasil, že bude hrávať za Montreal, ak sa rozhodne stať sa profíkom.
Béliveau bol do prvého tímu povolaný dvakrát v sezónach 1950/51 a 1952/53. Obidve sezóny hral len minimálne množstvo zápasov. Viedol bodovanie Quebec Senior Hockey League (QSHL) v roku 1953. Nezdalo sa, že by ale javil veľký záujem o profesionálne hranie. Nakoniec dostal Selke nápad, že keby sa QSHL nejako zmenila na profesionálnu ligu tak by podľa zmluvy musel Béliveau podpísať Habs. Na Selkeho návrh majitelia Canadiens, Canadian Arena Company odkúpili QSHL a premenili ju z amatérskej ligy na profesionálnu. To prinútilo Béliveaua aby sa na sezónu 1953/54 pripojil k Montrealu.
Jean Béliveau ukončil hráčsku kariéru na konci sezóny 1970/71 ako líder v bodovaní tímu, ako druhý najlepší strelec tímu a líder ligy v bodovaní Play-off. Skóroval 507 gólov a nazbieral 712 asistencií, teda dokopy 1219 bodov v 1125 zápasoch základnej časti a k tomu 79 gólov, 97 asistencií a 176 bodov v 162 zápasoch Play-off. Jeho číslo 4 bolo v klube Montreal Canadiens vyradené 9. októbra 1971. V roku 1972 sa stal členom Siene Slávy NHL. V súčasnosti sa drží na druhom mieste v bodovaní Montrealu za Guyom Lafleurom. Len Henri Richard (1256), Larry Robinson (1202) a Bob Gainey (1160) majú odohraných viac zápasov za montrealský tím. Jeanovo meno sa na Stanley Cupe objavilo rekordných 17-krát z toho 7 krát ako funkcionár (1973, 1976, 1977, 1978, 1979, 1986, 1993). Okrem toho, že získal dvakrát Hartovu trofej pre najužitočnejšieho hráča sezóny, bol ešte štyrikrát druhý. Trofej pre najlepšieho strelca Art Ross vyhral raz a viackrát bol v tabuľke vysoko, čo odzrkadľuje jeho stabilné výkony. Spoločnosť The Hockey News označila Beliveaua v roku 1998 za siedmeho najlepšieho hráča histórie Canadiens. Po jeho odchode do dôchodku bol Béliveau v klube vymenovaný za viceprezidenta a riaditeľa pre styk s verejnosťou.
Počas svojej kariéry nebol Béliveau známy ako aktivista. Bol však jedným z niekoľkých hráčov, ktorí sa vyhrážali vystúpením zo Siene Slávy. Bol znechutený odvolaním bývalého výkonného riaditeľa NHLPA Alana Eaglesona, ktorý bol usvedčený z podvodu a sprenevery. Podporil tiež stanovisko NHL počas lock-outu v rokoch 2004 - 2005, pričom tvrdil, že požiadavky hráčov by poškodili šport a ligu.
Osobný život a úmrtie.
Béliveau sa spoznal so svojou manželkou Élise Couture v roku 1950 v Quebecu. Pár sa zosobášil 27. júna 1953 v Kostole sv. Patrika. Mali spolu jedno dieťa, dcéru Hélene. V roku 1957 sa Béliveau objavil v americkej televíznej hernej šou "To Tell the Truth".
Po skončení kariéry v roku 1971 založil charitatívnu organizáciu Jean Béliveau Foundation, tá sa v roku 1993 zmenila na Society for Disabled Children.
Začiatkom 90. rokov dvakrát odmietol ponuku kanadského predsedu vlády Briana Mulroneyho na menovanie do senátu, pretože sa domnieval, že zákonodarcovia by mali byť len zvolení. V roku 1994 mu predseda vlády Jean Chrétien ponúkol post generálneho guvernéra Kanady. Béliveau odmietol, aby bol so svojou dcérou a dvoma vnúčatami Mylene a Magalie, ktorých otec, policajt z Quebecu, spáchal samovraždu, keď mali dievčatá päť a tri.
V 90. rokoch trpel Béliveau mnohými zdravotnými problémami. Prvýkrát bol hospitalizovaný pre srdcové problémy v roku 1996. V roku 2000 bol liečený na nádor krku. Takisto sa zotavil z mozgových príhod z rokov 2010 a 2012. „"Zaklopal som na dvere"“, povedal po druhej príhode. „"Ale vyzerá to, že na mňa ešte nie sú pripravení"“.
Béliveau zomrel 2. decembra 2014 vo veku 83 rokov, v Longueuil na predmestí Montrealu. Jeho štátny pohreb sa konal v Katedrále Márie kráľovnej sveta v Montreale.
Dedičstvo.
Béliveau získal mnoho ocenení, vrátane niekoľkých čestných doktorátov z kanadských univerzít a medaily Loyola z Univerzity Concordia v roku 1995. V roku 1988 sa stal rytierom národného rádu v Quebecu, ktorý bol v roku 2006 povýšený na dôstojníka a v roku 2010 na hlavného dôstojníka. 6. mája 1998 generálny guvernér Roméo LeBlanc menoval Béliveaua spoločníkom Rádu Kanady, čo je najvyššia civilná cena krajiny. V roku 2001 bolo jeho meno pridané na kanadskej Walk of Fame, v tom istom roku bol vyznamenaný svojím portrétom na kanadskej poštovej známke. V auguste 2008 kanadská tichomorská železnica pomenovala stanicu na jeho počesť. 29. júna 2009 bol menovaný za čestného kapitána Kanadského národného hokejového mužstva na Zimných olympijských hrách 2010 vo Vancouveri. V piatok 4. decembra 2014 Montreal Canadiens odohrali zápas s nášivkou, ktorá mala číslo „4“ v čiernom kruhu na ľavej strane dresu.