burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Hillsborough Stadium

Hillsborough Stadium je futbalový štadión v Sheffielde v Anglicku. Od jeho otvorenia v roku 1899 je domovom klubu Sheffield Wednesday.
Štadión bol podstatne zrekonštruovaný, s novými tribúnami na každej strane a pôvodnou južnou tribúnou prestavanou pre Majstrovstvá Európy vo futbale1996. Má dve veľké dvojposchodové tribúny a dve veľké jednoposchodové tribúny, ktoré sú všetky kryté. Všetky štyri tribúny majú podobnú kapacitu, pričom Južná tribúna je najväčšia a Západná tribúna (v ktorej sa nachádzajú fanúšikovia hostí) je najmenšia.
15. apríla 1989 bol štadión dejiskom tragédie v Hillsborough, pri ktorej bolo 97 fanúšikov Liverpoolu v dôsledku tlačenice udusených na smrť v zápase semifinále FA Cupu proti Nottinghamu Forest. Následná Taylorova správa o katastrofe viedla k sérii dlho očakávaných bezpečnostných zlepšení na veľkých štadiónoch po celej krajine, vrátane požiadavky, aby kluby v dvoch najvyšších divíziách v Anglicku mali štadióny výhradne len na sedenie. Ďalšou požiadavkou bolo odstránenie obvodových oplotení okolo ihriska.
Plány klubu na renováciu štadióna a rozšírenie kapacity na 44 825 schválila mestská rada Sheffieldu s cieľom usporiadať zápasy majstrovstiev sveta. Trávnik bol v roku 2015 modernizovaný na systém Desso GrassMaster, vrátane kompletnej výmeny vykurovania trávnika a drenážneho systému. Pred sezónou 2015/16 bola výsledková tabuľa nahradená modernou „veľkou obrazovkou“. 
Štadión hostil Majstrovstvá sveta a Majstrovstvá Európy vo futbale v rokoch 1966 a 1996.
Kapacita štadióna bola v súčasnosti z bezpečnostných dôvodov dočasne znížená na 34 854, aj keď pokračujú práce na obnovení jeho maximálnej kapacity.
Rekordy.
Najvyššia návštevnosť zaznamenaná na štadióne Hillsborough bola v piatom kole FA Cupu 17. februára 1934. Na zápas prišlo 72 841 divákov, ktorí videli remízu 2:2 s Manchestrom City. Najvyššia návštevnosť zaznamenaná od dokončenia prestavby štadióna výlučne na sedenie bola 2. februára 2000 na zápase Premier League proti Manchestru United . Zápas sledovalo 39 640 divákov.
Najvyšší príjem zo zápasu na štadióne Hillsborough bol 9. júna 1996 za zápas Majstrovstiev Európy 1996 medzi Tureckom a Dánskom. Zápas sledovalo 28 671 divákov, ktorí zaplatili spolu 1 012 150 libier.
Hillsborough je stále držiteľom rekordu v najvyššej návštevnosti na zápas tretej ligy v Británii. 49 309 divákov prišlo 26. decembra 1979 na jeden z najpamätnejších dní v histórii kedy Sheffield Wednesday porazil Sheffield United 4:0 v súboji o prvenstvo vtabuľke.
Koios (rozlišovacia stránka)

Koios () môže byť:
Paul Heckingbottom

Paul Heckingbottom (* 17. júl 1977, Barnsley ) je anglický profesionálny futbalový tréner a bývalý futbalový obranca.
Klubová kariéra.
Heckingbottom hral ako obranca v niekoľkých anglických kluboch, vrátane Sunderlandu, Scarboroughu, Hartlepoolu United, Darlingtonu, Norwich City, Bradfordu City, Sheffieldu Wednesday, Barnsley a Mansfield Townu.
Trénerská kariéra.
Po ukončení hráčskej kariéry sa Heckingbottom rozhodol venovať trénovaniu. Stal sa šéfom mládeže v Barnsley a po úspešnom pôsobení vo funkcii dočasného trénera v roku 2016, kde s tímom dokázal postúpiť a vyhrať EFL Trophy, pôsobil v tíme ešte ďalšie dva roky. 
Vo februári 2018 sa presunul na lavičku Leedsu United, ale bol vyhodený po 16 zápasoch na konci sezóny. 
Heckingbottom následne trénoval škótsky klub Hibernian FC, z ktorého bol vyhodený v novembri 2019. V marci 2021 bol menovaný dočasným manažérom Sheffieldu United. V novembri 2021 nahradil Slavišu Jokanovića vo funkcii hlavného trénera Sheffieldu.
Poľany (vrch v Oravskej vrchovine)

Poľany () je názov vrchu v Oravskej vrchovine, krajinnom celku Stredných Beskýd. Leží nad obcou Sedliacka Dubová, približne juhozápadne od Tvrdošína. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Oravskej vrchoviny. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Dolný Kubín a zasahuje na katastrálne územie obce Sedliacka Dubová a Dlhá nad Oravou. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Dlhá nad Oravou a Sedliacka Dubová, juhozápadne leží Horná a Dolná Lehota, severozápadne Hruštín a Babín a východne Podbiel a Krivá.
Opis.
Vrch leží na severe strednej časti vrchoviny, v hrebeni vedúcom juhovýchodne z vrchu Čistý grúň () cez Bacharovú () na Stojkov (). Východne sa nachádza Čížiková (), Búčie (), Prasatín (), Vysoký grúň () a Bane (), južne Blato (), Ostrý vrch (), Stojkov () a Vrátne (), západne Skalica (), Javorová () a Bacharová () a severne Čistý grúň (), Prípor (), Šubovka (), Budín II () a Petrovka (). Hrebeň patrí do povodia Oravy, kde vodu zo severovýchodných svahov odvádza potok Dlžiansky Cickov, zo západných a južných Dubový potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných častí je vidieť okolité vrcholy Oravskej vrchoviny a susednú Oravskú Maguru, no tiež Západné Tatry, Skorušinské a Chočské vrchy, Nízke Tatry, Veľkú a Malú Fatru. 
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi zo Sedliackej Dubovej alebo Dlhej nad Oravou.
1. liga ženy, Mladé ženy U23 a Juniorky U19

1. liga ženy, Mladé ženy U23 a Juniorky U19, predtým 1. liga žien (do sezóny 1992/93 v čase existencie spoločnej československej najvyššej súťaže 1. Slovenská národná liga žien; od sezóny 1993/94 do roku 2003 2. liga žien) je druhá najvyššia slovenská basketbalová súťaž žien, ktorá prebieha v rôznych formách a názvoch nepretržite od roku 1993. Od sezóny 2023/24 je spoločnou súťažou pre ženské seniorské tímy mimo tých extraligových, tímy mladých žien do 23 rokov a tímy junioriek do 19 rokov. Organizuje ju Slovenská basketbalová asociácia (SBA).
Tímy v sezóne 2023/24.
V sezóne 2023/24 hrá 1. ligu 11 tímov:
Lizzy Caplanová

Lizzy Caplanová (* 30. jún 1982, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americká herečka, známa z filmu "Protivné baby" (2004) a je známa aj z televízneho seriálu "Mystérium sexu" (2013 – 2016).
Detstvo a mladosť.
Elizabeth Anne Caplan sa narodila 30. júna 1982 v Los Angeles v Kalifornii, kde aj vyrastala. Jej rodina sú aškenázskeho židovského pôvodu. Mala obrad Bat micva a navštevovala židovský letný tábor. Jej otec bol právnik a jej matka bola politická poradkyňa. Je najmladšou z troch detí. Jej matka zomrela na rakovinu, keď mala Caplanová 13 rokov.
Kariéra.
Caplanová začala svoju hereckú kariéru v roku 1999. Prvýkrát sa objavila v televíznom seriáli "Freaks and Geeks". Neskôr sa objavila vo viacerých hosťujúcich rolách v televíznych seriáloch. Do širšieho povedomia sa dostala hraním postavy Janis Ian vo filme "Protivné baby" z roku 2004.
V roku 2008 si Caplanová zahrala vo filme "Cloverfield: Monštrum". Za svoj herecký výkon bola nominovaná na cenu Saturn za najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe. V rovnakom roku hosťovala v televíznom seriáli "". V roku 2010 si zahrala po boku Jamesa Franca a Amber Tamblyn vo filme "127 hodín".
V roku 2013 stvárnila „priekopníčku ľudskej sexuality“ zo 60. rokov Virginiu E. Johnson v televíznom seriáli "Mystérium sexu". Jej herecký výkon v televíznom seriály bol pozitívne hodnotený televíznymi kritikmi a bola aj nominovaná na cenu Primetime Emmy za vynikajúcu herečku v hlavnej úlohe v dramatickom seriáli. V televíznom seriály účinkovala do roku 2016.
V roku 2023 účinkovala vo filme "V zajatí zla" a v televíznom seriáli "Osudová príťažlivosť".
Súkromný život.
Caplanová chodila v rokoch 2006 až 2012 s hercom Matthewom Perrym. Od roku 2017 je jej manželom britský herec Tom Riley, s ktorým ma syna narodeného v roku 2021.
Ňagovský potok

Ňagovský potok je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce na území obcí Ňagov a Krásny Brod. Je ľavostranným prítokom Laborca, ktorý ústi do Latorice. Je vodným tokom V. rádu. Číslo hydronyma: 4-30-03-2750. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Prameň.
Začína sa sútokom zdrojníc v nadmorskej výške v severovýchodnej časti územia obce Ňagov v lese "Klimkov" v lesnom extraviláne v okrese Medzilaborce v Prešovskom kraji. Severná, kratšia zdrojnica, pramení v a južná, dlhšia zdrojnica, pramení v 
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie severozápadným smerom, pravým brehom obmýva les "Vrch", v priberá pravostranný bezmenný prítok. Veľkým oblúkom sa skrúca do smeru západ, juhozápad až juh, ľavým brehom obmýva les "Jelení hŕbok", v priberá pravostranný bezmenný prítok pritekajúci z lesa "Pastvisko", v priberá ľavostranný bezmenný prítok pritekajúci z lesa "Pod Hŕbkami". Vyteká z lesa do poľnohospodárskeho extravilánu, v vteká do intravilánu Ňagova, tečie stredom intravilánu južným smerom, v ľavým brehom obmýva vchod do kostola Zosnutia Presvätej Bohorodičky s cintorínom. V priberá vodný tok Lapený potok ako ľavostranný prítok, v podteká cestu z mesta Medzilaborce do obce Čabalovce, ľavým brehom obmýva úpätie pasienka "Pod lesom", prudko sa skrúca na sever a ďalej na západ. V priberá Sekerový potok ako ľavostranný prítok, vyteká z intravilánu obce Ňagov. V opúšťa územie Ňagova a vteká na územie obce Krásny Brod, ľavým brehom obmýva úpätie vrchu a lesa "Ňagovec" s , v podteká cestu z obce Krásny Brod do mesta Medzilaborce a železničnú trať Michaľany – Łupków, v ústi do Laborca ako jeho ľavostranný prítok. Laborec je prítokom Latorice. Pramení a preteká svojim horným a stredným tokom na území obce Ňagov a svojim dolným tokom vrátane ústia patrí do územia obce Krásny Brod.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve obce Ňagov, v ktorej potok pramení a preteká. Názov obce bol motivovaný názvom lesa a vrchu "Ňagovec" s pri dolnom toku potoka. Nemožno vylúčiť ani opačné poradie pomenovacieho procesu, t. j. primárne bola pomenovaná obec a podľa nej sekundárne vrch. Je potrebný ďalší výskum. Vývoj názvu obce podľa dochovaných stredovekých listín: 1557 "Nyago", 1808 "Njagow", 1920 "Ňagov". Z toponyma "Ňagov" rozšírením o formant "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Ňagovský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum "Ňagovský potok" bolo štandardizované v roku 1975. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum "Ňagovský potok" je jedinečným názvom (november 2023).
Pandorina skrinka

Pandorina skrinka je artefakt z gréckej mytológie spojený s mýtom o Pandóre pochádzajúci z Hésiodovej básn"e Práce a dni", datovanej do obdobia asi 700 rokov pred Kristom. Hésiodos opisuje, ako Pandorina zvedavosť viedla Pandóru k tomu otvoriť skrinku, ktorú jej ponechal jej manžel, čím na ľudstvo vypustila zlo a kliatby. Neskoršie podoby príbehu sa menili, pričom niektoré literárne a umelecké stvárnenia sa viac venovali obsahu skrinky než Pandóre samotnej. 
Skrinka spomenutá v pôvodnom príbehu bola v skutočnosti veľký džbán, ale toto slovo bolo neskôr nesprávne preložené. V modernej dobe sa označenie Pandorina skrinka používa ako idióm znamenajúci „akýkoľvek zdroj veľkých a nečakaných problémov“ alebo „dar, ktorý sa zdá byť cenný, ale v skutočnosti je prekliatím.“
Etymológia slova „skrinka“.
Slovo, ktoré bolo preložené ako „skrinka“, bol v skutočnosti veľký džbán, označovaný v gréčtine ako πίθος, pithos. Pithoi sa používali na skladovanie vína, oleja, zŕn alebo iných zásob potravín alebo sa používali na skladovanie ľudských tiel pri pochovaní, pričom sa verilo, že z týchto nádob duša utiekla a následne sa vrátila naspäť. Mnohí akademici vnímajú analógiu medzi Pandórou, ktorá bola vytvorená z hliny, a hlinenými džbánmi, ktoré vypustili kliatby a zlo.
Nesprávny preklad slova pithos sa často prideľuje humanistovi Erazmovi zo 16. storočia, ktorý vo svojom preklade do latinčiny preložil slovo grécke slovo pithos ako "pyxis", teda „skrinka“. Tento príbeh bol súčasťou Erazmovej zbierky prísloví, "Adagia" (1508), kde ilustruje latinské príslovie "Malo accepto stultus sapit", „hlupák zmúdrie po spoznaní zla.“ V jeho verzii skrinku otvorí Epimétheus, ktorého meno v preklade znamená „dodatočný nápad/myšlienka“ – respektíve, ako poznamenáva Hésiodos, „ten, kto sa učí na chybách.“
Uhorské ťaženia na juhozápadnú Rus

Uhorské ťaženia na juhozápadnú Rus boli vojenské výpravy Uhrov na východ od Karpát v rámci pol tisícročia (8981377). Prvé ťaženie sa uskutočnilo ešte v rámci presídľovania Starých Maďarov z južných ruských stepí do strednej Podunajskej nížiny a je (hoci pomerne nepresne) opísaný v kronikách. Posledným bolo ťaženie uhorského a poľského kráľa Ľudovíta I. do Volyne v roku 1377 proti Litovcom počas vojny o haličsko-volyňské dedičstvo.
Hlavná časť ťažení sa udiala v období boja o moc medzi ruskými kniežatami na západe Kyjevskej Rusi, keď uhorskí králi zasahovali do bojov ako spojenci jednej z bojujúcich strán a potom sa (v období 11871232) pokúsili začleniť Haličské kniežatstvo do svojho panstva a zveriť ho jednému z kráľovských synov. Uhorsko bolo v tomto úsilí podporované apoštolskou stolicou, ktorá sa snažila docieliť katolizáciu Haliče. Napríklad pápež Gregor IX. tituloval Kolomana Haličského, brata uhorského kráľa Bela IV., ako "„dux ac rex Sclavoniae“", čo býva interpretované ako pokus o vytvorenie štvrtej cirkevnej provincie Sclavonie (po Itálii, Germánii a Gálii). Uhorská posádka sa v Haliči zdržiavala nielen v obdobiach, keď tam vládlo uhorské knieža či kráľ, ale aj počas vlády spojencov Uhorska (napríklad počas vlády princeznej Romanovej v roku 1205, Vladislava Kormiličiča v roku 1213, Michaila Vsevolodoviča v roku 1237).
Ťaženia opačným smerom (ruských kniežat za Karpaty) sa až na zriedkavé výnimky prakticky neuskutočňovali. V roku 1132 podporil Vladimír Monomach nárok svojho vnuka Borisa Kolomanoviča na uhorský trón, no ten bol porazený v bitke na rieke Slaná. V rokoch 1241 a 1285 pramene zaznamenali účasť Rusov (ako nútených spojencov) na mongolských inváziach do Uhorska a v roku 1282 Lev Danilovič spolu s Mongolmi, prekročili Karpaty, ale boli nútení vrátiť sa na východ, aby odrazili poľský útok. V roku 1253 sa haličsko-volynské vojská pod vedením Daniela Romanoviča zúčastnili ako spojenec kráľa Bela IV. vojny o babenberské dedičstvo a vyplienil Opavu.
Ťaženia z konca 11. a začiatku 12. storočia.
Počas vojny o západné volosti po Ljubečskom zjazde Uhri podporovali Sviatopolka II., ktorý sa snažil pripojiť k svojmu majetku Przemyśl, Terebovľ a Volyň, proti Davydovi Igorevičovi a Rostislavičovcom. Sviatopolk bol porazený pri Rožnom poli a Uhri pri Wiare.
Po nástupe Vladimíra Monomacha k moci v Kyjeve zahrnul do svojho majetku aj Volyň. Jaroslav Sviatopolčič utiekol do Poľska a Uhorska, ale spoločné akcie boli neúspešné. Jaroslav zomrel počas obliehania Volodymyra-Volynského v roku 1123.
Kampane z konca 12. až polovice 13. storočia.
Po smrti Jaroslava Osmomysla (1187) obsadil haličský trón vo svojom testamente Oleg Jaroslavič. Uhorský kráľ Belo III. využil nároky zákonného dediča Haliče Vladimíra Jaroslaviča, aby posadil na trón svojho syna Ondreja. Podpora cisára Svätej ríše rímskej Fridricha Barbarossu a Vsevoloda III. Veľkého Hniezda však umožnila Vladimírovi Jaroslavičovi vrátiť sa späť do Haliče.
Počas vojny za zjednotenie Haličsko-volynského kniežatstva (12051245) podnikli Uhri desať ťažení na Halič.
Chronológia udalostí ruskej invázie na Ukrajinu, február až apríl 2022

Tento článok je podstránkou svojho nadradeného článku chronológia udalostí ruskej invázie na Ukrajinu. V štruktúrovanej forme podrobne pojednáva o udalostiach Ruskej invázie na Ukrajinu ako súčasti širšieho Rusko-Ukrajinského konfliktu za obdobie od začiatku invázie 24. februára 2022 o 4:00 hod do konca apríla 2022.
Článok zahŕňa najmä prehľad uskutočnených vojenských operácií a bojových postupov ale aj súvisiace politické a diplomatické pozadie, partizánske akcie, ekonomické a obchodné aspekty, prehľad pomoci od spojencov, humanitárne a kultúrne dopady a iné súvisiace udalosti.
Apríl 2022.
Štvrtok, 14. apríla 2022.
Od začiatku ruskej invázie na Ukrajinu uplynulo 50 dní.
Chronológia udalostí ruskej invázie na Ukrajinu, máj a jún 2022

Tento článok je podstránkou svojho nadradeného článku Chronológia udalostí ruskej invázie na Ukrajinu. V štruktúrovanej forme podrobne pojednáva o udalostiach Ruskej invázie na Ukrajinu ako súčasti širšieho Rusko-Ukrajinského konfliktu za obdobie máj a jún 2022.
Článok zahŕňa najmä prehľad uskutočnených vojenských operácií a bojových postupov ale aj súvisiace politické a diplomatické pozadie, partizánske akcie, ekonomické a obchodné aspekty, prehľad pomoci od spojencov, humanitárne a kultúrne dopady a iné súvisiace udalosti.
Máj 2022.
Pondelok, 9. mája 2022.
Ruské oslavy.
9. máj je deň, kedy si v Rusku pripomínajú víťazstvo nad nacizmom v druhej svetovej vojne. Tradične sa konajú vojenské prehliadky v Moskve a ďalších veľkých ruských mestách. Tentoraz bola vojenská prehliadka na Červenom námestí menšia ako po minulé roky. Súčasťou mal byť aj prelet desiatok lietadiel, okrem iných aj osem stíhačiek typu MiG-29 vo formácii písmena "Z", ktoré sa stalo symbolom ruských jednotiek bojujúcich na Ukrajine. Prelety však boli zrušené na oslavách po celej krajine s odvolaním na nevhodné počasie. Na prehliadke sa v rozpore so zvykom z minulých rokov nezúčastnil ani žiadny zahraničný štátnik. Absentoval aj kľúčový generál, náčelník generálneho štábu ruských ozbrojených síl Valerij Gerasimov, po prezidentovi a ministrovi obrany tretí najvyšší veliteľ ruských ozbrojených síl, ktorý bol údajne zranený útokom ukrajinských síl priamo na frontovej línii.
V súvislosti s ruskou inváziou na Ukrajinu o tomto dátume špekulovali mnohí analytici, nakoniec však Vladimír Putin neohlásil žiadny úspech dosiahnutý na Ukrajine ani nevyhlásil Ukrajine oficiálnu vojnu, čo by mu umožnilo mobilizovať mužov po celej krajine a zapojiť ich do aktívnych bojov. Kremeľ tak zotrval na označovaní svojho pôsobenia na Ukrajine ako „"špeciálna vojenská operácia",“ ktorej ukončenie podmieňuje obsadením celej Ukrajiny až po poľské hranice. Vladimír Putin vo svojom krátkom príhovore len zopakoval tvrdenia propagandy z posledných mesiacov – o snahe Západu napadnúť ruské územia, o nacistoch na Ukrajine a o jej snahe dostať sa k jadrovým zbraniam či o tom, že Rusko muselo vojensky konať a bolo to jediné správne rozhodnutie. Neprišlo ani na vyhrážky použitia jadrových zbraní, hoci od začiatku konfliktu vysokí ruskí predstavitelia túto tému spomenuli viackrát a podľa vlastných slov prezidenta jadrové systémy boli uvedené do stavu pohotovosti. V prejave nenaznačil ani vidinu stiahnutia ruských síl ani deeskalácie napätia, v platnosti teda zostal aktuálny ruský cieľ obsadiť celý Donbas a prepojiť ruské územia s Podnesterskom, čo by znamenalo odrezanie Ukrajiny od čiernomorského pobrežia.
Niekdajší ruský premiér Michail Kasjanov označil slová prezidenta Vladimíra Putina za skryté priznanie faktu, že Rusko vo vojne zlyháva, pretože neočakávalo taký tuhý odpor a na začiatku bolo uvedené do omylu, čo sa týka postoja radových Ukrajincov k príchodu ruských „"osloboditeľov".“
Jún 2022.
Týždeň od 30. mája do 5. júna 2022.
Od začiatku ruskej invázie na Ukrajinu uplynulo v piatok sto dní.
Alpsko-jadranský pohár v basketbale mužov

Alpsko-jadranský pohár v basketbale mužov, oficiálne Alpe Adria Cup, skratka AJP, resp. AAC, je každoročná profesionálna basketbalová súťaž pre mužské kluby zo Strednej Európy. Funguje od roku 2015. V sezóne 2023/24 liga pozostávala z klubov zo siedmich štátov: Česko, Chorvátsko, Poľsko, Rakúsko, Rumunsko, Slovensko a Slovinsko. Hrá sa podľa pravidiel FIBA. 
Od roku 2023 funguje tiež ženská obdoba súťaže, Alpsko-jadranský pohár v basketbale žien.
Alpsko-jadranský pohár v basketbale žien

Alpsko-jadranský pohár v basketbale žien, oficiálne Alpe Adria Cup, skratka AJP, resp. AAC, je každoročná profesionálna basketbalová súťaž pre ženské kluby zo Strednej Európy. Funguje od roku 2023. V sezóne 2023/24 liga pozostávala z klubov zo štyroch štátov: Chorvátsko, Rakúsko, Slovensko a Slovinsko. Hrá sa podľa pravidiel FIBA. Prvým víťazom sa stal slovenský klub Piešťanské Čajky.
Od roku 2015 funguje tiež mužská obdoba súťaže, Alpsko-jadranský pohár v basketbale mužov.
Skalica (vrch v Oravskej vrchovine)

Skalica () je vrch v Oravskej vrchovine, krajinnom celku Stredných Beskýd. Leží nad obcou Horná Lehota, približne severovýchodne od Dolného Kubína. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Oravskej vrchoviny. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Dolný Kubín a na katastrálnom území obce Horná Lehota. Najbližším sídlom je juhozápadne situovaná Dolná Lehota, južne leží Horná Lehota, východne Sedliacka Dubová, Dlhá nad Oravou, Krivá a Podbiel a severne Babín a Hruštín.
Opis.
Skalica leží v centrálnej časti vrchoviny, v hrebeni vedúcom južným smerom z Javorovej () na Čierťaž (). Východne sa nachádzajú Poľany (), Búčie (), Vysoký grúň (), Stojkov (), Kopec (), Blato () a Súšava (), južne Jastrabie (), Pravnáč (), Magura (), Veľký Choč () a Turíkov Žiar (), západne Skalka (), Minčol (), Čierny vrch (), Mokradská hoľa () a Príslop () a severne Javorová (), Čistý grúň () a Bacharová (). Masív patrí do povodia Oravy, kde vodu zo severovýchodných a východných svahov odvádza Skalický potok, z južných a západných kratšie bezmenné potoky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Oravskej vrchoviny a susednú Oravskú Maguru, no tiež Západné Tatry, Skorušinské a Chočské vrchy, Nízke Tatry, Veľkú a Malú Fatru. 
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z Dolnej a Hornej Lehoty.
Riverside Stadium

Riverside Stadium je futbalový štadión v Middlesbrough v Anglicku, ktorý je domovom futbalového klubu Middlesbrough od jeho otvorenia v roku 1995. Jeho súčasná kapacita je 34 742 divákov. V prípade potreby má klub vydané predbežné stavebné povolenie na rozšírenie kapacity štadióna na 42 000 divákov.
História.
Štadión bol postavený ako náhrada za Ayresome Park. Taylorová správa vyžadovala, aby všetky futbalové štadióny v dvoch najvyšších futbalových divíziách boli výlučne len na sedenie. Táto zmena by pre klub znamenala, že kapacita Ayresome Parku by dosahovala len niečo vyše 20 000 miest na sedenie a to bolo pre klub nepostačujúce. Predstavitelia klubu sa preto rozhodli postaviť nový štadión.
Nový štadión s kapacitou 30 000 miest postavila spoločnosť Taylor Woodrow Construction za 16 miliónov libier. Práce na novom štadióne začali na jeseň 1994 a ýstavba trvala približne deväť mesiacov. Názov štadióna vybrali fanúšikovia klubu po hlasovaní počas posledného odohraného zápasu v Ayresome Parku. Ďalšie možnosti pre nový názov štadióna boli "Middlehaven Stadium", "Erimus Stadium" a "Teesside Stadium". 
Štadión sa pri prvotnom otvorení volal Cellnet Riverside Stadium (a neskôr BT Cellnet Riverside Stadium) a to z dôvodu sponzorskej zmluvy so spoločnosťou Cellnet vo výške 3 milióny libier. Sponzorská zmluva vypršala po sezóne 2001/2002.
26. augusta 1995 sa na štadióne odohral prvý zápas. Middlesbrough na štadióne privítal Chelsea. Zápas sledovalo 28 286 divákov. Middlesbrough zápas vyhral 2:0, pričom Craig Hignett získal tú česť streliť vôbec prvý gól na štadióne. Ich prvá sezóna na ich novom štadióne bola zároveň ich prvým návratom do Premier League po postupe v dvoch predchádzajúcich sezónach.
24. apríla 2012 bolo oznámené, že štadión bude hostiť verejný prípravný zápas olympijského futbalového tímu Veľkej Británie pred olympijskými hrami v Londýne 2012 proti Brazílii. Futbalové hviezdy vrátane Ryana Giggsa, Craiga Bellamyho, Thiaga Silvu, Neymara, Lucasa Mouru a Hulka sa predstavili v tomto zápase, v ktorom Brazília deklasovala Veľkú Britániu a vyhrala 2:0.
FA Premier League 1995/1996

FA Premier League 1995/1996 bola 4. sezóna Premier League, najvyššej anglickej futbalovej súťaže od jej zavedenia v roku 1992. Obhajcom titulu bol Blackburn Rovers. Z dôvodu, že došlo k redukcií počtu tímov z 22 na 20 boli nováčikmi súťaže len dva kluby - Middlesbrough a Bolton Wanderers.
Sezóna sa začala 19. augusta 1995 a skončila sa 5. mája 1996.
Víťazom sezóny sa stal Manchester United, ktorý vyhral svoj tretí titul v Premier League a 10. celkovo. Do Ligy Majstrov 1996/1997 sa kvalifikoval iba Manchester United. Do Pohára víťazov pohárov UEFA sa kvalifikoval Liverpool. Do Pohára UEFA sa kvalifikoval Newcastle United, Aston Villa a Arsenal.
Zoznam vrcholov v Jablunkovskom medzihorí

Zoznam vrcholov v Jablunkovskom medzihorí zahŕňa pomenované vrcholy s nadmorskou výškou nad v slovenskej časti pohoria. Zoznam vychádza z údajov, dostupných na stránkach hiking.sk a podrobnej turistickej mape.
Hra na telo (album)

Hra na telo je názov sólového štúdiového albumu Miroslava Nogu. Tento album v roku 1997 vydalo hudobné vydavateľstvo Monitor EMI.
Hra na telo

Hra na telo môže byť:
Korčuľa

Korčuľa môže byť:
Monastiersky potok

Monastiersky potok je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce na území obce Krásny Brod. Je ľavostranným prítokom Laborca, ktorý ústi do Latorice. Je vodným tokom V. rádu. Číslo hydronyma: 4-30-03-2722. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v južnej časti územia obce Krásny Brod v lese "Monastierske" v lesnom extraviláne v okrese Medzilaborce v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie severozápadným smerom cez lesný extravilán, skrúca sa na západ a ďalej na juhozápad, vracia sa do západného smeru, preteká cez intravilán miestnej časti "Monastier" v obci Krásny Brod, ľavým brehom obmýva kláštorný komplex Gréckokatolíckeho Monastierskeho chrámu Rádu Svätého Bazila Veľkého Monastier Zostúpenia Svätého Ducha, v podteká cestu spájajúcu obce v doline Laborca s mestom Medzilaborce a v blízkosti podteká aj železničnú trať Michaľany – Łupków, ľavým brehom obmýva pole "Chotár", v ústi do Laborca ako jeho ľavostranný prítok. Laborec je prítokom Latorice. Pramení, preteká a ústi na území obce Krásny Brod.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve lesa "Monastierske", v ktorom potok pramení a preteká, s pôvodným významom "niečo, čo patrí monastieru, niečo čo je vo vlastníctve alebo v podobnom vzťahu k monastieru". Názov lesa bol motivovaný názvom miestnej časti Monastier pri dolnom toku potoka, v ktorom už v 14. storočí bolo situované sídlo spoločenstva mníchov východného obradu. 
Z toponyma "Monastierske" po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Monastiersky potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum "Monastiersky potok" bolo štandardizované v roku 1990. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum "Monastiersky potok" je jedinečným názvom (november 2023).
Dotkni sa hviezd

„Dotkni sa hviezd“ je spoločná pieseň všetkých finalistov tretej série "Slovensko hľadá Superstar". Hudbu zložili Marián Kachút a Peter Graus a text k piesni napísal Tomáš Zubák. Pieseň vyšla na singlovom nosiči, na ktorom sa okrem rádiovej verzie nachádza aj chlapčenská karaoke verzia, dievčenská karaoke verzia a úplná karaoke verzia. 
Výroba singlu.
Nahrané, editované a mixované v štúdiách CreativeMusicHouse.
Synagóga v Pohořeliciach

Synagóga v Pohořeliciach je bývalá židovská synagóga v Pohořeliciach, v okrese Brno-venkov.
Dejiny.
Pôvodná synagóga v Pohořeliciach bola snáď z 15. alebo 16. storočia; Údajne bola najstaršia na Morave. Pretože v polovici 19. storočia už kapacitne nevyhovovala, bola v roku 1853 zbúraná. V rokoch 1854 až 1855 na jej mieste vznikla nová, väčšia synagóga v neorománskom slohu, ktorá bola vysvätená v roku 1856. Svojmu účelu slúžila do roku 1938 kedy bola po Mnichovskej dohode a odstúpeniu pohraničia Nemecku spustošená nacistami. Zbúraná bola nedlho po skončení Druhej svetovej vojny, teda po roku 1945.
V roku 2016 mesto plánovalo pri celkovej rekonštrukcii ulice Stará Obec, tvoriacej pôvodné jadro židovskej štvrti, vyznačiť pôdorys synagógy v dlažbe ulice.
Maciej Ruczaj

Maciej Ruczaj (* 1983, Poznań) je poľský diplomat a od 14. októbra 2023 do 2024 veľvyslanec Poľska na Slovensku.
Životopis.
Ruczaj sa narodil v roku 1983. Absolvoval magisterské štúdium anglistiky a amerikanistiky a tiež politológie a medzinárodných vzťahov (2008) a doktorandské štúdium na Filozofickej fakulte (2015) Karlovej univerzity v Prahe. Študoval aj na Národnej univerzite Írska v Galway.
Pracoval ako publicista a analytik, špecializoval sa dejiny a politiku Česka, Slovenska a Polska. Ako publicista a analytik spolupracoval okrem iného s denníkom "Lidové noviny", týždenníkom ".týždeň" alebo štvrťročníkom "International Political Review" ("Medzinárodná politická revue"). V rokoch 2010 až 2016 bol vedúcim programového oddelenia a následne v rokoch 2016 až 2023 riaditeľom Poľského inštitútu v Prahe. V rokoch 2016 až 2023 bol tiež členom programovej rady Poľsko-českého fóra.
Veľvyslancom na Slovensku bol od 14. októbra 2023 do 2024.
Hovorí plynule anglicky a česky.
Je ženatý a má tri deti.
Ocenenia.
Vedúci Úradu pre vojnových veteránov a obete represií vyznamenal ho medailou "Pro patria" (2016).
Prezident Andrzej Duda vyznamenal medailou Stulecia Odzyskanej Niepodległości - Storočnice znovuzískanej nezávislosti (2022).
Nositeľ vyznamenania "Tacy Jesteśmy", ktoré udeľuje Kongres Poliakov v Českej republike (2022).
So mnou vždy môžeš rátať

„So mnou vždy môžeš rátať“ je spoločná pieseň všetkých finalistov druhej série "Slovensko hľadá Superstar", ktorá vyšla na singlovom nosiči prostredníctvom hudobných vydavateľstiev Sony BMG a Ariola v roku 2006. Hudbu zložil Paľo Habera a text k piesni napísal Daniel Hevier. Nahrávka obsahuje dve verzie skladby: prvá s Petrou Kepeňovou a druhá s Alexandrou Okálovou. Keď sa projekt pripravoval, ešte totiž nebolo jasné, ktorá z nich získa Divokú kartu. Tretím trackom na singli je karaoke verzia. Singel získal za predajnosť troj- až štvornásobnú platinu.
Výroba singlu.
Nahrané, editované a mixované v štúdiách CreativeMusicHouse.
Železničná zastávka Kuklov

Železničná zastávka Kuklov je železničná zastávka pri obci Kuklov. Nachádza sa medzi obcami Kúty a mestom Šaštín-Stráže na 65,005 km. Táto zastávka súčasťou trate Kúty – Trnava, ktorá je elektrifikovaná 25 kV 50 Hz. Na železničnej zastávke nie je možná kúpa cestovného lístka.
Prístrešok zastávky sa nachádza vpravo, v smere od Kútov. Stanica je položená medzi obcami Kuklov a Čáry, vzdialenosť do Kuklova je zhruba 350 m. Pri železničnej zastávke sa autobusová zastávka nenachádza.
Železničná zastávka Kuklov je súčasťou komplexnej rekonštrukcie železničnej trate Kúty – Šaštín-Stráže, ktorá v súčasnej dobe je dokončená. Súčasťou opravy tohto úseku je nástupište na zastávke Kuklov, nový mobiliár a prístrešok na zastávke Kuklov, komplexná rekonštrukcia železničného zvršku aj trakčného vedenia, oprava mostných objektov a obnova dvoch priecestí.
Turíkov Žiar

Turíkov Žiar () je vrch v Oravskej vrchovine, krajinnom celku Stredných Beskýd. Leží nad obcou Medzibrodie nad Oravou, približne severovýchodne od Dolného Kubína. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Oravskej vrchoviny. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Dolný Kubín a zasahuje na katastrálne územie obce Medzibrodie nad Oravou, Oravský Podzámok a Pribiš. Najbližšími sídlami sú západne situované Medzibrodie nad Oravou a Oravský Podzámok, severne sa nachádza Dolná Lehota, východne Horná Lehota a južne Pribiš a Pucov.
Opis.
Turíkov Žiar leží v centrálnej časti vrchoviny, južne od údolia Oravy. Severne sa nachádza Búčie (), Poľany (), Skalica (), Javorová () a Príslop (), západne Mokradská hoľa (), Kýčera (), Čierny vrch (), Sopúšky (), Minčol () a Trniny (), južne Predný Krnáč (), Ostrá skala (), Veľký Choč (), Magura () a Pravnáč () a východne Diel (), Súšava (), Kopec (), Blato (), Jastrabie () a Ostrý vrch (). Masív patrí do povodia Oravy, kde vodu z východných a severných svahov odvádza potok Pribiš, z južných a západných potok Pucov. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Oravskej vrchoviny a susednú Oravskú Maguru, no tiež Západné Tatry, Skorušinské a Chočské vrchy, Nízke Tatry, Veľkú a Malú Fatru. 
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolitých obcí.
Bakunovský potok

Bakunovský potok je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce na území obce Krásny Brod. Je ľavostranným prítokom Laborca, ktorý ústi do Latorice. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Jeho dĺžka je .
Prameň.
Bakunovský potom pramení v nadmorskej výške v stredovýchodnej časti územia obce Krásny Brod juhozápadne od vrchu Bakunová s v lesnom extraviláne v okrese Medzilaborce v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie juhozápadným smerom cez lesný extravilán, pravým brehom obmýva juhozápadný svah vrchu a lesa Bakunová, ľavým brehom obmýva severozápadné úpätie lesa Monastierske, mení smer na západ, vyteká z lesa do poľnohospodárskeho extravilánu, tečie cez severný okraj intravilánu miestnej časti Monastier v obci Krásny Brod, v podteká cestu spájajúcu obce v doline Laborca s mestom Medzilaborce a v blízkosti podteká aj železničnú trať Michaľany – Łupków, v ústi do Laborca ako jeho ľavostranný prítok. Laborec je prítokom Latorice. Nemá prítoky. Pramení, preteká a ústi na území obce Krásny Brod.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve vrchu a lesa Bakunová, na juhozápadnom svahu ktorého potok pramení a preteká. Pôvodný význam názvu lesa je nejasný, zrejme vznikol podľa osobného mena. Z toponyma Bakunová pridaním formantu "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Bakunovský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum "Bakunovský potok" bolo štandardizované v roku 1990. V dnešnej slovenskej hydronymii je hydronymum "Bakunovský potok" jedinečným názvom (november 2023).
Jamie Chungová

Jamie Chungová (* 10. apríl 1983, San Francisco, Kalifornia, USA) je americká herečka kórejského pôvodu. Je známa z filmov ako "Tajné sesterstvo" (2009), "Dragonball: Evolúcia" (2009), "Sucker Punch" (2011), "" (2014), "1985" (2018) a účinkovala aj v televíznych seriáloch ako "Princezná Samuraj" (2008), "Kde bolo, tam bolo" (20112018), "Gotham" (20142019), "Mutanti" (20172019) a "Dexter" (20062022).
Detstvo a mladosť.
Jamie Jilynn Chungová sa narodila v San Franciscu v Kalifornii, kde aj vyrastala. Ona a jej staršia sestra sú kórejské Američanky druhej generácie, vychované kórejskými rodičmi, ktorí sa presťahovali do Spojených štátov v roku 1980, kde prevádzkovali hamburgerovú reštauráciu.
Chungová absolvovala Lowell High School v roku 2001 a navštevovala a absolvovala Kalifornskú univerzitu v Riverside, ktorú ukončila s titulom B.A. v ekonomike v roku 2005.
Kariéra.
Prvá krát sa pred kamerami zúčastnila v roku 2004 v televíznej relácii "The Real World". Neskôr, bola obsadená do rôznych menších úloh v televízii a filmoch.
V roku 2008 mala svoju prvú hlavnú rolu v televíznom miniseriáli "Samurai Girl". O rok neskôr stvárnila vedľajšie úlohy v celovečerných filmoch "Tajné sesterstvo" (2009) a "Dragonball: Evolúcia" (2009).
V marci 2011 sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Emily Browningová, Jena Malonová a Abbie Cornishová v akčnom fantasy filme "Sucker Punch".
V roku 2012 získala svoju prvú veľkú celovečernú rolu vo filme "Expresná zásielka". V tom istom roku hrala hlavnú úlohu v nezávislom filme "Eden", v ktorom hrala kórejsko-americké dievča unesené a donútené k prostitúcii americkými obchodníkmi s ľuďmi. Od roku 2012 sa objavovala v úlohe Mulan v televíznom seriáli "Kde bolo, tam bolo".
V roku 2014 nahradila herečku Devon Aokiovú vo filme "". V októbri bol uvedený na trh animovaný film od Disneyho "Veľká šestka", v ktorom poskytla hlas postave GoGo Tomago. V roku 2015 mal premiéru film "Already Tomorrow in Hong Kong", kde si zahrala so svojim vtedy snúbencom, dnes manželom Bryanom Greenbergom.
Chungová bola obsadená ako Blink v superhrdinskom televíznom seriáli "Mutanti".
V roku 2020 si zahrala v televíznom seriáli "Lovecraft Country". V rokoch 2021 až 2022 hosťovala v televíznom seriáli "Dexter". Chungová sa aktívne venuje aj dabingu.
Súkromný život.
V roku 2013 sa Chungová presťahovala na Manhattan. Začiatkom roku 2012 začala chodiť s hercom a hudobníkom Bryanom Greenbergom. Zasnúbili sa v decembri 2013. Zosobášili sa v októbri 2015. 24. októbra 2021 manželia oznámili, že sú rodičmi dvojčiat, ktoré boli privedené do pôrodu pomocou kryokonzervácie oocytov.
Zoznam česko-slovenských piesní

Toto je zoznam česko-slovenských piesní. Zoznam obsahuje piesne obsahujúce slovenčinu i češtinu a duety interpretov z oboch krajín spievané spoločným jazykom.
Česká a slovenská kultúra si je aj mnoho rokov po rozpade Československa v roku 1993 veľmi blízka, ako vďaka spoločnej histórii, tak aj pre podobnosť jazykov. Nasledujúci zoznam uvádza výber česko-slovenských piesní, v ktorých znie čeština aj slovenčina:
Piesne obsahujúce slovenčinu i češtinu.
Sólo.
Okrem duetov boli nahrané skladby v češtine aj slovenčine iba jedným umelcom:
Duety v jednom jazyku.
Do spoločnej kategórie bývajú zaradené aj duety interpretov z oboch krajín spievané spoločným jazykom:
Borovský potok (prítok Laborca)

Borovský potok (pred rokom 1990 aj "Borový potok") je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce na území obce Habura a mesta Medzilaborce. Je ľavostranným prítokom Laborca, ktorý ústi do Latorice. Je vodným tokom V. rádu. Číslo hydronyma: 4-30-03-2849. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Začiatok.
Začína sa sútokom zdrojníc v nadmorskej výške vo východnej časti územia obce Habura na juhozápadnom svahu lesa a pasienka "Revajka" v lesnom extraviláne v okrese Medzilaborce v Prešovskom kraji. Severná zdrojnica pramení v a východná zdrojnica (dlhšia) v 
Opis toku.
Od prameňa tečie juhozápadozápadným smerom cez lesný extravilán, skrúca sa na juh, v priberá pravostranný bezmenný prítok, preteká cez pole "Laz", v priberá pravostranný bezmenný prítok, v priberá ľavostranný bezmenný prítok, v opúšťa územie obce Habura a vteká do katastrálneho územia "Borov" v meste Medzilaborce, tečie cez lúku "Laziny", v priberá ľavostranný prítok Skromný potok, v vteká do intravilánu mestskej časti "Borov", pokračuje juhozápadným smerom stredom intravilánu, v podteká cestu z Medzilaboriec do Habury, v ústi do Laborca ako jeho ľavostranný prítok. Laborec je prítokom Latorice. Má jeden dôležitejší prítok Skromný potok. Pramení a hornou časťou toku preteká na území obce Habura a dolnou časťou toku vrátane ústia preteká na území mesta Medzilaborce.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve mestskej časti "Borov" v meste Medzilaborce, cez ktorú tečie a v ktorej ústi. Dnešná mestská časť "Borov" bola pred rokom 1971 samostatnou obcou. Pôvodný význam názvu mestskej časti "bor-ov" je spojený s ihličnatým stromom "Pinus silvestrus", alebo s miestom "zhromaždenia, družiny, výberu daní, poplatkov". Z toponyma "Borov" pridaním formantu "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Borovský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum "Borovský potok" bolo štandardizované v roku 1990. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum "Borovský potok" nie je jedinečným názvom (november 2023).
Koios (kovotepec)

Koios () bol grécky kovotepec v 6. storočí pred Kr.
Svedectvom tvorby tohto umelca je jeho menom signovaný arybalos v tvare korintskej prilby vyrobený zo zliatiny medi.
Podľa typu písma (epigrafických znakov) sa datuje približne do rokov 540 – 520 pred Kr. Neznelá uvulárna plozíva Ϙ (písmeno koppa) sa totiž používala v archaických dórskych alfabetách. Najmä po polovici 6. stor. pred Kr., keď sa rozšírilo používanie jedného písmena Κ (kappa) sa zabudlo na akýkoľvek rozdiel vo výslovnosti dvoch súvisiacich písmen. 
Táto malá nádoba na drahé oleje (vysoká 6,3 cm) bola zrejme vyrobená neďaleko Élidy (Olympie). Nádobka bola zakúpená v Pyrgose a dostala sa do zbierky britského plukovníka W. M. Leakeho. Od roku 1864 je uložená vo Fitzwilliamovom múzeu v meste Cambridge.
Arybalos bol umelcom odliaty do formy, pričom základňa (ktorá je už stratená) bola vyrobená samostatne a prispájkovaná k celku. Detaily skutočnej korintskej prilby sú jemne a verne znázornené v miniatúre, ako napr. výzdoba, ako sú vyryté diviaky na každom lícnom chrániči a hady na prednej časti, alebo modelovanie spodného okraja prilby, splošteného a vyvýšeného na bokoch a chrbte. Zvýraznený zadný okraj nádoby nahrádza chochol, ktorý korunoval skutočné prilby. Signatúra umelca je vyrytá na hornej časti čela, nad oblúkmi obočia. V súčasnosti prázdne očné jamky boli pravdepodobne pokryté striebrom alebo iným materiálom. Najbližšími podobnými modelmi tohto typu arybalosu sú keramické nádobky na parfumy z východného Grécka.
Semelé

Semelé (/ˈsɛmɪli/; starogrécky Σεμέλη Semelê) alebo Thyone (/ˈθaɪəni/; starogrécky Θυώνη Thyônê) v gréckej mytológii bola najmladšia dcéra Kadma a Harmonie a matka Dionýza od Dia v jednom z mnohých mýtov o jeho pôvode. Táto tébska princezná mala sestry Autonoé, Inó a Agaué a brata Polydóra.
Niektoré prvky Dionýzovho a Semelinho kultu pochádzali od Frýgov, ktoré upravili, rozšírili a rozvinuli iónski grécki nájazdníci a kolonisti. Dórsky grécky historik Hérodotos (asi 484 – 425 pred Kr.), ktorý sa narodil v meste Halikarnas za vlády Achaimenidskej ríše a ktorý podáva správu o Kadmovi, odhaduje, že Semelé žila buď 1 000 alebo 1 600 rokov pred jeho návštevou Súru v roku 450 pred Kr. na konci grécko-perzských vojen (499 – 449 pred Kr.), alebo okolo roku 2050 alebo 1450 pred Kr. V Ríme bola bohyňa Stimula stotožňovaná so Semelé.
Mytológia.
Podľa jednej verzie mýtu bola Semelé Diovou kňažkou a pri jednej príležitosti ju Zeus pozoroval, keď na jeho oltári zabíjala býka a potom plávala v rieke Asópos, aby sa očistila od krvi. Zeus sa do Semelé zamiloval, keď tadiaľ preletel v podobe orla a opakovane ju tajne navštevoval. 
Semelé ale bola z Kadmovho prekliateho rodu. Diova manželka Héra, bohyňa žiarlivá na uzurpátorov, milencov odhalila, keď neskôr otehotnela. Nahovorila Semelé, aby si želala uvidieť Dia. Zvedavá Semelé požiadala Dia, aby jej udelil dobrodenie. Zeus, túžiaci potešiť svoju milovanú, jej na rieke Styx sľúbil, že jej splní všetko, čo si bude priať. Potom žiadala, aby sa Zeus ukázal v celej svojej sláve ako dôkaz svojho božstva. Hoci ju Zeus prosil, aby to nežiadala, trvala na svojom a on bol nútený prísahou vyhovieť. Zeus sa ju snažil ušetriť tým, že jej ukázal najmenšie zo svojich bleskov a najredšie búrkové mraky, aké mohol nájsť. Smrteľníci sa však nemôžu pozerať na bohov bez toho, aby sa spálili, a ona zahynula, strávená v plameňoch zapálených bleskom.
Zeus však zachránil svoje dieťa Dionýza. Keď Dionýzos vyrástol, zachránil svoju matku z podsvetia a tá sa stala bohyňou na Olympe s novým menom "Thyone", patrónkou posadnutia, ktoré vyvolával jej syn Dionýzos.
Jiří Vodrážka

Ing. Jiří Vodrážka (* 10. marec 1938, Praha† 13. august 2022, Piešťany) bol česko-slovenský jadrový fyzik.
Život.
Vodrážka sa narodil v Prahe dňa 10. marca 1938 rodičom Aloisovi a Boženě Vodrážkovým ako prvý z troch súrodencov. Vyrastal spolu s bratmi Aloisom a Tomášom v malej obci Černošice pri Prahe, ktorá sa v priebehu rokov stala okrajovou časťou hlavného mesta Praha. Po skončení základnej školy študoval v rokoch 19551959 na Priemyslovej škole jadrovej techniky v Prahe obor fyzika a technológia jadrových reaktorov.
Bol absolventom Vojenskej akadémie Antonína Zápotockého v Brne, ktorú ukončil v roku 1965. Prvé dva ročníky vysokej školy však študoval na Fakulte technickej a jadrovej fyziky v Prahe (smer jadrové inžinierstvo). Po nastúpení zamestnania v Atómovej elektrárni Bohunice absolvoval postgraduálne štúdium jadrovej energetiky, ktoré ukončil v roku 1970.
Jeho prvým zamestnávateľom bol v rokoch 19651966 Výskumný ústav hutníctva železa v Prahe, ale jeho vzdelanie sa naplno uplatnilo až v Atómovej elektrárni Jaslovské Bohunice. Do tohto zamestnania nastúpil (spolu so svojou manželkou, absolventkou Fakulty technickej a jadrovej fyziky v Prahe) v roku 1966 – vtedy na investičnú prípravu výstavby elektrárne A2, ktorej príprava však bola v roku 1970 ukončená a nahradená prípravou výstavby elektrárne V1. Následne až do roku 1998 pracoval na príprave výstavby všetkých stavieb realizovaných v areáli elektrární Jaslovské Bohunice (elektrárne V1 a V2, Medzisklad vyhoreného paliva a najmä všetky objekty spracovania rádioaktívnych odpadov), ale aj na príprave súvisiacich stavieb mimo tento areál (Laboratória vonkajšej dozimetrie v Trnave, Energetické učilište v Trnave a i.). Do dôchodku odišiel v roku 1998, ale ešte ďalších päť rokov potom pracoval ako pracujúci dôchodca vo Výskumnom ústave jadrovej energetiky na príprave a realizácii technológií spracovania rádioaktívnych odpadov.
Čestným diplomom Slovenskej nukleárnej spoločnosti za dlhoročnú obetavú prácu a prínos pre rozvoj česko-slovenskej jadrovej energetiky bol ocenený v roku 2013.
Aktivity.
Zánik Česko-Slovenska ho inšpiroval k vytvoreniu Spolku Čechov na Slovensku, neskôr pretransformovaného na Český spolok v Trnavskom regióne (oficiálne zaregistrovaný v roku 2005). Ako zakladateľ bol na valnom zhromaždení zvolený za jeho predsedu. Tento spolok pod jeho vedením podporoval českú kultúru na Slovensku organizovaním besied, vystúpení folklórnych skupín a výstav umelcov. V rámci tejto činnosti spolupracoval s kultúrnymi inštitúciami v Piešťanoch, vrátane mestského kultúrneho strediska, mestkej knižnice a Piešťanského informačného centra, ako aj s Domom umenia.
Najvýznamnejšie aktivity:
O spoločnej národnej hrdosti Čechov a Slovákov napísal článok "Prečo žijem na Slovensku ako cudzinec", ktorý vyšiel v češtine aj na stránkach tlačeného periodika "Stříbrný vítr" Českého spolku v Košiciach.
Jedným z jeho významných prínosov bolo nesporne aj iniciovanie vyhotovenia Pamätnej tabule T. G. Masaryka, prvého prezidenta Československej republiky, umiestnenej pri pamätnej Masarykovej lipe pri meteorologickej búdke v Sade A. Kmeťa. Tabuľa bola slávnostne odhalená 1. marca 2015.
Mistassini (jazero)

Mastassini (; ) je jazero na v kanadskej provincii Quebec. Je najväčším jazerom provincie.
Opis.
Jazero sa nachádza v regióne Nord-du-Québec. Nadmorská výška jazera je metrov. Jazero má rozlohu 2 335 km² a maximálnu hĺbku 180 metrov.
Voda do neho priteká z viacerých menších zdrojov. Odteká cez jazerá Mesgouez a Némiscau do rieky Rupert. Tvorí tak prameň rieky Rupert. Sériou ostrovov je rozdelené na dva jazerá.
Názov.
Názov pochádza z Krí výrazu pre veľký kameň: „mista-assini“.
Dejiny.
Európanmi bolo objavené v roku 1672, keď ho objavil Charles Albanel. Stalo sa centrom obchodu s kožušinami. V júni až júli 1885 jazero preskúmal geológ Albert Peter Low.
Využitie.
Na brehoch jazera je rozvinutá ťažba dreva. Divá zver bola prepoľovaná. Oblasť je tiež známa čučoriedkami.
Mistassini

Mistassini môže byť: