burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Vzorce na výpočet momentu zotrvačnosti

Moment zotrvačnosti formula_1 je fyzikálna veličina, ktorá vyplýva zo vzťahu 
kde formula_3 je vzdialenosť infinitezimálne malého kúsku telesa s hmotnosťou formula_4od osi otáčania.
&lt;/math&gt;
Uranius Antoninus

Uranius Antoninus alebo Lucius Iulius Aurelius Sulpicius Severus Uranius Antoninus bol uzurpátor rímskeho trónu, ktorý v roku 253/254 po Kr. ovládal provinciu Sýriu. Je pravdepodobne totožný s emeským kniežaťom Sampsigeramom, ktorého meno uvádza kronikár Malalas. 
Podľa najpravdepodobnejších interpretačných prameňov sa Uranius v priebehu leta 253 postavil na odpor perzským vojskám plieniacim sýrske mestá a vytvoril pritom akúsi domobranu z miestnych obyvateľov. Jeho zásah si vynútila občianska vojna medzi cisármi Trebonianom Gallom a Aemilianom, ktorá znemožňovala centru účinne ochrániť Sýriu pred plieniacim oddielom perzského kráľa Šápúra I. Uranius Antoninus prijal plný cisársky titul, uhájil pred Peržanmi Emesu, po príchode nového cisára Valeriána na Východ však jeho stopy miznú. Väčšinou sa usudzuje, že dobrovoľne rezignoval na cisársku hodnosť a poddal sa Valeriánovi.
Face to Face

Face to Face (píše sa aj ako face to face) je punková skupina pochádzajúca z Victorville, Kalifornia, USA, ktorú založil v roku 1991 jej frontman Trever Keith. Po dvanástich rokoch na hudobnej scéne sa skupina v roku 2003 rozpadla. Od roku 2008 sú znovu aktívni a hrávajú.
Johannes Thiele (chemik)

Friedrich Karl Johannes Thiele (* 13. máj 1865, Racibórz Poľsko – † 17. apríl 1918, Štrasburg, Francúzsko) bol nemecký chemik a prominentný profesor niekoľkých univerzít v Mníchove a Štrasburgu. Objavil mnoho laboratórnych techník určených na izoláciu organických zlúčenín. V roku 1917 vynašiel prístroj na určenie bodu topenia, ktorý nazval "Thieleho trubica".
Johannes Thiele bol vo svojej dobe popredný organický chemik. Po Kekulém návrhu benzénového jadra v roku 1865 Thiele predpovedal v roku 1899 rezonanciu, ktorá existuje v benzéne, a navrhol rezonančnú štruktúru za použitia prerušovaného kruhu na zobrazenie čiastočných väzieb.
Johannes Thiele

Johannes Thiele (* 1. október 1860, Gołdap, Poľsko – † 5. august 1935) bol nemecký zoológ, ktorý sa špecializoval na mäkkýše. 
Jeho dielo "Handbuch der systematischen Weichtierkunde" (anglická verzia publikovaná pod názvom "Handbook of Systematic Malacology") je štandardným dielom. Od roku 1904 až do dôchodku v roku 1925 bol kurátorom kolekcie mäkkýšov v Prírodovednom múzeu v Berlíne.
Thieleova klasifikácia ulitníkov sa v minulosti používala desaťročia. Modifikovala skorší koncept Henri Milne-Edwardsa (1848) s troma podtriedami: predožiabrovce, zadožiabrovce a pľúcnatce. Thieleova klasifikácia bola založená na celkovej podobnosti medzi druhmi. Táto klasifikácia bola však v priebehu rokov takisto pozmenená.
Ernst Felix Immanuel Hoppe-Seyler

Ernst Felix Immanuel Hoppe-Seyler (* 26. december 1825, Freyburg, Nemecko – † 10. august 1895, Wasserburg) bol nemecký fyziológ a chemik.
Jeho početné výskumy zahŕňajú štúdium krvi, hemoglobínu, vredov, žlče, mlieka a moču. Jeho práca a zásluhy Paula Ehrlicha viedli k zdokonaleniu organickej chémii.
Flavius Iosephus

Flavius Iosephus alebo Iosephus alebo Josephus alebo Jozef Flavius (* 37/38 Jeruzalem – † okolo 100 Rím), pôvodným menom Josef ben Mattijahú bol židovský kňaz, učenec a historik, ktorý zanechal významné poznámky o prvej židovskej vojne v rokoch 66 – 70. Svoje meno Flavius si Iosephus pribral podľa rodového mena cisára Vespaziána.
Život.
Informácie o svojom živote nám Jozef poskytol sám vo svojom autobiografickom diele. Narodil sa v kňazskej židovskej rodine, ktorej korene vychádzali z rodu Hasmonejcov. Bol vynikajúcim študentom náboženských otázok a už vo veku 14 rokov sa ho na niektoré otázky pýtal jeruzalemský veľkňaz. Ako 16 ročný sa spojil s asketickým pustovníkom Bannom. V roku 57 sa vrátil späť do Jeruzalema, a pridal sa na stranu farizejov. V Judsku vtedy panovalo stále silnejšie napätie nielen medzi Židmi a Rímom, ale aj medzi Židmi samotnými. Keď v roku 64 rímsky prokurátor v Judsku poslal niekoľko kňazov v okovách do Ríma, vydal sa Jozef s delegáciou za ich prepustenie k Nerovmu cisárskemu dvoru. Jeho misia bola úspešná aj vďaka cisárovej manželke Poppei, ktorá sa jeho prípadu ujala.
Pri jeho návrate začínalo v Judsku veľké národné povstanie. V roku 66 Júda Galilejský obsadil pevnosť Antoniu a Jozef s ďalšími kňazmi sa pridali na stranu bojovníkov za nezávislosť. Vzápätí bol Jozef poslaný do Galileje, aby ju pripravil na vojnu, opevnil a nazbieral brannú silu. Na jeho stranu sa pridali židovské mestá, ale mestá s prevažnou väčšinou gréckych obyvateľov sa mu nepodarilo získať. Nakoniec sa opevnil v Jotapate, ktorá však bola Rimanmi dobytá. Jozefa zajali, ale keďže vojvodcovi Vespaziánovi predpovedal, že sa stane cisárom, zostal nažive. Jeho predpoveď sa naplnila krátko po Neronovej samovražde. Jozef zostal v rímskom tábore ako rukojemník a bol prítomný pri dobývaní Jeruzalema pod velením Vespasiánovho syna Tita. Jeruzalem padol v roku 70. 
Josefus bol odvedený do Ríma, kde ho oslobodili, vykázali mu penziu a ubytovanie na cisárove útraty. Jozef vtedy prijal po cisárovi meno "Flavius". Odvtedy je v latinskom svete známy ako "Flavius Iosephus". Aj keď zostal v službách Ríma a svojim deťom dal pohanské mená (Hyrkán, Iustus, Agrippa), zostal vždy verný svojmu židovskému pôvodu a venoval sa písaniu diel, v ktorých obhajoval židovskú vieru a tradície. 
Dielo.
Po skončení svojej vojenskej služby, spísal Jozef dve diela, ktoré zachytávajú neoceniteľným spôsobom židovské reálie 1. storočia.
Alžbeta Pomoranská

Alžbeta Pomoranská (po česky aj "Eliška Pomoranská") (* 13. november 1347 – † 14. február 1393, Hradec Králové, Česko) bola česká kráľovná a rímska cisárovná ako štvrtá a posledná manželka Karola IV. 
Život.
Kráľovská manželka.
Alžbeta bola pokrvne spriaznená tak s dynastiou Luxemburgovcov, ako aj s dynastiou poľských Piastovcov. Narodila sa ako dcéra pomoranského vojvodu Bohuslava V. a poľskej princeznej Alžbety, dcéry poľského kráľa Kazimíra III. Veľkého.
Od svojich predchodkýň sa Alžbeta odlišovala vo viacerých oblastiach – mala mohutnú, statnú postavu, pričom na svoju dobu disponovala mimoriadnymi fyzickými schopnosťami, mala tvrdohlavú povahu, no taktiež bola najplodnejšia zo všetkých štyroch kráľovských manželiek, pretože porodila viac detí než všetky predchádzajúce Karolove manželky dovedna. V čase sobáša mala Alžbeta 16 rokov a jej manžel 47. 
Sobáš Alžbety a Karola IV. sa konal 21. mája 1363 v poľskom Krakove. Na sobáši sa zúčastnilo veľa európskych aj českých šľachticov, ako aj mnohí vládcovia – poľský, uhorský, dánsky a cyperský kráľ a veľa ďalších šľachticov. Ich sobáš však nemal s láskou nič spoločné, čo nebolo v tých časoch nič neobvyklé, a samotný kráľ si na to už zrejme zvykol, pretože všetky jeho predchádzajúce manželstvá boli len politickými kalkuláciami. Bola to politická záležitosť, vďaka ktorej sa český kráľ pomerne bezbolestnou cestou zbavil protičeskej koalície poľského a uhorského kráľa s rakúskym vojvodom Rudolfom IV.
Alžbeta bola 18. júna 1363 korunovaná v Prahe za českú kráľovnú a o päť rokov neskôr (1. novembra 1368) aj za rímsku cisárovnú. Zo štyroch manželiek Karola IV. sa rímskou cisárovnou pred ňou stala len Anna Svídnická. Cisársku korunu jej na hlavu nasadil sám pápež Urban V.
Svojmu manželovi dala šesť detí, z toho štyroch synov. Svoje deti si ostražito strážila a otvorene sa stavala proti prvorodenému synovi a dedičovi Karola IV., Václavovi. Tak, ako každá matka sa snažila pre svoje deti dosiahnuť čo najlepšie postavenie, pričom si zakladala najmä na svojom synovi Žigmundovi. Napriek tomu, že kráľ svojho prvorodeného syna korunoval za českého kráľa len dva dni pred korunováciou svojej poslednej manželky, aj jeden z Alžbetiných synov – Žigmund Luxemburský – sa po smrti svojho staršieho nevlastného brata Václava stal otcovým následníkom a dedičom českej a uhorskej kráľovskej koruny. Bol však aj posledným Luxemburgom, ktorý zasadol na český trón.
Kráľovná – vdova.
Svojho manžela Alžbeta prežila o celých 15 rokov. Ako vdova sa naďalej venovala výchove svojich detí. Nemiešala sa do politiky a ani sa nevenovala povinnostiam kráľovnej, to prenechala manželkám Václava IV., Johane Bavorskej a Žofii Bavorskej. Sama venovala všetko úsilie a čas tomu, aby finančne i politicky podporila svojho syna Žigmunda a zabezpečila mu ak nie českú, tak aspoň uhorskú kráľovskú korunu. Posledné roky strávila vo východných Čechách, ktoré priniesla Karolovi IV. ako svoje veno.
Zomrela v Hradci Králové a pochovaná je vedľa svojho manžela a jeho manželiek v kráľovskej hrobke v chráme sv. Víta v Prahe.
Václav III.

Václav III. (* 6. október 1289, Praha – † 4. august 1306, Olomouc) bol český, poľský (13051306) a uhorský (ako Ladislav (V.), 13011305) kráľ, posledný český panovník z rodu Přemyslovcov. Bol synom českého kráľa Václava II. a Guty Habsburskej, dcéry rímskeho kráľa Rudolfa I. Habsburského.
Uhorský kráľ.
Keď v roku 1301 zomrel posledný z Arpádovcov na uhorskom tróne (Ondrej III.), Václav II. sa usiloval o získanie uhorského trónu. Jeho syn bol však už od februára 1298 zasnúbený s Ondrejovou dcérou Alžbetou. Uhorským kráľom sa tak stal Václav III., ktorý bol 27. augusta 1301 v Stoličnom Belehrade (Székesfehérvár) korunovaný a v hierarchii uhorských kráľov získal meno Ladislav V.
Faktický vplyv však mal iba na Slovensku a v Burgenlande. Už v roku 1304 ho otec Václav II. musel vojensky hájiť a Václav III. odchádza aj s uhorskou korunou do Česka.
Samostatná politika Václava III..
Po smrti otca zdedil Václav (ako "Václav III.") českú a (ako "Václav II.") poľskú korunu, ale takisto sa dostal do zložitej situácie. Stál proti nemu cisár Albrecht I. Rakúsky, v Poľsku Vladislav Lokietok, v Uhorsku sa Václavovi nedarilo presadiť sa proti priaznivcom Karola I. Róberta z Anjou. Jeho manželkou sa stala 5. októbra 1305 Viola Těšínska. 
Postupne stratil vplyv v Uhorsku. Uhorskej koruny sa preto takticky vzdal a prenechal ju svojmu spojencovi Otovi III. Dolnobavorskému z dynastie Wittelsbachovcov (ani ten ju však proti Karolovi Róbertovi, ktorý mal podporu pápeža, nedokázal udržať). 
Václav uzavrel mier s Albrechtom Rakúskym, ktorému postúpil niektoré územia (Chebsko, Pleißensko a Meißensko), čím si uvoľnil ruky k zásahu v Poľsku.
Keď sa však v lete roku 1306 do Poľska vydal, aby v ňom upevnil svoje postavenie, bol v Olomouci v dome bývalého olomouckého dekanstva (v susedstve dnešnej Katedrály sv. Václava) zabitý neznámym páchateľom. Po smrti svojho otca Václava II. († 21. september 1305) tak vládol Václav III. českej zemi len necelých 14 mesiacov. Václav okrem toho nezanechal manželského potomka, jeho smrťou tak po meči vymrela legitímna kráľovská vetva Přemyslovcov a nastali roky bojov o nástupníctvo v Kráľovstve českom. V čase vraždy mal 16 rokov. Najprv bol pochovaný v krypte Katedrály sv. Václava v Olomouci (13061326), odkiaľ ho o dvadsať rokov neskôr nechala jeho sestra, kráľovná Eliška Přemyslovna, previesť do zbraslavského kláštora a uložiť vedľa ostatkov jeho otca Václava II. Pozostatky oboch českých kráľov sa však stratili v priebehu husitských vojen.
Eva (opereta)

Eva je opereta, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 24. novembra 1911 v Theater an der Wien. Libreto napísali A. M. Willner a Robert Bodanzky. Na rozdiel od väčšiny operiet, v ktorých vystupujú hlavne aristokrati, v tejto operete majú významnú rolu robotníci, ktorí vychovávajú hlavnú hrdinku. Romantická dejová línia, v ktorej chudobné dievča nachádza svoje šťastie (a aj bohatsvo), je však typicky operetná.
Dielo obsahuje menej árií, skôr je dôraz kladený na duety a prepracované finále jednotlivých dejstiev.
Obsah.
I. dejstvo.
Eva je 20 ročné, chudobné a veľmi milé dievča, ktoré ako sirotu vychovali robotníci fabriky na sklo v Bruseli. Práve má meniny, ktoré všetci oslavujú. Do fabriky príde nový riaditeľ a majiteľ Oktáv Flaubert a dievča sa mu zapáči, preto ju chce zviesť. Oktávov priateľ Dagobert má zase zálusk na Pipsi, 
II. dejstvo.
Oktáv pozve Evu na bujarú zábavu, ktorú organizuje s priateľmi vo svojom paláci. Eve vyznáva lásku a opíja ju Šampanským.
Robotníkom sa situácia vôbec nepozdáva a násilím vtrhnú do paláca aby Evu odviedli. Oktáv aby sitáciu zachránil, vyhlási že Eva je jeho snúbenica. Robotníci v domnení, že Oktáv to myslí s Evou vážne, spokojne odídu. Po ich odchode Oktáv však vyhlási, že to vôbec nemyslel vážne. Sklamaná Eva odchádza.
III. dejstvo.
Eva je sklamaná láskou a rozhodne sa, že odteraz si bude len užívať. Oktáv si však po čase uvedomí, že Eva sa mu skutočne páči a príde za ňou žiadať o odpustenie. Podarí sa mu to a opereta sa končí šťastne.
Eurovea

Eurovea je bratislavské nákupné centrum na ľavom brehu Dunaja, v blízkosti Mosta Apollo, Slovenského národného divadla a budovy Tower 115. Eurovea spája nábrežie s centrom mesta. Nákupnú pasáž zo strany Pribinovej ulice lemujú kancelárske budovy, od nábrežia Dunaja byty, a jej súčasťou je tiež hotel Sheraton Bratislava, ako aj najväčšie podzemné parkovisko v Bratislave pre 4 000 áut. Takmer dve tretiny plochy Eurovea tvorí zeleň a verejné priestory. Celá výstavba bola rozdelená do dvoch fáz.
Prvá fáza.
V júli 2006 sa začalo pracovať na prvej fáze projektu, ktorý na celkovej rozlohe 230 tisíc m² ponúkol obchodných, priestorov a zariadení pre voľný čas a zábavu a na rozlohe ďalších viac ako kancelárske priestory, hotel a byty. Projekt sa rozprestiera okolo nového námestia a zahŕňa jedinečný nábrežný park a terasy. Prvá fáza bola dokončená začiatkom roku 2009 a nákupné centrum sa pre verejnosť otvorilo 26. marca 2010. Hotel Sheraton bol otvorený už vo februári.
Podľa riaditeľa spoločnosti, ktorá stavala prvú fázu Ballymore Properties, Petra Bacona, Eurovea mala byť počas výstavby najväčším staveniskom v strednej Európe.
Zvláštnym a osobitným architektonickým prvkom komplexu je malá časť v tvare zrezaného vajíčka na severozápadnej strane.Tento objekt je určený na obchodné priestory a administratívu.
Prvá fáza pozostávala z nasledovných častí:
Druhá fáza.
Eurovea sa otvorením novej časti nákupnej pasáže 25. 5. 2023 stala najväčším a najkomplexnejším nákupným centrom na Slovensku. Na ploche 85 000 m2 ponúka návštevníkom 300 obchodov, reštaurácií, barov a kaviarní. Úspech shoppingu spočíva aj v tom, že okrem množstva voľnočasových aktivít a jedinečnej nábrežnej promenády plnej zaujímavých reštaurácií ponúka návštevníkom výber značiek s unikátnym zastúpením na Slovensku. Kľúčovým nájomcom je dvojpodlažná predajňa írskeho módneho reťazca Primark, ktorý tu otvoril svoju prvú prevádzku. Celý foodcourt sa presunul do novej pasáže a zdvojnásobil svoju veľkosť. S kapacitou 1 156 miest, doplnený o štýlový Food Hall vytvára spolu so 16 reštauráciami na promenáde pri Dunaji najväčšiu gastro destináciu na Slovensku. Kino nadšenci nájdu v Eurovea najväčší Megakomplex na Slovensku, kde si až v 17. sálach môžu vychutnať tie najlepšie filmy vo špičkovej kvalite. Zároveň ako jediný ponúka oddelenú VIP zónu s all-inclusive ponukou. Nákupné centrum je priamo prepojené s prvým slovenským mrakodrapom EUROVEA TOWER.
Anna Falcká

Anna Falcká (* 26. september 1329 – † 2. február 1353) bola česká kráľovná a cisárovná ako druhá manželka Karola IV.
Životopis.
Narodila sa ako dcéra nemeckého kurfirsta Rudolfa II. a Anny Tirolskej, ktorí pochádzali z kráľovského rodu Wittelsbachovcov. Jej prastrýkom bol Henrich Korutánsky, strýko jej matky Anny. Z jej detstva toho veľa nevieme, známou a zaujímavou sa stala až ako manželka Karola IV.
Kráľovná.
Je udivujúce, ako sa Karol IV. dostal k takej manželke, no ako to bývalo zvykom, za všetko mohla politika. Annin otec bol totiž dlhoročným nepriateľom Karola IV., pretože až do svadby svojej dcéry Anny túžil vidieť na rímskom tróne miesto svojho budúceho zaťa Günthera zo Schwarzburgu, rímskeho protikráľa. Preto bolo pre Karola IV. výhodné vziať si za manželku dcéru svojho nepriateľa, čím sa mu podarilo odstaviť mnoho ďalších protivníkov, nakoľko boli spríbuznení s jeho mladou manželkou Annou, a okrem toho si tiež zaviazal rod Wittelsbachovcov, na ktorý bol od roku 1346 uvalená pápežská kliatba.
Samotný sobáš sa uskutočnil v marci roku 1349 a ešte v tom roku v novembri bola Anna korunovaná za českú kráľovnú. V januári 1350 prišiel na svet konečne vytúžený následník trónu – syn Václav, ktorého pomenovali podľa patróna českých zemí, sv. Václava. Zomrel ale už v decembri 1351 vo veku necelých dvoch rokov. O rok neskôr, vo februári 1353, zomrela vo veku nedožitých 24. narodenín aj Anna Falcká, čím sa sotva 37-ročný Karol IV. stal už druhý raz vdovcom.
Blanka z Valois

Blanka (Margaréta) z Valois (* 1317 – † 1. august 1348, Praha) bola francúzska princezná, česká kráľovná (od r. 1347), dcéra vojvodu Karola z Valois a jeho tretej manželky Matildy de Châtillon, prvá manželka rímskeho a českého kráľa Karola IV. Luxemburského.
Životopis.
Mladé roky strávila na francúzskom kráľovskom dvore. Rozhodujúci vplyv na jej výchovu mala druhá manželka francúzskeho kráľa Karola IV. Pekného Mária, mladšia sestra jej neskoršieho svokra Jána Luxemburského.
Na Máriino prianie jej bol za budúceho manžela vybratý o rok starší bratranec Karol, následník na českom tróne. Po dohode s bratom, Karolovým otcom, prebehli medzi rodičmi nastávajúcich snúbencov predmanželské rokovania. Po ich úspešnom ukončení poslal kráľ Ján do Čiech pre svojho syna. Svadba sa konala v máji 1323 v Paríži. Nasledujúcich sedem rokov žili spolu na francúzskom kráľovskom dvore
Kredit Blanky ako manželky následníka českého trónu vzrástol po tom, čo sa jej starší brat Filip v roku 1328 ako Filip VI. stal po vymretí rodu Kapetovcov francúzskym kráľom. Týmto aktom došlo k priamemu dynastickému spojeniu českého a francúzskeho panovníckeho rodu, čo v roku 1331 ešte znásobil sobáš Karolovej mladšej sestry Jitky a francúzskeho korunného princa Jána.
Po odchode z rodnej krajiny žila istý čas na panstve svojej novej rodiny v Luxembursku. S manželom sa opäť stretla až začiatkom roku 1334 v Prahe, po skončení Karolových vojenských ťažení po otcovom boku v severnom Taliansku. Pražania jej pripravili veľmi milé privítanie. Blanka bola dojatá z vrelého prijatia a sama sa veľmi rýchlo zžila s novým prostredím. Napriek tomu, že neovládala český jazyk, veľmi si tunajších ľudí obľúbila. Snažila sa vystupovať ako ozajstná budúca kráľovná a byť svojmu manželovi vo všetkom nápomocná; sama ho v krajine zastupovala pri jeho početných zahraničných cestách.
V roku 1336 sa stala spoločníčkou druhej manželky kráľa Jána Beatrix Bourbonskej pri jej návšteve Prahy. Napriek jej všemožnej snahe sa Beatrix v Prahe necítila dobre a už o dva týždne ju opustila. Svokor, žiarliaci na rastúcu Blankinu popularitu, vypovedal ju na Moravu. Tu sa usadila na hrade Špilberk v Brne kde strávila niekoľko nasledujúcich rokov. Karol bol v tom čase mimo kráľovstva.
Zlomovým v jej živote sa stal rok 1346, kedy bol pri obrane francúzskych záujmov v bitke pri Kreščaku zabitý kráľ Ján. V súlade s jeho závetom sa novým českým kráľom stal jeho syn. Spolu s ním bola 2. septembra 1347 Blanka korunovaná za českú kráľovnú. 1. augusta nasledujúceho roku však náhle zomrela. Jej smrť bola citeľnou stratou pre manžela, pretože napriek tomu, že ich sobáš bol pôvodne záležitosťou s výsostne dynastickými zámermi, manželstvo časom prerástlo do harmonického súžitia.
Rodinné pomery.
Počas manželstva s Karolom IV. sa im narodili dve dcéry:
Bohrov magnetón

Bohrov magnetón je fyzikálna konštanta magnetického momentu elektrónu spôsobeného jeho orbitálovým a spinovým momentom hybnosti. Je pomenovaná podľa Nielsa Bohra, dánskeho fyzika.
Rovnice pre Bohrov magnetón.
V sústave jednotiek SI:
V Gaussových jednotkách (centimeter, gram, sekunda):
kde
Znamienka plus, resp. mínus odpovedajú súhlasne, resp. nesúhlasne orientovanému priemetu magnetického spinového momentu do smeru osi z.
Ladislav V.

Ladislav V. môže byť:
Luna (bohyňa)

Luna bola v starovekom Ríme bohyňou Mesiaca. Jej gréckym ekvivalentom bola Seléné.
Tartaros

Tartaros alebo Tartar môže byť:
Selene

Selene môže byť :
SELENE môže byť aj japonská mesačná družica, pozri SELENE (družica)
Tartaros (boh)

Tartaros alebo Tartar (po grécky "Tartaros", po latinsky "Tartarus") bol v starovekom Grécku boh rovnomennej bezodnej priepasti večnej tmy (pozri Tartaros (priepasť)), kam putovali duše najhorších spomedzi ľudí, aby v nekonečných mukách pykali za svoje viny. 
Pojem boha Tartara a priepasti Tartaros v mytológii splýva.
Boh Tartaros mal s bohyňou noci Nyktou synov Thanata a Hypna a dcéru Létu. Prvý z nich bol bohom smrti a druhý bohom spánku; podľa niektorých autorov ich však Nyx zrodila sama zo seba bez otca. Léta bola bohyňou rovnomennej podsvetnej "rieky zabudnutia".
Tartaros splodil s matkou zeme Gaiou hrozného stohlavého obra Tyfóna, ktorý mal Dia pre potrestanie Titanov zahubiť. Zeus ho však premohol a zhodil takisto do Tartaru, ale na rozdiel od Titanov ho tam ponechal navždy.
Tartaros splodil s Gaiou okrem Tyfóna aj Gigantov, dvanásť obrov s hadími nohami, každý mal za úlohu zabiť jedného z dvanástich olympských bohov.
Tartaros (priepasť)

Tartaros alebo Tartar bola v starovekom Grécku bezodná priepasť večnej temnoty, kam putovali duše najhorších spomedzi ľudí. Sem boli vyhnaní, o. i., aj Kronos, Titan, Sizyfos a Tantalos.Tartaros sa niekedy nazýva celé podsvetie, inokedy jeho najtemnejšie miesto so žalárom v podobe železnej klietky, metonymicky aj vládca podsvetia Hádes.
Boh tejto priepasti sa takisto volal Tartaros. Pojem boha Tartara a priepasti Tartaros v mytológii splýva.
Priepasť bola hlboko vnútri zeme alebo hlboko pod zemou a zhodenie do nej patrilo medzi najstrašnejšie tresty, aké poznali grécke mýty. Najvyšší boh Zeus v nej napríklad uväznil premožených Titanov, a hoci boli jeho úhlavnými nepriateľmi, napokon usúdil, že ich potrestal príliš ťažko, a tak ich z nej vypustil.
Faradayova konštanta

Vo fyzike a v chémií je Faradayova konštanta F elektrický náboj 1 mólu elektrónov. Pomenovaná je podľa Michaela Faradaya, anglického fyzika a chemika. Faradayovu konštantu je možné experimentálne určiť pomocou coulometrie v elektrochemických sústavách, ktoré sa naývajú coulometre. Dnes je už Faradayova konštanta stanovená presne ako súčin dvoch presných konštánt.
Použitie.
Faradayova konštanta má veľký význam vo fyzike a chémii, najmä v elektrochémii, kde je základnou konštantou. Používa sa pri výpočte elektrolytických systémov, na určenie molárnej hmotnosti látky vylúčenej na elektróde. Má význam aj v technike, napríklad v galvanotechnike alebo galvanických článkoch.
Výpočet.
Pre výpočet Faradayovej konštanty platí jednoduchý vzťah 
kde
Hodnota Faradayovej konštanty.
Hodnota Faradayovej konštanty bola prvýkrát určená elektrogravimetricky (vážením elektrochemicky vylúčeného striebrana katóde), kedy sa meral prechádzajúci elektrický prúd a čas elektrolýzy. Získaná hodnota sa použila aj na určenie Avogadrovej konštanty. 
Po zmene defínícií fyzikálnych konštát na presné hodnoty, je hodnota Faradayovej konštanty (ako súčin dvoch presných konštánt) presne:
Antonio Stradivari

Antonio Giacomo Stradivari (po latinsky Antonius Stradivarius alebo jednoducho Stradivari) (* 1644 – † 18. december 1737, Cremona) bol taliansky výrobca huslí.
Život a dielo.
Antonio Stradivari sa narodil roku 1644, miesto narodenia nie je presne známe. Jeho rodičmi boli Alessandro Stradivari a Anna Moroni. 
V rokoch 1666 až 1679 bol Stradivari pravdepodobne žiakom Nicolu Amatiho. V roku 1680 si sám zariadil dielňu na Piazza San Domenico v severotalianskej Cremone. Tu začal vyrábať nástroje podľa svojho učiteľa, ale zároveň sa pokúšal experimentovať s rôznou hrúbkou dreva a so zložením lakov. Všetky nástroje, ktoré Stradivari vyrobil, sú signované textom v latinčine
Všeobecne prijímaným faktom je, že najkvalitnejšie nástroje zhotovil v rokoch 1698–1725 (najmä nástroje z roku 1715). Niektoré nástroje signované po roku 1730 pravdepodobne dokončili jeho synovia Omobono a Francesco, nachádza sa na nich latinský text
Odhaduje sa, že Stradivari počas svojho života zhotovil približne 1 100 huslí, viol, gitár a čiel. Čiel sa dochovalo len približne šesťdesiat kusov, dovedna sa odhadom dochovalo ešte 650 Stradivariho nástrojov.
Antonio Stradivari je pochovaný v Cremone.
Hodnota Stradivariho nástrojov.
Približne od roku 1800 sú Stradivariho nástroje veľmi obľúbené a pre svoju vzácnosť aj neobyčajne cenené. Roku 1998 pri dražbe v aukčnej sieni Christie's v Londýne Stradivariho husle vydražili za 1,5 milióna eur. Rekordná suma bola dosiahnutá na dražbe v New Yorku v apríli 2005 — neznámy záujemca zaplatil 1,53 milióna eur. 
16. mája 2006 však aj tento rekord upadol do zabudnutia, keď na dražbe Christie's v Rockefeller Plaza boli husle „The Hammer” predané za 3,544 milióna dolárov (približne 2,76 mil. eur). Išlo o husle, ktoré Stradivari zhotovil v roku 1707. Meno získali po ich najstaršom známom majiteľovi Christianovi Hammerovi, ktorý ich kúpil v 19. storočí.
Stradivariho nástroje.
Violy.
Existuje 13 viol od Stradivariho:
Violončelá.
Antonio Stradivari zhotovil 70 až 80 violončiel. Zachovalo sa 60.
Montáž ďalekohľadu

Montáž ďalekohľadu je usporiadanie a orientácia osí ďalekohľadu. Ďalekohľad sa pohybuje okolo dvoch navzájom kolmých osí a podľa ich orientácie sa rozoznáva azimutálna montáž a ekvatoriálna montáž.
Azimutálna montáž.
Azimutálna montáž je najstarší typ montáže ďalekohľadu, používa sa hlavne pri malých prenosných ďalekohľadoch alebo rádioteleskopoch. Otáčaním okolo zvislej osi sa nastavuje azimut a okolo vodorovnej osi sa mení výška nad horizontom. Je jednoduchá a výhodná pri určitom druhu meraní, ale na stále pozorovanie alebo fotografovanie oblohy je nevhodná, pretože u azimutálnej montáži sa obraz sledovaného objektu pri pohybu na oblohe otáča. Hviezdy pri svojom pohybe menia výšku nad obzorom a azimut nerovnomerne a nie je možné jednoducho mechanicky dosiahnuť, aby ďalekohľad sám sledoval hviezdy. Azimutálna montáž je aj Dobsonova montáž Newtonovských ďalekohľadov. 
Ekvatoriálna montáž.
Ekvatoriálna alebo paralaktická montáž je montáž, pri ktorej je zvislá os sklonená tak, aby bola rovnobežná so zemskou osou. Namiesto azimutu sa ňou nastavuje hodinový uhol čiže rektascenzia a druhá os namiesto výšky nastavuje deklináciu. Ďalekohľad postavený na ekvatoriálnej montáži je ekvatoreál. Používa sa niekoľko druhov tejto montáže, na Slovensku je najrozšírenejšia nemecká montáž.
Nemecká montáž.
Polárna os je upevnená iba na jednom pilieri. Deklinačná os má na jednom konci ďalekohľad a na druhom konci protizávažie tak, aby pri otáčaní okolo polárnej osi bol tubus ďalekohľadu približne vyvážený. Ak ďalekohľad obsahuje prídavné zariadenia, malé rozdiely hmotnosti je možné vyrovnávať posuvným závažím. Polárna os sa môže otáčať pomocou hodinového stroja.
Anglická montáž.
Pri tejto montáži sú oba konce polárnej osi zachytené na pilieroch a stabilita ďalekohľadu je podstatne lepšia ako pri nemeckej montáži. Má dve varianty, a to anglická rámová montáž a anglická osová montáž.
Vidlicová montáž.
Vidlicová alebo americká montáž je najdokonalejšia montáž, pri ktorej sú odstránené všetky protizávažia. Polárna os je upevnená ako pri nemeckej montáži a na jednom konci má tvar vidlice. Ďalekohľad sa otáča vo vidlici na deklinačnej osi. Táto montáž sa využíva len pri reflektoroch.
Coudé montáž.
Coudé alebo lomená montáž je montáž, pri ktorej je tubus zalomený pomocou dvoch zrkadiel a jeho okulárová časť je súčasne polárnou osou prístroja. Druhá časť tubusu je deklinačnou osou. Pozorovateľ pozoruje v miestnosti v predĺženej polárnej osi.
Azimutálna montáž

Azimutálna montáž je jednoduchá montáž ďalekohľadu založená na dvoch navzájom kolmých osiach. Na vertikálnej osi sa nastavuje azimut, na horizontálnej výška nad horizontom.
Najväčšou výhodou azimutálnej montáže je jednoduchosť výroby aj jednoduchosť pri používaní. Často sa používa pre amatérske ďalekohľady, používa sa však aj pri veľkých prístrojoch, ako aj pri najväčších, kde je prakticky podmienkou vzhľadom na jej jednoduchosť a vysokú hmotnosť ďalekohľadov, kde by bolo náročné zhotovenie a obsluhovanie ekvatoriálnej montáže.
Saxon

Saxon môže byť:
Ekvatoriálna montáž

Ekvatoriálna montáž alebo paralaktická montáž, je montáž ďalekohľadu, pri ktorej je zvislá os sklonená tak, aby bola rovnobežná so zemskou osou. Namiesto azimutu sa nastavuje hodinový uhol a namiesto výšky deklinácia. Oproti azimutálnej montáži má táto montáž výhodu, že je pomerne ľahké zabezpečiť, aby ďalekohľad sám sledoval hviezdy a nestáča sa pritom obraz oblohy v okulári ďalekohľadu.
Azimut

Azimut je orientovaný uhol v stupňoch, ktorý zviera určitý smer od istého referenčného smeru, pričom referenčný smer má azimut 0˚. Orientovaný uloh znamená, že má definovaný smer merania buď v smere alebo proti smeru hodinových ručičiek. Referenčným smerom je pre azimus pochodová os smerom k pozorovanému objektu. 
Azimut má mierne rôzne definície podľa odboru, v ktorom sa používa.
Perm

Perm môže byť:
Hudobný nástroj

Hudobný nástroj je zariadenie skonštruované alebo pozmenené na účely tvorby hudby. V podstate každý nástroj, ktorý dokáže vylúdiť zvuk a môže byť nejakým spôsobom kontrolovaný hudobníkom môžeme považovať za hudobný nástroj. Na hudobných nástrojoch môžeme hrať sólovo alebo ich kombinovať. Líšia sa materiálom, z ktorého sú vyrobené, zvukom, tvarom a spôsobom hry na nich.
História.
Všetky druhy hudobných nástrojov, snáď s výnimkou tých našich eľektronických (moderné), sa spomínajú už v starovekých písomnostiach ako sú egyptské zvitky alebo Biblia. Prvé nástroje vyrobené z kostí pochádzajú už cca. spred 9 000 rokov.
Perkusný hudobný nástroj

Perkusný (hudobný) nástroj (iné názvy: perkusívny (hudobný) nástroj, [pomnožne] perkusie) je doplnkový, menej obvyklý bicí nástroj, na ktorý sa hrá udieraním, alebo trením, škrabaním, hrkaním, presýpaním; inak povedané: bicí nástroj iný než nástroj z klasickej, akustickej bicej súpravy (a prípadne aj iný než paličkový nástroj, napr. xylofón). V širšom zmysle ide o akýkoľvek bicí nástroj . Nasledujúci text je len o spomínanom doplnkovom nástroji.
Charakteristika.
Perkusný nástroj zväčša oživuje rytmickú zložku hudby, ale používa sa aj na zvukomalebné nerytmické ozvláštnenie atmosféry hudby. Niektoré perkusné nástroje sú zostavené a ladené tak, aby sa na ne dalo hrať aj melodicky a harmonicky.
Tak ako všetky bicie nástroje, perkusné nástroje sa delia na membrafóny, idiofóny a zvukomalebné nástroje. Príklady perkusných nástrojov sú kastanety, bubny bongo či konga, na ktoré sa hrá udieraním rúk. Perkusné nástroje sa vyskytujú typicky napr. v latinskoamerickej hudbev jej dynamických tancoch.
Zoznam poslancov NR SR (2006 – 2010)

Zoznam poslancov Národnej rady Slovenskej republiky vo volebnom období 2006-2010.
Flores (sopka)

Flores je neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na portugalskom ostrove rovnakého mena. Sopka je pokrytá početnými troskovými kužeľmi, parazitickými krátermi a dómami.
Počas holocénu bolo zdokumentovaných niekoľko desiatok freatických erupcí z viacerých centier, z nich boli naposledy aktívne krátery "Caldeira Funda das Lajes" v roku 1200 pred Kr. a "Caldeira Comprida" v roku 950 pred Kr., ktoré vyprodukovali menšie lávové prúdy a ich datovaním sa zistil vek erupcií.
Flores

Flores môže byť:
Vertikál

Vertikál (iné názvy vertikálny kruh, vertikálna kružnica, výškový kruh, výšková kružnica) je v geodézii a astronómii veľká kružnica nebeskej sféry, ktorá je vedená zenitom (nadhlavníkom) a nadirom (podnožníkom) a je kolmá na rovinu horizontu. Patrí k obzorníkovej sústave súradníc.
Corvo (sopka)

Corvo je názov vyhasnutého stratovulkánu, nachádzajúceho sa v severnej časti ostrova s rovnakým menom, patriaceho Portugalsku.
Väčšiu časť bazaltového stratovulkánu tvorí kaldera s priemerom , v ktorej sa nachádzajú dve jazierka a niekoľko menších dómov. Dva rozrušené dómy na južnom okraji kaldery boli posledným erupčným centrom sopky. Pozdĺž severojužného zlomu, ktorý prechádza ostrovom, vyprodukovali lávový prúd, na ktorom v súčasnosti leží aj správna obec ostrova.
Corvo

Corvo môže byť:
Karbón

Karbón môže byť:
Sachsova-Hornbostelova klasifikácia hudobných nástrojov

Sachsova-Hornbostelova klasifikácia hudobných nástrojov je jedným z najpoužívanejších systémov na triedenie hudobných nástrojov. Zakladá sa na spôsobe tvorenia zvuku a nie na spôsobe hry alebo konštrukčných vlastnostiach nástrojov, ako to je pri ostatných klasifikáciách (napr. rozdelenie na dychové, sláčikové, klávesové nástroje atď.). Jej uvedenie v roku 1914 zaznamenalo zásadnú zmenu v spôsobe klasifikácie hudobných nástrojov. Predovšetkým vo vedných odboroch ako je etnomuzikológia a organológia sa používa výhradne táto klasifikácia. 
Tento systém vytvorili muzikológovia Erich Moritz von Hornbostel (1877–1935) a Curt Sachs (1881–1959) pôvodne pre potreby systematického triedenia hudobných nástrojov z celého sveta, uložených v múzejných zbierkach. Na označovanie nástrojov sa používa číselný systém. Každý typ hudobného nástroja je možné charakterizovať číselným kódom. Prvé číslo označuje hlavnú skupinu nástrojov, podľa fyzikálnej podstaty tvorenia tónu, nasledujúce čísla označujú podskupinu nástrojov podľa spôsobu hry na nástroj a základných princípov stavby. Ďalšie čísla oddelené bodkou nástroje ďalej špecifikujú. Tento systém bol prvýkrát publikovaný v nemeckom etnologickom časopise "Zeitschrift für Ethnologie" v roku 1914.
Paganini (opereta)

Paganini je opereta, ktorú skomponoval Franz Lehár. Premiéra sa konala 30. októbra 1925 v Johann Strauss Theater vo Viedni. Libreto napísali Paul Knepler a Béla Jenbach. Pôvodný text s názvom „Hexenmeister“ napísal Knepler (vraj bez nejakých ambícií), k Lehárovi ho doručil jeho priateľ Viktor Wögerer. Námet čerpal zo života slávneho huslistu Niccola Paganiniho. Verše libreta upravil Béla Jenbach.
Postava Paganiniho bola ako stvorená pre speváka Richarda Taubera, ktorý mal skvelý hlas a bol už v tom čase Lehárov priateľ. Na viedenské predstavenia operety však Tauber nebol voľný. K úspechu operety dopomohol až na jej Berlínskej premiére, 30. januára 1926. Ženskú hlavnú úlohu (Elisa) skvele zaspievala v Berlíne Vera Schwarz.
Touto operetou sa začala nová éra v hudbnej tvorbe Franza Lehára. Hudobne sa čoraz viac približuje opere (hudba je dramatickejšia, postavy sú hudobne vyjadrené do väčšej hĺbky). V tom ho oplyvnil hlavne Puccini, s ktorým Lehára spájalo priateľstvo a vzájomný obdiv. Lehár začína tvoriť diela, ktoré sa nekončia šťastne, čo je na operety dosť nezvyčajné. Láska hlavných postáv ostáva nakoniec nenaplnená. Aj tieto Lehárove smutne končiace operety mali u obecenstva veľký úspech.
Obsah.
I. dejstvo.
Paganini prichádza do malého kniežatstva Lucca. Niektorých očarí svojou hrou, iní na neho hľadia podozrievavo.
Knieža z Luccy usporadúva veľký hon. Na okolí jeho zámku žije Paganini, ktorý sa náhodou stretáva s manželkou kniežaťa Felice a sestrou Napoleona, kňažnou Máriou Annou Elisou. Tej sa ihneď veľmi zapáči Paganiniho hra a ani samotný umelec jej nie je nesympatický. Elisa je mladá žena a po boku kniežaťa sa dosť nudí. Navyše knieža je jej aj tak neverný s opernou speváčkou Bellou Giretti. Elisa využije situáciu a pritlačí na manžela, aby zrušil svoj zákaz Paganiniho koncertu v Lucce, inak zverejní jeho flirt s Bellou.
II. dejstvo.
O pol roka neskôr je už Paganini dvorným dirigentom a hudobným riaditeťom opery v Lucce. Zaujímajú ho karty a ženy. Okrem Elisy dvorí aj Belle, ktorej venuje svoju skladbu, pôvodne skomponovaú pre Elisu. Bella ju kňažnej s hrdosťou ukáže.
Napóleonovi sa pôsobenie Paganiniho nepáči a pošle generála Hédouville, aby ho vyhnal z Luccy. Knažná, ktorá je nahnevaná na Paganiniho prikáže Hédouvillovi, aby ho zatkol po skončení nadchádzajúceho koncertu. Paganini hrá na koncerte tak pekne, že Elisa svoje rozhodnutie oľutuje a pomôže mu utiecť.
III. dejstvo.
Paganini uteká do krčmy blízko hraníc kniežatstva, aby mu miestny gang pomohol v noci prejsť cez hranice. V krčme je aj Bella, ktorá chcela, aby ju Paganini vzal so sebou, ale neuspeje. Rozhodne sa teda pre Pimpinelliho, starostu mesta Lucca, ktorý jej už dlhšie dvorí. Onedlho prichádza Elisa v prezlečení za pouličnú speváčku. Aj s tou sa však Paganini rozlúči, pretože on musí ďalej sám - on a jeho umenie nepatria žiadnej žene, ale celému svetu ...
Skladby.
Hrubo sú vyznačené najznámejšie skladby.
Národný front oslobodenia Južného Vietnamu

Národný front oslobodenia Južného Vietnamu (NFOJV), prekladaný aj ako Front národného oslobodenia Južného Vietnamu (FNOJV), viet. "Mặt trận Dân tộc Giải phóng miền Nam Việt Nam", známy aj ako Vietkong (viet. Việt Cộng, doslova „vietnamskí komunisti“; túto prezývku im vymyslel Južný Vietnam, toto pomenovanie znie po vietnamsky pohŕdavo) bola partizánska organizácia pôsobiaca na území Južného Vietnamu a čiastočne aj v Laose a Kambodži, jej cieľom bolo nastolenie komunizmu v krajine a jej spojenie so Severným Vietnamom počas Vietnamskej vojny. Svoj cieľ vybojovala v 15 rokov trvajúcej krvavej vojne, ktorú viedol Vietkong pomocou konvenčného boja s regulárnou juhovietnamskou armádou (ARVN) a americkou armádou a jej spojencami, ako aj partizánskym bojom a teroristickými akciami, často namierenými proti samotným juhovietnamským civilistom.
Dejiny.
V januári 1960 v provincii Ben Tre, v delte Mekongu, vznikala prvá „oslobodená oblasť“. 20. októbra 1960 na jej území vznikol Národný front oslobodenia Južného Vietnamu (NFOJV). Ľudová oslobodenecká armáda mala v roku 1961 už okolo 100 000 príslušníkov. 
Organizácia Vietkongu bola pomerne komplikovaná, v zásade sa členil na 2 zložky:
Jednou z najobávanejších zložiek Vietkongu boli okrem prieskumníkov tzv. Útoční ženisti. Títo vojaci obvykle prešli najmenej pol až jedenapolročným výcvikom, pritom výcvik obyčajných vojakov trval iba mesiac. Útoční ženisti boli zruční pri zneškodňovaní a kradnutí amerických mín a výbušnín. Známi sa však stali preto, že svoje ciele (ak už situácia nedovoľovala ďalšie pokusy) likvidovali aj tak, že sa s batohom naplneným výbušninami priblížili k svojmu cieľu, krytí paľbou svojich spolubojovníkov a v jeho tesnej blízkosti nálož na svojom tele odpálili. Pri útokoch na nepriateľské základne bežne útočili vojaci iba ľahko oblečení, aby ich odev nevydával pri pohybe podozrivé zvuky. Straty v jednotkách útočných ženistov ale bývali veľké.
Vietkong spolupracoval až do konca vojny so (severovietnamskou) Vietnamskou ľudovou armádou (VĽA), jeho členovia infiltrovali aj juhovietnamskú ARVN. Po ofenzíve Tet začiatkom roka 1968 však Vietkong utrpel ťažké straty a v nasledujúcich bojoch o krajinu sa stal iba podporným prostriedkom severného Vietnamu v bojoch o nadvládu na juhu krajiny.
Digital Park

Digital Park je súbor siedmich moderných administratívnych budov, ktorý je postavený v bratislavskej Petržalke na Einsteinovej ulici, v bezprostrednej blízkosti diaľničného úseku Viedenská cesta – Prístavný most a nákupného centra Aupark na opačnej strane diaľnice. S Auparkom je hlavná budova priamo prepojená nadzemnou lávkou, ktorá vedie ponad diaľnicu a prepája druhé poschodia oboch komplexov.
Projekt.
Pôvodne bola v projekte zahrnutá i výšková budova, avšak po vstupe finančnej skupiny Penta sa prehodnotil celý koncept projektu. Zmena projektu priniesla menšiu zastavanosť územia, vďaka čomu v areáli ostane priestor i na umelé jazierko a park. 
Výstavba bola realizovaná v etapách. Medzi rokmi 2005 a 2006 prebehla výstavba hlavnej 9 podlažnej budovy, zvyšné budovy boli postavené v nasledujúcich rokoch.
Objem investície predstavuje okolo 3 miliardy Sk.
Prvá etapa.
Prvá budova komplexu bola skolaudovaná v októbri 2006. Budova má jedno podzemné a deväť nadzemných podlaží. Prvé dve nadzemné podlažia sú vyhradené pre obchodné priestory, reštaurácie a služby, ostatné nadzemné podlažia slúžia ako kancelárske priestory. V podzemnom podlaží sa nachádzajú parkovacie priestory a sklady. Prenajímateľná plocha spolu tvorí 12 400 metrov štvorcových. Približne polovica administratívnej časti budovy je prenajatá zahraničnej firme, ktorá tu má stredisko technickej podpory pre EMEA región. Prízemné priestory majú prenajaté iné spoločnosti, napríklad predajcovia automobilov.
Druhá etapa.
V druhej etape boli medzi rokmi 2007 a 2009 postavené štyri vzájomne prepojené budovy. Jedná sa o najväčšiu časť celého komplexu o celkovej prenajímateľnej ploche viac ako 40 000 m², z ktorých väčšina je určená pre kancelárie. Priestory sú tiež používané ako konferenčné miestnosti. V podzemí sú stovky parkovacích miest.
Tretia etapa.
Tretia a záverečná etapa bola dokončená v roku 2012. Jedná sa vlastne o rozšírenie už vybudované časti Digital Park II. Ponúka viac ako 21 000 m² prenajímateľnej plochy a vyše 360 parkovacích miest v podzemí. Rovnako ako v budovách druhej etapy, aj tu môžu byť priestory použité ako konferenčné miestnosti.
Celý Digital Park ponúka približne 74 000 m² prenajímateľnej plochy a je sídlom mnohých známych firiem, ako sú Lenovo, Shell, Bayer alebo Penta Investments.
Paganini

Paganini môže byť:
Cenzura Oi!band

Cenzúra je Oi! punková skupina, ktorá vznikla v Bratislave 6. júna 2000.
Škoda 1200

Škoda 1200, typ 955, je automobil, ktorý vyrábala česká automobilka Škoda Auto od roku 1952 do roku 1956 v karosárskych variantoch sedan, STW, roadster, dodávka, sanitka a pohrebný voz.
Maximálna rýchlosť: 105 km/h
Spotreba paliva: 8,1 l/100 km
Škoda 1201

Škoda 1201, typ 980, je automobil, ktorý vyrábala česká automobilka Škoda Auto od roku 1955 do roku 1961. Škoda 1201 sa vyrábala vo variantoch sedan, station wagon, dodávka, pick-up, sanitka a pohrebný voz.
Maximálna rýchlosť: 105 km/h
Spotreba paliva: 8,1 l/100 km
Alfred Einhorn

Alfred Einhorn (* 27. február 1856, Hamburg, Nemecko – † 21. marec 1917, Mníchov) bol nemecký chemik, ktorý ako prvý v roku 1905 syntetizoval prokaín, ktorý patentoval pod menom "novokaín". 
Pred syntetizovaním prokaínu, anesteziológovia využívali kokaín, jeho vedľajšie účinky (vrátane jedovatosti a závislosti) viedlo vedcov ku hľadaniu nového anestetika. Novokaín sa zača používať pre jeho prijateľnú efektívnosť a bezpečnosť, i keď jeho anestetické účinky boli slabšie ako u kokaínu a niektorí pacienti vykazovali vysokú alergiu. Napriek tomu, žiaden iný medicínsky vývoj nepriniesol inú, silnejšiu látku a preto sa novokaín stal štandardným lokálnym anestetikom. Neskôr sa novokaín začal nahrádzať lidokaínom.
Novokaín sa i dnes využíva hlavne v stomatológii.
Kakao

Kakao môže znamenať:
Škoda VOS

Škoda VOS (Vládny osobný špeciál), bol automobil vyrábaný spoločnosťou AZNP v rokoch 1948 až 1952 určený pre najvyšších štátnych predstaviteľov komunistického Česko-Slovenska. Vyrábal sa len vo veľmi malom počte, asi 100 kusov. Z toho bola prvá polovica v prevedeni VOS-L (L=ľahký) a druhá polovica bola ťažko opancierovaná - VOS. Automobil sa oficialne vyrábal v Mladej Boleslavi, tam sa ale len montoval. Motor dodala Praga a karosériu Karosa-Vysoké Mýto.
Škoda VOS.
Motor
Počet prevodových stupňov: 4
Maximálna rýchlosť: 115 km/h
Rozmery
Hmotnosť
Škoda VOS-L.
Počet prevodových stupňov: 4
Maximálna rýchlosť: 130 km/h
Rozmery
Hmotnosť
Simpsonovci – 1. séria

Prvá séria "Simpsonovcov" sa v USA vysielala medzi decembrom 1989 a májom 1990. Obsahuje 13 epizód.
Zoznam ministerstiev na Slovensku

Toto je zoznam ministerstiev na Slovensku.
Aktuálne ministerstvá.
Zákon č. 575/2001 Z. z. o organizácii činnosti vlády a organizácii ústrednej štátnej správy (tzv. kompetenčný zákon) v § 3 ustanovuje pôsobenie nasledovných ministerstiev v Slovenskej republike:&lt;ref name="2001/575zz-p3"&gt;&lt;/ref&gt;
Zrušené ministerstvá.
1990.
Zákonom č. 195/1990 Z. z. bolo zrušené s účinnosťou od 1. júla 1990 Ministerstvo zdravotníctva a sociálnych vecí Slovenskej republiky.
1991.
Zákonom č. 298/1991 Z. z. bolo zrušené s účinnosťou od 1. augusta 1991 Ministerstvo pre hospodársku stratégiu Slovenskej republiky.
1992.
Zákonom č. 453/1992 Z. z. z 25. augusta 1992, ktorý nadobudol účinnosť 25. septembra 1992 boli zrušené nasledovné ministerstvá:
2003.
Zákonom č. 139/2003 Z. z. bolo s účinnosťou od 1. mája 2003 zrušené Ministerstvo pre správu a privatizáciu národného majetku Slovenskej republiky.
2010.
Zákonom č. 37/2010 Z. z., ktorým sa mení a dopĺňa zákon č. 575/2001 Z. z. boli zrušené od 1. júla 2010 tieto ministerstvá:
Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky však bolo po 4 mesiacoch opätovne obnovené 1. novembra 2010 zákonom č. 372/2010 Z. z.
Faial

Faial ( aj "Fayal") môže byť:
Ambrosius

Ambrosius môže byť:
Faial (sopka)

Faial ( aj "Fayal") je názov neaktívnej sopky, nachádzajúcej sa na ostrove rovnakého mena, ktorý patrí do portugalského súostrovia Azory.
Sopka zaberá celý ostrov a má pomerne komplikovanú stavbu, tvorená je komplexmi andezitových až trachytových vyvrenín, posiata početnými dómami a troskovými kuželmi a ukončená kalderou s priemerom . Celý ostrov je pokrytý tenku vrstvou pemzy, popola, sopečného prachu a pyroklastík, pochádzajúcich z obdobia formovania kaldery.
Posledná erupcia sa odohrala v rokoch 195758 pri západnom výbežku ostrova, keď podmorský vulkán Capelinhos vytvoril nový ostrovček pri pobreží, ktorý sa neskôr spojil s ostrovom Faial.
Gabčíkovo

Gabčíkovo môže byť:
Pico

Pico môže byť:
Ponta do Pico

Ponta do Pico je s výškou najvyšší vulkán na Azorských ostrovoch. Nachádza sa na juhozápadnom okraji ostrova s rovnakým menom.
Vulkán leží na pozostatkoch staršej sopky, ktorá vyformovala celý ostrov. Prevažne bazaltový stratovulkán ma kuželový tvar a je ukončený kráterom s priemerom . Historicky doložené erupcie v rokoch 1562-64 a 1718 sledovali juhovýchodnú zlomovú líniu, povedľa ktorej sa vylievala láva, ktorá dosiahla až na pobrežie. Erupcia v roku 1963 nebola skutočná vulkanická erupcia, išlo len o emisiu plynov a pár.
Škoda Superb (1934)

Škoda Superb je automobil vyrábaný českou automobilkou Škoda Auto. Prvý model bol predstavený už v roku 1934. V minulosti bol vďaka svojmu značne luxusnému vyhotoveniu často využívaným vozidlom vtedajších vysokých štátnych úradníkov, ministrov, zámožných továrnikov a niekedy aj taxikárov.
Škoda Superb OHV.
Škoda Superb OHV bol vyrábaný v rokoch 1938 až 1949, celkovo bolo vyrobených 275 kusov.
Technické informácie.
Motor
Počet prevodových stupňov: 4
Maximálna rýchlosť: 125 km/h
Rozmery
Hmotnosť
Škoda Superb V8 4000, typ 919.
Škoda Superb V8 4000 bol vyrábaný v rokoch 1939 až 1940 a bolo vyrobených 10 kusov. Vzhľadom je karoséria až na niekoľko ozdobných chrómovaných prvkov podobná na sériový Superb OHV. Rozmerovo je ale väčší a rozmerovo ho prekonala už len Škoda VOS. Najväčším rozdielom bol však motor V8. 
Technické informácie.
Motor
Počet prevodových stupňov: 3
Maximálna rýchlosť: 135 km/h
Rozmery
Hmotnosť
Spotreba paliva: 25 l/100 km
Kolínsky dóm

Kolínsky dóm je dóm v Kolíne nad Rýnom v Nemecku.
Stavali ho vyše 600 rokov. Táto jediná klasická katedrála na nemeckej pôde je preto nielen pamätníkom stredoveku, ale aj architektonickým dielom 19. storočia. Od roku 1996 je zapísaná na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Stavebné práce.
Kolínske arcibiskupstvo, ktoré od roku 1164 vlastnilo vzácnu relikviu — kosti svätých Troch kráľov, malo veľký politický a náboženský význam. Preto bol pochopiteľný plán nahradiť údajne zastaraný karolínsky dóm katedrálou, ktorá by zodpovedala postaveniu arcibiskupstva a hodnote uschovávaných relikvií. Základný kameň Dómu sv. Petra a Panny Márie — jedného z najväčších v Európe — položil roku 1248 kolínsky arcibiskup Konrad von Hochstaden.
V roku 1560 sa stavebné práce pre nedostatok peňazí zastavili, ale vtedy už boli položené základy celej stavby. Stĺpy priečnej a pozdĺžnej lode stáli pod provizórnymi strechami, západná fasáda s dvoma vežami bola nedokončená. Až 19. storočie utvorilo predpoklady na obnovenie stavebnej činnosti na katedrále (od r. 1842). Vplyvom oslobodzovacích vojen sa prebudilo národné cítenie, dodatočne sa uvedomoval (zdanlivo) národný ráz stredovekej gotiky a katedrála sa pokladala za symbol zjednoteného Nemecka, za akýsi druh národnej svätyne.
Pôdorys stavby.
Pôdorys Kolínskeho dómu (dĺžka 144,58 m) napodobňuje severofrancúzske katedrály. Ide o krížovú stavbu s piatimi pozdĺžnymi a tromi priečnymi loďami, východným chórom s ochodzou, so siedmimi rovnakými chórovými kaplnkami a dvoma vežami na západnom priečelí. Dóm slávnostne vysvätili 15. októbra 1880.
Kolínska povesť.
Keď stavba Kolínskeho dómu pokročila už natoľko, že boli viditeľné mohutné obrysy chrámu, začal sa diabol vyhrážať prvému staviteľovi dómu Gerhardovi, že zaplaví celé základy, aby znemožnil chrám dokončiť. Majster Gerhard sa dušoval, že dóm bude rýchlejšie dokončený, než by diabol mohol priviesť vodu. Keď sa o niekoľko dní ocitlo stavenisko pod vodou, majster Gerhard skočil z lešenia. Potom sa už nenašiel staviteľ, ktorému by sa dóm podarilo dokončiť. Najskôr museli zo staveniska vyhnať dušu prvého staviteľa, ktorá tam blúdila, až potom mohli práce úspešne dokončiť.
Alžbeta

Alžbeta môže byť: