burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Krížový vrch (vrch v Kozích chrbtoch)

Krížový vrch () je vrch v Kozích chrbtoch. Leží nad Kravanmi, približne južne od Svitu. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Kozích chrbtov, v geomorfologickom podcelku Dúbrava. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie obcí Kravany a Spišská Teplica. Najbližším sídlom sú južne ležiace Kravany, juhozápadným smerom sa nachádzajú Vikartovce, severozápadným Lučivná, severným mesto Svit, severovýchodným Spišská Teplica a Poprad a juhovýchodným Spišské Bystré.
Opis.
Krížový vrch leží v hlavnom hrebeni pohoria, medzi Kozím kameňom () a Krížnou (). Severne sa nachádza vrch Za hájom (), Smolník (), Malý Smolník () a Čarnušová (), východne Krížová (), Zámčisko () a Krížna, južne Človečia hlava (), Koreň (), Vysoký vrch () a Holý vrch () a západne Jedlinská (), Krahulec (), Kozí kameň a Čierna (). Masív je súčasťou povodia rieky Poprad, kde vodu odvádzajú prítoky potoka Potôčky, no južné svahy odvodňuje Krížový potok do Hornádu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast s mnohými odlesnenými plochami, ktoré umožňujú obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je tak možné pozorovať Podtatranskú i Hornádsku kotlinu, no najmä okolité vrcholy Kozích chrbtov a blízkych Nízkych Tatier, no tiež Západné a Vysoké Tatry, Levočské vrchy, Branisko, Slovenský raj a Volovské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no západným úpätím vedie modro značený chodník zo Spišskej Teplice na Kozí kameň a cez sedlo Tabličky do Vikartoviec, resp. Lučivnej.
Islam Karimov

Islam Abduganijevič Karimov (uzbecky latinkou Islom Abdugʻaniyevich Karimov, cyrilikou Ислом Абдуғаниевич Каримов, ), 30. januára 1938 Samarkand – oficiálne 2. septembra 2016 bol od roku 1991 prezidentom Uzbekistanu . Etnicky bol po otcovi Uzbek a po matke Tadžik . Vyrastal v detskom domove, vyštudoval inžinierstvo a ekonómiu v Taškente . Bol členom "Ľudovodemokratickej strany Uzbekistanu" .
Vzostup k moci.
V roku 1989 sa Karimov stal generálnym tajomníkom "Komunistickej strany Uzbekistanu" . 24. marca 1990 sa stal prezidentom Uzbeckej SSR a 31. augusta 1991 vyhlásil nezávislosť Uzbekistanu. 29. decembra 1991 vyhral prvé nezávislé uzbecké prezidentské voľby so ziskom 86 % hlasov. Voľby sú však považované za nespravodlivé, pretože bol sfalšovaný počet hlasov a hoci mal kandidát opozície Muhammad Salih istú možnosť sa volieb ako kandidát zúčastniť, v kampani bol uprednostňovaný kandidát vlády.
Kritika a kontroverzie.
Bývalý britský veľvyslanec Craig Murray, pôsobiaci v krajinu v rokoch 2002 – 2004, sa zmieňuje o vysokej korupcii a nedodržiavaní ľudských práv. Poukazoval tiež na správy o mučení obyvateľov. Kvôli správaniu voči svojim oponentom a porušovaniu ľudských práv, mučeniu, cenzúre a falšovaniu volieb bol Islam Karimov považovaný za jedného z najhorších svetových diktátorov svojej doby. 
Rodina.
Islam Karimov bol dvakrát ženatý. So svojou druhou ženou Taťjanou Akbarovnou, ktorá bola tadžického a ruského pôvodu, mal dve dcéry, staršiu Gulnaru a mladšiu Lolu. Karimov a jeho dcéry boli kritizovaní za nepotizmus .
Pohreb.
Okázalý štátny pohreb bol Karimovi vystrojený v sobotu 3. septembra 2016 v jeho rodnom Samarkandu za účasti vdovy Taťjany, dcéry Loly a premiéra Šavkata Mirzijojeva, pravdepodobného Karimovho nástupcu vo funkcii. Na pohrebe chýbala staršia dcéra Gulnara, kedysi – ako najvplyvnejšia žena v krajiny – zvaná "uzbecká princezná", čo vyvolalo dohady, či je ešte nažive.
Zelená pošta

Zelená pošta je názov spoločného hudobného projektu Pavla Hammela a Mariána Vargu. Ich spoločné nahrávky v roku 1972 vydalo štúdiovom albume hudobné vydavateľstvo Opus. 
O albume.
Album "Zelená pošta" je spoločným dielom dvojice, Pavla Hammela a Mariána Vargu, ktorých spolupráca sa konala po trojročnej pauze. Pavol Hammel v tej dobe práve komponoval a nacvičoval v poradí štvrtý štúdiový album skupiny Prúdy "Šľahačková princezná". Marián Varga mal v tom období skupinu Collegium musicum, ktorá bola inštrumentálna a nemala speváka. Pavol Hammel zas mal záujem o Mariánove kompozície, ktorými sa v značnej miere definovali skladby debutového albumu skupiny Prúdy "Zvoňte zvonky". 
Album "Zelená pošta" v roku 1972 nahrávalo viacero zásadných mien českej a slovenskej hudobnej scény: basgitarista a producent albumu Fedor Frešo, textári Boris Filan a Kamil Peteraj, za bicími bol Dušan Hájek a na gitaru hral Rastislav Vacho. Na albume "Zelená pošta" je desať skladieb, medzi nimi napr. „Smutná ranná električka“, „Páví ples“, „Slnečnice“, či „Z ďatelín“.
Eskimácky obrat

Eskimácky obrat alebo eskimák je obrat okolo pozdĺžnej osi lode (kajaka, kanoe), ktorý spočíva v dokončení obratu o 360° po prevrátení lode pomocou pádla a s využitím pohybu tela a lode, bez cudzej pomoci, vďaka čomu sa loď dostane naspäť do normálnej polohy.
Pôvodne ho používali Inuiti (Eskimáci), v súčasnosti je rozšírený v kanoistike ako súčasť kajakárskeho a kanoistického tréningu pre jazdy na rýchlo prúdiacej vode. Využíva sa ako núdzový manéver pri prevrátení lode, pričom medzi najpoužívanejšie druhy eskimáckych obratov patrí obrat pákovým spôsobom, obrat skrutkovým spôsobom a obrat oporou o paže.
Zároveň sa usporadúvajú súťaže v eskimáckych obratoch, buď samostatne alebo ako doplnok pretekov vo vodnom slalome, na stojatej alebo mierne prúdiacej vode s hĺbkou vody aspoň 150 cm. Súťaž spočíva v dvoch disciplínach – v prvej má pretekár vykonať päť obratov za čo najkratší čas (pretekár má dva pokusy), v druhej dosiahnuť čo najvyšší počet obratov za 30 sekúnd.
František Foltýn

František Foltýn (pseudonym: "François sans crayon"; * 9. jún 1891, Královské Stachy, dnes Stachy† 18. jún 1976, Brno) bol česko-moravský maliar, významný predstaviteľ československej medzivojnovej moderny.
John Komlos

John Komlos (* 28. december 1944, Budapešť) je americký ekonomický historik maďarského pôvodu, významný predstaviteľ tzv. antropometrickej histórie, disciplíny zaoberajúcej sa štúdiom socio-ekonomických vplyvov na fyziológiu človeka. Venuje sa tiež výskumu hospodárskych dejín habsburskej monarchie, na základe čoho skonštruoval mapu Uhorska v 19. storočí, rozdelenú do ekonomických zón podľa vyspelosti ekonomík jednotlivých žúp.
Život.
Doktorát z histórie (1978) a doktorát z ekonómie (1990) získal na Chicagskej univerzite, kde ho priekopník kliometrie Robert Fogel podnietil venovať sa vo svojom výskume hospodárskym dejinám vo vzťahu k ľudskému fyzickému vzrastu. V 80. rokoch Komlos prispel k vzniku antropometrickej histórie, štúdia vplyvu ekonomického rozvoja na ľudské biologické výsledky (fyzická výška ap.).
Je zakladajúcim redaktorom vedeckého časopisu "Economics and Human Biology". V roku 2013 bol prijatý za člena Kliometrickej spoločnosti.
Krížna (vrch v Kozích chrbtoch)

Krížna () je vrch v Kozích chrbtoch. Leží nad Kravanmi, približne južne od Svitu. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Kozích chrbtov, v geomorfologickom podcelku Dúbrava. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie obcí Kravany a Spišské Bystré. Najbližšími sídlami sú južne ležiace Kravany a Spišské Bystré, západným smerom sa nachádzajú Vikartovce, severným mesto Svit, severovýchodným Spišská Teplica a Poprad a východným Gánovce a Hranovnica.
Opis.
Krížna leží v rázsoche, vybiehajúcej juhovýchodným smerom z Krížového vrchu (). Východne sa nachádza Krížová () a Zámčisko (), severne Čarnušová (), Malý Smolník () a Smolník (), západne Krížový vrch, Kozí kameň (), Krahulec () a Jedlinská () a južným smerom Človečia hlava (), Koreň () a Vysoký vrch (). Masív patrí do povodia rieky Hornád, kde vodu odvádza Krížový potok a menší, nepomenovaný vodný tok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast s mnohými odlesnenými plochami, ktoré umožňujú obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je tak možné pozorovať Hornádsku kotlinu, no najmä okolité vrcholy Kozích chrbtov a blízkych Nízkych Tatier, no tiež Levočské vrchy, Branisko, Slovenský raj a Volovské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi zo Spišského Bystrého alebo Vikartoviec.
Vlkolak – Nočný lovec

Vlkolak – Nočný lovec je americký televízny špeciál, natočený na motívy komiksov od vydavateľstva Marvel Comics. Autorom seriálu, ktorý je súčasťou fiktívneho sveta Marvel Cinematic Universe, je Heather Quinnová.
Vývoj špeciálu sa začal v auguste 2021 a Bernal bol obsadený v novembri. Giacchino sa pripojil v marci 2022. Špeciál bol formálne ohlásený v septembri, keď Giacchino prezradil, že okrem réžie špeciálu bude aj skladať hudbu.
Špeciál bol uvedený na streamovacej platforme Disney+ 7. októbra 2022. "Vlkolak: Nočný lovec" je súčasťou 4. fázy Marvel Cinematic Universe a Mnohovesmírnej ságy.
Obsadenie.
Medzi ďalších lovcov príšer patrí Al Hamacher ako Billy Swan, Eugenie Bondurantová ako Linda a Kirk Thatcher ako Jovan, zatiaľ čo Jaycob Maya, Daniel J. Watts a Leonardo Nam boli obsadení do neznámych úloch. V špeciáli sa má objaviť aj Ulysses Bloodstone, Elsin otec loviaci príšery, z ktorého sa stala animovaná bytosť podobná zombie. Objaví sa aj tvor Man-Thing a členovia Úradu časových variácií.
Dej.
Počas temnej a pochmúrnej noci sa z tieňov vynorí tajná skupina lovcov monštier, ktorí sa po smrti svojho vodcu zídu v strašidelnom sídle prastarého rodu. Pri podivnom a hrôzostrašnom pamätnom zhromaždení na počesť vodcovho života sú lovci vyzvaní k tajomnému a smrtonosnému súpereniu o mocnú relikviu. Čaká ich nočný lov, ktorý ich nakoniec privedie tvárou v tvár nebezpečnému monštru. 
Natáčanie.
V lete 2021 hľadalo štúdio hlavú úlohu do halloweenského špeciálu. Natáčanie špeciálu sa začalo koncom marca v Atlante pod pracovným názvom "Buzzcut" a skončilo sa koncom apríla 2022. Jackova premena na vlkolaka je zobrazená hlavne z pohľadu Elsy. Podľa Giacchina bolo také rozhodnutie určené preto, lebo cítil, že by bolo desivejšie, keby divákom nebola ukázaná úplná premena Jacka na vlkolaka. Špeciál bol vytvorený hlavne prostredníctvom praktických efektov, pričom dohliadač vizuálnych efektov Joe Farrell pomáhal so scénou transformácie Jacka.
Smrekáč

Smrekáč môže byť ľudovo:
Remíza (šach)

Remíza je situácia v šachu, keď ani jeden z hráčov nie je víťazný. Dosiahnutie remízy je možné viacerými spôsobmi, a to patom, opakovaním ťahov, dohodou, pravidlom 75 ťahov (ak posledných 75 ťahov nebolo potiahnuté pešiakom alebo nebola počas tohto času vyhodená žiadna figúra, hra sa automaticky končí remízou) alebo ak sa hráči dostanú do situácie, v ktorej nie je možné dať mat (napr. pre nedostatok materiálu).
Pravidlá.
Situácie, pre ktoré nastáva remíza:
Borák

Borák môže byť:
Borák alebo bôrak môže byť:
Publikácia (zverejnený dokument)

Publikácia je „"zverejnený dokument rozširovaný vo väčšom množstve identických exemplárov"“ V súčasnosti sa termín chápe súborne pre označenie publikácií vydaných tlačou, ako aj elektronických publikácií.
Zákon č. 265/2022 definuje publikáciu ako: „"slovom, písmom alebo obrazom vyjadrený obsah alebo súbor obsahov, verejne rozširovaný na území Slovenskej republiky alebo určený na sprístupňovanie verejnosti na území Slovenskej republiky s cieľom informovať, zabávať alebo vzdelávať širokú verejnosť".“ Podľa tohto zákona zároveň nie je publikáciou audiovizuálne dielo alebo zvukový záznam.
Predmetom evidencie publikačnej činnosti sú len také verejne publikované publikácie, ktoré sú aj verejne dostupné. Pre potreby evidencie publikačnej činnosti sú z hľadiska slovenskej legislatívy publikácie rozdelené Smernicou č. 13/2008 do približne 80 kategórii.
Typy publikácií.
Z hľadiska periodicity sa rozlišujú:
Z hľadiska originality (pôvodnosti) a druhovo-funkčnej charakteristiky:
Z hľadiska formy:
Šľahačková princezná

Šlehačková princezna (v názve reedície z roku 1994 Šľahačková princezná) je štvrtý štúdiový album Pavla Hammela a slovenskej rockovej skupiny Prúdy. Tento album v roku 1973 vydalo hudobné vydavateľstvo Supraphon. 
V roku 1994 vyšla vo vydavateľstve Pavian Records reedícia albumu na CD so slovenským názvom "Šľahačková princezná".
Album Šľahačková princezná sa vo vtedajšom Československu stal albumom roka 1973. Slová textu piesní a sprievodného hovoreného textu, ktorý číta herec Jozef Króner (ktorý v tom čase zvykol čítavať rozhlasové rozprávky na dobrú noc), napísal Kamil Peteraj. "Šľahačková princezná" je konceptuálny album o tom, že v Šľahačkovom kráľovstve žije Šľahačkový kráľ, vrabec Vševed, tri sudičky a samozrejme, krásna princezná, ktorá túži po vydaji a pravej láske, ktorá sa však každú noc mení na roztečenú šľahačku. V roku 2016 mal v réžii Jána Ďurovčíka na Novej scéne v Bratislave premiéru rovnomenný muzikál, ktorého základ tvorí obsah tohto albumu a niekoľko ďalších pridaných pesničiek.
Vladivoj

Vladivoj (* 981?† január 1003) bol českým kniežaťom v rokoch 10021003.
Život.
Pôvod.
Vladivojov pôvod nie je jasný, no pravdepodobne bol synom Doubravky Přemyslovny a poľského kniežaťa Meška, a teda mladším bratom poľského kniežaťa a kráľa Boleslava Chrabrého. Tento predpoklad vyslovil už v roku 1895 Oswald Balzer. Iná hypotéza tvrdí, že bol zabudnutým potomkom přemyslovského rodu. Ide však iba o špekuláciu zakladajúcu sa na tom, že v danej dobe mohol na kniežacej stolec zasadnúť iba Přemyslovec.
Dúbravka Přemyslovna Meškovi porodila syna Boleslava a dcéru Dorotu, pri Vladivojovi však táto istota chýba. Zrejme však bol príbuzným Přemyslovcov a zároveň Piastovec. Meškovi synovia (prinajmenšom Boleslav Chrabrý) by boli v tom prípade z matkinej strany vnuci českého kniežaťa Boleslava I. a bratranci Boleslava III., Jaromíra a Oldřicha.
Na českom tróne.
Po úteku Boleslava III. bol Vladivoj dosadený Boleslavom Chrabrým na český kniežací stolec. Podľa kronikára Detmara Merseburského bol v Čechách prijatý "„jednomyseľne pre príbuzenstvo a veľkú sympatiu“". V Čechách však v tom čase existovali prinajmenšom dve skupiny veľmožov, z ktorých jedna bola pronemecká a druhá propoľská, pričom prvá z nich bola v danej dobe zrejme v menšine.
V novembri 1002 Vladivoj v Regensburgu prisľúbil, údajne "„v dôsledku múdrej rady“", vernosť kráľovi Henrichovi II. a odmenou dostal Čechy v léno. Stal sa tak prvým českým vladárom, ktorý si nechal Čechy udeliť od rímskeho panovníka, čo bola významná zmena pomeru českých panovníkov v Rímsko-nemeckej ríši. Rímski panovníci na základe tohto Vladivojovho úkonu v 11. a 12. storočí (až do vydania Zlatej buly sicílskej) opakovane zasahovali do nástupníctva jednotlivých kniežat z rodu Přemyslovcov. Historička Barbara Krzemieńska je toho názoru, že Boleslav Chrabrý v tejto dobe už zrejme obsadil Moravu a Vladivoj si lénnym sľubom chcel poistiť aspoň Čechy (navyše sa potom nemusel obávať Henrichova vojská).
Vladivoj razil vlastné denáre. Podľa kronikárov bol notorickým alkoholikom: „"vždy smädom trápený bol tak, že ani hodinu bez pitia trvať nemohol"“, a už začiatkom roka 1003 sa upil na smrť. Po smrti Vladivoja bol vďaka vojenskej pomoci Henricha II. na český kniežací stolec dosadený knieža Jaromír, čoskoro však musel utiecť pred Boleslavom III. a Boleslavom Chrabrým.
Ľabtuška veľká

Ľabtuška veľká ("Anthus richardi") je druh spevavca z čeľade trasochvostovité. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov ľabtuška veľká patrí medzi najmenej ohrozené druhy, populácia je stabilná.
Opis.
Ľabtuška veľká je spevavý vták s veľkosťou od 17 do 20 centimetrov so silným zobákom a dlhými žltými nohami. Zadný prst má nápadne dlhý pazúr, svetlý nadočnicový pás je výraznejší za okom. Sfarbená je nenápadne, v hnedých tónoch na vrchu tela a svetlejšie na bruchu a spodnej časti.
Výskyt.
Ide o sťahovavý druh, ktorý sa rozmnožuje na sibírskych lúčnych a trávnatých biotopoch a zimuje v juhovýchodnej Ázii. Podľa ornitológov sa ľabtušky veľké stali v posledných rokoch pravidelnými jesennými a zimnými návštevníkmi aj v západnej Európe.
Slovensko.
Ľabtuška veľká bola prvýkrát pozorovaná v septembri 2022 v Chránenom vtáčom území Poiplie na poliach pri obci Mikušovce. V roku 2023 bolo pozorovanie uznané Faunistickou komisiou SOS/BirdLife Slovensko a druh bol oficiálne zaradený do zoznamu vtákov Slovenska. 
Externé odkazy.
Dinara

Dinara alebo Dinara planina môže byť:
Dinara môže byť aj:
Hydroxid tálny

Hydroxid tálny je hydroxid tália, v ktorom je tálium v oxidačnom stave +I.
Hydroxid tálny je toxický.
Syntéza.
Hydroxid tálny vzniká po rozklade etoxidu tálneho vo vode:
Takisto je možné ho získať priamo reakciou tália s etanolom a kyslíkom:
Ďalším spôsobom je reakcia síranu tálneho s hydroxidom bárnatým:
Vlastnosti.
Hydroxid tálny je silný hydroxid, ktorý sa disociuje na tálny katión, Tl+, a hydroxidový anión, OH-. Disociačná konštanta (Kb) TlOH je asi 0,15, čo odpovedá pKb = 0,8. Katión Tl+ sa podobá na katióny ťažších alkalických kovov a na strieborný katión.
Použitie.
Hydroxid tálny je možné použiť pri Suzukiho reakcii na aktiváciu organických zlúčenín bóru a ako zásadu. Toxicita hydroxidu tálneho však viedla k náhrade tejto zásady za iné alternatívy.
Zámčisko (vrch v Kozích chrbtoch)

Zámčisko () je vrch v Kozích chrbtoch. Leží nad Kvetnicou, približne južne od Popradu. 
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Kozích chrbtov, v geomorfologickom podcelku Dúbrava. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie mesta Poprad a obcí Gánovce a Hranovnica. Najbližším sídlom je na severozápadnom úpätí ležiaca Kvetnica, južným smerom sa nachádza Spišské Bystré a Hranovnica, severným Gánovce, Poprad a Spišská Teplica.
Opis.
Zámčisko leží v hlavnom hrebeni medzi Krížovou () a Dubinou (). Kozie chrbty sú v tejto časti široké iba približne a ich hrebeň sa smerom k východu postupne znižuje. Východným smerom dominuje Dubina (), severným sa nad Popradskú kotlinu vypínajú Východné Tatry, západným sa nachádza Malý Smolník (), Krížová (), Krížový vrch () a Krížna () a južným Koreň (), Človečia hlava (), Zbojnícka (), Vysoká () a Baba (). Oblasť patrí do povodia rieky Hornád, kde vodu zo severnej časti odvádza Gánovský potok a z južnej kratšie nepomenované vodné toky. Na vrchol vedie značený turistický chodník z blízkej Kvetnice. Na západnom úbočí je kameňolom a juhovýchodné svahy patria do národnej prírodnej rezervácie Hranovnická dubina. Na vrchole stojí telekomunikačný vysielač a západným úbočím prechádza cesta I/66 z Popradu do Vernára a Telgártu.
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast s mnohými odlesnenými plochami, ktoré umožňujú obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je tak možné pozorovať Popradskú a Hornádsku kotlinu, no najmä okolité vrcholy Kozích chrbtov, Západné i Východné Tatry, Levočské vrchy, Branisko, Volovské vrchy, Slovenský raj a Nízke Tatry.
Izobutén

Izobutén, triviálny názov izobutylén, je uhľovodík so štyrmi atómami uhlíka. Je to vetvený alkén a je to jeden zo štyroch izomérov buténu. Je to bezfarebný horľavý plyn, ktorý je významný v priemysle.
Výroba.
Izobutén je najreaktívnejším izomérom buténu, čo sa využíva pri jeho separácii od ostatných buténov. Izobutén sa prevedie na nejaký derivát (typicky hydratáciou), vyseparuje od zmesi buténov a potom sa prevedia naspäť na izobutén pre ďalšie použitie.
Izobutylén vysokej kvality sa zvyčajne získava dehydratáciou "terc"-butanolu ("t"-BuOH) alebo katalytickou dehydrogenáciou izobutánu (pomocou procesu Catofin alebo jemu podobných). 
Izobutylén je vedľajší produkt eténolýzy diizobutylénu, ktorou vzniká neohexén:
Metyl"terc"-butyléter (MTBE) a etyl"terc"-butyléter (ETBE), ktoré sa pridávajú do benzínu, sa vyrábajú z metanolu a etanolu reakciou s izobuténom, a to buď priamo (s izobuténom pochádzajúcim z dehydratácie "t"-BuOH), alebo v prúde buténov pochádzajúcom z rafinérie. Izobutén sa v týchto prúdoch zvyčajne od ostatných alkénov pred reakciou neseparuje, pretože je jednoduchšie od seba oddeliť étery od ostatných buténov až po reakcii. Veľmi čistý izobutén je možné získať i zahriatím MTBE na vysokú teplotu a následnou destiláciou z metanolu.
Použitie.
Izobutén sa používa pri výrobe rôznych produktov. Izooktán, prídavok do paliva, vzniká alkyláciou izobuténu s butánom alebo dimerizáciou izobuténu, ktorou vzniká diizobutylén, ktorý sa potom hydrogenuje za vzniku izooktánu. Izobutén sa využíva i pri výrobe metakrylaldehydu a kyseliny metakrylovej. Izobutén sa používa i na výrobu izoprénu. Polymerizáciou izobuténu vzniká polyizobutylén alebo pri kopolymerizácii s izoprénom vzniká butylkaučuk. Friedel-Craftsovou alkyláciou fenolov s izobutylénom vznikajú antioxidanty, ako sú butylovaný hydroxytoluén a butylovaný hydroxyanizol.
"terc"-butylamín sa komerčne vyrába amináciou izobutylénu s využitím zeolitových katalyzátorov:
Z izobuténu sa vyrába i "terc"-butanol, ktorý sa používa ako rozpúšťadlo. Reakciou "terc"-butanolu s kovovým draslíkom vzniká "terc"-butoxid draselný, ktorý sa používa ako silná nenukleofilná báza v organickej syntéze.
Bezpečnosť.
Izobutén je veľmi horľavý plyn.
Katarína Slobodová Nováková

Prof. Mgr. Katarína Slobodová Nováková, PhD. (* 1979, Smolenice) je slovenská etnologička, vysokoškolská pedagogička a univerzitná profesorka. Od roku 2022 pôsobí ako rektorka na Univerzite sv. Cyrila a Metoda v Trnave (UCM). Patrí medzi významných odborníkov v oblasti etnológie na Slovensku. Predtým, než sa stala rektorkou UCM, pôsobila od roku 2014 ako dekanka Filozofickej fakulty (FF) UCM v Trnave.
Profesijný život.
Slobodová Nováková študovala na Univerzite Konštantína Filozofa v Nitre, kde získala magisterský titul z odborov národopis a učiteľstvo všeobecnovzdelávacích predmetov/história. Svoje doktorské štúdium absolvovala na Ústave etnológie SAV v Bratislave a habilitačné konanie mala opäť na svojej alma mater, Univerzite Konštatína Filozofa v Nitre. Tituly doktor i docent získala v odbore etnológia. Najvyšší pedagogicko-akademický titul profesor jej bol udelený v roku 2021 na UCM v študijnom odbore historické vedy.
Aktuálne pôsobí ako profesorka na Katedre etnológie a mimoeurópskych štúdií (KETNO) na FF UCM v odbore historické vedy, v študijnom programe etnológia a mimoeurópske štúdiá. Je spoluzabezpečujúcim učiteľom študijného programu etnológia a mimoeurópske štúdiá, odbor historické vedy, pre stupeň Bc., Mgr., PhD., habilitačné a inauguračné konania. Od roku 2022 pôsobí ako rektorka UCM.
Počas svojich štúdií navštívila alebo spolupracovala s mnohými zahraničnými univerzitami a pracoviskami, napríklad v Kazachstane, Rumunsku, Rusku, Ománe, Kanade či Iraku.
Vedecko-výskumná činnosť.
Vo vedeckej oblasti sa sústreďuje najmä na tradičnú agrárnu kultúru so zameraním na vinohradníctvo, vinárstvo, pastierstvo, transport či dopravu a na kulinárnu kultúru. Zaoberá sa aj kolektivizáciou poľnohospodárstva a transformačnými procesmi, etnojazykovou revitalizáciou a etnolingvistikou. Skúma minority na Slovensku a v Európe, regionálnu kultúru, kultúrne dedičstvo a venuje sa aj etnopedagogike. Je členkou niekoľkých domácich, ale aj medzinárodných mimovládnych orgánov a organizácií, medzi ktoré patria napríklad Národopisná spoločnosť Slovenska, Česká národopisní společnost a revízna komisia Slovenských vedeckých spoločností.
Marketing Miner

Marketing Miner je SaaS (Softver as a service) nástroj, ktorý sprostredkováva marketingovým špecialistom (predovšetkým so zameraním na optimalizáciu pre vyhľadávače ) získavanie dát, dôležitých pre ich rozhodovanie v oblasti online marketingu . Nástroj (a rovnomenný startup) založil v roku 2015 Filip Podstavec.
História a vývoj.
Pôvodne sa nástroj nazýval Podstavec Tools a vznikol ako jednoduchá sada API (Application Programming Interface), ktorú poskytoval Filip Podstavec zadarmo kolegom v odbore. Táto sada API sa postupne rozšírila do povedomia konzultantov, čím vzniklo vyťaženie serverov, na ktorých API bežala. To dalo za vznik prvej verzii Marketing Mineru v roku 2015, ktorá bola zadarmo. Počas prvých týždňov až mesiacov existencie novej verzie (ktorá štartovala od nuly v roku 2015) získal Marketing Miner podľa webu TyInternety.cz stovky nových používateľov z radov českých a slovenských SEO špecialistov. 
Neskôr sa pri náraste používateľov najskôr spoplatnila prvá verzia a následne vytvorila verzia 2.0 (aktuálna), ktorá už beží v cloude. 
Štruktúra a funkcie.
Marketing Miner je možné rozdeliť do 3 nasledujúcich celkov podľa možností získavania dát v nástroji:
Profilery.
Profilery slúžia na získanie dát o hľadanosti kľúčových slov, domén alebo URL.
Projekty.
Projekty slúžia na pravidelné získavanie dát o monitoringu zmienok obchodnej značky, meranie pozícií vo vyhľadávačoch a monitoring spätných odkazov.
Reporty.
Reporty slúžia na hromadné získavanie dát o hľadanosti kľúčových slov alebo na kontrolu indexácie URL adries.
Dráč Júliin

Dráč Júliin () je ker z rodu dráč ("Berberis"), z čeľade dráčovité ("Berberidaceae"). Dráč objavil pri svojich cestách do Číny britský botanik a cestovateľ Ernest Wilson a do Európy ho introdukoval roku 1900. Čoskoro získal veľkú popularitu, pretože je jedným z mála skutočne odolných vždyzelených dráčov. Okrem pozoruhodnej textúry listov je ker zaujímavý aj v období zrelosti svojimi modrosivými oinovatenými plodmi. 
Opis.
Dráč Júliin je rozložito rozkonárený ker, ktorý dorastá do výšky 2 m. Je to veľmi dekoratívna drevina s protistojnými, kožovitými, zvrchu tmavo lesklo zelenými a naspodku výrazne svetlejšími listami. Listy bývajú zoskupené až po päť v jednom zväzku, sú krátkostopkaté, podlhovasto kopijovité, na obvode ostito zúbkaté, dlhé 50 až 70 mm a široké 8 až 15 mm. Pokiaľ nezasiahnu tuhé mrazy, prežívajú listy na kre viac ako jednu vegetačnú sezónu. Listy starších ročníkov sa pritom farebne výrazne líšia od mladých listov. 
Kvety s priemerom do 6 mm sú žlté, v strapcoch (až po 15), na stopke dlhej 8 až 15 mm. Plody sú do 10 mm dlhé, oválne, modré bobule. Niektorým ľuďom je nepríjemný zápach kvetov. Zato pre hmyz je veľmi príťažlivý. Hmyz nalietava na medníky umiestnené „na dne“ kvetu, pritom sa obtrie o tyčinky, ktoré reagujú na dotyk a po podráždení sa prudko sklápajú dovnútra. Tým sa zabezpečuje prenos peľu hmyzom. Akcie tyčiniek možno umelo vyvolať ihlou. 
Mladé konáriky sú slabo hranaté, žltkasto sivohnedé a sú vyzbrojené tvrdými a veľmi ostrými tŕňmi, dlhými až 40 mm. Drevo je žlté, pri tomto druhu nápadnejšie ako pri ostatných dráčoch, preto dráč Júliin nazývajú aj dráč žltodrevený. 
Rozšírenie.
Dráč Júliin je na Slovensku len pestovaný. Jeho pôvodným areálom je stredná Čína, odkiaľ bol privezený a v roku 1900 introdukovaný do Európy. 
Ekológia.
Dráč Júliin rastie predovšetkým v miernych biómoch. 
Význam a využitie.
Medzi dráčmi je viac ako dvadsať druhov vždyzelených alebo poloopadavých druhov. V západných záhradách a parkoch sa však najviac osvedčil dráč Júliin. Vhodný je na skupinové výsadby a živé ploty. Ostne dráčov sú však dosť nebezpečné. Nemali by sa preto vysádzať v blízkosti detských ihrísk. V kultúrnom poraste sa druh dobre rozmnožuje semenami. 
Hrozby a choroby.
Dráč Júliin nemá veľa prirodzených škodcov. Jedným, ktorý je dobre známy, je roztoč druhu "Aceria caliberberis". Napadá všetky nadzemné orgány hostiteľa – listové aj kvetné púčiky, rozvíjajúce sa listy, stonku, nové výhonky a neskôr aj plody. Larva si v napadnutých pletivách vytvára malú komôrku (hálku) podobnú opuchu, ktorá navonok nie je viditeľná. V nej neskoršie žije aj dospelý jedinec. Pri veľkom výskyte škodcov môže dôjsť k rôznym deformáciám rastliny.
Vozovňa Jurajov dvor

Vozovňa Jurajov dvor je vozovňa v Bratislave, v mestskej časti Nové Mesto, v lokalite Jurajov dvor, ktorú prevádzkuje DPB. Vozovňa je 2. prevádzky - divízie Autobusy (2DPA) a 1. prevádzky - divízia Električky (1DPE). Z vozovne sú vypravované električkové a autobusové linky do celého mesta okrem električkovej linky , ktorá je vypravovaná z Vozovne Krasňany. V areáli vozovne sa nachádza plniaca stanica CNG.
Vypravované linky:
Vozidlový park.
Vo vozidlovom parku Vozovne Jurajov dvor sa nachádzajú 8 typov električiek a 8 typov autobusov, ktoré denne vypravuje (stav k 02.2024):
Scottish Ballet

Scottish Ballet je škótsky národný baletný súbor. Sídli v meste Glasgow.
História.
Súbor bol pôvodne založený v roku 1957 ako Western Theatre Ballet. Zakladateľmi boli Peter Darrell a Elizabeth West. Súbor sídlil v anglickom Bristole ako prvý regionálny súbor v štáte. Darrell sa stal hlavným choreografom a súbor sa zaoberal aj kontroverznými témami ako drámou v domácnosti, homosexualitou (Darrell bol sám gay v časom keď to bolo v Škótsku nelegálne) a vraždou. V roku 1969 Scottish Arts Council súbor pozval do Glasgowa a pod názvom Scottish Theatre Ballet sa stal národným súborom. Svoje súčasné meno, Scottish Ballet, nesie od roku 1972.
Po presune do Glasgowa súbor spájal experimentálne produkcie s populárnymi. Darrell bol umeleckým šéfom do svojej smrti v roku 1987. Galina Samsova, umelecká šéfka od roku 1991, zvýšila dôraz na klasické diela. Ashley Page, neskorší umelecký šéf, priniesol súčasný tanec a zároveň radikálnu modernizáciu klasických diel.
Súčasnosť.
Súčasným umeleckým šéfom je od roku 2012 Christopher Hampson. Orchester Scottish Ballet Orchestra pozostáva z takmer 70 hudobníkov, účinkujúcich približne 20 týždňov v roku. 
Repertoár.
V roku 2022 súbor ponúkal tento repertoár:
Tanečníci.
V septembri 2022 sú vedúcimi tanečníkmi (principal dancers):
Komanč

Komanč môže byť:
Rígeľ (vrch v Kozích chrbtoch)

Rígeľ () je vrch v Kozích chrbtoch. Leží nad osadou Svarín, približne východne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti Kozích chrbtov, v geomorfologickom podcelku Važecký chrbát. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a na katastrálnom území obce Hybe. Najbližšími sídlami sú južne ležiaca osada Svarín, západne situovaná Kráľova Lehota a severne ležiace Hybe. Vrch je súčasťou ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Rígeľ je súčasťou hlavného hrebeňa a je jeho najzápadnejším vrcholom. Západným smerom sa nachádza Kameň (), Vachtárová () a Mních (), južným Milkovo (), Pukanec (), Vysoké () a Pálenica (), východným Turková (), Hošková () a Petráňová () a severným sa nad Liptovskou kotlinou čnejú štíty Západných Tatier s dominantnou Bystrou (). Masív patrí do povodia Váhu, pričom voda zo severných svahov odteká do Bieleho Váhu a z južných do Čierneho Váhu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva súvislý les, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Kozích chrbtov a blízkych Nízkych Tatier, no tiež Chočské vrchy, Západné a Vysoké Tatry, ako aj Liptovskú kotlinu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená trasa, preto prístup je možný lesom zo Svarína alebo Hýb.
Doplňujúce obecné voľby v rokoch 1936 a 1937

Išlo o voľby do obecných zastupiteľstiev, ktoré československá vláda vypísala v mestách a obciach, v ktorých volebné obdobie vypršalo po termíne riadnych volieb v rokoch 1931/1932 alebo doplňujúcich obecných volieb v roku 1935. Uskutočnili sa vo viacerých termínoch. Prvýkrát sa volilo 7. júna 1936. Jednalo sa o 400 obcí, z toho 36 na Slovensku. Druhé kolo prebehlo 6. decembra 1936, kedy sa mal volebný akt previesť v 263 obciach, z toho na Slovensku len v 16. V roku 1937 sa na Slovensku volilo v Košiciach.
Vo viacerých obciach voľby neprebehli a mandáty sa rozdelili na základe dohody miestnych pobočiek politických strán. V obci Rimavské Zalužany obsadila agrárna strana (RSZML) 7 mandátov, sociálna demokracia (ČSSD) - 4 mandáty a ľudáci (HSĽS) 1 mandát. V Nedožeroch obsadili ľudáci 8 mandátov a agrárna strana 7 mandátov. V Lome nad Rimavicou získala HSĽS15 mandátov, ČSSD 2 a RSZML 1.
Konzervatívec

Konzervatívec môže byť:
Spiatočník

Spiatočník môže byť:
Fundamentalista

Fundamentalista môže byť:
Maya Rudolphová

Maya Rudolphová (; * 27. júl 1972, Gainesville, Florida, USA) je americká komička, herečka a speváčka. 
Detstvo a mladosť.
Rudolphová sa narodila v Gainesville na Floride do umeleckej rodiny. Jej matka bola Afroameričanka a jej otec je aškenázsky Žid. Jej prastarý otec, sa narodil vo Vilniuse v Litve, zmenil si priezvisko z „Rudashevsky“ na „Rudolph“ a bol jedným zo zakladajúcich členov Kongregácie Beth Shalom, konzervatívnej židovskej synagógy v štvrti Squirrel Hill v Pittsburghu v Pensylvánii. Rudolphovou krstnou mamou bola R&amp;B speváčka Teena Marie. V mladom veku, sa spoločne s rodičmi a mladším bratom, presťahovali do Los Angeles. 
V roku 1990 Rudolphová promovala na Crossroads School v Santa Monice v Kalifornii, kde sa spriatelila so spolužiakmi Gwyneth Paltrow a Jackom Blackom. Navštevovala Kalifornskú univerzitu. V roku 1995 ukončila bakalársky titul v odbore fotografia.
Kariéra.
Rudolphová bola v improvizačnej skupine Groundlings, kde sa stretla s budúcim členom obsadenia, Saturday Night Live, Willom Forteom. Pripojila sa k obsadeniu Saturday Night Live ako hlavná účastníčka, v posledných troch epizódach sezóny 1999-2000 a pokračovala až do roku 2007. 
Tiež účinkovala vo viacerých epizódnych rolách v televíznych seriáloch. Jej prvá významná filmová rola prišla v roku 2006 vo filme "Zajtra nehráme!" V roku 2011 si zahrala v kritikmi oceňovanom filme "Družičky" a o rok neskôr, sa pripojila k hereckému obsadeniu, ako Christina Applegate, či Will Arnett, v televíznom seriály "Up All Night". 
V roku 2015 si zahrala po boku Roba Lowea, v televíznom seriály "Podvodník" a v rovnakom roku, si zahrala aj vo filme, "Maggie má plán".
V roku 2018 hrala v komédii "Pozri, Mupet, kto tu vraždí"! a v rovnakom roku, tiež hrala jednu z hlavných úloh, v televíznom seriály "Forever", po boku Freda Armisena. V roku 2019 dabovala v animovanom filme, "LEGO príbeh 2" a v televíznom seriály "Big Mouth", kde bola tiež ocenená cenou Primetime Emmy za najlepší dabing.
V roku 2022 bude Rudolphová stvárňovať postavu Malvinu Monroe, vo filme "Disenchanted", čo je pokračovaním Disneyho filmu "Začarovaní", z roku 2007.
Súkromný život.
Rudolphová je vydatá, za Paula Thomasa Andersona a spolu majú štyri deti.
Náboženstvo v Afrike

Náboženstvo v Afrike pozostáva najmä z kresťanstva, islamu a tradičných náboženstiev. Podľa štatistík je v Afrike 49 % kresťanov (veľkého množstva denominácií s väčšinou katolíkov) a 42 % moslimov (prevažne sunnitov, nemalá množina je nekonfesných, menšina šiitov ). V Afrike však existuje neprehliadnuteľné množstvo tradičných náboženstiev akými sú vodun, bori, jorubské náboženstvo, zulu, odinala a ďalšie. Náboženský život v Afrike je komplexný, podľa afrikanistu a religionistu Ondreja Havelku existuje najmä v subsaharskej Afrike viacpočetná náboženská identita i rôzne formy náboženských eklekticizmov a synkretizmov (napr. synkretizmus vodunu a kresťanstva ). Rozšírené je tiež africké čarodejníctvo a religiózne fenomény ako Nkisi Nkondi a podobé. Aj v rámci tradičných náboženstiev existuje veľké množstvo menších lokálnych kultov ako napr. Heviosso v beninskom vodune.
Tradičné africké náboženstvo.
Tradičné africké náboženstvo je súhrnné označenie pre rôzne predstavy a praktiky domorodých Afričanov. Ide o množstvo odlišných náboženských tradícií, ktoré sa zároveň vzájomne ovplyvňovali, ktorým je však spravidla spoločná viera v najvyššiu bytosť – spravidla pasívne nebeské božstvo, praktizovanie posadnutosti duchov či bohov a významný kult predkov. Výrazný je vplyv domorodých tradícií v rôznych synkretických a ľudových predstavách. S tradičného náboženstva tiež vo veľkej miere vychádza afroamerické náboženstvo ako je vúdú alebo kandomble.
Hráč (Pavol Hammel)

Hráč je piaty spoločný štúdiový album Pavla Hammela a slovenskej rockovej skupiny Prúdy. Tento album v roku 1975 vydalo hudobné vydavateľstvo Opus. 
Na reedícii albumu na CD z roku 1996 vyšla vo vydavateľstve Bonton bolo pridaných ku trinástim pôvodným nahrávkam pridaných šesť bonusov.
Album "Hráč" je prvým, ktorý nahrala skupina Prúdy ako príležitostné sprievodné hudobné teleso, sprevádzajúce sólistu Pavla Hammela. Album nahrávali počas Hammelových vychádzok a dovoleniek, ktoré mal v rámci jeho vojenskej základnej služby, ktorú vykonával vo Vojenskom umeleckom súbore. Album je skladateľsky aj aranžérsky vydarený no po hudobnej stránke v skladbách absentujú výraznejšie gitary, ktoré boli dovtedy pre skupinu Prúdy typické. Z pôvodných trinástich skladieb sú známe piesne ako „Zimuška“, „Mladosť“, no suverénne najpopulárnejšou nahrávkou albumu je pieseň „Učiteľka tanca“. Bonusy, ktoré boli v roku 1995 k albumu pridané, pochádzajú zo singlu a EP platne, ktoré boli nahrávané v predošlom období.
Rádio Rock

Rádio Rock (štylizované aj ako Rádio ROCK) je slovenská rocková rozhlasová stanica, ktorá čiastočne nadväzuje na tradíciu zaniknutého Rádia Anténa Rock. Súčasný majiteľ Bauer Media Slovakia odkúpil od predošlého vlastníka (Radio Services) pôvodnú značku, logo, zvukový obal a doménu, nie však vysielacie frekvencie. Oficiálny začiatok vysielania bol 3. októbra 2022 o 6. hodine. Sídli v Bratislave. Skupina Bauer Media má týmto spustením vo svojom portfóliu už štyri rádiá: "Rock", Rádio Expres, Rádio Melody a Europa 2.
Vysielače.
Stanica mala kvôli nákladom výrazne menšie pokrytie v sieti VKV vysielačov ako pôvodná Anténa Rock. K pôvodným frekvenciám v Bratislave a v Trenčíne postupne pribudli vysielače v ďalších mestách, ktoré rozširujú pokrytie.. Stanica vysiela aj v pásme DAB+, čím je prvou takto vysielajúcou stanicou zo skupiny Bauer Media.
"* Plánovaný vysielač"
Beaumont-sur-Sarthe

Beaumont-sur-Sarthe môže byť:
Bonnétable

Bonnétable môže byť:
Bouloire

Bouloire môže byť:
Nikératos (sochár)

Nikératos () bol grécky sochár v 3. stor. pred Kr.
Nikératos, syn Euktémóna z Atén, pôsobil hlavne v Pergamone (na dvore Attalovcov) a na ostrove Délos v druhej polovici 3. stor. pred Kr. Jeho signatúry sa našli na podstavcoch z pamätníkov zhotovených na ostrove Délos a v Pergamone. 
Prvý nápis s jeho autorským podpisom a podpisom jeho spolupracovníka Fyromacha je vyrytý na obdĺžnikovom mramorovom podstavci (bloku), objavenom v roku 1877 západne od Apolónovho chrámu na ostrove Délos. Tento podstavec bol základňou pamätníka, ktorý oslavoval Filetairove víťazstvá nad Galmi. Keďže zachovaný nápis je podľa typu písma datovaný do posledných rokov 3. stor. pred Kr., je pravdepodobné, že Nikératos a Fyromachos boli zhotovením tohto diela poverení Attalom I. na počesť zakladateľa dynastie Attalovcov v Pergamone.
Z nápisu (IvP I 132 a IvP I 132a) na veľkom podstavci z modrastého mramoru nájdeného v Pergamone je zrejmé, že Nikératos bol autorom sochárskeho diela venovaného bohyni Aténe.
Zdá sa, že Nikératos a Fyromachos boli aj autormi portrétnych búst a sôch (nedávno objavený nápis uvádza, že Fyromachos bol autorom portrétu aténskeho filozofa Antisthena, ktorý bol už dávno známy z rímskych kópií). Nikératos zhotovil zrejme portrét Alkibiada a možno aj sériu iných portrétov. Všetky tieto portréty boli pravdepodobne „imaginárne“, teda imaginatívne evokácie tvárí zaujímavých historických osobností, ktoré žili aj o stáročia skôr. Nikératos a Fyromachos mohli byť v skutočnosti hlavnými tvorcami imaginárneho historického portrétu, žánru, ktorý sa nakoniec vyznačoval takými veľkými dielami ako „Slepý Homér“ alebo „Pseudo-Seneca“. Kto si objednal takéto práce? Neexistujú žiadne dôkazy o tejto otázke, ale Attalovci v Pergamone s ich horlivým historickým zmyslom a záujmom o oslavu gréckej kultúrnej minulosti sú silnou možnosťou. 
Iné diela, ktoré Nikératos zhotovil, spomínajú aj klasickí spisovatelia, najmä Plínius, ktorý uvádza, že bol autorom sôch Asklépia a Hygieie umiestnených v chráme Concordia v Ríme a súsošia, ktoré zobrazovalo Alkibiada a jeho matku Demaraté, obetujúcich pri svetle fakieľ (v tomto prípade však Plínius nesprávne uviedol meno Alkibiadovej matky, ktorá sa volala Deinomaché ). Kresťanský apologét Tatianos spomína sochu Glaukippé pri pôrode slona (zrejme geografická alegória) a portétnu sochu poetky Telesilly (bol to imaginárny portrét, keďže poetka žila v 1. polovici 5. stor. pred Kr.), ktoré boli privezené do Ríma, aby zdobili Pompeiovo divadlo (Theatrum Pompeium)
Ján Kerekréti

Ján Kerekréti (* 25. október 1943) je slovenský politik, poslanec Národnej rady SR, člen poslaneckého klubu OBYČAJNÍ ĽUDIA a nezávislé osobnosti (OĽANO).
Počas komunistického režimu bol perzekvovaný pre náboženské vyznanie, nebolo mu umožnené vyššie štúdium, preto vyštudoval strojársku technológiu na Strednej priemyselnej škole strojníckej na Fajnorovom nábreží 5 v Bratislave a potom pracoval ako rušňovodič. Po 44 rokov pracoval na Generálnom biskupskom úrade Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania na Slovensku. Je generálny sekretár Slovenskej evanjelickej aliancie. V roku 2017 mu diagnostikovali rakovinu kostnej drene.
V parlamentných voľbách 2020 kandidoval z 22. miesta na kandidátke hnutia OĽANO a získal 1 780 prednostných hlasov, čím vo výslednom poradí padol na 29. miesto. V NR SR pôsobí ako člen Výboru NR SR pre sociálne veci a Výboru NR SR pre nezlučiteľnosť funkcií. So straníckymi kolegami do parlamentu predložil 7 návrhov zákona a 5 pozmeňujúcich a doplňujúcich návrhov.
Žije v Bratislave.
Michal Truban

Michal Truban môže byť:
La Ferté-Bernard

La Ferté-Bernard môže byť:
Conlie

Conlie môže byť:
Fresnay-sur-Sarthe

Fresnay-sur-Sarthe môže byť:
La Fresnaye-sur-Chédouet

La Fresnaye-sur-Chédouet môže byť:
Marolles-les-Braults

Marolles-les-Braults môže byť:
Montfort-le-Gesnois

Montfort-le-Gesnois môže byť:
Saint-Calais

Saint-Calais môže byť:
Saint-Paterne

Saint-Paterne môže byť:
Sillé-le-Guillaume

Sillé-le-Guillaume môže byť:
Tuffé

Tuffé môže byť:
Vibraye

Vibraye môže byť:
Orvištský kanál

Orvištský kanál je kanál v regióne Dolné Považie, na území obce Veľké Orvište a mesta Piešťany v okrese Piešťany v Trnavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská pahorkatina. Ústi do Starej Holešky. Má dĺžku . Rád toku V. 
Začiatok.
Začína sa rozvetvením vodného toku Dubová v na východnom okraji intravilánu obce Veľké Orvište priamo na hranici medzi obcou Veľké Orvište a mestom Piešťany, 100 m juhovýchodne od "trojchotárnika" obcí Veľké Orvište, Piešťany a Bašovce. 
Opis toku.
"Orvištský kanál" tečie od začiatku južným smerom v priamke striedavo cez intravilán i extravilán Veľkého Orvišťa, začiatočných 130 m tečie po obecnej hranici medzi obcou Veľké Orvište a mestom Piešťany, vteká na územie obce Veľké Orvište, prudko mení smer na západ a opäť na juhozápadojuh, v lokalite "Topoľové" svojim ľavým brehom obmýva západnú hranicu čerpacej stanice pre hydromeliorácie, v v poľnohospodárskom extraviláne pretína hranicu medzi obcou Veľké Orvište a mestom Piešťany, pokračuje v priamom toku južným smerom, svojim ľavým brehom obmýva západnú hranicu vodárne, podteká cestu Piešťany - Trebatice a hneď v aj železnicu Piešťany - Vrbové, preteká cez pole "Trubný rad", cez pole "Obecný háj" a cez pole "Dolný háj", na južnom okraji územia mesta Piešťany v ústi do vodného toku Stará Holeška ako jej ľavostranný prítok.
"Orvištský kanál" patrí do okresu Piešťany v Trnavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská pahorkatina v geomorfologickom podcelku Dolnovážska niva. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Orvištský kanál" má pôvod v názve obce Veľké Orvište. Z druhej zložky toponyma Veľké Orvište bolo po pridaní formantu "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom kanál s významom "umelý vodný tok, spravidla so spevnenými bokmi" utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Orvištský kanál" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. 
Názov obce Veľké Orvište s písomne doloženými záznamami 1113 "Rivvis" (Zoborská listina), 1305 "Rywse", 1773 "Welko Orviscse" má pôvod v slovnom koreni "orv-" v slovese "orvať" v historickom význame "prerývať, ničiť a pod." s predponou "o-" ako v slovách "osekať, oberať" a pod. a s príponou priestoru "-ište" v historickej podobe "-išče". "Orvištský kanál" vznikol spojením pôvodného Orvištského kanála s dĺžkou 3,7 km a Podhájskeho kanála.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1978.
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Orvištský kanál" je jedinečným hydronymom (september 2022). 
Referencie.
Predný Moravec

Predný Moravec () je vrch v pohorí Branisko. Leží nad Vojkovcami, približne severne od Krompách. 
Poloha.
Nachádza sa v južnej časti Braniska, v geomorfologickom podcelku Sľubica. Leží v Košickom kraji, v okrese Spišská Nová Ves a na katastrálnom území obce Vojkovce. Najbližšími sídlami sú na juhozápadnom úpätí situovaná obec Vojkovce a juhovýchodne ležiace Hrišovce, západným smerom sa nachádza tiež Dúbrava a Slatvina, južným Kaľava a Krompachy a severovýchodným Víťaz a Široké.
Opis.
Predný Moravec leží v južnej časti hlavného hrebeňa, vedúceho zo sedla Branisko južným smerom cez Suchý hrb () a Sľubicu (). Západne sa nachádza Turnisko (), Pahor (), Dreveník () a Hejbarok (), južne leží Biela skala (), Krompašský vrch (), Svibík () a Gavart (), východne Kamenčie () a Zadný Moravec () a severne Brezová (), Suchý hrb a sedlom Predky oddelená Sľubica (). Západné svahy odvodňuje potok Studenec, juhozápadné potok Jaseňovec a východné Slatvinka, všetky smerujúce do rieky Hornád. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s nižšou vegetáciou je možné pozorovať Hornádsku a Popradskú kotlinu, okolité vrchy Braniska a pri priaznivých podmienkach tiež Vysoké a Belianske Tatry, východnú časť Nízkych Tatier, Slovenský raj, Volovské vrchy, Čiernu horu, Šarišskú vrchovinu či Slanské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no západným úbočím vedie do blízkeho sedla Predky ():
Konrad Henlein

Konrad Ernst Eduard Henlein (* 6. máj 1898, Vratislavice nad Nisou, Rakúsko-Uhorsko – † 10. máj 1945, Plzeň, Česko-Slovensko) bol politik, zakladateľ a vodca Sudetonemeckej strany v ČSR.
Narodil sa do zmiešanej, nemecko-českej rodiny vo Vratislaviciach nad Nisou, dnešnom Liberci. Absolvoval obchodnú akadémiu a po skončení prvej svetovej vojny pracoval ako bankový úradník v Jablonci. Od roku 1925 pôsobil ako učiteľ telocviku v Aši, kde sa spoznal aj so svojou manželkou.
V roku 1933 založil politické hnutie "Sudetendeutsche Heimatfront", ktoré malo presadzovať záujmy Nemcov v Česko-Slovensku a v 1937 sa pretransformovalo na Sudetonemeckú stranu. Strana postupne získala podporu nacistického Nemecka. V 1938 sa strana za pomoci Freikorps pokúsila destabilizovať situáciu v pohraničí, za čo bola zakázaná a Henlein utiekol do Nemecka. Po Mníchove sa vrátil ako Hitlerom menovaný komisár pre sudetonemecké územia a od 1. mája 1939 zastával úrad miestodržiteľa Ríšskej župy Sudety.
Na konci vojny sa dostal na územie oslobodené Američanmi, bol však zajatý a 10. mája 1945 spáchal v plzenskej väznici samovraždu.
Kamenčie

Kamenčie () je vrch v pohorí Branisko. Leží nad Hrišovcami, približne severne od Krompách. 
Poloha.
Nachádza sa v južnej časti Braniska, v geomorfologickom podcelku Sľubica. Leží v Košickom kraji, v okrese Gelnica a na katastrálnom území obce Hrišovce. Najbližšími sídlami sú na južnom úpätí situované Hrišovce, západne ležia Vojkovce a Kaľava, južne Krompachy a Kluknava a východným smerom Víťaz a Široké.
Opis.
Kamenčie leží v najjužnejšej časti hlavného hrebeňa, vedúceho zo sedla Branisko južným smerom cez Suchý hrb (), Sľubicu () a Zadný Moravec (). Severne sa nachádza Zvolanská () a Brezová (), západne Zadný () a Predný Moravec (), južne Svibík () a Gavart () a východne Koľvek () a Zimná hora (). Masív patrí do povodia Hornádu, kde vodu zo západnej časti odvádza potok Slatvinka, zo zvyšku potok Zlatník. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou a nižšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrchy Braniska, pri priaznivých podmienkach tiež Slovenský raj, Volovské vrchy, Čiernu horu, Šarišskú vrchovinu, Slanské vrchy a Čergov.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými cestami a chodníkmi z okolitých sídiel, príp. hrebeňom zo sedla Predky.