burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kôrokožec bezzubý

Kôrokožec bezzubý (lat. "Hydrodamalis gigas") bol morský cicavec z čeľade dugongovité ("Dugongidae").
Opis a spôsob života.
Kôrokožec bezzubý bol najväčším zástupcom celého radu sirén, meral 7 –  a jeho hmotnosť presahovala 4 tony. Ako jediný z celej skupiny bol prispôsobený životu v ľadových vodách severného Tichého oceánu.
Kôrokožce žili v rodinách – rodičovský pár a rôzne staré mláďatá. Gravidita trvala 12 mesiacov, mláďatá sa rodili počas celého roku. Kôrokožci sa živili vodnou vegetáciou, ktorú strhávali z pobrežných skál kartáčmi z tuhých štetín naspodku plutvy. Kôrokožcom chýbali zuby, potravu drvili upraveným podnebím. Oči mali malé, očné viečka chýbali. Koža pripomínala drsnú kôru stromov – odtiaľ meno.
Objav a vyhubenie.
Jeho domovom boli Komandorské ostrovy, kde ho roku 1741 objavila výprava moreplavca Vitusa Beringa. Beringova loď na ostrovoch stroskotala a jedine mäso a tuk kôrokožcov stroskotancom umožnili prežiť zimu. Lekárovi a zoológovi výpravy G. W. Stellerovi vďačí veda za jediný presný popis kôrokožca a jeho spôsobu života. Preto sa tento druh niekedy tiež nazýva dugong Stellerov. Po návrate do Ruska expedícia oznámila svoj objav a na ostrovy sa vydali prvý lovci. Začali nevídané jatky. Lov kôrokožcov nebol obťažný, zvieratá boli veľmi dôverčivé. Najväčší záujem bol o tuk a o kožu, ktorá svojou tuhosťou a silou (4 – ) pripomínala pneumatiku. Chránila totiž telo zvieraťa pri náraze na ostré skaly pobrežia. Pod pokožkou bola vrstva tuku silná 6 – . Roku 1768 ubil lovec posledného kôrokožca. Iba za 27 rokov od objavenia bol tento druh vyhynutý. Po kôrokožcoch ostalo len pár kúskov kože a kostry, ktoré patria k najvzácnejším exponátom svetových múzeí.
Vec (raper)

Branislav Kováč (* 31. január 1976, Zlaté Moravce), známy najmä pod umeleckým menom Vec je slovenský rapper, DJ, hudobný producent a moderátor. Často je označovaný ako veterán alebo ako legenda slovenského hip-hopu. Spolu s Midim tvorili skupinu Trosky. Narodil sa v Zlatých Moravciach, no neskôr sa presťahoval do Bratislavy. Jeho album "Dobré ráno" sa v rebríčku 100 najlepších slovenských albumov podľa denníka Nový Čas umiestnil na 60. mieste. V roku 2023 si zahral v populárnom filme "Invalid".
Hudobná kariéra.
Vec okolo roku 1992 spolu s Midim založil skupinu Trosky (v začiatkoch sa volala CRABB &amp; SiCKLE SYNDICATE). Istý čas patrili k Zvuku ulice, neskôr v roku 1997 vydali pod vydavateľstvom Sony BMG album "Trosky", ktorý bol jeden z prvých oficiálnych slovenských hip-hopových nosičov. Ku skladbe "Tozmemi" (ktorá vyšla v roku 1998 aj vo vinylovej verzii) bol natočený videoklip.
Vec neskôr pôsobil najmä sólovo. V roku 2000 vydal na Midiho labeli SubBeats mixtape "Sub beats mixx", objavil sa so skladbou "Calex City 2001" na výberovke "From Amsterdam to Praha", vydal tri vinylové single, v roku 2004 sa objavil ako producent na deme skupiny Moja Reč a na EP Jednašeska ftvojom klube od H16 a začal pracovať na prvom sólovom albume "Dobré ráno". Album vyšiel 28. februára 2005 okrem CD aj na vinyle, bol ocenený zlatou platňou za predaj a tiež získal Aurela za najlepší album v kategórii Hip-Hop/Rap.
Nasledujúce 2 roky hosťoval niekoľkým interpretom na ich projektoch (napr. skladba "Otec pije" od Mojej Reči, "Noční jezdec" s českým raperom Orionom, skladba "Yanko" na "Thug errčite mixtape vol. 2", "Oni nevedia" z albumu Čísla Nepustia od H16 a mnoho iných). Okolo roku 2007 bolo Vecovi adresovaných zopár dissov od Druhej Strany v skladbách, kde dissovali H16 a Moju Reč. Na začiatku roka sa objavili prvé informácie o Vecovom druhom sólovom albume "Funkčný veterán" a 28. marca 2008 bol uvedený do predaja. Na albume sa nachádza okrem singlu "1. milion" s hosťujúcim Jamesom Coleom aj špeciálna skladba, kde Vec nechal rapovať niekoľko producentov, DJov a jedného promotéra. Na albume Vec tiež nepriamo "odpovedal" na dissy od Druhej Strany. Okrem CD verzie sa album predával aj na USB kľúči.
30. novembra 2009 vydal remixový album "Funkčné remixy", ktorý obsahuje zremixované verzie pôvodných skladieb z "Funkčného Veterána". Okrem hip-hopových remixov sú na albume skladby v štýle DnB a pod.
14. decembra 2012 vydal nový album, ktorého názov je "Stereo farbo slepo" a jedným z hostí je Vladimir 518, ktorý urobil k albumu aj obal. 27. novembra 2012 sa dostal na internet videoklip z tretieho albumu ku skladbe "Placebo", kde hosťoval Juraj Benetin.
Bieluha žltobiela

Bieluha žltobiela (iné názvy pozri nižšie; lat. "Delphinapterus leucas", zastarano: "Delphinus leucas") je jediný recentný druh z rodu bieluha ("Delphinapterus") z čeľade narvalovité ("Monodontidae"). Je to morský cicavec.
Názvy.
Slovenské názvy tohto druhu sú: bieluha žltobiela, bieluha morská, bieluha severná, beluha morská, beluha severná, bieluha, beluha, beluga, bieluga, biela veľryba, [asi nesprávne] "veľryba biela", neformálne "morský kanárik".
V ruštine sa dnes "Delphinapterus leucas" nevolá b(i)eluga (белуга), ale b(i)elucha (белуха); b(i)eluga je totiž v dnešnej ruštine vyza veľká. Do 19. storočia sa však druh "Delphinapterus leucas" v ruštine volal skôr b(i)eluga a významné slovníky z konca 19. a prvej polovice 20. storočia ešte uvádzajú, že síce spisovný názov znie b(i)elucha, ale regionálne alebo nesprávne sa používa názov b(i)eluga. V ustálenom spojení "reveť b(i)elugoj" (=doslova: revať ako bieluha [žltobiela], t.j. extrémne silno) je však v ruštine dodnes tvar b(i)eluga..
Opis.
Bieluha žltobiela dorastá dĺžky okolo 4,5 metra, občas sa vyskytnú exempláre aj 6 metrov dlhé. Samce bývajú o niečo väčší než samice. Hmotnosť dospelých jedincov býva 1 000 – . Sfarbenie tela závisí na veku zvieraťa. V mladosti sú bieluhy tmavo šedé, časom dostáva ich koža stále svetlejší odtieň, až sa zmení v smotanovo bielu, čo býva asi v piatom roku veku. Na rozdiel od iných veľrýb dokáže hýbať hlavou, pretože nemá zrastené krčné stavce. Vyznačuje sa taktiež krátkymi čeľusťami s malým množstvom zubov. Žalúdok je päťdielny a obsahuje tri slepé vaky.
Výskyt a spôsob života.
Bieluha je typickým obyvateľom studených arktických morí Severnej Ameriky a Eurázie. Zdržuje sa predovšetkým v pobrežných vodách a odtiaľ často tiahne aj proti prúdu veľkých riek. Len výnimočne sa zatúlajú južnejšie, v roku 1966 bola bieluha pozorovaná na Rýne blízko Bonnu.
Bieluhy žijú v malých skupinách, najčastejšie to bývajú stádočka zložené zo samice a niekoľkých mláďat rôzneho veku. Samce žijú zvlášť a k samičím stádam sa pripájajú len v dobe rozmnožovania. Hlavnou potravou bieluh sú ryby v menšej miere väčšie druhy kôrovcov, mäkkýšov a ďalších bezstavovcov. Bieluha je zapísaná v Červenej knihe ohrozených druhov.
Pierre André Latreille

Pierre André Latreille (* 20. november 1762, Brive-la-Gaillarde, Francúzsko - † 6. február 1833, Paríž) bol francúzsky entomológ a kňaz. Jeho taxonomické práce popisujúce hmyz sú platné až doteraz.
Biografia.
Narodil sa v skromných pomeroch v meste Brive-la-Gaillarde a v roku 1778 začal študovať college Lemoine v Paríži. Po vysvätení za kňaza v roku 1786 sa vrátil nazad do Brives, kde trávil všetok svoj voľný čas štúdiom hmyzu. V roku 1788 odišiel do Paríža a stal sa aktívnym členom tunajšej vedeckej komunity. Ako kňaz s konzervatívnym vzdelaním odmietol Francúzsku revolúciu, opustil Paríž a neskôr bol uväznený v Bordeaux. V roku 1796 vydal v Brives svoju známu prácu: "Précis des caractères génériques des insectes, disposés dans un ordre naturel". 
V roku 1798 bol poverený úlohou usporiadať entomologickú zbierku Muséum national d'histoire naturelle v Paríži, v roku 1814 sa stal členom Académie des sciences (nasledujúc G. A. Oliviera) a v roku 1821 sa stal rytierom Čestnej légie. Bol profesorom zoológie na veterinárnej škole v Alfort pri Paríži a v roku 1830 bol menovaný profesorom zoológie (kôrovce, pavúky a hmyz) a bol menovaný aj predsedajúcim profesorom Henri Marie Ducrotay de Blainvilleom.
V roku 1802 Latreille opísal nadčeľaď Papilionoidea a čeľaď Papilionidae. V roku 1804 opísal rod Parnassius.
Na jeho počesť bol jeho menom pomenovaný rod kraba "Latreillia".
Július Pósch

Július Pósch (* 1852, Rožňava - † 4. november 1923, Rožňava) bol prvý riaditeľ Maďarskej obchodnej a priemyselnej banky. Študoval na evanjelickom gymnáziu v Rožňave.
Neokolonializmus

Neokolonializmus nastáva, keď krajina už nie je kolonizovaná, ale jej vláda je riadená krajinou ktorá ju v minulosti kolonizovala.
Helvétska zóna

Helvétska zóna, H. systém alebo helvetikum, vo Francúzsku Dauphinoiská zóna je externá štruktúrna zóna Álp. Tvorí ju hercýnsky konsolidovaný šelf Európskej platformy skladajúci sa z kryštalinika a autochtónneho obalu zvrásnený spolu s horninami tethýdneho pôvodu, ktoré boli do oblasti presunuté vo forme príkrovov.
Helvétska zóna tvorí hlavne rozsiahle masívy kryštalinika a vytvára prvé z vysokých Alpských hrebeňov. Nachádza sa najmä v Západných Alpách. V Švajčiarsku horniny helvetika vystupujú na povrchu na severnej strane Álp v masíve Aar a Gotthard. Tu vznikli aj 3 vrásové príkrovy Morcle (spodný) a Diableret (stredný) a Wildhorn (vrchný). Vo Francúzsku tvorí prakticky celé Francúzske Alpy s masívmi Aiguilles Rouges, Écrins, Mont Blanc, Belledonne, Mercantour, Pelvoux a Argentera. V Nemecku podobne ako vo Východných Alpách v Rakúsku tvorí helvetikum rovný pás, ktorý postupne prechádza do grestenskej jednotky.
Označenie "helvetikum", predtým tiež "helvetidy" je odvodené od latinského názvu Švajčiarska, kedysi Helvetica.
Členenie.
Helvétska zóna sa skladá z radu tektonicky odlišných jednotiek. Helvétske príkrovy sú skupinou príkrovov presunutých až do oblasti alpskej predoblúkovej tzv. Molasovej panvy a pohoria Jura severne od Álp, v ich predpolí. Tvoria ich druhohorné morské sedimenty, hlavne vápence, sliene a bridlice. Tieto príkrovy sú kompletne odlepené od svojho pôvodného podložia. K tomuto odlepeniu došlo počas miocénu.
Helvétske príkrovy sú presunuté cez infrahelvetikum, čo je dobre viditeľné najmä vo východnom Švajčiarsku. Infrahelvétsky komplex sa skladá z autochtónnych druhohorných sedimentov (obal) ležiacich na staršom hercýnskom kryštaliniku. Autochtónny druhohorný obal je zhodný s horninami helvétskych príkrovov. Obal sa usádzal severnejšie ako príkrovy, ktoré ho v súčasnosti prekrývajú, na plytšom šelfe alebo kontinentálnom svahu. Infrahelvetikum je samo deformované a zvrásnené na miestach staršej hercýnskej deformácie. V priebehu druhohôr a treťohôr došlo na mnohých miestach k vyklenutiu masívov. Tieto vytvorili rozsiahle antiklinória, najmä na južnej prípadne vo Francúzsku aj na východnej strane Helvétskej zóny.
Cenová hladina

Cenová hladina (iné názvy: cenová úroveň, úroveň cien; angl. "price level") môže byť:
Celková cenová hladina.
Rast celkovej cenovej hladiny sa nazýva inflácia. Pokles celkovej cenovej hladiny (čiže záporná inflácia) sa nazýva deflácia. Treba ale dodať, že termíny inflácia a deflácia sa v užšom zmysle vzťahujú len na rast cenovej hladiny spotrebných predmetov, t. j. nezahŕňajú napríklad ceny nehnuteľností, akcií a podobne, čiže v tomto užšom zmysle prísne vzaté neznamenajú rast celkovej cenovej hladiny, ale len rast (významnej) časti celkovej cenovej hladiny. 
Celková cenová hladina sa meria napríklad pomocou cenových indexov; významnú časť celkovej cenovej hladiny meria napríklad index spotrebiteľských cien. 
Ďalšie podrobnosti o celkovej cenovej hladine pozri v článku inflácia (príp. deflácia).
Spotrebný kôš

Spotrebný kôš je v ekonómii kombinácia množstva statkov, ktoré sa spotrebúvajú.
V teórii spotrebiteľa spotrebiteľ určuje svoje preferencie pre jednotlivé spotrebné koše. V zjednodušenej forme, ktorá sa používa pre analýzu, spotrebiteľ porovnáva spotrebné koše tvorené určitým množstvom statku X (napr. káva) a určitým množstvom statku Y (napr. rožok).
V makroekonómii je spotrebný kôš používaný na meranie cenovej hladiny, resp. miery inflácie. V tomto prípade predstavuje spotrebný kôš reprezentatívnu skupinu statkov. Takýto spotrebný kôš môže obsahovať výdavky na stravu, kultúru a pod. Konkrétny spotrebný kôš používaný ŠÚ SR (stav: 2010).
Chorvátska kuna

Chorvátska kuna bolo platidlo, ktoré sa používalo v Chorvátsku. V novodobej histórii sa do obehu dostala v júni 1994, kedy nahradila chorvátsky dinár. Kuna predtým už existovala počas druhej svetovej vojny, kedy štát Juhoslávia fakticky neexistoval.
ISO 4217 kód kuny je HRK, jedna kuna sa delí na 100 lipa. Kurz k euru bol fixovaný na 7,5345 HRK = 1 EUR. 1. januára 2023 nahradilo chorvátsku kunu euro, ktoré sa stalo zákonným platidlom na základe pričlenenia Chorvátska do Eurozóny.
Mince: 1, 2, 5, 10, 20, 50 lipa, 1, 2, 5 kn
Bankovky: 5, 10, 20, 50, 100, 200, 500, 1000 kn
Kuna

Kuna môže byť:
KUNA (Kuwait News Agency) – kuvajtská tlačová agentúra
Chorvátsky dinár

Chorvátsky dinár bol zákonným platidlom v Chorvátsku v prvej polovici 90. rokov 20. storočia. Jeho kód bol HRD. Neexistovala žiadna menšia jednotka. Používali sa zásadne len bankovky, žiadne mince nikdy nevznikli.
Vznikol 23. decembra 1991, v dobe už samostatného Chorvátska. Vychádzal z meny, ktorú Chorvátsko používalo v období, kedy bolo súčasťou Juhoslávie - juhoslovanského dinára v pomere 1 juhoslovanský = 1 chorvátsky.
30. mája 1994 bol nahradený novou menou - chorvátskou kunou, ktorá z neho vychádzala v pomere 1 kuna = 1000 dinárov.
V Chorvátsku existovalo územie obývané Srbmi, ktorí vytvorili vlastný správny celok - Republika Srbská Krajina. Tá sa odmietala podriadiť chorvátskej zvrchovanosti a mala blízky vzťah so susedným Srbskom. Ako jeden z prejavov separácie používala aj vlastnú menu (dinár Republiky Srbská Krajina) a odmietala chorvátsku menu. Až v roku 1995, kedy Chorváti získali kontrolu nad týmto územím, začala sa tu používať kuna rovnako ako vo zvyšku Chorvátska.
Chorvátske obyvateľstvo Bosny a Hercegoviny používalo chorvátsky dinár (a následne aj kunu) ako platidlo až do roku 1998, kedy na celom území Bosny a Hercegoviny začala platiť konvertibilná marka.
Ordinácia v ružovej záhrade

Ordinácia v ružovej záhrade bol slovenský seriál, ktorý vysielala televízia Markíza od 10. apríla 2007 do 19. júna 2012. Následne seriál Ordinácia v ružovej záhrade reprízovala TV Doma od 29. septembra 2014 do 15. septembra 2016.
Formát.
Približuje divákovi svet medicíny, a to príbehmi lekárov, sestier a pacientov na gynekologicko-pôrodníckom oddelení vo fiktívnom meste a súkromnej ordinácii. Protagonistami sú aj rodinní príslušníci, priatelia, partneri a pacientky. Dej sa odohráva v súčasnosti, kladie sa dôraz na psychológiu autenticitu prípadu a na product placement. V seriáli účinkovali aj mediálne známe osoby mimo hereckého prostredia.
Achájsky spolok

Achájsky spolok vytvorili achájske mestá na Peloponéze na začiatku 3. storočia pred Kr., ku ktorým sa neskôr pridali aj ďalšie mestské štáty. Pod vedením Aráta a Filopoitména bojovali s Aitólskym spolkom, Macedóniou a Spartou. Spolok zanikol po porážke Rimanmi, ktorí v roku 146 pred Kr. zničili Korint. Územie spolku sa stalo rímskou provinciou.
Aitólsky spolok

Aitólsky spolok vytvorili mestské štáty v strednom Grécku už v 5. storočí pred Kr., ale politický význam získal až v 3. storočí pred Kr. Spolok bojoval proti Rimanom a po porážke sa jeho územie stalo rímskou provinciou.
Kryštalinikum

Kryštalinikum alebo fundament je komplex kryštalických, väčšinou premenených a magmatických hornín, hlavne granitoidov. Výraz sa zvykne používať na označenie vrstvy hornín pod sedimentmi, platformnou pokrývkou alebo výplňou sedimentačných paniev. Samotná sedimentárna pokrývka kryštalinika je často označovaná ako sedimentárny obal.
V Európe a Severnej Amerike, s výnimkou najstarších prekambrických štítových oblastí, je kryštalinikum tvorené najčastejšie hercýnskymi alebo staršími kaledónskymi horninami. Na hercýnsky konsolidované kryštalinikum zvyknú nasadať permské červené pieskovce, evapority a druhohorné vápence. V niektorých prípadoch umožnili súvrstvia evaporitov, ktoré tvorili najslabšiu zónu, v dôsledku zvýšených tlakov a teplôt odlepenie nadložných vápencov a ich presun vo forme príkrovov, čo len zdôrazňuje rozdiel medzi veľmi pevným kryštalinikom a jeho menej odolným, ba často i plasticky sa správajúcim obalom. Kryštalinikum reprezentujú na Slovensku hlavne jadrá jadrových pohorí a severovýchodná časť Slovenského rudohoria. Celkovo tvorí okolo 15 - 18 % povrchu. je v ňom sústredený najväčší počet ekonomicky významných rudných ložísk.
Mnoho geológov v odboroch ako panvová analýza, sedimentológia a ložisková geológia používa termín kryštalinikum v pomerne všeobecnom zmysle ako označenie všetkých premenených a vyvretých hornín. Pri vyhľadávaní uhľovodíkov (ropa a zemný plyn) sú horniny kryštalinika väčšinou nezaujímavé, pretože sa v nich ložiská plynu a ropy tvoria iba veľmi zriedkavo.
Aténsky námorný spolok

Aténsky námorný spolok (Iné názvy: Délsky spolok, Aticko-délsky námorný spolok) združoval takmer 200 gréckych štátov ohrozených expanziou Perzskej ríše. Prvý spolok vznikol v rokoch 478 – 477 pred Kr. a jeho sídlom bol ostrov Délos (preto alternatívne označenie Délsky spolok). Keď hrozilo obsadenie ostrova Peržanmi, Aténčania preniesli spolkovú pokladnicu, do ktorej prispievali všetky spolkové štáty, do Atén. 
Členmi spolku sa stali hlavne najviac ohrozené štáty na pobreží Malej Ázie a ostrovy v Egejskom mori. Každý z členov spolku musel prispievať na obranu buď priamo, postavením istého počtu lodí, alebo finančne, do spolkovej pokladnice.
Po úspešných vojnách proti Peržanom prevahu v spolku získali Atény, ktoré využívali spolkové peniaze podľa potreby (výstavba Partenónu, Propylají). Niektorých členov spolku, ktorí chceli z neho vystúpiť, si Aténčania podmanili vojenskou silou. 
V boji proti Peržanom dosiahol spolok prvý veľký úspech pod vedením vojvodcu Kimóna v bitke pri Eurymedóne roku 466 pred n.l. V rokoch 431 – 404 pred Kr. spolok bojoval proti Peloponézskemu spolku. Po víťazstve Sparty bol spolok rozpustený.
V roku 377 pred Kr. vytvorili Aténčania nový spolok. Do spolku sa pridalo ďalších sedemdesiat gréckych miest, za cieľ mali zlomiť militaristickú hegemóniu Sparty v Grécku. Zanikol v roku 371 pred Kr., pretože Atény a Sparta spolu uzatvorili mier a spojili sa proti Tébam.
Jersild proti Dánsku

Jersild proti Dánsku (1994) bol spor prerokúvaný pred Európskym súdom pre ľudské práva, rozhodnutie súdu bolo zverejnené 23. septembra 1994 a bolo uznané porušenie Dohovoru o ľudských právach zo strany Dánska, išlo konkrétne o slobodu prejavu.
Opis sporu.
V spore Jersild proti Dánsku (1994) bol sťažovateľom dánsky novinár Jens Olaf Jersild, zamestnanec dánskej vysielacej spoločnosti (Danmarks Radio), ktorý v programe Sunday News Magazine (Søndagsavisen) odvysielal zostrihaný záznam interview s členmi „zelených búnd“ („grønjakkerne“), rasistickej organizácie z Østerbre v Kodani. V uvedenom zostrihu odzneli slová ako: "„... len si zober obrázok gorily a pozri sa na černocha človeče, je to tá istá telesná štruktúra, všetko, čelo a všetky tieto veci…“, „…neger nie je ľudská bytosť, je to zviera, podobne ako všetci ostatní cudzí robotníci, Turci, Juhoslovania, hocako sa volajú...“, „…nemáme radi, keď hovoria svojim hula-hula jazykom…“" Za odvysielanie uvedeného zostrihu, ktorý bol následne kriticky okomentovaný, bol sťažovateľ odsúdený na základe § 266 písmena b, v spojení s § 23 dánskeho Trestného zákona na zaplatenie pokuty vo výške 1000 dánskych korún z dôvodu napomáhania šíreniu rasistických názorov. Uvedený trest bol následne potvrdený Vysokým súdom východného Dánska ako aj Najvyšším súdom. Novinár namietal porušenie článku 10 Dohovoru.
Európsky súd pre ľudské práva rozhodol, že rasistické názory troch mladíkov, členov „zelených búnd“, nespadajú pod ochranu Dohovoru, zároveň však pomerom 12:7 rozhodol, že potrestanie novinára za to, že pomohol rozširovať výroky iných by vážne ohrozilo prínos tlače k rozprave nad otázkami verejného záujmu. Na základe celkovej analýzy prípadu tiež Súd dospel k záveru, že novinár nemal rasistický úmysel a v relácií sa svojim postojom zásadne vymedzoval proti rasistickým názorom napríklad jasným vymedzením organizácie ako „skupiny extrémistickej mládeže“. Na základe uvedeného bolo konštatované, že Dánske kráľovstvo porušilo článok 10 Dohovoru.
Rebhandl proti Rakúsku

Friedrich Rebhandl proti Rakúsku (1996) je spor prerokúvaný pred Komisiou Európskeho súdu pre ľudské práva, rozhodnutie komisie bolo zverejnené 9. septembra 1998. Komisia rozhodla, že nebol porušený Dohovor o ľudských právach zo strany Rakúska, konkrétne išlo o slobodu prejavu. Komisia teda rozhodla, že prípad sa nebude prerokúvať pred Súdom.
Opis sporu.
V prípade Friedrich Rebhandl proti Rakúsku (1996) bol sťažovateľ Najvyšším súdom Rakúska odsúdený na trest odňatia slobody na 1 a pol roka a pokutu 2700 Rakúskych šilingov , pričom výkon časti trestu súd na 1 rok podmienečne odložil. Uvedený trest mu bol uložený, pretože distribuoval periodikum, ktoré bolo svojím obsahom národno-socialistickou aktivitou v zmysle § 3 písmena g) zákona o zákaze národných socialistov. Pozornosť poroty bola mimo iného upriamená na články, ktoré spochybňovali koncentračné tábory, vraždy miliónov Židov, morálnu a zákonnú odôvodnenosť Norimberského procesu a zodpovednosť Nemecka za II. svetovú vojnu. Počas pojednávania sťažovateľov obhajca viackrát požiadal o vykonanie dôkazu o tom, že za nacistického režimu neexistovali žiadne plynové komory na zabíjanie Židov. Tieto žiadosti boli odvolacím súdom zamietnuté s poukazom na príslušnú judikatúru najvyššieho súdu, podľa ktorej je zabíjanie ľudí v koncentračných táboroch splynovaním, zastrelením alebo spálením všeobecne známou skutočnosťou. 
V zmysle článku 6 odsek 3 písmeno d) Dohovoru sťažovateľ namietal, že trestné konanie vedené proti nemu bolo nespravodlivé z dôvodu, že súd zamietol jeho žiadosť o vykonanie dôkazov o pravdivosti predmetných publikácií. Spochybnil záver súdu, že existencia plynových komôr používaných na masové zabíjanie v nacistických koncentračných táboroch je historickým a všeobecne známym faktom, ktorý nevyžaduje ďalšie dokazovanie. Zároveň uviedol, že vyjadrenia týkajúce sa historických udalostí by nemali byť trestné a namietal porušenie článku 10 Dohovoru (sloboda prejavu).
Komisia však uvedenú sťažnosť z dôvodu, že zásah sledoval legitímny cieľ, o. i. "„predchádzania nepokojom a zločinnosti“" a "„ochrany povesti a práv iných“" a zároveň sťažnosť nebola v súlade s duchom Dohovoru a bola porušením zásady uvedenej v článku 17, zamietla ako neprijateľnú z dôvodu zjavnej nepodloženosti.
Wood Green (stanica metra)

Wood Green je jednou zo staníc londýnskeho metra nachádzajúca sa v londýnskej mestskej časti Wood Green v obvode Haringey. Stanicu obsluhuje Piccadilly Line a nachádza sa v tarifnej zóne 3 na križovatke ulíc Wood Green High Road a Lordship Lane.
Dejiny.
Stanica bola otovrená 19. septembra 1932 v prvej etape predĺženia Piccadilly Line z Finsbury Parku do Cockfosters. Ako všetky stanice na tomto predĺženom úseku, aj táto obdržala estetické prvky, ktoré predtým v metre vidieť nebolo. Pi projektovaní stanice sa uvažovalo aj názvami "Lordship Lane" a "Wood Green Central". Budova stanice je pomerne zachované architektonické dielo Charlesa Holdena z 30. rokov. Keďže je budova umiestnená na rohu ulíc, predná fasáda je zakrivená a je šete doplnená o dve vetracie veže (aj keď tie boli pristavané až neskôr). Podzemné časti stanice sú vydláždené svetlo hnedými dlaždicami lemovanými modrým vlysom. Tunely v stanici majú, podobne ako v staniciach Turnpike Lane a Manor House, priemer a boli navrhnuté pre očakávanú väčšiu kapacitu. V porovnaní stanice Southgate a Bounds Green majú priemer len . Netradičné tiež boli priestory vybudované pre väčšiu prístupnosť pod koľajiskom.
Na sever od stanice sa nachádza obratová koľaj. Až do 90. rokov slúžila na obraty súprav z centra, aby sa mohli vrátiť naspäť smerom do centra. Avšak keď bol zavedený bezpečnostný zákon, ktorý hovoril o tom, že každá súprava musí byť pred výjazdom z konečnej skontrolovaná, ukončovanie súprav sa tu zrušilo z dôvodu spomaľovania prevádzky. Koľaj sa využíva len v mimoriadnych situáciách pri doháňaní meškania alebo poruchách na trati.
16. marca 1976 sa stanica stala terčom výbuchu spôsobenom skupinou IRA. Súprava bola našťastie prázdna, pretože sa chystala vykonať obrat na obratovej koľaji, aby sa vrátila po fanúšikov do stanice Arsenal. Jeden človek sa zranil na odletujúcom skle.
Železničná stanica Alexandra Palace sa až do roku 1984 volala Wood Green.
Odraz vlnenia

Odraz vlnenia alebo reflexia vzniká, ak sa prichádzajúce vlnenie dostane k rozhraniu dvoch prostredí. Na tomto rozhraní môže dôjsť k jeho odrazu späť do prostredia, z ktorého vlnenie prichádza. Tento jav nazývame "odrazom". Odraz sa riadi "zákonom odrazu".
Zákon odrazu je platný pre všetky druhy vlnenia (mechanické vlnenie, elektromagnetické vlnenie).
Zákon odrazu.
Zákon odrazu vlnenia znie:
Odvodenie.
Ak uvažujeme dve rôzne prostredia, ktorých rozhranie je rovinné, a na toto rozhranie dopadá rovinná vlna vlnenia, táto sa odráža späť do pôvodného prostredia. V mieste dopadajúceho lúča vlnenia vztýčime kolmicu, tzv. "kolmicu dopadu" (všeobecne ide o normálu k ploche rozhrania). Uhol medzi kolmicou dopadu a dopadajúcim lúčom sa nazýva "uhol dopadu". Rovina, ktorá je určená kolmicou dopadu a lúčom dopadajúceho vlnenia, sa nazýva "rovina dopadu".
Vlnenie, ktoré dopadá na rozhranie pod uhlom dopadu formula_1, dôjde najprv do bodu formula_2 a postupne do ďalších bodov až po bod formula_3. Tieto body sa podľa Huygensovho princípu stávajú zdrojmi elementárnych vlnení, ktoré sa šíria späť do prostredia "1". Dochádza tak k odrazu vlnenia. Čelo dopadajúcej vlny predstavuje úsečka formula_4, čelo odrazenej vlny predstavuje úsečka formula_5. Zo zhodnosti trojuholníkov formula_6 a formula_7 vyplýva
Uhol formula_9 sa nazýva uhol odrazu. Lúč odrazeného vlnenia leží v rovine dopadu vlnenia.
Uvedený vzťah predstavuje matematickú formuláciu zákona odrazu.
Zákon odrazu platí nie len pre rovinné vlnenie, ale vo všeobecne pre ľubovoľné vlnenie dopadajúce na rozhranie ľubovoľného tvaru.
Dôsledky.
V prírode sa môžeme stretnúť s odrazom svetla na hladkých povrchoch (napr. na vodnej hladine).
Existencia odrazu umožňuje v optike konštrukciu zrkadiel a rôznych optických prístrojov.
Komárnický potok

Komárnický potok je potok v hornom Šariši, v severovýchodnej časti okresu Svidník. Je to pravostranný prítok Šivarnej, meria 2,8 km a je tokom VII. rádu. 
Prameň.
Tečie v severozápadnom výbežku Laboreckej vrchoviny, pramení neďaleko štátnej hranice s Poľskom v nadmorskej výške približne 495 m n. m. 
Opis toku.
V pramennej oblasti tečie smerom na západ v blízkosti národnej prírodnej rezervácie Komárnická jedlina na ľavom brehu, ďalej preteká Komárnickou dolinou a sprava priberá krátky prítok prameniaci juhovýchodne od kóty 583,4 m. Ďalej sa stáča smerom na ZJZ a následne východne od vrchu Dranec (583,3 m n. m.) na juh. Pri horárni v Šivarnej doline, východne od obce Nižný Komárnik, sa v nadmorskej výške cca 378 m n. m. vlieva do Šivarnej.
Šivarná

Šivarná je potok v hornom Šariši, v severovýchodnej časti okresu Svidník. Je to ľavostranný prítok Ladomirky, meria 6,2 km a je tokom VI. rádu. 
Prameň.
Pramení v Laboreckej vrchovine, na území CHKO Východné Karpaty západne od kóty 597 m, pod sedlom pod Beskydom, VJV od obce Príkra, v nadmorskej výške približne 560 m n. m. v jedľovom a bukovom poraste, v tesnej blízkosti hranice s Poľskom. Juhovýchodne, z druhej strany kopca vo vzdialenosti asi 300 m, vyviera Chotčianka.
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv na sever, sprava priberá krátky prítok spod Sedla pod Beskydom a stáča sa na SSZ. Z pravej strany potom priberá prítok spod sedla Javoriny a pokračuje severozápadným smerom cez lokalitu Jaruhy severne od Príkrej. Následne preteká Šivarnou dolinou, stáča sa na západ a v blízkosti južného okraja územia národnej prírodnej rezervácie Komárnická jedlina priberá pravostranný prítok prameniaci na severozápadnom svahu kóty (624,4 m, poľský názov Pstrzynska). Vzápätí priberá ľavostranný prítok vznikajúci na východnom svahu Čierťažíka (578,9 m n. m.), pravostranný Komárnický potok a prechodne tečie smerom na juhozápad. Z ľavej strany ešte priberá prítok zo západného svahu Čierťažíka, mení smer toku na západ a preteká južným okrajom intravilánu obce Nižný Komárnik. Na okraji obce (juhozápadne od miestnej drevenej cerkvi ústi v nadmorskej výške cca 339,5 m n. m. do Ladomirky.
Hlboký potok (prítok Ladomirky)

Hlboký potok (miestne označovaný ako Hluboký potok) je potok v hornom Šariši, v severovýchodnej časti okresu Svidník. Je to pravostranný prítok Ladomirky, meria 5,7 km a je tokom VI. rádu.
Prameň.
Preteká severozápadným výbežkom Laboreckej vrchoviny, kde pramení pri štátnej hranici s Poľskom, na juhozápadnom svahu vrchu Brdo (645,7 m n. m.) v nadmorskej výške cca 470 m n. m. 
Opis toku.
Od prameňa tečie sprvu smerom na JJV, zľava priberá prítok z oblasti Bieleho kopca na juhovýchodnom svahu Brda, následne vytvára oblúk prehnutý na východ a sprava priberá krátky prítok. Ďalej prechodne tečie severojužným smerom, z ľavej strany priberá krátky prítok prameniaci ZSZ od Zvezlej (563,4 m n. m.) a tečie intravilánom obce Krajná Bystrá. Tu sa to potoka výrazným oblúkom ohýba znovu na východ, priberá ľavostranný prítok z južného úpätia Zvezlej a pod obcou svoj najvýznamnejší prítok, ktorý vzniká severovýchodne od kóty Za bučkami (526,6 m n. m.), Následne sa potok esovito stáča a ďalej už pokračuje viac-menej severojužným smerom. Napokon podteká štátnu cestu č. 21 a poniže obce Krajná Poľana (cca 1 km na západ od nej) ústi v nadmorskej výške približne 309 m n. m. do Ladomirky.
Pancierniček škvrnitý

Pancierniček škvrnitý alebo panciernik škvrnitý ("Corydoras paleatus") je druh ryby z čeľade pancierničkovitých ("Callichthyidae").
Pôvod.
Pochádza z Južnej Ameriky (južná Brazília až severná Argentína).
Republika srbská

Republika srbská (srb., bos. а chorv. v latinke Republika Srpska, v srbskej cyrilike Република Српска) je jedna z dvoch entít federatívnej Bosny a Hercegoviny.
Hlavným mestom entity je de facto Banja Luka, kde sídli správa krajiny; hoci ústavou je garantované za hlavné mesto Federácie Bosny a Hercegoviny Sarajevo a za hlavné mesto Republiky srbskej Istočno Sarajevo (). RS má vlastnú vládu, vlastného prezidenta, parlament, entitálne symboly a do roku 2003 mala dokonca aj vlastné aerolínie (Air Srpska). V roku 2004 existovali snahy zjednotiť policajné zložky oboch entít, avšak stroskotali. O niekoľko rokov sa podarilo zreformovať ozbrojené sily a vojenské zložky RS tak začleniť do Ozbrojených síl Bosny a Hercegoviny. Ako menu používa entita konvertibilnú marku, rovnako ako Federácia BiH (do roku 1994 však mala vlastnú menu, ktorou bol dinár Republiky srbskej).
Dejiny.
Republika srbská vznikla na začiatku vojnového chaosu v bývalej Juhoslávii. Koncom roka 1991 srbskí členovia bosnianskeho parlamentu ako reakciu na vyhlásenie suverenity Bosny a Hercegoviny vytvorili zhromaždenie srbského národa v Bosne a Hercegovine, ktoré 28. februára 1992 prijalo ústavu republiky. Tento dátum sa považuje za dátum vzniku Republiky srbskej. Iniciátori vytvorenia republiky mali v úmysle jej odtrhnutie od Bosny a Hercegoviny. Prvým prezidentom Republiky srbskej sa stal Radovan Karadžić. Nasledovala krutá vojna, počas ktorej sa bosnianskym Srbom podarilo obsadiť až 70 % územia Bosny a Hercegoviny.
Republika si umiestnila sídla svojich najdôležitejších orgánov v dedine Pale, len pár kilometrov od Sarajeva. Napriek dlhému a krvavému obliehaniu Sarajeva sa bosnianskym Srbom Sarajevo nepodarilo dobyť.
Daytonskou mierovou zmluvou z roku 1995, ktorou sa skončila vojna v Bosne a Hercegovine, sa dohodlo, že Republika srbská bude naďalej existovať, ale v rámci Bosny a Hercegoviny ako jedna z jej dvoch štátnych subjektov, určili sa jej hranice, pričom sa určilo, že republika bude zaberať približne 49 % územia Bosny a Hercegoviny.
Po vojne sa začal zložitý proces konsolidácie a zjednocovania Bosny a Hercegoviny, ktorý sa doteraz neskončil a na ktorý dozerá medzinárodné spoločenstvo.
Súčasnosť.
Hoci republika rešpektuje kompromisný mier z roku 1995, nevzdala sa celkom nárokov na svoje osamostatnenie. Separatistické tendencie v republike posilnil príklad Kosova. Nateraz sa však zdá, že republika nemá záujem o násilné odčlenenie od Bosny, jej politici hovoria výlučne o mierovej ceste. Na druhej strane prebieha už spomínaný politický proces zjednocovania Bosny a Hercegoviny pri rešpektovaní autonómie oboch štátnych entít.
Gápeľ

Gápeľ môže byť:
Republika Srbská Krajina

Republika Srbská Krajina (srb. Република Српска Крајина / Republika Srpska Krajina) bol štátny útvar, existujúci v rokoch 1991 – 1995 na približne štvrtine územia Chorvátska, obývaného prevažne Srbmi. Hlavným mestom RSK bol Knin (neskôr Vukovar), rozloha 17 028 km² a podľa sčítania z roku 1993 tu žilo 435 595 obyvateľov.
Poliak

Poliak môže byť:
Pancierniček trojpásy

Pancierniček trojpásy (lat. "Corydoras trilineatus") je druh ryby z čeľade pancierničkovité ("Callichthyidae").
Pôvod.
Pochádza z Južnej Ameriky (povodie Amazonky v západnej Brazílii a severnom Peru).
Ochrana životného prostredia

Ochrana životného prostredia alebo zriedkavo environmentálna ochrana sú (podľa zákona č. 17/1992 Zb.) "činnosti, ktorými sa predchádza znečisťovaniu alebo poškodzovaniu životného prostredia alebo sa toto znečisťovanie alebo poškodzovanie obmedzuje a odstraňuje. Zahŕňa ochranu jeho jednotlivých zložiek alebo konkrétnych ekosystémov a ich vzájomných väzieb, ale aj ochranu životného prostredia ako v celku."
Termín sa často nesprávne zamieňa s termínmi ekológia a ochrana prírody.
Definícia.
Ukážky definící termínu ochrana životného prostredia:
Druhy.
Ochrana životného prostredia sa delí na :
Ochrana prírody

Ochrana prírody je viacdisciplinárny, pomerne mladý odbor, ktorý využíva základné poznatky z biológie a aplikuje ich na možnosti a potreby ľudskej spoločnosti.
Na území Slovenska platí I. stupeň ochrany, v ktorom sa uplatňuje všeobecná ochrana prírody a krajiny.
Otocinclus

Otocinclus je rod rýb z čeľade lorikáriovité ("Loricariidae").
Pôvod.
Pochádzajú z Južnej Ameriky (riečne systémy Amazonky a La Platy).
Hromové

Hromové () je vysoký ale v hrebeni málo výrazný vrch Malej Fatry. Nachádza sa v Krivánskej časti pohoria v jej hlavnom hrebeni, približne južne od Terchovej. Z vrcholu je ďaleký kruhový výhľad a prechádza ním Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria i geomorfologického podcelku Krivánska Fatra a jej najatraktívnejšej časti Krivánske Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Žilina a Martin a zasahuje na katastrálne územie obcí Terchová a Šútovo. Najbližšími vrcholmi v hlavnom hrebeni je juhozápadne ležiaci Chleb () a severovýchodne situovaný južný vrchol Stien (). Juhovýchodne susedí vrch Úplaz ().
Opis.
Skalnato-lúčnatý vrch v strednej časti hlavného hrebeňa Krivánskej Fatry je štvrtým najvyšším v celom pohorí. Hlavný hrebeň zo severovýchodného smeru vedie z dvojvrcholu Steny () cez sedlo za Hromovým a pokračuje juhozápadným smerom cez Chleb () do Snilovského sedla (). Na jeho vrchole sa nachádzajú vápencové skaliská a veľká časť vrchu je bohatá na vápnomilnú a vysokohorskú vegetáciu. Svahy smerom k Vrátnej doline sú lavinózne. Severné svahy odvodňujú prítoky Varínky, južné svahy odvádzajú vodu Úplazným potokom cez Šútovský potok priamo do Váhu. Na jeho severných a západných svahoch sa rozprestiera Národná prírodná rezervácia Chleb, ktorá je súčasťou Národného parku Malá Fatra. 
Počas merania pomocou systému GNSS (Globálny navigačný satelitný systém) a metódy RTK bola v roku 2017 zistená nadmorská výška vrcholu , čím bola upresnená dovtedy uvádzaná hodnota 
Výhľady.
Skalnatý vrchol Hromového bez vyššej vegetácie umožňuje výborný kruhový výhľad na široké okolie. Jedinou výnimkou je západný smer, ktorý je sčasti zatienený dominantným Veľkým Kriváňom. Pozorovať možno väčšinu okolitých vrchov Krivánskej Fatry i vrcholy Martinských holí. Výborne viditeľné sú aj Žilinská a Turčianska kotlina, Chočské vrchy a Kysucká vrchovina. Pri vhodných podmienkach sa na horizonte objavujú vrchy Západných a Nízkych Tatier, Veľkej Fatry, Vtáčnika, Oravskej Magury, Javorníkov a pohraničné pásmo Kysuckých, Oravských a Moravsko-sliezskych Beskýd.
Pieris vihorlatensis

Pieris vihorlatensis (Moucha, 1956) je sporný druh motýľa z čeľade mlynárikovité (Pieridae).
Niektorí autori ho považujú za poddruh mlynárika horského ("Pieris bryoniae vihorlatensis" Moucha, 1956), ktorý samotný je tiež sporným druhom a považuje sa za poddruh mlynárika repkového ("Pieris napi").
Opísal ho v roku 1956 známy český entomológ Jozef Moucha. Tento taxón, ktorý sa vyskytuje prakticky na celom území pohoria Vihorlat, sa vyznačuje u samičiek letnej generácie intenzívnym fialovým lesklým odtieňom čiernej kresby na predných krídlach a máva pravidelne do roka dve generácie a niekedy aj čiastočne tretiu generáciu. Bol opísaný uvedeným autorom v práci: "Bělásek horský ("Pieris bryoniae" O.) v Karpatech", ktorý bol vydaný v Časopise Slezského musea = Acta musei Silesiae, Series A, V., na stranách 119 až 122.
Prísavník modrastý

Prísavník modrastý (lat. "Ancistrus dolichopterus") je druh ryby z čeľade lorikáriovité ("Loricariidae").
Pôvod.
Pochádza z Južnej Ameriky (Brazília, Guyana).
Bosna (historická krajina)

Bosna (, ) je historická krajina, ktorá leží prevažne v Dinároch, rozkladá sa od južnej hranice Panónskej panvy, rieky Sáva a Drina vymedzujú severnú a východnú hranicu. 
Zaberá plochu okolo 41 000 km² a tvorí asi 80 percent rozlohy Bosny a Hercegoviny. Neexistujú však žiadne oficiálne hranice medzi týmito krajinami.
Kleistokaktus

Kleistokaktus (lat. "Cleistocactus") je rod kaktusov z čeľade kaktusovité "(Cactaceae)". Je rozšírený v Bolívii, Peru, Paraguaji, Uruguaji a v severnej Argentíne.
Copiapoa

Copiapoa je rod kaktusov z čeľade kaktusovité "(Cactaceae)". Je rozšírený v severnom Čile
Bohuslav Karlík

Bohuslav Karlík (* 25. november 1908, Praha, Česko – † 29. september 1996, Praha, Česko) bol český kanoista, reprezentant Česko-Slovenska, strieborný olympionik. 
Na LOH 1936 v Berlíne získal striebro v kanoistike v pretekoch na jeden kilometer. Bol aj účastníkom olympiády 1952 v Helsinkách, kde obsadil 6. miesto.
Josef Klapuch

Josef Klapuch (* 10. február 1906, Zbyslavice† 18. december 1985) bol česko-slovenský zápasník, reprezentant Česko-Slovenska, olympionik, ktorý získal striebornú medailu z Olympijských hier. 
Na LOH 1936 v Berlíne získal striebro v zápase vo voľnom štýle v kategórii ťažkej váhy. Na rovnakej olympiáde nastúpil aj do zápasu grécko-rímskeho.
Uškatec kalifornský

Uškatec kalifornský () je cicavec z čeľade uškatcovité ("Otariidae").
Výskyt.
Uškatec kalifornský má meno odvodené od toho, že veľká časť, z celkového počtu zvierat, žije na západnom pobreží Severnej Ameriky. 
Opis a spôsob života.
Je strednej veľkosti, samce dosahujú maximálnu dĺžku tela 2,2 – 2,4 m a váhu okolo 280 kg. Samice sú omnoho menšie, v sfarbení sa obe pohlavia príliš nelíšia. Vyhľadávajú predovšetkým piesočnaté a skalnaté brehy, na voľné more sa príliš nevzdiaľujú. Po súši sa pohybujú pomerne dobre, omnoho rýchlejšie než tulene. Žijú spravidla vo väčších skupinách 30 – 50 zvierat. V potrave dávajú prednosť hlavonožcom, hlavne sépiám a chobotniciam, lovia však aj ryby. V zajatí skonzumujú 4-6 kg rýb denne. Samce sú polygamné a majú v háreme 5 – 20 samíc. Samice môžu mať mláďatá už v treťom roku života. Gravidita trvá takmer 12 mesiacov a mláďatá sa rodia väčšinou koncom mája a začiatkom júna. Majú jemnú, gaštanovo hnedú srsť. Mladé uškatce sú hravé a ľahko sa krotia. Pri dobrej starostlivosti sa v zajatí aj rozmnožujú a môžu sa dožiť až 23 rokov.
Mamma Mia

Mamma Mia môže byť:
Inia

Inia, po slovensky inia alebo delfínovec, je rod cicavca z čeľade Iniidae (staršie z čeľade delfínovcovité – Platanistidae) s jediným druhom delfínovec amazonský alebo inia amazonská alebo delfínovec inia (lat. "Inia geoffrensis").
Výskyt.
Delfínovec amazonský sa vyskytuje v povodí najväčších juhoamerických riek – Amazonky a Orinoka.
Opis a spôsob života.
Dorastá dĺžky 2 – 2,5 metra a hmotnosti 110 – . Sfarbenie tela je značne premenlivé, od ružovkastej šedi až po sivočierny odtieň. Má širokú chvostovú plutvu, chrbtová plutva nie je. Na pretiahnutom nose má tento druh krátke tuhé hmatové fúzy, ktoré mu v kalnej vode pomáhajú nahradiť zrakové vnemy. Delfínovec amazonský žije jednotlivo alebo v pároch. Ak sa príležitostne združuje do húfov, nemávajú viac ako šesť kusov. Živí sa hlavne rybami, menej už ďalšími vodnými živočíchmi. Gravidita trvá okolo 350 dní a mláďa máva po pôrode okolo 1 metra.
Vzhľadom na to, že žije veľmi často v kalných, nepriehľadných vodách, má silno redukovaný zrak.
Taxonómia.
Tradične bol v rámci rodu "Inia" rozlišovaný len jeden druh "Inia geoffrensis "s nasledujúcimi podruhmi – "I. g. geoffrensis", "I. g. boliviensis" a "I. g. humboldtiana". Podľa nedávnych poznatkov sa však tento druh rozpadá na tri samostatné druhy pomenované" I. geoffrensis "(zahrňuje poddruhy" I. g. geoffrensis" a "I. g. humboldtiana")," I. boliviensis" a "I. araguaiaensis".
Penninická zóna

Penninická zóna alebo penninikum je príkrovová štruktúrna zóna v Alpách. Pozostáva z hornín rôzneho pôvodu, z ktorých všetky okrem Préalpes Romandes, boli v eocéne odlepené a presunuté, podstúpili silnú polyštadiálnu premenu. Horniny penninika majú pôvod medzi južným Európskym okrajom a severným okrajom Apulskej platne a ležali na rôznych typoch kôry. Tvorili dno Piemontsko-ligurského a Valaiského oceánu povrch Briançonnaiského kontinentálneho pásma.
Penninikum obsahuje horniny najvyššieho stupňa premeny spomedzi všetkých alpských zón. Nachádzajú sa tu i typické ofiolitové komplexy s hlbokomorskými súvrstviami, ako i premenené fility, svory a amfibolity.
Označenie "penninikum" je odvodené od výskytu v Penninských Alpách.
Členenie v Západných Alpách.
V Západných Alpách sa vyskytuje penninikum v nadloží helvetika. Boli tu vyčlenené 4 paleogeografické domény:
Členenie vo Východných Alpách.
Vo Východných Alpách vystupujú horniny penninika spod autroalpinika v troch tektonických oknách Engadin, Vysoké Taury a v rechnitzskom okne blízko hraníc s Maďarskom. Taurské okno sa nachádza v jadre mohutnej klenby, preto obnažené penninikum tvorí najvyššie končiare Východných Álp ako napríklad Grossglockner. V tejto oblasti bolo penninikum členené nasledovným spôsobom:
Porovnanie východoalpských penninických jednotiek s ich západoalpskými ekvivalentami je dodnes predmetom diskusií. Hlbokovodné premenené horniny, ktoré sú typické pre penninikum v oboch častiach pohoria sú označované ako Bündnerschiefer alebo schistes lustrés. Vo Východných Alpách dodnes nebola preukázaná prítomnosť Briançonnaiského terranu, čo sa vysvetľuje tým, že mikrokontinent smerom na východ vykliňoval a oba oceány (Valaiský i Piemontsko-ligurský) sa tu spájali do jedného.
Kemetista

Kemetista je označenie člena niektorej kemetistickej organizácie alebo vôbec súčasného človeka vyznávajúceho kemetizmus, ako obnovené egyptské náboženstvo.
Pôvod slova.
Slovo "kemetista" je odvodené zo slova "kemetizmus", ktoré je všeobecným pojmom používaným pre tento rekonštrukcionistický smer odkazujúci na staroveký Egypt, ale nie všetky organizácie, ktoré sa dajú označiť za kemetistické, sa s týmto pojmom stotožňujú.
Slovo kemetizmus je relatívne mladé, mladšie než náboženstvo, ktoré označuje. Vzniklo zhruba na prelome sedemdesiatych a osemdesiatych rokov. Vychádza z jedného z pôvodných starovekých označení Egypta používaného jeho obyvateľmi – Kemet (občas nesprávne ako Ta Kemet), ktorý v prekladu znamená „Čierna zem“ a je odvozené z čiernej farby úrodného bahna prinášaného (až do postavenia Asuánskej priehrady) Nílom pri každoročných záplavách.
Definícia.
Definícia toho, kto je a kto nie je kemetista, nie je pevne vymedzená. Za kemetistu sa považuje obyčajne ten, kto je členom kemetistickej organizácie. Ale nie všetky organizácie, ktoré za také môžu byť považované, sa tak samy označujú. Ďalej to sú takí, ktorí aj keď sú tohoto vyznania, tak nie sú členmi žiadnej takej organizácie, či združenia. Podobne ako aj niektoré organizácie aj niektorí kemetisti sa možno neznemožňujú s pojmom kemetizmus a nektorí je aj možno vôbec neznajú.
Štátna cesta 4 (Albánsko)

Štátna cesta 4 () je cesta v Albánsku, ktorá spája mestá Drač, kde sa začína na križovatke s SH2, Rrogozhina, Lushnja, Levan, Tepelena a Gjirokastra s hraničným priechodom Ghiorgnzzati do Grécka. Cez SH4 vedie európska cesta 853 a jej celková dĺžka je 220 km. 
V lete 2008 prebehla na mnohých úsekoch SH4 rekonštrukcia.
Európska cesta 8

Európska cesta 8 ("E8") je európska cesta, ktorá prechádza v smere zo severu na juh cez Nórsko a Fínsko. E8 je 1410 km dlhá, začína v meste Tromsø v Nórsku a končí vo fínskom meste Turku. V rokoch 1965 – 1992 bol úsek "Kilpisjärvi – Tornio" označený ako "E78".
Priebeh.
Vo Fínsku cesta E8 kopíruje trasu fínskych štátnych ciest:
Diaľnica A1 (Macedónsko)

Diaľnica A1 () je 173 km dlhá diaľnica v Severnom Macedónsku, ktorá spája Srbsko s mestami Skopje, Veles a Gradsko a smeruje do Grécka.
Mamma Mia!

Mamma Mia.
Mamma Mia! (propagovaný ako Mamma Mia od Bennyho Anderssona a Björna Ulvaeusa!) je jukeboxový muzikál, ktorý napísala britská dramatička Catherine Johnson na základe piesní nahraných švédskou skupinou ABBA a zložený Benny Anderssonom a Björnom Ulvaeusom, členmi skupiny. Názov muzikálu je prevzatý z top hitu skupiny z roku 1975 „Mamma Mia“. Ulvaeus a Andersson, ktorí zložili pôvodnú hudbu pre skupinu ABBA, sa podieľali na vývoji šou od začiatku. Na produkcii sa finančne podieľala speváčka Anni-Frid Lyngstad, ktorá nechýbala ani na mnohých premiérach po celom svete.
Muzikál obsahuje také hity ako „Super Trouper“, „Lay All Your Love on Me“, „Dancing Queen“, „Knowing Me, Knowing You“, „Take a Chance on Me“, „Thank You for the Music“, „ Peniaze, peniaze, peniaze“, „Víťaz berie všetko“, „Voulez-Vous“, „SOS“ a „Mamma Mia“. Viac ako 65 miliónov ľudí videlo šou, ktorá od svojho debutu v roku 1999 celosvetovo zarobila 4 miliardy dolárov.[1] V roku 2008 vyšla filmová adaptácia s Meryl Streep, Colin Firth, Pierce Brosnan, Amanda Seyfried, Christine Baranski, Stellan Skarsgård a Julie Walters.
Od roku 2020 má šou produkciu v londýnskom West Ende, kde je šiestou najdlhšie vysielanou šou v histórii West Endu[2], ako aj rôzne zahraničné produkcie. Jeho Broadwayská inkarnácia sa po 14 rokoch uzavrela 12. septembra 2015, čím sa stala deviatou najdlhšie vysielanou šou v histórii Broadway.
Diaľnica A2 (Grécko)

Grécka diaľnica A2 meria 670 kilometrov a spája mestá Igumenitsa, Ioannina, Siatista, Solún a Alexandrupolis. Diaľnica po celej svojej dĺžke vedie zložitým terénom, o čom svedčia aj nasledujúce štatistiky:
Čiastočne bola postavená v trase Rimanmi vybudovanej dôležitej cesty Via Egnatia, ktorá viedla z prístavu Dyrrachium (dnešný Drač) na pobreží Jadranského mora k pobrežiu Egejského mora pri Solúne. Odtiaľ pokračovala cez Tráciu do mesta Byzantion (neskôr Konštantínopol, dnes Istanbul).
Európska cesta 127

Európska cesta číslo 127 v plnej svojej dĺžke 1237 kilometrov kopíruje ruskú a kazašskú cestu M38. Začína v meste Omsk, pokračuje cez Irtyš, Čerlak, Kačiry, Kokpekty až na čínske hranice pri obci Majkapčigaj.
Iršava

Iršava (; ; ; ) je mesto ležiace v Zakarpatskej oblasti na západnej Ukrajine. Je centrom Iršavského rajónu a žije tu 12 311 obyvateľov.
História.
Prvá písomná zmienka o meste pochádza z roku 1341. V minulosti patrilo Rakúsko-Uhorsku, od jeho rozpadu v roku 1918 až do roku 1938 bolo súčasťou Česko-Slovenska. V roku 1945 bolo mesto i s celou Podkarpatskou Rusou pripojené k Ukrajinskej SSR.
Európska cesta 15

Európska cesta 15 ("E15") je európska cesta vedúca z Inverness v Škótsku, cez Spojené kráľovstvo, Francúzsko, do Algeciras v Španielsku. Je dlhá 3 610 km. 
Priebeh.
V Škótsku sa E15 začína cestou A9 v meste Inverness, ďalej pokračuje cez Perth, kde sa napája na M90 smerom na Edinburgh. V Edinburghu sa napája na 68 do Newcastle upon Tyne, odtiaľ pokračuje po A1 cez Doncaster do Londýna a ďalej pokračuje po M20 do mesta Dover. 
Medzi mestami Dover a Calais, cez Lamanšský prieliv, vedie E15 cez Eurotunel. 
Vo Francúzsku vedie E15 cez mestá Calais, Paríž, Lyon, Marseille, Orange a Narbonne. V Španielsku vedie cez mestá Girona, Barcelona, Tarragona, Castellón de la Plana, Valencia, Alicante, Murcia, Almería, Malaga a končí v meste Algeciras.