burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Albert Bridge

Albert Bridge je cestný visutý most so závesmi medzi londýnskym Battersea v časti Wandsworth a Chelsea v časti Kensington and Chelsea. Pomenovaný bol po Princovi Albertovi, manželovi Kráľovnej Viktórie.
Most bol postavený v rokoch 1870 – 1873 a výstavba stála 200 tisíc libier. Hlavným inžinierom bol Rowland Mason Ordish. Most je kombináciou visutého a zaveseného mosta a je na ňom využitá Ordishova-Lefeuvreova sústava lán, ktorá bola použitá iba na ďalších dvoch mostoch – pražskom Moste cisára Františka Jozefa I. a singapurskom moste Cavenagh Bridge. Otvorený bol 23. augusta 1873. Pôvodne bolo na moste vybrané mýto; po odkúpení mosta správnou inštitúciou Metropolitan Board of Works v roku 1879 bolo 24. mája toho roku mýto zrušené. Albert Bridge je jediným mostom na Temži, na ktorom sú zachované pôvodné mýtnice. V roku 1884 bola mostná konštrukcia posilňovaná a oceľové lána boli vymieňané za reťaze. Celková dĺžka mosta je a so šírkou patrí k najužším mostom v Londýne. Hlavné rozpätie malo pôvodne dĺžku ; počas rekonštrukcie mosta v rokoch 1972 – 1973 bola vymieňaná drevená mostovka a most bol zosilnený novým pylónom postaveným v strede mosta, preto bolo hlavné rozpätie rozdelené na dve časti. 
Albert Bridge je posledným mostom na rieke Temža pred jej vstupom do centrálneho Londýna.
A Boat Lies Waiting

„A Boat Lies Waiting“ je v poradí štvrtá skladba z albumu "Rattle That Lock", ktorý vydal britský hudobník a niekdajší gitarista skupiny Pink Floyd, David Gilmour v roku 2015. Autormi skladby sú David Gilmour a jeho manželka Polly Samson. 
Text napísala Polly Samson. Skladba je venovaná Davidovmu bývalému kolegovi zo skupiny Pink Floyd, Rickovi Wrightovi, taktiež je ho možné počuť v úvode. Skladba je pravidelnou súčasťou setlistu "Rattle That Lock Tour" (2015-16).
Vahide Perçinová

Vahide Perçinová (po bývalom manželovi známa ako "Vahide Gördümová"; * 13. jún 1965, Izmir, Turecko) je turecká herečka.
Skorý život.
Narodila sa 13. júna 1965 v Izmire na západe Turecka. Jej rodičia majú grécky pôvod (v Izmire žilo mnoho Grékov a nazýval sa Efez, všetci odtiaľ boli vyhnaní tureckými vojskami pod vedením Mustafu Kemala Atatürka v roku 1923). Jej otec bol šoférom kamiónu a matka ženou v domácnosti. Študovala na strednej grafickej škole, neskôr prešla na fakultu ekonómie. Pokračovala na Dokuz Eylül Üniversitesi, konkrétne na Fakulte grafických umení a zložila všetkých deväť skúšok na divadelnú školu. Skončila ako vynikajúca študentka - za výdatnej podpory svojej profesorky Özdemir Nutku. Po ukončení univerzity odišla do Ankary, neskôr do Adany.
Kariéra.
Svoju televíznu kariéru odštartovala v roku 2003, kedy stvárnila Suzan Kozan v seriáli "Bir Istanbul Masalı". S rodinou sa neskôr presťahovala do Istanbulu, krátko po jej účinkovaní v seriáli "Hırsız Polis". V roku 2006 hrala vo filme "Ilk Aşk" s Çetin Tekindor. O rok neskôr za to získala cenu Golden Boll za najlepšiu herečku vo svojej úlohe. V rokoch 2007-2010 hrala v seriáli "Annem" rolu Zeynep Eğilmez. Pred šiestimi rokmi ju vybrali do kino filmu "Zephyr", ktorý bol uverejnený na 45. Medzinárodnom filmovom festivale "Zlatý pomaranč" v Antalyi a 35. Medzinárodnom filmovom festivale v Toronte, kde mal premiéru. Slovákom je známa zo seriálu "Adını Feriha Koydum" (u nás pod názvom Feriha), kde stvárnila starostlivú, osudom ťažko matku hlavnej hrdinky Zehru. Natáčaný bol v rokoch 2010-2012. Od roku 2012 účinkuje v seriáli "Merhaba Hayat", založenom na americkom originále "Private Practice". V júni 2013 sa objavila v seriáli "Muhteşem Yüzyıl", u nás veľmi známom a obľúbenom pod názvom Sultán. Nahradila Meryem Uzerli, ktorá odišla kvôli tehotenstvu a syndrómu vyhorenia. Vahide stvárnila staršiu verziu hlavnej postavy Hürrem.
Súkromný život.
V rokoch 1991-2013 bola vydatá za tureckého herca Altana Gördüma. Po rozvode prešla na svoje dievčenské meno. Majú spolu dcéru Alizem, narodenú v roku 1994. Kvôli rakovine prsníka musela Vahide opustiť seriál Feriha, choroba sa jej v roku 2013 vrátila. Jej exmanžel údajne trpí pokročilou rakovinou kože.
Nikandros z Élidy

Nikandros ("Nikandros") bol olympijský víťaz v behu na dve stadiá v rokoch 304 a 300 pred Kr.
Nikandros z Élidy bol v Olympii na 119. a na 120. hrách korunovaný olivovou ratolesťou z posvätnej olivy "Darkyne krásnych vencov" (Kallistefanos) za víťazstvá v behu na dve stadiá. Svoje majstrovstvo v behu predviedol aj na iných celogréckych hrách, kde získal ďalších šesť víťazných vecov. Beh na vzdialenosť dvoch stádii (diaulos) bol na olympijských hrách druhou najstaršou súťažnou disciplínou zavedenou už v roku 724 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Hypénos z Pisy.
Nikandrovi sa za víťazstvá v Olympii dostalo mimoriadnej pocty, keď mu jeho sochu umiestnili k sochám slávnych olymionikov v olympijskej Altide. Ešte v druhom storočí si tieto sochy mohol prezrieť cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý o tom zaznamenal: "„...ďalej socha Asamóna, ktorý zvíťazil medzi mužmi v pästnom zápase, a Nikandra, ktorý získal dve víťazstvá v diaulu v Olympii a šesť víťazstiev striedavo na hrách nemejských (a pravdepodobne isthmických). Asamón a Nikandros boli Éliďania a tomu jednému zhotovil sochu Daippos, Asamónovi messénsky Pyrilampes.“"
Ivan Ljavinec

Vladyka Msgre. Ivan Ljavinec (* 18. apríl 1923, Volovec – † 9. december 2012, Žernůvka) bol čelný predstaviteľ českej gréckokatolíckej cirkvi a skrytej cirkvi. Od roku 1969 bol v Prahe kňazom obnovenej gréckokatolíckej cirkvi, s dňom osamostatnenia Česka sa stal biskupským vikárom novozriadeného gréckokatolíckeho vikariátu. Po zriadení Apoštolského exarchátu gréckokatolíckej cirkvi v Českej republike 13. marca 1996 sa stal jeho prvým exarchom a titulárnym biskupom akalissenským. Exarchát zahŕňa 25 farností a 35 kňazov.
Jeho nástupcom sa stal v roku 2003 Ladislav Hučko, Ivan Ljavinec bol emeritným exarchom.
Životopis.
Narodil sa vo Volovci na Podkarpatskej Rusi. Jeho otec bol učiteľ, v rodine bolo 9 detí. Ljavinec maturoval na ruskom gymnáziu v Mukačeve. Teológiu študoval v Užhorode a vo Viedni, na kňaza bol vysvätený 28. júla 1946 prešovským gréckokatolíckym biskupom Pavlom Gojdičom.
Pretože sa po druhej svetovej vojne nemohol vrátiť na Podkarpatskú Rus, zostal v Prešove. Stal sa sekretárom biskupa Gojdiča. Ako redaktor pôsobil v časopisoch "Blahovistnik" a "Zorja". V septembri 1949 bol vymenovaný za špirituála prešovského kňazského seminára.
Po násilnej likvidácii gréckokatolíckej cirkvi v Česko-Slovensku komunistickým režimom v roku 1950 a po uväznení biskupa Gojdiča internovaný svätiaci biskup prešovský Vasiľ Hopko vymenoval Ljavinca za tajne pôsobiaceho generálneho vikára s mimoriadnymi právomocami. V roku 1955 bol Ljavinec zatknutý a roku 1956 spolu s ďalšími 16 obžalovanými odsúdený, a to na 4 roky väzenia. Pretože dostal aj zákaz pobytu v košickom a prešovskom kraji, po prepustení pracoval v Prahe v robotníckych profesiách, napríklad ako smetiar, kurič, sprievodca. Pritom pokračoval vo svojom poslaní zverenom gréckokatolíckou cirkvou. Bol blízky spolupracovník Felixa Davídka, z ktorého rúk prijal 24. marca 1968 biskupskú konsekráciu. S pražským arcibiskupom Františkom Tomáškom organizoval v roku 1968 celoštátnu petičnú akciu na obnovu činnosti gréckokatolíckej cirkvi, petícia bola úspešná.
V apríli 1969 bol vymenovaný za správcu gréckokatolíckej farnosti u sv. Klimenta v Prahe (jeho predchodcom od obnovenia farnosti v roku 1968 bol Emanuel Hlaváč). Po ustanovení českého gréckokatolíckeho vikariátu sa stal biskupským vikárom, po ustanovení českého apoštolského exarchátu sa stal prvým apoštolským exarchom Gréckokatolíckej cirkvi v Česku. Podmienečne ("sub conditione") bol znovu vysvätený na biskupa 30. marca 1996 v Bazilike svätého Klimenta v Ríme.
Drama

Drama môže byť:
Justičný palác (Nitra)

Justičný (mestský) palác sa nachádza v nitrianskej mestskej časti Staré mesto. Úradná adresa je Štúrova 9.
História, popis.
Výstavba budovy súdu, sedrie (za Rakúska-Uhorska názov krajského súdu), začala v auguste 1901, dokončená bola v roku 1903. Je to monumentálna reprezentačná secesná stavba palácového typu. Autormi projektu boli budapeštianski architekti Štefan Kiss a J. Csellágh. V roku 1906 bola k budove súdu pristavená budova väznice.
Od začiatku tento mestský palác slúži pre účely súdnictva. Tento účel zohľadnili aj architekti v tvarosloví budovy. Hlavnej fasáde dominujú dve sochy v nadživotnej veľkosti, symbolizujúce spravodlivosť. Sú to kamenné sochy Justície a gréckej bohyne Themis. Jedna má v ruke váhy a druhá zákonník. Sovy s roztiahnutými krídlami, ktoré sú symbolmi múdrosti, sa nachádzajú vo vstupnej hale, aj v hlavnej pojednávacej miestnosti.
Justičný palác je jednou z najvýznamnejších dominánt Dolného mesta.
Slovenské poľnohospodárske múzeum

Slovenské poľnohospodárske múzeum sídli v Nitre, v mestskej časti Chrenová, úradná adresa je Dlhá 92.
História.
Slovenské poľnohospodárske múzeum v Nitre bolo zriadené Povereníctvom školstva a kultúry dňom 1. januára 1960, prípravné administratívne práce na jeho vznik však prebiehali už od roku 1959 v poľnohospodárskom oddelení Krajského nitrianskeho múzea v Bojniciach. Koncom roka 1960 bola do Nitry zo Slovenského múzea v Bratislave bola presunutá aj časť poľnohospodárskych zbierok bývalého Zemedelského múzea v Bratislave (1924 - 1940). Slovenské poľnohospodárske múzeum v Nitre tak nepriamo nadviazalo na poľnohospodársko-múzejnú tradíciu bratislavských múzeí. Pod správu štátneho podniku Agrokomplex – Výstavníctvo patrí Slovenské poľnohospodárske múzeum od 1. januára 1978. Nové expozície sa verejnosti sprístupnili v roku 1992.
Súčasnosť.
Expozície Slovenského poľnohospodárske múzea (SPM) sa rozprestierajú na ploche približne 8 900 m². Okrem výstavných priestorov je súčasťou múzea aj skanzen, Nitrianska poľná železnica a knižnica. Celková plocha areálu múzea zaberá rozlohu viac ako 30 hektárov. SPM vlastní vo svojom zbierkovom fonde 28 tisíc zbierkových predmetov z celej oblasti poľnohospodárstva, knižnica obsahuje 43 363 ks knižných jednotiek.
Skanzen.
Skanzen SPM ponúka 33 objektov dokumentujúcich poľnohospodársku minulosť. Patria sem škola z 19. storočia, mliečnica, pálenica, lisovne oleja z 18. storočia, strojový a voštinársky záboj z 19. storočia, valcový mlyn, kamenný mlyn, vinohradnícky hajloch, pekáreň, salaš, zimná maštaľ, čistička osív, stupa na konope – valcová a kladivová, valcha a senníky z 19. storočia, včelíny, ranostredoveká roľnícka usadlosť, symbolický cintorín a konzum (obchod), kde sa dajú pripraviť ochutnávky tradičnej meltovej kávy a v pekárni upiecť osúchy.
Nitrianska poľná železnica.
V areáli skanzenu sa nachádza aj Nitrianska poľná železnica, ktorá je najdlhšie zachovanou poľnou železnicou na území Slovenska. Unikátna úzkorozchodná poľná železnica, parné rušne, vyhliadkové a kryté vozne, drevené staničky, prednosta stanice, rušňovodiči, výhybkári a sprievodcovia s už historickými štikadlami, sú lákadlom pre malých aj veľkých návštevníkov.
Sósigenes

Sósigenes (iné názvy: Sósigenés, Sosigenes; "Sósigenes", iný prepis: "Sósigenés") môže byť:
Sosigenes môže byť aj:
Sósigenes (olympionik)

Sósigenes (iné názvy: Sósigenés, Sosigenes; "Sósigenes", iný prepis: "Sósigenés") bol olympijský víťaz v behu dorastencov na jedno stadion v roku 72 pred Kr.
Sósigenes z neznámej maloázijskej obce bol na 177. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu dorastencov na jedno stadion. Beh dorastencov na vzdialenosť jedného stadia zaviedli na 37. olympijských hrách v roku 632 pred Kr. a prvým víťazom, ktorý si z tejto disciplíny odniesol víťazný veniec bol Polyneikes z Élidy. 
Olympijské víťazstvo Sósigena z Malej Ázie zaznamenal byzantský učenec Fotios v písomnom diele Myriobiblon, a to v 97. kapitole, ktorá okrem iného uvádza aj zoznam olympijských víťazov zo 177. hier. Fotios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomností historika Flegóna z Trallu, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Ingeborg Fialová

Prof. PhDr. Ingeborg Fialová, Dr. (* 1961 Frýdek-Místek) je česká germanistka a univerzitná pedagogička. Od roku 1992 vyučuje na Katedre germanistiky Filozofickej fakulte Univerzity Palackého v Olomouci. Venuje sa expresionizmu, pražskej a moravskej nemeckej literatúre a nemeckému romantizmu.
Skorší život.
Ingeborg Fialová-Fürstová pochádza zo zmiešanej rodiny. Predkovia z matkinej strany pochádzali zo Sliezska, odmietali sa národne zaradiť. Z otcovej strany boli predkami bohatí Židia, ktorí sa usadili v Olomouci v roku 1848 a asimilovali sa. Obe rodiny používali nemčinu. Češtinu začala používať až v škole. S rozvedenou matkou sa ako štvorročná presťahovala do Ostrova nad Ohří v západných Čechách, jej nevlastný otec bol farárom bratskej cirkvi. V roku 1980 maturovala na Gymnáziu v Ostrově nad Ohří.
Štúdium a profesijná kariéra.
Začiatky.
V roku 1986 absolvovala magisterské štúdium bohemistiky a germanistiky na Katedre germanistiky Filozofickej fakulte Univerzity Palackého v Olomouci. Nasledujúci školský rok pracovala ako lektorka na rovnakej katedre. Chcela pokračovať v doktorskom štúdiu v Nemeckej demokratickej republike, ale štúdium jej nepovolili. Rozhodla sa emigrovať. Nasledujúci rok z Československa utiekla do Nemeckej spolkovej republiky. V akademickom roku 1988/1989 a pracovala ako hosťujúca docentka na univerzite v Klagenfurte. V rokoch 19891991 pracovala na Universität des Saarlandes v Saarbrücken.
Návrat do Olomouca.
V roku 1992 sa vrátila do Olomouca ako odborná asistentka na Katedre germanistiky. V roku 1997 spoluzaložila „Arbeitsstelle für deutschmährische Literatur“ (Centrum pre výskum nemeckej moravskej literatúry). Katedru reformovali podľa nemeckého spôsobu. No i tak upadal záujem o tento jazyk a Fialová bojuje proti úpadu nemčiny v prospech angličtiny: „"To je teď moje velká téma – bojuju za zachování němčiny v Čechách."“ Priznáva, že nemčina už nebude "lingua franca" Strednej Európy a nemčina ako jazyk vedy zaniká: „"Vadí mi, ale když se třeba v Německu koná kongres a jsou tam skoro samí Němci a pár Američanů, kteří se věnují německým tématům, mluví se: anglicky! v Německu se dnes například přírodní vědy učí prakticky jen anglicky. To znamená, že zaniká jistý proud vědění a myšlení, to, čemu se říkalo Naturwissenschaften, což je trošku jiný přistup ke světu než ten angloamerický."“
V roku 2004 spoluzaložila Centrum judaistických studií Kurta a Ursuly Schubertových na Filozofickej fakulte. V Centre doteraz učí. Od roku 1998 je docentkou a od roku 2003 profesorkou. V rokoch 1998 až 2010 bola vedúcou Katedry germanistiky.
Výberová personálna bibliografia.
Monografie.
Podľa Centra pre výskum nemeckej moravskej literatúry vydala tieto monografie:
Redakčná práca.
Ingeborg Fialová rediguje niektoré rady v univerzitnom vydavateľstve: "Beiträge zur deutschmährischen Literatur" (od roku 1999), "Poetica moraviae" (od roku 2003) a "Judaica olomucensia" (od roku 2006).
Ocenenia.
Vo februári 2019 jej bola udelená Pamätná cena Kurta Schuberta za medzináboženský dialóg.
Rímskokatolícka fara Nitra – Dolné Mesto

Rímskokatolícka fara sa nachádza v nitrianskej mestskej časti Staré mesto v Dolnom meste. Úradná adresa je Farská ulica 18.
Popis.
Budovu fary dal postaviť nitriansky biskup Ján Gustíni-Zubrohlavský v rokoch 1774 až 1776. Fara je vzácnou historickou neskorobarokovou budovou, má barokovo-klasicistický slohový výraz. Svoju dnešnú podobu nadobudla po úpravách v roku 1886. Zvláštnosťou objektu je pivnica vysekaná do skaly. Budova má pôdorys v tvare "L" a je postavená v svahovitom teréne, má dvojpodlažné východné krídlo a jednopodlažné severné krídlo.
Pôsobili tu spisovatelia, národovci napríklad Š. Súľovský, Š. Potocký, J. Ščasný, J. Wittek, M. Ďurkovič, J. Vagner a V. Nécsey.
Farnosť spravujú diecézni kňazi.
Nitriansky mestský park

Mestský park sa nachádza v severozápadnej časti Starého mesta. Známy je aj pod názvom Mestský park na Sihoti.
Opis.
Rozloha parku je 20 hektárov, skladá sa z troch častí – Starého parku Sihoť, strednej časti, ktorá sa nazýva Spojovací park a južnej časti tzv. Nový park.
Súčasťou južnej časti, nazývanej Nový park, sú dve jazerá Veľká Hangócka a Malá Hangócka. Jazerá spája malý potok premostený dreveným oblúkovým mostom. Jazerá sú obľúbeným miestom rybárov.
V strednej časti, v tzv. Spojovacom parku, sa nachádza letné kúpalisko.
Najstaršia časť parku sa nazýva Starý park Sihoť. Táto najsevernejšia časť parku bola založená v polovici 19. storočia. Nachádzajú sa tu detské ihriská, preliezky, prekážková lanová dráha, spoločenské hry mlyn a ruské kolky, bludisko a Gazdovský dvor s domácimi zvieratkami.
Park bol pôvodne lužný les, vysadené lipové aleje a rôzne druhy domácich a cudzokrajných drevín vytvorili zelenú oázu uprostred rušného mesta.
Vychádzkové chodníky sú usporiadané do hviezdy, v strede ktorej sa nachádza Žabia fontána s vodníkom Žblnkom (autorom je nitriansky sochár Július Bártfay).
Hlavná promenáda smeruje k bývalej klasicistickej letnej kaviarni, ktorú dal v roku 1831 postaviť biskup Jozef Wurum. V roku 2015 bola prevádzka obnovená s názvom Starý biskupský hostinec.
Mestský park je miestom oddychu a zábavy.
Kasárne pod Zoborom

Kasárne pod Zoborom, nazývané aj Šiator tábor (z ) sa nachádzajú v Nitre, v mestskej časti Zobor, v areáli lesoparku medzi ulicami Dobšinského a Chrenovská.
Popis.
Kasárne sa nachádzajú v archeologickej lokalite Martinský vrch. Martinský vrch bol osídlený už v období neskorej doby kamennej. Súčasťou areálu bol aj románsky Kostol sv. Martina z 11. storočia. 
Prvá časť tábora bola postavená v roku 1882 podľa projektu nitrianskeho architekta Jána Lyku. Územie dostalo názov „Šiator tábor“, tvorilo ho 10 murovaných budov a 24 drevených barakov, ktoré dokázali ubytovať 300 stálych a 1200 prechodných vojakov. Dňa 4. 9.1887 sa konali veľké manévre, na ktorých sa zúčastnil aj cisár František Jozef I. Začiatkom 90. rokov 19. storočia bola v areáli postavená vojenská nemocnica s dvoma menšími pavilónmi, neskôr v medzivojnovom období bol areál doplnený o ďalšie stavby. Dnes patrí kasáreň k najvýznamnejším zachovaným vojenským pamiatkam na Slovensku. 
Národná kultúrna pamiatka Kasáreň obsahuje 13 pamiatkových objektov. Od roku 2011 je v Ústrednom zozname pamiatkového fondu pod číslom 11749/111749/13 zapísaných 9 murovaných budov niekdajšieho „Šiator tábora“ (veliteľská budova, dva dôstojnícke pavilóny, tri obytné budovy, strážnica, budova hostinca a kolkáreň), hlavná budova nemocnice s dvomi menšími pavilónmi a park.
Alexandre del Valle

Alexandre del Valle (* 6. september 1969, Marseille, Francúzsko) je francúzsky politológ a novinár. Je autorom mnohých kníh, článkov a vedeckých prác v oblasti medzinárodných vzťahov a geopolitiky.
Život.
Získal postgraduálny diplom (DEA) z vojenskej histórie, bezpečnosti a obrany, DEA európskej histórie politických doktrín a politických inštitúcií na Univerzite politických vied v Miláne, a diplom v IEP (Institut d'études politiques) d'Aix-en-Provence (1992).
Obhájil doktorskú prácu na Univerzite Montpellier 3 Paul-Valéry „"Západ a Druhá dekolonizácia: Indeginizmus a islamizmus od studenej vojny až po súčasnosť"“.
Špecializoval sa na štúdium radikálneho islamu a terorizmu, vo svojich dielach študoval moslimský svet a konflikty tejto geopolitickej oblasti.
Po útokoch z 11. septembra 2001 sa del Valle zviditeľnil vo francúzskych a medzinárodných médiách.
Profesijná kariéra.
Začal svoju profesionálnu kariéru ako dôstojník, potom pracoval v Európskom parlamente v Bruseli pred vytvorením jeho poradenskej firmy.
Alexandre Del Valle vyučuje geopolitiku a medzinárodné vzťahy na Vysokej obchodnej škole ESC-La Rochelle (Francúzsko).
Spisovateľ a výskumník.
Celkom Del Valle vydal sedem kníh, v ktorých analyzoval vzostup radikálneho islamizmu, ktorý nazval nový typ totalitarizmu; západnú civilizáciu a krízu západnej identity; geopolitiku Turecka a jej kandidatúre do Európskej únie; rovnako ako konflikt v Sýrii.
V jeho prvej knihe „"Islamizmus a Spojené štáty: spojenectvo proti Európe"“ (1997), Del Valle analyzuje podporu mudžahedínov zo strany USA počas vojny v Afganistane (19791989) a úlohu Spojených štátov v užívaní islamistov v boji proti ZSSR.
Del Valle tvrdí, že "Američania podnecujú islamský radikalizmus, snaží sa vyvolať obavy v súvislosti s tureckým islamizmom a zabrániť "prirodzenému spojenectvo" EÚ s Ruskom".
V knihe "Verdi, rossi, neri", nakl. Lindau 2009, Alexandre Del Valle poukazuje, že "pretože rasistický neonacizmus, ultraľavicovej revolučný komunizmus, fondamentalistický islamizmus sú de facto spojencami v zápase proti európskej demokracii".
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1974

Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1974 boli prvé majstrovstvá Afriky v hádzanej, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konali sa v Tunise, v Tunisku v roku 1974, za účasti 5 mužských a 4 ženských tímov. Pôvodne sa mali turnaja zúčastniť aj družstvo mužov Egypta a družstvo žien Alžírska. V oboch kategóriách zvíťazili družstvá hostiteľskej krajiny.
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia afrických družstiev na Majstrovstvá sveta žien 1975 (v kategórii mužov sa organizovala samostatná kvalifikácia). Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
LG K7

LG K7 je low-endový androidový smartfón, ktorý vyrába spoločnosť LG Electronics. Predstavený bol v januári 2016 a uvedený do predaja v prvom kvartáli 2016. 
Obsahuje IPS kapacitný LCD dotykový displej s uhlopriečkou 5" a rozlíšením 480 x 854 bodov s bodovou hustotou 196 ppi. Použitý operačný systém je Android vo verzii 5.1 Lollipop. Procesor je štvorjadrový s frekvenciou 1,3 GHz (3G model), resp. 1,1 GHz (LTE model). Veľkosť vnútorného úložiska je 8, resp. 16 GB a veľkosť pamäte RAM 1 GB, resp. 1,5 GB. Úložisko je možné rozšíriť microSD kartou. 
Primárna kamera má rozlíšenie 5, resp. 8 MP s automatickým zaostrovaním a LED bleskom, sekundárna kamera má rozlíšenie 5 MP. 
Obsahuje podporu GPS s A-GPS, microUSB port v. 2.0 a odnímateľnú batériu s kapacitou 2125 mAh. Je dostupný v bielej, čiernej, zlatej a titánovej farbe.
LG K10

LG K10 je mid-endový androidový smartfón, ktorý vyrába spoločnosť LG Electronics. Predstavený bol v januári 2016 a uvedený do predaja v prvom kvartáli 2016. 
Obsahuje IPS kapacitný LCD dotykový displej s uhlopriečkou 5,3" a rozlíšením 720 x 1280 bodov s bodovou hustotou 196 ppi. Použitý operačný systém je Android vo verzii 5.1 Lollipop. Procesor je štvorjadrový s frekvenciou 1,2/1,3 GHz, resp. osemjadrový 1,14 GHz (LTE model), resp. štvorjadrový 1,3 GHz (3G model). Veľkosť vnútorného úložiska je 8, resp. 16 GB a veľkosť pamäte RAM 1 GB, resp. 1,5 alebo 2 GB. Úložisko je možné rozšíriť microSD kartou. 
Primárna kamera má rozlíšenie 13 MP (LTE model), resp. 8 MP (3G model) s automatickým zaostrovaním a LED bleskom, sekundárna kamera má rozlíšenie 5 alebo 8 MP. 
Obsahuje podporu GPS s A-GPS, microUSB port v. 2.0 a odnímateľnú batériu s kapacitou 2300 mAh. Je dostupný v bielej, indigovej a zlatej farbe.
Černovice (prírodná pamiatka)

Černovice sú prírodná pamiatka evidenčné číslo 5919 na východnom okraji obce Černovice v okrese Chomutov. Chránené územie s rozlohou takmer bolo vyhlásené 22. februára 2012. Dôvodom jeho zriadenia je ochrana európsky významnej lokality s výskytom roháča veľkého a jeho biotopu.
Amdalhove pravidlo

Amdahlové pravidlo je používané v informatike k vyjadreniu maximálneho predpokladaného zlepšenia systému potom, čo je vylepšená iba niektorá z jeho častí. Využíva sa napr. u viacejprocesorových systémov k predpovedaní teoretického maximálneho zrýchlenia pri pridávaní ďalších procesorov.
Výpočet.
Veľkosť zlepšenia môžeme označiť ako zrýchlenie S a bude nám určovať, koľkokrát je beh úlohy s vylepšením rýchlejší. 
formula_1
alebo tiež pomocou
formula_2
Pokiaľ chceme počítať celkový zisk na vylepšenie určitých častí, môžeme použiť nasledujúci postup:
Najskôr definujeme premenné 
formula_3 
formula_4 
potom môžeme spočítať dobu výpočtu po zlepšení 
formula_5 
celkové zrýchlenie S potom môžeme spočítať ako 
formula_6
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1976

Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1976 boli v poradí 2. majstrovstvá Afriky v hádzanej, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konali sa v Alžíri, v Alžírsku v dňoch od 10.18. apríla 1976, za účasti 7 mužských a 7 ženských tímov. Pôvodne sa malo zúčastniť aj družstvo mužov Maroka. Nováčikom turnaja bolo sedem družstiev: Alžírsko, Egypt a Pobrežie Slonoviny v kategórii mužov a Alžírsko, Kongo, Nigéria a Pobrežie Slonoviny v kategórii žien. V oboch kategóriách obhájili svoje tituly družstvá Tuniska. V mužskej kategórii po finálovom víťazstve nad , v ženskej nad .
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia afrických družstiev na Letné olympijské hry 1976, ktoré hostil Montreal. Z oboch kategórii sa na ne kvalifikovali iba víťazné družstvá.
Konečné poradie.
Pozn: Egypt bol dodatočne diskvalifikovaný.
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1979

Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1979 boli v poradí 3. majstrovstvá Afriky v hádzanej, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konali sa v Brazzaville, v Kongu v dňoch od 20.31. júla 1979, za účasti rekordných 8 mužských a 9 ženských tímov. Pôvodne sa malo zúčastniť aj družstvo mužov Madagaskaru. Nováčikom turnaja bolo sedem družstiev: Kongo a Nigéria v kategórii mužov a Benin, Gabon a Togo v kategórii žien. V mužskej kategórii tretíkrát v rade získalo titul , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . U žien triumfovalo domáce po finálovej výhre nad nováčikom z .
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia afrických družstiev na Letné olympijské hry 1980, ktoré hostila Moskva. Z mužskej kategórie sa priamo kvalifikovalo víťazné družstvo; víťaz v ženskej kategórii postúpil na svetovú olympijskú kvalifikáciu.
Konečné poradie.
Pozn: Tunisko sa neskôr vzdalo účasti na olympiáde, nahradilo ho Alžírsko.
Čap

Čap môže byť:
Poznámka.
V lekárskej češtine sa ako čep označuje aj časť čapovca, ktorá sa v slovenčine volá zub čapovca (lat. dens epistrophei alebo processus odontoideus).
Athénodóros

Athénodóros () môže byť:
Radovan Oravkin

Radovan Oravkin (* 15. august 1991, Banská Bystrica) je slovenský producent a hudobník. Pôsobí aj ako skladateľ a textár a je spoluzakladateľom skupiny Rock Reunion. Je majiteľom produkčného štúdia Vantastique Music Production.
V roku 2024 sa zúčastnil prvej série reality-show The Traitors Česko (Zrádci).
Na regionálnej Stredoslovenskej televízii, moderuje s Dušanom Cinkotom hudobnú reláciu "Capella" a v roku 2019 založil svoj bočný alternatívny projekt Rado One, v ktorom spieva a tvorí spoločne s bubeníkom Matejom Smutným.
Rock Reunion / Reunion.
V kapele Reunion pôsobí od roku 2006, kedy ju založil na základnej škole spolu so spolužiakom Milanom Kováčom. Do roku 2024 v Rock Reunion účinkoval ako gitarista, raper, autor, textár a producent.
Podieľal sa hudobne a autorsky na zložení a nahraní všetkých štúdiových albumov "Pozerám dopredu," "Denník" a "To najlepšie z nás".
Zo skupiny po nezhodách a rozdielnych názoroch na vývoj kapely v roku 2024 odišiel.
Rado One.
Rado One je slovenská kapela. V septembri 2019 vydala svoje prvé EP "Miracles", z ktorého titulná skladba „Miracles“ dosiahla prvé miesto v najpopulárnejšom rebríčku alternatívnej hudby na Slovensku - Demovnica, organizovanom Rádiom FM. So ziskom vyše 50% hlasov z pomedzi 10 interpretov tak obsadil v predposlednom týždni roku 2019 najvyššiu pozíciu. Svoj úspech zopakovali aj v druhom týždni roka 2020.
Jedná sa o alternatívny pop s prvkami elektronickej, či orchestrálnej hudby. Väčšinou melancholické melódie sú občas doplnené rapom a elektronickými prvkami. 
Skupinu tvoria Radovan Oravkin a Matej Smutný.
Začiatkom roka 2020 bol kapelou ohlásený debutový album Get out of my head, ktorý má výjsť ešte v prvej polovičke roka.
Kapela sa začiatkom roka 2020 dostala do národného finále celosvetovej súťaže Global battle of bands (GBOB), ktoré bolo na zatiaľ odložené, kvôli pandémii Covid-19.
MFANS

M: FANS je 16. štúdiový album waleského hudobníka a skladateľa Johna Calea, ktorý vyšiel 22. januára 2016. Obsahuje novo nahrané piesne z albume "Music for a New Society" (1982). Prvý singel zalbumu nazvaný „Close Watch“ bol predstavený v novembri 2015. Už v októbri 2014 hudobník vydal pieseň „If You Were Still Around“, ktorej dve alternatívne verzie tiež vyšli na tejto doske. Výrazný vplyv na vznik albumu mala smrť Caleova spolupracovníka Lou Reeda, s ktorým pôsobil okrem iného v skupine The Velvet Underground. Producentom nahrávky bol sám Cale, výkonným producentom jeho manažérka Nita Scott. Na nahrávanie a mixovanie sa vedľa Calea podieľali jeho dlhoroční spolupracovníci Adam Moseley a Dustin Boyer. Druhý menovaný tu taktiež obsluhoval niekoľko nástrojov. Ďalej na dosku prispeli napríklad Deantoni Parks, Jessy Greene či speváčka Amber Coffman.
Lúč

Lúč (zriedkavo básnicky: paprsk, nesprávne (bohemizmus) alebo veľmi zastarano: papršlek/paprslek) môže byť:
Lúč môže byť aj:
Eton

Eton môže byť:
Kano

Kano môže byť:
Athénodóros z Aigionu

Athénodóros ("Athénodóros") bol trojnásobný olympijský víťaz v behu na jedno stadion v prvom storočí.
Athénodóros z achájskej obce Aigion bol na 207., na 208. a na 210. olympijských hrách v rokoch 49, 53 a 61 korunovaný olivovým vencom za víťazstvá v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda.
Záznamy o olympijských víťazstvách Athénodóra sú uvedené v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Diecézne múzeum v Nitre

Diecézne múzeum Nitrianskeho biskupstva sa nachádza v Nitre, v mestskej časti Staré mesto, konkrétne v Hornom meste. Úradná adresa je Nám. Jána Pavla II., Nitra.
História, opis.
Diecézne múzeum sídli v centre nádvoria Nitrianskeho hradu, v jednej z budov Nitrianskeho biskupstva, postavenej v 17. storočí.
Prvá, nadzemná časť Diecézneho múzea bola otvorená 5. júla 2007 (na sviatok sv. Cyrila a Metoda) s názvom "Keď písmo prehovorí". Druhá časť – Klenotnica, bola otvorená v roku 2008, s názvom "Skvosty Katedrály – Baziliky sv. Emeráma".
V prvej časti múzeá sa nachádzajú písomné pamiatky a artefakty, ktoré sa viažu k prvému štátnemu útvaru na dnešnom území Slovenska – k Veľkej Morave. Niektoré z artefaktov siahajú ešte do skoršieho obdobia, napríklad náhrobné kamene z rímskeho kastela Kelementia v Iži pri Komárne, terakotové kahance z Gerulaty v Rusovsiach alebo zlaté mince z Bíne.
Z písomných pamiatok sú v múzeu vystavené faksimile Kyjevských listov (hlaholská písomná pamiatka), Assemaniho evanjeliár (10. stor.), Cividalský evanjeliár (5.-7. stor.), rozsiahly spis s názvom O obrátení Bavorov a Korutáncov, Industriae tuae (r. 880), slovanský Proglas, najstaršia zachovaná rukopisná kniha Nitriansky evanjeliár (okolo r. 1083) a významná písomná pamiatka Zoborské listiny z roku 1111 a 1113. Originál Zoborskej listiny z roku 1111 je najstarší pôvodný dokument zachovaný na území Slovenska.
Druhá, suterénna, časť múzea sa nazýva Klenotnica. Je v nej nainštalovaný chrámový poklad Nitrianskej katedrály a Biskupského úradu v Nitre. Nachádzajú sa tu bohoslužobné sakrálne predmety – kalichy, monštrancie, svietniky, lampy, kríže, berle, rytiny, rôzne strieborné a zlaté liturgické premety. Najstaršie zachované klenoty pochádzajú z neskorogotického obdobia. Liturgické predmety, ktoré sú vystavené v klenotnici naďalej slúžia bohoslužobným účelom.
Misijné múzeum

Misijné múzeum sa nachádza v Nitre, v mestskej časti Kalvária, v Misijnom dome Spoločnosti Božieho slova. Úradná adresa je Kalvária 3.
Opis.
Misijné múzeum vznikalo približne od roku 1925. V roku 1950 bola jeho činnosť prerušená. Múzeum bolo znova otvorené 15. augusta 1996.
Misijné múzeum vznikalo z predmetov prinesených slovenskými, českými a rakúskymi misionármi z celého sveta. Sú to jednak predmety dennej potreby jednoduchých ľudí, ale aj kultové a ozdobné predmety, šaty a zbrane. Zbierky múzea sa postupne rozširujú a dopĺňajú. V roku 2008 pribudli exponáty zvierat zo všetkých svetadielov (250 exponátov) a rôzne etnografické predmety. Trvalé expozície múzea sú Príbeh svätého Arnolda Janssena, Z ciest našich misionárov, Zvieratá z celého sveta, Motýle z celého sveta.
Externé odkazy.
Bezručovo údolí (prírodná pamiatka)

Bezručovo údolí je prírodná pamiatka ev. č. 5918 a súčasť rovnomennej európsky významnej lokality a prírodného parku v okrese Chomutov. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Dôvodom vyhlásenia prírodnej pamiatky sú rôznorodé biotopy bučín, suťových lesov, vegetácia silikátových skál a štrbín, údolných jaseňovo-jelšových luhov a biotopov s výskytom zástupcov čeľade ohniváčikovitých. Jadrom chráneného územia je údolie rieky Chomutovky s priľahlými svahmi medzi Chomutovom a Horou Svätého Šebestiána. Územie rezervácie je rozdelené do dvoch rozsiahlych územných celkov oddelených v miestach bývalého Tretieho mlyna.
Prírodné podmienky.
Geologické podložie je tvorené starohornými horninami krušnohorského kryštalinika (bridlice, fylity, svory, pararuly). Na severe sa objavujú tiež ortoruly a migmatity.
Horopisne sa územie nachádza v provincii Česká vysočina, podsústave Krušnohorská hornatina, v celku Krušné hory a v podcelku Loučenská hornatina. Južná časť územia patrí do okrsku Bolebořská vrchovina a severná do okrsku Přísečnická hornatina, čo je kerová hornatina so zvyškami zarovnaných povrchov, ktoré sú práve v miestach prírodnej pamiatky rozdelené kaňonovitým údolím Chomutovky. Bolebořská vrchovina je nižšie vyzdvihnutá a rozčlenená zárezmi svahových tokov a s denudačnými plošinami na medziúdolních chrbtoch. Výškový rozdiel medzi najnižšou a najvyššou časťou územia presahuje 400 m.
Oblasť odvodňuje rieka Chomutovka s menšími prítokmi, z ktorých sú najdôležitejšie Křimovský potok a Kamenička. Na oboch sa nachádzajú priehrady určené na zadržiavanie pitnej vody: vodná nádrž Kamenička z roku 1904 a vodná nádrž Křimov dokončená v roku 1958. Obe nádrže sa však nachádzajú tesne mimo hranice chráneného územia.
Veľký rozdiel nadmorských výšok ovplyvňuje klimatické podmienky. Kým južná časť územia patrí podľa Quittovej klimatickej klasifikácie do mierne teplých oblastí MT4 a MT7, severná časť patrí do chladnej oblasti CH7.
Fauna a flóra.
Z chránených druhov rastlín sa v lokalite vyskytuje mesačnica trváca alebo kôprovník štetinolistý. Stavovce zastupuje salamandra škvrnitá, mlok horský, slepúch lámavý, vretenica severná alebo vydra riečna. Osobitná pozornosť sa venuje obhospodarovaniu vlhkých lúk, na ktoré je viazaný výskyt motýľov modráčika bahniskového a modráčika krvavcového.
Využitie.
Bezručovo údolie je prirodzeným rekreačným zázemím Chomutova. Údolím vedie cesta tretej triedy a s ňou súbežná cyklotrasa k bývalému Tretiemu dolskému mlynu, po ktorej sú vedené cyklotrasy číslo 3078 a3079. Prevažne po pravom brehu Chomutovky je vyznačená modrá turistická značka.
V areáloch Prvého Dolského mlyna a Druhého Dolského mlyna sa nachádzajú reštaurácie a ubytovacie zariadenia.
Myrtos Pyrgos

Pyrgos (, tiež Myrtos-Pyrgos) je archeologické nálezisko minojskej kultúry v blízkosti dedinky Myrtos, ktorá podlieha miestnej samospráve v Ierapetre kraja Lasithi na južnom pobreží Kréty.
Názov Pyrgos je moderný a po grécky znamená veža (na pozorovanie). Ďalšie minojské nálezisko Fournou Korifi leží iba východne od Pyrgosu.
Toto sídlo pri ceste do Ierapetry sa pýši niekoľkými minojskými stavbami: kanalizáciou, dláždenými podlahami a chodníkmi. Pri vykopávkach sa našli tabuľky s lineárnym písmom A, hlinené nádoby a krčahy. Archeologický výskum v tejto oblasti bol vykonaný v dvoch etapách v rokoch 1969-1970 a 1981-1982 pod vedením Geralda Cadogana.
Richard Gonda

Richard Gonda (* 14. marec 1994, Banská Bystrica) je slovenský formulový pretekár. V roku 2013 získal titul európskeho šampióna F3 Open Cup, rok 2014 zakončil na celkovom 3. mieste v šampionáte Formula Acceleration 1 a rok 2015 absolvoval v prestížnom seriáli World Series by Renault v prototype RS 01, v ktorom obsadil celkové 2. miesto v šprintových aj vytrvalostných pretekoch. Ako prvý Slovák absolvoval oficiálne testovanie Formuly Renault 3.5 a GP2 Series.
Sezóna 2015.
Sezónu 2015 absolvoval Richard Gonda v prestížnom šampionáte World Series by Renault v unikátnom prototype Renault R.S.01 v súťaži Renault Sport Trophy. Na legendárnych pretekárskych okruhoch v belgickom Spa, maďarskom Hungaroringu, anglickom Silverstone, nemeckom Nürburgringu, francúzskom LeMans a španielskom Jereze skončil na celkovom druhom mieste v šprintových aj vytrvalostných pretekoch. Na konci roku 2015 absolvoval oficiálne testovanie Formuly Renault 3.5 v juniorskom tíme F1 Lotus 3.5 a ako prvý Slovák sa zúčastnil aj oficiálnych posezónnych testov GP2 Series na okruhu Yas Marina v Abú Dhabí v tíme MP Manor.
Sezóna 2014.
V sezóne 2014 sa Richard Gonda predstavil v šampionáte Formula Acceleration, v ktorom obsadil tretie miesto v celkovom hodnotení šampionátu s počtom bodov 94 a stál 4x na stupňoch víťazov. Na slávnych tratiach ako Monza alebo Nürburgring zvádzal skvelé súboje so svojimi súpermi. Okrem tohto šampionátu sa zúčastnil aj prestížnej súťaže Auto GP na mestskom okruhu v marockom Marrakechi. Záver sezóny okorenil úspešným testovaním Formuly Renault 3.5 v prestížnom šampionáte World Series by Renault.
Sezóna 2013.
Sezóna 2013 a zatiaľ najväčší úspech Richarda Gondu. S monopostom Dallara F308 španielskeho tímu Drivex vybojoval titul európskeho šampióna vo Formule 3. V šestnástich pretekoch dokázal 7x vyhrať, 11x stál na pódiu, 9x štartoval z prvej pozície a celkovo 7x zajazdil najrýchlejšie kolo preteku. V závere sezóny prevzal ocenenia za úspešnú sezónu od Medzinárodnej automobilovej federácie a od Kráľovskej španielskej automobilovej federácie. Šampionát Formuly 3 sa konal na vychýrených pretekárskych okruhoch vo Francúzsku, Španielsku, Nemecku, Veľkej Británii, Belgicku, Taliansku a Portugalsku.
Začiatky kariéry.
Svoju pretekársku kariéru začal Richard Gonda ako 9 ročný v roku 2003 v minikárach, v ktorých sa stal okrem iného 5x majstrom Slovenska, so špeciálom Škoda Fabia si v jednej sezóne vyskúšal aj preteky automobilov do vrchu a v roku 2010 absolvoval s Formulou Renault 2.0 Carpathian Cup, v ktorom obsadil celkové druhé miesto. V sezóne 2011 sa Richard Gonda zúčastnil prestížnej série World Series by Renault na Formule Renault 2.0 vo farbách českého tímu Křenek Motorsport. Sezónu 2012 absolvoval Richard Gonda s monopostom Formula Renault 2.0 v Northern European Cupu vo farbách českého tímu Křenek Motorsport. Na záver sezóny sa predstavil aj na maďarskom Hungaroringu v rámci šampionátu Formuly 2.
Ponitrianske múzeum

Ponitrianske múzeum sa nachádza v Nitre, v mestskej časti Staré mesto, konkrétne v Dolnom meste. Úradná adresa je Štefánikova 1.
Mestský dom (Radnica), Štefánikova 1.
Ponitrianske múzeum sídli v budove Mestského domu. Táto novorenesančná budova bola postavená v rokoch 1881-82 podľa projektu architekta Jána Lyku, ktorý neskôr prepracoval mestský inžinier Karol Meyer. Prístavba mestského domu sa uskutočnila až v roku 1911 podľa projektu mestského staviteľa Ing. Michala Gyulaiho, v roku 1912 ju realizoval nitriansky architekt Ján Tomaschek. Budova radnice plnila svoj účel až do roku 1990, bola sídlom Mestského úradu.
Ponitrianske múzeum - opis.
Ponitrianske múzeum sídli v budove Mestského domu (radnice) od roku 1990.
Predchodcom Ponitrianskeho múzea bolo Nitrianske vlastivedné múzeum, ktoré založil Mestský národný výbor v decembri 1962 a sídlilo v budove Veľkého seminára v Hornom meste.
Múzeum spravuje takmer 84 tisíc kusov zbierkových predmetov z odborov archeológia, etnografia, história, numizmatika, botanika, geológia a zoológia.
V roku 1993 múzeum otvorilo expozíciu klenotnicového typu "Skvosty dávnovekého Slovenska". Je tu sústredených vyše 2200 zlatých, strieborných i kovových predmetov, dokumentujúcich tvorivú činnosť a umelecké cítenie človeka od najstarších čias jeho prítomnosti na našom území, teda od staršej doby kamennej až do 17. storočia.
Medzi stále výstavy patria "Nitriansko v zrkadle dejín" (expozícia vývoja historického Nitrianska od praveku, cez včasnú dejinnú dobu, až po stredovek so zreteľom na situáciu vo veľkomoravskej dobe, resp. v 9.-10. storočí) a "Život v lesných a vodných biotopoch" (expozícia zahŕňa takmer 100 kusov preparátov rýb, vtákov a cicavcov z okolia Nitry).
V Ponitrianskom múzeu sa okrem stálych expozícií a výstav múzea konajú aj výstavy rôzneho druhu, prednášky a besedy.
V budove Mestského domu (radnice) okrem Ponitrianskeho múzea sídli aj informačné centrum mesta NISYS.
Externé odkazy.
Majerova skala

Majerova skala () je vrchol v juhovýchodnej časti Veľkej Fatry.
Polohopis.
Skalnatý vrchol sa vypína približne 2 km severne od stredu obce Staré Hory. Ukončuje rázsochu Líšky (), vybiehajúcu východným smerom z Krížnej. Zo Starých Hôr vedie vrcholom Majerovej skaly na Krížnu modrá turistická značka.
Prírodná pamiatka Majerova skala.
Vrcholovú časť a juhovýchodné svahy zaberá prírodná pamiatka, prísluchajúca k Národnému parku Veľká Fatra. Nachádza sa v katastri obce Staré Hory v okrese Banská Bystrica. 
Rozloha rezervácie je 88 415 m², ochranné pásmo nie je stanovené. Pamiatka bola vyhlásená v roku 1992 Okresným úradom životného prostredia Banská Bystrica. Rozhodnutím Okresného úradu ŽP č. vl/3/183/94-Js z 28. novembra 1994 ju spravuje Štátna ochrana prírody Správa Národného parku Veľká Fatra. Účelom je ochrana „"skalného útvaru, predstavujúceho trosku chočského príkrovu v tektonickom nadloží krížňanskej série, s výskytom chránených a ohrozených druhov flóry a fauny"“.
František Dénes

František Dénes, tiež Ferenc Dénes (* 4. apríl 1845, Tribš, Rakúske cisárstvo† 17. október 1934, Levoča, Česko-Slovensko), bol stredoškolský profesor v Levoči, funkcionár Uhorského karpatského spolku, iniciátor a spoluautor máp Vysokých Tatier, autorom sprievodcu po Karpatoch. Stál pri kolíske tatranskej vysokohorskej turistiky.
Životopis.
Narodil sa v severospišskej obci Tribš, ktorá dnes leží v Poľsku. Tu prežil svoje detstvo. Žil blízko Vysokých Tatier a od detstva ich navštevoval. Ľudovú školu navštevoval v Prešove a v Novom Targu. V Levoči študoval na gymnáziu. Počas vysokoškolských štúdií klasickej filológie a prírodných vied na univerzite vo Viedni spoznával takmer celú rakúsku časť Álp. V štúdiách pokračoval v Budapešti. Vtedy už bol členom budapeštianskeho vzdelávacieho ústavu a sprevádzal do Álp synov známeho zubného lekára MUDr. Fridricha Turnovského. Okrem Álp spoznával maďarské hory Matra.
V rokoch 18761906 pôsobil ako stredoškolský profesor v Levoči. Už počas stredoškolských štúdií v Levoči (1860 1864) navštevoval Vysoké Tatry. V lete 1864 napríklad vystúpil do Javorovej doliny, na Ľadový štít a na Širokú. Keď bol stredoškolským profesorom trávil väčšinu času v Tatranskej Polianke. Ponúkal svoje služby ako informátor a sprievodca Uhorského karpatského spolku. Bol stálym tatranských sprievodcom známeho viedenského geológa Viktora Uhliga a aj sám pokračoval v geologických a glaciologických prieskumoch Tatier.
Praktickú turistiku spájal s geografickými a glaciologickými pozorovaniami. Na základe svojich pozorovaní napísal svojho prvého sprievodcu "Sprievodca po uhorských Karpatoch" ("Wegweiser durch die Ungarischen Krapathen" (Levoča 1888)), ktorý vydal Fridrich Fuchs v roku 1863. V sprievodcovi boli prehľadné mapky úsekov horského terénu i s plánmi turistických stredísk. Bol iniciátorom a spoluautorom prvej tatranskej mapy v mierke 1:25 000 a ďalších máp v slovenskom, maďarskom a nemeckom znení. Výdatne prispel k odhaleniu mnohých omylov, ktoré boli uvedené na vtedajších mapách Vysokých Tatier.
V roku 1873 sa stal spoluzakladateľom Uhorského karpatského spolku. Bol členom predsedníctva a pokladník. Tak isto bol pokladníkom zbierky na výstavbu Karpatského múzea v Poprade.
Zaslúžil sa o vytrasovanie viacerých tatranských chodníkov o.i. aj Tatranskej magistrály od Štrbského plesa na Zelené pleso. Ešte ako 88-ročný viedol výstavbu chodníka z Tatranskej Polianky k Batizovskému plesu a odtiaľ na Ostrvu, Popradské pleso a Štrbské Pleso.
Ako pedagóg organizoval časté študentské exkurzie do hôr. Prebúdzal v študentoch trvalý záujem o Vysoké Tatry. Ako aktívny horolezec vykonal prvovýstup cez Koňa na Ľadový štít. Turistiku pestoval aj vo vysokom veku. Napríklad ako 80-ročný bol na Rysoch a na Bujačom vrchu, 88-ročný absolvoval trasu Tatranská Polianka - Velické pleso - Batizovská dolina - Ostrva - Popradské pleso.
Rok pred smrťou preložil do nemčiny Wahlenbergovo dielo "Flora Carpatorum Principalium" z roku 1814. Takmer až do posledného dňa života robil meteorologické pozorovania v Tatranskej Polianke. Napísal veľa článkov a správ o Tatrách.
Majstrovstvá sveta vo florbale žien do 19 rokov 2016

Majstrovstvá sveta vo florbale žien do 19 rokov 2016 boli v poradí 7. Majstrovstvá sveta vo florbale žien do 19 rokov, ktoré organizuje Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Konali sa od 4. – 8. mája 2016 v Belleville, v Kanade, za účasti 16 tímov. Víťazom sa piatykrát stali florbalisti Švédska.
Bratislavské regionálne ochranárske združenie

BROZ - ochranárske združenie je občianske združenie, ktoré vzniklo v roku 1997 a ktoré sa zameriava na praktickú ochranu prírody a na podporu trvalo udržateľného rozvoja v oblasti západného Slovenska.
Hlavným cieľom je ochrana a obnova prírody Bratislavského regiónu, teda v Bratislave, Podunajsku, v Malých Karpatoch a na Záhorí.
Faces of Stone

„Faces of Stone“ je v poradí tretia singel z albumu "Rattle That Lock", ktorý vydal britský hudobník a niekdajší gitarista skupiny Pink Floyd, David Gilmour v roku 2015. Autorom skladby je David Gilmour. 
Text tejto skladby napísal sám Gilmour a hlavnou inšpiráciou bola preňho jeho matka. Je o ňom známe (a sám sa tak neraz vyjadril), že písanie textov je jeho slabina. Skladba bola pravidelnou súčasťou setlistu "Rattle That Lock Tour" (2015-16). 
Skladba vyšla 12. novembra 2015 ako tretí digitálny singel z albumu "Rattle That Lock".
Charmis zo Sparty

Charmis ("Charmis") bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 668 pred Kr.
Charmis zo Sparty bol na 28. olympijských hrách v roku 668 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Podľa starovekého autora Pausania, na rozdiel od Eusebia a Iulia Africana, bol v tejto disciplíne v tom roku olympijským víťazom Chionis zo Sparty. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda.
Záznam o olympijskom víťazstve Charmida je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Gréci už zrejme v časoch antického dávnoveku vedeli, že strava dokáže vo veľkej miere ovplyvniť výkon športovca. Dokazuje to aj Eusebiov záznam, že Charmis sa pri tréningu živil stravou pozostávajúcou zo sušených fíg.
Marek Myslenovič

Marek Myslenovič - maďarsko-latinský prídomok "Horváth de Kamychacz" (, , - † 1508) bol kapitán Budínskeho hradu, chorvátsko-slavónsko-dalmátsky bán.
Pochádzal z Dalmácie. V roku 1495 sa oženil s bohatou vdovou po Pavlu Kinižim Benignou, dcérou Blažeja Maďara. Sobášom získal polovicu jej majetku. Okrem hradu Nagyvázsony mu pripadli panstvá na Považí, vrátane hradu Strečno. V roku 1505 zastával čestnú hodnosť kapitána Budínskeho hradu. V roku 1506 – 1507 bol chorvátsko-slavónsko-dalmátskym bánom spolu s Andrejom Bothom.
Zomrel po páde z koňa v roku 1508. Pochovaný je v pavlínskom kláštore sv. Michala v Nagyvázsony. Tam sa nachádza jeho mramorový náhrobok s nápisom. Na náhrobku je postava rytiera, v pravej ruke drží vojenskú zástavu a a v ľavej svoj erb. Pod nohami mu leží lev, ktorý podľa F. V. Sasinka znázorňuje Turka.
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1981

Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1981 boli v poradí 4. majstrovstvá Afriky v hádzanej, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konali sa v Tunise, v Tunisku v dňoch od 17.31. júla 1981, za účasti 8 mužských a 7 ženských tímov. Nováčikmi turnaja boli tri družstvá: Angola a Guinea v kategórii mužov a Angola v kategórii žien. V mužskej kategórii získalo titul , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . Pre strieborné Pobrežie Slonoviny to bola prvá medaila. U žien obhájilo titul po finálovej výhre nad domácim .
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia afrických družstiev na Majstrovstvá sveta žien 1982. Z oboch kategórii sa kvalifikovali iba víťazné družstvá.