burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Povodie Turca

Povodie Turca je čiastkové povodie Váhu v severnej časti stredného Slovenska. 
Vymedzenie a charakteristika.
Rieka Turiec odvodňuje územie okresov Martin (okrem najsevernejšej časti), Turčianske Teplice (celý okres) a sčasti Žiar nad Hronom (oblasť severne od Kremnice). Zároveň odvodňuje prevažnú väčšinu Turčianskej kotliny, západnú časť Veľkej Fatry, severnú časť Kremnických vrchov a východnú časť pohorí Žiar a Lúčanská Fatra. 
Povodie má nepravidelný oválny tvar, prebieha v severojužnom (poludníkovom) smere od ústia rieky pri Vrútkach na severe po horný tok na pomedzí okresov Turčianske Teplice a Žiar nad Hronom. 
Priebeh rozvodnice.
Rozvodnica prechádza od ústia na východ cez Sklabinské predhorie (vrchy Bukovina () a Borová () a hradné bralo Sklabinského hradu) do Veľkej Fatry (cez vrchy Lučenec (), Končitý vrch () a Kečka () na hrebeň pohoria. Pokračuje hlavným hrebeňom Veľkej Fatry približne v línii Jarabiná () - Malý Lysec () - Ploská () - Ostredok () - Krížna () - Kráľova studňa () - sedlo Malý Šturec (), následne po hrebeni Kremnických vrchov cez Svrčinník (), Tablu () na Skalku (). 
Odtiaľ sa stáča na západ, vytvára južnú hranicu od Skalky k severnému okraju intravilánu obce Krahule, odtiaľ do oblasti tzv. symbolického stredu Európy, cez obec Kremnické Bane na Mazuchov vrch () a ďalej cez Kunešov na kótu 911 m východne od Handlovej. Ďalej pokračuje na sever (už západná hranica) na vrch Bralová skala () a do oblasti Sklenianskych lúk pri obci Sklené a ďalej vchádza do pohoria Žiar, kde vedie po hrebeni v línii Nemcovo () - Mačací zámok () - Rovné lazy () - Vyšehrad () - Vyšehradské sedlo () - Závozy - Vrícke sedlo () a ďalej pokračuje hlavným hrebeňom Lúčanskej Fatry. 
Tu prebieha na spojnici Vrania skala () - Reváň () - Kľak () - Vrícke sedlo () - Janková () - Hnilická Kýčera () - sedlo Majbíková () - Úplaz (). Tu sa stáča na juhovýchod, vytvára severnú hranicu povodia, pričom schádza k ústiu Turca do Váhu.
Riečna sieť.
Hlavným tokom je rieka Turiec, ktorá pramení vo Veľkej Fatre v juhovýchodnej časti povodia. Tok rieky opisuje tvar obráteného písmena „J“, pričom od prameňa vytvára veľký oblúk prehnutý na juh, pod Turčekom sa stáča na severozápad a severne od obce Sklené na sever. Na strednom toku formuje veľký oblúk smerujúci na západ k obci Kaľamenová a výrazne meandruje. Po prijatí Belianskeho potoka na dolnom toku južne od Martina už pokračuje k ústiu smerom priamo na sever. 
Z hľadiska prítokov sú výrazne vyvinuté prítoky z oboch strán hlavného toku, pričom však vodnatejšie sú pravostranné pritekajúce z Veľkej Fatry (Teplica, Dolinka, Blatnický s Gaderským potokom, Beliansky s Necpalským potokom a Sklabinský potok). Z ľavostranných prítokov vynikajú najmä Biely potok, Jasenica, Polerieka, Vríca, Valčiansky potok a Trebostovský potok.
Susedné povodia.
Povodie Turca je od povodia Revúcej oddelené rozvodnicou na východe, od povodia Hrona na juhovýchode (prostredníctvom Bystrice) a juhu (prostredníctvom Kremnického a Lutilského potoka a prítokov) a napokon od povodia Nitry, ako aj povodia Rajčanky na západe. Na severe povodie prilieha k vlastnému povodiu Váhu.
Šomoška (hrad)

Šomoška (normovaný názov), Šomošský hrad (), hrad Drienov je zrúcanina hradu v chotári obce Šiatorská Bukovinka v okrese Lučenec, v bezprostrednej blízkosti slovensko-maďarskej štátnej hranice nad maďarskou obcou Somoskő (Šomoška). Hradný kopec tvorí národná prírodná rezervácia Šomoška.
Názov.
Hrad Šomoška mal v priebehu histórie viacero názvov. V roku 1323 "castrum Somoskw", Somoskew znamenalo Drieňový Kameň, bol známy tiež ako Drienov.
Dejiny.
Hrad založili koncom 13. alebo začiatkom 14. storočia Kačičovci. Bol stavaný z čadičových kvádrov, ktoré boli ťažené priamo v hradnom kopci. Pri stavbe bol odkrytý i známy „kamenný vodopád“. V roku 1310 sa stal majetkom Matúša Čáka. Po rozpade jeho dŕžav daroval Karol Róbert Šomošku Tomášovi Sečénimu. V roku 1461 ho kráľ daroval Orságovcom a Lošonciovcom. Od roku 1554 po strate Fiľakova patril k prvej línii protitureckých hradov. V roku 1573 hrad obsadili osmanské vojská pod vedením fiľakovského bega Aliho. Turci hrad držali až do roku 1596, kedy pred jednotkami Valentína Prepoštváryho ustúpili. Po smrti majiteľky hradu Anny Lošonciovej sa stal majetkom Žigmunda Forgáča. V roku 1618 bol na príkaz krajinského snemu hrad opevnený, renovácia prebehla v rokoch 15471655. Po porážke povstania Františka II. Rákociho, ktorého vojská hrad v roku 1703 dobyli, bol cisárskym vojskom zbúraný. Odvtedy sa nachádzal v ruinách.
Podoba hradu.
Podoba pôvodného hradu nie je zrejmá. Podľa predpokladov ho pôvodne tvorila malá bezvežová dispozícia, približne trojuholníkového pôdorysu. Neskôr v stredoveku sa rozrástol o gotický palác na východe a tiež o vstupnú vežu. Zásadná prestavba prebehla v 16. storočí, keď bol rozšírený o dve delové bašty, barbakan a dve budovy na severnej a južnej strane. Interiéry boli vybavené tesanými tvarovanými článkami. Najmladším doplnkom bol zrejme vysunutý polygonálny bastión.
Malý princ

Malý princ môže byť:
Európska cesta 012

Európska cesta 012 je diaľková cesta na juhovýchode Kazachstanu. Tiahne sa od Alma-Aty na sever k mestu Chorgos na hraniciach s Čínou. Je súčasťou Asian Highway 5 (Šanghaj - Istanbul) v Projekte ázijských diaľkových ciest.
Svor (hornina)

Svor je premenená hornina, ktorá sa tvorí pri strednom stupni regionálnej premeny hornín. Niekedy tiež označovaný ako sľudnato-kremenná bridlica. Patrí do nižšej časti amfibolitovej fácie. Je zaraďovaný medzi kryštalické bridlice.
Vznik.
Svor sa tvorí pri stredných až vyšších tlakoch a teplotách, hlavne z pelitických - ílových ale aj piesčitých sedimentov, hlavne pri orogénnej, regionálnej metamorfóze. Niektoré svory tiež môžu vznikať retrográdnou premenou (diaftorézou rúl). Svory v prírode plynule prechádzajú do geneticky podobných hornín ako sú slabšie metamorfované svorové fylity, ktoré sú jemnozrnnejšie, s mikrošupinkovitým sericitom, alebo sa prestupujú s viac metamorfovanými svorovými rulami, ktoré majú hrubšiu zrnitosť a vyšší obsah živcov, ktoré sú navyše viac bázické.
Zloženie a vlastnosti.
Sú to strednozrnné alebo hrubozrnné horniny, v ktorých možno okom dobre rozoznať sľudy, hlavne muskovit, menej biotit a tiež kremeň. Podiel živcov, z ktorých prevažuje plagioklas (hlavne albit) je nízky a nezvykne presahovať 10%. Z vedľajších minerálov je zastúpený aj amfibol a granát. Akcesorické minerály svorov sú hlavne turmalín, apatit, grafit, chlorit, rudy (magnetit) ai. Od rúl sa líšia nedostatkom živcov. Textúra býva rovnobežná i plástovitá. Štruktúra je zreteľne šupinatá. Odlučnosť svorov je dokonale bridličnatá, až doskovitá. Svory sú zväčša svetlo sfarbené, sivasté, žltkasté i zelenkasté ale i hnedočiene. Farba svorov závisí od prevládajúceho druhu sľudy. Podľa minerálneho zloženia sa rozoznávajú granátické, turmalinické, chloritické, grafitické, staurolitové a iné typy svorov.
Výskyt.
V Českom masíve sa nachádza napríklad v Hrubom Jeseníku, ďalšie výskyty sú známe z Klínovca, Domažlíc, Kaplíc a celého moravika, hlavne okolo Vranova nad Dyjí v moravskej svorovej zóne.
V Západných Karpatoch sa svory vyskytujú spolu s rulami najmä v kryštaliniku jadrových pohorí ako je Tribeč, Považský Inovec (v severnom - seleckom bloku), Malé Karpaty (granátické a staurolitové) a v Tatrách. Bežné sú tiež v kryštaliniku veporika hlavne v Slovenskom rudohorí a Kráľovohoľských Tatrách.
Použitie.
Nemajú žiadne významné praktické použitie. Môžu byť použité ako kamenivo, do betónov, ako drvina na stavbu ciest atď. Svory na Slovensku sú väčšinou veľmi rozpukané.
Bloomsday

Bloomsday (anglicky Bloomov deň) je sviatok, ktorý sa oslavuje 16. júna v Dubline a inde na svete, k oslave diela Jamesa Joyca a oživuje udalosti Joyceovho nejslávnejšieho románu Ulysses, ktorý sa odohráva v Dubline práve 16. júna 1904 na pamiatku Joyceovho zoznámenia s jeho manželkou Norou Barnacleovou. Tento deň je v Írsku štátnym sviatkom. Meno nesie deň po Leopoldovi Bloomovi, bezvýznamnom dublinskom novinárovi, ktorý je hlavným hrdinom Ulysses.
Oslavy Bloomsday zahrňujú mnoho kultúrnych aktivít, vrátane čítania a dramatizácií Ulysses, cesty po dublinských baroch a krčmách, opakovanie Bloomovej cesty po Dubline v historickom kostýme. Skalní fanúškovia sa podujímajú v ten a prípadne i ďalší deň k nepretržitému čítaniu celého textu Ulyssis (cca 700 strán), čo spravidla trvá 36 hodín. Prvá oslava tohto sviatku sa konala na 50. výročí deja Odyssea v roku 1954 a najvýznamnejšia oslava, festival "ReJoyce Dublin 2004" (nepreložiteľná slovná hračka - "rejoice Dublin" znamená "raduj sa, Dublin", "re-Joyce Dublin" znamená tiež "znovuoJoyceuj sa, Dublin") sa konala na stom výročí deje Odyssea v roku 2004 v dňoch 1. apríla - 31. augusta.
Diaľnica M1 (Maďarsko)

Diaľnica M1 () je 172 kilometrov dlhá diaľnica v Maďarsku, ktorá začína v hlavnom meste Budapešť a pokračuje západným smerom cez mestá Tatabánya a Győr až na rakúsku štátnu hranicu pri obci Hegyeshalom. Po celej dĺžke diaľnice je vedená európska cesta 60 a na úseku Budapešť-Levél (medzi križovatkami s M0 a M15) aj E65 a E75.
Diaľnica M1 patrí medzi najstaršie v krajine - jej výstavba sa začala v roku 1964. Po vyše tridsiatich rokoch, v roku 1996, bol dokončený posledný chýbajúci úsek pri pohraničnej obci Hegyeshalom. Úsek medzi Győrom a rakúskou hranicou, ktorý bol postavený v prvej polovici 90. rokov bol prvým, ktorý bol financovaný pomocou súkromného kapitálu.
Význam diaľnice výrazne vzrástol po páde železnej opony a v súčasnosti patrí medzi najvyťaženejšie v krajine. Priemerná denná hustota dopravy na M1 sa pri Budapešti pohybuje okolo 100 tisíc vozidiel, pri Győre je to približne 30 tisíc vozidiel.
História.
Výstavba diaľnice M1 začala v roku 1964 pri budapeštianskom predmestí Törökbálint. Išlo o 12 km dlhý úsek, ktorý je spoločný pre diaľnice M1 a M7. V polovičnom profile ho sprejazdnili v roku 1977 a úplne bol dokončený o rok neskôr. 
Ešte v roku 1975 bol otvorený úsek medzi Tatabányou a obcou Kisbér v polovičnom profile a v roku 1977 bol tento úsek predĺžený až po Győr. V roku 1979 bol v polovičnom profile sprejazdnený štvorkilometrový úsek medzi križovatkami s M7 a M0. Dobudovaný bol až o dva roky. 
V roku 1982 otvorili úsek medzi obcou Bicske a mestom Tatabánya. Medzitým sa začal budovať úsek Budapešť-Tatabánya a takisto aj druhý profil už skôr otvoreného úseku Tatabánya-Győr. Výstavba prebiehala počas celých 80. rokov, avšak kopletne dobudovať diaľnicu medzi hlavným mestom a Győrom sa podarilo až po páde socializmu v roku 1990.
Po zmene režimu však tempo výstavby upadlo, najmä kvôli finančným ťažkostiam spôsobeným prechodom z príkazovej na trhovú ekonomiku. Začal sa teda hľadať vhodný súkromný investor, ktorý by dobudoval diaľnicu až na rakúske hranice. 13. apríla 1993 bola podpísaná zmluva medzi štátom a súkromným investorom, ktorý založil spoločnosť "Első Magyar Koncessziós Autópálya Rt. (ELMKA)". Táto spoločnosť sa zaviazala postaviť 65 kilometrov diaľnice a získala právo prevádzkovať tento úsek po dobu 35 rokov. V roku 1995 bol dokončený obchvat mesta Győr "(24 km)" a o rok neskôr aj zvyšok cesty po Hegyeshalom. 
Spoločnosť začala prevádzkovať túto časť diaľnice, avšak odozva zo strany tlače a verejnosti bola negatívna, najmä kvôli neprimerane vysokému mýtu. Maďarský automotoklub v roku 1998 zažaloval spoločnosť ELMKA za neprimerané poplatky a tento súd sa mu podarilo vyhrať. ELMKA však aj napriek rozhodnutiu súdu poplatky neznížila.
Vyhrotená situácia prinútila vtedajšiu vládu odkúpiť späť koncesionárske právo od spoločnosti ELMKA a znížiť tým poplatky za diaľnicu. Spoločnoť ELMKA následne ukončila svoju činnosť a v roku 2001 zanikla.
Štátna spoločnosť "Nemzeti Infrastruktúra Fejlesztő Zrt." v roku 2010 vyhlásila verejné obstarávanie na rozšírenie diaľnice M1 na tri jazdné pruhy v oboch smeroch na úseku medzi križovatkou s M7 "(12. km)" a výjazdom do mesta Tata "(67. km)".
Rýchlostná cesta M2 (Maďarsko)

Rýchlostná cesta M2 () je rýchlostná cesta v Maďarsku, ktorá začína v Budapešti, kde sa križuje s mestským obchvatom M0 a pokračuje potom na sever k mestu Vacov. V budúcnosti bude končiť až na štátnej hranici so Slovenskom pri Šahách, kde na ňu bude nadväzovať R3. M2 je súčasťou trasy európskej cesty 77.
V súčasnosti je v prevádzke 30 km na úseku Budapešť-Vacov, sever, no plnom profile je vybudovaných 20 kilometrov od Budapešti po Vacov, juh. Zvyšných 10 km v polovičnom profile je zatiaľ označených ako cesta 2A. Pokračuje príprava zvyšnej časti po štátnu hranicu. V decembri 2021 bol vybraný dodávateľ dokumentácie pre stavebné povolenie pre úsek medzi Netejč a Rétság v dĺžke 9,5 km v plnom profile a pre odpočívadlo pri obci Drégelypalánk.
Diaľnica A980 (Nemecko)

Diaľnica A980 () vedie z obce Waltenhofen okolo Durachu až po diaľničnú križovatku Allgäu s diaľnicou A7. V budúcnosti bude súčasťou plánovanej diaľnice A98. Na A 980 sa nachádza najvyšší položený diaľničný bod v Nemecku a to vo výške 947 m n. m.
.222 Remington

.222 Remington je puškový náboj so stredovým zápalom uvedený na trh v roku 1950 v USA. Ide o prvý komerčný bezokrajový náboj vyrobený v USA. Vyrobil ho Mike Walker. Išlo o celkom novú konštrukciu, nebola odvodená od žiadneho predchádzajúceho náboja.
História.
.222 Remington bol po prvýkrát predstavený v opakovacej puške Remington 722 a okamžite dosiahol úspech. V tej dobe bolo veľmi neobvyklé, aby sériovo vyrábané pušky dosahovali na vzdialenosť 100 yardov () rozptylu do 1 uhlovej minúty bez 
akéhokoľvek tuningu. Presnosť a z balistického hľadiska veľmi plochá trajektória letu tohto náboja mala za následok, že sa začal veľmi rýchlo používať pre lov malej škodnej a pre benchrest shooting. Po niekoľko desaťročí sa jednalo o najlepší náboj pre dané disciplíny. Síce existovali výkonnejšie náboje, hlavne .220 Swift a .22-250 Remington, ktoré mali väčší dostrel. Ale vzhľadom na to, že sa do nich dávalo viac strelného prachu (do.222 Remington priemerne 25 grainov prachu, do.22 – 250 priemerne 41 grainov a do.220 Swift 46 grainov), čo má za následok vyššiu cenu, väčší spätný ráz a väčšie opotrebenie hlavne. 
Parametre.
Priemer strely: .224" ()
Typ zápalky: malá pušková
Azet.sk

Azet.sk je slovenský internetový portál. Do 31.5.2016 bol prevádzkovaný spoločnosťou Azet.sk a. s. so sídlom v Žiline, ktorá zanikla zlúčením so spoločnosťou Ringier Axel Springer Slovakia, a.s. V správe portálu Azet.sk je 23 internetových služieb. 
Dejiny portálu.
Stručný prehľad histórie portálu spoločnosti Azet.sk, a.s.:
Podľa "AIM Monitoru" použije služby prevádzkované spoločnostou Azet.sk v pracovných dňoch v priemere viac ako 1 100 000 reálnych používateľov a mesačne viac ako 3 400 000 používateľov (údaj z februára 2017).
Spoločnosť dosiahla v roku 2015 obrat 14 mil. eur.
Tobaru

Tobaru (alebo Lolodai) je neaktívny vulkán, nachádzajúci sa v severnej časti indonézskeho ostrova Halmahera. Prevažne andezitový vulkán má výšku 1 035 m, vek poslednej erupcie nie je známy.
Ibu

Ibu je aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa pri severozápadnom pobreží ostrova Halmahera. Jeho vrchol tvoria dva krátery, vnútorný má priemer a hĺbku 400 m a nachádza sa v niekoľko menších jazierok, vonkajší má priemer . Na severovýchodnom okraji vrcholu sa nachádza aj väčší parazitický kráter. Na severnom a západnom svahu sa nachádza aj niekoľko maarov. V histórii vulkánu sú zaznamenané štyri menšie erupcie, prvá na konci leta roku 1911 a posledná v roku 2009.
Litovci

Litovci patria k baltským národom, ktoré obývajú východné pobrežie Baltského mora. Hovoria litovským jazykom, ktorý patrí do východobaltskej vetvy baltských jazykov. Tie patria k indoeurópskym jazykom. Vyznávajú rímskokatolícke náboženstvo, ktorým sa odlišujú od iných baltských národov.
Dejiny.
Litovci patria medzi národy, ktoré ako posledné v Európe prijali kresťanské náboženstvo. Až v 13. storočí prijal knieža Mindaugas rímskokatolícke náboženstvo a zjednotil litovské kmene. V 14. storočí litovské veľkoknieža Algirdas rozširil územie Litvy až k Čiernemu moru. Vznikol tak jeden z najväčších európskych štátov. Litovci úspešne vzdorovali agresívnemu Rádu nemeckých rytierov a spolu s Poliakmi ho v roku 1410 pri Grunwalde porazili. Úspešne vzdorovali aj tureckej a ruskej expanzii. V roku 1385 vznikla poľsko-litovská únia. 
V čase reformácie si Litovci (na rozdiel od Lotyšov a Estóncov) zachovali rímskokatolícke náboženstvo. Po troch deleniach Poľska sa územie Litvy stalo súčasťou Ruskej ríše až do roku 1918. Národné povedomie Litovcov, rustikálny charakter krajiny a pevná rímskokatolícka viera dokázali udržať Litovcov pri sile. Tak ako úspešne vzdorovali germanizácii, tak úspešne vzdorovali aj rusifikácii.
V rokoch 1918 až 1940 bol litovský štát obnovený, ale neskôr okupovaný Sovietskym zväzom (1940 – 1941) a potom nacistickým Nemeckom (1941 – 1944). Stalinské deportácie a nacistické pogromy proti Židom zbavili Litvu veľkej časti obyvateľstva. V rokoch 1944/1945 až 1990 sa Litva stala opäť súčasťou Sovietskeho zväzu. Do Litvy (na rozdiel od Estónska a Lotyšska) prišlo menej Rusov (asi 6,3 %). Poľskú menšinu tvorí 6,7 % obyvateľov krajiny.
Náboženstvo.
Prevažná väčšina Litovcov vyznáva rímskokatolícke náboženstvo, ktoré v histórii tohto národa zohrávalo dôležitú úlohu. Vidno to najmä v barokovom hlavnom meste Vilnius, v ktorom je niekoľko desiatok rímskokatolíckych kostolov. Napriek tomu, že mnohé z nich boli v sovietskej ére zatvorené, Litovci ich opäť vrátili katolíckej cirkvi a dnes slúžia ako katolícke chrámy. Pri meste Šiauliai sa nachádza známa Hora krížov, ktorá je symbolom vzdoru a odporu tohto malého a statočného národa proti totalitným diktatúram. Okupanti toto miesto viackrát zničili, ale Litovci ho vždy obnovili. Horu krížov navštívil aj pápež Ján Pavol II. Prítomnosť katolíckej cirkvi cítiť na každom kroku (kaplnky, sviatky, folklór, návšteva bohoslužieb). Iba malá časť Litovcov vyznáva pravoslávie a protestantizmus, prípadne je bez vyznania.
Halmahera

Halmahera (alebo Jilolo) je jeden z ostrovov Maluckých ostrovov. S rozlohou je to najväčší ostrov súostrovia. Administratívne patrí pod indonézsku provinciu Maluku Utara (Severné Maluku). Ostrov je riedko obývaný, počet obyvateľov bol v roku 1995 162 728.
Garching bei München

Garching alebo Garching bei München je nemecké mesto v Bavorsku susediace s Mníchovom. Leží neďaleko rieky Isar a diaľnice A 9. Nachádzajú sa tu 3 zastávky Mníchovského metra linky U6 - "Garching-Hochbrück", "Garching", "Garching-Forschungszentrum".
Školstvo.
Severne od mesta sa nachádza Technická univerzita.
Gamkonora

Gamkonora je aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v severnej časti ostrova Halmahera. S výškou je to najvyšší vrch na ostrove. Jeho vrchol tvorí séria kráterov, zoradených v severojužnej línii. Sopka je pomerne aktívna, od 16. storočia bolo zaznamenaných približne tucet prevažne menších explozívnych erupcií, najväčšia sa odohrala v máji roku 1673, keď objem uvoľnenej tefry dosiahol približne 1 mld. m3 a cunami zničili dediny na pobreží ostrova.
Jan Opletal

Jan Opletal (* 1. január 1915, Lhota nad Moravou, Rakúsko-Uhorsko dnes Česko – † 11. november 1939, Praha, Protektorát Čechy a Morava dnes Česko) bol český študent Lekárskej fakulty Karlovej univerzity, strelne smrteľne poranený v Prahe, počas demonštrácie študentov v protektoráte Čechy a Morava proti nemeckej okupácii Česko-Slovenskej republiky.
Životopis.
Jan Opletal zmaturoval v roku 1934 na gymnáziu v Litoveli a od roku 1936 začal štúdium na Karlovej univerzite. Dňa 28. októbra 1939, v deň výročia založenia Česko-Slovenskej republiky, sa v Prahe uskutočnili demonštrácie študentov proti nemeckej nacistickej okupácii, počas ktorých na neho strieľali. O niekoľko dní neskôr, 11. novembra 1939, na následky týchto zranení zomrel.
Na jeho pohreb prišlo tisíce študentov a následne prerástol na ďalšiu protinacistickú demonštráciu. V jej dôsledku 17. novembra 1939 nariadil ríšsky protektor Konstantin von Neurath zatvorenie všetkých českých univerzít a internátov. Deväť študentov bolo popravených a približne 1 200 študentov bolo deportovaných do koncentračného tábora Sachsenhausen, v ktorom 35 z nich zahynulo. 
Deň zavrenia vysokých škol, 17. november, bol v roku 1941 v Londýne stanovený za Medzinárodný deň študentstva. 
V roku 1996 mu bol prepožičaný in memoriam Rád T. G. Masaryka I. triedy.
Následky.
Pozostatky Jana Opletala boli prevezené do jeho rodného mesta a vztýčili mu tam aj pamätník. V mnohých českých mestách boli po ňom pomenované ulice, napr. v Prahe je po ňom pomenovaná ulica susediaca s Václavským námestím. Na základe tejto udalosti, bol tento deň vyhlásený za medzinárodný deň študentstva.
Todoko-Ranu

Todoko-Ranu je názov dvojice kaldier vulkanického pôvodu, nachádzajúcich sa v severozápadnej časti ostrova Halmahera. široká kaldera "Todoko" sa nachádza južne od väčšej, 2 ×  širokej kaldery "Ranu", ktorá je zaliata vodou. Na južnom okraji kaldery Todoko sa nachádza mladý, postkalderový dóm "Sahu". Vek poslednej erupcie komplexu nie je známy, jediným prejavom aktivity sú fumaroly v okolí kaldery Ranu a termálne pramene neďaleko dómu Sahu.
Altun

Altun (turecky "altin" = zlato) alebo sultani je zlatá minca zavedená v roku 1454 sultánom Mohamedom II. po dobytí Carihradu. Ide o vedúci nominál osmanského mincovníctva. Pôvodne mala hmotnosť 3,43 g.
Islamský dinár

Islamský dinár je zlatý dinár ( "dínár") podľa islamského práva. Má hmotnosť 4,25 g 22-karátového zlata. Drobnejšou mincou je strieborný islamský dirham. Podľa islamského práva sa v dinároch počíta povinná almužna ("zaká"), peňažný trest za priestupok ("hudúd") alebo veno nevesty.
Islamská mincovňa.
Islamský dinár a islamský dirham razí firma Islamic Mint v Dubaji od 7. novembra 2001. Od roku 2008 razí aj mince s hodnotou 2 dináre (8,5 g 22 kt zlata) a 8 dinárov (34 g 22 kt zlata).
Kelantanský dinár.
Islamský dinár razí jediný štát na svete, malajzijský sultanát Kelantan od 20. septembra 2006 ako kelantanský dinár v nominálnych hodnotách 1, ½ a ¼ dinára. Nemá však štatút legálneho platidla.
Európska cesta 011

Európska cesta 011 je diaľková cesta v Kazachstane a Kirgizsku. Začína sa v meste Kokpek, v Alma-Ate sa križuje s E011 a končí pri jazere Issyk-kuľ.
Carme

Carme môže byť:
Rýchlostná cesta S6 (Rakúsko)

Rýchlostná cesta S6 () je rýchlostná cesta v Rakúsku. Začína sa v križovatke Seebenstein na diaľnici A2, prechádza cez Semmering a končí neďaleko obce St. Michael, kde sa napája na diaľnicu A9.
Semmeringská rýchlostná cesta S6 je dlhá 105,3 km a nachádza sa na nej 14 tunelov s celkovou dĺžkou 17 km. Posledná časť rýchlostnej cesty bola dokončená otvorením tunela "Semmeringscheitel" v októbri 2004. Dokončenie rýchlostnej cesty má priniesť zriedenie dopravy v Semmeringu, pretože denne cez neho prešlo okolo 12 000 vozidiel.
Od mája 2008 je vo výstavbe druhá rúra Ganzsteinského tunela. Po otvorená južnej rúry sa začne generálna oprava severnej. Od konca roka 2008 má celá rýchlostná cesta S6 dva jazdné pruhy v oboch smeroch. Náklady na dostavbu dosiahli hodnotu asi 68 miliónov €.
Fatva

Fatva alebo fetva (arab. "fatwá") je interpretácia islamského práva podávaná znalcom islamského práva (muftím) na žiadosť moslima.
Všeobecným omylom je názor, že fatva znamená len výzvu k fyzickému odstráneniu (zabitiu) nejakej osoby. To je jeden z malého množstva extrémnych prípadov, ako sa stalo napríklad v roku 1988, keď ajatolláh Chomejní vyhlásil fatvu vo veci spisovateľa Salmana Rushdieho, podľa ktorej má každý moslim povinnosť Rushdieho zabiť.
Relevancia fatvy záleží na reputácii muftího, ktorý ju vydal (preto je obvykle označená jeho stručným životopisom).
Aromia

Aromia je rod chrobákov z čeľade fuzáčovitých ("Cerambycidae"). Rod opísal v roku 1833 francúzsky entomológ Jean Guillaume Audinet-Serville (1774 - 1858). Do rodu patrí viacero druhov chrobákov, z ktorých je najznámejší druh fuzáč pižmový 
("Aromia moschata" Linnaeus, 1758).
Franz Faldermann

Franz Faldermann (-po nemecky) resp. Franc Faľdermann ("Франц Фальдерманн" - po rusky; * 28. február 1799, Heidelberg, Nemecko - † 30. november 1838, Petrohrad, Rusko) bol menej známy ruský entomológ - koleopterológ nemeckého pôvodu.
Životopis.
Spočiatku pracoval v sade svojho otca. Neskôr cestoval po viacerých štátoch, napr. po Nemecku a Anglicku. Po svojom prihlásení do práce prostredníctvom Friedricha Ernsta Ludwiga von Fischera (1782 - 1854) sa stal zamestnancom Petrohradskej botanickej záhrady. Už v mladosti sa zaoberal prírodnými vedami. Venoval sa hlavne zberu a štúdiu hmyzu - hlavne chrobákov, prevažne z územia Ruskej ríše. Počas svojho života opísal viacero známych druhov hmyzu. 
Napríklad: 
Jeho zbierka hmyzu, hlavne chrobákov sa nachádza na viacerých miestach: Najvýznamnejšia časť sa nachádza v Zoologickom múzeu zoologického inštitútu Ruskej akadémie vied v Petrohrade (Зоологический музей Зоологического института РАН), časť vo francúzskom Muséum national d'histoire naturelle v Paríži. Časť je v Kyjevskom polytechnickom inštitúte (Київський політехнічний інститут) a v Zoologickom múzeu Moskovskej univerzity (Научно-исследовательский зоологический музей Московского государственного университета).
František z Ditrichštejna

Knieža František kardinál z Ditrichštejna (* 22. august 1570 – † 19. september 1636) bol katolícky olomoucký biskup (1599-1636) a politik, hlavný radca štyroch habsburských panovníkov (Rudolfa II., Mateja II., Ferdinanda II. a Ferdinanda III.).
Vrícke sedlo

Vrícke sedlo alebo Vríčanské sedlo je názov dvoch sediel v Malej Fatre:
Manor House (stanica metra)

Manor House je jednou zo staníc londýnskeho metra nachádzajúca sa v londýnskej mestskej časti Manor House v obvode Haringey. Stanicu obsluhuje Piccadilly Line a nachádza sa v tarifných zónach 2 a 3. Stanica sa taktiež nachádza blízko pri severnej hranici obvodu Hackney.
Dejiny.
Stanica pomenovaná po miestnej krčme bola otvorená 19. septembra 1932. Navrhol ju Charles Holden a je situovaná na križovatke ulíc Seven Sisters Road a Green Lanes. Ako na všetkých staniciach ležiacich na predĺženej časti Piccadilly Line do Cockfosters, aj tu boli umiestnené viaceré estetické prvky, ktoré predtým v metre vidieť nebolo. Východov zo stanice bolo až 9, pričom dva z nich ústili ku električkám z a do Tottenhamu, Edmontonu a Stamford Hill. Posledné električky tu prešli v roku 1938, kedy boli nahradené trolejbusmi, ktoré tiež prestali premávať v roku 1951.
Podzemné časti stanice sú vydláždené svetlo hnedými dlaždicami lemovanými modrým vlysom a zrekonštruované boli v roku 2005. Tunely v stanici majú, podobne ako v staniciach Turnpike Lane a Wood Green, priemer a boli navrhnuté pre očakávanú väčšiu kapacitu. V porovnaní stanice Southgate a Bounds Green majú priemer len . Netradičné tiež boli priestory vybudované pre väčšiu prístupnosť pod koľajiskom.
Počas plánovania Victoria Line sa uvažovalo, že by stanicu prebudovali na stanicu Victoria Line, pričom Piccadilly Line by pokračovala v nových tuneloch priamo do nasledujúcej stanice Turnpike Lane. Návrh bol však zamietnutý z dôvodu veľkých obmedzení a vysokej ceny.
Zaujímavosti.
Vedľa severného východu zo stanice sa nachádzajú pozostatky električkovej trate, ktorá vedie do pôvodnej budovy Metropolitan Electric Tramways Headquarters (riaditeľstvo spomínaných električiek).
Stanica London Overground Harringay Green Lanes sa nachádza cca severne od stanice po ulici Green Lanes.
Európska cesta 013

Európska cesta 013 je diaľková cesta v Kazachstane. Začína sa v meste Saryosek, kde sa odpája z E40 a ďalej pokračuje na východ do mesta Koktal, kde sa napája na E012.
Encyclopaedia Beliana

Encyclopaedia Beliana (podtitul: slovenská všeobecná encyklopédia (v dvanástich zväzkoch)) je veľká slovenská všeobecná encyklopédia, pomenovaná podľa Mateja Bela, ktorá vychádza vo vydavateľstve Veda od roku 1999. Dielo zostavuje a redakčne spracováva kolektív Encyklopedického ústavu Slovenskej akadémie vied. Vedúcou odbornej redakcie a vedúcou projektu je Anna Prociková, predsedom redakčnej rady Štefan Luby. 
Na tvorbe diela sa podieľajú stovky externých autorov textov, konzultantov a oponentov. Na grafickom obsahu (ilustrácie, fotografie a mapy) spolupracujú desiatky externých autorov a konzultantov.
Jednotlivé zväzky vychádzajú s odstupom dva roky, čo je pomalšie oproti pôvodnému plánu, ktorý počítal s vyjdením celej encyklopédie za 10 rokov. Celá encyklopédia bude podľa plánov mať približne 150 000 hesiel a pôvodne sa predpokladalo vydanie 12 zväzkov, no v roku 2017 skôr 14 alebo 15, v roku 2021 okolo 20. Po vydaní celej encyklopédie budú nasledovať dodatky. Doteraz (2021) vyšlo 9 zväzkov.
Budúcnosť.
Podľa zmluvy medzi SAV a Encyklopedickým ústavom SAV majú byť tlačové podklady pre knižné vydanie ďalších dielov Beliany odovzdané:
Internetová verzia.
V roku 2018 bola zverejnená internetová verzia encyklopédie. Texty hesiel sú zverejnené pod verejnou licenciou Creative Commons Attribution-NoDerivatives 4.0 International (CC BY-ND 4.0) a každá ilustrácia má osobitné podmienky použitia. Technická realizácia internetovej verzie Encyclopaedie Beliany bola uskutočnená za pomoci občianskeho združenia Spoločnosť pre otvorené informačné technológie (SOIT) za pomoci výlučne otvoreného softvéru a aj výsledný zdrojový kód je otvorený softvér zverejnený na portáli GitHub. K 1. 1. 2019 internetová verzia obsahuje len malý výber z hesiel publikovaných v papierovom vydaní, pričom časť z týchto online hesiel je aktualizovaná.
Islamský dirham

Islamský dirham je strieborný dirham () podľa islamského práva. Má hmotnosť 2,974 g striebra s rýdzosťou . Je drobnejšou mincou k zlatému islamskému dináru.
Islamská mincovňa.
Islamský dinár a islamský dirham razí firma Islamic Mint v Dubaji. Strieborné mince sú vo vyhotovení 1 dirham (3 g rýdzosť ), 5 dirhamov (15 g rýdzosť ). Od roku 2008 je to aj 10 dirhamov (30 g rýdzosť ).
Ľuboš Jurík

Ľuboš Jurík (* 14. september 1947, Nové Zámky – † 28. september 2021, Bratislava) bol slovenský spisovateľ, novinár, politológ a šéfredaktor časopisu "Euroreport Plus".
Životopis.
V roku 1971 absolvoval štúdium publicistiky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Po ukončení štúdia pôsobil ako redaktor týždenníka Nové slovo, v rokoch 19921997 bol hovorcom predsedu NR SR (Ivana Gašparoviča), zakladateľom časopisu Parlamentný kuriér a neskôr sa stal šéfredaktorom mesačníka Euroreport plus. Bol dvojnásobným držiteľom ceny Egona E. Kischa za literatúru faktu a držiteľ Krištáľového krídla. Žil v Pezinku, bol ženatý, mal dvoch synov a jednu dcéru.
Tvorba.
Venoval sa najmä písaniu próz (romány, novely, poviedky), ako aj esejí a rozhovorov. Bol tiež autorom divadelnej hry a viacerých televíznych scenárov.
Lubenícko-margecianska línia

Lubenícko-margecianska línia tiež lubenícko-margecianska jazva je významná zlomová oblasť vyššieho rádu v Západných Karpatoch. Má charakter prešmyku. Pozdĺž nej je nasunuté gemerikum na veporikum. K násunu došlo počas tuhárskej fázy v priebehu strednej kriedy.
Línia sa tiahne južným úpätím Slovenského rudohoria zo severného okolia Lučenca k Jelšave, kde sa stáča na sever k Dobšinej. Vo východnej časti Slovenského rudohoria je výrazná medzi Margecanmi a Košicami. V oblasti medzi Krompachmi a Hranovnicou ju prekrýva centrálnokarpatský paleogén a ukláňa sa na juh. Na južnom úpätí Slovenského rudohoria majú pozdĺž zlomovej línie horniny ochtinských vrstiev (najsevernejšia časť gemerika) strmý sklon okolo 40-60°, čo súvisí s neskorším vyklenutím pohoria. Na severnej strane rozhrania ju na veporickej strane ohraničujú horniny permského rimavického súvrstvia. Na iných miestach má stredný až mierny sklon. Podľa geofyzikálnych meraní je lubenícka časť viazaná na zónu tiažových anomálií v úseku Štítnik-Poltár. Východná hranica veporika na styku s gemerikom, pozdĺž tzv. spišskej rampy, má plochý priemet a tu línia nadväzuje na svoju margeciansku časť.
Podľa starších predpokladov bola táto oblasť pozostatkom pôvodného sedimentačného priestoru chočského, strážovského a silického príkrovu, ktoré mali byť z tejto oblasti vytlačené v podobe vejára. Neskôr bola spájaná s tzv. folkmárskou sutúrou, teda sutúrou po uzavretí severnej vetvy Meliatského oceánu. Tento predpoklad sa však nikdy nepodarilo potvrdiť. Podľa dnes prevažujúcich koncepcií sú pozostatkom meliatskej sutúry rožňavsko-šugovská línia, alebo zlomové línie južne od maďarského pohoria Bükk.
Pomenovanie je odvodené od mien dvoch častí: Lubeníckej línie, podľa obce Lubeník, tvoriacej jej západnú časť a Margecianskej línie, podľa obce Margecany v jej východnej časti.
Ján Chrbet

Ing. Ján Chrbet (* 25. júl 1963, Zvolen) je slovenský politik. Od 18. augusta 2008 do 6. mája 2009 bol ministrom životného prostredia.
Život.
Ján Chrbet absolvoval Vojenské gymnázium v Banskej Bystrici a Vysokú vojenskú technickú školu v Liptovskom Mikuláši.
Po absolvovaní vysokej školy pôsobil 7 rokov v armáde v Česku, odtiaľ sa vrátil ako učiteľ na Vojenské gymnázium v Banskej Bystrici. Od roku 1992 začal podnikať vo výrobe bionafty, jedlého rastlinného oleja ekologickou metódou a v oblasti likvidácie odpadov.
Spoločnosť, v ktorej od r. 1992 podnikal, skončila v exekúcii, a keďže nemala majetok, zostal po nej nesplatený mnohomiliónový úver.
Ján Chrbet je ženatý, má manželku Janu, syna Tomáša a dcéru Luciu.
Politická činnosť.
V parlamentných voľbách v roku 2006 kandidoval za Slovenskú národnú stranu na 23. mieste kandidátky. Nebol zvolený za poslanca a stal sa v poradí tretím náhradníkom. 
27. júla 2006 nastúpil ako náhradník na neuplatňovaný mandát poslanca Dušana Švantnera. 
Bol členom výboru pre hospodársku politiku.
18. augusta 2008 vystriedal na poste ministra životného prostredia odvolaného Jaroslava Izáka. V ten istý deň prestal uplatňovať mandát poslanca národnej rady. Na prvej tlačovej konferencii po oznámení jeho nominácie na post ministra uviedol, že o ekológii veľa nevie, sľuboval však, že sa bude snažiť.
Pri svojom nástupe do funkcie vyhlásil, že "jeho prioritou bude protipovodňová ochrana a budovanie vodovodov a kanalizácií".
6. mája 2009 ho prezident Ivan Gašparovič na návrh premiéra Roberta Fica odvolal z funkcie ministra životného prostredia. Dôvodom bolo podľa predsedu vlády politické zlyhanie ministra. Fico sa rozhodol, že Chrbeta nechá odvolať, keď od vlády požadoval, aby rozhodla, či zruší spornú zmluvu s americkou firmou Interblue Group o predaji prebytočných emisných kvót oxidu uhličitého.
Vo funkcii ho nahradil Viliam Turský.
Nick Willis

 
 
Nicholas Willis (* 25. apríl 1983, Lower Hutt) je novozélandský atlét, venujúci sa behu na 800 a 1500 metrov.
Vrcholové podujatia.
Peking 2008.
Dňa 19. augusta získal na letných olympijských hrách 2008 v Pekingu bronzovú medailu v behu na 1500 m časom 3:34,16 min. Pred štvrtým Francúzom Mehdim Baalom mal náskok 5 stotín sekundy. V apríli 2009, po dodatočnej diskvalifikácii prvého Rašída Ramzího sa posunul na druhé miesto.
Deň na to mal nastúpiť v rozbehoch na 800 m, ale z pretekov sa odhlásil.
Sandrine Testudová

Sandrine Testudová (* 3. apríl 1972, Lyon, Francúzsko) je bývalá francúzska profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 3 turnaje WTA v dvojhre a 4 turnaje vo štvorhre.
Tanja Savićová

Tanja Savićová (srb. Тања Савић, * 20. marec 1985, Radinac, Smederevo, Srbsko) je srbská popová a folková speváčka. Známou sa stala po súťaži Zvezde Granda, keď sa dostala do finálovej šestky.
Hoci nevyhrala finále, podpísala zmluvu so spoločnosťou Grand Production, po čom vydala debutový album "Tako mlada", ktorý bol veľkým úspechom a otvoril dvere jej neskoršej kariére.
DFS 228

DFS 228 bol projekt raketového výškového prieskumného lietadla navrhnutý Felixom Krachtom pre DFS (Deutsche Forschungsanstalt für Segelflug – Nemecký inštitút pre vzduchoplavbu) počas 2. svetovej vojny. Do konca vojny vzlietli len dva prototypy bez motora.
Vývoj.
Počiatočný dizajn bol prevzatý z experimentálneho lietadla z medzivojnového obdobia, DFS 54, určeného pre let vo veľkých výškach. Projekt bol zastavený začiatkom vojny, ale v roku 1940 bol obnovený, keď RLM (Reichsluftfahrtministerium – Ríšske ministerstvo letectva) prednieslo DFS požiadavku na raketové prieskumné lietadlo. Projekt dal DFS príležitosť preskúmať dve oblasti s tým súvisiace- účinky šípovitosti krídel a nadzvukový let. Prvý prototyp bol dokončený v marci roku 1944, prechádzal testami v auguste, v lete ťahaný za Dornierom Do 217. Stroj mal dizajn vetroňa s dlhými, štíhlymi krídlami. Plánovalo sa namiesto kolies dať na podvozok pristávaciu lyžu. Nos lietadla by sa mal dať v prípade núdze oddeliť a v ňom mala byť umiestnený záchranná kapsula pre pilota, pre problémy s tlakovým systémom bol druhý prototyp prispôsobený a pilot bol v naklonenej pozícii. Asi 40 letov bolo spravených s prototypmi a inštalácia raketového motoru Walter HWK 109-509 mala nastať vo februári roku 1945, ale pre zhoršenú vojenskú situáciu bolo od projektu upustené a motor nebol nikdy vyrobený. Druhý prototyp bol zničený pri leteckom nálete v máji 1945 a prvý prototyp bol zhabaný Američanmi v júni. V roku 1946 bol poslaný do Británie na preskúmanie, kde bol zrejme v roku 1947 zošrotovaný.
Junkers Ju 287

Junkers Ju 287 bolo experimentálne lietadlo vyvíjané Nemcami počas druhej svetovej vojny, ktoré poháňali 4 prúdové motory Junkers Jumo 004 s revolučnými črtami – dopredu šípovitými krídlami a dvoma motormi umiestnenými na krídlach a dvoma pri trupe. Jeden kompletný a jeden nedokončený prototyp bol po skončení vojny zaistený Červenou armádou a dizajn tohto lietadla mal vplyv na vývoj lietadiel v ZSSR po skončení druhej svetovej vojny.
Vývoj.
Ju 287 bol projekt bombardéra, ktorý by bol rýchlejší, ako ktorákoľvek spojenecká stíhačka. Dopredu ubiehajúce krídla boli nápad hlavného dizajnéra projektu, Dr. Hansa Wockeho a mali zabezpečiť dosiahnutie veľkej výšky pri nižších rýchlostiach, pretože spoľahlivosť vtedajších prúdových motorov bola nízka a lietadlá boli zraniteľné pri vzlete a pristávaní. Prvý prototyp bol postavený z nepodareného trupu Heinkela He 177, chvost bol z Junkers Ju 338, hlavný podvozok z Junkers Ju 352 a predné kolesá boli odobraté z havarovaného B-24 Liberator. Dva motory sa nachádzali pod krídlami a ďalšie dva na boku trupu v jeho prednej časti. Testy začali 8. augusta 1944 a ukázalo sa, že lietadlo sa skvele ovláda, ale objavili sa aj problémy s krídlami. Testy tiež ukázali, že by sa mohlo ťažiť z umiestnenia viacerých motorov pod krídla a tak sa pri ďalších prototypoch plánovalo zlúčiť viacero motorov Heinkel He 111, ale pretože pri vývoji týchto motorov nastali problémy, rozhodlo sa pre motor BMW 003. Druhý a tretí prototyp mal mať 6 takých motorov, 3 pod každým krídlom, neskoršie prototypy mali mať pod každým krídlom dva a dva pri trupe, podobne, ako pri prvom prototype. Tieto prototypy mali mať novonavrhnuté trupy a tretí prototyp mal už niesť výzbroj a slúžiť ako podklad pre sériovú výrobu. Ešte pred dokončením prvého prototypu bola továreň, kde sa lietadlo stavalo, obsadená Sovietmi a spolu so všetkými lietadlami bola odvezená do ZSSR. Tam bol druhý prototyp dokončený a po prvýkrát vzlietol 23. mája 1947, ale v tej dobe už vývoj Ju 287 predstihol. Podstatne zväčšená verzia tohto stroja, OKB-1 EF 14, bola testovaná v roku 1949, ale od projektu bolo upustené.
Focke-Achgelis Fa 223

Focke-Achgelis Fa 223 "Drache" („Drak“) bol vrtuľník vyvinutý v nacistickom Nemecku počas druhej svetovej vojny.
Vznik a vývoj.
Vznikol vývojom predchádzajúcej konštrukcie Focke-Wulf Fw-61. Bol určený najmä na námorný prieskum, hliadkovanie proti ponorkám, dopravu, záchranné akcie a výcvik.
Prvý prototyp bol dokončený koncom roka 1939 a bol poháňaný motorom BMW-Bramo 323 s výkonom 620 k. V auguste roku 1940 uskutočnil Drache svoj prvý samostatný let. V tom istom roku dosiahol pri skúškach rýchlosť 182 km/h a dostup až 7100 m. Ministerstvo letectva preto následne objednalo prvú sériu 100 kusov.
Ďalší vývoj a výroba sériových strojov bola však značne sťažená a skomplikovaná anglo-americkými bombardovacími náletmi. Viacero dokončených a rozpracovaných strojov bolo zničených a výroba musela byť z pôvodnej továrne presťahovaná na bezpečnejšie miesto. Znovu obnovená bola až v roku 1943 a v priebehu nasledujúceho roka dodala niekoľko ďalších skúšobných prototypov. V júli 1944 však päť padla za obeť silnému bombardovaniu.
Operačné nasadenie.
Vyrobené prototypy boli podrobené rôznym náročným testom. Jeden bol veľmi úspešne nasadený pri vyzdvihnutí havarovaných lietadiel z vresoviska. Iný bol takisto veľmi úspešne testovaný v Alpách, kde vo vysokohorských podmienkach aj pristával (Dresdner Hütte - 2300 m nad morom). Ministerstvo následne promptne objednalo výrobu 400 kusov, čo však už vo vtedajších pomeroch bolo úplne nereálne. Z prototypov zostalo letuschopných päť kusov, z ktorých tri boli začlenené k Luft-Transportstaffel 40. Zo sériových strojov bol vyrobený minimálne jeden stroj Fa-223 E-0 (Werk Nr.-00051 GW+PA), ktorý vzápätí absolvoval dramatický 1675 km dlhý etapový a záchranný let po strednej a východnej časti Nemecka, s Červenou armádou na chvoste. Koncom vojny bola väčšina vrtuľníkov stiahnutá do Álp, kde ich zastihol koniec vojny. Ako vojnová korisť sa dostali do Veľkej Británie (1 kus), USA (1 kus), Sovietskeho zväzu (3 kusy) a Francúzska (2 nedokončené kusy). Do Veľkej Británie preletel Drache vlastnou silou, nemeckou osádkou a stal sa tak prvým vrtuľníkom ktorý preletel kanál La Manche. Po vojne sa vo Francúzku s pomocou prof. Fockeho, podarilo skompletizovať dva kusy pod označením SE 3000. Zaujímave je , že dva kusy sa podarilo skompletizovať v Československu, pod označením VR-1. Obidva potom lietali v službách armády a polície stovky hodín.
Používatelia.
 Nemecko
 Česko-Slovensko
 Francúzsko
Popis konštrukcie.
Fa-223 bol jednomotorový vrtuľník s dvomi nosnými protibežnými trojlistými rotormi na charakteristických nosníkoch na bokoch trupu. Boli pokryté na nábežnej hrane preglejkou a ostatné plochy plátnom. Priestranná kabína bola rozdelená priečkou na pilotný a nákladný priestor. Pilot sedel na sedačke umiestnenej vľavo, vpravo bola sklápacia sedačka pre navigátora, či obsluhu guľometu. Vezená zásoba paliva bola 490 litrov.
Luke Kirby

Luke Kirby (* 21. júl 1978, Hamilton, Ontário, Kanada) je kanadský herec.
Narodil sa v Hamiltone v Ontáriu. Jeho matka a otec pochádzaju z Brooklynu v New Yorku. V roku 1974 emigrovali do Kanady. Kirby študoval herectvo na Nacional Theatre School v Kanade.
Vráskavec obrovský

Vráskavec obrovský (lat. "Balaenoptera musculus"; iné názvy pozri nižšie) je druh veľryby z rodu vráskavec ("Balaenoptera") z čeľade vráskavcovité (Balaenopteridae). 
Je to najväčší súčasný žijúci živočích a podľa doterajších informácií aj najväčší živočích vôbec, aspoň z hľadiska hmotnosti. Dĺžkou ho však predčilo niekoľko rodov sauropodných dinosaurov.
Názvy.
Slovenské názvy tohto druhu sú: vráskavec obrovský, vráskavec ozrutný (resp. staršie: "vrásavec ozrutný"), veľryba obrovská a veľryba modrá. Staršie slovenské názvy sú: "vráskavec modrý", "veľryba sírovobruchá" (tento názov sa vzťahuje najmä na bývalý druh "Balaenoptera sulfurea" - pozri kapitolu Systematika), "kytovec obrovský", "plýtvak" [alebo "plytvák"] "obrovský". Slovenské ľudové názvy sú: modrá veľryba, Sibbaldova veľryba, ojedinele "sivá veľryba".
Latinské názvy tohto druhu, ktoré sa používajú aj v súčasnosti, sú: "Balaenoptera musculus", "Rorqualus musculus" alebo "Sibbald(i)us musculus". Staršie latinské názvy sú (podľa abecedy): "Balaena boops", "Balaena borealis", "Balaena maximus", "Balaena musculus", "Balaenoptera borealis", "Balaenoptera carolinae", "Balaenoptera gigas", "Balaenoptera gryphus", "Balaenoptera jubartes", "Balaenoptera latirostris", "Balaenoptera rorqual", "Balaenoptera sibbaldi(i)", "Cuvierius sibbaldi(i)", "Flowerius gigas", "Physalus latirostris", "Physalus sibbaldii", "Pterobalaena gigas", "Pterobalaena gryphus", "Rorqualus borealis", "Rorqualus major", "Sibbald(i)us borealis". Ďalšie synonymá pozri dole v kapitole Systematika ako komentáre k jednotlivým poddruhom.
Systematika.
vráskavec obrovský ("Balaenoptera musculus"; iné názvy pozri vyššie): 
Vo voľnej prírode existujú aj krížence s vráskavcom myšokom ("Balaenoptera physalus").
V minulosti A. Brehm do vráskavca obrovského (uňho nazývaného "Sibbaldius borealis") začlenil aj vráskavca sejvala.
Opis.
Jedince na južnej pologuli sú všeobecne väčšie ako na severnej. Samice sú väčšie ako samce. Dĺžka tela dosahuje až okolo 30 metrov (rekordný jedinec meral do 32,6 m) a hmotnosť od 50 do 150 ton (rekordná samica z 1947 vážila 190 t). Je najťažším živočíchom všetkých čias. Spoľahlivo najdlhší doložený dnes známy dinosaurus rodu "Supersaurus" meral na dĺžku zhruba 32-35 metrov, bol teda mierne dlhší (avšak podstatne ľahší, hmotnosť predstavovala asi 40 ton).
Hmotnosť jazyka sa približne rovná hmotnosti dospelého slona (až 2,9 tony).
Vráskavec má prúdnicový tvar tela s hlavou tvaru písmena U. Vie plávať rýchlosťou až 20 uzlov (37 km/h) a radí sa tak medzi najrýchlejšie morské živočíchy.
Ekológia.
Živí sa krilom. Jeden vráskavec obrovský zje každý deň odhadom asi 40 miliónov týchto drobných kôrovcov, čo zodpovedá približne 4 tonám krilu.
Compton (Kalifornia)

Compton je mesto v americkom štáte Kalifornia.
Compton je označovaný aj ako rodisko gangsta rapu, pochádza odtiaľ legendárna skupina N.W.A v pôvodnom zložení Eazy-E, Dr. Dre, Ice Cube, MC Ren, DJ Yella, Arabian Prince. 
Mesto bolo založené v roku 1888. Podľa sčítania ľudu v roku 2000 tu žilo 96 455 obyvateľov. Podľa Los Angeles Police Department a Compton Police Department patrí medzi najnebezpečnejšie mestá na svete.
Dejiny.
V roku 1784 Španielsko venovalo 75 hektárov pôdy Juanovi Josemu Dominiguezovi. Tento pozemok sa nazýval "Rancho San Pedro". Dominiguezove meno bolo neskôr použité ako "Dominiguez Hills Community" južne od Comptonu. Pozemok Rancho bol rozdelený.
Streetracing

Streetracing (z angl. street - ulica a racing - pretekanie) je druh nepovolených a ilegálnych automobilových pretekov, ktoré sa uskutočňujú na verejných cestách. K takýmto pretekom niekedy dochádza spontánne, pri zastavení dvoch aut na semaforoch, niekedy sú však preteky plánované. Preteky sa uskutočňujú na verejných miestach väčšinou v meste alebo na okrajových častiach. Nie vždy sa jazdí o peniaze. Najčastejšie sa jazdi takzvaný šprint respektíve (po anglicky) drag. Dve autá sa pretekajú na rovinke dlhej 400 m (1/4 míle) a vyhráva ten, kto je na konci trate prvý. Nie vždy sa štartuje z pevným štartom. Niekedy sa hrá aj o to že víťaz berie auto druhého pretekára.
Po dragu je druhou najčastejšou "disciplínou" tzv. "Showoff" - pretekári sa predvádzajú na svojich autách, ten ktorý urobí lepši trik (napr. hodiny, J turn, drift-šmyk...) vyhráva. Drift, čiže, šmyk sa jazdí na parkoviskách pred alebo na kľukatých cestách uprostred mesta. Drift – pretekár pred zákrutou uberie plyn, zatiahne ručnú brzdu (handbrake), podradí, prudko pridá plyn, zatočí do smeru zákruty a rýchlo do druhej strany... pretekár ktorý lepšie prejde zákrutu alebo celú trať vyhráva...