burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Traťové zabezpečovacie zariadenie

Traťové zabezpečovacie zariadenie (skratka TZZ) je železničné zabezpečovacie zariadenie, ktoré zabezpečuje pohyb vlakov na trati medzi dvoma dopravňami. 
Funkcia.
Traťové zabezpečovacie zariadenia zabezpečujú voľnosť traťového oddielu tak, aby v jednom traťovom oddieli (úseku) bol len jeden vlak, a takisto nedovoľujú jazdu vlakov na jednu koľaj v tom istom čase oproti sebe. Moderné typy traťových zabezpečovacích zariadení umožňujú aj prenos návestí (signálov) hlavných a oddielových návestidiel na vlakové zabezpečovacie zariadenie hnacieho vozidla (rušňa), pričom upozorňujú na zníženie rýchlosti; počas jazdy kontrolujú bdelosť a ostražitosť obsluhy. V prípade nezrovnalostí dokážu v súčinnosti s riadiacou elektronikou hnacieho vozidla zastaviť vlak použitím rýchločinnej brzdy.
Druhy.
Počas vývoja železničnej dopravy sa vyvinulo a ešte používa viacero druhov týchto zariadení, podľa technického vyhotovenia:
Telefonické dorozumenie.
Susedné stanice a hlásnice si oznamujú volnosť traťového úseku telefonicky, na obojsmerne prechádzaných traťových koľajách sa zabezpečuje jazda protismerných vlakov takisto telefonicky. Tento spôsob sa používa ešte doteraz aj na tratiach vybavených inými zariadeniami pri poruchách alebo opravách týchto zariadení. 
Poloautomatický blok.
Hradlový poloautomatický blok (HPB) bol minulosti pomerne rozšírený. Na trati zabezpečuje voľnosť traťových oddielov činnosťou hradlárskych prístrojov, ktoré dovolia postaviť oddielové návestidlo len vtedy, keď sa uvolní traťový oddiel a pri protiidúcom vlaku len vtedy, keď sa uvoľní príslušná traťová koľaj.
Reléový poloautomatický blok (RPB) je založený na podobnom princípe, ale závislosti a súčinnosti medzi dopravňami sú elektrické a umožňuje aj zabezpečiť úplnú kontrolu traťovej koľaje.
Automatické hradlo.
Automatické hradlo (AH) umožňuje automatické ovládanie oddielového návestidla prostredníctvom zabezpečovacieho zariadenia, nevyžaduje obsluhu priamo na trati. Prípadné poruchy môžu vyriešiť na diaľku výpravcovia priľahlých staníc. Hlavné návestidlo AH je medzi dvoma stanicami len jedno (alebo žiadne), takže trať je rozdelená na dva úseky (t. j. že medzi stanicami sa môžu nachádzať maximálne dva vlaky) alebo iba jeden vlak. V posledných rokoch bol upravený predpis ŽSR Z1 tak, že Automatických hradiel môže byť medzi stanicami viac a preto sa upustilo od označenia "So" a "Lo" a bolo k nim pridaná kilometrická poloha návestidla napr. "1So224 alebo 2Lo224". Jedná sa o úpravu ktorá bola vynútená inštaláciou AHr. na modernizovaných koridorových tratiach pre zvýšenie priepustnosti tratí.
Automatický blok.
Činnosť automatického bloku je plne automatická, v závislosti na pohybe vlaku sa návestí voľnosť traťového oddielu. Oproti automatickému hradlu má automatický blok viac hlavných návestidiel, ktoré rozdeľujú trať na viac úsekov, čo umožňuje väčší počet vlakov medzi stanicami, čím sa zvyšuje priepustnosť trate.
Sústavy.
Na šírej trati možno zabezpečiť jazdu vlakov nasledovnými spôsobmi:
Signály v priestorovej sústave.
Traťové zabezpečovacie zariadenia v priestorovej sústave poloautomatického bloku mám tie hlavné indikačné prvky:
Úzkorozchodná železnica

Úzkorozchodná železnica je železnica s rozchodom koľají menším ako 1 435 mm (zvyčajne 600 - 1 000 mm). Príslušná železničná trať sa nazýva úzkorozchodná trať.
Úzky rozchod koľají sa používa na rôznych priemyselných, banských a lesných tratiach, ďalej v mestskej električkovej doprave a aj v rôznych regionálnych a lokálnych tratiach, najmä v kúpeľných oblastiach, horských rekreačných a turistických centrách. 
Úzkorozchodné železnice na Slovensku.
Na Slovensku bolo postavených približne 100 úzkorozchodných železníc, mnohé slúžili len veľmi krátko, príp. dosahovali dĺžku len niekoľkých stoviek metrov. Ich presný počet a rozsah pravdepodobne už zistený nikdy nebude ...
Medzi najznámejšie patria:
Širokorozchodná železnica

Širokorozchodná železnica je železnica so širokým rozchodom koľají. Príslušná železničná trať sa nazýva širokorozchodná trať.
Široký rozchod je viac ako 1 435 mm, napr. rozchod v Krajinách bývaleho Sovietskeho zväzu, Fínsku a v Ázii a je to väčšinou 1 520 mm. Široký rozchod používa na západe Európy ešte Španielsko a Portugalsko - 1 668 mm.
Široký rozchod na Slovensku.
Na Slovensku máme trate s rozchodom 1 520 mm z Čopu do Dobrej pri Čiernej nad Tisou a z Užhorodu do Hanisky pri Košiciach a slúži výhradne na prepravu rudy a rôzneho tovaru pre potreby hutných a priemyselných podnikov.
Turínska stupnica

Turínska stupnica je metóda pre kategorizáciu nebezpečenstva dopadu blízkozemských objektov ako planétok a komét.
Turínska stupnica.
Turínska stupnica označuje stupne farbami: biela, zelená, žltá, oranžová, červená. 
Aktuálne hrozby.
V súčasnosti (marec 2006) je jedna planétka klasifikovaná stupňom 2 (2004 VD17) a jedna planétka klasifikovaná stupňom 1 (99942 Apophis).
Eduard Bárány

JUDr. Eduard Bárány, DrSc. (* 9. december 1955, Bratislava) bol podpredsedom Ústavného súdu Slovenskej republiky v období od 22. januára 2000 do 22. januára 2007; od 1. októbra 2006 (po rezignácii Jána Mazáka) až do 22. januára 2007 viedol Ústavný súd Slovenskej republiky. 8. októbra 2012 bol prezidentom SR vymenovaný za člena Súdnej rady Slovenskej republiky.
Niekoľko dní po svojej inaugurácii nový prezident Andrej Kiska vymenil troch členov súdnej rady, ktorí boli do funkcie menovaní jeho predchodcom Gašparovičom. Okrem Eduarda Bárányiho išlo o Gabrielu Šimonovú a Máriu Bujňákovú. Bárány pritom z funkcie rezignoval už predtým. Do súdnej rady boli vymenovaní Ján Klučka, Jozef Vozár a Elena Berthotyová.
Od augusta 2015 pôsobí vo funkcii predsedu Štátnej komisie pre voľby a kontrolu financovania politických strán (momentálne už druhé funkčné obdobie).
Pôsobil tiež ako poradca bývalého premiéra Roberta Fica. Je zástancom názoru o protiústavnosti referenda o skrátení volebného obdobia Národnej rady Slovenskej republiky, a to kvôli ústavnému zákazu konania referenda o veciach ľudských práv, v danom prípade aktívneho a pasívneho volebného práva, teda práv voliť a byť volený.
Ján Auxt

Ján Auxt (* 11. jún 1960, Brezno) je slovenský právnik, sudca Ústavného súdu Slovenskej republiky od 4. júla 2002. 
Životopis.
Štúdium na Právnickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach ukončil v roku 1983.
Po skončení štúdia pracoval ako podnikový právnik v Stavebnom bytovom družstve v Brezne. V rokoch 1986 - 1995 bol prokurátorom Okresnej prokuratúry v Banskej Bystrici. V roku 1995 bol Národnou radou Slovenskej republiky zvolený za sudcu, na výkon funkcie bol pridelený na Okresný súd v Brezne. V rokoch 1997 - 1998 vykonával funkciu predsedu Okresného súdu v Brezne. 1999 - 2002 sudca Okresného súdu v Brezne, neskôr Okresného súdu v Banskej Bystrici. 4. júla 2002 sa stal sudcom Ústavného súdu Slovenskej republiky .
Juraj Babjak

Juraj Babjak (* 31. december 1953, Lučenec) je slovenský sudca, v rokoch 2000 až 2007 bol sudcom Ústavného súdu Slovenskej republiky v Košiciach. Pred nástupom na Ústavný súd pôsobil ako sudca na Krajskom súde v Banskej Bystrici, kam sa po uplynutí funkčného obdobia ústavného sudcu vrátil. Špecializuje sa na trestné právo.
Patrí ku kritikom pomerov v justícii a je signatárom výzvy Päť viet, ktorá vyjadrila znepokojenie nad popieraním práva na slobodu prejavu a názoru v slovenskom súdnictve.
Jej manželkou je sudkyňa Krajského súdu v Košiciach a členka Súdnej rady SR JUDr. Ľudmila Babjaková. V roku 2009 obaja dostali ocenenie Biela vrana, ktoré udeľuje Aliancia Fair-play a VIA IURIS.
Publikuje aj na webovom portáli Otvorené právo
Alexander Bröstl

Prof. JUDr. Alexander Bröstl, CSc. (* 19. jún 1953, Košice) je slovenský právnik, pedagóg, diplomat a sudca.
Profesné pôsobenie.
Vysokoškolské štúdium práva ukončil v roku 1976 na Právnickej fakulte Univerzity P. J. Šafárika v Košiciach, o rok neskôr obhájil doktorát (JUDr.) na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1984 ako externý ašpirant získal titul CSc. na Ústave štátu a práva SAV v Bratislave. V roku 1987 bol vymenovný ako docent teórie štátu a práva. V 1987 nastúpi na Fu-tanskú univerzitu v Šanghaji, kde do roku 1989 študoval čínštinu a čínske právo. V roku 1990 sa na Univerzite v Norimbergu-Erlangene venoval štátovede a právnej filozofii.
V rokoch 1992 až 1994 bol 1. tajomníkom a konzulom Veľvyslanectva Slovenskej republiky (resp. Českej a Slovenskej Federatívnej Republiky) v Číne (v Pekingu). Potom až do roku 1997 bol dekanom Právnickej fakulty Univerzity P. J. Šafárika v Košiciach. Neskôr učil na Právnickej fakulte Trnavskej univerzity v Trnave. V januári 2000 bol vymenovaný za sudcu Ústavného súdu SR v Košiciach. V marci 2002 bol vymenovaný za profesora teórie štátu a a práva. Po skončení funkčného obdobia ústavného sudcu sa v roku 2007 stal prorektorom pre zahraničné vzťahy a legislatívu Univerzity P. J. Šafárika v Košiciach a učiteľom Právnickej fakulty tejto univerzity.
V roku 2011 bol vymenovaný vládou ako člen Súdnej rady SR. 26. septembra 2012 vláda Roberta Fica ho z postu člena Súdnej rady odvolala.
Ľubomír Dobrík

JUDr. Ľubomír Dobrík, PhD. (* 19. marec 1952, Zvolen† 8. september 2022, Bratislava) bol slovenský sudca a prokurátor, v rokoch 19972016 sudca Ústavného súdu Slovenskej republiky.
V roku 1975 vyštudoval Právnickú fakultu na Univerzite Komenského v Bratislave. Postgraduálne štúdium absolvoval na Ekonomickej fakulte Univerzity Mateja Bela. V rokoch 1975-1991 pracoval na okresnej prokuratúre v Prievidzi a krajskej prokuratúre v Banskej Bystrici. V rokoch 1991 až 1994 bol zástupcom prednostu okresného úradu v Prievidzi, v roku 1994 sa stal sudcom okresného súdu v Prievidzi.
Počas Mečiarovej vlády bol v rokoch 1994 až 1997 štátnym tajomníkom Ministerstva spravodlivosti. Na návrh NR SR bol prezidentom Michalom Kováčom vymenovaný 28. februára 1997 za sudcu Ústavného súdu SR. Do vymenovania za sudcu ÚS bol členom HZDS. Druhým navrhnutým kandidátom na funkciu bol Ján Cuper, tiež z HZDS.
27. februára 2004 bol prezidentom Rudolfom Schusterom opätovne vymenovaný za sudcu Ústavného súdu na ďalšie, tentoraz dvanásťročné obdobie.
Štefan Ogurčák

Štefan Ogurčák (* 5. október 1948, Prešov) je slovenský právnik, bývalý sudca Ústavného súdu Slovenskej republiky.
Životopis.
V roku 1974 ukončil štúdium na Právnickej fakulte UK v Bratislave. V rokoch 19831993 pôsobil na Právnickej fakulte UPJŠ v Košiciach. Za sudcu Ústavného súdu Slovenskej republiky bol vymenovaný 21. januára 1993. Od 8. marca 1993 bol podpredsedom Ústavného súdu. Sudcom Ústavného súdu sa stal opätovne 22. januára 2000. Sudcom Ústavného súdu bol v období od 22. januára 1993 do 21. januára 2007.
Ocenenia.
V roku 2002 mu prezident Rudolf Schuster prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra II. triedy.
Lajos Mészáros

JUDr. Lajos Mészáros (* 3. apríl 1955, Jelka) je bývalým sudcom Ústavného súdu Slovenskej republiky a členom Súdnej rady Slovenskej republiky. Do funkcie sudcu ústavného súdu bol vymenovaný prezidentom Slovenskej republiky Rudolfom Schusterom s účinnosťou od 22. januára 2000, opätovne prezidentom Ivanom Gašparovičom od 16. februára 2007. Dňa 18. júna 2019 ho prezidentka SR Zuzana Čaputová vymenovala za člena Súdnej rady Slovenskej republiky.
Ján Luby

Ján Luby (* 22. apríl 1951, Prešov) je slovenský právnik.
4. júla 2002 sa stal sudcom Ústavného súdu Slovenskej republiky.
Juraj Horváth (sudca)

JUDr. Juraj Horváth (* 24. apríl 1947, Békešská Čaba, Maďarsko – † 8. júl 2014) bol sudca Ústavného súdu Slovenskej republiky.
Vyštudoval Právnickú fakultu UK v Bratislave. Zastával funkciu podnikového právnika v poľnohospodárskych družstvách Zemianska Olča, Vrbová nad Váhom a Marcelová. 
Od roku 1993 pôsobil ako komerčný právnik v Komárne a od roku 1999 ako advokát s hlavným zameraním na obchodné právo, správne právo a pozemkové právo.
Za sudcu Ústavného súdu bol vymenovaný 4. júla 2002.
Ľudmila Gajdošíková

JUDr. Ľudmila Gajdošíková, CSc. (* 17. október 1953, Bratislava) je slovenská právnička, sudkyňa Ústavného súdu Slovenskej republiky od 22. januára 2000 do 16. februára 2019.
Suchozemské

Suchozemské (po latinsky Fissipedia) môže byť:
Milan Karabín

JUDr. Milan Karabín (* 21. september 1949, Poprad-Matejovce – † 31. august 2015, Antalya, Turecko) bol slovenský sudca, predseda Najvyššieho súdu Slovenskej republiky a predseda Súdnej rady Slovenskej republiky (20032008).
Daniela Švecová

JUDr. Daniela Švecová (* 19. júl 1951, Nové Zámky) je predsedníčkou Najvyššieho súdu Slovenskej republiky. Je historicky prvou ženou v tejto funkcii.
Sudkyňa Najvyššieho súdu SR.
Za sudkyňu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky bola zvolená Slovenskou národnou radou 27. novembra 1990 bez časového obmedzenia. Ako sudkyňa sa špecializuje na občianske právo a pôsobí v Občianskoprávnom kolégiu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky.
Podpredsedníčka Najvyššieho súdu SR.
30. mája 2005 ju prezident Slovenskej republiky Ivan Gašparovič na návrh Súdnej rady Slovenskej republiky vymenoval za podpredsedníčku Najvyššieho súdu Slovenskej republiky na päťročné funkčné obdobie. Funkčné obdobie jej skončilo 30. mája 2010. Bola historicky prvou ženou v tejto funkcii.
Predsedníčka Najvyššieho súdu SR "ad interim".
V období medzi zánikom funkcie dovtedajšieho predsedu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky Milana Karabína (7. október 2008) a vymenovaním nového predsedu Najvyššieho súdu Slovenskej republiky Štefana Harabina (23. jún 2009) dočasne viedla Najvyšší súd Slovenskej republiky.
Predsedníčka Najvyššieho súdu SR.
Za predsedníčku Najvyššieho súdu Slovenskej republiky bola na návrh Súdnej rady Slovenskej republiky vymenovaná prezidentom Slovenskej republiky Andrejom Kiskom 2. októbra 2014 na päťročné funkčné obdobie.
Július Černák

JUDr. Július Černák (* 6. júl 1930 – † 2. október 2016) bol slovenský právnik, od 21. januára 1993 do 21. januára 2000 sudca Ústavného súdu SR.
Anna Danielčáková

Anna Danielčáková (* 10. marec 1941) je slovenská právnička.
Od 21. januára 1993 do 21. januára 2000 bola sudkyňou Ústavného súdu Slovenskej republiky.
Ján Klučka

Prof. JUDr. Ján Klučka, CSc. (* 27. máj 1951) bol sudcom Ústavného súdu Slovenskej republiky od 21. januára 1993 do 30. apríla 2004. Od 1. mája 2004 do 6. októbra 2009 bol sudcom Súdneho dvora (Európskych spoločenstiev), pričom bol od 7. októbra 2006 do 6. októbra 2007 aj predsedom trojčlennej komory. Od 18. júna 2014 je členom Súdnej rady Slovenskej republiky. Pôsobí ako vysokoškolský pedagóg na Právnickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach.
Viera Mrázová

Viera Mrázová (* 30. marec 1947, Trnava) je slovenská právnička. Od 22. januára 1993 do 21. januára 2000 bola sudkyňou Ústavného súdu Slovenskej republiky.
V rokoch 1972 - 1990 prednášala na Katedre pracovného práva Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 1990 až 1993 bola riaditeľkou legislatívneho odboru Ministerstva kontroly SR a Ministerstva školstva a vedy SR. Niekoľko rokov bola členkou Legislatívnej rady vlády SR a stálej komisie Legislatívnej rady vlády SR pre pracovné právo a sociálne zabezpečenie. 
V rokoch 2003 - 2010 bola výkonnou riaditeľkou Slovenského národného strediska pre ľudské práva. V roku 2007 kandidovala na funkciu ombudsmana.
Richard Rapant

Richard Rapant (* 16. október 1941) je slovenský právnik. Od 22. januára 1993 do 21. januára 2000 bol sudcom Ústavného súdu Slovenskej republiky.
V rokoch 1964 − 1968 pracoval ako podnikový právnik a odborný referent na Okresnom národnom výbore v Trnave. V rokoch 1968 - 2002 prednášal na Katedre pracovného práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1990 bol vedúcim Katedry pracovného roľnícko-družstevného práva a v rokoch 1992 až 1993 vedúcim Katedry práva a životného prostredia. Bol členom viacerých komisií pri Ministerstve životného prostredia a Ministerstve pôdohospodárstva.
Miloš Seemann

JUDr. Miloš Seemann (* 27. január 1926) je slovenský právnik.
21. januára 1993 sa stal sudcom Ústavného súdu Slovenskej republiky. Funkcie sa zo zdravotných dôvodov vzdal 28. februára 1997.
Tibor Šafárik

Tibor Šafárik (* 11. február 1942) je slovenský právnik a advokát. Od 21. januára 1993 do 20. januára 2000 bol sudcom Ústavného súdu Slovenskej republiky.
Vyštudoval Právnicku fakultu Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 1964 - 1993 pracoval ako advokát. V rokoch 1986 − 1990 bol predsedom Krajského združenia advokátov v Košiciach a členom výboru Ústredia slovenskej advokácie. V rokoch 1980 − 1990 bol členom študijnej sekcie pre trestné právo pri Ústredí slovenskej advokácie.
Daniel Šváby

Daniel Šváby (* 9. september 1951, Košice) je bývalý sudca Súdneho dvora Európskej únie. Pôsobil aj ako sudca Ústavného súdu Slovenskej republiky.
Pôsobenie.
Od začiatku súdnej praxe v roku 1978 pracoval na Obvodnom súde Bratislava 3, Mestskom a Krajskom súde v Bratislave. Za sudcu Obvodného súdu Bratislava 3 bol zvolený Slovenskou národnou radou v roku 1978. Za sudca Mestského súdu v Bratislave bol zvolený Slovenskou národnou radou 12. decembra 1985. Naposledy bol za sudcu vymenovaný Predsedníctvom Slovenskej národnej rady 21. januára 1992.
Od 9. novembra 1993 do 31. októbra 1999 bol členom Európskej komisie pre ľudské práva v Štrasburgu. 
Od 1. januára 1999 do 31. decembra 1999 bol dočasne pridelený na Najvyšší súd.
Od 22. januára 2000 do 30. apríla 2004 bol sudcom Ústavného súdu.
Od 1. mája 2004 do 6. októbra 2009 bol sudcom Súdu prvého stupňa Európskych spoločenstiev (dnešný Všeobecný súd Európskej únie).
Od 7. októbra 2009 bol sudcom Súdneho dvora Európskej únie, do tejto funkcie bol vymenovaný znova od 7. októbra 2015. K 7. októbru 2021 ho na tejto pozícii vystriedal Miroslav Gavalec.
Reflektor

 Reflektor môže byť:
Nerudova ulica

Nerudova ulica je ulica:
Nádej

Nádej môže byť:
"
Mačacie oko

Mačacie oko môže byť:
MISIA 21 – Hnutie kresťanskej solidarity

MISIA 21 – Hnutie kresťanskej solidarity, skratka Misia 21, bola slovenská mimoparlamentná politická strana, aktívna medzi rokmi 2005 až 2010. Na základe svojho rozhodnutia z 19. februára 2010 bola dňa 1. marca 2010 vymazaná z registra politických strán vedeného Ministerstvom vnútra Slovenskej republiky. Tým zanikla ako politický subjekt.
História.
Misiu 21 založil Ivan Šimko, po tom ako vystúpil zo Slobodného fóra, pod pôvodným názvom Misia 21 – Nová kresťanská demokracia. Strana bola zaregistrovaná na ministerstve vnútra 27. mája 2005. Ustanovujúci konvent strany sa uskutočnil 25. júna 2005. Od 14. septembra 2006 mala strana posledný názov.
Volebné preferencie.
V prieskumoch volebných preferencií sa strana neobjavuje.
Politici MISIE 21 – Hnutia kresťanskej solidarity.
Články o politikoch Misie 21 sú uvedené v kategórii .
Tido J. Gašpar

Tido J. Gašpar (vl. menom Jozef Gašpar, pseudonym "Peter Štrbský") (* 7. marec 1893, Rakovo-Stariny† 10. máj 1972, Nové Zámky) bol slovenský novinár, spisovateľ, kultúrny pracovník, dramaturg, verejný činiteľ, ideológ a politik, predstaviteľ bratislavskej bohémy.
Životopis.
Narodil sa v rodine hospodárskeho správcu Jozefa Gašpara a jeho manželky Veroniky rodenej Pujdesovej. Vzdelanie získaval v Rakove, Daňovej, a v Martine. Od roku 1911 slúžil v rakúsko-uhorskom námorníctve na Jadranskom mori. Počas prvej svetovej vojny pracoval na rakúsko-uhorskom ministerstve námorníctva. Od roku 1919 bol župným tajomníkom Turčianskej župy, od roku 1922 pracoval na tlačovom odbore Ministerstva s plnou mocou pre správu Slovenska, od roku 1938 bol úradníkom slovenskej autonómnej vlády a od roku 1939 vedúcim Tlačového odboru Predsedníctva vlády SR.
V decembri 1938 bol počas 2. ČSR zvolený za poslanca Snemu Slovenskej krajiny za HSĽS. V roku 1940 sa stal chargé d’affaires vo Švajčiarsku, v rokoch 19411945 bol šéfom Úradu propagandy. Gašpar bol autorom prejavu, ktorý 29. augusta 1944 pri začiatku Slovenského národného povstania v rozhlase prečítal vtedajší minister obrany Ferdinand Čatloš. Prejav oznamoval obyvateľstvu vstup nemeckých vojsk na slovenské územie a žiadal obyvateľov, aby okupačným vojskám nekládli odpor. V dôsledku prejavu veľká časť armádnych posádok na západnom a východnom Slovensku zachovala lojalitu slovenskej vláde, nepodporila povstalcov alebo sa nechala nečinne odzbrojiť Nemcami. V roku 1945 bol zatknutý a odsúdený na doživotie. Na slobodu sa dostal až v roku 1958 po udelení amnestie. Od roku 1963 žil až do svojej smrti v Nových Zámkoch. Pochovaný je v Bratislave na Ondrejskom cintoríne.
Politická, verejná a kultúrna činnosť.
Bol aktívnym tvorcom aj organizátorom slovenského kultúrneho a spoločenského života. V rokoch 19251927 bol dramaturgom Slovenského národného divadla v Bratislave, od roku 1922 bol redaktorom týždenníka Slovenský svet, redaktorom úradného vestníka a členom redakcie týždenníka Nový svet. Istý čas bol členom a tiež tajomníkom Spolku slovenských spisovateľov, bol redaktorom edície Žatva, ktorú vydávalo vydavateľstvo Biblioteka a tiež predsedom Miestnej organizácie Matice slovenskej. V rokoch 19381939 bol jeden z vedúcich ideológov slovenskej štátnosti a zdôvodňoval nutnosť spojenectva s nemeckou ríšou, ideologicky vystupoval i proti Slovenskému národnému povstaniu. V rokoch 19391944 bol poslancom slovenského snemu.
Tvorba.
Literárnu činnosť začínal písaním článkov a krátkych próz, knižne debutoval v roku 1920 zbierkou noviel "Hana a iné novely". Prispieval do časopisov Slovenské pohľady, Nový svet, Elán, Slovenský svet, Ľudový chýrnik, Slovenský hlas, Slovák, Gardista a i. Vo svojich dielach využíval autobiografické motívy, motívy nenaplnenej lásky, rodinných pomerov, životnej neistoty, pesimizmu a dekadentných nálad, ale tiež sociálnu tematiku. Do popredia kládol citové konflikty, spletité osudy žien, úradnícke, rodinné a iné konflikty.
Štefan Haššík

Štefan Haššík (* 24. november 1898, Dlhé Pole – † 1985 Cleveland,Ohio USA) bol slovenský ľudácky politik. Poslanec za stranu HSĽS. Po vypuknutí SNP posledný minister pro-nemeckej slovenskej armády Domobrana.
Život.
Narodil sa v obci Dlhé Pole (dnes okr. Žilina) v rodine Juraja Haščíka a jeho manželky Františky rodenej Červenčikovej. Študoval na reálnej strednej škole v Nitre. Po vypuknutí prvej svetovej vojny v rokoch 1914 - 1917 absovlval štúdium na uhorskej dôstojníckej škole v Pécsi. Následne pokračoval na vojenskej škole v Inote. Po získaní dôstojníckej hodnosti pôsobil v pechotnom pluku v Trenčíne. V roku 1918 vyslaný na taliansky front. Po roku 1918 dôstojník armády Československa. Od roku 1929 bol členom HSĽS a aktívne sa zapájal do činnosti polovojenskej organizácie Rodobrana. Od roku 1935 pôsobil ako poslanec v československom parlamente. V roku 1939 velil, počas maďarského vpádu, vojenskej skupine „Michalovce“.
Po vzniku Slovenského štátu v roku 1940 pôsobil ako župan Šarišsko-zemplínskej župy. Od októbra 1940 do septembra 1944 pôsobil ako župan Nitrianskej župy. Podieľal sa na implementácii rasistických protižidovských zákonov.
5. septembra 1944, po vypuknutí SNP bol menovaný ministrom Národnej obrany a veliteľom novovzniknutej Domobrany, nazývanej aj „Haššíkova armáda“. Čím nahradil gen. Ferdinanda Čatloša. Domobrana bola už len symbolickou armádou. Napriek tomu, že koncom roka 1944 bolo v jej radoch cez 40 000 vojakov, ktorí boli dislokovaní v tyle nemeckých vojsk medzi Žilinou, Trenčínom, Bratislavou a Nitrou, väčšina (asi 90%) jej príslušníkov nebola vyzbrojená a tak prakticky nezasiahla do bojov.
Haššík po vojne ušiel z krajiny. 11. novembra 1947 bol v neprítomnosti odsúdený na trest smrti. Po roku 1948 žil v USA, neskôr sa presunul do Argentíny. Organizoval tu spolok bývalých príslušníkov slovenskej armády pod názvom "Kombatanti".
František Hrušovský

Prof. PhDr. František Hrušovský (* 17. september 1903, Dolné Lovčice-Lovčice – † 9. september 1956, Cleveland) bol slovenský historik, prvý syntetik slovenských dejín, verejný činiteľ, významný predstaviteľ slovenského exilu. 
Študoval na univerzitách v Prahe, Krakove a na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Počas štúdií sa aktívne zapájal do študentského života na katolíckom internáte Svoradov. Od roku 1931 vyučoval na gymnáziu v Kláštore pod Znievom, neskôr pracoval v Matici slovenskej ako redaktor historických zborníkov. V roku 1944 sa stal univerzitným profesorom. V rokoch 1938 - 1945 bol členom Slovenského snemu. V marci 1945 utiekol pred spojeneckými vojskami do emigrácie. Pôsobil v Taliansku a od roku 1947 v USA najskôr ako inštruktor na benediktínskej škole a od roku 1952 ako riaditeľ Slovenského ústavu v Clevelande.
Dnester

Dnester (, , ) je rieka dlhá. Pramení v Karpatoch na Ukrajine blízko poľských hraníc. Miestami tvorí hranicu medzi Ukrajinou a Moldavskom, východný breh pozdĺž moldavských hraníc sa nazýva Podnestersko. Rieka sa vlieva do Čierneho mora.
Prut

Prut (ukr. Прут) je dlhá rieka, prameniaca v Karpatoch, na Ukrajine, blízko rumunského mesta Galac sa vlieva do Dunaja. Priemerný ročný prietok dosahuje 80 m³/s.
V staroveku bola známa ako "Pyretus", či "Porata". Pred rokom 1940, pred sovietskou okupáciou Besarábie a Severnej Bukoviny, takmer celá rieka tiekla v Rumunsku. V súčasnosti toku tvorí hranicu medzi Rumunskom a Moldavskom. Rieka ma povodie s rozlohou ( v Rumunsku), najväčšie mesto na rieke je ukrajinské mesto Černovice ().
Jasenica (prítok Hrona)

Jasenica je vodný tok na Strednom Pohroní, preteká územím okresov Banská Štiavnica a Zvolen. Je ľavostranným prítokom Hrona s dĺžkou , je tokom III. rádu. 
Priebeh toku.
Pramení v Štiavnických vrchoch, v podcelku Skalka, na severnom svahu vrchu Čelo (), pri osade Horné majere v nadmorskej výške cca 
Tečie na severozápad cez obec Banský Studenec, v blízkosti Studenských jazier, za obcou sa od hlavného koryta rieky oddeľuje vodný kanál vedúci do Banskej Štiavnice. Ďalej sa veľkým oblúkom stáča na sever, preteká okrajom osady Kysihýbel a napája malú vodnú nádrž. Sprava priberá Halčiansky potok, na ktorom bolo vybudované Halčianske jazero, preteká okrajom obce Banská Belá a mení smer toku viac na severovýchod. Pri časti Banskej Belej Dolina (pod vrchom Dolina) priberá ľavostranný potok Slaná a pri obci Kozelník niekoľko kratších prítokov z oboch strán. Za obcou sa stáča na sever a priberá Radošovo z ľavej strany a neskôr ešte Bystrý potok a Kamenné tiež zľava. V katastrálnom území obce Hronská Breznica sa v nadmorskej výške vlieva do Hrona. 
Údolím rieky vedie od osady Kysihýbel železnica do Banskej Štiavnice a od Banskej Belej aj cesta I/51.
Kremnický potok

Kremnický potok alebo Rudnica je vodný tok na Pohroní, na území okresu Žiar nad Hronom. Je to pravostranný prítok Hrona, má dĺžku a je tokom III. rádu.
Prameň.
Pramení v Kremnických vrchoch, v intraviláne obce Kremnické Bane v nadmorskej výške v blízkosti rozvodia medzi Váhom (pramenná oblasť rieky Turiec) a Hronom. 
Opis toku.
Po opustení obce tečie na juh, zľava priberá potok Peklo a vteká na územie mesta Kremnica. Tu priberá najprv významnejší prítok sprava a následne aj Bystricu zľava, napája malú vodnú nádrž a opúšťa Kremnicu. Ďalej preteká obcou Horná Ves, priberá Lúčanský potok z pravej strany a v obci Dolná Ves zľava Švábsky potok. Potom preteká obcou Bartošova Lehôtka, sprava priberá Jelšový potok a tečie obcou Stará Kremnička. Do Hrona ústi pri osade Píla, neďaleko Šášovského Podhradia. Tok rieky sleduje cesta I. triedy č. 65.
Teplica (prítok Turca)

Teplica je rieka v Turci, na území okresu Turčianske Teplice. Je pravostranným prítokom Turca, má dĺžku a je tokom IV. rádu. Starší názov toku je Žarnovica, dodnes sa tak označuje horný tok od prameňa po sútok s Dedinským potokom.
Vzniká vo Veľkej Fatre, v podcelku Bralná Fatra, na juhozápadnom svahu Kráľovej skaly () v nadmorskej výške približne 
Preteká územím doliny Kostolec s výraznými dolomitickými bralnatými útvarmi, stenami a vežami, zľava priberá prítok z Mokrého Rakytova a Širokú a sprava prítok z Rožkovej doliny. Ďalej pokračuje na západ Žarnovickou dolinou, neďaleko pamätného zrubu SNP priberá zľava Lopušnú, následne sa tok riečky stáča na krátkom úseku na juh. Z ľavej strany priberá Bielu vodu a opäť mení smer toku, najprv na juhozápad, pričom priberá zľava Čiernu vodu, Kozinec, Glozy, a následne na západ. 
Potom vteká na územie Turčianskej kotliny, zľava priberá Dedinský potok, na pravom brehu sa zachovali ojedinelé andezitové výstupy a Teplica sa veľkým oblúkom stáča na sever. Preteká úsekom so zachovanými pôvodnými brehovými porastmi a pred vstupom na územie mesta Turčianske Teplice vytvára pri Dolnej Štubni veľkú sihoť. Ďalej preteká cez Turčianske Teplice, tečie rovnobežne so Somolickým potokom (tečie východne od nej), s ktorým je spojená jedným ramenom. Pokračuje cez Diviaky a po sútoku Somolického potoka s Dolinkou tečie rovnobežne s Dolinkou. 
Za obcou Malý Čepčín začína meandrovať, preteká osadou Markovice a obcou Jazernica, v katastrálnom území ktorej ústi v nadmorskej výške cca do Turca.
Jozef Medveď (režisér)

Jozef Medveď (* 5. marec 1927, Brezno † 30. august 1984, Bratislava) bol slovenský filmový a televízny režisér.
Životopis.
Gymnázium vyštudoval v Brezne (1939 - 1947). Účastník SNP. Od roku 1947 študoval 4 semestre na FAMU v Prahe. V rokoch 1951 - 1954 režisér dokumentárnych a od roku 1954 celovečerných hraných filmov v Bratislave.
Počas gymnaziálnych štúdií redigoval v Brezne mládežnícky časopis Horehronie, hrával divadlá, publikoval básne a články. V celovečerných a televíznych filmoch sa odrazila jeho povstalecká a vojnová skúsenosť, neskôr budovateľské roky. Vytvoril lyricky ladené sociálne filmy podľa M. Rázusa "Maroško" a "Maroško študuje", podľa Ľ. Ondrejova "Jerguš Lapin", potom dramatické kroniky z horehronskej minulosti, humoristicko-satirické diela: podľa J. Jesenského, generačné a etické problémy zo života našej mládeže.
Filmografia.
Krátkometrážna a dokumentárna tvorba
Hraná tvorba
Televízna tvorba
Rimavica

Rimavica je riečka v Malohonte, v okresoch Brezno, Poltár a Rimavská Sobota a je významným pravostranným prítokom Rimavy. Meria . 
Pramení vo Veporských vrchoch neďaleko obce Lom nad Rimavicou, pod vrchom Čierťaž () v nadmorskej výške cca 
Najprv preteká okolo obce Lom nad Rimavicou smerom na severovýchod, priberá prvý významnejší prítok zľava a stáča sa k juhovýchodu. Sprava priberá Zálomku, preteká osadou Havrilovo a vstupuje do Stolických vrchov. Vytvára veľký oblúk, sprava priberá Hájsky potok, preteká osadou Salajka a stáča sa na juhovýchod. Ďalej pokračuje obcou Utekáč a následne Kokavou nad Rimavicou, na území ktorej priberá z pravej strany Kokavku a tečie na kratšom úseku viac-menej na juh. Sprava vzápätí priberá Liešnicu a opäť tečie juhovýchodným smerom, údolie rieky sa zužuje a tok meandruje. Vteká do Revúckej vrchoviny, z pravej strany priberá Blatinu, preteká obcou Lehota nad Rimavicou. Zľava priberá ešte Svarín a v blízkosti obce Rimavská Baňa, v Rimavskom podolí, sa vlieva do Rimavy.
Jozef Míček

Josef Míček (* 12. február 1912, Veselí nad Moravou – † 21. január 1957, Bratislava) bol slovenský kameraman.
V rokoch 1927 - 1938 pracoval vo firme Baťa Zlín, kde sa aj vyučil v odbore film-fotografia. V rokoch 1938 - 1945 kameraman vo filmovom ateliéri Kudlov v Zlíne, 1945 - 1947 kameraman Krátkeho filmu, 1947 - 1957 hraného filmu v Bratislave.
Martin Mičura

 
JUDr. Martin Mičura (* 17. september 1883, Dlhé Pole – † 31. máj 1946, Moskva, ZSSR) bol slovenský právnik, verejný činiteľ a politik. 
Životopis.
V rokoch 19191920 spravoval tekovskú a nitriansku župu. V rokoch 19201922 bol ministrom pre správu Slovenska. V rokoch 19231931 bol prezidentom vrchného súdu v Košiciach, neskôr (19311939) v Bratislave. Od roku 1918 bol členom Slovenskej ľudovej strany, v roku 1921 prešiel k Československé straně lidové, ktorú reprezentoval počas rokov 19251939 v pražskom parlamente. Po vyhlásení autonómie v októbri 1938 prešiel k HSĽS.
Počas slovenského štátu v rokoch v 19391945 bol predsedom Najvyššieho súdu v Bratislave. V rokoch 19431945 bol podpredsedom Štátnej rady. Spolupracoval s odbojom (napr. s Imrichom Karvašom...) a zúčastňoval sa príprav povstania. 
V lete 1945 ho sovietske vojská, resp. agenti NKVD uniesli z Kochovho sanatória v Bratislave, kde ležal so zápalom pľúc a odvliekli do ZSSR. Presné miesto jeho smrti nie je známe, zomrel buď v moskovskom väzení, alebo v gulagu. Jeho symbolické miesto posledného odpočinku je v hrobe jeho manželky Kamily v Bytči.
Kálmán Mikszáth

Kálmán Mikszáth, pseud. Kákay Aranyos, Pluvius, Scarron, prídomok de Kiscsoltó (* 16. január 1847, Sklabiná – † 28. máj 1910, Budapešť) bol maďarský spisovateľ a novinár.
Životopis.
Narodil sa mäsiarovi a krčmárovi Jánosovi a matke Márii, rodenej Veresovej. Od roku 1857 do 1863 študoval na šesťdielnom gymnáziu v Rimavskej Sobote, potom pokračoval v štúdiu na evanjelickom gymnáziu v Banskej Štiavnici, kde v júni 1866 (maturoval o rok neskôr, keďže mal pre chorobu na rok prerušené štúdium) maturoval. Po ukončení strednej školy odišiel študovať do Pešti (dnešná Budapešť) právo, z ktorého absolvoval osem semestrov.
Už počas stredoškolského štúdia písal poviedky a básne. Z tohto obdobia je aj novela "Jarné púčky" (Tavaszi rügyek), v ktorej opísal atmosféru Banskej Štiavnice tých čias. 
V roku 1871 prijal miesto miestoprísažného sudcu pri Mátyásovi Mauksovi v Balažských Ďarmotách a v roku 1872 tam pracoval ako advokátsky osnovník. V tomto období spolupracoval s tamojším časopisom "Nógrádi lapok" ("Novohradské listy") a do Pešti posielal svoje poviedky a črty. 
V júli 1873 sa oženil s dcérou Matyása Mauksa Ilonou bez rodičovského súhlasu a vedomia. S manželkou býval najprv v Sklabinej, potom koncom roka sa presťahovali do Budapešti, kde začiatkom roku 1874 začal pracovať v novinách "Magyar Néplap." 
Vo vlastnom náklade vydal dvojzväzkový súbor "Poviedky", ale ako spisovateľ vtedy ešte nebol úspešný a mal finančné ťažkosti. Manželka mala zdravotné problémy, odišla k rodičom a keďže ju Mikszáth nechcel zaťažovať neľahkou existenčnou situáciou, vynútil si rozvod s ňou. 
V roku 1878 mu vyšli politické črty "Podvodníci v politike" ("A politika svindlerei") a "Ešte novšie obrazy a siluety" ("Még újabb fény és árnyképek"), ale ani tie ešte neznamenali spisovateľský úspech.
Zoznam geografických článkov/Á

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 28 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
áb.
ÁbádánÁbelováÁbrahámhegyÁbú (pohorie)
ác.
ÁcsÁcsteszér
ád.
Ádánd
ág.
ÁgÁgasegyházaÁgfalvaÁgraÁguas de São Pedro
ál.
Álmosd
áp.
Áporka
ár.
Árah (Káfu)Árah (Rá)Árah (Vávu)ÁroktőÁrpádhalomÁrpásÁrtánd
ás.
ÁsotthalomÁsványráróÁszár
át.
ÁtaÁtányÁtriová ulica
áv.
Ávila
Polhoranka

Polhoranka je riečka na hornej Orave, preteká územím okresu Námestovo. Pôvodne bola ľavostranným prítokom Bielej Oravy, v súčasnosti sa vlieva do Oravskej priehrady. Má dĺžku a je tokom IV. rádu. Je to najsevernejšie prameniaca rieka na Slovensku.
Prameň.
Pramení v Oravských Beskydách, na východnom svahu vrchu Beskydok (), v blízkosti najsevernejšie položeného bodu územia Slovenska, na slovensko-poľskej štátnej hranici, v nadmorskej výške cca 
Opis toku.
V pramennej oblasti tečie najprv na juh, následne sa stáča západojuhozápadným smerom, zľava priberá Priehybský potok a sprava prítok () zo západného svahu Beskydku. Potom sa stáča na juhozápad, priberá Hlásnu rieku zľava pri horárni Borsučia. Neskôr sa stáča k juhu, priberá bezmenný prítok sprava (), opäť mení smer toku, najprv na juh a po pribratí pravostrannej Kalužovky na juhovýchod. Vteká do Podbeskydskej brázdy, tečie cez obec Oravská Polhora a tu priberá Dlhú vodu sprava, Šoltýsky potok zľava. Ďalej tečie popri Rabči, pričom sa prelamuje cez Podbeskydskú vrchovinu a priberá Sihelčík a Sihelniansky potok sprava, Soľný potok a Bystrú zľava a tiež potok Za vodou opäť sprava. 
Následne vstupuje do Oravskej kotliny, preteká okrajom obce Zubrohlava, kde z ľavej strany priberá Lazový potok a Skladaný potok, tok sa napriamuje a tečie na juh. Sprava ešte priberá Klinský potok, vytvára oblúk ohnutý na západ a ústi do vodnej nádrže Orava.
Ústie.
V nadmorskej výške ústi do vodnej nádrže Orava na katastrálnom území obce Zubrohlava (južne od nej). Pred vybudovaním priehrady Polhoranka ústila do Bielej Oravy na území zaniknutej obce Slanica, východne od Námestova.
Zoznam geografických článkov/I

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 243 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
i?
Iğdır
ia.
Iași (župa)Ialomița (župa)
ib.
IbadanIbarIbaraki (prefektúra)Ibarra (mesto)IbbenbürenIbiza (mesto)IbrányIbuIbusuki (sopka)
ič.
Ičinskaja sopka
id.
Ida (rieka)Ida (vrch na Kréte)IdahoIdrija
ie.
IeperIettunup
ig.
IgalIglesia (department)IgramIguaçu (rieka)Igwisi Hills
ih.
IhavandúIhličnatá ulica (Bratislava)IhľanyIhráčIhuru
ich.
Ichon-Qal’a
ii.
Ii
ij.
IjenIjuí
ik.
Iktunup
il.
IlavaIlava (okres)Ilavská kotlinaIldırıIlfov (župa)IliašovceIlibolengIlijaIlikedekaIlilabalekanIlimudaIlirska BistricaIliwerungIlkovičova ulicaIlle-et-VilaineIllerIllinizaIlomantsiIlulissatIlz (Rakúsko)Ilz (rieka)Ilztal
iľ.
Iľanovská dolinaIľjinskij (sopka)Iľjušinova ulicaIľmenské jazeroIľovnica (prírodná rezervácia)
im.
ImandraImbabura (sopka)Imelová ulica (Bratislava)ImeľImotskiImpaktná zimaImperatrizImstImst (okres)ImsterbergImun
in.
Inari (jazero)InčchonIndex ľudského rozvojaIndiaIndian HeavenIndianaIndianapolisIndický polostrovIndigirkaIndočínaIndogangská nížinaIndonéziaIndre (departement)Indre-et-LoireIndulonaIndusIngolstadtInguraidúInchavoreInielikaInierieInkská ríšaInnInnamádúInnsbruckInnsbruck-vidiekInovceInovec (prítok Bebravy)Inovecká ulica (Bratislava)Inovecké predhorieInstitut de FranceInstitut für HeimatforschungInternational Border statesInternátna ulica (Banská Bystrica)InterštadiálInvázia na KrétuInvernessInzenhofInzingInžinierska geodézia
iň.
IňaIňačovce
io.
IoanninaIowa
ió.
Iónske ostrovyIótó
ip.
IpeľIpeľská kotlinaIpeľská ulica (Bratislava)Ipeľské PredmostieIpeľské ÚľanyIpeľský SokolecIpswich
iq.
Iqaluit
ir.
Iracká republika (1958 – 1968)IrakIraklio (krajská jednotka)Iraklio (mesto na Kréte)IravadiIrazúIránIrdning-DonnersbachtalIriomote-džima (sopka)IrkeštamIrkutskIrruputuncuIršaIršavaIrta’ale Isatä GämoraIrtyšIrů dvůrIrving (Texas)
is.
Isère (departement)Isère (rieka)IsarIsdúIsfahánIschia (ostrov)IskărIskerníková ulicaIsla el TigreIsla GuadalupeIsla San LuisIsla SocorroIsla TortugaIsla Zacate GrandeIslamabadIslandIslas de la BahíaIslas PitiusasIslugaISO 3166-1IspartaIssariIssy-les-MoulineauxIstanbulIstebnéIstočno SarajevoIstriaIstrijská ulica
iš.
IšasegIšikawa (prefektúra)IšimIšľa
it.
Itaporanga d’AjudaItatí (department)Ithaca (New York)IthakaItterItumbiaraItuzaingó (department)
iv.
IvahandippoluIvachnováIvančiceIvančináIvaniceIvanka pri DunajiIvanka pri NitreIvano-FrankivskIvanovceIvanovice na HanéIvanská cestaIvaň (okres Brno-venkov)IvreaIvry-sur-Seine
iw.
Iwaki (sopka)Iwate (prefektúra)Iwate (sopka)Iwo-Tori-šima
iy.
IyaIyang-Argapura
iz.
Izabal (department)Izabal (jazero)IzegemIzmajilIzmirIzobataIzočiaraIzolaIzra (jazero)IzraelIzsákIztaccíhuatlIzu-TobuIzumbwe-Mpoli
iž.
IžaIževskIžipovceIžkovce
Zoznam geografických článkov/Í

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 7 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
íl.
ÍlchanátÍlová ulica
ír.
Írska republika (1919 – 1922)Írske kráľovstvoÍrske moreÍrskoÍrsky slobodný štát
Zoznam geografických článkov/Q

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 16 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
qe.
Qeqertarsuaq
qu.
Quartier de la Porte-DauphineQuebecQuebec (mesto)Quebrada de HumahuacaQuebrachos (department)Queen Mary’s PeakQueensQuemú Quemú (department)QuetrupillánQuetzaltenangoQuezon CityQuilmesQuilotoaQuimsachataQuito
Zoznam geografických článkov/Ú

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 32 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
úb.
ÚbedaÚbrež
úd.
Údernícka ulica (Bratislava)ÚdolÚdolieÚdolie CôaÚdolie mládežeÚdolie tvaru U
úh.
ÚhlavaÚhor (poľnohospodárstvo)ÚhornáÚhorná (jazero)
új.
ÚjfehértóÚjkígyósÚjszász
úl.
Úložisko (vrch)
úm.
Úmorie
úp.
Úpa
úr.
Úrodný polmesiac
ús.
ÚslavaÚstie (rieka, potok)Ústie nad Priehradou
út.
ÚtesÚtes BandiagaraÚtok na moskovské divadlo na DubrovkeÚtok sarínom v tokijskom metre
úv.
ÚvalÚvalinovitá dolinaÚvozná ulica (Bratislava)
úz.
ÚzemieÚzemie dnešného okresu Svidník v stredovekuÚzka ulica (Bratislava)
Zoznam geografických článkov/W

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 171 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
w.
W (sopka)
wa.
WacoWaddenseeWagnaWahpeton (Iowa)Wahpeton (Severná Dakota)WachenburgWai SanoWaidhofen an der Thaya (okres)WaidringWaiseneggWakajama (prefektúra)Wakefield-Peace DaleWalcourtWald am SchoberpaßWaldbachWalden (jazero)WaldkirchenWallis (ostrov)Walter RaleighWapakonetaWard’s IslandWard (rieka)WaregemWaremmeWarren (Rhode Island)Warrington (Anglicko)WartaWarwick (Rhode Island)WarwickshireWashington (štát USA)Washington, D. C.Wašiba-KumonotairaWatertown (Južná Dakota)WattenbergWattensWavreWayang-WinduWayne (New Jersey)
wá.
Wádí an-NatrúnWáchánWáw an-Námús
wä.
Wädenswil
we.
WearWeatherford (Texas)WeehawkenWeißensteinWeiden in der OberpfalzWeichselbaumWeilburgWeimarWeimar (Lahn)Weinburg am SaßbachWeinheimWeinitzenWeisshornWeitendorf (Štajersko)WeitraWeizWeiz (okres)Welland (Ontário)WellingtonWels-vidiekWenigzellWennsWernbergWerndorfWervikWessexWest BromwichWest Columbia (Južná Karolína)West Columbia (Texas)West CraterWest End (Vancouver)West FargoWest Island (Kokosové ostrovy)West Midlands (grófstvo)West Midlands (región)West New YorkWest Point GreyWest SussexWest Vancouver (Britská Kolumbia)West WarwickWest YorkshireWestendorfWesterly (Rhode Island)Westmorland (grófstvo)WettersteingebirgeWettmannstättenWetzikonWetzlarWexford (mesto v Írsku)Weymouth (Dorset)
wh.
Whale Island (Nový Zéland)Whangarei (sopka)Whistler (Britská Kolumbia)White Island (Whakaari)White Plains (New York)WhitefishWhitehallWhitehaven
wi.
Wicklow (mesto v Írsku)Wies (Rakúsko)WiesbadenWightWichitaWichita FallsWildalpenWildermiemingWildonWilhelmplatåetWilisWilkes-BarreWillebroekWillemstadWilliston (Severná Dakota)Wilmington (Delaware)Wilsonova ulicaWilsonovo nábrežieWiltshireWiltzWimpassing an der LeithaWindeckWindhoekWindsorWindsor (Berkshire)Windsor (Ontário)Windwardský prielivWinchesterWinklern bei OberwölzWinnemuccaWinner (Južná Dakota)WinnipegWinterova ulicaWinterthurWittelsbachovci
wo.
WolfenbüttelWolfsberg (okres)Wolfsberg im SchwarzautalWolfsburgWolkrova ulica (Bratislava)WollongongWondžuWonsanWoodstock (Illinois)Woodstock (New York)Woodstock (Oxfordshire)Woonsocket (Rhode Island)WorcesterWorcestershire
wö.
WörglWörschachWörterbergWörth an der Lafnitz
wr.
Wrangelov ostrov
wu.
Wu (štát)Wu-chanWu-iWu-sung wu-sien-tien tchaWu-ta-lien-čchiWu-tangWu-tchaj-šanWulkaprodersdorfWundschuhWuppertalWurlali
wü.
Württembersko (vinárska oblasť)Württembersko-BádenskoWürttembersko-HohenzollernskoWürzburg
wy.
Wye
Zoznam geografických článkov/Y

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 32 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ya.
YamoussoukroYanktonYantelesYaoundéYapeyúYarckYate (sopka)
yb.
Ybbs an der Donau
yd.
Ydra
ye.
YellowknifeYerresYerseyYeşilırmak (rieka)
yo.
YonkersYonne (departement)York (Anglicko)York (Pensylvánia)Yorkshire (grófstvo)Yorkshire and the HumberYorktown (Virgínia)Young (Uruguaj)
yp.
Ypsarion
ys.
YserYstad
yu.
YucamaneYucatánYucatánsky prielivYukon (delta)Yukon (rieka)Yukon (teritórium)
yv.
YvelinesYverdon-les-Bains
Zoznam geografických článkov/Ž

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 115 článkov. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ž?
Ž'-kcha-ce
ža.
ŽabaljŽabí potok (prítok Hincovho potoka)ŽabokrekyŽabokreky nad NitrouŽabotova ulicaŽakarovceŽakovceŽakýlske plesoŽalecŽarnov (okres Košice-okolie)ŽarnovicaŽarnovica (chránený areál)Žarnovica (okres)ŽaškovŽatevná ulica (Bratislava)
žb.
Žbince
žd.
ŽdaňaŽdiar
žď.
Žďárské vrchy
že.
ŽehraŽehrianska ulicaŽelezná BreznicaŽelezné horyŽelezničiarska ulica (Nitra)Železničná stanica BardejovŽelezničná stanica Brezová pod BradlomŽelezničná stanica DiviakyŽelezničná stanica Dolný KubínŽelezničná stanica FiľakovoŽelezničná stanica HlohovecŽelezničná stanica HumennéŽelezničná stanica KremnicaŽelezničná stanica Považská TepláŽelezničná stanica PúchovŽelezničná stanica ŠahyŽelezničná stanica TrstenáŽelezničná ulica (Bratislava)Železničná ulica (Košice)Železničná zastávka Pezinok zastávkaŽelezničná zastávka Rajecké TepliceŽelezničná zastávka Svätý JurŽeleznikiŽelezníkŽelezník (Sirk, Turčok)Železnorudská hornatinaŽeleznôŽeliarska ulica (Bratislava)ŽeliezovceŽelivkaŽellova ulicaŽelmanovceŽelnavská hornatinaŽelovceŽeltovskijŽemaičių KalvarijaŽemberovceŽemliareŽenevaŽenevské jazeroŽezkazgan
ži.
Žiacka ulica (Bratislava)Žiar (okres Liptovský Mikuláš)Žiar (okres Revúca)Žiar (pohorie)Žiar nad HronomŽiar nad Hronom (okres)Žiarska dolinaŽiarska kotlinaŽibritovŽidia v NitreŽidovská ulicaŽiguľovskije goryŽihárecŽihársky kanálŽihľavová ulica (Bratislava)ŽikavaŽilinaŽilina (okres)Žilina (vodné dielo)Žilinská kotlinaŽilinská ulica (Bratislava)Žilinská ulica (Piešťany)Žilinský krajŽilinský kraj (1948 – 1960)Žilinský mládežnícky parlamentŽilinský samosprávny krajŽiranyŽiriŽirovnice (potok)Žitava (rieka)ŽitavanyŽitavceŽitavská ulica (Bratislava)Žitná-RadišaŽitný ostrovŽivočíšstvo v AustráliiŽižkova ulica (Bratislava)
ží.
Žíp
žl.
ŽlkovceŽlobinŽltá riekaŽltá ulica (Bratislava)
žm.
ŽmerynkaŽmuď
žo.
Žoldybaj (jazero)Žovkva
žu.
ŽujaŽuo-šuejŽupa (Česko-Slovensko)Župa (Rumunsko)ŽupanovskijŽupkov (okres Žarnovica)Žuta Lokva
žy.
Žytomyr
Vrbické pleso

Vrbické pleso je ľadovcové pleso a najväčšie prirodzené jazero v Nízkych Tatrách. Leží vo výške v hornej západnej časti Demänovskej doliny.
Zaberá plochu , má maximálnu hĺbku , dĺžku a šírku . Je to morénové jazero, ktoré vzniklo po ústupe ľadovca zo severných svahov Chopka a Derešov. Z jazera vyteká Otupnianka a pre zabezpečenie stálej výšky hladiny, boli upravené hrádze. Na brehoch jazera sa nachádzajú objekty rekreačného strediska Jasná a od okrajov postupne zarastá vegetáciou.
Ochrana územia.
Od roku 1975 je národnou prírodnou pamiatkou. Chránené územie má ochranné pásmo o výmere . Je tvorené najmä porastami smreka s vtrúsenou jarabinou vtáčou. Na okraji plesa sa nachádzajú plôšky rašelinísk s kopčekmi tvorenými najmä druhmi rašelinníkov, ploníkom obyčajným, brusnicou čučoriedkovou, rosičkou okrúhlolistou.
Okolie Vrbického plesa je dobre sprístupnené turistickými chodníkmi.
Jazierko v Jazernici

Jazierko v Jazernici je najvýznamnejším prameniskovým jazierkom na Slovensku. Leží na rovinatom území Turčianskej kotliny priamo na južnom okraji obce Jazernica. 
Nachádza sa na pravom brehu Turca a je sýtené jeho podzemnými vodami. Má dĺžku a šírku . Od roku 1975 je chráneným územím (prírodná pamiatka) s ochranou slatinných brehových porastov (ostrice, trstina, jelše, vŕby).
Lukové pliesko

Lukové pliesko je drobné pliesko v Nízkych Tatrách na severovýchodnom svahu Chopka v nadmorskej výške asi . Vzniklo po ústupe ľadovca na severných svahoch Chopka a zahradením morénou. Z plieska vyteká potok Luková (prítok Demänovky).