burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Tomáš Slovan

Tomáš Slovan (; * okolo 760, Gaziura† október 823, Arkadiopolis) bol byzantský uzurpátor (vzdorocisár) v rokoch 821823. 
Jeho povstaniu proti obrazoborcovi Michalovi II. býva často priznávaný sociálny charakter. Zúčastnili sa ho nespokojné zložky byzantskej spoločnosti: ortodoxní kresťania, paulikáni, chudobní a cudzinci. Išlo však predovšetkým o boj uzurpátora proti cisárovi. Šlo zároveň o posledné veľké povstanie anatólskych thém (územných jednotiek). 
Tomášov život patrí k častým námetom iluminácií v Madridskom kódexe Skylitzovej kroniky.
Životopis.
Tomáš sa údajne narodil v slovanskej rodine presídlenej do Pontu v Malej Ázii. Ako vojenský veliteľ slúžil pod anatolikonským stratégom Bardanom T(o)urkom. Turka podporil aj počas jeho pokusu o uzurpáciu moci v roku 803. Povstanie však bolo neúspešné a samotný Tomáš musel utiecť k Arabom. Podľa niektorých historikov do Arabskej ríše neutiekol prvýkrát. 
Starší anglický byzantológ J. B. Bury vyslovil hypotézu, že ešte pred tým (asi v 788) do Arábie utiekol po tom, čo sa prevalil jeho škandál s manželkou "patriakia", ktorý ho zamestnával. Po tom, čo sa moci ujal Lev V., sa Tomáš smel vrátiť a stal sa "turmarchom", veliteľom vojsk zložených z cudzokrajných vojakov (tzv. federáti). 
Vďaka podpore cisára Leva Tomáš získal značný vplyv. Obrazoborecký cisár však prišiel o podporu armády a po povstaní sa cisárom stal Michal II. Buď krátko pred tým, alebo po jeho nástupe na trón v rokoch 820/821 povstal aj Tomáš. Na svoju stranu zlákal aj väčšinu maloázijských thém okrem Opsikionu a Armeniakonu. Aby svoju moc legitimizoval, vydával sa istý čas za cisára Konštantína VI. Pridal sa tým na stranu ikonodulov, ktorých plnú podporu však nezískal. Pomoc v povstaní hľadal aj u abbásovského kalifa Al-Ma’múna. S jeho pomocou sa dokonca nechal v Antiochii miestnym melchitským patriarchom Jóbom ovenčiť cisárskou korunou. Vzbura prerástla do ozajstnej občianskej vojny. Tomáš obsadil takmer celú Malú Áziu a koncom roka 822 obľahol hlavné mesto Konštantínopol. Michal II. sa však so žiadosťou o pomoc obrátil na Bulharov. Vďaka podpore chána Omurtaga Tomáša od mesta vyhnali. Tomáš sa s vojskom uzavrel v tráckom Arkadiopole, no v októbri roku 823 bol porazený a popravený.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2018 – III. divízia

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2018 – III. divízia boli dva hokejové turnaje štvrtej (najnižšej) kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. V III. divízii hralo 10 mužstiev vo dvoch výkonnostných skupinách. V hlavnej skupine bolo 6 mužstiev a v kvalifikačnej skupine 4.
III. divízia – hlavná skupina.
Turnaj hlavnej skupiny III. divízie sa hral v Kapskom Meste v Južnej Afrike od 16. do 22. apríla 2018.
III. divízia – kvalifikácia.
Turnaj kvalifikačnej skupiny III. divízie sa hral v Sarajeve v Bosne a Hercegovine od 25. do 28. februára 2018.
Ján Krušič

Ján Krušič alebo Ján Kružič (* asi 1525, Lupoglava, Chorvátske kráľovstvo† 1580) bol uhorský protiturecký bojovník a stoličný hodnostár.
Pôsobil v habsburgskej armáde, vyše 25 rokov zabezpečoval obranu (proti Osmanskej ríši) južnej časti stredného Slovenska - prístup k banským mestám. Nemal mužského potomka a teda ním rod Krušičovcov vymrel.
Nigel Baker

Nigel Marcus Baker (* 9. september 1966, Birmingham, Spojené kráľovstvo) je britský diplomat. Od augusta 2020 veľvyslanec Spojeného kráľovstva na Slovensku. Predtým bol veľvyslanecom v Bolívii a pri Svätej stolici.
Životopis.
Nigel Baker v rokoch 1985 až 1988 študoval históriu na University of Cambridge. V rokoch 1996 až 1998 žil v Taliansku kde skúmal a písal o témach dejín Európy 18. storočia. V rokou 1992 získal MA.
V rokoch 2000 až 2003 pracoval ako asistent osobného tajomníka Princa z Walesu.
Diplomatické pôsobenie.
V diplomatických službách Spojeného kráľovstva (Foreign &amp; Commonwealth Office) pôsobí od roku 1989. V rokoch 1992 až 1996 pracoval v Česku a Slovensku: V rokoch 1992 až 1993 bol v Prahe druhým sekretárom (pre ekonomiku) a v rokoch 1993 až 1996 bol zástupcom veľvyslanca v Bratislave. Pred odchodom do Bratislavy mal v Prahe na starosti slovenské záležistosti. „Mnoho ľudí na Slovensku si v tom čase myslelo, že zbohatnúť v politike je normálne,“ povedal o čase svojho prvého pôsobenia v Bratislave. V roku 1998 bol počas predsedníctva EU Spojeného kráľovstva prvým tajomníkom v oddelení protokolu na Foreign &amp; Commonwealth Office. V rokoch 1998 až 2000 sa na FCO venoval európskej bezpečnosti a obrane.
V rokoch 2003 až 2006 bol zástupcom veľvyslanca v Havane na Kube. Následne bol v období 2007 až 2011 veľvyslancom Spojeného kráľovstva v Bolívii. Od septembra 2011 do júla 2016 bol veľvyslancom Spojeného kráľovstva pri Svätej stolici. Stal sa ním aj keď nie je členom cirkvi. Po návrate až do roku 2019 viedol oddelenie Latinskej Ameriky na FCO.
Veľvyslanec na Slovensku.
Do funkcie veľvyslanca na Slovensku bol vymenovaný v máji 2020, vtedajšieho zástupcu Spojeného kráľovstva Andrewa Gartha mal vystriedať v auguste 2020. Svoje poverovacie listiny odovzdal prezidentke Zuzane Čaputovej 3. septembra 2020. "„Som nesmierne rád, že som späť na Slovensku. Slovensko a Spojené kráľovstvo spájajú spoločné záujmy a hodnoty, v neposlednom rade naša vzájomná viera v demokraciu, slobodu slova, vo voľný obchod, v medzinárodné partnerstvo a udržateľný rozvoj,“" povedal pri stretnutí s Čaputovou.
Osobné.
Jeho manželkou je Alexandra (Sasha) Baker, má s ňou jedného syna. Medzi znalosťami jazykov uvázda aj slovenčinu.
Ľubomír Bajaník

Mgr. Ľubomír Bajaník, PhD. (* 23. apríl 1977, Zlaté Moravce) je slovenský televízny moderátor, spravodajca a redaktor. V súčasnosti je aj odborným asistentom na Katedre žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave.
Životopis.
Pochádza zo Zlatých Moraviec, kde navštevoval Gymnázium Janka Kráľa. V roku 2001 absolvoval magisterské štúdium história – anglický jazyk a literatúra na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Medzi rokmi 19962000 bol externým hlásateľom STV a v rokoch 1999 a 2000 externým hlásateľom TV Luna. Rok na to bol režisérom denného vysielania na vysielacom pracovisku. Od roku 2001 pôsobí v STVR ako súčasť spravodajského tímu, redaktor zahraničného spravodajstva, moderátor Správ RTVS a vedúci skupiny moderátorov.
V roku 2017 bol nominovaný a v rokoch 2018 a 2019 vyhral ocenenie Moderátor spravodajstva ankete OTO. Od jesene 2017 moderuje televíznu relácie "SK Dejiny".
V roku 2020 dokončil doktorandské štúdium teórie a dejín žurnalistky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Fakulta zdravotníckych vied Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave

Fakulta zdravotníckych vied Univerzity sv. Cyrila a Metoda (skr. FZV UCM) je jednou z piatich fakult Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave. Vznikla 1. júna 2020 transformáciou Inštitútu fyzioterapie, balneológie a liečebnej rehabilitácie. Sídli v Piešťanoch. Poskytuje vzdelanie na bakalárskom a magisterskom vstupni vzdelania s plánovaným rozšírením o doktorandské vzdelanie. Povereným dekanom je od vzniku fakulty Juraj Štofko.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2019 – I. divízia

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2019 – I. divízia boli dva hokejové turnaje druhej najvyššej kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. V I. divízii hralo 12 mužstiev vo dvoch výkonnostných skupinách.
I. A divízia.
Turnaj I. A divízie sa hral v Nursultane v Kazachstane od 29. apríla do 5. mája 2019.
I. B divízia.
Turnaj I. B divízie sa hral v Tallinne v Estónsku od 28. apríla do 4. mája 2019.
Sklabiňa

Sklabiňa môže byť:
Debra Messingová

Debra Lynn Messing (* 15. august 1965, Brooklyn, New York, USA) je americká herečka, známa vďaka úlohe Grace Adler, z televízneho seriálu "Will a Grace" (19982020).
Detstvo a mladosť.
Narodila sa v Brooklyne, v štáte New York, Sandre Messing a Brianovi Messingovi. Má jedného staršieho brata. Neskôr sa spoločne s rodinou presťahovala do mesta East Greenwich, v štáte Rhode Island.
Počas štúdia na škole sa venovala tancu, spevu a herectvu. V roku 1986 vyhrala titul Miss Junior z Rhode Island. Predtým ako sa stala herečkou, jej rodičia naliehali aby dokončila sedem slobodných umení. V roku 1990 získala bakalársky titul z divadelného umenia, neskôr aj magister umenia.
Kariéra.
Jej prvá väčšia filmová rola, bola nevernej manželky Keana Reevesa, vo filme "Prechádzka v oblakoch". Jej najväčší herecký prielom prišiel až v roku 1998, keď sa začala uchádzať o rolu Grace Adler, v seriály "Will a Grace". Za svoj herecký výkon získala v roku 2003 ocenenie Emmy.
V roku 2002 si zahrala po boku Laury Linneyovej a Richarda Gerea, v dramatickom filme "The Mothman Prophecies". V roku 2004 hrala v komédii "Along Came Polly".
V roku 2005 bola ocenená cenou Lucy Award, spoločne s jej hereckou kolegyňou zo seriálu "Will a Grace", Megan Mullaly.
V roku 2011 získala rolu v hudobnom seriály "Smash". Seriál bol po dvoch sériách zrušený. V roku 2014 získala rolu detektívky Laury v televíznom seriály "The Mysteries of Laura".
V roku 2017 sa pripojila znovu k televíznemu seriálu "Will a Grace", ktorý bol obnovený po pauze, v roku 2006.
Súkromný život.
V roku 2000 sa Messingová zosobášila s hercom Danielom Zelmanom. Spoločne žili na Manhattane. V apríli 2004 porodila syna Romana. V decembri 2011 sa s manželom rozišla po 11 rokoch manželstva. Messingová podala žiadosť o rozvod 5. júna 2012. Rozvod bol oficiálny v roku 2016.
Ruský pamätník (Plovdiv)

Pamätník ruských osloboditeľov (), známy aj ako Ruský pamätník (), Pamätník osloboditeľov (), alebo Pamätník cára Alexandra II. () je stavba pamätníku venovaného ruskému osloboditeľskému vojsku nachádzajúca sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v južnom Bulharsku.
Poloha.
Pamätník sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv na plošine, ktorá sa nachádza vo vrcholovej časti pahorku Bunardžik oproti schodom, ktoré vedú k pamätníku Sovietskej armády.
Dejiny a súčasnosť.
Bol postavený v septembri roku 1881. K výstavbe prispela iniciatíva ruského cára Alexandra II., ktorý požiadal Bulharsko, aby boli vybrané miesta na ktorých by sa mohli postaviť pamätníky venované pamiatke Rusko-tureckej osloboditeľskej vojny, ktorá viedla k oslobodeniu Bulharska. Pri pamätníku sa každoročne 3. marca uskutočňuje časť osláv pri príležitosti štátneho sviatku venovaného oslobodeniu Bulharska. Oslavy pri pamätníku sa konajú už od roku 1888, kedy bol 3. marec vyhlásený za štátny sviatok.
Charakteristika.
Pamätník je vysoký približne 11 metrov a bol vybudovaný podľa projektu známeho ruského architekta Vokara, ktorý je autorom mnohých pamätníkov venovaných oslobodeniu Bulharska. Postavený je v štýle typickom pre ruské vojenské pamätníky vybudované v danom období v tvare skrátenej pyramídy. Pamätník je venovaný ruským vojakom, ktorí zahynuli počas oslobodzovania Plovdivu spod osmanskej nadvlády počas Rusko-tureckej osloboditeľskej vojny, v priebehu bitky o Plovdiv, ktorá prebiehala v priebehu januára 1878 pod vedením generála Josifa Gurka ako aj samotnému cárovi Alexandrovi II. Samotný Plovdiv bol po ťažkých niekoľkodenných bojoch slávnostne vyhlásený za oslobodený samotným generálom Gurkom ráno 16. januára 1878 pri jeho vstupe do mesta. Ruský pamätník v Plovdive je prvým pamätníkom na území Bulharska, ktorý bol postavený na pamiatku Rusko-tureckej osloboditeľskej vojny.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2019 – II. divízia

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2019 – II. divízia boli dva hokejové turnaje tretej najvyššej kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. V II. divízii hralo 12 mužstiev vo dvoch výkonnostných skupinách.
II. A divízia.
Turnaj II. A divízie sa hral v Belehrade v Srbsku od 9. do 15. apríla 2019.
II. B divízia.
Turnaj II. B divízie sa hral v Mexiku, hlavnom meste Mexika, od 21. do 27. apríla 2019.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Rožňavské Bystré

Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Rožňavské Bystré v okrese Rožňava.
9K720 Iskander

9K720 Iskander (; v kóde NATO: SS-26 "Stone") je ruská balistická riadená strela krátkeho dosahu. Je určená na ničenie systémov protivzdušnej a protiraketovej obrany, ako aj významných pozemných cieľov, ktoré sú týmito systémami chránené (lietadlá a vrtuľníky na letiskách, veliteľské stanovištia, komunikačné strediská, najdôležitejšie zariadenia civilnej infraštruktúry).
Bola vyvinutá korporáciou KBM (Konstruktorskoje bjuro mašinostrojenia) v meste Kolomna. Je pomenovaná po veľkom vojvodcovi Alexandrovi Veľkom - Iskander je forma jeho mena používaná na Blízkom východe. V ruskej armáde nahrádza zastaraný systém OTR-21 Točka, ktorý by mal byť vyradený do konca roku 2020. 
Vznik a vývoj.
Hlavným impulzom pre vznik projektu Iskander sa v roku 1987 stalo podpísanie "Zmluvy o likvidácii rakiet stredného a krátkeho doletu" (v ​​angličtine označované skratkou INF). Tá znamenala kompletné vyradenie a zošrotovanie množstva sovietskych balistických rakiet, a to striel stredného a kratšieho doletu. Išlo napríklad o moderné raketové systémy OTR-23 Oka ako aj staršie OTR-22 Temp-S. Zmluva zároveň znamenala stopku pre dokončenie vývoja ich nástupcov, akými boli systémy 9K714U/9K717 Oka-U a 9K716 Volga, ktoré doletom nad prekračovali limity stanovené v INF.
Zdĺhavý vývoj, ktorý bol zavinený predovšetkým rozpadom ZSSR, spôsobil, že Iskander bol zavedený do služby až v roku 2006. Avšak ešte niekoľko rokov potom podstupoval systém testovanie a pokračoval jeho ďalší vývoj. S reálnym prezbrojovaním bojových útvarov sa začalo až po roku 2010. Proces vývoja sa zrejme dodnes neskončil. Keďže napríklad v roku 2004 bol dokončený vývoj základnej strely 9M723, ale okolo roku 2011 sa už objavuje vylepšená strela 9M723-1. Ďalšie vylepšenia potom skúšali a zavádzali aj v nasledujúcich rokoch a vývoj zrejme kontinuálne pokračuje.
Štátny zbrojný program Ruskej federácie počítal s tým, že do roku 2020 bude do služby zavedených 120 systémov Iskander-M. Do roku 2020 sa tak v ruskej armáde malo vytvoriť 7 brigád, do ktorých budú zahrnuté systémy Iskander.
Popis.
Systém Iskander pozostáva zo šiestich typov vozidiel:
Plne vybavená brigáda pozostáva z: 12 odpaľovacích vozidiel, 12 muničných vozidiel, 11 veliteľských vozidiel, 14 vozidiel pre podporu personálu a jedného vozidlo pre spracovanie dát. Jedna brigáda je tak vyzbrojená 48 strelami Iskander-M (24 ks na odpaľovacích vozidlách a 24 ks v muničných vozidlách). Brigáda je rozdelená na tri prápory, každý s dvoma palebnými batériami po dvoch odpaľovacích vozidlách.
Nasadenie.
Ruská invázia na Ukrajinu.
Zo štatistík zverejnených Ukrajinou vyplýva, že v priebehu roku 2023 odpálilo Rusko na ukrajinské ciele 63 rakiet Iskander-M a 28 rakiet Iskander-K. Ukrajinskej protivzdušnej obrane sa podarilo zneškodniť 27 rakiet Iskander-K (čo predstavuje 96,4 % úspešnosť) a 35 striel Iskander-M (čo je 55,6 % úspešnosť).
Partizán Bardejov BŠK (ženy)

Partizán Bardejov BŠK je ženský futbalový tím. Klub sa pre finančné problémy neprihlásil do žiadnej ženskej ligy na Slovensku pre sezónu 2021–22.
Úspechy.
Ligové a pohárové výsledky.
Poznámky.
Note 1: Sezóny boli zrušené pre pandémiu ochorenia COVID-19 na Slovensku.
Maja Dimitrijević

Maja Dimitrijević (* 30. marec 1991, Zloćudovo) je srbská futbalistka hrajúca za slovinský klub ŽNK Pomurje ako obrankyňa.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2019 – III. divízia

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2019 – III. divízia boli dva hokejové turnaje štvrtej (najnižšej) kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. V III. divízii hralo 12 mužstiev vo dvoch výkonnostných skupinách. V hlavnej a aj v kvalifikačnej skupine bolo po 6 mužstiev.
III. divízia – hlavná skupina.
Turnaj hlavnej skupiny III. divízie sa hral v Sofii v Bulharsku od 22. do 28. apríla 2019.
III. divízia – kvalifikácia.
Kvalifikačný turnaj III. divízie sa hral v Abú Zabí v Spojených arabských emirátoch od 31. marca do 6. apríla 2019.
Múčnik

Múčnik je jedlo z múky alebo iných múčnych výrobkov, zvyčajne pečené. Väčšinou ide o sladké pečivo, ale existujú aj múčniky slané. Radia sa sem niektoré dezerty, koláče, buchty, skrátka pečivo z múky.
Podľa serveru "Žena.cz" múčniky zahŕňajú pekárske, cukrárske a iné kuchárske výrobky, ktoré sa môžu konzumovať buď samostatne, alebo ako súčasť menu v reštaurácii či domácnosti. Môže ísť o výrobky tepelne spracované, ale aj tie vyrobené za studena, sladké aj slané, pretože kuchárska terminológia sa postupne vzďaľuje zažitému používaniu termínu múčnik len pre pečené výrobky z múky.
Ióannes Kinnamos

Ióannes Kinnamos alebo Ján Kinnamos (* okolo 1143, Konštantínopol?po 1185) bol byzantský historik, sekretár (grammatikos) cisára Manuela I. 
Napísal dielo dnes nazývané "Epitomé", ktoré opisuje historický vývoj Byzancie v období vlády cisára Jána II. (1. kniha) a jeho syna Manuela I. (2.7. kniha). Obsahuje pomerne spoľahlivé údaje, avšak dochovaný text je zrejme len skráteným výťahom.
Život.
Správy o Kinnamovom živote pochádzajú prevažne z jeho diela. Pochádzal pravdepodobne z byzantského šľachtického rodu, ktorý pôsobil vo verejnej správe. Jeho učiteľom bol možno byzantský rétor Nikéforos Basilakes. Kinnamos bol gramatikom (sekretárom) cisára Manuela I. Komnéna (11431180). V 50. a 60. rokoch 12. storočia sprevádzal cisára počas početných vojenských výprav na Balkáne a v Malej Ázii. Nikétas Chóniates uvádza vo svojich "Chroniké diégésis", že sa Kinnamos počas vlády cisára Andronika I. (11831185) zúčastnil na teologických sporoch v Konštantínopole. Zosadený cisár Andronikos sa v Kinnamovom diele opakovane spomína, avšak bez akéhokoľvek odsúdenia, v dôsledku čoho sa usudzuje, že dielo bolo dokončené pred rokom 1185.
Dielo.
Dielo sa zachovalo v piatich známych rukopisoch: Vat. gr. 163 (13. storočie), Neap. III B 26 (16. storočie), Vat. Barber. 167, 192, 242 (všetky zo 17. storočia).
Pojednanie sa zaoberá byzantskými dejinami v období rokov 11181176, čím chronologicky nadväzuje na "Alexiádu" Anny Komnény. Skladá sa zo siedmich kníh. Dokončené bolo zrejme v roku 1180/1183. Dielo sa nezachovalo v celistvosti, je zrejme len neskorším výťahom z pôvodného diela. Zaoberá sa aj vládou Jána II., no ťažiskovým je pre Kinnama obdobie panovania Manuela I. Sám Kinnamos sa zúčastnil viacerých ťažení, takže vojenské údaje podáva z prvej ruky. Často používa aj autentické dokumenty, ku ktorým mal ako grammatikos prístup. I napriek tomu, že jeho knižným hrdinom bol cisár Manuel, zachováva značnú objektivitu. V diele využíva skvelý rétorický štýl, ktorý dokazuje jeho vzdelanie v tomto odbore.
Kinnamovo vnímanie dejín je striktne deterministické a podlieha nevyhnuteľnosti ("tyché").
Kinnamos reprezentujúci úradnícky stav v diele obhajoval vládnu moc byzantského štátu na čele s cisárom, ktorý bol vykreslený ako ideálny panovník: odvážny bojovník, hrdina, múdry štátnik, ktorý sa stará o poddaných a chráni pravoslávie. Zastával ostro negatívny postoj k „Latinom“ (západným kresťanom) a príliš pozitívny postoj nezaujímal ani voči byzantskej aristokracii, ktorá po stáročia podkopávala moc štátu. Okrem svetských (vojenských a politických) dejín sa zaoberá aj cirkevným životom v konštantínopolskom patriarcháte, predstavuje vtedajších patriarchov a synody.
Dielo bolo napísané pravdepodobne pod vplyvom Kinnamovho učiteľa, byzantského rétora Nikéfora Basilaka počas Kinnamových štúdií. Odráža fascináciu byzantskej kultúrnej elity gréckou antickou literárnou tradíciou.
Old fashioned (pohár)

Old fashioned (angl. "old fashioned glass", doslovne "staromódny"), rocks (angl. "rocks glass", z anglického výrazu "on the rocks" – „s kockami ľadu“) alebo lowball pohár (angl. "lowball glass") je nízky a široký sklenený stohovateľný pohár so silným dnom, do ktorého sa zvyčajne nalieva whisky s ľadom.
Tento typ pohárov sa používa hlavne na plnenie a podávanie alkoholických koktailov, vrátane rovnomenného old fashioned. Tvar pohára so širokými stenami kvôli pohodliu mletia mliaždičom pevných prísad: spočiatku v takýchto pohároch búchal ľad s whisky a po zavedení prohibície v USA sa v ňom podávali chladené alkoholické koktaily obsahujúce aromatické prvky.
Štandardný old fashioned glass obsahuje 180 až 300 ml (alebo 6 až 10 amerických uncí). Spolu so štandardom existuje aj rozmanitý pohár double old fashioned (skrátene D.O.F.), ktorý obsahuje 350 – 470 ml (alebo 12 – 16 uncí).
Uhrovec

Uhrovec môže byť:
Ulica Jamnických

Ulica Jamnických je ulica v Pezinku v historickej mestskej časti Cajla. Je pomenovaná po rodine Jamnických a je súčasťou obytnej zóny Rozálka Panská alej. Viac ako polovica ulice je tvorená dvojdomami.
Na čísle 56 žije 5. prezidentka Slovenskej republiky Zuzana Čaputová.
Gratianus (právnik)

Gratianus (iné mená: Gracián, zriedkavo aj: Franciscus Gratianus; * 11. storočie, Carraria-Ficulle?/ Chiusi† pred 1159, Bologna/do 1160/1179) bol taliansky cirkevný učenec a právnik, otec kánonického práva ako vedy a zakladateľ vedeckého systému cirkevného práva. Okolo roku 1140 publikoval dekrét (neskôr známy ako Gratianov dekrét), ktorého cieľom bolo unifikovať a harmonizovať cirkevné právo. Dekrét ihneď získal obrovský úspech a postupne nahradil všetky staršie katolícke kánonické zbierky. Z hľadiska systematizácie a exegézy cirkevného práva býva niekedy prirovnávaný k justiniánskym právnikom a kodifikátorom.
Život.
O Gratianovom živote sa veľa nevie. Narodil sa v 11. storočí v Taliansku. Podľa väčšiny názorov bol benediktínskym mníchom kamadulského Kláštora svätého Félixa v Bologni. Nové výskumy tento názor čiastočne spochybnili. Dôvodom pochybností je fakt, že mníchom nebolo dovolené študovať a praktizovať právo. Pravdepodobne v rokoch 11301140 pôsobil na Bolonskej univerzite, kde vyučoval kánonické právo. Kým v minulosti bolo kánonické právo súčasťou morálnej teológie, Gratianus ho vyučoval ako oddelenú disciplínu. Presadzoval dialektickú metódu vzdelávania. V roku 1143 možno pôsobil ako poradca pápežského sudcu. Okolo roku 1140 vydal zbierku cirkevného práva nazvanú neskôr Gratianov dekrét (aj Graciánov dekrét). Hoci bol neskôr viackrát upravovaný, tvoril dekrét následne základ kánonického práva Katolíckej cirkvi až do roku 1917 (vydanie Corpus Iuris Canonici). Vlastným prameňom práva však nebol. V dekréte použil aj vlastné komentáre ("dicta"), ktoré uplatňujú metódy ranej scholastiky. O presnom mieste a roku jeho smrti sa s istotou nič nevie. Pravdepodobne však zomrel pred rokom 1160, pretože bolonský kánonista a glosátor Rufinus sa o ňom zmieňuje slovami "ille magne memorie" (v preklade: on zbožnej pamäti). V Bazilike svätého Petronia v Bologni sa nachádza jemu dedikovaný pamätník.
Trolza-6206.0x

Trolza-6206.0x (obchodný názov: "Megapolis") je séria ruských mestských trolejbusov, vyrábaných v rokoch 20072010 v závode Trolza. Predchodcom série bol trolejbus Trolza-5265.0x, vyrábaný v rokoch 20072019.
Konštrukcia.
Trolza-6206 je nízkopodlažný trojnápravový trolejbus, ktorý sa skladá z dvoch častí. Tie sú spojené kĺbom v podvozkovej časti a krycím mechom. Karoséria je oceľová, na čelách vozu s plastovými škrupinami. V pravej bočnici sa nachádzajú štvoro dvojkrídlové skladacie dvere. Všetky dvere sú ovládané elektropneumaticky, cestujúci si ich otvárajú individuálne (dopytové otváranie dverí).
Mary Steenburgenová

Mary Steenburgenová (* 8. február 1953, Newport, Arkansas, USA) je americká herečka a držiteľka Academy Awards za film "Melvin a Howard", z roku 1980. V roku 2009 získala svoju hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy.
Detstvo a mladosť.
Steenburgenová sa narodila v meste Newport, v štáte Arkansas. Jej matka pracovala ako tajomníčka školskej rady a otec pracoval na železničiach. Má staršiu sestru. Jej predkovia pochádzajú z Holandska.
V roku 1971 sa prihlásila na Hendrix College, na štúdium drámy. Následne odcestovala do Dallasu na návrh svojho učiteľa drámy, kde úspešne absolvovala konkurz na newyorské divadlo Neighborhood Playhouse.
Kariéra.
Steenburgenovú objavil herec Jack Nicholson a následne bola obsadená do hlavnej úlohy vo filme "Goin' South" z roku 1978, kde si zahrala po boku Nicholsona.
Steenburgenová hrala v roku 1979 hlavnú rolu vo filme "Time After Time" za ktorú získala cenu Saturn Award. Jej tretí film, na ktorom pracovala bol "Melvin a Howard", z roku 1980. Za svoj herecký výkon získala niekoľko ocenení, napríklad Academy Awards, pre najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe.
Ďalším pozoruhodným filmom v jej filmografii, bol film "Cross Creek" z roku 1983. V roku 1990 hrala vo filme "Back to the Future Part III".
V roku 1993 hrala vo filme s Tomom Hankson, "Philadelphia".
V rokoch 2003 až 2005 hrala v televíznom seriály "Joan of Arcadia", kde stvárnila matku hlavnej postavy, ktorú stvárnila herečka Amber Tamblyn. V roku 2011 sa pripojila k hereckému obsadeniu natáčania seriálu "Wilfred".
Súkromný život.
V roku 1978 Steenburgenová začala chodiť hercom Malcolmom McDowellom. Neskôr sa zosobášili a mali spolu dve deti. Manželstvo sa však skončilo rozvodom. 7. októbra 1995 sa Steenburgenová vydala za herca Teda Dansona, ktorého stretla na natáčaní filmu "Pontiac Moon" a stala sa tak nevlastnou matkou dvoch Dansonových dcér z predchádzajúceho manželstva.
Steenburgenová žije so svojou rodinou v oblasti Los Angeles. Ako absolventka Hendrix College získala v roku 1989 čestný doktorát a v roku 2006 získala tiež čestný doktorát na Lyon College v Batesville v Arkansase.
Steenburgenová je blízkou priateľkou bývalej senátorky a ministerky zahraničných vecí Hillary Clintonovej a podporovala jej prezidentskú kampaň v roku 2008 spolu s jej manželom. Vystúpila aj na Demokratickom národnom zhromaždení v roku 2016. Je tiež aktívnym humanitárnym pracovníkom, ktorý je zapojený do rôznych skupín od ľudských práv až po znečisťovanie životného prostredia.
Vígľaš (rozlišovacia stránka)

Vígľaš môže byť:
Ružový sad

Ružový sad môže byť:
Vršatec (rozlišovacia stránka)

Vršatec môže byť:
Topoľčany (rozlišovacia stránka)

Topoľčany môže byť:
Holíč (rozlišovacia stránka)

Holíč môže byť:
Dvina

Dvina môže byť:
Trebišov (rozlišovacia stránka)

Trebišov môže byť:
Paričov

Paričov môže byť:
Michalovce (rozlišovacia stránka)

Michalovce môže byť:
Hlohovec (rozlišovacia stránka)

Hlohovec môže byť:
Trolejbusová doprava v Kábule

Hlavné mesto Afganistanu, Kábul, malo v 70. a 80. rokoch 20. storočia vlastný systém trolejbusovej dopravy. Išlo o jednu trať dĺžky 12,5 km.
Historický vývoj.
V roku 1976 sa začala stavba trolejbusového systému. Vtedy bol Kábul zhruba tristotisícovou metropolou a v krajine vládli lepšie časy. Do roku 1979 spoločnosť Elektrizace železnic Praha vybudovala trať o celkovej dĺžke zhruba okolo šesť kilometrov. Slávnostné otvorenie úseku Kino Pamir - Silo (vrátane vozovne) sa uskutočnilo 9. februára 1979, na linku bolo nasadených 25 česko-slovenských trolejbusov typu Škoda 9Tr. To však bola len prvá etapa celej stavby. Druhú polovicu celého systému museli už Afganci dobudovať bez cudzej pomoci. Systém fungoval relatívne spoľahlivo; existovali celkom tri linky, medzi ktorými bolo nutné prestupovať. Trolejbusový systém bol veľmi vyťažený, cestovné nízke. Situácia sa však zhoršila kvôli vojne a rozvratu krajiny. Okolo roku 1988 bolo v prevádzke ešte 80 vozidiel z celkom dodaných 86. V roku 1993 však bola prevádzka ukončená; trolejbusy začali hrdzavieť priamo v areáli vozovne. Po ukončení vojny na začiatku 21. storočia sa aspoň výhľadovo počíta s obnovou celej prevádzky; na tej sa má opäť podieľať česká Škoda Plzeň.
Ján IV. (konštantínopolský patriarcha)

Svätý Ján IV. Nésteutes (iné mená: Ján IV. Neustét, cirkevne: Ján Pôstnik, ;* 6. storočie/medzi 500 až 530, Konštantínopol† 2. september 595, Konštantínopol) bol konštantínopolský ekumenický patriarcha v rokoch 582595. Podieľal sa zmiernení teologických sporov medzi ortodoxiou a monofyzitmi. V roku 588 prijal na synode ako oficiálny titul ekumenického patriarchu. Pravoslávnou i Katolíckou cirkvou je uctievaný ako svätý, jeho sviatok pripadá na 2. septembra a 18. februára. Jeho prezývka Nésteutes/Pôstnik vznikla preto, že žil prísne asketickým životom a na konci života vlastnil iba všedný plášť, slabú prikrývku a drevený slamník. Ostatné statky mal zastaviť za peniaze pre chudobných. Jeho biografiu spísal ekklésiekdikos Fóteinos.
Životopis.
Ján sa narodil a vyrastal v Konštantínopole. Podľa konštantínopolského synaxaria bol pôvodne minciar. Nevedno kedy sa však stal blízkym patriarchovi Jánovi III., ktorý ho vysvätil za diakona Chrámu Božej múdrosti a zveril mu úrad sakellaria. Ako favorit byzantských cisárov Maurikia a Tiberia II. bol v roku 582 menovaný konštantínopolským patriarchom. V roku 588 na miestnej synode prijal oficiálne titul ekumenického patriarchu ("Oikúmenikó Patriarchío Konstantinúpoleos Nea Romi"), čo síce historicky posilnilo postavenie Konštantínopola voči ostatným patriarchátom, no zároveň vyvolalo spory s pápežmi Pelagiom II. a Gregorom I. V reakcii na to začal Gregor I. používať skromný titul sluha sluhov Božích ("servus servorum Dei"). Podľa mnohých názorov však samotný titul nemusel mať žiadne mocenské či jurisdikčné ambície. Bol používaný aj skôr a mal skôr vypovedať o osobitnom vzťahu konštantínopolského arcibiskupa k cisárom a ich dvoru. Zomrel v roku 595 v nesmiernej chudobe, pre ktorú bol známy.
Dielo.
Zachovala sa len malá časť jeho diela a jeho skutočný pôvod je neistý. Patrí doň najmä dlhá reč o pokání a miernosti ("Sermo de paenitentia et continentia et virginitate"), ktorá je zbierkou citácií Jána Zlatoústeho a jemu pripisovaných materiálov. Reč bola preložená do viacerých jazykov (koptčina, sýrčina, gruzínčina, cirkevná slovančina). Nésteutovi je tiež pripisovaných niekoľko penitenciálov ("Canonarium", "Didascalia Patrum", "Canonicum"), ktoré sú však neskoršími dielami. "Pravidlá Jána Pôstnika" ("Syntagma XIV titulorum") patria k druhotným prameňom kánonického práva Pravoslávnej cirkvi. Zachovali sa tri revízie pravidiel a jedna bola preložená aj do cirkevnej slovančiny. Ich pôvod je však tiež neistý.
Emma Zapletalová

Emma Zapletalová (* 24. marec 2000, Nitra) je slovenská atlétka venujúca sa behu na 400m a 400m cez prekážky. Jej trénerom v klube ŠK ŠOG Nitra je Peter Žňava.
V júni 2021 splnila limit na olympiádu v Tokiu v behu na 400 m časom 55,29. V júli 2021 sa stala majsterkou Európy do 23 rokov s časom 54,28 s, čo bol zároveň nový slovenský rekord a rekord podujatia zlepšila o 22 stotín.
Úspechy.
Juniorské majstrovstvá sveta.
Majstrovstvá Európy v atletike
Diamantová liga
World Athletics Continental Tour - Gold
Olympijské hry.
Na Letných olympijských hrách 2020 v Tokiu nepostúpila do finále behu na 400 metrov. S časom 55:79 s získala 15. priečku.
Sokoľ (rozlišovacia stránka)

Sokoľ môže byť:
Sokoľ (hrad v obci Sokoľ)

Sokoľ (normovaný názov; iné názvy: Sokoľa, Košický hrad
, (hrad) Košice) je zaniknutý hrad z 13. storočia, z ktorého sa zachovali len zvyšky. Prvá písomná zmienka o hrade je z roku 1299. V roku 1429 bol kráľom Žigmundom darovaný mestu Košice. To ho v polovici 15. storočia nechalo zbúrať z obavy pred jeho obsadením zbojníckymi skupinami. Dnes je z neho viditeľný iba hradný val a hradná studňa.
Kežmarok (rozlišovacia stránka)

Kežmarok môže byť:
Gelnica (rozlišovacia stránka)

Gelnica môže byť:
Tvrdošín (rozlišovacia stránka)

Tvrdošín môže byť:
Bytča (rozlišovacia stránka)

Bytča môže byť:
Salzburg (rozlišovacia stránka)

Salzburg môže byť:
Theodóros Abú Kurra

Theodóros Abú Kurra (iné mená pozri nižšie; * pred/asi 750, Edessa† 820 až 825) bol arabský kresťanský mních, teológ a spisovateľ zo Sýrie, melchitský biskup v Harráne. Viedol náboženské polemiky s moslimami, židmi, monofyzitmi aj obrazoborcami. Bol prvým známym kresťanským spisovateľom v arabčine.
Životopis.
Theodóros sa narodil v Edesse okolo roku 750. V teologickom centre Východu získal základné vzdelanie a následne odišiel žiť do Kláštora svätého Sávu Osvieteného (Mar Sabas) neďaleko Jeruzalema. V ňom hlbšie spoznal učenie cirkevných otcov a teológov. Možno sa tu naučil aj gréčtinu. Okrem kresťanskej náuky študoval v Bagdade aj Korán. Asi v roku 813 sa stal harránskym biskupom, v úrade avšak vydržal len niekoľko rokov. Názory na jeho koniec v úrade sa líšia. Niektoré zdroje tvrdia, že bol zosadený antiochijským patriarchom Theodoretom no objavujú sa i názory, že sám odstúpil. Po odchode z Harránu opätovne odišiel žiť do kláštora. Počas svojich ciest do Egyptu, Arménie a po Sýrii viedol učené dišputy s príslušníkmi iných náboženstiev a veľa písal. Okolo roku 820 bol znovu zvolený biskupom v Harráne. V roku 824 sa možno zúčastnil veľkej dišputy na dvore abbásovského kalifa Al-Ma’múna v Bagdade. Hoci bol Theodóros spravidla vnímaný ako horlivý ochranca ortodoxných hodnôt, neskorší bádatelia poukazujú aj na to, že bol pionierom v snahách o zmier s východnými kresťanskými spoločenstvami.
Dielo.
Theódoros patril k plodným spisovateľom svojej doby. Písal po arabsky a po sýrsky, počtom však dnes prevažujú jeho diela napísané v gréčtine. Minimálne niektoré z nich ale mohli byť len dielom neskorších prekladateľov. Medzi jeho vzory patrili Ján Damaský, ktorý bol zrejme jeho učiteľom a Leontios Byzantský. Jána Damaského dokonca nazýva svojim (duchovným) otcom.
Do dnešných dní sa dochovalo 12 Theodórových diel v arabčine a 43 diel v gréčtine (možno preklady). 30 diel napísaných v sýrčine sa nedochovalo. Je tiež autorom listu adresovaného Arménom, ktorých presviedčal, aby uznali autoritu Chalcedónskeho koncilu a dnes strateného listu pápežovi. Pokyn na napísanie tohto diela mu dal jeruzalemský patriarcha Tomáš Jeruzalemský. Možno napísal aj veľkú avšak nevydanú teologickú summu a niekedy mu je tiež pripisovaný Leontiov spis "O herézach". Jeho diela boli často prekladané do iných jazykov.
Juraj Káčer

Juraj Káčer (* 7. január 1985, Bratislava) je slovenský komunálny politik, ktorý bol v rokoch 20202022 generálnym riaditeľom Sociálnej poisťovne.
Životopis.
Narodil sa v Bratislave. Absolvoval Gymnázium a Národohospodársku fakultu Ekonomickej univerzity. Od roku 2010 bol poslancom miestneho zastupiteľstva v mestskej časti Bratislava – Dúbravka, od roku 2013 poslancom Bratislavského samosprávneho kraja, od roku 2014 poslancom mestského zastupiteľstva Bratislavy.
Po odvolaní predošlého generálneho riaditeľa Sociálnej poisťovne Ľubomíra Vážneho ministrom práce, sociálnych vecí a rodiny SR Milanom Krajniakom (SME RODINA) nastúpil 10. septembra na tento post. Zároveň sa preto vzdal postu viceprimátora Bratislavy, kde ho nahradí Zdenka Zaťovičová.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Blatné

Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Blatné v okrese Senec.
TOUCHIT

TOUCHIT (označovaný aj ako touchIT, Touch IT alebo touchIT hard) je slovenský magazín o najnovších technológiách, smartfónoch, počítačoch a spotrebnej elektronike, ktorý vychádzajúca od mája 2015. Zakladateľom a zároveň šéfredaktorom magazínu je Ondrej Macko, ktorý predtým pôsobil v časopise PC REVUE.
Časopis vychádza 10-krát ročne v tlačenej forme a elektronickej forme, v roku 2020 však boli kvôli dopadom koronakrízy niektoré vydania spojené do dvojčísiel. Elektronická podoba je dostupná cez aplikáciu pre mobilné zariadenia so systémom Android alebo iOS.
TOUCHIT je jediný slovenský člen expertnej asociácie EISA (Expert Imaging and Sound Association).
Schneeberg (Alpy)

Schneeberg () je mohutný vrch v severovýchodnej časti Rakúska. Leží v masíve Rax-Schneeberg-Gruppe, ktorý je súčasťou pohoria Schneeberg v Severných vápencových Alpách. 
Poloha.
Najvyšší vrch Dolného Rakúska sa nachádza v rovnomennom pohorí, približne juhozápadne od Viedne. Jeho dominancia a mohutnosť ho robia viditeľný zo širokého okolia, no pri vhodných podmienkach je pozorovateľný z mnohých vrchov na Západnom a Strednom Slovensku.
Prístup.
Na vrchol vedú viaceré značkované trasy z okolitých sídiel a vďaka nenáročnému prístupu je vrch častým cieľom turistov.
Torisaši

Torisaši je japonské jedlo z kuracieho mäsa nakrájané na prúžky a varené iba tak dlho, aby sa prepiekla vonkajšia vrstva a vnútro zostalo ružové. Existuje veľa rizík spojených s konzumáciou torisaši, pretože vnútro zostáva surové.
Nitran

Nitran môže byť:
Hôtel Hyatt Regency Paris Étoile

Hôtel Hyatt Regency Paris Étoile, predtým "Hôtel Concorde La Fayette" (1974 - 2013), je mrakodrap, ktorý sa nachádza v Paríži vo Francúzsku v 17. obvode neďaleko "Porte Maillot". Vlastní ju spoločnosť Constellation Hotels Holdings.
So svojimi 137 metrami je to jeden z najvyšších francúzskych hotelov po "Tour Part-Dieu" v Lyone a tretia najvyššia budova v Paríži (bez obchodnej štvrte La Défense) po Eiffelovej veži, veži Montparnasse; anténa umiestnená na jej streche jej dokonca umožňuje dosiahnuť výšku 190 metrov. Má tridsaťosem poschodí a je v ňom umiestnených 995 izieb a apartmánov. S "Palais des Congrès", ktorý sa nachádza hneď vedľa, je jedným z kongresových centier v Paríži.
Solárna elektráreň

Solárna elektráreň alebo slnečná elektráreň je technické zariadenie, ktoré premieňa slnečné žiarenie na elektrickú energiu.
Možno ju získať priamo a nepriamo:
Domáca solárna elektráreň.
Množstvo energie, ktoré solárna elektráreň vyrobí sa odvíja od intenzity slnečného žiarenia. Pri jasnej oblohe je výkon slnečného žiarenia cca 1 kW/m2. Pri oblačnej oblohe sa táto hodnota znižuje až 10-krát. Na Slovensku je priemerná intenzita slnečného žiarenia 950-1200 kWh/m2 za rok. V Perzskom zálive je to cca 1700-1800 kWh/m2 za rok.
Počet slnečných hodín na Slovensku je v priemere 1200-2000 hodín ročne. Konkrétne údaje viažuce sa k miestu poskytuje Slovenský hydrometeorologický ústav. Najvhodnejšie podmienky pre rozvoj solárnej energie na Slovensku má južné Slovensko, najmä Podunajská nížina.
Intenzitu a dobu slnečného žiarenia ovplyvňuje nadmorská výška, oblačnosť a ďalšie lokálne podmienky ako sú hmla, znečistenie ovzdušia alebo uhoľ dopadu slnečných lúčov. Množstvo energie z fotovoltických panelov pre rôzne miesta, čas a sklon je možné online vypočítať pomocou nástrojov PVGIS.
Výkon elektrárne ovplyvňuje tiež plocha, ktorú pokrývajú solárne panely. Všeobecne platí, že 1 kWp zaberie asi 6-8 m2. Táto plocha (pri ideálnej orientácii fotovoltaických panelov) je schopná vyrobiť približne 1 MWh ročne.
Najväčšie solárne elektrárne vo svete.
Fotovoltické elektrárne
Solárno-termálne elektrárne
Athebyne

Athebyne alebo Al Dhibain Prior (označenie éta Draconis/η Dra/η Draconis) je hviezda v súhvezdí Drak. Má zdanlivú hviezdnu veľkosť 2,74 mag a je to žltý obor. Delí ju od nás vzdialenosť 88 svetelných rokov.
Ján VII. (konštantínopolský patriarcha)

Ján VII. Grammatikos (iné mená: Ján Grammatikos, ; * koniec 8. storočia, Konštantínopol† pred 867, Európa) bol byzantský mních a úradník, konštantínopolský ekumenický patriarcha v rokoch 837/838843. Spočiatku patril k prívržencom ikonodúlie, neskôr sa za vlády Leva V. stal horlivým nasledovníkom obrazoborectva. Keď sa cisárovná Theodora rozhodla obnoviť kult ikon, bol Ján pre svoj odpor zosadený a vyhnaný do exilu. Prezývku grammatikos získal pre svoju veľkú učenosť. Možno bol kompilátorom zbierky "Gnómai".
Životopis.
Ján sa narodil v Konštantínopole do aristokrarickej rodiny Morocharzianovcov (aj Morokardaniovci, Morocharzamiovci). Rod mal možno arménsky pôvod. Niekedy v rokoch 811813 (vláda cisára Michala I.) sa stal nižším klerikom "anagnostom" v monastieri Hodegon. V tomto období bol zástancom písania ikon a podľa neskoršieho patriarchu Fótia ich zrejme i sám písal. Jeho postoj potvrdzujú aj tri dochované listy, ktoré mu adresoval horlivý ikonodul Theodoros Studitský. Po tom, čo sa cisárom stal Lev V., zmenil Ján stranu a stal sa horlivým obrazoborcom. V roku 814 bol cisárom vybraný, aby preštudoval patristické texty, ktoré by podporili obrazoboreckú doktrínu. Výsledkom Jánovej činnosti bolo florilegium, ktoré bolo následne o rok neskôr použité na obrazoboreckom koncile. Ján bol za svoju podporu odmenený postom igumena Monastiera svätých Sergia a Bakcha. V nasledujúcom období Ján viedol mnohé učené dišputy a bola mu dokonca zverená výchova princa Theofila.
Po tom, čo sa Theofilos stal cisárom, bol Ján menovaný synkellom a ako diplomat bol v rokoch 829/830 vyslaný k abbásovskému kalifovi Al-Ma’múnovi. Misia dosiahla veľký úspech a po smrti patriarchu Antónia bol v roku 837 menovaný patriarchom. O jeho patriarcháte sa veľa nevie, niesol sa však v obrazoboreckom duchu. Náuka v tomto období už ale nemala veľký ohlas a okrem Konštantínopola a intelektuálnych kruhov veľkú podporu nemala. V roku 842 cisár Theofilos zomrel a za maloletého Michala III. začala ako regentka vládnuť jeho matka Theodora. Theodora sa rozhodla obnoviť kult ikon a Ján, ktorý patril k rozhodným prívržencom obrazoborectva bol v roku 843 zosadený. Novým patriarchom sa stal Metod I. a za oficiálnu bola na synode obnovená ikonodulská doktrína. Ján bol poslaný do vyhnanstva, kde neskôr zomrel.
Ján X. (konštantínopolský patriarcha)

Ján X. Kamatéros (iné mená: Ján Kamatéros, ; * ?† apríl/máj 1206, Didymoteichon) bol konštantínopolský ekumenický patriarcha v rokoch 11981206. Za jeho patriarchátu sa uskutočnila štvrtá križiacka výprava, ktorá skončila dobytím Konštantínopola.
Životopis.
Ján sa narodil nevedno kedy do rodiny Kamatérovcov. Jeho príbuznou bola Eufrozýna Dukaina Kamatéra, manželka Alexia III. Bol vzdelávaný v literatúre a klasickej filozofie. Po tom, čo vystriedal viacero cirkevných funkcií, sa stal chartofylaxom a po smrti Juraja II. Xifilina sa v roku 1198 stal konštantínopolským patriarchom. Zúčastnil sa diskusie so Západom a už počas prvých dvoch rokov v úrade si vymenil viacero listov s pápežom Inocenta III. Odmietol pápežský primát i Filioque. Pápež mal podľa neho prvenstvo v rámci patriarchátov iba preto, že Rím bol raným cisárskym sídlom. Podľa latinských zdrojov sa však po príchode Alexia IV. do Konštantínopola v roku 1203 pápežovi podriadil. Po páde Konštantínopola do rúk križiakov v roku 1204 Kamatéros odišiel do Didymoteichonu. Theodoros I. Laskaris ho síce pozval do Nikáje, avšak Ján odmietol. Dôvodom mohol byť jeho vysoký vek. V roku 1206 v exile zomrel.
Slovenská plavecká federácia

Slovenská plavecká federácia (skr. SPF) je športová organizácia, plniaca úlohy národného športového zväzu. Združuje športy ako plávanie, synchronizované plávanie, diaľkové plávanie, vodné pólo a skoky do vody. Od 17. apríla 2019 je prezidentom organizácie Ivan Šulek, jeho predchodkyňou bola Irena Adámková. Organizácia sídli na adrese Za kasárňou 1, 831 03 v Bratislave.
Spolupráca.
Slovenská plavecká federácia je členom Medzinárodnej plaveckej federácie, Európskej plaveckej ligy a Slovenského olympijského a športového výboru.
Dianie.
Irena Adámková odstúpila k 11. marcu 2019. K 9. marcu 2020 zrušila všetky športové podujatia kvôli pandémii ochorenia COVID-19.
Ján XI. (konštantínopolský patriarcha)

Ján XI. Bekkos (iné mená: Ján Bekkos, ; * 1230 až 1240, možno Nikaia/Konštantínopol† marec 1297, pevnosť svätého Juraja, Izmitský záliv ) bol byzantský klerik, teológ a spisovateľ, konštantínopolský ekumenický patriarcha v rokoch 12751282. Za vlády Michala VIII. podporoval cisárove snahy o cirkevnú úniu, za čo bol po jeho smrti odsúdený a neskôr aj uväznený. Medzi jeho hlavné diela patrí "Epigrafai", antológia patristických spisov o teológii Ducha Svätého; traktát o mieri a zjednotení východnej a západnej cirkvi ako aj rôzne polemické pojednania navrhujúce uznanie pápežského primátu.
Životopis.
Prvýkrát sa Bekkos v historických prameňoch spomína ako chartofylax v chráme Hagia Sofia. Značnej obľube sa tešil u patriarchu Arsenia, ktorý sa ho dokonca zastal v akomsi spore s cisárom. Počas vlády Michala VIII. pôsobil ako cisársky vyslanec na misiách v Srbsku (Štefan Uroš I., 1268) a v Tunise (Ľudovít IX., 1270). O cisárovu priazeň prišiel po tom, čo v roku 1273 odporoval Michalovej politike smerujúcej k cirkevnej únii. V roku 1273 bol dokonca uväznený. Vo väzení študoval práce latinských i gréckych cirkevných otcov, ako aj materiály o schizme a svoj pohľad na západnú cirkev zmenil. Následne bol z väzenia prepustený a stal sa jedným z hlavných propagátorov cirkevnej únie zjednanej na Lyonskom koncile v roku 1274.
V roku 1275 bol menovaný konštantínopolským ekumenickým patriarchom. Na poste nahradil Jozefa I., ktorý bol v otázke únie zdržanlivý. V roku 1277 sa v Konštantínopole konala nová synoda, ktorá opätovne schválila dojednanú úniu a unijné ustanovenia potvrdil Bekkos aj v liste pápežovi Jánovi XXI. Sám Bekkos počas svojho patriarchátu volil v rozhovoroch s odporcami únie zmierlivú cestu a k miernosti nabádal aj cisára Michala. Otázka prístupu k odporcom nakoniec viedla k menšej roztržke s cisárom. Aby cisára prinútil k citlivejšej náboženskej politike, vzdal sa dočasne v marci až auguste 1279 patriarchálneho stolca.
Po Michalovej smrti v roku 1282 sa cisárom stal protiunijný Andronikos II. Proti Bekkovi povstala silná opozícia na synode v Konštantínopole (1283) bol zosadený a vyhnaný do maloázijskej Prusy. O dva roky neskôr (1285) bol povolaný na koncil v Blachernai. Na koncile Bekkos opätovne obhajoval západné doktríny, takže bol nakoniec odsúdený a uvrhnutý do väzenia. Vo väzení v roku 1297 zomrel.
Chrysotriklinos

Chrysotriklinos () bola slávnostná sieň Veľkého paláca v Konštantínopole. Dnes už neexistuje. Postavená bola asi v 6. storočí, za vlády Justína II. Slúžila na recepciu významných hostí či na slávenie významných sviatkov.
Architektonicky tvorila budova osemuholník s kupolou na vrchu. V stenách sa nachádzalo 16 okien. Podobala sa na dnes ešte stojaci chrám Malá Hagia Sofia (Kostol svätých Sergia a Bakcha) a bola zrejme predlohou chrámu San Vitale. Vnútro haly bolo bohato vybavené nábytkom. Miesto dostalo názov podľa veľkého centrálneho stola (tabule), ktorý bol buď zo zlata alebo z pozláteného striebra. Okrem neho sa do haly mohli umiestniť ďalšie stoly pre menej významných hostí. Cisárovo miesto bolo podľa niektorých prameňov vyhradené zvlášť pri menšom stole stranou. V apside sa nachádzal mozaikou zdobený cisársky trón. Ďalším významným kusom nábytku bol "pentapyrgion", veľká skriňa s vežičkami. Boli v nej uskladnené vzácne predmety ako vázy či koruny. Z budovy sa dalo prejsť do ostatných priestorov paláca (napr. "Tripetonu", "Horologionu", "Kainourgionu"..) a dokonca aj do neďalekého hipodrómu.