burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kráľovský servient

Kráľovskí servienti alebo servienti alebo kráľovskí služobníci alebo služobníci svätého kráľa (z lat. servientes regis, t. j. kráľovskí slúžiaci) boli v 11. až 13. storočí v Uhorsku najpočetnejšia vrstva slobodného obyvateľstva, ktorá bola bezprostredne podriadená uhorskému kráľovi (župani nad nimi nemali žiadnu právomoc) a bola povinná vojenskou službou v kráľovskom vojsku výmenou za pôdu od kráľa.
Vyvinuli sa z pôvodných vojakov a služobníkov kráľa (čo boli príslušníci rôznych profesií usadení v špecializovaných dedinách, kde slúžili kráľovi). 
Kráľovskí servienti bojovali pod kráľovskými zástavami a boli vlastníkmi pôdy s poddanými, čím sa odlišovali od nižšie postavených bojovníkov, napr. hradných jobagiónov.
Ich postavenie riešila Zlatá bula Ondreja II. z roku 1222 (čl. 10 - 16), na základe ktorej sa považovali za váženejších členov uhorskej spoločnosti. Na základe toho si začali vytvárať obsiahle rodokmene a svoju genealogickú líniu odvodzovali od nejakého slávneho (nezriedka vybájeného) predka. Význam rodovej tradície u servientov sa prejavil aj v dvojitom označovaní rodov (napr. Hunt-Poznan).
V 13. storočí boli kráľovskí servienti príčinou premeny (kráľovských) komitátov na (šľachtické) stolice. Z roku 1232 pochádza prvá zmienka o ich organizáciách na stoličnej úrovni, ktoré sa nazývali congregationen servientum.
Od konca 13. storočia sa všetci kráľovskí servienti považovali za šľachticov (zemanov).
Bezmocná hŕstka

Bezmocná hŕstka je názov projektu voľného združenia hudobníkov hrajúcich alternatívnu hudbu, ktoré v 90. rokoch založil Marián Hečko (člen Free Faces), gitarista Igor Kuhn, Roman Gál a violončelista Roman Harvan...
O projekte.
Združenie nahralo štyri regulárne štúdiové albumy, na nahrávaní ktorých sa podieľali špičkové osobnosti profesionálnej hudobnej scény ako sú Martin Burlas, Marcel Buntaj, Martin Gašpar a ďalší. Producentsky a aj ako spoluhráč na klávesové nástroje so skupinou spolupracoval aj Oskar Rózsa, bubeník Marcel Buntaj na albume "Platňa pre dospelé deti" debutoval v skladbe „Utajený bubeník prehovoril“ aj ako spevák. Kapela hrá experimentálnu alternatívnu hudbu, okrem vlastného kreatívneho prístupu berie inšpirácie z tvorby hudobníkov ako Bowie, Sylvian, Ursiny, Varga, Gabriel...
Niektoré skladby Bezmocnej hŕstky vznikali už v roku 1990, t. j. v období, keď Roman Harvan a Marián Hečko boli absolventami základnej vojenskej služby vo Vojenskom umeleckom súbore. Bolo to niekoľko piesní z ich prvého albumu "Usual Songs" vydaného až v roku 1996. Skupina nevydáva svoje projetky u mainstreamových vydavateľov. Všetky albumy Bezmocnej hŕstky vyšli vo vlastnom vydavateľstve, a najnovšie u nezávislého labelu Azyl Music, ktorý od svojho založenia v roku 2005 vydal 15 albumov od 11 slovenských interpretov. Ambíciou združenia bolo v domácich podmienkach tvoriť úplne slobodným spôsobom bez snahy prezentovať túto hudbu na koncertných pódiách. Až predposledný album "Platňa pre dospelé deti", nahrávaný deväťčlennou kapelou bez inštrumentálnych plejbekov a produkovaný Oskarom Rózsom mal niekoľko koncertných premiér pre najbližší okruh známych. Kapela oficiálne vystúpila na verejnosti až na krste štvrtého radového albumu, v rámci ktorého boli v klube "A4 - nultý priestor" odprezentované najnovšie skladby v inštrumentálnej úprave pre klavír a violončelo. Na tomto albume, tak ako aj na predchádzajúcich platniach, spievajú všetci členovia združenia.
Dňa 23. mája 2009 skupina vydala po deviatich rokoch nový album nazvaný "Európou". Skladby aranžované pre sláčikový kvintet a kapelu napísal Roman Harvan. Piesne aranžovali: Roman Harvan, klavirista Vladislav Šarišský a Marián Hečko, ktorý je zároveň producentom albumu. Nahrávania, ktoré prebehlo pod záštitou Slovenského rozhlasu, sa okrem súčasných členov zostavy zúčastnili aj členovia orchestra SND a Slovenskej filharmónie - Vlado Harvan, Arpád Patkoló, Tomáš Kaiser, Tomáš Horkavý a riaditeľ "Janáčkovej filharmónie Ostrava", Peter Krajniak.
FK Kubaň

FK Kubaň Krasnodar bol ruský klub Premier League, ktorý sídli v meste Krasnodar, Krasnodarský kraj. Klub bol ustanovený roku 1928. Štadión s názvom Stadion Kubáň má kapacitu 32 000 divákov.
Káder mužstva.
Súčasná zostava:
Štefan Verbőci

Štefan Verbőci alebo Štefan Verbóci alebo Štefan z V(e)rbovca (staršie aj "Štefan Verbőczy"; po maďarsky "Verbőczi/Verbőczy/Werbőczy/Werbőczí István"; po latinsky "Stephanus de Werbőcz/Werboecius"; * 1458 Verbovcy, Uhorsko (dnešná Ukrajina)† 13. október 1541, Budín) bol personál, krajinský sudca a uhorský palatín (v r. 1525 - 1526) slovenského pôvodu.
Študoval právo na univerzite v Krakove a pravdepodobne aj na Academii Istropolitane v Bratislave.
Začiatkom 16. storočia sa stal stúpencom Zápoľskovcov a vďaka nim získal rozsiahle majetky. V r. 1514 sa zúčastnil vojenských akcií proti Dóžovmu povstaniu; po jeho potlačení bol jedným z hlavných autorov zákona o pripútaní poddaných k pôde (nevoľníctve).
Palatínom bol vymenovaný v roku 1525 ako predstaviteľ strednej šľachty. Podieľal sa na potlačení baníckeho povstania v Banskej Bystrici. Po komplote vysokej šľachty voči jeho osobe bol v nasledujúcom roku zbavený funkcie a jeho majetky boli zhabané. Po bitke pri Moháči v auguste 1526 podporoval protureckú orientáciu Jána Zápoľského, ktorý ho za zásluhy vymenoval za kancelára. V roku 1541 po obsadení Budína Turkami mu sultán Sulejman I. udelil úrad hlavného sudcu.
Štefan Verbőci je autorom Tripartita, právnickej zbierky kodifikujúcej obyčajové právo v Uhorsku.
Karel Šíp

Karel Šíp (* 1. jún 1945, Praha) je český basgitarista, moderátor, zabávač, scenárista a piesňový textár.
Po štúdiu na Střední průmyslové škole filmové v Čimeliciach, kde zmaturoval v roku 1963 sa stal zamestnancom Česko-slovenskej televízie. V rokoch 1963 až 1973 pracoval ako produkčný. Do povedomia televíznych divákov vstúpil v pravidelnom televíznom programe "Hitšaráda", ktorý úspešne moderoval spoločne s hudobným skladateľom Jaroslavom Uhlířom, na tento program potom priamo nadviazala zábavná show "Galašaráda". Uvádzal aj program "Klip-klap" a niekoľko silvestrovských televíznych estrád. Moderoval tiež niekoľko programov na TV Nova ako boli "Horoskopičiny" a "Skopičiny" alebo "Rozjezdy pro hvězdy".
Stal sa tiež zakladateľom hudobnej skupiny Faraon, ktorú založil v roku 1971 spoločne so spevákom Jiřím Schelingerom. Spolupracuje tiež s komikom a zabávačom Josefom Náhlovským. Je autorom zhruba 500 piesňových textov.
Spolu s Jiřinou Bohdalovou moderoval program "Za oponou s Jiřinou". Neskôr moderoval program "Za oponou".
V súčasnosti moderuje v Českej televízii program "Všechnopárty". Jeho prvou manželkou bola speváčka Marcela Holanová, s ktorou má dospelého syna Karla (* 1981). S druhou manželkou Ivou má syna Jana (* 2003).
Jeho otec bol operetný herec a spevák.
Ometepe

Ometepe je ostrov na jazere Nikaragua v Nikarague. Jeho názov pochádza zo slov jazyka nahuatl "ome" = „dva“ a "tepetl" = „hora“, teda znamená „dve hory“. Administratívne patrí do departmentu Rivas.
Geografia.
Dve hory, tvoriace jeho názov, sú vulkány Concepción a Maderas, spojené úzkou šijou. Ometepe má rozlohu , je dlhý a široký od 5 do . V okolí jazera žije asi 35 000 obyvateľov, ktorí sa živia chovom dobytka, poľnohospodárstvom a cestovným ruchom. Sopečný popol spôsobuje, že na ostrove sú mimoriadne dobré podmienky na pestovanie kávy, tabaku a banánov.
Najdôležitejšie obce sú Moyogalpa s jej prístavom a Altagracia na východe ostrova.
Dejiny.
Najstaršie zachované petroglyfy sú na severných svahoch sopky Maderas a boli vytvorené približne v roku 300 pred Kr. Vykopávky archeológov však svedčia o osídlení už v časoch od roku 2000 do roku 500 pred Kr. Svetoznáme sú nálezy keramiky.
V časoch španielskej kolonizácie bolo jazero Nikaragua pod kontrolou rôznych pirátov, striedavo najmä z Anglicka, Holandska a Francúzska, ktorí sem prenikali z Karibského mora po rieke San Juan.
Stephen Grover Cleveland

Stephen Grover Cleveland (* 18. marec 1837, Caldwell, New Jersey, USA – † 24. jún 1908, Princeton), bol 22. a 24. prezident Spojených štátov. Je zobrazený na 1000 dolárovej bankovke
Roman Gál

Roman Gál (* 10. január 1967, Bratislava) je bubeník a basgitarista, člen Bezmocnej hŕstky. S kapelou Bezmocná hŕstka hral od jej začiatkov, pri nahrávaní tretieho albumu ho vystriedal Marcel Buntaj.
Tripartitum

Tripartitum (iné názvy: Opus tripartitum, krajinský zákonník, orsácke právo; plným oficiálnym názvom "Tripartitum opus iuris consuetudinarii inclyti Regni Hungariae partiumque adnexarum" = Trojdielne spracovanie obyčajového práva slávneho Uhorského kráľovstva a pripojených krajín) bol uhorský zákonník (právna kniha), ktorý spísal a vydal krajinský sudca a neskorší palatín Štefan Verbőci.
Vzniklo v rokoch 1500 - 1514 z poverenia kráľa Vladislava II. Jagelovského. Jeho cieľom bola kodifikácia feudálneho právneho systému a odstránenie stavu právnej neistoty, ktorá postihovala najmä nižšie vrstvy šľachty.
Jeho autor zozbieral, zapísal a spracoval vtedajšie platné uhorské súkromné ale aj verejné obyčajové právo.
Uhorský snem schválil Tripartitum v r. 1514 ako návrh zákonníka. Vzhľadom na to, že jeho text neobsahoval kráľovu pečať, nenadobudlo formálne platnosť zákona. Od r. 1514 napriek tomu sa Tripartitum začalo používať. Uznávala ho súdna prax, neskôr aj zákony a právna veda, ktoré sa odvolávali na jeho ustanovenia.
Tripartitum hovorilo o jednotnej šľachte, čím zvýhodňovalo postavenie nižšej šľachty a zemianstva. Po Dóžovom povstaní upevnilo tiež závislosť poddaných na zemepánoch. 
Do rozpadu Rakúsko-Uhorska malo Tripartitum 46 vydaní, prvé vyšlo vo Viedni v r. 1517, v Uhorsku v Bardejove v r. 
1632. Slovenský preklad časti Tripartita, ako aj slovenské marginálne poznámky, obsahuje však aj pomerne nedávno objavený prevažne latinský rukopisný kódex z polovice 16. storočia uložený v Maďarskej krajinskej knižnici v Budapešti. Je to jedinečná jazyková pamiatka slovenčiny a doklad o používaní zbierky v slovenskom prostredí.
Tripartitum na Slovensku s určitými zmenami vyvolanými zmenenými spoločensko-politickými pomermi platilo až do roku 1950.
Jaroslav Uhlíř

Jaroslav Uhlíř (* 14. september 1945, Praha) je skladateľ populárnej a filmovej hudby, herec, spevák, komik, klavirista. 
Životopis.
Najskôr bol členom skupiny Faraon, neskôr bol zamestnaný ako skladateľ v Československom rozhlase, kde sa zoznámil so Zdeňkom Svěrákom. Vystupoval aj v pravidelnom televíznom programe "Hitšaráda", ktorý úspešne moderoval spoločne s hudobným textárom a komikom Karlom Šípom, na tento program potom priamo nadviazala zábavná show "Galašaráda". Zložil hudbu napríklad k filmom Ať žijí duchové!, Vrchní, prchni!, S čerty nejsou žerty. So Zdeňkom Svěrákom už roky spolupracuje na hudobnej tvorbe pre deti.
Jiřina Bohdalová

Jiřina Bohdalová (* 3. máj 1931, Praha) je česká herečka.
Vyštudovala DAMU a začínala po boku Jana Wericha v Divadle ABC a potom v "Městských divadlech pražských". Od roku 1967 do roku 2004 bola členkou Divadla na Vinohradech. V roku 1985 bola menovaná zaslúžilou umelkyňou. Často spolupracuje s televíziou, spolu s Vladimírom Dvořákom uvádzala "Televarieté" a účinkovala v humoristických scénkach. Medzi jej najznámejšie filmy patria napr. "Ucho", "Dáma na kolejích", "Ženu ani květinou neuhodiš", "Bílá paní", "Světáci" a iné. Tiež účinkovala v seriáloch, napr. "Muž na radnici". Je obľúbenou rozprávačkou detských rozprávok a večerníčkov. V ankete TýTý býva pravidelne oceňovaná ako najobľúbenejšia herečka.
Rodina.
Dcéra Simona Stašová je tiež známa herečka.
Na pasekách

Na pasekách je ulica v Bratislave, v mestskej časti Rača. Nachádza sa v miestnej časti Východné. Je rovnobežná so Šúrskou ulicou, kolmá na Východná ulicu.
Na ulici sa nachádza detské ihrisko, trojica 9-poschodových panelových domov, ktoré boli kolaudované v roku 1982 a pôvodne ich obývali zamestnanci železníc. Oproti sa nachádzajú rodinné domy, ktoré boli čiastočne súčasťou pôvodnej zástavby. V okolí ulice sa nachádza poľnohospodárska pôda.
Vladimír Dvořák

Vladimír Dvořák (* 14. máj 1925, Písek – † 28. december 1999, Praha) bol herec, textár, konferencier a scenárista.
Známe hity.
ku ktorým napísal text:
Hradný jobagión

Hradní jobagióni alebo hradní rytieri (lat. "jobagiones castri") bola v 13. storočí v Uhorsku najpočetnejšia skupina jobagiónov. Títo jobagióni tvorili vojenské posádky kráľovských hradov. Ich majetky sa nachádzali spravidla v okolí hradov na kráľovskej pôde. Medzi hradnými jobagiónmi mali významnejšie postavenie jobagióni, ktorí vykonávali strážnu a vojenskú službu, než jobagióni, ktorí zabezpečovali technické, zásobovacie a pomocné práce pre hrad.
Hradný rytier

Hradný rytier môže byť:
Voľby do orgánov samosprávnych krajov na Slovensku v roku 2001

Predseda NR SR svojím rozhodnutím č. 320/2001 Z.z. zo dňa 17. augusta 2001 vyhlásil voľby do zastupiteľstiev samosprávnych krajov a voľby predsedov samosprávnych krajov v roku. Deň volieb bol určený na 1. decembra 2001. Druhé kola sa v prípade volieb županov siedmich krajov (výnimkou bol Bratislavský kraj) konali následne 15. decembra 2001. Účasť v prvom kole dosiahla 26% oprávnených voličov a v druhom kole 22,6% oprávnených voličov. Toto boli prvé voľby do VÚC v historií nezavíslého Slovenska od r. 1993.
Voľby do orgánov samosprávnych krajov na Slovensku v roku 2005

Predseda NR SR svojím rozhodnutím č. 235/2005 Z.z. zo dňa 3. júna 2005 vyhlásil voľby do zastupiteľstiev samosprávnych krajov a voľby predsedov samosprávnych krajov. Deň volieb určil na sobotu 26. novembra 2005. Druhé kolo v prípade volieb županov sa konalo 10. decembra 2005. Účasť v prvom kole dosiahla 18 % oprávnených voličov, účasť v druhom kole dosiahla 11,1 % oprávnených voličov.
Výsledky druhého kola volieb.
Kandidáti sú v takom poradí, v akom vyhrali prvé kolo volieb.
Hana Ulrychová

Hana Ulrychová (* 31. marec 1949, Liberec) je česká speváčka, sestra hudobníka Petra Ulrycha.
Životopis.
Od mladosti veľmi rada spievala, účinkovala v detských zboroch. S bratom Petrom účinkovala v brnianskom "Divadle bez tradic" (DIBETRA). Od roku 1964 pôsobila v rockovej skupine Vulkán, v roku 1967 prešla do skupiny Atlantis, s ktorou vystupovala v pražskom divadle Rokoko, kde spievala okrem pôvodného repertoáru tiež prevzaté piesne. Vystupovala aj s olomouckou skupinou "Bluesmeni". 
Sólovo začala vystupovať v roku 1968, od roku 1970 sa datuje jej spolupráca s Tanečným orchestrom Československého rozhlasu (TOČR) a s brnianskym orchestrom Gustava Broma. Prvé veľké spevácke ocenenie – zlatú Bratislavsku lýru získala v roku 1971. 
V roku 1974 vyšiel súrodencom Ulrychovcom album "Nikola šuhaj loupežník" (omnoho skôr než neskoršia divadelná a filmová adaptácia tohoto námetu, ktoré mali odlišný názov "Balada pro banditu"). Tento úspešný album posunul súrodeneckú dvojicu smerom k moravskému folklóru a štylizácii moravských ľudových piesní, ktoré sú dodnes hlavným repertoárom ich sprievodnej hudobnej skupiny "Javory". 
V roku 1975 natočila svoj prvý profilový album "Pojďte dál, chci být chvíli s Vámi". S bratom Petrom tiež vystupovala v brnianskych muzikáloch "Máj", "Koločava" a "Radúz a Mahulena".
Petr Ulrych

Petr Ulrych (* 21. február 1944, Hradec Králové) je český spevák, hudobný skladateľ a textár, brat speváčky Hany Ulrychovej.
Život.
Po ukončení strednej školy vyštudoval letecké inžinierstvo na Vojenskej akadémii v Brne. Letectvu sa však nikdy nevenoval, ihneď po ukončení školy v roku 1966 sa stal profesionálnym hudobníkom. V priebehu štúdia na vysokej škole sa súkromne učil hrať na klavíri, na brnianskom konzervatóriu dva roky študoval skladbu a hru na kontrabase. V roku 1961 bol spoluzakladateľ brnianskeho "Divadla bez tradic" (DIBETRA) kam ho neskôr nasledovala aj jeho mladšia sestra Hana. Od roku 1964 prešiel do rockovej skupiny Vulkán, v roku 1967 potom do skupiny Atlantis, kam ho znova nasledovala aj sestra Hana. 
Když «21. srpna 1968 přišla "na pomoc" bratrská vojska, Petr Ulrych tentýž den spontánně složil a nahrál píseň Zachovejte klid!. Slova "To ráno bylo klidný jako všechna rána, … a nikdo netušil, že otevře se brána pro křídla strašných ptáků, která nejsou sen. Zachovejte klid, se ozvalo z ticha, přišel k nám někdo, kdo nebyl pozvaný, zachovejte klid, když těžko se dýchá a každou chvíli někdo vběhne do rány. Zbývá mi jenom píseň, a proto zpívám jděte pryč, jděte pryč, pravdu nezničí tanky, my máme pravdu a vy jenom bič, zradu a bič" samozřejmě neunikla cenzorům a na kariéru Ulrychových to mělo fatální dopad.»
So skupinou Atlantis vystupoval v pražskom divadle Rokoko, kde vystupoval v programe "Nepůjdem do kláštera". Najväčším hitom skupiny bola pieseň "Nechoď do kláštera", ktorá vtedy zvíťazila v rozhlasovej "Húpačke" (čo bola niekdajšia rozhlasová hitparáda). Petr Ulrych prejavoval sklony k syntéze moravského folklóru s rockom, čo sa výrazne prejavilo v nasledujúcich rokoch. V roku 1974 vychádza súrodencom Ulrychovcom legendárny album "Nikola šuhaj loupežník" (omnoho skôr než neskoršia divadelná a filmová adaptácia tohoto námetu, ktoré niesli odlišný názov "Balada pro banditu"). Tento úspešný album posunul súrodeneckú dvojicu smerom k moravskému folklóru a štylizácii moravských ľudových piesní, ktoré sú dodnes hlavným repertoárom ich sprievodnej hudobnej skupiny Javory. Petr Ulrych je umeleckým vedúcim, skladateľom aj textárom tejto skupiny, okrem tejto vlastnej tvorby je tiež autorom scénickej a filmovej hudby k niekoľkým ďalším filmom a divadelným predstaveniam. Spoločne so sestrou Hanou tiež vystupoval v jej zhudobnených (ako spoluautor sa Stanislavom Mošou) brnianskych muzikáloch "Legenda","Máj","Koločava" a "Radúz a Mahulena" uvádzaných v Mestskom divadle Brno. Za hudbu k muzikálu Koločava získal cenu Alfréda Radoka.
Diskografia, výber.
Gramofónové albumy:
CD albumy:
Javory (skupina)

Skupina Javory je hudobné zoskupenie súrodencov Hany a Petra Ulrychových založené v roku 1974.
Diskografia.
Gramofonové albumy
CD albumy
Teplý potok (prítok Revúcej)

Teplý potok je potok na dolnom Liptove, v okrese Ružomberok. Tečie vo Veľkej Fatre a je tokom IV. rádu. 
Pramení v severovýchodnom úbočí Rakytova (), potom preteká Teplou dolinou a v nadmorskej výške približne sa vlieva do Revúcej.
Pacifik (skupina)

Country, trampská a folková hudobná skupina Pacifik vznikla v roku 1971. Skupinu založilo niekoľko hudobníkov z bývalých hudobných skupín Drnkači a Mantrap. Od tejto doby Pacifik patrí ku stáliciam českej folkovej a country scény, na ktorej úspešne pôsobí dodnes. Jeden z otcov zakladateľov, kapelník Tony Linhart patrí medzi najvýraznejších českých autorov a osobností tohto žánru. Skupinu založil spolu s manželmi Helenou a Václavem Maršálkovými, k nim sa potom pridal Jiří Cipro a speváčka Hana Veselá-Sýkorová. Neskôr sa pridal aj sólový gitarista Miloš Tůma. Vznikla tak „zahajovacia“ zostava kapely.
Tralee Bay

Tralee Bay je záliv v severovýchodnej časti Atlantického oceánu, na juhozápadnom pobreží Írska. Zo severu, východu a juhozápadu ho obklopuje pevnina grófstva Kerry, na severozápade (v línii mys Kerry Head - súostrovie Magharee Islands) je otvorený. 
Severovýchodná časť sa nazýva Ballyheige Bay, juhovýchodná časť zálivu medzi obcou Fenit a polostrovom Derrymore Island sa zužuje a hlboko zarezáva do pevniny. Jediným veľkým ostrovom v zálive je Fenit Island, ktorý spolu s malým polostrovom východne od neho obkolesuje zátoku Barrow Harbour.
Na pobreží zálivu leží niekoľko obcí: Ballyheige, Blennerville, Camp, Castlegregory, Derrymore, Fenit, Spa. Mesto Tralee, ktoré dáva zálivu názov, leží cca 3 km vo vnútrozemí.
Sempronius Asellio

Publius Sempronius Asellio (?-91? pred Kr.) bol rímsky historik, prvý predstaviteľ analytickej školy.
Asellio pochádzal s veľkou pravdepodobnosťou z plebejského rodu Semproniovcov ("gens Sempronia"). Zúčastnil sa obliehania Numantie (134 pred Kr.) ako vojenský tribún pod velením Scipiona Aemiliana. Podobne ako dramatik Terentius alebo satirik Lucilius, bol Asellio členom Scipionovského krúžku.
Sempronius Asellio sa odklonil od analistickej tradície, ktorá prevládala do tej doby v rímskej historiografii. Na rozdiel od analistov, ktorí si vystačili s chronologickým zaznamenávaním historických faktov od najstarších čias, Asellio sa rozhodol venovať len tým udalostiam, ktoré sám zažil a hlavne „ukázať to, z čieho popudu a z akého dôvodu k nim došlo“ ("quo consilio quaque ratione gesta essent demonstrare"). Jeho vzorom bol grécky historik Polybius.
Dielo Sempronia Asellia, označované jednoducho ako "Rerum gestarum libri" (Dejiny) malo najmenej 14 kníh. Údajne nadviazal na Polybia, ktorého práca končila rokom 146 pred Kr. Máme dochovaný zlomok pojednávajúci o roku 137 pred Kr. a zlomok z poslednej knihy viažuci sa k roku 91 pred Kr.
Dingle Bay

Dingle Bay (ír. "Bá an Daingin") je záliv v severovýchodnej časti Atlantického oceánu, na juhozápadnom pobreží Írska. Záliv má tvar rovnoramenného trojuholníka, ktorého ťažnica prebieha v dĺžke približne v smere VSV – ZJZ. Z troch strán ho obklopuje pevnina grófstva Kerry, na severe polostrov Dingle, kým na juhu polostrov Iveragh. Rozširuje sa od východu smerom na západ, v hlave meria na šírku cca , v ústí cca .
Najvýchodnejšia časť zálivu nesie názov Castlemaine Harbour a od zvyšku zálivu je oddelená tromi polostrovmi (sú zakončené mysmi Cromane Point, Inch Point a Rossbehy Point. V severnej časti zálivu sa do pevniny vrezávajú dve malé zátoky – Dingle Harbour a Ventry Harbour.
Priamo v zálive neležia žiadne väčšie ostrovy, v ústí ležia ostrovy Valencia (na juhozápade) a Great Blasket Island, Inishnabro a Inishvickillane (na severozápade). Z riek ústiacich do zálivu sú najvýznamnejšie Caragh, Laune a Maine.
Na pobreží Dingle Bay leží mestečko Dingle a niekoľko obcí: Cromane, Inch, Ventry a iné.
Penovec

Penovec môže byť:
Zlatá bula

Zlatá bula môže byť:
Vedecký kongres

Vedecký kongres je podujatie osobitého, najčastejšie medzinárodného významu, zamerané na výmenu výsledkov ľudského poznania z vedných oblastí. 
Účastníkmi sú zvyčajne významné osobnosti, počet účastníkov presahuje 300. Prevažne ide o cudzie osoby. Rokovania sa uskutočňujú v pléne, prípadne v sekciách (blokoch, skupinách). Výsledky rokovania majú vedecký význam. 
Podobný pojem je zjazd; ten sa používa hlavne na označenie stretnutí členov alebo delegátov politických strán, spoločenských organizácií a pod.
Servient

Servient môže byť v histórii:
Konferencia (veľká schôdza)

Konferencia (z od "conferre" – znášať dohromady, zlučovať) je väčšia poradná schôdzka, porada zástupcov vedeckých, stavovských, politických a podobných organizácií zvolaná na prerokovanie určitých otázok, alebo výchovné podujatie so širokou účasťou teoretických, riadiacich a praktických pracovníkov, ktoré sa zameriava na vyjadrenie stanovísk k rozličným aspektom odbornej problematiky.
Konferencia môže byť usporadúvaná pravidelne alebo podľa potreby. Medzi najznámejšie pravidelne organizované medzinárodné konferencie patrí TED ("Technology, Entertainment, Design").
Typológia.
Konferencie možno rozdeliť podľa účasti na:
Podľa účelu sa rozlišuje napr.:
Sympózium

Sympózium je vedecká konferencia užšieho špeciálneho odboru spojená s vedeckou diskusiou o danej problematike s domácou, prípadne zahraničnou účasťou. Počas rokovania sa prezentuje niekoľko kratších referátov k príslušným témam alebo niekoľko referátov k jednej téme, ale z rôznych uhlov pohľadu. Počet účastníkov zvyčajne nepresahuje 300.
Konferencia

Konferencia môže byť:
Seminár

Seminár môže byť:
Seminár (kurz)

Seminár je druh kolektívneho odborného štúdia, ktorej podstatou je spojenie prednášky či série prednášok s diskusiou a pripomienkami poslucháčov. Ide o užšie intenzívne pracovné rokovanie za účasti do 50 účastníkov, zamerané na podrobnejšie oboznámenie sa s aktuálnymi úlohami a problémami, ktoré sú predmetom praktickej alebo teoretickej činnosti prítomných osôb, s následnou diskusiou o nich. Organizovanie seminárov, v kombinácii so spoločensko-zábavnými podujatiami, je často súčasťou programov incentívnych zájazdov a pobytov.
Pojem seminár sa často spája s pojmami školenie alebo kurz. Ide o aktivity spojené so vzdelávaním, sústredené na špecifický predmet vzdelávania, pričom účastníci počúvajú prednášajúceho. Sústreďujú sa na špecifický predmet vzdelávania. Účastníci nemajú len pasívnu úlohu, pretože diskusia je významnou súčasťou týchto podujatí. S ohľadom na použitie diskusných metód ide o panelovú diskusiu, diskusiu za okrúhlym stolom, kolokvium, skupinovú diskusiu a skupinové interview.
Lucius Cassius Hemina

Lucius Cassius Hemina bol rímsky analista pôsobiacich v dobe bratov Gracchovcov. Patril k staršej generácii tzv. rímskej analistickej školy. Jeho dielo "Annales" (Anály) pozostávalo zo štyroch kníh a venovalo sa udalostiam od počiatku rímskeho štátu do roku 146 pred Kr.
Dorze (etnikum)

Dorze je etnikum, asi 28 000 ľudí, v okolí miest Chencha a Arba Minch v južnej Etiópii, mnohí sa presťahovali do Addis Abeby. Mnohí Dorze sa živia tkáčstvom.
Personál (Uhorsko)

Personál alebo osobník (lat. "personalis", maď. "személynök") patril k najvýznamnejším krajinským hodnostárom v Uhorsku. Je historicky najmladší, funkcia personála sa vytvorila v 15. storočí (1464).
Hodnosťou personála bol poverený osobitne jeden človek, zastupujúci osobnú prítomnosť kráľa na súde ("personalis presentie regie in iudicis locumtenens"). Pôvodne túto činnosť od 14. storočia vykonával tajný kancelár. Avšak v dôsledku vyťaženosti tajného kancelára vlastným úradom bola táto funkcia prenesená na nového funkcionára, personála.
Úlohy personála spočívali vo výkone sudcovských právomocí. Predsedal personálskemu súdu. V jeho kancelárii pôsobili dvaja protonotári, ktorí vybavovali súdne spisy, týkajúce sa personálskeho súdu. Personálsky súd tvorili pôvodne šľachtici vyberaní spomedzi tých, ktorí žili na kráľovskom dvore. Neskôr členov súdu menoval kráľ zo zástupcov prelátov, magnátov a ostatnej šľachty. Personál bol opatrovateľom kráľovskej súdnej pečate, bol tiež členom kráľovskej rady. Sídlom personála bol Budín.
Zákonný článok 8 z roku 1486 menuje personála zástupcom tajného kancelára a stavia ho na tretie miesto v Uhorsku v poradí hlavných sudcov kráľovstva. Kým v 15. storočí boli personálom duchovné osoby, od 16. storočia je funkcia v rukách neklerikov. Prvým neklerikom vo funkcii personála bol Štefan Verbőci. 
Personál mal na starosti aj správu niektorých slobodných kráľovských miest, ktoré sa preto nazývali aj personálskymi. Boli to Stoličný Belehrad, Ostrihom, Levoča. 
Po roku 1526 funkcia personála nezanikla, personál sa stal trvalým členom miestodržiteľskej rady. Roku 1608 sa stal natrvalo predsedom dolnej tabule uhorského krajinského snemu. V rokoch 1671-1680, po nastolení gubernia, sa stal jedným zo štyroch predstaviteľov uhorských stavov, ktorí boli členmi guberniálnej rady. Až do roku 1848 mu zostala právomoc v oblasti súdnictva.
Lion (trieda lodí 1939)

Trieda Lion mala byť trieda bojových lodí Royal Navy Spojeného kráľovstva. Bola predposlednou triedou bojových lodí navrhnutou v Spojenom kráľovstve.
Trieda Lion mala plánované štyri jednotky: HMS Lion · HMS Temeraire · HMS Conqueror · HMS Thunderer. 
Pracovať sa začalo len na prvých dvoch, no neboli nikdy dokončené. Konštrukčne trieda vychádzala z triedy King George V a bolo zamýšľané ju stavať podobne ako triedu bojových krížnikov Revenge; ako úsporné. Trieda Revenge bola konštruovaná ako ekonomicky nenáročná na pohon, čo sa odzrkadlilo v jej maximálnej rýchlosti 21 ulov, čím nebol zrovna vhodným kandidátom na rekonštrukciu.
Obvyklé riešenie, kde 14 palcové (365 mm) delá hlavného kalibru spojené v dvoch štvorhlavňových vežiach a jednou dvojhlavňovou ako na triede "King Georg V" bolo zapríčinené znením druhej Londýnskej námornej dohody, ktorá limitovala výtlak na 35 000 ton a maximálny kaliber na 356 mm. Trieda Lion mala prekročiť limity tejto dohody, pretože bolo plánované nainštalovať delá kalibru 16 palcov (406 mm) a maximálny výtlak mal dosiahnuť 45 000 ton. Štandardný výtlak mal dosahovať niečo medzi 40 500 a 42 500 ton pričom hlavné delostrelectvo malo mať deväť 406 mm hlavní v trojhlavňových vežiach (podobne ako trieda Nelson), aj keď delá aj veže by boli modernejšie. Dve veže na prove jedna na korme. Sekundárne delostrelectvo by bolo podobné ako u triedy King George V so šestnástimi 5,25 palcovými (133 mm) delami v ôsmich dvojhlavňových vežiach, rozmiestnených po štyroch rovnomerne po každej strane. Mal byť namontovaný aj katapult pre lietadlá. Trieda Lion mala byť rovnocenným partnerom americkej triede Iowa. Podobne ako lode triedy King George V boli porovnateľné s triedou North Carolina.
Asbest

Asbest (rus. Асбест) je mesto vo Sverdlovskej oblasti v Rusku pomenovaný podľa Azbestového priemyslu, ktorý sa tu nachádza. Nachádza sa na rieke Boľšoj Reft (prítok Pyšmy), 70 km severovýchodne od Jekaterinburgu. Bol založený v roku 1889 ako Kudeľka (rus. Куделька) Počet obyvateľov je 76 328 (2002). V roku 1989 84 470.
Dnes je Asbest veľké priemyselné centrum Spoločnosť "Uralasbest" je hlavný priemyselný podnik. Ďalšie spoločnosti sú: "UralATI", "Zarečny", "Asbostroj", "Asbestovskaja", ktoré vyrábajú výrobky zo železa, azbestu, stavebný materiál, porcelán, nábytok, železné konštrukcie, a iné azbestové výrobky. 
vzdelanie poskytuje hudobná škola, škola umenia, Olympijská škola, inštitút vedy a výskumu, profesionálne školy, univerzity, a vysoká škola banícka a ekonomiky. Nachádzajú sa tu geologické múzeum a múzeum miestnych ľudových tradícií.
Jaromír (biskup)

Jaromír alebo Gebhart/Gebhard (* okolo 1040† 26. jún 1090, Ostrihom) bol český princ a biskup, štvrtý syn kniežaťa Břetislava I. a Judity zo Schweinfurtu; predurčený pre cirkevnú dráhu. 
Vzdelával sa v cudzine, ale na kňazský stav nemal veľa chuti. Po smrti kniežaťa Spytihněva II. (v r. 1061) sa domnieval, že od svojho brata Vratislava dostane údel, ale bratia ho presvedčili, aby prijal vysvätenie za kňaza. Po smrti biskupa Šebíra v r. 1067 ho bratia priviedli pred knieža Vratislava ako kandidáta na biskupský stolec. Vratislav sa však obával prílišnej Jaromírovej moci. V r. 1063 zriadil samostatné olomoucké biskupstvo, ktoré sa oddelilo od pražského. Úrad pražského biskupa chcel Vratislav obsadiť svojím kandidátom, Nemcom Lancom. V r. 1068 však uznal voľbu Jaromíra, ktorý 30. júna toho roku v Mohuči prijal investitúru od cisára Henricha IV. a 6.7. bol mohučským arcibiskupom vysvätený na biskupa.
Vo svojom úrade si Jaromír počínal pomerne zodpovedne, medzi kňazmi nastolil prísnejšiu disciplínu. Súčasne však nastali spory medzi ním a jeho bratom kniežaťom Vratislavom, ktoré sa vystupňovali najmä po založení vyšehradskej kapituly.
Tešil sa zvláštnej priazni cisára Henricha IV., ktorý ho v r. 1077 menoval najvyšším kancelárom. Úrad zastával tri roky, práve počas vrcholiaceho boja o investitúru. V r. 1086 bolo rozhodnutím cisára pražské a olomoucké biskupstvo spojené. Ale už o dva roky knieža Vratislav olomoucké biskupstvo obnovil a obsadil ho kaplánom Vezelom. Jaromír s týmto stavom nesúhlasil, chystal sa osobne protestovať u pápeža. Odišiel do Uhorska ku kráľovi Ladislavovi, s ktorým ho spájalo osobné priateľstvo.&lt;br&gt;
V júni 1090 ťažko ochorel a 26. júna v Ostrihome zomrel.
Oto I. Olomoucký

Oto I. Olomoucký alebo Oto I. Pekný (*? – † 9. júl 1087) bolo olomoucké údelné knieža z rodu Přemyslovcov. 
Najmladší syn kniežaťa Břetislava I. a Judity zo Schweinfurtu bol údajne povestný svojou telesnou krásou. Od staršieho brata, kniežaťa Vratislava dostal v roku 1061 Olomoucko, ktoré spravoval do konca života. 
V roku 1078 založil v Olomouci benediktínsky kláštor. Pokojný život mu dovolil vytvoriť stabilnú hospodársko-mocenskú základňu olomouckého údelu, vybudovať dôstojné sídlo a vydržiavať stálu vojenskú posádku. 
Rodinné pomery.
Oto I. Olomoucký bol ženatý s dcérou uhorského kráľa Bela I. Eufémiou (* 1045/1055 – † 1111), s ktorou mal štyri deti, z ktorých dve zomreli ešte v útlom veku:
Stanislav Bernát

Ing. Stanislav Bernát (* 26. júl 1949, Martin) je bývalý primátor Martina.
Politická kariéra.
V prvom kole prezidentských volieb v roku 2004 získal 5 719 (0,28%) hlasov a 11. miesto z dvanástich kandidátov.
Vladislav I. (Čechy)

Vladislav I. (*?, † 12. apríl 1125) bolo české knieža (v r. 11091117 a 11201125) z rodu Přemyslovcov, syn kniežaťa a prvého českého kráľa Vratislava II. a jeho tretej manželky Svatavy.
Za vlády starších bratov Břetislava II. a Bořivoja II. žil Vladislav v ústraní. Významnejšie politicky zasiahol do dejín až v roku 1107. Pod vplyvom olomouckého kniežaťa Svatopluka sa rozišiel s Bořivojom II. a podieľal sa na jeho zosadení. Za to mu knieža Svatopluk zaistil nástupníctvo na kniežacom stolci. Po jeho smrti v roku 1109 rozhodnutím cisára Henricha V. získal nástupníctvo na českom kniežacom stolci. 
Kniežaťom bol dvakrát a to v rokoch 11091117 a 11201125. Bořivoj II. sa ho v roku 1110 márne pokúšal zvrhnúť. Vladislav vládol pevnou rukou, i keď panoval v dobe veľmi nepokojnej, pretože sa o moc usilovalo mnoho jeho vládychtivých príbuzných. Vladislav si ich skúšal rôznym spôsobom nakloniť. Bratovi Soběslavovi napr. odovzdal v roku 1114 Hradecko a o rok neskôr Brniansko. V roku 1116 zvíťazil nad uhorským vojskom v bitke na Luckom poli a zabezpečil hranicu juhovýchodnej Moravy. Na nátlak rakúskej strany v decembri 1117 odovzdal vládu bratovi Bořivojovi. Jemu ostalo územie východne od rieky Labe, čo sa prakticky rovnalo spoluvladárstvu. Po Bořivojovej smrti v roku 1120 sa opäť stal jediným panovníkom. 
Rok pred svojou smrťou ochorel a za svojho nástupcu určil mladšieho brata Soběslava. Po smrti bol pochovaný v krypte kostola benediktínskeho kláštora v Kladruboch, ktorý sám založil.
Rodinné pomery.
Vladislav bol ženatý s Richenzou (* asi 1095, † 27. september 1125), dcérou Henricha z Bergu. Spolu mali štyri deti:
Július Kubík

Július Kubík (* 3. máj 1940, Svit – † 6. máj 2013, Poprad) bol slovenský novinár, politik a neúspešný kandidát na prezidenta v roku 2004.
V roku 1968 emigroval do Švajčiarska, kde začínal ako radový robotník, postupne pracoval ako letecký mechanik a neskôr sa stal expertom na videotechniku a elektrotechniku. Mal slovenské aj švajčiarske občianstvo. Bol členom SĽS.
V prvom kole prezidentských volieb v roku 2004 získal 7 734 (0,38%) hlasov a 9. miesto z dvanástich kandidátov.
Michal Penk

Michal Penk (* 19. apríl 1968) je český spevák, skladateľ a hudobník.
Životopis.
Michal Penk bol v detstve úspešný klavirista. V najvýznamnejších súťažiach získaval skvelé umiestnenia.
V roku 1984 začal hrať v skupine "Julie 2300". V roku 1985 hľadali speváka do skupiny Lucie a tip na osemnásťročného Michala Penka dal vtedajší manažér Michal Kaizr. A v novembri 1985 sa stal spoluzakladateľom skupiny. Súbežne s kapelou Lucie hral aj v kapele Bossanova. V priebehu leta 1986 spevák Michal Penk z kapely Lucie odišiel, pretože ho zlákal Ladislav Štaidl do "Orchestra Ladislava Štaidla".
Spolupracoval s producentským duom "ORM" (Petr Orm, Pavel Orm) s ktorým na seba výrazne upozornili koncom 80. rokov pesničkami "“Odpusťte nám”" alebo "“Stín”", súčasne vystupoval v duetoch s Ivetou Bartošovou. Napísal pre ňu hudbu k piesňam "Útoč svou láskou", "Závod s mládím", "Tichá píseň". Naspieval titulnú pieseň k TV seriálu Chlapci a chlapi “"Má daleká"” (seriál o vojakoch hrali v ňom napr.: Eva Vejmělková, Martin Zounar, Sabina Laurinová a ďalší). V roku 1989 mu vyšiel jeho prvý album "Michal Penk". Po revolúcii založil kapelu "Sing Sing", ktorá hrala tvrdý rock. Vydali štyri albumy. A v hudobnej tvorbe produkoval albumy speváčke Tereze Pergnerovej.
Začiatkom 90. rokov sa znova vrátil s piesňou "“O bláznech”". Je to jeho najväčší a najúspešnejší hit. Na pesničku "O bláznech" natočil aj videoklip, ktorý mu režíroval Sagvan Tofi. V roku 1993 pre film “Kanárská spojka” zložil scénickú hudbu a naspieval piesne do filmu. V tomto filme vystupoval aj ako herec, hral tam sám seba. K filmu vydal album “Naopak” s podtitulom "Kanárská spojka". Potom 1994, ale prišiel strmý pád. Spadol do dlhoročnej drogovej závislosti. Päť rokov medzi 19962001 sa systematicky ničil používaním drog. Potom nastal veľmi veľký obrat, keď našiel cestu k Bohu. Lenže neskôr sa od Boha odvrátil a vybral si radšej drogy. Potom sa predsa len spamätal a začal sa opäť pripomínať v roku 2002 a 2004. Podľa svojich slov je už teraz čistý, ale hudobné návraty mu zatiaľ stále nevychádzajú. Hral v českom muzikáli Michala Davida na motívy románu Alexandra Dumasa – Traja mušketieri postavu Aramisa.
V 80. rokoch spolupracoval s Ivetou Bartošovou, s ktorou spolu žili v spoločnej domácnosti. Potom Michal Penk zoznámil Ivetu Bartošovú s Ladislavom Štaidlom. Speváčka Michala kvôli Štaidlovi opustila.
V roku 1991 sa mu s vtedajšou priateľkou narodil syn Kryštof (Christopher). Neskôr v roku 1994 sa s priateľkou rozišiel .
Makovica

Makovica môže byť:
Bořivoj II.

Bořivoj II. alebo po slovensky aj Borivoj II. (* okolo 1064, † 2. február 1124, Uhorsko) bolo české knieža (v r. 11001107 a 11171120) z rodu Přemyslovcov, syn kniežaťa a prvého českého kráľa Vratislava II. a jeho tretej manželky Svatavy. 
Snahami staršieho brata Břetislava II. o presadenie Bořivoja ako svojho nástupcu na kniežacom stolci bol porušený tzv. starešnícky princíp zavedený Břetislavom I. Podľa neho mal Břetislava II. na kniežacom stolci nahradiť Oldřich, starší syn Konráda I. Brnianskeho. Počiatkom r. 1100 sa kniežaťom stal skutočne Bořivoj II. Tento postup mal závažné dôsledky pre celé 12. storočie, kedy došlo niekoľkokrát k zásahom rímskych panovníkov do českých pomerov. 
Aby upokojil domáce pomery, hneď po nástupe k moci vrátil Bořivoj Oldřichovi brniansky údel. V roku 1105 začalo olomoucké knieža Svatopluk pripravovať Bořivojovo zvrhnutie. Pritiahol k Prahe, ale bezúspešne. O dva roky neskoršie vpadol do Čiech opäť. Bořivoj musel utiecť z krajiny. V roku 1100, keď sa neúspešne pokúšal znova zmocniť trónu, bol na príkaz cisára Henricha V. uväznený. V roku 1116 bol prepustený a o rok na to sa opäť posadil na český kniežací stolec. Od roku 1116 viedol neúspešnú vojnu s Uhorskom.
Bořivoj II. bol mierumilovný, láskavý až prostý človek, majúci prílišnú dôveru vo svoje okolie. Bola to ale jeho osobná neschopnosť, ktorá privodila jeho pád. V roku 1120 bol zosadený z trónu. Odišiel do exilu do Uhorska, kde aj v roku 1124 zomrel.
Mal početné potomstvo, žiadny z jeho synov sa však nestal českým kniežaťom. Jeho telo bolo ešte v roku jeho smrti prevezené do Prahy a je uložené v Svätovítskej katedrále.
Rodinné pomery.
Od roku 1100 bol ženatý s Helbirgou Babenberskou (*?, † 13. júl 1142), dcérou rakúskeho markgrófa Leopolda II. Spolu sa im narodilo šesť detí:
Jozef Kalman

RSDr. Jozef Kalman (* 18. apríl 1951, Pohorelá) je slovenský politik. V rokoch 19941998 bol v tretej vláde Vladimíra Mečiara podpredsedom vlády pre sociálny a duchovný rozvoj a v roku 1998 krátko aj povereným ministrom zahraničných vecí SR. Do vlády bol nominovaný za Združenie robotníkov Slovenska, neskôr bol členom HZDS, poslancom Národnej rady SR, neskôr predsedom strany Ľavicový blok a jej neúspešným kandidátom v prezidentských voľbách v roku 2004.
Biografia.
Absolvoval Stredné odborné učilište chemické pri CHZJD v Bratislave a Vysokú školu politickú ÚV KSČ v Bratislave. Od roku 1973 do roku 1994 pôsobil v rôznych funkciách v odborovom hnutí (v odborovom zväze kovopriemyslu, neskôr ako tajomník odborového zväzu miestneho hospodárstva). Po roku 1989 bol aktívny v slobodných odboroch. V roku 1990 sa stal predsedom Slovenského odborového hnutia pracovníkov miestneho hospodárstva. V roku 1993 sa ako predseda tohto zväzu stal členom predstavenstva KOZ SR.
Tretia vláda Vladimíra Mečiara (19941998).
V období od decembra 1994 do októbra 1998 bol v tretej vláde Vladimíra Mečiara ako nominant Združenia robotníkov Slovenska podpredsedom vlády pre sociálny a duchovný rozvoj. Jeho zodpovednosťou bola koordinácia rezortov školstva, zdravotníctva, kultúry, životného prostredia, národnostná a cirkevná politika, ako aj rokovania tripartity. V marci 1998 Kalman Slovensko zastupoval v Londýne na otvorení vstupného procesu do EÚ s 11 kandidátskymi štátmi ako vicepremiér a predseda Rady vlády pre európsku integráciu. V októbri 1998 bol v tejto vláde krátko poverený minister zahraničných vecí SR.
Opozícia a Ľavicový blok.
V parlamentných voľbách v roku 1998 sa stal poslancom Národnej rady za HZDS (za ZRS už kandidovať nechcel, pretože sa podľa vlastných slov už s jeho politikou nestotožňoval). Kalman sa 9. apríla 2002 rozhodol vystúpiť tiež z HZDS, tento raz kvôli pravicovej orientácii hnutia. Vyjadril sa, že svojou podstatou je sociálne, ľavicovo cítiaci človek, preto sa rozhodol opustiť rady strany. Oznámil založenie vlastnej strany, ktorá bola do konca apríla 1998 zaregistrovaná. V máji 2002 sa stal prvým predsedom strany Ľavicový blok. Za túto stranu kandidoval v parlamentných voľbách v roku 2002, ale ĽB získal len 0,22 % hlasov a nezískal zastúpenie v parlamente. Kalman v prezidentských voľbách v roku 2004 neúspešne kandidoval na prezidenta SR ako kandidát Ľavicového bloku, ale v prvom kole získal len 10 221 (0,51 %) hlasov a skončil na ôsmom mieste z 12 kandidátov, do druhého kola nepostúpil.
Osobný život.
Je ženatý, má dve deti.
Personál

Personál môže byť:
Lion

Lion môže byť:
Ivan Mjartan

Ing. Ivan Mjartan (* 31. august 1958† 9. apríl 2018, Bratislava) bol bývalý mimoriadny a splnomocnený veľvyslanec Slovenska v Česku, štátny tajomník na ministerstve kultúry a šéf koordinačnej rady HZDS. 
Stál pri zrode Strany demokratického stredu neskôr pomenovanej na STRED. V roku 1999 neúspešne kandidoval na prezidenta SR. Stál pri zrode Rádiožurnálu Slovenského rozhlasu. Pod jeho vedením sa rozhlasový Rádiožurnál zmenil na vysoko sledovanú, a teda aj veľmi vplyvnú reláciu.
Oldřich II.

Oldřich (* 1134, † 18. október 1177) bolo hradecké údelné knieža z rodu Přemyslovcov, tretí syn kniežaťa Soběslava I. a Adléty Uhorskej. 
V roku 1152, v dobe, keď sa novým nemeckým cisárom stal Fridrich I. Barbarossa, sám sa dostavil na ríšsky snem do Merseburgu a prihlásil sa o svoje právo na kniežací stolec. Od cisára získal prísľub. Oldřich sa vrátil do Čiech a ujal sa údelu na Hradecku. Neskoršie žil v Poľsku a na cisárovom dvore. S ním sa zúčastnil v roku 1162 a 1174 bojov v Taliansku. 
Po zosadení kniežaťa Bedřicha v roku 1173 a možnosti zasadnúť na kniežací stolec sa prekvapujúco vzdal kniežacieho titulu v prospech svojho staršieho brata Soběslava. Od nasledujúceho roku je v historických prameňoch uvádzaný ako olomoucké knieža. 
Rodinné pomery.
Bol dvakrát ženatý. Prvé manželstvo s Cecíliou Durínskou, dcérou Ľudovíta I. Durínskeho ostalo bezdetné, s druhou manželkou Žofiou Wettinskou, dcérou Otta II. Miessenského, mal dcéru Anežku.
Dorze

Dorze môže byť:
Juraj Švec

Prof. MUDr. Juraj Švec DrSc. (* 16. január 1938, Bratislava† 17. február 2017) bol slovenský lekáronkológ, univerzitný profesor, rektor Univerzity Komenského (19911997). V rokoch 19942002 poslanec NR SR, kandidát na prezidenta SR v roku 1999.
Život.
Roku 1955 skončil gymnázium v Bratislave. V roku 1961 dokončil štúdium na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, v roku 1966 získal titul MUDr.
V rokoch 19611962 pôsobil ako sekundárny lekár Liečebne TBC vo Vyšných Hágoch. Neskôr do roku 1970 ako asistent Katedry rádiológie Inštitútu pre ďalšie vzdelávanie lekárov a farmaceutov v Bratislave. V rokoch 19701980 pôsobil ako asistent Katedry onkológie, rádiológie a nukleárnej medicíny LF UK v Bratislave. Roku 1980 sa stal prednostom Onkologického ústavu SAV. V rovnakej dobe pôsobil ako docent na Katedre onkológie, rádiológie a nukleárnej medicíny Lekárskej fakulty UK pre odbor onkológia. V rokoch 19811990 bol vedúcim tejto katedry. Profesorský titul v odbore onkológia získal v roku 1987. Neskôr v rokoch 19901997 pôsobil ako prednosta Onkologického ústavu Lekárskej fakulty a zároveň v rokoch 19921996 ako riaditeľ a externý vedúci laboratória molekulárnej biológie nádorov (19851988) Ústavu experimentálnej onkológie SAV. Roku 1998 sa stal prednostom Onkologickej kliniky Lekárskej fakulty. V roku 1991 bol zvolený za rektora Univerzity Komenského. V tejto funkcii zotrval do roku 1997. 
V rokoch 1994 až 2002 bol zároveň poslancom Národnej rady. Vo voľbách v roku 1994 kandidoval za Demokratickú úniu Slovenska (DEÚS), ktorá sa aj jeho významným prispením 25. marca 1995 pretransformovala na Demokratickú úniu (DÚ). Vo voľbách do Národnej rady v roku 1998 bol členom Slovenskej demokratickej koalície (SDK).
V roku 1999 neúspešne kandidoval na prezidenta Slovenskej republiky keď získal 0,82% hlasov.
26. septembra 2000 spoločne s Jánom Budajom a inými založili Liberálnodemokratickú úniu (LDÚ)
Oldřich

Oldřich môže byť:
Ján Zvonár

Prof. MUDr. Ján Zvonár, CSc. (* 19. jún 1951, Bratislava – † 24. jún 2023, Bratislava) bol slovenský lekár, vysokoškolský pedagóg a komunálny politik.
V júni 2013 sa vzdal mandátu poslanca BSK (zvolený v roku 2009). V minulosti bol v období 20062010 starostom mestskej časti Bratislava-Rača a vo volebnom období 20062010 poslancom NR SR za stranu SMER-SD.
Analista

Analista môže byť:
Děpoltovci

Děpoltovci (po česky "Děpoltici") bola vedľajšia vetva rodu Přemyslovcov, potomkovia Děpolta I., druhorodeného syna kniežaťa Vladislava I. 
Děpoltovci ako bočná vetva nemali v krajine veľký politický vplyv. Ich centrum ležalo vo východných Čechách. Osudným sa pre rod stalo panovanie kráľa Přemysla Otakara I., ktorého cieľom bolo zachovanie vlády iba v hlavnej rodovej línii. Po r. 1216 vyhlásením zákona o nástupníctve pri voľbe Václava I. (zákon primogenitúry), boli Děpoltovci definitívne zbavení nádeje na český trón. Po r. 1247 úplne miznú z histórie.
Děpolt II.

Děpolt II. (* pred 1167 - † 21. november 1190) bol syn Děpolta I. a přemyslovský šľachtic, verný spojenec kniežaťa Bedřicha.
Historikmi je označovaný ako „muž znamenitých vlôh“. Po otcovej smrti (v r. 1167) sa ujal jeho údelu a vládol tu pokojne, v zhode s kniežaťom Bedřichom. V r. 1185 však mal byť na jeho rozkaz zajatý, utiekol preto z krajiny a vrátil sa tu až po nástupe Konráda Ota. Zomrel na krížovej výprave r. 1190 pri Ancone na mor. Mal troch synov: Děpolta III. (* 1770/1780, † 1223), Soběslava (* ?, † po 1213) a Boleslava (* ?, † po 1213). 
Z nich najvýznamnejším bol Děpolt III. Nemecký kráľ Filip Švábsky mu udelil v r. 1203 Čechy ako léno. Jeho manželkou bola istá Adéla, s ktorou mal piatich synov.
Oto I.

Oto I. môže byť:
Otto I.

Otto I. môže byť:
Spytihněv II.

Spytihněv II. (* 1031, Olomouc – † 28. január 1061, Hradec nad Moravicí) bolo české knieža (od r. 1055), najstarší syn kniežaťa Břetislava I. a Judity zo Schweinfurtu.
Od mladosti bol správcom olomouckého údelu a po smrti svojho otca v r. 1055 sa stal českým kniežaťom. Jeho údajne prvým štátnickým činom (podľa Kosmasa) bolo vyhnanie Nemcov z Čiech. Tvrdenie je však pravdivé iba čiastočne, pretože sám povolal nemeckých mníchov do Sázavského kláštora, keď predtým odtiaľ vyhnal slovanských rehoľníkov.
Jeho pomer k matke a mladším súrodencom bol nepriateľský. V r. 1056 tiahol do Olomouca, kde sídlil jeho mladší brat Vratislav so svojou matkou. Tí pred ním utiekli do Uhorska a Spytihněv obsadil celú Moravu.
Spytihněv nadviazal dobré vzťahy s pápežskou kúriou a pápež Mikuláš II. mu údajne za ročný poplatok 100 hrivien striebra dovolil, aby pri slávnostných príležitostiach mohol nosiť biskupskú mitru. 
V r. 1057 založil Spytihněv kolegiálny chrám v Litoměřiciach a v r. 1060 začal z rozsiahlou prestavbou chrámu sv. Víta na Pražskom hrade, kde bol po svojej smrti pochovaný. 
Rodinné pomery.
Spytihněv II. bol otcom jedného syna Svatobora (*?, † 23. február 1086) a neznámej dcéry, ktoré mal so svojou manželkou Idou Wettinskou. Svatobor sa r. 1085 stal aquilejským patriarchom.
Jaromír

Jaromír môže byť:
Gebhard

Gebhard (zastarano aj Gebhart) môže byť:
Lucia

Lucia môže byť:
Břetislav II.

Břetislav II. (*?, † 22. december 1100, hrad Zbečno) bolo české knieža (od r. 1092) z rodu Přemyslovcov. 
Najstarší syn kniežaťa a prvého českého kráľa Vratislava II. a jeho druhej manželky Adléty Uhorskej bol zvolený kniežaťom 14. septembra 1092. Hneď na počiatku svojej vlády vyhlásil zákaz všetkých dožívajúcich pohanských zvykov a obyčajov. Prvý článok jeho nariadenia obsahoval vypovedanie všetkých čarodejníkov, kúzelníkov a veštcov z krajiny. V roku 1097 nariadil vyhnanie slovanských mníchov zo sázavského kláštora. Na ich miesto povolal rehoľníkov z kláštora v Břevnove. 
V roku 1093 vpadol Břetislav II. do Poľska, kde bojoval s kniežaťom Vladislavom I. Hermanom. Počas bojov bolo veľmi spustošené Sliezsko. Pokúsil sa zrušil tzv. starešnícky zákon svojho deda Břetislava I., a tým sa snažil zaistiť následníctvo pre svojho mladšieho brata Bořivoja. 
Břetislav II. bol na sklonku roku 1100 pri návrate z lovu zavraždený pri hrádku Zbečno. Súčasníci považovali tento akt za odplatu Vršovcov.
Rodinné pomery.
S manželkou Lukartou (* okolo 1075, † 31. december neznámeho roku) mal jedného syna Břetislava (*?, † 8. marec po 1030).