Gene Vincent

Vincent Eugene Craddock (* 11. február 1935, Norfolk, Virgínia, USA† 12. október 1971, Newhall, Kalifornia, USA), známy ako Gene Vincent, bol americký hudobník, ktorý bol priekopníkom štýlov rock and roll a rockabilly. Jeho Top-10 hit z roku 1956, „Be-Bop-a-Lula“, je považovaný za jeden z prvých vzorov žánru rockabilly. Gene Vincent bol uvedený do Rokenrolovej sieni slávy ako aj do Sieni slávy hudobníkov Rockabilly. Niekedy býva tento spevák označovaný prezývkou "The Screaming End".
Životopis.
Začiatky.
Gene Vincent sa narodil 11. februára 1935 v Norfolku vo Virgínii. Jeho rodičmi boli Mary Louise a Ezekiah Jackson Craddockovci. Jeho hudobné vplyvy zahŕňali country, rhythm and blues a gospel. Jeho obľúbenou skladbou bola Beethovenova Egmontova predohra. Svoj prvý skutočný záujem o hudbu prejavil, keď jeho rodina žila v Munden Point (teraz Virginia Beach), neďaleko hranice so Severnou Karolínou, kde mala jeho rodina vidiecky obchod. Prvú gitaru dostal ako darček od kamaráta v dvanástich rokoch.
Vincentov otec sa dobrovoľníkom v americkej pobrežnej stráži a hliadkoval v amerických pobrežných vodách, aby počas druhej svetovej vojny dokázali chrániť spojeneckú lodnú dopravu pred nemeckými ponorkami. Vincentova matka pracovala v Munden Pointe v obchode so zmiešaným tovarom. Jeho rodičia presťahovali rodinu do Norfolku, kde bola veľká námorná základňa. Tam si otvorili obchod so zmiešaným tovarom a prevádzkovali krajčírstvo pre námorníkov.
Vincent zo školy odišiel v roku 1952, keď mal sedemnásť rokov a narukoval do námorníctva Spojených štátov amerických. Keďže bol na vstup do služby primladý, museli jeho rodičia podpísať súhlas s jeho nástupom. Absolvoval výcvikový tábor a ako člen posádky sa pripojil k flotile. Ďalej sa zúčastnil dvojtýždňového výcviku na opravárenskej lodi USS "Amphion". Aj keď sa priamo bojov nezúčastnil patril k jednotke, ktorá bola nasadená do kórejskej vojny. Z kórejských vôd sa vrátil na palube bojovej lode USS "Wisconsin".
Vincent pôvodne svoju kariéru plánoval ako vojak u námorných síl. V roku 1955 si kúpil motorku Triumph. V júli 1955 počas pobytu v Norfolku utrpel pri autonehode komplikovanú zlomeninu nohy. Hrozila mu amputácia, ktorú odmietol. Nohu sa mu podarilo zachrániť, no po zvyšok života mával bolesti, kríval a mal na nohe oceľové puzdro. Podľa väčšiny správ, bola nehoda spôsobená opitým vodičom, no sú verzia podľa ktorých Vincent tiež často jazdil pod vplyvom alkoholu.po rokoch v niektorých jeho hudobných biografiách nie je žiadna zmienka o autonehode, ale tvrdí sa, že jeho zranenie bolo spôsobené ranou spôsobenou v boji v Kórei.. Po nehode strávil čas v námornej nemocnici v Portsmouthe a krátko nato bol z námorníctva prepustený.
Začiatok hudobnej kariéry.
Craddock sa zapojil do miestnej hudobnej scény v Norfolku. Zmenil si meno na „Gene Vincent“ a založil rockabillyovú skupinu Gene Vincent and His Blue Caps (termín Modré baretky termín používal v súvislosti s americkým námorníctvom). V skupine s ním hral na rytmickú gitaru Willie Williams (koncom roka 1956 ho nahradil Paul Peek), na basu hral Jack Neal, Dickie Harrell hral na bicie a Cliff Gallup na sólovú gitaru. Spolupracoval aj s ďalším začínajúcim hudobníkom Jayom Chevalierom z Rapides Parish v Louisiane. Vincent and His Blue Caps si čoskoro získali reputáciu hraním v rôznych country baroch v Norfolku. Vyhrali talentovú súťaž, ktorú organizoval miestny rádiový DJ, „Sheriff Tex“ Davis, ktorý sa neskôr stal Vincentovým manažérom.
Najväčšie hity.
V roku 1956 Gene Vincent napísal skladbu „Be-Bop-a-Lula“, s ktorou ho prirovnávali k Elvisovi Presleyovi a ktorú časopis "Rolling Stone" neskôr zaradil na 103. miesto v svojho zoznamu „500 najlepších piesní všetkých čias“. DJ z miestneho rádia, „Sheriff Tex“ Davis, zariadil výrobu demonahrávok, čím Vincentovi pomohol zabezpečiť zmluvu s vydavateľstvom Capitol Records. Podpísal vydavateľskú zmluvu s Billom Lowerym z Lowery Group, ktorým patrili hudobné vydavateľstvá v Atlante v štáte Georgia. Nahrávka „Be-Bop-a-Lula“ na Vincentovom prvom albume pôvodne nebola. Vybral ju producent Capitol Ken Nelson ako B-stranu jeho prvého singla „Woman Love“. Pred vydaním singlu Lowery vytlačil propagačné kópie „Be-Bop-a-Lula“ a poslal ich do rádií po celej krajine. V čase, keď Capitol vydal singel, „Be-Bop-a-Lula“ si už získal pozornosť rádiových DJov a verejnosti. Pieseň prevzali a hrali ďalšie americké rádiá (popularitou prekonala pôvodnú singlovú A skladbu) a stala sa hitom. Dostala sa až na 7. miesto a strávila 20 týždňov v rebríčku "Billboardu". V "Cash Box" chart sa dostala na 5. miesto a celkovo bola v tomto rebríčku 17 týždňov. Táto nahrávka zbezpečila Vincentovi kariéru rock-and-rollovej hviezdy.
Potom, čo sa „Be-Bop-a-Lula“ stala hitom, kapela Vincent and His Blue Caps na ňu s rovnakou mierou komerčného úspechu nedokázala nadviazať. Vyšli im kritikou uznávané piesne ako „Race with the Devil“ (číslo 96 na Billboard chart a číslo 50 v rebríčku Cash Box) a „Bluejean Bop“ (číslo 49 v rebríčku Billboard a ďalší disk s predajov milión nosičov). Cliff Gallup opustil skupinu v roku 1956. Na miesto gitaristu sa ku kapele pridal Russell Williford. Williford koncom raoka 1956 so skupinou hral a cestoval po Kanade, no začiatkom roku 1957 od nich odišiel. Gallup sa vrátil, aby s nimi nahral ďalší album a potom od skupiny opäť odišiel. Williford sa vrátil a opäť odišiel predtým, ako sa ku kapele pripojil Johnny Meeks. Skupina mala ďalší hit v roku 1957, „Lotta Lovin'“ (vrchol na 13-tej opriečke a 19 týždňov v rebríčku Billboard a číslo 17 a 17 týždňov v rebríčku Cashbox). Vincent bol ocenený zlatými platňami za dva milióny predajov „Be-Bop-a-Lula“ a 1,5 miliónového predaja „Lotta Lovin'“. V tom istom roku s Little Richardom a Eddiem Cochranom cestoval po východnom pobreží Austrálie. Na koncertoch na štadióne v Sydney mali 72 000 divákov. Vincent bol s Jayne Mansfieldovou vo filme "The Girl Can't Help It", v ktorom spolu s Blue Caps v skúšobni predvádzali „Be-Bop-a-Lula“. Skladbu „Dance to the Bop“ vydalo vydavateľstvo Capitol Records 28. októbra 1957. Dňa 17. novembra 1957 Vincent and His Blue Caps zahrali pieseň v celoštátnom televíznom programe "The Ed Sullivan Show". Pieseň strávila deväť týždňov v rebríčku Billboardu a je vrchol bol 23. januára 1958 na 23. mieste a dostala sa aj na 36. miesto "Cashbox" chart a v tomto rebríčku strávila osem týždňov. Bol to Vincentov posledný americký hitový singel. Pieseň bola použitá vo filme "Hot Rod Gang" v scéne so skúškou s tanečníkmi, ktorí predvádzali West Coast Swing. Vincent and His Blue Caps sa tiež niekoľkokrát objavil v americkom country programe "Town Hall Party", najväčšom kalifornskom country barn dance, ktorý sa konal v radnici v Comptone v Kalifornii. Boli tam 25. októbra 1958 a 25. júla a 7. novembra 1959.
Smrť.
Vincent zomrel vo veku 36 rokov 12. októbra 1971 pri návšteve svojho otca v meste Saugus v Kalifornii na kombináciu prasknutého vredu, vnútorného krvácania a na zlyhanie srdca. Je pochovaný v Eternal Valley Memorial Park v Newhall v Kalifornii. 
Odkaz.
Britský spevák, skladateľ a herec Ian Dury vzdal Genemu Vincentovi hold piesňou z roku 1976 „Sweet Gene Vincent“. Americký hudobník, neo-rockabilly spevák Robert Gordon vzdal Vincentovi hold piesňou „The Catman“ na svojom LP „Rock Billy Boogie“. Francúzsky rokenrolový hudobník Eddy Mitchell mu vzdal hold piesňou z roku 1979 „Good Bye Gene Vincent“. Rockabilly kapela Stray Cats tiež vzdala hold Vincentovi spolu s Eddie Cochranom vo svojom singli „Gene and Eddie“.
Diskografia.
Zoznam bez reedícií albumov.