burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Vyznamenanie Za vynikajúcu prácu

Vyznamenanie Za vynikajúcu prácu je česko-slovenské štátne vyznamenanie, založené vládnym nariadením číslo 30/1951 Zb. zo dňa 3. apríla 1951,
ktorým sa zakladajú rady a vyznamenania a upravuje udeľovanie čestného titulu „Hrdina práce".
Vyznamenanie Za vynikajúcu prácu sa udeľovalo osobám, ktoré vynikajúcou úderníckou prácou a trvalými mimoriadnymi výkonmi sa stali vzorom v plnení pracovných úloh a získali ďalších pracovníkov na nasledovanie, alebo tým, ktorí svojou vynikajúcou činnosťou prispeli k rozvoju vedy, kultúry alebo techniky. Udeľoval ho na návrh vlády prezident republiky a zároveň s vyznamenaním dostal vyznamenaný diplom a preukaz ako doklad na nosenie radu.
Zrušené bolo s účinnosťou od 15. októbra 1990 zákonom číslo 404/1990 Zb.
Opis vyznamenania.
Opis vyznamenania je uvedený v Stanovách Vyznamenania Za vynikajúcu prácu: „"Vyznamenanie Za vynikajúcu prácu má tvar kruhu priemeru 33 mm. Na líci vyznamenania spočíva na lipových ratolestiach stuha s nápisom „Za vynikající práci" a nad ňou kosák a kladivo. Na rube vyznamenania, lemovanom lipovými ratolesťami, sú písmená ČSR , nad nimi päťcípa hviezda a dole matričné číslo. Vyznamenanie je razené z bronzu. Bronzovým závesom, vytvoreným dvoma vavrínovými ratolesťami, je zavesené na stuhe 38 mm širokej a 55 mm dlhej; stuha je modrá (farby pracovného obleku) s dvoma 3 mm širokými tmavočervenými prúžkami uprostred. Vyobrazenie je pripojené."“
Autorom výtvarného návrhu je umelec Jaroslav Brůha, stuhu navrhol umelec Antonín Kybal.
Vyznamenanie Za statočnosť

Vyznamenanie Za statočnosť je česko-slovenské štátne vyznamenanie, založené vládnym nariadením číslo 30/1951 Zb. zo dňa 3. apríla 1951, ktorým sa zakladajú rady a vyznamenania a upravuje udeľovanie čestného titulu „Hrdina práce".
Vyznamenanie Za statočnosť sa udeľovalo tým, ktorí preukázali statočnosť alebo obetavosť v zápase s rozvratníkmi a inými nepriateľmi štátu alebo pri obrane nedotknuteľnosti štátnych hraníc, alebo za iné vynikajúce prejavy občianskej statočnosti a odvahy. Udeľoval ho na návrh vlády prezident republiky a zároveň s vyznamenaním dostal vyznamenaný diplom a preukaz ako doklad na nosenie radu.
Zrušené bolo s účinnosťou od 15. októbra 1990 zákonom číslo 404/1990 Zb.
Opis vyznamenania.
Opis vyznamenania je uvedený v Stanovách Vyznamenania Za statočnosť: „"Vyznamenanie Za statočnosť má tvar kruhu priemeru 33 mm. V ľavej polovici vyznamenania sú dve ratolesti, vavrínová a lipová, sviazané dole stuhou s nápisom „Za statečnost"; vpravo od ratolestí sú písmená ČSR . Na rube sú vavrínové a lipové ratoliestky a uprostred štítok s matričným číslom. Vyznamenanie je razené zo striebra. Strieborným závesným krúžkom je zavesené na stuhe 38 mm širokej a 55 mm dlhej; stuha je modrá s 9 mm širokým pruhom v štátnych farbách uprostred. Vyobrazenie je pripojené."“
Autorom výtvarného návrhu je umelec Otakar Španiel, stuhu navrhol umelec Antonín Kybal.
Tomky

Tomky sú časť obce Borský Svätý Jur v Trnavskom kraji v okrese Senica na Záhorí.
Obec sa nachádza medzi obcami Závod, Borský Svätý Jur, Studienka a Lakšárska Nová Ves. Okolo týchto obcí bývalo v minulosti niekoľko osád (Húšky, Trajlínky, Horné Valy, Dolné Valy a Šišuláky, z ktorých bola vtedy ešte osada Tomky najväčšia). Bývalí osadníci sa živili chovaním oviec, ošípaných, pasením dobytka či obrábania panskej pôdy. Obec je vzdialená od Bratislavy 60 km. Okolie tvoria prevažne borovicové lesy.
V obci je vybudovaná rekreačná oblasť s kempingom, motelom a penziónom, ktorý sa nachádza v CHKO Záhorie, pri vodnom toku Horná a Dolná Studená voda. Tomky sú tiež známe Resocializačným strediskom pre drogovo závislých, ktoré funguje od roku 1996.
Na začiatku obce smerom od Borského Svätého Jura sa nachádza Kaplnka Nepoškvrneného počatia Panny Márie (vybudovaná v deväťdesiatych rokoch 19. storočia) a smerom na obec Závod sa nachádza Božia muka. Okrajom obce preteká Lakšársky potok.
Jozef Otrokóci

Jozef Otrokóci (iné zápisy priezviska: Otrokoczy, Ottrokóczy; * asi 1730, Púchov – † po roku 1801) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, teológ a náboženský spisovateľ.
Ako farár pôsobil v Skalitom, Rosine, Veľkom Rovnom (17901797) a v Papradne (17971801), kde nastúpil po Jánovi Sádeckom. Všestranne podporoval činnosť bernolákovského Slovenského učeného tovarišstva a jeho zásluhou sa Veľké Rovné stalo sídlom pobočky tohto spolku.
Alexander Pác

Alexander Pác (iný zápis priezviska: Pácz; vlastným menom Ján Pátz; ; * 1. júl 1863, Leles – † ?) bol uhorský rímskokatolícky kňaz, teológ, filológ, historik a pedagóg.
Narodil sa v rodine Michala Pátza a jeho manželky Anny rod. Bodnárovej. Od 4. septembra 1881 bol členom premonštrátskeho rehoľného rádu a 20. decembra 1887 bol vysvätený za kňaza. V rokoch 18891891 študoval teológiu a filozofiu na univerzite v Kluži. V rokoch 18861888 pôsobil ako profesor na gymnáziu v Košiciach a od roku 1891 ako profesor klasickej filológie v Oradei (Veľký Varadín). Bol členom filologickej spoločnosti v Budapešti. Založil a viedol spolok katolíckej mužskej mládeže v Oradei.
Daidalos zo Sikyónu

Daidalos () bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.
Daidalos, syn a žiak sochára Patrokla zo Sikyónu (zrejme aj brat Polykleita), tvoril podľa rímskeho spisovateľa Plínia hlavne za čias 95. olympiády, teda v rokoch 400 až 396 pred Kr.
Staroveký cestovateľ Pausanias uvádza, že bol autorom štyroch umeleckých diel, ktoré videl na posvätnej pôde Olympie. Bol to tropaion, ktorý zhotovil pre Eliďanov na pamiatku spartskej bitky v "Altide", sochy Eliďanov Timóna a jeho syna Aisypa, olympijských víťazov v jazdeckých disciplínach z roku 400 pred Kr. a Aristodéma, víťaza olympijských hier v zápasení v roku 388 pred Kr. Pausanias medzi jeho diela zaradil aj sochu Arkada a sochu bohyne Niké, ktoré Tegejčania venovali ako votívne dary bohu Apolónovi do Delf na počesť ich víťazstva nad Sparťanmi. 
Plínius zaznamenal, že Daidalos bol autorom bronzových sôch "Prótesilaa" a "Pythodéma", mladých zápasníkov so škrabadlami (bronzové alebo železné škrabadlo sa používalo na očistenie tela pred kúpeľom).Taliansky znalec antického umenia Paolo Moreno mu aj na základe tejto informácie pripisuje originál sochy Apoxyomena (gréckeho atléta so škrabadlom), známeho z niekoľkých kópií, z ktorých najzachovalejšia je uložená v archeologickom múzeu v Záhrebe.
Svedectvom tvorby tohto umelca sú i jeho zachované signatúry na podstavcoch zo sôch, objavené v Olympii a v Delfách. Nápis na jednom z podstavcov z Delf hlása, že tento podstavec bol základňou sochy víťaza pýtických hier v dorasteneckom boxe.
Podhradská kotlina

Podhradská kotlina je geomorfologický podcelok Hornádskej kotliny. Rozkladá sa na Spiši v okolí Spišského Podhradia, podľa ktorého je pomenovaná.
Vymedzenie.
Kotlina zaberá severovýchodnú časť geomorfologického celku a tiahne sa západo-východným smerom medzi Spišským Hrhovom na západe a Beharovcami na východe. Obklopujú ju len dva iné podcelky, a to na severe Levočské planiny, patriace do Levočských vrchov a Medvedie chrbty, ktoré prináležia do Hornádskej kotliny.
Ochrana prírody.
V tejto časti Spiša je viacero prírodných a kultúrnych pamätihodností. Minerálne pramene tu lákali ľudí už v praveku a vytvorili jedinečné travertínové kopy a jazierka. Chránené sú Sivá Brada, Sobotisko a Pažitské jazierko, na dohľad je tiež Spišský hradný vrch so Spišským hradom, Ostrá hora a Dreveník, patriace však do podcelku Medvedie chrbty.
Kultúrne pamiatky.
Medzi unikátnymi pamiatkami, zapísanými v zozname svetového dedičstva UNESCO, sú aj Levoča, Spišský hrad a pamiatky okolia. Z týchto pamiatok sú v Podhradskej kotline atraktívna Spišská Kapitula, mesto Spišské Podhradie a Žehra s neskororománskym Kostolom Ducha Svätého.
Doprava.
Týmto územím vedie v trase diaľnice D1 európska cesta 50, ako aj cesta I/18 z Popradu do Prešova. Železničnú dopravu zastupuje len lokálna trať do Spišského Podhradia.
Medvedie chrbty

Medvedie chrbty je geomorfologický podcelok Hornádskej kotliny. 
Vymedzenie.
Územie sa tiahne západo-východným smerom v severnej časti kotliny od Popradskej kotliny po Branisko. Na severe ležia Levočské planiny, patriace do Levočských vrchov, ako aj podcelok Podhradská kotlina. Na východe stúpa pohorie Branisko s podcelkami Smrekovica a Sľubica a južný okraj prechádza do Hornádskeho podolia.
V centrálnej oblasti sa nachádza jediná geomorfologická časť, Levočská kotlina.
Ochrana prírody.
V tejto časti Spiša sú zachované jedinečné travertínové kopy: Spišský hradný vrch so Spišským hradom, Ostrá hora, Zlatá brázda a Dreveník.
Doprava.
Rovinatejším územím vedie v trase diaľnice D1 európska cesta 50, ako aj cesta I/18 z Popradu do Prešova. Železničnú dopravu zastupujú len lokálne trate do Levoče a Spišského Podhradia.
Matej Matúška

Matej Matúška (* 16. storočie, Topoľčany – † 1602) bol uhorský kronikár a hospodársky pracovník na panstve.
Životopis.
Narodil sa do zemianskej rodiny v Topoľčanoch v Nitrianskej stolici v Uhorsku. Štúdiá absolvoval pravdepodobne aj v českých krajinách. V rokoch 15841594 pôsobil ako pisár a v rokoch 15941602 ako hospodársky správca na panstve Žerotínovcov v Židlochoviciach, približne 18 km južne od Brna. Zomrel v roku 1602 a bol pochovaný v Židlochoviciach.
Neil deGrasse Tyson

Neil deGrasse Tyson (* 5. október 1958, New York, New York, USA) je americký astrofyzik, spisovateľ a popularizátor vedy. Pôsobí ako riaditeľ Haydenovho planetária a výskumník v Americkom prírodovednom múzeu. 
Je častým hosťom v programoch "The Daily Show", "The Colbert Report", "Real Time with Bill Maher" a "Jeopardy!" V auguste 2011 bolo oznámené, že bude moderovať pokračovanie série "Vesmír" Carla Sagana.
Bol po ňom pomenovaný asteroid 13123 Tyson, okrem iného bol taktiež zaradený na zoznam sto najvplyvnejších ľudí časopisu "Time" a časopis "Discover" ho zaradil medzi desiatich najvplyvnejších vedcov.
Životopis.
Narodil sa v New Yorku ako druhé z troch detí. Jeho otec bol sociológ a matka gerontologička.  Na strednej škole bol kapitánom zápasnického tímu a šéfredaktorom školského fyzikálneho časopisu. Už od svojej mladosti prejavoval veľký záujem o astronómiu.
Astronóm Carl Sagan, ktorý v tej dobe pracoval na Cornellovej univerzite, sa snažil Tysona na túto školu dostať, ten sa ale rozhodol pre štúdium fyziky na Harvardovej univerzite. Tam bol prvý rok členom vesliarskeho tímu, ale neskôr sa vrátil k zápaseniu. V roku 1980 na Harvarde, získal titul B. A. (Bachelor of Arts) z fyziky a pokračoval v štúdiu na Texaskej univerzite v Austine, kde v roku 1983 získal titul M. A. (Master of Arts) z astronómie. Na Texaskej univerzite si začal robiť aj doktorát, ale v roku 1988 prešiel na Kolumbijskú univerzitu. Následne v roku 1989 získal titul M. S. (Master of Philosophy) z astrofyziky a v roku 1991 PhD. (Doctor of Philosophy) v rovnakom odbore.
Vo svojom výskume sa zameriava na vznik a vývoj hviezd, fyzikálnu kozmológiu a galaktickú astronómiu. Napísal tiež niekoľko populárno-vedeckých kníh a vystupoval v niekoľkých dokumentárnych filmoch a programoch. Bol jedným z vedcov, ktorí presadzovali reklasifikáciu planéty Pluto; v roku 2006 Medzinárodná astronomická únia Pluto zaradila medzi trpasličie planéty.
Názory.
Tyson tvrdí, že zástancovia teórie inteligentného dizajnu maria vedecký pokrok. Sám seba považuje za agnostika. Napísal niekoľko prác o náboženstve, spiritualite a spiritualite vedy. Spolu s evolučným biológom Richardom Dawkinsom niekoľkokrát prednášal o vede a náboženstve. Na otázku, či on sám je veriaci, odpovedal: „Súčasťou popisu všetkých vyšších bytostí, ktoré som videl, vo všetkých náboženstvách, ktoré poznám, je niekoľkokrát spomenutá ich láskavosť. Keď sa pozriem na vesmír a na všetky spôsoby, akými sa nás snaží zabiť, nedarí sa mi pri tom vysporiadať sa s tvrdeniami o dobrej vôli.“
Výber z bibliografie.
Zoznam kníh od Tysona:
Národná a demokratická revolúcia

Národná a demokratická revolúcia môže byť:
Neugebauer

Neugebauer môže byť:
Vojtech Klimkovič

Vojtech Klimkovič (; * 22. marec 1833, Košice† 10. február 1885, Košice) bol slovenský maliar a ilustrátor.
Život a dielo.
Prvý maliar z rodiny bol jeho dedko Florián Klimkovič. Vojtech Klimkovič bol azda najvýznamnejším výtvarným umelcom svojej rodiny. Jeho otec Ignác Klimkovič (18001852) bol slovenský maliar a sochár. Vojtechovi bratia František (18261890) a Florián (18311907) boli aj umelcami a zaslúžili sa o založenie Hornouhorského múzejného spolku. Z toho vzniklo múzeum v Košiciach (dnes Východoslovenské múzeum) a najprv Vojtech, neskôr jeho brat Gabriel (18331891) stáli na čele múzea.
Vojtech pomáhal najprv staršiemu bratovi Floriánovi a otcovi pri maľovaní oltárnych obrazov. V začiatkoch tvorby prekonal dobový romanticko-idealizujúci výtvarný názor a priklonil sa k tematike všedného života. V ďalšom vývoji však smeroval k nadnesenej romantike. Venoval sa i sakrálnej maľbe a náučnej ilustrácii. Jeho oltárne obrazy nájdeme v kostoloch v Držkovciach, Toryse, Košických Hámroch, Kokošovciach, Smolníku a v ďalších východoslovenských dedinách. Už v mladom veku sa prejavil ako zdatný portrétista a tieto svoje vlohy si doplnil vzdelaním na Viedenskej akadémií v roku 1855. Neskôr sa vrátil do rodných Košíc, kde bol učiteľom a kde pod jeho vedením študovali Ľudovít Čordák a Július Bencúr. V roku 1872 spolu s bratmi založil Hornouhorský mestský spolok, z ktorého sa zrodilo múzeum. Vojtech Klimkovič bol v rokoch 18761885 jeho riaditeľom. Mal vyvinutý pozorovací talent a cit pre detaily života, čo sa odrazilo na jeho kresbách i maľbách. Cenné sú aj jeho litografie zachytávajúce Košice v 50. rokoch 19. storočia. Hoci ním rodinná maliarska tradícia vymrela, zachoval jej odkaz vychovaním mnohých kvalitných výtvarníkov, ktorí svojím dielom presiahli hranice Košíc. Je po ňom pomenovaná Klimkovičova ulica v Košiciach a v Bratislave (mestská časť Dúbravka).
Alfred Neugebauer

Alfred Neugebauer môže byť:
Per Collinder

Per Collinder (* 22. máj 1890, Sundsvall, Švédsko† 6. december 1974, Uppsala) bol švédsky astronóm známy svojím katalógom otvorených hviezdokôp, ktorý vydal v roku 1931 a je dnes známy ako Collinderov katalóg. Napísal dve knihy s názvom "History of navigation" a "Worlds in orbit".
Bol dvakrát ženatý a s prvou manželkou mal 4 deti.
William A. Nosik

William Andrew Nosik, M.D. (slov. "Viliam Andrej Nosik"; * 18. máj 1911, Milwaukee, Wisconsin, USA – † 6. december 1960, Cleveland, Ohio, USA) bol americký neurochirurg slovenského pôvodu.
Životopis.
Narodil sa v rodine slovenských imigrantov pochádzajúcich z Trenčianskych Teplíc a k svojmu slovenskému pôvodu sa verejne hlásil. Štúdium medicíny absolvoval na University of Wisconsin School of Medicine and Public Health („Fakulta medicíny a verejného zdravotníctva Wisconsinskej univerzity“) v roku 1935. Po ukončení štúdia sa zaoberal neuropsychiatriou a neskôr neurochirurgiou. Pôsobil ako prednosta neurochirurgického oddelenia Huron Road Hospital („Nemocnica Huron Road“) v Clevelande a ako konzultujúci neurochirurg miestnej univerzity i viacerých nemocníc. Bol súčasťou tímu lekárov záložnej jednotky United States Navy („Vojenské námorníctvo Spojených štátov“), ktorí v roku 1942, počas vojny v Pacifiku, založili Mobile Hospital No. 4 („Mobilná nemocnica č. 4“), prvú svojho druhu v južnom Pacifiku.
Nosik bol aktívnym členom American Medical Association („Americká lekárska asociácia“), Cleveland Academy of Medicíne („Clevelandská akadémia medicíny“; v nej zastával funkciu redaktora bulletinu), American College of Surgeons („Americká asociácia chirurgov“), Harvey Cushing Society („Spoločnosť Harveyho Cushinga“; dnes American Association of Neurological Surgeons, „Americká asociácia neurochirurgov“), Neurosurgical Society of America („Neurochirurgická spoločnosť Ameriky“) a i. Uverejnil vyše 40 vedeckých prác. Najvýznamnejšie boli jeho príspevky o ventrikulomastoidostómii v liečbe hydrocefalu, torotraste pri myelografii, rotačnom operačnom stole pre röntgenové vyšetrenie a ošetrenie hlavy, subdurálnom hematóme pri blast syndróme a o liečbe bulóznej keratitídy tómiou nervus petrosus superficialis majus. Bol tiež spoluautorom štyroch učebníc.
Prosečné (geomorfologický podcelok)

Prosečné je geomorfologický podcelok Chočských vrchov. Leží vo východnej časti pohoria, na pomedzí Oravy a Liptova.
Vymedzenie.
Podcelok zaberá východnú časť Chočských vrchov, od západne ležiacich Sielnických vrchov je oddelený Sestrčskou dolinou s potokom Sestrč. Na severe leží Zuberská brázda, patriaca do Podtatranskej brázdy, východne je hranica Západných Tatier vedená Suchou dolinou a na juhu terén klesá do Liptovskej kotliny, podcelku Podtatranskej kotliny.
Pamiatky.
V tejto časti pohoria sa nachádzajú plošne rozsiahle národné prírodné rezervácie Prosiecka a Kvačianska dolina.
Sielnické vrchy

Sielnické vrchy sú geomorfologický podcelok Chočských vrchov. Leží v strednej časti pohoria, na pomedzí Oravy a Liptova.
Vymedzenie.
Podcelok zaberá centrálnu časť Chočských vrchov, zo západu od Choča ho oddeľuje sedlo Vrchvarta a údolie potoka Ráztočná, na východe vedie hranica s Prosečným Sestrčskou dolinou s potokom Sestrč. Na severe nadväzuje Oravská vrchovina a Zuberská brázda, patriaca do Podtatranskej brázdy a južný okraj územia susedí s Liptovskou kotlinou, podcelkom Podtatranskej kotliny.
Pamiatky.
Na okraji Sielnických vrchov leží národná prírodná pamiatka Lúčanský vodopád, architektonickou pamiatkou je na juhovýchodnom okraji situovaný Liptovský hrad.
Choč (geomorfologický podcelok)

Choč je geomorfologický podcelok Chočských vrchov. Leží na pomedzí Oravy a Liptova a dominuje mu vysoký Veľký Choč.
Vymedzenie.
Masív dominantného vrchu Veľký Choč zaberá západnú časť pohoria, severne od Ružomberka. Na severe susedí Oravská vrchovina, východným smerom pokračujú Chočské vrchy podcelkom Sielnické vrchy a na juhu je mierne zvlnená Liptovská kotlina, ktorá je súčasťou rozsiahlej Podtatranskej kotliny. Západným smerom určuje hranicu so Šípskou Fatrou (podcelkom Veľkej Fatry) sedlo Brestová a potoky Likavka a Jasenovský potok.
Ochrana prírody.
Veľká časť tohto územia patrí do národnej prírodnej rezervácie Choč, plošne menšie sú prírodná rezervácia Kunovo, prírodná pamiatka Lúčanské travertíny a národná prírodná pamiatka Lúčanský vodopád. Kultúrnou pamiatkou je na južnom okraji situovaný Likavský hrad.
Doprava.
Západným okrajom územia vedie v trase cesty I/59 európska cesta 77, spájajúca Budapešť s Krakovom.
Jonathan Vance

Gen. Jonathan Holbert „Jon“ Vance (* 3. január 1964, Kingston, Ontário) je kanadský generál, bývalý náčelníkom Generálneho štábu Kanadských ozbrojených síl.
Životopis.
Narodil sa v Kingstone v Ontáriu, Vance do ozbrojených síl vstúpil v roku 1982 a dôstojníkom sa stal po ukončení Royal Roads Military College v roku 1986. Vance získal bakalársky titul (Bachelor of Arts) v odbore "Military and Strategic Studies" na Royal Roads Military College. Absolvoval tiež magisterský program (Master of Arts) v odbore "War Studies" na Royal Military College of Canada.
Rodina.
Jeho otcom bol kanadský generál Jack Vance.
Vojenská kariéra.
Bol zástupcom veliteľa Spojeneckého veliteľstva spojených síl v Neapole a veliteľom Kanadského kontingentu v Afganistane v rokoch 2009 až 2010. V septembri 2014 sa stal veliteľom Kanadského veliteľstva spojených operácií a náčelníkom Generálneho štábu 17. júla 2015.
23. decembra 2020 bol za Vanceovho nástupcu navrhnutý admirál Art McDonald. Vance odišiel do dôchodku kvôli vyšetrovaniu ohľadne nepatričného vzťahu s podriadenou. Svoj post formálne odovzdal McDonaldovi 14. januára 2021.
Cena Jána Langoša

 
Cena Jána Langoša je slovenské ocenenie, udeľované každoročne od roku 2007, pomenované po slovenskom disidentovi, politikovi a zakladateľovi Ústavu pamäti národa Jánovi Langošovi.
Vyhlasovateľom a hlavným organizátorom udelenia ceny je Nadácia Jána Langoša. Hlavným partnerom pre Medzinárodnú cenu Jána Langoša je Nadácia Pontis, ktorá zároveň menuje jedného člena Výboru Medzinárodnej ceny.
Poslanie a ciele.
Poslanie a ciele ceny sú podľa vyhlasovateľa nasledovné:
Kategórie.
Cena je udeľovaná v dvoch kategóriách:
Kandidátom na udelenie národnej aj medzinárodnej ceny je tiež osoba, ktorá vytvorila dielo vyznamnej kresťanskej alebo filozofickej hodnoty.
Výbor.
Výbor ceny v súčasnosti (2018) tvoria nasledovné osoby: Gabriela Langošová, Karel Schwarzenberg, Michael Žantovský, Fedor Gál, Miroslav Lehký, Martin Bútora, Milan Šimečka, Filip Vagač, Péter Hunčík, Milan Nič, Bipula Langošová, Nina Kurz.
Ignác Oravec

Ignác Oravec (; ; * 20. február 1767, Trstín – † 1843, Tárnok) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, teológ a prekladateľ.
Narodil sa v rodine Juraja Oravca a jeho manželky Terézie rod. Medingerovej. Študoval na gymnáziu v Trenčíne, Székesfehérvári (Stoličnom Belehrade), Sombore (Zombore), Jászberényi a v Budíne. Filozofiu a teológiu začal tudovať v Bratislave a štúdium dokončil vo Vespréme (Vespríme). Od roku 1789 pôsobil ako kaplán v Ercsi, 4. októbra 1791 bol vysvätený za kňaza a následne v rokoch 17921841 slúžil ako farár v Tárnoku.
Do bernolákovčiny prekladal ovocinárske a náboženské diela (napr. katechizmus pre ľudové a stredné školy). Napr. z nemčiny preložil prácu rakúskeho poľnohospodárskeho odborníka Franza von Heintla "Unterricht in der Obstbaumzucht für Landleute" (Viedeň 1810) do bernolákovčiny ako "Winaučowáňí O Wichowáňú Owocních Stromów pre Polnich Hospodárów" (Trnava 1811).
Zdena Orgoníková

Zdena Orgoníková, rodená Kordačová (* 5. december 1897, Sarajevo – † po 1948) bola slovenská poetka a pedagogička, autorka didaktickej príležitostnej poézie pre deti.
Život a dielo.
Zdena Kordačová narodila sa 1897 v Bosne (Rakúsko-Uhorsko). Od vzniku Česko-Slovenska žila v rokoch 19191920 v Košickom kraji, kde pôsobila ako učiteľka v Michalovciach. V rokoch 19211926 učila v Rači a od roku 1926 v Bratislave. 
Svoju tvorbu publikovala v dvoch knihách a v časopisoch "Slniečko" (19291930, 19461947), "Priateľ dietok" (19311932), "Úsmev" (1931) a "Matičné čítanie" (1946). Charakterizuje ju didaktizmus a tradičné témy príležitostných veršov pre deti.
Krištof Orság

Krištof Orság (maďarsko-latinský prídomok "Országh de Guth"; iný zápis priezviska: Országh; ; * ? – † 9. október 1567) bol uhorský krajinský hodnostár, župan Novohradskej stolice (1552?).
Narodil sa v rodine župana Novohradskej stolice Ladislava Orsága. Jeho manželkou bola Helena Zrínska, dcéra sihoťského vojvodcu Mikuláša Šubiča Zrínskeho. Krištof pôsobil ako kráľovský radca, krajinský sudca a od roku 1552 bol županom Novohradskej stolice. Patril k prívržencom Habsburgovcov, za čo ho český, uhorský a rímsky kráľ Ferdinand I. v roku 1550 odmenil potvrdením držby hradov a panstiev Čachtice, Smolenice, Topoľčany, Šurany, Szécsény (Sečany), Sirák a Hollókő. Zomrel 9. októbra 1567 a bol pochovaný v Čachticiach.
Náplavy

Náplavy môže byť:
The Power of Love (skladba Frankie Goes to Hollywood)

„The Power of Love“ je skladba anglickej skupiny Frankie Goes to Hollywood. Napísali ju štyria členovia skupiny, Holly Johnson, Peter Gill, Mark O’Toole a Brian Nash. Vydaná bola ako ich tretí singel celkovo.
Vydaná bola ako singel v novembri 1984 z ich debutového štúdiového albumu "Welcome to the Pleasuredome". Obsadil 1. miesto v britskom rebríčku UK Singles Chart, podobne ako obidva predchádzajúce single „Relax“ a „Two Tribes“. Skladba „The Power of Love“ je často označovaná ako Vianočná skladba, a to aj napriek tomu, že v texte o Vianociach nieje zmienka.
Zoznam skladieb.
Všetky diskografické informácie patria UK vydaniu (ak nieje uvedené inak)
7": ZTT / ZTAS 5 (Spojené kráľovstvo).
Dostupný tiež ako Obrazový disk s rovnakými skladbami. (PZTAS5)
MC: ZTT / CTIS 105 (Spojené kráľovstvo).
"I'll protect you from the holocaust"
Táto kompletná kazeta bola opätovne vydaná v roku 2012 na CD Sexmix Disk 1 skladby 7-12.
Ervín Hacker

Ervín Hacker (; * 23. marec 1888, Bratislava – † 27. december 1945, Miskolc) bol maďarský právnik, kriminológ a univerzitný pedagóg.
Životopis.
Narodil sa v rodine právnika Karola Hackera a jeho manželky Antónie rod. Fülöpovej. Štúdium na gymnáziu a právnickej akadémii absolvoval v Bratislave a následne v rokoch 19111920 pracoval ako právny praktikant a súdny úradník, v roku 1919 i ako súkromný učiteľ trestného práva na Alžbetínskej univerzite v Bratislave. V rokoch 19201943 pôsobil na Právnickej akadémii v Miskolci a v rokoch 19431945 na univerzite v Debrecíne.
Zaoberal sa oblasťou trestného práva, penológiou, kriminalistikou a kriminológiou. Na túto tému napísal viacero monografií, učebníc, štúdií a odborných i popularizačných článkov.
DinoPark Košice

DinoPark Košice je zábavná a vzdelávacia atrakcia vhodná pre rodiny s deťmi všetkých vekových kategórií a školské exkurzie. Park bol otvorený 1. júna 2013. Nachádza sa v lesnom údolí s potokom na ploche o veľkosti 6 ha. Modely prehistorických zvierat v životných veľkostiach inštalovaných vo viac ako 20 scénach sú tu k videniu v prostredí, v ktorom pravdepodobne obývali našu planétu pred viac ako 65 miliónmi rokov. Modely sú vyrábané špeciálnou patentovanou technológiou na základe aktuálnych vedeckých poznatkov a nájdených fosílií.
Vedľa paleontologicky verných modelov dinosaurov (statických i robotických) sa návštevníci môžu oboznámiť s informáciami o jednotlivých druhoch, o vývoji života na Zemi, pohybe kontinentov a pod.
V pavilóne "Cesta do minulosti Zeme" sa nachádzajú artefakty datované už od starohôr. K videniu sú tu napríklad pazúry Tyrannosaura, zuby Deinonycha, roh Triceratops, odtlačok krídel pravekých vážok, fosílie prasličiek nájdených v blízkom okolí aj inde vo svete atď. Pavilón vznikol v spolupráci so Západočeským múzeom v Plzni a vedúcim jeho paleontologického oddelenia, RNDr. Jozefom Pšeničkom, PhD. Unikátom svetového významu je v DinoParku umiestnená živá druhohorná rastlina Wollemi nobilis, ktorá na Zemi rástla pred 175 miliónmi rokov.
V DinoAquariu, 3D kine, je v celodennej slučke premietaný špeciálne natočený panoramatický film. V štýle druhohôr je upravená tiež predajňa suvenírov DinoShop, občerstvenie DinoCafé i DinoGril.
DinoPark Košice je prepojený so ZOO Košice, pri návšteve možno využiť zvýhodnené spoločné vstupné do oboch zariadení, ale DinoPark nemožno navštíviť samostatne. DinoPark Košice patrí medzi najvýznamnejšie turistické atrakcie východného Slovenska.
Háb

Háb alebo Haab () bol uhorský cirkevný hodnostár žijúci v 13. až 14. storočí.
Pochádzal z magnátskeho rodu Čákiovcov (Csákyovcov). Asi v rokoch 12901293 pôsobil ako bratislavský prepošt a v rokoch 12941309 ako vácsky (vacovský) biskup. Bol prívržencom kráľa Ondreja III. a členom jeho sprievodu do Viedne roku 1298. 24. marca 1297 sa zúčastnil na vysviacke novostavby Kostola Zvestovania Pána a kláštora menších bratov františkánov v Bratislave.
Haab

Haab môže byť:
HAAB môže byť:
Haab (kalendár)

Haab (výslovnosť: [haːɓ]) bol mayský solárny kalendár pozostávajúci z 365 dní, a to z 18 mesiacov po 20 dní a dodatočného päťdňového obdobia tzv. bezmenných dní ("wayeb"). Používala ho predkolumbovská mayská civilizácia, podľa americkej antropologičky Victorie R. Brickerovej približne od roku 500 pred Kr.
Fridrich Fayl (1862 – 1906)

Fridrich Fayl (; * 1862, Veľká Čalomija – † 1. apríl 1906, Budapešť) bol uhorský hudobný skladateľ a hudobný pedagóg.
Narodil sa v rodine hudobného skladateľa a hudobného pedagóga Fridricha Fayla (18371879) a jeho manželky, spisovateľky Márie rod. Hentallerovej (18561879). Základy hudobného vzdelania získal u svojho otca Fridricha a starého otca Juraja Fayla (18011875), potom študoval na Hudobnej akadémii v Budapešti. V roku 1884 už pôsobil ako asistent skladateľa Henriho Gobbiho, neskôr ako profesor klavírneho oddelenia Hudobnej akadémie v Budapešti. Tvoril klavírne skladby a piesne v tzv. cigánskom štýle.
Police Academy

Police Academy môže byť:
Fridrich Fayl

Fridrich Fayl (maď. "Fayl Frigyes") môže byť:
Policajná akadémia

Policajná akadémia môže byť:
Believe (skladba Cher)

„Believe“ je skladba americkej speváčky Cher. Je titulnou skladbou jej dvadsiateho druhého štúdiového albumu "Believe" (1998). Vydaná bola ako hlavný singel dňa 19. októbra 1998 prostredníctvom Warner Bros. Records. Skladbu napísali Brian Higgins, Stuart McLennen, Paul Barry, Steven Torch, Matthew Gray and Timothy Powell, hoci Cher potvrdila, že tiež napísala jednu časť skladby. Producentmi boli Mark Taylor a Brian Rawling. Značný hudobný rozdiel tejto skladby oproti jej vtedajšej pop rockovej tvorbe zaujal mladšie vekové kategórie a klubovú scénu.
Skladba „Believe“ je rýchla dance-popová skladba. Táto skladba je jednou z prvých komerčných nahrávok, kde bol použitý zvukový softvér Auto-Tune pre úpravu vokálov Cher. Skladba bola nominovaná na dve ceny Grammy, a to v kategóriách Nahrávka roka a Najlepšia tanečná nahrávka, pričom druhú aj vyhrala.
Komerčne dosiahla skladba nesmierny globálny úspech, pričom obsadila 1. miesto v takmer každej krajine, kde sa dostala do rebríčka, vrátane Austrálie, Kanady, Írska, Nového Zélandu, Spojeného kráľovstva, Španielska, Francúzska, Nemecka, Talianska a USA. V Spojenom kráľovstve sa stala najpredávanejším singlom sólovej speváčky. Takisto je „Believe“ jedným z najpredávanejších singlov všetkých čias s predajom viac ako 11 miliónov jeho kópií.
Kompozícia.
Hlas Cher je zmenený korekciou výšky tónu. Neskôr sa ukázalo, že efekt nebol dosiahnutý prostredníctvom vocoderu, ale použitím extrémneho nastavenia parametrov na Antares Auto-Tune. Keď nahrávacia spoločnosť požadovala odstránenie tohto efektu, Cher povedala "len cez moju mŕtvolu!". Po masívnom úspechu skladby, sa stalo použitie efektu Auto-Tune veľmi populárne a veľa interpretov napodobňovalo túto techniku úpravy hlasu, čo sa nakoniec stalo známe ako "Cher efekt".
„Believe“ je dance-popová skladba, ktorá obsahuje neuvedené prvky; vzorku bicieho automatu použitú v skladbe „Revolution 909“ od Daft Punk a prvky skladby „Prologue" &amp; "Epilogue“ od Electric Light Orchestra. Skladba je nahraná v tónine fis dur s tempom 133 BPM. Vokálny rozsah Cher je v rozmedzí od F#3 do C#5.
Formáty a zoznamy skladieb.
US CD singel
USA/Kanada maxi singel
Austrálsky CD singel
Európsky/UK CD singel version 1
Európsky/UK CD singel version 2
Nemecko/Európsky CD singel
Japonský CD singel
Mexický CD singel
US/UK kazetový singel
US 7" vinyl
UK 12" vinyl
Sigma Sculptoris

Sigma Sculptoris je biely podobor v súhvezdí Sochár so spektrálnym typom A1/A2IV.
František Klimkovič

František Klimkovič (; * 31. august 1826, Košice† 8. apríl 1890, Budapešť) bol maliar, reštaurátor a pedagóg.
Život a dielo.
Prvý maliar z rodiny bol jeho dedko Florián Klimkovič. František Klimkovič sa narodil v roku 1826 v Košiciach. Bol najstarším, a spolu s Vojtechom najvýznamnejším z bratov Klimkovičovcov. Jeho otec Ignác Klimkovič (18001852) bol slovenský maliar a sochár. Františkovi mladší bratia Vojtech (18331885) a Florián (18311907) boli aj umelcami a zaslúžili sa o založenie Hornouhorského múzejného spolku. Najprv Vojtech, neskôr Florián boli riaditeľmi múzea v Košiciach (dnes Východoslovenské múzeum).
Výtvarné základy získal František v otcovej dielni. V rokoch 18461848 študoval v Budapešti u Giuseppe Marastoniho na súkromnej kresliarskej škole, 18511852 bol súkromným žiakom F. G. Waldmüllera vo Viedni a napokon 1856[1859 študoval na École des Beaux-Arts v Paríži u Léona Cognieta.
V prestávkach medzi štúdiami a po návrate z Paríža pracoval v Košiciach, Debrecíne, aj v iných uhorských mestách. Doma spolupracoval s bratom Vojtechom v roku 1853 pri zakladaní súkromnej maliarskej školy, reštauroval obrazy v Dóme sv. Alžbety, venoval sa maliarskej tvorbe a podieľal sa na zakladaní múzea.
Od roku 1869 pôsobil ako profesor kreslenia v Budapešti. Okrem sakrálnej, portrétnej a žánrovej maľby sa orientoval na historický romantizmus a historizujúce maliarstvo, tematicky čerpal z uhorských dejín. Rád maľoval i krajinárske diela so slovenskou tematikou. Zomrel v roku 1890 v Budapešti.
Klimkovič

Klimkovič je slovenské priezvisko.
North American Aerospace Defense Command

North American Aerospace Defense Command (skratka: NORAD; doslova: "Severoamerické veliteľstvo vzdušno-kozmickej obrany") je kombinovaná organizácia Spojených štátov a Kanady, ktorá poskytuje varovanie pred prípadným leteckým či raketovým útokom, zabezpečenie vzdušnej zvrchovanosti a obrany Severnej Ameriky. Vznikla 12. mája 1958 pod názvom North American Air Defense Command ("Severoamerické veliteľstvo protivzdušnej obrany"). Súčasný názov má od marca 1981. Veliteľstvo NORAD-u a zároveň Severného veliteľstva Spojených štátov ("United States Northern Command", "USNORTHCOM") sa nachádza na Petersonovej leteckej základni neďaleko Colorado Springs. V neďalekom komplexe Cheyenne Mountain je umiestnené náhradné centrum velenia. NORAD má k dispozícii aj veľké množstvo radarov, pozemných senzorov, satelitov a lietadiel. Neustále sleduje všetky neidentifikovateľné lietadlá, štarty rakiet, kozmické objekty a dopady meteoritov z kozmu.
Organizačná štruktúra.
Na čele veliteľstva NORAD-u na Petersonovej leteckej základni je vrchný veliteľ ("Commander-in-Chief of the North American Aerospace Defense Command", "CINCNORAD"), ktorým je v súčasnosti generál Terrence O’Shaughnessy a jeho zástupcom je generálporučík Christopher J. Coates. Vrchný veliteľ NORAD-u súčasne plní funkciu veliteľa USNORTHCOM-u. NORAD sa administratívne delí na tri regióny:
Canadian NORAD Region Forward Operating Locations

Canadian NORAD Region (CANR) Forward Operating Locations (FOLs) (doslova: "Predsunuté operačné miesta Kanadského NORAD regiónu") sú predsunuté letecké základne v severných oblastiach Kanady, ktoré boli vytvorené v rámci programu North American Air Defence Modernization (NAADM; "Modernizácie severoamerickej protivzdušnej obrany"), ktorý bol schválený na samite Shamrock v Quebecu dňa 18. marca 1985. Miesta sú udržiavané Ministerstvom národnej obrany. Program NAADM bol schválený memorandom o porozumení medzi Kanadou a Spojenými štátmi, podpísaným kanadským premiérom Brianom Mulroneym a americkým prezidentom Ronaldom Reaganom na samite. Účelom týchto modernizovaných zariadení bolo zabezpečiť dostatočné vybavenie pre North American Aerospace Defense Command (NORAD; "Severoamerické veliteľstvo vzdušno-kozmickej obrany") na obranu severnej kanadskej hranice. Ide o štyri miesta vo vzdialených a izolovaných regiónoch Kanady: FOL Yellowknife a FOL Inuvik v Severozápadných teritóriách, FOL Iqaluit v Nunavute a FOL Goose Bay v provincii Newfoundland a Labrador. Na každom z týchto predsunutých operačných miest bolo vybudovaných šesť hangárov pre stíhacie lietadlá, priestory pre približne 200 podporných pracovníkov a skladovacie priestory. Pôvodne sa uvažovalo o piatich predsunutých operačných miestach, ale nakoniec boli vybudované len štyri.
Fluviálny sediment

Fluviálny sediment (iné názvy: riečny sediment, náplav, náplava; čiastočné synonymum: alúvium - pozri nižšie) je usadenina (hornina), ktorá vznikla usadením z tečúceho vodného toku (potok, rieka, veľrieka).
Charakteristika.
Táto usadenina môže byť spevnená alebo nespevnená. Jej zrnitosť môže byť rôzna - od jemného prachu, ílu, cez piesok a štrk, až po veľké bloky kameňa (premiestnené počas veľkých záplav). V smere toku (prúdenia vody) sa zmenšuje veľkosť zrna a rastie stupeň zaokrúhlenia. Hrúbka usadeniny býva rôzna: v tektonicky stabilných územiach je hrúbka malá, kým v poklesávajúcich miestach hrúbka môže prekročiť 100 m.
Materiál z tečúceho vodného toku sa usádza v koryte, na bokoch riečnej doliny, v nivách, v horných častiach delt, v aluviálnych plošinách, v náplavových kužeľoch či riečnych terasách.
Alúvium.
Termínu fluviálne sedimenty je podobný termín alúvium, ktorý môže znamenať:
Andrej Adami

Andrej Adami (iný zápis priezviska: Adámi; ; * cca 1737, Beluša – † ?) bol slovenský lekár.
Pochádzal zo zemianskej rodiny Jána Adamiho a jeho manželky Zuzany. Mal dvoch starších bratov – Pavla (17391814), ktorý sa vypracoval na veterinára európskeho významu, a Michala (17201781), ktorý pôsobil na cisárskom dvore vo Viedni a ako historik genealóg sa zaoberal uhorskými šľachtickými rodmi, no popri viacerých genealogických prácach zhotovil tiež maďarsko-latinsko-nemecký slovník a jazykovednú príručku.
Andrej absolvoval štúdium medicíny na univerzite vo Viedni (1762), kde pravdepodobne lekársky pôsobil aj po zavŕšení štúdia. Je autorom osvietensky motivovanej dizertácie o trojakých vlastnostiach tela.
Koloman Adamis

Koloman Adamis (* 2. január 1882, Nitra – † 13. júl 1967, Nitra) bol slovenský právnik (advokát) a publicista.
Narodil sa v rodine úradníka Pavela Adamisa a jeho manželky Heleny rod. Bedekovičovej. Gymnaziálne štúdium absolvoval vo svojom rodnom meste, právo vyštudoval na univerzitách v Budapešti a Cluji (Kluži). Pôsobil ako advokát v Nitre.
Bol stálym spolupracovníkom novín "Nyitrai Lapok" („Nitrianske listy“). Drobnými beletristickými útvarmi prispieval do viacerých maďarských novín na území Slovenska i do budapeštianskych časopisov ("Babszem Jankó", „Janko Hraško“).
Geneleós

Geneleós () bol grécky sochár v 6. storočí pred Kr. 
Geneleós, grécky sochár zrejme z ostrova Samos, tvoril asi v polovici 6. storočia pred Kr. Svedectvom tvorby tohto umelca je jeho signatúra na fragmente sochy sediacej ženy (menom Fileia) zo sivého mramoru, objavenej v archeologickej lokalite antického chrámu Héraion na ostrove Samos.
Socha sediacej ženy bola pôvodne jedna zo série šiestich sôch postavených na vápencových podstavcoch (559A-F). Z týchto sôch (archaického typu) sa zachovali len štyri, aj tie sú už značne poškodené. Nápisy na soche sediacej ženy sú datované do rokov 560 až 550 pred Kr. Prvý je vyrytý na spodnom okraji plášťa (alebo peplosu) a druhý je na ľavej opierke sedadla: 
Na týchto podstavcoch stála zrejme šesťčlenná skupina sôch rodiny pozostávajúcej zo sediacej ženy (Fileia), možno mladého chlapca (kúra, ?), troch dievčat (kór, ?, Filippé, Ornithé) a ležiacej ženy (možno hlavy rodiny, [...]ilarchés).
Hot Chocolate

Hot Chocolate je britská soulová skupina populárna predovšetkým v 70. a 80. rokoch. Založili ju Errol Brown a Tony Wilson. Skupina je známa predovšetkým vďaka hitu „You Sexy Thing“ z roku 1975.
Mária Adelsheimová-Popovičová

Mária Adelsheimová-Popovičová, pôvodne Pecková (; * 13. jún 1822, Košice – † 13. február 1875, Belehrad) bola uhorská herečka a divadelná pedagogička.
Životopis.
Herecky debutovala v roku 1846 v nemeckom divadle v Bratislave. Pôsobila vo Viedni a napokon na pozvanie chorvátskeho dramatika a divadelného organizátora Dimitrija Demetra odišla do Záhrebu, kde sa predstavila napr. v úlohe "Debory" v rovnomennej populárnej hre Salomona Hermanna Mosenthala, ďalej ako "Alžbeta" v Laubeho tragédii "Gróf Essex", ako "Leposava" v Subotićovom "Zvonimirovi" či ako "Maca" v Freudenreichovych "Graničaroch".
V roku 1867 odišla do Nového Sadu, kde od roku 1868 pôsobila ako členka tamojšieho divadla. V roku 1869 už herecky pôsobila v Belehrade a v rokoch 18691874 cestovala so súborom svojho manžela Laza Popoviča. Na belehradskej scéne vystúpila napr. v úlohe anglickej kráľovnej Alžbety v Schillerovej dráme "Mária Stuartová", v roli vojvodkyne v Scribeho komédii "Pohár vody" či ako "Fadeta" v hre "Svrček", Birch-Pfeifferovej divadelnej adaptácii románu "Die Grille" od francúzskej spisovateľky George Sand. Popri herectve bolo významné jej pôsobenie ako divadelnej pedagogičky.
Slovenská basketbalová liga 2017/18

Slovenská basketbalová liga alebo Eurovia Slovenská basketbalová liga v sezóne 2017/18 bol 26. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská basketbalová asociácia (SBA) cez združenie Slovenská basketbalová liga (SBL). V lige súťažilo 10 účastníkov, čo je o 1 družstvo menej ako v minulej sezóne. Titul získalo družstvo BK Levickí Patrioti, ktoré vo finálovej sérii zvíťazili nad KB Košice.
Systém súťaže.
Systém SBL ostal podobný ako v predchádzajúcich sezónach. Po odohraní základnej časti dvakrát doma a vonku postúpilo najlepších 8 družstiev do play-off. Štvrťfinálové duely play-off sa hrali na 3 víťazné zápasy, nasledujúce duely už na 4 víťazné zápasy. Zo súťaže nikto nezostúpil.
Účastníci.
Pozn.: Kluby MBK Lučenec a MBK SPU Nitra, ktorých družstvá skončili v minulej sezóne na 7., resp. 11. mieste, nepodali do tohtoročnej sezóny prihlášku.
Aluviálny sediment

Aluviálny sediment môže byť:
Rad republiky

Rad republiky bolo česko-slovenské štátne vyznamenanie, založené vládnym nariadením číslo 30/1951 Zb. zo dňa 3. apríla 1951, ktorým sa zakladajú rady a vyznamenania a upravuje udeľovanie čestného titulu „Hrdina práce“.
Rad republiky sa udeľoval za mimoriadne zásluhy o budovanie Československej republiky, najmä o jej mierové budovateľské úsilie vo výrobe alebo pri kultúrnej alebo vedeckej činnosti, alebo o zvyšovanie schopnosti obrany štátu. Udeľoval ho na návrh vlády prezident republiky a zároveň s radom dostal vyznamenaný diplom a radovú knižku ako doklad na nosenie radu.
Zrušené bolo s účinnosťou od 15. októbra 1990 zákonom číslo 404/1990 Zb.
Opis radu.
Opis vyznamenania je uvedený v Stanovách Radu republiky: „"Rad Republiky má tvar oválu 40 mm širokého a 43 mm vysokého, dolný okraj ktorého tvoria dve lipové ratolesti, sviazané stuhou do oblúka. Z ratolestí vybiehajú dve žrde so smaltovanými vlajúcimi vlajkami, vpredu vlajkou československou, za ňou vlajkou tmavočervenou. Uprostred radu je kosák a kladivo, podklad tvorí múr vystavaný z tehál. Na rube radu sú medzi dvoma proti sebe položenými vavrínovými ratolesťami písmená ČSR a dole matričné číslo. Rad je razený zo striebra, lipové ratolesti, kosák a kladivo sú pozlátené. Zlatým závesom, vytvoreným dvoma lipovými ratolesťami, je zavesený na stuhe 38 mm širokej a 55 mm dlhej; stuha je modrá (farby pracovného obleku) s 15 mm širokým tmavočerveným pruhom uprostred. Vyobrazenie je pripojené."“
Autorom výtvarného návrhu je umelec Alois Sopr, stuhu navrhol umelec Antonín Kybal.
Zákonom číslo 38/1977 Zb. zo dňa 28. júna 1977 o novom výtvarnom riešení Radu republiky, došlo k zmene Stanov Radu. Nový opis vyznamenania znel: „"Rad republiky má tvar červeného, striebrom rámovaného štvorca, ktorého strana má 40 mm. Do stredu koso položeného štvorca je umiestnená pozlátená modro lemovaná päťcípa hviezda s farebným znakom ČSSR v pravidelnom päťuholníku. Medzi cípami hviezdy sú pozlátené lipové trojlístky. Hviezda je podložená desiatimi striebornými lúčmi s useknutými hrotmi, z ktorých štyri horné a štyri dolné presahujú okraj odznaku. Na červenej ploche sú úzke strieborné medzilúče. Horný roh štvorca je spojený lichobežníkovým strieborným uškom s tmavomodrou 38 mm širokou prievlečnou stuhou, na dolnej časti ktorej je kovový pozlátený vlys z desiatich lipových lístkov. Nad vlysom je vodorovný biely a červený prúžok. Biely prúžok je široký 2,5 mm, červený 2,5 mm a vlys 5 mm. Rub štvorca je hladký s vyrytým matričným číslom hore."“
Autorom výtvarného návrhu je umelec Josef Malejovský.
Dominus

Dominus bola dánska death/groove metalová hudobná skupina, ktorá vznikla v roku 1991 v Ringstede a rozpadla sa v rokoch 20002001. Vydali jeden singel, dva demo albumy a štyri albumy.
Keď sa skupina po svojom poslednom albume rozdelila, vedúci spevák a gitarista Michael Poulsen začal zakladať skupinu Volbeat, ktorá bola pomenovaná po albume skupiny Dominus "Vol.Beat". Jens Peter Storm pokračoval v hre na sólovú gitaru v dánskej thrash metalovej skupine TONS, v ktorej sa predstavil aj člen Daniel Preisler Larsen.
Rad socializmu

Rad socializmu bolo česko-slovenské štátne vyznamenanie, založené vládnym nariadením číslo 30/1951 Zb. zo dňa 3. apríla 1951, ktorým sa zakladajú rady a vyznamenania a upravuje udeľovanie čestného titulu „Hrdina práce“.
Rad socializmu sa udeľoval za celkom výnimočné zásluhy o víťazstvo socializmu v Československej republike, získané v budovaní, v boji s reakciou alebo pri obrane štátu. Udeľoval ho na návrh vlády prezident republiky a zároveň s radom dostal vyznamenaný diplom a radovú knižku ako doklad na nosenie radu.
Vyznamenanie bolo udelené len raz, rozhodnutím prezidenta Klementa Gottwalda zo dňa 30. júla 1951 bol Rad socializmu udelený vtedajšiemu ústrednému tajomníkovi KSČ Rudolfovi Slánskemu. Jediným ďalším nositeľom tohto vyznamenania bol prezident Klement Gottwald z titulu svojej funkcie. Po procese so Slánským bolo toto vyznamenanie zdiskreditované a prestalo sa udeľovať, ako náhrada sa od roku 1953 udeľoval Rad budovania socialistickej vlasti, po roku 1955 premenovaný na Rad Klementa Gottwalda - za budovanie socialistickej vlasti.
Formálne zrušené bolo vládnym nariadením číslo 34/1959 Zb. zo dňa 20. mája 1959.
Opis radu.
Opis vyznamenania je uvedený v Stanovách Radu socializmu: „"Rad Socializmu tvorí vavrínový veniec priemeru 37 mm so stuhou, voľné konce ktorej sú shrnuté pod jeho dolnou časťou. Vnútri venca je v dolnej polovici panoráma Hradčian. Na modro smaltovanej oblohe vybieha za Hradčanmi päť lúčov, ktoré zčasti presahujú veniec; na strednom lúči spočíva tmavočervená päťcípa hviezda. Okolo venca medzi lúčmi je vsadené 20 českých granátov. Na rube radu je kosák a kladivo, pod nimi vavrínová ratolesť a matričné číslo. Rad je razený zo zlata, panoráma Hradčian je z bieleho zlata. Zlatým závesom vytvoreným lipovými ratolesťami a stužkou s písmenami ČSR je zavesený na stuhe 38 mm širokej a 55 mm dlhej; stuha je tmavočervená s 15 mm širokým silne tmavočerveným pruhom uprostred. Vyobrazenie je pripojené. Ak sa nosí len stužka radu, je napätá na pravouhlej lište 10 mm širokej a 38 mm dlhej. "“
Zoznam piesní Daniela Heviera

Toto je zoznam textov piesní ktoré napísal básnik, prozaik, spisovateľ, dramatik, scenárista a textár Daniel Hevier.
Zoznam.
(h: ) – doteraz nezistený autor hudby alebo textu
Klimáček

Klimáček je slovenské priezvisko.
Ignác Klimkovič

Ignác Klimkovič (* 8. jún 1800, Okoličné † 20. jún 1853, Košice) bol slovenský maliar, rezbár a reštaurátor.
Život a dielo.
Prvý maliar z rodiny Klimkovičovcov bol jeho otec Florián Klimkovič, ktorý pracoval ako úradník mincovne v Smolníku a až na konci života sa venoval maliarstvu profesionálne.
Prvý z košických Klimkovičovcov bol Ignác, Floriánov syn. Narodil sa v Okoličnom (dnes časť Liptovského Mikuláša) a spočiatku pracoval ako banský úradník v Smolníku. V roku 1820 sa usadil v Košiciach, kde našiel priaznivé podmienky pre svoju umeleckú činnosť. Pôsobil ako rezbár, pozlacovač a reštaurátor. Rezbárstvu sa vyučil v otcovej dielni a maliarstvu sa venoval ako samouk. Venoval sa portrétnemu maliarstvu, krajinomaľbe i maľbe zátiší. Pre viaceré východoslovenské kostoly zhotovil nástenné maľby, olejomaľby a rezbárske interiérové práce.
Významnými predstaviteľmi výtvarného a kultúrneho života v Košiciach v 2. polovici 19. storočia boli Ignácovi synovia - maliari František a Vojtech, rezbár a sochár Florián a vojak, amatérsky výtvarník a múzejník Gabriel. Svojou umeleckou tvorbou, výtvarno-pedagogickou činnosťou a iniciatívou pri vzniku v roku 1872 Hornouhorského múzea (dnes Východoslovenské múzeum) sa aj oni zaslúžili o to, že od polovice storočia vzrástol význam Košíc ako ďalšieho regionálneho umeleckého centra vo vtedajšom Hornom Uhorsku.
Antitrombotikum

Antitrombotiká sú lieky, znižujúce zrážanlivosť krvi. Podľa spôsobu účinku sa rozdeľujú na antiagreganciá, antikoagulanciá, fibrinolytiká a endotel protektívne látky. Rozdelenie antitrombotík podľa mechanizmu účinku je však nevyhnutne nepresné a uvádza sa v mnohých modifikáciach, pretože niektoré lieky patria svojimi účinkami do viacerých skupín (napríklad heparin a odvodené látky) a sú použiteľné v liečbe viacerých typov ochorení.
Antiagreganciá.
Antiagreganciá sú lieky znižujúce zhlukovanie (agregáciu) krvných doštičiek (trombocytov). Sú účinné hlavne v liečbe tepnovej trombózy, napr. Infarktu myokardu a tiež v prevencii tepnovej trombózy (najmä mozgových a končatinových tepien).
Antikoagulanciá.
Antikoagulanciá sú lieky, blokujúce plazmatické, prípadne tkanivové koagulačné faktory ("plazmatickú koagulačnú kaskádu"). Sú účinné hlavne v liečbe hlbokej žilovej trombózy a jej prevencii, tiež v prevencii intrakavitálnej trombózy srdca (najčastejšie pri fibrilácii predsiení).
Fibrinolytiká.
Fibrinolytiká sú lieky, rozpúšťajúce novovzniknutý trombus rozložením vlákien fibrínu (trombolýza). Používajú sa pri chorobách, kde je potrebné obnoviť prietok krvi cievou, uzatvorenou trombom: infarkt myokardu, niektoré druhy náhlej mozgovej cievnej príhody, život ohrozujúca pľúcna embólia, závažné uzávery tepien veľkého obehu, ťažká hlboká žilová trombóza.
Endotel protektívne látky.
Do tejto skupiny sa zaraďuje suledoxid, hoci jeho antitrombotický účinok je komplexnejší a funkciu endotelu ovplyvňujú aj heparíny (pozri vyššie). Endotel protektívne vlastnosti má rad ďalších látok, ktoré sa nezaraďujú medzi antitrombotiká: prostaglandíny PGE1, PGI2, nitráty, ACE-inhibítory, betablokátory, spironolakton, statíny atď.