burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Zuzana Homolová

Zuzana Homolová, vlastným menom Dobromila Baloghová (* 17. august 1948, Ružomberok) je slovenská výtvarná pedagogička, speváčka, folková pesničkárka a moderátorka.
Životopis.
V roku 1972 absolvovala štúdium slovenského jazyka a výtvarnej výchovy na Filozofickej fakulte UPJŠ v Prešove (dnes súčasť Prešovskej univerzity). Chodila na Ľudovú školu umenia, bola členkou Študentského divadla Karola Horáka pri FF UPJŠ. Roky 19681969 strávila na francúzskej "L'Université de Poitier" v Tours. Od roku 1972 žije v Bratislave. V rokoch 19721975 pracovníčka Krajského osvetového strediska, od roku 1975 učí na výtvarnom odbore LŠU v Bratislave. Je úspešnou pesničkárkou.
S folkovou hudbou sa zoznámila počas štúdií vo Francúzsku. Po návrate na Slovensko sa začala venovať najmä slovenským ľudovým baladám, ktoré vyhľadávala v zborníkoch ľudových piesní a hrávala ich v duchu folkového revivalu šesťdesiatych rokov len sama, v sprievode gitary.
V polovici sedemdesiatych rokov sa zoznámila s českým pesničkárom Jaroslavom Hutkom, ktorý v tom čase robil podobnú objaviteľskú prácu s moravskými ľudovými baladami zo zbierok Františka Sušila. Vďaka čoraz častejším koncertom získala v sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch ako pesničkárka značnú popularitu najmä v Česku. Ako jediný slovenský pesničkár sa stala členkou českého folkového združenia "Šafrán".
V rokoch 1974 až 1978 si zahrala postavu Amfitríty v legendárnej inscenácii slovenskej maloformistickej scény Ostrovy v Divadle u Rolanda (spolu Jarom Filipom, Petrom Belanom a Ivanom Hudecom). Zároveň hrala svoje balady aj na profesionálnej scéne Divadla P. O. Hviezdoslava, v hre Petra Kováčika: "Krčma pod zeleným stromom".
V osemdesiatych rokoch sa začala jej užšia spolupráca s bratislavským združením pesničkárov Slnovrat. V tomto období sa Homolová popri ľudových baladách začala venovať aj vlastnej tvorbe a zhudobňovaniu textov z okruhu členov Slnovratu (Pavel Malovič, Ivan Hoffman, Miloš Janoušek) a básní Viery Vincovej.
V rokoch 1999 až 2000 moderovala pod názvom "Urobme si ticho" cyklus koncertov, ktorý v spolupráci s bratislavským Divadlom a.ha. a DK Zrkadlový háj pripravovala Slovenská televízia.
V rokoch 1989 až 1995 vydala tri albumy v spolupráci s významnými hudobníkmi českej folkovej, rockovej a džezovej scény (Vladimír Merta, Jan Hrubý, Alan Vitouš, Vlasta Redl, Jiří Stivín a i.)
Výraznú zmenu v jej hudobnom smerovaní, namierenom až na územia súčasnej world-music, znamenalo stretnutie s huslistom Samom Smetanom. Ako tandem vystupovali už od konca deväťdesiatych rokov a dvojica Homolová-Smetana, rozšírená o ďalších hudobníkov (Dano Salontay, Ajdži Sabo, Marián Varga, Oskar Rózsa, Eddy Portella, Rasťo Andris a Juraj Korec) nahrala aj album "Tvojej duši zahynúť nedám", ktorý získal ocenenie Aurel 2005. Od roku 2006 vystupujú spolu s gitaristom Milošom Železňákom ako skupina, nazvaná "Trojka Zuzany Homolovej". Ich album "Ňet vekšeho rozkošu" bol nominovaný na cenu Radio Head Awards 2013.
Diskografia.
Prvá gramofónová nahrávka
Vlastné albumy
 Spolupráca na albumoch iných interpretov
Štefan Hoza

Štefan Hoza (* 20. október 1906, Smižany – † 6. apríl 1982, Bratislava) bol slovenský operný spevák (tenor), libretista, hudobný publicista a historik, pedagóg a herec.
Životopis.
Pôvodným povolaním bol učiteľ. Štúdium spevu absolvoval v roku 1932 na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave, v štúdiu pokračoval v Prahe (1932), Miláne (1933) a Viedni (1936). 
Stal sa jedným z najaktívnejších členov študentského života na vysokoškolskom internáte Svoradov. V rokoch 1932 – 1962 bol členom SND v Bratislave (1939 – 1947 dramaturg opery, 1958 – 1962 operný režisér). Od roku 1952 bol externým, od roku 1962 interným pedagógom na Štátnom konzervatóriu v Bratislave. 
Hosťoval na domácich aj zahraničných operných scénach (Záhreb, Viedeň, Budapešť, Drážďany). Vynikol najmä v hrdinských úlohách. Vytvoril postavu Ondreja (E. Suchoň, "Krútňava") a Jura Jánošíka (J. Cikker) v premiérach týchto opier, ku ktorým tiež napísal libretá. Bol interpretom, propagátorom a zberateľom ľudových piesní. Ako spevák spolupracoval na Plickovom filme Zem spieva. 
Začiatkom roka 1977 podpísal tzv. Antichartu, ktorou sa mnohí komunistickí umelci dištancovali od Charty 77 a jej signatárov. 
Diskografia, kompilácie.
Strana A
Strana B
Symfonický orchester diriguje: Zdeněk Macháček (1,2,3,8,9) a dr. Bohuš Slezák (4,5,6,7)
Piesne.
poz. – pieseň – (autor hudby/autor textu piesne)
(h: /t: ) – doteraz nezistený autor hudby alebo textu
Bradlo (Myjavská pahorkatina)

Bradlo () je najvyšší vrch Myjavskej pahorkatiny. Na vrchu stojí Mohyla M. R. Štefánika, pri ktorej končí Štefánikova magistrála. Z Bradla je rozhľad na kopaničiarsky kraj okolo Brezovej pod Bradlom.
Poloha.
Nachádza sa na južnom okraji pahorkatiny, približne severovýchodne od mesta Brezová pod Bradlom. Vrchol patrí do myjavského okresu a zasahuje do katastrálneho územia mesta Brezová pod Bradlom a obcí Priepasné a čiastočne aj Košariská. 
Opis.
Je to vápencový vrchol vypreparovaný z menej odolných hornín. Bradlo je z veľkej časti porastené zmiešaným lesom, vyskytujú sa tu však horské lúky, poskytujúce obmedzené výhľady. Na hrebeni, juhozápadne od samotného vrcholu, stojí Mohyla M. R. Štefánika, ku ktorej vedie prístupová cesta z Brezovej pod Bradlom. Pri mohyle končí Štefánikova magistrála, ktorá z veľkej časti kopíruje Cestu hrdinov SNP, po ktorej prúdi na Bradlo množstvo turistov.
Výhľady.
Samotný vrchol je zalesnený, preto sú výhľady z neho veľmi obmedzené až nemožné. Blízka mohyla však umožňuje výhľad prakticky na všetky smery. Významná turistická magistrála i mohyla sú dôvodom, že vrch patrí medzi atraktívne ciele a zastávky turistov. Z hrebeňa, resp. mohyly, je možné pozorovať okolité pohoria, no pri vhodných podmienkach možno pozorovať i Veľkú Javorinu, Inovec a výnimočne i severné Alpy.
Prístup.
Značkované trasy vedú k Mohyle M. R. Štefánika, popod samotný vrchol vedie len zelená značka z Priepasného.
Gasparone

Gasparone je opereta v troch dejstvách, ktorú skomponoval Karl Millöcker. Premiéra sa konala 26. januára 1884 v Theater an der Wien. Libreto napísali F. Zell a Richard Genée. Opereta bola veľmi úspešná a je ako svojou literárnou, tak hudobnou kvalitou porovnateľná s najúspešnejšou autorovou operetou Žobravý študent.
Obsah.
Dej sa odohráva na Sicílii, kde krčmár Lorenzo chce odpútať pozornosť polície od svojej pašeráckej činnosti a preto si vymyslí existenciu nebezpečného kapitána banditov, Gasparoneho. Mešťan Nasoni, ktorý vedie políciu chce získať za ženu grófku Carlottu pre svojho syna Sindulfa, kvôli jej veľkému bohatstvu. Do Carlotty je zaľúbený gróf Emilio, ktorý vie, že Nasoni ju chce len pre peniaze. Aby to dokázal, peniaze ukradne. Polícia ho chytí a Carlotta si najprv myslí, že Emilio je bandita Gasparone, a chce sa vydať za Nasoniho. Nasoni však o ňu bez jej miliónov už nemá záujem. Nakoniec sa všetko vysvetlí a Emilio peniaze vráti a získa srdce Carlotty.
Ingola

Ingola, vlastným menom Ingrid Vranovičová, (* 1. máj 1973, Bratislava) je slovenská speváčka.
Absolvovala strednú ekonomickú školu v Bratislave. V roku 1994 vystúpila ako vokalistka na súťaži Eurovision Song Contest so skupinou Tublatanka s piesňou „Nekonečná pieseň“.
Satira

Satira bolo pôvodne označenie posmešnej básne ako samostatného žánru poézie; dnes je to označenie umeleckého (najmä literárneho) diela rozličných druhov, ktoré pomocou výsmechu, irónie a sarkazmu útočne a odmietavo kritizuje nedostatky či chyby spoločnosti, v širšom zmysle aj jednotlivcov, príp. iných javov. Výraz sa ojedinele používa aj všeobecne ako iné označenie pre ostrý, útočný, uštipačný, bezohľadný výsmech, posmech. 
Satira v literatúre.
Vyskytujú sa v nej nereálne prvky, často vyjadrené hyperbolou. Niektoré žánre sa priamo budujú na satire, napr. epigram, satirický román, paródia a pod. V renesancii vznikol satirický román (F. Rabelais: "Gargantua a Pantagruel"), neskoršie ako paródia rytierskeho románu Cervantesov "Don Quijote". Satiru uplatňovali v tvorbe F. Voltaire, N. V. Gogoľ, G. B. Shaw. O vývin spoločenskej satiry sa v slovenskej literarúre zaslúžili najmä Janko Jesenský a Jonáš Záborský.
Úbohý Jonatán

Úbohý Jonatán ("Der arme Jonathan"), je opereta, ktorú skomponoval Karl Millöcker. Premiéra sa konala 4. januára 1890 v Theater an der Wien. Libreto napísali Hugo Wittman a Julius Bauer. Opereta mala veľký úspech. Je veľmi melodická a silne humorne ladená, pričom humor je založený na tragikomickej postave Jonatána.
Obsah.
I. dejstvo.
Jonatán je kuchár v dome amerického milionára Vandergolda. Je absolútnym smoliarom, v živote sa mu nedarí vôbec nič. Jeho pán, Vandergold, nie je o nič šťastnejší, má veľa peňazí ale je úplne unudený. Obaja teda pomýšľajú na smrť. Vandergoldovi napadne, že možno keď sa zbaví veľkého majetku, tak nájde svoje šťastie. Daruje teda majetok Jonatánovi a vyberie sa do sveta. Podľa vzájomnej darovacej dohody, ak jedeného z nich prestane baviť aj nový život, tak musia umrieť spolu. Heslom má byť pieseň, ktorú v deň dohody na večierku spievala slečna Harrieta.
II. dejstvo.
Odkedy je Jonatán milionárom, má odrazu obrovské šťastie v hre. S Vandergoldom sa stretne v Monackom kasíne, kde Vandergold doprevádza Henrietu na speváckom turné. Jonatán sa pochváli Vandergoldovi, ako sa mu darí, a že aj ženy za ním letia - mimo iných aj Harrieta. Vandergold sa medzitým veľmi zaľúbil do Harriety a cíti sa zradený. Chcel by zaspievať pieseň, ktorá by znamenala smrť pre oboch, nevie si však na ňu spomenúť.
Harrieta tiež miluje Vandergolda a snaží sa, aby darovaný majetok čo najskôr získali späť.
III. dejstvo.
Jonatánovi sa prestáva dariť. Služobníctvo je v štrajku a navyše má na krku žalobu sa porušenie sľubu o vstupe do manželstva a za bigamiu. Jonatán je síce nevinný - text ktorý proti nemu svedčí napísal nemapísal v skutočnosti o žiadnej žene, ale o mrkve. Vo všetkom však má prsty premyslená Harrietina taktika. Problémy Jonatánovi tak prerastajú cez hlavu, že sa nakoniec rozhodne majetok vrátiť Vandergolddovi. Ten už našiel svoje šťastie v láske k Harriete.
C/1910 A1

C/1910 A1 alebo Veľká januárová kométa roku 1910 bola veľká kométa, ktorá sa objavila v januári 1910, niekoľko mesiacov pred kométou Halley v máji toho istého roku. Pri prvom objave bola viditeľná voľným okom a veľa ľudí nezávisle ju „objavilo“. V čase najväčšej jasnosti bola jasnejšia ako planéta Venuša.
C/1882 R1

C/1882 R1 alebo Veľká kométa roku 1882 bola veľká neperiodická kométa, ktorá bola pozorovaná ako veľmi jasná v septembri 1882. Bola taká jasná, že bola viditeľná voľným okom pri Slnku v čase svojho perihélia.
Veľká kométa roku 1861

Veľká kométa roku 1861 alebo C/1861 J1 bola jasná neperiodická kométa, ktorá bola viditeľná voľným okolo po dobu 3 mesiace. Bola zaradená medzi veľké kométy, jednu z ôsmich v 19. storočí.
Kométa Donati

Kométa Donati, formálne označená C/1858 L1 a 1858 VI, bola neperiodická kométa pomenovaná po talianskom astronómovi menom Giovanni Battista Donati, ktorý ju pozoroval ako prvý 2. júna 1858.
Veľká kométa roku 1843

Veľká kométa roku 1843 alebo C/1843 D1 bola kométa, ktorá bola veľmi jasná v marci 1843 a je tiež známa ako Veľká marcová kométa roku 1843. Bola objavená 5. februára 1843 a rýchlo sa z nej stala veľká kométa.
Veľká kométa roku 1811

Veľká kométa roku 1811 alebo C/1811 F1 bola neperiodická kométa, ktorá bola viditeľná voľným okom asi 260 dní a tento rekord držala až do roku 1997, kedy sa objavila kométa Hale-Bopp. Kométu spozoroval 25. marca 1811 francúzsky astronóm Honoré Flaugergues. Kométa mala pravdepodobne neobvykle veľkú komu dlhú až 1,6 milióna kilometrov.
Kométa Lexell

Kométa Lexell (D/1770 L1) bola neperiodická kométa, ktorú prvýkrát pozoroval 14. júna 1770 Charles Messier, ale pomenovaná je po Lexellovi, ktorý ako prvý vypočítal jej dráhu.
Veľká kométa roku 1680

Veľká kométa roku 1680 alebo Kirchova kométa, označovaná aj ako C/1680 V1, bola prvá kométa objavená ďalekohľadom. Objavil ju Gottfried Kirch 14. novembra 1680.
C/1652 Y1

C/1652 Y1 bola neperiodická kométa, ktorú objavil Jan van Riebeeck 17. decembra 1652.
Adolf Otto Reinhold Windaus

Adolf Otto Reinhold Windaus (* 25. december 1876, Berlín, Nemecko – † 9. jún 1959, Göttingen) bol nemecký chemik. V roku 1928 získal Nobelovu cenu za chémiu za svoj výskum sterolov a ich spojenie s vitamínmi.
1876 vo vede

V roku 1876 sa udialo mnoho vo vede a technike, niektoré udalosti sú uvedené tu.
Medzinárodná organizácia

Medzinárodná organizácia je inštitucionalizovaná podoba medzinárodných vzťahov.
Poznáme štyri typy medzinárodných organizácií:
Z iného hľadiska poznáme:
Právnym základom medzinárodnej organizácie býva mnohostranná medzinárodná
zmluva.
Sláva Otcu

Sláva Otcu (alebo Chváloslovie, v byzantskom obrade: Sláva: I teraz:) je jedna z najpoužívanejších modlitieb v katolíckej, pravoslávnej i v mnohých protestantských cirkvách. Je to vlastne chvála k Svätej trojici pripájaná na koniec rôznych modlitieb, žalmov a hymnov, jedna z foriem tzv. doxológie.
Text modlitby v slovenčine v rímskokatolíckej forme:
Vo východných cirkvách je znenie tejto modlitby trocha iné. Konkrétne v gréckokatolíckej forme je slovenské znenie nasledujúce:
V Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania znie text chváloslovia nasledovne:
Sláva Otcu i Synu i Duchu Svätému, ako bola na počiatku i teraz 
i vždycky i naveky vekov. Amen.
Viktor Kaplan

Viktor Kaplan (* 27. november 1876, Mürzzuschlag, Rakúsko – † 23. august 1934, Unterach am Attersee, Rakúsko) bol rakúsky inžinier a vynálezca Kaplanovej turbíny.
Život.
I keď sa Kaplan narodil v robotníckej rodine (Kaplanov otec pracoval na železnici), navštevoval Technickú univerzitu vo Viedni. Vyštudoval inžinierstvo so špecializáciou na naftové motory a medzi rokmi 1900 a 1901 bol povolaný na vojenskú službu do Puly.
Po práci vo Viedni so špecializáciou na motory odišiel na Brniansku technickú univerzitu, kde pokračoval vo výskume staviteľstva. V Brne ostal 30 rokov a takmer všetky jeho vynálezy a výskum je spojený s týmto obdobím. V roku 1909 sa stal profesorom.
V rokoch 1926 a 1934 získal niekoľko čestných doktorátov. Zomrel v roku 1934 na mozgovú porážku.
Práca.
V roku 1912 publikoval svoju najznámejšiu prácu: Kaplanovu turbínu, revolučnú vodnú turbínu, ktorá bola prispôsobená na vytváranie elektrickej energie bez silného prúdenia a iba s minimálnym spádom. Medzi rokmi 1912 a 1913 mal štyri patenty na rôzne typy turbín.
V roku 1913 sa stal riaditeľom inštitútu pre vodné turbíny. V roku 1918 sa začal výroba prvej Kaplanovej turbíny na svete a v roku 1919 bola použitá textilnou fabriku vo Velme v Rakúsku. Po svojom úspešnom prvom použití sa Kaplanova turbína začala masovo využívať po celom svete a stále sa široko používa.
Apoplexia

Apoplexia môže byť:
John James Rickard Macleod

John James Rickard Macleod (* 6. september 1876, Clunie, Spojené kráľovstvo – † 16. marec 1935, Aberdeen) bol škótsky fyziológ. V roku 1923 získal Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu za objav inzulínu.
Životopis.
Macleod sa narodil v Clunie, blízko mestečka Dunkeld v Škótsku. Bol synom reverenda Roberta Macleoda.
V roku 1898 získal doktorát na Univerzite v Aberdeene. Neskôr odišiel pracovať na Lipskú univerzitu. V roku 1899 sa stal asistentom fyziológie na Londýnskej škole a v roku 1902 sa stal profesorom biochémie. V roku 1903 sa stal profesorom fyziológie na Univerzite Western Reserve v Clevelande v štáte Ohio. V roku 1918 bol zvolený za profesora fyziológie na Univerzite v Toronte v Kanade.
Práca.
Macleodova hlavná práca bola o metabolizme sacharidov. Spolu s Frederickom Bantingom a Charlesom Bestom objavili inzulín, ktorý sa používa proti diabetu. Za túto prácu boli Macleod a Banting ocenení Nobelovou cenou za fyziológiu alebo medicínu.
Napísal jedenásť kníh, vrátane "Recent Advances in Physiology" (1905); "Diabetes: its Pathological Physiology" (1925); a "Carbohydrate Metabolism and Insulin". (1926)
Poslucháreň na Lekárskej fakulte na univerzite v Toronte je pomenovaná na jeho pamiatku.
Robert Bárány

Robert Bárány (* 22. apríl 1876, Viedeň, Rakúsko – † 8. apríl 1936, Uppsala, Švédsko) bol rakúsky fyziológ a otológ maďarského pôvodu.
V roku 1914 získal Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu za výskum vestibulárneho aparátu vnútorného ucha.
Sumárny vzorec

Sumárny vzorec chemickej látky udáva prvky, z ktorých sa látka skladá a počet ich atómov v molekule.
Na rozdiel od stechiometrického vzorca, s ktorým môže, ale aj nemusí byť zhodný, vypočítame skutočný počet atómov v molekule látky. Na rozdiel od štruktúrneho vzorca nezistíme nič o vzájomných väzbách a priestorovom usporiadaní. Preto sa sumárny vzorec používa najmä v anorganickej chémii, zatiaľ čo v organickej chémii veľmi zriedkavo.
Príklady sumárnych vzorcov.
Posledné dve zlúčeniny sa líšia štruktúrou. Tieto látky sú zložené z rovnakého počtu atómov, ale rôzne usporiadaných, takéto látky sa volajú izoméry.
Juraj Agricola

Juraj Agricola (; vlastným menom Georg Bauer; * 24. marec 1490/1494, Glauchau† 21. november 1555, Chemnitz) bol nemecký lekár a prírodovedec, ktorý sa popri lekárskej praxi bádateľsky venoval najmä mineralógii, geológii a baníctvu.
Život.
Študoval na univerzite v Zwickau, medicínu študoval v Lipsku a v Taliansku. Pôsobil ako rektor univerzity v Zwickau (15181522), lekár v Jáchymove (15271531) a od roku 1531 bol mestským lekárom v Chemnitzi. Na krátku dobu bol zvolený aj za richtára, ale z náboženských dôvodov (bol katolíkom v protestantskom meste) bol prinútený rezignovať.
Prírodovedná činnosť.
Vo svojich knihách o baníctve a hutníctve sa venoval aj stredoslovenským banským mestám (Banská Bystrica, Banská Štiavnica) a Spišu (Smolník). Keďže nikdy nenavštívil územie dnešného Slovenska, informácie o tunajšom baníctve získaval z listov od svojich priateľov, napr. od Jána Dernschwamma, ktorý pôsobil v Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti.
Agricola predložil saskej vláde predložil niekoľko projektov navrhujúcich zlepšenie banského podnikania, pričom sa zaoberal aj chorobnosťou baníkov a hutníkov, najmä pľúcnymi chorobami.
Diela.
Jeho hlavným dielom je dvanásť kníh o baníctve "De re metallica libri XII" (1556). Tieto knihy zahrňovali prakticky všetky znalosti a poznatky o baníctve. Minimálne na 200 rokov sa stala najpoužívanejšou príručkou pre ťažbu rúd a ich hutníckeho spracovania. Je tiež autorom politického, vojensko-strategického spisu zameraného proti nájazdom Osmanov do strednej Európy, ktorý bol vydaný v latinčine aj nemčine.
Seina

Seina () je rieka v severnom Francúzsku, ktorá je 774 kilometrov dlhá. Názov pochádza z latinského slova "Sequana", ktoré vzniklo z galského slova "Sicauna". Pramenná oblasť rieky sa nachádza v oblasti náhornej planiny Langers blízko mesta Dijon. Od miesta prameňa tečie severozápadným smerom k Parížu, ktorým preteká s priemernou vodnatosťou 250 m³/s. Rieka ústi vo francúzskom meste Le Havre do Lamanšského prielivu.
Časť rieky medzi Parížom a ústím je splavná pre námornú dopravu. Oceánske lode sa môžu dostať najďalej do mesta Rouen, ktoré je od mora, kde sa musí náklad prekladať na menšie plavidlá alebo na železnicu. V meste Rouen je možno pozorovať aj príliv a odliv, čomu sa prispôsobila aj kanalizačná sieť.
Sestry Wachowské

Lana Wachowski (* 21. jún 1965) a Lilly Wachowski (* 29. december 1967) sú americké filmové režisérky, známe ako The Wachowskis. Predtým používali meno The Wachowski Brothers. Lana Wachowská bola pred zmenou pohlavia známa ako Laurence (Larry) Wachowski. Wachowské sú autorky scenára filmovej série Matrix. Medzi ich ďalšie projekty patrí film Cloud Atlas, ktorý mal premiéru v septembri 2012.
Lilly Wachowská.
8. marca 2016 vydala Lilly Wachowská vyhlásenie o transgender coming oute. Prijala meno Lilly. Stalo sa tak po opakovaných hrozbách médií, že zmenu ohlásia.
Sean Penn

Sean Justin Penn (* 17. august 1960, Santa Monica, ako "Sean Justin Penn") je americký herec, režisér a dvojnásobný držiteľ Oscara za filmy Tajomná rieka a Milk.
Adrenalín

Adrenalín (iné názvy epinefrín, suprarenín) je hormón a neurotransmiter, ktorý sa tvorí v dreni nadobličiek. Patrí do skupiny látok zvaných katecholamíny. Základným stavebným kameňom pri jeho syntéze je aminokyselina tyrozín. 
Biologické účinky.
Adrenalín sa tiež označuje ako "stresový hormón". Vylučuje sa v stavoch zvýšenej záťaže organizmu. Po vylúčení do krvi a naviazaní na príslušné receptory má veľké množstvo biologických účinkov:
Celkový účinok je teda príprava organizmu na zvýšenú aktivitu (útek alebo útok).
Pri abnormálne zvýšenej hladine tohto hormónu, napríklad v prípade jeho zvýšenej sekrécie nádorom nadobličky, sú najčastejšími príznakmi hypertenzia (zvýšený krvný tlak), búšenie srdca, bolesť hlavy a nadmerné potenie.
Marek Uram

 
 
Marek Uram (* 8. september 1974, Liptovský Mikuláš) je bývalý slovenský hokejový útočník.
Klubový hokej.
S hokejom začínal v MHk 32 Liptovský Mikuláš, v sezóne 1993/94 debutoval v slovenskej extralige. Ročník 1997/98 odohral v Poprade, po ňom sa vrátil do Liptovského Mikuláša. 
V priebehu sezóny 1999/00 prestúpil do Znojma, kde vytvoril produktívnu dvojicu s ďalším slovenským hokejistom Petrom Pucherom. V ročníku 2000/01 sa stal najlepším strelcom českej extraligy. V klube zotrval až do sezóny 2005/06, v závere ktorej bol vymenený do Vítkovíc za Juraja Štefanku. Po skončení pôsobenia v tomto klube podpísal trojročnú zmluvu so Slovanom Bratislava.
Po základnej časti prvej sezóny v Slovane bol s 31 gólmi najlepším strelcom súťaže. Svoje ofenzívne schopnosti potvrdil aj v play-off (zaznamenal 12 gólov a 9 asistencií v 14 zápasoch) a vybojoval svoj prvý klubový majstrovský titul. V stretnutí proti HC Košice 20. novembra 2007 si poškodil meniskus v pravom kolene a niekoľko týždňov vynechal. Slovan zdolal vo finále play-off Košice 4:3 na zápasy a obhájil majstrovský titul. 
24. júna 2009 podpísal zmluvu s MHC Martin, v mužstve pôsobil dva roky. V sezóne 2011/12 kvôli zraneniu odohral len tri zápasy v 1. SHL za MHk 32 Liptovský Mikuláš. Ďalší ročník hral opäť za Znojmo, tentoraz v rakúskej lige. V sezónach 2013/14 a 2014/15 hral za HC Mikron Nové Zámky v nadnárodnej MOL lige. Ďalšie dve sezóny pôsobil v rodnom Liptovskom Mikuláši.
Reprezentácia.
Marek Uram bol členom výberu z MS 2002 v Göteborgu, ktorý vybojoval titul majstra sveta, odohral prvých šesť zápasov. V slovenskej reprezentácii odohral 73 zápasov, strelil 17 gólov.
MS 2007.
Tréner Július Šupler ho nominoval do širšieho výberu pre šampionát v Rusku. Po troch prípravných zápasoch ho z nominácie vyradil. Uram vyhlásil, že to vzhľadom na predpokladaný príchod zámorských hráčov očakával a oznámil ukončenie reprezentačnej kariéry. Po ohlásenej neúčasti zraneného Ladislava Nagya ho však Šupler znovu povolal a vyradil Františka Skladaného. Uram nastúpil v úvodnom zápase proti Nórsku v prvom útoku s Kapušom a Šatanom a strelil prvý gól Slovenska na šampionáte. Skóroval aj v treťom zápase proti Kanade (4:5), v ktorom zaznamenal tiež asistenciu a bol vyhlásený za najlepšieho hráča svojho mužstva. Slovensko prehralo so Švédskom vo štvrťfinále a obsadilo 6. miesto.
Štatistika na významných podujatiach.
"(štatistické údaje v článku sú z 3. novembra 2013)"
Epifýza

Epifýza môže byť
Sietnica

Sietnica alebo retina (lat. retina) je vnútorná vrstva očnej gule stavovcov a niektorých hlavonožcov.
V zadnej časti sietnice sú svetlocitlivé zrakové bunky - tyčinky a čapíky, prednú časť tvoria pigmentové bunky.
Je to súvislá tenká, priehľadná membrána, ktorá vystiela vnútro očnej gule. Má väčšiu zadnú časť - pars optica retinae a menšiu prednú časť - pars ciliaris iridicaque retinae, ktorá nemá význam pre zrakové vnemy a tvorí ju len pigmentová vrstva.
Pars optica retinae ma dve základné vrstvy. Vonkajšia, priliehajúca k cievovke je pars pigmentosa retinae a vnútorná (vlastný zrakový analyzátor) je pars nervosa retinae. Pars nervosa retinae sa histologicky skladá z troch hlavných vrstiev:
Pigmentová vrstva (pars pigmentosa retinae) je tvorená šesťbokými bunkami, ktoré obsahujú pigment fuscín. Pigmentové bunky vysielajú výbežky medzi tyčinky a čapíky. Pigmenty tejto vrstvy nazývame fotopigmenty. Transformujú svetlo na chemické nervové impulzy.
Embryonálna kolonizácia vesmíru

Embryonálna kolonizácia vesmíru je koncept medzihviezdnej kolonizácie vesmíru predpokladajúci vyslanie robotickej misie na terestrickú planétu (majúcu biosféru), ktorá bude prevážať zmrazené embryá v ranom štádiu vývoja. 
Koncept sa snaží vysporiadať s problémom hibernácie ľudí (ktorý dnes nie je technicky uskutočniteľný a podľa mnohých vedcov ani uskutočniteľný nebude; pozri kryonika) na čas stoviek či tisícov rokov potrebných pre medzihviezdny let. Zmrazovanie embryí je už dnes dostupná a používaná technológia.
Po príchode na cieľovú planétu, úplne automatizované roboty vytvoria prvé osady a začnú pestovať plodiny. Potom rozmrazia prvé embryá a nechajú ich vyvinúť sa v umelých materniciach. V protiklade ku viacgeneračným medzihviezdnym lodiam môžu mať takéto vesmírne lode malé rozmery.
Hlavnou prekážkou je vytvorenie úplne autonómnych robotov, umelých materníc a počítačového hardvéru schopného fungovať dlhý čas.
Popri technických problémoch su významné aj etické problémy, zahŕňajúce riziká pre osadníkov v obalsti kvality života. Nie je vôbec isté, či sa takto zrodené deti dopracujú k normálnej ľudskej kultúre v rukách robotov, a to aj napriek informáciam o pozemskej kultúre. Osadníci môžu vytvoriť odlišnú kultúru a spoločnosť s úplne odlišnými normami. 
Tento koncept možno využiť aj čiastočne. Vo versmírnej lodi menších rozmerov s dospelou posádkou by cestovala aj sada zmrazených embryí či vajíčok a spermií, aby sa zabezpečila genetická rozmanitosť, ako aj rýchly rozvoj počtu osadníkov v prípade priaznivých podmienok na cieľovej planéte.
William Faulkner

William Cuthbert Faulkner (* 25. september 1897, New Albany, Mississippi, USA – † 6. júl 1962, Byhalia) bol americký básnik a prozaik, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru. 
Je považovaný za zakladateľa južanskej literatúry 20. storočia. Jeho tvorbu výrazne ovplyvnil F. M. Dostojevský, naturalizmus a moderna. Faulkner je považovaný za jedného z novátorov kompozície moderného románu, ktorá je uňho akoby chaotická, až v závere sa ukazuje, že jednotlivé čiastočky logicky súvisia. Zobrazoval psychický, emocionálny a morálny svet na pozadí spoločenských zmien od občianskej vojny. Dramatickosť jeho príbehov pramení z kolízie tradičných hodnôt starého juhu s meniacou sa tvárou spoločnosti.
Životopis.
Vyrastal v Oxforde v štáte Mississippi ako syn bohatej a váženej južanskej rodiny. Tu strávil väčšinu svojho života, okrem obdobia, keď slúžil v Britských kráľovských vzdušných silách v Kanade v roku 1918, nejaký čas strávil ako reportér a bohém v New Orleans a v roku 1925 krátko pobudol aj v Európe.
Študoval na gymnáziu a dva roky strávil na Oxforde. Jeho jediným lákadlom na vysokej škole bol futbal, a pokušenia ako lovenie, popíjanie a párty, až kým ho v roku 1915 nevyhodili. Jeho rodina dohliadla na to, aby sa zamestnal v banke jeho starého otca. Jeho záškoláctvo bolo jasným znamením toho, že akademická práca nie je nič pre neho. 
V New Orleans sa Faulkner začal zaujímať o poéziu a avantgardných spisovateľov, ako T. S. Eliot a J. Joyce, a o francúzskych symbolistov S. Mallarmé a P. Verlaine. Faulkner vydal dve básnické zbierky: The Marble Faun (1924) a A Green Bough (1931).
V New Orleans spoznal Sherwooda Andersona, ktorý mu pomohol vydať jeho prvý román - The Soldier's Pay (1926, Vojakov žold).
V roku 1929 si Faulkner zobral za ženu Estelle Franklin, jeho bývalú lásku, ktorá sa rozviedla s prvým manželom a vrátila sa do Oxfordu aj so svojimi dvoma deťmi. Spolu s Faulknerom si kúpili dom v Rowan Oak, kde sa im narodila dcéra, a tu sa aj natrvalo usadili. 
Faulkner verejne komentoval rasové vzťahy počas boja za desegregáciu škôl, uznával ľudské práva a dôstojnosť černochov, kritizoval brutalitu a nespravodlivosť, ktorá bola na nich vykonávaná.
Orson Welles

Orson Welles (* 6. máj 1915, Kenosha, Wisconsin, USA – † 10. október 1985 Los Angeles, Kalifornia) bol americký režisér, herec, scenárista a producent.
Suomussalmi

Suomussalmi je obec v regióne Kainuu, provincii Oulu (v severnom Fínsku), na východe hraničí s Ruskom.
Suomussalmi sa s rozlohou radí medzi najväčšie obce¹ Fínska. 10% jeho rozlohy tvoria jazerá (celkovo je tu asi 3000 jazier a jazierok), zvyšok územia tvoria najmä pralesy.
Na území okresu žije asi desať a pol tisícky obyvateľov. Región žije z cestovného ruchu, stredom záujmu turistov je príroda, rybárčenie a lov. V dedine Raate ležiacej pri hraniciach s Ruskom na východ od strediska Suomussalmi existuje Raatteenportti, informačné centrum zameriavajúce sa na Zimnú vojnu a špeciálne na bitku o Suomussalmi, ktorá na prelome rokov 1939 a 1940 zasiahla celú východnú časť obce. Ďalším zdrojom obživy je drevospracujúci priemysel.
Samotné stredisko Suomussalmi má aj s priľahlými dedinami a samotami niečo málo cez 5000 obyvateľov. Suomussalmi je jazerami Kianta a Haukiperä rozdelené na tri časti. Za Zimnej vojny bolo mesto celkom zničené a muselo byť znovu vybudované.
Poznámky.
¹ Fínske obce sú často veľmi veľké a zaberajú veľké územie okolo samotného obývaného miesta daného mena, ktoré je potom určitým strediskom celej obce.
Ploidia

Ploidia je číslo, ktoré vyjadruje počet úplných základných sád chromozómov v bunke. Označuje sa symbolom n.
Diploid.
Každý eukaryotický biologický druh má v jadre bunky charakteristický počet chromozómov. V nepohlavných bunkách sú to zvyčajne dve sady, z každého autozómu po jednom páre. Takáto bunka sa nazýva "diploidná" (2n).
Haploid.
Bunky, v ktorých sa nachádza práve jedna sada chromozómov (z každého páru jeden), sa nazývajú "haploidné" (n). Haploidné bunky vznikajú z diploidných procesom zvaným meióza. 
Haploidné sú najčastejšie pohlavné bunky (gaméty). Pri spájaní spermie (n) a vajíčka (n) vzniká opäť diploidná zygota (2n). 
Haplodiploid.
Termínom "haplodiploid" sa označuje biologický druh, v ktorom jedno pohlavie (najčastejšie samičie) je diploidné a druhé (samčie) je haploidné. Príkladom môže byť blanokrídly hmyz ("Hymenoptera"), ako sú mravce, včely a osy. Včelia kráľovná si po celý život uchováva spermie svojich partnerov vo zvláštnych váčkoch a môže ovplyvniť, či nakladie oplodnené vajíčko (2n) alebo neoplodnené vajíčko (n). Z oplodnených vajíčok sa liahnu ďalšie kráľovné (samičky) alebo diploidné samičie robotnice. Z neoplodnených vajíčok sa liahnu haploidné samce (trúdy).
Polyploid.
Bunka, ktorá obsahuje v jadre viacero úplných základných sád chromozómov, sa nazýva "polyploidná" (n &gt; 2). Označuje sa potom ako bunka
Aneuploid a euploid.
Bunka (alebo organizmus), ktorá obsahuje nenormálny, respektíve neceločíselný počet sád chromozómov, sa nazýva "aneuploid". Opakom je "euploid" – bunka, ktorá obsahuje správny, celočíselný počet sád chromozómov.
Najčastejším príkladom aneuploidie u človeka je trizómia 21. chromozómu (chromozóm č. 21 nie je v jadre prítomný vo dvoch, ale v troch kópiách). Ploidia takejto bunky je 2n + 1. Dôsledkom takejto trizómie je ochorenie zvané Downov syndróm. Ďalšie možné aneuploidie zlúčiteľné so životom sú trizómia 18. chromozómu (Edwardsov syndróm) a trizómia 13. chromozómu (Patauvov syndróm). Trizomie iných autozómov nie sú u človeka zlúčiteľné so životom.
Riziko aneuploidií u človeka stúpa s rastúcim vekom matky. Je to preto, že dokončenie meiotického delenia prebieha až po ovulácii vajíčka. Čím dlhší čas uplynul od vzniku vajíčka po jeho ovuláciu, tým väčšiemu množstvu nepriaznivých vplyvov bolo vajíčko vystavené a tým väčšie je riziko na nerovnomernú distribúciu chromozómov.
Karelská šija

Karelská šija je pruh zeme rozkladajúci sa medzi Ladožským jazerom a Fínskym zálivom. Ide o jednu z najvýznamejších častí tzv. Karélie. Najdôležitejším mestom tohoto územia je prístav Vyborg (fínsky ekvivalent je Viipuri) ležiaci pri západných hraniciach oblasti. V histórii bola Karelská šija nárazníkovým pásmom medzi Švédskom a Ruskom, neskôr sa stala neoddeliteľnou súčasťou autonómneho Fínskeho veľkovojvodstva začleneného do Impéria ruských cárov a po jeho osamostatnení v roku 1917 bola súčasťou Fínska.
Karelská šija vždy predstavovala hlavnú prístupovú cestu dovnútra Fínska (najmä potom tzv. Viipurská brána) a preto bola hlavným bojiskom počas rusko-švédskych vojen, kedy ešte Fínsko patrilo ku Švédsku. V 20. storočí sa potom stala bojiskom v rusko-fínskych vojnách. V rokoch 19181920 sa tu stretávali sily bielych Fínov s intervenčnými silami ruských boľševikov, ktoré najskôr plánovali podporiť svojich súdruhov v celom Fínsku a po krachu tejto idey sa aspoň pokúšali (neúspešne) ovládnuť Viipuri a odtrhnúť ho od Fínska. Karelská šija zostala Fínsku a to na nej v dvadsiatych a tridsiatych rokoch vybudovalo systém opevnení známy ako Mannerheimova línia.
Na Karelskej šiji sa odohrali najťažšie a najzúrivejšie boje zimnej vojny v rokoch 19391940, po ktorej ZSSR Karelskú šiju zabral ako vojnovú korisť (bola pripojená ku Karelsko-fínskej SSR). Po napadnutí ZSSR Nemeckom tu zúrila pokračovacia vojna v rokoch 19411944, kedy bola oblasť najskôr oslobodená Fínmi, aby Sovietsky zväz o tri roky neskôr počas letnej ofenzívy dobyl jej strednú a východnú časť a potom ju na základe podmienok prímeria zabral celú. Od roku 1944 je Karelská šija súčasťou Ruska, presnejšie Leningradskej oblasti. Väčšina fínskych názvov miest a dedín bola nahradená ruskými. Súčasné obyvateľstvo sa skladá z prisťahovalcov či ich potomkov (najmä ruskej národnosti), pretože v rokoch 1939 a 1944 prakticky všetko fínske obyvateľstvo Karelskú šiju opustilo a presťahovalo sa do Fínska.
6P/d’Arrest

6P/d'Arrest je periodická kométa, ktorú objavil Heinrich Louis d’Arrest v roku 1851.
7P/Pons-Winnecke

7P/Pons-Winnecke je periodická kométa, ktorú objavili Jean-Louis Pons a Friedrich August Theodor Winnecke. Prvýkrát bola objavená v roku 1819.
Lateránske zmluvy

Lateránske zmluvy alebo lateránske dohody alebo lateránska dohoda je označenie pre tri zmluvy podpísané 11. februára 1929 medzi Talianskym kráľovstvom a Svätou stolicou. 
Prvou zmluvou bol zriadený nezávislý Vatikánsky mestský štát (štátna suverenita nad 44 hektármi vatikánskeho územia). Druhou sa v Taliansku jediným štátnym náboženstvom stalo rímskokatolícke náboženstvo. Treťou zmluvou sa riešili finančné vzťahy. 
Zmluvy podpísal kardinál Pietro Gasparri, zastupujúci pápeža Pia XI., a Benito Mussolini, zastupujúci talianskeho kráľa Viktora Emanuela III. Akt podpísania sa nekonal vo Vatikáne, ale v Lateránskom paláci susediacom s bazilikou sv. Jána, sídelnou bazilikou rímskeho biskupa - pápeža. Mussolini sa teda nestretol s pápežom, čím sa vyhol procedúre kľaknúť si pred pápežom a pobozkať „rybársky prsteň“, čo by bolo pre Vodcu ponižujúce. No aj tak dostal najvyššie cirkevné vyznamenanie – Rad Krista a Gasparri dostal zasa od kráľa najvyššie talianske vyznamenanie – reťaz Annuncianty, vykladanú množstvom vzácnych drahokamov.
369 Aëria

369 Aeria je planétka v hlavnom páse planétok s priemerom 60 km, ktorú objavil francúzsky astronóm Alphonse Louis Nicolas Borrelly 4. júla 1893.
Lateránsky palác

Lateránsky palác alebo Laterán je palác v Lateráne v Ríme, umiestnený vpravo od baziliky sv. Jána v Lateráne. Spolu s bazilikou sv. Jána je súčasťou exteritoriálneho majetku Svätej stolice.
Pôvodne išlo o dar Konštantína I. Veľkého a sídlo pápežov, až kým sa roku 1309 nepresťahovali do Avignonu.
V rokoch 1307 a 1361 ničivé požiare spôsobili na pôvodnom pápežskom paláci nenapraviteľné škody a palác už nedosiahol napriek opravám predošlý lesk. V roku 1536 na príkaz pápeža Sixta V. postavil architekt Domenico Fontana na mieste starého pápežského paláca súčasný palác, ktorý mal slúžiť ako letné sídlo. Zámer sa nakoniec nerealizoval a pápeži v ňom postupne zriadili múzea kresťanského, misionárskeho a pohanského umenia, ktoré boli neskôr presťahované do Vatikánu.
Lateránsky palác má nádherne zreštaurované fresky na ktorých pracovali napríklad Baldassare Croce, Cesare Nebbia a G.B.Ricci.
V súčasnosti sa palác využíva iba na cirkevné účely.
Laterán

Laterán je názov časti Ríma, v ktorej je od čias Koštantína Veľkého oficiálne sídlo pápežov.
Patria sem:
Soňa Mihoková

Soňa Mihoková (* 11. november 1971, Liptovský Mikuláš) je bývalá slovenská biatlonistka.
Reprezentovala Slovensko na štyroch zimných olympijských hrách: Lillehammer 1994, Nagano 1998, Salt Lake City 2002, Turín 2006. Najvýraznejšie výsledky dosiahla v Nagane: 4. miesto na 7,5 km a 4. miesto v štafete na 4 x 7,5 km. V Salt Lake City dosiahla 5. miesto v štafete na 4 x 7,5 km.
Je viacnásobnou medailistkou z majstrovstiev Európy a Majsterka Európy 2000 v štafete.
Je vysoká 165 cm a váži 50 kg (údaj z roku 2006). Bola členkou Klubu biatlonu Osrblie, trénoval ju Juraj Sanitra.
Najväčšie úspechy.
Svetový pohár 
 Majstrovstvá sveta 
Olympijské hry
11169 Alkon

11169 Alkon je planétka v hlavnom páse planétok.
Anna Murínová

Anna Murínová (* 14. november 1973, Brezno) je slovenská biatlonová trénerka a bývalá biatlonistka. V súčastosti trénuje sestry Fialkové.
Anna Murínová reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 1998, 2002 a 2006.
Najväčšie úspechy.
Svetový pohár 
Majstrovstvá sveta 
Olympijské hry
Martina Halinárová

Mgr. Martina Halinárová-Jašicová (rodená "Martina Jašicová", počas prvého manželstva "Martina Schwarzbacherová", počas druhého manželstva "Martina Halinárová"; * 22. apríl 1973, Dolný Kubín) je bývalá slovenská biatlonistka.
Reprezentovala Slovensko na piatich zimných olympijských hrách. V Lillehammeri 1994, v Nagane 1998, v Salt Lake City 2002, v Turíne 2006 a vo Vancouvri 2010.
Na olympiáde v Lillehammeri (1994) získala za šieste miesto prvý olympijský bod pre samostatné Slovensko (o niekoľko dní získali hokejisti druhý). Na ďalšej olympiáde v Nagane získala v šprinte 7. miesto a so štafetou bola štvrtá. O štyri roky neskôr v Salt Lake City získala 9. miesto vo vytrvalostných pretekoch a bola 5. v štafete.
Na majstrovstvách sveta vo Fínskom Kontiolathi 1999 získala striebro v stíhacích pretekoch na 10 km.
Najväčšie úspechy.
Svetový pohár 
Majstrovstvá sveta
Olympijské hry 
Tabuľkový súhrn.
X - preteky neexistovali 
- - neštartovala
Marcela Pavkovčeková

Marcela Pavkovčeková (* 21. apríl 1977, Liptovský Mikuláš) je bývalá slovenská biatlonistka.
Marcela Pavkovčeková reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 1998 v Nagane, Zimných olympijských hrách 2002 v Salt Lake City a Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je vysoká a váži (údaj z roku 2006). Bola členkou Klubu biatlonu Osrblie, trénoval ju Juraj Sanitra.
V máji roku 2007 sa je narodila dcéra Mia. Po odchode z biatlonu býva v Liptovskom Mikuláši s priateľom Igorom Belicom. V roku 2014 kandidovala v komunálnych voľbách na post poslankyne mesta Liptovský Mikuláš.
Jana Gereková

Jana Gereková (* 27. november 1984, Liptovský Mikuláš) je bývalá slovenská biatlonistka.
Reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách v Turíne 2006, vo Vancouvri 2010 a v Soči 2014. Je členkou Školského športového strediska Liptovský Hrádok, trénoval ju Juraj Sanitra. V roku 2017 ukončila svoju kariéru najmä kvôli zdravotným problémom.
Najväčšie úspechy.
Svetový pohár 
Majstrovstvá sveta
1089 Tama

1089 Tama je planétka s priemerom približne 14 km, ktorú objavil O. Oikawa 17. novembra 1927.
Pavol Hurajt

Pavol Hurajt (* 4. február 1978, Poprad) je bývalý slovenský biatlonista. Na Zimných olympijských hrách 2010 vo Vancouvri získal bronzovú medailu v disciplíne pretekov s hromadným štartom na 15 km.
Životopis.
Hurajt pochádza zo Štrby, je ženatý s manželkou Janou. Absolvoval štúdium na Fakulte humanitných vied Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici, kde získal titul Mgr. Je členom klubu VŠC Dukla Banská Bystrica.
Športová kariéra.
Zimné olympijské hry 2006.
Reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne.
Zimné olympijské hry 2010.
Reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2010 vo Vancouvri. V disciplíne šprintu na 10 km skončil na 7. z celkového počtu 88-tich štartujúcich pretekárov. V stíhacích pretekov na 12,5 km skončil na 16. mieste z 60-tich pretekárov. a v pretekoch na 20 km skončil piaty. 15 km preteky s hromadným štartom dokončil na treťom mieste, čím získal pre Slovensko tretiu medailu na ZOH 2010.
Úspechy vo Svetovom pohári.
"(Pozn.: Do výsledkov Svetového pohára sú zarátané aj výsledky zo Zimných olympijských hier či Majstrovstiev sveta.)"
Kontroverzia.
Po skončení športovej kariéry si s manželkou Jankou otvoril tradičnú slovenskú reštauráciu v Štrbe. Podnikanie v pohostinstve však poznamenali aj škandály. Vo svojej kolibe Žerucha ponúkal hosťom jedlo z chráneného zvieraťa, medveďa hnedého. Obsluha reštaurácie reportérom na videu potvrdila, že na získanie medvedieho mäsa stačia kontakty na Správe Tatranského národného parku (TANAPu), ktorej šéfuje právoplatne odsúdený pytliak vlkov. Podľa informácií, ktoré má občianska iniciatíva MY SME LES, predával Hurajt mäso chráneného živočícha bez povolenia Ministerstva životného prostredia.
Ministerstvo životného prostredia potvrdilo, že udeľuje výnimky zo zákazu komerčných činností, kam patrí aj obchodovanie s medvedím mäsom, avšak po splnení všetkých zákonných podmienok. „"V súčasnosti ministerstvo neeviduje žiadosť o takúto výnimku. Výnimka sa udeľuje spravidla predávajúcemu, ktorý exemplár predá kupujúcemu,“" uviedlo ministerstvo. Slovenská inšpekcia životného prostredia v stanovisku uviedla, že v danej veci prijala podnet, ktorý bol postúpený príslušnému inšpektorátu na kontrolu.
Marek Matiaško

Marek Matiaško (* 29. október 1977, Bojnice) je bývalý slovenský biatlonista.
Meria 172 cm a váži 62 kg (údaj z roku 2006). Je členom Vojenského športového centra Dukla Banská Bystrica. Marek Matiaško reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne a aj na predchádzajúcich zimných olympijských hrách 2002 v Salt Lake City. Vo svojej prvej disciplíne na druhých olympijských hrách v individuálnom behu na 20 km, dosiahol 5. miesto. V ďalších pretekoch, šprinte na 10 km, sa mu však vôbec nedarilo a skončil 73. V posledných pretekoch s hromadným štartom skončil na 27. mieste. Marek Matiaško je majster sveta v letnom biatlone a dvojnásobný juniorský vicemajster sveta.
Je druhýkrát ženatý a má jedného syna z prvého manželstva. Jeho mladší brat Miroslav Matiaško je takisto reprezentantom v biatlone.
404 Arsinoë

404 Arsinoë je planétka v hlavnom páse planétok.
3749 Balam

3749 Balam je planétka s priemerom približne 24 km, ktorú objavil Edward L. G. Bowell 24. januára 1982.
1313 Berna

1313 Berna je planétka s priemerom približne 58 km, ktorú objavil Sylvain Julien Victor Arend 24. augusta 1933.
Miroslav Matiaško

Miroslav Matiaško (* 14. júl 1982, Handlová) je bývalý slovenský biatlonista.
Miroslav Matiaško reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je slobodný, vysoký 182 cm a váži 72 kg (údaj z roku 2006). Je členom Armádneho športového centra Dukla Banská Bystrica. Jeho starší brat Marek je takisto reprezentantom v biatlone.
402 Chloë

402 Chloë je planétka v hlavnom páse planétok.
202 Chryseïs

202 Chryseïs je planétka v hlavnom páse planétok s priemerom 86 km, ktorú objavil nemecko-americký astronóm Christian Heinrich Friedrich Peters 11. septembra 1879. Je pomenovaná podľa ženy z gréckej mytológie Chryseis.
36446 Cinodapistoia

36446 Cinodapistoia je planétka v hlavnom páse planétok.
4305 Clapton

4305 Clapton je planétka s priemerom približne 53 km, ktorú objavil Harvard Observatory 7. marca 1976.
Dušan Šimočko

Dušan Šimočko (* 29. september 1983, Banská Bystrica) je bývalý Slovenský biatlonista.
Dušan Šimočko reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je slobodný, vysoký 174 cm a váži 70 kg (údaj z roku 2006). Je členom Vojenského športového centra Dukla Banská Bystrica. Jeho voľný čas: MTB, lezenie, skialp
Matej Kazár

Matej Kazár (* 10. máj 1983, Košice) je bývalý slovenský biatlonista.
Reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách v Turíne 2006, v Soči 2014 a v Pchjongčchangu 2018. Je členom Vojenského športového centra Dukla Banská Bystrica. Býva v Lučatíne v časti Predľubietová. Jeho najlepším umiestnením vo svetovom pohári je 10. miesto v kanadskom Canmore v pretekoch s hromadným štartom. V roku 2019 ukončil svoju kariéru. V roku 2023 sa pripojil k slovenskej reprezentácii na MS v Nemecku.
Matúš Užák

Matúš Užák (* 13. apríl 1981, Spišská Nová Ves) je slovenský šortrekár a olympionik., člen klubu ŠK STEZ Spišská Nová Ves.
Matúš Užák reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2002 v Salt Lake City a
 a Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne.
Je slobodný, vysoký 185 cm a váži 77 kg (údaj z roku 2006).
Jozef Ninis

Jozef Ninis (* 28. jún 1981, Čadca) je slovenský sánkar.
Reprezentoval Slovensko na ZOH v Turíne, ZOH vo Vancouveri, ZOH v Soči, ZOH v Pchjongčchangu a ZOH vo Pekingu.
Je ženatý, vysoký 176 cm a váži 85 kg (údaj z roku 2006). Je členom strediska štátnej športovej reprezentácie Ministerstva vnútra SR ŠKP Štrbské Pleso, trénuje ho Lubomír Mick.
V januári 2018 bola potvrdená jeho účasť na Zimných olympijských hrách 2018 v kórejskom Pchjongčchangu.
Na Zimných olympijských hrách 2022 v Pekingu získal 21. miesto v súťaži jednotlivcov.
Jaroslav Slávik (sánkar)

Jaroslav Slávik (* 28. január 1976, Poprad) je bývalý slovenský sánkar.
Reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2002 v Salt Lake City a Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Bol členom strediska štátnej športovej reprezentácie Ministerstva vnútra SR ŠKP Štrbské Pleso, trénovali ho Walter Marx starší a Rastislav Drajna.
Ľubomír Mick

Ľubomír Mick (* 17. máj 1978, Poprad) je slovenský sánkar.
Ľubomír Mick reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2002 v Salt Lake City a na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. 
Je ženatý,má 2 deti, vysoký 181 cm a váži 81 kg. Je členom strediska štátnej športovej reprezentácie Ministerstva vnútra SR ŠKP Štrbské Pleso, trénuje ho Walter Marx a Rastislav Drajna.
Od roku 2007 bol šéftrénerom slovenskej seniorskej reprezentacie pripravujúcej sa na olympijske hry Vancouver 2010 a Sochi 2014.
Po olympiáde v Soči 2014 prešiel do amerického tímu, (usla) kde teraz pracuje ako šéftréner.
Jeho najlepší výsledok je 7. miesto v súťaži dvojíc na Majstrovstvách sveta v sánkovaní 2005 v Park City v USA.
Walter Marx (1978)

Walter Marx (* 20. júl 1978, Poprad) je slovenský sánkar.
Walter Marx reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je vysoký 174 cm a váži 77 kg (údaj z roku 2006). Je členom strediska štátnej športovej reprezentácie Ministerstva vnútra SR ŠKP Štrbské Pleso, trénuje ho jeho otec Walter Marx starší.
Walter Marx

Walter Marx môže byť:
Veronika Sabolová

Veronika Sabolová (* 20. marec 1980, Košice) je slovenská sánkarka.
Veronika Sabolová reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 2002 v Salt Lake City, 2006 v Turíne a 2010 vo Vancouveri. Je slobodná, vysoká 168 cm a váži 60 kg (údaj z roku 2006). Je členkou strediska štátnej športovej reprezentácie Ministerstva vnútra SR ŠKP Štrbské Pleso, trénuje ju Lubo Mick a Rastislav Drajna.
Jana Šišajová

Jana Šišajová (* 1. február 1985, Kežmarok) je slovenská sánkarka.
Jana Šišajová reprezentovala Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne a na Zimných olympijských hrách 2010 vo Vancouveri. Je členkou klubu Telovýchovná jednota Vysoké Tatry, trénuje ju Lubo Mick a Rastislav Drajna.
Viktor Rajek

Viktor Rajek (* 15. apríl 1985, Žilina) je slovenský bobista.
Viktor Rajek reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je vysoký 192 cm a váži 109 kg (údaj z roku 2007). Je členom klubu ŠBK Baret Security Bratislava, trénuje ho Peter Horn.
Viktor Rajek od augusta 2006 obliekal dres University of Akron, Ohio, USA, kde pod číslom 82 zastával pozíciu Defensive End v americkom futbale. Akron Zips football je súčasťou Mid American Conference-Division I.
Andrej Benda

Andrej Benda (* 25. september 1975, Bratislava) je slovenský bobista.
Reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je ženatý a má dve deti. Je vysoký 193 cm a váži 95 kg (údaj z roku 2006). Je členom klubu ŠBK Baret Security Bratislava, trénuje ho Peter Horn a Róbert Kresťanko.
Róbert Kresťanko

Róbert Kresťanko (* 26. jún 1972, Bojnice) je slovenský bobista.
Róbert Kresťanko reprezentuje Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je ženatý a má jedno dieťa. Je vysoký 182 cm a váži 99 kg (údaj z roku 2006). Je členom klubu ŠBK Baret Security Bratislava, trénuje ho Peter Horn.
Branislav Prieložný

Branislav Prieložný (* 9. máj 1968, Bratislava) je slovenský bobista a podnikateľ.
Branislav Prieložný reprezentoval Slovensko na Zimných olympijských hrách 2006 v Turíne. Je vdovec a má tri deti. Je vysoký 175 cm a váži 100 kg (údaj z roku 2006). Je členom klubu ŠBK Baret Security Bratislava, trénuje ho Peter Horn.