burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Quartier des Quinze-Vingts

Quartier des Quinze-Vingts (štvrť "Pätnásť-Dvadsať") je 48. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 12. obvodu. 
Má rozlohu 123,6 ha a nepravidelný tvar. Jej hranice tvoria rieka Seina na juhozápade, Boulevard de la Bastille na západe, Rue du Faubourg-Saint-Antoine na severe, Rue Chaligny na východe a Rue Villiot a "Rue de Rambouillet" na juhovýchode.
Štvrť nesie meno podľa starého ústavu pre nevidiacich Hôpital des Quinze-Vingts, ktorý tu sídlil do roku 1780. Jeho meno bolo odvodené od číslovky 300 (15 x 20), lebo bol určený pre 300 ľudí.
Liga otcov

Liga otcov je celoslovenské občianske združenie ktoré sa zameriava na problematiku porozchodovej starostlivosti o deti.
Stav otcovských práv na Slovensku.
Na Slovensku je každoročne vyše 13 000 detí postavených pred voľbu súdov a rodičov ako bude usporiadaný ich ďalší život. Napriek ich právu na oboch rodičov, väčšina (vyše 90%) je zverených matke a otcom bolo zverených za posledných 10 rokov iba 8% detí. Väčšinou po zverení dieťaťa matke sú deti "odsúdené" na zúžený kontakt s druhým rodičom, množstvo z nich na "párnovíkendovstvo" ktoré súdy aplikujú ešte z čias komunizmu bez toho aby brali ohľad na deti. Štátne orgány (OSPOD - niečo ako "detský prokurátor" - ide o odbor sociálnoprávnej ochrany detí pôsobiaci na Úradoch práce) a súdy konajú schematicky a napriek platným zákonom (Zákon o rodine, Medzinárodný dohovor o právach dieťaťa, či Zákon o sociálnej kuratele) neustále presadzujú trend „jedného rodiča“.
Formy činnosti Ligy otcov.
Celá činnosť združenia je nenásilná, združenie odsudzuje domáce násilie a šovinistické prejavy. Nie je združením mužov, či otcov, ale združením všetkých bez rozdielu ktorí sa stotožňujú s cieľmi združenia. Činnosť je striktne nenásilná založená iba na dobrovoľnej podpore členov a sympatizantov. Združenie je kritikom štátnej správy a jej postupov, ale zároveň aj suplementom a spolupracovníkom štátnej správy pri školeniach, vzdelávaní, legislatívnych zmenách. Spolupráca a tímová činnosť je základným leitmotívom práce združenia.
Združenie vzniklo 20. júla 2010 na základe iniciatívy občianskeho aktivistu a novinára Ladislava Ďurkoviča, postupne sa však vytvorila rozsiahla platforma podporovateľov a aktivistov. Dnes združenie tvorí približne 100 dobrovoľníkov a aktivistov a približne 700 podporovateľov ktorých počet rýchlo rastie. Liga Otcov iniciovala verejnú a odbornú diskusiu na tému striedavej starostlivosti a neustále vyvíja činnosť ktorej cieľom je aplikácia hesla „dieťa si zaslúži oboch rodičov aj po rozchode“ v praxi.
Združenie podporujú mnohé známe osobnosti a politici ako Boris Kollár, Natália Blahová, Ida Želinská, Erika Barkolová, Andrej Bičan, Štefan Matula, Rytmus, Juraj Hajdin a ďalší.
Riccatiho rovnica

Riccatiho rovnica je nelineárna Obyčajná diferenciálna rovnica prvého rádu 
kde funkcie formula_2 sú zadané a predpokladá sa, že formula_3. 
Transformácia na lineárnu rovnicu druhého rádu.
Riccatiho rovnicu možno upraviť na lineárnu rovnicu druhého rádu. 
Ak formula_4, tak nová funkcia formula_5 je riešením špeciálnej Riccatiho rovnici 
kde význam symbolov formula_7 je nasledovný 
Ak teraz urobíme substitúciu formula_9, 
tak zistíme, že funkcia formula_10 spĺňa lineárnu rovnicu druhého rádu 
Riešenie formula_12 pôvodnej Riccatiho rovnice potom súvisí s riešením formula_10 lineárnej rovnice vzťahom 
Štruktúra riešení Riccatiho rovnice.
Vzťah medzi Riccatiho rovnicou a lineárnou rovnicou druhého rádu umožňuje detailne preskúmať množinu riešení Riccatiho rovnice. Menovite, ak poznáme nejaké riešenie Riccatiho rovnice, označme ho formula_15, tak potom všeobecné riešenie je tvaru 
Dosadením tohoto vzťahu do Riccatiho rovnice dostávame podmienku na funkciu formula_10 
čo je Bernoulliho diferenciálna rovnica, ktorú riešime úpravou na lineárnu diferenciálnu rovnicu prvého rádu pomocou substitúcie 
s výslednou rovnicou 
Čiže zhrnieme, ak formula_15 je "nejaké" riešenie pôvodnej Riccatiho rovnice, tak všeobecné riešenie Riccatiho rovnice má tvar 
kde formula_23 je všeobecné riešenie uvedenej lineárnej diferenciálnej rovnice prvého rádu.
Quartier du Père-Lachaise

Quartier du Père-Lachaise ("štvrť Père-Lachaise") je 79. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 20. obvodu. 
Má rozlohu 159,9 ha a ohraničujú ju ulice Rue de Bagnolet na juhu, Boulevard de Ménilmontant a Boulevard de Charonne na západe, Rue de Ménilmontant na severe a Rue Pelleport na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa najväčšieho parížskeho cintorína Père Lachaise, ktorý zaberá cez tretinu jej rozlohy.
Dierny štítok

Dierny štítok je záznamové médium vyrobené z tenšieho kartónu, na ktorom je informácia zakódovaná prítomnosťou, alebo neprítomnosťou diery na vopred definovaných pozíciách. Každá pozícia tak predstavuje 1 bit úložnej kapacity. Miesta pre otvory sú usporiadané do matice. Na bežnom diernom štítku bolo 80 alebo 90 stĺpcov pre záznam dát. Najpoužívanejšou kapacitou bolo 80 znakov na jeden dierny štítok. Do 80-sĺpcových štítkov boli vyrážané otvory v tvare obdĺžnika a do 90-stĺpcových v tvare kruhu.
História.
Prvé použitie diernych štítkov na riadenie tkáčskych stavov (priemyselných krosien) je datované do roku 1725. Koncom 19. storočia sa začali používať pre „jarmočné organy“ a podobné automatické hudobné skrinky. V rovnakom čase sa začali použivať aj pre prostriedky spracovania dát (tabulátory a strojové kalkulátory). Hollerithov systém, (inšpirovaný opisným dierovaním sprievodcov amerických železníc) bol prvýkrát použitý 1885 pri sčítaní ľudu v Massachusetts, prvé použitie mimo USA bolo v Rakúsku, tiež na sčítanie ľudu v decembri roku 1890. V roku 1895 prvé komerčné použitie v účtovníctve v spoločnosti New York Central Railroad. Holeritky (diernym štítkom hollerithovho typu sa hovorilo aj karta) sa v USA používali pre štatistiky zdravotníctva takmer do polovice 60. rokov 20. storočia.
Vo výpočtových strediskách sa dierne štítky bežne používali ešte v 80. rokoch 20. storočia. Zároveň s nimi sa používali aj dierna páska, magnetická páska, ale koncom 20. storočie boli vytlačené modernejšími médiami, ako je disketa alebo CD.
Na diernych štítkoch boli uchovávané aj zdrojové verzie počítačových programov, čo znamenalo, že štítky museli byť za sebou zoradené chronologicky v presnom a nemennom poradí – nesmelo v žiadnom prípade dôjsť k ich pomiešaniu napr. z dôvodu ich rozsypania pri nesprávnej manipulácii a pod. Z tohoto dôvodu boli tiež štítky niekedy označené pomocným číslovaním.
Súčasnosť.
Do dnešných dní sa použitie diernych štítkov zachovalo pri niektorých voľbách v USA.
Posledné „slávne“ využitie diernych štítkov bolo v roku 2000, (voľby prezidenta USA, súperi George W. Bush a Al Gore) pre spory ohľadne výsledkov, ktoré vznikli z nepresného vyznačovania dier na štítkoch.
Zaujímavosti.
Okrem primárneho použitia ako záznamové médium boli dierne štítky aj vďačným typom „pohľadnice“, podobne ako pivné podtácky.
Dedičstvo 80-stĺpcového dierneho štítku je badateľné aj v súčasnosti. Väčšina znakovo orientovaných terminálov zobrazuje práve 80 znakov na riadok, zdrojové kódy počítačových programov či správ elektronickej pošty sa často formátujú tak, aby boli zalomené riadky široké maximálne 80 znakov, a pod.
Renault 5 Turbo

Renault 5 Turbo alebo R5 Turbo je vysokovýkonný hatchback odvodený od malého automobilu Renault 5, ktorý v rokoch 1980 až 1985 vyrábala automobilka Renault. V januári 1980 ho Renault predstavil na autosalóne v Bruseli. Automobil bol navrhnutý pre rely, ale bol tiež predávaný v cestovnej podobe v celkovom počte 3576 kusov počas štyroch rokov jeho výroby.
Dizajn.
V reakcii na úspech Lancie Stratos v rely, ktorá mala motor v strede, viceprezident výroby v automobilke Renault, Jean Terramorsi sa opýtal Marca Deschampsa z dizajnového štúdia Bertone či by navrhol novú športovú verziu Renaultu 5 Alpine. Charakteristickým prvkom bola nová zadná karoséria, ktorú navrhol Marcello Gandini z Bertone.
Hoci štandardný Renault 5 mal motor umiestnený vpredu, 5 Turbo mal v strede umiestnený 1397 cm³ Cleón prepĺňaný motor za prednými sedadlami v modifikovanom podvozku Renaultu 5. V štandardnej forme motor poskytoval výkon 118 kW/160 koní a 221 Nm krútiaceho momentu.
Hoci používa modifikovanú karosériu Renaultu 5 a bol značený ako Renault 5, mechanika bola radikálne odlišná. Najviditeľnejší rozdiel je zadný náhon oproti normálnej verzii, ktorá ná predný náhon. V čase jeho spustenia predaja to bolo najvýkonnejšie produkčné francúzske auto. Prvých 400 vyrobených 5 Turbo boli vyrobené v súlade s Group 4 homologáciou aby konkurovalo na medzinárodných rely pretekoch, a bolo vyrábané v Alpine továrni v Dieppe. 
Renault 5 Turbo 2.
Hneď ako boli vyrobené homologované modely, druhá verzia s názvom Turbo 2 bola predstavená s použitím viacerých Renault 5 dielov, ktoré nahradili rad ľahkozliatinových komponentov v pôvodnej Turbo verzii. Turbo 2 bol lacnejší, ale blízko rovnakej výkonovej úrovne, maximálna rýchlosť 200 km/h a zrýchlenie z 0 na 100 km/h za 6,6 sekundy. Pri spätnom pohľade originálny Turbo 5 bol nazývaný "Turbo 1".
Koncept malého Renaultu s motorom v strede sa vrátil v roku 1998 informáciami o Renaulte Clio V6.
Preteky.
Všetky pretekárske deriváty sa opierali o Turbo 1. Motory mali výkon až 132 kW/180 koní pre Critérium des Cévennes a 154 kW/210 koní pre Tour de Corse a 257 kW/350 koní pre 5 Turbo Maxi. Riadený Jeanom Ragnottim v roku 1981, R5 Turbo vyhral Monte Carlo Rally v jeho prvých pretekoch v Majstrovstvách sveta v rely. 2WD R5 čoskoro začal čeliť konkurencii nových Group B vozidiel s pohonom 4WD, ktoré boli rýchlejšie na hline.
V roku 2004 "Sports Car International" vymenoval R5 Turbo na #9 v zozname Top Sport Cars of the 1980s.
Florennes

Florennes je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko.
Obyvateľstvo.
Obec má približne 10 993 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Florennes pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Gedinne

Gedinne je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 4 458 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Gedinne pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Invalidovna (stanica pražského metra)

Invalidovna je stanica metra v Prahe na linke B. Nachádza sa vo štvrti Karlín a do prevádzky bola uvedená 22. novembra 1990. Pôvodný plánovaný názov bol "Hakenova", po predsedovi KSČ v rokoch 1925 – 1927 Josefovi Hakenovi.
Charakteristika stanice.
Stanica je trojlodná, so skrátenou strednou loďou, so siedmimi pármi prestupov medzi nástupišťami. Za strednou loďou pokračuje technologický tunel. Invalidovna je široká 18,6 metrov a nachádza sa 20 m pod povrchom rovnomenného sídliska. Stanica má jeden výstup s jedným vestibulom. Obklad v stanici tvorí perleťové biele sklo. Výstavba stanice prebiehala medzi rokmi 1986 - 1990 a stála 309,6 mil. Kčs.
Povodeň v roku 2002.
Invalidovna bola pri povodniach v roku 2002 poškodená asi najviac zo všetkých staníc, do prevádzky bola uvedená až po ôsmich mesiacoch, v marci 2003.
Ferrari 360

Ferrari 360 je stredne veľký dvojsedadlový športový automobil s motorom v strede, ktorý v rokoch 1999 až 2005 vyrábala automobilka Ferrari. 360 nahradil v roku 1999 model F355 a sám bol nahradený podobným F430. Pre model 360 Ferrari spolupracovalo s firmou Alcoa kvôli výrobe priestorovému podvozku rámu, ktorý bol o 40% pevnejší ako v F355 a o 28% ľahší a to aj napriek 10% nárastu celkových rozmerov. Spolu s novým rámom bola navrhnutá aj karoséria od Pininfariny. Nový motor V8 so zdvihovým objemom 3,6 L je spoločný pre všetky verzie a je mierne výkonnejší a aj väčší ako v modeli F355. Poskytuje výkon 300 kW/400 koní, ale ľahší rám a tuhosť zlepšili výkony; zrýchlenie z 0 na 100 km/h sa zlepšilo z 4,6 na 4,4 sekundy.
Verzie.
Bolo vyrobených deväť verzií základného modelu 360, z ktorých šesť sú cestné modely:
Tri modely boli továrenské pretekárske automobily:
Deviata verzia - 360 Barchetta bol jednorazový svadobný dar od Ferrari prezidentovi Ferrari - Luca di Montezemolovi.
2. hokejová liga (Slovensko) 1999/2000

2. hokejová liga (Slovensko) 1999/2000 bola siedmou sezónou 2. hokejovej ligy. Súťaž bola rozdelená do troch skupín. Prví dvaja z každej skupiny postúpili do nadstavby o postup, o umiestnenie sa nehralo. Víťazom sa stalo družstvo HK Wagon Slovakia Trebišov, ktoré postúpilo do 1. hokejovej ligy.
Exarcha

Exarcha môže byť:
Šumavské podhůří

Šumavské podhůří alebo (po slovensky) Šumavské podhorie je geomorfologický celok na severovýchodnom okraji Šumavskej hornatiny. Rozprestiera sa na ploche (je tak rozsiahlejšie než česká časť vlastnej Šumavy) a má priemernú nadmorskú výšku . Na západe a na juhu susedí so Šumavou, na severe so Švihovskou vrchovinou a Blatenskou pahorkatinou, na východe s Českobudějovicku panvou a Novohradským podhorím. Má charakter členitej vrchoviny vrásno-zlomového pôvodu s výraznou modeláciou selektívnej erózie a denudácie. Na juhovýchode je tvorená širokými a oblými štruktúrnymi chrbátmi smeru severozápad – juhovýchod. Kolmo na ne pretekajú hlavné toky podhoria Otava, Volyňka, Blanice a Vltava a vytvárajú hlboké až kaňonovité údolia.
Geologická stavba.
Šumavské podhůří je tvorené z rúl, svorov a granulitov moldanubika.
Geomorfologické podcelky.
Podhorie sa člení na šesť geomorfologických podcelkov:
Najvyššie vrcholy.
Celkovo je v tomto geomorfologickom celku šesť vrcholov s nadmorskou výškou nad 1000 metrov. Najvyššími vrcholmi jednotlivých podcelkov sú:
Zázrivské lazy

Zázrivské lazy je lokalita patriaca do sústavy chránených území Natura 2000. Rozloha územia je a nachádza sa v katastrálnom území obce Zázrivá (obklopuje samotnú obec). Krajinu tvorí vidiecka poľnohospodárska oblasť s roztrúsenými obydliami. Okrem lúk, lesov a pasienkov sa tu nachádzajú aj prechodné rašeliniská, prameniská a slatiny. 
Územie je súčasťou NP Malá Fatra, ktorý toto územie spravuje. Do územia Zázrivských lazov patrí aj Prírodná rezervácia Dubovské lúky a Prírodná pamiatka Bôrická mláka.
Medzi druhy európskeho významu nachádzajúce sa v Zázrivských lazoch patrí: zvonček hrubokoreňový, črievičník papučkový, fuzáč alpský, kunka žltobruchá, mlok hrebenatý, mlok karpatský, netopier obyčajný, vlk dravý, rys ostrovid a vydra riečna.
Zoznam Botticelliho diel

Zoznam Botticelliho diel obsahuje súborný prehľad prác tohto talianskeho renesančného maliara. Botticelli sa vo svojej tvorbe inšpiroval rôznymi námetmi; prevažujú však obrazy s náboženskou tematikou. I keď sa jeho prácami môžu pochváliť viaceré svetové obrazárne, najväčšiu kolekciu Botticelliho prác vlastní florentská galéria Uffizi.
Gesves

Gesves je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko v Belgicku. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 6 764 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Gesves pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Hamois

Hamois je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 6 764 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Hamois pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Hastière

Hastière je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko.
Obyvateľstvo.
Obec má približne 5 533 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Hastière pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Havelange

Havelange je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 5 017 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Havelange pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Quartier Saint-Germain-des-Prés

Quartier Saint-Germain-des-Prés ("štvrť Svätého Hermana v Lúkach") je 24. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 6. obvodu. 
Má rozlohu 28,2 ha a ohraničujú ju ulice Rue de Seine na východe, Rue du Four na juhu, Rue des Saints-Pères na západe a rieka Seina na severe.
Štvrť bola pomenovaná podľa opátstva Saint-Germain-des-Prés.
Dejiny.
Opátstvo benediktínov s chrámem v roku 558 vysvätil parížsky biskup Germain. Stavebný komplex bol drevený a okolo roku 1000 bol nahradený kamennými stavbami. Kostol bol prestavaný v románskom slohu na trojloďovú baziliku s hranolovou západnou vežou. Chrám sv. Petra slúžil až do 12. storočia ako farský. Okolo roku 1180 prevzal funkciu farského kostola novo vysvätený kostol sv. Sulpicia.
Opátstvo bolo zásadne prestavané v románskom slohu a ďalej upravované v 13. - 14. storočí. Počas revolúcie po roku 1789 boli stavby zbúrané a kostol využívaný ako pracháreň. Zo stredovekých stavieb sa dochoval kostol, časť krížovej chodby a bývalý opátsky palác, prestavaný v 19. storočí.
Okolo kláštora vznikla malá osada už v ranom stredoveku. Dlho však stála mimo parížskych hradieb. 
Štvrť bola obľúbeným miestom stretávania intelektuálov už od polovice 17. storočia. Býval tu aj matematik a filozof René Descartes, ktorého ostatky sú od roku 1819 uložené v miestnom kostole v kaplnke sv. Benedikta a v stene ho označuje čierna mramorová doska epitafu.
V kaviarni Café Landelle sa schádzali encyklopedisti Denis, Diderot, a neskorší reolucionári Marat, Danton a Guillotin. Vznikali tu prvé tlačiarne, antikvariáty a prvé kaviarne, Café Procope existuje dodnes.
Od roku 1921 sa okolo nakladateľstva "Le Divan" a rovnomennej literárnej revue, ktorú viedol Henri Martneau, schádzali literáti a výtvarníci. Ďalšia skupina pribudla po druhej svetovej vojne.
Celá štvrť preslávila ako parížske centrum intelektuálneho a kultúrneho života. V miestnych kaviarňach, baroch a nočných kluboch sa schádzali filozofi, spisovatelia, básnici a hudobníci, čo vo svojej knihe zaznamenal jeden z účastníkov - Boris Vian. K ďalším známym menám patria Jean-Paul Sartre a Simone de Beauvoir, Jean-Luc Godard, François Truffaut, Juliette Gréco alebo Jacques Prévert. Aj keď tento charakter štvrť pomaly stratila, stále existujú kaviarne Les Deux Magots alebo Café de Flore a pivnica "U Lippa", ktoré patril k najobľúbenejším u umelcov.
Houyet

Houyet je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 4 566 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 obec Houyet pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Quartier de Grenelle

Quartier de Grenelle ("štvrť Grenelle") je 59. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 15. obvodu. 
Má rozlohu 147,8 ha a jej hranice tvoria rieka Seina na severozápade (vrátane ostrova Cygnes), ulice Avenue de Suffren na severovýchode, Avenue de Lowendal a Rue de la Croix-Nivert na juhovýchode a Rue des Entrepreneurs a Rue Linois na juhozápade.
Dejiny.
Čtvrť nesie meno bývalej obce Grenelle, ktorá sa v roku 1830 osamostatnila od obce Vaugirard, avšak v roku 1860 bola pripojená k Parížu.
Oblasť rozkladajúca sa na ľavom brehu rieky Seiny od dnešnej Invalidovne až k mestu Issy-les-Moulineaux bola dlho neobývaná. Na začiatku 19. storočia podnikateľ Jean-Léonard Violet rozdelil pozemky a vytvoril dedinu Beaugrenelle, ktorá sa stala základom neskoršej obce a dnešnej štvrte.
V 70. rokoch 20. storočia bol pozdĺž Seiny postavený súbor výškových budov, vedľa Tour Montparnasse jediných na území Paríža.
Satjagraha

Satjagraha (Sanskrit: सत्याग्रह "satjāgraha"), voľne preložiteľná ako "Duševná sila", "sila pravdy" alebo "pridržiavanie sa pravdy" je filozofia a aplikácia nenásilného odporu vytvorená a rozvíjaná Móhandásom Karamčandom Gándhím (tiež známym ako "Mahátma" Gándhí). Gándhí rozširoval satjagrahu počas boja za nezávislosť Indie a tiež počas svojich predchádzajúcich bojov v Južnej Afrike. Teória satjagrahy ovplyvnila boj Nelsona Mandela v Južnej Afrike počas apartheidu, kampaň Martina Luthera Kinga, Ml. počas boja za občianske slobody v Spojených štátoch a veľa iných hnutí za rovnoprávnosť. Praktikant satjagrahy je satjagrah.
Význam pojmu.
Satjagraha je spojením sanskritských slov "satja" (znamenajúci "pravda") a "Agraha" ("nástojčivosť" alebo "pevne sa držať"). Pre Gándhího sa satjagraha stala niečím oveľa viac než "pasívnym odporom". Stala sa silou pri uvádzaní nenásilných spôsobov jednania do života. Podľa jeho slov: 
Pravda (satja) implikuje lásku, a pevnosť (agraha) plodí, a teda slúži ako synonymum pre silu. Tak som začal nazývať Indické hnutie Satjagraha, presnejšie sila ktorá sa rodí z pravdy a lásky alebo nenásilia, a vzdal som sa v tejto súvislosti použitia frázy “pasívny odpor” do takej miery, že aj v anglických textoch sme sa jej často vyhýbali a používali sme namiesto toho slovo “satjagraha”...
Quartier de Bercy

Quartier de Bercy ("štvrť Bercy") je 47. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 12. obvodu. 
Má rozlohu , z ktorých však takmer 40% zaberá železnica. Hranice štvrti tvoria Boulevard périphérique na juhu, rieka Seina na západe, ulice Rue Villiot a Rue de Rambouillet na severe a Rue de Charenton na východe. V 80. rokoch 20. storočia prešla štvrť rozsiahlou modernizáciou a prestavbou, ktorej symbolom sú Palais omnisports de Paris-Bercy (1984) a budova Ministerstva hospodárstva, financií a priemyslu (1990).
Dejiny.
Pri stavebných prácach tu boli objavené na ľavom brehu bývalého ramena Seiny zvyšky dediny zo 4. až 3. tisícročia pred Kr. Našli sa tu monoxyl, šíp, luk a nástroje z kostí a kameňa. Sú to najstaršie stopy ľudského osídlenia na území dnešného Paríža. 
Meno štvrte sa po prvýkrát objavuje v 12. storočí. Panstvo patrilo rodine de Montmorency a od nich prešlo do rúk rodiny Malons, ktorá tu v spolupráci s architektom Louisom Le Vau (1612 - 1670) dala v 17. storočí vybudovať z tvrdze rozsiahly zámok. V tej dobe bola husto osídlená oblasť pozdĺž Seiny. Dedina Bercy bola až do roku 1860 samostatná a potom bola rozdelená medzi mestá Paríž a Charenton-le-Pont.
V 19. storočí tu bola vybudovaná železnica do Lyonu spolu s rozsiahlou lyonskou železničnou stanicou (jej budova sa však nachádza už na území susednej štvrte Quinze-Vingts). Spolu s ňou sa rozšírili sklady obchodníkov s vínom. Tie tu stáli už od 18. storočia a skladovali v nich víno, ktoré sa do Paríža prepravovalo po Seine, neskôr i po železnici. Tento obchod trval až do polovice 20. storočia.
Tieto staré sklady boli na konci 20. storočia zbúrané a na ich mieste vznikol Parc de Bercy (v rokoch 1993-1997) a obchodná štvrť "Bercy Village", pod ktorou je stanica metra Cour Saint-Emilion novej linky 14. Tým bola zavŕšená prestavba celej štvrte trvajúcej od začiatku 80. rokov.
Švihovská vrchovina

Švihovská vrchovina je geomorfologický celok, tvoriaci južnú časť Plzeňskej pahorkatiny.
Poloha.
Rozkladá sa na juhozápade Čiech, kde zaujíma väčšiu časť okresu Plzeň-juh a priľahlé oblasti okolitých okresov (juhozápad okresu Rokycany, juhovýchodnú polovicu okresu Plzeň-mesto, severozápad okresu Klatovy a východný okraj okresu Domažlice). Najvyšší vrchol tvorí hora Koráb pri meste Kdyně.
Na území Švihovskej vrchoviny ležia dve stredne veľké mestá, Klatovy a Rokycany, z ďalších menších sídel napr. Přeštice (pri hranici s Plaskou pahorkatinou), Holýšov, Nýrsko, Janovice nad Úhlavou, Starý Plzenec, Blovice, Spálené Poříčí, Mirošov a Hrádek.
Švihovská vrchovina ako celok spadá do povodia rieky Berounky, ktorá však sama preteká mimo popisovaného územia. V rámci celku sa vodné toky všeobecne zbiehajú k jeho severnému okraju, za ktorým leží Plzeňská kotlina; vyčleňujú sa tak tri významnejšie čiastkové povodia: Najväčšie v juhozápadnej a centrálnej časti Švihovskej vrchoviny vytvára rieka Radbuza so svojimi pravými prítokmi Merklínkou a Úhlavou. Z juhovýchodu územia zbiera vody rieka Úslava a severovýchodný okraj Švihovskej vrchoviny odvodňuje riečka Klabava.
Členenie.
Švihovská vrchovina sa z hľadiska českého geomorfologického členenia delí na päť podcelkov a štrnásť okrskov:
Elektrická jednotka 425.95

Elektrická jednotka 425.95 je elektrická jednotka, ktorú používa Železničná spoločnosť Slovensko v sieti Tatranských elektrických železníc od roku 2000. 
V roku 2023 prišli z rekonštrukcie prvé jednotky rady 425.95. Ktoré boli rekonštruovné v ŽOS Vrútky.
Dejiny.
Jednotky radu 425.95 mali nahradiť dosluhujúce jednotky 420.95 (predtým EMU 89.0), ktoré zaisťovali dopravu na Tatranských elektrických železniciach od roku 1968. Výberové konanie na dodávku 14 kusov vyhralo konzorcium "GTW Vysoké Tatry", tvorené firmami ŽOS Vrútky, Stadler Fahrzeuge a Daimler-Chrysler Rail Systems. Súprava je postavená na báze jednotky Stadler GTW 2/6, ktorá je prevádzkovaná v Alpách. Prvá jednotka bola dodaná v októbri 2000. Po sérii testov bola schválená a uvedená do pravidelnej prevádzky. Počas rokov 2001 a 2002 bolo dodaných ešte 13 súprav a jeden náhradný motorový článok. K tomuto boli v roku 2006 dodané aj krajné články a bol skompletizovaný na 15. jednotku.
Popis.
Súprava sa skladá z troch článkov. Prostredný je oceľový, v ňom je po stranách spojovacej uličky uložený motor. Dva krajné sú vyrobené z hliníka, so stanovišťom pre rušňovodiča. Vozidlo je šesťnápravové, pod každou časťou sú umiestené dve nápravy. Jednotky sú vybavené vizuálnym a hlasovým informačným systémom.
Dažďový senzor

Dažďový senzor alebo snímač či detektor dažďa je spúšťacie zariadenie reagujúce na dážď a spúšťa alebo zastavuje chod pripojených systémov. Zariadenie sa používa predovšetkým v automobilovom priemysle a v zavlažovacích systémoch.
Automobily.
Dažďový senzor v daždi spúšťa stierače a tiež môže automaticky zavrieť okná, aby voda nepoškodila interiér vozidla.
Senzor sa v automobiloch montuje pod čelné sklo. Je tvorený LED diódou a fotodiódou. Lúč z LED diódy sa odráža od povrchu čelného skla a v prípade, že sú na skle kvapky vody sa časť lúča láme a intenzita lúča dopadajúceho na fotodiódu je nižšia. Frekvencia lúča môže byť vo viditeľnom spektre alebo ide o infračervené žiarenie. Snímač môže tiež automaticky meniť periódu, ktorou stierače stierajú.
Zavlažovanie.
V zavlažovacích systémoch dažďový senzor zabraňuje automatickému spusteniu zavlažovania v prípade, keď prší.
Mierka mapy

Mierka mapy udáva pomer zmenšenia dĺžky meranej na mape k dĺžke v skutočnosti (na elipsoidu).
Umožňuje tak vytvoriť si približnú predstavu o podrobnosti mapy. Mierka na rôznych miestach mapy sa líši. Zmeny mierky na mape závisí predovšetkým na diaľkovom skreslení príslušného mapového zobrazenia. Mierka bežných máp obvykle platí pre stred mapy (označuje sa ako "stredná mierka"). Mierka určitého miesta na mape, nezodpovedajúca uvedenej mierke, sa dá označiť za "lokálnu mierku". 
Existuje niekoľko typov vyjadrenia mierok na mape, medzi najpoužívanejšiu z nich patrí mierka číselná a grafická. Mierku môžeme tiež členiť podľa podrobností zobrazenia na mierky:
Typy mierok podľa spôsobu zobrazenia vyjadrenia.
Číselná mierka.
Číselná mierka udáva, koľkokrát je dĺžka odmeraná na mape zmenšená. Udáva sa pomerom 1 : M, kde M je mierkové číslo. Platí teda, že mierka je otočená hodnota mierkového čísla a naopak. Pokiaľ vynásobíme dĺžku na mape mierkovým číslom, získame dĺžku v skutočnosti. Pokiaľ vynásobíme dĺžku v skutočnosti mierkou, dostávame dĺžku na mape.
Príklad číselnej mierky.
znamená, že 1 cm na mape je 1 500 000 cm v skutočnosti. Pretože nás najčastejšie zaujíma skutočná vzdialenosť v kilometroch, stačí oddeliť päť posledných núl a dostaneme vzdialenosť v kilometroch. 1 cm na mape je 15 km.
Grafická mierka.
Na mape nájdeme veľmi často aj grafické znázornenie mierky. Pokiaľ si prenesieme toto grafické znázornenie na úzky prúžok papiera, môžeme podľa neho jednoduchým nanášaním na mape pomerne presne merať vzdialenosti.
Typy mierok podľa podrobností.
Podľa podrobností zobrazenia sa mapy rozdeľujú do troch skupín:
Toto rozdelenie je ale relatívne a závisí od účelu mapy. Napríklad:
Cestovanie

Cestovanie (iné názvy: cesta, putovanie, púť) je chôdza, jazda, plavba či let osoby či osôb (prípadne zvierat) za nejakým cieľom a obyčajne dlhšieho trvania. 
Účelom cestovania je poznávanie (turizmus, náboženské púte), rekreácia, návšteva (priateľov alebo rodinných príslušníkov) alebo obchod (práce).
Forma cestovania závisí od použitia dopravného prostriedku (napr. cestovanie vlakom, lietadlom a pod.). Výraz cestovanie sa používa najmä na pomenovanie prekonávania väčších vzdialeností.
Kozie chrbty

Kozie chrbty sú pohorie v Západných Karpatoch na Slovensku. Pohorie sa člení na dva podcelky - Važecký chrbát a Dúbrava.
Poloha a prírodné podmienky.
Pohorie sa tiahne východozápadným smerom, od Jánoviec pri Poprade až po Kráľovu Lehotu pri sútoku Bieleho a Čierneho Váhu. Jeho severné svahy spadajú do Podtatranskej kotliny, južnú hranicu s Nízkymi Tatrami tvorí údolie Čierneho Váhu. Východnejšie je situovaná hlboká a výrazná Vikartovská priekopa, ktorou preteká horný tok rieky Hornád, patriaca Hornádskej kotline.
Hlavný hrebeň pohoria len málokde klesá pod hranicu 1 000 metrov nad morom. Svoj vrchol dosahuje na Kozom kameni (), ktorý má dva vrcholy spojené úzkym skalnatým hrebeňom. Potom mierne klesá cez Krížový vrch () a Krížovú () do hlbokého zárezu pri Kvetnici. Reliéf pohoria má prevažne charakter vrchoviny. Pohorie je sčasti tvorené Važeckým krasom, rozprestierajúcim sa južne od Važca na ploche približne 30 kilometrov štvorcových. Vyskytujú sa tu najmä podzemné krasové javy, najznámejším z nich je sprístupnená Važecká jaskyňa.
Podnebie a flóra.
Pohorie zaraďujeme do mierne teplej až chladnej klimatickej oblasti. Južné svahy pohoria sú pokryté prevažne reliktnými teplomilnými dubinami. Ďalšími drevinami, ktoré sa hojne vyskytujú na území Kozích chrbtov sú smrek, jedľa, borovica a smrekovec opadavý.
Ján Franek

Ján Franek (* 14. apríl 1960, Gbeľany), je bývalý reprezentant ČSSR v boxe, člen TJ ZŤS Martin, držiteľ bronzovej olympijskej medaily v kategórii do 71 kg na OH 1980 v Moskve, deväťnásobný majster SR. Jeho dcéra Barbora Franeková sa stala víťazkou súťaže ženskej krásy Miss Slovensko 2009.
Bernoulliho diferenciálna rovnica

Bernoulliho diferenciálna rovnica patrí medzi nelineárne obyčajné diferenciálne rovnice, významné tým, že napriek ich nelinearite má známe explicitné riešenia. Ide o rovnicu pre neznámu funkciu formula_1 
kde funkcie formula_3 sú zadané a o čísle formula_4 predpokladáme, že je rôzne od 1 alebo 0 (to by boli lineárne prípady).
Bernoulliho rovnica sa substitúciou 
transformuje na lineárnu diferenciálnu rovnicu prvého rádu 
ktorej riešenie vieme zapísať pomocou integrácie.
Lineárna diferenciálna rovnica prvého rádu (ODR)

Lineárna diferenciálna rovnica prvého rádu je obyčajná diferenciálna rovnica prvého rádu tvaru 
kde formula_2 sú zadané funkcie. Takáto rovnica sa zvykne volať "nehomogénna" alebo aj "rovnica s pravou stranou". V tomto prípade totiž nejde o ozajstnú lineárnu rovnicu v zmysle, že by lineárna kombinácia jej riešení bola znova riešením. Takú vlastnosť máme jedine ak pravá strana (zdrojový člen) je identicky rovná nule. V tom prípade hovoríme o "homogénnej" lineárnej diferenciálnej rovnici prvého rádu. 
Riešenie nehomogénnej rovnice.
Pôvodnú nehomogénnu rovnicu vyriešime tzv. metódou "variácie konštanty", riešenie predpokladáme v tvare 
čo po dosadení vedia na podmienku pre funkciu formula_5 (variovanú konštantu) v tvare 
a teda pre riešenie pôvodnej rovnice máme
Conciergerie

Conciergerie je palác, ležiaci v severozápadnej časti ostrova Cité v Paríži. 
Patrí do komplexu budov bývalej kráľovskej rezidencie "Palais de la Cité" v 10. - 14. storočí. Po povstaní parížskych mešťanov proti dauphinovi Karolovi v roku 1358 kráľovská rodina komplex opustila z dôvodu nedostatočnej bezpečnosti. Časť dostal parížsky súdny dvor Parlement de Paris a táto budova slúžila správcovi kráľovského paláca, preto sa nazýva Conciergerie (čiže purkgrófstvo). 
Neskôr, hlavne počas francúzskej revolúcie slúžil ako väznica. Bolo tu väznených 1 200 väzňov, medzi nimi aj Mária Antoinetta. Od roku 1914 je budova prístupná verejnosti.
Setra

Setra je nemecký výrobca komerčných a zájazdových autobusov sídliaci v meste Neu-Ulm. Od roku 1995 je firma začlenená ako samostatná značka v dcérskej spoločnosti EvoBus GmbH, vo vlastníctve Daimler AG.
Názov "Setra" vznikol z "Selbsttragend" (samonosný). To sa vzťahuje na integrálny charakter konštrukcie vozidiel v 50-tych rokoch, keď firma ešte vyrábala samostatné podvozky a karosérie (často vyrábané samostatnými spoločnosťami).
Palais Brongniart

Palais Brongniart, starší názov Palais de la Bourse ("Burzový palác") je palác v Paríži, v ktorom sídli Parížska burza. Je charakteristický svojou kolonádou z korintských stĺpov. Jeho autorom je architekt Alexandre Théodore Brongniart (17391813), po ktorom nesie meno. Nachádza sa v 2. obvode na námestí "Place de la Bourse". Od roku 1987 je chránený ako historická pamiatka.
Dejiny.
Stavbu paláca nariadil v roku 1807 Napoleon Bonaparte a poveril architekta Brongniarta vypracovaním plánov. Architekt sa však dokončenia stavby nedožil, zomrel 6. júna 1813. Stavbu po ňom prevzal architekt Éloi Labarre (17641833) a budova bola dokončená v novembri 1825. Strop hlavnej sály vyzdobil maliar Alexandre Denis Abel de Pujol (17851861).
Využitie.
Palác je v majetku mesta a Parížska burza ho má dlhodobo prenajatý.
Monument historique

Monument historique (dosl. "historická pamiatka") je vo Francúzsku označenie pre významné historické a kultúrne pamiatky podliehajúce ochrane. Označenie je tak ekvivalentom kultúrnej pamiatky či národnej kultúrnej pamiatky na Slovensku. 
Uznanie verejného zájmu sa týka najmä pamiatok spojených s históriou alebo umením. Tejto ochrane môžu podliehať i hnuteľné predmety, ktoré v určitom prostredí majú tiež historický význam, napr. nábytok, zvony, kalichy a pod. Dnes je vo Francúzsku viac ako 40 000 takto chránených pamiatok. Za ich evidenciu je zodpovedné francúzske ministerstvo kultúry.
Setra S415HDH

Setra S415HDH je diaľkový autobus z radu TopClass nemeckého výrobcu Setra. Názov HDH v názve S415HDH znamená Hoch decker-Hoch (vysokopodlažný autobus). S415HDH používa motor Mercedes-Benz, ktorý je k dispozícii v dvoch výkonových úrovniach - 428 alebo 503 koní.
Existuje aj špeciálna verzia tohto autobusu s 3 miestami v rade.
Lila Downsová

Lila Downsová (celým menom Ana Lila Downs Sánchez; * 9. septembra 1968, Tlaxiaco, Oaxaca, Mexiko) je mexická herečka, speváčka, skladateľka, podnikateľka a víťazka Latin Grammy. 
Biografia.
Lila Downsová je dcéra mexickej kabaretnej speváčky Anity Sánchezovej a amerického profesora umenia a kinematografie Allena Downsa. Lila študovala klasický spev v New Yorku a tiež získala titul v odbore antropológie na Minnesotskej univerzite.
Novohradské podhůří

Novohradské podhůří alebo (po slovensky) Novohradské podhorie je geomorfologický celok na juhovýchode Šumavskej hornatiny. Ide o súbor zníženín, pahorkatín i členitých kryhových pohorí. Dosahuje strednú nadmorskú výšku , maximálna výška je (Kohout). Vltava, Malše a ich prítoky vytvárajú hlboko zarezané, miestami až kaňonovité údolia.
Geologická stavba.
Najväčšia časť Novohradského podhůří je tvorená kryštalinickými horninami (žuly moldanubického plutónu a cordieritické ruly jeho plášte, svorové ruly a svory). V Kaplickej brázde sa nachádzajú zvyšky neogénnych usadenín.
Boubínská hornatina

Boubínská hornatina je geomorfologický podcelok na severovýchodnom okraji Šumavy. Rozprestiera sa na ploche a má priemernú nadmorskú výšku , čo je najviac zo všetkých podcelkov Šumavy. Na juhu susedí s Vltavickou brázdou, na východe s Libínskou hornatinou a Husineckou vrchovinou, na severe s Bělečskou vrchovinou a na západe s Knížecími pláňami. Na okrajoch je tento vrásnozlomový masív rozčlenený hlbokými údoliami (Pravětínský potok, Cikánský potok, Boubínský potok, Milešický potok, Křemenný potok)
Geologická stavba.
Boubínská hornatina je tvorená z biotitických granitizovaných rúl moldanubika.
Geomorfologické okrsky.
Hornatina sa člení na dva geomorfologické okrsky:
Palmovka (stanica pražského metra)

Palmovka je stanica metra v Prahe na linke B. Nachádza sa vo štvrti Libeň a do prevádzky bola uvedená 22. novembra 1990.
Charakteristika stanice.
Stanica sa nachádza pozdĺžne pod ulicou "Na Žertvách". Je hĺbená, založená v plytkej jame (12,4 m pod povrchom), 8,5 m pod hladinou podzemnej vody. Palmovka je dlhá 203 m a má 10 m široké nástupišťa bez stĺpov. Zo stanice vedú na povrch dva vestibuly spojené s nástupišťom eskalátormi. Prvý vestibul vedie na pešiu zónu ku križovatke Palmovka, kde je možný prestup na električkovú dopravu, druhý smeruje k miestnej autobusovej stanici. Stanica je obložená bielym perleťovým dekoratívnym sklom a obkladačkami. Vestibuly sú obložené mramorovými doskami. V stanici sú umiestnené informačné projektory. Stanica nemá bezbariérový prístup. 
Povodeň v roku 2002.
V roku 2002 došlo k zaplaveniu celej stanice vodou v dôsledku rozsiahlej povodne. Do prevádzky bola znovu uvedená až v roku 2003. Pri jazde po eskalátoroch je možné si všimnúť malú ceduľku, ktorá ukazuje, pokiaľ bola stanica zatopená.
Danubiana Meulensteen Art Museum

Danubiana Meulensteen Art Museum, alebo skrátene Danubiana, je múzeum a galéria moderného umenia nachádzajúce sa asi 15 km južne od Bratislavy blízko mestskej časti Čunovo. Múzeum sa nachádza na polostrove na toku rieky Dunaj. Bolo otvorené 5. septembra 2000. V roku 2014 prebehla rozsiahla rekonštrukcia areálu.
Opis.
Jeho zakladateľmi sú holandský podnikateľ, zberateľ a mecenáš umenia Gerard Meulensteen a Slovák Vincent Polakovič. Danubiana predstavila od svojho otvorenia diela popredných osobností domácej, európskej a svetovej výtvarnej scény. Zo zahraničných autorov sú to mená ako Magdalena Abakanowicz, Karel Appel, Sam Francis, Joan Miró, Walasse Ting, Hermann Nitsch, Robert Doisneau, Jan Kaplický, Jiří Georg Dokoupil, ktoré sú uznávané kultúrnym svetom. Zo slovenských umelcov v Danubiane vystavovali aj Peter Pollág, Milan Lukáč, Ivan Pavle, Svätozár Ilavský, Vladimír Kompánek, Jozef Jankovič, Rudolf Sikora, Ján Kelemen, Karol Kállay, Katarína Vavrová, Dorota Sadovská a mnohí ďalší.
Múzeum bolo po prvý raz otvorené v roku 2000 a v septembri roku 2014 bola otvorená aj jeho dostavba. Nová budova Danubiany ponúka návštevníkom permanentnú zbierku, ktorá obsahuje diela slovenských a medzinárodných umelcov.
V priľahlom sochárskom parku môžu návštevníci vidieť diela viacerých osobností sochárskej scény, akými sú napríklad Eľ Lisickij, Magdalena Abakanowicz, Jim Dine, Hans van de Bovenkamp, Jozef Jankovič, Arman, J. C. Farhi, Vladimír Kompánek, Rudolf Uher a pod. Výnimočnou je aj prechádzka po pochôdznej časti strechy múzea, kde najmä pohľad na Bratislavu, Malé Karpaty a majestátny tok Dunaja býva pri západe slnka vždy nezabudnuteľným zážitkom. Prehliadku múzea, ktoré sa po svojej veľkorysej dostavbe v roku 2014, podporenej vládou SR, stalo novým symbolom modernej Bratislavy, dnes odporúčajú najprestížnejšie svetové bedekre a sociálne portály.
Setra S417HDH

Setra S417HDH je diaľkový autobus z radu TopClass nemeckého výrobcu Setra. S417HDH je najdlhším autobusom tejto série. K dispozícii má dve výkonové úrovne motora - 428 a 503 koní.
Ukrižovanie svätého Petra (Caravaggio)

Ukrižovanie svätého Petra () je názov obrazu talianskeho barokového maliara Caravaggia.
Po dokončení dvoch obrazov s výjavmi zo života svätého Matúša - "Povolanie svätého Matúša" a "Umučenie svätého Matúša" - Caravaggiova sláva začala rásť. Stal sa vyhľadávaným a žiadaným umelcom. Vzápätí po dohotovení týchto diel, v septembri 1600, podpísal zmluvu na namaľovanie dvoch postranných obrazov do bočnej kaplnky v bazilike Santa Maria del Popolo.
V deväťdesiatych rokoch 16. storočia Tiberio Cerasi, strážca pokladu pápeža Klementa VIII., získal od augustiniánskych mníchov úzku kaplnku v priečnej lodi baziliky. U dvoch významných rímskych maliarov, Annibale Carracciho a Caravaggia, si objednal jej výzdobu. Carracci mal namaľovať vysoký oltár s námetom Nanebovzatia Panny Márie a navrhnúť fresky na klenbu s výjavmi zo života svätých Petra a Pavla. Caravaggio mal podľa zmluvy namaľovať dva postranné obrazy zachytávajúce scény Mučenie svätého Petra a Obrátenie svätého Pavla. Mali byť namaľované na dvoch cyprusových doskách do ôsmich mesiacov.
Námety obrazov mali v čase prebiehajúceho Svätého roku 1600 symbolizovať prebúdzanie „večného mesta“ k novému životu, k znovuzrodenia kresťanstva, ktoré malo svoj základ v apoštoláte svätých Petra a Pavla.
Presne v duchu svojho výtvarného a ikonografického poňatia je príbeh obrazu "Ukrižovanie svätého Petra" zasadený do všedného sveta; napriek tomu symbolickým poňatím svetla a tmy vytvoril veľmi dojímavé, no zároveň veľmi sugestívne dielo. Svätý Peter, starý bradatý muž, pribíjaný na kríž na vlastnú žiadosť hlavou dolu, je prostý, jednoduchý človek, ktorého akoby vetrom ošľahaná tvár je tvárou niekdajšieho rybára z Betsaidy, vyrovnane prijímajúceho krutú smrť.
Realita súčasného sveta je zrejmá i z postáv popravcov; sú to rímski robotníci, špinaví a spotení, ktorí vypätými svalmi dokončujú svoju prácu. Ich tváre sú v tieni, postavy sú tak anonymné. Divák si pri pohľade na veľmi realisticky podanú scénu nevdojak uvedomuje krutú pravdu, vníma obraz nesmierneho utrpenia a fyzickej bolesti, ktorú musel umierajúci Peter podstúpiť. Napriek tejto skutočnosti sa apoštolova postava, pribitá na kríž veľkými klincami, vyznačuje úplným pokojom.
Veľmi dôležitými skutočnosťami sú spôsob a miesto umiestnenia obrazu a pohľad svätého Petra: zdalo by sa, že jeho zrak je upretý na svoju ľavú dlaň. Pri pozornejšom skúmaní je však evidentné, že pohľad pribitého Petra smeruje mimo rámca obrazu, no nie na diváka, ale na obraz visiaci na protiľahlej stene kaplnky - na "Obrátenie svätého Pavla". Z toho vyplýva, že maliar mal už pri koncipovaní týchto dvoch diel jasnú predstavu o ich ideovej náplni: kým jedného (Pavla) zachytil v momente jeho spojenia s kresťanskou vierou, druhého (Petra) na konci jeho životnej i duchovnej púte.
Jemeppe-sur-Sambre

Jemeppe-sur-Sambre je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 18 143 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Jemeppe-sur-Sambre pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
La Bruyère

La Bruyère je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko.
Obyvateľstvo.
Obec má približne 8 798 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 La Bruyère pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Mettet

Mettet je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 12 547 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Mettet pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Ohey

Ohey je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko.
Obyvateľstvo.
Obec má približne 4 529 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Ohey pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Onhaye

Onhaye je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 3 138 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Onhaye pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Odmerný valec

Odmerný valec je plastová alebo sklenená dutá nádoba s ryskami, ktorá je určená na odmeriavanie objemu kvapalín alebo pevných látok. Najčastejšie sa využívajú v chemických laboratóriách na približné odmeriavanie objemov kvapalín alebo roztokov látok so známou koncentráciou pre chemické reakcie. Nie sú vhodné na meranie objemu horúcich kvapalín, na rozpúšťanie látok, riedenie roztokov, zahrievanie, ani vykonávanie chemických reakcií.
Odmerné valce sú zvyčajne kalibrované na odčítanie spodného okraja menisku (oblúkovitého prehnutia kvapaliny, vznikajúceho na rozhraní kvapaliny, steny nádoby a vzduchu v dôsledku povrchového napätia), pričom oko pozorovateľa by sa malo nachádzať v úrovni spodného okraja menisku, aby nedochádzalo k paralaxnej chybe. Pri nepriehľadných roztokoch sa zvykne odčítavať horný okraj menisku.
Povolené objemové odchýlky odmerných valcov predstavujú niekoľko desatín percenta ich celkového objemu.
Pomocou odmerného valca je možné určovať aj objemy pevných telies. Toto meranie sa vykonáva tak, že sa na začiatku zaznamená objem samotnej kvapaliny vo valci a následne sa dovnútra vloží pevné teleso tak, aby bolo úplne ponorené v kvapaline. Od celkového objemu po vložení telesa sa odpočíta zaznamenaný objem samotnej kvapaliny a výsledný rozdiel udáva objem pevného telesa.
Profondeville

Profondeville je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 11 598 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Profondeville pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Sambreville

Sambreville je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 3 138 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Sambreville pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Sombreffe

Sombreffe je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 7 994 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 obec pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Obyčajná lineárna diferenciálna rovnica

Obyčajná lineárna diferenciálna rovnica formula_1-tého rádu je rovnica tvaru 
kde funkcie formula_3 sú zadané. Špeciálnym prípadom takej rovnice je lineárna diferenciálna rovnica prvého rádu (ODR).
Ľavá strana tejto diferenciálnej rovnice sa zvykne značiť takto 
a priradenie formula_5 voláme "lineárny diferenciálny operátor n-tého rádu". V prípade, že formula_6 hovoríme o "homogénnej" lineárnej diferenciálnej rovnici. 
Homogénna lineárna diferenciálna rovnica s konštantnými koeficientami.
Ide o rovnicu 
ktorej koeficienty sú konštanty. Už Euler si všimol, že exponenciálna funkcia formula_8 s vhodným formula_9 je riešením tejto rovnice. Dosadením do rovnice dostaneme podmienku na číslo formula_9, ktorú voláme "charakteristická rovnica" 
čo je algebrická rovnica stupňa formula_12, ktorá má podľa základnej vety algebry práve formula_12 koreňov ak počítame aj ich násobnosť. Rozoznávame dva prípady: 
V každom prípade takto získame práve formula_1 lineárne nezávislých riešení homogénnej lineárnej diferenciálnej rovnice formula_1-tého rádu s konštantnými koeficientami. 
Ak sú koeficienty formula_22 reálne čísla, tak spolu s koreňom formula_16 má charakteristická rovnica aj koreň komplexne združený formula_24. V tomto prípade z koreňov formula_25 máme 2 reálne funkcie 
kde formula_27 V prípade, že uvedený koreň je viacnásobný, tak sa pridávajú násobky trigonometrických funkcií mocninou nezávisle premennej.
Boubín

Boubín () () je juhočeský vrch v Boubínskej hornatine, piaty najvyšší vrchol českej časti Šumavy. Nachádza sa východne od Kubovej Hute, vrcholová časť patrí katastrálnemu územiu Včelná pod Boubínem, časti obce Buk (okres Prachatice). Oblý masív Boubína tvoria spolu s ostro tvarovaným Bobíkom () charakteristickú siluetu Šumavy viditeľnú aj zo značne vzdialených miest.
Pôvod názvu.
Český názov vrchu (v tvare "Bubyn") je doložený v latinskej listine z roku 1398 a znamenal Búbov (Boubov) vrch. Nemecké obyvateľstvo nazývalo vrch "Kuboberg" (prvýkrát doložené v roku 1728) podľa osady Kubohütten (Kubova Huť). V 19. storočí bol nemecký názov umelo pozmenený na "Kubany" v zmysle Kubanov vrch.
Rozhľadňa.
Od novembra 2004 je na vrchole obnovená vysoká drevená rozhľadňa, ponúkajúca znamenitý výhľad na celú panorámu Šumavy (Libín, Kleť, Chlum, Bobík, Smrčina, Plechý, Stožec, Třístoličník, Luzný, Černá hora, Poledník) na jednej strane a dovnútra Čiech (Vimperk, Brdy, JE Temelín, Hluboká nad Vltavou) na strane druhej. Za dobrej viditeľnosti je možné vidieť i Alpy. Po drevenom schodisku (109 schodov) umiestnenom v strede veže sa turista dostane až na ochodzu, umiestnenú v siedmom nadzemnom poschodí. Veža je v základni široká 7x a vo vrcholovej časti sa zužuje na šírku 4x. Rozhľadňa je volne prístupná, ale len od 1. apríla do 30. novembra.
Stavba rozhľadne bola začatá v júli 2004, stála celkovo asi 3 milióny korún a bola vykonaná firmou SMP Construction. Podľa podmienok stavebného povolenia nesmela byť použitá pri stavbe žiadna ťažká technika, takže 60 ton stavebného materiálu bolo postupne dopravené na vrchol Boubína ručne, lanovkou alebo koňmi. Slávnostne bola otvorená v máji 2005.
Prístup.
Boubín je prístupný z niekoľkých smerov. Najkratšia cesta () na vrchol vedie z Kubovej Hute po modrej turistickej značke. Na Boubín vedie tiež červená značka z Vimperku, žltá značka zo Šumavských Hoštíc cez Včelnou pod Boubínom, červená značka z Volarov a modrá značka z Lenory cez Zátoň. V reakcii na otvorenie rozhľadne Správa NP a CHKO Šumava dočasne uzatvorila v prvej polovici roku 2005 prístupové cesty na vrchol Boubína až na jedinú provizórnu trasu. V auguste 2005 bola znovu otvorená cesta v úseku rázcestie Na křížkách – vrchol Boubína, po ktorej vedú spoločne červená značka z Volarov a modrá z Lenory. Naďalej zostali uzatvorené záverečné úseky zostávajúcich troch turistických chodníkov. Modrá značka z Kubovej Hute sa odkláňa pod Johnovým kameňom na náhradnú zeleno značenú trasu, ktorá vedie po lesnej ceste a napájajú sa na ňu i chodníky z Vimperku a Šumavských Hoštíc. V roku 2006 bol záver výstupovej cesty na Boubín premenený na drevený chodník so zábradlím.