Zavesenie zvona Žigmund

Zavesenie zvona Žigmund tiež Zavesenie zvona Žigmund na veži katedrály v roku 1521 v Krakove () je obraz z roku 1874 s rozmermi 94×189 centimetrov od poľského maliara Jana Matejka. Obraz patrí do Matejkových historických malieb. Zachytáva zlatú éru poľskej renesancie a moc Poľského kráľovstva. Zvon Žigmund sa prvýkrát rozoznel 13. júla roku 1521. Považuje sa za jeden z národných symbolov Poľska.
Okrem oficiálneho názvu obrazu existuje ešte aj veľa alternatívnych pomenovaní, a síce "Svätenie zvona Žigmund" (), ktoré navrhol Mieczysław Treter, ďalej "Vztýčenie zvona Žigmund", "Zvon kráľa Žigmunda" alebo "Zvon Žigmund" ().
História.
Zvon.
Žigmund () je najväčší zvon, ktorý visí v Žigmundovej veži v katedrále na Wawele, sídle krakovskej arcidiecézy. Poľský kráľ Žigmund I. Starý jeho odliatie objednal u zvonára Hansa Behama z Norimbergu. Ten na ňom pracoval roku 1520 a odlial ho z bronzu. Na tele zvona, presnejšie na jeho bočnej časti, je okrem iného vyrytá podobizeň svätého Stanislava a svätého Žigmunda, ktorých dopĺňa orol z poľského znaku a rytier zo štátneho znaku Litvy.
Nasledujúceho roku, konkrétne 9. júla 1521, bol zvon inštalovaný do špeciálne pristavanej starej obrannej veže hradu, zvanej Žigmundovska (), a o štyri dni neskôr (13. júla) sa zvon prvýkrát rozoznel. Zvoní sa naň pri významných poľských dňoch, a to ako občianskych, tak aj cirkevných, a tiež pri významných udalostiach, medzi ktoré sa radila napríklad návšteva pápeža Jána Pavla II.
Zvon Žigmund sa okrem iného objavoval aj v dobovej literatúre, napr. v básni Władysława Bełzu nazvanej "Zakliate zvony" ().
Obraz.
Matejko začal premýšľať o tvorbe obrazu už v roku 1861. Nasledujúci rok vytvoril prvé prípravné skice. Neskôr sa k téme vrátil až v roku 1874 a zobrazil – v rozpore so zaužívaným názvom obrazu – výjav vybratia práve odliateho zvonu z formy v zlievárni. V snahe o čo najvernejšie zachytenie scény nechal tesárovi vytvoriť repliku lešenia, ktoré slúžilo na premiestňovanie zvonu. Obraz maliar dokončil v roku 1874.
Dielo bolo v dobe svojho vzniku prijaté kladne. Poľský historik Stanisław Tarnowski v roku 1875 publikoval rozsiahlu pozitívnu recenziu v časopise "Przegląd Polski". Obraz bol vystavený v Paríži roku 1875. O tri roky neskôr (1878) bol v Paríži vystavený opäť, a to počas Svetovej výstavy, kedy doplnil ďalšie Matejkove diela – "Lublinská únia" () a "Wacław Wilczek". Matejko za maľby získal zlatú medailu. Okrem Paríža bolo dielo vystavené v roku 1875 aj v Krakove a vo Viedni. Francúzsky básnik Gustave Le Vavasseur o diele povedal:
V roku 1875, rok po dokončení diela, zakúpila maľbu pani Walewská z rodu Lenkiewiczovcov, pravdepodobne Octavia, dcéra Gracjana Lenkiewicza-Ipohorského a Honoraty Czetwertyńskej. Medzi rokmi 1928 a 1939 dielo uložila Rosa Czetwertyńska, rodená Radziwill Czetwertyńska, do varšavskej Spoločnosti pre podporu výtvarného umenia (). Po vypuknutí druhej svetovej vojny uložil Ludwik Czetwertyński dielo do Národného múzea vo Varšave. V roku 1944 bolo dielo nacistami odvezené na neznáme miesto. Po revindikácii sa roku 1949 stalo opäť majetkom varšavského Národného múzea.
Popis.
Obraz je jednou z historických malieb, ktoré znázorňujú obdobie zlatej éry poľskej renesancie. Zároveň vyzdvihuje silu vtedajšieho Poľského kráľovstva, jeho elít aj obyčajných ľudí. Dielo zobrazuje dav s množstvom postáv historického významu, ktorých zoznam je uvedený nižšie. Ľavá strana obrazu zobrazuje bohatstvo a slávu vtedajšej doby, zatiaľ čo pravá tvrdú prácu obyčajných ľudí. Hoci je Matejkovo dielo známe ako "Zavesenie zvona Žigmund", v skutočnosti ukazuje nie okamih zavesenia, ale vybratie zvona z formy.
V ľavej časti obrazu je zachytený kráľovský dvor, a síce poľský kráľ Žigmund I. Starý, jeho rodina (syn Žigmunda II. a dcéra Izabela), ďalej kráľovná Bona Sforzová a dvorný šašo Stańczyk. Medzi ďalšie postavy zachytené na obraze patrí bankár Jan Boner, obchodník a úradník Seweryn Bethman a kastelán a vojvoda Stanisław Kmita. Na obraze je zobrazený aj biskup Ján Chojeński, ktorý zvon posväcuje, a blízko neho aj kanonik Grzegorz Lubrański.
Nad samotným zvonom možno vidieť majstra zvonára Hansa Behama. Medzi ním a dvorom stoja dve tmavé postavy. Ide o wawelského architekta Bartolomea Berrecciho a maďarského lutnistu a hudobníka Bálinta Bakfarka, ktorý podľa legendy hodil strunu zo svojho nástroja do roztaveného bronzu. V pozadí obrazu je Wawelský hrad.
Matejko často zahŕňal do svojich diel osobnosti, ktoré síce považoval za významné, avšak v skutočnosti nemohli byť z rôznych dôvodov na scéne prítomné ako napríklad syn Žigmunda I. Žigmund II. August, ktorému v dobe slávnostného svätenia zvonu bol iba jeden rok. V roku 1885 Matejko namaľoval obraz pomenovaný "Žigmund I. počúvajúci zvon" ("Zygmunt I słuchający Dzwonu Zygmunta"), ktorý vyobrazuje staršieho kráľa Žigmunda a šaška Stańczyka, ako uvažujú o konci Poľského kráľovstva.