Metóda integrovania per partes

Metóda integrovania per partes sa využíva na integrovanie súčinu funkcií. Integrovanie touto metódou sa v preklade nazýva aj integrovanie (integrácia) po častiach.
Základné pravidlo je takéto:
kde u a v sú funkcie derivované na intervale (a; b).
Príklady.
Postup.
Riešenie integrálov metódou per partes by sa dalo označiť za proces viac skusmý ako čisto mechanický. Zvyčajne sa na začiatku daná funkcia opatrne rozdelí na súčin dvoch funkcií "u"("x")"v"("x"). A to tak, aby výsledný integrál, ktorý vznikne postupom per partes, bolo možné vyriešiť jednoduchšie ako pôvodnú funkciu v celku. Nižšie uvedený vzorec popisuje najefektívnejší postup:
Možno si povšimnúť, že na pravej strane je "u" derivované a "v" integrované. Je teda výhodné zvoliť za "u" funkciu, ktorá sa derivovaním zjednoduší alebo za "v" vybrať funkciu, ktorá sa zase zjednoduší integrovaním. Ako jednoduchý príklad uvažujme:
Pretože derivácia ln("x") je formula_4, označíme (ln("x")) ako "u". A nakoľko integrál z formula_5 je formula_6, formula_7 označíme ako "dv". Situácia je teraz nasledovná:
Integrál z formula_9 možno nájsť pomocou pravidla mocniny, čo sa bude rovnať formula_4.
Možnou alternatívou je aj voľba "u" a "v" takým spôsobom, že výsledok "u"' (∫"v dx") sa zjednoduší vykrátením. Uvažujme napríklad tento integrál:
Ak zvolíme "u"("x") = ln(|sin("x")|) a "v"("x") = 1/cos2"x", potom derivované "u" bude 1/tan "x" použitím reťazového pravidla a "v" sa integruje na tan "x." Výsledok teda bude
Integrand sa vykráti na 1, teda integrál bude rovný "x". Hľadanie kombinácií vhodných na zjednodušenie si často vyžaduje istú dávku experimentovania.
V niektorých prípadoch nemusí byť potrebné, aby bol integrál, ktorý vznikol pomocou per partes, v čo najjednoduchšom tvare. Napríklad v numerickej matematike môže postačovať, že má malú veľkosť, a teda k výslednému odhadu prispieva len malou chybou. Niektoré iné špeciálne techniky sú predvedené na nižšie uvedených príkladoch.
Pre výpočet
nech:
potom:
kde "C" je integračná konštanta.
Pre vyššie mocniny "x" v tvare
možno integrál vyčísliť opakovaným použitím metódy per partes. Každým použitím tejto metódy sa mocnina "x" zníži o jeden stupeň.
Často využívaný príklad spôsobu integrovania per partes je
V tomto príklade je integrovanie per partes použité dvakrát. Najprv nech
potom:
Teraz, na vyčíslenie zvyšnej časti integrálu použijeme opäť integrovanie per partes:
Teda:
Čo v celku dáva nasledovné:
Na oboch stranách rovnice si môžeme všimnúť rovnaký integrál, po ktorého pričítaní na obe strany rovnice dostaneme
čo možno upraviť do tvaru
kde "C" (a "C"' = "C"/2) je integračná konštanta.
Podobná metóda sa uplatňuje aj pri hľadaní integrálu tretej mocniny sekansu.
Dva ďalšie široko známe príklady možno nájsť pri integrovaní funkcie vyjadrenej ako násobok seba samej a jednotky. Funguje to v prípade, ak je známa derivácia tejto funkcie a integrál tejto derivácie vynásobený "x" je takisto známy.
Prvým príkladom je ∫ ln("x") d"x." Napíšeme ho ako
Nech
potom
kde "C" je integračná konštanta.
Druhým príkladom je funkcia "inverzná" k tangensu, a to arctan("x"):
Integrál upravíme na
Teraz, nech
potom
pričom integrál
bol vyčíslený substitučnou metódou.
Pravidlo LIATE.
Toto pravidlo, ktoré navrhol Herbert Kasube, vraví, že akákoľvek z funkcií integrálu, ktorá sa v nasledujúcom zozname objaví ako prvá, by mala byť označená ako "u":
Funkcia označená ako "dv" je teda tá, ktorá sa vo vyššie uvedenom zozname objaví ako druhá v poradí. A to z toho dôvodu, že funkcie umiestnené nižšie v zozname su jednoduchšie integrovateľné, ako funkcie nad nimi. Toto pravidlo je občas označované aj ako „DETAIL“, kde písmeno "D" znamená "dv".
Na ukážku využitia pravidla LIATE uvažujme integrál
Podľa pravidla LIATE, "u = x" a "dv =" cos("x")dx, teda "du = dx" a "v =" sin("x"). Výsledný integrál bude teda nasledovný:
čo vo výsledku dáva
Vo všeobecnosti sa teda usilujeme zvoliť "u" a "dv" takým spôsobom, aby výraz "du" bol jednoduchší ako "u" a výraz "dv" jednoducho integrovateľný. Ak by namiesto toho bola za "u" zvolená funkcia cos("x") a "x.dx" ako "dv", dostali by sme integrál
ktorý by po opakovanej aplikácii metódy per partes jednoznačne vyúsťoval do nekonečného počtu ďalších integrálov.
Napriek svojim výhodám má pravidlo LIATE aj isté obmedzenia. Častou alternatívou je zoradenie pravidiel do postupnosti „ILATE“. A taktiež, v niektorých prípadoch, mnohočleny je potrebné rozdeliť netradičnými spôsobmi. Napríklad, aby sme integrovali
zvolíme
teda
Potom
Napokon, výsledok bude