burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Edward Lu

Edward Tsang Lu (* 1. júl 1963, Springfield, Massachusetts, USA) pôvodne fyzik a astronóm, bol od decembra 1994 do augusta 2007 astronautom NASA. Má za sebou tri kozmické lety, vrátane šesťmesačného pobytu na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS). Celkom strávil vo vesmíre 205 dní, 23 hodín a 20 minút.
Život.
Mladosť.
Edward Lu je čínskeho pôvodu, narodil sa v Springfielde v štáte Massachusetts, detstvo a mladosť prežil v Honolulu na Havaji a v meste Webster v štáte New York. Po ukončení strednej školy (roku 1980) vo Webster študoval elektrotechniku na Cornellovej univerzite, roku 1984 tu získal titul bakalára. O štyri roky neskôr sa stal doktorom aplikovanej fyziky na Stanfordovej univerzite. Potom sa venoval fyzike Slnka a astrofyzike vo vysokohorskom laboratóriu v Boulder v Colorade. Od roku 1992 bol zamestnaný aj v Spojenom inštitúte pre laboratórnu astrofyziku () pri Coloradskej univerzite. V rokoch 1992 - 1995 študoval v Astronomickom inštitúte v Honolulu.
Astronaut.
Zúčastnil sa 15. náboru astronautov NASA, uspel a 8. decembra 1994 bol začlenený do oddielu astronautov NASA. Po kurze všeobecné vesmírnej prípravy získal v máji 1996 kvalifikácii letového špecialistu.
Skoro po dokončení prípravy bol zaradený do posádky letu STS-84. Do vesmíru odštartoval na palube raketoplánu Atlantis 15. mája 1997. Atlantis priviezol na stanicu Mir nového amerického člena základnej posádky. Raketoplán pristál po 11 dňoch, 20 hodinách a 28 minútach letu 24. mája 1997. 
V dňoch 8. - 20. septembra 2000 sa zdržiaval vo vesmíre druhýkrát. Misia STS-106 raketoplánu Atlantis trvala 11 dní, 19 hodín a 12 minút. Jej úlohou bolo pripraviť a zásobiť Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) na stále osídlenie.
V marci 2001 bol vymenovaný za palubného inžiniera hlavnej posádky Expedície 7 na ISS, kolegami v posádke sa stali Jurij Malenčenko (veliteľ) a Sergej Moščenko, neskôr nahradený Alexandrom Kalerim. Po havárii Columbie bola posádka obmedzená na dvoch kozmonautov - Malenčenka a Lua.
Do vesmíru vzlietol 26. apríla 2003 v ruskom Sojuze TMA-2. V dôsledku prerušenia letov raketoplánov bola Expedícia 7 iba dvojčlenná. Dvojica Malenčenko, Lu pristála po šesťmesačnej práci na stanici v Kazachstane dňa 28. októbra 2003 po 184 dňoch, 22 hodinách a 46 minútach letu.
V auguste 2007 odišiel z NASA.
Edward Lu je ženatý, má jedno dieťa.
Elektroslabá interakcia

Elektroslabá interakcia je fyzikálna teória zjednocujúca elektromagnetickú a slabú interakciu. Sformulovaná bola koncom 60. rokov 20. storočia S. Glashowom, A. Salamom a S. Weinbergom, ktorý za ňu boli v roku 1979 ocenení Nobelovou cenou za fyziku.
Častice asociované s elektroslabou interakciou.
Ľavotočivé leptóny resp. kvarky z jednej generácie tvoria páry, takzvané dublety. Ľavotočivosť týchto častíc značíme v tabuľke pomocou indexu L (z angl. left). Naproti tomu pravotočivé leptóny resp. kvarky tvoria singlety. Značíme ich indexom R (z angl. right).
"Elektroslabá interakcia " pôsobí na nasledujúce dublety a singlety elementárnych častíc:
Elektrický náboj udávame v jednotkách elementárneho náboja. Čiara nad kvarkmi "d", "s" a "b" značí takzvané CKM-Miešanie (pozri CKM-matica).
"Elektroslabá interakcia" pôsobí taktiež na antičastice zodpovedajúce hore uvedeným leptónom resp. kvarkom. Častice podliehajúce elektroslabej interakcii nesú okrem elektrického náboja "Q" slabý hypernáboj "YW". Pričom medzi hodnotou elektrického náboja a tretím komponentom slabého hypernáboja platí tento vzťah: 
formula_1.
Majstrovstvá Južnej Ameriky vo futbale 1916

Majstrovstvá Južnej Ameriky vo futbale 1916 boli historicky prvé kontinentálne majstrovstvá Južnej Ameriky. Turnaj sa uskutočnil v Buenos Aires v Argentíne od 2. do 17. júla 1916. Víťazom sa stala reprezentácia Uruguaja. Najlepším strelcom sa stal Uruguajčan Isabelino Gradín s troma gólmi.
Kvalifikácia.
Kvalifikácia sa neuskutočnila. Na turnaj automaticky postúpili reprezentácie Argentíny, Brazílie, Čile a Uruguaja.
Externé odkazy.
Majstrovstvá Južnej Ameriky vo futbale 1916 - štatistiky (anglicky)
Nápoj lásky

Nápoj lásky (v origináli "L'elisir d'amore") je názov opery Gaetana Donizettiho z roku 1832. Autorom libreta je Felice Romani. 
Obsah.
Nápoj lásky je opera buffa o dvoch dejstvách. Jej dej sa odohráva na talianskom vidieku v 19. storočí.
Prvé dejstvo.
Nemorino sa užiera svojou neopätovanou láskou k Adine, navyše žiarli na jej ďalšieho (aj keď rovnako ako on odmietaného) nápadníka – seržanta Belcora. Kupuje preto za svoje posledné peniaze od potulného mastičkára Dulcamaru domnelý nápoj lásky – v skutočnosti fľaša obyčajného vína, ktoré má podľa slov mastičkára začať fungovať za jeden deň po použití.
Druhé dejstvo.
Nápoj lásky nezafunguje. Nemorino už nemá peniaze, takže sa necháva naverbovať na vojnu, aby mal na ďalšiu fľašu elixíru. V tom prichádza správa, že Nemorinovi v meste zomrel bohatý strýko, ktorý mu odkázal značný majetok. Všetky dievčatá sa začínajú točiť okolo náhle bohatého mladíka, ktorý to pričíta účinku elixíru. Adina odkupuje od verbovačov Nemorinovu zmluvu a zasnubuje sa s ním, až neskôr sa dozvedá o Nemorinovom bohatstve. Tento šťastný koniec Dulcamara vydáva za účinok svojho elixíru, ktorý je vďaka tomu okamžite vypredaný – kupuje si ho celá dedina.
L’illustré

L’Illustré je švajčiarsky časopis so sídlom v Lausanne, ktorý je vydávaný vo francúzštine. Vlastní ho mediálna skupina Ringier. "L’Illustré" sa zaoberá aktualitami zo Švajčiarska aj zo sveta a životom ľudí. 
Hlavnými redaktormi sú Christopher Pass a Jean-Luc Iseli.
Časopis vychádza každú stredu v náklade 91 481 výtlačkov a má približne 366 000 čitateľov.
L-Innu Malti

Pieseň L-Innu Malti () je hymna Malty. Hudbu zložil Robert Samut (1870-1934) a text napísal Dun Karm Psaila (1871-1961).
História hymny.
Prvé prevedenie piesne "L-Innu Malti" sa konalo v roku 1923, ale oficiálnou národnou hymnou sa stala v roku 1964. Autor textu Dun Karm Psaila bol požiadaný, aby napísal slová na existujúcu hudbu školskej hymny Roberta Samuta. Text má formu modlitby.
Text a slovenský preklad.
L-Innu Malti.
Lil din l-Art ħelwa, l-Omm li tatna isimha,&lt;br&gt;
Ħares, Mulej, kif dejjem Int ħarist:&lt;br&gt;
Ftakar li lilha bil-oħla dawl libbist.
Agħti, kbir Alla, id-deh'n lil min jaħkimha,&lt;br&gt;
Rodd il-ħniena lis-sid, saħħa 'l-ħaddiem:&lt;br&gt;
Seddaq il-għaqda fil-Maltin u s-sliem.
Maltská hymna.
Našu vlasť tak drahú, ktorej meno nosíme,&lt;br&gt;
stráž, ó Pane, ako si to dosiaľ činil.&lt;br&gt;
Pamätaj na tu, ktorú si pokryl chválou.
Daj Bože, vládnucim múdrosť, bohatým milosrdenstvo,&lt;br&gt;
sílu robotníkom, nech slúžime poctivosti, pravde a viere:&lt;br&gt;
Povzbuď maltský národ v jednote a mieri.
1. slovenská národná hokejová liga 1983/1984

1. slovenská národná hokejová liga 1983/1984 bola dvadsaťprvou sezónou samostatnej nižšej slovenskej hokejovej súťaže. Hrala sa ako samostatná súťaž. Víťazom sa stalo družstvo Plastika Nitra, ktoré skončilo na konečnom 1. mieste v základnej časti, ale v kvalifikácii si postup do najvyššej súťaže nevybojovalo. Vypadlo družstvo ZVL Žilina. Nováčikom pre nasledujúcu sezónu sa stalo družstvo Slávia Ekonóm Bratislava.
1. slovenská národná hokejová liga 1984/1985

1. slovenská národná hokejová liga 1984/1985 bola dvadsaťdruhou sezónou samostatnej nižšej slovenskej hokejovej súťaže. Hrala sa ako samostatná súťaž. Víťazom sa stalo družstvo PS Poprad, ktoré skončilo na konečnom 1. mieste v základnej časti, ale v kvalifikácii si postup do najvyššej súťaže nevybojovalo. Vypadlo družstvo Slávia Ekonóm Bratislava. Nováčikom pre nasledujúcu sezónu sa stalo družstvo ZVL Žilina.
Bjarni Tryggvason

Bjarni Valdimar Tryggvason (* 21. september 1945, Reykjavík – † 5. apríl 2022, London) bol kanadský astronaut, ktorý letel do vesmíru roku 1997 v raketopláne Discovery. Bol v poradí 363. kozmonautom Zeme.
Životopis.
Výcvik.
Univerzitné vzdelanie zakončil v roku 1972 v odbore fyzika a spočiatku pracoval ako meteorológ, v roku 1974 sa na univerzitu vrátil na štyri roky ako vedecký pracovník. Roku 1978 absolvoval vedeckú stáž na univerzitách v Japonsku a rok potom v Austrálii. V rokoch 1979 - 1982 učil na kanadskej univerzite University of Western Ontario.
Do kanadského oddielu astronautov sa dostal v roku 1983 ako jeden z prvých. Neskôr absolvoval výcvik u NASA. Najskôr bol nominovaný ako záložný člen do predčasne zrušenej misie STS-71-F v roku 1987 a o päť rokov neskôr bol náhradníkom misie STS-52.
Misia STS-85.
V roku 1997 sa svojho letu do kozmu dočkal, keď sa na palube raketoplánu Discovery zúčastnil dvanásťdennej misie STS-85. Posádku tvorilo päť Američanov a on z Kanady. Odštartovali 7. augusta 1997 z kozmodrómu Kennedyho vesmírneho strediska a tam tiež 19. augusta 1997 svoj let ukončili. Let bol katalogizovaný v COSPAR pod označením 1997-039A. Počas letu vypustili, o pár dní neskôr zas zachytili, družicu CRISTO-SPAS a odviezli ju na Zem.
Po lete do kozmu.
V roku 1998 začal s výcvikom pre ďalšie prípadné misie, však nominovaný na ne nebol. V roku 2008 sa rozhodol z tímu odísť a vo svojich 63 rokoch učil na univerzite University of Western Ontario.
Michael Bloomfield

Michael John Bloomfield (16. marec 1959, Flint, Michigan, USA) je vojenský letec a kozmonaut USA. Stal sa 364. kozmonautom Zeme, v kozme strávil pri svojich troch letoch viac ako 32 dní.
Životopis.
Je absolventom strednej školy Lake Fenton High School v meste Fenton, potom sa prihlásil k armáde, zvládol štúdium na vojenskej akadémii v Colorado Springs (ukončil ju v roku 1981) a svoje štúdium ukončil po mnohoročnej prestávke na univerzite Old Dominion university v Norfolku.
Slúžil u armády ako vojenský letec, dva roky na základni v Nemecku, inak v USA. Oženil sa s Lori Ann Millerovou. V roku 1995 sa prihlásil k NASA, v Houstone absolvoval v rokoch 1995-1996 výcvik a bol zaradený medzi jednotku astronautov. V NASA zostal do roku 2007.
Lety do vesmíru.
V rokoch 1997 až 2002 absolvoval tri lety v raketopláne do vesmíru na orbitálne stanice Mir, resp.ISS.
Sága

Sága môže byť:
Leonid Konstantinovič Kadeňuk

Leonid Konstantinovič Kadeňuk (; ; * 28. január 1951, Kliškovcy – † 31. január 2018, Kyjev) bol kozmonaut z Ukrajiny, 368. človek vo vesmíre. Do kozmu sa dostal na palube amerického raketoplánu Columbia.
Životopis.
Absolvoval vysokú vojenskú leteckú školu, od roku 1971 slúžil v letectve. V auguste 1976 bol zaradený do oddielu kozmonautov CPK VVS, v rámci prípravy na lety raketoplánom Buran prešiel leteckú prípravou (do júla 1977), potom všeobecnou kozmickou prípravou, ktorú ukončil v januári 1979. Bol v skupine kozmonautov určených na lety raketoplánom.
V marci 1983 bol uvoľnený z oddielu kozmonautov a preložený do Lipecka, od 1984 do akťubinskej pobočky Štátneho vedecko-výskumného inštitútu vojenského letectva (GKNII VVS). Dôvodom odvolania bol rozvod. V auguste 1987 bola v inštitúte založená vlastná skupina kozmonautov, Kadeňuk bol od októbra 1988 členom tejto skupiny. Vo Hviezdnom mestečku sa pripravoval na let raketoplánom, od novembra 1990 do marca 1992 bol zaradený do programu Sojuz-záchranca (príprava záchranného letu v prípade problémov Buranu).
Roku 1995 podpísali vlády USA a Ukrajiny dohodu o lete ukrajinského kozmonauta v americkom raketopláne. Začiatkom roka 1996 Kadeňuk požiadal o ukrajinské občianstvo, vo februári 1996 ho dostal a odišiel z ruskej armády a teda aj oddielu kozmonautov. Ukrajinským výberom prešiel bez problémov, v októbri 1996 s troma ďalšími kandidátmi začal prípravu v Johnsonovom vesmírnom stredisku v Houstone, od mája 1997 v hlavnej posádke.
Let do vesmíru.
Raketoplán Columbia odštartoval z mysu Canaveral na Floride k svojmu 24. letu na konci novembra 1997. Let je evidovaný v COSPAR ako 1997-073A. Na jeho palube bola šesťčlenná posádka v zložení: Kewin Kregel, Steven Lindsey, Winston Scott, Kalpana Chawlová, Takao Doi z Japonska a Ukrajinec Ledonid Kadeňuk. Počas svojej úspešnej 16dennej misie vyskúšali samostatne lietajúcu kameru, slnečné laboratórium Spartan a vykonávali nácvik výstupov EVA ako prípravu pred montážami pripravovanej stanice ISS. Pristáli na Floride.
Po lete.
V januári 1998 bol povýšený a menovaný za náčelníka správy letectva Vojsk protivzdušnej ochrany Ukrajiny, neskôr sa stal poradcom ministra obrany. Od júla 1999 bol pomocníkom prezidenta Ukrajiny, od februára 2000 pracoval vo Vojenskej inšpekcii pri prezidentovi Ukrajiny, v novembri 2001 sa stal opäť pomocníkom prezidenta. V apríli 2002 bol zvolený do ukrajinského parlamentu ako nezávislý kandidát, po celé štyri roky bol podpredsedom výboru pre obranu a bezpečnosť. Od decembra 2002 do januára 2005 bol súčasne poradcom prezidenta. V marci 2006 kandidoval za Blok Litvina (tretí na kandidátke), ale Blok neprekonal päťpercentnú hranicu a do parlamentu sa nedostal.
Scott Altman

Scott Douglas Altman (* 15. august 1959, Lincoln, Illinois, USA) je americký testovací pilot a veterán štyroch pilotovaných letov raketoplánom operovaných americkou vládnou agentúrou NASA. Zúčastnil sa dvoch posledných misií k Hubblovmu vesmírnemu ďalekohľadu.
Zoznam misií.
Svoju prvú misiu absolvoval ako pilot raketoplánu Columbia na misii STS-90. Raketoplán mal v nákladovom priestore laboratórium Spacelab . Pri svojej druhej misii STS-106, raketoplán Atlantis, letel opäť ako pilot na ISS v roku 2000. Jeho tretia misia, na ktorej pôsobil už ako veliteľ, bola STS-109, posledná úspešná misia raketoplánu Columbia pred jeho haváriou v roku 2003, ktorá zamierila k Hubbleovmu teleskopu. Svoju štvrtú misiu (STS-125) (raketoplán Atlantis), absolvoval opäť ako veliteľ. Uskutočnila sa v máji 2009, mierila k Hubbleovmu teleskopu.
Pedro Duque

Pedro Duque (celé meno Pedro Francisco Duque Duque, * 14. marec 1963, Madrid, Španielsko) je španielsky inžinier, v rokoch 1992-2007 člen oddielu astronautov Európskej vesmírnej agentúry (ESA). Roku 1998 absolvoval krátkodobý kozmický let v americkom raketopláne Discovery (misia STS-95) a o päť rokov neskôr v ruskom Sojuze navštívil Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) ako člen 5. návštevnej expedície. Celkom v kozme strávil 17 dní, 42 hodín a 42 minút. Po odchode z ESA roku 2007 je riaditeľom spoločnosti Deimos Imaging SL.
Život.
Mladosť.
Pedro Duque pochádza zo španielskej metropoly Madrid, roku 1986 absolvoval Vysokú technickú školu leteckých inžinierov () pri madridskej Polytechnickej univerzite ().
Po škole získal zamestnanie v Európskom stredisku vesmírnych operácií () v Darmstadte, pracoval v skupine určujúcej obežnej dráhy satelitov.
Astronaut.
Roku 1991 sa prihlásil do 2. náboru Európskej vesmírnej agentúry (ESA), dostal sa medzi päť španielskych finalistov a 25. mája bol zaradený do oddielu astronautov ESA. Vlastnú prípravu v Európskom stredisku astronautov () v Kolíne nad Rýnom začal v júni 1992, koniec roka 1992 strávil na stáži v Stredisku prípravy kozmonautov (CPK) vo Hviezdnom mestečku. Od augusta 1993 sa spolu s ďalším tromi kolegami z oddielu ESA v CPK pripravoval k letom na ruskú kozmickú stanicu Mir. V máji 1994 bol vymenovaný za náhradníka Ulfa Merbolda pre let Euromir 94 (október-november 1994), počas letu pracoval v Stredisku riadenia letov (CUP) ako koordinátor spojenia s posádkou.
V máji 1995 bol vymenovaný za náhradníka špecialistov pre užitočné zaťaženie pre let STS-78 raketoplánu Columbia, v máji 1995 - júni 1996 sa pripravoval v Johnsonovom vesmírnom stredisku v Houstone. Pri vlastnom lete slúžil opäť ako spojár.
Od augusta 1996 spolu s astronautmi 16. náboru NASA prešiel výcvikom letového špecialistu raketoplánu. V novembri 1997 bola oznámená jeho účasť v lete STS-95. Do vesmíru odštartoval v raketopláne Discovery 29. októbra 1998, let trval 8 dní, 21 hodín a 44 minúty.
V decembri 2002 bol vymenovaný za palubného inžiniera 5. návštevnej expedície na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) s plánovaným štartom v apríli 2003. Po havárii Columbie a zrušení letov raketoplánov bol program letov radikálne zmenený. Nanovo bol zaradený ako jediný člen 5. návštevnej expedície so štartom v októbri 2003. ESA let pomenovala Cervantes.
Do vesmíru vzlietol na lodi Sojuz TMA-3 18. októbra 2003 spoločne s členmi novej základnej posádky - Alexandrom Kalerim a Michael Foaleom, od 20. októbra pracoval na ISS, pristál s vystriedanou posádkou 28. októbra 2003. Vo vesmíre strávil 9 dní, 21 hodín a 2 minúty.
V lete 2007 odišiel z ESA a stal sa riaditeľom spoločnosti Deimos Imaging SL, zaoberajúcej sa dizajnom a prevádzkovaním družice pre diaľkový prieskum Zeme Deimos 1, ktorá vzlietla v júli 2009.
Pedro Duque je ženatý, má tri deti.
Valerij Ivanovič Tokarev

Valerij Ivanovič Tokarev (; * 29. október 1952, Kapustin Jar) je ruský kozmonaut, ktorý sa podieľal na budovaní a obsluhe Medzinárodnej vesmírnej stanice ISS.
Život.
Mladosť a výcvik.
Po základnej škole sa rozhodol pre vojenskú kariéru v sovietskej armáde. Nastúpil na Vyššie vojenské letecké učilište v Stavropole, toto úspešne ukončil v roku 1973 (v 21. rokoch) a začal slúžiť ako vojenský pilot. Potom absolvoval výcvik skúšobného pilota, ukončil ho roku 1982. Absolvoval Vojenskú leteckú akadémiu J. A. Gagarina v Monino, kde sa stal leteckým inžinierom. V roku 1987 bol prijatý do výcvikového strediska kozmonautov. Výcvik zakončil roku 1989 a bol preradený do oddielu kozmonautov a presťahoval sa do Hviezdneho mestečka. Bol tiež v skupine kandidátov pre let raketoplánom Buran. V Moskve potom absolvoval štúdium na Akadémii národného hospodárstva, ktoré úspešne ukončil roku 1995. V ďalších rokoch bol dvakrát v kozme. Bol niekoľkokrát vyznamenaný, o. i. ako Hrdina Ruskej federácie. Je ženatý, jeho manželka sa volá Irina (* 1955), syn sa volá Ivan, dcéra Oľga,
Lety do vesmíru.
Po prvýkrát letel v raketopláne koncom jari 1999 vo veku 47 rokov. Misia, katalogizovaná v COSPAR ako 1999-030A, mala za úlohu doviesť materiál a zásoby na novú stanicu ISS. So sebou mali aj laboratórium Spacelab pre implementáciu série vedeckých pokusov. Posádka bola sedemčlenná, päť členov boli Američania, jeden Rus a jeden Kanaďan. Na stanici doplnili ďalšie jej časti. Tokarev tam bol preto, že niektoré montážne práce sa týkali ruských modulov stanice. Pristáli po úspešnom lete tam, kde štartovali, na Floride, Mys Canaveral.
Druhýkrát letel v ruskej kozmickej lodi Sojuz TMA-7 ako veliteľ, v lodi bol McArthur a kozmický turista Američan Gregory Olsen. Misia bola označená v COSPAR 2005-039A. Odštartovali z Bajkonuru, pripojili sa k stanici ISS, kde pôsobila posádka Expedície 11 a na stanici všetci strávili spoločne týždeň. Potom stará posádka spolu s Olsenom odletela vo svojom Sojuze TMA-6 dole na Zem, pristáli na území Kazachstanu. Nová Expedícia 12 tvorená dvojicou Tokarev a McArthur začala samostatnú činnosť. Na stanici boli bezmála pol roka, Tokarev tu strávil 53. narodeniny. Po splnení úloh sa vo svojom Sojuze vrátili na Zem, vystriedaní novú obsluhou z Expedície 13.
Plukovník Tokarev je registrovaný ako 388. kozmonaut Zeme so 199 dňami strávenými v kozme. Absolvoval 2 výstupy do voľného vesmíru (EVA) zo stanice ISS, pri ktorých strávil 11 hodín a 5 minút.
Players Tour Championship 2010/2011 – Turnaj 2

Players Tour Championship Turnaj 2 bol druhý snookrový turnaj v rámci série Players Tour Championship v sezóne 2010/2011. Konal sa 8. - 11. júla vo World Snooker Academy v Sheffielde. Zúčastnilo sa 81 profesionálov a 83 amatérov. Vyhral Mark Selby, ktorý vo finále porazil Barryho Pinchesa 4-3.
Body do rebríčka.
Profesionálnym hráčom boli ponúknuté aj body do rebríčka Main Tour:
Predkvalifikácia.
V zápasoch označených * sa súper nezúčastnil
Korfu (mesto)

Korfu ("Kérkyra") je mesto na severozápade Grécka. Je hlavným mestom rovnomenného okresu a najväčším na ostrove Korfu. Leží na východnom pobreží ostrova. Mesto je dôležitou turistickou destináciou a významnú úlohu zastáva už od 8. storočia.
Veľkým lákadlom je Staré mesto v Korfu, ktoré je od roku 2007 súčasťou svetového dedičstva UNESCO. V meste sa nachádza archeologické múzeum.
Majstrovstvá Južnej Ameriky vo futbale 1917

Majstrovstvá Južnej Ameriky vo futbale 1917 boli druhé kontinentálne majstrovstvá Južnej Ameriky. Turnaj sa uskutočnil v Montevideu v Uruguaji od 30. septembra do 14. októbra. Víťazom sa stala reprezentácia Uruguaja. Najlepším strelcom sa stal Uruguajčan Ángel Romano zo štyrmi gólmi.
Kvalifikácia.
Sa žiadna neuskutočnila. Na turnaj automaticky postúpili reprezentácie Argentíny, Brazílie, Čile a Uruguaja.
Štadióny.
Všetky zápasy sa odohrali v Montevideu na štadióne Parque Pereira, s kapacitou 40 000 divákoch.
Strelci.
4 góly
3 góly
2 góly
1 gól
Vlasný gól
Externé odkazy.
Majstrovstvá Južnej Ameriky vo futbale 1917 - štatistiky (anglicky)
Slovenské učené tovarišstvo

Slovenské učené tovarišstvo alebo Tovarišstvo literného umenia alebo staršie Učené slovenské tovarišstvo (pôvodne "Slowenské učené Towarišstwo" alebo "Towarišstwo litterného umeňá") bol spolok, ktorý združoval prívržencov bernolákovcov na celom Slovensku a šíril slovenský jazyk a literatúru. Bol založený v roku 1792 v Trnave ako výsledok národných snáh o kultúrne a osvetové pozdvihnutie Slovákov. Medzi členov a hlavné osobnosti spolku patrili Anton Bernolák, Juraj Fándly, Jozef Ignác Bajza, Ján Hollý, Alexander Rudnay a iní.
Anton Bernolák a Juraj Fándly sa snažili o vytvorenie takej spoločnosti, ktorá by vydávala aj osvetové a ľudovýchovné diela. Takou sa stalo Slovenské učené tovarišstvo, ktorého úlohou bolo hlavne organizovať a viesť národné hnutie a pomáhať sproletarizovanej inteligencii v ľudovýchovnej a osvetovej činnosti. Preto boli založené i podobné „stánky“ Tovarišstva v Nitre, v Banskej Bystrici, v Jágri, vo Veľkom Rovnom a na východnom Slovensku v Solivare, v Rožňave a v Košiciach. Na konci tretieho roku svojej existencie malo už Tovarišstvo na území celého Slovenska do 450 členov.
Členovia Tovarišstva prejavovali veľký záujem aj o zakladanie slovenských novín a časopisov, pretože v nich videli dôležitý nástroj ovplyvňovania verejnej mienky a posilňovania slovenskej myšlienky. Vo viedenskom “pobočnom stánku" Tovarišstva, chceli vydávať noviny v bernolákovskej slovenčine, nakoľko v hlavnom meste monarchie bolo možno získať aj najdôležitejšie a najaktuálnejšie vnútropolitické spravodajstvo. Hlavným cieľom ich vydávania bolo “našej slovenskej reči očiščení, krásu a vivíšení", no tieto plány sa napokon nerealizovali.
Roman Kreuziger (1965)

Roman Kreuziger (* 11. jún 1965, Uničov) je bývalý česko-slovenský a český cyklista a cyklokrosár. Je otcom cyklistu Romana Kreuzigera mladšieho.
Úspechy.
V roku 1983 sa ako česko-slovenský reprezentant stal juniorským majstrom sveta v cyklokrose. Na majstrovstvách sveta amatérov v roku 1987 v Mladej Boleslavi získal bronzovú medailu. Neskôr sa mu podarilo jazdiť vyrovnané partie na Giro d’Italia s jazdcami typu Lanca Armstronga.
Neskôr sa venoval cestnej cyklistike. V roku 1991 zvíťazil v etapových pretekoch Okolo Rakúska (Österreich Rundfahrt).
Pamela Melroyová

Pamela Anne Melroyová (* 17. september 1961, Palo Alto, Kalifornia, USA) je dôstojníčka United States Air Force a astronautka NASA. Ako pilot raketoplánu sa zúčastnila misií STS-92 a STS-112, pri misii STS-120 bola veliteľkou letu.
Vzdelanie, vojenská kariéra.
Melroyová získala v roku 1983 titul bakalára fyziky a astronómie na Wellesley College. V roku 1984 potom ukončila magisterské štúdium v odbore Zem a planetárne vedy na univerzite Massachusetts Institute of Technology. 18. mája 2008 získala čestný titul () na Iona College v New Rochelle, New York.
Nastúpila do armády, stala sa pilotom. V priebehu vojny v zálive v roku 1991 sa zúčastňovala bojových letov. Pôsobila na Edwardsovej leteckej základni ako testovací pilot. Z armády odišla v roku 2007.
Lety do vesmíru.
Melroyová bola v roku 1994 vybraná ako kandidát na astronauta a prešla výcvikom pre pilotovanie raketoplánu. Pilotovala raketoplán pri dvoch misiách, obe misie boli návštevami Medzinárodnej vesmírnej stanice: STS-92 v roku 2000 a STS-112 v roku 2002. 19. júna 2006 NASA oznámila, že Melroyová bude veliť raketoplánu pri misii STS-120. Stala sa tak druhou ženou, ktorá velila raketoplánu (po Eileen Collinsovej). Posádka misie STS-120 navštívila stanicu v čase, keď tu pracovala Expedícia 16, ktorej velila Peggy Whitsonová. Na palube ISS boli teda súčasne dve ženy – veliteľky.
Feynmanov diagram

Feynmanov diagram predstavuje grafickú reprezentáciu výpočtov daných fyzikálnych veličín (ako napríklad účinný prierez) v rámci kvantovej poruchovej teórie. Sú pomenované podľa Richarda Feynmana, ktorý ich zaviedol v roku 1948, a nachádzajú široké uplatnenie v časticovej fyzike (QED, QCD), štatistickej fyzike a mnohých ďalších oblastiach. 
Feynamnové diagramy pozostávajú z čiar reprezentujúcich propagátory danej teórie a vertexov, kde sa tieto čiary stretávajú. Jednotlivé elementy sú dané Feynmanovými pravidlami, ktoré sú špecifické pre daný uvažovaný model. Týmto spôsobom vznikajú určité topológie príznačné pre daný fyzikálny model.
Feynamnové diagramy kategorizujeme podľa počtu nezávislých uzavretých slučiek na stromové diagramy (angl. tree diagrams) neobsahujúce žiadne slučky a na diagramy jedno-, dvoj- a viacslučkové.
Dennis Tito

Dennis Anthony Tito (* 8. august 1940, Queens, New York) je americký podnikateľ, ktorý sa stal prvým vesmírnym turistom. Tito však s týmto označením nesúhlasí a nazýva sa "nezávislým výskumníkom", pretože na obežnej dráhe uskutočnil niekoľko vedeckých pokusov. Do vesmíru sa vydal 28. apríla 2001 s Talgatom Musabajevom a Jurijom Baturinom ako člen 1. návštevnej expedície na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS), štartoval v lodi Sojuz TM-32, vracal sa v Sojuze TM-31. Na obežnej dráhe strávil celkovo 7 dní, 22 hodín a 4 minúty. Tito za výlet do vesmíru zaplatil 20 miliónov dolárov.
Charles Hobaugh

Charles Owen Hobaugh (* 5. november 1961, Bar Harbor, Maine, USA) je americký astronaut NASA. Má štyri deti. Má rád lyže, volejbal, behanie, triatlon.
STS-104 bola jeho prvá misia do vesmíru, v ktorej letel ako pilot v raketopláne Altantis. Jeho druhou misiou STS-118 bola misia raketoplánu Endeavour, pri ktorej letel už ako veliteľ misie. Jeho ďalším letom bola misia STS-129 raketoplánu Atlantis. Raketoplán s Charlesom Hobaughom ako veliteľom letu odštartoval 16. novembra 2009 z Kennedyho vesmírneho strediska na Floride. Na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) dopravila náhradné diely a zásoby.
Konstantin Mirovič Kozejev

Konstantin Mirovič Kozejev (; * 1. december 1967, Kaliningrad) bol pôvodne inžinier spoločnosti RKK Energija, od apríla 1996 bol kozmonautom, členom oddielu kozmonautov RKK Energija. Roku 2001 na svojom jedinom kozmickom lete navštívil Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS), vo vesmíre strávil 9 dní a 20 hodín. Roku 2008 odišiel z oddielu kozmonautov, naďalej pracuje v spoločnosti RKK Energija.
Život.
Mladosť.
Konstantin Kozejev pochádza z Kaliningradu (roku 1996 premenované na Koroľov), je ruskej národnosti. Po strednej škole bol roku 1983 prijatý na štúdium na Kalinigradskú strojárensku odbornú školu (), ktorý absolvoval v roku 1987. Nasledujúce dva roky zabrala základná vojenská služba. Potom v rokoch 1989-1992 študoval na Moskovskom letecko-technologickom inštitúte (). Už od marca 1991 pracoval v spoločnosti RKK Energija, najprv ako technik, neskôr, po absolvovaní inštitútu, ako inžinier-technológ. Venoval sa spracovaniu technickej dokumentácie pre výcvik kozmonautov v stave beztiaže pri parabolických letoch a pri práci v bazéne. Zúčastnil sa prípravy výstupov do otvoreného vesmíru.
Kozmonaut.
Prihlásil sa do oddielu kozmonautov, prešiel všetkými kolami výberu a 2. apríla 1996 bol zaradený do oddielu kozmonautov RKK Energija. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 17. novembra 1998 získal kvalifikáciu skúšobný kozmonaut.
Bol zaradený medzi kozmonautov pripravujúcich sa na lety na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). V auguste 2000 vymenil Sergeja Revina v záložnej posádke 1. návštevnej expedície na ISS (letela v apríli 2001). Súčasne sa dvojica Viktor Afanasiev, Konstantin Kozejev ešte s francúzskou kozmonautku Claudie André-Deshaysovou pripravovala na let v nasledujúcej, druhej, návštevnej expedície na ISS.
Trojica Afanasiev, Kozejev, André-Deshaysová odštartovala do vesmíru 21. októbra 2001 z kozmodrómu Bajkonur v lodi Sojuz TM-33. O dva dni neskôr sa spojili so stanicou, počas týždňa splnili vedecký program, napospol experimenty francúzsko-ruského programu Andromeda a 31. októbra sa v Sojuze TM-32 vrátili domov na Zem. Misia trvala 9 dní a 20 hodín.
V roku 2005 sa pripravoval v zálohe Expedície 12, ale na žiadosť NASA bol z posádky vyradený. Pribral totiž v páse a nemohol preto pracovať v americkom skafandri. V marci 2007 lekári navrhli jeho odchod z oddielu kozmonautov, oficiálne štatút kozmonauta stratil 22. novembra 2008. Zostal zamestnancom RKK Energija.
Zdeněk Štybar

Zdeněk Štybar (* 11. december 1985, Planá) je český cyklokrosár. Od roku 2006 jazdí za belgický Fidea Cycling Team a žije v belgickom Essene. 
Úspechy.
Doterajším vrcholom jeho kariéry je zisk dvoch titulov majstra sveta v kategórii Muži - Elite:
Okrem toho je dvojnásobným majstrom sveta v kategórii do 23 rokov (2005 a 2006) a dvojnásobným vicemajstrom sveta v kategórii Elite (2008 a 2009). V sezóne 2008/09 obsadil 3. miesto v konečnom hodnotení Svetového pohára. Je štvornásobným majstrom ČR v cyklokrose (2005, 2008, 2009 a 2010). 21. októbra 2007 v belgickom Kalmthoute prvýkrát vo svojej kariére zvťazil v pretekoch Svetového pohára. 
V sezóne 2009/10 zvíťazil v pretekoch Svetového pohára v Koksijde, Igorre a Roubaix, čím si zaistil prvenstvo v konečnom hodnotení tejto súťaže.
Dedičstvo alebo Kurvahošigutntag

Dedičstvo alebo Kurvahošigutntag (po čes. "Dědictví aneb Kurvahošigutntag") je česko-slovenská filmová komédia z roku 1992 od režisérky Věry Chytilovej s Bolkom Polívkom v hlavnej úlohe. Dej filmu je situovaný do dedinského prostredia a času rodiaceho sa kapitalizmu. 
Dej.
Hlavným hrdinom príbehu je starý mládenec "Bohuš" (Bolek Polívka), žijúci jednoduchým životom lesníka v rozpadajúcej sa chalupe v malej dedinke. Pokojný život, pozostávajúci z popíjania a poflakovania sa, naruší príchod advokáta Ulricha (Miroslav Donutil), ktorý Bohušovi oznámi, že otec, ktorého nikdy nepoznal mu zanechal obrovský majetok. Šokovaný Bohuš sa hneď vypravuje pozrieť svoj nový majetok do Brna, kde sa ihneď stáva stredobodom pozornosti. Do času vybavenia formalít všetko financuje advokát - kolotoč pre deti, koňa, plynovod pre obec, bazén, no i neustále pitky. 
Situácia sa zauzľuje zistením, že Bohuš je nevlastným synom boháča a na dedený majetok tak nemá nárok. Od nešťastného mladíka utekajú všetci „priatelia“, profitujúci z jeho dobráckej povahy a situácie. Osamotenému a zadlženému zúfalcovi sa zjaví právnik Strážny s ďalšou neuveriteľnou správou.
Roberto Vittori

Roberto Vittori (* 15. október 1964, Viterbo, Taliansko) bol pôvodne pilot talianskej armády, od augusta 1998 je astronautom oddielu ESA. V rokoch 2002 a 2005 sa zúčastnil dvoch krátkodobých kozmických letov v ruských Sojuzoch na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Tretiu krátkodobú návštevu ISS absolvoval tentokrát v americkom raketopláne Endeavour so štartom 16. mája 2011.
Život.
Mladosť.
Po absolvovaní strednej školy študoval v rokoch 1983 - 1985 fyziku na univerzite v Pise, nasledujúce štyri roky strávil na vojenskej leteckej akadémii v Pozzuoli. Roku 1990 absolvoval stáž u amerického letectva v Texase. Potom slúžil u talianskeho letectva, lietal na Tornado GR1. Bol vyslaný na štúdium na škole testovacích letcov námorného letectva USA v Patuxent River, úspešne ju absolvoval v novembri 1995. Po návrate sa zúčastnil prác na programe Eurofighter 2000. Počas služby nalietal viac ako 2000 hodín v 40 typoch lietadiel.
Astronaut.
V júli 1998 bol v 3. nábore Talianskej vesmírnej agentúry (ASI) vybraný do oddielu astronautov ESA, v auguste 1998 začal s ďalšími členmi oddielu ESA výcvik na funkciu letového špecialistu v Johnsonovom vesmírnom stredisku v Houstone. Výcvik letového špecialistu absolvoval v auguste 2000. V marci 2001 sa kvalifikoval ako operátor manipulátora raketoplánu, v júli toho istého roku v Kanade získal aj kvalifikáciu operátora manipulátora na ISS.
Prvý let.
V auguste 2001 bol zaradený do posádky 3. návštevnej expedície na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS) a začal prípravu vo Stredisku prípravy kozmonautov vo Hviezdnom mestečku. Do vesmíru vzlietol z Bajkonuru 25. apríla 2002 v Sojuze TM-34 spoločne s Jurijom Gidzenkom a juhoafrickým milionárom Markom Shuttleworthom. Počas týždenného pobytu na ISS sa venoval experimentom programu Marco Polo. Po splnení programu trojica návštevníkov pristála 5. mája 2002 sa Sojuzom TM-33 po 9 dňoch, 21 hodinách a 25 minútach letu.
Druhý let.
Od augusta 2004 sa vo Hviezdnom mestečku pripravoval na ďalšiu misiu, nazvanú Eneide. Štartoval v Sojuze TMA-6 ako jediný člen 8. návštevnej expedície na ISS spolu s posádkou Expedície 11 (Sergej Krikaľov a John Phillips), pristál s vracajúcimi sa členmi Expedície 10 v Sojuze TMA-5. Vo vesmíre prežil 9 dní, 22 hodín a 21 minút v dňoch 15. - 25. apríla 2005.
Tretí let.
Od roku 2008 sa uvažovalo o jeho účasti v niektorom zo zostávajúcich letov Space Shuttle. Až 11. augusta 2009 NASA oznámila zostavu posádky letu STS-134, do ktorej bol Vittori zaradený. Štart raketoplánu bol naplánovaný na koniec júla alebo v septembri 2010.
Po odkladoch najmä z finančných dôvodov sa let napokon uskutočnil až 16. mája 2011. Raketoplán na ISS dopravil magnetický spektrometer (Alpha Magnetic Spectrometer – AMS-02) a vonkajšiu logistickú plošinu „ExPRESS Logistics Carrier“ (ELC).
Po úspešne splnenej misii raketoplán 1. júna 2011 aj s posádkou pristál na Floride. Pre Endeavour to bola 25-ta a posledná misia.
Roberto Vittori je ženatý, má troch synov.
Intermediálna častica

Intermediálna (alebo sprostredkujúca alebo výmenná) častica je nositeľom fyzikálnych interakcií. V rámci štandardného modelu. časticovej fyziky sú popísané intermediálne častice silnej, slabej, a elektromagnetickej interakcie
Prehľad známych intermediálnych častíc.
Medzi experimentálne potvrdené intermediálne častice patria gluóny, fotóny a bozóny, ktoré sú popísané v rámci štandardného modelu časticovej fyziky. V analógii k súčasnému popisu elementárnych interakcií založenom na kvantovej teórii poľa boli navrhnuté rôzne hypotetické modely pre gravitačnú interakciu. Intermediálne častice vyskytujúce sa v týchto modeloch sa všeobecne nazývajú gravitóny. Vlastnosti predpovedané takýmto gravitónom sa môžu v rámci rôznych teórii líšiť. Avšak do dnešného dátumu nebola ich existencia, či prípadne efekty z nej plynúce, experimentálne overené. 
V nasledujúcej tabuľke sú prehľadne zhrnuté známe intermediálne častice a interakcie, ktorých sú nositeľmi.
L’Osservatore Romano

L’Osservatore Romano () je denník Svätej stolice založený v roku 1861. V taliančine vychádza ako denník, v ďalších siedmich jazykoch potom v podobe stručných súhrnov najdôležitejších článkov vydávaných raz za týždeň (francúzsky, anglicky, španielsky, portugalsky, nemecky a malajálamsky) či mesačne (poľsky). Denník pokrýva predovšetkým aktivity Svätej stolice a dianie v cirkvi a oznamuje (a poprípade aj zverejňuje) pápežské dokumenty. Súčasným šéfredaktorom denníka je Giovanni Maria Vian.
Steve Fossett

James Stephen Fossett (* 22. apríl 1944, Jackson, Tennessee, USA – † 3. september 2007, západná Nevada) bol americký podnikateľ, letec, námorník a dobrodruh. Stal sa držiteľom niekoľkých desiatok svetových rekordov ako pilot, námorník alebo diaľkový plavec. 
3. septembra 2007 sa stratil pri lete nad púšťou v štáte Nevada bez toho, aby niekto zachytil núdzový signál. Neúspešne po ňom pátrali stovky dobrovoľníkov, armáda a lietadlá Civil Air Patrol. Jeho manželka podala 26. novembra 2007 žiadosť, aby bol Fossett vyhlásený za mŕtveho. Tejto žiadosti chicagsky súd vyhovel a 15. februára 2008 vyhlásil Fossetta oficiálne za mŕtveho.
Život.
Detstvo prežil v Kalifornii, kde sa jeho rodina presťahovala z Tennessee a v dobrodružstve začínal ako horolezec. V mladosti, ako člen organizácie Boy Scouts of America, splnil podmienky prestížneho skautského ocenenia „Eagle Scout“, orlí skaut. Bol členom Svetového skautského výboru WOSM, World Organisation of Scout Movement. V roku 1966 získal na Stanfordovej univerzita titul BA a roku 1968 na Washington University v St. Louis titul MBA. Po skončení štúdií pracoval niekoľko rokov pre viaceré finančné spoločnosti. Po 15 rokoch sa osamostatnil a jeho sprostredkovateľské spoločnosti Marathon Securities a Lakota Trading (1980) mu zarobili veľký majetok.
30. septembra 2008 našiel v pohorí Sierra Nevada náhodný turista niekoľko Fossettových vecí (napr. pilotný preukaz bez fotografie, sveter). O deň neskôr bol nájdený vrak lietadla, ktoré pravdepodobne patrilo Fossettovi. Nakoniec boli nájdené aj pozostatky patriace Fossettovi. Dňa 9. 7. 2009, NTSB vyhlásila, že pravdepodobná príčina havárie bola neúmyselné stretnutie pilota so vzostupným vetrom, ktoré prekročilo schopnosti lietadla. K nehode prispeli vzdušné prúdy, nadmorská výška a hornatý terén.
Jano (kniha)

Jano je príbeh pre deti od spisovateľa Fraňa Kráľa z roku 1931 o slovenskom dedinskom chlapcovi z 30. rokov 20. storočia. Z knihy sa dá dozvedieť ako sa u nás kedysi žilo, dielo zobrazuje jeden rok z chlapcovho života. Autorovi sa postavu Jana podarilo vytvoriť nadmieru prirodzene, ako živého, ako by sme sa s ním kdesi už stretli. Jeho postava je ako otvorená kniha, číra a priama, možno v nej čítať, vieme čo si myslí, čo cíti.
Majstrovstvá Južnej Ameriky vo futbale 1919

Majstrovstvá Južnej Ameriky vo futbale 1919 boli tretie kontinentálne majstrovstvá Južnej Ameriky. Turnaj sa uskutočnil v Rio de Janeiro v Brazílii od 11. do 29. mája. Víťazom sa stala reprezentácia Brazílie. Najlepším strelcom sa stali Brazílčania Arthur Friedenreich a Neco so štyrmi gólmi.
Rozhodol až dodatočný zápas ktorý vyhrala reprezentácia Brazílie nad Uruguajom.
Účastníci turnaja.
Na turnaj automaticky postúpili reprezentácie: 
Play off.
"Tento zápas sa predlžoval dvakrát 30 minút, čím sa stal najdlhším zápasom v histórii futbalu, so súhrnom 150 minút."
Strelci.
4 góly
3 góly
2 góly
1 gól
Vlastný gól
Mierka

Mierka môže byť:
Jurij Georgijevič Šargin

Jurij Georgijevič Šargin (; * 20. marec 1960, Engels) je pôvodne vojenský inžinier slúžiaci v skupine predstaviteľov kozmických síl armády Ruskej federácie v spoločnosti RKK Energia. Od mája 1996 sa stal ruským kozmonautom, prvým z kozmických síl. Roku 2004 absolvoval desaťdňový kozmický let na na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Roku 2008 bol vymenovaný za zástupcu veliteľa Strediska skúšok a riadenie kozmických prostriedkov, preto stratil štatút kozmonauta.
Život.
Mladosť.
Jurij Šargin je ruskej národnosti, narodil sa v robotníckej rodine žijúcej v meste Engels v centrálnej časti Ruska. Po ukončení strednej školy študoval na Vojensko-inžinierskom inštitúte A. F. Možajského (dnes Vojensko-kozmická akadémia A. F. Možajského (), absolvovoval ho roku 1982 so špecializáciou na kozmické stroje. Po štúdiu slúžil v útvaroch Hlavnej správy kozmických prostriedkov (GUKOS) ministerstva obrany (od 1992 Vojenských kozmických síl, VKS). Do roku 1987 na kozmodróme Bajkonur, potom v skupine vojenských predstaviteľov v NPO Energija, pričom od roku 1994 bol vedúcim skupiny.
Kozmonaut.
V polovici 90. rokov sa prihlásil do výberového konania, prešiel potrebnými lekárskymi prehliadkami a 2. februára 1996 bol štátnou medzirezortnou komisiou odporúčený ku kozmonautickému výcviku. V máji toho istého roku bol menovaný za kandidáta na kozmonauta () Vojenských kozmických síl. Absolvoval dvojročnú všeobecnú kozmickú prípravu a 20. marca 1998 mu bola priznaná kvalifikácia "skúšobný kozmonaut".
Vo februári 1998 bol zaradený do záložnej posádky 26. expedície na Mir, ale už v máji bol z posádky vyradený pre chorobu. Dňa 2. septembra 1998 bol prevedený z kozmických síl (vtedy začlenených do raketových vojsk strategického určenia) k letectvu a začlenený do oddielu CPK. Dňa 28. decembra 2001 ho minister obrany vrátil späť ku kozmickými silám, zostal v oddiele CPK vo Hviezdnom mestečku.
V auguste 2004 bol zaradený do posádky lode Sojuz TMA-5 vo funkcii palubného inžiniera 2 ako jediný člen 7. návštevnej expedície na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS).
Sojuz TMA-5 s posádkou Saližan Šaripov, Leroy Chiao (členovia Expedície 10 na ISS) a Šargin odštartovali z Bajkonuru 14. októbra 2004. Členovia novej základnej posádky prevzali stanicu od existujúceho osadenstva - Expedície 9, ktoré so Šarginom 24. októbra odletelo v Sojuze TMA-4 späť na Zem.
V auguste 2008 bol vymenovaný za zástupcu veliteľa Strediská skúšok a riadenie kozmických prostriedkov pre vedeckovýskumnú prácu a preto sa v októbri 2008 vzdal štatútu kozmonauta.
Šargin je rozvedený, má syna a dcéru.
Pauliho matice

Pauliho matice tvoria množinu troch komplexných hermitovských a unitárnych matíc o dvoch riadkoch a dvoch stĺpcoch. Zvyknú sa označovať gréckym písmenom 'sigma' (σ). V súvislosti s izospinom je obvyklé používať grécke písmeno 'tau' (τ). Píšeme ich v nasledujúcom tvare:
Algebrické vlastnosti.
Platia nasledujúce dôležité vzťahy:
pričom symbolom "I" označujeme jednotkovú maticu o dvoch stĺpcoch a dvoch riadkoch.
Determinanty a stopy spĺňajú tieto vzťahy:
Z hora uvedených vlastností priamo plynie, že vlastné hodnoty každej a jednej pauliho matice σ"i" sú ±1.
Komutačné relácie.
Pauliho matice splňujú nasledujúce komutačné relácie:
Taktiež vyhovujú antikomutačným reláciam:
John Lynch Phillips

John Lynch Phillips (* 15. apríl 1951, Fort Belvoir, Virgínia, USA) je od roku 1996 astronaut NASA.
Osobný život.
John Phillips je ženatý s Laurou Jean Doellovou. Majú dve deti. Medzi jeho obľúbené športy patrí lyžovanie, plávanie, kanoistika a turistika.
John Phillips

Meno John Phillips môže odkazovať na:
Brno-Starý Lískovec

Brno-Starý Lískovec je mestská časť na juhozápadnom okraji štatutárneho mesta Brna. Pod názvom Starý Lískovec tiež katastrálne územie.
Mestská časť má rozlohu 328 ha, je tu evidovaných 37 ulíc a 933 adries.
Siesta

Siesta je krátke zdriemnutie, často po obede. Takáto doba spánku je spoločná tradícia v niektorých krajinách, najmä tých, kde je teplé počasie.
Slovo "siesta" pochádza zo španielčiny, je odvodené z latinského výrazu "hora sexta" (doslova "šiesta hodina") a v podstate znamená prestávku uprostred dňa.
Siesta je tradičný denný spánok v Španielsku, a v dôsledku španielskeho vplyvu aj v mnohých latinskoamerických krajinách. 
Siesta je bežná v oblastiach s vysokými dennými teplotami, najmä v oblastiach, kde ľudia zvyknú na obed aj v lete požívať ťažké jedlá. Popoludňajší spánok častým zvykom v Albánsku, Bangladéši, Bosne a Hercegovine, Číne, Chorvátsku, na Cypre, v Grécku, Indii, Iráne, Taliansku (hlavne v južnom), Macedónsku, Malte, Čiernej Hore, krajinách Severnej Afriky, Pakistane, Filipínach, Srbsku, Slovinsku, Taiwane a vo Vietname.
Pôvodný koncept siesty umožňoval počas obedňajšej prestávky oddych a poskytoval možnosť stráviť čas so svojimi priateľmi a rodinou. História siesty siaha v rôznych krajinách do ďalekej minulosti. V samotnom Španielsku do obdobia španielskej občianskej vojny, keď chudoba viedla mnoho Španielov pracovať na viacerých pracovných miestach s nepravidelnou pracovnou dobou odkladajúc obed na neskoršie popoludňajšie hodiny.
Ženská štvorhra na Wimbledone 2010

Ženská štvorhra na Wimbledone 2010 sa hrá ako súčasť Wimbledonu 2010 od 21. júna do 4. júla. Súťaže sa zúčastní 64 párov, z toho 16 nasadených.
Gregory Olsen

Gregory Hammond Olsen (* 20. apríl 1945, Brooklyn, New York NY, USA) je po Američanovi Dennisovi Títovi (2001) a Juhoafričanovi Markovi Shuttleworthovi (2002) tretím kozmickým turistom sveta.
Olsen je významným vedeckým pracovníkom v oblasti polovodičových detektorov infračerveného žiarenia a úspešným podnikateľom. Je držiteľom 12 amerických patentov v tejto oblasti. Počas svojho doterajšieho života založil dve úspešné súkromné firmy na výrobu polovodičových detektorov žiarenia v oblasti blízkeho a krátkovlnného infračerveného žiarenia, EPITAXX a Sensors Unilimited. Prvú z nich v roku 1990 s veľkým ziskom predal za 12 mil USD. Druhú spoločnosť najprv tiež v roku 2000 predal, o dva roky neskôr ju však spoločne s jej manažmentom od nového vlastníka znovu odkúpil a v súčasnej dobe je jej riaditeľom.
Okrem toho Dr. Olsen zasadá v poradných výboroch viacerých univerzít, napr Princeton University, strediska pre fotoniku University of Southern California, mikroelektronického strediska University of Florida, University of Virginia a vysokej školy City College of New York.
V roku 2003 sa rozhodol, že využije svoje finančných možností a zakúpil si u ruskej kozmickej agentúry FKA týždennú cestu do vesmíru. V tom istom roku, po absolvovaní vstupných lekárskych prehliadok, výcvik vo Hviezdnom mestečku síce začal, ale pri opakovaných lekárskych testoch nimi neprešiel az praktického výcviku bol vyradený. Pokračoval aspoň v teoretickom štúdiu. Po zlepšení zdravotného stavu na jar roku 2005 mu bol výcvik znovu povolený a v lete toho istého roku bol zaradený do posádky kozmickej lode Sojuz TMA-7, ktorá odštartovala k Medzinárodnej vesmírnej stanicu ISS 1. októbra 2005. Suma, ktorú zaplatil za let, nebola oficiálne oznámená, pohybuje sa však okolo 20 mil USD.
Odborný životopis.
Kozmická činnosť.
Vo výcviku v Stredisku pre prípravu kozmonautov J. A. Gagarina, Hviezdne mestečko (Rusko) – od 2003 do 2005
Čenkovej deti

Čenkovej deti je knižka pre deti od spisovateľa Fraňa Kráľa z roku 1932, ktorá tematizuje život slovenských chudobných ľudí, v období 30. rokov 20. storočia. V porovnaní s rozprávkou Jano je autorov obraz v knihe Čenkovej deti oveľa šírší, mnohé veci sú povedané jasnejšie, priamejšie, reálnejšie. Spisovateľ ukladá vážne obrazy jeden za druhým, pričom každý je novou obžalobou a výzvou do boja.
Charakteristika diela.
Hanka žije u zámožného sedliaka na dedine, jej život je plný úmornej práce a z vyčerpania nevládze ani spať. Nepozná chvíľku oddychu ani radosti. Ďalší obraz - Miško, žijúci u chudobného obuvníckeho majstra Kaspera v meste, na okraji priepasti existencie, zmietajúc sa v biede v boji s chorobami. Do sveta boháčov nás uvádza malý Paľko, ktorého mama ho predala za tisíc korún, aby nemusel hladovať. Dieťa chudobnej matky má byť len domácim zvieratkom, rozptylom unudenej bohatej domácej pani. Ku koncu knihy sa deti Čenkovej vracajú k matke, každé s inou bolestnou skúsenosťou. Zaspávajú s vedomím, že proti nespravodlivému svetu treba bojovať.
Obsah.
I. Od matky do sveta
II. Mišo
III. Hanka
IV. Paľko
V. Zo sveta späť k matke
Brno-střed

Brno-střed je od 24. novembra 1990 mestská časť štatutárneho mesta Brna. Leží uprostred mesta po oboch brehoch rieky Svratky, západne od rieky Svitavy. Mestská časť zahŕňa celé katastrálne územia Město Brno, Staré Brno, Štýřice, Veveří, Stránice a časti katastrálnych území Černá Pole, Pisárky, Trnitá a Zábrdovice. Má rozlohu 1503 ha a k 9. augustu 2009 mala 91 171 obyvateľov.
Budkáčik a Dubkáčik

Budkáčik a Dubkáčik je príbeh pre deti od spisovateľa Jozefa Cígera Hronského z roku 1932. Dielo vyniká svojou ľubozvučnosťou, obraznosťou, básnivosťou a hudobnosťou jazyka.
Charakteristika diela.
Ide o jednu z Hronského zvieracích rozprávok, ktoré v jeho tvorbe predstavujú osobitý svet. Zjavným postupom pri rozvíjaní satirickosti v príbehu je striedanie prístupov zvieracích "postáv" ku skutočnosti. Na jednej strane je to prístup z pohľadu zvieraťa ("prasiatkam Dubkáčikovi a Budkáčikovi, sa prieči vôňa šíriaca sa z fabriky na mydlo; čudujú sa tomu, že sa im chalupa - železničný vozeň - rozbehla"). Na druhej strane to je prístup, ktorý na oživenie zábavnosti príbehov využíva zobrazovanie ľudských povolaní a činností zvieracími postavami. Prasací bratia Budkáčik a Dubkáčik sú kominármi, hudobníkmi, krajčírmi. Žijú po celý čas medzi ľudmi, na svojich cestách sa stretávajú s ľudskou civilizáciou a technikou - ľodou, podzemnou dráhou, vlakom, atď. Prasiatka často prirovnávajú svoj prasací život k tomu ľudskému, s tým že stále dospejú k záveru, že ten prasací je pre nich lepší.
V iných jazykoch.
Dielo bolo preložené aj do češtiny a maďarčiny, pričom mená hlavných hrdinov boli prispôsobené tamojšiemu detskému čitateľovi: