Staroveká literatúra

Staroveká literatúra vznikla v rokoch 3 000 pred Kr. a vyvíjala sa približne do roku 500. Dôležitým predpokladom pre vznik starovekej literatúry bol vznik písma. Väčšina diel je anonymná a ich témy boli často prebrané, preto sa o starovekej literatúre hovorí často ako o neoriginálnej literatúre. Mnoho pamiatok bolo zachovaných vďaka tradovaniu v ústnej podobe.
Orientálna literatúra.
Najčastejšie literárne žánre, ktoré sa písali v tomto období boli kázne, báje a eposy.
Sumerská literatúra.
Sumerská literatúra sa vyvíjala na území Mezopotámie. Je písaná v sumerskom jazyku klinovým písmom. Vyučení pisári používali na zápis textov hlinené tabuľky. Centrom literatúry bola knižnica v Ninive, ktorá bola najväčšou svojej doby. Zriadil ju asýrsky kráľ Aššurbanipal v 7. storočí pred Kr.
Veľa literárnych textov sa našlo pri archeologických vykopávkach v sumerských mestách, ako sú Ur, Uruk, Nippur, Ninive a boli to najmä mýty o stvorení sveta, zaklínadlá, hymny alebo gnómy. Z neskoršieho obdobia sa dochovalo niekoľko literárnych textov, pričom za najvýznamnejší sa považuje hymnický nápis Gudeus z Lagašu. Za najstaršie dielo je považovaný staroveký hrdinský epos - Epos o Gilgamešovi, ktorý je napísaný na 11 hlinených tabuľkách. Témou eposu je púť uruckého kráľa Gilgameša, syna smrteľníka a bohyne.
Akkadská literatúra.
Má veľa spoločných prvkov ako sumerská literatúra, preto bývajú obidve často charakterizované spoločne.
Staroegyptská literatúra.
Vznikala na území Starovekého Egypta a bola písaná obrázkovým písmom - hieroglyfmy na papyrusy.
Za najvýznamnejšie diela sa pokladajú:
Hebrejská literatúra.
Vznikla a rozvíja sa približne od roku 1 000 pred Kr. Je označovaná ako umenie starých palestínskych Židov. Zachovala sa najmä nepretržitým podávaním z generácie na generáciu.
Hlavnou a aj najstaršou literárnou pamiatkou je Biblia. Je to zbierka svätých kníh židovského a kresťanského náboženstva. Je považovaná za umelecké, náboženské a historické dielo. Historická časť knihy opisuje starý Židovský národ a náboženská hovorí o viere, obradoch, modlitbách. Autorom knihy nie je jeden človek - Biblia má niekoľko autorov.
Popisuje vznik sveta, stvorenie Adama a Evy, vysvetľuje apokalypsu, opisuje život Ježiša Krista, zaznamenáva predpovede o príchode Mesiáša, sú v nej zachytené proroctvá a predpovede. Delí sa na 2 časti: Starý zákon, ktorý bol napísaný pred narodením Ježiša Krista a Nový zákon napísaný po narodení Ježiša Krista. Biblia je najčítanejšie a najprekladanejšie dielo všetkých čias. Ovplyvnila literatúru celého sveta
svojou poetikou, metaforickým, alegorickým, tematickým postupom.
Indická literatúra.
Rozvíjala sa najmä v rokoch 400 pred Kr. až 400 na území dnešnej Indie. Vznikajú posvätné knihy Védy, ktoré hovorili o ľudskom poznaní a velebili bohov. Je známa eposmi Mahábhárata a Rámájana. Tieto diela ovplyvnili celú literatúru juhovýchodnej Ázie a Číny.
Antická literatúra.
V antickej literatúre sa zdôrazňovali ideály ako úcta k rozumu, úcta k pozemskému životu, úcta k jednotlivcovi. Zdôrazňovala jednotu postáv, bohov a prírody. Podobné prvky nachádzame aj v neskorších literárnych smeroch - Renesancia, Klasicizmus, Realizmus, ktoré tiež stavali do popredia rozum.
Grécka literatúra.
Rozvíjala sa v rokoch 300 pred Kr. až 500 a považuje sa za najstaršiu z európskych literatúr. Je to jediná literatúra, ktorá sa vyvíjala samostatne. Vo všetkom smerovala k harmónii a v literatúre bola dôležitá vonkajšia aj vnútorná krása, čo sa označovalo pojmom kalos kagathos (alebo "Kalokagatia"), čo je ideál človeka - človek je pekný, múdry, dobrý. Častým znakom v dielach bol polyteizmus – bohovia boli všade prítomní, riadili priebeh deja, osudy ľudí.
Delenie Gréckej literatúry:
Grécka dráma.
Grécka dráma vznikla v súvislosti s kultovými oslavami boha Dionýza. V predstaveniach vystupoval zbor spevákov (boli odetí do kozích koží a predvádzali piesne sprevádzané tancom) a chór (zbor ľudí, ktorí na oslavách tancoval a spieval, komentoval dej, charakterizoval postavy). Z týchto piesní sa časom vyvinulo divadelné predstavenie – tragédia (tzv. capí spev). Naopak zo žartovných a satirických piesní sa zrodila grécka komédia.
Charakteristika postáv gréckej tragédie: Postavy mali viacero podobných čŕt - všetky boli výrazné a hrdé osobnosti, ktoré sú za svoju pravdu ochotné položiť život. Žijú pre svoje ideály a väčšinou umierajú, lebo sa svojich snov a ideálov nechcú vzdať.
Rímska literatúra.
Rímska literatúra preberá veľa podnetov z gréckeho písomníctva. Diela sa písali v latinčine. V próze sa rozvíjalo rečníctvo, filozofia a história.