Ján Havlík

Blahoslavený Ján Havlík (* 12. február 1928, Dubovce† 27. december 1965, Skalica) bol slovenský seminarista a člen rádu lazaristov. Začiatkom 50. rokov bol vo vykonštruovanom procese odsúdený na desaťročný trest odňatia slobody, v ďalšom procese mu bol vymeraný ešte rok navyše. Fyzické trýznenie vo vyšetrovacej väzbe a kruté podmienky počas 11 rokov vo väzení (aj pri práci v uránových baniach v okolí Jáchymova) mu zničili zdravie. Zomrel vo veku 37 rokov na následky mučenia komunistickým režimom.
V júni 2013 sa začalo skúmanie jeho možného blahorečenia. Pápež František vydal 14. decembra 2023 dekrét o Havlíkovej mučeníckej smrti a o jeho zaradení do zoznamu blahoslavených. Blahorečený bol 31. augusta 2024 v Šaštíne. Jeho relikvie sú uložené v kostole sv. Vincenta de Paul v Bratislave. Svätý Otec František určil deň jeho liturgickej spomienky na 12. február. Je prezývaný aj ako "mučeník vernosti".
Životopis.
Ján Havlík sa narodil ako najstarší zo štyroch detí (jedným z jeho súrodencov bola Mária, vyd. Tokošová). Rodina bola veľmi chudobná. Jeho rodičia boli veriaci ľudia, ovplyvnila ho aj jeho teta Angela, ktorá bola rehoľníčkou. Havlík chodil osem kilometrov pešo do školy v Holíči. K rádu Vincentínov inklinoval pravdepodobne pod vplyvom jeho tety Angely, ktorá bola členkou Spoločnosti dcér kresťanskej lásky sv. Vincenta de Paul.
V roku 1943 sa v Banskej Bystrici stal žiakom apoštolskej školy Misijnej spoločnosti sv. Vincenta z Pauly. Pri povstaní v auguste 1944 boli žiaci najprv premiestnení do Trnavy, potom odišli domov. Po skončení vojny sa Ján vrátil do Banskej Bystrice, aby dokončil štúdium na Gymnáziu Andreja Sládkoviča. V máji 1949 zložil maturitu a následne chcel vstúpiť do kňazského semináru. Keďže ten bol však ovládaný Komunistickou stranou a neuznávaný Svätou stolicou, Ján vstúpil koncom augusta do vincentínskeho noviciátu a rozhodol sa študovať teológiu tajne.
O rok neskôr, v máji 1950, bol Havlík spolu s ostatnými novicmi násilne odvezený z apoštolskej školy do „preškoľovacieho ústavu“ v obci Kostolná. Nasledovali nútené práce pri stavbe Priehrady mládeže v Nosiciach, kde musel zostať do augusta 1950. Našiel si potom podnájom v Nitre a popri zamestnaní pokračoval v štúdiu teológie.
Väzenie.
Dňa 29. októbra 1951 vtrhli do podnájmu ozbrojené sily ŠtB, Havlík a jeho spolubývajúci boli zatknutí. Vo vyšetrovacej väzbe, kde bol podrobený mučeniu, zostal 15 mesiacov.
Vo februári 1953 bol v Nitre v rámci procesu "Štefan Krištín a spol." odsúdený za vlastizradu na 10 rokov väzenia, keďže bol podľa vyšetrovateľov tajným vatikánskym agentom. Bol prevezený do pracovného tábora Rovnosť pri Jáchymove, kde pracoval v uránových baniach. V roku 1955 si zlomil členok a neskôr ho operovali na pruh.
V závere leta 1958 bol obžalovaný druhýkrát pre misijnú službu spoluväzňom (Havlík rozdával spoluväzneným drobné čiastočky Eucharistie, ktoré boli zabalené v cigaretových papierikoch). Čakala ho vyšetrovacia väzba v Ruzyni. Pri súdnom procese mu bol trest navýšený o ďalší rok. V snahe zlomiť ho bol potrestaný aj pobytom v priestorovo malej samotke. Jeho zdravotný stav bol však už v roku 1960 natoľko zlý, že musel byť prevezený do väzenskej nemocnice vo Valdiciach. Po niekoľkých mesiacoch bol premiestnený do väzenskej nemocnice v Ilave. Tam už však vôbec nebol schopný fyzicky pracovať. Havlík žiadal o udelenie milosti, žiadosť však bola zamietnutá.
V októbri 1962 bol síce prepustený na slobodu, ale s podlomeným zdravím, na ktorom sa vážne podpísalo fyzické trápenie i psychické stresy. K tomu sa pridali finančné problémy, pretože mu bol vymeraný dôchodok vo výške len 407 korún a neskôr mu bol znížený na 300 korún mesačne (priemerný vtedajší plat bol zhruba 1350 korún). Ján sa proti tomuto konaniu odvolal a dožadoval sa nápravy. Oznámili mu však, že rozsudkom z roku 1953 prišiel o svoje občianske práva po dobu desiatich rokov, ktoré však začali plynúť až po jeho prepustení z väznice. Z tohto dôvodu bol závislý na pomoci rodičov.
Koncom roka 1965 bol opätovne hospitalizovaný. Z nemocnice ho prepustili na Štedrý deň. Keď sa o dva dni neskôr, 27. decembra, po rannej sv. omši rozhodol vyhľadať lekára, začal kolabovať uprostred Skalice. Vysilený sa opieral o popolnicu. V tom okamihu ho našiel gynekológ MUDr. Barát, ktorý vynášal popol. S pomocou okoloidúceho ho preniesli do lekárovho domu, kde zomrel vo veku 37 rokov.
Uctievanie.
Beatifikačný proces.
Iniciátorom procesu skúmania možného Havlíkovho blahorečenia bol Augustín Slaninka na popud Antona Srholca.
V nedeľu 9. júna 2013 sa začal proces blahorečenia Jána Havlíka, ktorý v Skalici otvoril bratislavský arcibiskup a metropolita Mons. Stanislav Zvolenský. Vicepostulátorom procesu bol Emil Hoffman. Diecézna fáza procesu blahorečenia sa skončila 24. februára 2018 v Kostole sv. Vincenta de Paul v Bratislave. Jeho prípad bol so súhlasom pápeža Benedikta XVI. skúmaný ako mučenícka smrť (aj keď ho priamo niekto nezabil, zomrel na následky systematického týrania a mučenia).
Pápež František vydal 14. decembra 2023 dekrét o jeho mučeníctve "in odium fidei" (z nenávisti k viere). Pred slávnosťou boli 7. júla 2024 exhumované časti telesných pozostatkov, ktoré sú z pohľadu Katolíckej cirkvi relikviami.
Slávnosť blahorečenia v Šaštíne.
Za blahorečeného ho v sobotu 31. augusta 2024 v Šaštíne vyhlásil pápežský legát Marcello Semeraro, prefekt Dikastéria pre kauzy svätých. Na slávnosti sa podľa organizátorov zúčastnilo približne 13-tisíc veriacich, 370 kňazov a okolo 30 biskupov vrátane apoštolského nuncia Nicola Girasoliho.
Po prečítaní apoštolského listu Svätého otca o zaradení Havlíka do zoznamu svätých, čím sa mu povoľuje verejná úcta, (pričom dňom jeho liturgického uctievania je 12. február) boli k oltáru prinesené mučeníkove relikvie. Sú umiestnené v relikviári v podobe 90-kg bronzového diamantu, ktorý má symbolizovať tvrdosť a nepoddajnosť mučeníka, pričom prepínateľná PDCL fólia umožňuje náhľad do vnútra relikviáru.
Po blahorečení boli relikvie uložené v kostole sv. Vincenta de Paul v Bratislave v novovytvorenej kaplnke bl. Jána Havlíka. V nej je nainštalovaných 11 vertikálnych prvkov symbolizujúcich rovnaký počet strávených rokov vo väzení, pričom každý prvok má 365 cm ako dní v roku.
Ako prípravu na túto udalosť boli v marci 2023 vydané litánie k Jánovi Havlíkovi ako aj modlitba k tomuto budúcemu blahorečenému. Ku augustovej slávnosti a na prípadné liturgické spomienky bola vydaná pieseň "Misionár Božej lásky" od pesničkára Petra Janků. Počas prinášania relikvií blahoslaveného zaznel aj skomponovaný liturgický hymnus k Jánovi Havlíkovi z pera Daniela Heviera, ktorý sa venuje viacerým zásadným momentom zo života svätca. Hudbu k nemu skomponoval organista Marek Cepko.
Relikvie.
Miesta, kde sú relikvie umiestnené:
Umenie.
Vincentín Augustín Slaninka a Helena Sláviková vydali o Jánovom živote rozhlasovú hru.
V máji 2024 bol predstavený dokumentárny film "Na ceste k dokonalosti" od Branislava Valka a jeho dcéry Barbory Hrabajovej.