Julian Ursyn Niemcewicz

Julian Ursyn Niemcewicz (* 6. február 1758, Skoki, Poľsko-litovské kráľovstvo – † 21. máj 1841, Paríž, Francúzsko) bol poľský politik a spisovateľ.
Život.
Narodil sa do síce starobylej ale chudobnejšej šľachtickej rodiny v lokalite Skoki pri meste Brest (dnes Bielorusko). Od mladosti veľa cestoval po celej Európe a veľmi rýchlo sa stal jedným z popredných poľských politikov. Študoval na Rytierskej škole vo Varšave, ktorú založil kráľ Stanislav August Poniatowski a ktorá mala vychovávať nových vojenských dôstojníkov a štátnych úradníkov. Po ukončení vzdelávania na škole Niemcewicz vstúpil do služieb magnáta Adama Kazimierza Czartoryskeho. S ním a jeho rodinou navštívil Francúzsko, Anglicko a niektoré talianske územia. 
Niemcewicz sa v rokoch 1788 – 1792 zúčastnil Štvorročného (aj Veľkého alebo Reformného) snemu, ktorý mal priniesť krajine isté modernizačné reformy. Na sneme patril k tzv. Národnej strane (poľsky: "Stronnictwo Patriotyczne"; jeho členom bol aj A. K. Czartoryski) ktorá podporovala niektoré liberálne reformy, spísané napokon do Ústavy 3. mája (rok 1791). Niemcewicz patril k horlivým stúpencom reforiem, bol členom politického spolku (či skôr strany) s názvom "Priatelia ústavy", ktorý presadzoval implementáciu ústavy do reálneho života (spolok či strana mala viac ako 200 členov na čele s kráľom, členmi strany boli vedúci činitelia snemu, ktorí sa zaslúžili o vytvorenie Ústavy 3. mája, ako napr. Hugo Kołłątaj, Ignacy Potocki, Tadeusz Mostowski alebo Michał Ossowski).
Proti zavedeniu ústavy do praxe však stála konzervatívna šľachta, ktorá sa združila v tzv. Targowickej konfederácie (názov podľa mesta, v ktorej vznikla). Konfederáti sa obrátili na ruskú cárovnú Katarínu II. so žiadosťou o intervenciu proti poslancom reformného snemu a ich stúpencom. S cieľom posilniť svoj vplyv v Poľsko-litovskom kráľovstve cárovná súhlasila s intervenciou a Targowická konfederácia s ruskou vojenskou pomocou po krátkej – len tri mesiace trvajúcej – vojne napokon dosiahla anulovanie ústavy (bola oficiálne zrušená v novembri 1793 na sneme v Grodne, poslanci ktorého prijali aj rozhodnutie o druhom delení územia Poľsko-litovského kráľovstva medzi Prusko a Rusko). Po porážke pokrokových síl vo vojne v roku 1792 sa Niemcewicz, spolu s ďalšími liberálnymi členmi snemu, emigroval do Saska.
Od roku 1792 žil v cudzine, hlavne vo Francúzsku a v Taliansku. V exile sa zoznámil s Kosciuszkom, ktorý ho menoval svojím pobočníkom. Spolu s ním tiež padol do ruského zajatia. Keď boli obaja cárom Pavlom I. prepustení, spolu s Kościuszkom odišiel do Británie a následne do USA. V rokoch 1798 – 1802 a 1804 – 1807 žil v Spojených štátoch amerických. V roku 1798 sa stal členom "Americkej filozofickej spoločnosti" v Philadelphii.
V USA sa Niemcewicz v roku 1800 oženil s bohatou americkou vdovou Susan Livingston Kean (1759 – 1833; pochádzala z bohatej rodiny Livingstonovcov zo štátu New York; jej manželom bol John Kean, delegát za Južnú Karolínu na Kontinentálnom Kongrese v rokoch 1785 – 1787). S manželkou sa Niemcewicz spoznal ako vychovávateľ jej syna Petra Keana (1788 – 1828).
Niemcewicz sa v októbri 1802 vrátil do Poľska, kde sa zdržal do jari 1804 (v októbri 1804 bol späť v USA). V roku 1807 sa vrátil späť do Poľska a stal sa senátorom a štátnym tajomníkom v obnovenom Varšavskom kniežatstve (1807 – 1813). Zúčastnil sa aj novembrového povstania v roku 1831, po ktorom opäť emigroval, tentokrát do Francúzska, kde v roku 1841 zomrel.
Literárna činnosť.
Niemcewicz sa venoval tiež básnickej, prozaickej a dramatickej činnosti. Vydal napr. zbierku poviedkovo ladených veršovaných "Bájok", cyklus "historických spevov", ospevujúcich dôležité postavy poľských dejín, radu historických drám (napr. "Prometeusz", "Powrót posla") a historické romány.