Peristera (pevnosť)

Pevnosť Peristera () je neskoro-antická a stredoveká pevnosť ktorá sa nachádza v meste Peštera v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku.
Názvy.
Ďalšie názvy.
Pevnosť je známa aj ako Pevnosť Sveta Petka (), alebo Neskoro-antická a stredoveká pevnosť Peristera (). 
Pôvod názvu Peristera.
Názov "Peristera" má s najväčšou pravdepodobnosťou pôvod v gréčtine a označuje "holuba", prípadne "holubie miesto".
Lokalita.
Pevnosť Peristera sa nachádza približne kilometer severne od centra Peštery na samom okraji mesta pri výpadovke na mesto Pazardžik na vrchole pahorku "Sveta Petka" v nadmorskej výške 
Dejiny.
Archeologické vykopávky a výskumy preukázali, že dejiny pevnosti pozostávajú z niekoľkých historických etáp.
Trácke obdobie.
Prví obyvatelia pahorku Sveta Petka boli Tráci, ktorí mali na vrchole malú osadu. Konkrétne išlo o trácky kmeň Besov a na mieste žili na prelome letopočtov.
Do súčasnosti sa z tohto obdobia dochoval komplex Megalitických balvanov s vytesanými stúpadlami ktorý sa nachádza v areáli citadely pevnosti a pravdepodobne slúžil ako svätyňa.
Z tráckeho obdobia pochádzajú taktiež pohrebné urny v tvare sarkofágu, ktoré boli objavené na okraji pahorku.
Prvá epocha.
Za prvú epochu existencie samotnej pevnosti sa považuje obdobie od 2. do začiatku 3. storočia, keď Rimania postavili na vrchole pahorku prvú pevnosť, ktorú v tomto čase aktívne využívali. Išlo o malú vojenskú pevnosť pre približne 80 vojakov. Bola postavená z dôvodu strategickej polohy pahorku v blízkosti jednej z hlavných ciest spájajúcich Hornotrácku nížinu s Egejským morom. 
Druhá epocha.
Druhý raz bola pevnosť využívaná od konca 3. do konca 4. storočia. Je spojená predovšetkým s obdobím panovania cisárov Diokleciána, Konštantína Veľkého a Juliána.
V tejto dobe sa pevnosť rozrástla a na mieste sa usídlilo aj civilné obyvateľstvo. Rozrástlo sa aj ohradenie pevnosti. Koncom 4. storočia bola táto prvá pevnosť zničená počas útokov Gótov, k čomu došlo s najväčšou pravdepodobnosťou v priebehu druhej gótskej vojny, počas panovania cisára Valensa, po jeho porážke v bitke pri Adrianopole 9. augusta 378.
Tretia epocha.
Tretia epocha pevnosti sa začína v období začiatku 6. storočia. Najvýznamnejšie bolo predovšetkým obdobie počas panovania byzantských cisárov Justiniána I. a Justína II., keďže v tomto čase bola pevnosť naplno obnovená. 
Pevnosť bola v tomto čase obnovená predovšetkým preto, aby sa stala súčasťou obranného valu, ktorý mal chrániť Byzantskú ríšu, ako aj dôležité cesty v regióne pred nájazdmi barbarov. Do tohto obranného systému bola zaradená po viacerých útokoch v priebehu rokov 528529, čo viedlo až k rozvratu v roku 533, kedy Byzantská ríša prišla o provincie Moesia a Skýtia. Počas panovania Justiniána I. boli obnovené a rozšírené ako pevnostné steny (hradby), tak aj všetky strategické obranné posty, teda najmä veže. Dve obranné veže (juhovýchodná a severovýchodná) boli počas tejto obnovy prestavané na ranokresťanské chrámy. Po smrti Justiniána I. sa cisárom stal Justín II., pričom počas jeho panovania dosiahla pevnosť Peristera najväčšieho ekonomického rozmachu. Zároveň ale počas jeho panovania začali prichádzať početné nájazdy Avarov a Slovanov na osídlené miesta v tejto časti Byzantskej ríše. 
Tretia etapa dejín pevnosti sa nakoniec skončila ku v druhej polovici 6. storočia počas panovania cisára Tiberia II., keď bola nakoniec takmer úplne zničená a následne opustená v dôsledku útoku Slovanov.
Štvrtá epocha.
Posledná epocha fungovania pevnosti sa datuje do obdobia stredoveku. V tomto čase bola pevnosť čiastočne obnovená, nedosiahla však významu ako v období Byzantskej ríše.
Z tohto obdobia boli na mieste objavené rôzne predmety pochádzajúce z 13. storočia, predovšetkým keramika a mince. Pevnosť bola zničená počas osmanského obsadzovania oblasti niekedy koncom 14. storočia. 
Novodobé dejiny.
Prvé novodobé písomné zápisky o zvyškoch pevnosti sa datujú do roku 1870, kedy sa o pevnosti zmienil Stefan Zachariev vo svojej knihe "Geografsko – istoriko – statističesko opisanie na Tatarpazardžiškata kaaza" (, doslova: "Geograficko – historicko – štatistický opis Tatarpazardžickej kazy") – kaza bola administratívna jednotka v Osmanskej ríši – ktorá bola vydaná vo Viedni. Neskôr sa o pevnosti zmieňuje Konstantin Jireček vo svojich cestopisoch z roku 1883.
V rokoch 19541958 ako aj v roku 1972 prebehli na mieste pevnosti archeologické výskumy a vykopávky.
Na prelome 0. rokov 21. storočia a 10. rokov 21. storočia sa uskutočnili zatiaľ posledné archeologické vykopávky. V roku 2011 bol pevnosti pridelený štatút kultúrnej pamiatky národného významu. Po ukončení výskumov a vykopávok bol zhotovený projekt reštaurácie a konzervácie objektu bývalej pevnosti. Reštaurácia pevnosti bola ukončená začiatkom roku 2014 a 22. mája toho istého roku bola pevnosť otvorená pre návštevníkov.
Charakteristika.
Areál pevnosti pokrýva väčšiu časť pahorku Sveta Petka. Ide o pevnosť s celkovo tromi hradbovými múrmi a šiestimi obrannými vežami, pričom dve z týchto veží boli neskôr prestavané na chrámy. Pevnosť pozostávala z dobre chránenej citadely, vnútorného mesta a podhradia. Spolu s vnútorným mestom a podhradím dosahovala celková plocha až okolo 2 hektárov.
Opevnenie citadely má pôdorys elipsy s dĺžkou 94 metrov a šírkou 37 metrov. Celková plocha citadely pevnosti tak dosahuje 2895 m². Je orientovaná v smere severovýchodjuhozápad. Denivelácia medzi najnižším a najvyšším bodom citadely dosahuje 6 metrov. Druhé pevnostné steny ohradzovali areál o veľkosti približne 1,5 hektára, teda celú vrcholovú časť pahorku Sveta Petka. Tretie ohradenie už obkolesovalo celý areál aj s podhradím, teda územie o celkovej veľkosti približne 2 hektárov. Väčšina budov sa nachádzala v susedstve pevnostných hradieb. Predpokladá sa, že v centrálnej časti citadely na najvyššie položenom mieste pevnosti stál dom správcu pevnosti.
Pevnostné steny (hradby) a sieť ulíc.
Celková dĺžka hradieb dosahuje 253 metrov. Hrúbka hradbových múrov dosahuje v najširších častiach 3 metrov. Predpokladá sa, že hradby dosahovali do výšky približne 14 metrov. Pred reštaurátorskými prácami boli hradby zachované do výšky 2,6 metra.
Pri južnej časti hradieb sa nachádzala ulica, ktorá sa nachádzala medzi samotnými hradbami a obytnými a úžitkovými budovami. Bola široká 1,52 metre. Ďalšie ulice, ktoré túto hlavnú ulicu pretínali a napájali sa na ňu boli orientované v smere severjuh.
Pevnostné steny boli postavené z lámaných kameňov, pričom ako spojivo bola použitá malta.
Vstupná brána do pevnosti.
Hlavná vstupná brána do pevnosti sa nachádzala v severnej časti areálu a bola dvakrát prestavovaná. Najskôr sa nachádzala v severozápadnom uhle pevnosti, neskôr, pravdepodobne začiatkom 6. storočia však bola v dôsledku výstavby veže na tomto mieste premiestnená do východného hradbového múru.
Veže.
Celkovo sa na pevnosti nachádza šesť obranných veží, z ktorých sú tri štvorcového pôdorysu, jedna je trojuholníkového pôdorysu a dve (juhovýchodná a severovýchodná) boli prestavané na chrámy.
Juhovýchodný chrám.
Ranokresťanský chrám (a zároveň obranná veža) zo 6. storočia, ktorý sa nachádza v juhovýchodnom rohu pevnosti. 
Severovýchodný chrám.
Ranokresťanský chrám (a zároveň obranná veža) zo 6. storočia, ktorý sa nachádza v severovýchodnom rohu pevnosti. 
Súčasný stav pevnosti.
V súčasnosti je pevnosť čiastočne zreštaurovaná a zakonzervovaná. Reštaurované boli pevnostné steny ohraničujúce citadelu a časť citadely, vrátane dvoch chrámov-veží. Celkovo sú exponované zvyšky 27 objavených budov rôznych rozmerov a určenia. Patria medzi nich obytné budovy pre vojakov, hospodárske budovy, dielne, alebo sklady.
Archeologické výskumy a vykopávky.
Prvé archeologické výskumy.
Uskutočnili sa v rokoch 19541958. Výskum vykonal profesor Christo Ivanov Džambov, vtedajší riaditeľ Archeologického múzea v Plovdive.
Druhé archeologické vykopávky a výskumy.
Druhé výskumy spojené s vykopávkami sa uskutočnili v roku 1972 pod vedením Cvetany Gizdovovej z archeologického múzea v Pazardžiku. Vykopávky boli čiastočné a išlo predovšetkým o sondáže.
Tretie archeologické vykopávky a výskumy.
Zatiaľ posledné výskumy a vykopávky sa uskutočnili v rokoch 2007, 2010 a 2011. Tento raz už išlo o rozsiahly, pravidelný a systematický výskum pevnosti. Prebehli pod vedením doc. Dr. Boni Petrunovovej, v tom čase riaditeľky oddelenia stredovekej archeológie a zástupkyne riaditeľa Národného archeologického inštitútu s múzeom pri Bulharskej akadémii vied. V rámci vykopávok bolo objavených viac ako 300 unikátnych nálezov. 
Nálezy.
Pri vykopávkach bolo nájdené predovšetkým predovšetkým rôzne množstvo mincí z období panovania cisárov Diokleciána, Justiniána I., Konštantína Veľkého, alebo jednu vzácne sa vyskytujúcu mincu z obdobia panovania cisára Tiberia II.. 
Medzi ďalšie nálezy patria časti vojenského oblečenia, šperky, hroty šípov, fragmenty nadpisov, mramorové úlomky z budov, hlinené sudy, keramika, pithosy alebo sklenené nádoby. Funkciu pevnosti ako ranokresťanského duchovného centra dokazuje napríklad nález bronzová lampa s veľkolepým stredovekým krížom. Veľká časť pithosov, ktoré boli pri vykopávkach nájdené75 kusovje exponovaná v areáli pevnosti priamo na miestach, kde boli vykopané. 
Nájdené boli aj pohrebné urny v tvare sarkofágu z tráckeho obdobia, objavené na okraji pahorku, ktoré sa na tráckych pohrebiskách nevyskytujú často.
Turizmus a prístup.
Pevnosť Peristera je zapísaná v zozname 100 národných turistických objektov Bulharska. Objekt je v zozname uvedený pod číslom 37a. Pri pevnosti sú vybudované altánky slúžiace pre odpočinok návštevníkov. Od pevnosti sa odkrýva panoramatický výhľad na mesto Peštera. Pevnosť je prístupná celoročne každý deň okrem pondelkov. Vstup do pevnosti je spoplatnený. 
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Pevnosť bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku národného významu v roku 2011. Ako dôvod ochrany je uvedená archeologická hodnota komplexu.
Názov stavby ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je "Kăsnoantična i srednovekovna krepost ”Peristera”" (, doslova: "Neskoro-antická a stredoveká pevnosť Peristera").