burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Extraliga hádzanárov 1993/94

Extraliga hádzanárov v sezóne 1993/94 bol 1. ročník najvyššej hádzanárskej ligy mužov, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Súťaž niesla dobový názov "I. liga" a zúčastnilo sa jej 10 družstiev. Prvým majstrom Slovenska sa stalo družstvo TJ Lokomotíva ŽOS Trnava.
Systém súťaže.
Súťaž sa skladala z dvoch častízákladnej a nadstavbovej. Základná časť pozostávala z 18 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Po základnej časti nasledovala nadstavbová časť, v ktorej sa družstvá rozdelili do dvoch skupín, do skupiny o 1. až 6. miesto a do skupiny o 7. až 10. miesto. V nich odohrali zápasy s každým družstvom raz doma a raz vonku, pričom sa im započítavali aj výsledky zo základnej časti. Víťaz skupiny o prvú šestku sa stal majstrom Slovenska. Posledné družstvo v skupine o 7. až 10. miesto zostúpilo do nižšej súťaže. 
Účastníci.
Súťaž priamo nadviazala na posledný ročník spoločnej česko-slovenskej ligy. Tú tvorilo 12 tímov, z toho 7 slovenských. Zvyšné 3 tímy boli doplnené zo Slovenskej národnej ligy.
Poznámka: Slovenská národná liga (SNL) bola najvyššia celoslovenská hádzanárska liga v Česko-Slovensku a spolu s Českou národnou ligou (ČNL) druhá najvyššia česko-slovenská hádzanárska liga.
Húšťava (potok)

Húšťava je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Humenné na území obcí Veľopolie a Ľubiša. Je pravostranným prítokom Ľubišky. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v južnej časti územia obce Veľopolie v lesnom extraviláne na juhozápadnom svahu lesa Húšťavec v okrese Humenné v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie severným smerom zmiešaným lesným a poľnohospodárskym extravilánom na území obce Veľopolie, obmýva úpätie lesa a poľa Húšťavec. V priberá ľavostranný prítok Tieňový potok a zároveň priteká na hranicu medzi obcou Veľopolie a obcou Ľubiša, tečie po tejto obecnej hranici, ľavým brehom obmýva úpätie vrchu Tieň s . Pravým brehom obmýva úpätie lesa Železná, v opúšťa obecnú hranicu a vteká na územie obce Ľubiša, ľavým brehom obmýva úpätie poľa Pod Tieňom, pravým brehom obmýva úpätie poľa Pod Železnou. Skrúca sa na východ, v ústi do Ľubišky ako jej pravostranný prítok v povodí Laborca. Pramení a preteká horným tokom na území obce Veľopolie a preteká dolným tokom a ústi na území obce Ľubiša. Má prítok Tieňový potok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v slovnom základe názvu lesa Húšťavec, úpätím ktorého potok v svojej hornej časti toku preteká. Pôvodný význam názvu lesa bolo miesto hustého mladého porastu, húštiny. Názov lesa Húšťavec bol po redukcii o formant -ec prenesený na potok čím bolo utvorené jednočlenné hydronymum Húšťava ako súčasť skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Húšťava bolo štandardizované v roku 1990. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Húšťava je jedinečným názvom (december 2023).
Tri chotáre (vrch v Slanských vrchoch)

Tri chotáre () je názov vrchu v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Podhradík, približne východne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Šimonka. Vrch leží v Prešovskom kraji, na hranici okresov Prešov a Vranov nad Topľou a zasahuje na katastrálne územia obcí Podhradík, Ruská Nová Ves, Zlatá Baňa a Pavlovce. Najbližšími sídlami sú západne situovaný Podhradík a Ruská Nová Ves, severne sa nachádza Okružná a Pavlovce, východne Petrovce a južne Zlatá Baňa. 
Opis.
Tri chotáre ležia v severnej časti podcelku Šimonka, v hrebeni, vedúcom z Čiernej hory () na Krivý javor (). Severne sa nachádza Haľagoš () a Mohylky (), východne Michalova hora (), Oblík () a Lysá (), južne Šimonka (), Čierna hora (), Chabzdová (), Bodoň () a Kráľova hora () a západne Tri oltáre (), Nad Remetovou () a Krivý javor (). Severozápadné svahy odvodňuje potok Šebastovka do Sekčova, južné Malá Delňa, oba v povodí Torysy, voda z východných častí odteká Hanušovským potokom do Tople. Vrcholom prechádza značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných častí s redšou vegetáciou je však možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Volovské vrchy, Čiernu horu, Branisko, Bachureň, Čergov a Ondavskú vrchovinu, ojedinele aj Tatry.
Metylpropionát

Metylpropionát, tiež známy ako metylpropanoát, je organická zlúčenina s molekulovým vzorcom . Je to bezfarebná kvapalina s ovocnou vôňou podobnej rumu.
Príprava.
Metylpropionát možno pripraviť esterifikáciou kyseliny propiónovej metanolom. Priemyselne sa pripravuje karboalkoxyláciou, tj. reakciou etylénu s oxidom uhoľnatým a metanolom v prítomnosti katalyzátora:
Reakcia je katalyzovaná komplexmi karbonylu niklu a paládia.
Použitie.
Kondenzáciou metylpropionátu s formaldehydom a následnou dehydratáciou sa získa metylmetakrylát:
Metylpropionát sa používa ako rozpúšťadlo pre nitrát a laky celulózy a ako surovina na výrobu farieb, lakov a iných chemikálií, ako je metylmetakrylát.
Pre svoju ovocnú vôňu a chuť sa používa aj vo vôňach a dochucovadlách.
Tieňový potok

Tieňový potok je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Humenné na území obcí Ľubiša a Veľopolie. Je ľavostranným prítokom Húšťavy. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v juhozápadnej časti územia obce Ľubiša v lesnom extraviláne severovýchodne od vrchu Nad Černovou s a západne od vrchu Tieň s v okrese Humenné v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie severovýchodoseverným smerom lesným extravilánom na území obce Ľubiša, oblúkom sa skrúca na juhovýchod, v vteká na hranicu medzi obcou Ľubiša a obcou Veľopolie. Tečie po obecnej hranici a ľavým brehom obmýva úpätie vrchu Tieň s , na severovýchodnom úpätí lesa Húšťavec v ústi na obecnej hranici do potoka Húšťava ako jeho ľavostranný prítok. Húšťava je prítokom vodného toku Ľubiška v povodí Laborca. Pramení a preteká horným tokom na území obce Ľubiša a väčšinu svojho toku preteká a ústi na obecnej hranici medzi Ľubišou a Veľopolím. Nemá prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve vrchu Tieň, úpätím ktorého potok preteká. Z toponyma Tieň rozšírením o formant -ový a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Tieňový potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Tieňový potok bolo štandardizované v roku 1993. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Tieňový potok je jedinečným názvom (december 2023).
FK Zoria Luhansk

FK Zoria Luhansk () je ukrajinský futbalový klub, ktorý sídli v meste Luhansk. Avšak kvôli rusko-ukrajinskej vojne hrá Zoria svoje zápasy na Slavutych-Arena v Záporoží. Klub bol založený v roku 1923 pod názvom FK Metallist Lugansk.
História klubu.
Moderný profesionálny tím Zoria Luhansk vznikla počas sovietskeho obdobia v roku 1964 po zlúčení továrenského klubu a tímu "Trudovi Rezervy". Pred rokom 1964 hralo továrenské družstvo prevažne v nižších ukrajinských súťaží. Najväčší úspech klub zaznamenal v roku 1972 keď sa Zoria stala šampiónom sovietskej ligy. 
Názvy klubu.
Predchodcovia
1953-1959: FC Avangard Voroshilovgrad ("reorganizované, v roku 1959 bolo mesto premenované na Lugansk")
Trudovi Rezervy
Zoria
Úspechy klubu.
Sovietsky zväz
Ukrajina
Káder mužstva.
Súčasná zostava:
Komparz

Komparz je súbor účinkujúcichkomparzistov vo filme, televízii, videách, reklame a iných audiovizuálnych produkciách, ktorá sa objavuje v často nehovoriacej, malej a nejasnej role, zvyčajne v pozadí (napríklad v publiku, dave, reštauráciách alebo na pouličných scénach).
Akčné, vojnové a historické filmy často zamestnávajú komparzistov vo veľkom počte: niektoré filmy obsahovali stovky alebo dokonca až tisícky komparzistov v pozadí ako členov hereckého obsadenia.
Na rozdiel od cameo roly sa v komparze vyskytujú amatérski herci, ktorý nie sú významní pre samotný dej filmu, inak povedané sú hocikým nahraditeľní.
Bioanorganická chémia

Bioanorganická chémia je oblasť chémie, ktorá sa zaoberá zastúpením chemických prvkov periodickej tabuľky v organizmoch.
História.
Zdá sa, že označenie rýchlo sa rozvíjajúcej oblasti chémie ako „bioanorganickej“ obsahuje protirečenie, ktoré však jednoducho odráža mylnú predstavu siahajúcu až k počiatkom modernej vedy. Začiatkom 19. storočia sa chémia ešte delila na „organickú“ chémiu, ktorá zahŕňala iba látky izolované z „orgh.anizmov“ a „anorganickú“ chémiu „mŕtvej hmoty“. Toto rozlišovanie stratilo zmysel po Wöhlerovej syntéze „organickej“ močoviny z „anorganického“ kyanatanu amónneho v roku 1828. V súčasnosti je organická chémia definovaná ako chémia uhľovodíkov a ich derivátov s možným zahrnutím určitých nekovových heteroelementov, ako sú N, O a S, bez ohľadu na pôvod materiálu.
Rastúca potreba spoločného, ​​nie nevyhnutne látkovo orientovaného označenia chémie živých organizmov potom viedla k novému pojmu „biochémia“. Klasická biochémia sa dlho zaoberala najmä organickými zlúčeninami; tieto dve oblasti však nie sú v žiadnom prípade totožné. Vylepšené metódy stopovej analýzy preukázali dôležitosť veľkého počtu „anorganických“ prvkov v biochemických procesoch, a tak odhalili množstvo čiastočne anorganických prírodných produktov.
Zodpovedajúci zoznam by zahŕňal:
Niektoré (podľa dnešnej definície) „anorganické“ prvky boli zavedené pomerne skoro ako nevyhnutné zložky živých systémov. Príklady zahŕňajú extrakcie uhličitanu draselného (K2CO3, potaš) z rastlín a komplexných solí s obsahom železa K3,4[Fe(CN)6] zo zvieracej krvi v 18. storočí, objavy elementárneho fosforu (ako P4) suchou destiláciou zvyškov moču v r. 1669 a elementárneho jódu z popola morských rias v roku 1811. V polovici 19. storočia Liebigove štúdie o metabolizme anorganických živín, najmä dusíkatých, fosforečných a draselných solí, výrazne zlepšilo poľnohospodárstvo, takže táto konkrétna oblasť vedy získala obrovský praktický význam. Avšak toto teoretické pozadie a vtedajšie analytické metódy nestačili na získanie podrobných informácií o mechanizme účinku základných prvkov, z ktorých viaceré sa vyskytujú len v stopových množstvách. Niektoré veľmi nápadné zlúčeniny, ktoré zahŕňajú anorganické prvky, ako hemoglobín obsahujúci železo a chlorofyl obsahujúci horčík, „pigmenty života“, boli analyzované a charakterizované neskôr v rámci špeciálnej podoblasti organickej chémie prírodných produktov. Bolo to až po roku 1960, kedy sa bioanorganická chémia stala nezávislou a vysoko interdisciplinárnou výskumnou oblasťou.
Pre tento vývoj boli rozhodujúce tieto faktory:
Slopnianskovci

Slopnianskovci alebo Vršateckovci (príp. "páni zo Slopnej", dobovo v základnom tvare: "Szlopnay, Versetezky, Oroszlánkeöy, Oroszlánkevy") boli šľachtický rod pôsobiaci v Trenčianskej stolici.
Dejiny rodu.
Predkovia rodu Slopnianskych boli známi od druhej polovice 13. storočia. Ide možno o domáci rod s pôvodom v Trenčianskej župe. Obec Slopná, od ktorej si odvodzovali svoj predikát, im patrila od roku 1339. Postupne získali viaceré majetky v okolí Slopnej a počas panovania kráľa Mateja Korvína dosiahli status magnátov. V roku 1470 získali hradné panstvo Vršatec (), od ktorého si začali odvodzovať svoj predikát "Vršatecký/Versetezky", príp. "Oroszlánkeöy/Oroszlánkevy". V 15. a začiatkom 16. storočia boli Slopnianski najväčšími pozemkovými vlastníkmi v Trenčianskej stolici. Rod vymrel okolo roku 1550.
Erb rodu.
Erbovú listinu dostali Slopnianskovci od kráľa Žigmunda Luxemburského dňa 18. októbra 1432. Erb tvorí doľava naklonený červený štít, v ktorého dolnej časti je biely hradobný múr. Spoza múru od pása vyrastá dolu pozerajúci obrnený rytier s prilbicou. Rytier drží v pravej ruke nad svojou hlavou meč. Nad štítom je kolčia helma s červeno-modrou točenicou. Klenot tvorí deväť pštrosích pier, zoradených do dvoch radov. Dolný rad tvorí päť pier. Sprava prvé, tretie a piate pero je biele, druhé je červené a štvrté modré. Horný rad tvoria štyri perá. Sprava prvé je biele, druhé a tretie je modré a štvrté je červené. Prikrývadlá sú červeno-strieborné a modro-strieborné.
Delfinia (sviatok)

Delfinia () bola staroveká aténska slávnosť na počesť boha Apolóna Delfinia, oslavovaná každoročne zrejme 6. (alebo 7.) dňa atického mesiaca mounichión.
Delfinia, sviatok na počesť Apolóna Delfinia, ochrancu námorníkov, znamenal zrejme oficiálny začiatok námornej dopravy, lebo práve v tomto ročnom období sa po zimných búrkach počasie umúdrilo. Podľa Plutarcha sa tento sviatok začal oslavovať po Théseovej ceste na Krétu: „"Keď sa losovalo, Théseus vzal tých, na ktorých padol los v prytaneiu, a odišiel do Delfinionu, kde venoval Apolónovi v ich mene prosebnú obetu. Bola to ratolesť z posvätného olivovníka, ovinutá bielou vlnou. Po zavŕšení obety a modlitbách, zišiel k moru na šiesty deň mesiaca Munichión, v deň, ktorý ešte aj dnes Aténčania posielajú svoje panny do chrámu Delfinion, aby si boha uzmierili.."” 
Ako to uvádza Plutarchos, počas tohto sviatku sprievod slobodných aténskych dievčat išiel do "Delfinionu", svätyne na brehu rieky "Ilissos" neďaleko "Olympieionu", kde boli uctievané božstvá Apolón a Artemis. Dievčatá niesli symboly prosby, vetvičky z posvätnej aténskej olivy zviazané bielou vlnou (išlo o obetu za bezpečné cestovanie po mori počas celého leta). Plutarchos spája tento sviatok s Théseom, ktorý pred odchodom na ostrov Krétu (kde mal byť spolu so šiestimi mladými mužmi a siedmimi dievčatami odvedený do labyrintu ako ľudská obeť pre Minotaura), obetoval Apolónovi olivovú ratolesť.
Sviatkom Delfinia si zrejme Aténčania pripomínali túto Théseovu obetu. Verilo sa tomu, že Apolón ako boh Slnka na svojej každoročnej púti trávi zimu na severe medzi mýtickými ľuďmi zvanými Hyperborejci, v krajine večného svetla. Keď sa zima blížila, básnici mu spievali na rozlúčku. Pri jeho narodení mu Zeus dal mitru (čiapku), lýru a voz ťahaný labuťami, ktorý ho odviezol do svetlej krajiny Hyperborejcov (Gréci si mysleli, že títo ľudia žijú vo večnom slnečnom svite a Apolón s nimi trávi tri zimné mesiace ). Keď prišlo leto, kňazi v Delfách oslavovali jeho návrat slávnostnými piesňami.
Vincentius

Vincentius (okolo * 1130† 1167), tiež "Vincencius", bol český kronikár, notár, kaplán a kanonik Chrámu svätého Víta na Pražskom hrade, jeden z pokračovateľov Kosmových.
Život.
Vincentiov pôvod nie je známy, ale podľa zápiskov v jeho kronike možno usudzovať, že bol českého pôvodu. Často bol vysielaný na cesty s biskupom Danielom do Talianska, aby tam nakupoval rôzne písomnosti. Vďaka týmto cestám precestoval jej veľkú časť. V roku 1158 sa zúčastnil s kniežaťom Vladislavom II. vojenského ťaženia do severného Talianska, kde knieža podporil cisára Fridricha Barbarossu. Po skončení vojenského ťaženia zostal s biskupom Danielom na dvore cisára a vykonával rôzne diplomatické úlohy a cesty. Roku 1160 sa zdržiaval aj v Uhorsku, kam bol vyslaný cisárom.
Dielo.
Vincentius je autorom kroniky "Letopis Vincenciov", ktorá zahŕňa obdobie rokov 11401167. Letopis začína smrťou Soběslava I. a pokračuje II. krížovou výpravou, ktorej sa zúčastnil aj Vladislav II. Zmieňuje sa aj o olomouckom biskupovi Henrichovi Zdíkovi a jeho činoch. Opisuje korunováciu kniežaťa Vladislava 11. januára 1158 na ríšskom sneme v Regensburgu (Vladislav bol ako druhý český panovník korunovaný za kráľa, pričom korunu získal iba pre svoju osobu, bez dedičnosti). Nasleduje opis výprav kráľa Vladislava do Talianska na podporu cisára Fridricha Barbarossu proti talianskym mestám.
Vincentiov letopis a Uhorsko.
Letopis zachytáva aj intervenciu českých vojsk v Uhorsku v roku 1162 v dynastickom spore Arpádovcov medzi kráľom Štefanom III. na jednej strane a jeho strýkom protikráľom Štefanom IV., ktorý sa opieral o svojho švagra byzantského cisára Manuela Komnéna, na strane druhej.
Letopis je dopísaný roku 1167 a končí uprostred vety. Jeho pokračovateľom sa stal kronikár Jarloch, ktorý nadviazal na jeho dielo presne tam, kde Vincencius skončil, teda rokom 1167.
Rukopis a české preklady.
Rukopis sa zachoval v rámci tzv. "Milevského letopisu" v knižnici kapituly Sv. Víta v Prahe, kde bol ale tento foliant už roku 1763 vedený ako chýbajúci. Rukopis Milevského letopisu našiel následne miestny kaplán Josef Dietrich v Postoloprtoch u miestneho holiča, odkúpil ho, a cez Josefa Dobrovského sa letopis v roku 1828 ocitol v strahovskej knižnici.
Letopis vyšiel v nasledovných českých prekladoch:
Stará fontána vo dvore školy P. R. Slavejkova

Stará fontána vo dvore školy P. R. Slavejkova () alebo Fontána pri hlavnom vchode Strednej školy Petka R. Slavejkova (), je kašna zo začiatku 20. storočia, ktorá sa nachádza v meste Triavna v Gabrovskej oblasti v severnom Bulharsku.
Stavba má pridelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu 
Lokalita.
Fontána sa nachádza v historickej časti mesta Triavna v ohradení dvora Strednej školy Petka R. Slavejkova.
Dejiny.
Fontána bola postavená v roku 1903 na základe iniciatívy obchodníka Nikolu Rajkova, otca prvého bulharského profesora chémie Penča Rajkova, ktorý výstavbu fontány aj financoval. Autorom fontány je majster Neďalko Gančev.
V roku 1967 stavba získala štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu V roku 1975 a v roku 2008 prebehli na fontáne reštauračné práce.
Charakteristika.
Na prednej fasáde fontány sa nachádza mramorová doska so staviteľským nápisom. Nápis na doske je:
„"Taja češma napravich za spomen, az Nikola Rajkov, roden v 1807 g. Triavna 1903 g.“" (doslovne: „"Túto fontánu som zhotovil na spomienku, ja Nikola Rajkov, narodený roku 1807. Triavna roku 1903.“")
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu, 
Rok vyhlásenia: 1967
Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota stavby
Oficiálny názov na zozname kultúrnych pamiatok: "Starinna češma v dvora na učilište P. R. Slavejkov" (, doslovne: Stará fontána vo dvore školy P. R. Slavejkova)
Lysá (vrch v Slanských vrchoch)

Lysá () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Petrovce, približne východne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Šimonka. Vrch leží v Prešovskom kraji, na hranici okresov Prešov a Vranov nad Topľou a zasahuje na katastrálne územia obcí Zlatá Baňa a Petrovce. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Zlatá Baňa, severne ležiace Pavlovce a severovýchodne Petrovce, východne sa nachádzajú Hermanovce nad Topľou a západne Ruská Nová Ves, Teriakovce a Podhradík. 
Opis.
Lysá leží v severnej, najvyššej časti podcelku Šimonka, v hrebeni, vedúcom z Čiernej hory () na Tri chotáre (). Severne sa nachádza vrch Tri chotáre (), Mohylky () a Veľká hora (), východne Michalova hora (), Hrb (), Oblík () a Ivanov vrch (), južne Praporec (), Šimonka (), Čierna hora (), Chabzdová (), Bodoň () a Kráľova hora () a západne Tri oltáre (), Nad Remetovou () a Krivý javor (). Západnú časť hrebeňa odvodňuje potok Malá Delňa do Torysy, voda zo severných a východných častí odteká Hanušovským potokom do Tople. Vrcholom prechádza značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných častí s redšou vegetáciou je však možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, ojedinele tiež Ondavskú vrchovinu, Vihorlatské vrchy, Volovské vrchy a Čiernu horu.
Húšťava

Húšťava môže byť:
Štefan Brenčič

Štefan Brenčič (* 14. júl 1920† 11. december 1998) bol slovenský politik, po druhej svetovej vojne poslanec Národného zhromaždenia Československej republiky a Slovenskej národnej rady.
V rokoch 1967 až 1968 bol povereníkom Slovenskej národnej rady pre kultúru a informácie. 
Patril k reformnému krídlu Komunistickej strany Slovenska.
Životopis.
Docent Štefan Brenčič, CSc. pochádzal z veľmi chudobnej rodiny v BratislaveDúbravke. V Dúbravke vyrastal s dvomi sestrami. Jeho manželka Mária (neskôr docentka pedagogiky na Univerzite Komenského) tiež pochádzala z Dúbravky, v ktorej vyrastala s ďalšími tromi sestrami. Spolu mali troch synovVladimíra, Alexeja a Štefana.
Po voľbách v roku 1954 bol Štefan Brenčič zvolený do Národného zhromaždenia za Komunistickú stranu Slovenska vo volebnom obvode Bratislava-Okolie-Pezinok. Do funkcie nastúpil ako náhradník v októbri 1957. V parlamente zotrval do konca svojho mandátu, t. j. do volieb v roku 1960.
Vo voľbách v roku 1960 bol zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady. Začiatkom roka 1968 bol zvolený za člena Štátno-právnej komisie Slovenskej národnej rady, ktorá sa zaoberala zmenou postavenia slovenských inštitúcií.
Napomohol právnemu obnoveniu činnosti grécko-katolíckej Cirkvi na Slovensku.
Keďže verejne odsúdil okupáciu Československa po auguste 1968 vojskami Varšavskej zmluvy, bol vylúčený z KSS a odstavený z verejného života. Ústredný výbor Komunistickej strany Československa ho registroval ako exponenta pravice.
Slovenská národná rada vo februári 1990 „"schválila spoločenskú rehabilitáciu poslancov SNR, ktorí na základe nepravdivých a neopodstatnených obvinení a podľa kritérií, tzv. normalizačného procesu, v rozpore s reálnou pravdou a skutočnosťou, boli pozbavení poslaneckej funkcie, alebo sa tejto pod nátlakom vzdali"“ vrátane docenta Štefana Brenčiča, ktorý „požiadal o uvoľnenie 22. 12. 1969“.
Podporoval slovenských umelcov či hudobný festival Bratislavská lýra. Napríklad dňa 11. decembra 1967 odovzdal titul národného umelca dramatikovi MUDr. Ivanovi Stodolovi.
Dolinský potok (prítok Sukovského potoka)

Dolinský potok je potok v Laboreckej vrchovine, v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji. Pramení a preteká územím obce Roškovce a Sukov v okrese Medzilaborce a je pravostranným prítokom Sukovského potoka. Od sútoku zdrojníc po ústie má dĺžku , od prameňa dlhšej zdrojnice po ústie má dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Vzniká sútokom zdrojníc v zmiešanom lesnom extraviláne a poľnohospodárskom extraviláne v juhozápadnej časti územia obce Sukov, v nadmorskej výške Západná (dlhšia) zdrojnica pramení v na východnom svahu vrchu Vyše dolín () na území obce Roškovce a v vteká na územie Sukova. Východná zdrojnica pramení v na území obce Sukov.
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie východným smerom cez extravilán územím obce Sukov, ľavým brehom obmýva úpätie pasienka Staviská, v priberá pravostranný bezmenný prítok pritekajúci z lesa Homoľa a z lesa Ihličiny, ľavým brehom obmýva úpätie pasienka Dielnička. Pravým brehom obmýva úpätie pasienka Hora, v vteká do intravilánu na jeho dolnom konci, v podteká cestu v Sukove. Na okraji intravilánu v ústi do Sukovského potoka ako jeho pravostranný prítok. Sukovský potok je prítokom Laborca. Začína sa, preteká a ústi na území obce Sukov a jeho východná zdrojnica pramení na území Roškoviec. Má jeden dôležitejší bezmenný pravostranný prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v slovnom základe druhej zložky dvojslovného názvu vrchu Vyše dolín, na úpätí ktorého západná zdrojnica potoka pramení. Z toponyma doliny rozšírením o formant -ský a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Dolinský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Dolinský potok (prítok Sukovského potoka) bolo štandardizované v roku 1990. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Dolinský potok nie je jedinečným názvom (december 2023).
Plants of the World Online

Plants of the World Online je voľne prístupná online databáza, ktorej cieľom je pokryť všetky známe semenné rastliny z celého sveta. Prevádzkovaná je Kráľovskou botanickou záhradou, Kew a do prevádzky bola uvedená v roku 2017.
Databáza používa rovnaký taxonomický zdroj ako International Plant Names Index (IPNI) a v súčasnosti obsahuje takmer jeden a pol milióna názvov rastlín, cez 200 tisíc podrobných popisov a stovky tisíc obrázkov. Od roku 2018 využíva databázy POWO občiansko-vedecká platforma iNaturalist, ako primárnu taxonomickú referenciu pre cievnaté rastliny. 
Geografická distribúcia.
Súčasťou údajov, ktoré poskytuje databáza, je aj geografická distribúcia taxónov. V rámci nej sa u druhov uvádza, či ide o prirodzené rozšírenie (vyskytovali sa už pred poslednou dobou ľadovou) alebo boli introdukované (zanesené náhodne alebo úmyselne ľuďmi).
Ťüe

Ťüe (, pchin-jin: jué) je typ čínskeho artefaktu, ktorý sa používal ako nádoba na podávanie teplého vína počas obradov uctievania predkov.
Popis.
Má vajcovitý tvar, ktorý podopierajú tri roztiahnuté trojuholníkové nohy s dlhou zakrivenou hubicou na jednej strane a vyvažujúcou prírubou na druhej. Mnohé ťüe majú jedno alebo dve držadlá kruhovitého tvaru na boku a dva zvislé výčnelky tvaru pilierov, ktoré boli pravdepodobne používané na to aby sa nádoba dala zdvihnúť použitím kožených držadiel. Častým dekoračným motívom je "tchao-tchie", staroveké čínske mytologické stvorenia. Je to malý čínsky ekvivalent džbánu.
História.
Ťüe vznikli v dobe neolitu ako hrnčiarske výrobky spájané s kultúrou Lung-šan (cca. 2500 - 2000 pred Kr.). V dynastiách Šang a Čou, počas bronzovej doby v Číne, sa tieto nádoby stali jedným z mnohých čínskych bronzových rituálnych predmetov. Neskôr sa vyrábali keramické a olovené kópie, ktoré boli používané pri rôznych rituáloch a vkladané do hrobov. Väčšina ťüe, ako aj väčšina ostatných čínskych rituálnych predmetov z bronzu, bola vytvorená odlievaním roztaveného kovu do keramických foriem, ale zdá sa, že jedno ťüe bolo vyrobené, oveľa skoršou, metódou tepania plechu, ktorá sa tam mohla dostať zo západnej Ázie, kde sa výroba bronzu vyvinula o 2000 rokov skôr ako v Číne.
Využitie.
Ťüe boli najbežnejšie typy nádob nájdených v hrobkách elity dynastie Šang. O ich využití pri rituáloch hovoria nápisy na vešteckých kostiach, ktoré naznačujú, že sa používali na ohrievanie a nalievanie vína počas vešteckých obradov, počas ktorých boli vzývaní predkovia a "Šang-ti" (上帝), najvyššie božstvo. Boli používané aj počas obradov v chrámoch na označenie konkrétnych slávností. Stopy sadzí nájdených na nohách niektorých z ťüe naznačuje, že niektoré z nich boli pokladané priamo nad oheň, aby sa zohrial ich obsah. Tieto stopy sadzí sa nachádzajú iba na cca. 5% zo všetkých objavených ťüe, takže by sme to nemali považovať za pravidlo ale výnimku. 
Podľa neskoršej "Knihy etikety a obradov" z éry dynastie Čou sa ťüe používali vo formálnom prostredí s predpísaným súborom rituálnych úkonov. Po tom ako je ťüe zdvihnuté z bambusového koša sa malo ťüe opláchnuť, zdvihnúť jednou rukou, vyprázdniť, položiť a vložiť naspäť do bambusového koša. Ten kto nápoj z ťüe konzumuje by chválil víno, zatiaľ čo by hostiteľ pochvalu odmietol. Podobné rituály boli konané s "č"' (卮/巵/梔), ďalším typom nádoby na víno. Obdobné obrady sú opísané v "Knihe obradov", texte z obdobia dynastie Čou.
Willa Fitzgeraldová

Willa Fitzgeraldová (* 17. január 1991, Nashville, Tennessee, USA) je americká herečka známa z televízneho seriálu "Scream" (20152016) a "The Fall of the House of Usher" (2023). 
Detstvo.
Willa Fitzgeraldová sa narodila v januári 1991, v meste Nashville v štáte Tennessee. Tri roky študovala psychológiu, potom získala bakalársky titul v odbore divadlo na Yale University. 
Kariéra.
Od roku 2013 do roku 2014 hrala v televíznom seriáli "Alpha House". V rokoch 2015 až 2016 hrala hlavnú úlohu v televíznom seriáli "Scream".
V roku 2017 si po boku Mayi Hawke a Emily Watson zahrala v televíznom spracovaní "Malé ženy", ktoré malo tri epizódy. 
V roku 2018 hosťovala v televíznom seriáli "House of Cards". O rok neskôr, účinkovala po boku Nicole Kidman a Ansela Elgorta vo filme "Stehlík". 
V roku 2022 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "Reacher". 
V roku 2023 stvárnila mladšiu verziu Madeline Usher v televíznom seriáli "The Fall of the House of Usher". Herecký výkon Fitzgeraldovej získal pozitívne ohlasy.
Institut national de l'audiovisuel

Institut national de l'audiovisuel (INA) () je francúzska verejná inštitúcia, ktorej hlavným poslaním je archivovať audiovizuálne produkcie. Taktiež produkuje, upravuje, publikuje, uvádza na trh a distribuje audiovizuálny a multimediálny obsah pre všetkých divákov aj pre všetky záznamy alebo vysielacie platformy. Súčasťou INA je aj školiace a výskumné centrum zamerané na rozvoj a odovzdávanie poznatkov a odborných znalostí v oblasti audiovizuálnej, mediálnej a digitálnej techniky. Sídlo má v Bry-sur-Marne, hneď vedľa filmového komplexu Studios de Bry. Svoje fungovanie začala 6. januára 1975.
Štítovec jarný

Štítovec jarný () je kôrovec. Svojim tvarom pripomína trilobity a považuje sa za žijúcu fosíliu.
Objavuje sa počas jari, po snehových a periodických povodňových mlákach. Na území Slovenska sa vyskytuje v Podunajskej a Východoslovenskej rovine.
Jeho celková dĺžka môže byť až 9 cm. Má plochý štít, v strede ktorého je v prednej časti pár zložených očí. Štít uzatvára dve tretiny bruška. Na pohyb používa listovité končatiny. Posledný článok v brušnej časti tvorí lalôčik. Telo ukončujú dve štetiny (cerkusy).
Vivendi

Vivendi je francúzska skupina špecializujúca sa na média a marketing. Spoločnosť pôsobí v celom mediálnom hodnotovom reťazci, od objavovania firiem až po vytváranie, produkciu a distribúciu obsahu. Po Disney+ je druhou najväčšou mediálnou filmovou spoločnosťou na svete. Skupina má pod sebou zahrnuté aj iné spoločnosti ako Dailymotion, StudioCanal alebo Canal+. Spoločnosť je známa svojím podielom v Universal Music Group, ktorú čiastočne odčlenila v roku 2021.
Dailymotion

Dailymotion je francúzska technologická platforma na zdieľanie videí, ktorú vlastní Vivendi, ide o akúsi alternatívu YouTubu. Partneri uvedenia na trh v Severnej Amerike sú Vice Media, Bloomberg a digitálne médiá Hearst. Patrí medzi prvé známe platformy s podporou HD. Dailymotion je celosvetovo dostupné v 183 jazykoch a 43 lokalizované verzie s miestnymi domovskými stránkami a miestnym obsahom.
Bola založená 15. marca 2005, čiže v tom čase čo aj YouTube.
Dom Angela Kănčeva

Dom Angela Kănčeva () alebo Dom revolucionára Angela Kănčeva (), prípadne aj Múzejný dom Angela Kănčeva () je dom zo začiatku 19. storočia, ktorý sa nachádza v meste Triavna v Gabrovskej oblasti v severnom Bulharsku.
Stavba má pridelený štatút kultúrnej pamiatky národného významu Dom je jedným z desiatich objektov trevnenského Špecializovaného múzea rezbárskeho a zografského umenia. 
Je rodným domom bulharského revolucionára a spolubojovníka Vasila Levského, Angela Kănčeva. Je jedným z najstarších dochovaných domov v Triavne.
Lokalita.
Dom Angela Kănčeva sa nachádza v historickej časti mesta Triavna na ulici „Angel Kănčev“ (, doslova "ulica Angela Kănčeva") č. 39.
Dejiny.
Dom bol postavený okolo roku 1805.
V roku 1850 sa v dome narodil Angel Kănčev, bulharský revolucionár a spolubojovník Vasila Levského. V dome žil do roku 1860, kedy sa jeho rodina presťahovala do Ruse.
V roku 1967 stavba získala štatút kultúrnej pamiatky národného významu Na dome sa v tomto roku takisto začali reštauračné práce, ktoré boli ukončené v roku 1969.
V roku 1970 bolo v dome otvorené múzeum.
Ďalšie reštauračné práce na budove prebehli v rokoch 2013 a 2015. 
Charakteristika.
Dom Angela Kănčeva je charakteristickým predstaviteľom raného trevnenského dreveného domu. Tento typ domu sa staval v najväčšom počte predovšetkým v priebehu druhej štvrtiny 18. storočia.
Dom je dvojposchodový, postavený z konštrukcie z drevených trámov a dosiek. Skladá sa z prízemia a nadzemného obytného poschodia. Prízemie je s nadzemným poschodím spojené schodiskom. Zvonku je dom celý obložený drevenými doskami.
Kompozične je dom podobný Daskalovovmu domu v Triavne. Narozdiel od Daskalovovho domu je však dom Angela Kănčeva drevený. Rovnako ako v Daskalovovom dome je aj tu nadzemné poschodie domu rozdelené na dve oddelené bytové jednotky, ktoré sú do jedného kompozičného celku spojené spoločným dlhým čardakom (odkrytý priestor pred miestnosťami v obrodeneckých domoch).
V prízemnej časti domu sa nachádzajú ďukian (druh obchodu so skladom v bulharských obrodeneckých domoch), tzv. "kăšti" (druh veľkej obytnej miestnosti s ohniskom v bulharských obrodeneckých domoch), tzv. "soba" (spálňa) a tzv. "izba" (pivnica).
Obytná jednotka, ktorá sa nachádza v južnom krídle nadzemnej časti budovy pozostáva z "kăšti", "soby" a komory, obytná jednotka v severnom krídle pozostáva z "kăšti", "soby", kuchyne a ešte jednej malej miestnosti.
Múzeum Angel-Kănčevov dom.
"Múzeum Angel-Kănčevov dom" () bolo v dome otvorené 4. októbra 1970. Dokumentárna časť expozície predstavuje život a činy revolucionára Angela Kănčeva. Ďalšia časť expozície mapuje a predstavuje účasť Trevnencov v národno-oslobodzovacích bojoch.
V roku 2018 bola expozícia obnovená.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu, 
Rok vyhlásenia: 1967
Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota stavby
Celý názov na zozname kultúrnych pamiatok: "Kăšta na revoľucionera Angel Kănčev" (, doslovne: Dom revolucionára Angela Kănčeva)
Čierna hora (vrch v Slanských vrchoch)

Čierna hora () je druhý najvyšší vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Zlatá Baňa, približne východne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Šimonka. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Prešov a na katastrálnom území obce Zlatá Baňa. Najbližším sídlom je na južnom úpätí situovaná Zlatá Baňa, východne sa nachádzajú Hermanovce nad Topľou, severovýchodne Petrovce, severne Pavlovce a Okružná a západne Ruská Nová Ves, Podhradík a Kokošovce. 
Opis.
Čierna hora leží v strednej, najvyššej časti podcelku Šimonka, v hlavnom hrebeni, vedúcom zo Šimonky () na Tri chotáre (). Západne sa nachádza vrch Nad Remetovou () a Tri oltáre (), severne Krivý javor (), Tri chotáre (), Mohylky () a Lysá (), východne Hrb (), Oblík (), Ivanov vrch () a Praporec () a južne Šimonka (), Tancoška (), Chabzdová (), Bodoň () a Kráľova hora (). Západné svahy masívu odvodňuje potok Malá Delňa, južné Zlatobanský potok, oba do Delne v povodí Torysy, voda z východne sa zvažujúcich častí odteká Hanušovským potokom do Tople. Vrcholovou časťou prechádza značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných častí s redšou vegetáciou je však možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, no tiež Volovské vrchy, Čiernu horu, Branisko, Ondavskú vrchovinu a Vihorlatské vrchy.
KE

KE môže byť:
H1

H1 môže byť:
H2

H2 môže byť:
K3

K3 alebo K-3 môže byť:
K8

K8 alebo K-8 môže byť:
Ján Beblavý

Ján Beblavý (* 27. marec 1898, Vrbovce† 10. apríl 1968, Jasenová) bol slovenský evanjelický farár, doktor teológie, profesor, cirkevný historik a spisovateľ.
Rodina.
Pochádzal z rodiny Beblavých z Vrboviec, ktorej členom boli Pavel Beblavý, spisovateľ a evanjelický farár, autor prvého románu o Jánošíkovi, a Miroslav Beblavý, poslanec NR SR a predseda strany SPOLU-občianska demokracia.
Životopis.
Teológiu študoval na fakultách v Bratislave, Edinburghu, Paríži a Štrasburgu, kde mu v roku 1922 na základe dizertačnej práce "Les idées eschatologiques de saint Paul et des Pères Apostoliques" bol udelený titul doktora teológie. Po krátkom pôsobení na kňazských miestach na Slovensku bol v roku 1927 vymenovaný za profesora systematickej teológie a novozmluvných vied v Kaunase v Litve, odkiaľ sa vrátil v roku 1934, keď sa stal profesorom na Slovenskej evanjelickej bohosloveckej fakulte (SEBF) v Bratislave. Bol jej dekanom v rokoch 19391942 a 19441948. Bol editorom Cirkevných listov (19511952) a spolueditorom odborného časopisu Theologica evangelica (19481951). 
Po komunistickom prevrate v roku 1948 a následnom zoštátnení vysokých škôl sa aj na SEBF uskutočnili rozsiahle čistky. Na základe rozhodnutia Slovenského úradu pre veci cirkevné (SLOVÚC) bol označený za „reakčného“ profesora a zbavený funkcie profesora na SEBF rozhodnutím ministra Z. Fierlingera k 31. júlu 1952. Po krátkom pôsobení na mieste seniorálneho kaplána v Bratislave od apríla 1953 bol preložený do Jasenovej za zborového farára. Z Bratislavy bola v rámci Akcie „B“ vysťahovaná aj rodina profesora Beblavého. V Jasenovej po 15-ročnej službe cirkvi na Veľkú noc roku 1968 zomrel.
B1

B1 môže byť:
B2 (rozlišovacia stránka)

B2 môže byť:
B4

B4 môže byť:
Gears of War (séria)

Gears of War je séria videohier vytvorená spoločnosťou Epic Games, vlastnená a uverejnená spoločnosťou Microsoft Studios. Séria sa zameriava na konflikt medzi ľudstvom, podzemnými reptilianskými hominidmi známymi ako Locust Horde a ich mutovanými náprotivkami, Lambent &amp; The Swarm. Táto franšíza pozostáva z piatich videohier z pohľadu tretej osoby, ktoré boli doplnené o komiksovú sériu a päť románov.
Prvá verzia hry, nazvaná "Gears of War", bola vydaná 7. novembra 2006 na Xbox 360. Hra sleduje protagonistu Marcusa Fenixa, vojaka koalície, ktorého úlohou je viesť posledný útok, zničiť Locust Horde a zachrániť ľudstvo. Dve nasledujúce hry "Gears of War 2" (2008) a "Gears of War 3" (2011) pokračovali s postavou Fenixa a nekončiacom konflikte ľudstva so silami Locust Horde a Lambent. V roku 2013 Epic Games a Microsoft vydali verziu, ktorý sa sústreďuje na Damona Bairda, jedného z členov Fenixovho tímu. "" bol pre Microsoft Windows sprístupnený 1. marca 2016. Gears of War 4 sa odohráva 25 rokov po Gears of War 3 a sleduje osud syna Marcusa Fenixa JD, ktorý bojuje s Locust Horde, ktorá opäť ohrozuje ľudstvo.
"Gears of War "vyvinula firma Epic Games. Cliff Bleszinski, ktorý predtým pracoval napríklad na hre Epic Games" Unreal Tournament," bol v prvých troch hrách hlavný herný dizajnér. Bol inšpirovaný hernými prvkami z Resident Evil 4"," Kill Switch "a "Bionic Commando"." Séria bola tiež riadená výkonným producentom a riaditeľom vývoja Rodom Fergussonom. Prvé štyri diely série používali upravenú verziu Unreal Engine 3. Dňa 27. januára 2014 spoločnosť Microsoft získala všetky práva na franchising z Epic Games. Kanadské štúdio vyvinulo "Gears of War 4", ktoré bolo vydané 11. októbra 2016 pre [Xbox One] a Windows 10.
F1

F1 môže byť:
Spintharos

Spintharos () môže byť:
Lokros

Lokros () môže byť:
Mars Cube One

Mars Cube One (skratka MarCO) bola misia, ktorá štartovala 5. mája 2018 spolu s misiou NASA InSight k Marsu. Pozostáva z dvoch cubesatov, MarCO-A a MarCO-B, ktoré boli schopné poskytnúť komunikáciu v reálnom čase so Zemou pre InSight pri vstupe do atmosféry, zostupe a pristátí (EDL) 26. novembra 2018, keď bola sonda InSight mimo možnosti priamej komunikácie so Zemou. Oba sú vo formáte 6U (10 × 20 × 30 cm) CubeSat. Misia je testom nových miniaturizovaných komunikačných a navigačných technológií. Sú to prvé CubeSaty určené na prevádzku mimo obežnej dráhy Zeme a okrem telekomunikácie testovali odolnosť CubeSatov voči podmienkam vzdialenejšieho vesmíru.
Zariadenie "InSight" vyslalo svoje telemetrické údaje čoskoro po pristátí, a preto MarCO neboli pre misiu "InSight" nevyhnutné. Skôr demonštrovali nový reléový systém a technológiu pre budúce použitie v misiách do iných častí slnečnej sústavy, ktoré nemusia mať nasadenú retranslačnú družicu.
Hmotnosť každého CubeSatu je 13,5 kg. Sú vybavené zrkadlovou anténou s vysokým ziskom a miniatúrnym rádiom pracujúcim v UHF (iba príjem) a X pásmom (prijem a prenos) rádiovom pásme. Majú miniatúrny širokouhlý fotoaparát, iónový pohon a sledovač hviezd pre navigáciu.
Štart a trajektória.
Vyniesla ich raketa Atlas V 401 (AV-078) z Vandenberg Air Base Base Spread Complex 3-East spolu so sondou "InSight" 5. mája 2018 o 11:05 UTC. Bola to prvá americká medziplanetárna misia, ktorá štartovala z Kalifornie. Po prechode na trajektóriu k Marsu sa cubesaty MarCO oddelili a leteli vlastnou dráhou na Mars, čím otestovali funkčnosť a navigáciu CubeSatov vo vzdialenom vesmíre.
Cesta k Mars trvala 6,5 mesiaca.
Prenos signálu z EDL Insight.
Kontrolóri misie sondy "Insight" dostali signál EDL (entry, descent, and landing) do riadiaceho centra prostredníctvom satelitov Mars Cube One (MarCO), ktoré signál zo sondy "Insight" úspešne zachytili a preposlali na Zem.
Podobné misie za obežnou dráhou Zeme.
Misia Artemis I k Mesiacu mala ako sekundárne užitočné zaťaženie 13 CubeSatov. Každý CubeSat vyvinul iný tím a mali slúžiť na rôzne ciele.
Orangutan sumatriansky

Orangutan sumatriansky alebo staršie aj orangutan sundský sumatranský ("Pongo abelii"; staršie: "Pongo pygmaeus abelii") je druh orangutana, ktorý žije iba na severe ostrova Sumatra.
Z ostatných druhov je vzácnejší ako orangutan bornejský (ostrov Borneo), ale hojnejší ako "Pongo tapanuliensis" (ostrov Sumatra).
Samce dorastajú do výšky 1,4 m a vážia 90 kg. Samice sú menšie, vysoké 90 cm s váhou 45 kg. V porovnaní s orangutanom bornejským sú štíhlejší a majú dlhšiu tvár, ich srsť je dlhšia so svetlejšou červenou farbou.
Vo voľnej prírode sa dožíva viac ako 50 rokov.
A Star Is Born (album)

A Star Is Born je soundtrackový album speváčky Lady Gaga a Bradley Coopera, ktorý vyšiel ce vydavateľstvo Interscope Records dňa 5 októbra 2018. Hudba je súčasťou rovnomenného filmu. Dosiaľ boli vydané dva single, a to komerčne úspešná skladba „Shallow“ a „Always Remember Us This Way“. Pri produkcii skladieb sa Bradley Cooper sa spojil so stálym spolupracovníkom Lady Gaga, DJom White Shadowom a radom country hudobníkov, medzi nimi aj Lukasa Nelsona (syn Willieho Nelsona), ktorý vo filme účinkuje aj ako člen Cooperovej kapely. Na soundtrack prispel aj Jason Isbell, Mark Ronson, Diane Warrenová a Andrew Wyatt, ktorý je frotmanom švédskej popovej kapely Miike Snow.
Soundtrack je popovo-bluesrockový album obsahujúci piesne o láske a jej peripetiách. Z komerčného hľadiska bol album úspešný. Dostal sa na prvé miesto rebríčkov vo viac ako 20 krajinách, pričom v mnohých z nich získal zlaté a platinové certifikáty. K júnu 2019 sa celosvetovo z neho predalo viac ako šesť miliónov kópií. Pilotným singlom albumu je skladba „Shallow“, ktorá k soundtracku vyšla dňa 27. septembra 2018, V limitovanom vydaní vo vybraných krajinách vyšli k albumu ešte single „Always Remember Us This Way“ a „I'll Never Love Again“.
Album "A Star Is Born" bol nominovaný celkovo na sedem cien Grammy, vrátane nominácií na nahrávku roka a skladbu roka, pričom dostal cenu za najlepší popový výkon dua/skupiny a za pieseň „Shallow“ najlepšiu skladbu napísanú pre vizuálne médiá a o rok neskôr s druhou po sebe idúcou nomináciou na pieseň roka za skladbu „Always Remember Us This Way“, pričom vyhral najlepšiu kompiláciu soundtracku pre vizuálne médiá a ďalšiu najlepšiu skladbu napísanú pre vizuálne médiá za „I'll Never Love Again (filmová verzia)“. Získala tiež Oscara za najlepšiu pôvodnú pieseň, Zlatý glóbus za najlepšiu pôvodnú pieseň a cenu kritikov za najlepšiu pieseň za skladbu „Shallow“ a cenu BAFTA za najlepšiu filmovú hudbu.
Výroba albumu.
Zoznam vytvorený z poznámok k soundtracku k filmu „A Star Is Born“ a z AllMusic.
Lampa

Lampa môže byť:
Ramón Puerta

Federico Ramón Puerta (* 9. september 1951, Apóstoles) je argentínsky politik, podnikateľ a stavebný inžinier. Od 21. decembra do 23. decembra 2001 vykonával ako dočasný predseda senátu Argentínskej republiky právomoci výkonnej moci prezidenta, keď rezignoval prezident Fernando de la Rúa. Pred tým pôsobil ako guvernér provincie Misiones, federálny senátor, neskôr bol poslancom poslaneckej snemovne a veľvyslanec v Španielsku.
Životopis.
Narodil sa v meste Apóstoles v provincii Misiones na severovýchode Argentíny, jeho otec bol významným podnikateľom s Yerba mate. Strednú školu už študoval vo federálnom hlavnom meste Buenos Aires, kde pokračoval v štúdiu stavebného inžinierstva na Pontifikátnej katolíckej univerzite Argentíny. Následne sa vrátil do rodného mesta, kde sa podieľal na otcovej podnikateľskej činnosti, vďaka čomu získal významný majetok, keďže rodinná firma bola považovaná za vôbec najväčšiu v provincii. V roku 1972 vstúpil do Justicialistickej strany. Za túto bol v roku 1991 zvolený za guvernéra svojej domovskej provincie. Ako guvernér nasledoval politické reformy prezidenta Carlosa Menema, ktoré sa snažil presadzovať aj v provincii Misiones. Vďaka tomu sa provincii pomerne darilo a Puerta tak bol v roku 1995 do funkcie opätovne zvolený. Provincia postupne znížila svoj dlh, guvernér pristúpil tiež k zníženiu počtu štátnych zamestnancov, zvýšil export tovarov a došlo k realizácii veľkých infraštruktúrnych projektov. Bolo postavených viac ako 600 škôl a skoro 200 zdravotníckych zariadení. Kým na celoštátnej úrovni bola nezamestnanosť nad úrovňou 15%, v Misiones bola iba 5%. Kritiku ale vyvolal spôsob privatizácie podnikov, ktorú Puerta presadzoval. Napriek tomu bola chudoba obyvateľov v Misiones pomerne vysoká. V roku 1999 vo funkcii guvernéra skončil.
Hneď potom bol však zvolený do poslaneckej snemovne ako poslanec, o dva roky neskôr bol zvolený do senátu, kam sa presunul. Súčasne bol zvolený za dočasného predsedu senátu (dočasný predseda reálne vedie senát, keďže formálnym predsedom senátu je viceprezident krajiny). Ešte pred tým ale rezignoval viceprezident Carlos Álvarez a tak sa dočasný predseda senátu stal automaticky prvý v poradí, ktorý by v prípade skončenia prezidenta, tohto nahradil. Toto sa skutočne stalo 21. decembra 2001, keď musel prezident Fernando de la Rúa odstúpiť po veľkých celonárodných násilných nepokojoch, ktoré vyvolala najväčšia ekonomická kríza Argentíny za dlhý čas. Puerta následne vymenil niektorých členov vlády a nechal bez meškania zvolať zasadnutie legislatívneho zhromaždenia, ktoré malo zvoliť nového prezidenta. Toto 23. decembra zvolilo za nového prezidenta Adolfa Rodrígueza Saá. O týždeň neskôr Puerta rezignoval zo zdravotných dôvodov na funkciu dočasného predsedu senátu a zostal až do decembra 2005 radovým senátorom. V rokoch 2003 a 2007 kandidoval na guvernéra provincie Misiones, ale bol neúspešný. V roku 2009 bol zvolený za poslanca poslaneckej snemovne, kde zotrval do roku 2013. V decembri 2015 ho prezident Mauricio Macri vymenoval za veľvyslanca Argentíny v Španielsku, čo následne potvrdil aj senát. Na tejto pozícii je do súčasnosti.
Glaucidium

Glaucidium (po slovensky kuvičok) je rod malých sov z čeľade sovovitých s guľatými hlavami a žltými očami u ktorého rozoznávame 25 - 32 druhov. Pri vyrušení dokážu meniť postoj operenie, pritiahnu perie, zúžia tak veľkosť tela a na hlave im odstávajú pritom do strán "uši". Mnohé druhy dokážu dvíhať chvost i kývať s ním do strán. V zadnej časti hlavy majú na operení fľaky pripomínajúce oči ("okcipitálna tvár"). Ich význam sa vysvetľuje tak, že môžu tak zastrašiť blížiaceho sa predátora a vyvolávajú aj pocit neustálej ostražitosti. Prítomnosť okcipitálnej tváre je typickým znakom rodu "Glaucidium" a práve jej chýbanie bol jeden z dôvodov preradenia do rodu "Taenioglaux". Na Slovensku sa prirodzene vyskytuje len jeden druh: kuvičok vrabčí.
Orangutan sundský

Orangutan sundský alebo orangutan bradatý ("Pongo pygmaeus") môže byť:
Zdroje.
Pozri zdroje v článku orangutan.
Gorila západná

Gorila západná (iné názvy: gorila nížinná, gorila pralesná, gorila obyčajná, gorila africká, gorila hôrna, gorila ; lat. "Gorilla gorilla") je jeden z dvoch druhov z rodu gorila.
Novšia systematika.
gorila západná (Gorilla gorilla):
Strieborný chrbát.
Dominantný samec je takmer dvakrát taký ťažký ako samica, má vyšší kostený hrebeň na temene, dlhšie očné zuby a striebornú srsť na „sedle“.
Ochrana goríl.
Gorily západné sú zákonnom chránené živočíchy. Hlavné hrozby pre gorily západné predstavuje vypaľovanie pralesných habitatov, ilegálne lovenie kvôli mäsu a trofejové pytliactvo. Takmer všetký gorily žijúce v zoologických záhradách a parkoch patria k tomuto druhu, reštitúcia zvierat odchovaných v zajatí do prírody sa robia málokedy, čiastočne preto, že gorily majú zložitý, úzko previazaný sociálny život. Ochrana ich habitatov ostáva dlhodobou prioritou.
Používanie nástrojov.
Gorily západné sú známe tým, že používajú nástroje. Bolo zaznamenané ako gorila použila palicu aby zistila hĺbku vody alebo použila peň ako stabilizáciu počas jedenia.
Gorila horská

Gorila horská alebo gorila vrchovská môže byť slovenský názov:
Zdroje.
Pozri v článku gorila.
Trevor Devall

Trevor Jay Devall (* 10. november 1972, Edmonton, Alberta, Kanada) je kanadsko-americký herec.
Nearchos (maliar)

Nearchos ("Nearchos") bol starogrécky maliar. 
Pôvod gréckeho maliara Nearcha a ani dobu jeho tvorby nepoznáme. Zo starovekých autorov sa o ňom zmienil len rímsky spisovateľ Plínius, ktorý uvádza, že bol autorom obrazov "bohyne Afrodity medzi Charitkami a Erótmi" a "zroneného Hérakla po spáchaní hanebných činov v zatemnení mysle" a tiež to, že bol otcom a učiteľom maliarky Aristarety.