Jánošík (film z roku 1921)

Jánošík je slovensko-americký film štúdia Tatra Film Corporation a režiséra Jaroslava Siakeľa. Premiéra filmu bola 25. novembra 1921 v Prahe, 1. decembra 1921 v Chicagu a 3. januára 1922 v Žiline. 
Jánošík je prvý slovenský celovečerný hraný film. V roku 1970 priniesol na Slovensko Ján Závodný takmer celý zachovaný film, ktorý 50 rokov opatroval vo svojej chicagskej garáži a venoval ho Slovenskému filmovému ústavu v Bratislave. 
Pozadie a vznik filmu.
Jánošík z roku 1921 je vôbec prvou kapitolou, napísanou slovenským hraným
celovečerným filmom. Režírovaný síce slovenskými emigrantmi v USA ale
natočený v slovenských reáliách a so slovenským obsadením, z veľkej časti
neskúseným.
Filmovej réžie sa ujal Jaroslav Siakeľ, jeho brat Daniel mal byť kameramanom.
Pri výbere exteriérov sa príliš nenamáhali a vybrali si vlastnú rodnú dedinu -
Blatnicu.
Tá podoba filmu, akú môžeme zhliadnuť dnes, je rekonštrukciou verzie určenej
pre americký trh. Autori rekonštrukcie sa pokúšali, čo najvernejšie, podľa rôznych
poznámok a scenárov, prinavrátiť filmu jeho pôvodnú podobu. Aj hudba či titulky
prešli úpravou, pritom sa stále snažili zachovať ducha doby, v ktorej film vznikol.
Vzhľadom k roku výroby sa tvorcovia prvého slovenského hraného celovečerného
filmu vyznamenali. Zaujímavosťou je príbeh rozprávaný v retrospektíve. Objavuje
sa tu dokonca aj retrospektíva v retrospektíve (Jánošík spomína na Aničku spred
dvoch rokov) či paralelné rozprávanie dejov. Dej je rámcovaný stretnutím turistov
s bačom, pričom bačovo rozprávanie tvorí základný dej. Je badať, že autori filmu
prišli spoza oceánu poučení, vzdelaní a vyučení vo svojom remesle.
Štýlom sa približuje skôr vtedajšej americkej produkcii ako filmom pochádzajúcim
z nášho okolia. Prvky westernu v akčných scénach (predovšetkým scény s
družinou) dodávajú filmu komickosť.
Americká škola je badateľná pri striedaní detailov a celkov. V čase svojho uvedenia
musel byť pre divákov nezvyčajne dramatický, s pomerne rýchlo postupujúcim
dejom. Nám, ako divákom zvyknutým na rýchly sled obrazov po sebe, sa nemusí
javiť ako rýchly, no v roku 1921 ľudia ešte neboli zvyknutí na filmové prostriedky,
tak ako ich poznáme dnes.
Ku koncu sa zdá, že autori sa poponáhľali. Pravdepodobné však je, že záver
mal byť, ak nie o mnoho ale aspoň o čosi dlhší. Na miestach, kde bol filmový
materiál nedostačujúci (a teda poškodený alebo časti materiálu chýbali) ho autori
rekonštrukcie nahradili fotografickými snímkami.
Ohlasy.
V slovenskom filmovom ústave je k dispozícii iba jedna dobová zmienka o filme v
tlačenej podobe a to z roku 1922. Jej autorom bol Fedor Ruppeldt a objavila sa v
časopise Živena :
"„K prvému filmu slovenskému si právom vyvolili históriu Jánošíka,
najromantickejšej postavy slovenských povestí a poézie. Jánošík je dieťa ľudu a hôr
slovenských jeho dej dáva nekonečné bohatstvo práve pre obrazové predstavenie
slovenského ľudu a slovenskej zeme. Dobrá myšlienka bola pomedzi scénické
obrazy ku zvyčajným nápisom priložiť i viacej piesní, ľudových, zbojníckych, aspoň
začiatočné riadky spolu s notami.”"
Ďalší úryvok pochádza z časopisu Televízia. Jeho autor je zároveň dramaturgom
Jánošíkovej rekonštrukcie.
"„Dozaista, ako všetky ostatné filmy, aj tento je zaťažený
hereckým „nadsadzovaním”, gestickým i mimickým. Aj v iných ohľadoch
rešpektuje dobový stereotyp a výraz. Na druhej strane musíme však konštatovať
nezvyčajné majstrovstvo, kultivovanosť a zmysel pre interpretáciu príbehu čisto
filmovými prostriedkami. Obdivuhodná na tie časy je najmä práca kamery a
strihová kompozícia. (Z tohto aspektu napríklad vtedajšie Chaplinove filmy oveľa
menej využívajú filmové špecifické možnosti a svoj účinok budujú väčšmi na
predkamerovej akcii.)”"
Autorom ďalšieho úryvku je Ján Komiňár, ktorý sa spolupodieľal na mimoriadnom
vydaní štvrťročníka informácií zo slovenského filmu.
"„Je rovnocenným pendantom vtedajšej českej produkcie. Vznikol v špecifickej
atmosfére národného povedomia s jeho prejavmi ako doma, tak medzi
aktivizovanými americkými vysťahovalcami v období rozpadu rakúsko-uhorského
mocnárstva a vzniku buržoázneho Česko-Slovenska. Prišli nám ho domov nakrútiť
krajania z Ameriky.”"
Jaroslav Filip z Večerníka spomína Jánošíka pri 54.-om výročí zrodu tohoto
slovenského unikátu.
"„Nadchýňa nás svojou lyrikou i pozoruhodným obrazovým videním. Na tú dobu až"
prekvapujúco zanecháva divadelnosť a snaží sa čistou filmovou rečou vyrozprávať
príbeh. Spolu s istou dávkou živelnosti a nadšenia, ktorú možno pozorovať na
aktéroch filmu, vytvára čarovnú neopakovateľnú atmosféru s troškou melanchólie,
ktorá namiesto smiechu núti nás k vážnosti.”"
Pri príležitosti 60.-eho výročia opätovného návratu bratov Siakeľovcov na
Slovensko vyšiel aj článok v novinách Hlas ľudu.
"„Dramatické skúsenosti, ktoré bratia Siakeľovci uplatňovali pri nakrúcaní filmu,
získali na ochotníckej scéne Slovenskej divadelnej spoločnosti, ktorá vznikla už v
roku 1919 v Chicagu, a ktorú neskôr premenovali na Americké slovenské národné
divadlo. Tieto skúsenosti tvorcovia filmu prenášali do nového dramatického
umeleckého druhu, do filmu, a keď dnes pozeráme na túto hranú snímku, iste s
uznaním konštatujeme, že tvorcovia filmu pri všetkých naivnostiach, vniesli doň
veľa romantiky, ale aj cieľavedomej ideovosti.”"
V Hlase ľudu bol šesť rokov pred tým uverejnený článok Viliama Jablonického.
"„Vo filmovej podobe je to dielo na vysokej umeleckej úrovni aj v porovnaní s
vrcholným dielom nemého filmu vo svetovej kinematografii - Krížnik Potemkin,
ktorý vznikol o štyri roky neskôr. Má dynamickú skladbu s primeranou gradáciou,
veľmi dobrý strih (zhotovený podľa americkej verzie), využíva clony a prelínačky.”
„Film má neobyčajný význam preto, že posúva dejiny slovenského filmu o niekoľko
desaťročí dozadu, čím sa môžeme porovnávať s počiatkami filmu vo vyspelých
štátoch sveta.”"
Samotný Jaro Siakeľ sa v propagačnom pamflete vyjadruje o filme takto:
"„Jánošík je symbolom odboja proti maďarskému zemianstvu, ktoré slovenský ľud
utláčalo a držalo v putách. Dnes, keď slovenský národ púšťa sa na voľných krídlach
k voľnému letu, aby sa dostal na svetové závody, naši americkí bratia pomáhajú
i v tejto práci, ba novou silou idú za vytknutým cieľom. Jánošík je propagačným
filmom slovenským, ktorý znázorňuje bývalé otroctvo slovenského ľudu a odpor
Jánošíkov proti násiliu. Jánošík je hrdinom národa, ktorého ospevujú básnici a ľud
ten nosí svojho syna v srdci!”"
V roku 1975 bol film zrekonštruovaný a ozvučený.