Chromatografia

 
Chromatografia je fyzikálno-chemická separačná metóda. Názov je odvodený z gréčtiny: "chroma" = farba, "graphein =" písať). Jej podstatou je rozdeľovanie zložiek zmesi medzi dvoma fázami: stacionárnou fázou (nepohyblivou) a mobilnou fázou (pohyblivou). Separácia zložiek zmesi je dôsledkom rozdielnej afinity jednotlivých zložiek ku týmto dvom fázam.Stacionárna fáza má schopnosť pútať na svojom povrchu (adsorbovať) delené látky rozpustené v mobilnej fáze rôznymi nekovalentnými interakciami (van der Waalsove sily, elektrostatické interakcie monopólov, dipólov a kvadrupólov, vodíkové väzby). Ak je vo vzorke nanášanej na kolónu viac látok (ide o homogénnu zmes látok, i.e. roztok), ktoré majú rôznu afinitu ku stacionárnej a mobilnej fáze, putujú jednotlivé látky zmesi rozličnou rýchlosťou, čím dochádza ku ich vzájomnému rozdeľovaniu. 
Stacionárna a mobilná fáza sa od seba odlišujú niektorou základnými fyzikálno-chemickými vlastnosťami, napr. polaritou a skupenstvom, t.j. ku stacionárnej fáze v pevnom skupenstve (silikagél, alumina: oxid hlinitý, mikrokryštalická celulóza, amylóza) volíme kvapalnú mobilnú fázu (čisté rozpúšťadlo, resp. zmes dvoch alebo viacerých rozpúšťadiel). Z hľadiska polarity delíme stacionárne fázy na polárne stacionárne fázy (silikagél, i.e. hydratovaný oxid kremičitý, alumina, i.e. hydratovaný oxid hlinitý) a nepolárne stacionárne fázy (C18-silikagél). 
Z hľadiska polarity delíme mobilné fázy na polárne mobilné fázy: typicky voda, metanol, etanol, acetonitril). Mobilné fázy používané v chromatografii sa členia podľa polarity pomocou makroskopickej veličiny: relatívnej permitivity a s ňou súvisiacou relatívnou dielektrickou konštantou "ε"r: "ε"r (voda) = 80; "ε"r (benzén) = 2,3. Rozpúšťadlá používané v chromatografii sa delenia podľa vzrastajúcej sily, ktorou vytesňujú organické látky zo stacionárnej fázy silikagélu (sila eluentu "ε"0) do eluotropického radu (mixotropný rad): pentán &lt; hexán &lt; heptán &lt; benzén &lt; toluén &lt; chloroform &lt; dichlórmetán &lt; acetón &lt; dioxán &lt; etylacetát &lt; pyridín &lt; etanol &lt;metanol &lt; voda. Zovšeobecnený eluotropický rad: popusuje skupiny organických látok (rozpúšťadiel) podľa vzrastajúcej sily, ktorou vytesňujú organické látky zo stacionárnej fázy silikagélu: alifatické uhľovodíky (pentán, hexán, zmes hexánov, heptán) &lt; alicyklické uhľovodíky (cykloxexán, cyklopentán) &lt; aromatické uhľovodíky (benzén, toluén, chlórbenzén) &lt; chlórované uhľovodíky (chloroform, dichlórmetán, tetrachlórmetán) &lt; étery a estery (dietyléter, etylacetát, metyltercbutyléter, dioxán) &lt; nitrily (acetonitril) &lt; ketóny (acetón) &lt; alkoholy (izopropanol, etanol, metanol) &lt; voda &lt; vodné roztoky solí a pufre.
História chromatografie.
Objaviteľom chromatografie je ruský botanik M. S. Cvet. V roku 1901 sa pokúsil rozdeliť petroléterový extrakt rastlinných farbív — chlorofylov a karotenoidov. Uskutočnil to pomocou stĺpcovej adsorpčnej chromatografie. Ako stacionárnu fázu (adsorbent) použil čistý, jemne mletý uhličitan vápenatý (CaCO3). Mobilnou fázou bol už spomenutý petroléter. 
Cvet najprv zhotovil sklenú kolónu, ktorú naplnil adsorbentom. Na čelo tejto kolóny postupne privádzal extrakt farbív (vzorku) a súčasne privádzal aj čistý petroléter. Po určitom čase sa jednotlivé zložky v kolóne oddelili a ďalším premývaním boli postupne eluované (opúšťali kolónu). Cvet takto získal oddelené petroléterové roztoky všetkých farbív (eluáty), ktoré boli predtým v zmesi. 
Rozdelenie chromatografických techník.
Chromatografické metódy sa dajú klasifikovať z rôznych hľadísk:
Z hľadiska mechanizmu separácie.
Delenie chromatografických metód podľa separačného mechanizmu je založené na charaktere interakcie delenej látky so stacionárnou fázou:
Z hľadiska usporiadania stacionárnej fázy.
Delenie chromatografických metód podľa techniky vykonania samotnej chromatografie: