Tunel Branisko

Tunel Branisko je slovenský diaľničný tunel na diaľnici D1, ktorý sa nachádza na úseku medzi Beharovcami a Fričovcami, na rozhraní okresov Levoča a Prešov, v katastrálnom území obcí Široké a Korytné. So svojou dĺžkou 4 975 m je v súčasnosti najdlhším prevádzkovaným dopravným tunelom na Slovensku. 
Tunel nahradil náročný prechod cez priesmyk Branisko po štátnej ceste I/18, ktorý leží vo výške 751 m n. m. v pohorí Branisko. 
Podľa SSC bola v roku 2015 priemerná denná intenzita dopravy 10 359 áut/deň.
História.
Razba tunela sa začala razením prieskumnej štôlne v osi ľavého (severného) tubusu v apríli roku 1996. Prerazený bol v decembri 1997 a dnes slúži ako úniková štôlňa v prípade nehody v tuneli. V budúcnosti sa stane základom pre druhý definitívny tubus pre automobilovú dopravu. 
Južnú, definitívnu tunelovú rúru začali raziť v máji 1997 a slávnostne bola prerazená dňa 1. mája 1999 za prítomnosti vtedajšieho predsedu vlády Mikuláša Dzurindu. Pri stretnutí oboch častí tunela počas razenia vznikla odchýlka iba 13 milimetrov. V ďalších mesiacoch nasledovala úprava interiéru tunela, výstavba vetracích šácht a vozovky a inštalácia technologického zariadenia. K slávnostnému otvoreniu tunela v polovičnom profile došlo dňa 29. júna 2003. Do 1. októbra 2003 bol tunel len v skúšobnej prevádzke a maximálna rýchlosť v ňom bola obmedzená na 60 km za hodinu. Dostavba druhej tunelovej rúry bola pôvodne plánovaná na rok 2020. V roku 2021 však druhá rúra vypadla z priorít a začiatok jej stavby bol odložený na rok 2025.
Na jar v roku 2012 bol tunel uzavretý, boli nutné opravy "štrbinovej kanalizácie, oprava odsávacích ventilátorov a komplexné skúšky technológií" a vodorovného značenia. Tunel býva uzavretý dosť často aj z nepredpokladaných príčin. (Plánová údržba bola od 1. mája 2021 od 00.00 hod. do 10. mája do 18.00 hod.)
V septembri v roku 2023 národná diaľničná spoločnosť oznámila, že podpísala so spoločnosťou Tarosi zmluvu na vypracovanie štúdie realizovateľnosti, ktorá ma posúdiť dostavbu ľavej tunelovej rúry.
Parametre.
Dĺžka razenej časti sprevádzkovaného južného tubusu tunela je 4 822 metrov. Dĺžka západného, spišského portálu je 73,4 metra a východného, šarišského portálu 79,2 m, teda celková dĺžka tubusu je 4974,6 metra. Maximálne stúpanie v tuneli je 1,2 percenta a celkový svetlý prierez tubusu 68 metrov štvorcových. Prívod čerstvého vzduchu je zabezpečený od portálov, opotrebovaný vzduch je odvádzaný cez vetraciu šachtu hlbokú 120 metrov s priemerom 7 metrov, ktorá sa nachádza približne v polovici tunela.
V tuneli je dohromady šesť núdzových zálivov, z toho sú štyri jednostranné a dva obojstranné. Vozovka je cementobetónová a prevádzkovaný tubus je prepojený so súbežnou únikovou štôlňou na trinástich miestach, v priemere na každých 360 metroch. V tuneli sa nachádza spolu 22 núdzových SOS hlások, priemerne na každých 240 metroch a na každých 120 metroch sú umiestnené protipožiarne výklenky s hydrantmi. Nachádza sa v ňom približne 650 svetiel.
V interiéri tunela je pomocou vyžarovacieho kábla cez vyžarovacie štrbiny na frekvencii 92,2 MHz šírený rádiový signál stanice Rádio Slovensko ("Slovenský rozhlas 1").
Problémy počas výstavby.
Vláda spočiatku nemala finančné zabezpečenie stavby, no napriek tomu bola hlavná tunelová rúra prerazená v máji 1999. Ohrozením výstavby bol úpadok zhotoviteľských firiem Váhostav a Hydrostav a ich transformácia na iné spoločnosti. Na stavbe boli zamestnanci, ktorí nedostali mzdu viac ako štyri mesiace. Problémovo sa počas stavby správal aj dodávateľ technológií ZPA Křížik Prešov, ktorý sa nedohodol so švajčiarskymi spoločníkmi.
Výstavbu tunela a termín jeho otvorenia najviac spomalilo zaistenie bezpečnosti. Po sérii požiarov v európskych tuneloch sa sprísňovali predpisy a Branisko dostávalo novú projektovú i realizačnú podobu počas výstavby. Tunel sa nakoniec v čase otvorenia stal jedným z najbezpečnejších v Európe.
Kritika.
Výstavba tunela je kritizovaná najmä kvôli jej predraženiu, pričom niektorí hovoria a píšu o kauze Branisko alebo kauze tunelovanie Braniska. Existencia faktúr za nevykonané práce vzbudzuje podozrenie. Dodávka technologického vybavenia tunela bola údajne predražená takmer trojnásobne z pôvodných 670 miliónov korún na 1,97 miliardy korún. Peniaze údajne odišli na súkromné účty osôb zo Slovenska v švajčiarskych bankách. Celkovo stál dvojnásobne viac ako mal, napriek tomu, že ho postavili len s jednou rúrou a oneskorene oproti plánu. 
Branisko stavali od roku 1996 počas vlády Vladimíra Mečiara do slávnostného otvorenia 2003 za vlády Mikuláša Dzurindu. Tunel mal stáť podľa pôvodných prepočtov z roku 1996 3,2 miliardy korún, potom 6 miliárd korún, nakoniec to bolo 7,5 miliardy. Na tunelovanie upozornila tajná služba v roku 2004 vo svojej výročnej správe. Polícia následne rozbehla vyšetrovanie. V roku 2006 sa začala o prípad zaujímať aj švajčiarska polícia. Tá na účtoch nominantov SDKÚ v Slovenskej správe ciest našla spolu 1,5 milióna frankov (30 miliónov Sk). Kauza naplno vypukla za Ficovej prvej vlády po tom, čo premiér R. Fico požiadal pri oficiálnej návšteve Švajčiarska o spoluprácu. Na políciu sa pre kauzu obrátil aj bývalý minister dopravy Pavol Prokopovič (SDKÚ).
Pochybné financovanie sa prejavilo pri poddimenzovanom geologickom prieskume, ktorý mal za následok nevhodné umiestnenie portálov tunela. V dôsledku toho došlo počas stavby k opakovanému zaplaveniu portálových častí stavby.
Vyšetrovanie kauzy tunelovania trvalo 14 rokov. V roku 2018 bolo vyšetrovanie na konci, keď prokurátor Úradu špeciálnej prokuratúry podal na Špecializovaný trestný súd obžalobu. Obžalovaných bolo šesť osôb, a to z trestného činu založenia, zosnovania a podporovania zločineckej skupiny, z trestného činu podvodu a z trestného činu legalizácie príjmu z trestnej činnosti.