burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Konstal N

Konstal N je model najstaršej poľskej električky koncepcie KSW. Bol vyrábaný od konca 40. rokov do 2. polovice 50. rokov 20. storočia podnikmi Konstal, Stocznia Gdańska a Sanowag. Úzkorozchodná verzia bola označená ako 2N. Celkovo bolo vyrobených 516 vozidiel pre poľský trh. Vo výrobe bol nahradený modernejším typom Konstal 4N.
Konštrukcia.
N je dvojsmerný dvojnápravový motorový električkový vozeň odvodený z nemeckej koncepcie KSW. Vozidlo je vybavené štyrmi dverami, vždy dvoma na jednej strane vozňovej skrine; ďalej je električka štandardne vybavená pantografom. Do tohto typu električky je možné montovať podvozky ako pre normálny rozchod koľají , tak aj pre rozchod .
Dodávky električiek.
V rokoch 1948 až 1956 bolo vyrobených celkom 516 vozňov Konstal N. Boli určené výhradne pre Poľsko (Gdansk, Gorzów Wlkp., Sopot, GOP, Krakov, Poznaň, Štetín, Varšava, Vroclav, Bielsko-Biała, Bydgoszcz, Grudziądz, Elbląg, Inowrocław, Jelenia Góra, Legnica, Lodž, Olsztyn, Słupsk, Toruň a Wałbrzych).
Viliam Scholtz

Viliam Scholtz (Wilhelm, Vilmos; Sóltz, Scholz, Scholcz, Solcz) (* 8. december 1833, Švedlár† 12. október 1901, Budapešť) bol uhorský hutnícky inžinier, vynálezca, pedagóg a odborný publicista.
Vzdelanie.
Narodil sa do rodiny lekára Daniela Scholtza a jeho manželky Karolíny rodenej Polačekovej vo Švedlári. Po štúdiu na Evanjelickom kolégiu v Prešove a lýceu v Kežmarku. V rokoch 18541858 študoval baníctvo a hutníctvo na Banskej akadémii Banská Štiavnica, potom pracoval vo verejných službách. V rokoch 18591860 absolvoval kurz organizovaný Ministerstvom financií v českej Příbrami, kde študoval strojárstvo a mechaniku.
Kariéra.
Pôsobil v hutiach v Marmarošskej župe: Sihoť, Tribušany Biely Potok, Kobylecká Poľana, Turie Remety. Potom pracoval v Diósgyőri, neskôr v Banskej Bystrici, Ponickej Hute a Tisovci. V roku 1881 bol pozvaný na miesto vedúceho katedry hutníctva železa na Banskej akadémii v Banskej Štiavnici. Učil napríklad Náuku o palivách. V rokoch 1892 až 1896 pôsobil vo funkcii zástupcu riaditeľa akadémie. V tomto období sa výrazne zmodernizovalo vzdelávanie a organizácia. Do dôchodku odišiel v roku 1901.
V Banskej Štiavnici bol v rokoch 18911892 predsedom Spoločnosti pre banícku a hutnícku literatúru, z ktorej potom – so Scholtzovým významným prispením – 27. júna 1892 vznikla Maďarská banícko-hutnícka spoločnosť (OMBKE), ktorej výkonným podpredsedom bol až do dôchodku.
Významne prispieval do odbornej literatúry. Mnoho jeho článkov bolo uverejnených v časopise OMBKE "Banícke a hutnícke listy". Počas svojej kariéry vytvoril niekoľko vynálezov, ktoré predovšetkým zlepšovali technológiu zavážania vysokých pecí ako aj zachytávania procesných plynov. Spolu so Štefanom Farbakym vyvinuli zariadenie na kontinuálnu výrobu vodného plynu.
Scholtz bol čestným členom mestskej rady kráľovských miest Banská Štiavnica a Banská Belá.
Lopud

Lopud je chorvátsky ostrov v Jadranskom mori neďaleko Dubrovníka. Ostrov má rozlohu 4,6 km²
Na ostrove sa nachádza františkánsky kláštor. Dňa 14. mája 1931 tu pri kúpaní v mori zomrel na infarkt myokardu český spisovateľ a politik Viktor Dyk. Na pamiatku tejto udalosti bol postavený pamätník obnovený v 90. rokoch.
Lee Remicková

Lee Ann Remicková (* 14. december 1935, Quincy, Massachusetts, USA† 2. júl 1991, Los Angeles, Kalifornia) bola americká herečka, držiteľka ceny BAFTA a dvojnásobná držiteľka ceny Zlatý glóbus.
Životopis.
Narodila sa v meste Quincy v štáte Massachusetts. V mladosti navštevovala tanečnú školu a neskôr absolvovala prestížne divadelné Actors Studio v New Yorku. V roku 1953 debutovala na Broadwayi v hre "Be Your Age".
Prvú filmovú rolu jej v roku 1957 zveril Elia Kazan vo filme "A Face in the Crowd". Nasledovali ďalšie väčšie role vo filmoch "Dlhé, horúce leto" a "Anatomy of a Murder". V roku 1960 sa objavila v ďalšom filme Eliu Kazana "Wild River".
V roku 1962 bola nominovaná na Oscara pre najlepšiu herečku za rolu Kirsten Clay vo filme "Dni vína a ruží" v ktorom hrala po boku Jacka Lemmona.
Ďalšie významné úlohy stvárnila napríklad v trileri "Prichádza Satan!" z roku 1976, alebo o dva roky neskôr vo filme "Dotyk Medúzy".
Zomrela na rakovinu vo svojom dome v Los Angeles vo veku 55 rokov. Za svoj prínos filmovému priemyslu bola poctená hviezdou na hollywoodskom chodníku slávy.
Vitteaux

Vitteaux môže byť:
Banícka a lesnícka akadémia

Banícka a lesnícka akadémia môže byť:
Jane Birkinová

Jane Mallory Birkinová, OBE (* 14. december 1946, Londýn, Spojené kráľovstvo† 16. júl 2023, Paríž, Francúzsko) bola britsko-francúzska herečka, režisérka, skladateľka a speváčka žijúca vo Francúzsku.
Životopis.
Pochádzala z umelecky založenej rodiny, jej matka Judy Campbell bola herečka, otec David Birkin bol britský vojnový vyslúžilec z Britského kráľovského námorníctva, brat Andrew sa stal režisérom a scenáristom, herečkou sa stala aj jej dcéra Charlotte.
Pred filmovou kamerou sa prvýkrát objavila v snímke "The Knack ...and How to Get It" v roku 1965, o rok neskôr si zahrala vo svetoznámom dramatickom filme "Zväčšenina", ktorý režíroval Michelangelo Antonioni. V roku 1968 sa počas nakrúcania filmu "Slogan" zoznámila s hercom, spevákom a textárom Sergeom Gainsbourgom s ktorým neskôr žila 12 rokov (19681980) a mala s ním dcéru Charlotte.
Vďaka svojej útlej postave a dievčenskému výzoru najmä v 70. rokoch patrila medzi sexsymboly svojej doby. S Gainsbourgom tiež v roku 1969 natočila jeho svetoznámy duet "Je t’aime… moi non plus" (po tom, čo ho odmietla Brigitte Bardotová).
Trnavská ulica (Žilina)

Trnavská ulica je ulica v Žiline na sídlisku Vlčince.
Ulica vznikla v 70. rokoch 20. storočia a má tvar písmena L, pričom väčšiu časť tvorí pešia zóna (chodník). Na popisných číslach 1, 2, a 3 sa nachádzajú výškové 12 - poschodové budovy, bytový dom s číslami 4, 5, 6 a 7 má 6 poschodí a zvyšok tvoria 8 - poschodové panelové domy.
Je pomenovaná po krajskom meste Trnava.
Občianska vybavenosť.
Na ulici sa nachádzajú malé potraviny (dom č. 3) a škôlka (dom č. 21).
Taken – Posadnutý pomstou

Taken – Posadnutý pomstou je francúzsko-americký dramatický televízny seriál založený na trilógii filmov "96 hodín" (orig. "Taken"). Seriál sa vysielal v USA od 27. februára 2017 do 30. júna 2018 na stanici NBC. 11. mája 2018 bolo oznámené, že seriál po druhej sérii nebude pokračovať. Na Slovensku seriál vysiela JOJ od 2. januára 2018.
Dej.
Popis seriálu podľa TV JOJ:
Produkcia.
Po skončení prvej série zo seriálu odišiel jeho showrunner Alexander Cary, ktorého úlohu počas druhej série nahradí Greg Plageman (výkonný producent seriálu "Lovec zločincov"). Po prvej sérii odišla aj väčšina hlavných postáv.
Arkesilaos (sochár)

Arkesilaos () bol grécky sochár v 1. storočí pred Kr.
Arkesilaos, grécky sochár z Tarentu (alebo z Atén), pôsobil hlavne v Ríme, zrejme v 1. polovici 1. storočia pred Kr. Podľa rímskeho historika Plínia si ho ako umelca vysoko vážili, obzvlášť bol oslavovaný rímskym vzdelancom Marcusom Varrom. Bol priateľom známeho rímskeho mecenáša Licinia Luculla, ktorý ho okolo 87 pred Kr. vzal do Ríma. 
Medzi jeho diela patrila socha Venuše "Genetrix", ktorá stála na Caesarovom fóre (v chráme Venuše rodičky), mramorová levica s malými okrídlenými cupidmi (s amormi) a Kentauri nesúci nymfy, dielo zhotoveného z jedného kusa mramoru, ktoré vlastnil rímsky obdivovateľ umenia Asinius Pollio. Licinius Lucullus si u neho objednal sochu Fortuny (bohyne Štastia), nanešťastie obaja zomreli a socha nebola nikdy dokončená.
Fortuna

Fortuna môže byť:
Felix Vašečka

Doc. JUDr. Felix Vašečka, CSc., uvádzaný aj ako "Félix Vašečka", alebo "Felix Pavel Vašečka" (* 13. január 1915, Kátov† 7. september 2001) bol slovenský právnik, politik a publicista. Bol aktívnym účastníkom Slovenského národného povstania. Bol poslancom Slovenskej národnej rady a Federálneho zhromaždenia za Komunistickú stranu. V období od 2. januára 1969 do 3. decembra 1970 pôsobil ako minister spravodlivosti Slovenskej socialistickej republiky. Vo svojej publikačnej činnosti sa venoval predovšetkým otázkam ateizmu.
Životopis.
Narodil sa v obci Kátov v okrese Skalica v rodine roľníka. Študoval na gymnáziu v Skalici. Už v roku 1936 sa stal členom Komunistickej strany. V roku 1940 úspešne absolvoval štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1941 zložil rigoróznu skúšku a získal titul doktor práv (JUDr.). Už počas štúdia sa začal angažovať v študentských spolkoch ako Zväz slovenského študentstva alebo Spolok socialistických študentov. 
Štúdium ukončil v období existencie vojnovej Slovenskej republiky. Zamestnal sa na Najvyššom úrade pre zásobovanie. Súčasne však pôsobil ako ilegálny komunistický pracovník. 8. apríla 1943 bol za svoju činnosť v prospech Komunistickej strany vzatý do vyšetrovacej väzby v Ilave a následne v Bratislave. Tu bol až do 14. decembra 1943. V októbri 1944 sa stal členom delegácie povstalcov, ktorá bola vyslaná do ZSSR. V období SNP pôsobil taktiež ako vedúci Úradu povereníctva SNR. Od februára 1945 do apríla 1945 pôsobil ako povereník pre sociálnu starostlivosť. Po vojne bol v období od roku 1945 do roku 1949 predsedom Fondu národnej obnovy v Bratislave. V roku 1951 sa stal na dva roky riaditeľom Slovenského úradu pre veci cirkevné. 
V roku 1953 bol uväznený v rámci vnútorných konfliktov v rámci Komunistickej strany. Po prepustení z väzenia sa v roku 1954 stal pracovníkom Ústavu štátu a práva Slovenskej akadémie vied. Tu pôsobil až do roku 1968. Jeho politická kariéra sa obnovila po vpáde vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska. Najprv sa stal zástupcom povereníka Slovenskej národnej rady pre spravodlivosť. V období od 2. januára 1969 do 3. decembra 1970 pôsobil ako minister spravodlivosti Slovenskej socialistickej republiky. Od roku 1969 pôsobil dva roky ako poslanec Snemovne národov Federálneho zhromaždenia. Po odchode z funkcie ministra sa stal v roku 1971 riaditeľom Ústavu ateizmu Slovenskej akadémie vied. Na tomto poste zotrval až do roku 1985, kedy odišiel do dôchodku. Venoval sa publicistickej činnosti. Viedol časopis Ateizmus, napísal taktiež niekoľko publikácii, ktoré sa venovali predovšetkým otázkam ateizmu a cirkvi.. Zomrel 7. septembra 2001.
MOL Liga hádzanárok 2017/18

MOL Liga hádzanárok v sezóne 2017/18 bol 16. ročník spoločnej slovensko-českej hádzanárskej súťaže žien, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej a Českým zväzom hádzanej. Oproti minulej sezóne došlo k zmene mediálneho názvu, WHIL nahradil názov MOL Liga. Počet družstiev ostal v porovnaní s minulou sezónou rovnaký, akurát jedno slovenské družstvo bolo nahradené českým. Titul majstra WHIL obhájilo družstvo IUVENTA Michalovce, ktoré vo finálovej sérii play-off o majstra Slovenska zvíťazilo nad HK Slovan Duslo Šaľa.
Systém súťaže.
Systém súťaže bol rovnaký ako po minulé sezóny. Hrala sa iba základná časť, ktorá pozostávala z 26 kôl. Každý s každým sa stretol 2-krát, čo znamená, že každý tím odohral 24 zápasov. Po základnej časti nasledovalo národné play-off. Do slovenského postúpili 4 družstvá, v českej nasledovalo okrem play-off najlepších 4 tímov aj nadstavbová časť v skupine o 5.8. miesto, z ktorej vzišil zostupujúci tím. Zo slovenskej strany nezostúpil nikto. Slovenské play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy, okrem duelu o bronz, ktorý sa hral na 2 víťazné zápasy.
Účastníci.
Poznámka: HK Slávia Partizánske a ŠKP Bratislava, ktoré obsadili v minulej sezóne WHIL 10., resp. 13. miesto, prihlásili svoje družstvá iba do 1. ligy.
Christiane Desroches Noblecourt

Christiane Desroches Noblecourt (* 17. november 1913, Paríž, Francúzsko† 23. jún 2011, Sézanne) bola francúzska egyptologička. Ako autorka literatúry faktu bola významnou popularizátorkou egyptológie a starovekého Egypta.
Významným spôsobom prispela k záchrane chrámov Ramessa II. v Abú Simbel a ďalších historicky cenných stavieb, ktorým hrozilo zatopenie v súvislostí s vybudovaním Vysokej Asuánskej priehrady. Sprostredkovala tiež výskum a ošetrenie Ramesseho múmie v parížskom antropologickom múzeu rokoch 1976 a 1977, ktoré zabránilo jej hroziacemu nenávratnému poškodeniu.
V januári 2008 obdržala vyznamenanie Rad čestnej légie.
Konstal 102N

Konstal 102N je typ dvojčlánkovej električky, ktorá bola vyrábaná v rokoch 1967 až 1969 v podniku Konstal a ktorá bola odvodená od vozidla Konstal 13N. Úzkorozchodná verzia bola označená ako 802N. Celkovo bolo vyrobených 47 vozidiel tejto prvej sériovo vyrábanej poľskej kĺbovej električky, ktorá našla uplatnenie u tamojších dopravných podnikov. Vo výrobe bol vozeň nahradený modernejším typom Konstal 102Na. Medzi dopravnými fanúšikmi sa im prezýva „kanciaki“.
Konštrukcia.
Konstal 102N je jednosmerný šesťnápravový motorový električkový vozeň skladajúci sa z dvoch častí – článkov. Po mechanickej stránke je zhodný so svojím predchodcom, električkou 13NS. Vozňová skriňa električky je usadená na troch dvojnápravových podvozkoch, z ktorých prvý a posledný sú hnacie, prostredný, na ktorom sa nachádza kĺbové spojenie oboch článkov, je bezmotorový. V každom článku sa v pravej bočnici nachádzajú dvoje skladacie dvere ovládané elektricky. Elektrický prúd je z trolejového vedenia odoberaný pantografom umiestneným na streche predného článku. V prednej časti vozidla sa nachádza oddelená kabína vodiča, ktorý ovláda električku jazdným a brzdovým pedálom. Do tohto typu je možné montovať podvozky pre normálny rozchod koľají , tak aj pre rozchod .
Dodávky električiek.
V rokoch 1967 až 1969 bolo vyrobených celkom 42 vozňov 102N a 5 vozňov 802N. Boli určené výhradne pre Poľsko (Krakov, Gdansk, Katovice a priľahlý región GOP, Poznaň, Vroclav, Bydgoszcz a Lodž).
Karol Točík

Karol Točík (* 21. september 1890, Ústie nad Oravou† 9. máj 1960, Žilina) bol slovenský kňaz a regionálny historik.
Pochádzal zo zaniknutej oravskej dediny Ústie nad Oravou, avšak celý svoj produktívny život prežil na Kysuciach ako kňaz. Po štúdiách v Ostrihome a neskôr v Nitre, pôsobil ako kaplán v Rakovej, Kolároviciach, Novej Bystrici a Turzovke, kde bol menovaný farárom a túto funkciu potom zastával viac než 40 rokov. Počas pôsobenia v Turzovke sa intenzívne venoval historickému výskumu so zameraním na dejiny Turzovky a širšieho okolia. Bol prvým historikom Kysúc. Na základe archívneho výskumu zostavil niekoľko, na svoju dobu výnimočných prác, ktoré však zostali iba v rukopise. Bol výraznou autoritou a významnou osobnosťou, ktorá zasahovala do sociálnej, politickej i kultúrnej oblasti vtedajšej hornokysuckej spoločnosti. Pochovaný je v Turzovke.
Mladosť.
Karolovi rodičia boli plátenníkmi a neskôr sa usadili na území dnešného Maďarska, v Pape (Vesprémskej župe), kde mladý Karol žil od svojich štyroch rokov. Ľudové školy a gymnaziálne štúdia absolvoval v Pape. Po ich úspešnom skončení ho prijali do seminára v Ostrihome, kde skončil päť semestrov. V Ostrihomskom seminári sa stal členom slovenského združenia, ktoré pestovalo slovenský jazyk a literatúru a bolo v stálom spojení so slovenskou katolíckou kultúrnou inštitúciou – Spolkom sv. Vojtecha. 
Odkaz.
Cena Karola Točíka.
Na jeho pamiatku sa "Združenie Terra Kisucensis" rozhodlo od roku 2012 udeľovať Cenu Karola Točíka za mimoriadny prínos v oblasti výskumu Kysúc, alebo jeho podpory v spoločensko-vedných disciplínach (archeológia, história, etnografia, filológia, archívnictvo, pomocné vedy historické).
Mestské múzeum Karola Točíka v Turzovke.
Pamiatke tohto významného turzovského kňaza a dekana bolo venované tiež Mestské múzeum Karola Točíka v Turzovke, ktoré vzniklo v roku 2015. Fungovanie múzea začalo od 1. mája 2016. Prvá výstava „Dedičstvo otcov“ prierezovo prezentovala rôzne predmety súvisiace s dejinami bývalej veľkej Turzovky.
Pamätná tabuľa.
V auguste 1998 bola slávnostne odhalená pamätná tabuľa venovaná turzovským kňazom - Fraňovi Tagányivi a Karolovi Točíkovi. Umiestnená je na fare v Turzovke .
Farneský býk

Farneský býk () je rímska kópia mramorového súsošia z helenistického obdobia uložená v Národnom archeologickom múzeu v Neapole.
Je to najväčšie staroveké súsošie, aké bolo kedy objavené.
História.
Toto súsošie bolo nájdené v roku 1545 v rímskych Caracallových kúpeľoch, počas vykopávok, ktorých objednávateľom bol pápež Pavol III., aby tak získal staroveké sochy na výzdobu svojho sídla, Farneského paláca (Palazzo Farnese) v Ríme. Bola to značne poškodená rímska kópia gréckeho originálu, ktorú zreštaurovali. V 18. storočí sa dostala do neapolskej kráľovskej zbierky, neskôr do múzea v Neapole.
Autorstvo.
Autorstvo a datovanie diela je neisté. Podľa mnohých znalcov umenia originál tohto diela zhotovili v 1. storočí pred Kr. grécki sochári, bratia Apollónios a Tauriskos, ktorí pôsobili na ostrove Rodos. Rímsky historik Plínius uvádza, že bolo neskôr odvezené do Ríma, kde sa stalo vlastníctvom rímskeho politika a obdivovateľa umenia Asinia Pollia. 
Opis.
Je to viacfigurálna mramorová "pyramidálna kompozícia" (ktorá umocňuje napätie), vysoká približne 3,70 m. pôvodne zhotovená z jedného bloku mramoru so základňou 2,95 × 3,00 m s hmotnosťou 24 ton. Na súsoší je badať silný vplyv rodoskej sochárskej školy z helenistického obdobia, zo školy umelcov, ktorí sa vedome usilovali zachytiť skutočnosť v jej rozmanitých prejavoch.
Súsošie znázorňuje potrestanie Dirky, ktorú Antiopini synovia Amfión a Zéthos priviazali býkovi na rohy, aby ju uvláčili na smrť. Na scéne kompozície súsošia sa však objavili ďalšie sekundárne postavy, ktoré boli pridané v 16. alebo 18. storočí: pes, dieťa a druhá ženská postava, Antiopa. Jej kompozícia je tak veľmi zložitá, že sa nedá vnímať ako celok, nech sa na ňu dívame z akéhokoľvek uhla.
Detaily súsošia.
Toto monumentálne súsošie poslúžilo za vzor pre malé porcelánové sošky v kráľovskej porcelánke v Capodimonte (Porcellana di Capodimonte) pri Neapole, jej zložitá kompozícia tak zmenšením na "bibelot" (malý umelecký ozdobný predmet) iba získala na sugestívnosti.
Amor

Amor môže byť:
Transfúzia

Transfúzia môže byť:
PGC 97372

PGC 97372 je špirálová galaxia v súhvezdí Eridanus vo vzdialenosti asi 900 miliónov svetelných rokov od Zeme.
Je to Seyfertova galaxia s prítomnosťou galaktického jadra, v ktorom je supermasívna čierna diera. Obrázky získané Hubblovým vesmírnym ďalekohľadom zobrazujú aj ďalšiu špirálovú galaxiu, PGC 859698. Z jadra PGC 97372 sú vysielané dva silné prúdy rádiových vĺn, ktoré sú viditeľné na kompozitných obrazoch v rôznych vlnových dĺžkach spektra.
PGC 859698

PGC 859698 je špirálová galaxia v súhvezdí Eridanus vo vzdialenosti viac ako 680 miliónov svetelných rokov od Zeme.
Juraj Uhrín

Dr. Juraj Uhrín (* 6. október 1920, Békešská Čaba, Maďarské kráľovstvo† ?) bol slovenský robotnícky právnik a politik. Bol pôvodne poľnohospodársky robotník, po absolvovaní tzv. Právnickej školy pracujúcich, sa stal sudcom. Bol sudcom v procese s rozvratnou skupinou buržoáznych nacionalistov na Slovensku, na čele ktorej mal stáť Gustáv Husák. Po skončení procesu sa začal ako člen KSS, resp. KSČ politicky angažovať. V roku 1954 sa stal slovenským povereníkom spravodlivosti.
Životopis.
Narodil sa v maďarskom meste Békešská Čaba, kde žila početná slovenská menšina. Živil sa ako pomocná pracovná a poľnohospodárska sila. V rokoch 1941 až 1943 absolvoval prezenčnú vojenskú službu. Z tejto sa pokúsil dezertovať, bol však zadržaný a umiestnený do zberného tábora. Počas vojny bol ťažko zranený, keď ho zasiahol letecký útok. Prišiel o štyri prsty na pravej ruke. Po skončení druhej svetovej vojny sa presťahoval do Česko-Slovenska a začal bývať v Šali. V rokoch 1945 až 1946 pracoval ako robotník v poľnohospodárstve, následne až do roku 1950 ako školník. V roku 1946 vstúpil do Komunistickej strany. Od roku 1948 predsedal dva roky KSS v Šali. V roku 1949 nastúpil na dvojročný kurz tzv. Právnickej školy pracujúcich pri Ministerstve spravodlivosti, ktorá mala za úlohu vychovávať nové a Komunistickej strane verné kádre pre justíciu. Už v roku 1951 sa stal predsedom kontrolného odboru na Povereníctve spravodlivosti. Následne sa stal predsedom Krajského súdu v Bratislave. 17. decembra 1954 bol vymenovaný za povereníka spravodlivosti, pričom vo funkcii zotrval do 18. decembra 1956. Z funkcie povereníka musel podľa záznamov odísť z dôvodov alkoholizmu, nemorálneho života a zneužívania výhod, za čo bol ako povereník disciplinárne riešený. Bolo mu však umožnené naďalej pracovať v štátnej správe, keď začal pôsobiť na Ústrednom národnom výbore v Bratislave.
Ako vhodný káder bol vybraný za sudcu v procese s rozvratnou skupinou buržoáznych nacionalistov na Slovensku. Stal sa tak predsedom senátu, ktorý bol špeciálne zriadený na Najvyššom súde. Jeho rozhodnutia v tejto kauze boli počas celého priebehu aktívne ovplyvňované prítomnými členmi ÚV KSČ cez lístočky s pokynmi. V jednom z týchto pokynov napísal člen ÚV Rudolf Strechaj Uhrinovi: "Drž nakrátko tú sviňu." Tento pokyn bol mierený k osobe Gustáva Husáka a možnostiam jeho obhajoby. Tento pokyn bol dokonca určitý čas aj súčasťou súdneho spisu, keďže Juraj Uhrín ho nechal z neznámeho dôvodu vo svojom stole v súdnej sieni. Okrem tohto procesu súdil aj iné politické procesy, napríklad proti katolíckemu disentu. Práve za svoju účasť na politických procesoch sa v roku 1954 stal Juraj Uhrín povereníkom spravodlivosti.
Ústav pamäti národa eviduje pod údajmi "Juraj Uhrín, nar. 06.10.1920" jeden záznam. Pod registračným číslom 4622 sa nachádza osoba s krycím menom "Ulman", ktorá je evidovaná v kategórii agent. Pod kategóriou agent sú podľa Ústavu pamäti národa osoby, ktoré je možné považovať za vedomých spolupracovníkov ŠtB.
Basketbalová extraliga žien 1997/98

Basketbalová extraliga žien v sezóne 1997/98 bol 6. ročník extraligy basketbalistiek, najvyššej basketbalovej súťaže žien na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). Súťaž niesla dobový názov "Tory I. liga žien". V sezóne účinkovalo 12 družstiev. Víťazom sa šiestykrát v rade stalo družstvo SCP Ružomberok, ktoré vo finálovej sérii zvíťazilo nad Slovan JOPA Bratislava.
V sezóne malo pôvodne účinkovať až 16 tímov a mali byť rozdelené do dvoch výkonnostných skupín. Po odhlásení sa viacerých tímov sa rozhodlo o tom, že súťaž bude mať 12 účastníkov.
Systém súťaže.
Po odohraní dvojkolovej základnej časti nasledovala rovnako dvojkolová nadstavbová časť v skupine o 9.12. miesto, ktorá určila vypadávajúce družstvo. Družstvám sa v nadstavbovej časti započítavali výsledky odohraté v základnej časti. Družstvá na 1. až 8. mieste po základnej časti postúpili play-off, ktoré sa hralo na 3 víťazné zápasy.
Účastníci.
Poznámky:
Biely kameň (prírodná rezervácia)

Biely kameň je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Cigeľ a Handlová v okrese Prievidza v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1973 a novelizované v roku 1975 na rozlohe 115,9 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: "Územie predstavujúce dominantný bralnatý vrchol v SSV ukončení hlavného hrebeňa pohoria Vtáčnik. Jeho význam spočíva v dominantnosti objektu aj v ukážke rozpadu lávových prúdov a zriedkavého výskytu ryolitových telies vo vulkanických komplexoch pohoria Vtáčnik"
2. armádny zbor

2. armádny zbor Armády Slovenskej republiky bol vojenský operačne taktický zväzok pozemných útvarov a jednotiek Armády Slovenskej republiky, ktorého veliteľstvo sídlilo v meste Prešov. Do funkcie prvého veliteľa zboru bol dňom 1. novembra 1994 ustanovený plukovník Ing. Ján Čmilanský.
2. armádny zbor vznikol na základoch 14. mechanizovanej divízie, ktorej veliteľstvo bolo v meste Prešov.
Podriadené útvary.
Pri vzniku armádneho zboru
Po reorganizácii
2. armádny zbor bol zrušený 31. marca 2000. Jeho nástupníckym útvarom sa 1. apríla 2000 stala 1. mechanizovaná brigádas veliteľstvom v meste Prešov.
Vrania šestka

Vrania šestka (angl. Six of Crows, niekedy skracované ako SoC) je fantasy román od spisovateľky Leigh Bardugo. Dej knihy sa odohráva vo fiktívnom meste Ketterdam, inšpirovanom Amsterdamom. Táto séria sa odohráva v rovnakom svete ako autorkina predchádzajúca trilógia Griša, no v inom časovom rámci a na inej časti tohto sveta. Svet Vranej šestky je inšpirovaný cárskym Ruskom a existuje v ňom mágia. Ľudia obdarení magickými schopnosťami sa v tomto svete nazývajú griše. Dej je rozprávaný prostredníctvom personálneho rozprávača z pohľadu šiestich hlavných postáv, s výnimkou prvej a poslednej kapitoly, ktoré sú rozprávané z pohľadu dvoch vedľajších postáv.
Kniha je prvým dielom dilógie Vrania šestka. Druhým je Kráľovstvo podvodníkov (angl. Crooked Kingdom).
Dej.
Kaz Brekker, jeden z najobávanejších zločincov v celom Ketterdame, dostane prísľub veľkej peňažnej odmeny, ak sa mu podarí oslobodiť vedca menom Bo-Yul Bayur, ktorý je väznený v nedobytnej fjerdskej pevnosti Ľadový dvor. Kaz si na pomoc prizve päť nebezpečných kriminálnikov: Inej Ghafovú, akrobatku a talentovanú špiónku; Jespera Faheyho, ostrostrelca so záľubou v hazardných hrách; Ninu Zenikovú, grišu a bývalú vojačku ravkanskej Druhej armády; Matthiasa Helvara, niekdajšieho člena fjerdanského rádu drüskelle, ktorý sa kvôli Nine ocitol v kerchskom väzení; a Wylana van Ecka, syna bohatého kupca s nadaním na výrobu výbušnín.
Skladanie funkcií

Majme funkcie a (t.j. obor hodnôt prvej funkcie je rovnaký ako definičný obor druhej funkcie). Potom zložením funkcií a je nová funkcia , definovaná predpisom . Teda výsledok prvej funkcie použijeme ako vstup pre druhú funkciu.
Skladanie funkcií je špeciálnym prípadom skladania relácií.
Vlastnosti.
Zloženie funkcií je vždy asociatívne — túto vlastnosť má skladanie relácií vo všeobecnosti. To znamená, že ak , a sú tri funkcie (s vhodne zvolenými definičnými obormi a obormi hodnôt), tak nezáleží na tom, či naskôr zložíme a a potom zložíme s výsledkom, alebo najskôr zložíme a , a výsledok s — v oboch prípadoch bude výsledok rovnaký. Symbolicky to môžeme napísať: . Podobne to platí aj vtedy, keď skladáme viac ako 3 funkcie: na poradí (na uzátvorkovaní) nezáleží. Preto môžeme zátvorky vynechať.
Zloženie dvoch injektívnych (prostých) zobrazení je opäť injektívne. Podobne zloženie dvoch surjektívnych zobrazení je vždy surjektívne. Z toho vyplýva, že zložením dvoch bijekcií je tiež bijekcia. Inverzná funkcia ku zloženiu dvoch funkcií (ak sa dá invertovať) má vlastnosť, že .
Zložením dvoch diferencovateľných funkcií dostaneme opäť diferencovateľnú funkciu, ktorá sa dá zderivovať pomocou reťazového pravidla.
V programovacích jazykoch.
Skladanie funkcií sa v rôznych formách vyskytuje v mnohých programovacích jazykoch.
Typografia.
Symbol zloženia ∘ má v Unicode kód U+2218 (v HTML &amp;#8728; ). V systéme TeX, sa dá zapísať pomocou codice_1.
Martin Vantruba

Martin Vantruba (* 7. február 1998, Trnava) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za slovenský klub FC Spartak Trnava. Jeho pozícia je brankár.
Klubová kariéra.
Spartak Trnava.
Futbalovú kariéru začínal v Lokomotíve Trnava. Do prvoligového tímu Spartak Trnava sa dostal v lete roku 2016 a debutoval proti Podbrezovej. S Trnavou vyhral vytúžený majstrovský titul.
Slavia Praha.
V januári 2018 podpísal zmluvu so Slaviou Praha, na obdobie do konca júna 2022. Sezónu ale dohral v Trnave.
Podbrezová.
V januári 2019 odišiel zo Slavie na hosťovanie do Podbrezovej. Na jar u Železiarov odchytal 13 zápasov a štyrikrát si udržal čisté konto. Po sezóne ale Podbrezovčania zostúpili do druhej ligy a Vantruba sa vrátil naspäť do pražskej Slavie.
Pohronie.
V júli 2019 odišiel hosťovať do tímu FK Pohronie. Na jeseň odchytal v lige 11 zápasov a dvakrát si udržal čisté konto. Po poslednom jesennom kole sa vrátil naspäť do Slavie.
Příbram.
17. januára oznámila Slavia Praha, že Vantruba bude do konca sezóny hosťovať v českom prvoligovom klube 1. FK Příbram.
Vtáčnik (národná prírodná rezervácia)

Vtáčnik je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Ponitrie.
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Lehota pod Vtáčnikom, Kľak a Kamenec pod Vtáčnikom v okrese Prievidza a okese Žarnovica v Trenčianskom a Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1950 a novelizované v roku 1993 na rozlohe 245,62 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: "NPR je vyhlásená na ochranu typických vrcholových spoločenstiev buka vystavených extrémnym klimatickým pomerom. Podobné spoločenstvá sú aj v iných pohoriach, kde však vznikli prevažne odstránením vyššie položených spoločenstiev smrečín a kosodreviny."
Chránené vtáčie územie Lehnice

Chránené vtáčie územie Lehnice vzniklo s cieľom zachovať biotopy pre európsky významné druhy vtákov a biotopy sťahovavých druhov vtáctva, aby boli zabezpečené podmienky ich prežitia a reprodukcie. Je to jeden z typov chráneného územia členskej krajiny Európskej únie s názvom NATURA 2000.
Územie bolo vyhlásené vládou Slovenskej republiky dňa 1. septembra 2005 nadobudla účinnosť vyhláška Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky č. 377/2005 Z.z. Výmera chráneného územia predstavuje a nachádza sa na území okresu Dunajská Streda a katastrálnych území Bellova Ves, Horná Potôň, Malý Lég, Maslovce, Masníkovo, Oľdza, Sása, Veľká Paka a Veľký Lég.
Dôvod ochrany.
Predmetom ochrany sú dva druhy vtákov:
Nasledujúce druhy sú považované za významné pre toto vtáčie územie: drop fúzatý ("Otis tarda"), sokol rároh ("Falco cherrug"), bocian biely ("Ciconia ciconia"), ďateľ hnedkavý ("Dendrocopos syriacus"), strakoš červenochrbtý ("Lanius collurio"), penica jarabá ("Sylvia nisoria"), škovránok poľný ("Alauda arvensis"), pŕhľaviar čiernohlavý ("Saxicola torquata"), pipíška chochlatá ("Galerida cristata"), muchár sivý ("Muscicapa striata"), hrdlička poľná ("Streptopelia turtur") a lastovička domová ("Hirundo rustica").
Územný systém ekologickej stability a chránené časti prírody a krajiny.
Na území CHVU Lehnice sa nenachádzajú žiadne biocentrá ani biokoridory nadregionálneho ani regionálneho významu (GNÚSES,RÚSES okresu Dunajská Streda) územného systému ekologickej stability. Na základe miestnej územnoplánovacej dokumentácie (MÚSES) sú definované dve biocentrá miestneho významu v záujmovom území CHVU Lehnice:
Súčasťou CHVU Lehnice je prírodná rezervácia (PR) Hetméň.
Karolína Oranžsko-nasavská

Karolína Oranžsko-nasavská (* 28. február 1743, Leeuwarden, Holandsko† 6. máj 1787, Kirchheimbolanden, Nemecko) bola rodom oranžská princezná a sobášom tiež nasavsko-weilburská kňažná. Bola dcérou Viliama IV., oranžského kniežaťa, a jeho manželky Anny Hannoverskej, Princess Royal.
Životopis.
Narodila sa v Leeuwardene v holandskej provincii Frízsko. Do doby než sa narodil jej mladší brat Viliam V. Oranžský (* 1748† 1806) sa predpokladalo, že sa ako jediná živá dedička Viliama IV. stane oranžskou kňažnou. Zvyšní súrodenci sa väčšinou nedožili ani roka, to ale nebol prípad Viliama, ktorý dokonca svoju sestru prežil o viac ako desať rokov a titul získal už pri svojom narodení.
Otec Karolíny zomrel v roku 1751 a jej matka Anna sa stala regentkou. O osem rokov neskôr zomrela aj Anna a regentkou sa stala jej svokra z otcovej strany Mária Lujza Hesensko-kasselská. Pozíciu regentka si udržala až do roku 1765, kedy prirodzenou smrťou zomrela. Viliam mal len sedemnásť rokov a preto sa stala regentkou Karolína. Tá ale vládla iba jeden rok, než jej brat dosiahol osemnásť rokov.
Dňa 5. marca 1760 sa v Haagu stal jej manželom knieža Karol Kristián Nasavsko-weilburský.
Zomrela 6. mája 1787 v Kirchheimbolandene vo veku 44 rokov, príčina smrti nie je známa.
Potomstvo.
Karolína a Karol Kristián mali 15 detí:
Ján Viliam Friso

Ján Viliam Friso (holandsky "Johan Willem Friso"; * 4. august 1687, Dessau, Nemecko† 14. jún 1711, Moerdijk, Holandsko) bol (titulárny) knieža oranžský a panujúci knieža nasavsko-dietzský, generálny kapitán ("Capitain-General") a miestodržiteľ provincie Frízsko a Groningen. Nestal sa miestodržiteľom ("stadhouderom") celej Republiky Zjednotených provincií holandských kvôli protestom opozície, predovšetkým Simona van Slingelandta, vtedajšieho najvyššieho duchovného Holandska, hlavy republikánskej frakcie.
Životopis.
Jeho otcom bol Henrich Kazimír II. Nasavsko-dietzský a matkou Henrietta Amália Anhaltsko-desavská. Keď v roku 1702 zomrel po nehode Viliam III. Oranžský bez dediča, zdedil po ňom Friso titul kniežaťa oranžského. Nároky na Oranžsko však vzniesli po smrti Viliama III. tiež prvý pruský kráľ Fridrich I. a knieža Viliam Hyacint nasavsko-siegenský. Až utrechtský mier z roku 1713 rozhodol, že Oranžské kniežatstvo pripadne Francúzsku a Prusku a Ján Viliam dostane formálny titul kniežaťa oranžského.
V apríli 1709 sa oženil s Máriou Lujzou Hesensko-kasselskou. V októbri 1710 sa páru narodila dcéra Amália.
V čase vojny o španielske dedičstvo (17011714) Friso slúžil ako armádny generál. Bitka pri Malplaquete v roku 1709 stála životy mnohých holandských žoldnierov, lebo Friso sa jej zúčastnil s vodcom spojencov, britským vojvodom Johnom Churchillom.
Pri návrate z boja sa dvadsaťtriročný princ utopil 14. júna 1711 v rieke neďaleko Moerdijku. Krátko po jeho tragickej smrti sa narodil jeho syn - pohrobok Viliam (* 1711† 1751), prvý dedičný miestodržiteľ Republiky zjednotených provincií.
Aj keď mali s manželku iba dve deti - dcéru Amáliu a syna Viliama - sú od konca druhej svetovej vojny poslednými spoločnými predkami všetkých európskych vládnucich panovníkov.
Samohybný delostrelecký oddiel

21. samohybný delostrelecký oddiel je delostrelecká jednotka, súčasť 5.delostreleckého plukuPozemných síl Slovenskej republiky. Sídli v Michalovciach. Veliteľom oddielu je od 1. januára 2024 pplk. Ing. Michal NÉMETH, ako deviaty veliteľ v poradí.
Dejiny oddielu.
Predchodkyňou oddielu bola delostrelecká brigáda, ktorá vznikla 1. decembra 1950 v posádke Jičín ako 21. ťažká delostrelecká brigáda, ktorá bola súčasťou 5. delostreleckej divízie. K 29. aprílu 1955 bola brigáda premenovaná na 21. prešovskú ťažkú delostreleckú brigádu, v roku 1958 bola premenovaná na 25. prešovskú húfnicovú delostreleckú brigádu, ale už počas reorganizácie v rokoch 1960 až 1962 jej bolo vrátené predošlé meno. Od 1. septembra 1963 prešla do podriadenosti 4. vševojskovej armády a jej názov bol zmenený na 332. kanónovú delostreleckú brigádu. Počas rokov 1990 až 1991 prešla ďalšími zmenami a ako 3. delostrelecká brigáda bola presunutá z posádky Jičín do posádky Jelšava. K 1. októbru 1995 bola prečíslovaná na 5. delostreleckú brigádu. Tá bola zrušená dňom 31. marca 2005 a k 1. januáru 2005 vznikol Zmiešaný delostrelecký oddiel ako súčasť 2. mechanizovanej brigády. Do konca marca 2005 pôsobil v Jelšave, ale k 1. aprílu 2005 bol dislokovaný do Duklianskych kasární v Michalovciach. Od 1. júla 2009 oddiel nesie názov Samohybný delostrelecký oddiel. Tradičným novoročným salvám pri príležitosti vzniku Slovenskej republiky v roku 2018 prvý krát velila žena.
25. februára 2011 prezident Ivan Gašparovič oddielu prepožičal historický názov Dukliansky samohybný delostrelecký oddiel a rozkazom z 31. mája 2013 čestný názov Samohybný delostrelecký oddiel generálmajora Alexandra Kordu.
Oddiel vypálil slávnostné salvy počas inaugurácie hlavnej veliteľky Ozbrojených síl, prezidentky Zuzany Čaputovej. Prezidentka Zuzana Čaputová 25. mája 2021 oddielu zapožičala bojovú zástavu. Zapožičaná bola za „dosiahnutie výborných výsledkov v bojovej príprave, za kvalitné splnenie úloh na spojeneckých cvičeniach s jednotkami NATO, za príkladnú pomoc orgánom štátnej správy a samosprávy pri odstraňovaní živelných pohrôm a katastrof“.
Velitelia.
Predchádzajúcim veliteľom oddielu bol pplk. Ing. Marek Ucháľ a pred ním pplk. Ing. Roman Bobaľ. Predtým oddielu dočasne velil mjr. Stanislav Šrag.
Zloženie.
Oddiel sa skladá z:
Batéria sa skladá z 3 čiat:
Veliteľská čata má výpočtové a muničné družstvo. Majú za úlohu zabezpečovať rekognoskáciu priestoru bojového rozmiestnenia batérie, vytvárať miesto riadenia paľby, monitorovať meteorologickú situáciu a doplňovať muníciou palebné čaty.
Palebnú čatu tvoria štyri družstvá každé vyzbrojené 155 mm ShKH, kde jedno družstvo tvorí štvorčlenná obsluha v zložení
Technika.
Medzi techniku, ktorú má oddiel k dispozícii patria kanónové húfnice ShKH vz. 2000 Zuzana, Zuzana MV, DELOSYS - Delostrelecký systém riadenia paľby a vozidlá Aligator 4x4 v úprave Delostrelecký prieskumný prostriedok. 
V rokoch 2020 - 2022 bude delostrelecky oddiel prezbrojený na 155mm samohybná kanónová húfnica Zuzana 2 v počte 24 kusov. Vzniknú tak 3 palebné batérie, každá s 8 kusmi húfnic Zuzana 2.
Vasilios N. Tatakis

Vasilios N. Tatakis alebo (iný prepis) Vasílios N. Tatakis (; * 1896† 1986) bol grécky filozof a historik filozofie, jeden zo štyroch najväčších gréckych filozofov 20. storočia.
Stručný životopis.
Tatakis sa narodil v roku 1896 v Synetí na gréckom ostrove Andros. Vyštudoval literatúru na univerzite v Aténach (1919-1922) a filozofiu na Sorbonne (1928-1930). V roku 1939 získal doktorát z filozofie v Solúni. Z tohto obdobia pochádzajú viaceré štúdie a preklady niektorých Platónových dialógov. V rokoch 1947-1956 posobil ako prednášajúci gréckej, byzantskej a novšej anglickej filozofie a logiky. V roku 1958 sa stal profesorom na univerzite v Solúni. Venoval sa mysleniu troch kapadóckych otcov (Bazil Veľký, Gregor Naziánsky, Gregor Nysský) a vo všeobecnosti kresťanskej filozofii. Počas pobytu v Benátkach spracoval život a dielo Gerasimosa Vlachosa (gr. Γεράσιμος Βλάχος).
V roku 1982 dostal cenu Αριοστεἰο ιστορικων και Κοινωνικων Επιστημων (dosl. Cena za historické a spoločenské vedy). Zomrel v roku 1986.
"La philosophie byzantine".
Kniha "La philosophie byzantine" (Paríž, 1949) bol prvý všeobecný úvod do byzantskej filozofie vôbec. Vyšla ako príloha k "Histoire de la philosophie" od Émila Bréhiera, ktorému chýbali dve časti ktomu, aby jeho dejiny boli úplné: myslenie Ázie a Byzancie. Prvé spracoval Paul Masson-Oursel a o spracovanie filozofie v Byzancii požiadal V. Tatakisa. Jeho spracovanie siaha od 6. do 15. storočia. Pred touto monografiu sa v západnej historiografii existencia filozofického myslenia v Byzancii vo všeobecnosti popierala.
Napriek tomu, že v dobe keď práca vznikla, existovalo len veľmi málo kritických vydaní byzantských filozofických autorov „pre štúdium byzantskej filozofie je to veľmi dôležitá práca, pretože Tatakis v nej prvýkrát synteticky predstavil byzantskú filozofiu a systematicky analyzoval kontinuálne pokračovanie gréckej filozofie v období trvania Byzantskej ríše.“ Platí, že „hoci sa odvtedy na tomto poli vykonalo mnoho práce, myslím, že stále nie sme pripravení nahradiť Tatakisov úvod novým, vyčerpávajúcim spracovaním dejín byzantskej filozofie“.
Kniha vyšla vo francúžštine, španielčine (1952), gréčtine (1977, s bibliografiou súvisiacich prác z rokov 1949-1976 od Linosa Benakisa), slovinčine (2001), srbčine (2002), angličtine (2003), rumunčine (2010), poľštine (2012).
Meltdown (zraniteľnosť)

Meltdown je hardvérová zraniteľnosť, postihujúca procesory Intel x86 a niektoré procesory založené na ARM. Umožňuje podvodnému procesu čítať akúkoľvek fyzickú pamäť, kernel pamäť, alebo mapovanú pamäť iného procesu, bez ohľadu na to, či má proces na to oprávnenie, alebo nie.
Meltdown postihuje širokú škálu systémov. V čase zverejnenia to zahŕňalo všetky zariadenia iOS a Mac, ďalej stroje s postihnutým hardvérom, na ktorých sa spúšťa akákoľvek ešte neaktualizovaná verzia systému Microsoft Windows, alebo akákoľvek nedávna verzia systému Linux. V dôsledku toho sú postihnuté taktiež mnohé servery a cloudové služby, ako aj potenciálne väčšina smart a embedded zariadení, ktoré používajú ARM procesory (mobilné zariadenia, smart TV a iné), vrátane širokého spektra sieťových zariadení. Čisto softvérové riešenie zraniteľnosti Meltdown bolo hodnotené ako spomalenie počítačov pri určitých pracovných zaťaženiach v rozsahu 5 až 30 %. Spoločnosti zodpovedné za softvérovú korekciu zraniteľnosti uvádzajú na základe výkonnostných testov len minimálny dopad.
Zraniteľnosti Meltdown bolo v januári 2018 pridelené Common Vulnerabilities and Exposures ID CVE-2017-5754, tiež známe ako "Podvodné načítanie z dátovej cache". Zraniteľnosť bola odhalená v súvislosti s inou zraniteľnosťou (Spectre), ktorá má podobné niektoré avšak nie všetky charakteristiky.
Mechanizmus.
Meltdown sa spolieha na situáciu súbehu v CPU, ktorý môže vzniknúť medzi vykonávaním inštrukcie a overovaním privilégií, na neoprávnené nedetegovateľné prečítanie dát v pamäti predtým, než sa vykoná kontrola privilégií, ktorá by zabránila prečítaniu týchto údajov.
Pozadie.
Moderné počítačové procesory používajú rôzne techniky na dosiahnutie vysokej úrovne efektívnosti. Pre Meltdown sú obzvlášť dôležité tieto štyri široko využívané mechanizmy:
Zraniteľnosť Meltdown.
Mechanizmy uvedené vyššie sú zvyčajne považované za bezpečné. Poskytujú základ pre väčšinu moderných operačných systémov a procesorov. Meltdown však zneužíva spôsob interakcie týchto funkcií na obídenie základnej riadiacej funkcie CPU, ktorej úlohou je vyhodnocovať oprávnenia prístupu k privilegovaným a citlivým údajom operačného systému a iných procesov. Pochopenie tohto mechanizmu je možné ilustrovať na dátach, ktoré sú mapované vo virtuálnej pamäti (ku väčšine týchto dát by proces nemal mať prístup) a spôsobe reakcie CPU na požiadavky procesu na prístup k neoprávnenej pamäti. Proces beží na zraniteľnej verzii systému Windows alebo Linux, na 64 bitovom procesore zraniteľného typu. Táto kombinácia je bežná pre takmer všetky stolné počítače, notebooky, servery a mobilné zariadenia.
Železničná stanica Brezno

Železničná stanica Brezno je hlavná železničná stanica v Brezne. Nachádza sa na trati Banská Bystrica – Červená Skala a odbočke (v bode Brezno-Halny) trati Brezno – Jesenské. Južne od stanice prechádza obchvat Brezna (cesta I/66).
Stanica patrí pod sekciu riadenia dopravy Oblastného riaditeľstva Zvolen Železníc Slovenskej republiky..
Dejiny.
Trať po Brezno bola 15. decembra 1895 predĺžená z Podbrezovej a 28. novembra 1903 bol dokončený úsek z Brezna po Červenú Skalu.
Služby a doprava.
Stanica obsahuje 10 dopravných, 4 manipulačné, 3 odstavné a 6 ostatných koľají. Stanica má 3 vyvýšené nástupištia: pri koľaji 1, 4 a 6. Zo stanice vedie niekoľko vlečiek. Na stanici je osobná pokladňa ZSSK vybavená systémom KVC.
Karol Galek

RNDr. Karol Galek MSc. (* 14. júl 1979) je slovenský energetik, geológ a politik, bývalý štátny tajomník Ministerstva hospodárstva Slovenskej republiky v rokoch 2020 až 2023. Vo volebnom období 20162020 bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky za stranu SaS.
Vzdelanie a kariéra.
Po absolvovaní Strednej priemyselnej školy stavebnej v Bratislave študoval na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského. V rokoch 1999 až 2002 študoval bakalára z geológie, v roku 2004 získal magisterský titul v odbore Hydrogeológia a inžinierska geológia a v rokoch 2004 – 2006 vyštudoval RNDr. z rovnakého odboru. Od augusta 2004 do marca 2005 bol hlavným radcom Správy povolení na využívanie prírodných liečivých zdrojov a zdrojov prírodných minerálnych vôd Inšpektorátu kúpeľov a žriediel Ministerstva zdravotníctva SR. Potom pracoval ako projektový manažér pri príprave projektov využívajúcich solárnu energiu. V roku 2008 pracoval od mája do októbra ako analytik vývoja projektov pre Enel North Amerika v Massachusetts. V roku 2009 spolu s manželkou založil firmu so zámerom venovať sa slnečným elektrárňam pre rodinné domy. Spolu s ďalšími dvomi firmami založil Slovenskú asociáciu fotovoltického priemyslu. Od októbra 2010 je tiež koordinátorom Energy Park v rakúskom Bruck an der Leitha. V rokoch 2006 až 2009 študoval odbor Obnoviteľné zdroje v strednej a východnej Európe a na Technische Universität Wien získal titul MSc.
Politické pôsobenie.
V strane Sloboda a Solidarita je členom od jej založenia a na poste tímlídra pre energetiku pôsobí od roku 2013, po pozvánke Ľubomíra Galka.
Parlamentné pôsobenie.
V parlamentných voľbách v roku 2016 kandidoval na 9. mieste kandidátky SaS. Vo voľbách získal 3 344 preferenčných hlasov a získal tak 13. miesto a bol zvolený do Národnej rady Slovenskej republiky V Národnej rade je členom poslaneckého klubu SaS a Výboru pre hospodárske záležitosti.
Štátny tajomník.
V parlamentných voľbách v roku 2020 kandidoval na 7. mieste kandidátky SaS, do parlamentu sa nedostal, ale stal sa štátnym tajomníkom Ministerstva hospodárstva.
Mamut (rozlišovacia stránka)

Mamut môže byť:
Nerz

Nerz môže byť:
Konstal 102Na

Konstal 102Na je typ dvojčlánkovej električky, ktorá bola vyrábaná na začiatku 70. rokov 20. storočia podnikom Konstal a ktorá bola odvodená od vozidla Konstal 102N. Úzkorozchodná verzia bola označená ako 803N. Celkovo bolo vyrobených 432 vozidiel tejto kĺbovej električky, ktorá našla uplatnenie u poľských dopravných podnikov.
Konštrukcia.
Konštrukčné riešenie električky 102Na vychádzalo z jednosmerného dvojčlánkového vozidla 102N. 102Na je jednosmerný šesťnápravový motorový električkový vozeň. Vozňová skriňa električky sa skladá z dvoch článkov, každý z nich je usadený na vlastnom krajnom podvozku a spoločnom podvozku strednom, kde sa nachádza aj kĺbový mechanizmus spájajúci obe časti karosérie. Krajné podvozky sú vybavené dvoma trakčnými motormi, z ktorých každý poháňa jednu nápravu (celkom teda štyri hnacie nápravy), stredný podvozok je bežný (bezmotorový). V každom článku sa v pravej bočnici nachádzajú dvoje skladacie dvere ovládané elektricky. Elektrický prúd je z trolejového vedenia odoberaný pantografom umiestneným na streche predného článku. Sedačky pre cestujúcich sú po celom vozidle rozmiestnené systémom 1+1. V prednej časti vozidla sa nachádza oddelená kabína vodiča, ktorý ovláda električku jazdným a brzdovým pedálom. Do tohto typu električky je možné montovať podvozky ako pre normálny rozchod koľají , tak aj pre rozchod .
Dodávky električiek.
V rokoch 19701973 bolo vyrobených celkom 435 vozňov 102N, 20 vozňov 102NaW, 23 vozňov 102Nd a 171 vozňov 803N. Boli určené výhradne pre Poľsko (Čenstochová, Krakov, Gdansk, Katovice a priľahlý región GOP, Poznaň, Vroclav, Bydgoszcz, Toruň, Štetín a Lodž).
Tino Insana

Silvio Peter „Tino“ Insana (* 15. február 1948, Chicago, Illinois, USA 31. máj 2017, Los Angeles, Kalifornia) bol americký herec, producent, scenárista, dabingový herec a komik.
Bol známy ako hlas strýka Teda v animovanom seriály "Bobby's World", Bushroot v "Darkwing Duck" a postava prasaťa v 
"Medzi nami zvieratami" a "Back at the Barnyard".
Flegón z Trallu

Flegón (, ) bol grécky spisovateľ a historik v 2. storočí.
Biografia.
Z antických prameňov vieme o ňom len veľmi málo, len to, že pochádzal z maloázijského Trallu, niekoľko rokov prežil na Sicílii a že bol prepustencom rímskeho cisára Hadriána.
Diela.
Z písomných prác Flegóna čerpali informácie okrem iných aj kresťanskí historici Iulius Africanus, Órigenes alebo Hieronymus.
Flegón a zatmenie Slnka počas Pašije.
Apoštol Matúš vo svojom evanjeliu zaznamenal, že sa počas umierania Ježiša na kríži udialo zemetrasenie. V evanjeliu od Lukáša je zase uvedené: „"Bolo už asi šesť hodín; tu nastala tma po celej zemi až do deviatej hodiny, lebo sa Slnko zatmelo. Opona v chráme sa roztrhla napoly. V tom zvolal Ježiš mocným hlasom: Otče, do tvojich rúk porúčam svojho ducha! A keď to dopovedal, skonal."“ Tieto informácie sa snažil potvrdiť aj z mimo evanjelických zdrojov (medzi inými) kresťanský historik Eusebios z Kaisareie, ktorý sa oprel o Flegónov zázmam z 13. knihy "víťazov olympijských hier", kde sa uvádza: „"V 4. roku 202. olympiády bolo zatmenie Slnka omnoho väčšie než všetky skôr pozoro­vané a o 6. hodine dennej nastala noc taká, že i hviezdy na nebi sa ukázali; a veľké zemetrasenie, ktoré v Bitýnii vzniklo, zničilo väčšinu Nikaie."“
Marián Čaučík

Ing. Marián Čaučík (* 22. september 1965, Bratislava) je slovenský politik, podpredseda KDH, slovenský dobrovoľník a aktivista tzv. „podzemnej cirkvi” počas komunizmu. Spoluzakladateľ Hnutia kresťanských spoločenstiev detí eRko a dlhoročný riaditeľ programu rozvojovej spolupráce Dobrá novina. Od roku 2023 je poslancom Národnej rady SR za KDH.
Maturoval na gymnáziu Ladislava Novomeského v Bratislave, titul inžiniera získal na FEI STU, odbor telekomunikácie. Po založení hnutia eRko bol jeho výkonný tajomník a neskôr predseda. Pôsobil aj v organizácii Rada mládeže Slovenska, v roku 1996 ako podpredseda. Kandidoval za Kresťanskodemokratické hnutie vo 
vo voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2019, a v parlamentných voľbách v rokoch 2016 a 2020.
Dôležitou činnosťou od začiatku Hnutia eRko bolo vydávanie časopisu pre mládež Rebrík.
1. januára 2018 prezident SR Andrej Kiska udelil Mariánovi Čaučíkovi vyznamenanie Pribinov kríž II. stupňa za mimoriadne zásluhy o sociálny rozvoj Slovenskej republiky.
Norok (rozlišovacia stránka)

Norok alebo norka (pozri jazykovú poznámku v článku norok; zastarano: "nork", "norica", "nurek", "núrek", "norc") môže byť:
Norka môže byť nárečovo aj: morka (v zmysle: druh vtáka alebo nadávka žene)
Zósimos

Zósimos (, ) môže byť: