burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Eurocopter AS355 Écureuil 2

Eurocopter (teraz Airbus Helicopters) AS355 Écureuil 2 (alebo Twin Squirrel) je ľahký dvojmotorový viacúčelový vrtuľník s trojlistovým nosným a dvojlistovým vyrovnávacím tlačným rotorom. Pôvodne ho vyrábala spoločnosť Aérospatiale, ktorá sa neskôr stala súčasťou Eurocopter Group. V Severnej Amerike bol na trh uvedený pod označením "Twin Star". Jednomotorová verzia vrtuľníka nesie označenie Eurocopter AS350 Écureuil.
Vývoj.
Jednomotorová verzia vrtuľníka bola vyvíjaná od začiatku 70. rokov, aby vo výrobe nahradila stroj Aérospatiale Alouette II. Prvý let sa uskutočnil 27. júna 1974. Dvojmotorová verzia označená ako Ecureuil 2, Twin Squirrel alebo v Severnej Amerike Twin Star, vzlietla prvý raz 28. augusta 1979.
Aj napriek neskoršiemu uvedeniu do života moderného vrtuľníka Eurocopter EC 130, ktorý vychádzal koncepčne zo stroja AS 350, zostala produkcia vrtuľníkov AS 350 a AS 355 vysoká. Jednomotorové i dvojmotorové verzie vrtuľníkov boli licenčne vyrábané brazílskym závodom Helibras.
Vrtuľníky AS355 na Slovensku.
Vrtuľníky Eurocopter AS355 sa v Česko-Slovensku objavili prvý raz v roku 1992. Využívala ich Vrtuľníková záchranná zdravotná služba. Prvou bola slovenská spoločnosť ATE, ktorá dva kusy "OK-WIQ", "OM-MIQ" (pred rokom 1992 s imatrikuláciou "OK-MIQ") používala od roku 1992. Prenajímala ho Záchrannej službe v Košiciach. Od 2. februára 1993 slúžil u firmy ATE vrtuľník AS355 F1 V roku 1997 ATE modernizuje letecký park francúzskym vrtuľníkom AS355N Écureuil (OM-OTO). Od februára 1996 u firmy DELTA SYSTEM - AIR, s. r. o. slúžil AS355 F2 s reg. OK-AIA a AIB. Firma DELTA SYSTEM – AIR, a. s. v júni 2003 prebrala nový vrtuľník Eurocopter AS 355N "OK-DSN". Vrtuľník slúžil na stanici LZS v Ústí nad Labem. V januári 2005 bol vystriedaný vrtuľníkom Eurocopter 135 T2 "OK-DSB".
Technické údaje AS355N Écureuil 2.
Dáta podľa "Jane's All The World's Aircraft 1988-89"
Bourg-lès-Valence

Bourg-lès-Valence môže byť:
Chabeuil

Chabeuil môže byť:
Le Grand-Serre

Le Grand-Serre môže byť:
Loriol-sur-Drôme

Loriol-sur-Drôme môže byť:
Portes-lès-Valence

Portes-lès-Valence môže byť:
Zámok Monte Cristo

Zámok Monte-Cristo () je zámok vo francúzskej obci Le Port-Marly. 
Zámok si dal postaviť francúzsky spisovateľ Alexandre Dumas starší. Stavba je od roku 1975 chránená ako historická pamiatka. V roku 1994 tu bolo otvorené múzeum. Jeho názov je odvodený od svetoznámeho Dumasovho románu "Gróf Monte-Christo".
Dejiny.
Zámok postavil v rokoch 18441847 architekt Hippolyte Durand na želanie Alexandra Dumasa. Súčasťou zámku je aj zámocký park o rozlohe 9 ha v anglickom štýle.
Po krachu svojho divadla bol Dumas z dôvodu nedostatku peňazí nútený predať zámok už v roku 1848. Opustený zámok takmer zmizol v 60. rokoch 20. storočia kvôli plánom na novú výstavbu. Nakoniec však bol zachránený a renovovaný vďaka sponzorstvu marockého kráľa Hasana II., ktorý financoval obnovu maurského salónu. Od roku 1994 je sprístupnený verejnosti ako múzeum, ktoré prezentuje život a dielo Alexandra Dumasa. Múzeum vlastní a prevádzkuje "Syndikát Monte-Cristo", ktorý založili susedné obce Le Port-Marly, Marly-le-Roi a Le Pecq.
Pamätná tabuľa Janka Čmelíka

Pamätná tabuľa Janka Čmelíka je malý pamätník venovaný pamiatke Janka Čmelíka v Ružinove, Bratislave, ktorá sa nachádza v miestnej časti Pošeň.
Popis.
Pamätník je prevedený ako pamätná tabuľa s bustou.
Umiestnený je na severnej štítovej stene bytového domu na Exnárovej ulici bezprostredne pri križovatke s Čmelíkovou ulicou.
Viditeľný je pri príchode z Ružinovskej ulice.
K pamätníku nevedie žiadna komunikácia ani chodník.
Autorom pamätníka je akad. soch. Rastislav Miklánek.
Odhalený bol v roku 1973.
Nápis na pamätníku:
JANKO ČMELÍK
SLOVENSKÝ PARTIZÁN – NÁRODNÝ HRDINA JUHOSLÁVIE ZAVRAŽDENÝ NEMECKÝMI FAŠISTAMI V SRIEMSKEJ MITROVICI 12. MÁJA 1942 * 1972
Bakchis

Bakchis ("Bakchis") je v gréckej mytológii syn a nástupca korintského kráľa Prymnida.
Korinský kráľ Bakchis bol následníkom Prymnida, potomka Heraklovca Aléta, ktorý spolu s Dórmi, dobyl Korint, korintských kráľov, potomkov Sizyfa, Dórida a Hyanthida zosadil a zasadnutím na trón založil panovnícky rod, ktorý sa udržal na tróne niekoľko generácií. 
Antickí autori uvádzajú, že Bakchis panoval 35 rokov, podľa Hieronyma od roku 957 do roku 922 pred Kr. Bakchis bol najvýznamnejší korintský kráľ rodu Heraklovcov, preto jeho potomkov nazývali po ňom Bakchidovci. Jeho následníkom sa stal syn Agelas II..
Národné farby Austrálie

Národné farby Austrálie sú zelená a zlatá. Oficiálne boli vyhlásené 19. apríla 1984 sirom Ninianom Stephenom, vtedajším generálnym guvernérom Austrálie, na popud predsedu vlády Bobom Hawkom. Presný odtieň je špecifikovaný číslami "Pantone Matching System" 348C (zelená) a 116C (zlatá).
Zelená a zlatá sú tradičné farby austrálskych národných športových družstiev a takmer každé súčasné družstvo Austrálie ich nosieva (hoci sa farebné odtiene a proporcie farieb rôznia medzi tímami či postupne menia).
Je široko prijímaný domnienka, že tieto farby boli vybraté preto, že sú dominantnými farbami rastlinného symbolu Austrálie - rastliny "Acacia pycnantha" (v Austrálii známa aj ako "Golden Wattle").
Futsal na Panamerických hrách 2007

Futsal na Panamerických hrách 2007 bol futsalový turnaj v rámci multišportového podujatia Juhoamerických hier 2007. Konal sa v Rio de Janeiro, v Brazílii od 23.28. júla 2007, za účasti 8 mužských tímov. Futsalový turnaj pod správou FIFA sa na hrách organizoval vôbec prvýkrát. Zápasy sa hrali v aréne Riocentro Pavilhão 3B. Na turnaji zvíťazila domáca reprezentácia , ktorá vyhrala všetky stretnutia.
Futsalový turnaj bol na Panameriských hrách 2007 zaradený na žiadosť brazílskeho organizačného výboru. O 4 roky neskôr, na Panamerických hrách 2011 v mexickej Guadalajare už futsal nebol zaradený medzi športy panamerických hier.
Kvalifikácia.
Stredoamerická kvalifikácia.
Turnaj sa uskutočnil v Guatemala City, v Guatemale v dňoch od 7.9. marca 2007, za účasti 3 stredoamerických družstiev mužov. Na futsalový turnaj Panamerických hier v roku 2007 sa kvalifikovali 2 najlepšie družstvá.
Ljupka Dimitrovska

Ljupka Dimitrovska (25. júl 1946, Skopje – 3. október 2016, Záhreb) bola chorvátsko-macedónska speváčka populárnej hudby. V 70. a 80. rokoch 20. storočia bola tiež veľmi známa v Česko-Slovensku a východnom Nemecku. Bola manželkou známeho chorvátskeho skladateľa hudby Nikicu Kalogjera (až do jeho smrti v roku 2006).
Patrí medzi najvýznamnejšie chorvátske speváčky.
Marly-le-Roi

Marly-le-Roi môže byť:
Pomník Karola Hanzlíčka

Pomník Karola Hanzlíčka je menší pamätník venovaný pamiatke Karola Hanzlíčka v Ružinove, Bratislave, ktorý sa nachádza v miestnej časti Pošeň.
Popis.
Pamätník je prevedený ako samostatne stojaci pomník.
Umiestnený je na severnej strane Exnárovej ulice presne oproti vyústeniu Štefunkovej ulice z južnej strany, ktorá do roku 1990 niesla meno "Hanzlíčkova".
Pomník má podobu jednoduchého lichobežníkového kamenného stĺpu. Vo výkroji je umiestnený plechový štylizovaný kvet.
Nápis na pamätníku:
PAMIATKE KAROLA HANZLÍČKA 1850-1935 POKROKOVÉHO NOVINÁRA
Autorom pamätníka je akad. soch. Rastislav Miklánek.
Podnikateľský model

Podnikateľský model (iné názvy: model podnikania, obchodný model [v širšom zmysle], biznis model, starším pravopisom: "business model", zriedkavo: podnikový model; angl. "business model") je modelovité vyjadrenie logických vzťahov, prostredníctvom ktorých nejaká organizácia (spravidla podnik) vytvára (pridanú) hodnotu pre zákazníkov a výnosy pre seba. Podrobnosti definície podnikateľského modelu sú sporné a v literatúre ich existuje veľké množstvo (pozri napr. súpis v Slávik et al. 2014).
Obchodný model v užšom zmysle je len časť podnikateľského modelu, konkrétne opak výrobného modelu.
Stavebné prvky.
Podnikateľský model možno opísať pomocou deviatich stavebných prvkov, ktoré ukazujú logiku toho, ako podnik chce zarobiť peniaze. Týchto deväť prvkov pokrýva štyri hlavné oblasti podniku: zákazníkov, ponuku, infraštruktúru a finančnú životaschopnosť.
Stavebné prvky podnikateľského modelu:
Zákaznícke segmenty.
Tento stavebný prvok definuje skupiny osôb alebo subjektov, na ktoré sa podnik chce zamerať.
Ideálny zákazník je niekto, koho podnikateľ ľahko alebo s primeraným úsilím presvedčí, že chce alebo potrebuje to, čo predáva, a že by to mal kúpiť práve u neho. Cieľová skupina, to je súbor všetkých ideálnych zákazníkov, ktorú je možno nejakým spôsobom osloviť.
"Segmentácia zákazníkov sa riadi nasledujúcimi aspektmi:"
Hodnotové ponuky.
Hodnotové ponuky sú spojenie výrobkov a služieb, ktoré vytvárajú hodnotu pre určitý zákaznícky segment.
Hodnoty môžu byť:
Kanály.
Kanály opisujú, ako podnik komunikuje so zákazníckymi segmentmi a ako k nim pristupuje, aby im predal hodnotovú ponuku.
Kanály môžu byť priame a nepriame, prípadne vlastné a partnerské. Majú 5 rôznych fáz:
Vzťahy so zákazníkmi.
Vzťahy so zákazníkmi popisujú typy vzťahov, ktoré si podnik buduje s jednotlivými zákazníckymi segmentmi.
Vzťahy so zákazníkmi môžu vychádzať z nasledujúcich motivácií:
Zdroje príjmu.
Zdroje príjmu predstavujú hotovosť, ktorú podnik generuje z každého zákazníckeho segmentu (k zisteniu zisku je však nutné od príjmu odpočítať náklady).
Generovať príjmy možno niekoľkými spôsobmi:
Kľúčové zdroje.
Kľúčové zdroje popisujú najdôležitejšie aktíva, ktoré podnik alebo organizácia potrebuje, aby celý podnikateľský model mohol fungovať. Tieto zdroje podniku umožňujú vytvoriť a prezentovať hodnotovú ponuku, preniknúť na trhy, udržať vzťahy so zákazníckymi segmentmi a generovať príjmy.
Kľúčové zdroje sa delia do nasledujúcich kategórií: 
Kľúčové činnosti.
Kľúčové činnosti popisujú najdôležitejšie aktivity, ktoré musí podnik vykonávať, aby jeho podnikateľský model fungoval.
Rozdelenie kľúčových činností:
Kľúčové partnerstvá.
Kľúčové partnerstvá predstavujú sieť dodávateľov a partnerov, ktorá je potrebná k tomu, aby podnikateľský model fungoval.
Rozlišujú sa nasledujúce typy partnerstva:
Štruktúra nákladov.
Štruktúra nákladov predstavuje všetky náklady, ktoré sú potrebné k chodu podnikateľského modelu. Tento stavebný prvok opisuje najdôležitejšie náklady, ktoré vznikajú v súvislosti s fungovaním určitého podnikateľského modelu.
Príklady použitia podnikateľského modelu v praxi.
Použitie podnikateľského modelu na spoločnosť Lego:
Použitie na spoločnosť Skype:
Sebastian Bieniek

Sebastian Bieniek (* 24. apríl 1975, Czarnowąsy, Poľsko – † 9. februára 2022) bol nemecký režisér, dramatik, fotograf a umelec. Medzi jeho najznámejšie diela patrí "Double faced", "Medvede" alebo "Factory".
Životopis.
Narodil sa v Czarnowąsy v Poľsku. V auguste 1989, dva mesiace pred pádom Berlínskeho múru, sa s matku a dvomi staršími sestrami presťahoval do Nemecka, kde sa usadili v obci Unterluess v Dolnom Sasku. Tu v roku 1990 nastúpil do školy. Neskôr študoval na gymnázium v Hermannsburgu. Štúdium však nedokončil a začal pracovať - ako údržbár na stavbách, u McDonald’s či správca kancelárii. V tomto období začal maľovať a neskôr študovať na technickej škole designu v Hannoveri.
Tvorba.
V začiatkoch jeho tvorby sú zjavné známky impresionizmu, kubizmu,expresionizmu, ale tiež surrealizmu. V tejto dobe sa stal najmladším členom BBK - Bundesverband Bildender Künstler.
V roku 1996 začal voľne tvoriť, prevažne abstraktne, na výtvarnej škole umenia v Braunschweigu u profesora Horsta Gläskera. V rokoch 1996 - 1998 študoval u Johna M. Armledera, krátko u Marini Abramović. Na známej University of Arts v Berlíne študoval v roku 1998 u profesorky Kathariny Sieverding. V týchto rokoch tvoril a predvádzal niektoré svoje kontroverzné diela a performance. 
Od roku 2000 sa tiež zaujíma o fotografovanie a a konceptuálne umenie. Získal grant DFJW, keď pobýval 6 mesiacov na štúdiu v Rennes vo Francúzsku. V Berlíne sa v roku 2001 začal stále viac venovať videu. Tiež úspešne dokončil University of Arts.
V roku 2002 začal študovať filmovú réžiu na filmovej a televíznej akadémii v Berlíne. Počas troch rokov vzniklo niekoľko jeho dokumentárnych filmov. V roku 2005 v obmedzenom čase a rozpočte natočil filmovú adaptáciu románu "Hráč" od F. Dostojevského. V tomto filme hral hlavnú postavu spolu s Frederike Nass, budúcou matkou ich syna (* 2007). 
Od roku 2008 sa venoval opäť maľbe a tvoril rôzne série, ktoré sa skladajú z troch až tridsiatich malieb. Prvá nesie názov "“Medvede”", ďalšie sú napríklad "“Moji facebookoví fanúšikovia”", "“Superstars”" a "“Factory”". Každá séria skrýva príbeh, či už kritický, poetický, politický, dojemný, alebo vtipný.
V roku 2011 vydal svoju prvú knihu "Realfake". V septembri 2013 vydal fotosériu "Doublefaced". 
Dielo.
Výstavy.
2012
2011
2010
2009
2008
2007
2005
2003
2002
2001
2000
1999
1998
1997
Malajsko

Malajsko môže byť:
Saint-Germain-en-Laye

Saint-Germain-en-Laye môže byť:
Dorožne

Dorožne () je dedina ("село") na Ukrajine vo Vinnyckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 613 obyvateľov.
Rivec

Rivec () je dedina ("село") na Ukrajine vo Vinnyckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 275 obyvateľov.
George Westinghouse

George Westinghouse (* 6. október 1846, Central Bridge, New York – † 12. marec 1914, New York) bol americký vynálezca, podnikateľ a inžinier, priekopník v elektrotechnike. Vynašiel železničnú vzduchovú brzdu. Spolu s Nikolom Teslom bol jedným z hlavných súperov Thomasa Edisona na začiatku realizácie americkej elektrizačnej sústavy. Systém Georga Westinghousa nakoniec zvíťazil nad Edisonovým návrhom používať jednosmerný prúd. V roku 1911 Westinghouse obdržal AIEE Edisonovu medailu „Za záslužné činy v súvislosti s rozvojom systému striedavého prúdu“.
Detstvo a začiatky.
Bol synom majiteľa strojovej dielne s talentom na techniku a podnikanie. V pätnástich rokoch sa zapísal do New Yorkskej Národnej gardy kvôli občianskej vojne. Rodičia ho prinútili vrátiť sa domov, ale už o dva roky neskôr, v roku 1863, sa znova pripojil k New Yorkskej kavalérii. V decembri 1864 vystúpil z armády a prešiel k námorníctvu, v ktorom slúžil až do konca vojny. V roku 1865 sa vrátil k rodine domov v Schenectady a zapísal sa na blízku "Union College". Pre nezáujem o učivo však vypadol už v prvom semestri.
Už ako devätnásťročný zhotovil svoj prvý vynález, rotačný parný stroj.
Zoznam jeho vynálezov má niekoľko sto položiek. Medzi najvýznamnejšie patria patent na pneumatickú brzdu (1869), samočinnú tlakovú brzdu, automatizované signalizačné a výhybkové zariadenie, ktoré výrazne prispelo k ďalšiemu zvýšeniu bezpečnosti na železnici.
Ako jeden z prvých rozpoznal potenciál zemného plynu, ktorý bol dovtedy len vedľajším produktom ťažby ropy. Presadil jeho využívanie na vykurovanie a svietenie v domácnostiach. Vylepšil zariadenie primitívnych telefónnych ústrední a prispel tak k rozvoju telefónnych sietí.
Úzko spolupracoval s Nikolom Teslom a práve vďaka nemu presadil používanie striedavého prúdu oproti konceptu jednosmerného prúdu. Edison bol stúpencom druhej možnosti, a pri boji o presadenie svojho konceptu dokonca demonštroval nebezpečnosť striedavého prúdu zabíjaním mačiek, psov a zostrojením elektrického kresla.
V roku 1896 firma Westinghouse Electric Corporation uviedla do prevádzky elektráreň na Niagarských vodopádoch s rozvodným systémom využívajúcim transformátory napätia. Edison túto bitku prehral najmä kvôli tomu, že zaplavil centrum New Yorku kopou rozvešaných drôtov a odberateľ elektriny nemohol bývať ďalej ako dva kilometre od elektrárne. Poslednú ranu v tzv. „vojne prúdov“ zasadil Nikola Tesla demonštráciou, pri ktorej svoje telo použil ako vodič striedavého prúdu s napätím niekoľkých desiatok tisíc voltov a rozsvietil lampu, ktorú držal v ruke.
Na technológiách od Westinghousa a Teslu je založených asi 50 percent dnes fungujúcich atómových elektrární.
Agelas (syn Bakchida)

Agelas ("Agelas") je v gréckej mytológii syn a nástupca korintského kráľa Bakchida.
Korinský kráľ Agelas, syn Bakchida, bol potomok Heraklovca Aléta, ktorý spolu s Dórmi, dobyl Korint, korintských kráľov, potomkov Sizyfa, Dórida a Hyanthida zosadil a zmocnil sa trónu. Jeho následníkov nazývali Heraklovcami, ale po smrti Agelovho otca Bakchida, najvýznamnejšieho korintského kráľa, k úcty k nemu, jeho potomkov nazývali po ňom Bakchidovcami.
Antickí autori uvádzajú, že Agelas vládol 30 rokov, podľa Hieronyma od roku 922 do roku 892 pred Kr. Jeho následníkom sa stal syn Eudémos.
1. Slovenská liga vo futsale 2013/14

1. Slovenská liga vo futsale 2013/14 alebo Loto Extraliga 2013/14 bol 21. ročník 1. ligy futsalistov, najvyššej futsalovej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenským futbalovým zväzom (SFZ), resp. Výkonným výborom Slovenského futsalu. V súťaži účinkovalo rovnako ako v minulej sezóne 10 družstiev. Od play-off niesla liga mediálny názov "Loto Extraliga". Titul obhájilo družstvo Slov-Matic FOFO Bratislava. 
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti minulej sezóne zmenil. Po základnej časti, v ktorej hral každý s každým jedenkrát doma a vonku, nasledovalo play-off a play-out. Do play-off postúpilo najlepších 6 družstiev, pričom prvé 2 celky boli nasadené priamo do semifinále. Zvyšné 4 družstvá hrali štvrťfinále. Play-out hrali posledné 4 celky základnej časti skupinu každý s každým jedenkrát doma a vonku o 7. až 10. miesto a rozhodlo sa v ňom o 2 družstvách, ktoré si zahrali baráž o zotrvanie v 1. SLF. 
Účastníci.
Pozn: Kluby RCS Košice a FK PKP Košice, ktoré skončili v minulej sezóne na 2., resp. 4. mieste sa do tejto sezóny neprihlásili. Nahradili ich neúspešní účastníci baráže.
Eudémos (Korint)

Eudémos ("Eudémos") je v gréckej mytológii syn a nástupca korintského kráľa Agela II..
Korinský kráľ Eudémos bol potomok Heraklovca Aléta, ktorý spolu s Dórmi, dobyl Korint, korintských kráľov, potomkov Sizyfa, Dórida a Hyanthida zosadil a zmocnil sa trónu. Jeho následníkov nazývali Heraklovcami, ale po smrti Eudémovho starého otca Bakchida, najvýznamnejšieho korintského kráľa, k úcty k nemu, jeho potomkov nazývali po ňom Bakchidovcami.
Antickí autori uvádzajú, že Eudémos vládol 25 rokov, podľa Hieronyma od roku 892 do roku 867 pred Kr.Eudémos mal dvoch synov Aristomédes a Agémóna. Jeho následníkom sa stal starší syn Aristomédes.
Gizela Oňová

Gizela Oňová, za slobodna Gizela Orbánová, predtým Gizela Stachová (* 1. december 1948) je slovenská speváčka a muzikálová herečka.
Rodina.
Jej prvým manželom bol Ľubomír Stach , majú syna Rolanda a dcéru Scarlett. Po siedmich rokoch sa rozviedli. Profesor Stach sa neskôr oženil. Druhý manžel Juraj Oňa je klavirista a aranžér, majú dcéru Martu.
Politický systém Panamy

Panamská republika je prezidentská republika so zastupiteľskou demokraciou a s viac-straníckym systémom. Prezident Panamskej republiky je hlavou štátu a vlády.
Štátna moc je podľa Ústavy Panamskej republiky rozdelená na tri zložky. Exekutíva zahŕňa prezidenta, viceprezidenta a ministrov. Zákonodarnú moc má Národné zhromaždenie, panamský jednokomorový parlament. Súdna moc je nezávislá od výkonnej a zákonodarnej moci. 
Výkonná moc.
Exekutíva zahŕňa prezidenta, viceprezidenta a ministrov. Ministrov menuje a odvoláva prezident na základe svojho uváženia.
Prezident a viceprezident sú volení priamo občanmi na 5-ročné obdobie.
Zákonodarná moc.
Zákonodarná moc prináleží Národnému zhromaždeniu, jednokomorovému parlamentu. Má 71 členov volených občanmi na 5-ročné obdobie.
Súdna moc.
Súdna moc zahŕňa Najvyšší súd, tribunály, a nižšie súdy ustanovené zákonom (podľa ústavy Panamy; hlava VII, kapitola 1).
Mya Mason

Mya Mason (* 4. november 1982, Denver, Colorado, USA) je americká pornoherečka. Kariéru v tejto oblasti začala v roku 2003.
Národné zhromaždenie (Panama)

Národné zhromaždenie () je zákonodarný orgán Panamy. Sídli v Panama City.
Je to jednokomorový parlament so 71 členmi volených na 5-ročné obdobie. Voľby do Národného zhromaždenia sa konajú spolu s prezidentskými voľbami.
Majstrovstvá Oceánie vo futsale 2004

Majstrovstvá Oceánie vo futsale 2004 boli v poradí 4. Majstrovstvá Oceánie vo futsale mužov, ktoré organizuje Oceánska futbalová konfederácia (OFC). Konali sa v Canberre, v Austrálii od 25.29. júla 2004, za účasti 6 tímov. Austrália bola organizátorom oceánskeho šampionátu druhýkrát; predtým hostila turnaj v roku 1992. Jediným nováčikom turnaja bolo družstvo . Všetky zápasy sa odohrali v aréne AIS Arena s kapacitou 5 200 miest. Turnaj vyhrali štvrtýkrát za sebou hráči , ktorí opäť zvíťazili vo všetkých stretnutiach.
Tieto majstrovstvá boli zároveň kvalifikáciou na Majstrovstvá sveta 2004, ktoré sa konali na Taiwane. Kvalifikoval sa na ne iba víťaz.
Výsledky.
Play-off sa nehralo.
Oľga Szabová

Oľga Szabová (* 1. február 1942, Bratislava) je slovenská speváčka. Jej manželom bol hudobný skladateľ Juraj Velčovský.
Zo života.
Vyrastala v Bratislave a prázdniny trávila v Nových Zámkoch, odkiaľ pochádzala jej matka. Starší brat Alexander ju priviedol k hudbe. V detstve navštevovala baletnú školu u Mimi Kardošovej. Neskôr jej učiteľkou baletu bola Ella Fuchsová-Lehotská, mama Janka Lehotského. Neskôr syn Elli Lehotskej, známy hudobník Juraj Lehotský bol členom orchestra Juraja Velčovského ako trubkár. Popri štúdiu na Obchodnej škole navštevovala hodiny klavíra a spevu u profesorky Mooriovej, ktorá ju pripravovala na prijímacie skúšky na konzervatórium.
V rokoch 1957-58 účinkovala s orchestrom Jaroslava Schejbala, často spievala na obľúbených podujatiach "Čaj o piatej", v kaviarni Reduta a napokon na Mladej garde v Bratislave. Vtedajší šéf orchestra z Tatra Revue Mirko Foret sa prišiel na mladú Oľgu Szabovú do Mladej gardy pozrieť a vybral si ju za speváčku do orchestra. Spolupracovala s nim 3 roky. V orchestri spoznala svojho budúceho manžela, tenor saxofonistu Juraja Velčovského. Vydávala sa ako 18-ročná. Juraj Velčovský neskôr založil vlastný orchester, pravidelne hrávali v Divadielku Za rampami na Záhradníckej ulici v Bratislave, kde spoluúčinkovali herci z Radošinského naivného divadla. Prvé estrádne vystúpenia im konferovali Ivan Krajíček a Zuzana Neubauerova. Po zániku Divadielka Za rampami začali samostatne vystupovať po celom Československu. Začali prvé nahrávky v rozhlase a televízii. Olga Szabová však už mala skúsenosti s rozhlasovými a televíznymi nahrávkami počas jej pôsobenia v Orchestri Mirka Forota v Brne a v Prahe. Ešte ako veľmi mladá spievala v Orchestri Karla Vlacha niekoľkokrát v známej TV relácii Televarieté, v rôznych intervaloch až do roku 1987 v silvestrovskom programe. Koncom 60-tych rokov vystupovala vo vtedajšom NDR v rôznych veľkoprogramoch či v Steintor-Varieté. Naspievala okolo 200 piesní v Slovenskom rozhlase. Medzi jej prvými nahrávkami boli piesne od jej manžela, skladateľa Juraja Velčovského. Od roku 1965 vystupovala na festivale Bratislavská lýra. Orchester Juraja Velčovského so spevákmi v zložení Olga Szabová, Sally Selingová, Karol Duchoň a Dušan Grúň ako prví vycestovali účinkovať do zahraničia. Tomu predchádzala prehrávka pred zahraničnými manažérmi. Prvé angažmán dostali vo Švajčiarsku v meste Montreux. Zahraničné angažmány po takmer všetkých štátoch Európy trvali 22 rokov. Prvé víťazstvo Oľgy Szabovej v televízii bolo v programe "Vyberte si pesničku", kde vyhrala prvé miesto s piesňou "Zelená kolíska". Vyhrávala rôzne ocenenia napr. na súťaži Detvianska zlata ruža, v televíznych reláciách ako boli "Hitparáda", "Našich deväť", či neskôr populárna relácia Ivana Krajíčka Repete, ale tiež v českej TV relácii "Hledáme písničku pro všední den".
V súčasnosti spolupracuje s umeleckou agentúrou a produkčnou spoločnosťou LECA production.
Majstrovstvá Oceánie vo futsale 2008

Majstrovstvá Oceánie vo futsale 2008 boli v poradí 5. Majstrovstvá Oceánie vo futsale mužov, ktoré organizuje Oceánska futbalová konfederácia (OFC). Konali sa v meste Suva, na Fidži od 8.14. júna 2008, za účasti 7 tímov. Fidži sa stalo iba treťou organizátorskou krajinou, kde sa konal oceánsky šampionát. Nováčikmi turnaja bola až trojica družstiev: , a . Zápasy sa odohrali v aréne Vodafone Arena. Turnaj vyhrali pri neúčasti (ktorá sa stala súčasťou AFC) .
Tieto majstrovstvá boli zároveň kvalifikáciou na Majstrovstvá sveta 2008, ktoré sa konali v Brazílii. Kvalifikoval sa na ne iba víťaz.
Výsledky.
Play-off sa nehralo.
Alotropické modifikácie železa

Alotropické modifikácie železa sú jeden z najznámejších príkladov alotropie v kovoch. Pri atmosférickom tlaku sa vyskytujú nasledovné alotropické modifikácie: železo α, železo β, železo γ a železo δ. Modifikácia nazývaná železo ε je preukázaná iba na experimentálnej úrovni a je stabilná pri veľmi vysokých tlakoch a teplotách.
Charakteristika.
Železo začne kryštalizovať pri chladnutí taveniny na úrovni teploty 1 538° C, ako železo δ (často sa označuje aj ako vysokoteplotná modifikácia železa α), ktoré má kubickú priestorovo centrovanú štruktúru (BCC).
Ďalším ochladzovaním sa štruktúra mení na kubickú plošne centrovanú (FCC) od teploty 1 394° C, ktorá má názov železo γ a je paramagnetická. Parameter atómovej mriežky železa γ je približne 3,65 × 10-10m.
Pri 912° C sa kryštálová štruktúra opäť vracia na kubickú priestorovo centrovanú ako železo β, ktoré je tiež paramagnetické. Ochladenie pod tzv. Curieho teplotou neprináša už žiadnu zmenu v štruktúre, zostáva kubická priestorovo centrovaná štruktúra, ktorá je ale už feromagnetická a označuje sa ako železo α. Hodnota atómovej mriežky železa α (β) závisí na teplote a vzrastá až do 2,9 x 10-10m. Nemagnetické železo má všetky elektrónové spiny atómov v magnetickej doméne orientované rovnako. Avšak vplyv okolitých magnetických domén s inak orientovanými spinmi sa vzájomne rušia. V zmagnetizovanom železe sú elektrónové spiny v doméne zarovnané, takže magnetický efekt okolitých domén sa znásobuje. Aj keď každá doména obsahuje miliardu atómov, má rozmery približne v stotinách milimetra. 
Pri tlaku približne nad 10 GPa a teplote niekoľko stoviek kelvinov sa železo α transformuje do tesne usporiadanej mriežky šesťuholníkovej sústavy (HCP). Táto štruktúra sa označuje ako železo ε. Železo γ sa tiež môže transformovať do železa ε, ale nie je nutné pri tom pôsobiť tak vysokými tlakmi. Tieto fázy sa predpokladajú v pevných častiach planetárnych jadier. Predpokladá sa, že Zemské jadro sa skladá zo zliatiny železo-nikel s fázami ε.
Niektoré fázy zliatiny železo-uhlík.
Železo tvorí s rôznymi kovmi a inými prvkami veľmi dôležitú zlúčeninu. Najdôležitejšiu zliatinu tvorí železo s uhlíkom buď ako oceľ alebo ako technické železo resp. liatinu. Podľa ďalšej prídavných, tzv. legujúcich prvkov, je možné vytvoriť mnoho druhov ocelí a liatin s rôznymi vlastnosťami. Pochopenie vlastností alotropickej modifikácie železa je kľúčom k výrobe kvalitnej ocele.
Tuhý roztok uhlíka a železa α resp. β resp. γ resp. δ sa nazývajú ferit α resp. ferit β resp. Austenit resp. ferit δ.
Železo α je stabilná modifikácia železa pri izbovej teplote. Je to mäkký, duktilný materiál, v ktorom je možné rozpustiť veľmi malé množstvo uhlíka; maximálne 0,021 % hm. pri teplote 910° C. Väčšiu rozpustnosť uhlíka umožňuje až železo γ a to až do hodnoty 2,11 % hm. pri 1 146° C.
Železný vrch

Železný vrch je vrch v Krkonošiach v závere Kozích chrbtov, 2 km severovýchodne nad Špindlerovým Mlynom.
Hrebeň Kozích chrbtov vybieha z Lúčnej hory a jeho vrcholová partia je mimoriadne úzka, severné aj južné svahy vykazujú značné prevýšenie a prudkosť. Pod severným svahom sa nachádza Důl Bílého Labe, pod južným údolie Svätého Petra.
Vyššie položené vrcholové partie sú porastené kosodrevinou, pri hrebeni miestami vyčnievajú menšie skaly. Zvlášť na južných svahoch sa nachádzajú celkom rozsiahle kamenné moria. Nižšie polohy pokrývajú horské smrečiny, ktoré sú miestami vyrúbané.
Svahy Železného vrchu a Kozích chrbtov odvodňujú súbežne tečúce vodné toky. Na severe je to Bílé Labe, na juhu Svatopetrský (alebo aj "Dolský") potok. Pod západným zakončením preteká rieka Labe, do ktorej sa oba vyššie spomínané toky zľava vlievajú.
Prístup.
Chodník vedúci priamo po hrebeni od vyhliadky Krakonoš je z dôvodu ochrany prírody (I. zóna KRNAP) uzavretý. Vrchol obchádza žlto značená Dřevařská cesta z údolia Bílého Labe do Špindlerovho Mlyna, ktorá je k nemu najbližšie na severovýchodnom svahu - 400 m s prevýšením 230 m.
Železný polmesiac

Železný polmesiac, známy aj ako Gallipolská hviezda, bol osmanské vojnové vyznamenanie. Založil ho 1. marca 1915 sultán Mehmed V. Vyznamenanie sa udeľovalo za udatnosť v boji tureckým vojakom a ich spojencom, účastníkom predovšetkým na bojoch na osmanskom území. Vyznamenanie zaniklo s pádom Osmanskej ríše v roku 1922, ale už od podpísania prímeria s dohodovým silami 31. októbra 1918 nebolo udelené.
Vzhľad vyznamenanie.
Odznakom je červeno smaltovaná päťramenná hviezda so strieborným lemom, zakončená guľôčkami. Uprostred je položený strieborný polmesiac otvorenou stranou nahor. V jeho vnútri je tughra – iniciály sultána – Mehmeta V. a letopočet 1333 (islamského kalendára, teda 1915 gregoriánskeho). Existuje niekoľko variant hviezd, ktoré sa líšia svojou veľkosťou (53 – ) alebo materiálom (bronz, pocínovaná oceľ, striebro, železo, hliník, mosadz).
Stuha červená s bielymi postrannými pruhmi pre vojakov. Pre nevojakov sú farby obrátene.
K vyznamenaniu patrili aj spony, ktoré mali tvar strieborného rovnobežníka. V ňom bol červený arabský nápis kampane, ktorej sa vyznamenaný zúčastnil (boli to napr. tieto – bitka o Gallipoli, bitka o Gazu, suezská ofenzíva, obliehanie Kutu).
Železný pas

Železný pas (sindarsky Angrenost alebo Nan Curunír (čarodejníci údolia) je vo fiktívnom Tolkienovom svete Stredozemi oblasť na južnom konci Hmlistých hôr. Bolo to ohraničené miesto v údolí, v ktorého strede stála veža Orthank, ktorej najznámejší správca a neskôr uzurpátor bol Saruman.
Geografia.
Železný pas sa nachádza na južnom úpätí Hmlistých hôr a tvorí významné strategické opevnené miesto v Rohanskej bráne, priechode medzi Hmlistými a Bielymi horami. Neďaleko od Železného pásu pramení rieka Želíz, ktorá zásobovala toto miesto vodou. Bol situovaný vnútri údolia a bol postupne opevňovaný. Vnútri kruhovitej hradby stála veža Orthank.
História.
Železný pas bol postavený Númenorejcami v Druhom veku. Pôvodne slúžil ako sídlo pre strážcov Gondoru a pozorovateľa hviezd, ale po príchode čarodejníkov bol odovzdaný do správcovstva ich vodcovi Sarumanovi. 
Saruman počas svojho pobytu Železný pas opevňoval a zhromažďoval v ňom svoje vojsko, ktoré použil počas Vojny o Prsteň. V tomto období bol Železný pas rozkopaný, stromy vyrúbané a namiesto nich boli postavené pece a kováčne. Vojsko bolo porazené počas Bitky o Helmov žľab a Železný pas bol zničený Entami. Po vojne bol pas zverený entom pre znovuobnovenie stromov a parku.
Orthank.
Orthank bola veža uprostred Železného pásu. Bola vybudovaná dávnymi staviteľmi z Númenoru z čiernej, tvrdej a lesklej skaly, ktorá mala na vrcholku štyri trčiace rohy s úzkym priestorom medzi nimi, kde mohol stať človek päťsto stôp nad planinou a pozorovať okolie. 
Vnútri veže bolo veľa komnát, ktoré slúžili ako k ubytovaniu správcov veže a návštev, tak k uschovaniu vzácnych pokladov. Najznámejším a posledným správcom veže bol Saruman Biely. 
Názov Orthank mohol znamenať buď quenijsky "tesákovou horu", alebo tiež v reči Marky "prešibanú myseľ".
Chyžynci (Vinnycký rajón)

Chyžynci () je dedina ("село") na Ukrajine vo Vinnyckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 1249 obyvateľov.
Železný muž (KHL)

Železný muž () je ocenenie pre hráča východoeurópskej ligy KHL, ktorý v posledných troch sezónach odohral najviac zápasov. Od roku 2001 bolo ocenenie udeľované aj v ruskej superlige.
Majstrovstvá Oceánie vo futsale 2009

Majstrovstvá Oceánie vo futsale 2009 boli v poradí 6. Majstrovstvá Oceánie vo futsale mužov, ktoré organizuje Oceánska futbalová konfederácia (OFC). Konali sa v meste Suva, na Fidži od 6.10. júla 2009, za účasti 4 tímov. Fidži bolo organizátorom oceánskeho šampionátu druhýkrát; predtým hostilo turnaj v roku 2008. Zápasy sa odohrali v aréne Vodafone Arena. Oproti minulým turnajom, ktoré sa konali v 4-ročných cykloch a slúžili ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta, tento turnaj zahájil prvý rok nového každoročného formátu turnaja s cieľom OFC rozvíjať futsal v Oceánii. Titul druhýkrát za sebou vyhrali , ktoré na turnaji zvíťazili vo všetkých stretnutiach.
Zaujímavosťou turnaja bol dosiahnutý svetový futsalový rekord v skórovaní gólu. Elliot Ragomo zo Šalamúnových ostrovov strelil gól už v 3. sekunde zápasu a o 2 sekundy prekonal dovtedajší rekord portugalského hráča na Majstrovstvách sveta 2008.
Železný kríž

Železný kríž () je nemecké vojnové vyznamenanie.
Zriadené bolo pruským kráľom Fridrichom Viliamom III. a po prvýkrát udelené 10. marca 1813. Po máji 1945 sa nevydával, ale jeho štylizované symboly sú používané ako logo a výsostné znaky bojovej techniky Bundeswehru.
Železný kríž bol udeľovaný iba v dobe vojnového stavu. Okrem Napoleonských vojen to bolo v prusko-francúzskej vojne, počas prvej a druhej svetovej vojny. Hoci bol vojenským vyznamenaním, niekoľko ich bolo udelených aj civilným osobám za výkony vo vojenských funkciách. Príkladom môže byť pilotka Hanna Reitsch (jedna z dvoch žien, ktorým bol za druhej svetovej vojny udelený). Železný kríž I. triedy dostala od Hitlera za statočnosť prejavenú pri testovaní lietadiel.
Kríž podobný maltskému bol pôvodne symbolom Rádu nemeckých rytierov. Od roku 1870 sa jeho štylizovaná podoba používala ako symbol nemeckých ozbrojených síl.
Vzhľad.
Železný kríž má tvar čierneho kríža s bielou obrubou. Navrhnutý bol s podobou maltézskeho kríža neoklasicistickým architektom K. F. Schinkelom a odrážal znaky kríža používaného nemeckými rytiermi v 14. storočí, ktorý bol tiež znakom Fridricha II. Veľkého.
V protiklade k iným vyznamenaniam mal kríž jednoduchý dizajn bez príkras, a bol vyrábaný z relatívne lacných materiálov. Pôvodné verzie boli odlievané zo železa, neskôr z hliníka a zinku.
Stužka ku krížu z rokov 1813, 1870, a 1914 bola čierna, s dvoma bielymi prúžkami. Kríž udeľovaný civilistom mal farby obrátené. Na každom kríži – jeho spodnom ramene, je vyznačený rok prvého udelenia verzie (počiatku konkrétnej vojny), existujú teda verzie 1813, 1870, 1914 a 1939. Bolo tiež možné, že držiteľ kríža z roku 1914 bol za druhej svetovej vojny ocenený vyšším stupňom z roku 1939. V týchto prípadoch sa "stuha 1939" pripínala k pôvodnému krížu z roku 1914. Podobná situácia s držiteľmi kríža 1870 oceneniam v prvej svetovej vojne bola veľmi vzácna (hlavným dôvodom bol veľký časový odstup a aj menší počet jeho nositeľov).
Skoré verzie.
Kríž bol založený 10. marca 1813 vo Vroclave a udeľovaný vojakom počas oslobodzovacej vojny proti Napoleonovi. Pruský kráľ a nemecký cisár Viliam I. potvrdil jeho udeľovanie 19. júla 1870, počas prusko-francúzskej vojny. Jeho držitelia, ktorí boli v činnej službe aj v roku 1895 boli oprávnení nosiť aj stužku s číslicou „25“ na troch dubových ratolestiach.
Cisár Viliam II. Pruský znovu zaviedol vyznamenanie 5. augusta 1914, krátko po začiatku prvej svetovej vojny. Počas týchto troch vojen bol kríž udeľovaný pruským kráľom, ale vďaka jeho vedúcej úlohe v Nemeckom cisárstve, ktoré vzniklo roku 1871 je všeobecne považované aj za najvyššie nemecké vyznamenanie.
Kríž z rokov 1813, 1870 a 1914 mal tri stupne:
Veľký kríž Železného kríža bol určený pre vyššie generálske hodnosti nemeckej armády. Najvyššie vyznamenanie označené Hviezda Veľkého kríža bolo udelené iba dvakrát. Nositeľmi boli poľný maršal von Blücher (1813) a Hindenburg (1918). Udelenie tretieho bolo zvažované počas druhej svetovej vojny pre najúspešnejšieho nemeckého generála, ale napokon udelené nikdy nebolo.
Vláda Eduarda Taaffeho

Vláda Eduarda Taaffeho bola Predlitavská vláda, úradujúca od 13. augusta 1879 do 11. novembra 1893. Zostavil ju Eduard Taaffe (dovtedajší minister vnútra v Stremayrovom kabinete) a čoskoro získal na Ríšskej rade podporu Českého klubu (staročechov, mladočechov, konzervatívnej šľachty a moravských českých liberálov), Poľského klubu a Hohenwartovej Strany práva. Toto zoskupenie získalo označenie "železný kruh pravice" a v opozícii voči nemu stáli nemecké ústavoverné strany.
Taaffeho úspech (jeho vláda sa stala najdlhšie úradujúcou počas celej existencie Predlitavska) spočíval v politike, ktorú on sám nazýval ako "vládu nad stranami", "postupné prehrýzanie sa od problému k problému" či "vytĺkanie klinu klinom", čo znamenalo, že sa čiastkovými ústupkami snažil uspokojiť čo najväčšie množstvo strán. Ak Taaffe pre svoje predstavy nezískal podporu v ríšskej rade, snažil sa ich presadzovať administratívnou cestou, stále však s ohľadom na zachovanie ústavnosti.
Snažil sa najmä zmierniť aspoň najpálčivejšie napätia. Voči českým nacionalistom prejavil ústretovosť zrovnoprávnením češtiny s nemčinou vo vonkajšom úradnom styku (Stremayrove jazyková nariadenia, 1880) alebo rozdelením pražskej univerzity na českú a nemeckú (1882). Radikalizujúci sa socializmus dočasne oslabil rozšírením volebného práva znížením volebného cenzu v 4. kúrii (1882), čím si získal vrstvy drobných živnostníkov, a sociálno-reformnými zákonmi (zákazom detskej práce, znížením maximálnej pracovnej doby na 11 hodín), kým predstaviteľov robotníckeho hnutia sa snažil umlčať represiami.
Politika „dvojité ruky“ však časom prestala uspokojovať najmä mladočechov, ktorí boli najskôr vylúčení z Českého klubu (1887) a po zverejnení punktácií roku 1890 zahájili proti vláde otvorený boj. Proti vláde tak stáli už nielen nemecké ústavoverné strany, ktoré považovali Taaffeho ústupky Čechom za prehnané, ale aj mladočesi, ktorí ich naopak považovali za nedostatočné, a najmä silnejúce socialistické hnutie, vedené sociálnou demokraciou usilujúce sa zaviesť všeobecné, rovné, priame a tajné hlasovacie právo. Taaffe síce pripravil návrh volebnej reformy, v ríšskej rade sa však proti nej sformovala silná opozícia, ktorá ho donútila podať demisiu. 11. novembra 1893 po 14 rokoch nahradila Taaffeho vládu vláda Alfreda Windischgrätza.
Železný dědek

Železný dědek je český čiernobiely celovečerný hraný film z roku 1948 ktorého režisérom bol Václav Kubásek, v hlavnej úlohe vystupoval Jaroslav Marvan. Film sa odohráva v železničiarskom prostredí. Býva zaraďovaný medzi budovateľské filmy, hoci v ňom ešte nie je komunistická strana propagovaná priamo.
Dej.
Dej začína na konci druhej svetovej vojny. Starý skúsený rušňovodič Matys sa pokúsi zachrániť pred náletom parnú lokomotívu Lízu, na ktorej roky slúžil. Je ale zranený a lokomotíva predsa len trochu poškodená. Kvôli svojmu zraneniu je odoslaný do penzie a pokazená lokomotíva je určená na zošrotovanie. S pomocou party učňov sa penzionovaný Matys rozhodne opraviť svoju milovanú lokomotívu. Tajne na nej dlhú dobu pracujú. Keď raz príde domov úplne opitý Matysov zať, ktorý má nastúpiť do služby, Matys ho zastúpi. Pri tom vďaka svojej skúsenosti zabráni katastrofe, hroziacej od náhodou odtrhnutých nákladných vozov. Záchrana aj finančná odmena je pripísaná jeho zaťovi, ktorý sa medzitým vyspal z opice. Matys je naopak podozrievaný z toho, že kradne materiál v dielňach. Po niekoľkých ďalších peripetiách sa všetko vysvetlí, Matysov zať prestane piť, a Matys sám na svojej Líze opäť nastupuje do služby.
Železný Zekon

Železný Zekon (vlastným menom Zdeněk Knedla; * 7. september 1960, Zlín) je valašský profesionálny silák, držiteľ niekoľkých rekordov.
Život.
Narodil sa 7. septembra 1960 v Zlíne. S ohýbaním železa začal už na učilišti a inšpiráciou mu bol brniansky silák Franta Kocourek. Vystupovať začal vo svojich 25 rokoch na plese v Bystřici, kde bol hosťom kozmonauta Vladimíra Remeka. Nasledovali vystúpenia na diskotékach a potom s hadmi, ktoré mu zháňal jeho asistent Zdeněk Svačina. S hadmi vystupoval najprv v Rakúsku a neskôr na diskotékach. Potom hady vystriedal za ohýbanie železa, podkov a klincov, neskôr za ťahanie automobilov a ďalšie vystúpenia.
Objavil sa tiež vo filmoch alebo seriáloch - v roku 2002 vo filme "Brak", v roku 2008 v seriáli "Comeback" a v roku 2010 vo filme "Největší z Čechů".
Zranenia.
Počas vystúpenia, kedy sa snažil násadou bajonetu roztlačiť jeep, si prepichol krk a bajonet len ​​tesne minul miechu. Zranenie si vyžiadalo mesačný pobyt v nemocnici. Pri vystúpení v Mikulove, kde sa snažil v zuboch utiahnuť Tatru, zase omdlel. Pri vystúpení v Podolí na neho spadlo dvojtonové BMW, ktoré mu stlačilo rebrá, a musel byť odvezený na prehliadku do nemocnice.
Zaujímavosti.
V živnostenskom liste má ako povolanie napísané artista.
Majstrovstvá Oceánie vo futsale 2010

Majstrovstvá Oceánie vo futsale 2010 boli v poradí 7. Majstrovstvá Oceánie vo futsale mužov, ktoré organizuje Oceánska futbalová konfederácia (OFC). Konali sa v meste Suva, na Fidži od 8.14. augusta 2010, za účasti 7 tímov. Fidži bolo organizátorom oceánskeho šampionátu tretíkrát; predtým hostilo turnaj v rokoch 2008 a 2009. Zápasy sa odohrali v aréne Vodafone Arena. Titul tretíkrát za sebou vyhrali , ktoré na turnaji zvíťazili vo všetkých stretnutiach.
Železné hory

Železné hory sú geomorfologický celok vo východných Čechách, ktorý je súčasťou Českomoravskej vrchoviny. Má rozlohu 580 km², strednú nadmorskú výšku cca a jeho najvyšším vrcholom je Vestec dosahujúci nadmorskú výšku 
Charakteristika.
Železné hory sa dajú charakterizovať ako plochá vrchovina s trojuholníkovým pôdorysom pretiahnutá od juhovýchodu k severozápadu zhruba medzi Ždírcom nad Doubravou, Skutečom a Týncom nad Labem, vystupujúca na juhu príkro a na severe pozvoľna z okolitej krajiny.
Geológia.
Železné hory patria medzi geologicky najpestrejšie a najzložitejšie územia v Česku. Na relatívne malej ploche sú zastúpené prakticky všetky geologické formácie (od prahorných až po štvrtohorné), ktoré poznáme z ostatných oblastí Českého masívu.
Pri prieskumoch bolo v lokalite Železných hôr zistených viac ako 100 druhov hornín.
Krajina.
Z prevažnej časti mierne zvlnená krajina pokrytá pestrou mozaikou lesov, lúk, pasienkov, polí a drobných sídiel návštevníka miestami prekvapí dramatickými scenériami roklín, skalísk a dravých potokov, krasovými útvarmi vo vápencoch, neobvyklým množstvom zrúcanín hradov a pevností či radom nádrží na jedinej rieke. Dôležitú úlohu lesov podčiarkuje niekoľko významných pamätných stromov a tiež pralesný komplex Polom.
Zvlášť vo východnej polovici Železných hôr sa dochovalo množstvo pôvodných zrubových stavení, ktoré dotvárajú atmosféru tejto jedinečnej časti Českomoravskej vrchoviny.
Názov Železné hory súvisí s výskytom a dolovaním železnej rudy a v 13. až 18. storočí bol používaný iba pre ich, z dnešného pohľadu, severozápadnú časť zhruba od rieky Labe po Lichnice.
Sporná hranica Železných hôr.
Dnešná hranica Železných hôr jasne vystupuje z geologických máp. Väčšina kartografických máp chybne a proti logike posúva hranice Železných hôr ďalej k východu až takmer ku Svratke, ale podľa mnohých geológov v čele s RNDr. Jindřichom Vodičkom CSc., ktorý sa intenzívne Železnými horami zaoberal celý život, vedie východná hranica Železných hôr približne údolím potoka Jánuše a potom údolím Chrudimky k Hlinsku, odtiaľ pokračuje k severovýchode smerom k Skuteči a odtiaľ k Vrbatovmu Kostelcu. Za najvyšší vrchol teda nemožno považovať Pešavu, ako je často uvádzané, ale Vestec. Súčasťou Železných hôr je aj Chránená krajinná oblasť Železné hory vyhlásená na ploche 284 km² roku 1991.
Podľa platného geomorfologického členenia zasahujú Železné hory východne od Hlinska do oblasti Kameniček a ich najvyšším bodom je vrch U oběšeného
Železná panna

Železná panna patrí k ostrejším nástrojom útrpného práva. Ide o kovovú či drevenú konštrukciu, ktorá tesne obopínala trup či celé telo vypočúvaného. Na vnútorných stranách mala ostré kovové hroty.
Železné panny sa konštruovali v dvoch typoch - prvý typ bol určený na dlhodobejší pobyt vypočúvaného a hroty neboli v priamom kontakte s telom - stresujúcim pôsobením bol pobyt v uzavretom priestore so zlou výmenou vzduchu a spánková deprivácia (vypočúvaný na hroty padal pri zaspávaní). Tento typ sa nazýval aj kabát a bol rozšírenejší. Druhým typom bola tesná konštrukcia, kde hroty prenikali do tela pri uzatváraní nástroja. Starším typom podobného mučiaceho nástroja bola drevená debna s vekom pobitým klincami alebo ostrými úlomkami kameňa.
Železná panna (České Budějovice)

Železná panna (predtým tiež Spilhaybl) je názov pôvodnej hradobnej veže v Českých Budějoviciach nachádzajúca sa na "Zátkovom nábreží" blízko "Biskupskej ulice". Veža pochádza zo 14. storočia z čias gotiky, súčasný vzhľad je potom z roku 1612 s tým, že vstup z nábrežia bol prebúraní v 19. storočí. Meno Železná panna je odvodené od povesti, podľa ktorej sa toto mučidlo vo veži nachádzalo. V súčasnosti sa vo veži nachádza reštaurácia rovnakého mena.
Majstrovstvá Oceánie vo futsale 2011

Majstrovstvá Oceánie vo futsale 2011 boli v poradí 8. Majstrovstvá Oceánie vo futsale mužov, ktoré organizuje Oceánska futbalová konfederácia (OFC). Konali sa v meste Suva, na Fidži od 16.20. mája 2011, za účasti 8 tímov. Jediným nováčikom turnaja bolo družstvo . Fidži bolo organizátorom oceánskeho šampionátu štvrtýkrát; predtým hostilo turnaj v rokoch 2008, 2009 a 2010. Zápasy sa odohrali v aréne Vodafone Arena s kapacitou 4 000 miest. Titul štvrtýkrát v rade získali , ktoré na turnaji zvíťazili vo všetkých stretnutiach.
Tieto majstrovstvá boli zároveň kvalifikáciou na Majstrovstvá sveta 2012, ktoré sa konali v Thajsku. Kvalifikoval sa na ne iba víťaz.
Aristomédes (syn Eudéma)

Aristomédes alebo Aristomédés ("Aristomédes/iný prepis:Aristomédés") je v gréckej mytológii syn a nástupca korintského kráľa Eudéma.
Korinský kráľ Aristomédes bol potomok Heraklovca Aléta, ktorý spolu s Dórmi, dobyl Korint, korintských kráľov, potomkov Sizyfa, Dórida a Hyanthida zosadil a zmocnil sa trónu. Jeho následníkov nazývali Heraklovcami, ale po smrti dovtedy najvýznamnejšieho korintského kráľa Bakchida, jeho potomkov z úcty k nemu nazývali Bakchidovcami.
Antickí autori uvádzajú, že Aristomédes vládol 35 rokov, podľa Hieronyma od roku 867 do roku 832 pred Kr. Keď Aristomédes zomrel, jeho syn Telestes bol ešte len malým dieťaťom, preto sa následníkom trónu stal jeho mladší brat Agémón.
Aithilla

Aithilla alebo Aithylla ("Aithilla, Aithylla") je v gréckej mytológii dcéra Laomedóna.
Keď Hérakles nedostal od trójskeho kráľa Laomedóna sľúbené kone, Tróju mu vyplienil a zabil všetkých jeho synov okrem Priama, následníka kráľovského trónu. Počas panovania Priama potom vypukla trójska vojna, ktorá sa skončila pádom Tróje a smrťou kráľovskej rodiny. (Priama zabil achájsky bojovník Neoptolemos). Podľa niektorých antických autorov sa Priamove sestry Aithilla, Médesikasté a Astyoché dostali do achájskeho zajatia. Keďže ich desilo, že svoj život prežijú ako otrokyne v Grécku, zapálili cestou v noci plavidlo vytiahnuté na breh a jej posádka sa potom na tom mieste usadila (buď v Itálii alebo v Trákii).
Vojtech Milošovič

Vojtech Milošovič (* 2. október 1992, Bratislava) je profesionálny slovenský futbalista, hrajúci za slovenský klub MFK Skalica ako brankár.
Vo Fortuna lige debutoval 20. mája 2016 v drese FC DAC 1904 Dunajská Streda proti MFK Ružomberok.
Patrik Szabo

Patrik Szabo (* 31. máj 1994, Bratislava) je slovenský futbalista, ktorý nastupuje na pozícii záložníka. V súčasnosti je hráva v slovenskom druholigovom klube ŠK SFM Senec.
DAV

DAV (iniciály krstných mien členov - Daniel Okáli, Andrej Sirácky a Vladimír Clementis) bol slovenský ľavicový časopis, vychádzajúci v rokoch 1924 – 1937 (s prestávkou v období 1927 – 1928) a tvorila ho skupina ľavicových intelektuálov, označovaných podľa časopisu ako davisti. DAV sa zaoberal otázkami umenia, filozofie, literatúry, kritiky, politiky atď.
Tematická orientácia časopisu.
Zo socialistických a komunistických pozícií sa „historickomaterialisticky“ venoval kultúre a umeniu, otázkam „pokrokových tradícií“ v umení, problematike „triedneho boja“, proletárskeho internacionalizmu a riešeniu národnostnej otázky z „marxisticko-leninských pozícií“, ZSSR, antifašizmu, boju KSČ s „domácou a zahraničnou reakciou“ a podobným agendám. Uverejňoval aj viac či menej tendenčnú ľavicovú beletristickú a básnickú tvorbu a umeleckú kritiku. Okruh najužšieho jadra autorov časopisu sám seba označoval za davistov. V období vrcholiaceho stalinizmu, začiatkom 50. rokov (pred úmrtím J. V. Stalina) sa KSČ od časopisu kriticky dištancovala ako od „hniezda buržoázneho nacionalizmu“ a jeho autorov perzekuovala, od prvej polovice 60. rokov časopis i autori boli politicky rehabilitovaní.