burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jamie Carragher

James Lee Duncan Carragher (* 28. január 1978, Bootle), známy ako Jamie Carragher, je bývalý anglický profesionálny futbalista, ktorý hrával na pozícii krajného či stredného obrancu. Celú svoju profesionálnu hráčsku kariéru strávil v klube Liverpool FC. Medzi rokmi 1999 a 2010 si na seba 38 krát obliekol dres anglickej reprezentácie. 
Po svojom odchode do dôchodku v roku 2013 sa Carragher pripojil k Sky Sports, kde vystupuje ako komentátor a expert. Od júla 2020 sa taktiež objavuje na stanici CBS Sports v zápasoch Ligy Majstrov.
Klubová kariéra.
Carragher debutoval v liverpoolskom A-tíme v sezóne 1996/97 a od sezóny 1997/98 bol pravidelným členom základnej zostavy. Pôvodne krajný obranca hrával od roku 2004, kedy do klubu prišiel tréner Rafael Benítez, skôr na pozícii stopéra. Bol jedným z najdlhšie hrajúcich hráčov Liverpoolu, 15. januára 2008 v zápase proti Lutonu dosiahol métu 500 zápasov. Celkom za tím z Liverpoolu odohral 737 zápasov a patril k najväčším srdciarom, ktorí kedy v klube hrali. Kariéru ukončil 19. mája 2013 v poslednom ligovom kole Premier League 2012/13 v zápase s Queens Park Rangers, ktorý Liverpool vyhral 1:0. 
V drese Liverpoolu vyhral dva tituly v FA Cupe, tri tituly v ligovom pohári a dvakrát zvíťazil v Community Shield. Na európskej scéne sa mu podarilo raz vyhrať Ligu majstrov UEFA, raz Pohár UEFA a dvakrát Superpohár UEFA. 
Reprezentačná kariéra.
Carragher debutoval v anglickej reprezentácii v roku 1999. Reprezentoval Anglicko na záverečných turnajoch EURO 2004 a Majstrovstvá sveta 2006. V roku 2007 oznámil ukončenie svojej reprezentačnej kariéry, ale do reprezentačného dresu sa vrátil v roku 2010, aby si zahral na Majstrovstvách sveta 2010. Následne opäť ukončil svoju reprezentačnú kariéru. Na svojom konte má 38 reprezentačných zápasov.
Konečná (vrch v Turzovskej vrchovine)

Konečná () je vrch v Turzovskej vrchovine, krajinnom celku Západných Beskýd. Leží nad obcou Klokočov, približne (severo)západne od Turzovky. 
Poloha.
Nachádza sa na západnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Zadné vrchy. Leží na slovensko – českej hranici, na pomedzí Žilinského a Moravsko-sliezskeho kraja a zasahuje do okresu Čadca a Frýdek-Místek. Východná časť patrí do katastrálneho územia obce Klokočov, južná obci Korňa a severozápadná moravskej obci Bílá. V okolí sa nachádzajú osady obce Klokočov a Korňa, západne sú samoty obce Bílá. Na slovenskom území patrí hrebeň do Turzovskej vrchoviny a spadá do CHKO Kysuce, severozápadná časť na českom území je súčasťou Moravsko-sliezskych Beskýd a CHKO Beskydy.
Opis.
Konečná leží v hraničnom hrebeni na západnom okraji podcelku Zadné vrchy. Severne sa nachádza Lysá hora (), Travný (), Smrkovina (), Súľov (), Sulov () a Čudácka (), východne Vrchpredmier (), Hlinené (), Javorová (), Vysoká () a Komarov vrch (), južne Živčáková (), Čupeľ (), Kelčov () a Bobek () a západne Javořinka (), Šorštýn (), Smrk () a Těšíňočka (). Hrebeňom prechádza rozvodie Čierneho a Baltského mora. Voda z východných svahov odteká Predmierankou a z južných Korniankou do Kysuce a Váhu v povodí Dunaja, západnú časť odvodňuje Černá Ostravice do Ostravice v povodí Odry. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných častí je možné vidieť okolité vrcholy Turzovskej vrchoviny, blízkych Moravsko-sliezskych Beskýd a Javorníkov, pri vhodných podmienkach aj Kysucké Beskydy, Súľovské vrchy a Malú Fatru.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no severozápadným úbočím vedie traverzom červeno značená hrebeňovka:
Zoznam členov bratislavského zastupiteľstva zvolených vo voľbách v roku 1931

Vo voľbách do obecných zastupiteľstiev, ktoré sa na území Slovenska konali väčšinou 27. septembra 1931, bolo do zastupiteľstva mesta Bratislava zvolených 48 poslancov.
Joseph Anang

Joseph Tetteh Anang (* 8. jún 2000, Akkra, Ghana) je profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste brankára v anglickom klube West Ham United.
Klubová kariéra.
West Ham United.
Anang sa narodil v Akkre. S futbalom začínal v mládežníckom tíme Danbort, neskôr hrával za WA All Stars. V roku 2017 prišiel do akadémie West Hamu United. Dňa 1. júla 2018 podpísal s tímom svoju prvú profesionálnu zmluvu. V klube hrával v kategóriách do 18 a neskôr do 21 rokov. V decembri 2020 podpísal Anang novú zmluvu do roku 2024.
Hosťovanie v Stevenage.
V júni 2021 bol Anang poslaný na hosťovanie do Stevenage v League Two. V tíme debutoval 7. augusta pri víťazstve 1:0 nad Barrow, pre Ananga to bol aj debut v seniorskom futbale. Na hosťovaní zotrval do januára 2022. Počas hosťovania odohral 18 zápasov vo všetkých súťažiach.
Hosťovanie v St Patrick's Athletic.
Dňa 28. januára 2022 bol Anang poslaný na hosťovanie do írskeho klubu St Patrick's Athletic. V klube debutoval 11. februára v Prezidentskom pohári Írska proti Shamrock Rovers. V lige debutoval 18. februára pri víťazstve 3:0 nad Shelbourne.
Dňa 21. júla debutoval Anang v európskych súťažiach pri remíze 1:1 so slovinským klubom NŠ Mura v prvom zápase druhého predkola Konferenčnej ligy UEFA 2022/23. Jeho hosťovanie bolo predčasne ukončené v auguste po tom čo odmietol s tímom cestovať do Bulharska na prvý zápas tretieho predkola Konferenčnej ligy UEFA proti CSKA Sofia.
Hosťovanie v Derby County.
Po hosťovaní v Írsku bol Anang poslaný na hosťovanie do trojligového klubu Derby County. Krátko po príchode si Anang privodil na tréningu zranenie malej ruky, ktorého vyradilo z hry na niekoľko mesiacov. Jeho hosťovanie sa skončilo v januári 2023.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 20. septembru 2023"
Externé odkazy.
Anang na transfermarkt
Bátovce (slúžnovský okres)

Okres Bátovce bol jedným zo slúžnovských okresov Hontianskej župy v Uhorsku a Česko-Slovensku. Okres pretrval aj do obdobia po vyhlásení Česko-Slovenskej republiky. Svoju pôsobnosť ukončil 1. januára 1923. Sídlom okresu boli Bátovce.
Historický vývoj.
Po vyhlásení Martinskej deklarácie 30. októbra 1918 a pripojení územia Slovenska k Česko-Slovensku prebralo územie Slovenska župný a municipálny systém pochádzajúci z obdobia Rakúsko-Uhorska. Zaisťoval to zákon č.11/1918 Zb. z. a n. vydaný Národným výborom československým v Prahe, ktorý mal zabezpečiť kontinuitu a nerušený prechod správy do nového štátneho úradu. Jedným z provizórnych administratívnych celkov na území Slovenska bola prvorepubliková Hontianska župa, ktorá vznikla pripojením väčšej časti pôvodnej uhorskej Hontianskej župy k Česko-Slovensku, čo bolo dodatočne potvrdené podpísaním Trianonskej zmluvy dňa 4. júla 1920.
Dňa 21. septembra 1922 vláda Česko-Slovenskej republiky vydala nariadenie č. 275/1922 Zb., ktorým mesto Baňská Štiavnica-Belá stratilo štatút municipálneho mesta a bolo prehlásené za veľkú obec. Zároveň sa stalo sídlom nového slúžnovského okresu. Ten vznikol pripojením prevažnej väčšiny obcí zo stávajúcich slúžnovských okresov Hontianskej župy, konkrétne okresov Krupina a Bátovce.
Hontianska župa, ako aj jej slúžnovské okresy, zanikla 1. januárom 1923. Od tohto dátumu bolo uvedené do platnosti nové župné zriadenie, ktoré nahradilo dovtedajšiu územnú správu na Slovensku. Celé územie bývalého slúžnovského okresu Bátovce bolo prevedené do novej Zvolenskej župy (XVIII.) pod správu nového okresu so sídlom v Leviciach.
Geografia.
Okres Bátovce v roku 1919 susedil na západe s okresmi Levice a Zlaté Moravce, na severe susedil s okresmi Svätý Kríž (nad Hronom) a municipálnym mestom Banská Štiavnica-Belá, na východe s okresmi Zvolen, Krupina a Šahy a na juhu s okresom Pastovce. V roku 1922 sa novým severným susedom stal okres Banská Štiavnica-Belá.
Psylakos

Psylakos alebo Fylakos () bol starogrécky sochár.
Psylakos, grécky sochár neznámeho pôvodu a neznámej doby, bol podľa Pausania spoluautorom sochy Dia v Olympii: „"Iná socha Dia je umiestnená vedľa Kleosthenovho voza, zmienim sa o nej v neskoršom rozprávaní (VI, 10); socha Dia je dar Megarčanov a vyhotovili ju bratia Psylakos a Onaithos a ich synovia. Nemôžem však povedať nič o ich veku ani o ich vlasti, ani o tom, u koho sa vyučili."“
Pausanias sa o ďalších sochárskych dielach bratov nezmieňuje. U Plínia sa ich mená v zozname sochárov nenachádzajú. V starovekých spisoch sa tvorba sochárskeho diela s viac ako dvomi sochármi spomína len dvakrát (socha Dia od bratov Psylaka a Onaitha a ich synov; súsošie Laokoóna a jeho synov pripísaná trom rodoským sochárom Agésandrovi, Polydórovi a Athanodórovi).
Vinica (slúžnovský okres)

Okres Vinica (dobový názov okres "Nekyje") bol jedným zo slúžnovských okresov Hontianskej župy v Uhorsku a Česko-Slovensku. Okres pretrval aj do obdobia po vyhlásení Česko-Slovenskej republiky. Svoju pôsobnosť ukončil 1. januára 1923. Sídlom okresu bola Vinica (vtedajší názov "Nekyje").
Historický vývoj.
Po vyhlásení Martinskej deklarácie 30. októbra 1918 a pripojení územia Slovenska k Česko-Slovensku prebralo územie Slovenska župný a municipálny systém pochádzajúci z obdobia Rakúsko-Uhorska. Zaisťoval to zákon č.11/1918 Zb. z. a n. vydaný Národným výborom československým v Prahe, ktorý mal zabezpečiť kontinuitu a nerušený prechod správy do nového štátneho úradu. Jedným z provizórnych administratívnych celkov na území Slovenska bola prvorepubliková Hontianska župa, ktorá vznikla pripojením väčšej časti pôvodnej uhorskej Hontianskej župy k Česko-Slovensku, čo bolo dodatočne potvrdené podpísaním Trianonskej mierovej zmluvy dňa 4. júla 1920.
Hontianska župa, ako aj jej slúžnovské okresy, zanikla 1. januárom 1923. Od tohto dátumu bolo uvedené do platnosti nové župné zriadenie, ktoré nahradilo dovtedajšiu územnú správu na Slovensku. Územie bývalého slúžnovského okresu Nekyje bolo prevedené do novej "Pohronskej/Zvolenskej" župy a rozdelené pod správu nových okresov Krupina a Modrý Kameň.
Slovenské Ďarmoty.
Južnú hranicu okresu aj Hontianskej župy tvorila rieka Ipeľ, ktorá zároveň tvorila hranicu medzi Česko-Slovenskom a Maďarským kráľovstvom. To dalo vznik obci Slovenské Ďarmoty, ktoré vznikli vynatím časti "Ujtelep", ležiacej na československom brehu rieky, z novohradského župného mesta Balážske Ďarmoty. Až po uzavretí Trianonskej mierovej zmluvy vznikla oficiálne samostatná obec Slovenské Ďarmoty, ktorá bola na základe spádovosti pripojená do "nekyjského" okresu v Hontianskej župe.
Geografia.
Okres Vinica susedil na západe s okresom Šahy, na severe s okresom Krupina, na východe s okresom Modrý Kameň a na juhu s Maďarským kráľovstvom.
Administratívne členenie.
Do okresu Vinica v roku 1919 patrili obce:
"Uvedené sú dobové názvy obcí."
Stupovec

Stupovec () je vrch v Súľovských vrchoch. Leží nad obcou Plevník-Drienové, približne južne od Bytče. 
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Súľovské skaly. Vrch leží na pomedzí Trenčianskeho a Žilinského kraja, na hranici okresov Považská Bystrica a Bytča a zasahuje na katastrálne územie obcí Plevník-Drienové a Súľov-Hradná. Je súčasťou CHKO Strážovské vrchy a najbližšími sídlami sú západne situovaný Plevník-Drienové, juhozápadne leží Záskalie, južne Kostolec a Vrchteplá a východne Súľov-Hradná. 
Opis.
Stupovec je súčasťou hrebeňa, označovaného Hoľazne, ktorý vedie od prielomu Hradnianky pri Jablonovom južným smerom k prielomu Manínskeho potoka. Severne sa nachádza Hradište (), Pleš () a Brada (), východne Kečka (), Dubovec () a Žibrid (), južne Okrúhle (), Havrania skala (), Ostrenec () a Hoľazne () a západne Veľký () a Malý Manín () a Zábrežie (). Oblasť je súčasťou povodia rieky Váh, kde vodu zo západných svahov odvádza potok Drienovka a voda z východných odteká Čiernym potokom do Hradnianky. Na vrchol nevedie značená trasa.
Výhľady.
Vrchol i hrebeň je pokrytý lesom a tak neposkytuje výhľady. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné vidieť okolité vrchy Súľovských vrchov, pri dobrých podmienkach tiež Javorníky, Biele Karpaty, Strážovské vrchy, Malú Fatru, časť Kysuckej vrchoviny a Kysuckých Beskýd a nezriedka aj Lysú horu či Smrk.
Prístup.
Na vrchol nevedie značkovaná trasa, preto prístup je možný chodníkmi z okolitých obcí. Východným úpätím vedie značka z Manínskej tiesňavy cez Vrchteplú do Súľova.
Tymidylátkináza

Tymidylátkináza () je enzým, ktorý katalyzuje fosforyláciu tymidínmonofosfátu (TMP), čím vzniká tymidíndifosfát (TDP). Reakcia prebieha v prítomnosti iónu horčíka a adenozíntrifosfátu (ATP):
Tymidylátkináza je všadeprítomný enzým, ktorý má hmotnosť asi 25 kDa, a je dôležitý v syntéze tymidíntrifosfátu (TTP), ktorý sa potom používa pri syntéze DNA. Informácie o funkcii tymidylátkinázy pochádzajú zo štúdie mutantov "Saccharomyces cerevisiae". Štruktúrna a funkčná analýza naznačujú, že cDNA kóduje autentickú ľudskú tymidylátkinázu. Hladina mRNA a aktivita enzýmov odpovedali bunkovému cyklu a fázam rastu buniek. U ľudí je tymidylátkináza kódovaná génom "DTYMK".
Tymidylátkináza je dôležitý enzým, pretože umožňuje syntézu TDP. Všetky ostatné deoxynukleoziddifosfáty (dNDP) vznikajú redukciou odpovedajúcich nukleoziddifosfátov (NDP), avšak TDP nemá ribonukleozidový analóg. Musí preto vznikať samostatnou fosforyláciou TMP pomocou tymidylátkinázy.
Štruktúra.
Na konci roku 2007 bolo známych 40 štruktúr pre tento enzým, ktoré boli uložené do Protein Data Bank: , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , , a .
Synnoón

Synnoón () bol grécky sochár v 5. stor. pred Kr.
Synnoón, grécky sochár z Aiginy, tvoriaci z bronzu, bol činný začiatkom 5. stor. pred Kr. Pausanias ho uvádza ako žiaka Aristokla zo Sikyónu (zakladateľa sochárskej školy v Sikyóne, jednej z najstarších a najslávnejších sochárskych škôl), brata nemenej slávneho Kanacha, v nástupníctve sochárskej školy a ako učiteľa svojho syna Ptolicha. Nezachovala sa žiadna zmienka o jeho dielach.
Tento sled škôl, aj keď nie je potvrdený zachovanými signovanými dielami, pravdepodobne svedčí o prelínaní aigínskej a sikyónskej sochárskej školy.
Čertova hoľa

Čertova hoľa () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Henclová, približne severne od Rožňavy.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, na hranici okresov Gelnica a Rožňava a zasahuje na katastrálne územie obce Henclová, Nálepkovo a Gemerská Poloma. Najbližšími sídlami sú na východnom úpätí situovaná Henclová, severovýchodne ležiace Nálepkovo, severozápadne Hnilec a južne Gemerská Poloma a Betliar.
Opis.
Čertova hoľa leží v hlavnom hrebeni, vedúcom zo sedla Súľová na Skalisko (), medzi Volovcom () a Hoľou (). Východne sa nachádza Uherčíková (), Breziny (), Suchý vrch (), Zlatý stôl (), Žobrácka poľana () a Kečka (), južne Malá skala (), Skalisko (), vyšší () aj nižší Volovec () a Balochova hoľa (), západne Závor (), Biela skala () a Smrečinka () a severne Hoľa (), Surovec () a Pálenica (). Severné svahy odvodňuje potok Surovec, východné Henclová, oba smerujúce do rieky Hnilec, voda z juhozápadnej časti hrebeňa odteká Dlhým potokom do Slanej. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast s rozsiahlymi holinami, ktoré umožňujú obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Branisko, Čergov, Levočské vrchy, časť Vysokých Tatier, Kráľovu hoľu, Stolické vrchy a Revúcku vrchovinu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no juhozápadným úbočím vedie traverzom Cesta hrdinov SNP.
Surovec

Surovec môže byť:
Stephen Lang

Stephen Lang (* 11. júl, 1952, New York, New York, USA) je americký herec, scenárista, producent, rozprávač a dramatik. Je známy z filmov ako "Smrť obchodného cestujúceho" (1985), "Lovec ľudí" (1986), "Gettysburg" (1993), "Tajný agent Jack T." (1997), "Bohovia a generáli" (2003), "Avatar" (2009), "Barbar Conan" (2011), "Muž v temnote" (2016) a "" (2022) a z televízneho seriálu "Terra Nova" (2011). 
Detstvo a mladosť.
Lang sa narodil v New Yorku ako najmladšie dieťa Theresy (rod. Volmar, † 2008) a Eugena Langových (1919 – 2017). Jeho otec bol významný podnikateľ a filantrop. Má nemecký, írsky,židovský a maďarský pôvod. Jeho starý otec emigroval z Maďarska. Má dvoch starších súrodencov – Jane, právničku a aktivistku, a Davida, ktorý pôsobil ako výkonný riaditeľ v REFAC, spoločnosti, ktorú ich otec založil v roku 1952. Langov otec venoval veľkú časť svojho čistého majetku (viac ako 150 miliónov dolárov) na charitu a nezanechal dedičstvo svojim deťom, pretože veril, že sa každý z nich musí naučiť, aby sa stal sebestačným.
Kariéra.
Od roku 1977 sa Lang venuje herectvu. Objavil sa aj vo viacerých hrách na Broadwayi. V roku 1986 hral s Dustinom Hoffmanom vo filme "Lovec ľudí". V rokoch 1986 až 1988 hral v televíznom seriáli "Crime Story".
Vo filme "Gettysburg" z roku 1993, si zahral generálmajora George E. Picketta. V roku 1997 si zahral po boku Stevena Seagala a Marg Helgenberger vo filme "Tajný agent Jack T."
V roku 2009 bol obsadený do filmu "Avatar". Za svoj herecký výkon vo filme, získal cenu Saturn Awards, pre Najlepšieho herca vo vedľajšej úlohe. V roku 2011 hral po boku Jasona Momoa a Rose McGowan, vo filme "Barbar Conan". V rovnakom roku hral hral jednu z hlavných úloh, v televíznom seriáli "Terra Nova", ktorý produkoval Steven Spielberg.
V roku 2016 hral vo filme "Muž v temnote" a zahral si aj v jeho pokračovaní, v roku 2018. V roku 2022 si zahral v pokračovaní filmu "", pričom sa predpokladá, že si rolu zopakuje aj v ďalších častiach filmu, ktoré sú plánované na roky 2024, 2026 a 2028. 
Súkromný život.
Od roku 1980 je ženatý s Kristinou Watson, s ktorou majú spolu štyri deti. Jednou z jeho detí, je aj generálna inšpektorka štátu New York, Lucy Lang.
30. mája 2010 mu bol udelení čestný titul ako uznanie za jeho kariéru v divadle, televízii a filme. Na jeseň roku 2015 pôsobil Lang ako člen poroty na filmovom festivale vo Woodstocku.
Veľká cena Bahrajnu 2023

Veľká cena Bahrajnu 2023 (angl. Formula 1 Gulf Air Bahrain Grand Prix 2023), ktorá sa uskutočnila 5. marca 2023 na pretekárskom okruhu Bahrain International Circuit v meste Sachir zhruba 30 km od hlavného mesta Bahrajnu Manama bola úvodná Veľká cena sezóny 2023 Majstrovstiev sveta Formule 1.
Úradujúci majster sveta jazdcov je holandský pretekár Max Verstappen, ktorý v roku 2022 získal svoj druhý majstrovský titul, zatiaľ čo tím Red Bull Racing je úradujúcim majstrom sveta konštruktérov po tom, čo v predchádzajúcej sezóne získal titul prvýkrát od roku 2013.
Oscar Piastri a Logan Sargeant debutovali vo Formule 1 na Veľkej cene Bahrajnu, zatiaľ čo Nyck de Vries, ktorý už absolvoval jedny preteky ako rezervný jazdec na Veľkej cene Talianska 2022, začal svoju prvú sezónu ako pravidelný jazdec, v tíme Scuderia AlphaTauri. Okrem toho sa Nico Hülkenberg vrátil ako jazdec tímu Haas.
Priebeh kvalifikácie.
Max Verstappen vyhral kvalifikáciu pred svojím tímovým kolegom z Red Bullu Sergiom Pérezom a Charlesom Leclercom z Ferrari. Dosiahol tak na svoju 21. Pole position. Prvú päťku doplnili Carlos Sainz Jr. a dvojnásobný majster sveta Fernando Alonso, ktorý pred sezónou prestúpil do tímu Aston Martin.
Priebeh pretekov.
Holandský pretekár Max Verstappen dosiahol svoje 36. víťazstvo vo Veľkej cene. Jeho tímový kolega Sergio Pérez skončil druhý, čím Red Bull získal „double“, najlepší možný tímový výsledok. Fernando Alonso doplnil stupne víťazov svojím 99. pódiovým výsledkom - vo svojich prvých pretekoch za Aston Martin. Carlos Sainz bol štvrtý a Lewis Hamilton piaty. Charles Leclerc bol dlho na ceste za pódium, kým mu porucha motora v 39. kole zabránila dokončiť preteky; v čase odstúpenia bol na treťom mieste.
Lance Stroll skončil šiesty, hoci 12 dní pred pretekmi musel podstúpiť operáciu zápästia kvôli nehode na bicykli pred sezónou, pri ktorej si zlomil aj prst na nohe.
Výsledky.
Kvalifikácia.
Poznámky:
Preteky.
Poznámky:
Kandidátka agrárnej strany na Slovensku pre parlamentné voľby v roku 1935

Vo voľbách do Národného zhromaždenia v roku 1935, ktoré sa konali 19. mája 1935, kandidovala Republikánska strana poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu vo všetkých 22 volebných krajoch do Poslaneckej snemovne a 12 volebných krajoch do Senátu.
Gitiadas

Gitiadas () bol grécky sochár, architekt a básnik v 6. stor. pred Kr.
Gitiades bol spartský sochár, architekt a básnik, aktívny zrejme v polovici 6. stor. pred Kr., Bol predstaviteľom archaickej lakónskej umeleckej školy. To, že Gitiadas bol uznávaným sochárom tvoriacim z bronzu v neskoroarchaickej Sparte, je zrejmé z písomných správ od Pausania.
Pausanias o tom uvádza: „"Medzi pozoruhodnosti v Amyklai patrí aj socha na stĺpe olympijského víťaza v päťboji, Ainéta. Tento muž zvíťazil na olympijských hrách, ale zomrel vo chvíli, keď ho korunovali vencom. Jemu teda patrí socha a kovové trojnožky; najstaršie z nich dali zhotoviť z desiateho dielu koristi z messénskych vojen. Pod prvou trojnožkou stojí socha Afrodity, pod druhou Artemis. Trojnožky a ich výzdoba sú dielom Gitiada. Tretia je dielo aiginského Kallóna; pod ňou stojí Démétrinina Koré. Parský Aristandros je tvorcom sochy ženy s lýrou (symbol Sparty) z ruky argoského Polykleita vzišla Afrodita prímenom U Amykleiského Apolóna. Tieto trojnožky prekonajú ostatné svojou veľkosťou a boli sem venované k pamiatke víťaznej bitky pri Kozích riečkach (Aigosmotamoi) "“
Staroveké Amyklai sa nachádzali asi 4 km južne od Sparty pri dnešnej osade "Tsausi". Apolónov okrsok bol juhozápadne od obce, v mieste neďaleko kaplnky "Hagia Kiriaki", kde boli vykopané základy veľkého oltára a trónu s početnými mramorovými úlomkami z výzdoby.
Gitiadas podľa Pausania dotvoril chrám Atény "Chalkioikos" na spartskej akropole, kde zhotovil bronzovú agalmu ("agalma" je výraz pre sochu, hlavne pre sochu zasvätenú božstvu) rovnomennej bohyne a bronzové reliéfy pripevnené na stenách chrámu. Pausanias k tomu zaznamenal: "“ Zaobstaral ich domáci umelec Gitiadas, ktorý naviac ešte zložil piesne a hymnus na bohyňu. Z kovu tu zobrazil mnoho výjavov prác Herakla a tiež mnoho z tých činov, ktoré podstúpil dobrovoľne. Ďalej tiež rôzne skutky synov Tyndarea, najmä únos dcér Leukippa, a Héfaista, oslobodzujúceho matku z pút. Túto povesť som vysvetlil už skôr v opise Atiky. Ďalší výjav predstavuje Persea, ženúceho sa do Lýbie proti Medúze, a nymfy, ktoré mu darom podávajú prilbu a sandále, na ktorých by sa mohol vznášať vzduchom. Je tu tiež znázornená história zrodenia Atény, podľa môjho názoru však je najlepšia Amfitrité a Poseidón."“
To, že Gitiadas mohol zložiť hymnus na počesť bohyne, dokazujú početné nápisy o udelených cenách z hudobných súťaží (tancov, hry na nejaký hudobný nástroj a hudobného recitovania), ktoré sa v Sparte konali na počesť bohyne Atény.
Nápis (SEG XI, 789, datovaný do rokov cca 530 – 500 pred Kr.) na šedom mramorovom podstavci, pozostávajúcom z troch fragmentov, objavený v Sparte (nachádza sa v múzeu Sparty) interpretoval britský archeológ A. M. Woodward za možný hymnus. Naznačil, že je jedným z najstarších zo Sparty a že ho mohol zložiť významný básnik, možno Alkman alebo Gitiadas.
Hoľa (vrch vo Volovských vrchoch)

Hoľa () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Henclová, približne severne od Rožňavy.
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, na hranici okresov Gelnica, Spišská Nová Ves a Rožňava a zasahuje na katastrálne územie obce Hnilec, Nálepkovo a Gemerská Poloma. Najbližšími sídlami sú východne situovaná Henclová a Nálepkovo, severne leží Hnilec, západne Vlachovo a Gočovo a južne Gemerská Poloma a Betliar.
Opis.
Hoľa leží v hlavnom hrebeni, vedúcom zo sedla Súľová na Skalisko (), medzi Čertovou hoľou () a Pekliskom (). Severne sa nachádza vrch Nad Javorom (), Pálenica () a Surovec (), východne Breziny (), Uherčíková () a Suchý vrch (), južne Čertova hoľa (), Malá skala (), Skalisko (), vyšší () aj nižší Volovec (), Balochova hoľa () a Závor () a západne Vysoký vrch (), Biela skala (), Smrečinka () a Peklisko (). Severné svahy odvodňujú krátke potoky do rieky Hnilec, rovnakým smerom vodu z východných svahov odvádza potok Surovec, z juhozápadnej časti hrebeňa voda odteká Krátkym potokom do Slanej. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast s rozsiahlymi holinami, ktoré umožňujú obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy pohoria, no tiež Slanské vrchy, Branisko, Čergov, Levočské vrchy, Vysoké Tatry, Kráľovu hoľu, Stolické vrchy a Revúcku vrchovinu, no tiež mnohé vrchy severného Maďarska.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no juhozápadným úbočím vedie traverzom Cesta hrdinov SNP.
Babie leto (rozlišovacia stránka)

Babie leto môže byť:
Pohár majstrov európskych krajín 1956/1957

Pohár majstrov európskych krajín 1956/1957 bol 2. ročník najprestížnejšej európskej futbalovej súťaže klubov.
Finále sa odohralo na štadióne Estadio Santiago Bernabéu v Madride, 30. mája 1957. Z víťazstva sa tešili domáci hráči Realu Madrid, ktorí zdolali taliansky klub Fiorentina .
Tímy.
V nasledujúcej tabuľke sú zoradené tímy podľa štartovacej pozície, v ktorej vstúpili do Pohára majstrov európskych krajín 1956/1957. V zátvorkách sú ligovej pozície z predchádzajúcej sezóny.
PMEK: víťaz Pohára majstrov európskych krajín 1955/1956
Kvalifikácia.
Predkolo.
Prvé zápasy sa hrali od 1. augusta do 20. septembra a odvety od 6. do 30. septembra 1956.
Vyraďovacia fáza.
1. kolo.
Prvé zápasy sa hrali od 17. októbra do 22. novembra a odvety od 8. novembra do 30. decembra 1956.
Štvrťfinále.
Prvé zápasy sa hrali od 16. januára do 17. febrára, odvety od 6. febrára do 14. marca 1957.
Semifinále.
Prvé zápasy sa hrali 3. a 11. apríla, druhé zápasy 18. a 25. apríla 1957.
Finále.
Finále sa odohralo 30. mája 1957 na Estadio Santiago Bernabéu v Madride, v Španielsku.
Mary Elizabeth Mastrantonio

Mary Elizabeth Mastrantonio (* 17. november 1958, Oak Park, Illinois, USA) je americká herečka a speváčka, ktorá bola nominovaná na prestížne filmové ocenenie Academy Awards, za jej herecký výkon vo filme "Farba peňazí" (1986).
Detstvo a mladosť.
Mastrantoniová sa narodila na predmestí Chicaga, v štáte Illinois. Obaja jej rodičia boli talianskeho pôvodu. Mastrantoniová študovala drámu na University of Illinois. Počas leta pracovala v zábavnom parku Opryland v USA, aby si zarobila peniaze na vysokú školu.
Kariéra.
Mastrantoniová sa prvýkrát objavila na obrazovke vo filme Briana De Palmu, "Zjazvená tvár" z roku 1983. O rok neskôr, si zahrala v benefičnom divadelnom predstavení "Vianočná koleda" s Helen Hayes, Raulom Juliom či Haroldom Scottom. V roku 1986 si zahrala po boku Paula Newmana, vo filme "Farba peňazí", kde za svoj herecký výkon, bola nominovaná na Academy Awards a Zlatý glóbus. V roku 1989 ju obsadil režisér James Cameron do filmu "Priepasť".
V roku 1991 si zahrala s Kevinom Costnerom, vo filme "Robin Hood - Kráľ zbojníkov". V roku 1999 hrala vo filme "Dokonalá búrka".
V rokoch 2005 až 2007 hosťovala vo štvrtej a piatej sérii televízneho seriálu, "Bez stopy". V roku 2015 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "Všemohúci". V rokoch 2018 až 2020 hrala v akčnom televíznom seriály, "Mŕtvy bod".
Mastrantoniová sa objavila aj vo viacerých divadelných hrách na Broadwayi a aj v iných divadlách. Za jej divadelné vystúpenia v New Yorku, jej priniesli nomináciu na cenu Tony a dve nominácie na cenu Drama Desk. 
Súkromný život.
Od roku 1990 je Mastrantoniová vydatá za režisérom Pata O'Connora, s ktorým má dvoch synov.
Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2023

Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2023 budú v poradí 13. Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov, ktoré organizuje Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Budú sa konať od 26. – 30. apríla 2023 v meste Frederikshavn, v Dánsku, za účasti 16 tímov.
Zollverein

Nemecký colný spolok známy pod nemeckým názvom Zollverein (slovensky: "colný spolok") bola colná únia, ktorá vznikla v roku 1834 na území dnešného Nemecka (vtedy Nemeckého spolku). Pred vznikom Zollvereinu nespočetné množstvo colných bariér obmedzovalo obchod a rozvoj priemyslu, ale vládcovia štátov neboli ochotní vzdať sa príjmov z ciel. Vznik tejto colnej únie prispel k vytvoreniu voľného obchodu, čo sa stalo dôležitým krokom na zjednotenie Nemecka.
Cieľom tohto colného spolku bola snaha odstrániť rakúsky vplyv na Nemecko, zlepšenie hospodárstva a posílnenie Nemecka proti možnému francúzskemu vplyvu a zároveň znížiť ekonomickú závislosť menších štátov. Zatiaľ čo sa snažili odstrániť colné bariéry medzi členskými státy, tovar zo štátov, ktoré neboli členmi únie, bolo zaťažené dovozným clom.
Počiatky colného spolku siahajú k vytvoreniu Nemeckého spolku po roku 1815. Tri roky neskôr v roku 1818 schválilo Prusko colný predpis, ktorý zrušil všetky vnútorné colné poplatky a ustanovilo "Pruský colný priestor". Zároveň oznámilo, že je ochotné zaviesť voľný obchod so susednými štátmi. V roku 1866, keď skončila vojna medzi Pruskom a Rakúskom, sa pôvodný colný spolok rozpadol, aby bol nasledujúci rok obnovený, potom čo sa k tomuto spolku pripojilo niekoľko malých nemeckých štátov. V roku 1871 došlo k zjednoteniu v jeden štát, keď jediným členom Zollvereinu, ktorý nebol súčasťou zjednoteného Nemecka zostalo Luxembursko, ktoré v spolku zotrvalo až do roku 1919.
Neandertal

Neandertal je malé údolie rieky Düssel v nemeckom spolkovom štáte Severné Porýnie-Vestfálsko ležiace asi 12 kilometrov východne od jeho hlavného mesta Düsseldorfu. Administratívne patrí k mestám Erkrath a Mettmann. Údolie sa v 19. storočí pôvodne nazývalo "Hundsklipp", po roku 1850 potom bolo na počesť pastora Joachima Neandera premenované na Neandertal .
Údolie získalo svetovú známosť v roku 1856, keď tu boli pri ťažbe náhodou v jaskyni objavené kostrové pozostatky neandertálca. Táto jaskyňa dnes už neexistuje. V Mettmanne tento nález pripomína archeologické múzeum. Prvé lebky neandertálcov boli avšak objavené v belgickej lokalite Engis už v roku 1829 a vo Forbesovom lome na Gibraltáre v roku 1848. Tieto objavy boli uložené v múzeách, a preto je často za prvú lokalitu objavu kostrových pozostatkov mylne považované práve údolie Neandertal, od ktorého bol odvodený aj názov tejto vývojovej vetvy.
Zoznam častí seriálu Don Matteo

Toto je zoznam častí talianského televízneho seriálu Don Matteo. Seriál mal premiéru 7. januára 2000 na talianskej stanici Rai Uno.
Časti.
1. séria (2000).
Topoľany

Topoľany sú mestská časť mesta Michalovce, do roku 1960 samostatná obec.
Prvá správa o Topoľanoch je z roku 1248, keď ju Peter, syn Sobeslava dal manželke ako veno.. Názov obce je odvodený od slovenského názvu listnatého stromu topoľ, ktoré bolo používané ako pomenovanie pre jej obyvateľov (Topoľani) a z toho vznikol názov obce.
V roku 1419 mala 2 sídliská Staré a Nové Topoľany. V roku 1600 bolo v Topoľanoch 17 obývaných poddanských domov, daň bola v roku 1610 odvádzaná z 1,5 a v roku 1635 0,5 porty. V roku 1715 mala 14 opustených a 13 obývaných domácnosti, v roku 1787 mala 40 domov a 338 obyvateľov, v roku 1828 mala už 55 domov a 448 obyvateľov.
Anton Forgáč

Gróf Anton Forgáč z Gýmeša a Haliča (, * 16. apríl 1819, Halič† 2. apríl 1885, Halič) bol uhorský kráľovský tajomník, cisársky tajomník, hlavný župan Košického dištriktu, moravský a český miestodržiteľ, poslanec uhorského snemu, kancelár Uhorskej dvorskej kancelárie, poslanec českého zemského snemu.
Životopis.
Anton Forgáč pochádzal z rodu Forgáčovcov, grófov z Gymeša a Haliča. Jeho otec bol gróf Ján Nepomuk Forgáč (* 1787† 1841) a matka Alžbeta Svätojánsková (alebo Sentiványová z rodu Svätojánskych * 1792† 1838).
V roku 1848 ho knieža Windisch-Grätz vymenoval za kráľovského tajomníka Hevešskej župy. V rokoch 184849 bol cisárskym vojakom a tajomníkom kniežaťa Windisch-Grätza pri ruskej armáde. V rokoch 18511859 bol hlavným dištriktuálnym komisárom v Košiciach, v rokoch 18601861 najprv moravským a neskôr českým miestodržiteľom.
V zemských voľbách v roku 1861 získal mandát do Českého zemského snemu. Mandát získal paralelne v dvoch volebných okrskoch a to v kúrii mestskej: obvod Třeboň, Lišov, Týn n. Vltavou (tam ako nezávislý český kandidát) a obvod Praha-Malá Strana (tam podporovaný českou stranou). Išlo o jediný prípad, kedy česká politická reprezentácia ustúpila zo svojho odmietavého postoja k podpore štátnych úradníkov. Z pozície miestodržiteľa následne zahájil historicky prvú schôdzu snemu.
V rokoch 18611864 bol hlavným kancelárom Uhorskej dvorskej kancelárie a v roku 1865 ho cisár František Jozef I. vymenoval za hlavného župana Novohradskej župy. Poslancom uhorského snemu bol od roku 1867, najprv ako člen Deákovej strany a po jej zániku ako člen Liberálnej strany.
Aurel Kečkeméty ho v roku 1878 (v satirickej knihe politických portrétov, ktoré vydal pod menom Aranyos Kákay) prirovnal ku starému klavíru, keďže bol neoddeliteľným inventárom strany a dakedy dávno hrávali na ňom znamenité ruky krásne tóny, avšak teraz už sa na ňom hrať nikto neodváži, keďže by mohol vyludzovať falošné tóny, ale akosi patrí k nábytku a tak zotrváva na svojom mieste. Podľa Kečkemétyho už aj Forgáčovi vadilo, že v sneme zastáva čoraz nižšie funkcie, ale aj napriek svojej nepopularite vo vlastnej strane v politike stále zostával, aby hájil záujmy bánk a firiem, ktoré boli na neho napojené.
Manželstvo a potomkovia.
V roku 1863 sa v Ríme oženil s Florentinou Ederer (* 20. august 1843, Praha† 9. marec 1922, Halič), ktorá pochádzala z pražskej podnikateľskej rodiny. Ešte pred svadbou sa im narodila prvá dcéra Ilona (* 1862† 1945), ktorú musel legitimizovať samotný cisár, keďže Florentina bola v tom čase vydatá za iného muža. Neskôr sa im narodili ďalšie tri deti: dcéra Klotilda (* 1864† 1957) a synovia Anton (* 1869† 1931) a Ján (* 1870† 1935).
Pythokles (sochár)

Pythokles () bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr.
Pythokles, grécky sochár neznámeho pôvodu, tvoril z bronzu. Plínius uvádza, že bol činný v období 156. olympiády (156 – 153 pred Kr.), t. j. v druhej polovici 2. stor. pred Kr. Pravdepodobne tu ide o sochára, ktorý podľa Pausania počas prác na obnove vyhoreného Apolónovho chrámu v Sikyóne, zhotovil novú sochu boha Apolóna.
Surovec (vrch vo Volovských vrchoch)

Surovec () je vrch v pohorí Volovské vrchy, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Hnilec, približne severne od Rožňavy.
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Zlatý stôl. Leží v Košickom kraji, v okrese Gelnica a na katastrálnom území obce Nálepkovo. Najbližšími sídlami sú severne situované časti obce Nálepkovo a Hnilec, východne leží Henclová, juhozápadne Gemerská Poloma a Betliar a západne Vlachovo a Gočovo.
Opis.
Surovec leží v rázsoche, vybiehajúcej z masívu Hole () v hlavnom hrebeni medzi sedlom Súľová a Čertovou hoľou (). Západne sa nachádza Stromiš (), Peklisko (), Smrečinka () a Babiná (), severne vrch Nad Javorom (), Pálenica () a Čierna hora (), východne Chajzárka (), Breziny (), Uherčíková () a Suchý vrch () a južne Kečka (), Skalisko (), Čertova hoľa () a plytkým sedlom oddelená Hoľa (). Oblasť patrí do povodia rieky Hnilec, kde vodu z južných a východných svahov odvádza potok Surovec, zvyšok masívu odvodňujú len krátke potoky. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrývajú len nesúvislé fragmenty lesa po plošnej ťažbe, ktoré umožňujú rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať mnohé vrcholy pohoria, no tiež Slanské vrchy, Branisko, Levočské vrchy, Vysoké Tatry, Kráľovu hoľu a Stolické vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi a lesnými cestami z okolia, príp. odbočením z hlavným hrebeňom vedúcej magistrály (Cesta hrdinov SNP).
Mierová strana

Mierová strana bolo zoskupenie poslancov Uhorského snemu v rokoch 18481849, ktorí sa po vypuknutí Uhorskej revolúcie a najmä po nástupe Františka Jozefa I. na trón snažili dohodnúť s Habsburgovcami. Mierová strana nebola organizovaná skupina, nemala akceptovaného lídra a preto mnohí historici pochybujú o jej existencii. Každopádne, niektorí poslanci snemu (napr. Mikuláš Vešelényi, Gabriel Kazinci, Ľudovít Kováč, Pavol Ňáry), sú často zaraďovaní medzi jej členov.
História.
28. októbra 1848 poslali uhorskí biskupi panovníkovi adresu, ale bez výsledku. Neskôr Mikuláš Vešelényi sa svojou autoritou zasadil v prospech uznania nového kráľa a za uzavretie mieru.
Avšak kvôli absencii akejkoľvek straníckej organizovanosti sa nedá hovoriť o poslancoch okolo Vešelényiho ako o skutočnej strane.
Po presťahovaní snemu do Debrecínu Štefan Bezerédj v januári 1849 predniesol snemovnú reč v prospech mieru, ktorú podporili nie len Gabriel Kazinci a Ľudovít Kováč, ale aj podpredseda komisie národnej obrany Pavol Ňári. Keďže však aj oni boli presvedčení o Košutovej nenahraditeľnosti, snažili sa len diskreditovať členov jeho okruhu, najmä Ladislava Madarása, čo sa im aj podarilo a začali sa častejšie stretávať, snažili sa kontaktovať Artúra Görgeia a podarilo sa im prostredníctvom Móra Jókaiho získať vplyv v médiách - v časopise „Večerné listy“ ("Esti lapok").
Na neverejnom zasadnutí snemu 13. apríla 1849 sa Ňáry, Žigmund Kemény, Gabriel Kazinci, Ľudovít Kováč, Pavol Hunfalvy a Lazar Mesároš postavili proti okamžitému vyhláseniu nezávislosti, avšak o deň neskôr 14. apríla sa už nikto z nich nevyjadril proti.
Po presťahovaní uhorského snemu do Debrecínu bolo každému jasné, že o osude revolúcie sa rozhodne na bojiskách a že viedenská kontrarevolúcia nie je ochotná uzavrieť mier. V tejto situácii sa členovia Mierovej strany zaoberali aktuálnymi otázkami uhorskej vnútornej politiky, akými sú zrušenie nevoľníctva, odškodnenie vlastníkov pôdy, národnostná otázka, otázka formy vlády. Základ skupiny v tom čase tvorili umiernení liberáli, najmä predstavitelia Sedmohradska, ktorí v sociálnych otázkach zaujali v porovnaní s Košutom umiernený pravicový postoj.
Futbalista roka FIFA

Futbalista roka FIFA ("The Best FIFA Men's Player") bolo futbalové ocenenie udeľované Medzinárodnou futbalovou federáciou najlepšiemu futbalistovi sveta v uplynulom kalendárnom roku. V ankete rozhodovali o konečnom poradí hlasy reprezentačných trénerov, kapitánov reprezentačných mužstiev a novinárov. 
História.
Anketa vznikla v roku 1991, tento názov niesla do roku 2009. V rokoch 2010 – 2015 sa udeľovalo ocenenie Zlatá lopta FIFA, ktoré vzniklo spojením s anketou Zlatá lopta France Football. Od roku 2016 sa vyhlasujú obe ankety znovu samostatne , FIFA pod názvom Najlepší futbalista FIFA ("The Best FIFA Men's Player").
Imrich Oravecz

Imrich Oravecz (* 15. december 1894, Haniska – † 22. december 1971, Rožňava) bol slovenský kresliar, portrétista, žánrista, maliar a krajinár. Pôsobil vo Veľkej Ide, Rožňave a v Košiciach.
Životopis.
Imrich Oravecz (príp. "Imrich Oravec, Imre Oravetz", "Imre Oravecz", "Emerich Oravecz") sa narodil v maloroľníckej rodine v Haniske pri Košiciach. Pracoval na rodinnom majetku, ale aj ako poľnohospodársky robotník. Po vypuknutí prvej svetovej vojny sa v roku 1914 zapojil do bojov a vrátil sa predčasne ako invalid. V rokoch 19161917 absolvoval vyššiu strojnícku priemyslovku v Košiciach. V roku 1920 si všimol jeho schopnosti JUDr. Josef Polák, vtedajší riaditeľ Východoslovenského múzea v Košiciach a spolu s dr. Vladimírom Mutňanským, starostom mesta Košice, a dr. Jánom Rumanom, županom Košickej veľžupy, mu umožnili v roku 19211922 štúdium u maliara Ľudovíta Csordáka, a v rokoch 19221926 štúdium v súkromnej škole Eugéna Króna v Košiciach. Neskôr sa stal členom výtvarného odboru Kazinczyho spoločnosti v Košiciach a v roku 19391944 členom Sväzu slovenských výtvarných umelcov. V roku 1942 sa zúčastnil študijnej cesty do Viedne. V rokoch 19461949 bol členom Spolku východoslovenských umelcov Svojina. Žil vo Veľkej Ide pri Košiciach a v roku 1967 sa presťahoval do Rožňavy.
Patrí k významným nasledovníkom maliarstva košickej moderny. Vyšiel zo secesného symbolizmu, v olejomaľbách a pasteloch 30-tych rokov však už predviedol pôvabný, insitný variant ľudového žánru, priamočiaro a neštylizovane predvádzajúci maliarov život, jeho bezprostredné ukotvenie v dedinskom prostredí.
Imrich Oravecz pritom neprestal orať. "Oral a maľoval. Maľoval a oral". Týmito slovami ho popisuje rodák z Hanisky a jeho súčasník Mons. Jozef Tóth, vo svojej publikácii v časopise "Krok. Literatúra a umenie". Umelec s dvoma povolaniami a dvoma láskami: k farbám a k zemi. Veľký farebný lyrik a polyfonista. Láska k výtvarnému umeniu nezabila v ňom lásku k zemi, k mäkkej hrude, k rovinám pšenice a jačmeňa, ktoré sám kosil – nielen videl kosiť. Maľoval nielen rukami a štetcom, ale aj srdcom a dychom. Námetovo sa orientoval na krajiny takmer výlučne z okolia Veľkej Idy a ojedinele aj na Hanisku – svoje rodisko, ďalej na figurálne kompozície a krajiny oživené štafážou a pomocníkmi človeka – domácimi zvieratami. Jeho modelmi boli pracujúci roľníci a často Rómovia.
Gejza Lükő

Gejza Lükő (prídomok "Lükő de Szádvár", , * 2. júl 1822, Hrušov – † 6. jún 1893, Hrušov) bol uhorský právnik a poslanec parlamentu.
Životopis.
Pochádzal zo šľachtickej rodiny, jeho otec bol Alexander Lükő a matka Johana Horváthová. Strednú školu absolvoval v Rožňave a právo v Prešove.
Zúčastnil sa rokovania bratislavského snemu v rokoch 184344 ako prísažný snemu. Po získaní notárskeho osvedčenia bol istý čas tajomníkom grófa Tihanyho a v 24 rokoch ho zvolili za mladšieho sudcu Turnianskej župy. Počas uhorskej revolúcie sa zapojil do vojenských aktivít ako dôstojník, pri ktorých bol zranený.
Po porážke revolúcie sa istý čas skrýval, neskôr sa vrátil na rodový majetok. V roku 1861 bol zvolený za druhého podžupana Turnianskej župy a v roku 1865 bol zvolený za poslanca uhorského snemu vo volebnom okrsku Spišský Hrhov, ktorý zastupoval aj v neskorších volebných obdobiach za Stranu nezávislosti. V roku 1872 bol zvolený za podžupana Turnianskej župy. Od roku 1887 žil v ústraní.
Podieľal sa aj na činnosti orgánov protestantskej cirkvi.
Ben Mendelsohn

Paul Benjamin Mendelsohn (* 3. apríl 1969, Melbourne, Austrália) je austrálsky herec, ktorý sa preslávil vďaka svojej úlohe vo filme "The Year My Voice Broke" (1987).
Kariéra.
Objavil sa vo filmoch "Návrat Temného rytiera" (2012), "Starred Up" (2013), "Hazardní hráči" (2015), ' (2016), "Najtemnejšia hodina" (2017) a ' (2018). V roku 2017 sa pripojil k filmovej sérií Marvel Cinematic Universe ako postava Talosa vodcu skupiny Skrullov vo filmoch "Captain Marvel" (2019) a "" (2019). V budúcnosti sa má ďalej v rámci série objaviť v seriály Tajná invázia (2023).
V rokoch 2015 až 2017 hral v netflixovom seriály "Bloodline". Za výkon získal nomináciu na Zlatý glóbus a získal cenu Emmy v kategórií najlepší mužský herecký výkon vo vedľajšej úlohe. V roku 2020 hral v kriminálno-hororovej minisérii od stanice HBO "Outsider".
Hrabinský potok (prítok Krchovej)

Hrabinský potok je potok v geomorfologickom celku Malá Fatra. Má dĺžku a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Pramení v v lesnom extraviláne na obecnej hranici medzi Sučanmi a Turanmi južne od vrchu "Veľká Kráľová" s v lese "Drgová" v okrese Martin v Žilinskom kraji. Pramení a preteká územím geomorfologického podcelku Krivánska Fatra.
Opis toku.
Od prameňa tečie južným smerom cez lesný extravilán, pravým brehom obmýva les "Drgová", pravým brehom obmýva les "Pod Rígľom", v priberá bezmenný pravostranný prítok pritekajúci z lesa "Pod Rígľom", pravým brehom obmýva les "Zádolinie", ľavým brehom obmýva les "Dolný Háj", v priberá bezmenný ľavostranný prítok, v priberá bezmenný pravostranný prítok. Tečie stále južným smerom po obecnej hranici medzi Sučanmi a Turanmi, na krátkom úseku opúšťa obecnú hranicu a tečie územím obce Turany cez les aj pasienok "Uholníky", vracia sa späť na obecnú hranicu, pravým brehom obmýva úpätie vrchu aj lesa "Hrabiny" na území obce Sučany, preteká cez les, lúku aj pole "Horné Zábrehy" rozprestierajúce sa na území obidvoch obcí. V ústi na obecnej hranici medzi obcami Sučany a Turany do Krchovej ako jej pravostranný prítok. Krchová je ďalej prítokom Váhu. Pramení, preteká a ústi v regióne Turiec. Má iba bezmenné menej dôležité prítoky.
Pôvod názvu.
Názov potoka má pôvod v názve vrchu aj lesa "Hrabiny" úpätím ktorého preteká a rozprestierajúcom sa na území obce Sučany alebo v názve lesa aj pasienka "Veľké Hrabiny" v tesnom susedstve vrchu aj lesa "Hrabiny" nachádzajúcom sa na území obce Turany. Zo slovného základu "hrabina" vo význame "súvislý porast s prevahou hraba obyčajného, latinsky Carpinus betulus" po rozšírení o adjektívnu príponu "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Hrabinský potok". Charakteristický výskyt hraba obyčajného v dotknutom priestore potvrdzuje aj výskyt názvu lesa a pasienka "Hrabinka" a výskyt názvu lúky a poľa "Hrabiny" vo východnej časti obce Turany.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 2007. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Hrabinský potok" nie je jedinečným hydronymom, existujú tri vodné toky rovnakého názvu (2023-02-19). 
Referencie.
Alexander Zahlbruckner

Alexander Zahlbruckner (* 31. máj 1860, Svätý Jur – † 8. máj 1938, Viedeň) bol rakúsky botanik, ktorý sa špecializoval na štúdium lišajníkov. Jeho starý otec, Johann Babtist Zahlbruckner, bol rovnako botanik.
V rokoch 1878 až 1883 študoval na Viedenskej univerzite, kde medzi jeho inštruktorov patrili Anton Kerner von Marilaun a Július Wiesner. Potom pôsobil ako dobrovoľný asistent Günthera Becka von Mannagetta und Lerchenau vo Naturhistorisches Museum Wien, kde sa stal pomocným kurátorom (1897), neskôr kurátorom (1899) a hlavným kurátorom (1912). Od roku 1918 až do svôjho odchodu do dôchodku v roku 1922 bol riaditeľom botanického oddelenia múzea. Od roku 1920 bol členom Maďarskej akadémie vied. Na dôchodku pokračoval v štúdiu v odbore lichenológia.
Bol generálnym tajomníkom Medzinárodného botanického kongresu, ktorý sa konal vo Viedni (1905). Zahlbruckner je autorom katalógu všetkých názvov lišajníkov v publikácii "Catalogus lichenum universalis", ktorý bol vydaný v desiatich zväzkoch (19221940). Publikoval tiež regionálne práce o lykožrútoch strednej Afriky, Južnej Ameriky, Číny, Veľkonočného ostrova, Ostrovov Juana Fernándeza, Dalmácie, Formózy, Japonska, Jávy a Samoy.
V roku 1910 na počesť Zahlbrucknera pomenoval botanik Albert William Herre rod húb "Zahlbrucknera" (neskôr "Zahlbrucknerella").
Publikácie.
"Catalogus lichenum universalis". (Leipzig, Gebrüder Borntraeger, New York, Johnson Reprint Corp., 1922–1940).