burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Daň

Daň je (v slovenskom práve) platba fyzických alebo právnických osôb, ktorá je vynútiteľná, nenávratná, spravidla neúčelová, zákonom určená a pravidelne sa opakujúca, a ktorú vyberá štát a orgány miestnej samosprávy v prospech verejných rozpočtov a účelových fondov na úhradu verejných výdavkov vo vopred určenej výške a s presne určeným termínom splatnosti.
Sústava, či zoznam daní, ktoré sa vyberajú, resp. môžu vyberať na sledovanom území, sa nazýva daňová sústava. Napríklad daňová sústava Slovenska sa veľmi podstatne zmenila v roku 1993.
Klasifikácia.
Dane možno rozlične deliť:
Delenie 1 (podľa toho, či sa platí priamo alebo v cene niečoho):
Delenie 2: 
Delenie 3 (podľa pravidelnosti vyberania):
Delenie 4:
Delenie 5 (podľa spôsobu určenia základu dane):
Delenie 6 (podľa typu povinného subjektu dane):
Delenie 7 (podľa oprávneného subjektu dane):
Delenie 8 (podľa rozsahu predmetu dane):
Delenie 9 (podľa určenia dane):
Delenie 10 (podľa spôsobu výpočtu):
Delenie 11 (podľa predmetu dane):
Poznámky:
Dane platné na Slovensku.
Štátne dane.
a) štátne priame dane:
Zrušené štátne priame dane: daň z darovania (zrušená k 1. 1. 2004), daň z dedičstva (zrušená k 1. 1. 2004), daň z prevodu a prechodu nehnuteľností (zrušená k 1. 1. 2005). Tieto zrušené dane v iných (najmä európskych) štátoch stále bežne existujú.
b) nepriame dane:
Miestne dane.
Miestne dane upravuje zákon č. 582/2004 Z. z. Všetky uvedené miestne dane okrem dane z nehnuteľností sa do roku 2004 označovali ako miestne poplatky (zákon č. 544/1990 Zb.).
James Dwight Dana

James Dwight Dana (* 12. február 1813, Utica, New York – † 14. apríl 1895, New Haven, Connecticut) bol americký geológ, mineralóg a zoológ. Je autorom dôležitých štúdií o tvorbe pohorí, vulkanickej činnosti a o vzniku a zložení kontinentov a oceánov.
Dielo.
Jeho najznámejšími knihami boli "Mineralogický systém" (1837), "Príručka mineralógie" (1848) a "Príručka geológie" (1863). Ním zavedený systém zadelenia minerálov sa používa dodnes. V roku 1997 vyšla po dlhšom čase 8. revízia.
V jeho biografii možno nájsť 214 kníh a spisov. Medzi prvými je spis o podmienkach na Vezuve z roku 1834, medzi jeho posledné diela patrí štvordielna "Charakteristika vulkánov" (1890), v ktorej Dana zhrnul svoj dlhoročný vulkanologický výskum na Havajských ostrovoch.
Termíny geosynklinála a archaikum, ktoré Dana zaviedol v roku 1873, sa používajú dodnes.
Dané

Dané je výsledok dania; celok daného, napr. celok predsynkriticky daného.
Dáni

Dáni sú germánsky národ o celkovom počte približne 7 miliónov; asi 5 mil. žije v Dánsku. Menšiny v Nemecku (asi 50 000, hlavne na severe vo Šlezvicko-Holštajnsku), Švédsku, USA, Kanade atď.
Jazykom Dánov je dánčina, ktorá patrí k severogermánskej (východoškandinávskej) podskupine germánskych jazykov. Prvé písomné pamiatky boli písané germánskymi runami. Veriaci sú hlavne luteráni (Dánska cirkev). Dáni sú potomkovia starovekého kmeňa Dánov, ktorý vyhnal alebo si podrobil pôvodných obyvateľov dánskeho polostrova ako Sasov, Anglov či Jutov. Neskôr spolu s ostatnými Severanmi (Švédmi, Nórmi) podnikali výpravy ako Vikingovia a kultúrne, ale aj etnicky ovplyvnili obyvateľov Británie, Islandu, Normandie a Grónska.
Nikolaj Jakovlevič Danilevskij

Nikolaj Jakovlevič Danilevskij (* 28. november 1822 – † 7. november 1885) bol ruský publicista, sociológ, prírodovedec, ideológ panslavizmu; hlavný predstaviteľ novoslavianofilstva.
Danosť

Danosť môže byť:
Daný

Daný je
Dar

Dar môže byť:
DAR môže byť:
Daršana

Daršana (sanskr. दर्शन - "pozorovanie, rozbor, filozofia") alebo daršan je označenie pre hinduistickú filozofickú školu. Existuje šesť tradičných daršanov: njája, vaišéšika, sánkhja, joga, mímánsa a védánta. Všetky tieto školy majú jediný cieľ: oslobodiť dušu z cyklu znovuzrodzovania sa, aby sa zjednotila s bohom a absolútnom.
Darvinizmus

Darvinizmus (do roku 1953 bol kodifikovaný tvar: "darwinizmus") je odvetvie biológie, ktoré študuje zákonitosti historického vývoja organizmov, nazvané podľa Ch. Darwina. 
Princípy darvinizmu sú:
Dasein

Dasein (doslova: „tu-bytie“) je nemecký filozofický pojem. Často sa používa v zmysle slovenských ekvivalentov "prítomnosť, súcnosť, existencia, život." 
Zvláštny význam získal v existencializme a v diele Martina Heideggera. V tomto kontexte sa ním označuje ľudská existencia, ľudské bytie, súcno, ktorým sme my sami. Podľa Heideggera je Dasein jediné súcno (súcno v zmysle Heideggera), ktoré vie o svojom vlastnom bytí; Dasein je človek (človek v zmysle Herakleita). Takéto súcno sa zameriava na (intenduje) súcno, ktoré ho obklopuje, na pozadí chápania sveta (alebo bytia).
Preklad pojmu Dasein.
V slovenčine (a nielen v nej) sú s prekladom slova "Dasein" problémy; ako slovenský ekvivalent sa navrhujú slová:
Daseinsanalýza

Daseinsanalýza je psychoterapeutická škola 2. polovice 20. storočia kombinujúca prvky Freudovej psychoanalýzy s Heideggerovou analýzou ľudskej existencie. Spočíva v analýze "pobytu" človeka na svete, hlavne v rozbore životného zmyslu a konečnosti ľudskej existencie.
Ďasno

Ďasno alebo gingíva je sliznica pokrývajúca výbežky čeľuste a sánky.
Vstupné dáta

Vstupné dáta sú údaje, ktoré programu slúžia na určenie konkrétneho problému z tried problémov spracovateľných daným programom.
Datív

Datív je jeden z gramatických pádov v mnohých jazykoch. V slovenčine a niektorých iných jazykoch sa označuje aj ako tretí pád.
V slovenskom jazyku je otázka na tretí pád „komu, čomu?“.
Vyjadruje významový útvar, ktorý je výsledkom uvedomenia si perspektivneho objektu, ku ktorému smeruje dej, keď bol predtým intenčne zainteresovaný na inom, prednejšom objekte, pričom môže ísť o tzv. vnútorný objekt, významový útvar ktorého je vyjadrený zvratným zámenom alebo je skrytý vo význame slovesa.
Príklady: otcovi, stromu, žene, čokoládam.
Predložky.
V slovenčine sa spája s týmito predložkami: k, kvôli, napriek, naproti, oproti, proti, voči.
Etický datív.
Etický datív je štylistický prostriedok apelu využívaný obyčajne v textoch dialogickej povahy, ktorým sa vzbudzuje zainteresovanosť počúvajúceho na obsahu textu.
Datovanie

Datovanie je určovanie, určenie, udávanie, udanie, zaznamenávanie, zaznamenanie dátumu.
Dátum

Dátum je udanie času, napr. dňa, mesiaca, roku a pod.
David Anacht

David Anacht alebo David Nepremožiteľný, (; * koniec 5. storočia - † prvá pol. 6. storočia) bol arménsky filozof, predstaviteľ novoplatonizmu. Vybudoval vlastný systém logiky. Filozofiu chápal ako vedu o súcne, o božských a ľudských veciach, ako starosť o smrť, ako napodobňovanie boha podľa ľudských síl, ako umenie umení a vedu vied. Cieľom filozofie je oslobodenie duše z temnice tela, dosiahnutie duchovnej dokonalosti.
Paul Davies

Paul Charles William Davies (* 22. apríl 1946, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britský fyzik žijúci v Austrálii, profesor na Univerzite v Adelaide.
Dielo.
Davies, P.: Posledné tri minúty, 1994
Ivan Ivanovič Davydov

Ivan Ivanovič Davydov (; * 26. jún 1794, Zelenicyno, Rusko – † 27. november 1863, Moskva, Rusko) bol ruský idealistický filozof a filológ.
V rokoch 18221847 absolvoval štúdium na Moskovskej univerzite. Vo svojom učení ideovo nadväzoval na Friedricha Wilhelma Josepha von Schellinga. V počiatočnom období kombinoval myšlienky senzualizmu a schellingovského idealizmu, čo sa odrazilo v jeho diele "Načaľnyje osnovanija logiki" (rus. Начальные основания логики, 18191820). V diele "Vozmožna li u nas germanskaja filosofia" (rus. Возможна ли у нас германская философия; 1841) kritizoval filozofiu Georga Wilhelma Friedricha Hegela a podal slavianofilský výklad idey národnej svojbytnosti ruskej filozofie.
Dažbog

Dažbog (iné názvy: Dažboh, zriedkavo Dažba, Dašuba, Dašb; chorv. Dabog, poľ. Dażbóg, rus. Dažďbog) je staroslovanský boh slnka a pravdepodobne aj kultúrny hrdina. Ako jeden z mála bol uctievaný všetkými slovanskými národmi.
DBase

dBase [dibejz] (angl.) je špecializovaný jazyk na vytváranie databáz; programový balík na tvorbu databázového systému.
Dcéra

Dcéra je dieťa, potomok ženského pohlavia.
De iure

De iure je latinský výraz znamenajúci „podľa práva“, z právnych dôvodov.
Jeho opakom je výraz de facto (prakticky).
De lege lata

De lege lata (lat.) znamená "podľa platného zákona/práva". V rámci právnej dogmatiky je predmetom poznávania právo dané. Hovorí sa, že poznávame alebo uvažujeme de lege lata, teda o
zákone, ktorý už bol vydaný a platí (lex lata). Opakom je "de lege ferenda". Teda de lege lata sú znalosti a predstavy o platnom, t. j. pozitívnom práve - o súčasných právnych normách.
De omnibus dubitandum

De omnibus dubitandum je latinská veta, ktorá znamená: "O všetkom treba pochybovať". Východisko Descartovej filozofie. Descartes vyhlásil pochybovanie za jedinú správnu metódu poznania.
Debet

Debet môže byť:
Debilita

Debilita alebo debilnosť môže byť:
Debilnosť môže byť aj:
Sociálne podmienené mentálne postihnutie

Sociálne podmienené mentálne postihnutie (staršie: sociálna debilita, sociálna slabomyseľnosť, pseudodebilita, pseudooligofrénia) je zaostanie rozumovej schopnosti na úrovni debility vplyvom nepriaznivých sociálnych podmienok (a nie z organických dôvodov).
Gérard Debreu

Gérard Debreu (* 4. júl 1921, Calais, Francúzsko – † 31. december 2004, Paríž) bol francúzsky ekonóm a matematik. V roku 1983 získal Cenu Švédskej ríšskej banky za ekonomické vedy na pamiatku Alfreda Nobela za jeho prácu na teórii ekonomickej rovnováhy.
Externé odkazy.
Decentricita

Decentricita (lat.) je vlastnosť šošovky alebo optickej sústavy, keď os geometrického tvaru a os
sústavy nie sú stotožnené.
Decizionizmus

Decizionizmus je pozícia, podľa ktorej platnosť noriem je odvodená z dohôd alebo mocenských pomerov, resp. v etike podľa Richarda M. Hareho smer, ktorý zaujíma nonkognitivistické hľadisko: Mravné princípy sú subjektívnymi zásadami. Hare vychádza z pojmu "dobrý", ktorý má dve zložky: deskriptívnu a preskriptívnu. Deskriptívna zložka sa týka popísateľných vlastností, ktoré nazývame dobrými, napr. vlastnosti áut, jedla a pod. Preskriptívna (predpisujúca, hodnotiaca) zložka má zas charakter odporučenia a týka sa voľby. Hare tvrdí, že nie je možné preskriptívnu zložku redukovať na deskriptívnu. Ďalej zavádza možnosť univerzalizácie, t. j. ak povieme, že niečo je dobré, pretože to má vlastnosť A, tak musíme o všetkom, čo má vlastnosť A povedať, že je to dobré.
Decrescendo

Decrescendo (tal.) je v hudbe stále slabšie; zoslabovať; opak: crescendo.
Dedenie

Dedenie môže byť
Dedenie (genetika)

Dedenie je prenos dedičných vlôh (alel, génov) pohlavnými bunkami – gamétami do zygoty. V modernom chápaní ide o udržanie individuálnej či druhovej špecifickosti replikáciou a odovzdávaním genetickej informácie (transkripcie a translácie) rodičov potomkom. Nededia sa teda hotové znaky a vlastnosti, ale vlohy pre ne. Dedenie je podstatou dedičnosti.
Dedičnosť

Dedičnosť alebo heredita je základný biologický proces, pri ktorom sa na rodičoch a ich potomstve vzniknutom pohlavnou cestou prejavuje podobnosť až zhodnosť v jednotlivých znakoch a vlastnostiach. Podstatou dedičnosti je dedenie. Dedičnosť sa realizuje v čase, t. j. v postupnosti generácií organizmov na základe rozmnožovania. Hmotný základ dedičnosti pri súčasných živých organizmoch je výsledkom dlhotrvajúcej evolúcie. Genetická informácia je zapísaná v postupnosti báz na molekule DNA, táto postupnosť sa prenáša na molekulu RNA (transkripcia) a z nej na postupnosť aminokyselín v špecifických bielkovinách (translácia, biosyntéza bielkovín) enzymatického charakteru, ktoré potom kontrolujú a usmerňujú procesy látkovej premeny v organizme potomkov. DNA dostane potomok od svojich rodičov prostredníctvom pohlavných buniek, v ktorých je uložená najmä v chromozómoch. Dedičnosť študuje genetika. 
Podľa V. Feráka a Š. Sršňa: Dedičnosť sú jednotlivé funkcie genetického materiálu: jeho schopnosť utvárať dedičné vlastnosti, schopnosť prenášať sa z rodičov na potomstvo, schopnosť zachovávať svoju integritu a schopnosť občasnej trvalej zmeny.
Dedivosť. Je podiel genotypovej premenlivosti na celkovej fenotypovej premenlivosti daného znaku (heritabilita). Určuje nakoľko je variabilita znaku podmienená dedične, teda nakoľko sa vlastnosti rodičov budú prenášať na ich potomstvo.
Dedukcia

Dedukcia alebo odvodzovanie je proces postupných transformácií výrazov pomocou odvodzovacích pravidiel. Každé jednotlivé použitie odvodzovacieho pravidla na dané výrazy (sekvencie) sa nazýva krokom dedukcie.
Dedukcia je myšlienková operácia, ktorá z jednej alebo viacerých premís vyvodzuje výrok, ktorý je ich logickým dôsledkom.
Dedukcia je usudzovanie, odvodzovanie zvláštneho, menej všeobecného zo všeobecného.
Logická dedukcia

Logická dedukcia je dedukcia uskutočňovaná v súlade s logickými pravidlami.
Progresívna dedukcia

Progresívna dedukcia je dedukcia, ktorá vychádza z axióm a odvodzovaním postupuje k teorémam. Progresívna dedukcia pripomína vodný tok, ktorý vyteká z prameňa (z axióm).
Regresívna dedukcia

Regresívna dedukcia je dedukcia, ktorá vychádza z teorém a vedie späť k axiómam. Regresívna dedukcia má povahu dôkazu. Opakom regresívnej dedukcie je progresívna dedukcia.
Defekcia

Defekcia () je latinský výraz, ktorý môže byť použitý vo význame ubúdanie síl, alebo vo význame odpadlíctvo, odboj, čo sa týka najmä zbehnutia k nepriateľovi. 
Ako politická defekcia () sa v českom prostredí označuje hlasovanie mimo stanovenú stranícku líniu.
Defekt

Defekt (z lat. defectus = úbytok) môže byť:
Defekt (defektológia)

Defekt je chýbanie, nedostatok, poškodenie, porucha toho, čo je u normálneho jedinca zdravé a bežné.
Rozlišujú sa tieto druhy defektov:
S defektom, či už chybou alebo poruchou, sa postihnutý človek buď dokáže sám vyrovnať, a potom je defekt jeho osobnou záležitosťou, alebo sa s ním nedokáže vyrovnať, a potom defekt už nie je len záležitosťou postihnutého. Tým nadobúda sociálnu dimenziu, stáva sa záležitosťou spoločenskou (defektivita).
Defektivita

Defektivita je porucha celistvosti osobnosti v jej vzťahoch k spoločenskému prostrediu, predovšetkým v pomere k výchove, k vzdelaniu a k práci. K defektivite vedie len taký defekt, ktorý nadobudol tzv. sociálne dimenzie, t. j. prestal byť záležitosťou osobnou a stal sa záležitosťou spoločenskou. Defektivita je predmetom defektológie.
Hlavné znaky defektivity.
Formou a prejavom defektivity sú poruchy správania.
Defektológia

Defektológia (z lat. defectus = úbytok, nedostatok; z gr. logos = slovo, náuka) je veda o defektnom človeku (v etymologickom zmysle), t. j. o človeku postihnutom nejakým nedostatkom telesným, zmyslovým alebo duševným. Predmetom defektológie je defektivita.
Defektivite možno predchádzať a možno ju ovplyvňovať, alebo celkom likvidovať špeciálnymi pedagogickými prostriedkami, najmä metódami reedukácie, kompenzácie a rehabilitácie.
Definícia

Definícia je vymedzenie významu nejakého výrazu; logická operácia/ postup formulovania kritérií rozlíšenia skúmanej entity od iných entít (špecifikácia entity) konštruovania entity, používania entity a vyjadrovania špecifík významového útvaru, napríklad pojmu.
Definíciu možno chápať ako skratkovitú dohodu, druh stanovenia, ako používať slovo, znak, pojem, alebo druh opisu ich významu. Definiendum je podľa toho skratkou pre definiens.
Na definovanie jestvujú presné pravidlá, napr. pravidlo zákazu kruhu v definovaní.
Názory na definíciu.
Podľa V. Neffa je definícia stanovenie obsahu pojmu.
Podľa Platóna je definícia jeden z prejavov, činiteľov, prostriedkov, podmienok poznania.
Vo vede je definícia presné vysvetlenie slov a výrazov (pojmov, výrokov) v termínoch (slovách) ktorých význam je nepochybný a je všeobecne (dostatočne) známy.
Analytická definícia

Analytická definícia je definícia pojmu, ktorého význam je v myšlienkovej tradícii jeho používaním už stanovený, pričom neobsahuje moment konvencie. Analytická definícia je
jazykový prostriedok, ktorým vymedzujeme (obmedzujeme) význam výrazu už existujúceho.
Aristotelovská definícia

Aristotelovská definícia je definícia pojmu cez najvyšší rod a druhový rozdiel.
Deskriptívna definícia

Deskriptívna definícia je forma definície, pri ktorej ide o charakterizáciu entity uvedením nepodstatnej vlastnosti, ktorá však prináleží všetkým entitám istej triedy a nijakej inej entite inej triedy.
Explicitná definícia

Explicitná definícia
Napriek názornému pôvodu sa na pojmy zavedené v axiómach, na ich vzťahy a vlastnosti - tzv. základné alebo primitívne pojmy - pozeráme iba ako na dané v axiómach. Hovorí sa, že nie sú definované explicitne, ale implicitne. Všetky ďalšie pojmy sa definujú explicitne pomocou axióm a základných pojmov. Dedukcia pojmov je prípustná len pomocou pravidiel logiky.
Implicitná definícia

Implicitná definícia znie: "Napriek názornému pôvodu sa na pojmy zavedené v axíómach, na ich vzťahy a vlastnosti - tzv. základné alebo primitívne pojmy - pozeráme iba ako na dané v axiómach. Hovorí sa, že nie sú definované explicitne, ale implicitne. Všetky ďalšie pojmy sa definujú explicitne pomocou axióm a základných pojmov. Dedukcia pojmov je prípustná len pomocou pravidiel logiky."
Induktívna definícia

Induktívna definícia je jeden zo spôsobov definovania objektov matematických a logických systémov. Spočíva v tom, že sa uvádzajú: 
Takto sa definuje napr. prirodzené číslo v aritmetike. Induktívna definícia má byť úplná, t. j. jej prostriedkami sa majú definovať všetky objekty daného systému a len tieto objekty.
Operacionálna definícia

Operacionálna definicia je definícia prostredníctvom poukázania na tú experimentálne opakovateľnú operáciu, ktorej objektívny výsledok je prístupný bezprostrednému pozorovaniu alebo meraniu.
Reálna definícia

Reálna definícia alebo vecná definícia je definícia, ktorá sa vzťahuje na predmety alebo vlastnosti, na triedy predmetov alebo vlastností a vyjadruje výsledok poznania
ich podstaty.
Regulujúca definícia

Regulujúca definícia je definícia nahrádzajúca neostrý intuitívny pojem, ktorého význam je sčasti určený v myšlienkovej tradícii jeho používaním, ostrým pojmom, a preto okrem analytického momentu obsahuje i moment konvencie (napr. neostrý pojem mladý
človek je v právnej praxi nahradený ostrým pojmom mladistvý).
Syntetická definícia

Syntetická definícia je definícia nového pojmu na základe dohody (konvencie); nie je to svojvoľná
definícia, ale musí spĺňať kritérium jednoznačnosti - definuje jediný pojem. Syntetická definícia stanovuje význam výrazu novo zavádzaného.
Definiendum

Definiendum je definovaný výraz, výraz, ktorý má byť pri definovaní
definovaný.
Definiens

Definiens je výraz, ktorým sa pri definovaní definuje.
Definitio essentialis

Definitio essentialis (lat., doslova: podstatné určenie) je pojmové určenie, ktoré definuje predmet alebo jav na základe jeho podstatných vlastností. Jeho opakom je definitio attributiva vel accidentalis.
Definovanie

Definovanie je procesuálna stránka definície. Je paralelou k usudzovaniu, lebo vykonáva medzi termínmi podobnú službu ako usudzovanie medzi výrokmi.
Fyzikálny dej

Fyzikálny dej alebo fyzikálny proces je fyzikálny jav, ktorý sa premieňa v čase; ako napríklad šírenie (vlnenie, žiarenie, šírenie polí, šírenie častíc, röntgenové žiarenie, žiarenie alfa, žiarenie beta atd.)
Fyzikálny dej, je dej, počas ktorého sa látky nemenia na iné látky. Mení sa len skupenstvo látok, alebo veľkosť častíc danej látky. Napr. topenie ľadu, roztápanie snehuliaka, krájanie chleba, trhanie papiera atď.
Vo väčšine prípadov je tento dej vratný (látku dokážeme dostať do pôvodného stavu napr. pokrčený papier možno vystriekať).
Svätý dej

Svätý dej je v katolicizme typický náboženský fenomén, ako napr. obeť, očista a pod.
Dejiny estetiky

Dejiny estetiky skúmajú estetické názory minulosti. Skúma sa pritom to, čo sa označovalo ako estetika a patrilo do osobitnej estetickej disciplíny, čo sa teda expressis verbis hovorilo o kráse a umení; zároveň skúma aj vládnuci vkus a mravy tej ktorej doby, umelecké diela, ktoré sa v nej zrodili, teóriu aj prax, výtvarné umenie aj hudbu, poéziu aj rečnícke umenie
Dejiny ľudstva

Dejiny ľudstva (iné názvy: história ľudstva, dejiny [v užšom zmysle], história [v užšom zmysle]) je vývoj alebo opis vývoja ľudskej spoločnosti ako celku alebo jej častí či jednotlivcov. Pokiaľ sa dejiny ľudstva zaoberajú ľudstvom ako celkom zo všetkých hľadísk (čiže nejde o špeciálne dejiny), nazývajú sa aj všeobecné dejiny, univerzálne dejiny, dejiny sveta či svetové dejiny.
Tento článok sa obsahovo prelína s článkom dejiny. Napr. delenia dejín ľudstva (ich periodizácie a pod.) sú uvedené v spomínanom článku.
Priebeh všeobecných dejín ľudstva.
Ľudskej písanej histórii predchádzal pravek, začínajúci paleolitom, po ktorom nasledoval neolit. Počas neolitu sa začala poľnohospodárska revolúcia, a to medzi rokmi 10 000 pred Kr. až 5 000 pred Kr. na úrodnom polmesiaci na Blízkom východe. Počas tohto obdobia začali ľudia systematicky hospodáriť s rastlinami a zvieratami. Ako poľnohospodárstvo postupovalo, väčšina ľudí prešla z kočovného života na usadlý životný štýl ako poľnohospodári v stálych osadách. Relatívna bezpečnosť a vyššia produktivita, ktorú poskytovalo poľnohospodárstvo, umožnili spoločenstvám expandovať do čoraz väčších jednotiek podporovaných pokrokom v doprave.
Či už v praveku alebo v iných historických dobách, ľudia vždy potrebovali byť blízko spoľahlivých zdrojov pitnej vody. Osady sa rozvíjali na brehoch riek už v rokoch 3 000 pred Kr. v Mezopotámii, na brehoch egyptskej rieky Níl, v údolí rieky Indus a pozdĺž čínskych riek. S rozvojom poľnohospodárstva sa obilné poľnohospodárstvo stalo sofistikovanejším a prinútilo rozdelenie práce na ukladanie potravín medzi vegetačnými obdobiami. Rozdelenia práce viedli k vzostupu vyššej triedy a rozvoju miest, ktoré boli základom civilizácie. Rastúca zložitosť ľudských spoločností si vyžadovala systémy účtovníctva a písania.
Starovek (približne do roku 500 po Kr.) bol charakteristický rozkvetom väčších ríš (antika). Stredovek (asi 500 - 1 500 po Kr.) bol svedkom vzostupu kresťanstva, islamu (vo vrcholnom stredoveku) či začiatku renesancie (asi od 14. storočia). Zavedenie kníhtlače v Európe v polovici 15. storočia prinieslo revolúciu v komunikácii a uľahčilo šírenie informácií, čím sa urýchlil koniec stredoveku a začala sa vedecká revolúcia. Raný novovek (približne od roku 1500 do roku 1800) zahŕňal obdobie osvietenstva a zámorských objavov. V 18. storočí nahromadenie poznatkov a technológií prinieslo priemyselnú revolúciu a začal sa neskorý novovek (približne od roku 1800 do súčasnosti).
Dejiny medicíny

Dejiny medicíny začínajú na empirickom základe už v praveku. Prvé liečivé prostriedky boli voda, teplo, svetlo a liečivé rastliny.
Dejiny myslenia

Dejiny myslenia sú súčasť dejín, ktorá sa zaoberá vývinom myslenia, napr.
dejiny politického myslenia.
Najnovšie dejiny

Najnovšie dejiny je obdobie dejín ľudstva buď od roku 1918, alebo od roku 1945 dodnes. Je to časť moderných dejín nasledujúca po novších dejinách, alebo v iných deleniach obdobie nasledujúce po novoveku. 
Kultúrnou náplňou najnovších dejín je súčasná kultúra so súčasnou filozofiou. súčasnou vedou, súčasným umením, súčasným náboženstvom atď.
Dejiny politického myslenia

Dejiny politického myslenia tvoria časť politológie, ktorá skúma vývin politického myslenia. 
Úlohou dejín politického myslenia je zhrnúť a zovšeobecniť názory na politiku, politické inštitúty, deľbu politickej moci čiže na tvorbu usporiadania spoločnosti.
Dejiny spásy

Dejiny spásy (lat. "historia salutis" alebo "historia sacra") je termín používaný v kresťanskej tradícii. Označuje ten aspekt dejín, v ktorom sa jediný a pravý Boh – Otec, Syn a Duch Svätý – rôznymi cestami a prostriedkami zjavuje, zmieruje a spája so sebou ľudí, ktorí sa odvracajú od hriechu.
Dejiny umenia

Dejiny umenia odvetvie umenovedy, ktorého náplňou je interpretácia historického pohybu umenia (vývoja umenia), t. j. výklad príčin, súvislostí a foriem vývoja umenia a zároveň interpretácia významu tvorivých individualít.
Vývoj umenia alebo dejiny umenia je vzchádzanie alebo utváranie sa jedných stavov alebo foriem umenia z druhých. Premet dejín umenia ako disciplíny.
Základné obdobia dejín umenia sú:
Dejiny vedy

Dejiny vedy sú dejiny vývoja vedy a vedeckého myslenia, resp. oblasť historickej vedy, ktorá má túto za predmet svojho výskumu.
Veda v 18. storočí.
Veda 18. storočia je ucelený obraz sveta, ktorého základným, zjednocujúcim jadrom je jednoznačné, absolútnu úplnosť si nárokujúce vysvetlenie všetkých prírodných javov pohybom a vzájomným pôsobením diskrétnych telies, čo sa vyjadruje diferenciálnymi pohybovými rovnicami (ich základom je druhý Newtonov zákon) a rovnicami poľa (ich prototypom je zákon gravitácie).
Pre koncepcie 18. storočia je typická myšlienka jednoznačnosti, strohej a prísnej závislosti jedných javov od druhých.
Veda 18. storočia vtesnala všetky javy do príčinnoo-účinkovych reťazcov, čím ich vytřhala zo všeobecnej a nekonečnej kozmickej súvislosti. Zaujímala sa o - povedané so Schillerom - pozdĺžne súvislosti a zanedbala nespočetné priečne súvislosti, ktoré narúšajú a komplikujú jednoduchú závislosť. Veda postupne zistila existenciu aj týchto "priečnych" súvislostí, ale usilovala sa ich
rozložiť na jednoduché "pozdĺžne" súvislosti.
Obrovský vplyv na vedu 18. stor. mala predstava o stálej závislosti dvoch veličín, ktorá sa zachováva pri ich nekonečnom narastaní alebo ubúdaní.
Všeobecným pozadím všetkých vedeckých úvah v 18. storočí bola myšlienka univerzálneho mechanistického determinizmu, ktorá vyvrcholila v úsilí nájsť jedinú sústavu rovníc jednoznačne determinujúcich správanie každej čiastočky vesmíru. Pred fyzikou 18. storočia si boli všetky sféry skutočnosti rovné, všetky sa dali pochopiť ako pohyb pevných telies v absolútnom priestore.
Veda 19. storočia.
Veda 19. storočia sa vyznačuje myšlienkami neredukovateľnosti zložitých procesov na pohyb a vzájomné pôsobenie častíc a neoddeliteľnosti zložitých procesov od pohybu a vzájomného pôsobenia častíc, ktoré sú opísané klasickými rovnicami. Veda 19. stor. sa vyznačuje koncepciou zložitého, rôznorodého sveta s kvalitatívne odlišnými formami pohybu. V teóriách vedy 18. stor. jestvovali vnútorné apórie, ktoré sa dali prekonať len predpokladaním zložitejších procesov,
neredukovateľných na mechaniku. 
Vo vede 19. storočia sa presadzuje koncepcia zložitého, rôznorodého sveta s kvalitatívne odlišnými formami pohybu.
V 19. storočí sa veda postupne rozchádza s myšlienkou univerzálnej zákonitosti (ako ju vyznávala veda 18. st.), ktorá by jednoznačne určovala všetko prírodné a spoločenské dianie. Postupne sa presadzuje myšlienka hierarchie navzájom neredukovateľnych zákonitostí. Do popredia preniká myšlienka špecifickosti jednotlivých sfér skutočnosti. Vo fyzike sa stretávame s myšlienkou obmedzenej platnosti jednotlivých zákonov, ako aj so skúmaním nevratných procesov. V biológii sa objavuje empiricky interpretovateľný pojem vývoja. V úvahách o spoločenských útvaroch sa objavuje myšlienka historizmu, ktorá sa postupne stane jednou z dominánt v skúmaní spoločnosti, kultúry a človeka.
Dekonštrukcia (filozofia)

Dekonštrukcia je búranie, odstraňovanie, spôsob filozofickej práce, ktorý rozvinul okrem iných J. Derrida v nadväznosti na M. Heideggera, ktorý svoj program dekonštrukcie metafyziky sformuloval pôvodne ako úlohu deštrukcie dejín ontológie. De(kon)štrukcia je kritická ohľadne tradície, ale táto kritika sa odohráva v mene tradicie. V dekonštrukcii (tak ako ju rozvíja francúzska filozofia, nielen Derrida) ide o odhaľovanie dvojznačnosti, ktorú Heidegger sformuloval ako: filozofia ako tradicia a filozofia ako myslenie. Francúzska filozofia od polovice 60. rokov 20. storočia sa snaží ukázať príslušnosť filozofickej tradicie k tradícii a zároveň skúmať, ako táto formácia rozvíja možnosť myslenia. Táto úloha sa orientuje jednak monograficky (na Marxa, Hegela, Kanta...) ako aj tematicky (písmo, umenie, politika, dejiny...).
Dekonštrukcia podľa Derridu.
Podľa Derridu je dekonštrukcia analýza tradovaných významových útvarov až dovtedy, kým neodhalíme ich skryté a potlačené predpoklady. Pojem dekonštrukcie sprvu vo väčšej miere zarezonoval predovšetkým v americkej literárnej vede; pre Derridu samého je "dekonštrukcia" výrazom pre zmenu poriadku racionality, v ktorej žijeme. 
Idea dekonštrukcie bola azda vedúcou myšlienkou pri založení Collège International de Philosophie r. 1983 v Paríži pod Derridovým vedením. Tento ústav má na interdisciplinárnej urovni a mimo akademickej hierarchie udržiavať otvorenú možnosť slobodného filozofického výskumu .
Dekrét

Dekrét (lat.) je úradné rozhodnutie, opatrenie, dokument.
Deľba práce

Deľba práce je rozdelenie práce/pracovného procesu medzi jednotlivcov alebo skupiny, špecializovaných/-né (v tejto súvislosti) na komplementárne aktivity.
V spoločenských vedách hovoríme aj o spoločenskej deľbe práce, myslí sa tým deľba práce „spoločnosti“, čiže od úrovne celej spoločnosti až po úroveň podniku. 
Deľbu práce možno chápať veľmi rôzne. Jednak podľa územných ekonomických oblastí (územná deľba práce), jednak podľa typu práce. Ďalej môžeme mať na mysli deľbu na hlavné odvetvia (poľnohospodárstvo, priemysel, obchod, služby) alebo deľbu na druhy a poddruhy prác (odvetvia poľnohospodárstva a podobne) alebo deľbu práce v dielni či podniku. Z iného pohľadu môžeme rozlišovať vnútenú deľbu práce (pracovníci majú konkrétnu prácu vnútenú majiteľom podniku) a (viac-menej) dobrovoľnú (špecializácia podnikov na jednotlivé činnosti). Na úrovni podniku zas rozlišujeme horizontálnu deľbu práce (medzi zamestnancami na rovnakej úrovni) a vertikálnu deľbu práce (medzi riadiacimi a výkonnými pracovníkmi a podobne).
Najznámejšími autormi, ktorí sa deľbou práce podrobne zaoberali, sú: Émile Durkheim, Adam Smith ("Traktát o podstate a pôvode bohatstva národov"), Karl Marx ("Kapitál") a Frederick W. Taylor (tzv. taylorizmus).
Deľba práce v dejinách (prevažne marxistický pohľad).
Začiatky deľby práce spadajú do obdobia 40 000 pred Kr. až 10 000 pred Kr.
Prvá veľká spoločenská deľba práce, ktorá bola určitou špecializáciou vnútri poľnohospodárstva, a v ktorej došlo k oddeleniu pastierskych kmeňov od celkového množstva kmeňov, resp. k oddeleniu chovu dobytka od ostatného poľnohospodárstva, viedla k značnému zvýšeniu produktivity práce a vytvorila materiálne predpoklady pre vznik súkromného vlastníctva.
Druhá veľká spoločenská deľba práce, za ktorej dochádza k odlúčeniu remesla, ktoré bolo pôvodne vedľajšou činnosťou poľnohospodára, od poľnohospodárskej činnosti; viedla k ďalšiemu zvýšeniu produktivity práce; bola jednou z podmienok vzniku tovarovej výroby a začiatkom procesu oddeľovania mesta od dediny.
Tretia veľká spoločenská deľba práce bolo osamostatnenie obchodu.
Prirodzená deľba práce

Prirodzená deľba práce je historicky prvá a najjednoduchšia deľba práce pozostávajúca z prideľovania určitých činností vo výrobnom procese podľa veku a pohlavia v rámci výrobnej a spotrebnej jednotky (na rozdiel od spoločenskej deľby práce).
K prirodzenej deľbe práce dochádza už v prvotnopospolnom zriadení: dospelí muží sa zaoberajú prevažne lovom zveri a rybolovom, ženy zberom plodov a domácim hospodárstvom, starci zhotovovaním výrobných nástrojov a pod..
Spoločenská deľba práce

Spoločenská deľba práce je deľba práce, za ktorej dochádza na jednotlivých stupňoch vývoja
výrobných síl k členeniu jednotlivých činností vo výrobnom procese medzi jednotlivých príslušníkov alebo skupiny spoločnosti podľa druhov vyrábanej produkcie a k vzájomnej výmene produktov ich práce, aby uspokojili svoje potreby (na rozdiel od prirodzenej deľby práce). 
Spoločenská deľba práce je daná stupňom a charakterom rozvoja výrobných síl spoločnosti; rozvoj výrobných síl vedie k prehlbovaniu spoločenskej deľby práce, jednotlivé druhy produktívnej činnosti sa stávajú relatívne samostatnými sférami pôsobenia určitých individuálnych alebo skupinových výrobcov; v dôsledku toho sa jednotlivé práce stávajú navzájom závislými prácami a jednotliví výrobcovia navzájom závislými vyrobcami; svoje rôznorodé potreby môžu uspokojovať len vzájomnou jednotou špecializácie a kooperácie, pričom určujúcou stránkou je špecializácia a určovanou kooperácia. Každý jej nový stupeň znamená zvýšenie produktivity práce. 
Viedla k vzniku spoločenských tried a štátu.
Delenec

Delenec je hodnota, ktorú rozdeľujeme; číslo, ktoré sa pri delení delí.
Príklad: 6 : 2 = 3 delenec je 6
Delenie

Delenie môže byť:
Delenie pojmu

Delenie pojmu je spôsob slovného objasňovania pojmu, ktoré spočíva v uvádzaní všetkých druhov pojmu.
Deliteľ

V slovenskom jazyku sa slovo deliteľ používa v dvoch rôznych významoch. V algebraických výrazoch obsahujúcich operáciu delenia, je deliteľom každý podvýraz ktorým sa delí delenec. Napríklad vo výraze formula_1 je
deliteľom výraz formula_2.
V druhom význame, deliteľom celého čísla formula_3 je každé také celé
číslo formula_4 ktoré delí číslo formula_3 bezo zvyšku. Ináč povedané, deliteľom celého čísla formula_3 je každé také celé číslo formula_7 ku ktorému existuje celé číslo formula_8 tak, že formula_9. Z praktických dôvodov sa definujú nasledujúce pojmy:
Napríklad, deliteľmi čísla 12 sú čísla 1, -1, 2, -2, 3, -3, 4, -4, 6, -6, 12, -12 naproti tomu číslo 5 nie je deliteľom čísla 12, pretože zlomok
12/5 nepredstavuje prirodzené číslo. Netriviálne delitele čísla 12 sú 2, -2, 3, -3, 4, -4, 6, -6. Vlastné delitele čísla 12 sú 1, 2, 3, 4, 6.
"Poznámka: Niektoré kurzy matematiky nepokladajú číslo 1 za vlastného deliteľa. V článkoch v slovenskej Wikipédii, keď budeme písať o vlastných deliteľoch, budeme pod nimi rozumieť delitele podľa vyššie uvedenej definície.
Deliteľnosť

Deliteľnosť je možnosť rozkladať celok na časti.
V matematike je deliteľnosť vlastnosť celých čísel. Celé číslo "p" je deliteľné nenulovým celým číslom "q" (číslo "q" delí "p"), ak existuje také celé číslo "k", pre ktoré platí, že: "p" = "kq".
Napr. číslo 27 je deliteľné tromi, lebo 27 = 9 · 3. Alternatívne je "p" deliteľné "q", ak zvyšok po delení formula_1 je nula.
Párne a nepárne čísla.
Celé číslo deliteľné dvomi sa nazýva "párne". Ak číslo nie je párne, nazýva sa "nepárne".
Prvočísla.
Prirodzené číslo väčšie než 1, ktoré má iba triviálne delitele (je deliteľné iba jednotkou a samo sebou), sa nazýva "prvočíslo". Prirodzené číslo väčšie než 1, ktoré nie je prvočíslom, sa nazýva "zložené číslo".
Prvočiniteľ.
Prvočíslo, ktoré delí číslo "p", sa nazýva "prvočiniteľ". Každé zložené číslo možno napísať ako súčin prvočiniteľov. Tento zápis (pokiaľ neberieme do úvahy poradie prvočiniteľov) je pre každé číslo jedinečný (pozri faktorizácia).
Dve čísla sa nazývajú súdeliteľné, keď majú spoločného deliteľa väčšieho než 1. 
Pokiaľ takého deliteľa nemajú, nazývajú sa nesúdeliteľné.
Kritéria deliteľnosti.
Nasledujúca tabuľka obsahuje kritéria deliteľnosti v desiatkovej číselnej sústave.
Všeobecné kritérium deliteľnosti.
Ľubovoľné kritérium deliteľnosti možno zapísať ako ciferný súčet s váhami — číslo "x" je deliteľné prvočíslom "n" práve keď Σ"k" "αkak" je deliteľné "n", kde "x"   =   "a"0 + 10"a"1 + 100"a"2 + 1000"a"3 + …+10n"a"n, alebo je zapísané v pozičnej sústave so základom 10.
Jednotlivé váhy v cifernom súčte sú riešenia jednoduchých kongruencií formula_13. Riešením sú teda zvyšky po delení 10"k"/"n".
Napríklad číslo "x" je deliteľné 17 práve keď "a"0 − 7"a"1 − 2"a"2 − 3"a"3 + 4"a"4 + 6"a"5 − 8"a"6 + 5"a"7 − "a"8 + 7"a"9 + 2"a"10 + 3"a"11 − 4"a"12 − 6"a"13
+ 8"a"14 − 5"a"15 + "a"16 … je deliteľné 17.
Deliteľnosť v minulosti.
Podľa Anaxagora neexistuje nijaké nedeliteľné (ani odlišné od nuly, ani nulové veličiny); medzi malými vecami vždy je ešte niečo menšie a medzi veľkými vecami je vždy ešte niečo väčšie, takže je nemožné, aby súcno delením do nekonečna prestalo byť.
Delo

Delo je hlavňová strelná zbraň určená na ničenie živej sily, bojových prostriedkov, techniky a obranných objektov protivníka. Vyznačuje sa kalibrom viac ako a hmotnosťou, ktorá neumožňuje premiestňovanie zbrane jedným človekom.
Základné časti dela.
Ťahané delo (kanón a húfnica) má tieto základné časti:
Hlaveň.
Hlaveň je tvorená dušou hlavne (vnútorná časť hlavne s vývrtom), plášťom hlavne (vonkajšia časť hlavne) a zadkom hlavne, na prednom konci môže niesť úsťovú brzdu. Zadok hlavne je s dušou a plášťom hlavne spojený závitom. Duša hlavne môže byť výmenná, plášť hlavne môže pozostávať z niekoľkých častí, celá hlaveň môže byť tiež vyrobená ako jeden kus.
Hlaveň je spojená s brzdovratným zariadením, podopretá vyvažovačmi a pohyblivo umiestnená v kolíske.
Záver.
Záver je mechanizmus, ktorý uzatvára nábojovú komoru dela. Môže byť klinový alebo šroubový. Okrem toho nesie mechanizmy, ktoré zabezpečujú iniciáciu (odpálenie) náboja v hlavni a vytiahnutie nábojnice z hlavne.
Brzdovratné zariadenie.
Zabezpečuje plynulé prenesenie impulzu výstrelu z hlavne na lafetu dela. Brzdenie hlavne pri výstrele je rozložené do podstatne dlhšieho časového úseku, než samotný výstrel a tým sú znížené sily, ktoré pôsobia na lafetu. Po zastavení hlavne je táto v zadnej polohe a je ju potrebné vrátiť do prednej polohy – to zabezpečuje vratník, ktorý je súčasťou brzdovratného zariadenia.
Kolíska.
Kolíska je pevný nosník, na ktorom sú drážky alebo vodítka, v ktorých sa pohybuje hlaveň pri záklze a predklze. V kolíske je uložené brzdovratné zaradenie. Na kolíske sú umiestnené kolískové čapy, ktoré umožňujú udelenie zvislého námeru hlavne a prenášajú záklzové sily na lafetu. Námer sa nastvuje pomocou segmentu, ktorý je pripevnený na kolísku.
Vyvažovače.
Zostava hlavne, brzdovratného zariadenia a kolísky nemá obvykle ťažisko v mieste kolískových čapov, ale pred nimi. Pre ľahké udeľovanie námeru sa preto táto zostava vyvažuje pomocou pružinových vyvažovačov, ktoré sú jedným koncom opreté o kolísku a druhým koncom o vrchnú lafetu.
Vrchná lafeta.
Vrchná lafeta nesie zostavu hlavne, brzdovratného zariadenia, kolísky, vyvažovačov, lafetového štítu a mieridiel. So spodnou lafetou je otočne spojená zvislým, tzv. pivotovým čapom. Pivotový čap je u niektorých zbraní nahradený guličkovou dráhou (t. j. kosouhlým ložiskom veľkého priemeru). U niektorých protilietadlových diel je na vrchnej lafete umiestnená sedačka mieriča.
Spodná lafeta.
Nesie vrchnú lafetu. Je na nej upevnený podvozok dela a lafetové ramená. Lafetové ramená prenášajú impulz výstrelu do terénu.
Riadidlá a mieridlá.
Riadidlá udeľujú delu námer a odmer otáčaním kolísky v kolískových čapoch a v pivotovom čape. Môžu byť poháňané ručne alebo motorom.
Mieridlá slúžia na zamierenie zbrane na cieľ. Majú rôznu zložitosť – od jednoduchých mieridiel poľných diel, až po zložité elektronické výpočtové systémy protilietadlových diel.
Déma

Déma (z gréckeho δῆμος ("démos") - ľud, plurál "demoi" (slov. démy), ) boli združenia športových priaznivcov v hipodrómoch, v staršej literatúre považované aj za politické strany. Dnes je už tento názor považovaný za vyvrátený. Priaznivci jednotlivých strán žili spravidla v jednej štvrti a organizovali akési ľudové milície, ktoré sa neraz podieľali na výtržnostiach a nepokojoch. Démy nemali trvalý politický program a ich protesty, či akcie s politickým nádychom boli skôr reakciami na vtom čase vzniknuté problémy. Neboli teda politickými stranami v pravom slova zmysle. Samotné združenia neboli príliš veľké (v 6. storočí mali Modrí v hlavnom meste Konštantínopole asi 900 príslušníkov), avšak v prípade sporov dokázali na svoju stranu prilákať omnoho väčšie davy a dokonca vyvolať nepokoje (vzbura proti cisárovi Anastasiovi v 512, Povstanie Nika!...) 
Pôvod dém možno hľadať už v časoch Rímskej ríše, významné postavenie však dosiahli v období Byzantskej (Východorímskej) ríši. Pôvodne boli démy štyri (Zelení, Modrí, Červení, Bieli), postupom času však prevahu vo významných mestách získali najmä zoskupenia Zelených ("prasinoi") a Modrých ("venetoi").
Význam dém bol veľký najmä v 6. storočí, po 7. storočí bol ich vplyv obmedzený iba na ceremoniálne funkcie.
O presnej sociálnej štruktúre dém sa mnoho nevie, podľa niektorých názorov však Modrí viac inklinovali k ortodoxii a presadzovali záujmy bohatých vlastníkov pozemkov, Zelení mali naopak presadzovať skôr monofyzitizmus a presadzovať záujmy remeselníkov a kupcov. Skutočná sociálna štruktúra strán však taká jednoduchá nebola a v oboch démach sa nachádzali vyznávači oboch vierovyznaní a osoby s rozličným profesijným zameraním.
Edward Dembowski

Edward Dembowski (* 31. máj 1822, Klementowice, Poľsko – † 28. február 1846, Podgórze) bol poľský filozof, literárny kritik, novinár a vodca revolučnodemokratickej skupiny v krakovskom povstaní v roku 1846.
Demiurg

Demiurg (po gr. "demiurgos") môže byť:
Ľudová demokracia

Ľudová demokracia alebo ľudovodemokratické zriadenie (v názve štátu spravidla ako …ľudová republika, ale aj …ľudovodemokratická republika) je forma štátu, ktorá vznikla po druhej svetovej vojne v satelitoch Sovietskeho zväzu (Mongolsko a podobne), ale rozšírila sa najmä po druhej svetovej vojne v komunistických krajinách strednej Európy. Vtedy sa považovala buď za akúsi prechodnú fázu od kapitalizmu k socializmu (v užšom zmysle), alebo za prvú etapu socializmu. Od politického systému v ZSSR sa však táto forma štátu líšila len formálne (najmä existenciou národného frontu). Príklady: Česko-Slovensko (1948 - 1960), Maďarsko, Poľsko.
Ako ľudové demokracie (teda „ešte nie socialistické štáty“) sa označovali (a často dodnes označujú) aj niektoré ázijské komunistické krajiny, napríklad KĽDR.
Z pohľadu marxistov je ľudová demokracia „forma diktatúry proletariátu, ktorá vznikla v priebehu národnej a demokratickej revolúcie vo viacerých východoeurópskych a ázijských krajinách“.
Vojenská demokracia

Vojenská demokracia je posledná etapa vývinu prvotnopospolnej spoločnosti (a zároveň rodovej spoločnosti) - obdobie jej rozkladu a vzniku štátu. Termín "vojenská demokracia" zaviedol Lewis Henry Morgan.
Revoluční demokrati

Revolučná demokracia je hnutie za dovŕšenie buržoáznodemokratickej revolúcie v zmysle odstránenia feudalizmu revolučnou cestou pri opieraní sa o ľud (najmä roľníctvo). Jej predstaviteľom išlo o dôsledné uskutočnenie demokratických reforiem, neraz v spojení s utopickým socializmom. Vo filozofii revolučných demokratov dominoval materializmus.
Demokratúra

Demokratúra je politické riadenie spoločnosti a ekonomiky, v ktorom sa diktatúra mieša s prvkami demokratických foriem. Demokratúra je výsledkom negociačných zmien, známych ako reforma pactada, kde časť politickej elity predchádzajúceho systému sa dohovára s časťou elity opozičnej, realizujúc model "okrúhleho stola". Takéto riešenie je veľmi riskantné, pretože vedie k oprávneným výhradám, k nečistej politickej hre, kvázimafistických dohovorov a závislostí, nehovoriac už o tom, že takýto prístup odcudzuje masy. 
Poľsko a bývalé Česko-Slovensko prežili i systémové napätia späté s takýmto spôsobom "odchodu od komunizmu". Línia oddeľujúca "demokratúru" od obyčajnej diktatúry je tenká a jej prekročenie môže byť vecou náhody.
Démon

Démon je v kresťanstve diabol, zlý duch, zvodca. Kniežaťom démonov je Belzebub.
Démonizácia

Démonizácia je vyhlasovanie niečoho za diabla, interpretovanie niečoho ako diabolské.
Denominácia

Denominácia môže byť
Denotát

Denotát alebo referent je: logický a jazykovedný (sémantický) termín označujúci:
Deontológia

Deontológia (gr.) je časť etiky, ktorá skúma povinnosť, morálnu požiadavku, normu, to, čo sa má (Sollen). Výraz "deontológia" zaviedol Jeremy Bentham.
Deontologická etika pri rozlišovaní dobra a zla nahliada na úmysel, nie na výsledok resp. dôsledok morálne posudzovaného konania, preto sa dá povedať, že je v protiklade k teleologickej alebo konzekvencialistickej etike. Kantova etika sa považuje za deontologickú, čo možno ľahko pochopiť z jeho kategorického imperatívu.
Depresia

Depresia (z latinského deprimere, utláčať, umlčiavať &lt; de- + premere, "nadol" + "tlačiť") môže byť:
Josef Derbolav

Josef Derbolav (* 24. marec 1912, Viedeň – † 14. júl 1987, Bonn) bol nemecký filozof, profesor v Bonne. 
Spracúval témy z antickej filozofie, nemeckého idealizmu a jeho vplyvu, problémy teórie jazyka, teórie vedy a praktickej filozofie (etiky, politickej teórie) a pedagogiky.
Dermatoglyfika

Dermatoglyfika je vedný odbor zaoberajúci sa zákonitosťami utvárania a variability papilárneho terénu. Za základ slúžia odtlačky vzorov, ktoré sú na prstoch rúk,
nôh, na dlaniach a stupajach chodidiel. Slúži na určovanie rozdielov medzi etnickými skupinami, na individuálnu identifikáciu, pri paternitných sporoch (určovanie otcovstva), v medicíne ako diagnostická pomôcka a pri výskume dedičnosti.
Dermatológia

Dermatológia je odvetvie lekárstva zaoberajúce sa všetkými chorobnými zmenami na koži, vyvolanými rôznymi vonkajšími i vnútornými príčinami, ich liečbou a prevenciou; kožné lekárstvo.
Dermometer

Dermometer je prístroj na meranie odporu alebo vodivosti kože.
Derogácia

Derogácia znamená zrušenie právneho predpisu alebo jeho časti. Ak sú zrušené len niektoré ustanovenia právneho predpisu, právny predpis aj naďalej zostáva v platnosti, pretože vypustením nektorých ustanovení sa iba novelizuje (mení). Ustanovenie, ktoré úplne alebo čiastočne ruší právny predpis sa nazýva derogačná klauzula. Zvyčajne sa umiestňuje na koniec nového právneho predpisu.
Zrušenie prostredníctvom derogačnej klazuly je výslovné, a to buď explicitné („ruší sa zákon č. 12/1980 Zb.“) alebo implicitné („rušia sa všetky právne predpisy o štátnej arbitráži“). Derogácia však môže byť vykonaná aj mlčky, ak si navzájom odporujú ustanovenia viacerých právnych predpisov (v tomto zmyslu sa niekedy v prípade nového zákona hovorí o obrogácii). Či k tomu v určitom konkrétm prípade naozaj došlo sa určuje podľa kolíznych pravidiel: "lex posterior derogat priori" (neskorší zákon ruší skorší), "lex specialis derogat generali" (konkrétnejší zákon ruší všeobecnejší), příp. také "lex superior derogat inferiori" (zákon vyššej právnej sily ruší zákon nižšej právnej sily).
Klasické rímske právo však chápalo derogáciu len ako čiastočné zrušenie zákona a vedľa nej rozlišovalo abrogáciu, pod ktorou sa rozumelo úplne zrušenie (bez náhrady), nahradenie starého práva novým. Abrogáciu a derogáciu možno rozlišovať aj podľa významu týchto slov v latinčine: abrogácia bude úplným, absolútnym zrušením („smrťou“ normy), zatiaľ čo derogácia bude len neúčinnosťou normy v určitom kontexte („uspaním normy“) – napr. špeciálna norma "ruší" všeobecnú normu – v skutočnosti ju samozrejme nezrušuje, ale len ju namiesto toho uplatňuje v špeciálnych prípadoch.
V záujem právnej istoty by sa právne predpisy mali vždy rušiť explicitne, inak môžu vznikať spory, či určitá právna norma je alebo ne je súčasťou právneho poriadku.
Léger-Marie Deschamps

Léger-Marie Deschamps (* 10. január 1716, Rennes, Francúzsko - † 19. apríl 1774, Montreuil-Bellay) bol francúzsky filozof, materialista, benediktín. 
Spájal racionalizmus blízky spinozismu a dialektické myšlienky. Základným pojmom jeho učenia je pojem univerzálneho celku ako jednoty všetkých fyzických telies. Univerzálny celok je nadzmyslová podstata prístupná iba rozumu.
Descholarizácia

Descholarizácia je odškolštenie spoločnosti, presadzované v súlade s názorom, že vzdelávanie možno zabezpečiť bez inštitúcie školy. Autorom idey descholarizácie je
Ivan Illich, ktorý túto ideu rozvinul vo svojej knihe Deschooling Society (r. 1971).
Pozri aj.
antipedagogika
Desengaňo

Desengaňo (špan.) je barokový stav rozčarovania, straty ilúzií. 
Zdroje desengaňa, zrejme tkvejú predovšetkým v hlbokých svetonárových premenách, ktoré spôsobila renesancia rozrušením dovtedajšej predstavy kozmického poriadku. 'Desengaňo' je dôsledok akejsi 'ontologickej osirelosti', v ktorej sa ocitol autonómne uvažujúci subjekt, potom, čo sa uvoľnil z autoritatínych aristotelovsky pochopených noriem stredoveku, je to zvýraznené vedomie konečnosti
individuá, jeho osudu v rozmere kozmu, tak, ako ho formuloval Pascal. Vo sfére spoločenskej praxe je 'desengaňo' zrejme pocitovou reakciou na rozpad existujúcich sociálnych systémov a na ich reštrukturáciu, ako v prípade Baltasara Graciána dôsledok tak kríz široko spoločenských, ako aj kríz osobných, ktoré pospolu spôsobili, že Gracián akoby sa prestal stotožňovať s
dejinami svojej epochy a svojej spoločnosti, "vystúpil" z nich, prežíval ich ako iluzívny jav, ako "theatrum mundi", ako číru alegóriu reality, ktorú nemožno uchopiť opisom konkrétností ale iba metaforujúcich všeobecností.".
Dešifrovanie

Dešifrovanie alebo dešifrácia môže byť:
Designát

Designát môže byť:
Afekcia

Afekcia môže byť:
Deskripcia entít

Deskripcia entít je identifikácia a rozlíšenie entít a ich tried. Deskripcie entít sú tvorené vetami určitého jazyka, ktorých prvky sú tvorené primitívnymi konceptmi.
Deskriptor

Deskriptor môže byť:
Semion Jefimovič Desnickij

Semion Jefimovič Desnickij (* 1740, Nižyn, Ruská ríša, dnes Ukrajina – † 26. jún 1789) bol ruský osvietenec, prvý profesor práva na Moskovskej univerzite, člen Ruskej akadémie. Navrhol reformu adresovanú komisii pre zostavenie zákonníka, v ktorej sa staval proti nevoľníctvu.
Dešpekt

Dešpekt je opovrhnutie alebo pohŕdanie, opak rešpektu.