burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Samuel Falťan

Samuel (Samo) Falťan (* 22. február 1920 – † 15. december 1991) bol slovenský komunistický partizán, novinár, politik a historik. 
Životopis.
Narodil sa v Hradišti pri Lučenci. V rokoch 1931 – 1935 navštevoval meštiansku školu v Lučenci. Veľký vplyv naňho mal o štyri roky starší brat Michal Falťan a aj preto v rokoch 1947 – 1951 externe študoval na Vysokej škole politickej a sociálnej v Prahe. 
Roku 1942 narukoval na východný front. O rok neskôr prešiel pri Minsku k bieloruským partizánom. Počas SNP priletel v septembri 1944 so skupinou partizánov so spravodajským poslaním na Slovensko.
Od r. 1945 pôsobil v Bratislave ako redaktor v časopisoch "Partizán", "Bojovník", zastával vysoké vysoké politické funkcie a získal hodnosť nadporučík. Bol generálnym tajomníkom Zväzu slovenských partizánov, vedúcim oddelenia ÚV KSČ a ústredným tajomníkom slovenského výboru Zväzu československo-sovietskeho priateľstva (ZČSSP). Aktívne sa podieľal na ovládnutí týchto organizácií, ako aj politického života komunistickou stranou. Napríklad generálny tajomník Demokratickej strany Bugár zažaloval Falťana, ktorý ho očierňoval na stránkach odbojových novín "Partizán""." Miloš Bugár bol odsúdený a Falťan postupoval. Po prevzatí moci vo februári 1948 bol vo voľbách v roku 1948 zvolený za poslanca do Slovenskej národnej rady. Jeho podpis sa nachádza na rezolúcii bývalých partizánskych veliteľov zo dňa 20. októbra 1950 požadujúcej prísny trest pre obžalovaných v procese s Viliamom Žingorom. V rokoch 1946 – 1970 sa zúčastňoval rokovaní Ústredného výboru Komunistickej strany Slovenska. Zastával i funkcie v celoštátnej komunistickej strane. 31. septembra 1968 bol kooptovaný za člena Ústredného výboru Komunistickej strany Československa. V rokoch 1962 – 1968 bol aj zamestnancom Historického ústavu SAV.  
Počas pražskej jari sa ako člen odborných komisií a ako predseda slovenského Národného frontu podieľal na príprave federalizácie Československa (vydal na túto tému štúdiu "Slovenská otázka v Československu"). Po uskutočnení federalizácie (1. 1. 1969) sa dostal do novovytvorenej Snemovne národov Federálneho zhromaždenia, kam ho nominovala Slovenská národná rada. V r. 1969 bol podpredsedom vlády ČSSR (druhá vláda Oldřicha Černíka). V máji 1970 rezignoval na poslanecký mandát, čím sa prakticky skončila jeho politická kariéra vo veku 50 rokov.
Je iróniou osudu, že tento blízky kolega G. Husáka (pracovali spolu v Historickom ústave SAV) počas normalizácie „žil dvadsať rokov v ústraní, keďže nemohol publikovať“. V rokoch 1975 – 1979 pôsobil už iba v Slovenskom národnom múzeu, kde sa venoval dejinám partizánskeho hnutia a SNP.
Jeho syn Mgr. Ľubomír Falťan, CSc., bol podpredsedom SAV pre III. oddelenie vied a teraz je vedúci vedecký pracovník Sociologického ústavu SAV.
Mária Vyvíjalová

 
Mária Vyvíjalová (* 22. máj 1921, Mojzesovo – † 27. február 2003) bola slovenská historička. 
Od roku 1953 pracovala v HÚ SAV. Venovala sa prekladu latinských prameňov a slovenskému národnému obrodeniu od konca 18. storočia.
Karol Laco

JUDr. Karol Laco, DrSc. (* 28. október 1921, Sobotište – † 13. apríl 2009) bol slovenský právnik, vysokoškolský pedagóg, politik, od roku 1966 člen právnej komisie ÚV KSČ, od roku 1968 poslanec FZ ČSSR, v rokoch 19691988 podpredseda federálnej vlády, predseda legislatívnej rady vlády ČSSR.
Roku 1948 vyštudoval Právnickú fakultu UK. Roku 1953 získal docentúru. Od roku 19531954, 19561957 a 19611963 dekan Právnickej fakulty UK. Roku 1964 získal profesúru. Roku 1967 titul doktor vied.
Július Mésároš

PhDr. Július Mésároš, DrSc. (* 28. november 1923, Čaka† 9. december 2006) bol slovenský historik, rodák z Čaky pri Leviciach, spoluautor viacerých základných syntetických akademických diel o dejinách Slovenska a Česko-Slovenska, ktoré vyšli od 60. do 80. rokov 20. storočia. 
J. Mésároš sa zaoberal pôvodne najmä problematikou roľníckej otázky na Slovensku v 19. storočí, neskôr celkovým vývojom Slovenska v 19. storočí (so zameraním na národné hnutie, roľníctvo, Ľ. Štúra a meruôsme roky), v 90. rokoch najmä otázkami maďarizácie.
Dielo.
Spoluautor syntetických diel:
Autor monografií, napr.:
Okrem toho je autorom veľkého množstva článkov.
Zbierka jeho článkov vyšla pod názvom "Zložité hľadanie pravdy o slovenských dejinách" (Bratislava 2004).
Ján Tibenský

PhDr. Ján Tibenský, DrSc. (* 26. august 1923, Budmerice – † 11. máj 2012, Bratislava) bol slovenský historik, pracovník Historického ústavu Slovenskej akadémie vied od 1. januára 1951. 
Zabezpečoval vydanie diela D. Rapanta, "Slovenské povstanie roku 184849" a tri zväzky diela "Sedliacke povstanie na východnom Slovensku roku 1831". Vytvoril originálnu koncepciu národného obrodenia. Od 60. rokov 20. storočia sa venoval aj problematike vývoja vedy a techniky na území Slovenska.
Osobný archívny fond.
Osobný archívny fond Jána Tibenského je uchovávaný v Ústrednom archíve Slovenskej akadémie vied v Bratislave. Obsahuje archívne materiály, ktoré dokumentujú jeho vedeckú činnosť. K spracovanému osobnému fondu (spracovaný v roku 1993) neskôr pribudol aj dodatok (spracovaný v roku 2005).
Ľudovít Holotík

PhDr. Ľudovít Holotík, DrSc. (* 5. jún 1923, Sereď† 30. november 1985) bol slovenský historik.
V rokoch 19531968 bol riaditeľom HÚ SAV, v rokoch 19701981 zastával funkciu predsedu Slovenskej historickej spoločnosti.
Antonín Jaroslav Liehm

Antonín Jaroslav Liehm (* 2. marec 1924, Praha – † 4. december 2020) bol český novinár, publicista a filmový kritik, predstaviteľ obrodného procesu v roku 1968.
V roku 1946 založil s Emilom Františkom Burianom časopis "Kulturní politika". V 60. rokoch viedol zahraničnú a filmovú rubriku v denníku Literární noviny. Po potlačení Pražskej jari žil v USA a Francúzsku, v roku 1984 založil v Paríži časopis "Lettre internationale". Po Nežnej revolúcii bol členom redakčnej rady týždenníka "Česko-slovenské Mosty" a predsedom redakčnej rady "Listov".
Ján Sirácky (historik)

Ján Sirácky (* 29. máj 1925, Petrovec, Srbsko - † 28. október 1998, Bratislava) bol slovenský historik.
V máji roku 1950 bol spolu s viacerými Slovákmi z Juhoslávie zatknutý a v októbri 1950 odsúdený na 20 rokov väzenia v protijuhoslovanskom, podľa vtedajšej terminológie protititovskom procese. Vo väzení strávil vyše 5 rokov. V júli roku 1955, keď sa začali normalizovať vzťahy medzi ZSSR a Juhosláviou, bol prepustený z väzenia na amnestiu, ale rehabilitovali ho až roku 1964.
Pôsobil v Historickom ústave SAV od decembra roku 1957 do roku 1968. Venoval sa slovenskému vysťahovalectvu do Maďarska, Juhoslávie, Rumunska a česko-slovensko-juhoslovanským vzťahom.
Bohuslav Graca

Bohuslav Graca (* 5. január 1925, Horná Lehota – † 24. apríl 1976, Bratislava) bol slovenský komunistický funkcionár, historik a publicista.
Životopis.
Vychodil ľudovú školu v Hornej Lehote, do 1945 študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici, 19451946 históriu na KU v Prahe, 19461947 na UK v Bratislave, 19471952 na Štátnej univerzite v Leningrade. Vedecký tajomník odbočky Československo-sovietskeho inštitútu, vedúci Katedry dejín KSČ a československých dejín Ústrednej straníckej školy ÚV KSS, riaditeľ Ústavu dejín KSS, tajomník ÚV KSS v Bratislave, od 1970 pracovník bratislavskej pobočky vojenských dejín Slovenského Vojenského historického ústavu v Prahe.
Jeho svetonázor sa formoval v rodine, rozvíjal sa pod vplyvom E. Gwerka a A. Göllnerovej-Gwerkovej, ktorá ovplyvnila jeho záujem o históriu. Účastník ilegálneho boja banskoštiavnickych študentov, spolupracoval s partizánskou brigádou. Po skončení štúdia pôsobil v ideologickej oblasti. Ako historik sa venoval najmä problematike protifašistického národnooslobodzovacieho boja vrcholiaceho v SNP. Prispieval do novín a časopisov. Nositeľ vyznamenaní.
Lubomír Emil Havlík

Lubomír Emil Havlík (* 30. august 1925, Znojmo – † 5. marec 2000, Brno) bol moravský historik, medievalista a vedecký pracovník. 
Život.
Skončil Filozofickú fakultu Masarykovej univerzity v Brne. Pracoval ako stredoškolský profesor, v roku 1951 bol prepustený pre stratu dôvery. Od roku 1956 pracoval v Slovanskom ústave ČSAV. Po roku 1990 pôsobil ako vedecký pracovník Ústavu dejín východnej Európy. Bol odborníkom na stredoveké dejiny a Veľkú Moravu. Bol členom Múzejnej a vlastivednej spoločnosti, Moravského národného kongresu a Spoločnosti pre Moravu a Sliezsko. Od 30. novembra 1996 bol majstrom Rádu moravských rytierov svätého Rastislava a Kolumbána s titulom Eq. M.
Juraj Zvara

Juraj Zvara (* 1926) je slovenský pedagóg, historik. 
Ukončil UK v Bratislave v roku 1954. Prednášal vedecký komunizmus. Zaoberal sa národnostnou politikou.
Bohuslav Chropovský

Prof. PhDr. Bohuslav Chropovský, DrSc. (* 9. august 1926, Čataj – 5. máj 2009) bol významný slovenský archeológ. 
Životopis.
Narodil sa 9. augusta 1926 v Čataji v mnohodetnej rodine chudobného dedinského kováča. Študoval na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, kde roku 1952 získal titul PhDr. Následne na univerzite aj pôsobil až do roku 1957, kedy svoju činnosť pevne zviazal s Archeologickým ústavom Slovenskej akadémie vied. V roku 1964 získal na Univerzite Komenského docentúru. V rokoch 1970-1990 bol riaditeľom Archeologického ústavu SAV v Nitre. Pôsobil ako prezident Medzinárodnej únie vied prehistorických a protohistorických (UISPP) pri UNESCO. V rokoch 19881991 pôsobil ako generálny sekretár Union Internationale d'Archeologie Slave.
Venoval sa problematike etnogenézy Slovanov a počiatkom slovenských národných dejín. Je autorom dvoch desiatok monografií a vyše dvoch stovák vedecko-populárnych článkov a odborných štúdií.
3. januára 2002 mu prezident Slovenskej republiky Rudolf Schuster udelil Pribinov kríž I. triedy za celoživotný vedeckovýskumný prínos v oblasti archeológie.
Stanislav Matoušek

Stanislav Matoušek (*1927) je právnik a pedagóg, od roku 1951 pedagóg Práv. fakulty UK.
Milan Štefanovič

Prof. JUDr. Milan Štefanovič, DrSc. (* 19.6.1927, + 30.6.2018) slovenský právnik, profesor v predmete Svetové právne systémy na Bratislavskej vysokej škole práva (dnes Paneurópska vysoká škola v Bratislave), bývalý vedúci katedry správneho práva, práva životného prostredia a finančného práva Právnickej fakulty Trnavskej univerzity, poslanec bývalého FZ ČSFR a tamtiež člen ústavného výboru. V roku 1973 bol prvým zakladajúcim dekanom Právnickej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach.
Ľudovít Haraksim

PhDr. Ľudovít Haraksim, CSc. (* 1. august 1928, Užhorod † 18. november 2008, Bratislava) bol slovenský historik. Bol považovaný za jedného z najväčších znalcov dejín Rusínov na Slovensku. 
Životopis.
Narodil sa v Užhorode (Podkarpatská Rus dnes Zakarpatská oblasť na Ukrajine), kde jeho otec pochádzajúci z Vyšnej Jablonky pracoval na stavbe železnice. Vyštudoval Filozofickú fakultu UK v Bratislave. Pracoval v Ústave dejín európskych socialistických krajín SAV. Od roku 1970 pracoval v Historickom ústave SAV, po čistkách v roku 1971 v Slovenskom národnom múzeu v Bratislave. Venoval sa problematike medzislovanských vzťahov v prvej polovici 19. storočia, a národnostným pomerom v Uhorsku v 19. storočí.
Pôsobil ako podpredseda Slovenskej historickej spoločnosti, člen Rady vlády SR pre národnosti, člen Kolégia ministra kultúry SR a člen Slovenského helsinského výboru.
V roku 1994 mu Matica slovenská udelila Cenu Daniela Rapanta.
Vladimír Matula (historik)

PhDr. Vladimír Matula, DrSc. (* 30. apríl 1928, Dolný Ďúrad, Slovensko – † 13. február 2011, Bratislava, Slovensko) bol slovenský historik. Pracoval v Historickom ústave Slovenskej akadémie vied, v rokoch 1955 – 1958 bol riaditeľom Slovenského národného múzea v Martine. Venoval sa téme slovenského národného obrodenia a osobe Ľudovíta Štúra, problematike slovanských súvislostí Štúrovej činnosti.
Karel Pichlík

Karel Pichlík (* 2. marec 1928, Praha† 16. apríl 2001, Praha) bol český historik, spolupracovník Masarykovho ústavu AV ČR. V historickej práci sa zameriaval sa na české a slovenské dejiny 20. storočia a na dejiny rakúsko-uhorskej a česko-slovenskej armády. V r. 1968 sa angažoval v redakčnej rade časopisu „Dějiny a současnost“ za čo mu počas normalizácie zakázali publikovať. Patrí do skupiny pôvodných signatárov Charty 77.
Životopis.
V roku 1947 zmaturoval na reálnom gymnáziu v Prahe na Vyšehrade. V tom istom roku vstúpil do KSČ. V rokoch 1949 až 1953 študoval históriu na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Po ukončení štúdia zostal na katedre histórie ako asistent a neskôr odborný asistent. V roku 1958 nastúpil ako vedecký pracovník do Vojenského historického ústavu v Prahe. V rokoch 1959 až 1965 a 1968 až 1969 bol členom redakční rady časopisu "Dějiny a současnost". V roku 1962 získal titul kandidáta vied (CSc.), roku 1967 doktorát filozofie (PhDr.). Habilitoval sa roku 1968, ale z politických dôvodov bol menovaný za docenta až v roku 1990. 
Po invázii vojsk Varšavskej zmluvy do Československa v auguste 1968 bol ako stúpenec spoločenských a politických reforiem nazývaných Pražská jar prenasledovaný normalizačným režimom. V roku 1969 bol vylúčený z KSČ a prepustený z Vojenského historického ústavu. Mnoho rokov mu bola zakazovaná nielen vedecká, ale aj akákoľvek iná kvalifikovanejšia práca. V rokoch 1970 až 1988 pracoval ako pomocný robotník ( o. i. aj ako odčítavač stavu vodomerov) v podniku Vodné zdroje. Práci vo vlastnom obore sa mohol venovať len súkromne a viac-menej tajne. Na konci roka 1976 v prvej skupine signatárov podpísal vyhlásenie opozičnej skupiny Charta 77.
K svojej profesii sa mohol vrátiť až po Nežnej revolúcii v novembri 1989. V rokoch 1990 až 1994 pracoval v Historickom ústave Čs. armády (od roku 1993 Historický ústav Armády ČR; nástupnícka organizácia Vojenského historického ústavu) z toho prvé tri roky vo funkcii riaditeľa Pamätníka odboja.
Predsedal redakčnej rade v časopisoch "Dějiny a současnost" (1990 až 1992) a "Historie a vojenství" (1990 až 1994). Zúčastnil sa na práci v niekoľkých historických komisiách: Historickej komisie KC Občianskeho fóra (1989 až 1990), Československo – rakúskej komisie historikov (1990 až 1992) a Česko-slovenskej komisie historikov (od roku 1994). Tiež bol členom správnej rady Ústavu T. G. Masaryka (od roku 1990) a Československého dokumentačného strediska (od roku 1999). V roku 1998 mu prezident Česka udelil Medailu Za zásluhy II. stupňa.
Dielo.
Spoluautorstvo v zborníkoch.
Okrem uvedených knižne vydaných prác bol aj autorom celého radu odborných článkov. Publikoval v niekoľkých tematických zborníkoch a časopisoch: "Historie a vojenství", "Historický časopis SAV", "Literární listy", "Československý časopis historický", "Listy Masarykovy společnosti", "Österreichische Osthefte", "Vojnoistorijski glasnik", "Revue d´histoire moderne et contemporaine", "La nouvelle alternative" a ďalších.
Július Sopko

PhDr. Július Sopko, CSc. (* 1. jún 1929, Blažice – † 9. november 2020) bol slovenský kodikológ, historik a archivár.
Ako mladého verbistického novica ho na nitrianskej kalvárii zasiahla Akcia K 2, ktorou komunistický režim v noci z 3. na 4. mája 1950 opätovne zasiahol proti mužským reholiam. Bol deportovaný do zberného kláštora v Podolínci a následne musel narukovať do pomocných technických práporov v Jičíne a v Brne.
Po prepustení do civilu študoval históriu a klasickú filológiu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského, pracoval v Štátnom slovenskom ústrednom archíve. Od roku 1965 pôsobil v Historickom ústave SAV, odborník na stredoveké rukopisy a kroniky. Prednášal latinčinu a kodikológiu na Filozifickej fakulte Univerzity Komenského a Trnavskej univerzity v Trnave.
Milan Ferko

Milan Ferko (pseudonymy A. Binderov, František Milko a i.) (* 14. december 1929, Veľké Rovné – † 26. november 2010) bol slovenský prozaik, básnik, dramatik, autor literatúry pre deti a mládež a textár; brat Jána Ferka a novinárov Jozefa a Vladimíra Ferka, otec PHDr. Dragana a akademického sochára Ľubomíra Ferka.
Životopis.
Pochádzal z drotárskej rodiny. Vzdelanie získaval vo Veľkom Rovnom, Žiline, Nitre a neskôr vyštudoval Právnickú fakultu Univerzitu Komenského v Bratislave. V rokoch 1951 – 1955 bol redaktorom denníka Smena, v rokoch 1955 – 1956 týždenníka Kultúrny život. Od roku 1956 bol zakladateľom a šéfredaktorom Mladej tvorby, v rokoch 1960 – 1969 bol šéfredaktorom Slovenských pohľadov. Pre podporu obrodného procesu na stránkach Slovenských pohľadov v septembri 1969 odvolaný a vylúčený zo Zväzu slovenských spisovateľov. V rokoch 1970 – 1975 bol redaktorom vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ, od roku 1976 sa profesionálne venoval literárnej tvorbe. Po roku 1989 bol vedúcim činiteľom Spolku slovenských spisovateľov, predsedom umeleckého odboru Matice slovenskej, v roku 1993 jej „vrátil“ Slovenské pohľady, ktoré viedol do konca roka 1994. V rokoch 1994 – 1998 bol generálny riaditeľ sekcie štátneho jazyka a národného písomníctva na Ministerstve kultúry SR. Jeho syn Ľubomír Ferko je známy výtvarník.
2. januára 2011 ho prezident Ivan Gašparovič vyznamenal Radom Ľudovíta Štúra I. triedy in memoriam.
Tvorba.
Začiatky jeho literárnej tvorby tvorili aktuálne články, knižný debut mu vyšiel až v roku 1951. Na začiatku sa venoval písaniu poézie, ktorá sa niesla v duchu nadšenia zo stavieb mládeže a sovietskych a internacionálnych vzorov. Neskôr sa snažil vyrovnať so socialistickou etikou a politickými premenami sveta. Venoval sa tiež literatúre faktu a románom pre deti a mládež, kde písal o Indiánoch, pirátoch, slávnych zbojníkoch, či svoje vlastné zážitky z detstva, ktoré poznačila 2. svetová vojna. V detskej poézii sa pokúsil hravou formou podať poznatky o socialistickom živote, nových vynálezoch, technike alebo spracovával staršie typy rozprávok. Okrem poézie a prózy sa venoval tiež písaniu drámy, rozhlasových hier, literatúry faktu a je autorom textov piesní, ktoré zhudobnil M. Novák, Ján Cikker, A. Moyzes a iní. Venoval sa tiež prekladom poézie najmä z ruštiny, ale i bulharčiny a srbochorvátčiny.
Ján Hučko

Prof. PhDr. Ján Hučko, DrSc. (* 7. marec 1929, Stará Turá – † 21. marec 2001) bol slovenský historik a vysokoškolský pedagóg.
Život.
Narodil sa 7. marca 1929 v rodine pekárskeho majstra. Po absolvovaní učiteľskej akadémie začal študovať na Pedagogickej fakulte UK históriu a slovenčinu. Po absolvovaní štúdia pôsobil na fakulte ako odborný asistent. Roku 1958 začal pôsobiť na Katedre československých dejín a archívnictva Filozofickej fakulty UK. Tu vyučoval dva nosné predmety: slovenské dejiny 19. storočia a historiografiu. Po smrti profesora Gosiorovského († 1978) sa stal vedúcim Katedry československých dejín a archívnictva FFUK, ktorú viedol viac ako 15 rokov.
Postupne získal vedecké hodnosti kandidáta vied (1962), docenta (1967), doktora historických vied (1976) a nakoniec 1. marca 1979 hodnosť profesora.
Bol držiteľom Pamätnej medaily Pavla Križku za zásluhy o rozvoj slovenského archívnictva, Striebornej a Zlatej medaily Univerzity Komenského.
Tvorba.
Vedecké dielo venoval slovenskému národnému obrodeniu, v ktorom sledoval národobuditeľkú činnosť kolektívov a jedincov. Za jeho najvýznamenjšie dielo sa považuje "Sociálne zloženie a pôvod slovenskej obrodeneckej inteligencie", v ktorom odkryl genézu slovenskej inteligencie a jej sociálne a vzdelanostné aspekty. K významným dielam sa radia aj biografické monografie, venované slovenským národovcom ("Gašpar Fejérpataky-Belopotocký", "Michal Miloslav Hodža", "Ctibor Zoch", "Život a dielo Ľudovíta Štúra"). Okrem toho spolupracoval na učebniciach pre stredné a vysoké školy. So SAV spolupracoval na syntéze slovenských dejín. Svojimi príspevkami prispel aj do Encyklopédie Slovenska, Pedagogickej encyklopédie a Encyklopédie Bratislavy. Mladšej generácii je určené jeho populárno-vedecké dielo "Slovenská jar".
Vincent Sedlák

Prof. PhDr. Vincent Sedlák, CSc. (* 2. december 1930, Krakovany – † 20. január 2009, Bratislava) bol slovenský historik, medievalista a vysokoškolský profesor. 
Roku 1953 vyštudoval latinčinu a dejepis na Filozofickej fakulte UK, roku 1967 získal titul PhDr. 
Zaoberal sa predovšetkým prípravou a vydávaním stredovekých prameňov k dejinám Slovenska. V rokoch 1969 – 1978 a po roku 1986 bol vedúcim Výskumného pracoviska ČSAV v Budapešti, vedúcim dokumentačného oddelenia Historického ústavu Slovenskej akadémie vied. Prednášal na Filozofickej fakulte Trnavskej univerzity.
Ľubomír Lipták

PhDr. Ľubomír Lipták, DrSc. (* 26. apríl 1930, Melčice – † 20. október 2003, Bratislava) bol slovenský historik. Študoval na fakulte žurnalistiky Vysokej škole politickej v Prahe, v rokoch 19521969 pracoval v HÚ SAV. Od roku 1970 zákaz publikovania, do roku 1990 Slovenské národné múzeum, publikoval pod pseudonymom Ján Michalec. Po roku 1989 sa vrátil do HÚ SAV, bol šéfredaktorom Historického časopisu.
Július Handžárik

Július Handžárik (*1930) je slovenský publicista, bol spolupracovník denníka Slovenská Republika.
Matúš Kučera

Prof. PhDr. Matúš Kučera, DrSc. (* 28. október 1932, Mojtín – † 15. december 2022, Bratislava) bol slovenský historik, odborník na stredoveké dejiny, spisovateľ, vysokoškolský pedagóg, bývalý politik a diplomat. Kučera patril k zakladateľskej generácii slovenskej vedeckej medievistiky.
Životopis.
Kučera sa narodil v obci Mojtín v Strážovských vrchoch. Študoval postupne na gymnáziu piaristov v Trenčíne, krátko na gymnáziu v Nitre a v roku 1951 maturoval na Štátnom gymnáziu v Trenčíne. Vyštudoval slovenčinu a históriu na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity, resp. Univerzity Komenského (19511956), v roku 1955 tiež na Karlovej univerzite v Prahe. Po štúdiách v Prahe a Bratislave prednášal na FiF UK slovenské dejiny. V roku 1989 zriadil katedru slovenských dejín a stal sa jej vedúcim. 
V rokoch 19921993 bol ministrom školstva Slovenska za HZDS, v rokoch 19931998 veľvyslancom Slovenska v Chorvátsku, v rokoch 19971998 v Bosne a Hercegovine. Taktiež bol v roku 1992 zvolený za Stredoslovenský kraj, kandidujúc za stranu HZDS, za poslanca Snemovne národov Federálneho zhromaždenia ČSFR. V Snemovni bol predsedom poslaneckého klubu HZDS. Mal spolu s Michalom Kováčom a Romanom Zelenayom zásluhy na efektívnom zániku federácie a vzniku samostatného Slovenska pri hlasovaní FZ zo dňa 25. novembra 1992. V roku 1998 bol zvolený za generálneho riaditeľa Slovenského národného múzea, neskôr, až do roku 2008 pôsobil ako profesor histórie na Univerzite sv. Cyrila a Metoda v Trnave. V roku 2010 patril medzi ľudí presadzujúcich zachovanie jazdeckej sochy Svätopluka I. na nádvorí Bratislavského hradu. Na dôchodku žil v Bratislave.
Hodnotenie iných historikov.
Slovenský historik a vedúci Katedry slovenských dejín na Filozofickej fakulte UK, profesor Martin Homza, takto hodnotí prácu Matúša Kučeru: 
""Ku všetkým uvedeným moderným metódam a postupom práce historika, ktoré Matúš Kučera ako prvý vôbec použil v slovenskej historiografii, potom treba priradiť ešte tradičné školenie v pomocných vedách historických. No a v neposlednom rade tiež výbornú znalosť latinčiny a iných jazykov, čo mu zas napomáhalo pristupovať k pramennému materiálu s patričným kritickým odstupom."
Ivan Mrva pozitívne hodnotí rozsah jeho diela, ale aj jeho pedagogické schopnosti:
"Rozsiahle dielo, ktoré po sebe zanechal, má trvalú platnosť a patrí medzi skvosty moderného slovenského dejepisectva". [...] "Ako pedagóg vychoval niekoľko generácií historikov, archivárov i učiteľov dejepisu. Jeho vedomosti, rétorické schopnosti i smelé konštrukcie dokázali upútať, a tak prednáškové miestnosti mal vždy plné poslucháčov"."
Dielo.
Knižné publikácie:
Ladislav Deák

PhDr. Ladislav Deák, DrSc. (* 13. január 1931, Markovce – † 15. november 2011, Bratislava) bol slovenský historik, odborník na dejiny strednej Európy a Balkánu v medzivojnovom období.
Juraj Chovan

Juraj Chovan (* 3. január 1931, Gombáš) je slovenský pedagóg, redaktor, literárny historik, pracovník Matice slovenskej. 
Životopis.
V roku 1942 sa stal žiakom gymnázia v Ružomberku. Po skončení štvrtej triedy ho prijali do Malého seminára v Levoči, kde začal študovať na tamojšom gymnáziu, a kde absolvoval piatu a šiestu triedu. Po prevzatí moci v štáte Komunistickou stranou bol seminár zatvorený a premenený na internát. Na protest, vtedy už ako septimán, vystúpil z levočského gymnázia s úmyslom pokračovať v Ružomberku. Pre údajné obštrukcie vtedajšieho riaditeľa levočského gymnázia v Ružomberku mohol pokračovať až od januára 1949, kde potom aj v roku 1950 zmaturoval. Po maturite bol prijatý za bohoslovca do Veľkého seminára v Spišskej Kapitule, ale ani tam už nemohol pokračovať v štúdiu, lebo od septembra 1950 bol aj tento seminár zatvorený.
Dva roky potom pracoval ako prevádzkový účtovník v Štátnych lesoch a v októbri 1952 začal študovať na Filozofickej fakulte UK v Bratislave filológiu. Po skončení štúdia pracoval najprv ako učiteľ na Strednej textilno-papiernickej škole v Ružomberku, až napokon na dlhý čas zakotvil v Matici slovenskej v Martine. Tu rozvinul svoju vedeckú a publikačnú činnosť.
&lt;br&gt;V roku 1970 dosiahol doktorát z filozofie a v roku 1980 aj vedeckú hodnosť Kandidáta vied (CSc.). Literárnu históriu obohatil o viaceré významné zistenia a osobitne sa zaslúžil o rozvoj literárneho múzejníctva, za čo dostal i najvyššie vyznamenanie rezortu Ministerstva kultúry SR – Zaslúžilý pracovník kultúry a Cenu Andreja Kmeťa. Neprestal sa však zaoberať aj vecami teologickými a katolíckou spisbou. Tri roky pôsobil aj ako šéfredaktor Katolíckych novín a zaslúžil sa o obnovu vydávania časopisu Verbum.
Ladislav Kováč (biochemik)

Prof. RNDr. Ladislav Kováč, DrSc. (* 4. apríla 1932, Závažná Poruba) је slovenský biochemik a vysokoškolský pedagóg. V rokoch 19891990 bol ministrom školstva, mládeže a telesnej výchovy Slovenska.
Jozef Jablonický

PhDr. Jozef Jablonický, DrSc. (* 3. január 1933, Zavar – † 7. december 2012, Bratislava) bol slovenský historik.
Život.
Absolvoval Filozofickú fakultu UK v Bratislave. V rokoch 19601974 pracoval v Historickom ústave SAV, v rokoch 19741990 v Slovenskom ústave pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody. V roku 1969 vydal knihu "Z ilegality do povstania", v ktorej oponoval vtedajšej rétorike čelných predstaviteľov komunistickej strany o ich angažovanosti v príprave SNP, za čo bol neskôr perzekvovaný. V rokoch 19741990 mal znemožnenú publikačnú činnosť, viaceré jeho samizdatové štúdie boli publikované v zahraničí, najmä v Kanade a USA. Počas normalizácie bol prenasledovaný a sledovaný pod kódovým označením „Anti“ komunistickou ŠtB. Po r. 1990 pracoval v Ústave politických vied SAV, v rokoch 19901998 ako jeho riaditeľ, v rokoch 19982007 ako predseda vedeckej rady. V rokoch 1990 – 1992 bol predseda Komisie vlády SR a zároveň podpredseda Komisie vlády ČSFR pre analýzu historických udalostí v rokoch 1967 – 1970.
Viliam Plevza

PhDr. Viliam Plevza, DrSc. (*1934) je bývalý stranícky historik, od roku 1980 univerzitný profesor (Filozofická fakulta UK), organizátor historickej vedy v ČSSR, od 1980 akademik SAV a od 1982 ČSAV. Zaoberal sa dejinami revolučného robotníckeho hnutia, komunistickej strany a novšími politickými dejinami Česko-Slovenska, od roku 1969 riaditeľ Ústavu dejín KSS (od r. 1971 premenovaného na Ústav marxizmu-leninizmu ÚV KSS). Po novembri 1989 vlastník súkromnej galérie "Galéria Excelent" v Bratislave. Od 1978 člen Predsedníctva SAV. V rokoch 1976-1986 kandidát ÚV KSS a od r. 1986 člen UV KSS. V rokoch 1977, 1980, 1985 získal Národnú cenu SSR. V roku 1984 Rad práce a 1985 získal štátnu cenu Klementa Gottwalda.
Michal Eliáš

PhDr. Michal Eliáš, CSc. (* 19. september 1934, Velčice – † 2. apríl 2018, Martin) bol slovenský literárny vedec, kultúrny historik, archivár, editor a pedagóg.
Biografia.
Jedenásťročnú strednú školu absolvoval v Zlatých Moravciach, Vysokú školu pedagogickú absolvoval v Bratislave (19541958). Následne pracoval ako stredoškolský profesor v Komárne (19581961) a ako asistent na Pedagogickej fakulte v Nitre (19611965). Prednášal tu o staršej slovenskej literatúre. Od roku 1965 bol pracovníkom Matice slovenskej v Martine, neskôr zastával funkciu riaditeľa literárno-múzejného oddelenia. Venoval sa najmä výskumu staršej slovenskej literatúry. V roku 1970 obhájil kandidátsku dizertačnú prácu a získal titul kandidáta vied (CSc.), v roku 1971 získal aj titul doktora filozofie (PhDr.) vo vednom odbore teória a dejiny slovenskej literatúry.
Jeho výskumná oblasť zasahuje staršiu slovenskú literatúru, národné dejiny, dejiny Matice slovenskej i slovanských Matíc. Vydal pramenné dokumenty neznámych autorov, Benického "Slovenské verše" z roku 1962, Ignatyho "Vojaka v poli", žartovný slovník slovenských miest a obcí "Abeceda zlata", "Kratochvíľne historiky" – zo starého slovenského humoru, cestopisy štúrovcov "Púť po otčine" a "Cesty štúrovcov". Na vydanie pripravil "Listy Jána Francisciho", Škultétyho štúdie, dokumenty memorandového zhromaždenia "Z prameňov národa", súbor obrazov "Významné osobnosti národných dejín" a "Slávni Slováci". Zostavil a vydal publikácie z dejín Martina, rodnej obce a kúpeľov Bojnice.
V roku 2024 si Michala Eliáša pripomenula Matica slovenská pri príležitosti 90. výročia narodenia. Špeciálne Slovanský odbor Matice si Eliáša pripomenul aj preto, že inšpiroval k prvým kongresom slovanských matíc. Prvé dva kongresy navrhol osobne, no Matica po jeho smrti v tejto tradícii pokračuje. V tomto kontexte sa stala významná kniha "Matice slovanských národov" z roku 1996, ktorá prispela k vzájomnému poznávaniu jednotlivých slovanských Matíc.
Ján Čomaj

Ján Čomaj (* 17. apríl 1935, Radzovce† 26. január 2020, Bratislava) bol slovenský novinár, spisovateľ a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Študoval na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, pracoval v denníku Smena, v roku 1965 inicioval vznik Smeny na nedeľu. Kvôli podpore obrodného procesu bol prepustený zo zamestnania, pracoval v robotníckych profesiách. V rokoch 19901991 bol riaditeľom Tlačového a informačného odboru Úradu vlády, od roku 1992 riaditeľom a. s. Národná obroda. Od roku 1993 bol zástupca šéfredaktora denníka Slovenská republika.
V rokoch 19951998 bol lektorom Fakulty masmediálnej komunikácie Univerzity Cyrila a Metoda v Trnave, v roku 1999 lektor v Akadémii umení v Banskej Bystrici. Od roku 1999 pôsobil v slobodnom povolaní.
Augustín Maťovčík

Doc. PhDr. Augustín Maťovčík, DrSc. (* 19. august 1937, Breza) je slovenský literárny historik, pracovník Slovenskej národnej knižnice v Martine.
Študoval na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave. Od roku 1959 pracoval ako vedúci Literárneho archívu Matice slovenskej v Martine. V rokoch 1967 – 1968 pôsobil na Ústave slovenskej literatúry SAV v Bratislave, potom opäť pracoval v Matici slovenskej v Biografickom oddelení. Z politických dôvodov bol v rokoch 1968-1969 diskriminovaný a nemohol publikovať. V roku 1990 sa stal riaditeľom Biografického ústavu MS, pri zrode ktorého stál v roku 1969. V súčasnosti vedie Odbor správy a výskumu pôvodných prameňov, ktorý tvoria Literárny archív a Národný biografický ústav. Je zodpovedný za vydávanie Bibliografického lexikónu Slovenska a zostavovateľom odborného časopisu Biografické štúdie. Je autorom scenárov niekoľkých dokumentárnych filmov ("Vavrinec Čaplovič", STV Bratislava 2001, réžia Fedor Bartko), mnohých biografických monografií, štúdií a článkov.
V januári 2017 mu prezident Andrej Kiska udelil štátne vyznamenanie Pribinov kríž II. triedy „"za dlhoročné mimoriadne zásluhy o kultúrny rozvoj Slovenskej republiky v oblasti biografie a bibliografie"“.
Marián Hronský

PhDr. Marián Hronský, DrSc. (* 24. august 1940† 3. jún 2012) bol slovenský historik. Po skončení Filozoficke fakulty Karlovej univerzity v Prahe v r. 1962 (odbor história–filozofia) pracoval vo Vojenskom historickom ústave v Bratislave.
Dagmar Čierna-Lantayová

Dagmar Čierna-Lantayová, tiež "Záhorská-Lantayová", "Čierna", "Záhorská" (* 1941) je slovenská historička. 
Skončila FF UK v Bratislave, v r. 1974 - 1990 pôsobila v česko-slovensko-maďarskej zmiešanej historickej komisii. Zaoberá sa dejinami strednej a juhovýchodnej Európy 20. storočia.
Anna Magdolenová

PhDr. Anna Magdolenová, CSc. (* 1941) je slovenská historička, pracovala pre Slovenského historického ústavu Matice slovenskej (SHÚ MS). Zúčastňuje sa na podujatiach Spoločnosti priateľov prezidenta J. Tisu. Ocenená v roku 2011 Cenu Daniela Rapanta.
Dušan Kováč

PhDr. Dušan Kováč, DrSc. (* 3. január 1942, Humenné) je slovenský historik, spisovateľ, vedúci vedecký pracovník, bývalý člen predsedníctva Slovenskej akadémie vied. Je nevlastným bratom bývalého prezidenta Michala Kováča. Venuje sa slovenským a stredoeurópskym dejinám 19. a prvej polovice 20. storočia.
Životopis.
Narodil sa v úradníckej rodine. V rodnom meste vychodil základnú a strednú školu (19561959). Po absolvovaní štúdia histórie a ruštiny na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v roku 1964 pôsobil ako stredoškolský profesor v Partizánskom (19591965) a v Bratislave (19661968).
V rokoch 19681981 pracoval v Ústave dejín európskych socialistických krajín SAV, 19811998 v Historickom ústave SAV. Historický ústav riadil v rokoch 19901998. Neskôr pôsobil v predsedníctve SAV, najprv ako vedecký sekretár (19982005), v ďalšom období ako podpredseda SAV pre 3. oddelenie vied (spoločenské vedy). Absolvoval niekoľko študijných pobytov: v Spojených štátoch (1991), Spojenom kráľovstve (1994) a dvakrát v Rakúsku (1992 a 1996).
Dielo.
Umenie.
Od roku 1959 publikoval básne a prózu v Mladej tvorbe, neskôr aj v Slovenských pohľadoch a v Novom slove. Okrem toho píše rozhlasové hry, poviedky a eseje.
Hry:
Knihy:
Jozef Klimko

Prof. JUDr. Jozef Klimko, DrSc. (* 10. február 1942, Prievidza – † 24. január 2021) bol slovenský právnik a pedagóg.
V roku 1965 absolvoval štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde potom pôsobil na katedre právnych dejín. V rokoch 19741977 robil archívny výskum vo Francúzsku k problematike Parížskej mierovej konferencie v r. 1919. V r. 19891994 prodekan PF UK.
V rokoch 20042007 bol veľvyslancom v Rakúsku. Jeho predchodcom bol Ľubor Bystrický a nástupcom Peter Lizák. Od roku 2008 bol rektorom Bratislavskej vysokej školy práva. Od roku 2017 opäť pôsobil na Právnickej fakulte UK v Bratislave.
V roku 1991 bol vymenovaný za profesora v odbore dejiny štátu a práva.
Svätoslav Mathé

Svätoslav Mathé (*1943 † 2018) slovenský politológ a publicista
Dielo.
-Cesta k samostatnosti (Matica slovenská 2006)
Milan Podrimavský

PhDr. Milan Podrimavský, CSc. (* 8. november 1943, Teplý Vrch† 24. september 2011) je slovenský historik, zástupca riaditeľa Historického ústavu SAV v r. 1995-2006.
Vojtech Čelko

Vojtech Čelko (* 26. júl 1946, Bratislava) je slovenský a český historik, rodák z Bratislavy. Študoval na FF UK v Prahe, FF UJEP v Brne. Pracoval v Historickom ústave a Orientálnom ústave ČSAV, V r. 19851993 bol riaditeľ v Dům Slovenské kultury v Prahe, v súčasnosti (2014) pracuje v Ústave pro soudobé dějiny AV ČR.
Peter Štrelinger

Peter Štrelinger (* 20. apríl 1946, Martin) je slovenský prozaik a novinár, bývalý zástupca šéfredaktora denníka "Slovenská Republika". Pre spory v denníku v auguste 1996 odmietol prijať novinársku Cenu Ľudovíta Štúra, ktorou vláda a vedenie provládneho Združenia slovenských novinárov (ZSN) odmeňovala žurnalistov. Neskôr sa upriamil na literárnu biografiu.
Životopis.
V roku 1961-1964 študoval slovenčinu a angličtinu na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici. Po štúdiách krátko učil, 1969- 1976 odborný pracovník Matice slovenskej v Martine, 1976-1989 Literárneho oddelenia Zväzu slovenských spisovateľov v Bratislave, 1990-1993 redaktor "Slovenských národných novín", 1994-1996 denníka "Slovenská republika", 1996-1998 v "Literike", 1998-1999 v "Literárnom týždenníku", od 2000 v "Bratislavskom Večerníku", potom v slobodnom povolaní. 
Začal drobnou literárnou publicistikou, literárnohistorickými článkami v príležitostných zborníkoch, neskôr upriamil svoj záujem na literárnu biografistiku. Z tejto oblasti vydal dva zväzky pod názvom KTO PROTI OSUDU. Prvý zväzok obsahuje biografické miniatúry niektorých predstaviteľov slovenského národného a literárneho života 19. storočia, druhý zväzok je venovaný literárnym osobnostiam prvej polovice 20. storočia.
Vydal biografickú novelu o M. Kukučínovi, ďalej humoristicko-
satiristicky ladené poviedky a román, okrem toho je autorom divadelnej hry a televíznych hier. Výsledkom jeho novinárskej tvorby sú knihy investigatívnych reportáží.
Drahoslav Machala

Drahoslav Pavel Machala (* 16. november 1947, Zemianske Podhradie – † 1. január 2015, Bratislava) bol slovenský spisovateľ, novinár a publicista.
Životopis.
Základnú školu navštevoval v Bošáci. Maturitnú skúšku zložil v roku 1965 na Gymnáziu v Novom Meste nad Váhom. Po ukončení stredoškolského štúdia bol prijatý na Filozofickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave (FiF UK), Katedru novinárstva. Prijímacie pohovory na katedru novinárstva sa skladali z dvoch častí, prvý rok bol študent prijatý a potom musel nastúpiť na rok na výrobnú prax. Začínal ako robotník v Pozemných stavbách v Novom Meste nad Váhom, neskôr v Tlačiarenských závodoch v Bratislave. Počas štúdia žurnalistiky na FiF UK v rokoch 19661971 absolvoval trojmesačnú prax v redakcii časopisu "Kultúrny život". Základnú vojenskú službu absolvoval v redakcii Armádneho vysielania Československého rozhlasu v Prahe.
Pôsobil ako redaktor kultúry v bratislavskom "Večerníku", neskôr od roku 1978 ako redaktor kultúry týždenníka "Nové slovo".
Podľa registračného zväzku číslo 22659 komunistickej ŠtB bol Machala od roku 1979 vedený ako agent s krycím menom "Pamír", od roku 1984 ako dôverník s krycím menom "Drahoš". Ako agent mal zbierať informácie o zahraničných novinároch a ich kontaktoch. V priebehu roka podal osem správ, následne ho ŠtB z evidencie vyradila, pretože sa stal nomenklatúrnym kádrom strany.
Od roku 1986 pôsobil ako redaktor kultúry denníka KSS "Pravda".
Ponovembrové pôsobenie.
Od mája 1990 pracoval ako redaktor bratislavskej filiálky týždenníka Matice slovenskej "Slovenské národné noviny". Bol spoluorganizátorom matičných zhromaždení Za zvrchované Slovensko v Bratislave 11. marca 1991, 19. septembra 1991 a 11. marca 1992. Bol účastníkom Kongresu slovenskej inteligencie (KSI) na Donovaloch 30. mája 1992 a signatárom jej vyhlásenia. Bol spoluautorom textu Deklarácie SNR o štátnej zvrchovanosti SR, ktorú KSI zaslala predsedovi SNR I. Gašparovičovi 3. júla 1992, a ktorý bol základom Deklarácie zvrchovanosti SR prijatej SNR 17. júla 1992.
Od mája 1993 bol redaktorom denníka "Republika", resp. "Slovenská republika". Bol zástupcom šéfredaktora týždenníka Spolku slovenských spisovateľov "Literárny týždenník", v rokoch 1996 a 1998 publikoval zborníky rozhovorov Otvorené okná Literárneho týždenníka I., II. V období 19961998 bol riaditeľom Národného literárneho centra v Bratislave. Za vlád Mikuláša Dzurindu bol poslaneckým asistentom Miroslava Číža zo Smeru. Za prvej vlády Roberta Fica premiérovi občas písal prejavy. Dostal sa aj k štátnej zákazke za 170-tisíc eur od ministerstva školstva ovládaného SNS na učebnice pod názvom "Slovenská vlastiveda", ktoré neskôr historici kritizovali. V roku 2013 bol valným zhromaždením Matice slovenskej v Martine zvolený za člena Výboru MS, neskôr bol Výborom MS zvolený za člena Predsedníctva Matice slovenskej.
Patril medzi stály autorský kruh vydavateľstva Perfekt.
18. apríla 2012 Machala fyzicky napadol spisovateľa Tomáša Janovica po Janovicovom slovnom útoku. Machala je z minulosti známy viacerými slovnými útokmi na Janovica.
Zomrel 1. januára 2015 po ťažkej chorobe.
Lukáš Machala je synom Drahoslava Machalu.
Marta Podhradská

Marta Podhradská (* 28. jún 1949, Lehnice) bola slovenská poetka, prekladateľka a politička.
Životopis.
Vzdelanie získala v Šamoríne a na filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Pracovala v Univerzitnej knižnici, vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ, od roku 1994 bola pracovníčkou členského ústredia Matice slovenskej, v rokoch 19941998 bola riaditeľkou tlačového odboru Ministerstva kultúry a od roku 1998 bola poslankyňou Národnej rady Slovenskej republiky (za stranu ĽS-HZDS). Napokon učila slovenčinu, literatúru a geografiu v ZŠ Lehniciach.
Tvorba.
Knižne debutovala v roku 1980 zbierkou básní "Ďaleko na dosah". Venuje sa najmä písaniu poézie, ale taktiež prekladá z maďarskej a nemeckej literatúry. Vo svojich dielach prezentuje širokú škálu pocitov od dotykov, ľúbostného citu a materstva až po smutné obrazy minulosti Slovenska a priamočiare vyjadrenie občianskych postojov, no v jej tvorbe sa objavujú tiež erotické a filozofické podtóny.
Jacques Rupnik

Jacques Rupnik (* 21. november 1950, Praha) je v francúzsky politológ a historik, špecialista na strednú a východnú Európu. Je absolventom parížskeho Inštitútu politických vied (Institut d’Etudes Politiques de Paris) a Harvardovej univerzity. Pracoval v BBC, prednášal, bol poradcom prezidenta Václava Havla.
Gabriela Kiliánová

PhDr. Gabriela Kiliánová, CSc. (* 16. apríl 1951) je slovenská etnologička. Od roku 1983 pracuje v Ústave etnológie SAV. 
Životopis.
Štúdium národopisu na Filozofickej fakulte UK ukončila v roku 1974. Od roku 1974 do roku 1982 bola asistentka a interná ašpirantka na Katedre etnografie a folkloristiky FiF UK. V roku 1983 sa stala pracovníčkou vtedajšieho Národopisného ústavu SAV, dnešného Ústavu etnológie a sociálnej antropológie SAV. Od roku 2001 dodnes je hlavnou redaktorkou časopisu Slovenského národopisu, ktorý vydáva Ústav etnológie a sociálnej antropológie SAV. 
Odborne sa zameriavala na sociálny a kultúrny kontext orálnych tradícií, na výskum malých sociálnych skupín a na otázky kolektívnej identity a pamäti. Tiež sa zaoberala modernizačnými, globalizačnými a transformačnými procesmi, rituálmi smrti a dejinami vedy. Od roku 1996 pôsobila ako pedagogička na Katedre etnológie FiF UK, v Akadémii Istropolitana a Akadémii Istropolitana Nova. Pôsobila aj na univerzitách vo Viedni a v Regensburgu. V rokoch 2000 až 2012 bola riaditeľkou Ústavu etnológie SAV (od roku 2018 Ústav etnológie a sociálnej antropológie SAV). Zásadne sa zaslúžila o vstup tejto inštitúcie do vzdelávacích a vedeckovýskumných projektov spadajúcich do medzinárodnej úrovne.
Štefan Šutaj

Prof. PaedDr. Štefan Šutaj, DrSc. (* 1. november 1954, Michalovce, ČSR, dnes Slovensko) je slovenský historik, univerzitný pedagóg a vedecký pracovník Slovenskej akadémie vied. V  pôsobí ako vedúci Oddelenia histórie Spoločenskovedného ústavu Slovenskej akadémie vied v Košiciach a zástupca vedúceho Katedry histórie Filozofickej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. Je tiež predsedom slovenskej časti Slovensko-maďarskej komisie historikov a hlavným redaktorom internetového open-access vedeckého časopisu "Človek a spoločnosť".
Zameriava sa na slovenské dejiny po roku 1945, najmä na problematiku postavenia maďarskej národnostnej menšiny a občianskych (nekomunistických) politických strán na Slovensku (Demokratická strana, Strana slobody, Strana práce).
Mladosť a štúdium.
Narodil sa 1. novembra 1954 v Michalovciach a v rokoch 19561980 žil v Ložíne, kde navštevoval základnú školu (1.4. ročník). Následne vyštudoval druhý stupeň základnej školy v Bracovciach (5.9. ročník) a Strednú všeobecnovzdelávaciu školu v Michalovciach.
V rokoch 19731977 absolvoval magisterské štúdium na Pedagogickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove (od roku 1997 súčasť Prešovskej univerzity v Prešove) v odbore slovenský jazyk a história. V roku 1985 mu bola Historickým ústavom Slovenskej akadémie vied udelená vedecká hodnosť kandidáta vied v odbore československé dejiny. Roku 1984 vykonal rigorózne skúšky na Filozofickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove a získal titul doktora pedagogiky v odbore teória vyučovania dejepisu. V roku 2001 po úspešnej habilitácii na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity v Prešove získal vedecko-pedagogickú hodnosť docenta v odbore slovenské dejiny a v roku 2002 mu komisia pre historické vedy Slovenskej komisie pre vedecké hodnosti udelila vedeckú hodnosť doktora vied. V roku 2005 získal vedecko-pedagogickú hodnosť profesora v odbore slovenské dejiny na Fakulte humanitných vied Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici.
Vedecká kariéra.
Od roku 1977 pôsobí na Spoločenskovednom ústave Slovenskej akadémie vied v Košiciach, ktorého bol v rokoch 19922004 riaditeľom a od roku 2004 je vedúcim oddelenia histórie tohto ústavu.
Je zodpovedným riešiteľom národného projektu "Problémy právního postavení menšin v praxi a jejich dlouhodobý vývoj" (20122015) a spoluriešiteľom národného projektu "Hrady na Slovensku. Interdisciplinárny prierezový pohľad na fenomén hradov" (zodpovedný riešiteľ Ján Lukačka; 20132017).
Pedagogická kariéra.
Podieľal sa na etablovaní Fakulty verejnej správy Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach (UPJŠ) a založil Katedru histórie Filozofickej fakulty UPJŠ, ktorá vznikla k 1. októbru 2008 a svoj prvý ročník otvorila v akademickom roku 2009/2010. Vedúcim tejto katedry bol do roku 2012, od kedy pôsobí ako zástupca vedúceho katedry, Martina Pekára. Zabezpečuje výučbu predmetov týkajúcich sa slovenských dejín po roku 1945, francúzskej a slovenskej historiografie a vedie historický proseminár.
Eduard Nižňanský

Prof. Eduard Nižňanský, CSc. (* 1955, Martin) je slovenský historik a vysokoškolský pedagóg. Pracuje na Katedre všeobecných dejín FF UK v Bratislave.
Životopis.
V súčasnosti je aj supervízorom projektu Dokumentačného strediska holokaustu, v rámci ktorého sa vytvára databáza obetí holokaustu (obsahuje 57 625 mien osôb deportovaných zo Slovenska v roku 1942).
Tvorba.
V 90. rokoch sa po príchode na Katedru histórie VŠP v Nitre zameral na výskum historiografie o nacizme a fašizme najmä v SRN. Pokladal za dôležité, aby sa slovenská historiografia zoznámila s rozličnými metodologickými prístupmi ako aj výsledkami výskumov o extrémnych režimoch v 20. storočí, keďže v predchádzajúcom období boli ovplyvnená najmä zjednodušenými „marxistickými“ konštrukciami.
Výsledkom jeho snahy bolo získanie 3 projektov k danej téme v SRN, realizovanie kandidátskej dizertácie, ako aj vydanie knihy "Interpretácie nacizmu v SRN" 1945 – 1990. Táto publikácia v čase svojho vydania nemala obdobu ani v Česku ani v Maďarsku. Výskum holokaustu, ktorý nasledoval, znamenal na jednej strane pokračovanie vo výskume, ktorý na Slovensku začal Ivan Kamenec, ako aj jeho prehĺbenie.
Prvý veľký výstup z tohto výskumu bola kniha: "Židovská komunita na Slovensku" medzi československou parlamentnou demokraciou a slovenským štátom v stredoeurópskom kontexte. (Prešov 1999). Je to prvá publikácia o holokauste, kde výskum bol realizovaný v podstate vo všetkých archívoch na Slovensku, ako aj v okolitých štátoch (Česko, Rakúsko, Poľsko, Nemecko). Medzinárodne bolo pozitívne hodnotené, že kniha je v podstate prvým pokusom o komparáciu začiatkov holokaustu v strednej Európe.
Ocenením výskumu holokaustu bola akceptácia v medzinárodných projektoch. Z nich zrejme najvýznamnejší bol projekt "European Science Foundation". Projekt: "Occupation in Europe": "The Impact of National Socialist and Fascist" (1938 – 1950), ktorého bol členom tímu. Takýto výskumný tím v rámci Európy bol vytvorený len tretíkrát po II. svetovej vojne. Zo Slovenska boli akceptovaní len dvaja historici (prof. Dr. Roman Holec a Doc. Eduard Nižňanský CSc.).
V spolupráci s Ivanom Kamencom, Katarínou Hradskou a vojenským historikom Igorom Bakom realizuje Nižňanský vydávanie vedeckej edície prameňov "Holokaust na Slovensku" ktorá je tematicky orientovaná. Doteraz vyšlo 7 zväzkov edície. Z nich je autorom, alebo spoluautorom 6 zväzkov. Takáto edícia neexistuje v žiadnom z okolitých štátov. Dokonca ani veľké európske historiografie (napr. francúzska, nemecká) nemajú takúto edičnú radu.
V rámci výskumu od roku 2001 sa venuje aj vytváraniu databázy obetí holokaustu. V tomto prípade nejde len o humanitnú záležitosť, ale aj výskum, ktorý môže výrazne posunúť výskum historickej demografie židovskej komunity.
József Liszka

József Liszka (* 6. apríl 1956, Gbelce) je slovenský etnograf a muzeológ maďarskej národnosti. Od roku 1991 pracuje v Podunajskom múzeu v Komárne.