burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Pan Ku

Pan Ku (, ; * 32 – † 92), zdvorilostné meno Meng-ťien (, ), bol čínsky historik a básnik chanskej doby, autor knihy "Chan šu", ktorá zachytáva dejiny dynastie Chan.
Život a dielo.
Pan Ku sa narodil roku 32 pred. Kr., pochádzal z Fu-fengu (, pri Sien-jangu v čínskej provincii Šen-si). Jeho otcom bol Pan Piao, konfuciánsky učenec, úradník a historik. Aj Pan Ku získal konfuciánske vzdelanie a od roku 47 študoval na Vysokom učení ("Tchaj-süe") v hlavnom meste.
Po smrti otca roku 54 sa vrátil domov. Tu preštudoval dielo otca, ktorý po roku 36 začal písať pokračovanie "Zápiskov historika" od S'-ma Čchiena, všeobecných dejín Číny, končiacich vládou chanského cisára Wu-tiho (panoval v rokoch 141–87 pred nl). Pan Ku otcovo pokračovanie "Zápiskov" rozvinul do dejín Číny od roku 206 pred nl do 25 nl, tj. históriu dynastií skorý Chan a Sin. Svoje dielo nazval "Chan šu" (doslova "Kniha Chanov").
Po skončení trojročného smútku za otca sa vrátil do štátnej služby, bol menovaný cisárskym družiníkom ("lang"), neskôr povýšený na miesto veliteľa stráže brány Süan-wu ("süan-wu s'-ma", 玄武司馬). Cisár Čang (vládol 75-88) si cenil vzdelanosti a znalosti Pan Kua a využíval jeho schopnosti, ako v skladaní básní (vrátane popisných básní fu), tak pri posudzovaní politických otázok.
Roku 89 bol Pan Ku pridelený do štábu generála Tou Siena na ťažení proti Siung-nuom, ťaženie bolo úspešné, ale keď roku 92 upadol generál do nemilosti, bol Pan Ku zatknutý a vo väzení zomrel. "Dejiny Chanov" dokončila Pan Kuova sestra Pan Čao. Dielo bolo, ako prvé z nich, vzorom pre neskoršie dynastické histórie. Mladší brat Pan Kua, Pan Čchao, vojvodca a diplomat, v službách chanských cisárov ovládal „Západný kraj“, pričom jeho vojaci došli až ku Kaspickému moru .
Po Ťü-i

Po Ťü-i (, , japonsky: Haku Rakuten, anglicky: Bo Chü-i) bol čínsky básnik dynastie Tchang.
Život.
Narodil sa v chudobnej, ale vzdelanej rodine a vychovaný bol v zásadách konfucianizmu. Štátne skúšky zložil už v osemnástich rokoch roku 800, stal sa členom cisárskej akadémie a od roku 807 zastával vysoké postavenie pri cisárskom dvore v Čchang-ane. Jeho úspešná kariéra úradníka skončila roku 815, keď upadol v nemilosť za protesty proti útlaku ľudu a bol poslaný do vyhnanstva. O sedem rokov neskôr bol omilostený a získal úrad prefekta v Chang-čou (822-824) a následne v Su-čou (825-827). Zvyšok svojho života strávil v Luo-jangu vzdialený verejného života, pričom sa priklonil k budhizmu. V tom čase prijal meno Paj Siang-šan 
Dielo.
Po Ťü-i bol už za svojho života oslavovaný ako veľký básnik, vydávaný bol v Japonsku a v Kórei a časť jeho diela už za jeho života v Číne zľudovela. Vedome nadväzoval na básnikov Li Poa a Tu Fua, ale svojim predchodcom vytýkal, že "„utekajú do hôr a riek“" a nevenujú pozornosť kritike spoločnosti. Vo svojich básňach z doby, keď bol vysokým úradníkom, prejavoval súcit s utrpením prostého ľudu. Mnoho jeho básní z tej doby je silne satirických, posmešnú báseň napísal napríklad aj o Tao Te ťingu ("Nad čítaním starého majstra"), nemal preto práve veľa priateľov. Po svojom zosadení začal písať osobnú lyriku a svojimi slávnymi "epickými" "básňami" na milostné námety "Pieseň o lutne" (Pchi pcha sing) a "Pieseň o večnom žiale" (Čchang che ke) o krásnom dievčati Jang Kuej-fej, ktorá svojou krásou zmámila cisára Süan-cunga a nenávidená na cisárskom dvore zomrela žiaľom, uviedol do čínskeho básnictva dlhú epickú báseň. Obe básne patria medzi najslávnejšie čínske básne vôbec, boli spievané a predvádzané ľudovými rozprávačmi a neskôr dokonca zdramatizované.
Voľby do Národného zhromaždenia 1929

Voľby do Národného zhromaždenia v roku 1929 sa konali 27. októbra 1929. Išlo v poradí o tretie parlamentné voľby od vzniku Česko-Slovenska. 
Voľby sa konali predčasne. Z dôvodu sporov medzi politickými stranami vo vládnej koalícii sa jej lídri nakoniec dohodli, že neprebehnú v riadnom termíne v roku 1931, ale už v roku 1929. Volebného práva pri týchto voľbách boli zbavení aktívni príslušníci armády a četníctva. Na celoštátnej úrovni opäť zvíťazila Republikánska strana poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu. Druhí skončili sociálni demokrati pred národnými socialistami. 
Vplyv volieb.
Výsledky volieb napriek opakovanému víťazstvu agrárnikov (RSZML) spôsobili posuny v politickej situácii štátu. Viedli k pádu vlády Františka Udržala a zostaveniu jeho novej vlády (od 7. decembra 1929 do 29. októbra 1932), kde okrem agrárnej strany boli obe socialistické strany (ČSSD a ČNS), ako aj nemeckí sociálni demokrati (DSDAP). V novej vláde už neboli zástupcovia ľudákov (HSĽS) ani nemeckých kresťanských socialistov (DCHS).
Výsledky volieb do Senátu na celoštátnej úrovni.
Zo 150 zvolených senátorov bolo 146 mužov a 4 ženy. 111 senátorov už zasadalo buď v hornej alebo dolnej komore Národného zhromaždenia, dokonca 21 z nich zasadalo ešte v zákonodarných orgánoch Rakúsko-Uhorska. Z národnostného hľadiska bolo najviac Čechov, 82 (54,67 %). Nasledovali nemeckí senátori, ktorých bolo 35 (23,33 %) a 25 slovenských senátorov (16,67 %). V senáte bolo aj 6 Maďarov (4 %) a 2 Rusíni (1,33 %). Z profesijného hľadiska bolo medzi senátormi najčastejšie povolanie roľník, resp. statkár (25). Nasledovali 15 redaktori, 12 súkromní úradníci, 11 tajomníci, 10 advokáti, 8 štátni úradníci a 8 robotníci. Najstarším zvoleným senátorom bol český agrárnik Jan Rozkošný, ktorý mal v čase volieb 74 rokov. Najmladším senátorom bol maďarský kresťanský socialista Rudolf Böhm (45 rokov).
Pozri aj.
Zoznam zvolených poslancov za Slovensko v parlamentných voľbách v roku 1929
Zoznam zvolených senátorov za Slovensko v parlamentných voľbách v roku 1929
Vektorová krivka

Vektorová krivka (alebo prúdová krivka) vektorového poľa definovaného na oblasti Ω vektorovou funkciou formula_1 je regulárna krivka, ktorá sa nachádza v oblasti Ω a ktorej dotyčnica je v jej každom bode formula_2 rovnobežná s vektorom formula_3.
Fyzikálnou realizáciou vektorových kriviek sú napríklad siločiary pri silových poliach, alebo prúdnice pri rýchlostných poliach.
Stanislav Párnický

Prof. Stanislav Párnický (* 11. apríl 1945, Piešťany – † 31. marec 2023, Bratislava) bol slovenský filmový režisér, scenárista, herec a pedagóg.
Životopis.
Narodil sa 11. apríla 1945 v Piešťanoch. V roku 1967 doštudoval Vysokú školu múzických umení v Bratislave v odbore divadelná réžia. Po skončení štúdia na vysokej škole pôsobil v Divadle Slovenského národného povstania v Martine (dnes Slovenské komorné divadlo v Martine). Po jeho pôsobení v divadelnom prostredí sa na dlhé roky presunul do Slovenskej televízie, kde sa stal v priebehu sedemdesiatych rokov výraznou osobnosťou televíznej tvorby.
Jeho projekty pre televíziu ako "Straty a nálezy", "Americká tragédia", "Chlapec z majera", "Najatý klaun", "Zbožňovaná", "Pasca", "Cukor", "Hĺbkový rekord" či "O mužoch, ženách a deťoch" vzbudili nielen záujem publika, ale boli odmenené aj na mnohých filmových festivaloch.
Od roku 1985 sa venoval filmovej tvorbe na Kolibe v Bratislave. Tam vznikli snímky ako "Kára plná bolesti", "Južná pošta", "Šípová Ruženka" či "… kone na betóne". Tieto filmy významne ovplyvnili filmovú tvorbu osemdesiatych a deväťdesiatych rokov.
Realizoval tiež niekoľko televíznych projektov, spolupracoval aj pri tvorbe televízneho seriálu "Zborovňa" a režisérsky sa ujal úspešného slovenského seriálu "Ordinácia v ružovej záhrade".
V roku 1990 sa podieľal na vzniku Filmovej a televíznej fakulty VŠMU v Bratislave. Bol prvým vedúcim Katedry filmovej a televíznej réžie a dekanom Filmovej a televíznej fakulty VŠMU. Svojím pôsobením na akademickej pôde sa výrazným spôsobom podieľal na formovaní novej režisérskej generácie. Medzi jeho najvýznamnejších študentov patria najvýraznejšie osobnosti súčasnej slovenskej strednej filmovej generácie, Martin Šulík, Mariana Čengel Solčanská, či Peter Bebjak. 
Minister kultúry SR Marek Maďarič mu v apríli 2017 Cenu ministra kultúry za rok 2016 – za dlhodobý mimoriadne významný režijný prínos v oblasti audiovízie prostredníctvom veľkého počtu úspešných diel hranej filmovej a televíznej tvorby a za dlhoročné pedagogické pôsobenie, ktorým pomáhal formovať nové generácie audiovizuálnych tvorcov. Pri príležitosti 70. výročia založenia VŠMU získal v roku 2019 Pamätnú medailu za výnimočnú pedagogickú a umeleckú činnosť a za významný prínos v rozvoji Vysokej školy muzických umení.
Osobný život.
Je bývalým manželom Zdeny Studenkovej, s ktorou bol ženatý 14 rokov. Počas ich manželstva sa im narodila dcéra Simona.
Kurčínska Magura

Kurčínska Magura () je vrch v Ľubovnianskej vrchovine, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Orlov, približne východne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa na juhu strednej časti pohoria, v blízkosti štátnej hranice s Poľskom. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a zasahuje na katastrálne územie obce Orlov a Legnava. Najbližšími sídlami sú severozápadne ležiaca Legnava a Starina, južne situovaný Orlov, juhovýchodne Čirč a Ruská Voľa nad Popradom a severovýchodne poľské mesto Muszyna.
Opis.
Kurčínska Magura leží na východnom konci hlavného hrebeňa, ktorý vedie zo Širokého vrchu () východným smerom cez Malolipnické sedlo až po ohyb rieky Poprad. Severne sa nachádza Veľká Poľana () a Skalka (), západne Lysá hora (), Patria (), Hrebeniak () a Orlovská Magura (), južne Kňazová (), Na kamennú dráhu () a Minčol () a východne Dlhá (), Zbojnícky vrch () a Kraczonik (). Oblasť patrí do povodia rieky Poprad, kde vodu z južných častí odvádza Podmagurský potok, zo severozápadných Hrebeniacky potok a zo severovýchodných Kurčínsky potok. Na vrchol vedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý, miestami riedky lesný porast, ktorý umožňuje len veľmi obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Ľubovnianskej vrchoviny, no tiež Čergov, Bachureň, Branisko, Levočské vrchy, Vysoké Tatry, Spišskú Maguru, Pieniny a okolité prihraničné vrchy južného Poľska.
Kamenný potok (prítok Barnova)

Kamenný potok je potok v regióne Horný Zemplín, na území obcí Valaškovce v okrese Humenné a Belá nad Cirochou v okrese Snina v Prešovskom kraji. Nachádza sa na pomedzí geomorfologických celkov Vihorlatské vrchy a Beskydské predhorie a ústi do Cirochy v povodí Laborca. Má dĺžku a je tokom VIII. rádu. 
Prameň.
Pramení v na východných svahoch vrchu "Ščobík" so , v lese "Belianske", na území vojenského obvodu Valaškovce v katastrálnom území "Valaškovce-Sever" v lesnom extraviláne.
Opis toku.
Tečie od prameňa cez lesný extravilán severným smerom, v preteká z územia vojenského obvodu Valaškovce na územie obce Belá nad Cirochou, v priestore ktorej preteká väčšinu svojho toku až do svojho ústia, ľavým brehom obmýva úpätie vrchu "Kýčera" s , jemne mení smer na severozápad, priberá ľavostranný bezmenný prítok, mení smer na sever, vteká do poľnohospodárskeho extravilánu, pravým brehom obmýva pole "Ondov vrch", vteká do juhovýchodného okraja intravilánu obce Belá nad Cirochou a po krátkom úseku v ústi do vodného toku Barnov ako jeho ľavostranný prítok.
Patrí do okresov Humenné a Snina v Prešovskom kraji. Nachádza sa na pomedzí geomorfologického celku Vihorlatské vrchy v podcelku Vihorlat a geomorfologického celku Beskydské predhorie v podcelku Humenské podolie. Nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Z podstatného mena "kameň" po rozšírení o adjektívnu príponu "-ný" s významom "niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Kamenný potok" s významom "potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1975.
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Kamenný potok" nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom "Kamenný potok" (december 2022).
Referencie.
Pavel Zibrin

Ing. arch. Pavel Zibrin, DrSc. (* 17. apríl 1925, Nemecká – † 25. september 2005, Bratislava) bol slovenský architekt a urbanista, predseda Zväzu československých architektov, člen rady Medzinárodného zväzu architektov (UIA) a profesor Medzinárodnej akadémie architektúry (IAA).
Vzdelanie a prax.
Po štúdiu na Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave bol na stáži u francúzskeho architekta Auguta Perreta. Pracoval ako projektant-urbanista a územný plánovač na Krajskom národnom výbore v Nitre a v štátnej organizácii Stavoprojekt, neskôr bol námestníkom a povereníkom ministra výstavby a techniky Slovenskej socialistickej republiky. Od roku 1973 bol riaditeľom Štátneho inštitútu urbanizmu a územného plánovania (URBION).
V roku 1986 bol zvolený za predsedu Zväzu československých architektov. Na generálnom zhromaždení Medzinárodného zväzu architektov (UIA) v Acapulcu bol zvolený za člena Rady UIA za región II (štáty Sovietskeho zväzu, jeho satelity a štáty blízkeho východu). Bol členom kolégia predsedu slovenskej Komisie pre vedecko-technický a investičný rozvoj. V roku 1983 získal na Fakulte architektúry Slovenskej vysokej školy technickej (SVŠT) v Bratislave titul doktora vied (DrSc.) v obore urbanizmus.
Vo svojej vedeckej činnosti za zameriaval na sídelné štruktúry, rozvoj urbanizácie a na problematiku životného prostredia sídiel. Jeho práca sa týkala smerov vývoja sídiel, zásad urbanistickej kompozície regiónov a aglomerácií, teórií aglomerovania a životného prostredia mestských štruktúr.
Získal štátne vyznamenania Rad práce a Vyznamenanie Za zásluhy o výstavbu.
Kiefer Sutherland

Kiefer Sutherland ( * 21. december 1966, Londýn, Anglicko) je britsko-kanadský herec, spevák, režisér a producent. Je známy z televízneho seriálu "24 hodín" (2001 - 2010), kde stvárnil hlavnú postavu. 
Detstvo a mladosť.
Kiefer Sutherland a jeho dvojča Rachel sa narodili v Londýne. V tom čase jeho rodičia pracovali v Londýne, vďaka čomu má Sutherland kanadský pas a britské občianstvo. Je synom Donalda Sutherlanda a Shirley Douglas, kanadských hercov. Po oboch rodičoch má škótskych predkov. 
V roku 1968 sa jeho rodina presťahovala do Los Angeles v štáte Kalifornia. Jeho rodičia sa rozviedli v roku 1970. Hovorí plynule anglicky a francúzsky.
Kariéra.
V roku 1986 si zahral spoločne s Riverom Pheonixom, Jerry O’Connellom a Richardom Dreyfussom vo filme "Pri mne stoj!" V roku 1990 si zahral vo filme "Hráči so smrťou". V roku 1992 si zahral vo filme "Twin Peaks". 
Od roku 2001 do roku 2010 hral Sutherland hlavnú úlohu v televíznom seriáli "24 hodín". Za svoj herecký výkon v televíznom seriáli bol štyrikrát nominovaný na cenu Emmy Award v kategórii „Najlepší herec v dramatickom televíznom seriáli“. Piatu nomináciu premenil na výhru. Tiež získal šesť nominácií na cenu Zlatý glóbus, z čoho jednu získal. Televízny seriál sa dočkal aj filmového spracovania s názvom "24 hodín: Vykúpenie" z roku 2008 a v roku 2014 si zahral v 12 epizódach televízneho seriálu "". 
V rokoch 2016 až 2019 hral v televíznom seriáli "Designated Survivor". V roku 2022 si zahral po boku Chrisa Pinea vo filme "The Contractor". V rovnakom roku stvárnil Franklina D. Roosevelta v televíznom seriáli "Prvá dáma". 
Súkromný život.
V rokoch 1987 až 1990 bol ženatý s Cameliou Kath. Spolu majú dcéru Sarah, ktorá sa tiež venuje herectvu. V roku 1990 sa spoznal s herečkou Juliou Roberts, pri natáčaní filmu "Hráči so smrťou". V auguste toho istého roku oznámil, že plánujú svadbu 14. júna 1991. Robertsová zrušila svadbu tri dni pred svadbou údajne kvôli Sutherlandovej aférke s Go-Go tanečnicou Amanda Rice, čo Sutherland poprel. V deň svadby Robertsová odcestovala do Írska so Sutherlandovým priateľom Jasonom Patricom. 
Dňa 29. júna 1996 sa Sutherland oženil druhý krát, s Kelly Winn. Od roku 1999 žili oddelene a v roku 2004 boli právoplatne rozvedení. V roku 2000 mal krátky románik s Bo Derek. 
Od roku 2014 je jeho partnerkou modelka a herečka Cindy Vela. Svoj vzťah si strážili a verejne ho priznali až v roku 2017.
Bitka pri Naseby

Bitka pri Naseby bola kľúčová bitka prvej anglickej občianskej vojny. 14. júna 1645 bola hlavná armáda kráľa Karola I. porazená parlamentaristickým vojskom vedeným Thomasom Fairfaxom a Oliverom Cromwellom.
Pozadie.
Na počiatku roku doporučovali Karolovi poradcovia zaútočit na parlamentaristickú armádu ("New Model Army") pokiaľ sa ešte formovala. Avšak princ Ruprecht, nedávno vymenovaný generálom kráľovskej armády a tak aj hlavný Karolov vojenský poradca, navrhoval miesto toho pochodovať na sever krajiny a spojiť sa so škótskymi spojencami. Kráľovská armáda teda vyrazila na sever, aj keď bola oslabená o oddiely (vrátane 3 000 členov jazdectva), ktoré mali chrániť západnú časť krajiny a pokračovať v obliehaní Tautonu.
V tej istej dobe vojenská komisia parlamentu vyslala Fairfaxa, aby obliehal Oxford, kráľovo vojnové sídlo. Spočiatku Karol tento zámer privítal, ale potom, čo obdržal správu, že Oxford nebude schopný dlho vzdorovať, vyrazil Fairfaxovi naproti. Aby ho zmiatol, napadli jeho sily vojenskú posádku v Leicesteri. Potom vyrazil smerom na juh k Oxfordu. Vyslal poslov k veliteľovi oddielov, ktoré nechal na západe krajiny, aby sa k nemu pripojili, ale ten neprejavoval príliš veľké nadšenie pre tento postup.
Parlament bol informovaný o stráte Leicesteru a nariadil Fairfaxovi, aby sa stretol s hlavnou kráľovskou armádou. Podľa tohto pokynu Fairfax vyrazil 5. júna z Oxfordu severným smerom. Jeho predné oddiely sa stretli s kráľovými vojakmi 12. júna pri Daventry. Fairfax sa, s posilou Cromwellovej jazdy, ktorá nedávno dorazila, rozhodol zaútočiť na kráľovo vojsko. Král musel prijať bitku, pretože inak by mal Fairfaxa neustále za chrbtom.
Bitka.
Obe strany sa stretli na pahorkatine v blízkosti Naseby. Bitka skončila rozhodným víťazstvom parlamentaristov, ktorí rozprášili kráľovské vojsko. Fairfax potom 18. júna oslobodil Leicester. Hneď potom postupoval so svojim vojskom na juhovýchod, aby oslobodil aj Taunton a dobyl roajalistami obsadenú západnú časť krajiny.
Kráľovské vojsko bolo pri Naseby zničené a Karol stratil svoju skúsenú pechotu (vrátane 500 dôstojníkov), delostrelectvo a veľké množstvo zbraní. Nikdy sa mu už nepodarilo zostavit armádu takých kvalít.
Parlamentaristom sa tiež aj podarilo ukoristiť Karolovu osobnú batožinu s korešpondenciou, ktorá ukazovala na jeho zámer hľadať podporu v katolíckom Írsku a s katolíckymi panovníkmi na kontinente. Zverejnením tejto korešpondencie sa zvýšila podpora parlamentaristov medzi verejnosťou a počas roku bola prvá fáza občianskej vojny ukončená ich víťazstvom.
Filotimos z Aiginy

Filotimos () bol grécky sochár v 5. stor. pred Kr.
Sochár Filotimos pochádzal z ostrova Aigina. Nemecký archeológ Georg Lippold jeho pôsobenie datuje do 2. polovice 5. stor. pred Kr. Podľa Pausania bol autorom sochy Xenombrota z Kosu, olympijského víťaza v jazdeckých pretekoch na 90. olympijských hrách v roku 420 pred Kr., ktorá stála v Olympii. Pri južnom krídle Diovho chrámu v Olympii boli objavené tri fragmenty z podstavca, pravdepodobne patriace k soche (Xenombrota) muža stojaceho vedľa koňa s mladým jazdcom (sochu mladíka sediaceho na koni, zrejme Xenombrotovho syna Xenodika, víťaza v pästnom súboji chlapcov, zhotovil Pantias) . Fragmentárny nápis z podstavca datujú do polovice 4. stor. pred Kr. (datovanie nápisu iba zo štýlu písma nie je vždy spoľahlivé).
Filotimos bol posledným známym aigínskym umelcom, ktorého meno sa zachovalo. V roku 488 pred Kr. bola Aigina dobytá Aténami a v roku 431 pred Kr. bola celá populácia ostrova deportovaná.
Prvá dáma (seriál)

Prvá dáma () je americký televízny seriál. Prvá epizóda bola vysielaná 17. apríla 2022 na televízii Showtime a v hlavných úlohách sa predstavili Viola Davisová, Michelle Pfeifferová a Gillian Andersonová, ktoré stvárnili prvé dámy Spojených štátov. Dej televízneho seriálu sa odohráva v 30., 40., 70. rokoch minulého storočia a v rokoch 2009 až 2017. Záverečná epizóda bola odvysielaná 19. júna 2022.
Michal Náhlík

Michal Náhlík (* 17. január 1978, Žilina) je slovenský divadelný a rozhlasový režisér. 
Po ukončení štúdia na Akadémii umení v roku 2002 pracoval od roku 2003 ako režisér Literárno-dramatického centra v Slovenskom rozhlase v Banskej Bystrici. Od roku 2007 je režisérom a umeleckým šéfom Divadla Jonáša Záborského v Prešove. 
Spolupracoval s väčšinou slovenských profesionálnych divadelných scén. 
Okrem prekladu divadelných hier (The Play That Goes Wrong; Home, I´m Darling; Chicago...) sa intenzívne venuje aj písaniu hier pre deti mládež.
Filésios

Filésios () môže byť:
Zvončínska ulica

Zvončínska ulica je ulica v Lozorne Križuje sa s 3 ulicami: Cintorínska, Priečna a Vinohradská.
Zaujímavosti.
Na tejto ulici (Zvončínska 77) sa nahrával úsek z finálovej časti seriálu Oteckovia.
Film a divadlo

Film a divadlo bol populárne orientovaný slovenský obrázkový časopis venujúci sa filmovému a divadelnému umeniu. Prvé číslo vyšlo 12. januára 1957. Do roku 1991 vychádzal časopis ako dvojtýždenník, v posledný rok jeho publikácie (1992) vychádzal raz mesačne. Namiesto rozsiahlych analytických recenzií sa zameriaval skôr na kratšie informatívno-kritické materiály. Medzi publikujúcich autorov patrili mená ako Agneša Kalinová, Pavel Branko, Richard Blech, Jozef Bobok, Ivan Jerábek, Jozef Bernát, Peter Hirš či Miro Dobrovodský.
Slovenská požičovňa filmov

Slovenská požičovňa filmov bola slovenská štátna filmová distribučná spoločnosť. Pre Slovensko zabezpečovala distribúciu slovenských, českých aj zahraničných filmov.
História podniku.
Ako samostatný podnik, podliehajúci Oblastnému riaditeľstvu Československého filmu Bratislava, bola Slovenská požičovňa filmov zriadená 1. júla 1968 a sídlila v Bratislave na Priemyselnej ulici č. 1. Mala tri závody s teritoriálnym pôsobením: Prevádzku pre Západoslovenský kraj a Krajské filmové podniky v Banskej Bystrici a Košiciach s prevádzkami v Žiline a Prešove.
1. januára 1969 vznikla Výrobná hospodárska jednotka Slovenský film, ktorá prevzala majetok Oblastného riaditeľstva Československého štátneho filmu Bratislava, jej súčasťou teda bola aj Slovenská požičovňa filmov.
V júli 1989, zaniknutím Ústredia Slovenského filmu, vznikla samostatná Slovenská požičovňa filmov, no princíp štátneho monopolu zostal až do novembra 1989 nezmenený.
Po revolúcii sa nové vedenie Slovenskej požičovne filmov pokúsilo transformovať štátny podnik na modernú distribučnú spoločnosť. Chcelo ponechať pôvodnú štruktúru, ale pružnejšie rozhodovať, nebrať do úvahy ideologické zretele a riadiť sa výlučne ekonomickými ukazovateľmi. Po roku 1990 však postupne začali vznikať nové distribučné firmy a Slovenská požičovňa filmov si už nedokázala medzi konkurenciou udržať svoje miesto – v priebehu niekoľkých rokov stratil bývalý monopolný distributér akýkoľvek význam. Majetok podniku neskôr sprivatizovala spoločnosť Solarfilm.
Distribučné okruhy.
Slovenská požičovňa filmov interne delila kiná na 3 distribučné okruhy:
Slovenská požičovňa filmov a Ústredná požičovňa filmov.
Tieto dve distribučné spoločnosti síce mali spoločnú dramaturgiu a spolupracovali pri nákupoch filmov, no napriek tomu sa v určitých aspektoch odlišovali. Ústredná požičovňa filmov vychádzala v ústrety vedúcim kín, ktorí mali záujem predovšetkým o divácky atraktívne tituly. Slovenská požičovňa filmov oveľa viac zohľadňovala ideologické zretele a bránila sa zvýhodňovaniu tzv. „nesocialistickej produkcie“ výrobou viacerých kópií ako pri socialistickej produkcii.
Interama.
V roku 1990 utvorila Slovenská požičovňa filmov Interamu, spoločnosť s účasťou zahraničného kapitálu.
Pchu Sung-ling

Pchu Sung-ling (, ) bol čínsky spisovateľ.
Život a dielo.
Pchu Sung-ling sa narodil v dedine Pchu-ťia-čuang v okrese C’-čchuan vo východnej Číne na polostrove Šan-tung štyri roky pred pádom dynastie Ming a tak celý ďalší život prežil za dynastie Čching. Pochádzal zo starej, ale schudobnenej úradníckej rodiny (pravdepodobne tureckého alebo mongolského pôvodu), napriek tomu sa mu dostalo dôkladného vzdelania. Nikdy sa mu však nepodarilo zložiť vyššie štátne skúšky a nastúpiť dráhu úradníka. Žil preto dosť chudobne a živil sa ako sekretár a domáci učiteľ v bohatých rodinách konfuciánskej džentry. Jeho životné podmienky sa trochu zlepšili až roku 1672, kedy sa tajomníkom a domácim učiteľom u váženého statkára Pi Ťi-joua, v ktorého dome žil až do roku 1710.
Pchu Sung-ling je známy predovšetkým ako autor zbierky fantastických poviedok "Podivuhodné príbehy zo Študovne klábosenia" (doslovný preklad z , , do angličtiny prekladané ako "Podivuhodné príbehy z čínskeho štúdia"), ktorej prevažnú časť napísal v čase, keď žil v chudobe. Predslov, ktorý ku zbierke napísal roku 1679 svedčí o tom, že ju považoval za dokončenú v tejto dobe. Knižne vyšla zbierka prvýkrát roku 1766.
Pchu Sung-ling bol nielen prozaikom, ale aj uznávaným básnikom a dramatikom. Napísal rad básní v klasických formách aj vo forme piesňovej a štrnásť divadelných hier v šantungskom dialekte so spevy blížiacou sa svojou formou ľudovému divadlu. Býva mu tiež pripisovaný jeden román, ale toto autorstvo je viac ako sporné. Písal aj eseje, náučné diela o poľnohospodárstve a lekárstve a tiež práce o ľudových zvykoch.
Svojou zbierkou "Podivuhodné príbehy zo Študovne klábosenia" (český výbor pod názvom "Skazky o šesteru cest osudu") nadviazal Pchu Sung-ling na starú tradíciu čínskych fantastických poviedok, vniesol však do tohto žánru nové prvky (kriminálne a detektívne motívy, osobný tón, satiru, sociálnu kritiku a realistické popisovanie ľudských pováh). Ide o 431 poviedok, napísaných virtuóznym štýlom, z ktorých časť má folklórny pôvod, zatiaľ čo ďalšie sú dielom autorovej fantázie. Ich námetom sú stretnutia (väčšinou milostnej povahy) s nadprirodzenými a nesmrteľnými bytosťami (vílami, duchmi, upírmi, kúzelnými líškami atp.), pričom tieto rozprávania autor často premieňa na príbehy lásky, keď medzi človekom a nadprirodzenou bytosťou vzniká hlboké citové puto. Kniha získala veľký obdiv nielen u literátov, ale jej časti boli tlmočené aj ústne.
Kamenný potok (prítok Rovného potoka)

Kamenný potok je potok v regióne Horný Zemplín, na území obce Strihovce v okrese Snina v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Beskydské predhorie a ústi do Rovného potoka v povodí rieky Uh. Má dĺžku a je tokom X. rádu. 
Prameň.
Pramení v na severnom úbočí vrchu Jaseňovský vrch s , v západnej časti územia obce Strihovce v okrese Snina v Prešovskom kraji na pomedzí lesného extravilánu a trvalého trávneho porastu.
Opis toku.
Tečie od prameňa miešaným lesným extravilánom a trvalým trávnym porastom, preteká cez les aj pasienok "Kamenný", v priberá bezmenný ľavostranný prítok pritekajúci z lúky "Viducké", v priberá bezmenný pravostranný prítok pritekajúci z lesa a z pasienka "Pohary", v priberá dlhší bezmenný pravostranný prítok, ľavým brehom obmýva les aj pasienok "Zavrek", v ústi v poľnohospodárskom extraviláne na území Strihoviec 400 m južne od hospodárskeho dvora agrofarmy do vodného toku Rovný potok ako jeho ľavostranný prítok.
Patrí do okresu Snina v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Beskydské predhorie v podcelku Ublianska pahorkatina. Nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Porovnaj aj les a pasienok s jednoslovným názvom "Kamenný", cez ktorý vodný tok preteká. Z podstatného mena "kameň" po rozšírení o adjektívnu príponu "-ný" s významom "niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Kamenný potok" s významom "potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1990.
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Kamenný potok" nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom "Kamenný potok" (január 2023).
Referencie.
Javor (vrch v Ľubovnianskej vrchovine)

Javor (; ) je vrch v Ľubovnianskej vrchovine, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Kurov, približne severozápadne od Bardejova. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Poloha.
Nachádza sa na juhu východnej časti pohoria, na štátnej hranici s Poľskom. Zasahuje na územie Prešovského kraja a Malopoľského vojvodstva, okresu Bardejov a Nový Sonč a na katastrálne územie obce Kurov a Muszynka (Gmina Krynica-Zdrój). Najbližšími sídlami sú východne situovaná Petrová a Gaboltov, juhovýchodne leží Kurov, južne Gerlachov a Hrabské a severozápadne poľská obec Muszynka.
Opis.
Javor leží vo východnej časti hlavného hrebeňa, ktorý od Obručného kopíruje štátna hranica a pokračuje severovýchodným smerom ku Kurovskému sedlu. Západne sa nachádza Wysokie Bereście () a Kocúrinec (), južne Čierna hora () a Vŕšok (), východne Stebnícka Magura () a Busov () a severne Sivá skala (), Lacková () a Polianka (). Hrebeňom vedie európske rozvodie Visly a Dunaja a tak voda zo severnej časti odteká potokom Muszynka do rieky Poprad, z južne sa zvažujúcich svahov vodu do Tople odvádza potok Výška a Lipovec a z východnej časti potok Kurovec. Na vrchol vedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Ľubovnianskej vrchoviny, no tiež Busov, Slanské vrchy, Čergov, Levočské vrchy, vrcholy Vysokých Tatier a okolité prihraničné vrchy južného Poľska.
Elizabeth Debicki

Elizabeth Debicki (* 24. august 1990, Paríž, Francúzsko) je austrálska herečka poľského pôvodu. Je známa z televízneho seriálu "Koruna" (2016 - 2022), kde stvárnila Princeznú Dianu.
Detstvo a mladosť.
Elizabeth Debicki sa narodila 24. augusta 1990 v Paríži poľskému otcovi a austrálskej matke írskeho pôvodu. Jej rodičia boli obaja baletní tanečníci, ktorí sa stretli, keď spolu vystupovali na prehliadke. Keď mala päť rokov, rodina sa presťahovala do Glen Waverley v Austrálii v Melbourne. Je najstaršia z troch detí, má mladšiu sestru a brata.
Debicki sa začala zaujímať o balet už v detstve. Neskôr, sa rozhodla venovať sa divadlu. Počas štúdia na vysokej škole herectva, patrila k najlepším študentom. Jej výška, je 1,91 m. 
Kariéra.
Debutovala v austrálskom filme "Bláznivá jazda" z roku 2011. Režiséra Baza Luhrmanna, zaujal jej herecký výkon natoľko, že ju obsadila do filmu "Veľký Gatsby", po boku Leonarda DiCapria, Carey Mulligan a Tobeyho Maguireho. Film mal premiéru roku 2013. Jej herecký výkon vo filme, bol uznaný filmovými kritikmi a získala cenu AACTA za najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe.
Od júna do júla 2013 hrala spoločne s Cate Blanchett a Isabelle Huppert v divadelnej inscenácii "The Maids", od Jeana Geneta. Za svoj herecký výkon, získala cenu, Najlepší nováčik na scéne Sydney Theatre Awards. 
V roku 2016 hrala jednu z vedľajších úloh v televíznom seriály "Nočný recepčný" a spoločne s Michelle Rodriguez a Violou Davis, si zahrala v dráme "Vdovy", z roku 2018. Vo filmoch "Strážcovia Galaxie 2" (2017) a "Strážcovia Galaxie 3" (2023), stvárnila rolu Ayeshy, ktorá je zlatá najvyššia kňažka a vodkyňa rasy Sovereign. 
V roku 2020 hrala v akčnom filme "Tenet" a v roku 2022 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho filmu "Koruna", kde stvárnila Princeznú Dianu. V predchádzajúcich častiach televízneho seriálu, rolu Princeznej Diany, stvránila Emma Corrin a Debicki ju nahradila. Herecký výkon Debicki v televíznom seriály, bol pozitívne prijatý a v roku 2023, získala nomináciu na Zlatý glóbus.
Harrow School

Harrow School je anglická nezávislá škola, ktorá sídli v londýnskom obvode Harrow. Prvá zmienka o škole v mestečku Harrow pochádza z roku 1243, za oficiálny počiatok je pokladaný rok 1572, keď kráľovná Alžbeta I. udelila Johnovi Lyonovi povolenie na zriadenie školy. Harrow School patrí medzi deviatku najstarších a najprestížnejších súkromných škôl v Anglicku, školné je cez 12 tisíc libier za semester. Je určená iba pre chlapcov vo veku trinásť až osemnásť rokov, chodí na ňu okolo 800 študentov; všetci musia bývať v areáli školy, rozdelenom do dvanástich internátnych budov.
Škola má vlastný znak, latinské heslo "Stet Fortuna Domus" („Nech šťastie tohto domu trvá“) a hymnu "Forty Years On". Študenti nosia povinne tradičnú uniformu vo farbách školy (modrá a biela), k nej patrí sako, viazanka a slamený klobúk so stuhou. V roku 1937 vznikla známa fotografia Jimmyho Simea „Toffs and Toughs“ zachycujúca stretnutie uniformovaných Harroviánov s chudobne oblečenými chlapcami z predmestia. Vychádza tu spravodajský týždenník "The Harrovian", ku škole patrí výstavná sieň "Old Speech Room Gallery &amp; Museum" s cennými umeleckými zbierkami, prístupná verejnosti.
Harrow School je známa aj športovým životom. Okolo roku 1830 tu vznikol nový šport squash, hrá sa tu tiež aj špecifický variant futbalu nazývaný Harrow Football. Harrow bola jednou zo škôl, ktorá prijala Cambridgeské pravidla, ktorá stála pri zrode moderného futbalu. Preslávený je každoročný kriketový zápas proti Eton College, hraný od roku 1805. Koná sa tiež aj beh na desať míľ nazývaný "Long Ducker", ktorého výťažok je použitý na dobročinné účely.
Medzi absolventmi školy patrí Winston Churchill, Džaváharlál Néhrú, kráľ Husajn I., George Gordon Byron, John Galsworthy, Joseph Banks, Spencer Gore, Benedict Cumberbatch, James Blunt a ďalšie známe osobnosti.
V školskej budove Old Schools sa natáčal film "Harry Potter a Kameň mudrcov".
Škola expanduje aj do Ázie, kde medzi majetnými vrstvami rastie dopyt po západnom vzdelaní: prevádzkuje pobočky v Pekingu, Hongkongu a Bangkoku.
Zochova chata

Zochova chata je lyžiarske stredisko a turistická lokalita Malých Karpát nachádzajúca sa asi 15 km od Modry v mestskej časti Piesok a v nadmorskej výške 425 m n. m.
Nachádzajú sa tu dve zjazdovky určené najmä pre začiatočníkov, obe približne 300 m dlhé s prevýšením skoro 70 m. Kapacita lyžiarskych vlekov vrátane dopravníkoveho pásu je 3010 osôb za hodinu.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2023

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2023 boli v poradí 24. hokejovým svetovým šampionátom tejto vekovej kategórie. Turnaj Top divízie sa hral v Bazileji a Porrentruy vo Švajčiarsku od 20. do 30. apríla 2023.
Turnaja sa zúčastnilo 8 tímov, ktoré hrali na minuloročnom turnaji a to sú: , , , , , , , a dva tímy, ktoré sa kvalifikovali z I. A divízie: a .
O udržanie.
 vyhralo 2 : 0 na zápasy a udržalo sa v Top divízii.
Play-off.
Prvé štyri tímy z každej skupiny hrali play-off. Tímy, ktoré postúpili do semifinále, boli znovanasadené podľa umiestnenia v tabuľke skupinovej fázy.
Tabuľka skupinovej fázy.
Kritériá:
Poradie:
Štatistiky turnaja.
Kanadské bodovanie.
"Poradie podľa počtu bodov"
Hetrik
"Hráči, ktorí skórovali aspoň trikrát v jednom zápase (dali tri góly za zápas)."
Najlepší brankári.
Shut-out
"Brankári, ktorí vychytali zápas s nulou (t. j. nedostali v zápase ani jeden gól)."
Ocenenia.
All-star tím turnaja
Nižšie divízie.
I. A divízia.
Turnaj I. A divízie MS 2023 sa hral v Angers vo Francúzsku od 23. do 29. apríla 2023.
I. B divízia.
Turnaj I. B divízie MS 2023 sa hral v Blede v Slovinsku od 10. do 16. apríla 2023.
II. A divízia.
Turnaj II. A divízie MS 2023 sa hral v Belehrade v Srbsku od 9. do 15. apríla 2023.
II. B divízia.
Turnaj II. B divízie MS 2023 sa hral v Sofii v Bulharsku od 27. marca do 2. apríla 2023.
III. A divízia.
Turnaj III. A divízie MS 2023 sa hral v Akureyri na Islande od 12. do 18. marca 2023.
III. B divízia.
Turnaj III. B divízie MS 2023 sa hral v Kapskom Meste v Južnej Afrike od 13. do 16. marca 2023.
Pamäťové učenie

Pamäťové učenie, alebo inak známejšie pomenovanie memorovanie, je procesom ukladania poznatkov do pamäte. Účelom memorovania je spätné vybavovanie si vizuálnych, sluchových alebo teoretických informácií. Štúdiom pamäte sa zaoberá hlavne kognitívna psychológia a neurológia (neuroscience), no jej pochopenie je nápomocné tiež v oblasti pedagogiky a ďalších vied.
Memorovanie je jednou z techník učenia, s ktorými sa najneskôr väčšina populácie stretne v škole, pretože tak ako aj podľa Kloostera je pamäť niečím, čo je v škole oceňované najviac. Memorovanie podľa neho nenahradí skutočné myslenie. Stále je však podľa neho dôležitou súčasťou procesu učenia. Základom úspešného memorovania je podľa psychológie rozvoj pamäte už od útleho novorodeneckého veku a tento rozvoj prebieha až do rannej dospelosti. Pamäť pre prehľadnosť môžeme ďalej rozdeliť na krátkodobú, dlhodobú, pracovnú a autobiografickú.
Memorovanie a pedagogika.
Memorovanie ako jedna z učebných stratégií á svoje opodstatnenie. Aj keď nestojí za hlbším pochopením učiva a riešením komplexnejších problémov, tak je praktickejšie pri riešení jednoduchších problémov a je základom pre náročnejšie, hlbšie a kreatívne učenie.
Memorovanie môžeme rozlíšiť na dve skupiny, žiadané a nežiadané. Žiadané je zapamätanie si memorovaného obsahu a jeho porozumenie. Nežiadané je mechanické memorovanie poznatkov bez ich hlbšieho porozumenia.
Žiadaným výsledkom memorovania je tiež zrýchlenie riešenia zložitejších problémov, napríklad ako je tomu v prípade matematiky, kedy zisťujeme, že študenti schopný si vybaviť naučené základné matematické zákonitosti a vzorce, efektívnejšie riešia zložitejšie problémy a efektívnejšie využívajú svoju pracovnú pamäť.
Zoznam referencií.
__INDEXOVAT__
__LINKPŘIDATKOMENTÁŘ__
Daniela (telenovela)

Daniela ( "Daniela") je mexická telenovela z produkcie spoločností Telemundo a Argos Comunicación v roku 2002. Hlavné úlohy stvárnili herci Litzy a Rodrigo de la Rosa. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza prvýkrát od 28. januára 2004 do 21. apríla 2004 a druhýkrát od 15. júna 2006 do 11. septembra 2006. Telenovela dosiahla počas slovenskej premiéry 51,7% podiel na sledovanosti.
Rodrigo de la Rosa

Rodrigo de la Rosa (* 30. august 1977, Mexiko, Mexiko) je mexický herec. Účinkoval v troch úspešných mexických telenovelách: "Daniela" (2002), "El Alma Herida" (2003) a "La Ley del Silencio" (2005). Objavoval aj v muzikáloch ako "Man of La Mancha" (1999), "Jesus Christ Superstar" (2000) a "Les Miserables" (20022003).
Objavil sa aj v jednej z epizód seriálu "Inspector Mom" a v americkom filme "Walking Tall: Lone Justice" (2007) po boku Kevina Sorba. V roku 2007 moderoval mexickú talkshow "Sin tapujos". V roku 2010 si zahral v novej verzii telenovely "Perro Amor" a v roku 2011 v telenovele "Alguien te mira" ako Pedro Pablo Peñafiel. V roku 2012 si zahral v telenovele "El Rostro de la Venganza" v role väzňa menom Leyton po boku hercov Davida Chocarra, Marlene Favela a Saúla Lisaza.
Filésios z Eretrie

Filésios () bol grécky sochár v 5. stor. pred Kr.
Filésios, sochár (bronziar) z Eretrie, bol autor kolosálneho bronzového býka, ktorého Eretrijčania v Olympii zasvätili Diovi po víťazstve nad Aténčanmi. Podstavec z býka bol nájdený na svojom pôvodnom mieste pri severovýchodnom rohu Diovho chrámu a dosvedčený nápisom zo začiatku 5. stor. pred Kr. 
Zo sochy sa našlo ucho a roh (Archeologické múzeum v Olympii, M888 ). Na hornej strane základne tejto votívnej sochy sa zachovali vytesané odtlačky štyroch kopýt býka a nápis, lakonický v spartskom štíte (neuvádza ani popis udalostí, ktoré motivovali jej zasvätenie ). Pausanias ešte v druhom storočí videl túto sochu, ale uviedol len krátku zmienku o jej venovaní: „"Z kovových býkov je jeden dar Korkyranov, druhý Eretrijčanov, to je dielo Eretrijčana Filésia.""
Slovenské národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov na Majstrovstvách sveta 2023

Slovenské národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov sa na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2023, ktoré sa uskutočnili v Kanade, umiestnilo na 6. mieste.
Makovník

Makovník, makový koláč alebo makový závin je múčnik plnený makovou náplňou populárny v strednej a východnej Európe. Alternatívnou náplňou môže byť plnka z mletých vlašských orechov alebo mletých gaštanov.
Jeho pôvod nie je jednoznačný, avšak zväčša sa uvádza, že vznikol podľa receptu na sliezsky koláč plnený makom alebo orechmi zo 14. storočia. Tradične sa podáva v mnohých kuchyniach, t. j. v poľskej ("makowiec"), kašubskej ("makówc"), maďarskej ("mákos bejgli"), slovenskej, českej ("makový závin"), rakúskej ("Mohnstriezel"), ukrajinskej ("pyrih z makom" пирiг з маком nebo "makivnyk" маківник), bieloruskej ("makavy rulet" макавы рулет), bosnianskej, chorvátskej a srbskej ("makovnjača"), slovinskej ("makova potica"), rumunskej ("cozonac cu mac" alebo "cozonac cu nucă"), litovskej ("aguonų vyniotinis"), lotyšskej ("magonmaizite"), ruskej ("rulet s makom"/рулет с маком), dánskej ("wienerbrød") a jidišskej ("mohn roll"). Makovník môže byť kysnutý aj nekysnutý. Medzi známych priemyslových výrobcov patrí Delta, Penam a iní. Domáca príprava trvá približne 2 hodiny.
Príprava.
Cesto na makovník (kysnutý) sa pripravuje z mlieka, droždia, kryštálového cukru aj vanilkového, masla, vajca a soli. Maková zmes sa natrie na cesto, ktoré sa potom zvinie a pečie.
Chu Š’

Chu Š’ (, , * 17. december 1891, Šanghaj, Čína† 24. február 1962, Tchaj-pej, Taiwan) bol čínsky politik, diplomat, filozof a spisovateľ. Bol šíriteľom liberalizmu a pragmatizmu v Číne. Na začiatku 20. rokov presadil v Číne používanie hovorovej čínštiny (paj-chua) v písanom prejave.
Život.
Už v mladosti sa naučil po anglicky a v roku 1910 odišiel študovať do Spojených štátov. Vyštudoval filozofiu na Cornellovej (1914) a Kolumbijskej univerzite (1917), kde bol žiakom slávneho pragmatika Johna Deweyho. Do Číny sa vrátil roku 1917 a začal učiť na Pekinskej národnej univerzite. Roku 1919 vydal svoju najvýznamnejšiu filozofickú prácu "Nástin dejín čínskej filozofie".
Od roku 1917 plánoval tiež svoju jazykovú reformu, verejnosti ju predstavil v časopise "La Jeunesse", kde sa prezentovali reformisti z Hnutia za novú kultúru. Podporil reformu aj literárnymi pokusmi, v roku 1920 napríklad vydal básnickú zbierku "Kniha experimentov", celú písanú v paj-chua. V roku 1922 nakoniec vláda vyhlásila paj-chua za národný jazyk. Tá tak vytlačila klasickú čínštinu, zjednodušila výučbu písania, priblížila sa obyčajným ľuďom a ich reči a stala sa hlavným nástrojom boja s negramotnosťou v Číne.
Po roku 1919 sa začal viac angažovať v politike, bol predstaviteľom nacionalistického (protijaponského) Hnutia štvrtého mája, hlasno brojil proti marxizmu, ale po čase sa dostal do sporov aj s nacionalistami, ktorým jeho pragmatizmus a liberalizmus tiež nevyhovoval.
V rokoch 1938 – 1942 bol veľvyslancom vo Washingtone. Po roku 1945 bol rektorom Pekinskej národnej univerzity, avšak po uchopení moci komunistami musel odísť z krajiny. Žil najprv v New Yorku, neskôr na Taiwane, pre ktorý začal znovu pracovať ako diplomat, roku 1957 bol jeho zástupcom v OSN. V roku 1958 sa postavil na čelo taiwanskej akadémie vied ("Academia Sinica"), viedol ju až do svojej smrti v roku 1962.
Grúnik (vrch v Ľubovnianskej vrchovine)

Grúnik (; ) je vrch v Ľubovnianskej vrchovine, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží v hraničnom hrebeni nad obcou Litmanová, približne severne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti pohoria, priamo na štátnej hranici s Poľskom. Zasahuje tak na územie Prešovského kraja a Malopoľského vojvodstva, okresov Stará Ľubovňa a Nový Targ a tiež na katastrálne územie obce Litmanová a Jaworki (Gmina Szczawnica). Najbližším sídlom je južne situovaná Litmanová, západným smerom leží poľská obec Jaworki a severovýchodne mesto Piwniczna-Zdrój.
Opis.
Grúnik leží na západnom konci hlavného hrebeňa, nad sedlom Rozdiel. Východným smerom susedí Okrúhla () a Eliášovka (), južným Medvedelica (), Veľká hora () a Fakľovka (), západným Vrchriečky (), Watrisko () a Jasielnik () a severným Radziejowa () a Wielki Rogacz (). Severné svahy odvodňuje Biala woda do riečky Grajcarek v povodí Dunajca, východné potok Veľký Lipník a juhozápadné jeho prítok, potok Rozdiel, oba patriace do povodia rieky Poprad. Vrchol je situovaný v hraničnom hrebeni a v Poľsku sa nazýva Syhła. Modro značený hrebeňový turistický chodník vrchol traverzuje severným smerom. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý riedky lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Ľubovnianskej vrchoviny, Čergov, Levočské vrchy, Pieniny, Tatry a mnohé prihraničné vrchy južného Poľska.
Grúnik

Grúnik môže byť:
Jozef Lietavec

Jozef Lietavec (* 8. marec 1949, Bratislava) je slovenský kameraman a fotograf.
Počas svojho profesného života sa venoval najmä nakrúcaniu dokumentárnych filmov, neskôr však prešiel aj k hraným snímkam ako "Lúpež dejín" (1995) a "Lesní chodci" (2003), alebo aj televíznej tvorbe "Koniec veľkých prázdnin" (1996).
Gabriel Steiner

Gabriel Steiner alebo Gábor Steiner (; * 9. september 1887, Komárno † 8. október 1942, Buchenwald) bol komunistický politik maďarského pôvodu v období medzivojnového Česko-Slovenska. 
Už od svojich 13 rokov pracoval ako tlačiarenský učeň v Budapešti. V roku 1906 sa už politicky angažoval v sociálnodemokratickej strane. Po vzniku Maďarskej republiky rád v roku 1919 pôsobil ako komisár pre zásobovanie. Po jej páde bol väznený režimom Miklósa Horthyho. 
Neskôr utiekol do Česko-Slovenska. Znovu začal pôsobiť v politike. Najskôr sa činil v maďarskej sociálnej demokracii. No už v roku 1921 bol jedným z tých, ktorí založili komárňanskú organizáciu Komunistickej strany Česko-Slovenska (KSČ). Podporoval boľševický trend strany a postavil sa za „gottwaldovskú“ líniu. Bol zvolený do jej ústredného výboru. Bol aj významným funkcionárom strany na Slovensku, kde sa stal tajomníkom krajského výboru. 
V parlamentných voľbách v roku 1925 bol za KSČ zvolený do Národného zhromaždenia, v ktorom zotrval aj po parlamentných voľbách v roku 1929. Po voľbách v roku 1935 prestúpil do jeho hornej komory. Mandát stratil v závere roku 1938 v súvislosti s rozpustením KSČ na Slovensku. 
Počas španielskej občianskej vojny sa angažoval v pomoci španielskym republikánskym silám. Po zákaze strany jeho ilegálna stranícka práca v Prahe spočívala v organizovaní emigrácie bývalých komunistov. Tu ho v marci 1939 zatkli. Šesť mesiacov bol pravidelne vypočúvaný. Z väznice Pankrác ho transportovali do koncentračného tábora v Drážďanoch, odtiaľ o tri mesiace neskôr do Dachau a krátko nato do koncentračného tábora Buchenwald, kde bol v roku 1942 zastrelený.
Kamenný potok (prítok Delne)

Kamenný potok je potok v regióne Šariš, na území obce Kokošovce v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Slanské vrchy a ústi do Delne v povodí Torysy. Má dĺžku a je tokom VII. rádu. 
Prameň.
Pramení v na severovýchodnom svahu lesa "Pasienky" vo východnej časti územia obce Kokošovce v okrese Prešov v Prešovskom kraji v lesnom extraviláne.
Opis toku.
Tečie od prameňa lesným extravilánom juhozápadným smerom, v priberá pravostranný bezmenný prítok, mení smer na juh, ktorý si ponecháva až do svojho ústia, pravým brehom obteká les "Kamene", v podteká cestu z Kokošoviec do časti obce "Sigord", v ústi v lesnom extraviláne do vodného toku Delňa v povodí Torysy ako jej pravostranný prítok, potok Delňa tvorí obecnú hranicu medzi Kokošovcami a obcou Abranovce.
Patrí do okresu Prešov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Slanské vrchy v podcelku Šimonka. Nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Porovnaj aj les s jednoslovným názvom "Kamene", cez ktorý vodný tok preteká. Z podstatného mena "kameň" po rozšírení o adjektívnu príponu "-ný" s významom "niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Kamenný potok" s významom "potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1975.
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Kamenný potok" nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom "Kamenný potok" (január 2023).
Referencie.