burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jigal Amir

Jigal Amir (* 31. máj 1970) je izraelský pravicový extrémista, ktorý 4. novembra 1995 na záver zhromaždenia v izraelskom Tel Avive zavraždil úradujúceho izraelského premiéra Jicchaka Rabina. V čase vraždy bol študentom práva na Bar-Ilanovej univerzite. Amir si odpykáva doživotný trest za vraždu plus šesť rokov za zranenie Rabinovho bodyguarda Yorama Rubina. Neskôr bol odsúdený na ďalších osem rokov za zosnovanie vraždy. Amir ľútosť nad atentátom nikdy nevyjadril.
Početné radikálne pravicové izraelské organizácie viedli kampane za Amirovo prepustenie. Bezpečnostná služba Šin bet vyhodnotila, že Amir zostáva hrozbou pre národnú bezpečnosť. Kneset schválil zákon, ktorý bráni prezidentovi udeliť milosť atentátnikovi za vraždu predsedu vlády.
Atentát.
4. novembra 1995, po demonštrácii na Námestí kráľov Izraela v Tel Avive (dnes Rabinovo námestie) na podporu dohôd z Osla Amir čakal na Rabina na parkovisku pri námestí, blízko Rabinovej oficiálnej limuzíny. Pri nej na Rabina dvakrát vystrelil poloautomatickou pištoľou Beretta 84F kalibru .380 ACP a tretím výstrelom zranil ochrankára Yorama Rubina. Amira sa okamžite zmocnili Rabinovi bodyguardi. Rabin bol urýchlene prevezený do nemocnice, kde o 40 minút neskôr zomrel na operačnom stole na stratu krvi a prepichnutie pľúc. Podľa súdu boli jeho spolupáchateľmi pri plánovaní atentátu brat Yigala Amira Hagai Amir a jeho priateľ Dror Adani.
Keď sa Amir dopočul, že Rabin je mŕtvy, povedal polícii, že je „spokojný“ a koná na „božie príkazy“. Na súdnom procese Amir svoje činy nikdy neoľutoval.
Neúspešné pokusy.
Atentátu predchádzali tri neúspešné pokusy v tom istom roku: v Jad va-šem v Jeruzaleme, v hoteli Nof Yerushalayim a na slávnostnom otvorení diaľnice v Kfar Šmarjahu. Z týchto plánov sa vždy na poslednú chvíľu upustilo.
Súd.
Amirov proces trval od 23. januára do 27. marca 1996. Sudcovia nariadili psychiatrické vyšetrenie tromi psychiatrami a jedným klinickým psychiatrom. Všetci sa zhodli na tom, že Amir pochopil význam svojich činov a je spôsobilý postaviť sa pred súd.Amir sa priznal, že zastrelil Rabina a pokúsil sa ospravedlniť svoje činy náboženskými dôvodmi. Tiež tvrdil, že mal v úmysle Rabina len paralyzovať a nie ho zabiť. Súd zamietol jeho argumenty a uznal ho vinným z vraždy Rabina.
Amirovo tvrdenie, že konal v súlade so židovským právom, sudcovia odmietli: „Pokus udeliť náboženskú autoritu vražde... je úplne nevhodný a predstavuje cynické zneužívanie židovského práva na ciele, ktoré sú judaizmu cudzie.“
V populárnej kultúre.
Film "Incitement" z roku 2019 zobrazuje faktory, ktoré viedli Amira k spáchaniu atentátu. Film debutoval v roku 2019 na Sundance Film Festival.
Šorty

Šorty, vlastným menom Dušan Berky (* 17. október 1988, Zvolen) je slovenský moderátor, hudobný interpret a imitátor. Vydal jeden štúdiový album "Tamagoči" (2019) a tri EP, dve z toho s ADissom. Má na konte spolupráce s menami ako Dominika Mirgová, Kali, Separ, Majself či skupinou Kontrafakt.
Kariéra.
V roku 2012 sa zúčastnil súťaže Česko Slovensko má talent, kde sa porotu snažil zaujať svojím beatboxom. 
Aj keď v talente nemal úspech, o rok neskôr sa zamestnal ako moderátor rádia Europa 2, po tom ako nahral pozvánku na festival, kde imitoval 16 raperov. V rádiu viedol hudobnú šou Vyber si na maXXimum. Popri moderovaní začal imitovať rôzne známe osobnosti.
V roku 2016 odštartoval svoju hudobnú kariéru, kedy začal nahrávať aj vlastné skladby. Medzi najznámejšie z nich patria „Hey Girl“, na ktorej spolupracoval s ADissom a Elpem, „Hraj mi“, „Tancuj“, na ktorej spolupracoval s Kalim, Petrom Pannom a Mišom Bielym či AOA.
V júni 2019 sa stal hitom singel „Ja sa cítim dobre“, na ktorom spolupracoval s Dominikou Mirgovou. Videoklip ku skladbe sa umiestnil na 7. mieste v rebríčku najpopulárnejších slovenských YouTube videí v roku 2019. Doposiaľ má na YouTube viac než 10 miliónov zhliadnutí. 
V tom istom roku vydal debutový štúdiový album "Tamagoči" z ktorého sa stal hitom rovnomenný singel „Tamagoči“, na ktorom hosťoval Ego. Singel sa dostal na 3. miesto v rebríčku najhranejších domácich piesní v slovenských rádiách.
V roku 2020 vydal s ADissom prvé spoločné EP s názvom "Načo pôjdem domov", druhé s názvom "afterparty" vyšlo v roku 2023.
Osobný život.
Vyrastal vo Zvolene, v súčasnosti žije v Bratislave. S partnerkou Zuzanou sa zosobášili v auguste 2020 a majú jedno dieťa.
Chanijské ryžové terasy v Chung-che

Chanijské ryžové terasy v Chung-che (, ) je 1300 rokov starý systém ryžových terás vytvorených v údolí Červenej rieky národnosťou Chaniov. Svetové dedičstvo Nachádzajú sa v okrese Jüan-jang v autonómnej prefektúre národností Chaniov a Iov Chung-che v provincii Jün-nan v južnej Číne. Ryžové terasy ležia na území štyroch okresov: Jüan-jangu, Chung-che, Ťin-pchinu a Lü-čchunu, avšak jadrová oblasť terás je v Jüan-jangu na svahoch hôr Aj-lao na brehoch Červenej rieky.
V roku 2013 bola časť terasových polí o rozlohe 16 603 ha vyhlásená za súčasť svetového dedičstva ako „Kultúrna krajina chanijských ryžových terás v Chung-che“.
Poloha.
Červená rieka, po ktorej je prefektúra Chung-che pomenovaná, je riečny systém v juhočínskej provincii Jün-nan a v severnom Vietname. V Jün-nane tečie Červená rieka cez dlhé úseky v kľukatom toku cez úzke, hlboko zarezané riečne údolia. Hory lemujúce rieku siahajú až do výšky 2 800 metrov nad údolím rieky. Miestne podnebie je subtropické a teplé a vyznačuje sa vysokými zrážkami. Priemerná ročná teplota sa mení s nadmorskou výškou a pohybuje sa okolo 25 °C v údolí rieky a 11,6 °C na vrcholkoch hôr. Vrcholy hôr sú často obklopené hmlou. 
Pozdĺž južného brehu, na svahoch pohoria Aj-lao, žijú Chaniovia, ľudia tibetsko-barmskej národnosti, ktorí sú jedným z oficiálne uznaných menšinových národov Číny. Už asi 1300 rokov pestujú Chaniovia ryžu na špeciálne vytvorených terasách pozdĺž brehov Červenej rieky. V priebehu storočí vznikol zložitý a prepracovaný systém zavlažovacích terás so zavlažovacími kanálmi, ktoré vedú vodu zo zalesnených vrcholkov hôr na terasy. Terasy sú zaliate vodou po celý rok zo štyroch dôvodov: aby sa predošlo poškodeniu terás, aby nestvrdla pôda, aby sa udržala voda v období sucha, a aby sa zvýšil výnos ryže. Chaniovia spojili pestovanie ryže so systémom chovu dobytka (byvoly, kravy, kačice) a chovom rýb. Ryby chovajú v zaplavených ryžových terasách, vďaka čomu získava ryža od rýb prirozené hnojivo. Postupom času ľudská činnosť vytvorila jedinečnú kultúrnu krajinu, v ktorej sa praktizovalo trvalo udržateľné poľnohospodárstvo a lesníctvo.
Miestni Chaniovia žijú v 82 dedinách umiestnených nad terasami, z ktorých každá má 50 až 100 domácností. Chaniovia si zachovali alebo vyvinuli vlastnú kultúru, ktorá je silne spojená s ich životným prostredím. Uctievajú prírodné božstvá (slnko, mesiac, hory, vodné plochy, lesy a iné prírodné javy) a žijú v tradičných slamených domoch v tvare húb. V roku 2011 žilo v oblasti 37 800 obyvateľov Hani, čo je okolo 70 % z celkového počtu 54 100 obyvateľov.
Ryžové terasy možno rozdeliť do troch riečnych systémov: riečny systém Ma-li-čaj, riečny systém Ta-wa-če a riečny systém A-men-kchung-Ke-tcha. V každom riečnom systéme tovorí každá terasy krajinný bloky, nazývané "Pa-ta" (壩達)), "Tuo-i-šu" (多依树) a "Lao-chu-čuej" (老虎嘴).
Kyselina dihydrolipoová

Kyselina dihydrolipoová (DHLA, z anglického "dihydrolipoic acid") je organická zlúčenina, ktorá predstavuje redukovanú formu kyseliny lipoovej. Je to karboxylová kyselina odvodená od kyseliny kaprylovej (oktánovej), ktorá má dve tiolové skupiny na uhlíkoch C6 a C8, takže je to ditiol. 
Chemické vlastnosti.
Je to opticky aktívna zlúčenina, ktorá sa vyskytuje v dvoch enantiomérov, ale v prírode sa vyskytuje len v podobe "R"-enantioméru. 
Pár kyselina lipoová/kyselina dihydrolipoová sa vyskytuje v mnohých biochemických reakciách. Redukčný potenciál tejto premeny je okolo -320 mV.
Biologický význam.
Kyselina dihydrolipoová sa v organizmoch nevyskytuje voľne, ale viazaná v enzýmoch v podobe dihydrolipoamidu. V tejto podobe dochádza k reverzibilnej oxidácii kyseliny dihydrolipoovej na kyselinu lipoovú a naspäť, vďaka čomu môžu prebiehať niektoré biochemické procesy. Počas týchto reakcií dochádza k redukcii kyseliny lipoovej a prenosu acylovej skupiny na jednu z tiolových skupín kyseliny dihydrolipoovej. Táto skupina sa následne uvoľní a dochádza k spätnej oxidácii kyseliny dihydrolipoovej na kyselinu lipoovú. Medzi enzýmy, ktoré využívajú tento cyklus, patrí pyruvátdehydrogenázový komplex, α-ketoglurarátdehydrogenázový komplex, komplex dehydrogenázy rozvetvených aminokyselín, 2-oxoadipátdehydrogenázový komplexu a glycínový štiepny systém.
13C NMR

13C NMR je spektroskopická technika nukleárnej magnetickej rezonancie izotopu uhlíka 13C. Spektra jadier 13C sú po 1H experimentoch druhé najčastejšie merané spektrá pri štruktúrnej analýze organických molekúl. Kvôli širokopásmovému dekaplingu, ktorý vedie k NOE obohateniu niektorých signálov, a kvôli dlhým relaxačným časom T1 niektorých uhlíkových jadier nie je možné bežne merané uhlíkové spektrá presne kvantifikovať (integrovať, pretože intenzity nezodpovedajú relatívnym počtom uhlíkov). Najdôležitejšou informáciou, ktorú je možné z 13C spektier získať, sú tak chemické posuny jednotlivých signálov. Signály uhlíkových atómov v bežných organických zlúčeninách nájdeme v spektre najčastejšie medzi 0–220 ppm. 
Chemický posun.
Najvyššie chemické posuny v 13C NMR spektrách organických látok zvyčajne patria karbonylovým zlúčenínám (aldehydy a ketóny) a karbonátom (diestery kyseliny uhličitej). Signál aldehydového uhlíka odlíšime od signálu ketónového uhlíka pomocou ATP ("attached proton test"), keďže uhlík alhedydu nesie jeden vodík a uhlík ketónu nenesie žiadny vodík.
Alkány.
Chemický posun uhlíka v alkánoch závisí od počtu uhlíkových atómov v α a β pozíciách k sledovanému uhlíku a od ich rozvetvenia. Značný vplyv na uhlíkové chemické posuny majú neuhlíkové substituenty. Elektronegatívne substituenty odčerpávajú elektrónovú hustotu z okolia uhlíkového jadra, daný uhlík je potom menej tienený a má teda vyšší chemický posun. Súvislosť chemického posunu s elektronegativitou je dobre vidieť napríklad na posunoch uhlíkov susediacich s fluórom, chlórom a brómom. Jód je výnimkou z efektu elektronegatívnych substituentov: chemický posun uhlíka priamo naviazaného na atóm s veľkým atómovým číslom je nižší ako pri nesubstituovanom alkáne. Tomuto javu sa hovorí efekt ťažkého atómu a najčastejšie je pozorovateľný práve pri zlúčeninách obsahujúcich jód. Napríklad chemický posun uhlíka v molekule jodidu uhličitého CI4 je –292 ppm, teda úplne mimo rozsahu bežne meraných uhlíkových spektier. Uhlík v β polohe k elektronegatívnemu substituentu je tiež menej tienený, a jeho signál je teda posunutý k vyšším hodnotám ppm, ale tento efekt je oveľa slabší ako v prípade α uhlíkov (priamo naviazaných na substituent). Signály uhlíkov v polohe γ k substituentom sú naopak mierne posunuté smerom do nižších hodnôt chemických posunov, tomuto javu sa hovorí γ-efekt a je pravdepodobne spôsobený sterickými interakciami.
Cykloalkány.
Chemické posuny nesubstituovaných cykloalkánov sa objavujú v rozmedzí 22–29 ppm, jedinou výnimkou je cyklopropán, ktorý má uhlíkový chemický posun záporný –2,8 ppm. Neobvykle nízke chemické posuny sú pozorované aj u ďalších trojčlenných cyklických zlúčenín, napríklad chemické posuny uhlíkov v oxirane sú 40 ppm, zatiaľ čo chemický posun uhlíka priamo naviazaného na kyslík vo viacčlenných kruhoch alebo v acyklických zlúčeninách býva vyšší ako 50 ppm. Všetky uhlíky nesubstituovaných cykloalkánov sú ekvivalentné, takže vykazujú jediný signál v spektrách.
What’s the Matter

 
„What’s the Matter“, uvádzaná aj ako „What’s the Matter Baby“, je demonahrávka írskeho rockového hudobníka a speváka Phila Lynotta a anglického R&amp;B pesničkára Juniora Giscomba z roku 1984. Bola nahraná počas stretnutí v štúdiu Lynottovho domu Pagoda House na 184 Kew Rd v obvode Kew londýnskej mestskej časti Richmond. Pôvodne mala byť spolu s ďalšími štyrmi demami súčasťou plánovaného sólového albumu Phila Lynotta, ale podľa vydavateľstva nefungovalo spojenie rockového a pop/R&amp;B/soulového interpreta.
V roku 2009 sa nahrávka stala súčasťou neoficiálnej limitovanej CD-R kompilácie Phila Lynotta s názvom "The Final Sessions" od japonského bootleg vydavateľstva Lost and Found.
Externé odkazy.
Junior Giscombe

Norman Washington „Junior“ Giscombe (* 6. jún 1957, Londýn, Spojené kráľovstvo) je anglický pesničkár, často známy ako Junior, ktorý bol jedným z prvých britských R&amp;B umelcov, ktorí boli úspešní v Spojených štátoch. Preslávil sa najmä singlom „Mama Used to Say“ z roku 1982.
Životopis.
Giscombe sa narodil v londýnskom obvode Wandsworth a v rokoch 1980 až 1982 bol sprievodným spevákom skupiny Linx.
Keď sa obrátil smerom k sólovej kariére, najprv bol zapisovaný jednoducho ako Junior. V roku 1982 sa stal hitom číslo 7 v UK Singles Chart singel „Mama Used to Say“. His follow-up single, "Too Late" also made the top 20 in the UK. „Mama Used to Say“ bol tiež v top 40 popových a 5 najlepších R&amp;B hitov v Spojených štátoch, čo mu vynieslo ocenenie „Best Newcomer“ od časopisu "Billboard". 
Niekedy (s najväčšou pravdepodobnosťou) okolo roku 1984 a 1985 Giscombe nahral (a veľmi pravdepodobne sa podieľal na písaní) neznámeho počtu skladieb s Philom Lynottom, bývalým lídrom, spevákom a basgitaristom hardrockovej skupiny Thin Lizzy. Lynott zomrel v januári 1986 a piesne neboli nikdy oficiálne vydané. Väčšina zostáva ako demá, ale jedna z piesní, „Lady Loves to Dance“, bola úspešná a takmer vydaná predtým, ako ju stiahla nahrávacia spoločnosť. Niektoré piesne sú dostupné na YouTube, vrátane „What’s the Matter Baby“ (Giscombe poskytuje sprievodné vokály) a „Time (and Again)“ (Giscombe zdieľa vokály s Lynottom).
Po období mimo rebríčkov sa v roku 1987 nakrátko vrátil do top 10, keď naspieval duet s Kim Wildovou na „Another Step (Closer to You)“ V roku 1986 sa zapojil aj do formovania Red Wedge s Billym Braggom, Jimmym Sommervillom a Paulom Wellerom a bol súčasťou The Council Collective s the Style Council, Jimmym Ruffinom a ďalšími pre fundraisingový singel „Soul Deep“ z roku 1984. V roku 1992 sa Junior objavil na pódiu na 1992 labouristickom zhromaždení v Sheffielde spievajúc pieseň Curtisa Mayfielda s názvom „Move On Up“. Neskôr sa Giscombe stal známejším ako skladateľ piesní pre umelcov ako Sheena Easton.
V roku 2014 Giscombe založil „The British Collective“ s kolegami britskými umelcami Don-E, Noel McKoy a Omar. V roku 2017 sa Giscombe objavil na albume Mikea Cityho "The Feel Good Agenda, Vol. 1" v piesni „Sang and Dance“.
Osobný život.
Junior Giscombe vyrastal ako najmladší z ôsmich detí.
So svojou detskou láskou Nardiou sa stretol, keď mal 19 a ona 17 a zostali spolu až do jej smrti. Vo veku 24 rokov bola Nardii diagnostikovaná skleróza multiplex a zomrela na komplikácie tohto ochorenia v roku 2008 vo veku 50 rokov. Junior a Nardia mali dve deti. Ich druhému dieťaťu, Jenique, bola tiež diagnostikovaná skleróza multiplex v roku 2008 (šesť mesiacov pred smrťou jej matky) a zomrela v máji 2017. Giscombe venoval album "Everyting Set" z roku 2020 na pamiatku svojej dcéry.
Giscombe je strýkom britského komika Richarda Blackwooda, ktorý v júni 2000 samploval „Mama Used to Say“ na svojom singli „Mama – Who Da Man“.
Kultúrna krajina starých čajových lesov na hore Ťing-maj v Pchu-eri

Kultúrna krajina starých čajových lesov na hore Ťing-maj v Pchu-eri (, ) je predstaviteľom tradičnej metódy pestovania čaju v tzv. čajovom lese. Nachádza sa v meste Chuej-min, v autonómnej oblasti národnosti Lachuov Lan-cchang, v prefektúre Pchu-er v juhozápadnej provincii Jün-nan. Od názvu prefektúry je prevzatý aj názov druhu čierneho čaju pchu-er, ktorý sa tu pestuje. Oblasť bola 17. septembra 2023 zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO ako 57. lokalita v Číne.
Opis.
Hora Ťin-maj je príkladom súžitia viacerých národností. Pôvodne bola obývaná národnosťou Taj (etnicky spriaznou s Thajcami), od desiateho storočia začali do oblasti z priľahlých regiónov provincie Jün-nan migrovať Blangovia. V období od 10. do 14. storočia začali predovšetkým Blangovia pestovať a kultivovať divokorastúce čajové stromy. Svoje dediny si preto začali stavať v lese a domy mali obklopené čajovými stromami. Špecifický spôsob pestovania čaju v podraste je vhodný pre miestny hornatý reliéf a subtropické monzúnové podnebie. Počas vlády dynastií Ming a Čching sa obchod s čajom rapídne rozrástol a stal sa dôležitým zdrojom príjmu pre miestne komunity.
Medzi prvky kultúrneho dedičstva tradičného čajového lesa na hore Ťing-maj patrí 5 rozsiahlych starých čajových lesov, 5 starobylých dedín národnosti Blang, 4 dediny národnosti Taj a 3 samostatné ochranné lesy. Celková výmera pamiatkovej lokality je 19 095,74 hektárov, z toho 7 167,89 hektárov pamiatkového územia a 11 927,85 hektárov ochranného pásma. Oblasť dedičstva zahŕňa dve administratívne dediny Ťing-maj a Mang-ťing pod jurisdikciou mesta Chuej-min. Nachádza sa tu celkovo 10 dedín s 1 231 domácnosťami a 5 088 ľuďmi. Dodnes sa zachovalo 5 pôvodných starobylých čajových lesov, vrátane tradičného čajového lesa Ta-pching-čang a lesa Mang-ťing-šan s rozlohou 1 180 hektárov. 
Lesy sa nachádzajú v nadmorskej výške 1250 až 1500 metrov nad morom. V súčasnosti je asi 10% stromov starších než sto rokov a najstaršie dosahujú vek 300 rokov. Väčšina stromov ma výšku 2 až 5 metrov, najstaršie dosahujú výšku až 12m. Odhaduje sa, že počet starých čajovníkov v oblasti dedičstva presahuje 1,2 milióna.
S kultúrou pestovania čaju sú spojené aj tradičné kultúrne slávnosti miestnych národností. Blangovia oslavujú festival Šang-kchang, kde vzdávajú úctu čajovým predkom, národnosť Taj začlenila čajové obrady do osláv nového roku, tradične spojených s oblievaním sa vodou (viď festival Songkran v Thajsku). Blangovia majú svoju mytológiu úzko spätú s pestovaním čaju a počas sviatočných dni vyznávajú čajovníkom úctu a dúfajú v požehnanie od čajových lesov, keďže veria, že každý čajový strom má svojho ducha.
Miestny ekosystém je sebestačný, postavený podľa tradičných udržateľných poľnohospodárskych metód. V oblasti sa vyskytuje viac než 900 druhov rastlín a 340 druhov živočíchov. Dôležitý je predovšetkým výskyt množstva vtákov, ktoré chránia čajové listy pred škodcami. Okrem pestovania čaju je v oblasti rozšírené aj včelárstvo.
Význam zápisu lokality na zoznam pamiatok UNESCO spočíva aj v tom, že popri káve a vínu sa prvý krát dostala ochrana a uznanie aj čaju.
Tancoška

Tancoška () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Červenica, približne juhovýchodne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Šimonka. Vrch leží v Prešovskom kraji, okrese Prešov a zasahuje na katastrálne územia obcí Zlatá Baňa a Červenica. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Červenica a Lúčina, juhozápadne sa nachádza Tuhrina, západne Lesíček, severne Zlatá Baňa a juhovýchodne Zámutov. 
Opis.
Tancoška leží v juhozápadnej časti podcelku Šimonka, v rázsoche vedúcej z Dubníka () na Koziu (). Západne sa nachádza Dubová (), Zobraná () a Ostrá (), severne Chabzdová (), Bodoň (), Čierna hora () a Šimonka (), východne Praporec (), Dubník () a Oblá () a južne Ordanky (), Makovica (), Kozia () a Zverník (). Masív patrí do povodia Oľšavy, kde vodu zo severnej a západnej časti odvádza Olšavka, z južnej Lúčinský potok a z východnej potok Jedľovec. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. Na juhovýchodnom úpätí sa nachádza chránený areál Dubnícke bane.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Košickú kotlinu, Volovské vrchy, Čiernu horu a Vihorlatské vrchy, ojedinele aj Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesom z okolitých obcí alebo hrebeňom zo sedla na neďalekej ceste III/3440 zo Zlatej Bane do Červenice.
Vodná elektráreň Sučany

Vodná elektráreň Sučany je kanálová vodná elektráreň vybudovaná na derivačnom kanáli Váhu. Obsahuje Kaplanove turbíny. Inštalovaný výkon je 38,4 MW a priemerná ročná výroba 95,3 GWh.
Elektráreň (a vodná stavba) je druhým stupňom Horno-vážskej kaskády pozostávajúcej zo stupňov: Krpeľany, Sučany a Lipovec. Nachádajú sa na derivačnom kanáli Váhu. Vodná stavba je v prevádzke od 13. decembra 1958.
Veský potok

Veský potok je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Humenné v marginálnom rozsahu na území obce Jabloň a vo väčšinovom rozsahu na území obce Koškovce. Je ľavostranným prítokom vodného toku Laborec. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v južnej časti územia obce Jabloň na severozápadnom svahu lesa Kontulov grúnik v lesnom extraviláne v okrese Humenné v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie západným smerom, po krátkom úseku cca 100 m opúšťa v územie obce Jabloň a vteká na územie obce Koškovce, bez zmeny smeru pokračuje cez les premiešaný trvalými trávnymi porastmi v juhovýchodnej časti extravilánu obce Koškovce, v priberá ľavostranný bezmenný prítok v suchšom období s nepatrným množstvom vody. Ľavým brehom obmýva les Zimná stráň, pravým brehom obmýva úpätie vrchu Baková s , ľavým brehom obmýva úpätie lesa Veské, v ústi do vodného toku Laborec ako jeho ľavostranný prítok v povodí Latorice. Pramení na území obce Jabloň, preteká a ústi na území obce Koškovce. Nemá dôležitejší prítok. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve lesa Veské, ktorého úpätím potok tesne pred svojim zaústením preteká. Pôvodný význam názvu lesa bola lokalita v užívaní, vo vlastníctve vsi, osady, dediny, obce. Z toponyma Veské po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Veský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Veský potok bolo štandardizované v roku 1990. V dnešnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Veský potok je jedinečným názvom (december 2023).
Vodná elektráreň Lipovec

Vodná elektráreň Lipovec je kanálová vodná elektráreň vybudovaná na derivačnom kanáli Váhu. Obsahuje Kaplanove turbíny. Inštalovaný výkon je 38,4 MW a priemerná ročná výroba 86,4 GWh.
Elektráreň (a vodná stavba) je tretím stupňom Horno-vážskej kaskády pozostávajúcej zo stupňov: Krpeľany, Sučany a Lipovec. Nachádajú sa na derivačnom kanáli Váhu. Vodná stavba je v prevádzke od 26. októbra 1960.
Ludwig Korinek

Ludwig Korinek (tiež Ľudovít Korinek; * 28. marec 1878, Bratislava† 29. august 1956) bol slovenský verejný činiteľ nemeckej národnosti v období medzivojnového Česko-Slovenska.
Životopis.
Povolaním bol tesársky majster. Podieľal sa na rozvoji nemeckého priemyslu na území západného Slovenska. Okrem svojho remesla sa venoval aj vinohradníctvu a podnikaniu. Bol predsedom akciovej spoločnosti Pezinská úverová banka. V roku 1920 sa stal starostom Pezinka.
Po parlamentných voľbách v roku 1925 zasadal v hornej komore Národného zhromaždenia. Mandát nadobudol až dodatočne, 18. mája 1926, po tom, čo volebný súd zrušil mandát senátora Jana Prinza z agrárnej strany. Ústredná volebná komisia pri nesprávnom výklade volebného poriadku pri prerozdeľovaní mandátov v III. skrutíniu pôvodne nepridelila senátorský mandát nemeckému Zväzu poľnohospodárov (Bund der Landwirte), ale agrárnej strane. Volebná skupina, ku ktorej patria aj slovenskí Nemci vrátane Spišskej nemeckej strany a Maďarskej národnej strany, prirodzene podala proti tomuto rozhodnutiu odvolanie, ktoré odznelo pred volebným súdom 25. apríla 1926. Volebný súd vo svojom rozhodnutí uznal postoj nemecko-maďarskej volebnej skupiny a odňal senátny mandát českému agrárnikovi Princovi a udelil ho práve Korinkovi. Napriek tomu, že mal trvalý pobyt v Pezinku, zvolený bol v rámci českého VI. volebného kraja. V senáte zasadal v národohospodárskom výbore. Dobová maďarská tlač však uvádza, že kandidoval za VIII. volebný kraj (Turčiansky Svätý Martin).
Vodná elektráreň Krpeľany

Vodná elektráreň Krpeľany je prietočná vodná elektráreň na Váhu, využívajúca akumulovanú vodu Vodnej nádrže Krpeľany. Obsahuje Kaplanove turbíny, ktorých inštalovaný výkon je 24,75 MW a priemerná ročná výroba 59,4 GWh.
Elektráreň (a vodná stavba) je prvým a riadiacim stupňom Vážskej kaskády, aj keď bola vybudovaná až po Vodné dielo Dubnica a Vodné dielo Nové Mesto nad Váhom. Je súčasťou Horno-vážskej kaskády, pozostávajúcej zo stupňov Krpeľany, Sučany a Lipovec. Voda z nej odchádza do derivačného kanála Váhu. Vodná stavba bola do skúšobnej prevádzky uvedená 5. decembra 1957.
Diskografia Dary Rolins

Toto je diskografia slovenskej speváčky Dary Rolins.
Videoklipy.
Toto je neúplný zoznam.
Externé odkazy.
Prehľad umiestnených albumov v rebríčkoch ČNS IFPI:
Prehľad umiestnených skladieb v rebríčkoch ČNS IFPI:
Bombím

Bombím je tretí štúdiový album slovenskej speváčky Simy, ktorý vydalo 2. decembra 2019 hudobné vydavateľstvo Gajlo Records. Album vyšiel po roku od prechádzajúceho – "Podla seba". Na albume sa nachádzajú spolupráce s rapermi Separom, Egom a skupinou Nerieš. 
Okrem piesne „Čítam“ bol k piesňam natočený i videoklip.
Turné k albumu "Bombím Tour 2020" malo zastávky na Slovensku a v Česku.
Medňanskovci

Medňanskovci alebo Medňanskí (príp. "páni z Mezného, Meznianskovci"; dobovo v základnom tvare: "Mednyánszky") boli uhorský šľachtický rod pochádzajúci z Medného (dnes miestna časť obce Lednické Rovne).
Dejiny rodu.
Predkovia rodu sa do Uhorska podľa rodovej tradície presťahovali z Haliče. Do zemianskeho stavu ich povýšil Ondrej II. v roku 1227. Prvým známym členom rodu bol vojak Ján z Mezného, ktorý sa spomína v roku 1312. Jeho syn Jakub dostal za účasť v neapolských vojnách od Ľudovíta Veľkého v roku 1356 donáciu na obec Medné, od ktorej si rod odvodzuje svoj predikát. Na tento základný rodový majetok získal rod ešte niekoľko potvrdzujúcich dotácií, a to v roku 1437 od kráľa Žigmunda Luxemburského a v roku 1560 od kráľa Ferdinanda I.
Ďalšie majetky Medňanskí získavali príbuzenskými zväzkami v Hôrke, Dubkovej a Nimnici. Príbuzenskými zväzkami s Révaiovcami získali majetky v Beckove, Čachticiach, Bratislave a na Spiši. V 17. storočí sa rod rozdelil na niekoľko vetiev – medniansku, šišovskú, beckovskú a sološnickú. Zo sološnickej sa v roku 1688 odčlenila staršia barónska vetva a z beckovskej sa v roku 1750 odčlenila mladšia barónska vetva. Staršia barónska vetva vymrela Jánom Medňanským, cisárskym radcom a komorníkom v roku 1833, mladšia v prvej polovici 20. storočia. Príslušníci zemianskych línií žijú dodnes.
Aya (mytológia)

Aya bola mezopotámska bohyňa spojená s úsvitom. V zoznamoch bohov jej bolo pripisovaných viacero variantov mien, ako napríklad Šerida, Sudaĝ, Ninkar a iné. Bola považovaná za manželku Šamaša, boha slnka. Uctievali ju spolu s jej manželom v Sippare. Spomínajú ju viaceré kráľovské nápisy týkajúce sa tohto mesta. Bola tiež spojená s komunitou "nadītu", ktorá ho obývala. V ďalšom Šamašovom kultovom centre, v Larse, je doložená menej , hoci aj tam bola uctievaná. Ďalšie svedectvá sú k dispozícii z Uruku, Mari a Aššure. Aya bola začlenená aj do churritského náboženstva a v tomto kontexte sa objavuje ako manželka Šamašovho náprotivku Šimigeho.
Opis a ikonografia.
Ayu považovali za zosobnenie úsvitu, spájali ju s ranným svetlom a vychádzajúcim slnkom. Nazývali ju „tvorkyňou rána". Jej ďalšou primárnou funkciou bola funkcia božskej nevesty, čo ilustruje jej epiteton "kallatum" („nevesta"), a v tejto funkcii ju považovali za stelesnenie krásy a pôvabu. Bežne ju vzývali aj preto, aby sa prihovárala svojmu manželovi Šamašovi v mene uctievačov. Táto funkcia je dobre doložená aj u iných manželiek populárnych božstiev, ako napríklad u Ninmug a Šaly, manželiek Išuma a Adada, ako aj u Inanninej "božskej spoločníčky" Ninšubur.
V babylonskom astronomickom kompendiu MUL.APIN sa uvádza, že Aya sa spájala so súhvezdím Ewe, zvyčajne reprezentovaným sumerogramom mulU8. Mohla zodpovedať severovýchodnej časti súhvezdia Pastier. Jej identifikácia však napokon zostáva neistá.
V mezopotámskom umení bola Aya bežne zobrazovaná frontálne, mnohé zobrazenia zdôrazňovali jej krásu a sexuálny pôvab. Na pečatiach zo Sipparu bola často zobrazovaná v type odevu, ktorý odhaľoval jej pravý prsník, čo malo zdôrazniť jej vlastnosti ako pôvabnej a príťažlivej nevesty. Podobne boli zobrazované aj Ištar a Annunitum (ktorá v Sippare fungovala skôr ako samostatná bohyňa než ako epiteton). V textoch zo Sipparu sa spomína existencia emblému znázorňujúceho Ayu, ale nie sú známe žiadne jeho opisy. 
Mytológia.
Buduhudug, mýtická hora, kde podľa povesti zapadá slnko, sa považovala za „vstup Šamaša k Ayi", za miesto, kde sa mohli každý deň po tom, čo Šamaš ukončil svoju cestu po oblohe, opäť stretnúť.
V „štandardnej babylonskej" verzii "Eposu o Gilgamešovi" Ninsun počas svojej modlitby k Šamašovi trikrát žiada Ayu, aby sa prihovorila za jej syna Gilgameša a zaručila mu bezpečnosť počas dňa aj noci.
Slovenská florbalová extraliga mužov 2023/24

Slovenská florbalová extraliga mužov v sezóne 2023/24 je 23. ročník extraligy mužov, najvyššej florbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenský zväz florbalu (SZFB). Súťaže sa zúčastnilo 12 družstiev.
Systém súťaže.
Systém sa oproti minulej sezóne nezmenil. Po základnej časti, v ktorej odohrá každý s každým zápasy jedenkrát doma a vonku, bude nasledovať play-off ôsmich najvyššie umiestnených družstiev. Play-off, sa rovnako ako playdown, hrá na 3 víťazné zápasy, z ktorých sa prvé 2 a prípadný 5. zápas odohrajú na ihrisku lepšie umiestneného tímu po základnej časti. V štvrťfinále si družstvá na 1., 2. a 3. priečke po základnej časti postupne vyberajú súperov z tímov na 5. až 8. mieste. V semifinále si najlepšie umiestnený tím po základnej časti vyberá súpera z dvoch najhoršie umiestených tímov po základnej časti. Play-off o 3. miesto sa tradične nehrá, o bronzových medailách rozhoduje lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Tímy na 10. a 11. priečke odhrajú playdown sériu a porazený tím odohrá baráž proti porazenému finalistovi 1. ligy. Tím na 12. mieste priamo zostupuje.
Účastníci.
Súťaže sa zúčastnilo 12 družstiev.
Základná časť.
x – tím má istý postup do play-off
y – tím má istú pozíciu v top 4
z – víťaz základnej časti
e – tím nemá šancu na postup do play-off
p – tím bude hrať playdown
r – tím vypadol
Playdown.
Playdown séria sa odohrá medzi 10. a 11. družstvom po základnej časti. Séria sa hrá na tri víťazné zápasy. 1., 2. a prípadný rozhodujúci 5. zápas sa hrajú v hale družstva, ktoré skončilo po základnej časti na 10. mieste.
Baráž o udržanie.
Porazený tím playdown série sa v baráži stretne s porazeným finalistom prvej ligy. Séria sa hrá na tri víťazné zápasy. 1., 2., prípadný rozhodujúci 5. zápas sa hrajú v hale extraligového tímu.
OMG (EP)

OMG je prvé EP slovenskej speváčky Simy, ktoré vydalo 7. decembra 2020 hudobné vydavateľstvo Gajlo Records. Nahrávka obsahuje 6 skladieb, z toho jedna bonusová, na ktorej hosťoval raper Kali. Ku všetkým piesňam na EP bol natočený i videoklip. V rovnakom roku získalo ocenenie EP roka v Ruka Hore Awards.
Anjelská omša

Anjelská omša () je v rímskokatolíckom prostredí (najmä ľudové) označenie pre:
Missa angelica môže byť aj:
Ostrá (vrch v Slanských vrchoch)

Ostrá () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Tuhrina, približne juhovýchodne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Šimonka. Vrch leží v Prešovskom kraji, okrese Prešov a na katastrálnom území obce Tuhrina. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Červenica, Lúčina a Tuhrina, západne sa nachádza Lesíček a severne Zlatá Baňa. 
Opis.
Ostrá leží v juhozápadnej časti podcelku Šimonka, v rázsoche vedúcej juhozápadným smerom zo Šimonky (). Západne sa nachádza Hrb (), Zobraná () a Vyšná Obadová (), severne Kráľova hora (), Bodoň (), Chabzdová (), Čierna hora () a Oblík (), východne Šimonka (), Praporec (), Dubník () a Tancoška () a južne Kozia (), Makovica (), Zverník () a Dubová (). Oblasť je súčasťou povodia Oľšavy, kde vodu z východných svahov odvádza Olšavka a zo západnej Tuhrinský potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je však možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Košickú kotlinu, Volovské vrchy a Čiernu horu, ojedinele aj Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesom z okolitých obcí.
Teng-feng

Teng-feng (, ) je okresné mesto v provincii Che-nan v Číne. Je pod správou prefektúrneho mesta Čeng-čou. Nachádza sa v blízkosti historického mesta Jang-čcheng, ktoré bolo prvým hlavným mestom dynastie Sia (2070 - 1600 pred n.l.). Teng-feng má rozlohu 1 217 km2 a má 730 000 obyvateľov (2020). Nachádza sa v juhozápadnej časti prefektúry Čeng-čou a je jej najzápadnejšou divíziou na úrovni okresu.
Teng-feng sa nachádza na úpätí hory Sung-šan, jednej z najposvätnejších hôr v Číne. Mesto je jedným z najznámejších duchovných centier Číny a je domovom rôznych náboženských inštitúcií a slávnych chrámov, ako je taoistický chrám Čung-jüe, budhistický chrám Šao-lin (známe centrum bojových umení), ako aj konfuciánskej akadémie Sung-jang a observatória Kao-čcheng. Poetický názov mesta Teng-feng je odvodený z čínskej literatúry ako duchovné „centrum neba a zeme“. Časti mesta boli zapísané do zoznamu svetového dedičstva UNESCO v roku 2010.
Administratívne členenie.
Od roku 2012 je mesto rozdelené na 3 obvody, 8 miest a 5 mestských častí.
Svetové dedičstvo UNESCO.
V roku 2010 zapísalo UNESCO niekoľko najznámejších miest Teng-fengu do svojho zoznamu svetového dedičstva pod názvom "Historické pamiatky Teng-fengu v „Centre neba a zeme.“" Lokalita svetového dedičstva zahŕňa niekoľko historických brán, chrámov, konfuciánsku akadémiu a observatórium Kao-čchceng:
Medzi ďalšie zaujímavé miesta v Teng-fengu patrí chrám Fa-wang, budhistický chrám postavený za dynastie Tchang.
Démokratia

Démokratia () bola staroveká aténska slávnosť k pocte demokracie založená zrejme až po znovuzavedení demokracie v Aténach roku 403 pred Kr., po období vlády tridsiatich tyranov. Pravdepodobne sa oslavovala 12. dňa atického mesiaca boédromión. 
Pojem "„demokracia“" sa ešte v Kleisthénovej dobe (koniec 6. stor. pred Kr.) nepoužíval. Eunomia "„zákonný poriadok“" bola nahradená pojmom "isonomia" označujúcim "„rovnosť pred zákonmi“" či politickú rovnoprávnosť. To bol prvý pojem, ktorý označoval demokraciu. V Periklovej dobe slovo "démokratia" (t. j. "vláda ľudu, od kretein – vládnuť, démos – ľud") nahradilo označenie "isonomia" pre popis politickej situácie v Aténach. Zahrňovalo v sebe predstavu práva, slobody a rovnosti.
Vytvoreniu kultu zosobnenia demokracie došlo približne v roku 330 pred Kr. (dokazuje to aj nápis "IG II² 1496", v riadkoch 131-132 ), keď aténsky rozvoj spoločensko-ekonomickej elity ovládajúci formovanie politického názoru a liturgizáciu úradov sprevádzal dôraz na demokratické inštitúcie (Aténčania reorganizovali niektoré verejné náboženské sviatky a obety a zrenovovali rôzne kulty). Od toho roku sa Démokratii začali prinášať obety (podľa Plutarcha 12. boédromióna, a to v deň, kedy bola demokracia v roku 403 pred Kr. znovu nastolená) a jej kňaz, rovnako ako kňaz boha Démosa, mali čestné miesto v divadle (okrem božskej Démokratie sa tiež uctievali i „demokratické“ božstvá ako Peithó, bohyňa presviedčania, Zeus Agoraios, patrón politického zhromaždenia, Aténa Agoraia a Themis, bohyňa božského zákona). Približne v rovnakom čase sa Aténčania rozhodli na agore postaviť sochu bohyne Démokratie, a to neďaleko Stoy Dia Eleutheria (v Diovom stĺporadí), kde známy maliar Eufranor už dve desaťročia predtým na svojej maľbe spájal Démokratiu s Théseom a Démosom. Fragmenty zo sochy Démokratie, pochádzajúcej z rokov 335 až 330 pred Kr., sa našli v základoch domu z byzantského obdobia, hneď vedľa základov podstavca z tretej štvrtiny 4. stor. pred Kr. Tomuto datovaniu zodpovedajú aj slohové znaky tejto sochy.
Na aténskej Agore sa našla aj mramorová stéla zaznamenávajúca dekrét proti tyranii prijatý v Aténach v roku 337/6 pred Kr. Bol to dôrazný spôsob, ako pripomenúť, že pôvodná demokracia bola koncipovaná a postupne obnovená ako protityranská forma "politeie" ("„štátu, ústavy“"). Nad textom je umiestnený basreliéf zobrazujúci bohyňu Démokratiu, zosobnenú demokraciu, pri akte korunovania vencom z posvätných olivových listov sediacej mužskej postavy, ktorá predstavuje Démosa, zosobnenie aténskeho ľudu. Tento dekrét bol prijatý krátko po víťazstve Macedóncov pri Chaironei, zrejme s cieľom odradiť ľud od promacedónskej vzbury. Keď potom Macedónci v roku 322 pred Kr. Atény obsadili, stéla musela byť zbúraná.
V týchto rokoch zároveň prebiehala v Aténach rozsiahla stavebná činnosť. V porovnaní s 5. storočím pred Kr., keď takmer všetky prostriedky smerovali do prestavby „horného mesta“ a dolné mesto zostalo prevažne zanedbané, vo 4. storočí pred Kr. sa v celom tomto mestskom priestore rozbehol čulý stavebný ruch. Do popredia sa dostávali najmä tie projekty, ktoré boli považované za symboly demokracie.
Belianka (prítok Laborca)

Belianka je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce na území obcí Zbudská Belá, Valentovce a Radvaň nad Laborcom. Je ľavostranným prítokom vodného toku Laborec. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške na hranici medzi obcou Zbudská Belá a obcou Výrava na svahu lesa Podžalová v lesnom extraviláne v okrese Medzilaborce v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie juhozápadným smerom zmiešaným lesným a poľnohospodárskym extravilánom cez územie obce Zbudská Belá, ľavým brehom obmýva úpätie lesa Tesnina, v priteká na obecnú hranicu medzi Zbudskou Belou a obcou Valentovce, ľavým brehom obmýva úpätie lesa Kaleniská. Vteká na územie obce Valentovce, v priberá pravostranný prítok Javorský potok a zároveň vteká do intravilánu Valentoviec, ľavým brehom obmýva úpätie lúky Mláka. V opúšťa intravilán Valentoviec a opakovane vteká na územie Zbudskej Belej, ľavým brehom obmýva úpätie pasienka Úbočie a mení smer na juh, v priberá bezmenný pravostranný prítok, pravým brehom obmýva úpätie poľa Vyšná roveň a poľa Farská hora. V priberá ľavostranný prítok Demková, regulovaným korytom tečie cez intravilán Zbudskej Belej, pravým brehom obmýva úpätie lúky Briežky a ľavým brehom pasienok a pole Poľovianky. Vyteká z intravilánu, v priberá ľavostranný bezmenný prítok a rozteká sa na dve ramená vytvárajúc ostrov, v sa obe ramená stekajú, ľavým brehom obmýva úpätie lúky a poľa Kremenec. V opúšťa územie Zbudskej Belej a vteká na územie obce Radvaň nad Laborcom, zároveň priberá ľavostranný bezmenný prítok, ľavým brehom obmýva úpätie poľa Klin a mení smer na juhozápad, vteká do intravilánu a v na okraji intravilánu ústi do vodného toku Laborec v povodí Latorice ako jeho ľavostranný prítok. Pramení na obecnej hranici obce Zbudská Belá, preteká aj územím obce Valentovce a dolnou časťou toku ústi na území obce Radvaň nad Laborcom. Má dôležitejšie prítoky Javorský potok a Demková. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v druhom komponente názvu obce Zbudská Belá, na území ktorej potok pramení a preteká. Pôvodný význam názvu obce bola lokalita belavá, sivobiela, niečo, čo sa belie, žltkastá mokrá zemina, prípadne vodný tok. Prídavné meno Zbudská je novšieho dátumu. Z toponyma Belá po rozšírení o formant -ianka bolo utvorené jednočlenné hydronymum Belianka ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Belianka bolo štandardizované v roku 1976. V dnešnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Belianka nie je jedinečným názvom (december 2023).
Rýn-Ruhr

Rýn-Ruhr () je najväčší metropolitný región v Nemecku presahujúci desať miliónov obyvateľov. Región sa rozkladá na 7,110 km², v spolkovej krajine Severné Porýnie-Vestfálsko. Rozprestiera sa od Porúria (Dortmund – Bochum – Essen – Duisburg) na severe do mestských oblastí miest Mönchengladbach, Düsseldorf (hlavné mesto spolkovej krajiny), Wuppertal, Leverkusen, Kolín nad Rýnom (najväčšie mesto regiónu a štvrté najväčšie mesto Nemecka) a Bonn na juhu. Poloha regiónu Rýn-Ruhr v srdci európskeho modrého banánu (Blue Banana) mu dáva výborné spojenie s inými veľkými európskymi mestami a metropolitnými oblasťami, ako sú Randstad, Flámsky diamant a región Frankfurt Rýn-Mohan.
Metropolitný región je pomenovaný podľa riek Rýn a Ruhr (na Slovensku niekedy nazývaná aj "Porúrie"), ktoré charakterizujú tento región a zároveň sú historicky jeho ekonomickou oporou.
Členenie.
Najväčšie mestá v oblasti Rýn-Ruhr sú Kolín nad Rýnom s viac ako miliónom obyvateľov, za ním nasledujú Düsseldorf, Dortmund, Essen a Duisburg, z ktorých každé má okolo pol milióna obyvateľov.
Hospodárstvo.
Z historického hľadiska bola väčšina oblasti regiónu Rýn-Porúrie z väčšej časti charakterizovaná ťažkým priemyslom od čias industrializácie koncom 19. a začiatkom 20. storočia. Už od stredoveku boli Kolín nad Rýnom, Dortmund a ďalšie mestá dôležitými regionálnymi obchodnými mestami, ale v priebehu 19. storočia sa mesto Düsseldorf stalo administratívnym centrom regiónu a od roku 1945 aj jeho politickým hlavným mestom.
Metropolitný región Rýn-Porúrie dnes predstavuje približne 15% HDP nemeckého hospodárstva, čo by ho zaradilo na druhé najlepšie miesto v HDP medzi metropolitnými oblasťami v Európskej únii. Napriek takejto veľkosti regiónu Rýn-Ruhr ako celku často chýba medzinárodná kompetencia, pretože mu chýba jednotná reprezentácia. Mestá a mestské oblasti v rámci nej často vedú samostatné investičné politiky proti sebe.
Modrý banán

Modrý banán (, nazývaný aj "Hot Banana, European Megalopolis" a "European Backbone") je nesúvislý koridor urbanizácie a hlavný európsky jadrový priestor v západnej Európe. Tiahne sa od severozápadného Anglicka na severe, cez priemyselný uzol Benelux – sever Francúzska, vedie cez západné Nemecko (Porúrie, Porýnie), zasahuje aj do Bavorska, potom prechádza cez Švajčiarsko a západné Rakúsko (Tirolsko) a končí v priemyselnej aglomerácii severného Talianska. V koridore sa nachádzajú najvýznamnejšie mestá Európy ako napríklad Londýn, Brusel, Amsterdam, Kolín nad Rýnom, Frankfurt nad Mohanom, Zürich a Miláno. Dokopy tvoria jednu zo svetových najväčších koncentrácií obyvateľstva a patria k finančným a priemyselným svetovým centrám. Toto označenie vymyslela v roku 1989 skupina francúzskych geografov RECLUS, vedená Rogerom Brunetom. Na území, ktoré tvorí modrý banán žije okolo 110 miliónov ľudí, t.j. zhruba 15% európskeho obyvateľstva. 
Dôvodom, prečo bola táto oblasť označená ako modrý banán súvisí so zakrivením koridoru, ktorý pripomína rovnomennú tropickú plodinu. Samotná farba je referenciou na farbu vlajky Európskej únie, či skutočnosť, že zamestnanci v miestnych továrňach nosia rovnošaty prevažne modrej farby.
Horst Fuchs

Horst Fuchs (* 24. apríl 1946, Frankfurt nad Mohanom – † 11. júl 2023, Viedeň) bol nemecký teleshoppingový predavač.
Život.
Narodil sa vo Frankfurte nad Mohanom a pôvodne pracoval ako robotník v automobilke. Na konci šesťdesiatych rokov sa ukázal jeho obchodnícky talent a začal predávať autá. Sprvu ich predával na pouličných trhoch, neskôr začal s ich ponúkaním v televízii. Teleshoppingové programy od WS International s ním sa čoskoro vysielali v celom rade ďalších krajín. Roku 1984 sa presťahoval do Rakúska.
Od roku 1995 sa obchodne zaoberal Českom a Východnou Európou. Počnúc rokom 2000 začal vysielať v nemeckej televízii QVC a od roku 2001 boli jeho programy vysielané aj v Indii.
Bol kreatívnym riaditeľom v rakúskej firme WS Invention, pre ktorú teleshoppingové spoty pripravoval.
Teleshopping.
Pre Horsta bolo typické okázalé vystupovanie, výrazné oblečenie väčšinou modrej farby, náušnica, mnoho prsteňov, okuliare s tónovanými sklami a schopnosť ľahko hovoriť o predávanom predmete. Jeho reklamy sa vyznačujú značným množstvom praktických skúšok kvalít predávaného výrobku (napr. vyprážanie vajíčok na karosérii auta ošetrenej špeciálnym prípravkom). K produktom, ktoré Horst Fuchs v televízii prezentoval, patrí napríklad krájač na zeleninu alebo prípravok slúžiaci na ochranu karosérií.
Chabzdová (vrch v Slanských vrchoch)

Chabzdová () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Zlatá Baňa, približne juhovýchodne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Šimonka. Vrch leží v Prešovskom kraji, okrese Prešov a zasahuje na katastrálne územie obce Zlatá Baňa a Lesíček. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Zlatá Baňa a juhozápadne obec Lesíček, južne sa nachádza Lúčina a Tuhrina. 
Opis.
Chabzdová leží v juhozápadnej časti podcelku Šimonka, v rázsoche vedúcej juhozápadným smerom zo Šimonky () na Ostrú (). Západne sa nachádza Zobraná (), Vyšná Obadová () a Kráľova hora (), severne Bodoň (), Tri chotáre (), Čierna hora () a Oblík (), východne Šimonka (), Praporec () a Dubník () a južne Tancoška (), Kozia (), Ostrá (), Makovica () a Dubová (). Oblasť patrí do povodia Oľšavy, ktorá pramení na západných svahoch Chabzdovej, vodu z východných svahov odvádza Simonka a Olšavka. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných častí je tak možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Košickú kotlinu, Volovské vrchy, Čiernu horu a Branisko, ojedinele aj Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesom z okolitých obcí. Severným úbočím prechádza žlto značený chodník z rázc. Temný les na hrad Bodoň.
Story (EP)

Story je druhé EP slovenskej speváčky Simy, ktoré vydalo 7. decembra 2021 hudobné vydavateľstvo Gajlo Records. Nahrávka obsahuje 6 skladieb, z toho jednu bonusovú. Ku všetkým piesňam na EP bol natočený i videoklip.
Turné k EP "OMG" a "Story" s názvom "OMG Story Tour" malo 6 zastávok na Slovensku a v Česku. Odštartovalo 6. februára 2021 v Ostrave a končilo 3. júna 2021 v Bratislave. Ako hosť sa predstavil český raper Tripp, preskokanom bola IZZY OG.
EP sa dostalo do predpredaja 28. novembra 2021.
Krajská väznica ŠtB v Košiciach

Krajská väznica ŠtB v Košiciach bola budova v Košiciach na Pribinovej ulici 1 slúžiaca od 1. septembra 1948 do 31. decembra 1953 ako vyšetrovacia väznica so špeciálnym režimom pod správou Krajského veliteľstva Štátnej bezpečnosti (KV ŠtB). V tomto období bola väznica miestom mučení a používania tvrdých donucovacích prostriedkov. Z tohto dôvodu sa zvýšil počet vyšetrovacích miestností, zvýšil sa počet ciel a začali sa vo väčšom množstve používať „samotky“.
Väzeň bol počas pobytu vo vyšetrovacej väznici prakticky úplne izolovaný od vonkajšieho sveta. Vo vyšetrovacích väzniciach pod správou ŠtB sa na izolovanosť väzňa od vonkajšieho sveta kládol omnoho väčší dôraz. Väzni nemali takmer žiadne vychádzky. toto právo, rovnako ako aj ďalšie práva, ktoré väzňovi formálne prináležali, ostali iba na papieri a v skutočnosti prakticky neboli dodržiavané. Napríklad bývalá väzenkyňa Anna Greňová bola na prvej vychádzke až pol roka po svojom zatknutí, aj to len asi na 10 minút.
Zintenzívniť psychický nátlak a izoláciu malo aj to, že cely vo vyšetrovacej väznici boli v porovnaní s celami vo väzniciach na výkon trestu menšie.
Na čele vyšetrovacích väzníc ŠtB stál veliteľ – člen ŠtB, ktorý mal disciplinárnu právomoc veliteľa Národnej bezpečnosti. Do danej funkcie ho určil zástupca ministra národnej bezpečnosti nadriadený tzv. Väzenskému odboru Ministerstva národnej bezpečnosti.
Na účely väznice slúžila budova na Pribinovej až do roku 1992 teda 114 rokov, no vytratila sa z pamäti.
V súčasnosti sa je budova v správe Štátnej vedeckej knižnice v Košiciach.
Múzeum obetí komunizmu tu zriadilo v roku 2023 externú expozíciu pod názvom Bývalá krajská väznica ŠtB V Košiciach, na pripomenutie udalostí, ktoré sa v nej odohrávali v období komunizmu.