burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Mengusovce

Mengusovce () sú obec na Slovensku v okrese Poprad. Mengusovce sú vstupnou bránou do Vysokých Tatier. Ležia na križovatke ciest E50 a diaľnice D1. Súčasným starostom je Ján Šoltis.
Obec leží na úpätí Vysokých Tatier v nadmorskej výške 825 metrov nad morom, pričom najvyššie položená časť mengusovského chotára (950 ha) sa nachádza vo výške 1040 metrov nad morom.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1398, pritom však s určitosťou vieme, že jej historické pramene siahajú minimálne do obdobia rokov 1245-1250 a zrejme až do čias tatárskeho vpádu, čo znamená do samého začiatku 13.storočia.
Medzi najvýznamnejšie kultúrne pamiatky obce patria rímskokatolícky kostol sv. Tomáša zo 40. až 50. rokov 14. storočia, Evanjelický kostol (1840) a zvonica (1932), Modlitebňa Bratskej jednoty baptistov (1943).
Dnes Mengusovce predstavujú modernú obec, ktorá je vďaka svojej výhodnej polohe a krásnej okolitej prírode v podtatranskom regióne vyhľadávanou turistickou oblasťou. V obci sa nachádza predajňa potravín, pohostinstvo, knižnica, materská škola, futbalové ihrisko, multifunkčné ihrisko, detské ihrisko, náučný chodník Kimbiark, bežkárske trate - v zime, jazdecké spoločnosti a pod. Nachádza sa tu viacero rekreačných a ubytovacích zariadení. Pri výjazde z obce smerom k obci Štôla sa nachádza turistická chata oddielu KČT 1. Brněnská. Výhodou je taktiež blízkosť diaľničného pripojenia smer Žilina-Košice (1 km), a taktiež vlakové spojenie: pre osobné vlaky je to zastávka Lučivná Kúpele (1,5 km), a pre rýchliky stanica Poprad-Tatry (12 km) resp. zastávka na Tatranskej Štrbe (6 km).
V obci je najvyššia povolená rýchlosť 30 km/hod nakoľko obec myslí na bezpečnosť najmä malých detí hrajúcich sa na uliciach a bezpečnosť svojich občanov.
Mlynica (obec)

Mlynica je obec na Slovensku v okrese Poprad. Disponuje výhodnou polohou pre turistiku. Najvýznamnejšou pamiatkou je románsko-gotický Kostol sv. Margity Antiochijskej z polovice 13. storočia stojaci v opevnenom vyvýšenom areáli. V 15. storočí bol goticky prestavaný a zmenený na dvojlodie. Donedávna sa v obci nachádzalo aj Múzeum veteránov, ktoré sa presunulo do Kežmarku. Múzeum sa nachádzalo v evanjelickom kostole, ktorý je v súčasnosti bez vhodného využitia.
Nová Lesná

Nová Lesná (, , ) je obec na Slovensku v okrese Poprad.
Spišská Teplica

Spišská Teplica je obec na Slovensku v okrese Poprad.
Obec Spišská Teplica leží na južnom okraji Popradskej kotliny na severných svahoch Vikartovskej hraste.
Spišskú Teplicu založila rehoľa cistercitov, ktorá si v roku 1223 založila opátstvo v Spišskom Štiavniku. Dnešná obec vznikla šoltýskou kolonizáciou v prvej polovici 13. storočia. Listina je doložená od roku 1280.
Obec mala svoje výsady najmä trhové, čím sa stala mestečkom. V roku 1530 sa dostala do zálohy mesta Levoče, keď už predtým tam levočan Sámuel Spillenberger založil najstaršiu spišskú papiereň. V roku 1697 ju vykúpili jezuiti a po ich zrušení (roku 1773 ich zrušil pápež Klement XIV. brevem Dominus ac Redemptor) prešla obec od roku 1776 do vlastníctva Spišského biskupstva. Obecná pečať pochádza z roku 1714 a nachádza sa v Štátnom oblastnom archíve v Levoči.
V roku 1999 sa Spišská Teplica stala známou aj vo svete cyklistického športu, nakoľko sa tu konali jubilejné 50. Majstrovstvá sveta v cyklokrose, ktorých usporiadateľom bolo mesto Poprad.
V súčasnosti má obec rozlohu 3 112 ha a žije v nej 2 236 obyvateľov.
Štôla

Štôla je podtatranská obec na Slovensku v okrese Poprad. Dominantou obce je evanjelický kostol.
Šuňava

Šuňava je obec na Slovensku v okrese Poprad.
Obec Šuňava sa nachádza v okolí Vysokých a Nízkych Tatier v nadmorskej výške 798 Prechádza ňou rozvodie Baltského a Čierneho mora. Do povodia Baltského mora patrí najjužnejší prítok Lopušná, prameniaci v obci a do povodia Čierneho mora Šuňavský potok. Na východnej strane obce vyčnieva Kozí kameň (), známy tiež ako Patria, z ktorého je výhľad až na Malú Fatru a Branisko. Keďže sa obec nenachádza pri hlavných cestných ťahoch, podarilo sa tu zachovať prírodu, ktorá je stále častejšie navštevovaná a vyhľadávaná turistami a hubármi. 
Bohaté kultúrne a historické tradície v obci zachovávajú jej typický charakter a ráz. Aj napriek rôznym ťažkostiam sa obec dynamicky rozvíjala a rozvíja, o čom svedčí narastajúci počet obyvateľov. K 31. 12. 2015 žilo v obci celkovo 1 971 obyvateľov. Listina z roku 1298 dokumentuje existenciu jednej obce menom Šuňava. Názov zrejme pochádza od „šumiacich lesov alebo od pekného hája“. V minulosti mala dve časti - Vyšnú a Nižnú Šuňavu a obidve boli samostatné obce, ktoré mali svoj vlastný osud, často spájaný spoločnými udalosťami, až do roku 1973, kedy boli zlúčené do obce Šuňava.
Kostoly v obci.
Švábovce

Švábovce sú obec na Slovensku v okrese Poprad na hlavnej ceste Poprad – Prešov. Väčšina obyvateľstva tejto obce sa v minulosti hlásila k evanjelickému vierovyznaniu. V súčasnosti majú prevahu občania hlásiaci sa k rímskokatolíckemu vierovyznaniu (52,8 %), k evanjelickému a.v. vierovyznaniu sa hlási 39,3 % obyvateľov. Za touto zmenou je najmä nárast rómskeho obyvateľstva, ktoré sa hlási prevažne k rímskokatolíckemu vierovyznaniu, hoci k rómskej národnosti sa prihlásilo len 8 obyvateľov.
Prírodné pomery a poloha obce.
Švábovce ležia v západnej časti Spišskej kotliny, vyplnenej ílovcovo – pieskovcovitým súvrstvím centrálno-karpatského flyšu s vložkami dobyvateľných, oxidokarbonických mangánových rúd. Obec leží v nadmorskej výške , nadmorská výška chotára sa nachádza v rozmedzí 596 – . 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka.
Obec sa prvýkrát spomína v liste ostrihomského arcibiskupa Filipa z 29.novembra 1278, v ktorej vystupuje aj farár Tomáš zo Šváboviec (villa Sweui), ako jeden z členov Bratstva farárov 24 spišských miest, čo dokazuje existenciu kostola už v 13. storočí. Dodnes stojaci ranogotický chrám zasvätený v súčasnosti Kristovi Kráľovi datujú odborníci do druhej polovice 13. storočia. Odpis spomínaného listu sa nachádza v listine z roku 1427, týkajúcej sa dohody medzi spišským prepoštom Jurajom z Kežmarku a Bratstvom farárov 24 spišských miest ohľadom desiatku. Je uložená v Štátnom oblastnom archíve v Levoči.
13. storočie – 1526.
O tom, že Švábovce už v 13.storočí mali významné postavenie a patrili do kráľovského Domu, hovorí listina z roku 1294, podľa ktorej Arnold, syn Demetrika zo Spiša, vymenil hrad Plaveč, ktorý sám postavil, za majetok Švábovce (villa Suap) s kráľom Ondrejom III. Prímeno Šváby získala Arnoldova rodina podľa názvu osady. Takto došlo začiatkom 14. storočia k vyčleneniu vetvy Švábyovcov z pôvodného rodu Hrhovských (Görgeyovcov), jedného z najstarších na Spiši. Rod Švábyovcov sa neskôr rozčlenil na dve vetvy. Centrom jedného rodu sa stali Švábovce a druhého Slovenská Ves.
Osobnosti.
Z dediny pochádza významný slovenský vedec – Michal Korenko z Oddelenia taveninových sústav Ústavu anorganickej chémie SAV v Bratislave.
Starostom obce, zvoleným v komunálnych voľbách v roku 2002 a opakovane v roku 2006, je Ján Mlynár z ĽS-HZDS.
Zo Šváboviec pochádza slovenský reper Zverina.
Veľký Slavkov

Veľký Slavkov (, , ) je obec na Slovensku v okrese Poprad a jedna z najstarších obcí pod Tatrami.
Z histórie.
Jej chotár bol osídlený už v praveku. Dokazujú to vykopávky na neďalekom pahorku Burich (medzi Veľkým Slavkovom a Dolným Smokovcom), ktoré svedčia o tom, že obec, pravdepodobne, ležala severnejšie, bližšie k Vysokým Tatrám ako dnes. Stálo tu hradisko z laténskej doby, jedno z prvých spomínaných v odbornej literatúre. Jeho význam tkvie v dokonalej, na svoju dobu mimoriadne vyspelej fortifikačnej technike. Obyvatelia pahorku na vyvýšenine, ktorú dodnes obteká Anenský potok, mali nehatený výhľad na Popradskú kotlinu. Výšina bola osídlená už v predpúchovskom období, ale tesne pred začiatkom nášho letopočtu ju zmenili na mohutnú pevnosť. Pravdepodobne ani mohutné valy pravekú osadu neochránili, a keď ľahla popolom už sa do nej nikto nevrátil. Archeológovia tu našli keramiku, spony, železné klince, kovania a mnohé iné predmety. 
Najstaršia zmienka o obci však pochádza z roku 1251, kde sa v listine Belu IV. spomína ako súčasť panstva turčianského konventu. Osadu kolonizovali nemeckí kolonisti, ktorí ju začlenili do Spoločenstva spišských Sasov z roku 1271. V rokoch 13441412 bol Veľký Slavkov súčasťou Provincie 24 spišských miest, ktorá sa v roku 1412 v dôsledku spišského zálohu rozpadla na Provinciu 11 spišských miest a Provinciu 13 spišských miest. Od roku 1465 bol Veľký Slavkov majetkom Zápoľskovcov a Spišského hradu. Obyvatelia sa zaoberali roľníctvom a pastierstvom, tkaním plátna, výrobou dreveného uhlia a pálením liehu. Veľkému Slavkovu patrila značná časť územia Vysokých Tatier. Z celkovej rozlohy 2695 kat. jutár slavkovských pozemkov bolo 839 kat. jutár neužitkov v horách.
Po obci dostal meno tatranský Slavkovský štít, ktorý sa týči nad obcou. Výstup na jeho vrchol opísal Juraj Bucholtz v opise z roku 1718. Vo Veľkom Slavkove žil Tomáš Mauksch, ktorý sa zaslúžil o vznik Starého Smokovca. Meno obce majú aj mnohé iné tatranské objekty.
Pred druhou svetovou vojnou obec obývali prevažne Karpatskí Nemci. Po jej skončení bola prevažná väčšina z nich odsunutá do pracovných táborov a do Nemecka. Niektorí sa vrátili, ale svoje usadlosti našli obývané presídlencami z 20 slovenských dedín. 
V obci sa nachádzajú evanjelický kostol a. v. a katolícky kostol. V tejto obci pôsobí centrum evanjelickej diakonie. Rímskokatolícky kostol sv. Andreja Apoštola postavili v 13. storočí ako ranogotický, neskôr ho slohovo upravili. Najväčšou prestavbou prešiel v roku 1861. Dva pôvodne gotické oltáre sú v súčasnosti v zbierkach Národného múzea v Budapešti. Barokovo-klasicistický evanjelický kostol je z roku 1788. 
Turistika.
Cez Veľký Slavkov premáva Tatranská elektrická železnica a cez obec vedie prístupová cesta z Popradu do Vysokých Tatier.
Vernár

Vernár je obec na Slovensku v okrese Poprad.
Poloha.
Obec leží na rozhraní Nízkych Tatier a Slovenského raja, pod Vernárskym sedlom, asi 18 km južne od Popradu. Úzkym údolím Vernárskeho potoka a teda i obcou prechádza významná cestná spojnica medzi Spišom, Horehroním a Gemerom, cesta I/66. 
Dejiny.
Najstaršia písomná správa o osade "Villa Verneri" pochádza z roku 1295, kedy ju Verner, syn Jána (Hansa) zo Žakoviec, z poverenia Görgeyovcov, založil na nemeckom zákupnom práve. Osadníci si mohli na danom území postaviť domy, vyklčovať les a zúrodniť ho, pričom na 15 rokov im boli odpustené dane. V lokalite Falštín (zrejme v lokalite dnešnej školy v prírode) stála už v tom čase malá osada Falkstein, kde bol kláštor. Od roku 1310 sa osada i okolité lesy stali majetkom letanovských kartuziánov a od 16. storočia patrili pod správu Muránskeho hradu. Medzi rokmi 1657 až 1700 boli tunajšie majetky v zálohe u Spišskej kapituly, hoci územie patrilo pod Gemersko - malohontskú župu. 
Odľahlá poloha znamenala pomalší rozvoj obce, v ktorej drevenice len pomaly ustupovali murovaným novostavbám. Po druhej svetovej vojne začala obnova obce, kde pribudli nové domy, opravila sa škola, zaviedla elektrina, postupne vybudovali cesty, v roku 1963 kultúrny dom, o 4 roky neskôr vodovod a v roku 1968 i nákupné stredisko s turistickou ubytovňou. V roku 1975 bola dokončená kanalizácia, o desaťročie neskôr bol rozšírený cintorín a vybudovaný Dom smútku. Lepšiemu životu obyvateľov napomáha aj vyregulovaný potok, parky, no i moderný lyžiarsky areál s vlekmi v areáli Studničky. Výraznejšiu obnovu rodinných domov podporilo zrušenie stavebnej uzávery, ktorá dlhé roky bránila ráznejšiemu rozvoju obce. V 60. rokoch tu žilo až okolo 1200 obyvateľov, no ich počet postupne klesal a opustené chalupy sa stali víkendovými rekreačnými obydliami chalupárov. V súčasnosti je Vernár obľúbenou lokalitou celoročnej turistiky.
Organizácie.
V obci je aktívnych viacero spolkov a organizácií, ktoré pomáhajú zachovávať a rozvíjať kultúru, tradície i šport:
Turizmus.
Chotár obce sa nachádza na atraktívnom území národného parku Nízke Tatry a Slovenský raj. Nachádza sa tu množstvo chránených území, ideálnych na rozvoj turistiky. Pre turistov i cykloturistov sú dostupné okrem iných zaujímavostí rokliny, tiesňavy, doliny a kaňony s krasovými úkazmi. V katastri obce sa nachádza PR Barbolica, PR Mokrá, NPR Vernárska tiesňava, čiastočné tu zasahujú lokality NPR Tri kopce, NPR Sokol a NPR Hnilecká jelšina a PP Hranovnické pleso.
Vikartovce

Vikartovce sú obec na Slovensku v okrese Poprad.
Polohopis.
Obec sa nachádza v juhozápadnej časti okresu, na západnom okraji Vikartovskej priekopy oddeľujúcej pohoria Kozie chrbty a Nízke Tatry. Severne nad obcou sa vypína vysoký Kozí kameň, dominanta Kozích chrbtov, južnému obzoru dominuje Predná hoľa s výškou 
Zo západu preteká Vikartovcami Hornád, ktorý v okolí priberá pravostranný Malý Hornád, Vikartovský potok a Červenec a ľavostranný Polákov s niekoľkými menšími prítokmi.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o osade "Villa Wykardi" pochádza z roku 1398. Krátko po získaní Vikartoviec kežmarským hradným kapitánom Krištofom Warkotschom v roku 1499 do prenájmu dochádza k ich vyľudneniu. K opätovnému osídleniu pastiermi oviec došlo v roku 1513 a v roku 1581 sa spomína evanjelizácia obyvateľov. Pod správu jezuitov a štiavnického opátstva sa obec dostala v roku 1697, no už v roku 1735 ju pre ťažký útlak opustilo 12 rodín. Podľa písomných dokladov sa vo Vikartovciach v roku 1832 hovorí po slovensky a občania vyznávajú katolícku vieru. Súčasný názov nesie obec od roku 1921.
Do prvej svetovej vojny sa zapojili aj desiatky mužov z obce, z ktorých až 33 padlo a ďalších 23 utrpelo zranenie s trvalými následkami. V druhej svetovej vojne a v SNP bojovalo 51 miestnych mužov, z ktorých padlo 15. Na jar roku 1945 bolo 5 miestnych občanov bez akéhokoľvek obvinenia odvlečených do gulagov v ZSSR. Vrátili sa po 3 rokoch s poškodeným zdravím. Povojnový rozvoj priniesol násilnú kolektivizáciu, ktorá sa však skončila rozpadom družstva v 60. rokoch. V roku 1964 sa vybudoval kultúrny dom, v roku 1973 sa opäť založilo miestne JRD a v roku 1994 sa vybudovala čistička odpadových vôd s postupným budovaním kanalizácie. V rokoch 1998 – 2000 sa realizovala plynofikácia obce. Medzi najnovšie investície patrí vybudovanie domu smútku a rekonštrukcia kultúrneho domu v rokoch 2004 – 2005.
Ulice.
Názvy ulíc sú: Hlavná, Školská, Krížna, Majerská, Nižná, Konečná, Slnečná, Rovná, Nová, Severná, Lesná, Záhradná, Hornádska, Okružná, Lúčna, Riečna a Májová
Doprava.
Vikartovce sú dostupné po ceste III. triedy z Hranovnice do Liptovskej Tepličky. 
Turistika.
Poloha obce vytvára dobré podmienky na horskú cyklistiku, letnú i zimnú turistiku. Z obce vedú dve vetvy zeleno značeného turistického chodníka, na ktorý nadväzujú ďalšie trasy do pohorí Kozie chrbty a Nízke Tatry.
GNU

GNU je slobodný operačný systém v neustálom vývoji. GNU je rekurzívna skratka pre „GNU Nie je Unix“ (angl. „GNU's Not Unix“). Projekt GNU založil Richard Stallman v roku 1983.
Prívlastok „slobodný“ znamená, že užívatelia ho môžu kopírovať, meniť a distribuovať bez akýchkoľvek obmedzení. Pozri: Slobodný softvér, GNU General Public License.
GNU je unixový operačný systém. Takýto systém sa skladá z jadra OS a obslužných programov. Najznámejšie jadro, ktoré používa nástroje projektu GNU, je Linux, a systém na ňom založený sa nazýva GNU/Linux alebo len Linux.
História GNU.
Richard Stallman predstavil projekt GNU verejnosti po prvýkrát 27. septembra 1983 na diskusných skupinách newsgroup net.unix-wizards a net.usoft. Práce na projekte začal 5. januára 1984, keď opustil MIT, kde pracoval. Urobil tak, aby si univerzita nemohla nárokovať jeho dielo.
V roku 1985 Stallman založil neziskovú organizáciu Free Software Foundation (FSF). Krátko potom napísal dokument „GNU Manifesto“, v ktorom vysvetľuje dôvody nutnosti vzniku slobodného operačného systému. Do roku 1990 FSF hlavne zamestnávala programátorov, ktorých platila za tvorbu slobodného softvéru. Časom sa k projektu začalo pridávať mnoho jednotlivcov a firiem, preto FSF už softvér nevyvíja.
V roku 1989 Richard Stallman uverejnil prvú verziu GNU General Public Licence (Všeobecná Verejná Licencia). Richard Stallman vedel, že slobodný softvér je ľahko zraniteľný. GNU potreboval niečo ako bol „Copyright“. Verejná licencia GNU GPL zachováva autorské práva, pričom tie isté práva ponúka aj používateľovi.
GNU GPL, verzia 2 uzrela svetlo sveta v roku 1991. Upravovala niektoré nedostatky a nedorozumenia verzie 1. Taktiež automaticky prelicencovala všetok softvér pôvodne licencovaný verziu 1. V tom istom roku vznikla aj GNU Library General Public Licence, premenovaná na GNU Lesser General Public Licence, ktorá umožňovala používať časti slobodného softvéru v uzavretých aplikáciách.
GNU v roku 1990 obsahoval plne funkčný rozšíriteľný textový editor Emacs, úspešne optimalizujúci kompilátor GCC, väčšinu knižníc a nástrojov hotovú. Chýbalo len jadro systému. Tým mal byť mikrokernel Hurd, postavený na Machu. Najpoužívanejším jadrom používaným s GNU sa stal Linux. Takýto systém sa nazýva GNU/Linux.
Softvér GNU.
Každý softvérový balík licencovaný pod GNU GPL sa automaticky stáva súčasťou projektu GNU. Existuje obrovské množstvo softvéru, ktorý nie je oficiálne prihlásený na stránkach GNU. Najdôležitejší oficiálny softvér GNU sú:
DÚ

DÚ môže byť skratka pre:
VPN

Skratka VPN môže znamenať:
SNS

SNS môže byť:
Klokočov

Klokočov môže byť:
Nazareth (skupina)

Nazareth je škótska hard rocková skupina založená v roku 1968. Začiatkom 70. rokov vydala niekoľko hitov v Spojenom kráľovstve a medzinárodne úspešnou sa stala po vydaní svojho albumu "Hair of the Dog" z roku 1975. Najznámejší je asi ich hit - coververzia balady „Love Hurts“ z roku 1975.
História skupiny.
Skupina Nazareth vznikla v decembri 1968 v meste Dunfermline v Škótsku, z členov miestnej skupiny The Shadettes (založená v 1961) speváka Dana McCaffertyho, gitaristu Mannyho Charltona, basgitaristu Petea Agnewa a bubeníka Darrella Sweeta.O tri roky skupina debutovala rovnomenným albumom "Nazareth". Prvé výraznejšie úspechy kapela dosiahla po vydaní tretieho albumu "Razamanaz" v roku 1973, ktorý obsahoval single „Broken Down Angel“ a „Bad Bad Boy“. Tento album a nasledujúce dva albumy produkoval Roger Glover, člen skupiny Deep Purple.
Medzinárodne uznávanou skupinou sa Nazareth stali až po vydaní albumu "Hair of the Dog", ktorý vyšiel v apríli 1975. Len v USA sa z tohto albumu s ojedinelým chrapľavým hlasom Dana McCaffertyho predalo viac ako dva milióny kópií. Zásluhu na tom mala prepracovaná verzia skladby skupiny Everly Brothers, „Love Hurts“ (vydaná na americkej verzii namiesto balady „Guilty“) a titulná vypaľovačka „Hair of the Dog“. Niekoľko rokov pred ich nahrávkou cover verzie „Love Hurts“, bola nahratá táto jedinečná pieseň ako duet Grahama Parsonsa a Emmylou Harris. Coververzia „Love Hurts“ sa ako jediná z ich skladieb dostala v USA do prvej desiatky, pričom v šiestich krajinách dosiahla 1. miesto. V Nórskom hudobnom rebríčku sa skladba udržala 60 týždňov.
Svoj úspech podporili Nazareth aj koncertnými šnúrami po USA, Kanade a Nemecku. 
V polovici 70. rokov sa Nazareth takmer natrvalo presídlili do Kanady. Istý čas mala skupina existenčné problémy, pretože manažér jej ušiel aj s peniazmi a zanechal ich bez nahrávacej zmluvy. Túto ťaživú situáciu neuniesol John Locke, ktorý od skupiny odišiel.
V roku 1982 vydala skupina skladbu „Dream On“, ktorá sa stala hitom predovšetkým v Nemecku.
Osadenstvo skupiny sa niekoľkokrát menilo. Nakoniec dostatočne zohraná pätica v roku 1998 vydala k svojmu tridsaťročnému jubileu úspešný album "Boogaloo" so singlom „Light Comes Down“ a začala sa aspoň čiastočne vracať na stránky hudobných časopisov a do playlistov rockovo zameraných rádií. 
30. apríla 1999 sa bubeník Darrell Sweet začal sťažovať na srdcové bolesti a celkovú slabosť. Neskôr upadol do bezvedomia a zomrel na infarkt. 
Začiatkom septembra 2013 oznámil Dan McCafferty, legendárny frontman svoj odchod zo skupiny Nazareth z vážnych zdravotných dôvodov.
Dlhá nad Kysucou

Dlhá nad Kysucou je obec na Slovensku v okrese Čadca.
Zákopčie

Zákopčie je obec na Slovensku v okrese Čadca.
Polohopis.
Obec Zákopčie na nachádza v južnej časti okresu Čadca, v blízkosti hraníc s Českom a Poľskom v Javorníkoch (časti Rakovská hornatina). Územie obce má vrchovinný až hornatý charakter. Najvyšším bodom obce je Jakubovský vrch s nadmorskom výškou 
Centrum obce (časť Stred) sa nachádza vzdušnou čiarou asi 6 km juhozápadne od okresného mesta Čadca a 20 km severne od krajského mesta Žilina.
Na severe susedí so Staškovom a Rakovou, na východe s Čadcou (mestské časti Rieka a Vojty), na juhovýchode s Ochodnicou, na juhu s Neslušou, na západe s Dlhou nad Kysucou a na severozápade s Podvysokou.
Členenie obce.
Územie obce sa člení na päť dolín: "Holovskú", "Kordišovskú", "Ruľcovskú", "Polievkovskú" a "Kľukovskú". Obec sa delí na 70 (v minulosti okolo 90) osád, ktoré okrem týchto dolín tvoria aj kopanice roztrúsené po okolitých kopcoch. 
Vodné toky.
Najväčším vodným tokom je potok Raková, ktorý pramení na svahoch Jakubovského vrchu a tečie smerom na sever do Rakovej, kde sa vlieva do Kysuce.
Dejiny.
Územie obce bolo dočasne osídľované počas valašskej kolonizácie v 16. storočí, trvalo osídlené bolo začiatkom 17. storočia. Prvý písomný záznam v urbári panstva Strečno je z roku 1662, podľa urbára panstva Budatín obec založil v roku 1661 palatín František Vešeléni.
V 18. storočí počet obyvateľov postupne stúpal, v roku 1749 bola postavená fara, v roku 1801 kostol sv. Jána Krstiteľa. V 19. a v prvej polovici 20. storočia zasiahlo obec niekoľko vĺn vysťahovalectva, ktoré zapríčinili nepriaznivé životné podmienky. Hlavným zdrojom obživy bolo poľnohospodárstvo, no kvôli málo úrodnej pôde a nepriaznivým klimatickým podmienkam dávali polia iba malú úrodu, ktorá neuživila početné rodiny. Pri nedostatku príležitostí v priemysle obyvatelia dochádzali za prácou do priemyselného Ostravska alebo sa vysťahovali do zámoria.
Hospodárstvo a infraštruktúra.
Doprava.
Hlavnou prístupovou cestou je cesta III. triedy 2028, ktorá odbočuje z cesty II/487 v Rakovej a vedie severojužným smerom cez centrum obce do osady "U Kordišov". V centre z nej odbočuje cesta III/2029, ktorá vedie smerom na juhozápad do osady "U Rulcov" a slúži na dopravné napojenie západnej časti územia.
Verejnú dopravu zabezpečuje SAD Žilina dvomi linkami. Z Čadce vedú po spoločnej trase cez Rakovú do centra obce, odtiaľ jedna obsluhuje osady v Holovskej a Kordišovskej doline, druha pokračuje do Ruľcovskej, Polievkovskej a Kľukovskej doliny.
Školstvo.
V centre obce sa nachádza základná škola, postavená v roku 1955 a materská škola.
Staškov

Staškov je obec na Slovensku v okrese Čadca.
Poloha.
Staškov sa nachádza v centrálnej časti okresu Čadca, v údolí rieky Kysuca. V súčasnosti stavebne prepojená obec s Rakovou, Podvysokou i Olešnou leží na rozhraní Turzovskej vrchoviny a Javorníkov.
Doprava.
Obcou prechádza cesta II/487 z Čadce i železničná trať Čadca – Makov.
Kultúrne pamiatky.
V obci je rímskokatolícky kostol Navštívenia Panny Márie z roku 1876.
Raková (okres Čadca)

Raková je obec na Slovensku v okrese Čadca. 
Obec sa nachádza na stredozápadných Kysuciach, leží na rozhraní Javorníkov a Turzovskej vrchoviny v doline Horných Kysúc. Obcou preteká rieka Kysuca, potoky Raková (Rakovka) a Trstená (Trsteniarka). Najvyšším vrcholom katastrálneho územia obce je Veľký Polom (). Obec má rozlohu 4 150 ha, nadmorskú výšku 415 
V obci je rímskokatolícky kostol Narodenia Panny Márie z roku 1874. Ďalšími cirkevnými stavbami sú kostol sv. Cyrila a Metoda v časti Raková-Korcháň z roku 1991, kaplnka v miestnej časti U Blažička z roku 2002 a kaplnka u Matúška.
História.
Usadlosť z prvej polovice 17. storočia patrila panstvám Budatín a Strečno. Prvá zmienka o existencii obce pochádza z roku 1658 v roku 1720 sa uvádza s menom Raková. Prvá pečať obce sa datuje do roku 1776
V roku 1784 žilo v obci 2159 obyvateľov v 325 domoch. V 1828 2916 obyvateľov v 386 domoch. Obyvatelia sa zaoberali prevažne chovom zvierat, rybolovom, včelárstvom, a výrobou drevených výrobkov a drotárstvom. Ženy tkali. Veľká väčšina obyvateľov boli rímski katolíci, ktorí do roku 1788 chodili do kostola v Čadci. Roku 1789, bol v dedine postavený drevený kostolík, ktorý bol postavený na mieste starého dreveného kostolíka. Nový kamenný kostol bol postavený v rokoch 1870 a 1874.
Podľa Andrása Vályi-ho " "RAKOVA. Slovenská obec v Trenčianskej župe spadala do panstva zemepána princa Esterházy-ho. obyvatelia katolíci, nedaleko od Čadce, pri Kysuci, v okolí sú pasienky, veľa stromov, ale pretože zem je málo úrodná, spadá do tretej akostnej triedy."" 
Podľa Elek-a Fényes-a " "Rakova, slovenská obec v Trenčianskej župe, asi hodinu jazdy na sever od Čadce 2123 katolíkov, 18 židov, lesy, veľa pasienkov ale pôda je veľmi neúrodná. Vzduch je studený a zdravý. katolícky farský kostol, panstvo zemepána princa Esterhazy-ho. "
V roku 1910 3 376 obyvateľov, prevažne slovenských obyvateľov. 
V roku 2001 4 939 obyvateľov, 4 885 Slovákov.
K 31. decembru 2013 má obec 5 395 obyvateľov.
Radôstka

Radôstka je obec na Slovensku v okrese Čadca. 
Obec je súčasťou mikroregionu Bystrická dolina (Kysuce). 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti Kysuckej vrchoviny, južne od blízkej obce Stará Bystrica. Obec je zovretá v úzkom údolí Radôstky a vedie ňou cesta na Lutiše. Vzdušnou čiarou sa dotýka v neprístupnom teréne aj hraníc obce Lodno. V prvej polovici 19. storočia došlo k sporu o Černatín medzi obyvateľmi Starej Bystrice a Radôstky. Napriek príslušnosti vrchu do vtedajšieho starobystrického chotára ho provízor Ján Koiš prisúdil Radôstke. Toto už takmer 200 ročné rozhodnutie pretrvalo do dnešných čias, a tak i v súčasnosti Černatín (922m) patrí Radôstke. 
Charakteristika.
História obce spomínanej v roku 1662 bola dlhé roky spojená s históriou Starej Bystrice, od ktorej sa neskôr odčlenila. Radôstku postihlo v minulosti niekoľko pohrôm a nešťastí. V chotári obce sa dlhšie obdobie nachádzal panský salaš. Ľudia sa živili najmä poľnohospodárstvom, stáli tu dva mlyny a píla a veľká časť pracovala v lesoch alebo s drevom. Práve tento materiál poslúžil i na stavbu nového, moderného kostola, zasväteného Sv. Svoradovi a Beňadikovi. Jeho stavba odbremenila miestnych od ďalekej cesty do kostola v Starej Bystrici. V roku 1712 sa na samote Kadašovia zdržiaval u svojej tetky Cesnekovej legendárny slovenský zbojník Juraj Jánošík. V roku 1889 bola v Radôstke zriadená cirkevná škola.
Makov (okres Čadca)

Makov je obec na Slovensku v okrese Čadca.
Dejiny.
Obec vznikla v roku 1895 odčlenením od Vysokej nad Kysucou, ale už v roku 1720 bola datovaná osada "Viszoka – Makov", ktorá sa začala formovať na prelome 17. a 18. storočia. V obci je rímskokatolícky kostol sv. Petra a Pavla z roku 1803. Počas druhej sv. vojny bola osada Greguše vypálená.
Erb obce.
Obec je rozdelená na štyri časti, ktoré sa napájajú na ústredie. Podľa toho má obec aj erb na ktorom je zobrazený zlatý brest so štyrmi koreňmi. Korene predstavujú časti Makova: Čierne, Potok, Kopanice, Trojačka a koruna brestu symbolizuje ústredie obce. Brest je vyobrazený v modrom štíte.
Poloha.
Makov sa nachádza v juhozápadnej časti okresu Čadca, v údolí rieky Kysuca. Centrum obce sa nachádza na západnom okraji Hornokysuckého podolia, ktoré obklopujú zo severu Zadné vrchy (podcelok Turzovskej vrchoviny) a z juhu Javornícka hornatina (časť Javorníkov). Celá obec leží v CHKO Kysuce.
Najbližšie väčšie mestá sú Bytča (približne 20 km južne), Čadca (pribižne 25 km východne) a Rožnov pod Radhoštěm (približne 25 km severozápadne).
Vďaka svojej veľkej rozlohe susedí obec s pomerne veľkým počtom ďalších obcí. Na severe a východe susedí s Vysokou nad Kysucou, na juhovýchode s Veľkým Rovným, na juhu s Kolárovicami a Petrovicami, na juhozápade so Štiavnikom, Papradnom, Hornou Marikovou a Karolinkou, na západe s Velkými Karlovicami a na severozápade s Bílou (posledné tri obce v Česku).
Doprava.
Obcou prechádza európska cesta 442 v trase cesty I/10 v trase Bumbálka (česká I/35) – Bytča, ktorú v obci križuje cesta II/487, ktorá sa pripája zo smeru Vsetín a Velké Karlovice a pokračuje smerom do Čadce. Do obce vedie Železničná trať Čadca – Makov patriaca ŽSR. Osobnú dopravu prevadzkuje dopravca Železničná spoločnosť Slovensko. Miestny autobusový dopravca je SAD Žilina.
Turistika.
V Makove sa nachádzajú lyžiarske strediská s názvom SKI Makov (v časti Čierne) a Kasárne Javorníky (v lokalite Kasárne) a nachádzajú sa tu aj cyklistické a turistické trasy. V časti Kopanice (osada "u Papají") rastie chránený päťstoročný brest hrabolistý, najstarší a najmohutnejší v strednej Európe. V časti Trojačka rastú najstaršie lipy. V časti Kopanice, v prírodnej rezervácii Hričovec sa nachádza prameň rieky Kysuca. Na juhozápadnom okraji územia obce leží vrch Veľký Javorník, najvyšší vrchol Javorníkov.
Oščadnica (okres Čadca)

Oščadnica je obec na Slovensku v okrese Čadca. Má 22 osád a patrí rozlohou i počtom obyvateľov medzi najväčšie obce na Slovensku.
Poloha.
Obec leží v severozápadnej časti Slovenska, pod masívom Veľkej Rače (), najvyššieho vrchu Kysuckých Beskýd i celého regiónu Kysuce. Osídlenie začína v okolí sútoku Kysuce s riečkou Oščadnicou a popri nej pokračuje východným smerom pomerne úzkym cca dlhým údolím. Západným okrajom vedie údolím Kysuce cesta ŽilinaČadca i železničná trať Žilina – Český Těšín, poskytujúce spojenie s veľkými mestami v okolí. Juhovýchodne od obce sa nachádza turistické stredisko Veľká Rača s možnosťami letnej i zimnej turistiky.
Dejiny.
Oblasť Kysúc bola systematickejšie osídľovaná až v 17. storočí, dovtedy bol celý región obývaný veľmi riedko. Stará cesta, vedúca údolím rieky Kysuca, bola využívaná už v staroveku ako jedna z alternatívnych vetiev Jantárovej cesty a zaiste práve z údolia postupovalo i osídľovanie blízkych dolín. Hoci sa prvá písomná zmienka o Oščadnici zachovala až z roku 1579, predpokladá sa vznik salašov a prvých obydlí v údolí dnešnej obce už po roku okolo 1500. Územie patrilo Budatínskemu panstvu. V urbárskom súpise z roku 1658 sa uvádza, že Oščadnica bola jednou z väčších obcí a už v tom čase tu fungovala píla i mlyn. Miestne obyvateľstvo sa živilo najmä chovom dobytka a oviec, drevárstvom, výrobou šindľa a pestovaním ľanu. Tak ako aj v okolitých obciach, aj pre Oščadnicu znamenalo hospodársky stimul otvorenie Košicko-bohumínskej železnice v roku 1871. Železnica umožnila rýchly presun tovaru i osôb do centier, kde boli fabriky a tiež trhy. Významná cesta na Moravu a do Sliezska patrí medzi strategické komunikácie a od vzniku obce bola dôležitou tepnou, privádzajúcou ľudí, tovar, no i celkový pokrok. 
Pamiatky.
V obci je rímskokatolícky kostol Panny Márie Nanebovzatej z roku 1804, Kalvária, Kaštieľ (Kysucká galéria), Lurdská jaskyňa.
Turizmus.
Dnes patrí obec so svojím okolím medzi významné centrá letnej i zimnej turistiky, ktorá poskytuje zachované prvky folklóru a tradícií. Objekty pôvodnej ľudovej architektúry lákajú milovníkov histórie, športovci a turisti majú k dispozícii niekoľko druhov športov tak v lete, ako aj v zime. Aktívny oddych a relaxáciu umožňujú značené lesné cesty a chodníky na pešiu turistiku i cykloturistiku.
Olešná (okres Čadca)

Olešná je obec na Slovensku v okrese Čadca.
Poloha.
Obec sa nachádza v západnej časti okresu Čadca, v údolí Olešnianky, pri toku rieky Kysuca. V súčasnosti je stavebne prepojená so susednou Podvysokou i Staškovom. Leží na rozhraní Turzovskej vrchoviny a Javorníkov.
Katastrálne územie sa skladá z dvoch samostatných častí: "Olešná" a "Olešná – Burkov vrch" (do roku 2003 "Olešná I" a "Olešná II").
Doprava.
Obcou prechádza cesta III. triedy, ktorá sa v Staškove pripája na cestu II/487 do Čadce. Okrajom obce vedie železničná trať Čadca – Makov.
Podvysoká

Podvysoká je obec na Slovensku v okrese Čadca.
Klubina

Klubina je obec na Slovensku v okrese Čadca.
Polohopis.
Obec Klubina sa nachádza v juhovýchodnej časti okresu Čadca, v Bystrickej doline, na západnom okraji Bystrickej brázdy (podcelku Kysuckej vrchoviny). Katastrálne územie je však výrazne natiahnuté v smere juh-sever a zasahuje aj do podcelku Vojenné na juhu a do Kysuckých Beskýd (podcelku Rača) na severe až po hranicu s Poľskom. Na severnom okraji územia, na hranici s Poľskom, na nachádza najvyšší bod Klubiny a zároveň najvyšší vrchol Kysuckých Beskýd, vysoká Veľká Rača.
Obec sa nachádza približne 12 km juhovýchodne od okresného mesta Čadca a 20 km severovýchodne od krajského mesta Žilina, najbližšie mesto je Krásno nad Kysucou, vzdialené približne 5 km.
Vodné toky.
Osou Bystrickej doliny je rieka Bystrica, ktorá priteká zo Starej Bystrice a tečie po okraji osídlenia spočiatku na severozápad, ale postupne sa stáča na sever a pokračuje pri hlavnej ceste do Zborova. Najväčším prítokom na území obce je Klubinský potok, ktorý pramení na svahu Veľkej Rače a pokračuje smerom na juhozápad okrajom katastrálneho územia, kde priberá viacero horských potokov, následne preteká obývanou časťou obce a na hranici so Starou Bystricou sa vlieva do Bystrice.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o Klubine ako obci pochádza z roku 1662, dovtedy bola registrovaná skôr ako salaš a pastvisko. V tomto roku patrila strečnianskemu panstvu. V 18. storočí existovala v doline pod Malou Račou skláreň. Na konci 19. storočia vznikla budova vodného mlynu a píly, ktorá fungovala do roku 1945 a v súčasnosti je umiestnená v Múzeu kysuckej dediny. V roku 1960 bola po zániku okresu Kysucké Nové Mesto obec začlenená do okresu Čadca, kde zostala aj po roku 1996, keď vznikol okres Kysucké Nové Mesto v súčasnej podobe. V rokoch 1983 – 1989 v obci fungoval kameňolom, ktorý slúžil na dodávku kamenia pri výstavbe nádrže v Novej Bystrici
Hospodárstvo a infraštruktúra.
Obyvateľstvo za prácou prevažne dochádza do podnikov v hlavnej priemyselnej osi Kysúc: Čadca – Krásno nad Kysucou – Kysucké Nové Mesto, prípadne do Žiliny.
Doprava.
Hlavnou dopravnou osou územia je cesta II/520 z Krásna nad Kysucou do Trstenej, ktorá slúži ako prepojenie Kysúc a Oravy. Pri výstavbe vodnej nádrže bola cesta preložená do podoby obchvatu a jej pôvodná trasa cez centrum obce dnes tvorí cestu III/2039.
Školstvo.
Od roku 2004 funguje v obci základná škola s materskou školou, ktorá nahradila alokované triedy, patriace pod základnú školu v Starej Bystrici. Školu navštevujú žiaci 1. stupňa (1. – 4. ročník), starší dochádzajú do školy v Starej Bystrici.
Nová Bystrica (obec)

Nová Bystrica je obec na Slovensku v okrese Čadca.
Polohopis.
Obec leží v severozápadnej časti Slovenska, v Bystrickej brázde na rozhraní Kysuckých Beskýd a Kysuckej vrchoviny. Údolím preteká rieka Bystrica a vedie ňou cesta II/520 z Krásna nad Kysucou do Lokce. Rozloha katastra po zlúčení zátopových obcí Riečnica a Harvelka je 12 526 ha a celá lokalita sa rozprestiera v nadmorskej výške od 500 do 
Zaujímavosti.
Súčasťou obce je národopisná expozícia kysuckej dediny v prírode vo Vychylovke, v ktorom sa nachádza úzkokoľajná železnička vyhlásená za národnú kultúrnu pamiatku, chránený prírodný výtvor - Vychylovské prahy, Vychylovské skálie. V zátopovej oblasti bývalých susedných obcí Riečnica a Harvelka je vybudovaná vodárenská nádrž Nová Bystrica, ktorá zásobuje pitnou vodou okresy Čadca, Kysucké Nové Mesto a Žilina. V obci Riečnica sa zachoval len pôvodný kostolík.
Kaplnka sv. Lazára z Betánie.
Prvou murovanou stavbou v Novej Bystrici bola malá kaplnka. Jej pôvod je listinne doložený z roku 1820. Definitívne bola dokončená v roku 1831. Staticky narušený a nevyužívaný objekt bol rozobratý a z pôvodného materiálu postavená jeho replika na novom námestí oproti kostolu sv. Jána Krstiteľa v Novej Bystrici. Dňa 30. augusta 2015 kaplnku posvätil pražský arcibiskup a český prímas kardinál Dominik Duka OP, generálny kaplán Svätolazárskeho rádu, so žilinským diecéznym biskupom Mons. Tomášom Galisom, za účasti veľmajstra grófa Jána Dobrzenského z Dobrzenicz, ktorý je zároveň aj českým veľkopriorom uvedeného rádu. Spomedzi významných hostí sa slávnosti zúčastnil Jeho Jasnosť knieža Karel Schwarzenberg a aj viacerí zástupcovia rehoľných rádov: kapucíni a dominikáni, ako aj členovia duchovných a rytierskych rádov pôsobiacich na Slovensku či v Česku (Maltézsky rád, Nemecký rád, pápežský rád sv. Silvestra). Autorom architektonického návrhu obnovy je krajinný architekt Marek Sobola. Po posviacke objektu bola do schránky pod krížom na vežičke kaplnky vložená časová kapsula, obsahujúca fundačnú (zakladajúcu) listinu, ktorú podpísal veľmajster rádu sv. Lazára gróf Dobrzenszký, kardinál Duka, žilinský diecézny biskup Galis a starosta Novej Bystrice, Jozef Balačin. Spolu s listinou bola do schránky vložená aj bronzová pamätná medaila, ktorú k príležitosti posviacky vydala obec Nová Bystrica, spolu s novou, nepoužitou sadou euromincí ročníka 2015.
Stará Bystrica

Stará Bystrica je obec na Slovensku v okrese Čadca.
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti okresu, v údolí Bystrice na rozhraní Kysuckých Beskýd a Kysuckej vrchoviny v susedstve Novej Bystrice. Obec bola v októbri 1944 a apríli 1945 vypálená počas povstaleckých a oslobodzovacích bojov, nemeckými vojakmi. Zhorelo alebo bolo zničených celkom 150 domov.
Orloj.
V rámci rekonštrukcie námestia bol v obci postavený jeden z najmladších orlojov na svete, dokončený v roku 2009. Jeho autorom je významný slovenský sochár Viliam Loviška.
Orloj sa nachádza pri bočnej stene kultúrneho domu. Celé dielo má tvar štylizovanej podoby Panny Márie sedembolestnej, patrónky Slovenska; je označovaný za najväčšiu drevenú sochu na Slovensku. Vonkajšiu výzdobu tvoria sochy historických osobností Slovenska: knieža Pribina, kráľ Svätopluk, Anton Bernolák, Ľudovít Štúr, Milan Rastislav Štefánik, Andrej Hlinka. 
Každú hodinu sa objavujú figúrky svätých spojených so Slovenskom: Cyril, Metod, Svorad, Benedikt, Gorazd, Bystrík a Vojtech. Zvony orloja sú pomenované Svätý Juraj a Riečnická Madona; prvý odbíja čas, druhý doprevádza svätcov.
Astronomickou časť orloja tvorí astroláb ukazujúci znamenia zverokruhu, polohu Slnka a Mesiaca a mesačné fázy. Hodiny sú riadené počítačom podľa signálu DCF77. 
Srdcom orloja je tzv. astroláb, teda ciferník s astronomickými údajmi. Práve astroláb robí zo Slovenského orloja v Starej Bystrici jediný a prvý orloj na Slovensku. Bez astrolábu nemôže byť orloj orlojom. Vzhľadom na to, že ide o zložitý astronomický a hodinársky mechanizmus, obec Stará Bystrica oslovila pražskú firmu SPEL, ktorá navrhla a zostrojila astroláb pre Slovenský orloj v Starej Bystrici. Astronomické údaje sú špeciálne navrhnuté pre zemepisnú polohu Starej Bystrice, nejde teda o kópiu iného orloja. 
Vo vežičke orloja sú umiestnené dva zvony. Jeden zvon odbíja čas, druhý zvon vytvára zvukovú kulisu počas promenády apoštolov. Odbíjací zvon (cimbal) nesie názov sv. Juraj a text: Slovenský orloj Stará Bystrica R. P. 2009. Zvon dal odliať žilinský župan Juraj Blanár . Druhý zvon nesie názov Riečnická Madona a text: Na pamiatku zatopených obcí Riečnica a Harvelka dal odliať nitriansky biskup Viliam Judák.
Ždiarska vidla

Ždiarska vidla () je druhý najvyšší vrch Belianskych Tatier. Leží nad obcou Ždiar, približne severozápadne od Kežmarku. Nie je turisticky prístupný.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie mesta Vysoké Tatry a obce Ždiar. Najbližšími sídlami sú severozápadne situovaná Tatranská Javorina, severne ležia Podspády a severovýchodne obec Ždiar. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku a tiež v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry.
Opis.
Ždiarska vidla leží v strednej časti hlavného hrebeňa Belianskych Tatier, medzi vrchom Havran () a Hlúpy (). Severným smerom sa nachádza Javorinka (), Strednica (), Repisko (), Príslop () a Žľabina (), východným Veľký Grúň (), Gáflovka (), Zadné Jatky () a Širokým sedlom oddelený Hlúpy (), južným smerom Jahňací štít (), Kolový štít () a Kopa brán () a západne Široká (), Štefan (), Veľký Baboš (), Malý Baboš (), Muráň (), Nový () a Tristárskym sedlom () oddelený Havran (). Južne od hrebeňa prechádza dolina Zadné Meďodoly, severne leží Tristárska dolina. Juhozápadnú časť hrebeňa odvodňuje Meďodolský potok do riečky Javorinka v povodí Dunajca, na severných svahoch pramení riečka Biela a východné odvodňuje jej prítok Rígeľský potok do rieky Poprad. V minulosti bol vrchol prístupný po turistickom chodníku z obce Ždiar, v súčasnosti je chodník z dôvodu prísnej ochrany fauny a flóry uzavretý. Počas zimnej sezóny (1. 11. – 15. 6.) je pre skialpinistov prístupný Široký úplaz.
Výhľady.
Turisticky neprístupný vrchol je pokrytý len nízkou vegetáciou. Vďaka polohe a značnej nadmorskej výške vrcholu je z neho viditeľná časť hlavného hrebeňa Belianskych Tatier a mnohé vrcholy Vysokých Tatier, pri vhodných podmienkach aj Volovské vrchy, Branisko, Bachureň, Čierna hora, Čergov, Levočské vrchy, Pieniny, Spišská Magura a Oravské Beskydy, ako aj mnohé vrchy južného Poľska.
Prístup.
Ždiarska vidla je súčasťou národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, a preto je už od roku 1978 turisticky neprístupná. Blízkym Širokým sedlom () prechádza červeno značený turistický chodník zo Ždiaru cez Monkovu dolinu do Kopského sedla, kde križuje modro značenú trasu z Tatranskej Javoriny cez Zadné Meďodoly do Tatranských Matliarov.
Geológia.
Geologicky tvoria Ždiarsku vidlu horniny tektonickej jednotky fatrika. Predstavujú ich rádiolarity a rádioláriové vápence ždiarskeho súvrstvia, červené hľuznaté vápence jaseninského súvrstvia a slienité vápence a bridlice mraznického súvrstvia. Ždiarske súvrstvie je pomenované podľa typového profilu na severných svahoch Ždiarskej vidly.
Martin I. (pápež)

Svätý Martin I. († 16. september 655, Chersonézos, Ukrajina, vtedy Byzantská ríša ) bol 74. pápežom, od 649 do 655.
Bol obyvateľom Umbrie z Tody, istý čas slúžil ako diakon a potom ako Teodorov aposkrisárius v Carihrade. Nadviazal dôverné styky s tamojšími poprednými osobnosťami a oboznámil sa s panujúcim monotelickým učením ( t. j. Kristus má len jednu vôľu), ktoré odsúdil ako herézu. Bol proti vyznaniu Ekthesis cisára Hérakleita. V súvislosti s bojom o zachovanie čistej viery bol zajatý ravennským exarchom, odvedený do Carihradu a následne poslaný do vyhnanstva, kde zomrel ako mučeník v Chersone. Pochovaný je v Ríme.
Martin I.

Martin I. môže byť:
Metronóm

Metronom je mechanický, elektro-mechanický alebo elektronický prístroj s kyvadlom, ktoré rovnomerne odklepáva tempo hudobnej skladby (každý úder = 1 doba).
Ak sa nastaví na rýchlosť 60 BPM (Beats per minute - počet úderov za minútu), tak jeden úder trvá presne jednu sekundu.
Pomlčková vojna

Tzv. pomlčková vojna je spor o názov Česko-Slovenska, ktorý prebiehal od začiatku roka 1990.
Začiatkom roka 1990 bol oficiálny názov krajiny stále ešte „Československá socialistická republika“ (ČSSR). Václav Havel navrhol 23. januára odstrániť z názvu slovo „socialistická“. To sa uskutočnilo v názvoch oboch republík (na Slovensku 1. marca), ale pri názve celého štátu politici (najmä slovenskí) Havlov návrh „Československá republika“ (ČSR) odmietli. Na Slovensku návrh pripomínal návrat k už prekonanému centralistickému zriadeniu „Československej republiky“ (1918 – 1938 a 1945 – 1968). 
Vláda Slovenska preto 14. februára navrhla, aby sa názov krajiny písal so spojovníkom, konkrétne „Republika Česko-Slovensko“ alebo „Federácia Česko-Slovensko“ podobne, ako to bolo v rokoch 1918 až 1920, keď vzniklo Česko-Slovensko, a znova v rokoch 1938 – 1939. Na inkriminovanej schôdzi federálneho parlamentu (Federálneho zhromaždenia) sa potom 29. marca okrem tohto návrhu prerokúval zmenený Havlov návrh „Republika Česko-Slovensko“ a návrh poslancov „Československá federatívna republika“. 
Jadrom sporu bol problém písania spojovníka, ktorý českí poslanci nesprávne označovali ako pomlčka (preto aj názov Pomlčková vojna je „nesprávny“ v tom zmysle, že išlo o Spojovníkovú vojnu). Spojovník má podľa pravidiel slovenského a českého pravopisu inú grafickú podobu a inú funkciu ako pomlčka. Kým spojovník sa používa na spájanie slov (napríklad Rakúsko-Uhorsko), pomlčka sa používa na oddeľovanie (napr. časové rozsahy typu "1918 – 1938", sústavy zemepisných bodov tvoriacich jeden celok, napríklad "trať Bratislava – Košice") i na ostatné účely. Slovenská strana písanie spojovníka chápala jednak ako návrat k pôvodnému historickému písaniu názvu štátu, a jednak ako vyjadrenie federatívneho usporiadania štátu. Česká strana, ktorá si spojovník interpretovala na pomlčku, ho chápala ako symbol rozdelenia.
Nakoniec 29. marca federálny parlament rozhodol, že (dlhý) názov krajiny bude v českom jazyku bez spojovníka, teda „Československá federativní republika“ (ČSFR), a so spojovníkom v slovenskom jazyku, teda „Česko-slovenská federatívna republika“ (ČSFR). Toto riešenie bolo neuspokojivé a po dlhých rokovaniach a menej ako mesiaci 20. apríla 1990 federálny parlament zmenil znova (dlhý) názov krajiny na „Česká a Slovenská Federatívna Republika“ (ČSFR). Problémom tohto kompromisu však bola skutočnosť, že v slovenskom a českom jazyku sa zvyčajne píše veľkým písmenom len prvé slovo názvov krajín. To, že sa celý názov krajiny bude písať veľkými písmenami, však odstránilo problém, či písať slovo „Slovenská“ v názve veľkým písmenom.
Zemepisný názov ČSFR znel v slovenčine "Česko-Slovensko" a v češtine "Československo". ČSFR mala v rokoch 1990 – 1992 dve zemepisné mená i pri prekladoch do cudzích jazykov: so spojovníkom v prekladoch zo slovenčiny (napr. anglicky "Czecho-Slovakia", francúzsky "Tchéco-Slovaquie", nemecky "Tschecho-Slowakei" atď.) a bez spojovníka v prekladoch z češtiny (napr. anglicky "Czechoslovakia", francúzsky "Tchécoslovaquie", nemecky "Tschechoslowakei" atď.).
BPM

BPM je skratka pre beats per minute (počet „úderov“ alebo štvrťových nôt za minútu).
Býva tak niekedy označovaná rýchlosť hudobnej skladby pomocou metronómu:
Tento symbol/vzorec udáva 120 štvorštvrtinových úderov za minútu. Zvyčajne sa ale rýchlosť skladby popisuje slovne, pretože vlastné vnímanie rýchlosti nie je závislé od počtu štvrťových nôt za minútu. To záleží na samotnej hudbe. Skladba, ktorá obsahuje predovšetkým štvrťové noty, môže byť vnímaná ako omnoho pomalšia než skladba, ktorá obsahuje predovšetkým šestnástinové noty. BPM rýchlosť však majú obe rovnakú.
Orientačná prevodná tabuľka:
Bitka pri Pydne

Bitka pri Pydne bolo ozbrojené stretnutie medzi Rimanmi a Macedóncami, ktoré sa odohralo 22. júna roku 168 pred Kr. 
Znamenala koniec vlády dynastie Antigonovcov v Macedónii a viedla tak k faktickému zániku nezávislosti tejto krajiny. Často je uvádzaná ako klasický príklad prevahy rímskych légií nad macedónskou falangou. Macedónska vojenská doktrína, ktorá slávila veľké úspechy v dobe Filipa II. a Alexandra Veľkého, sa javila po tejto bitke ako prekonaná a zastaraná.
Evidenčné číslo vozidiel v Poľsku

Tabuľka s evidenčným číslom (po poľsky "tablica rejestracyjna") je tabuľka, ktorá obsahuje jedinečné číslo (kombinácia písmen a čísiel), umožňujúce identifikáciu každého automobilu.
Platnosť tabuliek s evidenčným číslom.
Nové tabuľky s evidenčným číslom boli zavedené spolu s novým územnosprávnym členením Poľska v roku 2000. Priebežne sa nimi nahrádzajú predchádzajúce typy značiek. Všeobecný vzor značky určilo poľské Ministerstvo infraštruktúry 22.07.2002.
Typy.
Rozlišuje sa osem typov tabuliek s evidenčným číslom:
Spôsob značenia.
Tabuľky s evidenčným číslom, podobne ako na Slovensku, umožňujú jednoznačné určenie pôvodu daného vozidla: 
Po písmenách nasledujú kombinácie:
Mestské okresy.
päťmiestna kombinácia čísiel a písmen u mestských okresov, pričom čísla a písmená sa kombinujú takto:
Vidiecke okresy.
štvormiestna kombinácia čísiel a písmen, pričom čísla a písmená sa kombinujú takto:
päťmiestna kombinácia čísiel a písmen, pričom čísla a písmená sa kombinujú takto:
Herbert Hoover

Herbert Clark Hoover (* 10. august 1874, West Branch, Iowa, USA – † 20. október 1964, New York, New York) bol 31. prezident (1929-1933) USA. 
Za jeho vlády vypukla veľká hospodárska kríza (1929). Nemecku najprv odložil povojnové reparácie (Hooverove moratórium 1931), potom ich úplne odpustil (1932).
Softvérové inžinierstvo

Softvérové inžinierstvo sa zaoberá špecifikovaním, návrhom, vývojom a údržbou softvéru s využitím poznatkov informatiky, projektového manažmentu a ďalších oblastí.
Alebo inak softvérové inžiniersvo sa zaoberá teóriou, metódami a nástrojmi potrebnými pre vývoj softvéru.
Základným cieľom je zlepšenie akosti softvéru, najmä čo sa týka spoľahlivosti a zvýšenie produktivity sofvérových inžinierov.