Aššurbanipalova knižnica

Kráľovská knižnica Aššurbanipala, pomenovaná po Aššurbanipalovi, poslednom veľkom kráľovi Asýrskej ríše, je zbierkou viac ako 30 000 hlinených tabuliek a fragmentov obsahujúcich texty rôzneho druhu zo 7. storočia pred Kr., vrátane textov v rôznych jazykoch. Medzi jej zbierkami sa nachádzal aj slávny "Epos o Gilgamešovi".
Aššurbanipalova knižnica poskytuje moderným historikom informácie týkajúce sa ľudí starovekého Blízkeho východu. H. G. Wells vo svojom "Náčrte dejín" nazýva knižnicu „najcennejším zdrojom historického materiálu na svete".
Materiály sa našli v archeologickom nálezisku Kujundžik (staroveké Ninive, hlavné mesto Asýrie) v severnej Mezopotámii. Lokalita sa nachádza v dnešnom severnom Iraku, na území mesta Mosul.
Objavenie.
Knižnica je archeologickým objavom, ktorý sa pripisuje Austenovi Henrymu Layardovi; väčšina tabuliek bola prevezená do Anglicka a v súčasnosti sa nachádza v Britskom múzeu, ale prvý objav sa uskutočnil koncom roka 1849 v tzv. juhozápadnom paláci, ktorý bol kráľovským palácom kráľa Sinnacheriba (705 – 681 pred Kr.).
O tri roky neskôr Hormuzd Rassam, Layardov asistent, objavil podobnú knižnicu v paláci kráľa Aššurbanipala (668 – 627 pred Kr.) na opačnej strane mohyly. Nanešťastie, o náleze nebol urobený žiadny záznam a čoskoro po tom, ako sa tabuľky dostali do Európy, sa ukázalo, že boli nenávratne pomiešané navzájom s tabuľkami pochádzajúcimi z iných lokalít. Preto je dnes takmer nemožné zrekonštruovať pôvodný obsah každej z dvoch hlavných knižníc.
Obsah.
Aššurbanipal bol známy ako húževnatý vojenský veliteľ, bol však aj uznávaným intelektuálom, ktorý bol gramotný a vášnivý zberateľ textov a tabuliek. Pri zhromažďovaní textov pre svoju knižnicu písal mestám a centrám vzdelanosti po celej Mezopotámii a nariadil im, aby mu poslali kópie všetkých diel napísaných v regióne. Ako pisársky učeň ovládal akkadský aj sumerský jazyk. Posielal pisárov do všetkých oblastí neoasýrskej ríše, aby zbierali staroveké texty. Najímal učencov a pisárov, aby prepisovali texty najmä z babylonských zdrojov.
Aššurbanipal používal vojnovú korisť ako prostriedok na doplnenie svojej knižnice. Keďže bol známy tým, že bol krutý k svojim nepriateľom, Aššurbanipal dokázal využiť hrozby na získanie materiálov z Babylónie a okolitých oblastí. Aššurbanipalov intenzívny záujem o zbieranie vešteckých textov bol jednou z jeho hlavných motivácií pri zhromažďovaní diel pre svoju knižnicu. Jeho pôvodným motívom mohlo byť „získanie rituálov a zaklínadiel, ktoré boli nevyhnutné na udržanie jeho kráľovskej moci".
Kráľovská knižnica pozostáva z približne 30 000 tabuliek a písacích dosiek, pričom väčšina z nich je značne fragmentovaná. Mnohé z týchto tabuliek obsahujú pečiatku, na ktorej je uvedené, že patria jeho palácu. Z konzervácie fragmentov možno usúdiť, že počet tabuliek, ktoré existovali v knižnici v čase jej zničenia, sa blížil k dvom tisícom a počet písacích dosiek v knižnici možno odhadnúť na celkovo tristo. Väčšinu korpusu tabuliek (asi 6 000) tvorili hovorové skladby v podobe právnych predpisov, zahraničnej korešpondencie a záväzkov, šľachtických vyhlásení a finančných záležitostí. Zvyšné texty obsahovali veštby, predpovede, zaklínadlá a hymny na rôznych bohov, ďalšie sa týkali medicíny, astronómie a literatúry. Zo všetkých týchto textov v knižnici len desať obsahuje výrazné rytmické literárne diela, ako sú eposy a mýty.
Babylonské texty z Aššurbanipalových knižníc možno rozdeliť do dvoch rôznych skupín: literárne skladby, ako sú veštecké, náboženské, lexikálne, lekárske, matematické a historické texty, ako aj eposy a mýty na jednej strane a právne dokumenty na strane druhej. Skupina právnych dokumentov zahŕňa listy, zmluvy a administratívne texty a pozostáva z 1128 babylonských tabuliek a fragmentov. V rámci skupiny literárnych skladieb, do ktorej je zatiaľ zaradených 1331 tabuliek a fragmentov, možno ďalej rozlíšiť veštecké texty na 759 tzv. knižničných textov, ako sú tabuľky rôznych vešteckých sérií a ich komentáre, a 636 tzv. archívnych textov, ako sú veštecké správy, veštecké dotazy a podobne.
V knižnici sa našiel "Epos o Gilgamešovi", majstrovské dielo starobabylonskej poézie, ako aj príbeh o stvorení sveta "Enúma Eliš", mýtus o Adapovi, prvom človeku, a príbehy ako Chudák "z Nippuru".
Ďalšou skupinou literárnych textov sú lexikálne texty a zoznamy znakov. Existuje dvadsať fragmentov rôznych tabuliek s archaickými klinovými znakmi usporiadanými podľa slabičného písma A, zatiaľ čo jedna je usporiadaná podľa slabičného písma B. Asýrski pisári Aššurbanipalovej knižnice potrebovali zoznamy znakov, aby mohli čítať staré nápisy, a väčšinu týchto zoznamov napísali babylonskí pisári. Ďalšími skupinami babylonsky písaných textov v Ninive sú eposy a mýty a historické texty. V Ninive sa údajne vykopal len jeden matematický text.
Texty boli písané prevažne akkadským klinovým písmom; mnohé tabuľky však nemajú presnú deriváciu a často je ťažké určiť ich pôvod. Mnohé tabuľky sú skutočne zložené v novobabylonskom písme, ale o mnohých je známe, že boli napísané aj v asýrčine.
Tabuľky boli často usporiadané podľa tvaru: štvorstranné tabuľky slúžili na finančné transakcie, kým na okrúhlych tabuľkách sa zaznamenávali poľnohospodárske informácie (v tomto období boli niektoré písomné dokumenty aj na drevených a iné na voskových tabuľkách). Tabuľky boli rozdelené podľa obsahu a umiestnené v rôznych miestnostiach: vláda, história, právo, astronómia, geografia atď. Obsah sa označoval farebnými značkami alebo stručnými písomnými opismi a niekedy aj „incipitom", čiže prvými slovami, ktorými sa text začínal.
Ninive bolo zničené v roku 612 pred Kr. koalíciou Babylončanov, Skýtov a Médov, starovekého iránskeho národa. Predpokladá sa, že počas vypaľovania paláca musel knižnicu spustošiť veľký požiar, ktorý spôsobil čiastočné vypálenie hlinených klinopisných tabuliek. Táto potenciálne ničivá udalosť pomohla zachovať tabuľky. Okrem textov na hlinených tabuľkách mohli byť niektoré texty zapísané aj na voskových tabuľkách, ktoré sa vzhľadom na ich organickú povahu stratili.
Databáza zbierok Britského múzea eviduje v celej zbierke Ninivskej knižnice 30 943 „tabuliek" a správcovia múzea navrhujú vydať aktualizovaný katalóg v rámci projektu Aššurbanipalovej knižnice. Ak sa odpočítajú všetky menšie fragmenty, ktoré v skutočnosti patria k tomu istému textu, je pravdepodobné, že „knižnica" pôvodne obsahovala celkovo asi 10 000 textov. Pôvodné dokumenty knižnice, ktoré by zahŕňali kožené zvitky, voskové tabuľky a možno aj papyrusy, však obsahovali možno oveľa širšie spektrum poznatkov, než aké je známe zo zachovaných klinopisných textov na hlinených tabuľkách. Veľkú časť Aššurbanipalových knižníc tvorili písacie dosky, a nie hlinené tabuľky.