burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Juraj Klačanský

Prof. MUDr. Juraj Klačanský, CSc. (* 29. máj 1950, Bratislava), je slovenský lekár, otorinolaryngológ, popredný ušný chirurg.
Životopis.
Je synom prof. MUDr. Ivana Klačanského, CSc. , detského otorinolaryngológa a Kataríny Klačanskej, rod. Martvoňovej , hlásateľky, moderátorky a redaktorky strihu v Slovenskej televízii.
Venuje sa operáciam stredného ucha. Doteraz urobil takmer 11 000 operácii.
Vyštudoval všeobecné lekárstvo Lekársku fakultu Univerzity Komenského v roku 1974, docentúru získal v roku 1982, profesorom v odbore ORL sa stal v roku 1995 už ako 45 ročný, a teda jeden z najmladších v chirurgickom odbore na Slovensku.
V rokoch 1990-1994 bol prednostom I. ORL kliniky LF UK v Bratislave .
Následne v rokoch 1995 až 2005 prednostom ORL kliniky Lekárskej fakulty Univerzity Palackého v Olomouci, kde sa venoval hlavne stredoušnej chirurgii, inicioval výrobu stredoušných protéz a fibrínového tkanivového lepidla, navrhol originálny typ myringoplastiky s ostrovčekovitým alebo s prstencovitým chrupkovitým transplantátom.. ORL klinika v Olomouci sa stala pod jeho vedením českým centrom pre chirurgiu stredného ucha, kde bolo vykonaných až 600 operácií ucha za rok. Doteraz urobil takmer 11 000 operácii ucha.
Na pozvanie hlavnej vojenskej nemocnice v UAE (United Arab Emirates) viedol niekoľko rokov ORL oddelenie v Abu Dhabi v Spojených Arabských Emirátoch .. Prednášal a operoval vo viacerých krajinách (Nemecko, Taliansko, UAE, Líbya, Jemen...).
Je členom predsedníctva Slovenskej spoločnosti pre choroby hlavy a krku, čestným členom Českej spoločnosti pre otorinolaryngológiu a chirurgiu hlavy a krku, členom Slovenskej a Českej lekárskej komory. Bol zakladateľom odborného časopisu Choroby hlavy a krku (Head and Neck Diseases) .
Prof. MUDr. Juraj Klačanský je lektorom kurzov ušnej chirurgie, jeho meno nesú stredoušné protézy (Klačanského protéza ), ktoré vyrába česká firma zameraná na zdravotnú techniku a sú vystavené v IQLandii, modernom science centre v českom Liberci. Je spoluautorom viacerých kníh, napr. "Špeciálna chirurgia 4, Chirurgia krku a hlavy" (1995), a autorom vyše 120 článkov v domácich a zahraničných odborných a vedeckých časopisoch. Člen mnohých domácich a zahraničných odborných spoločností.
Bol ocenený striebornou medailou Univerzity Palackého a Striebornou medailou Slovenskej lekárskej spoločnosti.
Je ženatý, jeho manželka Renáta Klačanská je novinárka. Spolu majú dvoch synov Juraja a Martina.
Graceland (sídlo)

Graceland je rozľahlé vidiecke sídlo s bielym čelným stĺporadím, rozprestierajúce sa na ploche 5,5 hektára. Postavené je v neokoloniálnom architektonickom slohu a nachádza sa v Memphise v štáte Tennessee. Bolo domovom speváka Elvisa Presleyho, čo odráža aj adresa Elvis Presley Boulevard 3764. „Kráľ Rock 'n' Rollu“ sídlo kúpil v roku 1957 a žil v ňom ďalších dvadsať rokov, až do svojej smrti. Zomrel v tamojšej kúpeľni 16. augusta 1977. Pochovaný je v záhrade, označovanej ako „Záhrada rozijímania“, spoločne s rodičmi Gladys a Vernonom Presleyovými a babičkou. Nachádza sa tu tiež aj náhrobný kameň jeho mŕtvo narodeného dvojčaťa Jesseho Garona.
Charakteristika.
Usadlosť je súčasťou rozľahlej obce Whitehaven. Leží asi 14,5 km od jej centra a menej ako 6 km severne od hraníc so štátom Mississippi.
Slúži ako múzeum, ktoré bolo otvorené 7. júna 1982. Do zoznamu Národného registra historických miest (angl. "National Register of Historic Places") bolo zapísané 7. novembra 1991. Zaradenie medzi Národné historické pamätihodnosti (angl. "National Historic Landmark") sa uskutočnilo 27. marca 2006. Najvýraznejšou atrakciou je vstupná brána v tvare roztvorených listov partitúry so zelenými notami a siluetou Elvisa hrajúceho na gitaru. Navrhol a vytvoril ju Abe Sauer.
Farmu Graceland pôvodne vlastnil S.C. Toof, zakladateľ memphiskej tlačiarne Toof Building. Pozemok bol nazvaný po jeho dcére Grace, ktorá farmu zdedila. Krátko po tom, čo jej časť získala dnešné pomenovanie Graceland, prešla na synovca a neter Grace. Vidiecke sídlo tu v neokoloniálnom slohu postavila roku 1939 jej neter Ruth Mooreová s manželom, doktorom Thomasom Moorom.
Stavba je konštruovaná z nahnedlého vápenca a obsahuje dvadsaťtri miestností, vrátane ôsmich spální a kúpeľní. Vstupný portikus má štyri biele korintské stĺpy. Pred stĺporadím, po oboch stranách prístupového chodníka, sa nachádza skulptúra bieleho leva.
Turistická atrakcia.
Graceland sa stal jedným z najnavštevovanejších súkromných domov na území Spojených štátov s viac ako 600 000 turistami za rok, čo ho zaraďuje na tretie miesto za Biely dom a severokarolínsky Biltmore Estate.
Medzi významných návštevníkov sa zaradil aj americký hudobník Paul Simon, ktorý následne zložil rovnomennú skladbu, ktorá sa stala titulnou skladbou štúdiového albumu "Graceland". Americký prezident George W. Bush predstavil usadlosť japonskému premiérovi Džuničiróvi Koizumimovi 30. júna 2006. Monacké knieža Albert II. sa tu zastavil so snúbenicou Charlene Wittstockovou 6. augusta 2010 počas prázdninovej cesty. Britský hudobník Paul McCartney potom 26. mája 2013 zanechal na Presleyho hrobe vybrané brnkadlo so slovami, „"… aby si Elvis mohol zahrať v nebi"“.
Britskí princovia William a Henry, ktorí sa zúčastnili svadby priateľa v Memphise, prišli do Gracelandu 2. mája 2014. Na súkromnú prehliadku sa k nim pripojili princezné z Yorku, Beatrice s Eugeniou.
Paket (technika)

Paket je balík, príp. zväzok kusového materiálu ovinutý páskou či obalený fóliou (napr. tehál) alebo kompaktný blok odpadu (napr. papierového odpadu, kovových triesok a odstrižkov plechov) zlisovaného paketovacím lisom, spravidla do tvaru kvádru. V hutníctve sa pakety kovového odpadu používajú na ďalšie spracovanie v peciach. Technologický proces vytvárania paketov sa nazýva paketovanie alebo paketizácia.
Ringsted

Ringsted je mesto v regióne Sjælland na ostrove Sjælland na východe Dánska, zhruba 60 km od hlavného mesta Kodane. Mesto je významným dopravným uzlom a jedno z najstarších miest v Dánsku.
História.
Dejiny mesta siahajú do stredoveku, kedy bolo panovníckym sídlom a kedy bol založený miestny benediktínsky kláštor. Romansko-gotický kostol sv. Benedikta je z 12. storočia a našlo tu posledný odpočinok veľa dánskych panovníkov.
Zaujímavosti.
V roku 1991 tu bola založená death metalová skupina Dominus, ktorá sa rozpadla medzi rokmi 2000 a 2001.
Paketizácia

Paketizácia môže byť:
Grazer Waggon- &amp; Maschinen-Fabriks-Aktiengesellschaft

Grazer Waggon- &amp; Maschinen-Fabriks-Aktiengesellschaft vorm. Joh. Weitzer bol rakúsky podnik z Grazu zaoberajúci sa strojárstvom, predovšetkým dopravným. Spoločnosť vyrábala nákladné železničné vozne, elektrické vozne a električky.
Dejiny.
V roku 1854 založil Johann Weitzer v Grazi s tromi spoločníkmi vlastnú firmu, ktorá podnikala v oblastiach kováčstvo, zámočníctvo, tesárstvo a natieračstvo. V roku 1861 postavil novú továreň so zlievárňou, ktorá fungovala pod názvom "Wagen- und Waggonfabrik, Eisen und Metallgießerei Joh. Weitzer". Dodávala jednak železné tovary, jednak tiež fungovala ako vagónka. O deväť rokov neskôr bol podnik transformovaný na akciovú spoločnosť, ktorá sa od roku 1879 volala "k.k. priv. Wagen- und Waggonfabrik", od roku 1895 "Grazer Wagen- und Waggonfabrik AG vorm. Joh. Weitzer" a približne od roku 1900 niesla názov "Grazer Waggon- &amp; Maschinen-Fabriks-Aktiengesellschaft vorm. Joh. Weitzer". Sám Weitzer zomrel v roku 1902.
Vagónka sa v roku 1934 stala súčasťou vagónky v Simmeringu. V roku 1939 bol názov spoločnosti zmenený na "Grazer Maschinen- und Waggonbau-Aktiengesellschaft" a v roku 1941 sa vagónka spojila so simmeringskou do spoločnosti Simmering-Graz-Pauker.
Dubový kanál

Dubový kanál alebo nárečovo Dybov kanál je občasný vodný tok VII. rádu na Záhorí, v okrese Malacky, pri obci Jakubov. Vzniká v nadmorskej výške , na juhu oblasti Prostredné pole (), ako protiklad k Vavrincovmu kanálu, ktorý leží z jeho severnej strany.
Pod Hromovým vŕškom () ústi do Viničného kanála, v nadmorskej výške , ako jeho pravostranný prítok. Je dlhý 590 metrov, plocha jeho povodia činí 0,497 km² a plocha odtokovej oblasti zaberá 0,319 km².
Opis toku.
Jeho koryto počína na južnom svahu poľa, ktoré sa nazýva Prostredné pole, v nadmorskej výške , v tráve a tŕstí. Pokračuje južným smerom, preteká pomedzi stromy, predovšetkým topole a trávu. Koryto má šírku dna 1 - 1,2 metra, bahnitý charakter s nevydláždeným dnom a obostiera ho z každej strany orná pôda. Do Viničného kanála sa vlieva v nadmorskej výške , v malom lesíku 165 metrov od hlavnej cesty E503 Záhorská Ves - Malacky.
História a výstavba kanála.
Kanál bol vystavaný v priebehu druhej etapy melioračných prác pri obci Jakubov, v roku 1961, kupodivu skôr ako Viničný kanál, do ktorého ústi. Výstavba tejto vodnej stavby si vyžiadala 309 142 kčs.
Jurovčík

Jurovčík (ženský variant: Jurovčíková) je slovenské a české priezvisko so zaznamenaným rozšírením na Slovensku a v Česku.
Na Slovensku sa v roku 1995 nachádzalo 105-krát. Najčastejšie sa vyskytovalo v lokalitách ako Vaňovka (obec Hruštín), okres Dolný Kubín (od roku 1996 Námestovo) (30); Hruštín, okres Dolný Kubín (od r. 1996 Námestovo) (20); Dolná Lehota za Vodou (obec Oravský Podzámok), okres Dolný Kubín (8); Pezinok, okres Bratislava-vidiek (od roku 1996 Pezinok) (8); Cabaj (obec Cabaj-Čápor), okres Nitra (7); Vasiľov, okres Dolný Kubín (od roku 1996 Námestovo) (7); Dolný Kubín, Dolný Kubín (6); Dolná Lehota (obec Oravský Podzámok), okres Dolný Kubín (5); Nižná, okres Dolný Kubín (od roku 1996 Tvrdošín) (4); Horná Lehota, okres Dolný Kubín (4); Púchov, okres Považská Bystrica (od roku 1996 Púchov) (3) a Veča (obec Šaľa), okres Galanta (od roku 1996 Šaľa) (3).
V Česku sa v roku 2016 nachádzalo 24-krát. Najčastejšie sa vyskytovalo v lokalitách ako Praha (6), Kyjov (6), Milevsko (3), Písek (3), Hodonín (3), Teplice (2) a Liberec (2).
Hybianska pahorkatina

Hybianska pahorkatina je geomorfologickou časťou Liptovskej kotliny. Zaberá rozsiahle územie na sever od Váhu, severovýchodne od Liptovského Hrádku.
Polohopis.
Územie sa nachádza v strednej časti Podtatranskej kotliny, vo východnej časti podcelku Liptovská kotlina. Západný okraj vymedzujú Liptovské nivy, geomorfologická časť Liptovskej kotliny, severne nadväzuje Tatranské podhorie, podcelok Podtatranskej kotliny a východným smerom leží Štrbská pahorkatina, časť Popradskej kotliny. Južným smerom strmo stúpa Važecký chrbát, podcelok Kozích chrbtov. 
Z Tatier tečú Hybianskou pahorkatinou juhozápadným smerom do Bieleho Váhu viaceré vodné toky, z nich najvýznamnejšie sú Hybica, Dovalovec, Beliansky potok, Mlyničná voda a Lúčny potok. V južnej časti leží trojica sídiel Hybianskej pahorkatiny, a to od západu Hybe, Východná a Važec. Obcami vedie cesta I/18 (Liptovský Hrádok – Poprad), no hlavnou tepnou je Európska cesta 50, vedúca v trase diaľnice D1 (Žilina – Košice). Bielovážskym údolím vedie železničná trať Žilina – Košice, ktorá je súčasťou najvýznamnejšieho železničného spojenia krajiny, na ktorú sa v Tatranskej Štrbe pripája ozubnicová železnica na Štrbské Pleso. 
Ochrana územia.
Veľká časť Hybianskej pahorkatiny leží na území ochranného pásma Tatranského národného parku v severnej a Národného parku Nízke Tatry v južnej časti. Z maloplošných, osobitne chránených lokalít v tejto časti Liptovskej kotliny leží Važecká jaskyňa, prírodná pamiatka Hybická tiesňava, prírodná rezervácia Blatá a Pastierske.
Turizmus.
Východná časť Liptovskej kotliny patrí medzi pokojnejšie a menej navštevované oblasti, no sčasti tvorí zázemie atraktívnym Tatrám. Turisticky atraktívny je amfiteáter s výhliadkovou vežou a blízkym kempingom vo Východnej, Važecká jaskyňa či vojenský cintorín vo Važci. Značené turistické trasy vedú zo železničnej stanice Východná k vodnej nádrži Čierny Váh ( modrá značka) a zo stanice Važec do lokality "Brezová, horáreň" v Čiernovážskej doline ( zelená značka).
Regina Caeli

Regina Caeli alebo Regina Coeli ("Raduj sa, nebies Kráľovná") je jedna zo štryoch mariánskych antifón spievaných na konci kompletória. Vo veľkonočnom období tiež nahrádza modlitbu Anjel Pána. Autorstvo je neznáme, pochádza pravdepodobne z 12. storočia a najprv sa uchytila v prostredí františkánskeho rádu, do breviára ju zaradil až pápež Mikuláš III. Bola niekoľkokrát zhudobnená, len Wolfgang Amadeus Mozart ju zhudobnil tri razy. Oslavuje Pannu Máriu a Ježišovo vzkriesenie. Ide o nepravidelne rýmované štvorveršie, ktorého každý verš končí zvolaním „Aleluja“.
Kyjevské námestie

Kyjevské námestie je námestie v banskobystrickej mestskej časti Fončorda.
V auguste 2018 mesto predstavilo návrh revitalizácie vnútrobloku Tulská – Kyjevské námestie – Moskovská.
Parná električka

Parná električka je električka poháňaná parným strojom. V prevádzke existovali dva základné typy: parným strojom bol vybavený priamo električkový vozeň, alebo bola v súprave zaradená špeciálna parná lokomotíva a za ňou vlečné vozne.
Za predchodcu parnej električky možno považovať americké "steam dummy", čo boli železničné lokomotívy opatrené dreveným ochranným rámom, ktorý umožňoval ich relatívne bezpečnú prevádzku v uliciach. Populárna boli približne v období od 30. rokov 19. storočia do americkej občianskej vojny.
V Európe sa parná električka vyvinula z konskej električky. Vývoj parného stroja umožnil v 70. rokoch 19. storočia stavbu malých ľahkých električkových lokomotív. Parná električka bola používaná zhruba do druhého desaťročia 20. storočia, pričom už od konca 19. storočia sa mohutne začala presadzovať elektrická električka.
Silvia Petöová

Silvia Petöová (* 2. september 1968† 30. máj 2019) bola slovenská herečka, moderátorka a dabérka.
Životopis.
Vyštudovala Vysokú školu múzických umení v Bratislave. Pôsobila ako hosťujúca herečka v Slovenskom národnom divadle, tiež v Divadle Astorka - Korzo ´90, na Novej scéne v Bratislave a v Trnavskom divadle.
Hrala tiež v seriáloch, kde napríklad stvárnila menšiu rolu v seriáli "Susedia" a v seriáli "Ordinácia v ružovej záhrade". Venovala sa aj dabovaniu, svoj hlas prepožičala Judith Harperovej v seriály "Dva a pol chlapa". V TV Markíza uvádzala eroticky ladenú reláciu "Láskanie" a spoločne so speváčkou Máriou Čírovou sa objavili ako moderátorky v televíznom projekte "L.O.V.E".
Silvia Petöová zomrela vo štvrtok, 30. mája 2019 po dlhodobom boji s rakovinou prsníka.
Cigánsky kanál

Cigánsky kanál je umelo vybudovaný, trvalo zavodnený, občasne tečúci vodný kanál, tok VI. rádu na Záhorí, v okrese Malacky, pri obci Jakubov. Jeho dĺžka predstavuje 791 metrov, plocha povodia činí 0,490 km² a plocha odtokových oblastí 0,179 km². Vzniká výtokom rúry spod novovystavaných rodinných domov, v oblasti, ktorej sa medzi Jakubovčanmi hovorí „Pri cigáňoch“ (), v nadmorskej výške 144 m. Ústi do Lúčneho kanála, z ľavej strany, ako jeho jediný prítok, vo výške Miesto sútoku sa nazýva „Pri Starom mlyne“ (), odvodený od miestnej časti obce "Starý mlyn".
Opis toku.
Vzniká výtokom z rúry, ktorá môže mať dĺžku 50 metrov a nahradila koryto kanála, pretože dnes sú tam vystavané rodinné domy, t.j. kanál v rúre podteká rodinné domy. Výtok sa nachádza na juhu obce Jakubov, neďaleko koryta Maliny. Pokračuje na západ a o dĺžke 65 metrov priberá svoj jediný prítok, ľavostranné staré koryto spomínanej rieky a hneď za sútokom je premostený mostom so sprašným povrchom. Jeho koryto je široké 1 meter, pravdepodobne je dno vydláždené, ale je zanesené bahnom, rastú v ňom vodné rastliny a v jeho okolí tŕstie. Tečie ďalej na západ, v trsťovom močiari, preteká pomedzi stromy, predovšetkým vŕby a následne sa stáča na juh. Tu je premostený, pokračuje ešte 50 metrov na juh a vzápätí sa vlieva do Lúčneho kanála.
História a výstavba kanála.
Cigánsky kanál bol vybudovaný v priebehu tretej etapy melioračných prác pri obci Jakubov v roku 1962. Finančný náklad jeho stavby činil 355 855 Kčs.
Štrbská pahorkatina

Štrbská pahorkatina je geomorfologickou časťou Popradskej kotliny. Nachádza sa v západnej časti územia, na rozhraní Liptova a Spiša, západne od mesta Svit.
Polohopis.
Územie sa nachádza v strednej časti Podtatranskej kotliny, vo východnej časti podcelku Popradská kotlina. Leží na pomedzí regiónov Liptov a Spiš, na rozvodí Baltského a Čierneho mora. V rámci Podtatranskej kotliny susedí na západe Hybianska pahorkatina (geomorfologická časť Liptovskej kotliny), na severe leží podcelok Tatranské podhorie a východným smerom nadväzujú Lomnická pahorkatina a Popradská rovina, obe časti Popradskej kotliny. Juhovýchodný okraj vymedzuje Dúbrava a južný Važecký chrbát, oba podcelky pohoria Kozie chrbty. 
Vysoko položená pahorkatina je v západnej časti pramennou oblasťou menších potokov, severovýchodnou pretekajú horské bystriny, prameniace v neďalekých Tatrách. Mimo Šuňavského potoka a jeho prítokov, ktoré sú súčasťou povodia Váhu, smerujú všetky ostatné vodné toky zo Štrbskej pahorkatiny východným smerom do rieky Poprad a Baltského mora. Najvýznamnejšie sú Poprad, Mlynica, Lopušná, Háganský a Štrbský potok. 
Zo sídiel sa v tejto časti Popradskej kotliny nachádza Štrba, Šuňava a Lučivná. Strednou časťou prechádza Európska cesta 50, vedúca v trase diaľnice D1 (Žilina – Košice), severnejšie, cez Tatranskú Štrbu (odbočka II/538 na Štrbské Pleso) prechádza cesta I/18 (Liptovský Hrádok – Poprad). Touto podtatranskou osadou a následne okolo Štrby vedie železničná trať Žilina – Košice, ktorá je súčasťou najvýznamnejšieho železničného spojenia krajiny. Práve v Tatranskej Štrbe sa na túto trať pripája ozubnicová železnica na Štrbské Pleso.
Ochrana územia.
Severná časť Štrbskej pahorkatiny leží na území ochranného pásma Tatranského národného parku, ktorý na toto územie priamo zasahuje malou časťou v blízkosti Tatranskej Štrby. Z maloplošných, osobitne chránených lokalít v tejto časti Popradskej kotliny leží prírodná rezervácia Jelšina, východného okraja sa dotýka aj prírodná rezervácia Bôrik a Baba.
Turizmus.
Západná časť Popradskej kotliny patrí medzi obľúbené oblasti, nakoľko miestne časti obce Štrba – Tatranská Štrba a Štrbské Pleso, ležia už v atraktívnej časti Tatier. Z Tatranskej Štrby, ktorá je už samotná turistickou destináciou, vedú prístupové komunikácie priamo na Štrbské Pleso, ktoré je jedným z klenotov pohoria. V blízkosti Lučivnej sú lyžiarske areály, milovníkov histórie zaujme zaniknutá stredoveká osada Šoldov, spomínaná už v 10. storočí a zničená počas mongolského vpádu do Uhorska v roku 1241.
Územím vedie modrá značka z lokality "Kolesárky" v Čiernovážskej doline cez Šuňavu, Štrbu a Tatranskú Štrbu na Štrbské Pleso. Z Lučivnej vedie žlto značený chodník Lopušnou dolinou do Vikartoviec.
Pneumatická električka

Pneumatická električka, poháňaná stlačeným vzduchom zo zásobníkov doplňovaných v plniacich staniciach na trati, jazdila na prelome 19. a 20. storočia. Za vynálezcu električky na stlačený vzduch sa považuje francúzsky inžinier poľského pôvodu Louis Mékarski (v poľštine uvádzaný ako Ludwik Mękarski, žil v rokoch 1843 – 1923), ktorý vyšiel z už skôr využívaného systému akumulačnej parnej lokomotívy. Vzduchový motor fungoval na podobnom princípe ako parný, ale namiesto pary v ňom pôsobil stlačený vzduch. Ten bol v motore ohrievaný koksovým kúrením, ktoré vyrovnávalo schladenie spôsobené expanziou. Nádoby na stlačený vzduch o sile steny až 13, boli uložené v podvozku, vzduch bol stlačený až na 50 barov.
Uplatnenie.
Skúšobná prevádzka začala v roku 1876, linka v Nantes začala fungovať 12. februára 1879 a Mékarski sa stal riaditeľom tamojšieho električkového podniku. Pneumatické električky boli prevádzkované napríklad v Paríži, na trati od Louvru do miest Saint Cloud, Sèvres a Versailles. Prevádzkovateľom bola spoločnosť Compagnie générale des omnibus (CGO). Hoci prvá elektrifikovaná parížska električková trať bola sprevádzkovaná už v roku 1881, s elektrifikáciou existujúcich tratí sa neponáhľalo, napríklad prevádzka konskej električky bola ukončená až 12. januára 1913.
Systém Mékarski bol použitý na týchto električkových tratiach a systémoch:
Pneumatický pohon našiel uplatnenie aj na mnohých banských dráhach: výhodou oproti spaľovacím pohonom bolo napríklad zníženie rizika výbuchu metánu. Podľa niektorých zmienok bol pneumatický pohon používaný aj na niektorých električkových tratiach v USA. O využitiu tohto pohonu sa uvažovalo aj v projektoch metra v Paríži a v New Yorku, ale k realizácii nedošlo. V dnešnej dobe, v súvislosti s hľadaním alternatívnych pohonov, sa k úvahám o pneumatickom pohonu (ale pre automobily) vracia napríklad kórejská firma PHEV alebo francúzska MDI.
Železničná stanica Šalková

Železničná stanica Šalková je železničná stanica v banskobystrickej mestskej časti Šalková. Leží na trati 172 Banská Bystrica – Červená Skala. Nie je elektrifikovaná. Je kategorizovaná ako nákladisko.
Doprava.
Stanica je nákladiskom obsluhovanými vlečkovými vlakmi zo stanici Banská Bystrica. Je tiež zastávkou osobných vlakov. Na stanici je nástupište v dĺžke 202 metrov.
Stanica nemá pokladňu ZSSK.
Systémový administrátor

Systémový administrátor (iné názvy: administrátor, hovorovo admin, sysadmin) je správca počítačovej siete, teda osoba, ktorá zodpovedá za prevádzku a udržiavanie počítačovej siete. Do jej pracovnej náplne a kompetencií spadá pripojovanie hardvérových zariadení do počítačovej siete, zaisťovanie technickej údržby servera a pracovných staníc, prispôsobovanie siete užívateľom (prideľovanie hesiel a práv atď.), inštalovanie softvéru na serveri, realizovanie archivácie dát a bezpečnostných opatrení (antivírovej kontroly a ochrany atď.) a sledovanie vyťaženia siete.
Konstal 4N

Konstal 4N je dvojnápravová električka, ktorá bola v rokoch 1956 – 1962 vyrábaná v podniku Konstal v poľskom meste Chorzów pre poľský trh ako nástupca električiek Konstal N. Úzkorozchodná verzia bola označená ako 5N.
Konštrukcia.
4N vychádza koncepčne zo svojho predchodcu, električky N. Ide o dvojsmerný dvojnápravový motorový električkový vozeň so štyrmi dverami, vždy dvoma na jednej strane vozňovej skrine. Podlaha sa v električke 4N nachádza vo výške nad temenom koľajnice. Každú nápravu poháňa jeden trakčný motor LT-31 s výkonom 60 kW. Prúd je z trolejového vedenia odoberaný pantografom. Do tohto typu električky je možné montovať podvozky ako pre normálny rozchod koľaje , tak aj pre rozchod .
Dodávky električiek.
Električky 4N a 5N boli určené výhradne pre Poľsko (Bielsko-Biała, Bydgoszcz, Čenstochová, Elbląg, Gdansk, Grudziądz, Gorzów Wlkp., Katovice a priľahlý región GOP, Inowrocław, Jelenia Góra, Krakov, Legnica, Lodž, Olsztyn, Poznaň, Słupsk, Štetín, Toruň, Varšava, Vroclav a Wałbrzych).
Talianska hra

Talianska hra je jedno z najstarších otvorení v šachu. Pomenovanie nesie po talianskych majstroch, ktorí ho ako prví analyzovali už v 16. storočí. Toto otvorenie vzniká po ťahoch (zápis v algebraickej notácii):
Myšlienka talianskej hry je pomerne jednoduchá - strelci oboch strán pôsobia na body f2 a f7, ktoré sa ľahko môžu stať predmetom útoku. Biely v tomto otvorení často prechádza do útoku jazdcom, kedy jazdec z poľa g5 pôsobí na pole f7 čím zdvojnásobuje svoj útok. Čierny má podobne vyhliadky pre svoj útok ako biely a celkovo toto otvorenie patrí medzi najvyrovnanejšie a najkorektnejšie otvorenia pre obe strany. Šachová teória tohto otvorenia je na veľmi vysokej úrovni, niektoré varianty sú prebádané až do 20. ťahu. Z uvedených dôvodov je Talianska hra spolu so Španielskou hrou veľmi vhodná pre úplných začiatočníkov, no z rovnakých dôvodov sa len zriedka vyskytuje na najvyššej úrovni. Toto otvorenie patrí medzi otvorené hry.
Hra po štvrtom ťahu.
V tejto pozícii biely väčšinou pokračuje prirodzeným ťahom 4. Jc3, na čo čierny odpovedá ťahom 4. ... Jf6. Biely má na výber niekoľko dobrých ťahov, môže pokračovať prirodzeným ťahom 5. d3 čím vytvára svojmu čiernopoľnemu strelcovi možnosť zapojiť sa v budúcnosti do hry. Čierny môže pokračovať 5. ... Sb4. Ak by sa teraz biely rozhodol pre malú rošádu, čierny by v nasledujúcom ťahu mohol zobrať bielemu jazdca na c3 a po výmene by vznikla pozícia, v ktorej by síce biely mal dvojpešiaka, ale bol by oproti čiernemu ďalej vo vývine. Hra je ďalej vyrovnaná a obe strany majú možnosti na zvrat hry vo svoj prospech.
Evansov gambit.
Evansov gambit vzniká ak biely v štvrtom ťahu zahrá 4. b4! a čierny túto obetu príjme ťahom 4. ... Sxb4. Pre čierneho je najlepšia odpoveď tento gambit prijať, no musí poznať teóriu, pretože ide o korektný a silný gambit a ak biely hrá správne, môže ľahko získať prevahu.
Dzeržinsk

Dzeržinsk () je mesto v Nižnonovgorodskej oblasti v Rusku. Leží na rieke Oke a pri sčítaní ľudu v roku 2017 malo približne 232 tisíc obyvateľov.
Dejiny.
Prvá zmienka o dedine menom Rasťapino (Растя́пино) je z roku 1606. Rozvoj sa začína v roku 1862 kedy tu bola postavená železničná stanica. V roku 1916 bol v mete vybudovaný závod na výrobu výbušnín, ktorý evakuovali z Petrohradu. Už v roku 1917 bol v plnej prevádzke (v súčasnosti je to továreň FKP - "Zavod im. Ja. M. Sverdlova").
V roku 1929 bolo sídlo premenované na Dzeržinsk na počesť Felixa Edmundoviča Dzeržinského, zakladateľa Čeky. V roku 1930 sa Dzeržinsk stal mestom.
Dzeržinsk bol zapísaný v Guinnessovej knihe rekordov ako najznečistenejšie mesto na svete kvôli tunajšiemu chemickému priemyslu.
Podnebie.
Podnebie je mierne kontinentálne s pomerne chladnou zimou (od začiatku novembra do začiatku apríla) a teplým letom (od polovice mája do začiatku septembra). Častý prechod cyklónov od Atlantiku a niekedy od Stredomoria podmieňuje zvýšenú oblačnosť. Priemerné teploty dosahujú v januári okolo -10,9°C a v júli +19,2°C. Priemerný ročný úhrn zrážok predstavuje 569 mm.
Životné prostredie.
V Dzeržinsku jestvujú 3 stále stanovištia sledujúce znečistenie vzduchu. Vážnou hrozbou pre životné prostredie v meste ostávajú hĺbkové úložiská nebezpečných odpadov a jazero nazývané „Biele more“, v ktorom sa nachádza odpad z chemickej výroby. Tieto objekty sú pod neustálym dozorom ekológov a sú vybavené nevyhnutným zariadením. Neriešená otázka so spracovaním priemyselného odpadu modernými spôsobmi vytvára citeľné obmedzenia v rozvití investičného potenciálu mesta. Odstránenie dlhodobého poškodenia životného prostredia si žiada výraznú peňažnú čiastku, a teda nie je možné tento problém vyriešiť len z finančných prostriedkov rozpočtu mesta a subjektov spravujúcich továrne.
Podľa vedcov pracujúcich vo švajčiarskom Medzinárodnom Zelenom kríži a v americkom Inštitúte Blacksmitha, Dzeržinsk je jedným z najznečistenejších miest na Zemi.
Giovanni Ferrari (sochár)

Giovanni Ferrarri, zvaný Torretto (* 5. jún 1744, Crespano del Grappa, Taliansko† 2. november 1826, Benátky) je taliansky sochár tvoriaci na konci 18. storočia a na začiatku 19. storočia, tzn. na konci obdobia klasicizmu a jeho premeny na neoklasicizmus. 
Život.
Otec Giovanniho, Gaetano, bol kamenár a obchodník. Jeho matka bola Domenica Tedesca. Je posledným dobre známym umelcom z dynastie Torretti, do ktorej patrili jeho prastrýko Giuseppe Torretto a jeho strýko Giuseppe Bernardi. V roku 1755 sa presťahoval do Benátok do ateliéru svojho strýka Giuseppe Bernardiho. Po jeho smrti v roku 1773 zdedil jeho ateliér.
Ferrari dokončil zdedené práce svojho predchodcu, pričom mu pomáhal Antonio Canova, ktorý s ním pracoval od 1774. Ale v 1777 Ferrari zatvoril ateliér a presťahoval sa do Mantovy, Modeny a nakoniec do Bologne. Na začiatku 1779 sa už nachádzal v Ríme v ateliéri Lorenza Cardelliho a neskôr spolupracoval s Francescom Antoniom Franzonim. Potom sa vrátil do Benátok, kde pracoval do roku 1796 na 22 sochách pre námestie Prato della Valle v Padove.
Pre divadlo „La Fenice“, ktoré otvorili v 1792, Ferrari urobil dve sochy Melpomené a Terpsichoré na jeho fasádu a pomáhal Giovannimu Antoniovi Moschinimu skompletizovať basreliéfy v interiéri, z ktorých zostali po požiari v 1837 len dva. Chvíľu po tejto monumentálnej práci vytvoril monumentálnu sochu admirála Angela Ema dielo, ktoré považujú za jeho chef-d'œuvre.
V roku 1804 bol menovaný ako pridelenec v Akadémii krásnych umení v Benátkach.
Na konci svojej kariéry začal pracovať pre rodinu Savorgnan (sochár nazýval grófa Giulia „môj mecenáš“). Vzťah sa stal napätým z dôvodu chýbajúcich platieb, čo priviedlo Ferrariho pred tribunál.
Jeho syn Gaetano († 1847) sa stal tiež sochárom. Učil sa u Rinalda Rinaldiho a pracoval s Antonio Canova. Býval a pracoval v Benátkach, kde zomrel ešte pred rokom 1847.
Széplak

Széplak (v stredoveku v niektorých prípadoch aj "Z(e)eplak", "Zeplack", "Ciplok" a pod.) je častý maďarský názov lokality, napr.:
Škótska hra

Škótska hra vzniká po ťahoch:
a patrí medzi otvorené hry. Ide o veľmi obľúbené otvorenie medzi začiatočníkmi, keďže po výmene na poli d4 je možné pozíciu rýchlo zjednodušiť ale tiež sa teší obľube na vyššej úrovni.
História.
Zahájenie bolo pomenované podľa korešpondenčnej partie Edinburgh – Londýn 1824–6. Škótski šachisti hrali čiernymi kameňmi. Zahájenie sa objavovalo zriedka až do doby, keď ho dvakrát použil vtedajší majster sveta Garri Kasparov v zápase o majstra sveta s Anatolijom Karpovom, v roku 1990, kde s ním jednu partiu remizoval a druhu vyhral. Od tej doby sa zahájenie stalo po Španielskej hre druhou najčastejšou odpoveďou bieleho v otvorených hrách a objavuje sa aj na najvyššej úrovni, hrávajú ho napríklad Alexandr Morozevič a Tejmur Radžabov. Dnes sa už používa veľmi málo a je pre súpera prekvapením.
Škótsky gambit.
1. e4 e5 2. Jf3 Jc6 3. d4 exd4 4. Sc4
Miesesov variant.
1. e4 e5 2. Jf3 Jc6 3. d4 exd4 4. Jxd4 Jf6 5. Jxc6 (5. Jc3 – Hra štyroch jazdcov) 5… bxc6 6. e5! De7! 7. De2 Jd5
Giovanni Ferrari

Giovanni Ferrari môže byť:
Lekané

Lekané () je typ starogréckej nádoby.
Lekané (mn. č. "lekanai") je nádoba alebo umývadlo rôznych rozmerov v tvare misy s dvomi horizontálnymi alebo vertikálnymi uchami (rôznych tvarov) pre zdvíhanie alebo bez nich. Na rozdiel od podobnej nádoby lekanis nemá pokrievku. Klasifikovať tvary lekanai nebolo jednoduché. Dnes ich znalci podľa najčastejšie sa vyskytujúcich (často fragmentárnych) rozdeľujú na dva základné tvary, a to na tvar hlbokej misy a plytkej misy, ktorá sa delí na tri typy (aj keď pri mnohých bolo ťažké stanoviť čiaru medzi „plytkým“ a „hlbokým“ tvarom). Hlboké lekanai sú ale väčšinou hlbšie ako klasické hlboké misy, zatiaľ čo plytké lekanai (napr. typ 2) sú často plytšie ako plytké misy. Tieto nádoby sa preto mohli používať mnohorako, vo väčšine prípadov sa len predpokladá aká bola ich špecifická funkcia. Mohli byť užitočné pri umývaní (napr. rúk pri stolovaní) a kúpaní, miesení chleba, miešaní rozličných prísad vo väčšom množstve, alebo pri podávaní jedál alebo vína.
Nebytový priestor

Nebytový priestor je miestnosť alebo súbor miestností v budove určenej na bývanie, ktoré sú určené na iné účely ako bývanie (napr. na kancelárie, obchodné miestnosti, sklady, garáže ap.), pričom doň nespadá príslušenstvo bytu ani spoločné časti domu (chodby, schodiská, povaly ap.) a spoločné zariadenia domu (výťahy, práčovne, kotolne, sušiarne, kočíkarne ap.). V právnom systéme Slovenskej republiky je nebytový priestor určený rozhodnutím stavebného úradu.
Nos (rozlišovacia stránka)

Nos môže byť:
Dvorník (rozlišovacia stránka)

Dvorník môže byť:
Kejda

Kejda môže byť:
Iliušin Il-80

 Iljušin Il-80 (v kóde NATO: „ Maxdome“) je ruské lietadlo velenia a riadenia, ktoré vzniklo na báze civilného dopravného lietadla Il-86. 
Vznik a vývoj.
Začiatkom 80. rokov 20. storočia sa začalo nové kolo rivality medzi ZSSR a USA. V súvislosti s intervenciou sovietskych vojsk v Afganistane dosiahlo napätie medzi veľmocami nové maximum, ktoré bolo porovnateľné s obdobím karibskej krízy. Dôsledkom zložitej politickej a diplomatickej situácie bola nová etapa pretekov v zbrojení, ako aj zvýšené nebezpečenstvo, že studená vojna prejde do „horúcej“ fázy.
Preto sa Generálny štáb ozbrojených síl ZSSR rozhodol vytvoriť lietadlo, z ktorého by bolo možné zabezpečovať velenie vojskám aj v podmienkach jadrovej vojny. Inými slovami, ozbrojené sily Sovietskeho zväzu potrebovali lietadlo "súdneho dňa".
Vývojom tohto lietadla bola poverená konštrukčná kancelária Iliušina. Tá si ako základ pre nový stroj vybrala civilné dopravné lietadlo Il-86. Dôvodom bol fakt, že Il-86 mala dostatočne široký trup na umiestnenie potrebného rádiového vybavenia a palubnej elektroniky. Prototyp nového lietadla sa prvýkrát vzniesol do vzduchu 29. mája 1985. Letové skúšky s požadovaným palubným vybavením však začali až o dva roky neskôr (na jar roku 1987). Zavedenie Il-80 do služby sa konalo v roku 1992. Celkovo boli postavené štyri 4 lietadlá tohto typu, ktoré sú dodnes vo výzbroji ruského letectva.
Konštrukcia.
Il-80 je dolnoplošník s jednou zvislou chvostovou plochou. Od Il-86 sa odlišuje absenciou okien, aby sa znížil vplyv škodlivých faktorov jadrového výbuchu. Na vnútorných stranách krídel sú prídavné gondoly s dvoma elektrickými generátormi (dĺžka 9,5 m, priemer 1,3 m), ktoré zásobujú energiou špeciálne palubné vybavenie. Súčasťou lietadla je aj nastavec na tankovanie vo vzduchu. V zadnej časti Il-80 je inštalovaná nízkofrekvenčná anténa, ktorá slúži na komunikáciu s ponorkami.
Hlavnou prednosťou Il-80 je, že toto lietadlo je vďaka svojim vlastnostiam vhodné pre úlohu lietadla "súdneho dňa". Vďaka zvýšenej ochrane pred možnými účinkami jadrového výbuchu, ako aj možnosti dopĺňania paliva vo vzduchu, je schopné vykonávať svoje primárne úlohy v takmer akýchkoľvek podmienkach. Veľkým plusom je aj spoľahlivosť IL-80 a jeho stabilita vo vzduchu.
Il-80 má však aj niekoľko nevýhod, ktoré toto lietadlo zdedilo od svojho „staršieho brata“ Il-86. Jednou z hlavných nevýhod lietadla je teda jeho veľká hmotnosť, čo má za následok, že pre neskúseného pilota je veľmi ťažké zdvihnúť lietadlo do vzduchu. Práve z tohto dôvodu si Il-80 vyžaduje dlhšiu vzletovú dráhu, čo zároveň vylučuje možnosť prevádzky lietadla na viacerých letiskách. Ďalšou nevýhodou lietadla je jeho morálne zastaranie, pretože Il-86 bola vyvinutá a išla do sériovej výroby v polovici 70. rokov 20. storočia.
Používatelia.
 Rusko
Pozri aj.
Boeing E-4
Popradská rovina

Popradská rovina je geomorfologickou časťou Popradskej kotliny. Nachádza sa v jej juhozápadnej časti, západne od mesta Poprad.
Polohopis.
Územie sa nachádza v strednej časti Podtatranskej kotliny, v juhozápadnej časti podcelku Popradská kotlina. Zaberá rovinaté územie v okolí rieky Poprad, približne od Mengusoviec po východný okraj Popradu. Na južnom okraji leží mesto Svit, v severnej časti leží obec Batizovce. Západným smerom susedí Štrbská pahorkatina, severne nadväzuje Lomnická a juhovýchodne Vrbovská pahorkatina, všetky patriace do Popradskej kotliny. Juhozápadný okraj ostro vymedzuje Dúbrava, podcelok pohoria Kozie chrbty. 
Vysoko položenou rovinou pretekajú od západu na východ viaceré vodné toky, pričom os územia tvorí riečka Poprad. Na tomto pomerne neveľkom území priberá Mlynicu, Háganský potok a v Poprade i Velický potok, ktorý neďaleko letiska priberá Batizovský potok.
Územím roviny vedú významné dopravné koridory; Európska cesta 50, vedúca v trase diaľnice D1 (Žilina – Košice), cesta I/18 (Liptovský Mikuláš – Levoča) i železničná trať Žilina – Košice. V Poprade cestné ťahy križuje I/66 (Rožňava – Kežmarok) a z mesta vedie i dopravné spojenie so Starým Smokovcom – cesta II/534 a železničná trať Poprad – Starý Smokovec. Na východnom okraji mesta sa na hlavnú železnicu pripája i regionálna trať do Starej Ľubovne a severozápadne od mesta leží medzinárodné letisko.
Ochrana územia.
Prevažná časť Popradskej roviny leží na území ochranného pásma Tatranského národného parku. Z maloplošných, osobitne chránených lokalít v tejto časti Popradskej kotliny leží prírodná rezervácia Jelšina a juhozápadného okraja sa dotýka prírodná rezervácia Baba.
Turizmus.
Juhozápadná časť Popradskej kotliny s mestom Poprad je dôležitým prestupným miestom turistov a návštevníkov, smerujúcich do Tatier. Tie patria k najvýznamnejším turistickým destináciám krajiny a práve z Popradu vedú najkratšie spojenia do centra pohoria. Samotná Popradská rovina je pomerne husto osídlená a neponúka významnejšie turistické zaujímavosti, s výnimkou historického centra mestskej časti Spišská Sobota. Obľúbeným je tiež akvapark AquaCity Poprad. 
Zo značených turistických trás vedie zelená značka:
Philidorova obrana

Philidorova obrana je jedno z najstarších šachových otvorení. Začína ťahmi:
1. e4 e5 2. Jf3 d6
Občas vznika aj z Pircovej obrany po 1. e4 d6 2. d4 Jf6 3. Jc3 e5 (alebo 3... Jbd7 4. Jf3 e5) 4. Jf3 Jbd7. Na vrcholovej úrovni sa príliš nevyskytuje, pretože čierny síce ťahom 3. ... d6 chráni svojho pešiaka na poli e5, ale zároveň týmto ťahom bráni svojmu čiernopoľnému strelcovi zapojiť sa do hry. Napriek uvedenej nevýhode je otvorenie úplne korektné a pri najlepších ťahoch oboch strán je hra vyrovnaná.
História.
Prvýkrát sa táto obrana spomína už v tzv. göttingenskom rukopise, ktorý pochádza z roku 1471. Toto otvorenie úspešne hrával a rozobral jeden z najlepších šachistov 18. storočia Philidor, ktorý si zakladal na pešiakovej štruktúre a tento ťah doporučoval, pretože 2. ... Jc6 podľa neho blokuje pešiaka c7.Za najlepšie pokračovanie sa považuje obsadenie stredu 3. d4. V 19. storočí slávil úspechy s týmto otvorením Paul Morphy s odpoveďou 3... f5, dnes sa však tento postup považuje za nekorektný.
Stratégia.
Čierny volí medzi dvoma rozcestiami, po 3. d4 buď mení pešiaka exd4, čím prenechá bielemu prevahu v centre, ktoré sa neskôr snaží napadať alebo volí tzv. Hanhamov variant, kde v pasívnej pozícii drží v centre napätie a pripravuje protihru na dámskom krídle.
Varianty.
3. d4 sa považuje za hlavný variant (po 3.Sc4 Se7 získa čierny dobrú hru)
Holica

Holica môže byť:
KDE Plasma 5

KDE Plasma 5 je piatou a súčasnou generáciou pracovného prostredia vytvoreného KDE primárne pre systémy Linux. KDE Plasma 5 je nástupcom KDE Plasma 4 a bola prvýkrát vydaná 15. júla 2014. Obsahuje novú predvolenú tému, známu ako „Vánok“, ako aj zjednotenie prostredia naprieč rôznymi zariadeniami. Grafické rozhranie bolo plne migrované na QML, ktorý využíva OpenGL pre hardvérovú akceleráciu, čo malo za následok lepší výkon a zníženú spotrebu energie.
Plazma KDE 5 je vytvorená s použitím Qt 5 a KDE Frameworks 5.
Zlepšuje podporu pre HiDPI displeje a dodáva zjednotenégrafické prostredie, ktoré sa môže prispôsobiť podľa používaného zariadenia. Verzia 5.0 tiež obsahuje novú predvolenú tému, prezývanú „Vánok“. Zmeny vnútri zahŕňajú migráciu na nový, plne hardvérovo akcelerovaný grafický balík, s použitím OpenGL(ES). Plazma 5 dokončuje migráciu KDE Plasma 4 na QtQuick.
Systémy okien.
KDE Plasma 5 využíva X Window System, ale podpora pre Wayland je vo vývoji. Počiatočná podpora pre Wayland bola sprístupnená vo verzii 5.4. Stabilná podpora pre základnú reláciu Wayland bola poskytnutá vo vydaní 5.5 (december 2015).
Vývoj.
Od rozdelenia KDE Software Compilation na KDE Plasma, KDE Frameworks a KDE Applications sa každý podprojekt môže vyvíjať vlastným tempom. KDE Plasma 5 má vlastný plán vydaní, s novými funkciami vydanými každé tri až štyri mesiace a opravnými vydaniami v priebehu mesiaca.
História.
Prvá Plasma 5 Technology Preview (v tom čase nazvaná "Plasma 2") bola vydaná 13. decembra 2013. Dňa 15. júla 2014 bola vydaná prvá verzia - Plazma 5.0 - uzrela svetlo sveta.
Plazma 5 nahradila na jar 2015 Plasma 4 v mnohých populárnych distribúciách, ako napríklad Fedora 22, Kubuntu 15.04, a openSUSE Tumbleweed.
Vydania.
Vydania nových funkcií sa vydávajú každé štyri mesiace a opravné vydania v priebehu nasledujúcich mesiacov. Od verzie 5.8 LTS KDE plánuje podporovať každú novú verziu LTS 18 mesiacov s opravami chýb, zatiaľ čo nové pravidelné vydania budú mať nové funkcie.
KWrite

KWrite je ľahký textový editor od KDE, ktorý je po K Desktop Environment 2 založený na textovom editore KATE a technológii KDE KParts, ktorá mu umožňuje používať mnoho funkcií KATE.
Rohatá ruka

Rohatá ruka (iné názvy: mano cornuta [tal., doslova: rohatá ruka], corna [tal., doslova: rohy]) je gesto z oblasti Stredozemného mora. V anglosaských krajinách sa nazýva horns ("rohy") alebo devil horns ("rohy diabla"). Gesto sa vykonáva rukou, so vztýčeným ukazovákom a malíčkom a súčasne stiahnutými prstami prostredník, prstenník a palec. Zvyčajne ruka smeruje k cieľovej osobe gesta.
V pohanstve je gesto stotožňované s rohatým bohom. Je to symbol sily, ochrany a požehnania. Niektorí kresťania toto gesto považujú za urážlivé (ako odkaz diablovi). Okrem toho je spojené s komunitou heavymetalových hudobných fanúšikov.
V masovej kultúre bolo gesto propagované americkým spevákom Ronniem Jamesom Diom na konci 70. rokov 20. storočia, keď sa pripojil k hudobnej skupine Black Sabbath.
Okular

Okular je multiplatformný prehliadač dokumentov vyvinutý komunitou KDE a založený na knižniciach Qt a KDE Frameworks. Je distribuovaný ako súčasť balíka KDE Applications. Pôvodne bol založený na KPDF a nahradil KPDF, KGhostView, KFax, KFaxview a KDVI v KDE 4. Jeho funkcie môžu byť ľahko vložené do iných aplikácií.
História.
Projekt Okular začal na Google Summer of Code v roku 2005; Piotr Szymański bol prijatým študentom.
Okular bol identifikovaný ako úspešný príbeh 2007 Season of Usability. V tejto sezóne bola vytvorená maketa nástrojov Okular na základe analýzy ďalších populárnych prehliadačov dokumentov a prieskumov použitia.
Keď bol v decembri 2016 portovaný do Qt 5, číslovanie verzií sa zmenilo z 0.26 na 1.0.
Vlastnosti.
Medzi funkcie anotácie Okularu patria komentovanie dokumentov PDF, zvýrazňovanie a kreslenie čiar, geometrické tvary, pridávanie textových polí a pečiatok. Anotácie sa ukladajú oddelene od nemodifikovaného PDF súboru, alebo ich je možné uložiť do dokumentu ako štandardné PDF poznámky.
Text je možné extrahovať do textového súboru. Je možné vybrať časti dokumentu a skopírovať text alebo obrázok do schránky. Medzi ďalšie funkcie patrí čítanie textu nahlas pomocou Qt Speech modulu časti Qt od Qt 5, orezanie okrajov bielych strán a nastavenie záložiek.
Podpora formátov súborov.
Podporuje nasledujúce formáty súborov:
Oficiálna verzia sa štandardne riadi obmedzeniami DRM súborov PDF, čo môže zabrániť kopírovaniu, tlači alebo konverzii niektorých súborov PDF. Toto je však možné vypnúť v možnostiach „Obey DRM limits“ (Obmedziť DRM obmedzenia).
Medzimestská električka

Medzimestská električka je forma električkovej dopravy, často rychlodrážneho alebo dvojsystémového typu, ktorá prekračuje administratívne hranice obcí.
Dejiny.
Medzimestské a prímestské električkové trate boli stavané od začiatku električkovej dopravy ako v Európe, tak v Severnej Amerike. Často mali charakter elektrifikovanej miestnej dráhy. Známa je napríklad už zaniknutá trať z Viedne do Bratislavy alebo stále funkčná dráha z Viedne do Badenu. Rad týchto tratí zanikla, spoločne so všeobecným útlmom električkovej dopravy v západnej Európe a Severnej Amerike, po druhej svetovej vojne. Od konca 20. storočia dochádza k výstavbe niektorých nových tratí, napr. parížsky električkový systém je z veľkej časti tvorený medzimestskými traťami.
Medzimestské trate v Česku.
Už prvá električková trať v českých krajinách bola medzimestskú dráhou. V roku 1869 bola sprevádzkovaná medzimestská konská trať. Aj v Prahe viedli električkové trate na prelome 19. a 20. storočia do samostatných obcí a miest (elektrická drobná dráha Praha - Libeň - Vysočany, elektrická dráha Smíchov-Kosire). V priemyselnom okolí Ostravy vznikol začiatkom 20. storočia systém úzkorozchodných elektrických prímestských dráh, ktoré boli v prevádzke do roku 1973.
V 21. storočí existujú štyri medzimestské električkové trate prekračujúce administratívne hranice obcí. V dvoch prípadoch ide o dráhy rychlodrážneho charakteru: trať z Mostu do Litvínova z 50. rokov 20. storočia slúži predovšetkým na obsluhu areálu chemického závodu spoločnosti Unipetrol, trať z Brna do Modric z roku 1977 takisto vedie priemyselnou oblasťou. Zvyšné dve dráhy sú jednokoľajové a skôr miestneho charakteru: úzkorozchodná trať z Liberca do Jablonca nad Nisou vznikla na prelome 40. a 50. rokov 20. storočia ako spojenie jabloneckej (už zrušená) a libereckej električkovej siete, zatiaľ čo trať z Ostravy do Kyjovic-Budišovic bola pôvodne miestnou železničnou traťou, ktorá bola v druhej polovici 40. rokov 20. storočia upravená pre električkovú prevádzku.
Veľké diskusia sa už niekoľko rokov vedú okolo dvojsystémových električiek v Prahe a jej okolí. Hovorí sa o dráhach do Mělníka, Hostivice alebo do Jesenice.
Medzimestské trate v Poľsku.
Na území dnešného Poľska fungujú nasledujúce medzimestské električkové trate:
Zrušene medzimestské električkové trate:
Okrem toho sa plánovalo spojenie električkami miest Bydgoszcz a Toruň, Český Těšín a Tešín, Słubice a Frankfurt nad Odrou.
Medzimestské trate na Slovensku.
Na území dnešného Slovenska fungovala jedna medzimestská trať:
Vodíková električka

Vodíková električka je električka na vodíkový pohon. 
CSR Y03.
Ako prvá električka s vodíkovým pohonom na svete je označovaná trojčlánková obojsmerná električka CSR Y03, vyrábaná v Číne spoločnosťou CRRC Qingdao Sifang (výrobca je autorom dizajnu električky) na základe licencie poskytnuté českou firmou Škoda Holding (jej typové označenie je Škoda 27 T), vo variante na vodíkový pohon. Základný variant tohto typu električky je s klasickým elektrickým pohonom z trolejového vedenia, jednou z variant je tiež batériový pohon. Technicky bol typ Škoda 27 T pôvodne odvodený z jednosmernej električky Škoda 15 T, má však väčšiu šírku i dĺžku a nový dizajn. 
Prvá komerčne prevádzkovaná vodíková električka na svete, od čínskeho výrobcu CRRC, vycestovala v piatok 27. októbra 2017 v meste Tchang-šan v provincii Che-pej na severovýchode Čínskej ľudovej republiky. Na jedno doplnenie vodíka prejde až 40 kilometrov, maximálna rýchlosť je 70 km/h.
Vrbovská pahorkatina

Vrbovská pahorkatina je geomorfologickou časťou Popradskej kotliny. Nachádza sa v jej juhovýchodnej časti, juhovýchodne od mesta Poprad.
Polohopis.
Územie sa nachádza v juhovýchodnej časti Podtatranskej kotliny, v južnej polovici podcelku Popradská kotlina. Zaberá mierne zvlnené územie juhovýchodne od rieky Poprad, približne od Spišskej Teplice pri Poprade po Kežmarok a južným smerom po obec Jánovce. Z významnejších sídiel tu ležia Gánovce, Vrbov, Švábovce a Hôrka. V rámci Popradskej kotliny susedí na severe Popradská rovina, Lomnická pahorkatina a Kežmarská pahorkatina. Na východe vystupujú Levočské vrchy a ich časti Ľubické predhorie a Levočské úboče, juhovýchodne sa nachádza Hornádske podolie, podcelok Hornádskej kotliny. Južný okraj pahorkatiny vymedzuje hrebeň Dúbravy, podcelok pohoria Kozie chrbty. 
Vysoko položenou pahorkatinou vedie rozvodie Baltského a Čierneho mora a tak všetky prítoky západným okrajom pahorkatiny tečúceho Popradu (napríklad Ľubica, Tvarožniansky potok, Vrbovský potok a Hozelský potok) odvádzajú vodu do Baltského mora. Gánovský potok, Trnovský potok i Sihoť odvádzajú vodu z južnej časti územia do rieky Hornád a Čierneho mora.
Významné dopravné koridory vedú najmä okrajovými časťami Vrbovskej pahorkatiny; južnou polovicou z Popradu vedie Európska cesta 50, vedúca v trase diaľnice D1 (Žilina – Košice), cesta I/18 (Liptovský Mikuláš – Levoča) i železničná trať Žilina – Košice. V Poprade cestné ťahy križuje I/66 (Rožňava – Kežmarok), ktorú sleduje aj regionálna trať do Starej Ľubovne a z mesta Kežmarok vedie južným smerom cesta II/536 k obci Jánovce, kde sa pripája na cestu I/18.
Ochrana územia.
Táto časť Popradskej kotliny leží mimo veľkoplošne chránených území. Z maloplošných, osobitne chránených lokalít sa tu nachádza prírodná rezervácia Primovské skaly a Švábovská stráň, národná prírodná pamiatka Gánovské travertíny a prírodná pamiatka Briežky.
Turizmus.
Juhovýchodná časť Popradskej kotliny je mimo mestá Poprad a Kežmarok s ich historickými pamiatkami, zaujímavá archeologickým náleziskom pri Gánovciach, kde bola nájdená mozgovňa lebky neandertálca. Pri obci Jánovce leží nálezisko z bronzovej doby, Myšia hôrka. Významné sú termálne pramene, ktoré využíva aquapark AquaCity v Poprade i termálne kúpaliská vo Vrbove.