Juraj Marušiak

Mgr. Juraj Marušiak PhD. (* 10. júl 1970, Bratislava) je slovenský politológ, historik a publicista. 
Životopis.
V rokoch 19881994 absolvoval Filozofickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave, odbor história – slovenský jazyk. Od roku 1996 doktorand a vedecký pracovník Ústavu politických vied SAV. (PhD. v roku 2003) V rokoch 20022003 absolvoval štipendium Lane´a Kirklanda na Varšavskej univerzite vo Varšave (Poľsko), odbor východoeurópske štúdiá. V rokoch 20002009 bol vedecký tajomník, od roku 2009 do roku 2020 bol predsedom Vedeckej rady Ústavu politických vied SAV. V rokoch 20042010 pôsobil ako predseda Spoločnosti pre strednú a východnú Európu a redaktor analytického portálu DespiteBorders.com V rokoch 2013 – 2021 zastával funkciu člena Predsedníctva SAV.
Oblasť vedeckého pôsobenia.
Zaoberá sa predovšetkým modernými dejinami strednej a východnej Európy, slovensko-poľskými vzťahmi a slovenskou zahraničnou politikou. Patrí medzi slovenských politických analytikov ľavicovej, sociálno-demokratickej orientácie. Vo svojich verejných vystúpeniach vyjadruje zásadnú podporu demokratickej politike a odpor voči radikálnemu nacionalizmu. Vyzýva k úzkej spolupráci stredoeurópskych krajín a k ich prozápadnému smerovaniu. Na druhej strane upozorňuje aj na potrebu zahraničnej podpory demokratizácie východoeurópskych štátov.Zaoberá sa taktiež problematikou regionálnej spolupráce v strednej Európe so zameraním na vyšehradskú spoluprácu. V roku 2008 sa podieľal na kampani proti medzinárodnému uznaniu jednostranne vyhlásenej nezávislosti Kosova. 
Dielo.
Prvou samostatnou publikáciou je kniha "Slovenská literatúra a moc v druhej polovici 50.rokov" (Brno, 2001, 181 s.), ktorá na základe archívnych prameňov analyzuje reakcie slovenských spisovateľov a ich organizácie na vývoj po XX. zjazde Komunistickej strany Sovietskeho zväzu v roku 1956, reakcie komunistickej moci na kritické vystúpenia spisovateľov a zmeny v kultúrnej politike KSČ v rokoch 19561960. Takisto analyzuje prípady perzekúcií viacerých intelektuálov počas vlny politických represií v rokoch 19571959. Viacero štúdií venoval obdobiu druhej polovice 50. rokov so zameraním na vývoj politického systému, politické represie, vývoj štátoprávneho usporiadania a slovensko-českých vzťahov a postavenie národnostných menšín v Česko-Slovensku. Jeho ďalšia monografia "Príliš skoré predjarie.../Slovenskí študenti v roku 1956" (Bratislava, 2020, 247 s.) sa venuje študentským protestom v prvej polovici roku 1956 v kontexte snahy o sformovanie tzv. nového socialistického človeka a úsilia komunistickej strany o vytvorenie tzv. novej inteligencie, oddanej vtedajšiemu režimu. Táto práca bola v roku 2021 ocenená Cenou SAV za výsledky vedeckovýskumnej práce, konkrétne za "politologicko-historický výskum postupnej transformácie komunistického režimu v Československu na režim poststalinistického typu v stredoeurópskom kontexte". 
Zaoberal sa takisto analýzou režimu tzv. normalizácie v Česko-Slovensku v rokoch 19681989 so zreteľom na odlišnosti medzi jej priebehom na Slovensku a v Česku. V prácach polemizoval s tézou, podľa ktorých normalizácia na Slovensku mala v porovnaní s Českom miernejší priebeh, naopak tvrdí, že sa normalizačnému režimu v podmienkach Slovenska podarilo efektívnejšie ovládnuť spoločnosť a oslabiť potenciálny odpor. V ďalších štúdiách sa zaoberal pôsobením nezávislých iniciatív na Slovensku v období rokov 19691989. Podieľal sa na realizácii medzinárodného projektu vydania Slovníka disidentov, orientovaného na popredných predstaviteľov opozičných hnutí v štátoch strednej a východnej Európy v rokoch 19561989, ktorý bol koordinovaný strediskom Karta vo Varšave. 
Je spoluautorom kapitol, venovaných zahraničnej politike SR, v súhrnných správach o stave spoločnosti, ktoré vydával Inštitút pre verejné otázky. V ďalších prácach sa zaoberá problematikou formovania politického systému a politických strán na Slovensku, otázkami fungovania vyšehradskej spolupráce, ako aj historickým a súčasným vývojom v štátoch strednej a východnej Európy.  Za jeden z hlavných zdrojov atraktivity a šírenia vplyvu Vyšehradskej skupiny na pôde Európskej únie považuje jej tzv. mäkkú moc. Zároveň upozorňuje na riziká de-demokratizácie v strednej a východnej Európe, ktoré súvisia nielen s dôsledkami ekonomickej a finančnej krízy po roku 2009, ale vyplývajú aj zo samotného charakteru neoliberálnej cesty sociálno-ekonomickej transformácie. 
Zároveň je autorom viacerých vedeckých štúdií, odborných a publicistických článkov v domácej i zahraničnej literatúre a editor viacerých zborníkov a kolektívnych monografií. Často vystupuje na domácich a zahraničných konferenciách. Vo svojich štúdiách sa zameriava osobitne na Poľsko, Maďarsko, Ukrajinu, Bielorusko, Moldavsko a Rusko.