burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Turingov test

Turingov test sformuloval britský matematik, informatik a kryptoanalytik Alan Turing. Pokúša sa dať odpoveď na otázku ako zistiť, či je nejaký stroj (napr. počítač) inteligentný a zakladá sa na myšlienke, že stroj možno považovať za inteligentný, pokiaľ osoba komunikujúca s ním nie je schopná rozlíšiť jeho reakcie od reakcií človeka.
Alan Turing v roku 1950 napísal: „Zvažujem otázku: môžu stroje myslieť?“ Odporúčal však zmeniť otázku z toho, či stroj „myslí, na otázku „či je alebo nie je možné, aby stroje vykazovali inteligentné správanie“. Navrhol test, ktorý meria schopnosť stroja simulovať ľudskú konverzáciu. Keďže správanie stroja môžeme len pozorovať, nezáleží na tom, či „skutočne“ myslí alebo má doslova „myseľ“, pretože podľa Turinga tieto veci nemôžeme určite tvrdiť ani o ľuďoch avšak „je obvyklé v zdvorilej konvencii, že pri nej každý myslí“, čo je vlastne princípom testu. Aj ďalší vedci, ktorí súhlasili s Turingom, tvrdili, že umelá inteligencia musí byť definovaná v pojmoch „konania“ a nie „myslenia“. Je však dôležité, aby test porovnával stroje s ľuďmi.
Turingov test, ním popísaný v článku z roku 1950, bol inšpirovaný spoločenskou hrou, známou v Británii ako „imitačná hra“ (imitation game), v ktorej muž a žena idú do oddelených miestností a hostia sa snažia zistiť kto je kto pomocou série napísaných otázok a odpovedí, ktoré im doručuje sprostredkovateľ. Teraz si položíme otázku: "Čo sa stane, keď stroj prevezme účasť namiesto A v tejto hre?" Rozhodne sa vyšetrovateľ nesprávne tak isto často, ako keď sa hrá medzi mužom a ženou? Tieto otázky nahrádzajú našu pôvodnú: „Môžu stroje myslieť?“
Test spočíva v tom, že necháme jedného človeka v úlohe pýtajúceho sa dávať otázky dvom respondentom, ktorých nemá možnosť vidieť. Jedným z nich je človek a druhým počítač. Komunikácia je výlučne textová a rozsah tém nie je obmedzený.
Ak pýtajúci sa spolu s hodnotiacou komisiou (hodnotiť odpovede môže viac osôb) nedokáže podľa ich odpovedí rozlíšiť, ktorý z respondentov je človek a ktorý stroj, potom tento stroj možno považovať za inteligentný. Prelomovou hranicou sa považuje 30 % úspešnosť, teda minimálne traja z desiatich hodnotiteľov musia byť presvedčení, že komunikácia prebieha s človekom a nie strojom, prípadne nedokážu rozlíšiť človeka od stroja. 
Podľa niektorých vedcov prvý počítač zvládol test úspešne v roku 2014 na University of Reading v anglickom meste Reading. Počítačový program Eugene Goostman, vyvinutý v Petrohrade tímom Vladimira Veselova, simuloval 13-ročného chlapca. Komunikáciu v trvaní 5 minút hodnotili tri osoby a jednu z nich Eugene presvedčil, že je človek (teda 33 % úspešnosť). 
V roku 1990 americký obchodník Hugh Loebner poručil 100 000 dolárov tomu, kto zariadenie ktoré prejde Turingovým testom vyrobí. Podľa Loebnera bol test v Reddingu príliš krátky.
George Boole

George Boole (* 2. november 1815, Lincoln, Spojené kráľovstvo – † 8. december 1864, Cork) bol anglický logik a matematik. Vymyslel systém na ohodnotenie pravdivostných hodnôt výrazov zložených z logických spojok AND, OR, NOT a logických premenných nadobúdajúcich iba dve hodnoty – 1 (PRAVDA) a 0 (NEPRAVDA).
Životopis.
Od svojho otca dostal základy vzdelania v matematike, jazyky študoval sám (od svojich 14 rokov ovládal gréčtinu, francúzštinu a nemčinu). Od svojich 15 rokov sa živil vyučovaním, pomáhal v knižnici. Ako samouk študoval diela Newtona, Lagrangea a ďalších. Stal sa knihovníkom vo vedeckom ústave, tým získal prístup k publikáciám Royal Society a mohol sledovať aktuálnu vedeckú problematiku a zapojiť sa do jej riešenia.
Prvú vedeckú prácu napísal už v roku 1835. Najprv sa zaujímal o diferenciálne rovnice, vložil do ich riešenia operátory. V dielach zverejnených v rokoch 1841-1843 rozvinul štúdium invariantov lineárnych transformácií, v roku 1844 bol vyznamenaný kráľovskou medailou za práce o operátoroch v analýze. V roku 1849 začal učiť ako profesor na novozaloženej Queen´s College v írskom Corku, aj keď nemal univerzitné vzdelanie. 
Boole vydal spis "Matematická analýza logiky" (1847), kde ukazoval, že logika by mala byť súčasťou matematiky, pretože môže mať svoj vzorec ako algebra.
Publikoval tiež práce o kvaterniónoch a po roku 1850 prešiel k problematike teórie pravdepodobnosti, a to v súvislosti s algebraizáciou logiky.
Okolo roku 1854 uverejnil svoju prácu: "The Calculus of Logic" v ktorej matematizoval logiku, formuloval axiómy a dal jej zákonom algebraickú formu. Booleova algebra a funkcie sa neskôr stali hlavným matematickým aparátom pri vývoji logiky a jej využitia v praxi. Princípy Booleovej algebry boli implementované do elektronických obvodov (v r. 1937 – Claudom Shanonnom). Tento spôsob sa nakoniec v roku 1950 stal štandardom v elektrotechnike.
Boole ako prvý úspešne zvládol program G. W. Leibniza z konca 17. storočia – vytvoriť symbolický vzorec, ktorý by nahradil (a zároveň kontroloval) usudzovanie. Jeho pôvodné spracovanie algebry logiky bolo však ešte príliš viazané na číselnú algebru a analýzu. Boole sa snažil interpretovať v logike i operácie odčítania a delenia, rozvoja logickej funkcie v nekonečné rady, tzv. neurčité výrazy 0:0 a pod. Neskorší autori nahradili jadro tejto algebry lepšou voľbou základných operácií. V dnešnom poňatí ju spracoval E. Schröder na konci 19. storočia, nazval ju preto právom Booleovým menom. V roku 1857 bol Boole zvolený za člena Royal Society.
Zomrel ako 49 ročný po ťažkom prechladnutí. Bol jednou z prvých obetí homeopatie (liečiť podobné podobným), keď jeho manželka liečila jeho prechladnutie oblievaním studenou vodou.
Tibetská kniha mŕtvych

Tibetská kniha mrtvych, v tibetčine བར་དོ་ཐོས་གྲོལ་ ("Bardo thödol") – doslova „vyslobodenie v barde cez načúvanie“, je jedným zo základných diel tibetského budhizmu, ktorého autorstvo sa pripisuje Padmasambhavovi. Je to budhistický text tantrickej tradície.
Bardo thödol je úvod pre živých, ako premôcť smrť a ako sa môže proces umierania zmeniť na oslobodenie.
V tibestkom origináli titulu knihy sa slovo smrť nevyskytuje – slovo bardo označuje extrémnu situáciu, ktorú treba využiť. Témou tejto knihy je smrť a stav po smrti ako prostriedok spasenia (v budhistickom zmysle). Text knihy má čítať každý, alebo ešte lepšie počúvať z úst lámu – bardo je totiž oslobodenie počúvaním. Láma podporuje umierajúceho – najdlhšie 49 dní po smrti – mŕtveho, aby získal pochopenie, aby nevytváral novú karmu, ktorá núti k znovunarodeniu, ale získal slobodu od kolobehu utrpenia (samsára) a stal sa budhom.
Čítanie je prirodzene bez úžitku, keď sa Bardo necvičila v priebehu života, učenie sa nesmie zabudnúť, i keby človeka naháňali siedmi psi.
Tibetská kniha mŕtvych bola asi prvýkrát napísaná v 8. storočí na základe staršej ústnej tradície a počas nasledujících asi 6. storočí patrila k tajným, tzv. „zakopaným“ knihám, ktoré neprenikli na verejnosť. Na západe bola publikovaná pod názvom "Bardo Thödol - Liberation by Hearing on the After-Death Plane" až v roku 1927.
Padmasambhava

Padmasambhava (iné názvy: Padmakara (= Zrodený z lotosu, tib.pad ma 'byung gnas, vyslov: Päma Džungnä), Saroruhavadžra (= Vadžra zrodená z jazera, tib. mtsho skyes rdo rje), Guru Rinpočhe (= Drahocenný Guru, tib.gu ru rin po che), Lobpön Rinpočhe (= Drahocenný Guru, tib. slob dpon rin po che), Dordže Thöthengcal (= Mocný náhrdelník z lebiek, tib. rdo rje thod phreng rtsal); 8. stor.) bol indický jogín, guru, predstaviteľ tantrizmu. 
O Padmasambhavaovi existuje tibetská legendárna tradícia: v histórii vadžrajány je zapísaný a uctievaný ako veľký jogín, ktorému sa podarilo démonov prastarého tibetského šamanistického bönu nielen spútať, ale aj postaviť do služieb Budhovho učenia; Padmasambhavu pozval z Indie do Tibetu tibetský kráľ Thisong Decän. V Tibete založil údajne prvý budhistický kláštor. Bol pravdepodobne pri počiatkoch uvedenia vadžrajánového budhizmu do Tibetu a považuje sa za zdroj učení starej školy (Rňing-ma-pa = Ňingmapa) prvej budhistickú školu v Tibete.
Pripisuje sa mu autorstvo prvej známej verzie Tibetskej knihy mŕtvych Bardo thödol.
Tantrizmus

Tantrizmus alebo tantra (-sanskritský kmeň; sanskritský nominatív: tantram) je jeden z hlavných prúdov indického náboženstva, ktorý ovplyvnil už (neskoro) védsku literatúru a všetky indické filozofické systémy a spolupoznamenal náboženské kulty. 
Tantrizmus zastáva sakramentálny pohľad na skutočnosť, to znamená, že každý materiálny, psychický a duševný jav sa stáva symbolom pre božiu skutočnosť a tým prostriedkom spasenia.
Ďalšie podrobnosti o tantrizme pozri v článkoch o dvoch jeho podobách, a to:
Bönizmus

Bönizmus alebo bon je pôvodné tibetské náboženstvo s prvkami mnohých primitívnych náboženstiev, ako je uctievanie démonov, mágie, prirodných síl a čarodejnej moci kňazov. Neskôr bolo ovplyvnené budhizmom, pôvodný bönizmus však celkom nevymizol. Preto sa rozlišuje čierny (pôvodný) bönizmus a biely bönizmus (budhizmom očistený), zvaný bönpoizmus.
Bönizmus je predlamistické náboženstvo Tibeťanov. Budhizmus, prenikajúci do Tibetu, bol silne ovplyvnený bönizmom, takže z neho vznikla odroda budhizmu, ktorú nazývame lamaizmus. Ale aj bönizmus bol silne ovplyvnený budhizmom.
Pôvodný bönizmus má mnoho spoločného so sibírskym a mongolským šamanizmom a jeho písomníctvo je vlastným tibetským výtvorom alebo prekladom zo sanskritu.
Enzo Paci

Enzo Paci (* 18. september 1911, Monterado, Taliansko – † 21. júl 1976, Miláno) bol taliansky filozof, predstaviteľ fenomenológie.
Vo svojej relacionálnej fenomenológii tematizuje časovú usúvzťažnenosť transcendentálneho ego k prežitej minulosti ako k niečomu, čo je zásadne iné a čo predpredikatívne vymedzuje oporu pre všetky životné výkony.
Willard Van Orman Quine

Willard Van Orman Quine (* 25. jún 1908, Akron, Ohio, USA – † 25. december 2000, Boston, Massachusetts, USA) bol americký filozof, logik a matematik, predstaviteľ analytickej filozofie a filozofie vedy. 
Vyšiel z logického empirizmu Rudolfa Carnapa a ďalších filozofov, ktorí sa v 20. rokoch združili do Viedenského krúžku. Zastával eventistickú ontológiu.
Životopis.
v Cambridgi v Bostone: venuje sa predovšetkým matematickej logike, ale čím ďalej, tým viac inklinuje k problémom čisto filozofickým
Ontológia

Ontológia je filozofické učenie o bytí, filozofická disciplína, ktorá sa zaoberá bytím alebo súcnom ako súcnom. Predmetom ontológie je bytie. Za zakladateľa ontológie sa považuje Parmenides, zatiaľ čo slovo „ontológia“ vystupuje po prvý raz až začiatkom 17. storočia. Aristoteles sám hovoril o prvej filozofii a jeho nasledovníci o metafyzike. 
Ontológia ako učenie o súcne, čiže o tom, čo existuje, tvorí spolu s učením o božskom bytí od vzniku filozofie centrum metafyziky. Obidve tieto oblasti metafyzického myslenia sa v antike a v stredoveku nerozlišovali: ich spoločným predpokladom bolo, že každé súcno možno určiť len prostredníctvom výkladu božského bytia. 
Systematické vymedzenie ontológie v podobe vedy, to znamená v súvislosti s najvšeobecnejšími určeniami bytia, významami bytia a pojmami bytia sa nachádza v diele Ch. Wolffa "Ontológia" (1730). 
Pojem ontológia sa okrem filozofie používa aj v iných oblastiach, a to najmä v súvislosti so sémantickým webom a organizáciou poznania.
Novoplatonizmus

Novoplatonizmus alebo neoplatonizmus je neskorá forma starogréckej filozofie, ktorá nasledovala po strednom platonizme, a v ktorej sa miešali antické prvky myslenia s náboženstvom a s orientálnou filozofiou; v tomto smere začal Plotinos v 3. storočí v spise Enneady pretvárať Platónovo učenie. Myslitelia, ktorí nadväzovali na Plotina rozvinuli rôzne formy novoplatonizmu. Vplyv novoplatonizmu významne sprostredkúval Augustín z Hippa.
Predstavitelia novoplatonizmu sa pozerali na svet ako na veľký organický celok, ktorého súčasťou je človek, a v ktorom hrajú dôležitú úlohu vzájomné vzťahy.
Francis Bacon

Francis Bacon, 1. barón z Verulamu a vikomt zo St. Albans (* 22. január 1561, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 9. apríl 1626, tamtiež) bol anglický filozof a štátnik (lord kancelár počas vlády Jakuba I.).
Životopis.
Narodil sa v rodine lorda strážcu pečate a vzdelanie získaval už od roku 1573 (ako dvanásťročný) na Trinity College v Cambridge. Ako veľmi mladý sprevádzal anglického veľvyslanca na francúzsky dvor kráľa Henricha III., no už v roku 1579 sa vrátil po otcovej smrti domov. Tu sa sústredil na svoju kariéru na dvore anglickej kráľovnej Alžbety I. Po štúdiách práva sa v roku 1584 stal členom parlamentu, pričom podporoval Roberta Devereux, lorda Essexa, a hoci vystupoval na obranu kráľovnej, ani to mu nevynieslo vytúžené postavenie a kariéru, ale len post mimoriadneho advokáta kráľovnej a čestný titul radcu. Ani podpora kráľovninho favorita lorda Essexa mu nezabránila v tom, aby sa zaoberal vyšetrovaním jeho sprisahania proti kráľovnej v roku 1601, pričom si vzal na svedomie i odsúdenie a smrť svojho dovtedajšieho dobrodinca.
Počas vlády Jakuba I. sa mu konečne naskytla možnosť postúpiť na rebríčku, nakoľko nový kráľ podporoval učencov. V roku 1603 ho Jakub I. vymenoval za rytiera, v roku 1607 bol vymenovaný za advokáta, od roku 1613 pôsobil v úrade generálneho prokurátora, od roku 1616 bol členom tajnej rady, v roku 1617 bol lordom strážcom pečate a v roku 1618 to dotiahol až do úradu lorda kancelára a taktiež sa stal barónom z Verulamu. V roku 1621 ho kráľ vymenoval za vikomta St. Alban, no v tom istom roku bol tiež obvinený z úplatkárstva a zbavený úradov, odsúdený k pokute 10 000 libier šterlingov a dokonca aj krátko väznený v londýnskom Toweri. Bacon síce oľutoval svoje činy a zaplatil pokutu, no nakoľko bol obľúbencom kráľa a nevedelo sa, či sa nestal len obeťou intríg, kráľ mu dal po pár dňoch milosť a pokutu mu odpustil, v roku 1624 bol kráľom dokonca zbavený všetkých obvinení. Zvyšok života sa venoval práci na filozofických spisoch a zomrel o dva roky neskôr na zápal pľúc.
Myšlienky a tvorba.
Okrem politickej kariéry prispel i k vede, hlavne k filozofii, histórii a literatúre. Je považovaný za otca empirizmu a experimentálnej metódy. Rozvinul nové chápanie úloh vedy a základy indukcie. Cieľom poznania je zvyšovať moc človeka nad prírodou, prostriedkom k dosiahnutiu tohto cieľa je objavenie príčin javov. K tomu je však potrebná reforma metódy, ktorú treba začať očistením rozumu od idolov čiže neustále hroziacich omylov vyplývajúcich zo sklonov rozumu, nedokonalosti a nepresnosti jazyka, nekritického preberania cudzích názorov. Podľa Bacona sú naše vedecké teórie konštruované spôsobom, ktorým vidíme objekty a ľudská bytosť je teda odsúdená len k hypotézam. Vymyslel tiež šifru k zabezpečeniu diplomatickej korešpondencie a zaoberal sa schémou univerzálneho jazyka. Jeho filozofické a literárne diela sú zamerané proti scholastike a sú písané väčšinou po latinsky.
V roku 1597 prehlásil veľmi slávnu vetu: "Scientia potestas est", ktorá sa dá preložiť ako: „Vedomosť je moc“.
Démokritos z Abdér

Démokritos z Abdér alebo Demokritos z Abdér alebo Demokrit (z Abdér) (* asi 460 – † 370 pred Kr.) bol starogrécky filozof, tvorca teoreticky značne rozpracovanej a až našu súčasnosť ovplyvňujúcej teórie atómov (2). Bol súčasníkom sofistov Sokrata a Platóna a vynikajúcim matematikom, čo ovplyvnilo aj podobu jeho diela, akejsi matematickej teórie hmoty: jestvujú len atómy a prázdno (priestor, nebytie), v ktorom sa atómy pohybujú.
Atómy sú malé, nepriestupné a ďalej nedeliteľné hmotné čiastočky, ktoré majú vlastný pohyb a tiaž, čím vytvárajú, vzájomne na seba narážajúc pohyb zvaný vír. Atómy sa dajú rozlíšiť podľa tvaru, polohy a dotyku (usporiadania). Pomocou toho Demokritos vysvetľuje kvalitatívnu diferencovanosť skutočnosti. Demokritos rozlišuje kvality, ktoré sú dané objektívne povahou atómov a povahou vecí, napr. tiaž, rozpriestranenosť, a kvality, na charaktere ktorých sa podieľa aj vnímajúci, ako napr. farby, vône a pod. 
Rozlišuje svetlé a temné poznanie. Svetlé je poznanie rozumom a temné, naopak, zmyslami.
Skladbu sveta, vecí, ktoré vnímame, možno pochopiť len rozumom, ktorý preniká do ich vnútra.
Demokritos podáva prísne deterministický výklad sveta: vysvetliť niečo znamená objaviť jeho príčiny.
Otvorenie (šach)

Otvorenie je úvodná časť šachovej partie. V ňom sa uvádzajú do hry pešiaci a figúry a zvyčajne sa určí, ako sa bude hra vyvíjať (ostrá hra, pozičné manévrovanie, a. i.). Podľa súčasného stavu teórie môže otvorenie trvať 10 – 15 ťahov, niekedy aj viac. Z otvorenia prechádza šachová partia do strednej hry, výnimočne priamo do koncovky.
Keďže biely má v šachu výhodu prvého ťahu, obvykle sa snaží z otvorenia získať iniciatívu.
Čierny je naopak nútený odrážať súperove hrozby a usilovať sa o vyrovnanie hry a získanie protihry. Obvykle používa tieto metódy:
Podľa spôsobu rozohratia partie delíme šachové otvorenia na tri veľké skupiny:
Otvorené hry.
Otvorené hry vznikajú, ak biely v prvom ťahu potiahne pešiakom z e2 na e4 a čierny odpovie ťahom pešiaka z e7 na e5.
Až do konca 19. storočia mali otvorené hry v šachu dominantné postavenie. V súčasnosti si drží popularitu predovšetkým Španielska hra, v posledných dvadsiatich rokoch vzrástla popularita Škótskej hry a u hráčov nižšej úrovne je populárna aj Talianska hra.
Polootvorené hry.
Polootvorené hry vznikajú, ak biely potiahne pešiakom z e2 na e4 a čierny odpovie iným ťahom, než pešiakom z e7 na e5.
Do konca Druhej svetovej vojny bola najpopulárnejšou polootvorenou hrou Francúzska obrana. Po vojne nastal veľký rozmach polootvorených hier. Sicílska obrana sa postupne stala najpopulárnejším šachovým otvorením vôbec, veľkú obľubu si získali aj Caro-Kannova obrana a Pircova obrana.
Zatvorené hry.
Zatvorené hry vznikajú, ak biely v prvom ťahu zahrá inak, ako pešiakom z e2 na e4.
Dodnes je najpopulárnejšou zatvorenou hrou Dámsky gambit. V 20. rokoch 20. storočia nastal pod vplyvom predstaviteľov šachového hypermodernizmu veľký rozmach zatvorených hier. Vznikli úplne nové otvorenia, ktoré dostali súhrnný názov "indické obrany".
Station to Station

Station to Station môže byť:
Peter Kristian

Peter Kristian (* 5. január 1980, Spišská Nová Ves) je slovenský hokejista.
Pôsobil v HK Spišská Nová Ves, HC Košice, HK ŠKP Poprad. Prešiel všetkými mládežníckymi reprezentáciami. Momentálne pôsobí vo svojom materskom klube HK Spišská Nová Ves. Hrá na pozícii útočníka s číslom dresu 22.
&quot;Heroes&quot; (album)

„Heroes“ (úvodzovky sú súčasťou názvu) je album Davida Bowieho, vydaný v roku 1977. Album je druhým dielom „berlínskej trilógie“ (ostatné dva diely sú "Low" a "Lodger") a v mnohom je podobný svojmu predchodcovi. I keď zvuk "„Heroes“" je robustnejší a drsnejší.
Prívlastok „berlínský“ je práve pre tento album najpríznačnejší, keďže bol celý nahratý aj zmixovaný v Berlíne v štúdiách Hansa By The Wall. Nálada albumu zachytáva ducha doby Studenej vojny predstavovanej rozdeleným mestom. 
Titulná skladba je považovaná za jednu z Bowieho najlepších a najznámejších skladieb vôbec. Ide o klasický príbeh dvoch milencov, ktorí sa stretávajú večer čo večer pri Berlínskom múre. Po rokoch Bowie priznal, že milenci, ktorí videl sa stretávať boli Tony Visconti a Antonia Maass. Samotný album je tiež na vrchole Bowieho diskogragie a kritici oceňujú najmä prácu gitaristu Roberta Frippa, ktorý všetky svoje party nahral za jeden deň. 
Bowie si opäť uctil svoju hlavnú inšpiráciu tohto obdobia, a to nemeckú skupinu Kraftwerk. Inštrumentálnu skladbu „V-2 Schneider“ nazval podľa zakladajúceho člena skupiny Floriana Schneidera. 
Bowie po vydaní albumu "Low" neurobil takmer nič pre jeho propagáciu, u "Heroes" bola situácia úplne opačná. Bowie opäť poskytoval rozhovory, prezentoval skladby z albumu v televízii a nakoniec sa v roku 1978 vydal na svetové turné, z ktorého vzišiel živý album "Stage". Album zaznamenal komerčný úspech, dosiahol tretie miesto v britskom albumovom rebríčku. 
Zoznam skladieb.
Autorom skladieb je David Bowie, s výnimkou označených skladieb. 
Reedície.
Album bol vydaný v dvoch reedíciách na CD, prvýkrát v roku 1991 americkým vydavateľstvom Rykodisc a obsahol dve ďalšie bonusové skladby. Druhýkrát vydala album spoločnosť EMI v roku 1999. Táto edícia bola digitálne remastrovaná a neobsahovala žiadne bonusové skladby.
Budňanská skala

Budňanská skala je odkryv tvorený zvrásnenými vrstvami najvyššieho silúru a najstaršieho devónu, čo sú morské usadeniny, ktoré sa tu uložili asi pred 380 – 420 miliónmi rokov. Lokalita je uznaná ako medzinárodný pomocný stratotyp hranice silúr – devón. Vlastná hranica prebieha medzi vrstvami č. 41 a 42, a je na stene označená bronzovými doskami. 
Skala na nachádza na ľavom brehu rieky Berounky priamo oproti cestnému mostu v Karlštejne. 50 metrov vľavo od mosta sú do skalnej steny vsadené tri bronzové dosky. Z väčšej vzdialenosti, najlepšie zo stredu nového mosta je zreteľné nápadné disharmonické zvrásnenie celej steny. Pevné lavice vápencov, ktoré sú odolnejšie proti deformácii, sú zvrásnené do tvaru písmena M, zatiaľ čo lepšie tvárne doskovité vápence nad i pod lavicami vytvárajú omnoho zložitejšiu vrásovú skladbu.
Budňanská skala je súčasťou Národnej prírodnej rezervácie Karlštejn a Chránenej krajinnej oblasti Český kras.
Princ Bob

Princ Bob () je opereta, ktorú skomponoval Jenő Huszka. 
Premiéra sa konala 20, decembra 1902 v Népszínház v Budapešti. Libreto napísali Ferenc Martos a Károly Bakonyi. Bola to autorova prvá opereta a zaznamenal s ňou úspech doma aj v zahraničí. Otvoril tak cestu ku sláve pre ďalších maďarských autorov (hlavne pre Viktora Jacobiho a Emmericha Kálmána). Opereta bola sfilmovaná v roku 1941 (režisér: László Kalmár).
Obsah.
I. dejstvo.
Anglický princ George so svojím sluhom Pompiusom radi utekajú z nudy kráľovského paláca. Inkognito, pod menom Bob, si slobodne si užíva každovečerný ruch Londýna a zaľúbi sa do Annie. Tú však jej otec chce vydať za miestneho holiča, Plumpuddinga.
Bob má práve 20 rokov a mal by sa ujať vlády. K tomu mu ešte vybrali za ženu pyšnú princeznú, ktorá si navyše rada užíva s veliteľom svojej gardy. Počas audiencie pre ľudí, sa príde Plumpudding sťažovať na istého študenta Boba, že bráni jeho sobášu s Annie, pričom nevie, že Bob a Princ George sú jedna a tá istá osoba. Georgovi sa podarí ich presvedčiť, že sa na Boba len podobá. Najrv rozhodne tak, že Annie si má vziať toho, koho miluje. Avšak to je podozrivé princeznej (jeho snúbenici), ktorá neverí, že ide len o podobu medzi ním a Bobom. Aby sa George zbavil podozrenia, je nútení zmeniť svoje rozhodnutie a vyhlásiť, že Annie si musí vziať Pummpuddinga.
II. dejstvo.
Princ sa vracia na Bowie street, kde býva Annina. Pred všetkými ukazuje svoju lásku v Annie. Ľud sa postaví na jeho stranu a ozbrojený vidlami a metlami skúša zabrániť svadbe Plumpuddinga a Annie. Narazia na sprievod princeznej a kráľovnej matky. Tá Boba v prezlečení nespozná a spor rozsúdi tak, že Bob si môže predsa len vziať Annie. Ten jej potom ukáže káľovský kord, ktorý skrýva pod plášťom a až vtedy kráťovná spozná svojho syna. Ľud pred princom kľakne na kolená a princ teraz verejne žiada Annie o ruku. Annie to však odmietne, lebo sa necíti na to, aby si vzala budúceho vládcu.
III. dejstvo.
Sklamaný George, teraz už súhlasí s tým, že si vezme princeznú. Pomocou vlasov však dokáže, že princezná má iného, ktorého navyše miluje a jeho si chce vyziať len kvôli kráľovskému titulu. Sluha Pomponius jej taktne osvieži spomienky na ich niekdajšiu vzájomnú lásku a tak kráľovná sama dopomôže Georgovi, aby si mohol vziať tú, ktorú skutočne miluje.
Kalište

Kalište je zaniknutá obec v okrese Banská Bystrica. Národná kultúrna pamiatka, pamätné miesto Slovenského národného povstania.
Dejiny.
Roku 1940 mala 209 obyvateľov. Počas Slovenského národného povstania sa obec stala jedným z centier takzvanej Partizánskej republiky v Nízkych Tatrách. Za pomoc partizánom nacisti obec 18. marca 1945 prepadli a zavraždili 13 obyvateľov. Vypálili 42 domov aj s hospodárskymi budovami. Po oslobodení Slovenska obyvateľov obce presídlili do Banskej Bystrice, do časti Fončorda, kde pre nich boli vybudované domy na ulici Nové Kalište.
Kataster obce je od roku 1945 súčasťou obce Baláže. V dvoch zrekonštruovaných domoch sú od roku 1962 umiestnené expozície a pamätné izby. Od roku 1963 je priestor obce vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku. V období normalizácie bol do Kališťa prenesený bronzový monument "Obete varujú" z objektu pamätníka SNP v Banskej Bystrici. Keďže jeho autor Jozef Jankovič zaujal protinormalizačné postoje, komunistický režim rozhodol o jeho prenesení na odľahlé miesto akým je Kalište. Tento monument sa stal symbolom vyrovnávania sa slovenskej spoločnosti s vlastnou minulosťou. V posledných rokoch bol ničený organizovanými skupinami, ako lacný zdroj zberového materiálu - bronzu. Aj preto jeho návrat do Banskej Bystrice bol veľkým zadosťučinením.
Lodger (album)

Lodger je album Davida Bowieho, vydaný v roku 1979. Album uzatvára takzvanú "berlínsku trilógiu" – sériu kolaborácií s anglickým hudobníkom Brianom Enom. 
Zoznam skladieb.
Autorom skladieb je David Bowie, s výnimkou označených skladieb. 
Reedície.
Album bol vydaný v dvoch reedíciách na CD, prvýkrát v roku 1991 americkým vydavateľstvom Rykodisc a obsahol dve ďalšie bonusové skladby. Druhýkrát vydala album spoločnosť EMI v roku 1999. Táto edícia bola digitálne remastrovaná a neobsahovala žiadne bonusové skladby.
Klárov

Klárov je námestie na Malej Strane za Mánesovým mostom v Prahe, patriace pod Prahu 1.
Námestie dostalo názov "Klárov" v roku 1922, keď bolo pomenované na počesť profesora a jazykovedca Aloisa Klara. Ten na začiatku 19. storočia venoval veľa času problémom nevidiacich a už v roku 1807 bol jedným zo zakladateľov "ústavu pre nevidiace deti a pre deti so zrakovými chorobami", ktorý stál na Hradčanoch. Taktiež založil v roku 1832 na Kampe "ústav pre dospelých nevidiacich", ktorý im mal poskytnúť dostatočné zaopatrenie a taktiež možnosť pracovať. Zriadil i nadáciu ústavu a priviedol do nej bohatých mecenášov. Po jeho smrti v tejto činnosti pokračoval jeho syn Pavel Alois Klar, ktorému pomáhala ako jeho matka, tak i jeho manželka, grófka Vratislavová z Mitrovíc.
V rokoch 1836 - 1844 bola v dnešnom Klárove vybudovaná nová budova ústavu, ktorá stojí vedľa stanice metra „Malostranská“ a Valdštejnskeho paláca. Základný kameň tejto stavby položil sám arciknieža František Karel.
Scary Monsters (and Super Creeps) (album)

Scary Monsters (and Super Creeps) je album Davida Bowieho, vydaný v roku 1980. Bol to posledný album pre jeho doterajšiu nahrávaciu spoločnosť – RCA a zároveň prvý album po takzvanej „berlínskej trilógii“. Napriek tomu, že berlínske albumy zaznamenali triumfálne víťazstvo u hudobnej kritiky, ich komerčný úspech bol iba mierny. Avšak so "Scary Monsters" Bowie dosiahol triumf na oboch bojiskách. Kritika nevedela album vynachváliť a zároveň album dosiahol prvé miesto britskej albumovej hitparády. 
Vydaniu albumu predchádzal singel „Ashes to Ashes“, postavený okolo chytľavej giatarovej melódie Chucka Hammera. Bowie sa v texte piesne vracia k Majorovi Tomovi, fiktívnej postave z predošlého hitu „Space Oddity“. Singel dosiahol v britskom rebríčku prvé miesto. Videoklip režírovaný Davidom Malletom sa stal míľnikom v oblasti hudobných videí. Ďalším úspešním singlom sa stala pieseň „Fashion“, hľadajúca paralely medzi módou, politkou a taktiež ukazujúca Bowieho znechutenie z celej série jeho imitátorov. 
Zoznam skladieb.
Autorom skladieb je David Bowie, s výnimkou označených skladieb. 
Reedície.
Album bol vydaný v dvoch reedíciách na CD, prvýkrát v roku 1992 americkým vydavateľstvom Rykodisc a obsahoval ďalšie štyri bonusové skladby. Druhýkrát vydala album spoločnosť EMI v roku 1999. Táto edícia bola digitálne remastrovaná a neobsahovala žiadne bonusové skladby. Po tretíkrát vydala album spoločnosť EMI v roku 2003 vo formáte SACD (Super Audio Compact Disc).
Pavol Janík (spisovateľ)

Mgr. art. Pavol Janík, PhD. (* 15. október 1956, Bratislava) je slovenský spisovateľ, predseda Spolku slovenských spisovateľov (20032007).
Životopis.
V rokoch 1976 – 1981 študoval filmovú a televíznu dramaturgiu a scenáristiku na Vysokej škole múzických umení v Bratislave, pričom popri štúdiu pracoval ako režisér Slovesnej umeleckej realizácie Československého rozhlasu v Bratislave, neskôr ako dramaturg hranej tvorby Slovenského filmu. V rokoch 1983 – 1987 pracoval v literárno-dramatickom oddelení ministerstva kultúry, v rokoch 1987 – 1989 bol výkonným tajomníkom Zväzu slovenských dramatických umelcov, v rokoch 1989 – 1990 bol odborným redaktorom kultúrnej rubriky denníka Pravda a v rokoch 1990 – 1992 sa venoval literárnej tvorbe a bol v slobodnom povolaní. V rokoch 1992 – 1993 bol vedúcim oddelenia kultúry denníka Koridor, v rokoch 1993 – 1997 pracoval ako copywriter, neskôr kreatívny riaditeľ medzinárodnej reklamnej agentúry GGK, od roku 1997 bol kreatívnym riaditeľom reklamnej agentúry Donar, v rokoch 1998 – 2003 a 2007 – 2013 bol tajomníkom Spolku slovenských spisovateľov, v rokoch 2010 – 2013 bol šéfredaktorom časopisu Spolku slovenských spisovateľov Literárny týždenník a v rokoch 2003 - 2007 bol predsedom Spolku slovenských spisovateľov.
Tvorba.
Knižne debutoval v roku 1981 zbierkou básní "Nezaručené správy". Vo väčšine svojich diel využíva jazykové hry, protirečivosť slovných spojení, jeho výraz je strohý, až aforistický. Okrem básní sa venuje tiež písaniu divadelných, rozhlasových a televíznych hier, a taktiež príležitostne prekladá poéziu.
Berlínska trilógia

Berlínska trilógia je séria albumov Davida Bowieho nahratých v spolupráci s hudboníkom Brianom Enom. Tieto albumy sú: "Low" (1977)," "Heroes"" (1977) a "Lodger" (1979). Názov berlínska trilógia, prípadne berlínske albumy, získali najmä vďaka vplyvom nemeckých hudobných skupín ako Kraftwerk a Neu! a taktiež preto, že boli u časti nahraté v berlínskych štúdiách Hansa By The Wall. Presnosť tohto názvu je diskutabilná, keďže iba „Heroes“ bol kompletne nahratý v Berlíne, avšak väčšina ľudí, vrátana Bowieho samotného tento názov používa. Producentom albumov bol dlhoročný Bowieho spolupracovník Tony Visconti.
Dychové kvinteto

Dychové kvinteto je hudobné zoskupenie 5 hráčov na plechové dychové nástroje v obsadení: 2 trúbky, lesný roh, pozauna (trombón) a tuba, alebo na drevené dychové nástroje v obsadení: flauta, hoboj, klarinet, lesný roh, fagot.
Hunky Dory

Hunky Dory je štvrtý album anglického rockového hudobníka Davida Bowieho, vydaný pred Vianocami roku 1971. Kritici na serveri All Music Guide označili album za „kaleidoskopický zástup štýlov, zviazaných iba Bowieho zmyslom pre víziu: prenikavá, filmová zmes vysokého i nízkeho umenia, nejednoznačnej sexuality, gýču a kvality.“
Na albume je počuť návrat k euforickému popu zo "Space Oddity", najmä v skladbách ako „Kooks“ alebo „Fill Your Heart“. „Kooks“ Bowie venoval svojmu novonarodenému synovi, známemu ako Zowie Bowie. Nachádza sa tu aj ťažší materiál a to v podobe piesne „Quicksand“ inšpirovanej budhizmom alebo z časti autobiografická skladba „The Bewlay Brothers“. Najznámejšie sú však skladby "Changes", „Oh! You Pretty Things“ a „Life on Mars?“, ktoré dodnes tvoria časť Bowieho koncertného repertoáru. 
Bowie taktiež vzdal hold svojim idolom tohto obdobia: „Song for Bob Dylan“ (slov. "Pieseň pre Boba Dylana"), „Andy Warhol“ alebo skladba „Queen Bitch“ inšpirovaná hudbou americkej skupiny Velvet Underground. Skladba „Changes“ bola vydaná aj ako singel na podporu nového albumu, napriek tomu, že je vo všeobecnosti považovaná za jednu z najtypickejších a najznámejších Bowieho skladieb sa nikdy nestala oficiálne hitom. Kritika na album i singel reagovala pozitívne a album sa predával pomerne dobre. Počas mánie, ktorú spôsobil ďalší Bowieho album "The Rise and Fall of Ziggy Stardust and Spiders from Mars", predaj stúpol natoľko, že "Hunky Dory" sa ocitol rok po svojom vydaní na treťom mieste albumového rebríčka vo Veľkej Británii. V roku 1973 sa singel „Life on Mars?“ dostal na tretie miesto hitparády singlov. 
V roku 1998 hudobný časopis "Q" usporiadal anketu medzi čitateľmi a Hunky Dory sa dostala na 43. miesto v rebríčku najlepších albumov všetkých čias. Televízna stanica VH1 umiestnila album na 47. miesto v obdobnom rebríčku. V rebríčku 500 najlepších albumov časopisu "Rolling Stone" sa album umiestnil na 107. mieste. 
Zoznam skladieb.
Autorom hudby a textov je David Bowie.
Reedície.
Album bol vydaný v dvoch reedíciách na CD, prvýkrát v roku 1990 americkým vydavateľstvom Rykodisc a obsahol štyri ďalšie bonusové skladby. Druhýkrát vydala album spoločnosť EMI v roku 1999. Táto edícia bola digitálne remastrovaná a neobsahovala žiadne bonusové skladby.
Neurofunk

Neurofunk (tiež neformálne známy ako Neuro) je subžáner drum and bassu, ktorý vznikol medzi rokmi 1997 a 1998 v Londýne v Anglicku ako progresia techstepu. Vyvinul sa z ťažších a tvrdších foriem funku s vplyvmi žánrov ako techno, house, jazz a odlišuje sa po sebe idúcimi stabmi cez basovú linku, rytmicky štruktúrované ostré backbeaty a často aj dark ambientné pozadie. Prvé zvuky neurofunku potom, ako sa oddelil od techstepu, môžu byť počuté v singli „Funktion“ od dvojice Ed Rush a Optical, z ich albumu "Wormhole EP" z roku 1998 vydaného cez Virus Recordings.
Prvá zmienka o tomto žánri bola v knihe "Energy Flash: A Journey Through Rave Music and Dance Culture" od Simona Reynoldsa.
Prehľad.
Dvojica Konflict upravila štýl DJa Optical do drsnejšiej a jednoduchšej formy so silným ovplyvnením techna, čoho príkladom môže byť skladba „The Beckoning“ (vydaná cez Renegade Hardware v roku 1999). V roku 2002 interpreti Sinthetix, Cause 4 Concern a Silent Witness &amp; Break prišli s minimalistickým prístupom, dôrazom na chladnejšie a presnejšie beaty, tvrdšími stabmi cez basovú linku, ostrejším mixovaním zároveň s pokročilejším zvukovým dizajnom štýlu v rokoch 2002 až 2005 s interpretmi ako Gridlok, Corrupt Souls, Noisia, Phace a The Upbeats.
Pre neurofunk je charakteristický stredný rozsah, syntezátorové zvuky, prepletené filtrom, a funkom ovplyvnená basová linka. Skreslenie basov a plechových nástrojov Milesa Davisa dalo základ nielen neurofunku, ale tiež jazz fusionu.
Ken Watanabe

Ken Watanabe môže byť:
Gary Oldman

Leonard Gary Oldman (* 21. marec 1958, Londýn, Spojené kráľovstvo) je britský filmový herec, režisér a producent.
Let’s Dance (album)

Let's Dance je pätnásty album anglického hudobníka Davida Bowieho.
Zoznam skladieb.
Autorom skladieb je David Bowie, s výnimkou označených skladieb. 
Reedície.
V roku 1995 vyšiel album na CD v reedícii Virgin Records a taktiež obsahoval bonusovú skladbu „Under Pressure“ - kolaboráciu Davida Bowieho a členov skupiny Queen. Druhýkrát vydala album spoločnosť EMI v roku 1999. Táto edícia bola digitálne remastrovaná a neobsahovala žiadne bonusové skladby.
Tonight (album)

Tonight je album Davida Bowieho, vydaný v roku 1984. Na albume Bowie spolupracoval aj s americkou speváčkou Tinou Turner, ktorá spolu s ním odspievala titulnú pieseň. 
Hudobná kritika album odmietla ako lacný pokus o zopakovanie komerčného úspechu Bowieho predošlého albumu "Let's Dance". Z celkového počtu deväť skladieb sú pôvodné iba štyri. Bowie napísal sám iba dve pesničky a to „Blue Jean“ a „Loving The Alien“, ktoré boli vydané aj ako single a stali sa menšími hitmi. 
Počas dovolenky v juhovýchodnej Ázii napísal spoločne s Iggy Popom ešte dve skladby: „Tumble and Twirl“ a „Dancing With The Big Boys“. Zvyšných päť skladieb boli cover-verzie starších Popových piesní alebo piesne iných autorov. Niektorí ľudia dokonca upodozrievajú Bowieho, že týmto spôsobom chcel pomôcť zarobiť Popovi na tantiemach.
Nahrávanie albumu začalo bez Nilea Rodgersa, ktorý produkoval "Let's Dance". Namieto neho si Bowie vybral relatívne neovereného britského producenta Dereka Brambalea. Počas nahrávania vznikali často konflikty pretože Brambale požadoval aby sa niektoré party nahrávali znova a znova, i keď boli v poriadku. Producent Hugh Padgham, ktorý na nahrávaní pracoval ako zvukový inžinier nakoniec dokončil nahrávanie albumu a spoločne s Bowiem a Brambaleom je uvádzaný ako producent platne.
Napriek negatívnym kritikám album to dotiahol až na prvé miesto britského albumového rebríčka. Pri spätnom pohľade na album sa aj Bowie vyjadroval viac než len kriticky. V roku 1989 sa vyjadril na adresu "Tonight" aj "Never Let Me Down": "„(...) bol to úžasný materiál, ktorý sme degradovali na obyčajný produkt. Myslím, že sme takto premrhali niekoľko úžasných skladieb. Mali by ste počuť niektoré demo-nahrávky. Oproti finálným verziám je to ako deň a noc. Je tu pár vecí, za ktoré by som si zaslúžil kopanec… Mali by ste počúť „Loving The Alien“ na deme. Je to úžasné! Bohužial, na albume to už nie je tak úžasné.“ 
Reedície.
Album bol vydaný v dvoch reedíciách na CD, prvýkrát v roku 1995 vydavateľstvom Virgin Records a obsahoval ďalšie štyri bonusové skladby. Druhýkrát vydala album spoločnosť EMI v roku 1999. Táto edícia bola digitálne remastrovaná a neobsahovala žiadne bonusové skladby.
'hours...'

'hours...' je album britského hudobníka Davida Bowieho vydaný v roku 1999. Zároveň je to posledný Bowieho album vydaný spoločnosťou EMI, cez jej dcérsku spoločnosť Virgin Records.
Väčšina skladieb, ktoré sa v súčasnosti nachádzajú na "'hours...'" boli použité v iných verziách v počítačovej hre "Omikron: The Nomad Soul". V hre vystupujú postavy, ktoré sa inšpirovali samotným Bowiem, jeho manželkou Iman a spolupracovníkmi Reevesom Gabrelsom a Gail-Ann Dorsey. 
Aby Bowie zvýšil záujem o album, tak usporiadal na jeho webstránkach BowieNet súťaž o najlepší text k poskytnutej inštrumentálnej skladbe. Víťazný text sa mal potom objaviť na albume "'hours...'". Víťazom súťaže a tým pádom aj spoluautorom skladby „What’s Really Happening?“ sa stal Alex Grant. Grant okrem iného vyhral aj výlet do nahrávacieho štúdia Looking Glass v New Yorku, kde Bowie nahral svoje vokály s novým textom ku skladbe. Stretnutie vyvrcholilo tým, že Bowie pozval Granta aby naspievali sprievodné vokály ku svojej skladbe. Celá udalosť bola vysielaná cez Bowieho internetovú stránku BowieNet.
Na obale albumu je možné vidieť krátkovlasého Bowieho (z predošlého albumu "Earthling") ako vyčerpaný leží v rukách dlhovlasého, mladšie vyzerajúceho Bowieho. "'hours...'" je album v mnohom jemnejší a pokojnejší ako jeho dvaja predchodcovia a obsahuje mnoho odkazov na Bowieho dávnu tvorbu, najmä zo začiatku 70. rokov. Album bol vydaný aj v limitovanej edícii, ktorej obal bol holografický.
Bowie sa rozhodol po vydaní albumu opäť koncertovať. Živých koncertov však bolo oveľa menej ako kedysi a Bowie skôr uprednostňoval televízne vystúpenia s kapelou. 
Kritika bola s album relatívne spokojná. Niektorí mu však vyčítali prílišnú nudnosť. Napriek tomu dosiahol album na piate miesto britskej albumovej hitparády.
Zoznam skladieb.
Autorom skladieb je David Bowie a Reeves Gabrels, s výnimkou označených skladieb. 
Reedície.
Album bol vydaný v roku 2004 v reedícii Bowieho vydavateľstva ISO Records spoočne s bonusovým diskom, ktorý obsahoval remixy, B-strany singlov a alternatívne verzie niektorých skladieb.
Angels and Airwaves

Angels &amp; Airwaves je skupina Toma DeLonga, speváka a gitaristu skupiny Blink 182. Bola založená v roku 2005, kedy vydala svoj debutový album "We Don´t Need To Whisper".
Ľudovít Štrompach

Ľudovít Štrompach menovaný aj Lajos, Ľudevít a Ludwig (* 23. jún 1923, Budapešť, Maďarsko – † 5. marec 2009 Bratislava) bol maliar a reštaurátor.
Životopis.
Rodina a pôvod.
Ľudovít Štrompach sa narodil v Budapešti rodičom Jozsefovi Strompachovi, ktorý bol umelecký stolár v službách grófa Pálfiho a Petronelle, rod. Heiszter narodenej v Novákoch, ktorej rodičia a súrodenci ako aj ona sama boli taktiež zamestnanci (osobný kočiš grófa Pálfiho, umelecký záhradník, práčka a obuvník) na Bojnickom zámku v službách grófa Pálfiho. Vzťah Ľudovíta Štrompacha k Bojnickému zámku a jeho okoliu trval po celý jeho život.
Štúdium.
V rokoch 1943 – 1946 študoval na Kráľovskej výtvarnej akadémii v Budapešti (maď. "Országos Magyar Királyi Képzőművészeti Főiskola") v triede Gyulu Rudnaya a na VŠVÚ v Prahe u Jána Želibského. V roku 1946 sa presťahoval do Prahy.
Tvorba a pôsobenie.
Slovensko.
Od roku 1952 sa natrvalo presídlil na Slovensko, kde sa okrem vlastnej tvorby venoval reštaurovaniu obrazov, sôch, kostolov, zámkov, výzdobou fresiek mnohých sídlisk na Hornej Nitre a zberateľskej činnosti.
Je zakladateľ Krajskej galérie v Bojniciach (1956) a spoluzakladateľom so svojou manželkou akad.maliarkou Magdalénou Štrompachovou prvého výtvarného odboru na ĽŠU v Prievidzi (15. marec 1963). Od roku 2003 býval v Bratislave.
Zahraničie.
Zahraničná tvorba Ľudovíta Štrompacha sa vzťahuje najmä na mestá Praha, Budapešť v Maďarsku, Viedeň v Rakúsku, Mníchov a Garmisch-Partenkirchen v Nemecku, kde vznikli mnohé obrazy a grafiky. Príkladom je obraz "Julia Fischer", ktorý namaľoval v Mníchove v roku 2001. Inšpiráciou pre vznik tohto obrazu bola nemecká huslistka Júlia Fischerová. Z jeho Pražského obdobia pochádzajú obrazy "Zasnežená Praha" alebo "Karlov most", ako aj mnohé rodinné portréty, ktoré sa nachádzajú z prevažnej časti v Bratislave.
Zdroj.
ISBN 80-967054-4-X
Astrochémia

Astrochémia je štúdium chemických látok nájdených vo vzdialenom vesmíre, obyčajne v mrakoch molekulárneho plynu, ich vznik, interakcie a zánik. V astrochémii sa prekrývajú disciplíny astronómie a chémie. Používajú sa tu ďalekohľady na meranie rôznych aspektov vesmírnych telies, ako napríklad teplota a zloženie. Zistenia pomocou spektroskopie v chemických laboratóriách môžu byť použité na určenie typu molekúl v astronomických objektoch, napríklad hviezdach alebo medzihviezdnych mrakoch.