burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Bombardovanie Bratislavy 21. a 22. februára 1945

Bombardovanie Bratislavy 21. a 22. februára 1945 boli nálety 14., 238. a 251. gardového pluku 15. gardovej bombardovacej divízie 5. leteckej armády sovietskych vzdušných síl na ciele v oblasti Bratislavy: železničná stanica, vojenské letisko Vajnory, kasárne na Marschnerovej (dnešnej Kutuzovovej) ulici. Americké stredné bombardéry B-25 Mitchell dodané do Sovietskeho zväzu v rámci programu lend-lease bojujúce v radoch 15. gardovej bombardovacej divízie Vzdušných síl ZSSR spôsobili značné škody na vojenskej, ale aj civilnej infraštruktúre mesta.
Priebeh náletov.
Dňa 17. februára 1945 dostal 2. ukrajinský front rozkaz zničiť vojská nepriateľa v smere na Budapešť a Viedeň, pričom v tomto smere ležala aj Bratislava. 15. gardová bombardovacia divízia preto vykonala 21.22. februára 1945 sériu taktických náletov.
Prvý nálet bol vykonaný v noci z 21.22. februára, kedy bombardéry medzi 20:5021:22 zhodili na mesto z výšky 40004500 m 278 bômb.
Druhý nálet bol vykonaný večer 22. februára. 45 bombardérov medzi 18:4019:10 zhodilo na mesto na mesto z výšky 40004500 m 272 bômb v celkovej hmotnosti 65 ton. Okolo 120 bômb zasiahlo okolie cieľaželezničnej stanice. V čase medzi 20:0021:00 bolo bombardované aj vojenské letisko Vajnory, kde 5 bômb zasiahlo letisko a 1 bomba kasárne, kde bol zabitý 1 nemecký vojak.
Dve bomby zasiahli osadu Brenner (Pálenisko) v oblasti Prievozu. Zahynulo 7 nemeckých vojakov a 1 civilista, 8 civilných osôb bolo zranených. 10 domov bolo zničených, 6 poškodených.
Výsledky náletu.
Bomby okrem vojenských cieľov zasiahli budovy na Špitálskej ulici (vrátane kostola a kláštora sv. Alžbety), Richardovej (dnešnej Rajskej), Grösslingovej v centre mesta (cieľom boli zrejme Svätoplukove kasárne na Špitálskej ulici), na Hamuliakovej ulici, pri Apollke, na Priečnej ulici pri Tehelnom poli (cieľom boli zrejme kasárne na Marschnerovej, dnešnej Kutuzovovej ulici) a na Predkasárenskej (dnes Jarošovej) ulici.
Moisés Caicedo

Moisés Isaac Caicedo Corozo (* 2. november 2001, Santo Domingo, Ekvádor) je ekvádorsky profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste defenzívneho záložníka v anglickom klube Chelsea.
Klubová kariéra.
Independiente del Valle.
Caicedo začínal s futbalom v tíme Mujer Trabajadora. Do akadémie Independiente del Valle prišiel v roku 2016 vo veku 15 rokov.
Dňa 1. októbra 2019 debutoval Caicedo v prvom tíme pri prehre 0:1 s LDU Quito.
Dňa 12. maca 2020 strelil Caicedo svoj prvý gól v klube pri výhre 3:0 nad Atlético Junior v Copa Libertadores.
Brighton.
Dňa 1. februára 2021 prestúpil Caicedo do anglického klubu Brighton v Premier League. S klubom podpísal zmluvu na štyri a pol roka. 
V klube debutoval 24. augusta 2021 pri výhre 2:0 nad Cardiff City v EFL Cupe. Na konci augusta však bol Caicedo poslaný na hosťovanie do belgického tímu Beerschot v Jupiler League. V januári 2022 bol Caicedo z dôvodu nedostatku stredných záložníkov v Brightone odvolaný z hosťovania. Dňa 9. apríla tak Caicedo debutoval v Premier League pri výhre 2:1 nad Arsenalom. Dňa 7. mája strelil Caicedo svoj prvý gól v klube pri výhre 4:0 nad Manchestrom United.
V januári 2023 bol spájaný s prestupom do Arsenalu v hodnote 70 miliónov libier no prestup nakoniec spadol. Dňa 3. marca podpísal Caicedo zmluvu s Brightonom do roku 2027.
Chelsea.
Caicedo prestúpil do Chelsea dňa 14. augusta 2023 kde podpísal kontrakt na osem rokov. Cena prevodu aj s bonusmi bola 115 miliónov libier čo je britský rekord vo futbale. O šesť dní neskôr debutoval Caicedo v Chelsea pri prehre 1:3 s West Hamom United.
Medzinárodná kariéra.
Caicedo debutoval v národnom tíme Ekvádora pri prehre 0:1 s Argentínou dňa 9. októbra 2020 v kvalifikácii na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022. V druhom zápase za Ekvádor strelil svoj premiérový gól pri výhre 4:2 nad Uruguajom.
Caicedo bol súčasťou konečnej nominácie na Copa América 2021. Na turnaji odohral päť zápasov. Ekvádor na turnaji skončil vo štvrťfinále.
Caicedo bol súčasťou záverečnej nominácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 spoločne so spoluhráčmi z Brightonu Pervisom Estupiñanom a Jeremym Sarmientom. Na turnaji odohral Caicedo tri zápasy. V treťom zápase skupiny skóroval pri prehre 1:2 so Senegalom. Ekvádor na turnaji skončil v skupine.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 21. aprílu 2024"
Poznámky
1 Copa Libertadores
Medzinárodné.
"K 21. aprílu 2024"
Úspechy hráča.
Individuálne
Turistická značkovaná trasa číslo 5128

 Turistická značkovaná trasa číslo 5128 je zelená trasa v pohorí Považský Inovec. Začína v obci Podhradie a končí v rekreačnom stredisku Bezovec. Dĺžka trasy je 9 km.
Lakšárska pahorkatina

Lakšárska pahorkatina je geomorfologická časť Boru, podcelku Borskej nížiny. Zaberá zvlnené územie západne od Senice a južne od mesta Šaštín-Stráže. Najvyšší Kopec Márie Magdalény dosahuje 
Polohopis.
Lakšárska pahorkatina sa nachádza v severovýchodnej časti Borskej nížiny a zaberá zvlnenú, severovýchodnú oblasť podcelku Bor. Územie obklopuje materský podcelok Bor, len na severe susedí rovinatá Myjavská niva, ktorá je samostatným podcelkom Borskej nížiny. Pahorkatinu odvodňujú prítoky Myjavy, južný okraj riečka Rudava, všetky patriace do povodia Moravy.
Oblasť patrí do Trnavského kraja, okresu Senica a zasahuje na katastrálne územia obcí Bílkove Humence, Lakšárska Nová Ves, Šaštín-Stráže a Borský Mikuláš. Územie obsluhuje cesta II/590 a na ňu nadväzujúce cesty III. triedy.
Chránené územia.
Veľká časť územia patrí do Chránenej krajinnej oblasti Záhorie.
Turizmus.
Lakšárska pahorkatina patrí medzi turisticky pokojnejšie oblasti, vhodné na nenáročnú pešiu a cykloturistiku.
Epimétheus (mytológia)

Epimétheus (starogr. "Ἐπιμηθεύς", doslova „dodatočne uvažujúci") je v gréckej mytológii brat Promethea, pričom táto dvojica slúži „ako zástupcovia ľudstva". Obaja sú synmi Titana Iapeta. Zatiaľ čo Prometheus („predvídavosť") je geniálne múdry, Epimétheus je neschopný a hlúpy. V niektorých opisoch mýtu Epimétheus rozpúta nepredvídané problémy v súvislosti so skrinkou svojej manželky Pandory.
Mytológia.
Podľa Platóna, ktorý použil starý mýtus vo svojom "Protagorase" (320d-322a), boli dvojičky Titanov poverené rozdelením vlastností medzi novovytvorené zvieratá. Epimétheus bol zodpovedný za to, aby každému zvieraťu dal pozitívnu vlastnosť, ale keď nastal čas dať nejakú človeku, zistil, že mu nijaká nezostala. Prometheus rozhodol, že vlastnosťami človeka budú umenie a oheň, ktoré ukradol Aténe a Héfaistovi. Prométheus neskôr stál za svoj zločin pred súdom. V kontexte Platónovho dialógu „Epimétheus, bytosť, v ktorej myšlienka nasleduje po čine, predstavuje prírodu v zmysle materializmu, podľa ktorého myšlienka prichádza neskôr ako bezmyšlienkovité telesá a ich bezmyšlienkovité pohyby".
Podľa Hésioda, ktorý tento príbeh rozprával dvakrát ("Teogónia", 527 a nasl.; "Práce a dni" 57 a nasl.), bol Epimétheus tým, kto prijal od bohov dar Pandory. Ich manželstvo možno odvodiť (a neskorší autori ho aj vyvodili), ale ani v jednom texte nie je explicitne vyjadrené. V neskorších mýtoch bola dcérou Epimethea a Pandory Pyrrha, ktorá sa vydala za Deukalióna, Prometeovho potomka. Spolu sú jediní dvaja ľudia, ktorí prežili potopu. V niektorých podaniach mal Epimétheus ešte jednu dcéru, Metameleiu, ktorej meno znamená „ľútosť".
V modernej dobe.
Carl Jung vo svojej základnej knihe "Psychologické typy" v kapitole X „Všeobecný opis typov" používa obraz Epiméthea (s priamym odkazom na Epiméthea Carla Spittelera) na označenie falošného uplatnenia duševnej funkcie v protiklade k jej úplnému, zdravému a tvorivému použitiu.
Asteria (dcéra Koia)

Asteria (starogr: "Ἀστερία", romanizované: "Astería", „z hviezd, hviezdna") je gréckej mytológii dcérou Titanov Koia a Foibé a sestrou Léto. Podľa Hésioda mala od Titana Persesa jediné dieťa, dcéru Hekaté, bohyňu čarodejnícu.
Asteria je pozoruhodná tým, že ju prenasledoval boh Zeus, ktorý po nej túžil. Aby unikla jemu a jeho dvoreniu, premenila sa na vtáka a potom na putujúci ostrov. Keď jej sestra Léto, s ktorou čakal Zeus potomkov, začala rodiť, Asteria bola jediným miestom na zemi, ktoré ju bolo ochotné prijať, a vzoprela sa tak príkazu Héry, ktorá vykázala Léto. Po tom, čo sa na nej narodili Apolón a Artemis, dostal ostrov meno Dilos a Apolón ho upevnil na mieste, čím sa stal zemou, ktorá bola zasvätená jemu.
Mytológia.
Asteria sa vydala za Persesa, svojho prvého bratranca, a porodila im jediné dieťa Hekaté. Zrejme sa pridala k ostatným bohom počas gigantomachie, pretože na vlyse Gigantomachie na Pergamonskom oltári je Asteria vyobrazená v boji proti obrom vedľa svojej matky Foibé.
Asteria bola obyvateľkou Olympu a podobne ako jej sestra Léto bola Diovou milenkou. Po tom, čo Zeus splodil s Léto potomkov, jeho pozornosť upútala jej sestra Asteria. Aby unikla milostným návrhom boha, ktorý ju prenasledoval v podobe orla, premenila sa na prepelicu ("ortux") a vrhla sa do Egejského mora. Práve tam sa Asteria premenila na ostrov Asteria (ostrov, ktorý spadol z neba ako hviezda) alebo na „ostrov prepelíc" "Ortygia", ktorý sa potom stotožnil s ostrovom Dilos a ktorý bol jediným miestom na zemi, kde našla útočisko Léto, keď ju, tehotnú s Diovými deťmi, prenasledovala pomstychtivá Héra. Podľa Hygina Léto na Diov príkaz odniesol severný vietor Boreas na plávajúci ostrov v čase, keď ju prenasledoval Pytón, a tam, držiac sa olivy, porodila Apolóna a Artemidu. 
Héra, napriek tomu, že bola rozzúrená, že sa jej Asteria vzoprela a dovolila Léto porodiť, Asterii neublížila, z úcty k nej, že sa nevyspala s Diom, keď ju prenasledoval, a namiesto toho dala prednosť moru pred ním.
Inú verziu pridal básnik Nonnus, ktorý rozprával, že po tom, čo Asteriu prenasledoval Zeus, ale premenila sa na prepelicu a skočila do mora, sa prenasledovania ujal Poseidón. V šialenstve svojej vášne prenasledoval cudnú bohyňu sem a tam po mori, a tak sa premenila na opustený ostrov Dilos s pomocou svojho synovca Apollóna, ktorý ju nehybne zakorenil vo vlnách.
Príbeh Asterie utekajúcej pred Zeusom ako pôvodcu Dilosu pravdepodobne zaviedol Kallimachos z Kyrény, keďže v "Homérovom Hymne na Apollóna" nič v rozhovore medzi Léto a Dilosom nenaznačuje spomenutú minulosť ostrova, nieto ešte, že by boli sestrami.
Kotlová

Kotlová () je vrch v Západných Tatrách na Slovensku. Leží nad Podbanským, približne severovýchodne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa na juhu strednej časti Tatier, v podcelku Západné Tatry a v ich časti Liptovské Tatry. Leží v Žilinskom kraji v okrese Liptovský Mikuláš a na katastrálnom území obce Pribylina. Najbližším sídlom je na južnom úpätí situované Podbanské, juhozápadne sa nachádza Pribylina, južným smerom aj Východná a Važec. Vrch sa nachádza v Tatranskom národnom parku.
Opis.
Kotlová leží v rázsoche Kobyla, ktorá vybieha juhovýchodným smerom z Bystrej (), situovanej južne od hlavného hrebeňa Západných Tatier. Rázsocha je zovretá Kamenistou dolinou od severovýchodu a Bystrou dolinou na západe, ktorými vodu odvádza Bystrá a Kamenistý potok do Belej v povodí Váhu.
Východným smerom sa nachádza Žerucha (), Štíty (), Kriváň (), Holý vrch (), Krížna (), Predný Holý vrch (), Veľká kopa () a Veľká Brdárova grapa (), severným Liptovská Tomanová (), Poľská Tomanová (), Smrečiny (), Veľká Kamenistá (), Blyšť (), Bystrá () a Klin (), západným Končistá (), Grúň (), Nižná Bystrá (), Jakubina (), Vyšná Magura (), Ostredok (), Ježová () a Kečka () a južným Suchý hrádok () a Surový hrádok (). Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Turisticky neprístupný hôľnato-skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Vzhľadom na výšku a polohu na okraji Tatier ponúka výhľad na okolité vrcholy Západných a Vysokých Tatier, susedné doliny a pri vhodných podmienkach aj Podtatranskú kotlinu, Nízke Tatry, Kozie chrbty, Slovenský raj a Volovské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no pod Bystrou vystupuje na hrebeň žlto značená trasa z Podbanského, Pri Bystrej a Bystrej doliny. Východne ležiacou Kamenistou dolinou vedie chodník do Pyšného sedla.
Rúben Amorim

Rúben Filipe Marques Amorim (* 27. január 1985, Lisabon, Portugalsko) je portugalský profesionálny futbalový tréner a bývalý hráč, ktorý je v súčasnosti trénerom klubu Manchester United, ktorý pôsobí v anglickej Premier League.
Ako futbalista hrával Amorim hlavne ako stredopoliar, ale vedel hrať aj pozícií pravého obrancu alebo krídelníka. Väčšinu svojej profesionálnej kariéry strávil v tímoch Belenenses a Benfica, s ktorými podpísal zmluvu v roku 2008 a vyhral desať veľkých trofejí vrátane troch ligových titulov, jedného titulu Taça de Portugal, piatich Taças da Liga a jedného Supertaça Cândido de Oliveira. Reprezentoval Portugalsko na dvoch Majstrovstvách sveta vo futbale. Za Portugalsko odohral celkom 14 zápasov.
Po odchode do hráčskeho dôchodku v roku 2017 začal v roku 2018 svoju trénerskú kariéru v klube Casa Pia ale v tom istom roku z funkcie rezignoval pre spor s Portugalským futbalovým zväzom. Následne bol vymenovaný za hlavného trénera rezervnom tíme SC Braga, predtým ako sa v decembri 2019 ujal vedenia prvého tímu a vyhral s klubom v roku 2020 Taça da Liga.
V marci 2020 bol Amorim vymenovaný za trénera Sporting CP za prestupový poplatok v hodnote 10 miliónov eur, čím sa stal tretím najdrahším trénerom v histórií. Priviedol klub k double v Taça da Liga a Primeira Lige, čím ukončil klubové 19-ročné sucho v snahe o zisk ligového titulu.Tieto úspechy mu vyniesli ocenenie Tréner roka Primeira Ligy pre sezónu 2020/21.
Osobný život.
Amorimovi rodičia sa rozviedli, keď mal rok. Amorimovi bratranci, David Simão a Bruno Simão, sú tiež profesionálny futbalisti. Rúben Amorim má dve deti. Je ženatý s Mariou João Diogo a majú spolu jedného syna. Maria João Diogo má akademický titul v odbore telekomunikačného inžinierstva a vybudovala si vlastnú firmu v oblasti interiérového dizajnu. Je švagrinou Antera Henriqueho, bývalého športového riaditeľa Paríža Saint-Germain, ktorý bol zodpovedný za vôbec najdrahší prestup, prestup futbalistu Neymara do francúzskeho futbalového klubu za 222 miliónov eur v roku 2017.
Úspechy.
Hráčske.
Benfica
Braga
Trénerské.
Braga
Sporting CP
Individuálne
Kečka (vrch v Západných Tatrách)

Kečka () je vrch v Západných Tatrách na Slovensku. Leží nad Pribylinou, približne severne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa na juhozápade strednej časti Tatier, v podcelku Západné Tatry a v ich časti Liptovské Tatry. Leží v Žilinskom kraji v okrese Liptovský Mikuláš a na katastrálnom území obce Pribylina. Najbližším sídlom je južne situovaná Pribylina a Liptovská Kokava, východne sa nachádza Podbanské a juhozápadne Jakubovany a Konská. Vrch sa nachádza v Tatranskom národnom parku.
Opis.
Kečka zakončuje rázsochu, ktorá vybieha juhozápadným smerom z Bystrej () cez Nižnú Bystrú () a Ježovú (). Severozápadne leží Račkova dolina, juhozápadne Úzka dolina, ktorými vodu zo západných svahov odteká riečkou Račková do Belej v povodí Váhu. Rovnakým smerom prúdi aj voda Rakytinským potokom z južných a Potokom z východných častí masívu.
Východným smerom sa nachádza Suchý hrádok (), Žerucha (), Holý vrch () a Kotlová (), severným Ježová (), Nižná Bystrá (), Bystrá (), Blyšť (), Klin (), Jakubina (), Nižná Magura (), Ostredok (), Vyšná Magura () a Volovec (), Smrek (), Baranec (), Malý Baranec (), Mládky () a Klinovaté (). Južné svahy klesajú do zvlnenej Liptovskej kotliny bez výraznejších vrchov. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Turisticky neprístupný vrchol pokýva lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je však výhľad na okolité vrcholy Západných Tatier, Podtatranskú kotlinu, Nízke Tatry a Kozie chrbty.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no západným úpätím vedie Úzkou a Račkovou dolinou turistický chodník do Bystrého sedla. Južným úpätím prechádza aj červeno značená Tatranská magistrála.
Meghan Oryová

Meghan Oryová (* 20. august 1982, Victoria, Britská Kolumbia, Kanada) je kanadská herečka, známa z televíznych seriálov ako "Kde bolo, tam bolo" (20112018), "Inteligence" (2014) a "Domov na pobreží "(20162022).
Detstvo a mladosť.
Oryová sa narodila v meste Victoria v provincii Britská Kolumbia v Kanade. Navštevovala Royal Oak High School a potom Claremont High School. Už ako tínedžerka sa objavovala v divadelných inscenáciách.
Kariéra.
Svoju prvú hereckú rolu dostala v roku 1999 v televíznom filme "The Darklings", kde si zahrala po boku Suzanne Somers, Tippi Hedren a Martina Sheena. O rok neskôr, si spoločne s hercom Haydenom Christensenom zahrala v televíznom seriáli "Higher Ground", ktorý bol po jednej sérii zrušený. Krátko po tom, sa Oryová pripojila k hereckému obsadeniu kanadského televízneho seriálu "Vampire High". Oryová tiež hosťovala vo viacerých televíznych seriáloch vrátane "Krajné medze" (2001), "Smallville" (2004), či "Neporaziteľná Jane: Ťažko ju zabiť!" (2010). 
V roku 2007 si Oryová zahrala v komédii "Ešte väčšia blondína", ktorý nezískal pozitívne ohlasy filmových kritikov. V roku 2010 si zahrala v televíznom seriáli "Strážca spravodlivosti" a o rok neskôr, bola obsadená do role Ruby v televíznom seriáli "Kde bolo, tam bolo". Pôvodne sa jej televízna rola mala objaviť len v prvej sérii, ale pre úspešnosť jej postavy sa dostala až do hlavného obsadenia v druhej série. Na konci druhej série Oryová opustila televízny seriál, nakoľko to vyžadoval jej nový televízny projekt "Inteligence". Oryová v televíznom seriáli "Kde bolo, tam bolo" hosťovala počas tretej série a piatej série. 
V roku 2015 si Oryová zahrala po boku hercov ako Jesse Metcalfe, Virginia Madsen a Keegan Connor Tracy vo filme "Dead Rising: Watchtower". V roku 2016 si opäť zahrala s hercom Jessom Metcalfeom, v televíznom seriáli "Domov na pobreží ", ktorý sa natáčal až do roku 2022. 
Súkromný život.
V roku 2008 sa Oryová vydala za herca Johna Reardona. Majú spolu tri deti. Oryová žije v provincii Newfoundland v Kanade a má dvojité občianstvo Kanady a Spojených štátov.
Smrečinské sedlo (Západné Tatry)

Smrečinské sedlo (; ) je výrazné sedlo v Tatrách, na slovensko-poľskej štátnej hranici.
Poloha.
Nachádza sa na západe strednej časti Tatier, v podcelku Západné Tatry a v ich časti Liptovské Tatry. Leží na slovensko-poľskej hranici, na rozhraní Prešovského kraja a Malopoľského vojvodstva. Južné svahy zasahujú do katastra mesta Vysoké Tatry v okrese Poprad, severné patria obci Kościelisko v Powiate tatrzańskom. Najbližšími sídlami sú južne situované Podbanské a severne ležiace Kościelisko. Sedlo sa nachádza v Tatranskom národnom parku v slovenskej i poľskej časti pohoria, južná časť zasahuje do národnej prírodnej rezervácie Tichá dolina.
Opis.
Nachádza sa v hlavnom hrebeni Západných Tatier, medzi Poľskou Tomanovou () na severovýchode a Smrečinami () na juhozápade. Je pomerne rozľahlé a porastené trávou, v okolí aj kosodrevinou. Južným smerom je uzáverom Kňazovej a Širokého žľabu, vetvy doliny Hlina a mohutnej Tichej doliny, kam odteká potokom Hlina voda z tejto časti pohoria do Tichého potoka v povodí Váhu. Severozápadne od sedla leží Zadnia Sucha Dolina Smreczyńska, vetva Tomanowej doliny, ktorými voda odteká Tomanovým potokom do Dunajca.
Výhľady.
Sedlo ponúka zaujímavé výhľady do dolín na oboch stranách hrebeňa, no tiež na Kriváň, Kráľovu hoľu či Babiu horu.
Prístup.
Do sedla z dolín ani hrebeňom nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný neznačenou trasou z Podbanského cez Tichú dolinu.
Vivat Slovakia (počítačová hra)

Vivat Slovakia je slovenská akčná počítačová hra, prvá s otvoreným svetom vytvorená a vyvíjaná Teamom Vivat. Projekt bol ohlásený v roku 2019 ako demo verzia Vivat Sloboda. Hra oficiálne vyšla do predbežného prístupu na službe Steam dňa 18. apríla 2024, plná verzia hry je očakávaná v priebehu roku 2024. V hlavnej úlohe Milan Drožka (Marián Labuda ml.) ako policajt v utajení so zámienkou taxikára sa priamo stýka so zločincami. Hra je vytvorená na základe skutočných udalostí divokých 90. rokov 20. storočia.
Príbeh.
ASide.
ASide je prvá polovica dostupného príbehu. V tejto časti hry sa hráč oboznamuje s prvkami hry a jej ovládaním. Hra začína ešte počas socializmu, kde sa hráč učí strieľať. Po úspešnom dokončení tohto prológu sa hráč dostane do odhadovaného roku 1993 po rozpade Česko-Slovenska, kde hra začína uvítacou scénou a uvedením do deja. Po jej skončení sa hráč ocitne vo vozidle Smola Classic Taxi (Škoda 120L) a dej sa začína. Hra je bohatá na vtipné hlášky.
BSide.
BSide je v aktívnom vývoji.
Herný svet.
Hra sa odohráva vo fiktívnej Bratislave. Tento svet je zmenšený a má približne 10 štvorcových kilometrov. V tomto svete sú aj rôzne narážky a napodobeniny skutočných budov a firiem, ako napríklad Kamzík, Prior s hotelom Kyjev a podobne. Všetky modely budov sú vlastnoručne vytvorené. Hra je s otvoreným svetom (angl. open-world), čo znamená, že sa hráč môže voľne pohybovať po mape.
Postavy.
Milan Borka.
Hráč sa po spustení hry ocitá v roli holohlavého tridsiatnika, ktorý pracuje pre STS (Slovenská tajná služba, fiktívna SIS), no ako krytie využíva funkciu taxikára, ktorá mu umožňuje priamy styk so zločincami (napríklad "Ceco").
Laura.
Laura je investigatívna novinárka, ktorá rada píše články o Bratislave a jej problémoch. Hráč sa s ňou stretáva hneď v prvej misii príbehu (Ovce treba strihať). Postave požičala hlas Kristína Svarinská. Postupne ale začína tušiť, že Milan nie je len taxikár, ale ten sa stále z toho vyhovára.
Ceco.
"Ceco" je prezývka rómskeho občana vo svojich tridsiatkach. Postavu prvýkrát hráč stretne po zobratí tajných spisov z "Ovčiarskeho ústavu". Po nastúpení do auta má nechutné, ba až sexistické narážky a správa sa k Milanovi neslušne. Po príchode do destinácie si od Milana vypýta 200 Sk, ktoré mu dá a on následne vystúpi. Milan hneď na to podá hlásenie dispečérke, ktorá prejde policajné záznamy. Postave požičal hlas raper Čavalenky.
Babka (židovská kuchyňa)

Babka je sladký pletený chlieb židovskej kuchyne pochádzajúci z tradícií poľských a ukrajinských Židov, ktorí v 19. storočí priniesli zvyk pečenia babky do USA. Veľmi populárny je v Izraeli (často označovaný ako jednoduchý kysnutý koláč: עוגת שמרים) a medzi židovskou populáciou diaspóry. 
Babka sa pripravuje z kysnutého cesta s čokoládovou, škoricovou, ovocnou alebo tvarohovou plnkou. Pred pečením sa cesto zapletie.
Bežnisko

Bežnisko je chránený areál, ktorý spravuje ŠOP - S-CHKO Záhorie.
Nachádza sa vo vojenskom obvode Záhorie v okrese Malacky v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 2012 na rozlohe . Ochranné pásmo nebolo stanovené. Je súčasťou CHKO Záhorie. Na území areálu platí 4. stupeň ochrany. 
Predmetom ochrany sú: "Biotopy európskeho významu: Vnútrozemské panónske duny (2340), Vresoviská (4030) a Teplomilné ponticko-panónske dubové lesy na spraši a piesku (91IO), biotopy národného významu: Kyslomilné borovicové a dubovo-borovicové lesy, druhy európskeho významu a druhy národného významu."
Bogdalický vrch

Bogdalický vrch je prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Záhorie.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Suchohrad v okrese Malacky v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe . Ochranné pásmo nebolo stanovené. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany sú: "Zvyšky zachovalého lužného lesa s pestrou bylinnou vegetáciou. Nachádza sa na Záhorskej nížine na alúviu rieky Morava. Pôdnym typom je čiernica. Najviac sa vyskytuje jaseň štíhly, topoľ biely, dub letný a jelša lepkavá."
Agésistratos z Lindosu

Agésistratos ("Agésistratos") bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 172 pred Kr.
Agésistratos, syn Polykreóna z Lindu, bol na 152. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení dorastencov. Jeho olympijské víťazstvo je zaznamenané (nápis "IG XII,1 841") na kamennej stéle objavenej na ostrove Lindos. Tento nápis uvádza aj to, že Agésistratos bol prvým chlapcom z Lindu, ktorý v Olympii zdolal troch svojich súperov bez toho, aby sa dotkol zeme. Ďalší nápis ("Lindos II 699") na inej stéle, takisto z Lindu, uvádza, že aj jeho otec Polykreón ako mladistvý ("ageneioi") dosiahol v tejto disciplíne víťazstvo na Nemejských hrách.
Zápasenie dorastencov (palé paidón) zaviedli v Olympii na 37. hrách v roku 632 pred Kr. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Hipposthenes zo Sparty.
Ľupčiansky skalný hríb

Ľupčiansky skalný hríb je prírodná rezervácia v katastri Slovenskej Ľupči, v okrese Banská Bystrica.
Polohopis.
Národná prírodná rezervácia sa nachádza nad potokom Ľupčica v približnej nadmorskej výške 400440 metrov., približne 1,1 km severozápadne vzdušnou čiarou od stredu Slovenskej Ľupče K prírodnej rezervácii nevedie turistický ani náučný chodník.
Prírodná rezervácia.
Rozloha rezervácie je 21 300 m², ochranné pásmo nie je stanovené. Ochranný stupeň je číslo 4. Pamiatka bola vyhlásená v roku 1979 Okresným národným výborom Banská Bystrica Rozhodnutím Odboru kultúry ONV v Banskej Bystrici č. kult.123/1979-Ko z 15. marca 1979 a Rozhodnutím Rady ONV v BB č.42/1979 z 23. marca 1979 a Všeobecne záväznou vyhláškou Krajského úradu v Banskej Bystrici č. 6/2003 zo 4. marca 2003 - 4. stupeň ochrany. Chránený areál spravuje Štátna ochrana prírody stredisko NAPANT v ochrannom pásme ktorého sa nachádza.
Účelom prírodnej rezervácie je ochrana „"hríbových útvarov tvorených eocénnymi zlepencami pre účely vedeckého výskumu, študijné a osvetovo-výchovné ciele."“ Z geologického hľadiska je „"územie tvorené bazálnymi karbonatickými zlepencami súľovského typu, miestami prerušované menšími polohami vápencov a slieňov."“ Skalný hríb je podobný markušovskému a útvarom pri Súľove. Porast tvoria mladé borovice lesné (Pinus sylvestris).
Hádzaná na Letných olympijských hrách 2016

Hádzaná na Letných olympijských hrách 2016 bol hádzanársky turnaj v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier 2016. Konal sa v Rio de Janeiro, v Brazílii v dňoch od 6.21. augusta 2016, za účasti 12 mužských a 12 ženských tímov. Nováčikmi turnaja boli mužské družstvo Kataru a ženské družstvá Argentíny a Holandska. Hádzanársky turnaj sa na hrách organizuje od roku 1936, a toto bolo jeho 13. vydanie. Zápasy sa hrali v novovybudovanej aréne Arena do Futuro.
V kategórii mužov získalo olympijský titul , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad obhajcom prvenstva z . U žien získalo titul , ktoré vo finále vyhralo nad .
Nasadenie do výkonnostných košov.
Vyžrebovanie družstiev do skupín sa uskutočnilo 29. apríla 2016.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2017

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2017 boli 19. MS v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov. Konali sa od 13. do 23. apríla 2017 v Poprade a Spišskej Novej Vsi a boli to druhé majstrovstvá sveta tejto vekovej kategórie, ktoré usporiadalo Slovensko. Prvýkrát sa konali v Piešťanoch a Trnave v roku 2002.
Družstvá boli rozdelené do dvoch skupín po 5 tímov na základe konečného poradia predchádzajúcich MS. Prví štyria z každej skupiny postúpili do play-off, poslední hrali o udržanie.
Nižšie divízie.
I. A divízia.
Turnaj I. A divízie MS 2017 sa hral na neutrálnej pôde v Blede v Slovinsku od 7. do 13. apríla 2017, nakoľko nikto z účastníkov I. A divízie sa neuchádzal o organizovanie turnaja.
I. B divízia.
Turnaj I. B divízie MS 2017 sa hral v Blede v Slovinsku od 15. do 21. apríla 2017.
II. A divízia.
Turnaj II. A divízie MS 2017 sa hral v Kangnungu v Kórejskej republike od 2. do 8. apríla 2017.
II. B divízia.
Turnaj II. B divízie MS 2017 sa hral v Belehrade v Srbsku od 13. do 19. marca 2017. Austrália ako nováčik II. B divízie dokázala postúpiť druhý rok po sebe.
III. A divízia.
Turnaj III. A divízie MS 2017 sa hral v Tchaj-peji na Taiwane od 21. do 27. marca 2017.
III. B divízia.
Turnaj III. B divízie MS 2017 sa hral v Mexiku, hlavnom meste Mexika, od 17. do 19. marca 2017.
Tišina (národná prírodná rezervácia)

Tišina bola národná prírodná rezervácia ev. č. 446 neďaleko obce Lázně Libverda v okrese Liberec. Oblasť spravuje Správa CHKO Jizerské hory.
Ochrana.
Predmet ochrany predstavoval zmiešaný ihličnato-listnatý porast na skalnatom podklade.
Chránené územie bolo formálne zrušené k 16. augustu 1999, kedy bolo začlenené do novovzniknutej NPR Jizerskohorské bučiny.
Stanislav Seman

 
 
 
 
Stanislav Seman (* 8. august 1952, Košice) je bývalý slovenský futbalista brankár, reprezentant Česko-Slovenska.
Kariéra.
Jediný slovenský futbalista, ktorý sa zúčastnil na všetkých vrcholných podujatiach – majstrovstvách sveta, majstrovstvách Európy a olympijských hrách. Dlhoročná brankárska opora Lokomotívy Košice i reprezentácie Československa. Vynikal najmä na čiare, rýchlym reflexom a efektívnymi zákrokmi. Stanislav Seman odchytal v česko-slovenskej lige 241 zápasov. S Lokomotívou Košice vyhral dvakrát Slovenský pohár aj Česko-slovenský pohár. Okrem dresu „železničiarov“ hájil počas vojenskej služby farby FK Dukla Banská Bystrica, v závere kariéry pôsobil na Cypre v klube Alki Larnaka.
V reprezentácii debutoval 30. apríla 1980 v Košiciach proti Maďarsku (1:0). Na ME 1980 v Taliansku bol členom bronzového družstva, na šampionáte odchytal jeden zápas proti Grécku (3:1). Zúčastnil sa aj majstrovstiev sveta 1982 v Španielsku, stretnutie s Anglickom (0:2) bolo jeho posledným štartom v reprezentačnom drese, ktorý obliekol 15–krát. Na olympijských hrách 1980 v Moskve získal zlatú medailu, s Františkom Kunzom boli jediní Slováci v tíme. Seman odchytal na turnaji všetkých šesť stretnutí, v ktorých inkasoval len jeden gól, 366 minút si udržal čisté konto. 
Po skončení kariéry sa venoval výchove brankárov vo viacerých ligových kluboch, pôsobil aj v zahraničí. Pod jeho vedením vyrástli viacerí slovenskí brankári – Ladislav Molnár, Ivan Ondruška, Kamil Čontofalský, Marián Kello, Dušan Perniš, Dušan Kuciak.
Paličník

Paličník je vrcholové skalisko nachádzajúce sa v severných Čechách v pohorí Jizerské hory. Nadmorská výška hory je . Vrchol je sprístupnený kamennými schodmi a vyhliadkovou plošinou zabezpečenou zábradlím. Od dreveného kríža je rozsiahly výhľad do údolia Smědej, na najvýznamnejšie vrcholy Jizerských hôr napr. na protiľahlú Jizeru, susedný vrchol Tišina a skalnaté vrcholy Frýdnlatského cimbuří a Ořešník.
V niektorých mapách je názvom Paličník označovaný celý Klínový vrch, ktorého vrchol () sa nachádza asi trištvrte kilometra východnejšie (Paličník stojí na západnom výbežku jeho hrebeňa).
Ochrana prírody.
Paličník bol aj názov národnej prírodnej rezervácie ev. č. 296, rozkladajúcej sa na západnom úbočí tohoto vrchu. Dôvodom ochrany bol zvyšok zmiešaných porastov typických pre skalnaté partie Jizerských hôr. V roku 1999 bola formálne zrušená začlenením do rozsiahlejšej národnej prírodnej rezervácie Jizerskohorské bučiny.
Houba (Jizerské hory)

Houba je skalný útvar nachádzajúci sa v juhovýchodnej časti Jizerských hôr neďaleko štátnej hranice, asi ¼ km ssv. od loveckej chaty Jelenka a 3½ km ssz. od osady Jizerka.
Skalný útvar nie je prístupný značeným turistickým chodníkom, ale možno ho dosiahnuť pomocou cesty, ktorá pri Zelenom kameni pretína červenú turistickú značku a pred Pytláckými kameňmi na ňu opäť nadväzuje.
Kvaska

Kvaska (2007) je muzikálový film režisérky a scenáristky Mirjam Landa.
Produkcia.
V máji 2006 padlo rozhodnutie, že čerstvý scenár sa bude natáčať ešte v lete. Scenár bol dokončený 1. júna a film pôvodne určený len pre home video dostal väčšie ambície. Prvá klapka padla 16. augusta 2006 v Divadle Kalich. Natáčanie tam trvalo ďalších 17 dní, práve v divadle sa odohráva 90% deja filmu. Po dvojdennej pauze pokračovalo natáčanie na ostatných miestach: v bývalej väznici v Mladej Boleslavi, väzení v Ruzyni a Nemocnici Motol. Posledná klapka padla 7. septembra 2006 o tretej hodine rannej na parkovisku pred motolskou nemocnicou.
Strihač Vasilis Skalenakis dostal materiál ešte v ten deň, svoju prácu musel stihnúť za 20 dní, aby film mohol byť dokončený 23. novembra 2006. Tvorcovia chceli dostať pozvánku na Berlinale. Termín bol dodržaný, slávnostná premiéra sa uskutočnila 22. februára 2007 v Slovanskom dome v Prahe.
Dej.
Hlavný hrdina (Filip Tomsa) je neprávom vo väzení. Rozhodne sa utiecť, aby sa mohol zúčastiť konkurzu na nový muzikál a priblížiť sa tak k hviezde nielen muzikálu ale aj svojho srdca (Lucie Vondráčková). Tá je však vo vzťahu so sponzorom produkcie. Zároveň je väzňovi na úteku na stope polícia.
Pytlácké kameny

Pytlácké kameny sú vrchol ležiaci v pohorí Jizerské hory, konkrétne na Strednom Jizerskom hrebeni. Na vrchole je turisticky prístupné vrcholové skalisko, ktoré nie je zabezpečené zábradlím.
Svoje meno vrchol získal podľa úkrytu Hennricha - slávneho jizerského pytliaka. Ten bol zastrelený v roku 1813. Krížik pripomínajúci jeho smrť bol postavený 500 metrov juhozápadne od vrcholu.
Z vrcholu je výhľad na Jizerku, Malú Jizerskú lúku a Veľkú Jizerskú lúku s pozostatkami dediny Velká Jizera.
Prístup.
Vrchol "Pytliackych kameňov" možno dosiahnuť po zeleno značenom chodníku, ktorý spája osadu Jizerka a rázcestie značených ciest Předěl. Leží takmer uprostred hrebeňa, takže od juhu, z Jizerky, vedie "Lasičí cesta" najskôr na vyššiu Jelení stráň (1 018 m) a až potom okolo kývavca pokračuje k "Pytliackym kameňom" (celkom 3,5 km). Z Předělu najskôr obchádza od severu vŕšok Zelený kámen a nasleduje rovný hrebeňový prechod cez Český vrch až na Pytlácké kameny (celkom 6 km).
Cyril Dušek

Cyril Dušek (* 5. november 1881, Praha-Holešovice† 12. január 1924, Káhira) bol český a česko-slovenský novinár, diplomat a politik, člen Českej strany pokrokovej a Česko-slovenskej strany pokrokovej a poslanec Revolučného národného zhromaždenia.
Biografia.
Mal blízko k Tomášovi Masarykovi. Začiatkom 20. storočia pôsobil ako zodpovedný redaktor denníka "Čas". V tejto funkcii zohral v roku 1905 úlohu pri zakladaní Českej strany pokrokovej, v ktorej si Masaryk vynútil väčší priestor pre ovplyvňovanie jej programového smerovania. Po roku 1912 potom pôsobil ako člen predsedníctva novovzniknutej Československej strany pokrokovej. Za prvej svetovej vojny sa zapojil do domáceho protirakúskeho odboja (Maffie). V roku 1915 bol zatknutý v tzv. Gombíkovej afére a väznený vo Viedni. Počas väznenia sa mu zhoršila pľúcna choroba, po prepustení sa vrátil do Prahy už vážne chorý.
Od roku 1918 zasadal v Revolučnom národnom zhromaždení. Členstva v tomto zákonodarnom zbore sa vzdal na 77. schôdzi v septembri roku 1919. Bol profesiou redaktorom. 
Pôsobil v diplomacii, okrem iného ako generálny konzul ČSR v Egypte. Túto funkciu zastával od roku 1921. Predtým bol česko-slovenským účastníkom na parížskej mierovej konferencii a následne vyslancom vo švajčiarskom Berne. Do Egypta bol preložený aj kvôli svojej vážnej pľúcnej chorobe, na ktorú mala mať priaznivý vplyv egyptská klíma. V januári 1924 v Káhire náhle zomrel.
Smědava

Smědava ( "Wittighaus)" je názov oblasti okolo rovnomennej horskej chaty v Jizerských horách vo výške Toto sedlo pod Smědavskou horou je vrcholom jedinej cesty pretínajúcej Jizerské hory a spájajúcej Bílý Potok a Desnú.
Popis lokality.
Smědava je miestom sútoku Bílej, Černej a Hnedej Smědej a teda vzniku riečky Smědá. Samotná chata Smědava i s väčšou časťou parkovísk patrí k obci Bílý Potok (k. ú. Bílý Potok pod Smrkem), skupina domov o niečo severnejšie na náprotivnej strane cesty však už patrí k mestu a katastrálnemu územiu Hejnice.
Dejiny.
Oblasť bola osídlená pravdepodobne od roku 1814, kedy tu žili drevári, uhliari a pastieri dobytka. Turistickou oblasťou sa stala až v polovici 19. storočia, v roku 1841 bola na sútoku Smědých postavená prvá turistická chata. Roku 1891 bola k chate privedená cesta od Bílého Potoka a následne bola chata rozšírená o dve krídla a presklenú verandu. Chata čoskoro prestala vyhovovať zámožnejším hosťom, preto nechal majiteľ panstva - gróf Clam-Gallas v roku 1910 na náprotivnej strane cesty postaviť pre svojich priateľov neveľký drevený poľovnícky kaštieľ. V roku 1895 boli na trati zo Smědavy do Bílého Potoka usporiadané prvé preteky v jazde na saniach v Čechách. 16. júna 1932 chata vyhorela, roku 1935 bola postavená chata nová, stavaná podľa návrhu architekta Františka Zajdla. Lovecký zámoček zhorel v roku 1969.
Dostupnosť.
K chate zachádza autobus z Frýdlantu, priamo pri nej je parkovisko. Je obľúbenou reštauráciou pre cykloturistov, bežkárov i peších turistov. Zo Smědavy sa možno vydať prakticky na ľubovoľné miesto Jizerských hôr, napríklad na: Smrk, Jizeru alebo Jizerku.
Klínový vrch

Klínový vrch je vrch v Libereckom kraji, v centrálnom hrebeni Jizerských hôr, zhruba 4 km severne od horskej chaty Smědava, 3 km východne od obce Bílý Potok a 2 km južne od Smrku, najvyššieho vrchu pohoria.
Na vrchole sa nachádza skalisko "Pytlácká skála", na západnom úbočí sa týči skalná vyhliadka Paličník a na východnom úbočí, necelých 1,5 km od vrcholu, začína národná prírodná rezervácia Rašeliniště Jizery.
Prístup.
Na samotný vrchol nevedie žiadna turisticky značená cesta, ale obchádza ho modro značkovaný chodník vedúci od rázcestia značených ciest Předěl, okolo Paličníka a ďalej na rázcestie "Na Písčinách", odkiaľ modrá značka pokračuje až na Smrk. Pri Paličníku odbočuje na vrchol asi pol kilometrový neznačkovaný chodník.
Josef Dürich

Josef Dürich (* 19. august 1847, Borovice† 12. január 1927, Klášter Hradiště nad Jizerou) bol český politik staročeskej strany, neskôr agrárnej strany, účastník česko-slovenského zahraničného odboja za 1. svetovej vojny, dramatik a spisovateľ.
Život a pôsobenie.
Narodil sa v Borovici u Mnichova Hradiště ako syn mlynára a od 70. rokov 19. storočia vstúpil do kultúrneho života ako autor veršov a divadelných hier. V rokoch 1870 a 1873 spoluredigoval almanach "Ruch". Publikoval aj pod pseudonymami "Charvátecký" a "Josef Josefovič". Zaoberal sa tiež tesnopisom a pokúsil sa o jednotný slovanský tesnopis.
V roku 1884 získal mandát v Ríšskej rade (celoštátne zákonodarný zbor), kde reprezentoval kúriu vidieckych obcí, obvod Ml. Boleslav, Nymburk atď. Sľub zložil 4. decembra 1884. Mandát obhájil vo voľbách do ríšskej rady roku 1885, teraz za mestskú kúriu, obvod Jičín, Sobotka atď. Zotrval tu do konca funkčného obdobia, teda do roku 1891. V tejto dobe patril medzi politikov staročeskej strany.
Do vrcholnej parlamentnej politiky sa vrátil vo voľbách do ríšskej rady roku 1907, kedy bol zvolený za volebný okrsok Čechy 038, teraz ako člen Českej agrárnej strany, v ktorej klube potom v parlamente zasadal. Kreslo poslanca obhájil vo voľbách do ríšskej rady roku 1911, opäť za Klub českých agrárnikov a rovnaký volebný obvod. Stratil mandát 25. septembra 1917 na základe dlhodobej absencie.
V tom čase už ale nebol na území Rakúska-Uhorska. Začiatkom mája 1915 bol agrárnou stranou vyslaný do Švajčiarska za Tomášom Masarykom, aby sa podieľal na zahraničnom odboji. Bol tak jedným z mála českých politikov, ktorí sa v tejto skorej fáze pripojili k zahraničnému odboju vedenému Masarykom. Išlo ale skôr o menej známeho politika, navyše výrazne konzervatívne, prorusky a carofilsky orientovaného. V novembri 1915 patril spolu s Masarykom a predstaviteľmi českých zahraničných spolkov medzi signatárov vyhlásenia Českého komitétu zahraničného, ​​ktorý jasne formuloval myšlienku českej (česko-slovenskej) samostatnosti. Z Českého komitétu zahraničného sa následne utvorila Československá národná rada, ktorej podpredsedom sa Dürich roku 1916 stal. Od júna 1916 pôsobil spolu s Milanom Rastislavom Štefánikom v Rusku, kde vyjednávali zriadenie česko-slovenských légií. 29. augusta 1916 spoločne podpísali tzv. Kyjevskú dohodu, ktorá uznávala Národnú radu za predstaviteľa celého odboja. On sám sa však prikláňal skôr k obnoveniu Českého kráľovstva s ruskou podporou a mal vyvíjať snahy o zriadenie separátneho, procárskeho centra česko-slovenského exilu. Kvôli tomu ale došlo k roztržke, bol Štefánikom zbavený svojej funkcie aj členstva v Československej národnej rade a vrátil sa do vlasti až roku 1919. Z politického života bol prakticky vyradený a svoj postup sa pokúsil ospravedlniť v knihe pamätí "V českých službách".
Jeho zaťom bol od septembra 1908, kedy si vzal Dürichovu dcéru Emanuelu (1884-1973), spisovateľ a novinár Karel Horký.
Karel Fajfrlík

Karel Fajfrlík (* 28. január 1860, Štěnovice† 8. máj 1940, Moravská Ostrava) bol český a česko-slovenský politik, člen Ľudovej strany pokrokovej na Morave a poslanec Revolučného národného zhromaždenia za Českú štátoprávnu demokraciu, respektíve za z nej vzniknutú Československú národnú demokraciu.
Biografia.
Vyštudoval české gymnázium v Plzni, na vysokej škole banskej v Leobene a na Právnickej fakulte Karlovej univerzity. Profesne začínal ako pisár v advokátskej kancelárii. Od roku 1890 bol koncipientom v Moravskom Krumlove, kde sa podieľal na založení sokolskej organizácie a angažoval sa v miestnych spolkoch. Od roku 1895 pracoval v advokátskej kancelárii v Moravskej Ostrave, po roku 1899 ako samostatný advokát. Angažoval sa pri založení divadelného spolku a Sokolskej župy moravskosliezskej v Ostrave. V rokoch 19001919 bol starostom sokolskej jednoty Moravská Ostrava I. a v rokoch 19001909 župným starostom.
Politicky sa začal angažovať v "Moravskom klube" v Moravskej Ostrave a v politickom pokrokovom spolku. Za Ľudovú stranu pokrokovú na Morave (voľne združená s Národnou stranou slobodomyseľnou, teda mladočechmi, v Čechách) bol v krajinských voľbách roku 1906 zvolený na Moravský zemský snem za kúriu mestskú, obvod Moravská Ostrava, Vítkovice, Přívoz atď. Mandát obhájil v krajinských voľbách roku 1913.
Patril do okruhu okolo brnianskych "Lidových novín", kde počas prvej svetovej vojny rástla opozícia proti vedeniu strany, ktorá bola prorakúsky aktivistická. Od roku 1917 sa podieľal na dojednávaní vzniku Českej štátoprávnej demokracie ako novej formácie združujúcej moravské aj české národno-liberálne prúdy. V októbri 1918 patril k významným postavám prevratu v Moravskej Ostrave. Bol podpredsedom tamojšieho Okresného národného výboru.
Od roku 1918 zasadal v Revolučnom národnom zhromaždení. V tomto zákonodarnom zbore zasadal za Českú štátoprávnu demokraciu, neskôr pretvorenú v národnú demokraciu. Na členstvo v parlamente rezignoval na 47. schôdzi v máji 1919. Bol profesiou advokátom.
V roku 1923 inicioval v Moravskej Ostrave vznik spolku Výstava, ktorý tu ešte toho istého roku usporiadal veľkú hospodársku výstavu. Zo zisku potom za predsedníctva Karla Fajfrlíka došlo k výstavbe trvalého výstavného areálu.
Atramentová vlajka

Atramentová vlajka () pripomína udalosti z konca izraelskej vojny za nezávislosť a symbolizuje víťazstvo Izraelských obranných síl v Ejlate.
Dejiny.
5. marca 1949 bola zahájená operácia Uvda, ktorej sa zúčastnili brigády Negev a Golani. O päť dní neskôr dorazili izraelské jednotky do Um Rašraš západne od Akaby (biblický Elat) a dobyli ho bez boja. Potom tu vztýčili ručne vyrobenú vlajku maľovanú atramentom a zabrali tak Um Rašraš, dnešný Ejlat, pre Izrael.
Vlajka je v podstate rovnaká ako súčasná izraelská vlajka s tým rozdielom, že Dávidova hviezda má výplň a nie je namaľovaná linkami.
Svetová kvalifikácia v hádzanej mužov na LOH 2008

Svetová kvalifikácia v hádzanej mužov na LOH 2008 bola svetová kvalifikácia v hádzanej mužov na Letné olympijské hry 2008 v Pekingu, ktorú organizuje Medzinárodná hádzanárska federácia (IHF). Konala sa v 3 krajinách: Poľsku, Francúzsku a Chorvátsku od 30. mája1. júna 2008. Zúčastnilo sa jej 12 tímov rozdelených do 3 skupín, ktoré súťažili o 6 postupových miest na záverečný olympijský turnaj.
Egyptská republika (1953 – 1958)

Egyptská republika () bol oficiálny názov Egypta po zrušení Egyptskej a Sudánskej monarchie v roku 1953 až do spojenia so Sýriou ako Zjednotená arabská republika v roku 1958. Vyhlásenie republiky bolo nasledované Egyptskou revolúciou v roku 1952 ktorá bola podnietená neobľúbenosťou kráľa Farúk, ktorého považovali za príliš slabého čeliť Britom čo bolo spojené s porážkou Egypta v Prvej arabsko-izraelskej vojne.
Spolu s vyhlásením republiky zložil prísahu Muhammad Nadžíb ktorý sa stal prvým egyptským prezidentom. Funkciu zastával necelého jeden a pol roka než bol donútený jeho kolegami revolucionármi odstúpiť. Po Nadžíbovej rezignácii pozícia prezidenta zostala prázdna až do roku 1956 kedy bol zvolený za prezidenta Džamál Abd an-Násir.
František Kunzo

 
 
 
František Kunzo (* 17. september 1954, Spišský Hrušov) je bývalý slovenský futbalista, olympijský víťaz z roku 1980.
Kariéra.
S futbalom začínal v Rudňanoch, v sedemnástich rokoch bol v drese Spišskej Novej Vsi najmladším hráčom Slovenskej národnej ligy . Najlepšie futbalové roky prežil spoľahlivý obranca v Dukle Banská Bystrica (19731981). Na Štiavničky prišiel ako 19-ročný do vtedy druholigového tímu, po troch rokoch vybojovali postup do česko-slovenskej ligy. Domáce prvoligové pôsobenie ukončil v Lokomotíve Košice (19831985), v obidvoch kluboch prispel k triumfu v Slovenskom pohári. V najvyššej súťaži odohral 191 zápasov.
V olympijskom družstve Československa odohral 11 zápasov. Na olympijských hrách 1980 v Moskve získal zlatú medailu, so Stanislavom Semanom boli jediní Slováci v tíme . Kunzo odhral na turnaji štyri zápasy, vrátane štvrťfinále a semifinále, napriek tomu vo finálovom stretnutí proti družstvu NDR dostal prednosť Ostravčan Zdeněk Rygel . Reprezentoval tiež v mládežníckych výberoch do 18 a do 21 rokov.
Na prvoligových trávnikoch pôsobili aj Kunzovi synovia František Kunzo ml. a Radoslav Kunzo.
Britské národné hokejové mužstvo

Britské národné hokejové mužstvo patrí medzi reprezentačné hokejové mužstvá majstrovstiev sveta. Tím vznikol v roku 1908, pričom prvý zápas odohral o rok neskôr. Britské národné hokejové mužstvo bolo úspešné v prvej polovici dvadsiateho storočia. V súčasnosti sa prebojovali do top divízie a zúčastnili sa majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji 2019, kde skončili na 13. mieste, čím sa naďalej udržali v top divízii.
Ladromos zo Sparty

Ladromos ("Ladromos") bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 552 pred Kr.
Ladromos zo Sparty si na 57. olympijských hrách v roku 552 vybojoval víťazstvo v behu na jedno stadion. Ladromovým olympijským viťazstvom sa Sparťanom skončilo dominantné postavenie v tejto disciplíne na viac ako 200 rokov. Beh na jedno stadion bol najstaršou (podľa tradície ho zaviedli v roku 776 pred Kr.) a aj hlavnou olympijskou disciplínou. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.
Olympijské víťazstvo Ladroma je uvedené v zozname olympijských víťazov v diele "Kronika" (gr. Chronografia) od historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Svetová kvalifikácia v hádzanej žien na LOH 2008

Svetová kvalifikácia v hádzanej žien na LOH 2008 bola svetová kvalifikácia v hádzanej žien na Letné olympijské hry 2008 v Pekingu, ktorú organizuje Medzinárodná hádzanárska federácia (IHF). Konala sa v 3 krajinách: Nemecku, Francúzsku a Rumunsku od 28.30. marca 2008. Zúčastnilo sa jej 12 tímov rozdelených do 3 skupín, ktoré súťažili o 6 postupových miest na záverečný olympijský turnaj.
Marek Danko

Marek Danko známy ako Mark Dann (* 17. december 1995) je hudobný producent, songwriter a DJ pôsobiaci na Slovensku. Za svoju tvorbu je držiteľom niekoľkých zlatých a platinových platní. Získal ocenie Objav roka rádia Europa 2, bol nominovaný v TOP 3 na Ceny Soza v kategórii Najúspešnejší mladý autor. Jeho skladby sa pravidelne objavujú medzi najhranejšími pesničkami v slovenských rádiách. Singel “Cry” bol dlhé obdobie najhranejšou slovenskou skladbou. Medzi najhranejšími sa umiestnil aj v Česku. V lete 2023 Mark odohral svoj megakoncert pred 25 000 davom na festivale Lovestream ako predskokan Imagine Dragons. 
Súčasnosť.
Od roku 2017 sa venuje svojmu vlastnému projektu, kde vystupuje pod umeleckým menom Mark Dann. Vo svojich skladbách objavuje mladé talenty, ktorým dáva možnosť spolupráce na vokáloch. 
Single &amp; Radio chart.
Zdroj: www.ifpi.cz
Začiatky.
Marek Danko / Mark Dann sa prvýkrát zoznámil s klavírom ako 4-ročný, keď si našiel detskú verziu tohto nástroja ako darček pod vianočným stromčekom. Fascinoval ho od prvého momentu najmä tým, že každý kláves vydával iný tón. Jedného dňa zistil, že na hračkárskom klavíri dokáže zahrať spamäti pesničku, ktorú sa učil spievať v škôlke. Odvtedy svoje umenie zdokonaľoval bez odborného vedenia. Ako 15 ročný začal nahrávať cover verzie známych slovenských, ale aj svetových pesničiek v klavírnej verzii a zverejňoval ich na YouTube. Zlom v jeho kariére nastal, keď sa v roku 2012 stal víťazom talentovej súťaže "PaSA má talent" v Lučenci kde si jeho nadanie všimol známy slovenský spevák a producent Miro Jaroš, ktorý sa oňho ihneď začal zaujímať a ponúkol mu spoluprácu. O 10 rokov neskôr 6. júla 2013 bol Mark Dann predskokanom Imagine Dragons na Lovestream festivale v Bratislave. Jeho šou si naživo vychutnalo viac ako 25 000 ľudí.