burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Vlajka Beninu

Vlajka Beninu má podobu dvoch vodorovných pruhov – žltého a červeného – pretnutých zeleným pruhom v žrďovej časti. Ide o tradičné panafrické farby. Zelená tu symbolizuje nádej, žltá symbolizuje blahobyt a červená farba odvahu. Súčasná podoba bola prijatá v roku 1959 a znovu sa používa od 1. apríla 1990. Medzi rokmi 1975 – 1990, kedy v zemi panoval marxistický režim, tvoril vlajku zelený list s červenou hviezdou v hornom rohu.
Sofijská oblasť

Sofijská oblasť je oblasť v Bulharsku. Má rozlohu a žije tu 273 240 obyvateľov. Je prevažne hornatá, priemysel je dobre rozvinutý.
Zo severu, východu a juhu obklopuje hlavné mesto Bulharska Sofiu, ktorá je zároveň jeho administratívnym centrom. Na severozápade hraničí so Srbskom.
Rozkaz č. 227

Rozkaz Národného komisariátu obrany ZSSR z 28. júla 1942 č. 227 z (v ruštine: Приказ НКО СССР от 28 июля 1942 г № 227) bol vojenský rozkaz vydaný sovietskym národným komisariátom obrany z iniciatívy J. V. Stalina. Rozkaz sa stal viac známy pod označením „Ani krok späť! (po rusky: „Ни шагу назад!“, "Ni šagu nazad!"), čo bola jedna z fráz, ktoré Stalin v rozkaze použil. Rozkaz zakazoval dôstojníkom i vojakom ustupovať v boji bez rozkazov vyššieho velenia. Každý dôstojník, ktorý ho porušil mal byť následne súdený vojenským súdom.
Rozkaz ďalej nariaďoval každému frontu, aby vytvoril 1 až 3 trestné prápory (takzvané štrafbaty) vytvorené z príslušníkov obzrojených síl, ktorí sa previnili voči vlasti, alebo boli trestaní za iné zločiny či priestupky (rozkaz uvádzal predovšetkým dôstojníkov, zodpovedných za nepovolený ústup). Armády mali vytvoriť podobným spôsobom 5 až 10 rôt z vojakov a poddôstojníkov a tieto jednotky vysielať na najnebezpečnejšie úlohy. Dĺžka služby v týchto jednotkách bola jeden až 3 mesiace. Oslobodení od nej boli tí, ktorí boli počas služby zranení paľbou nepriateľa. Vzhľadom na spôsob nasadenia týchto jednotiek, ako aj fakt, že priemerný pešiak bol pri nasadení zranený alebo zabitý už v prvých týždňoch svojho pobytu na fronte, znamenalo prevelenie k trestnej jednotke zväčša prakticky rozsudok smrti alebo vyhliadku skorého zmrzačenia. Celkovo počas vojny existovalo do 50 trestných práporov a okolo 800 trestných rôt, celkovo nimi prešlo okolo 400 000 ľudí. Jednotkám velili radoví dôstojníci, nie trestanci. Velenie týchto jednotiek bolo zvlášť hodnotené 3x vyšším žoldom a odslúžený čas v trestných jednotkách sa dôstojníkom počítal do dôchodku trojnásobne.
Rozkaz ďalej nariadil vytvoriť 3 – 5 dobre vyzbrojených rôt tzv. uzáverových jednotiek po 200 mužov, ktoré mali strieľať na bez rozkazu ustupujúce jednotky, či z boja utekajúcich jednotlivcov. Celkové množstvo ani živá sila uzáverových jednotiek neboli veľké. Na každý front pripadalo zväčšia iba niekoľko stoviek príslušníkov uzáverových jednotiek, ktorí zaisťovali iba vybrané úseky frontu.
Okrem týchto známych faktov, rozkaz obsahoval opis zlej situácie, v ktorej sa vtedy Sovietsky zväz nachádzal. Stalin v rozkaze apeloval aj na vojakov, aby neprepadali mylnej predstave, že môžu ustupovať hlboko dovnútra rozsiahleho územia krajiny, a že v krajine napriek tomu bude vždy dostatok ľudí a chleba. Ako argumenty pritom použil ohromné územné, materiálne aj ľudské straty, ktoré dovtedy krajina utrpela. Poukazoval pri tom na fakt, že nacistické vojská obsadili práve najbohatšie a najvyspelejšie oblasti krajiny.
Potreba roty uzáverových jednotiek pre každú armádu bola po troch mesiacoch zrušená 29. októbra 1942. Pôvodná potreba zosilnenia morálky pomocou uzáverových jednotiek sa frontovým veliteľom nezdala efektívna a považovali ju za plytvanie živou silou svojich vojsk. Počet uzáverových jednotiek preto rýchlo klesal. Do 20. novembra 1944 boli všetky uzáverové jednotky oficiálne zrušené
Deseado (department)

Deseado je jedným zo siedmich departmentov argentínskej provincie Santa Cruz. Leží na severovýchode provincie. Na severe hraničí s provinciou Chubut, na východe s Atlantickým oceánom, na juhu s departmentom Magallanes a na východe s departmentom Lago Buenos Aires.
Vlajka Bermúd

Vlajka Bermúd sa používa (ako v jedinom britskom závislom území) britská obchodná, tzv. červená vlajka ("Red Ensign") s bermudským vlajkovým emblémom (nazývaným po anglicky "badge") z roku 1910 vo vlajúcej časti. Je to pravdepodobne na pripomienku toho, že prvý osadníci priplávali na britských lodiach s červenou obchodnou vlajkou. Na znakovom štíte je sediaci červený lev držiaci ďalší štít s vyobrazením lodi "Sea Venture", potápajúcej sa pri útese dnes zvanom "Sea Venture Flat". S touto loďou tu stroskotal roku 1609 admirál George Somers, ktorého meno potom ostrovy krátku dobu niesli, a stroskotanci boli prvými, aj keď dočasnými bermudskými osídlencami.
Štátny znak Anguilly

Štátny znak Anguilly je štít, v ktorom uprostred bieleho poľa sú vyobrazené tri oranžové delfíny stočené do kruhu, ktorý symbolizujú priateľstvo, sílu a vytrvalosť ostrovanov. Pod nimi je svetlomodrá časť ktorá značí more, ktoré ostrov obklopuje, ale i mladosť, nádej a perspektívy rozvoja. Biela farba značí mierumilovnosť. Tento znak bol zavedený v roku 1967.
Paul von Lettow-Vorbeck

Paul Erich von Lettow-Vorbeck (* 20. marec 1870, Saarlouis, Nemecko – † 9. marec 1964, Hamburg) bol nemecký generál. Počas prvej svetovej vojny velil jednotkám Nemeckej cisárskej armády v Nemeckej východnej Afrike.
Preslávil sa ako výborný veliteľ, dlhú dobu odolával početne silnejším vojskám Spojeného kráľovstva a Belgicka, proti ktorým viedol partizánsku vojnu. Po návrate do Nemecka bol oslavovaný ako hrdina a ako jediný nemecký generál, ktorý neutrpel počas prvej svetovej vojny ani jednu porážku.
Prijímač GPS

Navigačný prístroj GPS je zariadenie na určovanie geografickej polohy na zemskom povrchu s využitím technológie GPS.
Navigačné prístroje GPS poskytujú informácie o zemepisnej šírke a dĺžke. Odchýlka takto meranej polohy je pri komerčne bežne dostupných prístrojoch rádovo 5-20 m v závislosti od sily signálu a typu zariadenia. Prístroje môžu na základe tejto pozície na referenčnom zemskom elipsoide vypočítať nadmorskú výšku (táto hodnota nadmorskej výšky však nie je pre všetky oblasti sveta dostatočne presná a nemožno sa na ňu nekriticky spoliehať). Niektoré navigačné prístoje GPS sú preto vybavené aj barometrickým výškomerom, ktorý je pri správnom kalibrovaní podstatne presnejší. Prístroje taktiež môžu obsahovať kompas, jednak relatívny, ktorý vypočítava smer pohybu na základe trendu zmeny polohy prístroja (čo nemusí byť pri pomalom pohybe dostatočne presné), alebo elektromagnetický, ktorý je závislý od orientácie prístroja v magnetickom poli Zeme (a je presnejšie).
Navigačné prístroje GPS sa používajú v armáde aj v civilnej sfére, napríklad v letectve, námorníctve a pri automobilizme alebo pešej turistike. Existujú aj profesionálne geodetické navigačné prístroje GPS, ktoré sú určené pre profesionálne použitie pri presných meraniach polohy a výšky s malou odchýlkou.
Sturmgewehr 44

Sturmgewehr 44 skrátene StG 44 (nazývaný aj MP 43 a MP 44) bola útočná puška používaná Nemeckom v 2. svetovej vojne. 
Sturmgewehr v preklade znamená „útočná puška“. Začala sa používať v roku 1944. Navrhnutá bola v roku 1943 a bola použitá ako experimentálna zbraň vyvinutá firmami Haenel a Walther. Pôvodne bola zakázaná samotným Hitlerom, nakoniec však povolil jej používanie. Vtedy sa volala MP 43 (skratka výrazu Maschinenpistole 43 - samopal 43), ale na Hitlerov príkaz bola premenovaná na Sturmgewehr 44. Vojaci si ju rýchlo obľúbili, pretože bola spoľahlivá a mala malú hmotnosť. Bola vhodná tak na boj na malé, ako aj na väčšie vzdialenosti (efektívny dostrel rádovo stovky metrov). 
Dokopy bolo vyrobených približne 426 000 kusov. Okrem nemeckej armády používali ukoristené kusy aj partizáni a česko-slovenská armáda, po vojne ju používali východonemecké pohraničné hliadky. V roku 1950 evidovala Čs. vojenská správa 20.000 kusov tejto zbrane. 
Podľa názvu tejto pušky bol zavedený nový vojenský termín - útočná puška. Dovtedy bol zaužívaný pojem samopal aj pre zbrane používajúce puškový náboj. Podľa jej konštrukcie sa inšpirovali aj mnohí iní konštruktéri pri návrhoch svojich zbraní, medzi nimi aj M. T. Kalašnikov pri konštrukcii AK-47.
V auguste 2012 objavili príslušníci tzv. Sýrskej slobodnej armády sklad asi 5.000 pušiek StG 44. Takisto aj existujú zábery z bojov kde je táto zbraň videná v rukách "rebelov".
Majstrovstvá sveta vo futbale 1930

Majstrovstvá sveta vo futbale 1930 boli historicky prvé majstrovstvá sveta. Odohrali sa v Uruguaji a to 13. – 30. júla. FIFA vybrala Uruguaj ako hostiteľa tohto turnaja v máji 1929, a to aj preto lebo krajina oslavovala sté výročie svojej nezávislosti a uruguajské národné futbalové mužstvo získalo futbalový titul na letných olympijských hrách v roku 1928. Všetky zápasy sa hrali v uruguajskom hlavnom meste Montevideo, hlavne na Estadio Centenario, ktorý bol postavený pre tento turnaj.
Na turnaj sa prihlásilo trinásť tímov (sedem z Južnej Ameriky, štyri z Európy, a dva zo Severnej Ameriky). Málo tímov z Európy bolo kvôli zložitému cestovaniu do Južnej Ameriky. Tímy boli rozdelené do štyroch skupín a víťaz s každej skupiny postúpil do semifinále. Prvé dva zápasy na Majstrovstvách sveta sa hrali naraz, a boli to víťazstvá Francúzska a USA, ktoré porazili Mexiko 4:1, respektíve Belgicko 3:0. Francúzsky futbalista Lucient Laurent bol prvým hráčom, ktorý skóroval na Majstrovstvách sveta a americký brankár Jimmy Douglas bol prvým brankárom, ktorý vychytal čisté konto na turnaji.
Argentína, Uruguaj, USA a Juhoslávia vyhrali svoje skupiny, a postúpili do semifinále. Vo finále porazilo favorizované uruguajské mužstvo Argentínu 4:2 pred 68 346 divákmi, a stalo prvým tímom, ktoré vyhralo Majstrovstvá sveta.
Mužstvá.
Prvé majstrovstvá sveta vo futbale boli bez kvalifikácie. Každá krajina ktorá bola v tom čase členom FIFA, bola na tento turnaj pozvaná. Ale aj kvôli dlhej a drahej plavbe cez Atlantický oceán sa na turnaji zúčastnilo veľmi málo európskych tímov. Dva mesiace pred začiatkom turnaja žiadny z európskych tímov nepotvrdil oficiálne účasť. A preto prezident FIFA Jules Rimet musel zasiahnuť, a spolu s Uruguajskou vládou museli sľúbiť niektorému európskemu tímu zaplatiť cestovné výlohy. A tak nakoniec štyri európske tímy potvrdili účasť.
Nasledujúcich 13 mužstiev, zoradených podľa regiónov sa zúčastnilo turnaja:
Skupiny.
V skupine 1 – boli 4 mužstvá, v skupinách 2, 3 a 4 boli po 3 mužstvá. Všetky zápasy sa hrali v Montevideu.
Bodový systém.
Každé mužstvo hralo s ostatnými v skupine jeden zápas. Víťaz získal dva body, za remízu je jeden bod a za prehru žiadny. Do ďalších bojov postúpili iba víťazi skupín.
Výsledky bojov v základných skupinách.
V nasledujúcich tabuľkách:
Skupina 1.
Všetky časy sú lokálne (UTC-2)
O tretie miesto.
Zápas o tretie miesto sa na týchto majstrovstvách sveta nehral.
AKS

AKS (skratka Automat Kalašnikova skladnoj) alebo AK-47S je verzia útočnej pušky AK-47. Od pôvodnej verzie sa líši tým, že má sklopnú pažbu vyrobenú z ocele, hovorovo nazývaná sklopka.
Pôvodná verzia AK-47 má dĺžku s pevnou pažbou 87 cm, ale AKS má dĺžku 64 cm ( so sklopenou pažbou), takže táto verzia je vhodná pre tie funkcie v armáde, ktorým by dlhá zbraň s pevnou pažbou zbytočne zavadzala. Sú to napríklad medici, výsadkári a vodiči. Vodiči ho majú pripevnený zboku na sedadle v špeciálnom držiaku. 
Aj ostatné zbrane systému Kalašnikov, ako napr. AKM, AK-74 a ďalšie, môžu mať variácie, ktoré majú sklopnú pažbu. K ich názvu sa potom pridá písmeno S, čiže "skladnoj"- skladací. 
Okrem týchto zbraní existuje mnoho ďalších, ktoré majú skladaciu pažbu.
Srdcovník obyčajný

Srdcovník obyčajný ("Leonurus cardiaca") je rastlina z čeľade hluchavkovité ("Lamiaceae").
Kusín (potok)

Kusín je potok v Dolnom Zemplíne, v juhovýchodnej časti okresu Humenné a v severovýchodnej časti okresu Michalovce. Má dĺžku 5,2 km, je tokom VII. rádu a ústi do vodnej nádrže Zemplínska šírava.
Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Vihorlat, na východnom svahu Kyjova (821,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 595 m n. m. Na hornom toku tečie juhovýchodným smerom územím Vojenského obvodu Valaškovce a priberá dva ľavostranné prítoky, najprv z juhozápadného svahu Lopušťana (645,3 m n. m.), potom prítok (355,6 m n. m.) z južného svahu Lopušťana. Následne sa stáča a pokračuje severojužným smerom až k sútoku s pravostranným prítokom z juhovýchodného svahu Jasenického vrchu (589,6 m n. m.). Ďalej sa opätovne stáča na juhovýchod, vstupuje do Východoslovenskej pahorkatiny, do podcelku Podvihorlatská pahorkatina a priberá významný ľavostranný prítok "Boháč" (3,9 km) z juhovýchodného svahu Lopušťana. Odtiaľ potom tečie juhojuhovýchodným smerom, preteká obcou Kusín a sprava priberá prítok prameniaci severozápadne od obce. Napokon tečie na krátkom úseku severojužným smerom a južne od obce sa v nadmorskej výške 113,7 m n. m. vlieva do Zemplínskej šíravy.
Husľový koncert (Sibelius)

Koncert pre husle a orchester d-mol, Op. 47 je dielo fínskeho skladateľa Jeana Sibeliusa.
Vznik.
Pôvodná verzia koncertu, ktorá mala premiéru v roku 1904 v Helsinkách, bola skladateľom zrevidovaná. Nová verzia koncertu mala veľkú premiéru v Berlíne v roku 1905. Orchester dirigoval Richard Strauss, sólový part predniesol huslista českého pôvodu Karel Halíř. Dielo bolo prijaté vlažne, vtedajšie publikum bolo zvyknuté na koncerty prísnejšej stavby a Sibeliov koncert pôsobil na nich i na kritiku amorfne. Neskôr však dielo začali presadzovať najmä americkí huslisti, Maud Powellová, ktorá koncert uvádzala na svojom turné, a predovšetkým Jascha Heifetz, ktorý koncert nahral. Dielo si postupne získalo veľkú popularitu i miesto na koncertných pódiách.
Charakteristika.
Tento koncert je Sibeliovým jediným rozsiahlym dielom pre sólový nástroj a orchester. Voľba na husle nepadla náhodou, skladateľ hru na husle študoval a dobre poznal možnosti nástroja. Vynikajúce neskoro romantické dielo je plné inštrumentálneho lesku a náročných pasáži, už v prvej vete su využité takmer všetky obťažnosti husľovej hry – dvojhmaty, flažolety a ďalšie. Sólový part sa preto radí medzi najnáročnejšie v husľovej literatúre. Koncertnému nástroju je pridelená dominantná úloha, ale je to dielo vďačné aj pre symfonicky koncipovaný orchester, ktorý prevažne tvorí diskrétny sprievod husliam, o to závažnejšie však znie, keď prepukne v niektorých pasážiach v plnej sile.
Analýza.
Allegro moderato.
Pre koncert je charakteristická uvoľnená, až rapsodická forma. Otvárajú ho sláčiky pulzujúce v pianissime. Už po pár taktoch sa nenútené a prirodzene pridávajú sólové husle s krásnou elegickou hlavnou témou:
Zakrátko prekvapujúco prichádza krátka kadencia, nečakaná a brilantná. Po nej nasleduje vrúcna rozvinutie témy. Po prvom výraznom vstupe sláčikov, ktoré ohlásia vedľajšiu tému, nasleduje ďalšia kadencia, tentoraz dlhšia a náročná. Tá vyústi do reprízy hlavnej témy. V ďalšom priebehu sa rôznym spôsobom na strane huslí i orchestra pripomínajú nosné témy, ktoré udržiavajú základnú atmosféru vety – reflexívnu a typicky sibeliovsky smutnú a nostalgickú.
Adagio di molto.
Druhá veta začína jemne disonantnou melódiou dychových nástrojov. Potom nastupujú husle s kontrastnou, až sentimentálnou melódiou založenou v základnom tvare na dlhých tónoch:
Celá veta je lyrická, pomalá kantiléna a radí sa k najkrajším svojho druhu.
Allegro ma non tanto.
Celé dielo efektne kulminuje v poslednej vete. Je písaná v D-dur a 3/4 takte. Na rytmickom, ostinatívnom pozadí orchestra rozvíjajú husle tanečný vír, najskôr s prvkami slávnostnej polonézy, neskôr mazúrky:
Strhujúca melodika stále graduje, až do prekvapivého ukončenia skladby – vysoké D huslí s krátkym a unisono D orchestra. Skladba končí rovnako jednoducho ako začala.
Husľový koncert d-mol je nepochybne najčastejšie uvádzané Sibeliove dielo. Je to kmeňové dielo husľového repertoáru a radí sa k piatim najznámejším husľovým koncertom.
Skalný potok

Skalný potok môže byť:
Kosínusová veta

V trigonometrii sa kosínusová veta používa na výpočet dĺžky strany, pričom poznáme veľkosť uhla ležiaceho oproti strane a dĺžku zvyšných dvoch strán (ktoré zvierajú tento uhol).
"Kosínusová veta" má tri základné varianty:
Dôkaz.
Nech v trojuholníku "ABC" päta výšky na stranu "c" rozdeľuje stranu "c" na dve časti:
Potom v trojuholníku "AC0C" platí Pytagorova veta:
Obdobne v trojuholníku "BC0C" platí Pytagorova veta:
Keďže strana "c" sa skladá z častí "x" a "y", môžeme "y" vyjadriť ako "y = c - x" a teda "y² = c² - 2cx + x²".
V trojuholníku "AC0C" platí, že "kosínus α" je rovný pomeru strán "x" ku "b". Z tohto vzťahu si teda môžeme vyjadriť "x" ako formula_11.
Na základe predchádzajúcich výpočtov vieme, že platí nasledujúca rovnosť:
Analogickým spôsobom môžeme dokázať aj zvyšné tvary "kosínusovej vety".
Skalný potok (prítok Zemplínskej šíravy)

Skalný potok je potok v Dolnom Zemplíne, v juhovýchodnej časti okresu Humenné a v severovýchodnej časti okresu Michalovce. Meria 5,8 km, je tokom VII. rádu a ústi do vodnej nádrže Zemplínska šírava.
Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Vihorlat, na východnom svahu Kyjova (821,1 m n. m.) v nadmorskej výške cca 660 m n. m. Na hornom toku tečie územím Vojenského obvodu Valaškovce, najprv severojužným smerom, po pribratí pravostranného prítoku z južného svahu Kyjova sa stáča na juhovýchod. Po opustení vojenského obvodu tečie prechodne severojužným smerom, pričom vstupuje do Východoslovenskej pahorkatiny, do podcelku Podvihorlatská pahorkatina. Tu pokračuje juhojuhozápadným smerom, z pravej strany priberá Tomášovský potok a preteká obcou Klokočov. V obci ešte priberá pravostranný Suchý potok a južne od obce sa v nadmorskej výške 113,7 m n. m. vlieva do Zemplínskej šíravy.
NIMBY

NIMBY (skratka z anglického "Not In My Back Yard", v preklade "Nie v mojej záhradke") je pejoratívny politický výraz na obyvateľov, ktorí sú proti výstavbe nejakej budovy alebo štruktúry v ich blízkosti, ale nie sú proti jej výstavbe inde. Výraz sa začal objavovať v 80. rokoch 20. storočia a používa sa napríklad v debatách, ktoré sa týkajú:
Odpor k štruktúram alebo budovám, ktoré by sa nemali stavať nikde, je charakterizovaný skratkou NIABY ("Not In Anyone's Back Yard").
Pulse (film, 1995)

P*U*L*S*E je koncetné video (DVD) skupiny Pink Floyd natočené 20. októbra, 1994 počas londýnskeho koncertu v "Earls Court Exhibition Centre". Tento koncert patril k sérii "The Division Bell tour".
Značné zdržanie pri vydaní DVD bolo zapríčinené snahou produkcie o dosiahnutie čo najvyššej kvality nahrávky. Plánovaný termín edície dvojitého DVD, bol na 22. september, 2005, realizácia vydania tohto DVD sa presunula na 10. júl, 2006 pre Európu a 11. júl, 2006 pre zvyšok sveta.
Dodatočný materiál.
Premietané sekvencie ku skladbám.
"(na kruhové plátno)"
Účinkujú.
Pink Floyd
Spoluúčasť
Tomášovský potok (prítok Skalného potoka)

Tomášovský potok je potok v Dolnom Zemplíne, v severovýchodnej časti okresu Michalovce, pramenná oblasť leží na území okresu Humenné. Je to pravostranný prítok Skalného potoka, meria 3,2 km a je tokom VIII. rádu.
Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Vihorlat, na južnom svahu Kyjova (821,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 485 m n. m. V pramennej oblasti tečie na území Vojenského obvodu Valaškovce viac-menej juhojuhovýchodným smerom. Na dolnom toku vteká do Východoslovenskej pahorkatiny, do podcelku Podvihorlatská pahorkatina a tečie juhovýchodným smerom. Severne od obce Klokočov ústi v nadmorskej výške cca 154 m n. m. do Skalného potoka. Nepriberá žiadne prítoky.
Suchý potok (prítok Skalného potoka)

Suchý potok je potok v Dolnom Zemplíne, v severovýchodnej časti okresu Michalovce. Je to pravostranný prítok Skalného potoka, má dĺžku 3,2 km a je tokom VIII. rádu. 
Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Vihorlat, na severovýchodnom svahu Zaňovca (507,4 m n. m.) v nadmorskej výške cca 450 m n. m. V pramennej oblasti tečie juhovýchodným smerom, následne sa stáča na juh a sprava priberá prítok z juhojuhovýchodného svahu Zaňovca. Ďalej sa opätovne stáča juhovýchodným smerom, na dolnom toku vstupuje do Východoslovenskej pahorkatiny, do podcelku Podvihorlatská pahorkatina. Napokon preteká intravilánom obce Klokočov, kde ústi v nadmorskej výške približne 120 m n. m. do Skalného potoka.
Táňa Radeva

Táňa Radeva, rod. Červeňáková (* 27. august 1957, Jastrabie pri Michalovciach) je slovenská herečka.
Absolventka Divadelnej fakulte VŠMU v Bratislave. Hrala v Divadle Jonáša Záborského v Prešove (19801984), Štátnom divadle v Košiciach (19841995), Divadle Andreja Bagara v Nitre (19951997).
Venuje sa aj dabingu, jej najslávnejšou postavou je novinárka Murphy Brownová.
Je vydatá za výtvarníka Miroslava Radeva.
Anna Magnaniová

Anna Magnaniová (* 7. marec 1908, Rím, Taliansko – † 26. september 1973, Rím), bola talianska filmová herečka, predstaviteľka predovšetkým živelných, drsných, bodrých talianskych žien z ľudu.
Bola držiteľkou ceny americkej Akadémie filmových umení a vied – Oscara (1955) za výkon vo filme "Tetovaná ruža".
Music from The Body

Music from The Body je soundtrack (filmová hudba) k 110 minútovému dokumentárnemu filmu "The Body" s lekárskou tématikou režiséra Roya Battersbyho z roku 1970, ktorý Roger Waters produkoval v spolupráci s Ronom Geesinom. 
Ide o prvý sólový projekt Rogera Watersa.
Pri nahrávaní záverečnej skladby albumu spolupracovali aj ostatní členovia skupiny Pink Floyd: David Gilmour, Nick Mason a Richard Wright.
O filme.
Film je kombináciou dokumentárneho a umeleckého filmu. Hudobný podklad pridáva filmu ďalší zmysel, podtrháva jeho akčnú stránku.
O skladbách albumu.
Štýlom hudby je album porovnateľný so štúdiovou časťou albumu "Ummagumma" od skupiny Pink Floyd. Z väčšej časti ide o kompozície akustických nástrojov, klasických symfonicky ladených partov vrátane sláčikových sekcií, elektrických hudobných nástrojov v kombinácii s mixážou zvukových efektov. Zvukové efekty majú úzku spojitosť s „"telesnými prejavmi"“.
Ptavka

Ptavka je potok v Hornom Zemplíne, v južnej časti okresu Humenné. Je to pravostranný prítok Ptavy, meria 5,1 km a je tokom VII. rádu.
Pramení na styku Vihorlatských vrchov a Beskydského predhoria, na severovýchodnom úpätí Čiernej (612,0 m n. m.), južne od obce Kamienka, v nadmorskej výške približne 295 m n. m. Od prameňa tečie na krátkom úseku na sever, oblúkom sa postupne stáča na západ a postupne priberá päť ľavostranných prítokov z lokality Strany na severnom úpätí Čiernej. Potom priberá pravostranný prítok z lokality Pod Drieňovou a ľavostranný prítok (1,3 km) zo severozápadného svahu Čiernej (ústia v jednom bode) a ďalší ľavostranný prítok zo severozápadného úpätia Čiernej. Následne preteká intravilánom obce Ptičie, kde opäť zľava priberá najprv ďalší prítok zo severozápadného úpätia Čiernej, potom prítok zo západoseverozápadného svahu Čiernej, na krátkom úseku tečie juhozápadným smerom, pričom priberá ešte jeden ľavostranný prítok z oblasti Nad Bankou. Zároveň z juhu obteká masív Humenskej (444,7 m n. m.), postupne sa stáča na západ a na krátkom úseku (250 m) sa rozvetvuje na dve ramená. Západne od obce Ptičie sa napokon v nadmorskej výške cca 191 m n. m. vlieva do Ptavy.
Banka (prítok Ptavy)

Banka je potok v Hornom Zemplíne, v južnej časti okresu Humenné. Je to pravostranný prítok Ptavy, meria 2,4 km a je tokom VII. rádu.
Pramení vo výbežku Vihorlatských vrchov, v podcelku Vihorlat, na západojuhozápadnom svahu Čiernej (612,0 m n. m.) v nadmorskej výške približne 372 m n. m. Potok tečie od prameňa prevažne západoseverozápadným smerom, na hornom toku sprava priberá prítok zo západného úpätia Čiernej. Na dolnom toku napája vodnú nádrž Chlmec, do ktorej zľava ústi významný prítok (2 km) z oblasti Krivého lazu. Z nádrže pokračuje severozápadným smerom a severne od obce Chlmec ústi v nadmorskej výške cca 197 m n. m. do Ptavy.
Bystrý potok (prítok Ptavy)

Bystrý potok je potok v Hornom Zemplíne, v južnej časti okresu Humenné. Je to pravostranný prítok Ptavy, meria 5 km a je tokom VII. rádu.
Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Vihorlat, na severozápadnom svahu Kyjova (821,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 668 m n. m. Na hornom toku tečie severozápadným smerom územím Vojenského obvodu Valaškovce, sprava priberá krátky prítok zo severozápadného úpätia Kyjova a vytvára oblúk prehnutý na juhozápad. Následne sa stáča západným smerom, z pravej strany priberá krátky prítok z južného úpätia Čiernej (612,0 m n. m.) a opúšťa územie vojenského obvodu. Zároveň vstupuje do výbežku Beskydského predhoria, stáča sa západojuhozápadným smerom a preteká rekreačným strediskom Bystrá. Napokon sa oblúkom stáča na juh a juhovýchodne od obce Chlmec ústi v nadmorskej výške cca 251 m n. m. do Ptavy.
Motyčka (potok)

Motyčka je potok v Hornom Zemplíne, v južnej časti okresu Humenné. Je to pravostranný prítok Ptavy, má dĺžku 4,7 a je tokom VII. rádu.
Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Vihorlat, na západnom svahu Kyjova () v nadmorskej výške cca  Na hornom toku tečie územím Vojenského obvodu Valaškovce. V pramennej oblasti tečie juhozápadným smerom, zľava priberá prítok zo západného svahu Kyjova a prudko sa stáča na severozápad. Následne vytvára oblúk smerujúci na juhozápad, sprava priberá prítok zo severozápadného svahu Čiernej hory (), esovito sa stáča a opúšťa územie vojenského obvodu. Na krátkom úseku tečie na západ, vteká do výbežku Beskydského predhoria, rozvetvuje sa na dve ramená, pričom ľavostranné koryto (cca ) tečie na juhozápad a v obci Porúbka vteká v nadmorskej výške cca  do Fenkovho potoka. Pravostranné koryto pokračuje severozápadným smerom a do Ptavy ústi severne od Porúbky v nadmorskej výške približne 
Referencie.
Zoznam slovenských leteckých es

Zoznam obsahuje slovenské letecké esá z obdobia druhej svetovej vojny a počet ich potvrdených zostrelov. Nepotvrdené zostrely sú uvedené v poznámkach.
Šumen (oblasť)

Šumen je oblasť v Bulharsku. Nachádza sa na severovýchode krajiny a jej sídlo je mesto Šumen.
Má rozlohu a žije tu 205 198 obyvateľov.
Fenkov potok

Fenkov potok je potok v Hornom Zemplíne, v južnej časti okresu Humenné. Je to pravostranný prítok Ptavy, meria 2,8 km a je tokom VII. rádu.
Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Vihorlat, na západojuhozápadnom svahu Pirnagovho vrchu (644 m n. m.) v nadmorskej výške približne 567 m n. m. Na hornom toku preteká územím Vojenského obvodu Valaškovce. Od prameňa tečie na krátkom úseku najprv západným smerom, následne sa stáča a pokračuje severozápadným smerom. Sprava potom priberá dva prítoky zo západoseverozápadného úpätia Pirnagovho vrchu a prechodne tečie opäť na západ. Ďalej sa stáča na severozápad, opúšťa územie vojenského obvodu a preteká intravilánom obce Porúbka. V obci najpv priberá sprava prítok prameniaci západne od kóty 535,0 m a priamo v obci sa v nadmorskej výške cca 298 m n. m. vlieva do Ptavy.
Pleven (oblasť)

Pleven je oblasť v Bulharsku. Nachádza sa na severe krajiny pri hranici s Rumunskom a jej sídlom je mesto Pleven.
Má rozlohu 4 333,5 km² a žije tu 310 449 obyvateľov.
Pernik (oblasť)

Pernik je oblasť v Bulharsku. Nachádza sa na západe krajiny medzi hlavným mestom Sofia a hranicou so Srbskom. Jej sídlom je mesto Pernik.
Má rozlohu 2 390,5 km² a žije tu 156 561 obyvateľov. Je významným hutnickým centrom.
Montana (oblasť)

Montana je oblasť v Bulharsku. Nachádza sa na severozápade krajiny a jej sídlom je mesto Montana.
Má rozlohu 3 618 km² a žije tu 183 353 obyvateľov.
Kiustendil (oblasť)

Kiustendil je oblasť v Bulharsku. Nachádza sa na západe krajiny, hraničí so Srbskom a Macedónskom. Jej sídlom je mesto Kiustendil.
Má rozlohu 3 084,3 km² a žije tu 173 889 obyvateľov.
Jambol (oblasť)

Jambol je oblasť v Bulharsku. Nachádza sa na juhovýchode krajiny a jej sídlom je mesto Jambol.
Má rozlohu 4 162 km² a žije tu 156-tisíc obyvateľov.
Jasenovský potok (prítok Laborca)

Jasenovský potok je potok v Hornom Zemplíne, v južnej časti okresu Humenné. Je to ľavostranný prítok Laborca, meria 4,3 km a je tokom VI. rádu. 
Prameň.
Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Humenské vrchy, na severozápadnom svahu Uhlísk (485,6 m n. m.) v nadmorskej výške približne 345 m n. m. 
Opis toku.
Od prameňa tečie na sever, pričom sa výrazne esovito stáča, vytvára najprv oblúk prehnutý na západ, z východu obteká masív, na ktorom stojí Jasenovský hrad. Následne vytvára oblúk prehnutý na východ, sprava priberá krátky prítok z lokality Hlinky, vstupuje do Beskydského predhoria, na krátkom úseku tečie na severozápad a sprava priberá prítok prameniaci neďaleko Dúpnej jaskyne. Z ľavej strany ďalej priberá prítok spod hradného masívu a severným smerom preteká intravilánom obce Jasenov. V obci priberá pravostranný prítok z juhozápadného svahu Červenej skaly (447,0 m n. m.), opúšťa intravilán obce a stáča sa na severozápad. Severozápadne od obce, na hranici katastrálnych území Jasenov a Humenné ústi v nadmorskej výške cca 143 m n. m. do Laborca.
Mária Ďurišinová

 
 
 
Mária Ďurišinová (* 17. júl 1960, Košice) je bývalá slovenská hádzanárka, reprezentantka Česko-Slovenska.
Kariéra.
Hádzanej sa začala venovať na základnej škole v Trebišove. Ako 16-ročnú si ju všimol na turnaji krajských výberov tréner Ján Kecskeméthy, ktorý ju zlanáril do klubu Štart Bratislava, kde hrávala 12 rokov. S družstvom vyhrala dvakrát česko-slovenskú ligu a v roku 1987 sa prebojovala do semifinále Pohára IHF. Počas pôsobenia v klube Belinka Olimpija Ľubľana (1989 – 1991) sa stala dvakrát najlepšou strelkyňou juhoslovanskej ligy. Po návrate domov získala tretí federálny titul s Duslom Šaľa. V závere kariéry hrala v rakúskych kluboch Hollabrunn a WAT Fünfhaus Viedeň.
V reprezentácii Česko-Slovenska debutovala v roku 1978 na turnaji "Štít Vítězného února" v Chebe. V osemdesiatych rokoch 20. storočia sa stala výraznou osobnosťou reprezentačného tímu, ktorý tvorili prevažne slovenské hádzanárky. Bola členkou piateho družstva na majstrovstvách sveta 1982, o štyri roky neskôr získala striebro na MS 1986. Česko-Slovensko prehralo vo finále so Sovietskym zväzom 22:30, Mária Ďurišinová bola so 48 gólmi našou najlepšou strelkyňou. Družstvo malo medailové ambície aj na olympijských hrách 1988 v Soule, k postupu do finálovej skupiny však chýbal jeden strelený gól v stretnutí s Juhosláviou, piate miesto bolo viac sklamaním ako úspechom . O ďalšiu účasť pod olympijskými kruhmi pripravil Ďurišinovú a družstvo ČSSR bojkot OH 1984 v Los Angeles. Športovci socialistických krajín sa zúčastnili akejsi „náhradnej olympiády“ pod názvom "Družba 1984". Turnaj v hádzanej žien sa konal v Trenčíne , Československo obsadilo v kvalitnej konkurencii druhé miesto za Sovietskym zväzom.
V reprezentácii odohrala 285 zápasov, strelila 1557 gólov. Patrí medzi najlepšie kanonierky v histórii svetovej hádzanej. Hráčka s výborným streleckým inštinktom, vynikala v streľbe ľavačkou, výborná exekútorka sedemmetrových hodov .
Politická činnosť.
V rokoch 19921994 bola poslankyňou Národnej rady SR za Stranu demokratickej ľavice, v rokoch 19941998 za Spoločnú voľbu. Pôsobila aj na ministerstvo školstva ako generálna riaditeľka sekcie telesnej kultúry a mládeže .
Bitka pri Trebii (218 pred Kr.)

Bitka pri Trebii bola druhou zrážkou medzi Hannibalovým vojskom a Rimanmi na pôde Itálie v čase druhej púnskej vojny (odohrala sa v roku 218 pred Kr.).
Keď Hannibal zvíťazil v bitke pri Ticine a Rimania sa zachránili vo svojom tábore, rímsky veliteľ a konzul Publius Cornelius Scipio v noci prikázal, aby sa všetci vojaci stiahli po drevenom moste cez rieku Pád na druhý breh a utáborili sa v meste Placentia.
Hannibal sa neskoro dozvedel o rímskom ústupe. Musel hľadať vhodný brod cez Pád, aby prepravil všetky svoje oddiely na druhý breh. Údajne zo slonov vytvoril v rieke akúsi hrádzu, takže ostatné jednotky bez problémov prekročili rieku. Iné jednotky sa vraj prepravili cez rieku na nafúkaných mechoch. O niekoľko dní pritiahlo aj jeho vojsko k Placentii.
V noci pomocné gallské oddiely napadli rímske stráže, otvorili si brány mesta a prebehli k Hannibalovi. Scipio sa obával, že by mohli napadnúť celé jeho vojsko, preto nadránom odtiahol z Placentie, prekročil riečku Trebiu a usadil sa s vojskom v novom tábore na jej brehu. Kým Hannibal prepravil všetko svoje vojsko cez Pád a pritiahol k Scipionovmu táboru, zo Sicílie prišiel na pomoc druhý konzul Tiberius Sempronius, ktorému už predtým rímsky senát prikázal plaviť sa pozdĺž východného brehu Itálie. Scipio váhal s bojom, pretože sám bol ranený. Náhodou však jeden menší oddiel prekvapil potulujúci sa oddiel numidských bojovníkov a rozohnal ich, čo Scipio pokladal za dobré znamenie.
Medzitým Hannibal pripravil so svojím bratom Magonom pre Rimanov pascu. Časť numidských bojovníkov vyprovokovala rímskych vojakov, ktorí ich prenasledovali cez rieku na druhý breh. Rímski vojaci sa unavili, boli premočení, pretože až po prsia sa brodili studenou vodou rieky.
Hannibal v pokoji rozmiestnil svojich vojakov: v strede postavil baleárskych prakovníkov a kopijníkov, na krídlach jazdu a úplne na kraji boli rozmiestnené vojenské slony. Rímska jazda, ktorá útočila stredom, sa čoskoro dostala do problémov. Jazdcov zrážali kopije, ktoré hádzali Baleárčania, kone sa plašili, pretože cítili neznámy pach slonov. Boj peších jednotiek bol spočiatku vyrovnaný, ale postupne získavali Púni prevahu.
Počas boja pršalo a padal sneh, rímski vojaci boli po celonočnom pochode a prechode cez Trebiu zmrznutí a unavení. Napriek tomu sa im podarilo splašiť bojové slony, takže Hannibal ich musel presunúť proti gallským spojencom Rimanov, kde im spôsobili veľké straty. Rímska jazda sa horko ťažko prebila cez stred kartáginskej zostavy a stiahla sa do Placentie, postupne ich nasledovali aj pešiaci, pričom mnohí zahynuli vo vodách rieky Trebie. 
Hannibal dosiahol už druhé víťazstvo nad Rímom v druhej púnskej vojne na území Itálie.
Starianka

Starianka je potok v Dolnom Zemplíne, v severozápadnej časti okresu Michalovce. Je to ľavostranný prítok Laborca, meria 3,7 km a je tokom VI. rádu. 
Prameň.
Pramení vo Vihorlatských vrchoch, v podcelku Humenské vrchy, na juhovýchodnom svahu Jakovca (389,8 m n. m.) v nadmorskej výške približne 242 m n. m. 
Opis toku.
Od prameňa tečie severojužným smerom, v lokalite Rybník priberá kanál sprava a vteká do Východoslovenskej pahorkatiny, do podcelku Laborecká niva. Tu sa stáča juhozápadným smerom a preteká intravilánom obce Staré. Za obcou sa ešte esovito stáča, na krátkom úseku pokračuje západojuhozápadným smerom a juhozápadne od obce sa v nadmorskej výške cca 127 m n. m. vlieva do Laborca.
Sofia (oblasť)

Sofia (neoficiálne nazývaná "Sofia-mesto") je oblasť v Bulharsku zahŕňajúca hlavné mesto Sofiu a bezprostredné okolie.
Osemtisícovka

Osemtisícovka je vrch, ktorého nadmorská výška dosahuje a viac. Na zemi je 14 vrchov, ktoré majú hlavné vrcholy vyššie ako . Z toho 10 v pohorí Himaláje a 4 v pohorí Karakoram.
Prvý pokus o výstup na osemtisícovku (Nanga Parbat) uskutočnili britskí horolezci v roku 1895. Tento pokus si vyžiadal troch mŕtvych.
Prvý úspešný výstup na osemtisícovku dosiahli francúzski horolezci "Maurice Herzog" a "Louis Lachenal", ktorí v roku 1950 vystúpili na Annapurnu. Ako posledná bola zdolaná osemtisícovka Šiša Pangma v roku 1964.
Prvou osemtisícovkou zdolanou bez pomoci kyslíkového prístroja bol Nanga Parbat v roku 1953 ("Hermann Buhl"). Bola to zároveň prvá osemtisícovka dosiahnutá čiastočne sólovým výstupom.
Prvý horolezec, ktorý vystúpil na všetky osemtisícovky, bol Talian Reinhold Messner, prvým Slovákom (36. človek na svete) je Peter Hámor.
Slovenskí horolezci na osemtisícovkách.
Prvá osemtisícovka, na ktorú vystúpili slovenskí horolezci bol v roku 1971 vrch Nanga Parbat. Odvtedy stáli už na vrcholoch všetkých osemtisícoviek.
Sofia (rozlišovacia stránka)

Sofia môže byť:
SOFIA môže byť:
Eferencia

Eferencia je vedenie informácií nervovou dráhou od nervového centra k periférii. Príslušné prídavné meno je eferentný alebo odstredivý.
Vektor (matematika)

Vektor (značenie pozri nižšie) je (každý) prvok vektorového priestoru, pričom vektorový priestor je - zjednodušene povedané - množina, ktorej prvky (teda vektory) sa dajú vzájomne sčítavať a násobiť reálnymi alebo komplexnými číslami. 
Typickými základnými príkladmi sú:
Špeciálne prípady:
Staršie (teda pôvodne) sa ako vektor chápala orientovaná úsečka (v rovine alebo priestore) s pevným začiatkom alebo koncom.
Značenie.
Existuje viacero alternatívnych spôsobov značenia vektora (tu sú uvedené na príklade písmena a):
Najmä ak ide o orientovanú úsečku alebo vektor posunutia (t.j. vektor zmeny polohového vektora) zvykne sa vektor alternatívne zapisovať aj pomocou svojho začiatočného (napr. A) a koncového bodu (napr. B) takýmito spôsobmi: formula_6 (alebo je namiesto šípky harpúna), AB, (alebo je namiesto podčiarknutia vlnovka) a staršie aj jednoducho len AB.
Najčastejšie sa používa tučné (malé) písmeno alebo šípka a pri ručnom písaní najmä harpúna. ISO 80000-2:2009 odporúča na zápis vektora (pre veličiny) buď tučnú pätkovú kurzívu (napr. a) alebo netučnú pätkovú kurzívu so šípkou (napr. formula_7).
Operácie s vektormi.
Základnou operáciou je súčet vektorov:
c = a + b
Sčítanie vektorov je komutatívna operácia a preto platí:
a + b = b + a
Rozdiel vektorov:
d = a - b = a + (-b)
Rozzano

Rozzano je obec v regióne Lombardsko na sever Talianska. Nachádza sa 9 km južne od Milána. K 31. decembru 2004 má Rozzano 38 493 obyvateľov a rozlohu 12,3km².
Pôvod mena môže pochádzať z osoby Rutiusa alebo Eruciusa.
Ján Gerthofer

Ján Gerthofer (* 27. máj 1910, Láb – † 9. august 1991, Podbrezová) bol pilot Slovenských vzdušných zbraní v druhej svetovej vojne. Dosiahol 26 zostrelov, bojoval na strane Slovenského štátu a zúčastnil sa na ťažení proti Sovietskemu zväzu. Po vojne slúžil ako veliteľ cvičnej letky v Spišskej Novej Vsi. Od leta 1947 však lietal už ako civilný pilot na Douglas C-47 Skytrain pre poslancov Slovenskej Národnej rady a Zbor povereníkov.
V júni 1951 bol pre politickú nespoľahlivosť prepustený a pracoval ako robotník. Pochovaný v Bratislave.
Via Montenapoleone

Via Montenapoleone je známa ulica v módnej štvrti Milána. Je veľmi populárna, pretože je to sídlo viacerých svetových módnych návrhárov a rôznych iných módnych a klenotníckych obchodov. Je to najdôležitejšia ulica, čo sa týka módy v Miláne (tal. Quadrilatero della moda). Spojenie hromadnou dopravou je najbližsie na stanici metra Montenapoleone, premáva sem Linea 3 (žltá).
Variácia (kombinatorika)

Variácia (), presnejšie k"-prvková variácia z "n" prvkov množiny "M alebo variácia "k"-tej triedy z "n" prvkov množiny "M", je ľubovoľné injektívne zobrazenie množiny formula_1 do množiny "M". Niekedy sa definuje aj ako ľubovoľná permutácia niektorej "k"-prvkovej kombinácie z "n" prvkov množiny "M", pričom tieto definície možno považovať za ekvivalentné. 
Intuitívne možno o "k"-prvkovej variácii z "n" prvkov množiny "M" uvažovať ako o usporiadanej "k"-tici obsahujúcej každý prvok množiny "N" maximálne jeden raz. Medzi variáciami a takýmito "k"-ticami totiž existuje vzájomne jednoznačné zobrazenie, avšak charakter týchto dvoch štruktúr je rozdielny.
Variácie definované vo vyššie uvedenom zmysle sa nazývajú aj variácie bez opakovania. Variácia s opakovaním "k"-tej triedy z "n" prvkov množiny "M" sa definuje ako ľubovoľná usporiadaná "k"-tica pozostávajúca z prvkov množiny "M".
Variácia bez opakovania.
Variácia k-tej triedy z n prvkov bez opakovania je ľubovoľné injektívne zobrazenie množiny formula_1 do množiny "M".
Počet možných variácií bez opakovanía je:
formula_3
Príklad.
Koľkými spôsobmi môžu byť obsadené prvé tri miesta na šachovom turnaji, ak sa ho zúčastnili 8 hráči?
Riešenie: formula_4
Variácia s opakovaním.
Variácia k-tej triedy s opakovaním z n prvkov je každá usporiadaná k-prvková skupina zostavená iba z týchto n prvkov tak, že sa každý prvok môže ľubovoľne krát opakovať.
Počet možných variácií s opakovaním je: 
formula_5
Príklad.
Koľkými spôsobmi možno zvoliť 4 - miestny kód trezoru, ak na ľubovoľnom mieste môže byť ľubovoľná číslica od 0 po 9?
Riešenie: formula_6
Oldřich Marek

Oldřich Marek (* 3. apríl 1911, Ústí nad Orlicí – † 26. december 1986, Žamberk) bol český učiteľ a entomológ.
Absolvoval obecnú meštiansku školu v Dolnej Čermnej a v roku 1931 maturoval na reálnom gymnáziu v Českej Třebovej. 
Životopis.
Narodil sa v Ústí nad Orlicí. V Dolní Čermnej absolvoval obecnú i mešťanskú školu a v roku 1931 maturoval na reálke v Českej Třebovej.
Po maturite odišiel na Slovensko, kde pôsobil ako učiteľ v Smolníku, Stakčíne a v Trnave. 
V roku 1938, po rozpade Česko-Slovenska, boli Česi zamestnaní na Slovensku nútení vrátiť sa späť do Česka. Počas vojnových rokov 1938 – 1945 preto učil postupne v Slatine pri Moravskej Třebovej, v Liticiach nad Orlicí a v Dolní Čermnej, pričom v roku 1941 vykonal na Učiteľskom ústave v Hradci Králové skúšku učiteľskej spôsobilosti II. stupňa na výuku matematiky, fyziky, chémie a prírodopisu. Po absolvovaní náhradnej základnej vojenskej služby nastúpil v školskom roku 1945 na meštiansku školu v Žamberku, kde vyučoval až do svojho odchodu do dôchodku v roku 1971.
Vedecká činnosť.
Od roku 1940 bol členom Českej entomologickej spoločnosti. Zaoberal sa radom Coleoptera, čeľaďou lesknáčkovité (Nitidulidae), pričom sa špecializoval na taxonómiu a faunistiku chrobákov palearktickej oblasti a Južnej Ameriky. Spracovával a určoval zbery chrobákov čeľade Nitidulidae, ktoré mu posielali súkromní zberatelia, ale aj múzeá a inštitúcie zo zberateľských výprav z Južnej Ameriky (Venezuela, Brazília, Argentína a Ekvádor). Entomologickú prácu robil na vysoko profesionálnej, vedeckej úrovni. Patril medzi nemnoho svetových odborníkov, ktorí sa zaoberali čeľaďou Nitidulidae. Popísal niekoľko nových druhov holotypov chrobákov z čeľade Nitidulidae, pochádzajúcich zo zberov z Amazónie.
Spoločne s kolegom Jelínkom popísal nové druhy: 
Zomrel v Žamberku 26. decembra 1986.
Variácia

Variácia môže byť:
Barebone

Barebone (výslovnosť [ˈbeəˌbəun]; nazývaný aj "barebone system", vo voľnom preklade "holá kosť") je počítačová platforma pozostávajúca len z tých najnutnejších súčiastok. V skrinke sa nachádza len zdroj, základná doska a chladiaci systém. Dizajn týchto počítačov je obyčajne neštandardný a nie je možné ho zložiť použitím dostupných hardvérových komponentov. Rozšíriteľnosť je obmedzená.
Skladanie barebone počítača svojpomocne je obyčajne lacnejšie ako zakúpenie predinštalovaného počítača od dodávateľa.
Strouhalovo číslo

Strouhalovo číslo je podobnostné číslo, ktoré sa používa v oblasti nízkych Reynoldsových čísel (formula_1). Označuje sa symbolom Sr a je bezrozmerné. Dáva do súvisu frekvenciu vytvárania vírov v úplave za prekážkou, jej charakteristický rozmer a rýchlosť prúdenia. Číslo je pomenované podľa Vincenca Strouhala.
Obvykle je určené vzťahom:
Pre ustálené prúdenie má Strouhalovo číslo hodnotu 1.
Krosná (potok)

Krosná je názov potoka v Hornom Zemplíne, na území okresu Humenné. Je to pravostranný prítok Laborca, meria 8,8 km a je tokom VI. rádu.
Pramení v Laboreckej vrchovine východoseverovýchodne od kóty 543 m, západne od obce Hrabovec nad Laborcom, v nadmorskej výške približne V pramennej oblasti tečie viac-menej juhovýchodným smerom, zľava najprv priberá krátky prítok zo západného svahu Malého (), potom sprava prítok z juhovýchodného svahu Turia () a na krátkom úseku tečie na východ. Zľava ďalej priberá prítok z východného svahu Malého a pokračuje juhojuhovýchodným smerom. Postupne priberá ďalšie prítoky: zľava krátky prítok zo západného svahu Janova (), prítok z južného svahu Janova, zo severozápadného svahu Hrišova (); sprava významný prítok (2,4 km) z južného svahu Turia a potok výraznejšie meandruje. Nasleduje opäť zľava ďalší prítok zo severozápadného svahu Hrišova, prítok zo západného svahu Kremenca (), sprava prítok z oblasti Suchej doliny, zľava prítok () zo západného svahu Jašova (). Následne preteká popri samote Krosná s horárňou na pravom brehu, kde z pravej strany priberá prítok (1,7 km) a pokračuje juhovýchodným smerom. Potom výraznejšie rozširuje svoje koryto, opäť meandruje a sprava priberá prítok zo severovýchodného svahu Dielu (). Napokon sa rozvetvuje na dve ramená, obe sa stáčajú na juhojuhovýchod a hlavné koryto ústi na okraji obce Hankovce v nadmorskej výške cca do Laborca.
Vlajka Bolívie

Vlajka Bolívie – tri vodorovné pruhy vlajky – červený, žltý a zelený – symbolizujú statočnosť bolívijských vojakov, nerastné bohatstvo a úrodnosť zeme. Červený a žltý pruh sú iste odvodene z farieb Kolumbie ("Novej Grenady") a jej i bolívijského osloboditeľa Simona Bolívara, po ktorom sa krajina, v rokoch 1776 – 1825 nazývaná "Horné Peru", od roku 1825 volá. Uprostred je bolívijský štátny znak z roku 1888: v ovále je zobrazená krajina v prirodzených farbách so štylizovanou kresbou hory Potosí ožiarenej slnkom, vpredu je juhoamerická lama, potom chlebovník, snop pšenice v pozadí les a dom. V hornej žltej časti oválneho pruhu je červený nápis "BOLIVIA", v dolnej modrej časti je desať žltých päťramenných hviezd, ktoré predstavujú departementy štátov (desiaty, nazvaný "Cobija", Bolívijčania stratili v 19. storočí za Tichomorskej vojny). Za oválom sú dve skrížené staré delové hlavne, dva trojice bolívijských vlajok, dva dvojice pušiek, frigická čiapka slobody, vojnová sekera Inkov a vavrínový veniec, na ovále stojí andský kondor.
Vlajka v dnešnom usporiadaní farebných pruhov bola zavedená roku 1851, v rôznych iných variantoch sa však používala už od vzniku samostatného štátu v roku 1825, znak bol pridaný roku 1888.
Galéria.
&lt;/div align="center"&gt;
Podobnostné číslo

Podobnostné číslo je veličina používaná v teórii podobnosti. Podobnostných čísel je viac, sú tvorené vzájomným vzťahom iných fyzikálnych veličín tak, aby bol výsledok fyzikálne bezrozmerný. Význam podobnostných čísel je v tom, že dva systémy sú si v súvislosti s určitými javmi podobné len ak majú príslušné podobnostné čísla rovnakú hodnotu. Využívajú sa najmä v mechanike tekutín. 
Príklad využitia.
Podobnostné čísla slúžia napríklad v letectve pre porovnanie prúdenia okolo reálneho lietadla a jeho modelu. 
Všeobecne nie je možné dosiahnuť zhodu všetkých podobnostných čísel pri modelovaní nejakého reálneho javu. Preto sa podmienky modelovania nastavia tak, aby bola dosiahnutá zhoda podobnostného čísla (alebo niektorých ďalších) ktoré majú najväčší vplyv na skúmaný jav. Napríklad pri skúmaní zvukových a nadzvukových rýchlostí lietadla je potrebné počítať s Machovým číslom, pri podzvukových rýchlostiach má význam dodržanie Reynoldsovho čísla.
Froudeho číslo

Froudeho číslo je podobnostné číslo, ktoré sa používa pri skúmaní prostredí s vyššou hustotou, keď prebiehajúce javy ovplyvňuje gravitácia. Pomenované je po Williamovi Froudeovi a označuje sa Fr.
Hodnota je daná vzťahom:
, kde: 
Využitie.
Využíva sa napríklad pri popise pohybu lodí vo vode. Taktiež charakterizuje jav, ktorý sa nazýva fluidizácia. Pri fludizácií ide o nadnášanie vrstvy tuhého materiálu tekutinou, alebo vzduchom
Andrea Pirlo

Andrea Pirlo (* 19. máj 1979, Flero, Taliansko) je bývalý taliansky futbalista, ktorý hral na pozícii záložníka. Bol súčasťou družstva, ktoré vyhralo Majstrovstvá sveta v roku 2006.
Vo svojej kariére začínal v Brescii Calcio, kde pôsobil od roku 1994. V roku 1998 prestúpil do Interu Miláno, kde odohral 22 zápasov. V sezóne 1999-00 bol na hosťovaní v tíme Reggina a v roku 2001 na hosťovaní v Brescii, kde odohral 10 zápasov. Od roku 2001 hral v AC Miláno, kde bol vďaka svojej vynikajúcej kopacej technike prvou voľbou na štandardné situácie. 
Pirlo bol zvolený tretím najlepším hráčom MS 2006 (po Fabiovi Cannavarovi a Zinedinovi Zidanovi).
Reprezentoval Taliansko na Majstrovstvách Európy 2012 v Poľsku a na Ukrajine. V druhom zápase skupiny strelil gól na 1-0 proti Chorvátsku pri remíze 1-1.
Štátny znak Bolívie

Štátny znak Bolívie –  v ovále je zobrazená krajina v prirodzených farbách so štylizovanou kresbou hory Potosí ožiarenej slnkom, vpredu je juhoamerická lama, potom chlebovník, snop pšenice v pozadí les a dom. V hornej žltej časti oválneho pruhu je červený nápis BOLIVIA, v dolnej modrej časti je desať žltých päťramenných hviezd, ktoré predstavujú departementy štátov (desiaty, nazvaný Cobija, Bolivíjci stratili v 19. storočí za Tichomorskej vojny). Za oválom sú dve skrížené staré delové hlavne, dva trojice bolívijských vlajok, dva dvojice pušiek, frigická čiapka slobody, vojnová sekera Inkov a vavrínový veniec, na ovále stojí kondor veľký.
Tento štátny znak vznikol a bol schválený roku 1888.
Prandtlovo číslo

Prandtlovo číslo je podobnostné číslo pomenované podľa Ludwiga Prandtla a označuje sa Pr. Dáva do súvisu viskozitu a prestup tepla pri prúdení.
Je definované vzťahom:
Iné formy vyjadrenia sú:
Konjektúra

Konjektúra môže byť: