Masaker na Columbine High School

Masaker na Columbine High School sa odohral 20. apríla 1999 v Jefferson County v Colorade neďaleko Littletonu a Denveru. Patrí medzi najväčšie masakre v amerických dejinách. Páchateľmi boli študenti Columbine High School, "Eric Harris" (†18) a "Dylan Klebold" (†17), ktorí v škole zastrelili dvanásť študentov a jedného učiteľa a zranili ďalších dvadsaťštyri ľudí. Po útoku obaja spáchali samovraždu.
Páchatelia.
Narodil sa 9. apríla 1981 v meste Wichita v Kansase. Spoločne s jeho rodinou sa veľmi často sťahoval. Jeho otec pracoval ako pilot US Air Force a jeho mama bola ženou v domácnosti. Postupom času Ericov otec opustil armádu a rodina sa usadila v Colorade. Prvé tri roky žili v prenajatom byte v oblasti Littleton, kde sa neskôr zoznámil s Dylanom Kleboldom. Navštevoval základnú školu a neskôr spoločne s Dylanom začali navštevovať Columbine High School. V škole si však Eric nerozumel so spolužiakmi a často sa stával obeťou šikany. Na internete si založil blog, kde pridával nenávistné príspevky voči jeho rodine, škole či spoločnosti. Niekoľkokrát ho práve kvôli týmto príspevkom kontaktovala polícia a chceli u neho doma previesť aj domovú prehliadku. Spoločne s Kleboldom sa pokúsili vykradnúť dodávku a súd obom nariadil podstúpiť niekoľko psychologických sedení. Eric napísal majiteľovi dodávky tiež list, v ktorom sa ospravedlnil, že pokus o vykradnutie jeho dodávky bol len skrat. Založil si denník, kde si písal svoje pocity, myšlienky a tiež svoje nenávistné poznámky. Svoj blog na internete zrušil. Chcel sa dostať do armády, čo sa mu nepodarilo kvôli lieku Luvox, ktorý mu predpísali psychiatri.
Narodil sa 11. septembra 1981 a od detstva býval v Littletone. Od malička patril medzi nadané deti. Bol zo silno nábožensky založenej rodiny a každú nedeľu navštevovali bohoslužby. Jeho život zmenil až Eric. Po nástupe na strednú školu sa z nich stali najlepší kamaráti. Pomocou kamarátov a spolupracovníkov z Blackjack Pizza si spoločne s Ericom zaobstarali zbrane. Často chodil spoločne s Ericom do lesa strieľať, čo si natáčali na kameru. Dylan bol medzi žiakmi v triede obľúbený, mal kamarátov a rád športoval. Za to Eric bol skôr samotár, správal sa agresívnejšie.
Čo predchádzalo útoku.
Azda najznámejším prípadom, ktorému sa pripisuje začiatok celého plánovania útoku na strednú školu Columbine, je vykradnutie elektroniky z dodávky v piatok večer, 30. 1. 1998 a dôsledky, ktoré z toho pre Harrisa a Klebolda plynuli. Okrem verejnoprospešných prác bolo špeciálne Harrisovi nariadené navštevovať kurzy zvládania hnevu, pričom musel taktiež napísať ospravedlňujúci list majiteľovi vykradnutej dodávky. V Harrisovom osobnom denníku sa však k celej udalosti Eric vôbec nevyjadroval s pokorou a poučením, ako tomu bolo v samotnom liste. 
Menej známe sú však ďalšie udalosti, ktoré boli akýmisi signalizátormi toho, že s Ericom a Dylanom nie je všetko v poriadku. Za všetky spomeňme tú, kedy sa Eric Harris a Dylan Klebold spoločne s ďalším zo svojich kamarátov nabúrali do školského informačného systému a dostali sa, okrem iného, aj ku kombináciám školských skriniek ostatných študentov. Výsledkom bolo dočasné vylúčenie Dylana Klebolda (na 5 dní) a Erica Harrisa (na 3 dni) zo školy. 
Ďalšou udalosťou bol útok kečupovými tampónmi. Na strednej škole Columbine, ako vraví aj dokumentárna snímka, panovala nepísaná hierarchia, na ktorej čele stáli tzv. Borci (z ang. Jocks). Na samotnom spodku tejto hierarchie boli vydedenci, medzi ktorých patrili aj členovia tzv. Kabátovej mafie (z ang. Trench coat mafia). Hoci členovia tejto mafie nikdy nepripustili, žeby Eric Harris a Dylan Klebold medzi nich patrili, oni sami sa obliekali do čiernych dlhých kabátov, patrili k fanúšikom industriálneho techna a kapiel s tým súvisiacich (Marilyn Manson, KMFDM, Rammstein...) a pod. Medzi Borcami a členmi mafie neboli neobvyklé slovné aj fyzické útoky, často priamo na pôde školy. Jedným z takých bol aj útok kečupom napustených tampónov, ktoré študenti, najmä Borci, hádzali po Ericovi a Dylanovi, zatiaľ čo sa žiaci, ale i učitelia prizerali. Dylanova matka, Sue Kleboldová, spomína, že jej syn sa jedného dňa vrátil zo školy s tričkom celým od kečupu. Keď sa ho opýtala, čo sa stalo, iba odvetil, že o tom nemieni hovoriť. Pravdepodobne v tomto období si do svojho denníka poznamenal, že išlo o jeho doposiaľ najhorší deň všetkých čias. Bližší obraz šikany, ktorým prechádzali členovia nižších vrstiev vtedajšej hierarchie na Columbine ponúka film: "Im not ashamed".
Výrazným bol i konflikt s Brooksom Brownom a jeho rodinou, ktorý bol najmä medzi Ericom a Brownovcami, zatiaľ čo Dylan vystupoval viac-menej ako ten, kto zmierňoval napätie. Celý spor začal tým, že Brooks Brown ponúkol svojim spolužiakom odvoz do školy, keďže školský spoj nebol vždy tým najspoľahlivejším. Žiaľ, ani sám Brown nie vždy stihol prísť pre svojich spolužiakov včas, čo viedlo k záchvatom hnevu a výbuchom agresie zo strany perfekcionistu Harrisa. Keďže Brown od svojich spolužiakov nepožadoval preplácanie nákladov na benzín, povedal si, že tieto výbuchy hnevu od Harrisa nie je povinný znášať a pri jednom takom telefonáte proste Harrisovi bez slova položil hovor. To malo za následok niekoľkomesačné nerozprávanie sa Erica s Brooksom, ktoré vyvrcholilo v jeden zimný deň, keď Eric snehovou guľou poškodil spätné zrkadlo na aute Brooksa Browna. Došlo k slovnej potýčke, po ktorej Brooks zašiel za matkou Erica, Kathrin, aby jej povedal, že jej syn ukrýva vo svojej miestnosti alkohol. Keď ho Kathrin pozvala do domu, aby sa o veci porozprávali, Brooks využil situáciu a z pomsty k Harrisovi vzal jeho ruksak. Keď sa to neskôr dozvedela matka Brooksa, Judy, rozhodla sa kontaktovať Erica s tým, že si môže tento ruksak prísť ku nim vziať naspäť. Keď sa Eric dozvedel, že má Judy jeho majetok, začal ako nepríčetný búchať do dverí auta, v ktorom Judy vtedy sedela, a dožadovať sa svojho ruksaku. Tento incident, ako mnohé ďalšie, Brownovci nahlásili na polícií, no ani jeden sa nedotiahol do vyriešenia. Keď napokon rodičia Erica, Kathrin a Wayne, donútili svojho syna, aby sa šiel Judy ospravedlniť, spravil tak Eric skutočne iba z donútenia. Keď mu na ospravedlnenie Judy povedala, že takýmto ospravedlnením môže klamať iba svojich rodičov, prešiel Ericovou tvárou hnev a opýtal sa Judy, či ho považuje za klamára, načo ona odpovedala s pokojom, že áno. Krátko na to sa začali objavovať na Harrisových stránkach vyhrážky zabitím Brooksa Browna. Na tie Brownovcov upozornil pravdepodobne sám Dylan Klebold. Avšak ani tie neboli políciou správne doriešené. Napokon celú situáciu upokojil sám Brooks Brown, keď sa Ericovi v jeden deň ospravedlnil, čo prekvapilo i samého Harrisa a ospravedlnenie prijal. Odvtedy boli znova priateľmi, čo Brownovi pravdepodobne 20. 4. 1999 zachránilo život. 
Plán útoku.
O tom, že Harris a Klebold plánovali masaker viac ako rok pred jeho samotným uskutočnením, sa už písalo veľa. Menej sa však vie, aké boli ich pôvodné plány na ten osudný deň. Čas útokov nebol vôbec náhodný. Harris si do svojho denníka starostlivo zaznamenával počty ľudí v jedálni v závislosti od hodiny. Podľa plánov, ktoré obaja starostlivo pripravovali, malo pri masakri zomrieť takmer 500 ľudí (čísla sa pohybujú okolo 488). V jedálni, ktorá sa nachádza priamo pod knižnicou, mali vrahovia umiestniť dve, takmer 10 kg vážiace propánové bomby uložené v športových taškách nastavené na výbuch o 11:16 hod. dopoludnia. Po výbuchu, pri ktorom dúfali, že sa zrúti aj knižnica na jedáleň a ľudí v nej, mali Harris a Klebold so zbraňami v rukách strieľať do všetkých, ktorým sa podarilo prežiť, a ktorí v strachu budú utekať im naproti v nevedomosti, že bežia na smrť. Keď malo byť po všetkom a oni mali byť už mŕtvi, mali dodatočne explodovať aj nastražené bomby, ktoré nechali umiestnené vo svojich automobiloch zaparkovaných v rôznych častiach parkovísk v areáli školy, kde sa mali zhromaždiť tí, čo unikli z rúcajúcej sa školy a tiež ich Harris a Klebold pri úteku nezastrelili. Šťastnou náhodou spravili vrahovia chybu v zapájaní káblov bômb, ako tých propánových, tak aj tých v aute, a nielenže tie v jedálni prakticky takmer vôbec nevybuchli, ale z tých v aute vybuchla iba jedna, a aj to o 12 hodín neskôr, než mala (v Kleboldovom aute o 23:50 večer, keď bolo parkovisko takmer vyľudnené). 
Útok, 20. apríl 1999.
Eric a Dylan dorazili v dlhých čiernych nepremokavých plášťoch na školské parkovisko. Každý vo svojom vlastnom aute, v ktorých po sebe nechali nastražené výbušné zariadenia, ktoré mali zraniť tých, ktorí by utekali od školy, z miesta výbuchu v jedálni. Zhruba okolo 11:10 vstúpili zadnými dverami do školskej jedálne. V jedálni vyložili dve desať kilové propán-butánové bomby ktoré mali presne o 11:16 vybuchnúť. Tie však zlyhali. Keď bomby nevybuchli ani o 11:18, rozhodli sa Harris a Klebold zmeniť plány a za pokriku "Go - go - go" sa so zbraňami v ruke vybrali do školy. Pred školou sedela Rachel Joy Scottová, ktorá si vychutnávala obed vonku s jej priateľom Richardom Castaldom. Rachel sa stala prvou obeťou po tom, čo ju Harris strelil tri krát do hrudníka a následne jej štvrtú ranu strelil rovno do hlavy. Prakticky zároveň so streľbou na Rachel obrátili vrahovia zbraň aj voči Castaldovi, ktorého zranili a doživotne pripútali na invalidný vozík. Pred školou sa im podarilo zraniť ďalších minimálne dvoch študentov a zavraždiť ďalšiu obeť, Daniela Rohrbougha, o ktorého smrti sa jeho rodina dozvedela takmer až po dvoch dňoch, a aj to len z médiami zverejnenej fotografie.
Neskôr sa Harris a Klebold presunuli na školské chodby a smerovali do knižnice, kam prišli zhruba o 11:29. Učiteľka Patti Nielsonová, ktorá v škole pracovala na čiastočný úväzok, bola zranená zásahom sklených črepín potom, ako páchatelia strieľali do sklenených dverí. Študenti sa skrývali v učebniach, toaletách či pod stolmi. Učiteľ a tréner William "Dave" Sanders sa snažil zachrániť študentov a korigovať celú chaotickú situáciu, no po ceste stretol Harrisa a Klebolda, ktorí mu prestrelili obe ramená brokovnicou. Učiteľa Sandersa neskôr našli jeho kolegovia, ktorí mu pomohli dostať sa do jednej učebne. Snažili sa nájsť niekoho, kto by Sandersovi poskytol prvú pomoc. Našiel sa študent Aaron Hacey, ktorý mu poskytol prvú pomoc. Učiteľka Nielsonová dorazila v predstihu do knižnice, kde varovala všetkých žiakov, aby sa skryli pod stôl a následne telefonovala s dispečerkou z tiesňovej linky a to počas celého masakru v knižnici. Ako prvý v knižnici zomrel Kyle Velasquez, ktorého popravil Klebold brokovnicou. Následne si Harris a Klebold vymenili zopár výstrelov s políciou a SWAT, ktorí boli okolo celej školy. Po prestrelke s ozbrojenými zložkami začali popravovať študentov v knižnici. Zomreli tak: Steve Curnow, Daniel Mauser, Isaiah Shoels, Corey DePooter, Cassie Bernallová, Kelly Flemingová, Matt Kechter, John Tomlin,a Lauren Townsendová. V knižnici tak dovedna zastrelili ďalších desať študentov a niekoľkých študentov zranili. Záchranná služba sa k Daveovi Sandersovi dostala až po 15-tej hodine a na následky závažných zranení a veľkej straty krvi zomrel.
Cestou do jedálne Harris a Klebold hádzali ručne vyrobené bomby do učební a náhodne strieľali okolo seba. Do jedálne prišli zhruba o 11:40, kde ich príchod zachytila bezpečnostná kamera. Harris sa niekoľkokrát snažil trafiť jednu z propán-butánových bômb a snažil sa celú miestnosť odpáliť. Neskôr sa vydali Harris a Klebold do knižnice, kam dorazili okolo 12:02. Prestrieľali niekoľko okien, aby upozornili zrak ochranných služieb. Posledný výstrel z budovy bol počuť o 12:08, keď obaja páchatelia spáchali samovraždu. Eric Harris si strčil hlaveň svojej brokovnice do úst, ktorú následne stlačil. Bol na mieste mŕtvy. Dylan Klebold spáchal samovraždu tým, že si svojou Tec-9 strelil rovno do spánku. Trápil sa zhruba minútu-dve, kým sa utopil vo vlastnej krvi, ktorá cez dýchacie cesty zaplavila jeho pľúca. Ešte predtým vedľa seba odložil svoju náušnicu a prsteň a na neďaleký stôl hodil posledný molotovov koktail.
Dôsledky.
Americká polícia počas teroru na Columbine High School zlyhala, kvôli nevhodnej taktike zásahu a navyše útočníkov nezasiahli ani raz, i keď na to mali viacero príležitostí. Preto zmenila americká polícia svoju taktiku a výcvik a zvlášť pri streľbe na školách sa kladie dôraz na okamžitý zásah voči páchateľom. Polícia tiež zbytočne čakala, kým neprídu posily, a až potom zasahovali a to tiež len z vonku.
Masaker na Columbine High School rozpútal debaty o kontrole zbraní a jej dostupnosti v Spojených štátoch, tiež o násilí medzi mladistvými, zlý vplyv internetu, násilných hier, filmov či hudby. Vďaka masakru, ktorý sa odohral 20. apríla 1999 na škole Columbine, sa na školách v Spojených štátoch zvýšili opatrenia. Na niektorých miestach v areáli školy sú vybudované pamätníky. Niekoľko zranených študentov skončilo na invalidnom vozíku či s inými obmedzeniami. Objavili sa tiež negatívne ohlasy, ktoré kritizovali školy, že sa veľmi málo vyučuje náboženstvo na školách, pretože niektoré tvrdenia boli také, že množstvo obetí bolo nábožensky založených, alebo kvôli ich rasovému pôvodu.
Filmové spracovania.
Už v roku 2002 natočil režisér Michael Moore kontroverzný dokument s názvom "Bowling for Columbine," v ktorom svojsky rozoberá problematiku ľahkej dostupnosti zbraní v USA. V roku 2003 režisér Gus Van Sant natočil film "Elephant" s podobnou tematikou. V tom istom roku bol nakrútený aj film s názvom "Zero Day" režiséra Bena Coccia, ktorý bol inšpirovaný práve Basement tapes. O rok neskôr sa dostal do televízie dokumentárny film s názvom "Zero Hour: Massacre At Columbine", ktorý obsahuje tiež videá páchateľov, výpovede svedkov, ktorí sa skutočného masakru zúčastnili. Rovnako bol v tomto roku natočený voľne na masaker odkazujúci film s názvom "The only way" režisérov Davida Zimmermana III. a Levi Oberyho. Ďalej bol v roku 2005 natočený film s názvom "Dawn Anna" od režiséra Arlissa Howarda, v ktorom sa rozoberá životný príbeh matky jednej z obetí, Lauren Townsendovej, Dawn Anny. V roku 2009 natočil Andrew Robinson (jeden zo študentov, ktorý prežili masaker) film s názvom "April Showers", ktorý sa zameriava na to, ako sa tí, čo prežili masaker, dokážu vyrovnať s udalosťami, traumou a pocitmi viny. V roku 2016 vyšiel film "I'm Not Ashamed", ktorý poukazuje na život prvej obete masakru, Rachel Scottovej, ktorá bola veľmi kresťansky založená. Námet na film dostal Brain Baugh, kvôli ľudskosti, veselosti Rachel a jej ochotou pomôcť každému bez ohľadu na to, aký je. Zatiaľ posledným je dokument nielen o samovražedných sklonoch u mladistvých, ktoré mal aj Dylan Klebold, z roku 2019 s názvom "American Tragedy", v ktorom si zahrala aj Sue Kleboldová, a ktorý vzišiel z rúk producentky Lisy Sabeyovej.
Knižné spracovania.
Už v roku 2000 napísala matka jednej z obetí masakra, Cassie Bernall, Misty Bernallová, knihu s názvom "She said yes", v ktorej dominovala téma náboženskej viery a hlásenia s ku nej v zlomových okamihoch, čo demonštrovala na príklade svojej zosnulej dcéry, ktorá sa k Bohu prihlásila, načo bola zastrelená v knižnici Columbine. Tento príbeh bol však neskôr svedkami incidentu spochybnený, čo však neuberá na tragickosti úmrtia Cassie. Následne v roku 2002, ako spoluautor, uviedol na trh knihu s názvom "No easy answers", aj kamarát Dylana a Erica, Brooks Brown, ktorý ako jeden z posledných hovoril s Harrisom v deň masakra. V roku 2012 napísal otec jednej z obetí masakra, Daniela Mausera, Tom Mauser knihu s názvom "Walking in Daniel´s shoes", v ktorej rozoberal nielen život svojho tragicky zosnulého syna, ale tiež aj diery, ktoré má v sebe doposiaľ zákon o legálnej držbe zbraní v USA. Už v roku 2016 napísala knihu aj matka jedného zo strelcov, Dylana Klebolda, Sue Kleboldová, knihu s názvom "A mother´s reckoning". V nej nielen rozoberá život s Dylanom a jeho nepostrehnuteľné depresie vedúce až k účasti na masakre, ale tiež aj jej prežívanie toho osudného utorka, 20. 4. 1999. Napokon v roku 2019 uzreli svetlo sveta aj prepísané denníky oboch vrahov s knižným názvom "The journals of Dylan Klebold and Eric Harris".