burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Husľový koncert (Brahms)

Husľový koncert D-dur, Op. 77 je dielo Johannesa Brahmsa.
Vznik a charakteristika.
Husľový koncert autor zložil, podobne ako svoju druhú symfóniu, počas letného pobytu v rakúskych Alpách. Keďže si bol dobre vedomý toho, že neovláda husľovú techniku, pri komponovaní sa často radil s huslistom Josephom Joachimom, ktorému koncert aj venoval. Napriek tomu že Brahms neskôr lichotivo pripisoval zodpovednosť za sólový part Joachimovi, pravdou je že akceptoval len veľmi málo jeho pripomienok. Joachim dielo v premiére hral na Nový rok 1879 v Lipsku, pod vedením samotného Brahmsa. Tak ako mnoho ďalších Brahmsových skladieb bol koncert prijatý chladne. Neobsahoval typické husľové virtuózne pasáže, kvôli čomu ho dirigent Hans von Büllow označil ako koncert „proti husliam“. Slávny husľový virtuóz vtedajšej doby Pablo de Sarasate odmietol koncert hrať so slovami: „Vari si nemyslíte, že som natoľko klesol, aby som stál na pódiu s husľami v ruke, zatiaľ čo hoboj hrá jedinú melódiu v celej skladbe?“ Brahmsovi však bola vzdialená virtuózna povrchnosť, vo svojom diele sledoval hlbší cieľ. Sólový part je integrálne podriadený stavbe celej skladby bez ohľadu na pohodlie huslistu. Dielo preto patrí medzi najnáročnejšie v husľovej literatúre, vysoké požiadavky kladie hlavne na ľavú ruku, kde sa vyskytujú časté dvojhmaty, veľké skoky a iné náročné prvky.
Popis.
Koncert vo svojej prísnej forme ukrýva romanticky vášnivý obsah. Z prvej vety cítiť vrúcnosť, občas znie aj trpko, ale každopádne vyjadruje radosť z tvorby a hrania. Po nej nasleduje jemné a svietivé "Adagio", v ktorej sa okrem huslí krásne uplatňuje sólový hoboj. Badať tu dojmy južného slnka, ktoré skladateľ obdivoval v Taliansku v roku, kedy zložil koncert. V záverečnej vete husle nastupujú od prvého taktu spolu orchestrom v temperamentnej hudobnej myšlienke. Často sa uvádza, že uhorskú melodiku zvolil skladateľ s prihliadnutím na Joachimov pôvod (narodil sa blízko Bratislavy). Pravdou však je, že u Brahmsa sú uhorské inšpirácie v jeho dielach pravidlom - nachádzame ich v záverečných vetách všetkých jeho koncertov. 
Kvôli nezvyčajným nárokom na sólistu bol Joachim na istý čas jediným interpretom tohto koncertu. K jeho znovuoživeniu došlo až začiatkom 20. storočia, kedy si naň trúfli aj iní sólisti. Až s odstupom času bol adekvátne ocenený a dnes sa radí k piatim najznámejším husľovým koncertom. Medzi najviac cenených interpretov koncertu patril ruský virtuóz David Oistrach.
Inanna

Inanna (iné názvy: Ninanna, Niniana, Ninsianna, Inana, Innin, Ninegal, Ninegalla; po sumersky , dIN.AN.NA) je sumerská bohyňa plodnosti, lásky a vojny. Inanna je pôvodne meno pre Veľkú bohyňu používané v Uruku. Babylonský ekvivalent sumerskej bohyne je Ištar. V akkadskom období sa stala bohyňou lásky a vojny (tzv. Ištar z Arbely). Jej chrám s názvom Eana sa nachádza v Uruku.
V mýte o zostupe do podsvetia Inanna oslovuje Ereškigal, kráľovnú podsvetia, ako svoju „staršiu sestru", hoci obe bohyne sa v sumerskej literatúre takmer nikdy nevyskytujú spolu.
Brescia (provincia)

Brescia je provincia na severe Talianska v regióne Lombardsko. Provincia má 1 262 295 obyvateľov a rozlohu . Hlavným mestom je Brescia.
Geografia.
Provincia sa nachádza na severe Apeninského polostrova. V tejto provincií sa nachádzajú tri veľké jazerá (Lago d'Iseo, Lago di Garda a Lago d'Idro) a ďalšie menšie jazerá v horách.
Šport.
Taliansky futbalový klub Brescia Calcio hrá v súčasnosti v Serie B, druhej najvyššej talianskej futbalovej súťaži.
Bitka pri Mu-jie

Bitka pri Mu-jie (alebo Mu) bola vybojovaná v Číne v roku 1046 pred Kr. Viedla k pádu dynastie Šang, k nástupu dynastie Čou a začiatku feudálnej fázy čínskej histórie.
Pozadie.
V 13. storočí pred Kr. dosiahol vplyv dynastie Šang do oblasti, ktorá je dnes známa ako provincia Kan-su. Toto územie bolo obývané národom, známym ako Čou. 
&lt;br&gt;Wen (Ťi Čchang), vládca Čou, šangský vazal, obdržal od kráľa Ti Sin titul "Knieža Západu". Ti Sin použil Wen-a v čase svojej juhovýchodnej vojenskej kampane ako strážcu svojho chrbta. Šou Sin, obávajúc sa rastúcej Wenovej moci, ho dal uväzniť. Wenov syn Wu Ťi Fa sa postavil do čela revolty Čou.
Bitka.
Wu stál v čele armády v počte asi 50 000 mužov. Ti Sinova armáda bola zapojená do vojny na východe, preto musel dať zbrane do rúk otrokom, aby mal kto brániť jeho hlavné mesto. Otroci po boji netúžili a pridali sa k armáde Čou. Čou tak ľahko zvíťazili a pripravili porazeným údajne nemilosrdný krvavý kúpeľ. Po bitke spáchal Ti Sin vo svojom paláci samovraždu a prenechal tak víťazovi vládu nad takmer celým údolím Chuang-che. Wu sa tak stal prvým vládcom dynastie Čou.
Jacques de Molay

Jacques de Molay (* medzi 1240-1250 – † 18. marec 1314 Paríž, Francúzsko) bol nižší francúzsky šľachtic, ktorý sa stal 23. a oficiálne posledným veľmajstrom rytierskeho rádu Templárov. Pred ním túto funkciu zastával veľmajster Thibaud Gaudin. 13. októbra 1307 bol zatknutý a neskôr postavený pred inkvizičný súd. 
Po oficiálnom zrušení rádu pápežskou bulou "Vox in Excelso" v roku 1312 ho 18. marca 1314 vo vykonštruovanom procese odsúdili za kacírstvo, čarodejníctvo a ďalšie zločiny na doživotie. Nato svoje priznanie, vynútené mučením, odvolal a ešte v ten deň bol na príkaz francúzskeho kráľa Filipa IV. upálený. 
Podľa legendy veľmajster Jacques de Molay tesne pred svojou smrťou preklial francúzskeho kráľa Filipa IV., ministra i pápeža Klementa V. a všetkých povolal, aby sa do roka a do dňa zodpovedali zo svojich činov pred Božím súdom. Všetci traja prekliati zomreli ešte v ten istý rok.
Ľan siaty

Ľan siaty ("Linum usitatissimum") je liečivá rastlina z čeľade ľanovité ("Linaceae").
Opis.
Kultúrny ľan je možné rozdeliť z hospodárskeho hľadiska na: priadny, olejno-priadny, olejný. Semeno olejného ľanu obsahuje 30-40% tuku, 25% bielkovín a 8% vody. Kolovitý koreň olejného ľanu môže prerastať na hlbokých pôdach až do hĺbky 1,0 m, bočné korene tvoria jemnú rozvetvenú sieť do hĺbky 0,3 m. Pri priadnom ľane vyrastá jedna hlavná stonka, u olejného je rozvetvenie od spodnej časti stonky výrazné (viac výhonkov). Ľan je samo- a cudzoopelivou rastlinou. Farba semena (podľa odrôd) je rozdielna od žltej po stredne hnedú.
Čou (dynastia)

Dynastia Čou alebo Čouovci (, ) vládla na území dnešnej Číny v rokoch 1122 pred Kr. – 256 pred Kr.. Nahradila dynastiu Šang a predchádzala vláde dynastie Čchin. Jej vláda bola najdlhšou v celej čínskej histórii a počas nej nastúpila v Čine železná doba.
Kmeň Čouov bol pôvodne tributárnym štátom podriadeným štátu Šangov. Okolo roku 1046 pred Kr. porazil Šangov v bitke pri Mu-jie. Vláda v čouskom kráľovstve bola rodovo založená, kráľ bol nositeľom moci a zároveň hlavou rodu. Kráľovstvo sa rozširovalo tak, že kráľ umožnil členovi rodu vybudovať v určitej oblasti vazalský štát a dal mu na to prostriedky (vojakov a osadníkov). 
Mandát nebies.
Koncept Mandátu nebies vyvinuli Čouovia na legitimizáciu prevzatia moci od Šangov. Legitimitou politickej moci teda už nebola vôľa predkov, ale viac či menej overiteľné kvality vlády, ktorá sa merala ctnosťou panovníka. Mandát sa neudeľoval navždy, pri nedostatku a úpadku ctnosti oň mohol panovník prísť. To sa stalo v prípade kráľa Joua (781771 pred Kr.), za ktorého vlády došlo k mnohým pohromám, zaznamenaným o. i. aj v "Knihe piesní", zanedbal vládnutie a dopustil, aby sa barbari zmocnili hlavného mesta.
Po dobytí hlavného mesta utiekol princ Ťi I-ťiou na východ, kde založil nové hlavné mesto. Táto udalosť rozdeľuje dobu vládnutia dynastie na obdobie západných Čou a obdobie východných Čou. Kým počas obdobia západných Čou bola dynastia silná a dosiahla vrchol svojej moci, za panovania dynastie východných Čou, ktorá sa ďalej delí na obdobie jari a jesene (722453 pred Kr.) a obdobie bojujúcich štátov (453221 pred Kr.), bola vláda čouských panovníkov len formálna a reálna moc bola v rukách regionálnych panovníkov. 
Dynastia zanikla roku 221 pred Kr., keď kráľ štátu Čchin dokončil dobývanie čínskych štátov, oznámil, že preberá mandát nebies, vyhlásil sa za cisára a začal vládnuť pod menom Čchin Š’-chuang-ti.
Šang (dynastia)

Dynastia Šang (alebo Šangovci, tiež Jin) vládla v severovýchodnej oblasti súčasnej Číny v období približne od 1766 do 1046 pred Kr. Je prvou čínskou dynastiou, ktorá po sebe zanechala písomné záznamy a to hlavne nápisy na vešteckých kostiach. Vládu prevzala po legendárnej dynastii Sia a po bitke pri Mu-jie ju odovzdala dynastii Čou.
Šangská spoločnosť bola charakteristická prísnou organizáciou a hierarchickým usporiadaním. Na čele dedičnej monarchie stál kráľ – wang, sídliaci v hlavnom meste An-jang. Vládnuca privilegovaná vrstva bola z radov kráľovho príbuzenstva. V hierarchickej pyramíde bola na druhom mieste vrstva tvorená členmi obcí, teda základnou masou obyvateľstva a z nej rekrutovaných príslušníkov armády. Najnižšia vrstva pozostávala z neslobodných a bezprávnych ľudí, predovšetkým vojnových zajatcov. Militaristická spoločnosť dynastie Šang ovládala umenie výroby a spracovania bronzu, ktorý bol používaný najmä na konštrukciu zbraní. Aj vďaka tomu nebola táto dynastia po stáročia pokorená nepriateľmi.
Tarent

Tarent (tal. "Taranto", lat. "Tarentum") je mesto v provincii Tarent, v regióne Apúlia, v Taliansku. V roku 2010 mal 191 810 obyvateľov.
Dejiny.
Tarent bol založený v roku 706 pred Kr. spartskými osadníkmi. Čoskoro sa stal významným mestom v rámci Magny Graecia, oblasti v južnom Taliansku, ktorá bola osídlená Grékmi v 7. storočí pred Kr.
Spočiatku bol Tarent zriadením monarchiou, pravdepodobne vymodelovanou na základe tej, ktorá bola v Sparte. Rozvoj Tarentu bol obmedzený, kvôli odporu obyvateľov strednej Apúlie. Tarent a jeho spojenci boli týmito skupinami porazení a v Tarente bola nastolená demokracia. V Peloponézskych vojnách Tarent podporoval Peloponézsky spolok, odmietol pomoc Aténam a poslal svoje loďstvo na pomoc Peloponézskemu spolku.
V roku 367 pred Kr. podpísali Etruskovia a Kartágo pakt, ktorý mal zamedziť prílišnému vplyvu Tarentu.
Pod vládou Archyta dosiahol Tarent svoj najväčší rozmach. Bolo najdôležitejším mestom Magny Graecia, najvyužívanejším prístavom v južnom Taliansku a mal najväčšie loďstvo a armádu v južnom Taliansku. Ale po smrti Archyta začal pomaly Tarent upadať.
Na začiatku 3. storočia pred Kr. začala rozrastajúca sa Rímska ríša ohrozovať Tarent. Tarent chcel zamedziť narastajúcemu vplyvu Ríma v južnom Taliansku, keďže túto oblasť, s mnohými gréckymi mestskými štátmi, považoval za svoje domínium. V roku 282 pred Kr. sa pri búrke dostali rímske lode až do Tarentu (ktorý s Rímom podpísal dohodu o tom, že rímske lode sa nesmú priblížiť k Tarentu) a Tarent, ktorý to považoval za agresívny akt, potopil štyri rímske lode a piatu zajal. Po neúspešných pokusoch o urovnanie sporov zo strany Rimanov nakoniec došlo k Pyrrhovej vojne, v ktorej napokon zvíťazil Rím, čím sa Tarent dostal pod rímsku nadvládu.
Počas druhej púnskej vojny Rimania opevnili mesto množstvom vojakov, z obavy, že by mohlo prejsť na Hannibalovu stranu. Obyvateľom Tarentu sa však podarilo Hannibala vpustiť do mesta, no ten však nedokázal dobyť mestskú pevnosť a nemohol mesto teda naplno využiť. Rímu sa napokon mesto podarilo oslobodiť, po zrade na strane Hannibalovho vojska.
Cez mesto viedlo rozšírenie cesty Via Appia.
Odumorkovka

Odumorkovka je potok na hornej Orave, vo východnej časti okresu Námestovo. Je to pravostranný prítok Rabčického potoka, meria 3,7 km a je tokom VII. rádu.
Potok preteká najvýchodnejšou časťou geomorfologického celku Podbeskydská brázda, pramení na severnom svahu Poprovky (934,5 m n. m.) v nadmorskej výške cca 835 m n. m., na katastrálnom území obce Rabčice, neďaleko štátnej hranice s Poľskom. Od prameňa tečie sprvu na západ, následne sa stáča, pokračuje severojužným smerom a preteká zastavaným územím obce. Pri miestnej časti Sadľová Raľa priberá sprava krátky prítok z južného úpätia Upladiska (891,4 m n. m.), prechodne sa stáča na juhovýchod a zľava priberá prítok zo severozápadného svahu Kvakovej (852,5 m n. m.). Odtiaľ už tečie znovu severojužným smerom v blízkosti intravilánu obce a juhovýchodne od jej stredu sa v nadmorskej výške približne 706 m n. m. vlieva do Rabčického potoka.
Llanfairpwllgwyngyllgogerychwyrndrobwllllantysiliogogogoch

Llanfairpwllgwyngyllgogerychwyrndrobwllllantysiliogogogoch alebo skrátene Llanfairpwllgwyngyll je dedina na ostrove Anglesey vo Walese. Je populárna vďaka svojmu dlhému menu. V preklade z waleštiny znamená „Kostol svätej Márie v doline bielych liesok blízko prudkého víru a kostola svätého Tysilia z červenej jaskyne“.
Záhoranka

Záhoranka je potok na hornej Orave, vo východnej časti okresu Námestovo. Je to ľavostranný prítok Bystrej, meria 5,9 km a je tokom VI. rádu.
Pramení v Oravských Beskydách, v južnej časti podcelku Babia hora, na južnom svahu Jedle (1 348,5 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 180 m n. m. Na hornom toku tečie severojužným smerom lesnatým prostredím v lokalite Palkoš, kde zľava priberá dva prítoky prameniace západne od hraničnej kóty 1 010,8 m. Odtiaľ pokračuje juhozápadným smerom, vstupuje do Podbeskydskej brázdy, z pravej strany priberá prítok (dĺžka 1,5 km) z juhozápadného svahu Jedle, prechodne sa stáča na juh a zľava priberá prítok (763,7 m n. m.) z lokality Končina. Následne tečie juhozápadným smerom močaristým územím, kde zľava priberá dva krátke prítoky vytekajúce z rašelinísk. Potom priberá prítok zo severozápadného svahu Bandíkovky (906,3 m n. m.), ďalej už pokračuje severojužným smerom a opäť z ľavej strany priberá prítok (706,3 m n. m.) zo západného svahu Bandíkovky. Na dolnom toku sa výrazne vlní, priberá ešte ľavostranný prítok z juhozápadného úpätia Bandíkovky a západne od obce Rabčice ústi v nadmorskej výške cca 688 m n. m. do Bystrej.
Soľný potok

Soľný potok môže byť:
Lýceum

Lýceum môže byť:
Soľný potok (prítok Polhoranky)

Soľný potok je potok na hornej Orave, na území okresu Námestovo. Je to ľavostranný prítok Polhoranky, meria 5,5 km a je tokom V. rádu.
Prameň.
Potok tečie v geomorfologickom celku Podbeskydská brázda, pramení na juhovýchodnom svahu Turne (890,8 m n. m.) v nadmorskej výške cca 760 m n. m. 
Opis toku.
Najprv tečie juhojuhovýchodným smerom, v pramennej oblasti priberá sprava krátky prítok z južného svahu Turne a tečie popri osade Slaná voda na ľavom a známom slanom prameni na pravom brehu. Ďalej priberá prítok (691,8 m n. m.) z juhovýchodného úpätia Taľagovej grapy (801,8 m n. m.) a pokračuje severojužným smerom. Napokon preteká obcou Rabča, podteká štátnu cestu I/78 a v blízkosti intravilánu tejto obce ústi v nadmorskej výške približne 636 m n. m. do Polhoranky, iba 100 m proti prúdu od sútoku Polhoranky s Bystrou.
Slaná voda

Slaná voda môže byť označenie pre:
Šang

Šang môže byť:
Thomas Vanek

Thomas Vanek (* 19. január 1984, Baden, Rakúsko) je bývalý rakúsky profesionálny hokejista. Jeho matka je Slovenka, otec Čech.
Kariéra.
V roku 2003 ho draftoval v prvom kole z celkového 5. miesta klub NHL – Buffalo Sabres. Stal sa tak najvyššie draftovaným Rakúšanom v histórii. Počas výluky v zámorskej NHL (2004/2005) pôsobil v záložnom tíme Buffala v Rochester Americans (AHL), kde v 74 zápasoch nazbieral rekordných 68 bodov (42 gólov, 26 asistencií). V NHL debutoval v sezóne 2005/2006 v drese Buffala. V júli 2007 so Sabres podpísal zmluvu na sedem rokov. Za Buffalo si v NHL pripísal 583 štartov, v ktorých získal 467 kanadských bodov za 245 gólov a 222 asistencií. Počas výluky v zámorskej NHL (2012/2013) pôsobil v rakúskom tíme Graz 99ers.
Dňa 28.10.2013 vybuchla v NHL prestupová bomba a Thomas Vanek prestúpil do tímu New York Islanders 
Reprezentácia.
Za rakúsku reprezentáciu hral na majstrovstvách sveta 2004, 2009 a 2013.
Slaná voda (prameň)

Slaná voda je názov unikátneho minerálneho prameňa na hornej Orave, v katastri obce Oravská Polhora v severnej časti okresu Námestovo.
Poloha.
Prameň vyviera na katastrálnom území obce Oravská Polhora v geomorfologickom celku Podtatranská brázda, na pravom brehu Soľného potoka pri rovnomennej osade, na úpätí vrchu Talagova grapa (801,8 m n. m.). 
Hydrogeológia.
Z hľadiska regionalizácie minerálnych vôd Slovenska patrí do oblasti minerálnych vôd flyšového pásma (flyšové pásmo) a je typom tzv. flyšových kyseliek. Tie vznikli vylúhovaním morskej soli v sedimentoch reliktných morí. Z prameňa vyviera alkalická slaná jódobrómová minerálna voda s obsahom soli 50 g/1 kg vody, čo ju koncentráciou zaraďuje k tzv. ruským rosolom (najsilnejšia mineralizácia zo všetkých flyšových soľaniek i soľaniek karpatských neogénnych zníženín). Obsah jódu je približne 135 mg/kg, obsah sírovodíka 5,5 mg/l. Soľanka preto patrí k najhodnotnejším jódovým liečivým vodám známym na území Slovenska.
Dejiny.
V okolí vyviera viacero podobných prameňov, ktoré boli známe už v 16. storočí. Slané pramene slúžili v rokoch 1863 – 1918 na liečbu kožných a ženských ochorení v miestnych kúpeľoch. V súčasnosti je prameň upravený a voľne prístupný. V oblasti boli v prebehu 80. a 90. rokov 20. storočia odvŕtané viaceré hydrogeologické a prieskumné vrty, ktoré potvrdzujú prítomnosť reliktných marinogénnych vôd.
Prístup.
Do osady Slaná voda vedie spevnená cesta, ktorá odbočuje z cesty I/78 v obci Oravská Polhora. Prameň sa nachádza cca 2,5 km od obce, naľavo od prístupovej cesty, pred mostom ponad Soľný potok.
Čou

Čou (pchinjin: Zhou) môže byť:
Ummagumma

Ummagumma je kombináciou progresívneho a psychedelického rocku na dvojalbume od skupiny Pink Floyd, ktorý bol vydaný v roku 1969. Prvý disk obsahuje nahrávky ich vtedajších hlavných hitov zo živých koncertov. Druhý obsahuje individuálne kompozície každého člena skupiny.
O albume.
Ummagumma je dvojalbum. 
Prvý disk bol nahrávaný naživo 27. apríla, 1969 v klube "Mothers" v Birminghame a nasledujúci týždeň 2. mája v "Manchester College of Commerce". 
Druhý disk obsahuje štyri sólové segmenty, na každej polovici vtedajšej vinylovej platne má každý člen svoju časť.
Album bol vydaný v 25. októbra, 1969 v Spojenom kráľovstve a 10. novembra, 1969 v USA. Umiestnil sa v hitparádach na piatom mieste v UK a na 74-tom mieste v USA. Bol to prvý album skupiny Pink Floyd, ktorý sa dostal v USA do prvej stovky rebríčka popularity. Zlatú platňu album v USA získal vo februári 1974 a platinovú v marci 1994.
Roku 1987 vyšla reedícia albumu na dvoch CD. Digitálne remastrovaná verzia bola vydaná roku 1994 v Spojenom Kráľovstve a v roku 1995 v USA.
Rudolf Diesel

Rudolf Christian Karl Diesel (* 18. marec 1858, Paríž, Francúzsko† 29. september 1913, Lamanšský prieliv) bol nemecký inžinier a vynálezca.
Životopis.
Vyrastal v Paríži do roku 1870, kedy jeho rodina odišla do Anglicka; začala prusko-francúzska vojna. Istú dobu žil v Londýne, odkiaľ bol poslaný do Augsburgu, rodného mesta svojho otca, aby tu pokračoval v štúdiu na priemyselnej škole. Inžiniersky diplom získal na technike v Mníchove. 
Ako veľmi schopný študent bol predstavený Carl von Lindemu, inžinierovi, ktorý sa špecializoval na projektovanie a výrobu chladiacich zariadení. V roku 1880 začal pracovať v Lindeho parížskej firme. Jeho úlohou bolo teoretické zdokonalenie spaľovacieho motora pri využití Carnotovho cyklu. Venoval tomuto problému veľa času, robil pokusy s použitím amoniaku ako paliva. V roku 1890 sa stal inžinierom v Lindeho firme v Berlíne. V ďalšom období pracoval na vylepšení spaľovacieho motora. Výsledkom bol patent, ktorý dostal v roku 1892, v nasledujúcom roku vydal potom tlačou prácu Teória a konštrukcie ekonomického spaľovacieho motora, vysvetľujúce podstatu jeho myšlienky. Jeho publikovaná práca zaujala Otta Kellera, ktorý už skôr publikoval princíp fungovania motora a tak sa Diesel dostal do sporu s Kellerom. 
Po dlhom vyjednávaní sa nakoniec dohodol s Kellerom a ponúkol mu ako kompenzáciu 3000 nemeckých mariek ročne za poradenskú zmluvu, keď Keller ustúpi od patentového sporu. Sám Diesel uznal, že myšlienku Kellera dotiahol do úspešného konca. Po urovnaní sporu Diesel cestoval po celom svete a predával licencie na svoj motor, počas krátkej doby sa stal milionárom. Niekoľkokrát odmietol ponuku námorníctva s odôvodnením, že jeho motor nie je k dispozícii pre vojnové účely. Diesel chcel nech jeho motor slúži pre obchodné plavidlá.
Posledné roky svojho života venoval Diesel prácu nad konštrukciou motora pre potreby moreplavby, hoci ho trápilo zdravie. 
28. júla 1999 bola jeho menom pomenovaná planétka Diesel s katalógovým číslom 10093. Na jeho počesť je od roku 1953 nemeckým Inštitútom pre vynálezy udeľovaná Medaila Rudolfa Diesela.
Časový granát

Časový granát je typ granátu, ktorý je iniciovaný po oneskorení (možnosť boja v lese, možnosť odhodu granátu späť) aktivovaný pred alebo po vrhu. V Ozbrojených silách Slovenskej republiky je zavedený typ "RG F1".
Charakteristika RG F1.
Trieštivý, obranný, časový, aktivovaný po vrhu, zapaľovač UZRGM. Vybuchuje za 3,2 – 4,2 sekundy od aktivácie. Hádže sa z krytu.
Superhrdina

Superhrdina je fiktívna postava, ktorá sa vyskytuje najmä v literatúre, komikse a filme. Na rozdiel od bežných hrdinov je obdarený buď výnimočnými schopnosťami napr Superman, alebo mimoriadnym technologickými možnosťami, ako napr. Batman, Black Panther, Iron Man prípadne ich kombináciou.
V 30. a 60. rokoch 20. storočia, v tomto poradí, Golden Age a Silver Age of DC Comics a Marvel Comics pôvodné postavy superhrdinov vrátane Superman, Batman, Spider-Man a Hulk.
História.
V minulosti by sa dali medzi superhrdinov zaradiť mytologickí hrdinovia. V starovekých bájach a mýtoch hrdinovia podávajú nadľudské výkony, čo je dôsledkom ich mimoriadneho a často božského pôvodu. Stredoveká literatúra sa zameriava na rytierov, ktorí v bojoch dokážu premôcť desiatky protivníkov. V knihe Thomasa Maloryho Artušova smrť nachádzame niektoré klasické zápletky superhrdinskej literatúry. 
Prvým typickým literárnym superhrdinom je Scarlet Pimpernel, ktorý má dvojitú identitu. Ďalšími sú Shadow, Tarzan, John Carter. V roku 1938 vytvorili r Jerry Siegel a Joe Shuster postavu Supermana, ktorý v sebe obsiahol všetky superhrdinské znaky. Tým sa začala tzv. zlatá éra komiksu. Postavy superhrdinov si čoskoro našli cestu na filmové plátna. Jedným z najznámejších je Zorro.
Zlomom vo vnímaní komiksových superhrdinov bol nástup Stana Leeho, ktorý priniesol do boja superhrdinov bežný ľudský faktor, rast postavy a jej vývin, a tým priblížil superhrdinov čitateľom. 
Obdobie po roku 1970 bolo charakterizované vzostupom záujmu o antihrdinov. Po tejto ére sa literatúra a komiks sústredili na drastické zmeny v životoch superhrdinov napr. Batman Temný rytier, alebo Supermanova smrť. Podobné trendy pokračujú dodnes, pričom nadprirodzené schopnosti často získavajú ľudia, ktorí o ne nemajú záujem, čo vyvoláva vnútorný konflikt v ich živote, napríklad niektoré postavy zo seriálu 4400 majú superschopnosti, ale vo všeobecnosti sú pre nich a ich okolie viac bremenom ako prínosom.
Komiksoví superhrdinovia.
DC Comics
Superhrdinské tímy
Marvel Comics
Superhrdinské tímy
Image Comics
Superhrdinské tímy
Filmoví a seriáloví superhrdinovia.
Väčšina filmových superhrdinov sú adaptácie románov a komiksov. Superhrdinovia vytvorení pre film a televíziu, bez základu v literatúre a komiksoch. 
Superhrdinské tímy
Samantha Stosurová

Samantha Jane "Sam" Stosurová (* 30. marec 1984, Brisbane, Austrália) je bývalá austrálska tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 1 turnaj WTA v dvojhre a 22 turnajov vo štvorhre.
Mímu

Mímu (angl. "Vaavu") je atol na Maldivách. Hlavné mesto atolu je Muli. Skladá sa z 33 ostrovov, z toho 9 je obývaných. Počet obyvateľov je 6 561 . Atol riadi Abdul Rasheed Ali. Tento administratívny atol sa rozkladá na atole Mulaku.
Diggaru

Dhiggaru () je jeden z obývaných ostrovov na atole Mímu na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 195 (jún 2006), dĺžka ostrova 280 m, šírka 250 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 118,51 km.
Kolufusi

Kolufusi () je jeden z obývaných ostrovov na atole Mímu na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 249 (jún 2006), dĺžka ostrova 2 475 m, šírka 450 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 155,87 km.
Madifusi

Madifusi () môže byť ostrov:
Uhlové zrýchlenie

Uhlové zrýchlenie je derivácia vektora uhlovej rýchlosti "ω" podľa času, alebo druhá derivácia vektora uhlovej dráhy "φ" podľa času. V sústave SI má jednotku rad.s-2. (radián za sekundu2)
Uhlové zrýchlenie je zmena uhlovej rýchlosti za jednotku času.
Výpočet.
Úhlové zrýchlenie možno určiť ako prvú deriváciu uhlovej rýchlosti formula_1 podľa času formula_2, tzn.
alebo tiež ako druhú deriváciu uhlovej dráhy podľa času
alebo tiež:
John Carter

John Carter je literárnou postavou z diel Edgara Rice Burroughsa, ktorý vystupuje v sérii románov o Marse. Prvýkrát sa objavuje v románe "Princezná z Marsu", ktorý bol napísaný v roku 1911. Po tomto románe nasledujú ďalšie časti. 
Charakteristika.
John Carter je Američan, ktorý bojoval vo vojne Severu proti Juhu. Po skončení vojny odchádza hľadať zlato do Arizony, kde pri nehode zdanlivo umiera. Vo forme astrálnej projekcie sa prenesie na Mars. Jeho telo je však rovnaké ako na Zemi. Vďaka nižšej gravitácii Marsu je oveľa silnejší ako obyvatelia Marsu. Počas dobrodružstiev sa stáva záchrancom planéty a získa si princeznú Dejah Thoris. V pokračovaní príbehov na Marse umiera, aby sa opäť mohol vrátiť na Zem.
John Carter v iných dielach.
Komiks Alana Moorea Liga výnimočných prináša obraz Johna Cartera, ktorý bojuje spolu s Ransomom a pôvodnými obyvateľmi Marsu proti útočníkom z Wellsovej "Vojny Svetov".
The Band

The Band bola rocková kapela, ktorá bola aktívna v rokoch 19671976, neskôr v rokoch 19831999. Členmi pôvodnej skupiny boli štyria hudobníci z Kanady, Robbie Robertson (gitara, klavír, vokály), Richard Manuel (klavír, harmonika, bicie, saxofón, organ, vokály), Garth Hudson (organ, klavír, clavinet, akordeón, syntetizátor, saxofón) a Rick Danko (basová gitara, husle, trombón, vokály) a jeden zo Spojených štátov, Levon Helm (bicie, mandolína, gitara, basová gitara, vokály).
Členovia skupiny The Band začali spolu hrať v rokoch 1958 až 1963 ešte pod názvom The Hawks ako sprievodná (rockabilly) kapela speváka Ronnie Hawkinsa. Po ukončení tejto spolupráce v roku 1964, spolu so šiestym členom saxofónistom Jerry Penfoundom, boli známi pod názvom "The Levon Helm Sextet", po Penfoundovom odchode ako "Levon and the Hawks". 
V roku 1965 skupina vydala singel „the Canadian Squires“. V tomto období si na dva koncety najal Bob Dylan najskôr dvoch členov kapely, Helma a Robertsona, neskôr v roku 1965 celú skupinu na americké turné a v roku 1966 na svoje svetové turné. Bob Dylan sa s touto formáciou stretol aj pri neformálnom nahrávaní, z ktorého bol neskôr v roku 1975 vydaný album "The Basement Tapes". Viac menej anomymný, nekonkrétny názov „The Band“ („kapela“, „skupina“...) tejto zostave akosi prischol počas tohto koncertného turné, ktoré im na druhej strane vytvorilo kredit. Kapela začala pracovať a nahrávať vlastný hudobný materiál. Z ich skladieb vznikli dva z najuznávanejších hudobných albumov konca 60. rokov 20. storočia: ich debut z roku 1968 s názvom "Music from Big Pink" (so singlom „The Weight“) a v roku 1969 album "The Band". K rozpadu skupiny došlo v roku 1976, no v roku 1983 kapela začala spolu hrať bez jedného zo zakladajúcich členov, gitaristu Robbie Robertsona.
Napriek tomu, že kapela The Band bola populárna skôr u hudobných žurnalistov a ďalších hudobníkov ako u verejnosti, skupina je uznávaná a považovaná za významnú. V roku 1989 bola uvedená do "Kanadskej hudobnej siene slávy", v roku 1994 do "Rokenrolovej siene slávy", v roku 2004 ju časopis "Rolling Stone" dal na 50. miesto zoznamu stovky najväčších umelcov všetkých čias a v roku 2008 si prevzala za svoje celoživotné dielo cenu Grammy
Waylon Smithers

Waylon Smithers mladší je fiktívna postava z amerického animovaného seriálu Simpsonovci. Hlas mu prepožičal Harry Shearer (v českom znení Mojmír Maděrič).
Je to najvernejší spolupracovník a opatrovateľ Montgomeryho Burnsa. Pracuje v jadrovej elektrárni ako jeho otec, ktorý zomrel pri výbuchu. V epizóde „Telecí léta“ sa Homerovi vracajú spomienky z detstva. V spomienkach sa vrátil do doby 12 rokov, keď našiel v jazere mŕtvolu Waylonovho otca. Ukázalo sa že jeho telo ukryl M. Burns. Smithers tajne miluje M. Burnsa, snaží sa mu to už dlhšiu dobu naznačiť. Jeho vzťah sa rozpadol práve kvôli Burnsovi. Mal manželku. Taktiež neprijal lepšie platenú prácu v konkurenčnej elektrárni. Medzi jeho záľuby patrí zbieranie bábik „Malibu Stacy“.
Auch

Auch (okcitánsky Aush) je francúzske mesto v departemente Gers v regióne Midi-Pyrénées. V minulosti bolo strediskom Gaskoňska.
Geografia.
Mesto leží približne v strede departementu Gers medzi riekami Baise a Arrats na rieke Gers.
Dejiny.
V rímskej dobe ležalo mesto na križovatke ciest Périgueux – Saint-Bertrand-de-Comminges a Bordeaux – Toulouse. Vtedy sa nazývalo "Elimberris".
Vývoj počtu obyvateľov.
"Počet obyvateľov"
Abraham Simpson

Abraham „Abe“ „Dedo“ J. Simpson () je fiktívna postava z amerického animovaného seriálu Simpsonovci. V originálnom znení ho dabuje Dan Castellaneta a do češtiny ho prerozprával Dalimil Klapka. 
Abe má 83 rokov a je všeobecne známy ako dedo Simpson. Často rozpráva historky o tom, čo sa vraj údajne stalo, ako napríklad, že on je tým, kto vynašiel kadibudky, alebo že vďaka nemu sa rozhádali psy a mačky. V období vojenskej služby býval veľmi šikovný. Je to "vojnový veterán", žije v domove dôchodcov v Springfielde, kam ho dal jeho syn Homer Simpson. Je to tvrdohlavý senilný starec. Rád sleduje seriál Matlock. Má ženu Monu Simpsonovú, ktorá je stíhaná zákonom. Má dvoch synov Homera Simpsona a Herberta Powella a dcéru Abbie. V mladosti svojho syna Homera iba zhadzoval. Medzi jeho priateľov patria jeho vrstovníci Jasper a Herman. Je dedom troch detí Lízi, Barta a Maggie Simpsonových.
Vonkajšie planéty

Vonkajšie planéty sú:
Operácia Glimmer

Operácia Glimmer bola jedna z krycích operácií, ktorých cieľom bolo odlákať pozornosť Nemcov od inváznych síl operácie Overlord smerujúcich k Normandii. Operácia sa začala 5. júna 1944 večer a uskutočnila ju 218. peruť Royal Air Force v spolupráci s plavidlami Royal Navy. Súčasne s ňou prebiehali operácie Taxable a Titanic.
Cieľ.
Cieľom operácie bolo vytvoriť pomocou zhadzovania kovových pások Window z lietadiel Short Stirling na nemeckých radaroch falošný obraz flotily plávajúcej k Boulogne južne od Calais, t. j. východne od skutočných vyloďovacích pláží. Pre dosiahnutie cieľa museli lietadlá letieť po predpísaných obdĺžnikových dráhach 8 x 2 míle, pričom po každom oblete sa posunuli o jednu míľu v smere dlhšej strany. Prelet malo vykonať 8 lietadiel v 2 vlnách, pri rozostupe lietadiel vo vlne 2 míle o odstupe vĺn 8 míľ. Cieľom rušenia boli radary Seetakt a Freya, preto museli mať pásky v tomto prípade väčšiu dĺžku (prispôsobenú vlnovej dĺžke radaru) ako inokedy - 1,8 m.
Vierohodnosť operácie bola doplnená nasledovnými prvkami:
Účinok.
Na rozdiel od sesterskej operácie Taxable, bola operácia Glimmer zaznamenaná nemeckými operátormi radarov. Informácia o prebiehajúcom falošnom vylodení sa objavila na veliteľstve Luftwaffe a spôsobila vyhlásenie plného invázneho poplachu pre oblasť Calais - Dunkerque.
Operácia Titanic

Operácia Titanic bola jedna z krycích operácií, ktorých cieľom bolo odlákať pozornosť Nemcov od inváznych síl operácie Overlord smerujúcich k Normandii. Cieľom operácie bolo simulovať zoskok parašutistov v dvoch oblastiach: južne od Caen a neďaleko Cap d'Antifer. Súčasne s ňou prebiehali operácie Glimmer a Taxable.
Priebeh.
Operáciu previedlo 29 bombardérov Short Stirling a Handley Page Halifax 90., 138., 149. a 161. perute Royal Air Force. Posádky zhadzovali počas letu pásky Window aby simulovali väčší počet lietadiel. Nad cieľmi zhodili špeciálnu pyrotechniku, ktorá mala po dopade simulovať zvuky boja. Zároveň bolo vysadených niekoľko príslušníkov SAS, ktorých úlohou bolo hlukom prispieť k vytvoreniu zdania prebiehajúcich bojov.
Veserkafova pyramída

Veserkafova pyramída alebo Rozpadnutá pyramída () sa nachádza pri Sakkáre v Egypte, bezprostredne pri Stupňovitej pyramíde.
Jej staviteľom bol faraón Veserkaf (okolo 2465–2458 pred Kr.), zakladateľ 5. dynastie a možno syn kráľovnej matky Chentkaus I. Od pyramíd 4. dynastie, ktoré mali vstup do vnútorných priestorov v severnej stene, sa Veserkafova pyramída líši tým, že ako prvá má vchod v dlažbe nádvoria, ktoré sa rozkladá pred ňou. Ním sa vstupovalo zostupnou chodbou, ktorá ústi do zásobnej miestnosti, predsiene a pohrebnej komory. V nej sa našiel čadičový sarkofág. Zádušný chrám bol výnimočne umiestnený pred južnou stenou pyramídy. Celý pyramídový komplex bol dosť poškodený už v staroveku, keď sa z objektov ťažil kameň. V priestoroch komplexu sa našla medzi inými fragmentami hlava pôvodne 5 m vysokej sochy faraóna, ktorá patrí, ak nepočítame Veľkú sfingu, k najstaršej známej kolosálnej soche panovníka zo starovekého Egypta. Pri juhozápadnom nároží sa nachádza kultová pyramída so zachovanými dvomi stupňami jadra a jednoduchou subštruktúrou. Pyramída Veserkafovej manželky, kráľovnej Neferhetepes, sa nachádza v oddelenom areáli s vlastným zádušným chrámom, a nadväzuje na panovníkov pyramídový komplex. Jej podzemná štruktúra je zjednodušenou verziou subštruktúry kráľovskej pyramídy.
O pyramídu sa egyptológovia zaujímali už od prvej polovici 19. storočia a s väčšími prestávkami pokračujú dodnes, vnútorné priestory sa podarilo úplne vyčistiť v roku 2007. Vzostupná cesta nebola ešte preskúmaná a údolný chrám ostáva stále neobjavený.
Alençon

Alençon je mesto na severozápade Francúzska. S počtom 27 325 obyvateľov (rok 2009) je to hlavné a zároveň najväčšie mesto departementu Orne v regióne Normandia.
Niektorí francúzski králi mali titul "vojvoda z Alençon", neskôr tento titul vždy dostal treťorodený kráľov syn.
V roku 1665 bola v meste vybudovaná manufaktúra, v súčasnosti tu je textilný a elektrotechnický priemysel a výroba fajanskej keramiky.
Môce

Môce sú osada v obci Motyčky v okrese Banská Bystrica.
Dejiny.
Prvá zmienka o osade je z roku 1754, keď sa tu usadil Baltazár Longauer, ktorého meno sa spomína v špaňodolinskej matrike v roku 1695 ako zomretý. Ako bydlisko pri jeho mene bola uvedená osada Môce (Mwocz).
Názov obce.
Pôvod mena osady Môce nie je celkom jasný. Prvýkrát sa ako osadný názov objavuje v tvare Mwocz 7. januára 1695. V osade rozšírené priezvisko "Môcik" vzniklo neskôr, pravdepodobne odvodením od pomenovania sídla. Prvýkrát sa s týmto priezviskom stretávame v roku 1736 (40 rokov po objavenom názve osady Môce). Vylúčené však nie je ani odvodenie pôvodného názvu od krstného mena niektorého z prvých osadníkov. Podľa jazykovedca Milana Majtána by to napr. mohlo byť z nárečovej podoby nemeckého mena Matz (latinské Mathias, slovenské Matej). Je teda možné, že krstné meno osadníka dalo meno osade, z čoho sa neskôr vyvinulo priezvisko Môcik.
Terajší stav.
Požiar v 80. rokoch zničil 3 chalupy a štýlovú zvonicu, ktorá je dodnes značená v turistických sprievodcoch.
Cez osadu prechádza turistická trasa, spájajúca osadu Bukovec (Motyčky) a Bully (Donovaly). V osade bol natočený film "Údolie smrti" a film podľa opery E. Suchoňa - "Krútňava".
Klingóni

Klingóni sú fiktívna humanoidná rasa bojovníkov v sci-fi Star Trek. Rasa vyzdvihuje česť ako najvyššiu morálnu vlasnosť. Z minulosti a počas života sa najviac hodnotí dosiahnutá sláva jednotlivca alebo jeho rodiny. 
Medzi Klingónov patrí nadporučík Worf zo seriálu ' a poručík B'Elanna Torresová zo seriálu '. 
Opis.
Klingóni majú mohutnú postavu, umocnenú metalickým vojenským oblečením (mimo uniformovaných členov Federácie). Majú výrazne zvrásnené vysoké čelo, tmavú pokožku, tmavé vlasy, vzbudzujú strach. Dlhé neupravené vlasy sú typické aj u mužov. Dožívajú sa 170 rokov. 
Majú tri pľúcne vaky, osemkomorové srdce, dve pečene, pevnejšiu stavbu vnútorných orgánov.
Kultúra.
Pochádzajú z planéty Qo'noS, centra kultúrneho a politického života. Umenie boja, množstvo vyhratých bitiek, bojové a taktické schopnosti sú hlavným kultúrnym bohatstvom Klingóna, celej jeho spoločnosti. Preto z typického pohľadu na kultúru nie je dostatočne spoločensky uvedomelý, neprejavuje jemné city (plač, súcit a pod.). Vyznáva a dodržiava však mnohé zvyky a tradície (často hrubého rázu), medzi pokoleniami sa odovzdávajú legendy. 
Politickým zoskupením je Klingónska ríša. Výkonnú moc predstavuje kancelár a Klingónska vysoká rada, ktorá sídli na Qo'noSe. Vládne patriarchizmus. Práva a spory sa riešia často konfliktným spôsobom - bojom medzi jednotlivcami, celými rodinami alebo v rámci celej ríše (trvalá hrozba občianskej vojny). 
Seriály a filmy.
Klingónska rasa sa objavuje vo väčšine seriálov a filmov už od začiatku Star Treku. Epizodicky sa seriál venuje udalostiam v Klingónskej ríši, sporom, prevratom a pod. Spojená federácia planét sa snaží udržať ustavený mier s Klingónskou ríšou, zabrániť spolčeniu s Romulanským impériom a tak zmene rovnováhy síl v kvadrante.
V seriáloch, ktoré zobrazujú hlavne udalosti z Federácie, sú unifomovanými členmi hviezdnej flotily Klingóni poručík Worf a poručík B'Elanna Torresová. Uvedené vlastnosti Klingónov sa v ich charakteroch príliš neprejavujú z dôvodu kázne a hierarchie hodností v hviezdnej flotile.
Worf je vydedencom svojej rasy, bol vychovaný ľudskými rodičmi na Zemi. Neskôr sa stal členom posádky hviezdnej lode USS Enterprise ako jediný Klingón. Získal hodnosť nadporučík, stal sa šéfom ochranky. Má syna s polovičnou Klingónkou. Torresová je polovičný človek a v seriáli väčšmi inklinuje k ľudskému spôsobu života. Kariérne dosiahla v hviezdnej flotile hodnosť poručík a post šéf inžiniera na hviezdnej lodi USS Voyager.
Global Political Trends Center

GPoT Centrum (v angličtine: "Global Political Trends Center", v turečtine: "Küresel Siyasal Eğilimler Merkezi") je výskumné stredisko, ktoré bolo zriadené pri Istanbul Kültür Univerzite v Istanbule v roku 2009. GPoT Centrum spoločne založili Dr. Mensur Akgun a Dr. Sylvia Tiryaki, ktorá sa narodila na Slovensku a vyštudovala na Univerzite Komenského v Bratislave.
Misia a ciele.
Primárnym cieľom a misiou jedného z najaktívnejších think-tankov v Turecku je publikovanie inovatívnych analýz rozoberajúcich súčasné ekonomické, politické a sociálne trendy v regionálnej ako i v medzinárodnej politike, organizovanie konferencií a workshopov, ktoré sa týkajú otázok medzinárodných vzťahov a sprostredkovávanie dialógu medzi občianskou spoločnosťou a médiami. Centrum sa okrem iného zameriava aj na analýzu tureckej zahraničnej politiky a pozíciu krajiny ako aktéra v regióne i vo svete.
Aktivity.
V súlade so svojimi cieľmi zorganizovalo GPoT Centrum viacero medzinárodných konferencií a projektov súvisiacich s cyperskou otázkou, kurdskou otázkou, turecko-arménskymi vzťahmi, ekonomickou krízou, prístupovými rokovaniami Turecka s Európskou úniou, arabsko-izraelským konfliktom a demokratizáciou Blízkeho východu. 
Partneri.
GPoT Center spolupracuje medzi inými aj so švédskym inštitútom SIIA (Swedish Institute of International Affairs), s francúzskym Centrom pre geostrategické štúdie, s libanonským CAUS (Centre for Arab Unity Studies), arménskou EPF (Eurasia Partnership Foundation), katarskou ADF (Arab Democracy Foundation), britskou LSE (London School of Economics), egyptským Ibn-Khaldun Centrom, českým EUROPEOM, či slovenskou SFPA (Slovenská spoločnosť pre zahraničnú politiku).
Juraj Buček

Juraj Buček (* 15. september 1973, Humenné) je bývalý slovenský futbalista. Svoju profesionálnu kariéru ukončil v klube Aris Solún.
Juraj Buček je odchovancom MŠK Tesla Stropkov. Neskôr chytal za Medzilaborce, odkiaľ odišiel do Humenného, ktoré v tom čase hrali Mars Superligu. V lete v roku 1997 oňho prejavili záujem zástupcovia gréckeho klubu Škoda Xanthi FC a následne ho kúpili. Tu sa stal legendou, keď odchytal 165 zápasov. Nakoniec sa stal hráčom Olympiacosu Pireus, aby o rok neskôr prestúpil do solúnskeho Arisu. V júli 2006 sa stal hráčom klubu gréckej regionálnej ligy Chalkida FC.
Kyselina salicylová

Kyselina salicylová, staršie tiež salicyl, je beta-hydroxyderivát kyseliny benzoovej. Jej názov pochádza z latinského názvu pre vŕbu, "Salix", z ktorej kôry možno kyselinu pripraviť.
Vlastnosti.
Je to bezfarebná kryštalická organická kyselina, slabo rozpustná vo vode (0,2 g/100 ml pri 20 °C).
V prírode vzniká pri metabolizme salicínu a účinkuje ako rastlinný hormón.
Príprava.
Kyselina sa dá pripraviť Kolbeho syntézou z fenolu. OH skupina fenolu sa nedá nukleofilne nahradiť, kvôli +M (mezomérnemu) efektu, ktorým zapája svoj voľný elektrónový pár do konjugácie v benzénovom kruhu, ale zato umožňuje substitúciu H v benzénovom kruhu. Ďalšie substitenty orientuje do polôh "orto" (2) a "para" (4). Na Kolbeho syntézu sa používa fenolát, kde O- je silnejší elektrodonor ako -OH. Zvýši sa tým elektrónová hustota na benzénovom jadre a teda do reakcie s fenolátmi vstupujú i slabšie elektrofilné častice. Fenolát sodný za prítomnosti CO2 dáva salicylan sodný a z toho za prítomnosti kyseliny (H+) možno získať kyselinu salicylovú.
Použitie.
V minulosti sa používala v potravinárstve ako konzervačná látka, dnes ju však nahradila kyselina benzoová (E210) alebo benzoan sodný (E211).
Dnes sa využíva v organickej syntéze. 
V medicíne kyselina salicylová slúži na prípravu farmaceuticky významnej kyseliny acetylsalicylovej, ktorá sa používa hlavne ako antiflogistikum (acylpyrín, aspirin).
Nabothova cysta

Nabothova cysta () alebo retenčná cysta krčka maternice je nezhubná cysta krčka maternice, ktorá vzniká uzatvorením vývodu hlienovej žľazy. Príčinou býva najčastejšie chronický zápal v oblasti krčka maternice.
Nabothove cysty sa klinicky neprejavujú, nespôsobujú u veľkej väčšiny žien žiadne ťažkosti a zistené sú väčšinou náhodne pri vyšetrení z iných príčin. Ich rozmery sú zväčša niekoľko milimetrov, len ojedinele dosahujú veľkosti viac ako  – veľké cysty môžu spôsobovať problémy z tlaku na okolité štruktúry. Často sa diagnostikujú pri vyšetrení magnetickou rezonanciou (MRI).
Zobrazenie pri MRI.
Nabothova cysta má v T1 vážení strednú alebo vyššiu signálovú intenzitu z dôvodu obsahu väčšej koncentrácie bielkovín. V T2 vážení je hyperintenzná, je oválna alebo okrúhla, ostro ohraničená a má hladké okraje.
Odlíšiť ju treba najmä od vzácnejšieho typu rakoviny krčka maternice, známeho ako "adenoma malignum", čo môže byť aj s pomocou MRI obťažné. Rozhodujúcim znakom je prítomnosť alebo neprítomnosť solídnej zložky v ložisku.
Medzinárodné letisko Habiba Bourguibu Monastir

 Medzinárodné letisko Habiba Bourguibu Monastir (po francúzsky: "Aéroport International de Monastir - Habib Bourguiba", po arabsky: مطار الحبيب بورقيبة الدولي) (IATA: MIR, ICAO: DTMB) je letisko v Monastire v Tunisku.
Najčastejšie je letisko využívané charterovými leteckými spoločnosťami privážajúcich turistov do hotelových komplexov na tuniskom pobreží. Slúži ako hlavné letisko pre mesto Sousse. Handling a pozemnú prevádzku vykonáva spoločnosť Nouvelair.
V roku 2007 letisko odbavilo 4 279 802 pasažierov a patrí medzi 10 najväčších afrických letísk.
Mary Cleavová

Mary Louise Cleaveová (; * 5. február 1947, Southampton, New York, USA – † 27. november 2023, Annapolis, Maryland, USA) bola americká astronautka, ktorá absolvovala 2 lety do vesmíru v raketopláne Atlantis, vysokoškolsky vzdelaná doktorka biológie, ekologička. V kozme strávila 11 dní.
Životopis.
Vyštudovala biológiu na univerzite v Colorade, titul doktorky potom získala po ďalšom štúdiu na univerzite v Utahu. 
Po letoch na obežnú dráhu Zeme v raketopláne sa do NASA vrátila, od 1. augusta 1993 pracovala v Goddardovom vesmírnom stredisku. 
Mary Cleave zomrela 27. novembra 2023. 
Lety do vesmíru.
V novembri 1985 bola v sedemčlennej posádke misie STS-61-B spolu s kapitánom letu Brewsterom Shawom, Bryanom O'Connorom, Sherwoodom Springeom, Jerrym Rossom, Charlesom Walkerom a mexickým astronautom Rodolfom Neri Velom. Druhý let raketoplánu Atlantis bol katalogizovaný v COSPAR ako 1985-109A. Mary sa stala 193. človekom vo vesmíre, desiatou medzi ženami. Stroj odštartoval z Kennedyho vesmírneho strediska na myse Canaveral (Florida), pristál na Edwardsovej leteckej základni v Kalifornii. 
Druhýkrát bola v misii označené v COSPAR ako 1989-033A, známejšej však ako let raketoplánu STS-30. Posádka bola tentoraz len päťčlenná (okrem Mary Cleaveové kapitán David Walker, Ronald Grab, Norman Thagard a Mark Lee) a jej hlavnou a splnenou úlohou bolo vypustiť do vesmíru umelú družice Magellan na Venušu. Miesto štartu aj pristátia bolo rovnaké, ako u predchádzajúceho letu.
Joe Gaetjens

Joseph Edouard Gaetjens známy aj pod skráteným menom Joe Gaetjens (* 19. marec 1924, Port-au-Prince, Haiti – † pravdepodobne 10. júl 1964, Fort Dimanche) bol haitsko-americký futbalista, ktorý reprezentoval na Majstrovstvách sveta 1950 v Brazílii. Známy sa stal predovšetkým vďaka víťaznému gólu, ktorý strelil na týchto Majstrovstvách sveta v zápase Druhej skupiny proti Anglicku.
Životopis.
Narodil sa na Haiti, jeho otec bol pôvodom Belgičan a matka Haiťanka. Do Spojených štátov prišiel v 40. rokoch 20. storočia študovať účtovníctvo na University of Columbia s podpory haitskej vlády, ktorá mu prispievala štipendiom. Popri štúdiu hral futbal za klub Brookhattan, s ktorým vyhral v sezóne 1944/1945 ligový titul.
V roku 1950 reprezentoval na Majstrovstiev sveta vo futbale v Brazílii, hoci nemal štátne občianstvo USA a spolu s ním ho nemali ďalší dvaja hráči - obranca Joe Maca a stredopoliar Ed McIlvenny, no napriek tomu im Medzinárodná futbalová federácia povolila hrať. Gaetjens tu nastupoval na pozícii útočníka, na drese mal číslo 8. Hral vo všetkých troch zápasoch v 2. skupine, najprv proti Španielsku (USA prehralo 1:3), proti Anglicku (USA vyhralo 1:0) a v poslednom zápase proti Čile (USA prehralo 2:5). Popularitu získal vďaka víťaznému gólu na 1:0, ktorý strelil v 37. minúte zápasu proti Anglicku, no nikdy nebol v tých časoch taký slávny v USA ako na Haiti či Európe, pretože tam nebol futbal do väčšej miery sledovaný. Anglicko sa v tomto roku po prvýkrát zúčastnilo Majstrovstiev sveta, v rokoch predtým nehralo, lebo sa považovalo za kolísku futbalu a nepotrebovalo si dokazovať, že je najlepšie. Tento výsledok je doteraz považovaný za jeden z najprekvapujúcejších v histórii Majstrovstiev sveta., za jeden z najpamätnejších výsledkov vo futbalových dejinách USA a stal sa významným míľnikom v dejinách futbalu v tejto krajiny, a taktiež rešpektu a nepodceňovania slabších súperov vo futbale na celom svete.
Na konci majstrovstiev sveta sa Gaetjens presťahoval do Francúzska, kde krátko hrával za Troyes a v roku 1954 sa vrátil späť na Haiti, kde sa stal hovorcom a podnikateľom. Zostal aj pri futbale, Haiti reprezentoval jedenkrát 27. decembra 1953 v kvalifikácii Majstrovstiev sveta 1954 proti Mexiku.
Dňa 8. júla 1964 ho zatkli armádne jednotky Françoisa Duvaliera známe ako Tontons Macoutes a predpokladá sa, že rovnako ako tisíce ďalších Haiťanov bol zastrelený. Pravdepodobne zomrel 10. alebo 11. júla vo Fort Dimanche. Jednou z možných príčin prečo bol zastrelený je fakt, že jeho otec sa zúčastnil na sprisahaní proti Duvalierovi. Takmer celá jeho rodina utiekla do USA, ale Joe sa rozhodol zostať, lebo sa nezaujímal o politiku a navyše si myslel, že ako futbalistovi mu neublížia.
V roku 1976 ho uviedli do Siene slávy amerického futbalu.
Bol jedným z hrdinov filmu amerického režiséra Davida Anspaugha "Hra ich života", v ktorom jeho postavu hral herec Jimmy Jean-Louis.
FC Schalke 04

FC Schalke 04 je nemecký futbalový klub so sídlom v Gelsenkirchene. Tento futbalový klub je tradičným a dlhoročným účastníkom nemeckej Bundesligy no po nevydarenej sezóne 2020/21 nečakane vypadol, avšak na konci sezóny 2021/22 sa klubu podarilo zaistiť návrat medzi nemeckú futbalovú elitu, a do Bundesligy postúpili späť z 1. miesta.
Externé odkazy.
Oficiálne stránky