Marián Varga

Marián Varga (* 29. január 1947, Skalica – † 9. august 2017, Chorvátsky Grob) bol slovenský hudobník, hudobný skladateľ, klavirista a hráč na Hammond organe. V kontexte česko-slovenskej hudobnej kultúry druhej polovice 20. storočia významná osobnosť hudobne sa pohybujúca tak v oblasti autonómnej, tzv. vážnej hudby; rockovej hudby; ako aj improvizovanej alebo experimentálnej hudby. V roku 1967 sa stal členom kapely Prúdy, s ktorou natočil a autorsky sa spolupodieľal na legendárnom albume "Zvoňte, zvonky". Marián Varga ovplyvnený Brianom Augerom a Keithom Emersonom založil v roku 1969 hudobnú skupinu Collegium musicum, ktorej albumy "Konvergencie", "Zelená pošta", "Collegium Musicum Live" alebo "Divergencie" predstavujú hlavné piliere česko-slovenskej rockovej hudby.
Po rozpade kapely Collegium musicum v roku 1979 sa Marián Varga hudobne prezentoval prostredníctvom sólových projektov, na ktorých skúmal oblasť experimentovania, „komponovania v okamihu“ alebo „vynachádzania hudby“: voľne a objavne v nej spájal princípy písanej a improvizovanej kompozície (na albume "Stále tie dni", 1984; "Hudobné Happeningy", 2018); rozvíjal metódu práce s modelom (na albumoch "Stále tie dni", 1984, "Solo in Concert", 2003). Marián Varga je aj spoluautorom hudby k prvému česko-slovenskému rockovému muzikálu "Cyrano z predmestia" z roku 1977. V roku 1982 získal Cenu Zväzu slovenských skladateľov za mimoriadny tvorivý prínos v oblasti slovenskej populárnej hudby s prihliadnutím na dvojalbum "Divergencie", roku 2003 mu bola udelená cena hudobnej akadémie za celoživotné dielo; v roku 2004 získava Veľkú cenu SOZA, v roku 2015 mu bol udelený Pribinov kríž druhej triedy za prínos pre slovenskú kultúru v oblasti hudobného umenia a Radio Head Awards za prínos do hudby. V roku 2016 dostal cenu Pavla Straussa, ktorá sa udeľuje významným slovenským osobnostiam za trvalý prínos v oblasti kultúry a umenia a v roku 2016 získal Krištáľové krídlo – ocenenie udeľované osobnostiam na Slovensku, ktoré dosiahli vo svojom odvetví mimoriadnej odbornosti a úspechu.
Životopis.
Narodil sa 29. januára 1947 v Skalici. V siedmich rokoch začal Marián Varga navštevovať Ľudovú školu umenia v Bratislave u profesorky Stelly Ondreičkovej: 
O dva roky neskôr, v roku 1956 začali Vargove návštevy a súkromné štúdium u jedného z popredných predstaviteľov slovenskej hudobnej moderny Jána Cikkera.
V roku 1959 zakladajú s kamarátom Vladimírom Bokesom a Jánom Kovářom v Pionierskom paláci klavírne trio. V tomto období sa pod vplyvom hudby D. Kardoša, I. Stravinského a B. Bartóka začínajú M. Varga a V. Bokes spontánne venovať kompozícii. Z tohto obdobia pochádza Sonatína pre klavír (nahratá na albume "Solo in Concert"). V roku 1962 komponuje Marián Varga cyklus 4 klavírnych miniatúr Letný deň, ktorý skomponoval pre svoju spolužiačku z Ľudovej školy umenia. Vo februári 1963 komponuje Malú suitu (M. Varga však uvádzal, že časti Canzona a Scherzino vznikli ešte v roku 1961). V septembri roku 1962 sa stáva študentom bratislavského konzervatória, na ktorom študoval dirigovanie, kompozíciu u Andreja Očenáša a klavír u Romana Bergera. Prázdniny roku 1964 trávi M. Varga nacvičovaním repertoáru na medzinárodnú interpretačnú súťaž Beethovenov Hradec, kde obsadil druhé miesto.
M. Varga v tej dobe ešte nebol ovplyvnený rockovou hudbou. Až v roku 1964 objavil nahrávky The Beatles, ktoré podnietili obrat v jeho hudobnom myslení smerom k piesňovej tvorbe a rockovej poetike. V roku 1967 odchádza z konzervatória a stáva sa členom hudobnej skupiny Prúdy.
Prúdy.
Hudobná skupina Prúdy vznikla v roku 1963. Jej zakladateľom je spevák a skladateľ Pavol Hammel (spolu s gitaristom Petrom Sallerom, hráčom na basgitaru Vladimírom Kaššayom a bubeníkom Františkom Machatsom). Kapela Prúdy patrí k prvým rockovým kapelám (v slovenskom kontexte označované adjektívom “big beatové”). V ich ranej tvorbe bol počuť vplyv kapiel ako The Shadows, The Troggs; samotný Pavol Hammel viac inklinoval k pesničkárom ako Bob Dylan alebo Donovan. V roku 1967 prichádza do kapely Marián Varga, ktorý spolu s Pavlom Hammelom vytvorili hudobný tandem, ktorého spolupráca vyústila do množstva neskorších hudobných projektov. Hlavný hudobný prínos Mariána Vargu v kapele Prúdy predstavovala nazaťaženosť rockovými vplyvmi a značný nadhľad nad oblasťou rockových hudobných idiómov, vychádzajúci z jeho backgroundu v tzv. vážnej hudbe.
Kapela Prúdy pravidelne vystupovala v rokoch 19671968 v programe Milana Lasicu a Júliusa Satinského Večery pre dvoch a v decembri 1967 sa zúčastnila na 1. česko-slovenskom beatovom festivale v Prahe, kde získala zvláštnu cenu za najlepší text k vlastnej skladbe („Balada o smutnom Jánovi“).
V novembri 1969 bola vydaná platňa "Zvoňte, zvonky", ktorá predstavovala v dobe svojho vzniku vyvrcholenie umeleckých snažení československej hudobnej kultúry v beatovej oblasti.
Skupina Prúdy spolupracovala na scénickej hudbe k filmu Ivana Hušťavu, Vlada Kubenka a i. "Čas, ktorý žijeme" a nahrala vianočné koledy do krátkeho filmu "Aleluja" (rež. Ivan Hušťava,1968).
Na konci roku 1968 vystúpili Prúdy na 2. česko-slovenskom beatovom festivale v Prahe, na ktorom Marián Varga skončil ako druhý najlepší inštrumentalista sezóny (na prvom mieste sa umiestnil gitarista Radim Hladík). Skladbou festivalu sa stala „Čierna ruža“. O skladbu „Čierna ruža“ prejavil záujem anglický hudobník a aranžér Les Reed, ktorý vystúpil na festivale Bratislavská lýra 1969. Marián Varga jeho ponuku odmietol.
V júli 1969 Marián Varga opustil kapelu Prúdy (po odchode ešte hosťoval na albume "Pokoj vám", ktorého vydanie však bolo v čase svojho vzniku zakázané; album vyšiel až v roku 1998). Marián Varga však s Pavlom Hammelom  spolupracoval takmer celú svoju kariéru; ich spolupráca je zachytená na albumoch: "Zelená pošta" (1972), "Na druhom programe sna" (1976), "Cyrano z predmestia" (1978), "Všetko je inak" (1989), "Labutie piesne" (1993). Marián Varga sa zúčastnil aj v comebackových koncertoch skupiny Prúdy v rokoch 1990, 1992 a turné v roku 1998. Okrajovo sa spolupodieľal aj na albume "Prúdy 1999".
Collegium musicum.
Po vypočutí si skupiny Trinity hammond-organistu Briana Augera s Julie Driscollovou na festivale Bratislavská lýra 1968 a tria The Nice s organistom Keithom Emersonom na 2. beatovom koncerte v Prahe (1968) sa Mariánovi Vargovi otvorili nové umelecké priestory spojené s inštrumentálnym variantom rockovej hudby. Už v roku 1969 založil trio Collegium musicum, ktoré patrilo k prvým lastovičkám európskeho artrocku.
Kapela v zložení Marián Varga spolu s Dušanom Hájekom (bicie) a Fedorom Letňanom a neskôr Fedorom Frešom (basgitara) sa špecializovala na široko koncipované inštrumentálne kompozície zväčša experimentálneho charakteru. Vargova hudobná koncepcia získala mimoriadny ohlas a jej prvé nahrávky sú míľnikom vo vývoji  slovenskej rockovej hudby. Prinášajú na jednej strane adaptácie či improvizačne dotvárané adaptácie skladieb písanej hudby (Haydn, Rimskij-Korsakov, Stravinskij, Bartók), na druhej strane avantgardne ladené sónické konštrukcie.
V júli roku 1970 vydáva kapela EP "Hommage à J.S.Bach / Ulica plná plášťov do dažďa" a v októbri 1970 bol v Prahe nahratý prvý eponymný album "Collegium musicum".
V roku 1971 prichádza do kapely gitarista František Griglák a Collegium musicum nahráva v experimentálnom štúdiu Československého rozhlasu album "Konvergencie". Album predstavuje juxtapozíciu štyroch kontrastných druhov hudby: art-rockovú suitu vychádzajúcu z témy Rimskeho-Korsakova, vianočnú kantátu (PF 1972), „Piesne z kolovrátku“ (ktoré otextoval Kamil Peteraj a naspieval Pavol Hammel) a elektroakustickú kompozíciu „Eufónia“. Dvojalbum Konvergencie zaznamenal obrovský poslucháčsky úspech a vo vtedajšom Československu sa predalo okolo 140 000 nosičov.
Na jar v roku 1972 odchádza z kapely Collegium musicum gitarista František Griglák a zakladá prvú slovenskú jazzrockovú skupinu Fermáta. V tom istom období začína Marián Varga komponovať skladby pre album "Zelená pošta". Album je ďalšou spoluprácou Mariána Vargu a Pavla Hammela, po albume "Zvoňte, zvonky", prvou a pravdepodobne najvydarenejšou zo štyroch spoločných platní. Zaujímavosťou je, že album otvára miniatúra v klasickom duchu s názvom „Domáca úloha“. Je to prearanžovaná časť z trojčasťovej klavírnej suity, ktorú M. Varga skomponoval ešte ako pätnásťročný (v roku 1962). Marián Jaslovský o albume "Zelená pošta" napísal:
Nasledujúce obdobie rokov 19721974 bolo pre Mariána Vargu a Collegium musicum nesmierne aktívne. Hrali až 250 koncertov ročne, a úspešní boli aj v zahraničí: v Maďarsku (odohrali 34 koncertov s maďarskou kapelou Omega), Bulharsku, v talianskom Palerme, v ZSSR, vo Francúzsku a najväčší úspech mali v Nemecku (vystúpili napríklad v Kulturpalast Berlin spolu s kapelou Locomotive GT a Czesławom Niemenom).
Na platforme rockového tria nahrali v júli 1973 album "Collegium musicum Live". Ide o záznam z koncertov, ktoré sa odohrali v Koncertnej sále Česko-slovenského rozhlasu. V kontexte tvorby kapely Collegium musicum ide o „najinštrumentalistickejší“ album, dokazujúci dokonalú súhru troch hudobníkov. Album "Collegium musicum Live" bol v roku 1976 vydaný v západonemeckom vydavateľstve Jupiter Records.
V roku 1975 predstavil Marián Varga novú zostavu Collegia musica. V zložení Marián, Varga, Dušan Hájek (bicie nástroje), Ivan Belák (basová gitara) a Jozef Farkaš (gitara) nahrali album "Marián Varga a Collegium musicum". Aj v prípade tohto albumu zvolili model živého koncertu v štúdiu za účasti pozvaných hostí v publiku. Album obsahuje adaptácie tém klasickej hudby, tentokrát „Mikrokozmos“ (úpravu dvoch zo Šietich tancov v bulharskom rytme) Bélu Bartóka a Prelúdium C dur (2 miniatúry) a časť z baletu Rómeo a Júlia Sergeja Prokofieva. Na albume sa nachádzajú aj Vargove kompozície „Hudba k vodometu“ a „Nesmierny smútok hotelovej izby“ harmonicky pripomínajúci impresionistické klavírne skladby. Po ďalšej personálnej zmene (Peter Szapu – bicie  nástroje a Andrej Horváth – gitara) vystúpil Marián Varga spolu s novou zostavou Collegia musica v lete 1976 na Koncerte mladosti v Pezinku. Koncerty mladosti prebehli v dvoch ročníkoch (1976 a 1977). Dodnes sú označované ako „česko-slovenský Woodstock“ a v tej dobe predstavovali akúsi odpoveď na veľké open air festivaly vo svete. Táto zostava Collegia musica nenahrala žiadny album a skončila v lete v roku 1977. Marián Varga však už vtedy pripravoval ďalšiu spoluprácu s Pavlom Hammelom. Podľa jeho slov mal byť piesňový album "Na druhom programe sna" vedomým pokračovaním "Zelenej pošty". Okrem Mariána Vargu a Pavla Hammela sa na albume podieľala celá vtedajšia aktuálna zostava Collegia musica spolu s výnimočným českým gitaristom Radimom Hladíkom (ktorý sa objavil už na albume "Zelená pošta"). Album "Na II. programe sna" získava v roku 1976 cenu Biela vrana časopisu "Mladý svět" za hudobný počin roka a v nasledujúcom roku získava cenu "Melodie", pri ktorej bolo uvedené: Album na II. programe sna (…) „programovo spojil tvorivý potenciál štyroch vyhranených osobností českej a slovenskej populárnej hudby – Pavla Hammela, Mariána Vargu, Radima Hladíka a Kamila Peteraja – a pozitívne zasiahol do vývoja domácej rockovej pesničky“.
V roku 1978 vydala kapela Collegium musicum album "Continuo". Do kapely sa vrátili bubeník Dušan Hájek a basgitarista Fedor Frešo a novú zostavu doplnili gitaristi Ľudovít Nosko a Karel Witz. M. Varga sa na margo albumu Continuo vyjadril nasledovne: „Zlé, narýchlo urobené, je tam určiá kompozičná, aj realizačná kŕčovitosť…“.  A dochádza k ďalším personálnym zmenám: na poste bubeníka sa objavil Pavol Kozma a post gitaristu obsadil Peter Peteraj. V tomto zložení vydali v roku 1979 pesničkový album "On a ona"; spoluautorom všetkých skladieb bol Pavol Hammel. Personálne zmeny však pretrvávali a kapela Collegium musicum sa v roku 1980 transformovala do ďalšej zostavy: Peter Smolinský – basgitara, Peter Peteraj – gitara, Anatolij Kohout – bicie nástroje. Uvedená zostava však verejne nevystúpila.
O rok neskôr vyšiel posledný album pod hlavičkou Collegium musicum – "Divergencie". Názvom i štruktúrou sa odvoláva na album "Konvergencie". Prvá časť nesie názov Refrény a tvoria ju spievaná a dve inštrumentálne skladby; druhá časť je suita PF (1982, 1983…), ktorá sa priamo odvoláva na suitu PF 1972 na albume Konvergencie; tretiu časť tvorí Musica concertante pre symfonický orchester (s inštrumentáciou pomáhal Vojtech Magyar, uvedený ako spoluautor) a štvrtú časť s názvom Sadza do obálky predstavujú skladby v podaní Jána Lehotského a Pavla Hammela. Muzikológ a publicista Július Kinček sa vyjadril nasledovne:
Podľa muzikológa Vladimíra Godára album "Divergencie"„uzatvára epochu začínajúcu platňami Zvoňte, zvonky a Konvergencie. Celé toto obdobie sa vyznačuje úsilím o vytvorenie spojitosti nespojitého, úsilím o harmonizáciu nezladiteľného, úsilím o držanie kroku s vývojom či už v oblasti rocku alebo v oblasti vážnej hudby, úsilím o návraty k legendárnym kvalitám prvých rokov.“
V októbri 1982 získal Marián Varga cenu Zväzu slovenských skladateľov za mimoriadny tvorivý prínos v oblasti slovenskej populárnej hudby (s prihliadnutím na dvojalbum "Divergencie").
Collegium musicum sa príležitostne „oživilo“ v roku 1992 v rámci podujatia Comeback II., na ktorom sa predstavili kapely zo 60. rokov, ktoré sa pri tejto príležitosti opäť stretli (napr. Olympic, Synkopy 61…). Marián Varga sa predstavil ako člen kapely Prúdy a Collegium musicum.
V roku 1997 prebehol comeback kapely Collegium musicum v zložení Marián Varga, Fedor Frešo, Dušan Hájek a Andrej Šeban, a.h. (gitara). V tom istom roku vyšiel aj album "Collegium musicum ’97", ktoré obsahuje klasické skladby Collegia musica, v aranžmánoch originálnych verzií.
V roku 2008 sa predstavilo Collegium musicum v zložení Marián Varga, Fedor Frešo, František Griglák a Martin Valihora a absolvovalo turné po Slovensku a Česku, z ktorého vznikol záznam vydaný ako dvojalbum a DVD pod názvom "Speak, Memory". Posledný comeback kapely Collegium musicum trval do roku 2016.
V kontexte doby a žánrového zadefinovania býva inštrumentálny štýl (alebo možno povedať klávesová poetika) Mariána Vargu predmetom porovnávania s žánrovo príbuzným hráčom Keithom Emersonom (The Nice, Emerson, Lake and Palmer). Obdiv k Emersonovej hudbe M. Varga nikdy neskrýval, avšak prístup k možnostiam a využitiu hammond organu (a spôsobov inštrumentácie vôbec) je u oboch hráčov značne odlišný. Newyorský hudobník, klavirista a organista Brian Charette vo svojom texte The Influence of Marián Varga uvádza:
Marián Varga sa spolu s Pavlom Hammelom hudobne spolupodieľali na vzniku muzikálu "Cyrano z predmestia", ktorý bol uvedený v roku 1977 na Novej scéne v Bratislave. Libreto napísala Alta Vašová, texty piesní Ján Štrasser a Kamil Peteraj a celý projekt režisérsky zastrešil Ivan Krajíček. V úlohe Cyrana sa predstavil operetný spevák Jozef Benedik a v úlohe Roxany Kamila Magálová. Členmi kapely, ktorá nahrávala hudobné podklady boli vtedajší členovia kapiel Collegium musicum a Prúdy: František Griglák, Ivan Belák, Peter Szapu, Laco Lučenič a Karol Oláh. Príbeh muzikálu vychádza z klasickej predlohy Edmonda Rostanda, je však aktualizovaný do prostredia periférie súčasného veľkomesta, pričom v jednej z myšlienkových línií je zakomponovaná aj rocková hudba v podobe/v motíve rivality medzi rockovými skupinami. Publicista Marián Jaslovský sa na tému muzikálu vyjadril: Cyrano z predmestia obsahuje niekoľko mimoriadnych, nadčasových tém a skvelých inštrumentálnych výkonov (…), pričom vydarená bola aj spolupráca textárov – peterajovská lyrika sa dobre znáša so štrasserovskou epikou…
Na divadelných doskách sa muzikál "Cyrano z predmestia" objavil v roku 1993 v štátnom divadle Košice a v októbri 1999 sa konala jeho obnovená premiéra v bratislavskom dome kultúry Ružinov (réžia Petr Novotný). V bratislavskom divadle Nová scéna malo v máji 2019 premiéru ďalšie naštudovanie muzikálu "Cyrano z predmestia", tentokrát v réžii Patrika Vyskočila.
Z hľadiska histórie slovenskej rockovej hudby nemožno opomenúť spoluprácu Mariána Vargu s Dežom Ursínym. Varga spolupracoval na Ursínyho albumoch "Nové mapy ticha" (1979) a "Modrý vrch" (1980). Vtedajší spoluhráč a producent Pavel Daněk o Vargovi uviedol:
Sólová tvorba.
V roku 1984 bol vydaný album "Stále tie dni", ktorý sa diametrálne odlišuje od všetkého, čo Marián Varga dovtedy vytvoril, či už s kapelou Collegium musicum alebo ako skladateľ pesničiek. Podľa slov Mariána Vargu: „tá doska bola inak logickým vyústením môjho samostatného hrania na koncertoch, kde som overoval rôzne postupy. Trebárs prelínanie tonálnej a modálnej hudby, diatonickej s timbrovou“. Album sa skladá z dvoch častí: „Antiwar Requiem“ a „Sú aj iné veci“. V čase vydania albumu vyšla recenzia Ladislava Snopka (publicistu, organizátora a aj bývalého ministra kultúry), ktorý sa k sólovému albumu vyjadril:
Na ďalší album Mariána Vargu si museli poslucháči počkať pomerne dlhú dobu. Až v roku 1989 vznikla platňa, opäť v spolupráci s Pavlom Hammelom nesúca názov "Všetko je inak". Medziobdobie medzi oboma platňami sa nieslo v znamení príležitostných koncertov, či už sólových, alebo s bubeníkom Dodom Šošokom; v roku 1984 Marián Varga absolvoval aj sériu dvojkoncertov po Česko-Slovensku s brnianskou skupinou Synkopy a v roku 1987 pri príležitosti svojho jubilea vystúpil v koncertnej sieni Slovenskej filharmónie s cyklom PreHry. V tom istom roku vystupuje aj s Ivou Bittovou a so skupinou Dunaj v koncertnom projekte Dotyky a Spojenia.
Album "Všetko je inak" bol vydaný dva mesiace pred nežnou revolúciou a predstavuje jeden z najpozoruhodnejších výsledkov spolupráce Marián Vargu a Pavla Hammela. Spája sa v ňom typická bukolickosť s nekompromisnými výbojmi progresívneho rocku a modernej vážnej hudby.
V roku 1992 sa Marián Varga hudobne podieľa na albume "Dvě půle lunety aneb rebelant o lásce". Ide o nahrávky recitácií milostných básni Karla Kryla.
Začiatkom roka 1993 dochádza k opätovnému stretnutiu Mariána Vargu s Pavlom Hammelom v nahrávacom štúdiu pri príprave ich (ďalšieho, žiaľ posledného) spoločného projektu, ktorý má názov "Labutie piesne". Spoločne s gitaristom Radimom Hladíkom, bubeníkom Cyrilom Zeleňákom, hráčom na klávesové nástroje Martinom Karvašom a basgitaritami Fedorom Frešom, Jurajom Griglákom a Antonom Jarom vytvorili súbor piesní na texty Kamila Peteraja a Borisa Filana.
Inú podobu mal projekt Mariána Vargu s Vladimírom Mertom, ktorý bol vydaný v roku 1992 pod názvom "Cestou k… / Stabil – Instabil".
Vladimír Merta sa k projektu vyjadril nasledovne:
V roku 1992 bola udelená M. Vargovi Cena zväzu autorov a interpretov za celoživotný prínos do populárnej hudby.
V nasledujúcom období je už možno explicitne pozorovať odklon Mariána Vargu od rockovej hudby, ktorá sa podľa jeho slov „… dostala do slepej uličky a rehumanizácia hudby prebieha v oblasti vážnej hudby. Celá táto oblasť dnešného kvázi-rocku je vlastne sférou predsudkov, je to skoronanepočúvanie…“
V roku 1999 spolupracuje Marián Varga s Andrejom Šebanom, Oskarom Rózsom a Marcelom Buntajom, ktorých spoločné improvizácie zazneli na festivale Pohoda alebo na koncerte pre Kosovo. V roku 2000 vystupuje na festivale Večery Novej hudby s japonským improvizátorom a radikálnym noisemakerom Otomom Yoshihide a so súborom Vapori del Cuore (ktoré sa štýlovo pohybuje v priestore voľnej improvizácie, a zhudobňovaním grafických a verbálnych partitúr). Muzikologička Melánia Puškášová o vystúpení M. Vargu na festivale Večery novej hudby napísala:
A v tom istom roku komponuje hudbu k slovenskej expozícii na Expo 2000 v Hannoveri. O rok neskôr (2001) vystupuje M. Varga s kapelou Collegium musicum (M. Varga, F. Frešo, D. Hájek) spoločne s violončelistom Jozefom Luptákom na festivale Konvergencie a prebieha spolupráca s nekonvenčne zameraným hudobným telesom tEóRia OtraSu, s ktorým vystúpil v máji 2001 v Nitre a v novembri 2002 v Banskej Bystrici. Marián Varga navrhol názov Hudobné hapennigy a na ich vznik a priebeh spomína Július Fujak:
Improvizácia predstavovala dôležitý a významný hudobno-tvorivý moment Vargovho hudobného myslenia a to nielen v jeho neskorších sólových projektoch, ale napríklad už aj v období artrockového Collegia musica. Marián Varga vnímal moment „voľného“ improvizovania ako sprítomnenie „archetypov, ku ktorým sa človek vracia“. Na druhej strane však v širokospektrálnej hudobnej osobnosti Mariána Vargu zaznamenávame dôležitú prítomnosť aj odlišných perspektív v pohľade a v myslení o hudbe a procesoch jej štruktúrovania. Varga disponoval hlbokou znalosťou tradičných aj moderných kompozičných a interpretačných techník, ktoré celý život skúmal a analyzoval. Preto tak improvizácia, ako aj kompozícia predstavujú vo Vargovom hudobnom uvažovaní (a tak je to asi v myslení všetkých autentických tvorivých osobností) takpovediac dve strany jednej mince, dva vzájomne prepojené tvorivé, ale aj existenciálne univerzálne princípy. Meno Mariána Vargu nájdeme aj na projekte Souhvězdí Santini (2009) hráča na bicích nástrojoch Pavla Fajta a geológa – literáta Václava Cílka. Ich putovania po českých a moravských barokových kostoloch sa zúčastnil aj M. Varga. Václav Cílek spomína v booklete albumu na M. Vargu:
Komorná a orchestrálna hudba.
V roku 2003 Marián Varga nahráva album "Solo in Concert". Podľa muzikológa Vladimíra Godára má „"Solo in Concert" vo Vargovej tvorbe podobné postavenie ako biely dvojalbum v tvorbe Beatles – je to koncertná encyklopédia hudby, ktorú má rád. Hudby, ktorá stojí ako dokonalý model k dispozícii pre jeho "imitatio et aemulatio". Počas jediného koncertu si vypočujeme antológiu Vargových hudobných lások – z baroka (J. S. Bach, Vivaldi, Händel) z klasicizmu (Beethoven), romantizmu (Chopin, Brahms), ale najmä z hudby 20. storočia (Debussy, Šostakovič, Slonimskij, Cikker, Lutoslawski, Penderecki, Górecki, Serocki). Nado všetkým tróni Béla Bartók ("2. klavírny koncert, Voľné variácie, Kde bolo, tam bolo, 4 mužské zbory, 15 maďarských sedliackych piesní)". Vargova hudba integrálne spája princípy písanej a improvizovanej kompozície; cudzie modely jej poskytujú motivické východiská k osobnostným, ťažko opísateľným transformáciám.“
V roku 2005 hosťuje M. Varga na albume pesničkárky Zuzany Homolovej "Tvojej duši zahynúť nedám" (Slnko Records, 2005).
V roku 2006 koncertuje a nahráva album s Moyzesovým kvartetom. Prvú časť albumu tvorí Vianočná Suita a ďalej sú na ňom piesne a skladby z rôznych albumov: "Zvoňte, zvonky", "Zelená pošta", Cyrano z predmestia, "Solo in Concert" a skladba „Antifóna 2003“ pre violoncello a klavír, v tom čase Vargovou najnovšou kompozíciou. Akési voľné pokračovanie v línii voľných recyklácií Vargových piesní a skladieb v inštrumentácii iných aranžérov (Marek Spusta) predstavuje album "Marián Varga &amp; noneto", ktoré bolo vydané v roku 2011. Na albume sa nachádza aj Vargov kvartet „Quattro Movimenti Per 4 Archi“.
V roku 2010 sa uskutočnil Profilový koncert Mariána Vargu v Slovenskom rozhlase.
V roku 2012 zazneli v rámci festivalu Konvergencie piesne z albumu "Zelená pošta". Na projekte sa okrem Pavla Hammela a Mariána Vargu podieľala zostava Collegia musica v zložení: Fedor Frešo, František Griglák, Martin Valihora a ako hosť zostavu doplnil Peter Preložník.
V decembri 2016 sa v rámci cyklu Albrechtina – (Ne)známa hudba uskutočnil koncert k 70. narodeninám Mariána Vargu. Vystúpili na ňom Moyzesovo kvarteto a Muchovo kvarteto, violončelista Jozef Lupták, súbor Cellomania a klaviristka Xénia Jarová. Zazneli na ňom komorné skladby: Antifóna pre violončelo a klavír, Smútočná hudba pre tri violončelá a klavír, Speak Memory pre sláčikové kvarteto, Sláčikové kvarteto č. 4, Elégia pre violončelo a klavír, Sláčikové kvarteto č. 3, Hymnus stredoeurópskej vysokej školy v Skalici.
Marián Varga v tomto období skomponoval aj orchestrálne skladby Punctum Contra Punctum, Ouvertúra, komorné skladby Pastorale pre flautu, Sólo pre cello pre J. L.
11. októbra 2017 sa uskutočnila (s odstupom 36. rokov) premiéra skladby Musica concertante na Bratislavských hudobných slávnostiach. Skladbu naštudoval Symfonický orchester Slovenského rozhlasu pod vedením dirigenta Mária Košíka a kapely Collegium musicum v zložení Fedor Frešo, Andrej Šeban, Martin Valihora a Vladislav Šarišský. Skladbu už v roku 2017 upravil do koncertnej verzie Vojtech Magyar.
Na jeseň v roku 2017 bola založená Spoločnosť Mariána Vargu, ktorej hlavným cieľom je starostlivosť a zveľaďovanie hudobného odkazu Mariána Vargu. Jedným z prvých podujatí bol koncert Mariána Varga 70+1, ktorý sa konal v Jezuitskom kostole Sv. Františka Xaverského v Skalici presne v deň jeho nedožitých 71. narodenín. Z tohto koncertu bol vydaný album. Presne o rok neskôr sa konal na tom istom mieste koncert Marián Varga 70+2. V roku 2019 vydala Spoločnosť Mariána Vargu CD Box "Marián Varga Collected Works I." obsahujúci 16 CD (mapujúci tvorbu M. Vargu od albumu "Zvoňte, zvonky" až po album "Labutie piesne", vrátane bonusových nahrávok) a 260 stranový textový sumár.
Scénická, divadelná, filmová hudba.
Už počas pôsobenia v skupine Prúdy sa Marián Varga podieľal na tvorbe scénickej a filmovej hudby. V roku 1968 spolupracovali s režisérmi I. Hušťavom, V. Kubenkom, L. Kudelkom, O. Krivánekom a J. Pogranom na dokumentárnom filme "Čas, ktorý žijeme" a "Aleluja". Spolupráca s I. Hušťavom pokračovala aj v roku 1970 na krátkometrážnom dokumentárnom medailóne "Maliar" o slovenskom výtvarníkovi Milanovi Laluhovi, rodákovi z Mičinej. V roku 1970 M. Varga skomponoval hudbu ku krátkometrážnemu dokumentu "Poznanie bolesti" o tvorbe výtvarníčky a šperkárky Aliny Ferdinandy. V roku 1972 pokračovala spolupráca I. Hušťavu a M. Vargu na dokumente "Andrej Sládkovič – básnik mladosti" a v roku 1974 na dokumentárnom filme "Frontové divadlo". Z krátkych filmov, ku ktorým M. Varga skomponoval hudbu možno spomenúť: "Kým sa ucho neodbije" (1971, rež. Jaroslava Havettová); "Trénovaná myška" (1971, rež. Vlastimil Herold); "Bardejov" (1972, rež. Ladislav Kudelka, nahralo Collegium Musicum); "Stavba storočia" (1972, rež. Juraj Jakubisko, nahralo Collegium Musicum); "Ostrov" (1980, rež. I. Novák); "Deti na nás hľadia" (1980, rež. Ladislav Kaboš, dramaturg Dežo Ursíny); "Vincent Hložník" (1984, rež. Ľuba Velecká).
Hudba na celovečerných filmoch začala v spolupráci s režisérom Ľudovítom Filanom: "Voľný pád" (1971); "Letokruhy" (1972); "Rosnička" (1974) a pokračovala s režisérom Dušanom Trančíkom na filmoch: "Amulet" (1974, na výrobnom liste ako autor nahrávky hudby spolu s Filmovým symfonickým orchestrom Praha uvedené aj Collegium musicum); na filmovej adaptácii rovnomennej novely Jozefa Puškáša "Štvrtý rozmer" (1983); psychologickej dráme "Iná láska" (1985) a v psychologicko-kriminálnom filme "Víkend za milión" (1987). Hudba Mariána Vargu znie aj v celovečernom filme z roku 1979 "Kamarátky" (režia Štefan Uher).
Televízne filmy a inscenácie.
Marián Varga spolu s Pavlom Hammelom vytvorili hudbu k tv filmu – Puškinovej adaptácii "Eugen Onegin" (1979, rež. Marta Gogálová). V tom istom roku M. Varga hudobne spolupracoval s režisérom Ľudovítom Filanom na rodinnom filme "Frajeri a frajerky". V roku 1984 skomponoval hudbu pre televíznu inscenáciu zachytávajúcu posledné chvíľe života veľkého ruského spisovateľa L. N. Tolstého "A navrátťe sa k otcom svojim" (réžia: Miloslav Luther, scénar: Dušan Mitana). V roku 1984 M. Varga spolupracoval na hudbe k tv filmu "Obyčajný deň" (réžia: Ľubo Kocka, scénar: Dušan Dušek); v roku 1988 na hudbe k filmu "Bioprojekt" a v roku 1995 vytvoril hudbu k psychologickému filmu režiséra Juraja Nvotu "Prášky na spanie".
Divadelná hudba.
V roku 1974 skomponoval Marián Varga scénickú hudbu k predstaveniu "Eugen Onegin" (Poetické divadlo) a o rok neskôr k predstaveniu "Tanec nad plačom" pre Slovenské národné divadlo. Hudba M. Vargu znela aj v Divadle Andreja Bagara, konkrétne v predstaveniach "Knieža" (1985) a "Bratia" (1987) pod režisérskym vedením Karola Spišáka. Pre bábkové divadlo v Žiline skomponoval hudbu k predstaveniu "Don Quijote" (1994). V roku 1995 M. Varga opäť spolupracuje so Slovenským národným divadlom, kde sa spolupodieľal na scénickej hudbe k Rodariho príbehu "Jazmínko v krajine klamárov" (rež. A. Šulík). M. Varga v spolupráci s divadlom Astorka skomponoval hudbu k predstaveniam "Narodeniny" (rež. V. Strnisko  2001); "Sen o jeseni" (rež. J. Nvota, 2002) a "Žltá ľalia" (rež. S. Lavrík, 2003) a "Tichý dom" (rež. S. Lavrík, 2005 ). V roku 2004 vytvoril hudbu pre divadlo Ostrava "Gulliverove cesty".
Marián Varga skomponoval hudbu k dokumentu Martina Hanzlíčka, na námet Fedora Gála "Krátka dlouhá cesta" (2009).
V roku 1983 natočil Martin Valent absolventský film "Autoportrét slobodného umelca". V roku 2007 natočil režisér a scénarista Marko Škop strihový dokument "60 rokov s Mariánom Vargom". Režisér Martin Hanzlíček natočil v roku 2010 filmový portrét Mariána Vargu pod názvom "Obyvateľ vlastného ostrova" a režisérka Soňa Maletz natočila v roku 2017 študentský film "Varga". V roku 2004 vyšla kniha Peter Uličný – Marián Varga: "O cestách, ktoré nevedú do Ríma – kniha rozhovorov s Mariánom Vargom" (vydavateľstvo Slovart). V roku 2007 vyšla vo vydavateľstve Slovart kniha Mariána Jaslovského "Collegium Musicum", ktorá mapuje históriu tejto kapely.