burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Malý kopec (vrch v Oravských Beskydách)

Malý kopec () je vrch v Oravských Beskydách. Leží nad Novoťou, približne západne od Námestova.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Ošust. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Námestovo a v katastrálnom území obce Novoť. Najbližšími sídlami sú na juhovýchodnom úpätí ležiaca obec Novoť, južným smerom je situované Zákamenné a východným Mútne, severozápadne sa nachádzajú poľské osady Soblówka a Glinka. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis.
Malý kopec je súčasťou rázsochy, ktorá vybieha juhovýchodným smerom z Magurky (). Severným smerom susedí Pientkuľa () a Dážďany (), východným Modlový vrch (), južným Vlkov grúň () a Veľký kopec () a západným Javorina () a Solisko (). Severne sa nachádza aj sedlo Hlinka (), ktorým vedie cesta do Poľska. Západné a južné svahy odvodňuje riečka Klinianka, severné a východné jej prítok Tisoňovka, oba v povodí Bielej Oravy. Na vrchol nevedie značený chodník.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z miest s nízkou a riedkou vegetáciou na svahoch sú viditeľné okolité vrchy Oravských, Kysuckých, Sliezskych a Žywieckych Beskýd, Krivánska Fatra, Oravská Magura, Nízke a Vysoké Tatry.
Prístup.
Na samotný vrchol nevedie značená turistická trasa, no severozápadným smerom prechádza modro značená hrebeňovka. Prístup uľahčuje aj blízkosť obce Novoť a lesné cesty v okolí.
Uhliarka

Uhliarka alebo Uhlianka (predtým "Uhlenka") je potok v regióne Bratislavskom v mestskej časti Záhorská Bystrica v okrese Bratislava IV v Bratislavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Malé Karpaty, v geomorfologickom podcelku Pezinské Karpaty. Je pravostranným prítokom Vydrice a má dĺžku . Je vodným tokom III. rádu.
Prameň.
Pramení v v lesnom extraviláne na území obce Záhorskej Bystrice na juhovýchodnom svahu vrchu "Sekyl" s 
Opis toku.
Od prameňa tečie severným smerom lesným extravilánom, sledujúc obecnú hranicu medzi mestskou časťou Záhorská Bystrica a mestskou časťou Nové Mesto, veľkým oblúkom sa stáča do severovýchodného smeru, v priberá ľavostranný bezmenný prítok, opúšťa obecnú hranicu a vteká do územia mestskej časti Záhorská Bystrica, v ústi do Vydrice ako jej pravostranný prítok. "Uhliarka" má jeden nevýznamný bezmenný prítok.
Pôvod názvu.
Motivantom názvu vodného toku "Uhliarka" na území mestskej časti Záhorská Bystrica a mestskej časti Nové Mesto v období pomenovacieho procesu bola aktivita spájaná s produkciou drevného uhlia. Podstatným menom "uhliar" bol označovaný odborník zaoberajúci sa touto činnosťou. Jednoslovný názov profesie bol prenesený na vodný tok v podobe "Uhliar" + atribút "-ka" s významom lokalita sústredenej aktivity uhliarov využívaná na tvorbu drevného uhlia. Produkcia drevného uhlia ako "jedného z produktov rozkladu dreva za vysokých teplôt bez prístupu alebo s obmedzeným prístupom vzduchu" mala na Slovensku tradíciu od stredoveku až do druhej polovice 19. storočia s hlavným odberateľom hutníctvom, keď bola nahradená výrobou v kovových peciach. Toponymum "Uhliarka" bolo použité vo funkcii jednoslovného hydronyma ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku "Uhliarka" bol štandardizovaný v roku 1994. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum "Uhliarka" je jedinečným hydronymom (apríl 2022).
Zelený odpad

Zelený odpad patrí medzi biologicky rozložiteľný odpad (tzv. BRO) produkovaný ľudskou činnosťou zo záhrad, lesov, parkov a lúk.
Zloženie.
Ako zelený odpad sa označujú pokosené kvety a tráva, lístie a drevný odpad zo strihania a orezávania krovín a stromov, vypletá burina, zhnité ovocie a zelenina, piliny, drevná štiepka, hobliny, drevný popol či odpad vznikajúci pri chove zvierat (trus, hnoj). Tento biologický odpad patrí do biologického komunálneho odpadu zeleného. Triedený odpad však nesmie byť zhnitý.
Vplyv na životné prostredie.
Biologický odpad je najčastejšie odkladaný vo voľnej prírode. Aj keď z pohľadu životného prostredia tvorí produkcia biologického odpadu časť prirodzeného cyklu prvkov (uhlíka, dusíka, síry, atď.), avšak vznik biologického odpadu antropogénnou činnosťou predstavuje environmentálnu záťaž, hlavne kvôli veľkému množstvu produkcie. Nahromadené množstvo zeleného odpadu sa potom často spaľuje.
Počas odstraňovania zeleného odpadu v domácnostiach, dochádza hlavne k páleniu tohto odpadu na záhradách, čo spôsobuje zaťaženie prostredia. V procese vzniká kvôli nedokonalému spaľovaniu dym, ktorý môže obsahovať škodlivé plyny:
Spracovanie.
Správne by sa mal zelený odpad spracovať pomocou kompostovania, ktoré vyrieši viaceré problémy:
Spaľovanie a skládkovanie.
Existuje niekoľko dôvodov, prečo by sa zelený odpad nemal spaľovať alebo skládkovať:
Odvoz.
Niektoré typy zeleného odpadu je nutné pred samotným odvozom upraviť, a to najmä kvôli ich veľkým rozmerom. Dôležité je zmenšenie objemu posekaním alebo polámaním, čím sa predíde rýchlemu zapĺňaniu zberných nádob. Na úpravu biologického odpadu, najmä v prípade konárov a tvrdších častí rastlín, sa používajú prenosné štiepkovače alebo drviče, ktoré uľahčujú prácu pri zmenšovaní objemu bioodpadu. V prípade zvozového zberu bioodpadu zeleného je vhodné konáre skrátiť na 1 m a previazať, čím sa uľahčí manipulácia pri zbere.
U ostatných druhov biologicky rozložiteľného odpadu nie je potrebné zmenšovanie. Listy zo stromov postačuje pohrabať a umiestniť na kopu. Podobne je to aj s ovocím, ktoré nebolo zozbierané a ktoré je vhodné pripraviť na kompostovanie. Na kompostovanie je vhodná rôznorodá zmes, ktorá sa pripravuje miešaním, aby sa dosiahla správna surovinová skladba, predovšetkým pomer uhlíka a dusíka.
Pri týchto činnostiach je zabezpečený mobilný odvoz bioodpadu nákladným autom, ktorý po dohode zabezpečí príslušná samospráva, v ktorej sa obytné domy nachádzajú. Na sústreďovanie vyseparovaného zeleného biologického komunálneho odpadu , sa používajú prispôsobené zberné nádoby. Nádoby sú tesné uzatvárateľné, aby nedochádzalo k úniku nepríjemného zápachu pri rozkladových procesoch, ale aj proti rozmnožovaniu nepríjemného hmyzu.
Uhliarsky jarok

Uhliarsky jarok je potok v regióne Poiplie na území obce Mýtna v okrese Lučenec v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Ostrôžky. Je pravostranným prítokom Krivánskeho potoka a má dĺžku . Je vodným tokom IV. rádu.
Prameň.
Pramení v v lesnom extraviláne v priestore lesa "Uhliarsko" na východnom svahu vrchu "Uhliarsko" s , v juhozápadnej časti územia obce Mýtna.
Opis toku.
Od prameňa tečie severovýchodným smerom lesným i poľnohospodárskym extravilánom, pravým brehom obmýva úpätie pasienka "Árendy", za osadou "Mužíkovci" podteká železnicu a hneď v aj štátnu cestu spájajúcu mestá Zvolen a Lučenec, v ústi do Krivánskeho potoka vo vodnej nádrži "Mýtna" ako jeho pravostranný prítok. "Uhliarsky jarok" nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Motivantom názvu vodného toku "Uhliarsky jarok" na území obce Mýtna v období pomenovacieho procesu bol názov vrchu aj lesa "Uhliarsko", cez územie ktorého vodný tok preteká s významom lokalita využívaná na tvorbu drevného uhlia. Produkcia drevného uhlia ako "jedného z produktov rozkladu dreva za vysokých teplôt bez prístupu alebo s obmedzeným prístupom vzduchu" mala na Slovensku tradíciu od stredoveku až do druhej polovice 19. storočia s hlavným odberateľom hutníctvom, keď bola nahradená výrobou v kovových peciach. Z toponyma "Uhliarsko" rozšírením o formant "-sky" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložený z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Uhliarsky jarok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku "Uhliarsky jarok" bol štandardizovaný v roku 1992. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum "Uhliarsky jarok" je jedinečným hydronymom (apríl 2022).
Jelša srdcovitá

Jelša srdcovitá () je opadavý listnatý strom, z čeľade brezovité. Rastlina je pôvodom z južného Talianska a Korziky. Jej druhový názov je odvodený od jej srdcovitých listov.
Opis.
Jelša srdcovitá je jednodomý a vetrom opeľovaný strom. Druh dorastá do výšky 1520 m s kmeňom s priemerom 70100 cm, z ktorého vyrastá guľovitá až kužeľovitá koruna. V nej sa nachádzajú konáriky, ktoré sú v mladosti lepkavé a hrdzavo plstnaté, časom menia farbu na červenohnedú. Na konárikoch vyrastajú dlho stopkaté listy s dĺžkou stopky 2030 mm. Výrazne srdcovitá čepeľ je okrúhlastá alebo vajcovito obrátená a dosahuje dĺžku 50100 mm. Dlho stopkaté samičie jahňady sa nachádzajú po 13 na konci konárov, ktoré sú vzpriamené a sú dlhé 1525 mm. Samčie jahňady sú počas kvitnutia zlatistej farby a majú dĺžku až 100 mm. Nažka aj šištičky sú elipsoidné. Tento druh dosahuje reprodukčnú zrelosť v 1012 roku života a často sa kríži s jelšou lepkavou. 
Výskyt.
Tento druh je endemitom pre južné Taliansko a pohoria v južnej a strednej časti Korziky. Tiež sa pestuje v západnej Európe, Rusku a zriedkavo aj na Slovensku. Rastlina potrebuje ročne sumu zrážok aspoň 1000 mm.
Suela Mëhilliová

Suela Mëhilliová (; * 28. január 1994, Vlorë) je albánska lyžiarka, reprezentantka na Zimných olympijských hrách 2014 v Soči a Zimných olympijských hrách 2018 v Pchjongčchangu.
Športová činnosť.
Mëhilliová od svojich 3 rokoch žije v Taliansku kde trénuje v meste Cuneo, v severozápadnej časti krajiny.
Olympijské hry.
Na Zimných olympijských hrách 2014 v Soči získala 60. miesto v obrovskom slalome a v slalome bola diskvalifikovaná. Na Zimných olympijských hrách 2018 v Pchjongčchangu 53. miesto v obrovskom slalome a v slalome preteky nedokončila.
V Soči bola prvá albánska reprezentantka na Olympijských hrách. V Pchjongčchangu bola vlajkonosičkou albánskej olympijskej výpravy.
Šípová (vrch v Štiavnických vrchoch)

Šípová () je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad obcou Štiavnické Bane, približne juhozápadne od Banskej Štiavnice. 
Poloha.
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Sitnianska vrchovina a časti Sitnianske predhorie. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Štiavnica a na katastrálnom území obce Štiavnické Bane. Najbližším sídlom je na severovýchode ležiaca obec Štiavnické Bane, severne sa nachádza Banská Hodruša a juhozápadne osada Kopanice (Hodruša-Hámre) a obec Dekýš. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.
Opis.
Šípová leží v hrebeni, ktorý vedie od vrchu Tanád () juhozápadným smerom cez sedlo Pleso a pokračuje na Makovište (). Severným smerom susedí Ostrý vrch () a Kanderka (), východným Buková hora () a Holá (), južným Lipovie () a Haviarsky vrch () a západným Makovište a Hrb (). Masív patrí do povodia Hrona, kde vodu odvádza zo severozápadnej časti Kohútov potok do Hodrušského potoka a z východu a juhu potok Richnava. Vrchol traverzuje značený chodník z Kopaníc.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva horská lúka s fragmentami lesného porastu, ktoré umožňujú čiastočne obmedzený rozhľad. Viditeľné sú okolité vrchy Štiavnických vrchov, pri vhodných podmienkach tiež Pohronský Inovec, Vtáčnik, Kremnické vrchy, Poľana a Javorie.
Prístup.
Na vrchol nevedie žiadny značený chodník, no severozápadným úbočím prechádza červený chodník.
Skalník (rod)

Skalník ("Cotoneaster") je rod vždyzelených alebo opadavých krov, z čeľade ružovité ("Rosaceae"). Rod zahŕňa asi 400 druhov rastúcich v paleoarktickej oblasti severnej pologule, s najhojnejším zastúpením v juhozápadnej Číne.
Opis.
Zástupcovia rodu skalník sú zvyčajne kry vysoké 0,3 až 3 m. Môžu byľ vzpriamené alebo plazivé s absenciou tŕňov. Borka je sivohnedá až gaštanovohnedá, žltohnedá, lesklá alebo matná. Listy sú opadavé alebo trváce, krátkostopkaté. Čepele môžu byť elipsovité, vajcovité až okrúhle. Na vrchole sú tupé alebo končisté, celistvookrajové a 1 až 4 cm dlhé. Vrchná strana listov je tmavozelená, môže byť lesklá. Rub listov je riedko chlpatý až plstnatý, sfarbený do bledozelena. Prítomné sú aj prílistky, ktoré sú zvyčajne úzko kopijovité a prchavé. Súkvetie je na brachyblastoch dlhých asi 10 cm, je 1 až 17 kveté. Kvet je s priemerom 1 cm a menší. Korunné lupienky sú bielej až ružovkastej farby a spravidla opadavé. Kališné zuby sú trváce, môžu byť holé alebo plstnaté. Tyčiniek je celkovo 20 a čneliek 2 až 5. Plody sú guľovité, slabo dužinaté malvičky, ktoré môžu byť jasne červené, fialové až čierne, holé až plstnaté. Počet kôstočiek sa pohybuje od 2 do 5.
Ekológia.
Skalníky sú prispôsobené na slnečné polohy s mierne hlbokými a stredne dobre priepustnými hlinitými až piesčitými pôdami. Najčastejšie sa vyskytujú na skalnatých substrátoch, ktoré zvyčajne nie sú chránené inými rastlinami. V nížinných územiach východnej Európy sú tieto druhy reliktami z postglaciálneho obdobia.
Mnohé druhy skalníkov, ktoré boli vysadené ako okrasné kry, napríklad skalník rozprestretý ("Cotoneaster horizontalis"), je vo väčšine Európy, v USA (Oregon), Kanade (Britská Kolumbia), Japonsku, Austrálii a na Novom Zélande, v súčasnosti už úplne naturalizovaný. Za invázny druh, s nepriaznivým environmentálnym vplyvom, je považovaný v niektorých častiach Austrálie. V Belgicku bolo zistené, že druhová bohatosť vápencových trávnatých porastov je výrazne nižšia na parcelách napadnutých skalníkom rozprestretým.
Význam a využitie.
Skalníky sú cenené ako okrasné rastliny pre svoje lesklé zelené listy, atraktívne ovocie a zaujímavé rastové návyky. Jesenná farba listov je často nápadná zmes oranžovej a červenej. Odolné druhy sa bežne využívajú v hromadných výsadbách, živých plotoch, ochranných pásoch a pozdĺž dopravných koridorov. Vyžadujú len malú údržbu a poskytujú pôdnu pokrývku, stabilizáciu pôdy, zachytávanie snehu a estetické hodnoty. Súčasne poskytujú aj potravu a kryt pre voľne žijúce zvieratá.
Taxonómia.
Rod skalník je jedným z druhovo bohatých rodov, ktorých taxonómia je komplikovaná medzidruhovou hybridizáciou a apomiktickým rozmnožovaním. Ďalšou komplikáciou je ich fenotypová plasticita, v dôsledku čoho sú praktické identifikácie veľmi náročné a často vedú k chybným výsledkom. Táto variabilita bola často využívaná pri vývoji kultivarov.
Najznámejšie druhy
Skalník obyčajný

Skalník obyčajný () je opadavý ker z rodu skalník ("Cotoneaster") z čeľade ružovité ("Rosaceae").
Opis.
Skalník obyčajný je poliehavý i vzpriameno rastúci riedky ker, vysoký 1 až 2 m. Konáre sú v mladosti plstnato žltozelené, neskoršie lysé, červenohnedé, ktoré nesú striedavo postavené opadavé listy. Čepele listov sú elipsovité až vajcovité, 15 až 40 mm dlhé, na vrchole zaokrúhlené až končisté, na báze krátko zbiehavé až zaokrúhlené, na líci roztrúsené chlpaté, na rube bledozelené, riedko plstnato chlpaté, lysé. Stopky sú 2 až 8 mm dlhé, riedko plstnaté.
Kvety skalníka vyrastajú v chudobnokvetých chocholíkoch na plstnatých stopkách. Kvety sú päťpočetné, kališné cípy sú trváce, neopadavé, korunné lupienky sú belavé až tmavoružové, tyčiniek je 20, čnelky sú 2 až 3. Plodmi sú guľovité malvičky, mierne stlačené, veľké až 7 mm, červené; semienok býva 3 až 4.
Skalník obyčajný kvitne v máji až júni, plody dozrievajú v septembri. Druh je schopný sa rozmnožovať aj apomiktickým rozmnožovaním.
Rozšírenie.
Skalník obyčajný je rozšírený takmer po celej Európe, na severe po južnú Škandináviu a Fínsko, na juhu zasahuje až do Španielska, Talianska, na Balkánsky polostrov a Krym. Vyskytuje sa i v Malej Ázií, na Kaukaze a východne areál pokračuje až na Sibír.
Ekológia.
Prirodzenými biotopmi skalníka obyčajného sú preslnené skalné miesta, prevažne na bázickom substráte, riedke svetlé lesy a lesostepi, dúbravy s dubom plstnatým a spoločenstva medzí, pastvín alebo eurosibírske suché ihličnaté lesy. Druh sa vyskytuje od pahorkatín (ojedinele) až do alpínskeho stupňa. Na Slovensku bol najvyššie zaznamenaný výskyt v nadmorskej výške 1850 m.
Z hľadiska ohrozenia je skalník obyčajný hodnotený ako vzácnejší druh, vyžadujúci ďalšiu pozornosť. Zákonom je chránený je v Nemecku.
Význam a využitie.
Skalník obyčajný je veľmi vhodný pre krajinné útvary na suchých a preslnených miestach, pre terasy a skalné alebo kamenisté plochy. Okrem toho je ako väčšina skalníkov dobrou pastvou pre včely, ktoré ho hojne navštevujú.
Hrozby a choroby.
Skalník obyčajný môžu z vošiek napadať maličké, jasno zelené, 2 až 3 mm veľké vošky druhu "Rhopalosiphum oxyacanthae". Významným parazitom, ktorý poškodzuje jeho listy je aj voška jabloňová ("Aphis pomi"), ktorá napadá listy na mladých výhonkoch, ktoré sa následne zrolujú od ich špičiek. Z roztočov je to druh "Eriophyes pyri", ktorý sa živí vnútorným listovým pletivom hostiteľa a hibernuje v jeho púčikoch. Ďalšími parazitmi, ktorí poškodzujú hlavne listy skalníka, sú z motýľov druh "Scythropia crataegella", ktorého larvy vytvárajú v listových pletivách veľmi malé (≤ 3 mm) chodbové míny. Druh "Lyonetia prunifoliella" kladie vajíčka priamo do listových pletív. Larva môže opustiť svoju mínu a pokračovať inde, dokonca aj na inom liste.
Angel in the Night

„Angel in the Night“ je skladba švédskeho hudobníka Basshuntera.
Peter Scherhaufer (1942)

Prof. Peter Scherhaufer (pseudonymy "Šeri", "Otto Horn Valencia"; * 31. júl 1942, Bratislava, Slovensko† 29. jún 1999, Brno, Česko) bol slovenský a český režisér.
Život.
Peter Scherhaufer sa narodil v Bratislave, kde vyštudoval strednú školu. Určitý čas bol robotníkom v uránových baniach v Čechách. Vyštudoval aj Janáčkovu akadémiu múzických umení v Brne odbor réžia, ktorú absolvoval v roku 1968. Režijne debutoval v roku 1967 v kabaretnom divadle "Večerní Brno", v ktorom umelecky pracoval do roku 1970. Zároveň, s kolegami Zdenkom Pospíšilom a Evou Tálskou zakladali ochotnícke divadielko "Husa na provázku" v Brne, ktoré sa stalo vplyvným divadelným centrom určujúcim podobu súdobého divadla v Československu. V rokoch 1970 – 72 bol režisérom martinského Divadla SNP. Od roku 1973 sa opäť stal členom divadla "Husa na provázku" neskôr premenovanom na "Divadlo na provázku", všetko v Brne. Medzi rokmi 19771979 viedol kurzy zamerané na réžiu pre ochotníkov, ktorí sa neskôr stali ochotníckymi divadelníkmi určujúcimi vývoj divadla. Hosťoval na mnohých scénach na Slovensku s experimentálnym divadlom "Divadlo na provázku", na významných festivaloch v Európe a v 90. rokoch bol vedúcou osobnosťou ako vedúci ateliéru réžie a dekan a prorektor na JAMU.
Dielo.
Scherhaufer má na svojom konte 252 realizovaných inscenácií, z toho 66 uskutočnil v divadle "Husa na provázku ako notifikuje Česko-Slovenská filmová databáze". Uvádzame niekoľko príkladov:
Vladyslava Kravchenková

Vladyslava Kravchenková (* 18. júl 1991, Ukrajina) je maltská plavkyňa, reprezentantka na Letných paralympijských hrách 2016 a Letných paralympijských hrách 2020.
Osobný život.
Narodila sa na Ukrajine. Jej prezývka je „Vlada“ alebo „Vlady“. Pracuje ako účtovníčka.
Športová činnosť.
Kravchenková začala s modernou gymnastikou, vo veku 9 rokov sa presťahovala na Maltu. V roku 2008 na ňu spadlo lešenie čo jej zranilo chrbticu. Plávať začala počas rehabilitačného procesu. Po sledovaní Letnej paralympiády v Londýne sa rozhodla, že o štyri roky bude tiež súťažiť.
V roku 2015 sa zúčastnila Majstrovstiev sveta IPC v plávaní v Glasgowe.
Pracuje tiež ako pokladníčka maltského paralympijského výboru. Vo výbore reprezentovala športovcov.
Paralympiády.
2016.
Na Letných paralympijských hrách 2016 v Riu bola prvou maltskou súťažiacou (ženou) na paralympiáde od roku 1980 ako aj prvou maltskou paralympijskou plavkyňou. Bola tiež maltskou vlajkonosičkou. V súťažiach 50 metrov motýlik S5, 50 metrov znak S5 a 100 metrov prsia na olympiáde skončila v rozplavbách.
2020.
Na Letných paralympijských hrách 2020 v Tokiu (konaných v roku 2021) súťažila v kategóri S5. Bola jednou z troch športovcoch Malty na tejto paralympiáde. V súťažiach 50 metrov motýlik S5 ako aj 50 metrov znak S5 skončila v rozplavbách.
Karen Carpenterová

Karen Anne Carpenterová (* 2. marec 1950, New Haven, Connecticut, USA† 4. február 1983, Downey, Kalifornia) bola americká speváčka a bubeníčka.
Na strednej škole začala hrať na bicie. Neskôr začala hrať spolu so svojim starším bratom Richardom Carpenterom ako duo pod názvom The Carpenters. Koncom sedemdesiatych rokov nahrala sólový album, ktorý však za jej života nevyšiel. Stalo sa tak až v roku 1996. V roku 1980 sa vydala za realitného developera Thomasa Jamesa Burrisa, avšak ich manželstvo sa po štrnástich mesiacoch rozpadlo (samotný rozvod dokončený nebol). Dlhodobo mala problémy s anorexiou. Roku 1983 skolabovala v dome svojich rodičov a po prevoze do nemocnice bola vyhlásená za mŕtvu.
Pochovaná bola v kalifornskom meste Cypress.
Islandské národné futbalové mužstvo

Islandské národné futbalové mužstvo reprezentuje Island na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta, Majstrovstvá Európy alebo Liga národov UEFA. Na Majstrovstvách Európy vo futbale 2016 bol Island prekvapením keď sa dostal až do štvrťfinále kde napokon prehrali s Francúzskom 2:5. O dva roky neskôr debutovali na Majstrovstvách sveta kde ale skončili v skupine.
Korytnická ulica (Bratislava)

Korytnická ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Podunajské Biskupice a nazvaná je podľa kúpeľov Korytnica.
Najvyššie stavby ulice sú 12-poschodové paneláky postavené v 70-tych rokoch 20. storočia. Neďaleko nich je basketbalové a futbalové ihrisko, tenisové kurty, čerpacia stanica Slovnaft atď.
Lure

Lure môže byť:
Faucogney-et-la-Mer

Faucogney-et-la-Mer môže byť:
WandaVision

WandaVision je americký televízny seriál, natočený na motívy postáv z komiksov od vydavateľstva Marvel Comics. Autorkou seriálu, ktorý je súčasťou série a fiktívneho sveta Marvel Cinematic Universe, je Jac Schaefferová. Uvedený bol v roku 2021 na službe Disney+, celkovo vzniklo deväť epizód. "WandaVision" je v poradí prvým seriálom v MCU a je súčasťou 4. fázy Marvel Cinematic Universe a Mnohovesmírnej ságy. Jedná sa aj o prvý projekt z 4. fázy MCU.
Štylizácia.
Jednotlivé epizódy seriálu, respektíve polovica deja, sa odohráva vo vnútri Wandiného vytvoreného sveta, sú štylizované ako epizódy rôznych amerických televíznych seriálov a sitcomov od 50. rokov do súčasnosti. Štylizácií odpovedá oblečenie a rekvizity, stavba deja, ale aj formát a farby.
Dej.
Wanda Maximovová a Vision žijú idylickým predmestským životom a snažia sa zakryť svoje schopnosti. Keď však začnú vstupovať do nových desaťročí a stretnú sa s televíznymi tropmi, pár má podozrenie, že veci nie sú také, akými sa zdajú.
Villersexel

Villersexel môže byť:
Luxeuil-les-Bains

Luxeuil-les-Bains môže byť:
Saint-Loup-sur-Semouse

Saint-Loup-sur-Semouse môže byť:
Vidoslavský potok

Vidoslavský potok je potok v regióne Poiplie na území obcí Čamovce a Šurice v okrese Lučenec v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Cerová vrchovina, v geomorfologickom podcelku Hajnáčska vrchovina. Je ľavostranným prítokom Čamovského potoka a má dĺžku . Je vodným tokom VI. rádu.
Prameň.
Pramení v na obecnej hranici obcí Čamovce a Šurice v juhovýchodnej časti územia obce Čamovce, v extraviláne východne od poľa "Čurgovská stráň" v Čamovciach alebo v extraviláne južne od lesa a pasienka "Fiľakovské zeme" v Šuriciach.
Opis toku.
Od prameňa tečie juhovýchodnou časťou územia obce Čamovce sledujúc hranicu medzi obcami Čamovce a Šurice, preteká lesným a poľnohospodárskym extravilánom, v opúšťa priebeh obecnej hranice a vteká na územie obce Čamovce, v ľavým brehom obmýva osadu "Vidoslav" v obci Čamovce, v vteká z územia obce Čamovce na územie obce Šurice a hneď v podteká štátnu cestu z Čamoviec do Šuríc, v na území obce Šurice ústi do Čamovského potoka ako jeho ľavostranný prítok. "Vidoslavský potok" nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Motivantom názvu vodného toku "Vidoslavský potok" na území obcí Čamovce a Šurice v období pomenovacieho procesu bol názov samoty "Vidoslav" v Čamovciach, popri ktorej vodný tok preteká."Vidoslav", v ženskom gramatickom rode "Vidoslava", je staroslovanské osobné meno s pôvodným významom – želaním, aby nositeľ mena "bol slávny, šíril dobrú povesť svojho rodu". Značná časť geografických názvov Slovenska má svoj pôvod v osobných menách a tieto majú na skúmanie počiatkov osídlenia a s tým súvisiacich vzťahov osobitný význam, ak ich pomenovací proces prebehol v predkresťanskom období. Toponymum "Vidoslav" patrí do takejto skupiny názvov, ktorých osobné mená slúžiace za základ geografického názvu sa v slovenskom prostredí do dnešných časov ako aktívne funkčné pomenovanie osôb už nedochovalo; svedectvo o ich niekdajšom aktívnom fungovaní sprostredkúvajú okrem vzácnych zriedkavých písomných dokumentov aj vybrané slovenské geografické názvy. Z toponyma "Vidoslav" rozšírením o formant "-ský" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložený z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Vidoslavský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov samoty "Vidoslav" v Čamovciach (predtým hospodárstvo jednotného roľníckeho družstva) bol štandardizovaný v roku 1981. Názov vodného toku "Vidoslavský potok" bol štandardizovaný v roku 1992. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum "Vidoslavský potok" je jedinečným hydronymom (apríl 2022).
Vtáčnik (vrch v Štiavnických vrchoch, Štiavnické Bane)

Vtáčnik () je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad obcou Štiavnické Bane, približne juhozápadne od Banskej Štiavnice. 
Poloha.
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Sitnianska vrchovina a časti Sitnianske predhorie. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Štiavnica a na katastrálnom území obce Štiavnické Bane. Najbližšími sídlami sú na západnom úpätí ležiace Štiavnické Bane a severovýchodne situovaná Banská Štiavnica. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.
Opis.
Vtáčnik leží v rázsoche, ktorá vedie od vrchu Tanád () východným smerom. Severným smerom susedí Paradajs () a Šobov (), východným Svätotrojičný vrch () a Anderloch (), južným smerom dominuje Sitno () a Buková hora () a západným Tanád () a Kanderka (). Masív patrí do povodia Ipľa, kde vodu odvádzajú prítoky rieky Štiavnica. Vrchol traverzujú značené chodníky z okolia. Na severom úpätí je vybudovaný tajch Klinger a najmä západné svahy sú pomerne husto osídlené až pod vrcholovú časť.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje len čiastočný rozhľad. Z vhodných lokalít sú viditeľné najmä okolité vrchy Štiavnických vrchov a mesto Banská Štiavnica, pri vhodných podmienkach ojedinele tiež Nízke Tatry, Poľana a Javorie.
Prístup.
Na vrchol nevedie žiadny značený chodník, no osídlenie uľahčuje prístup lesnými chodníkmi. Vrch traverzuje niekoľko chodníkov:
Sokol (fotoaparát)

Sokol-Automat, Sokol () alebo Sokol-2 () boli značky sovietskych 35 mm fotoaparátov. V rokoch 1966 – 1986 ich spoločnosť LOMO vyrobila viac ako 400 000 kusov. Niektoré boli vyvezené aj do Európy. Cena fotoaparátu v roku 1977 bola 145 rubľov, takmer jeden a pol krát drahšia ako zrkadlovka Zenit-E s vymeniteľnou optikou. Pre sovietskych fotografov sa Sokol ukázal ako príliš drahý a pre profesionálnu fotografiu bol nevhodný. V roku 1978 bola výroba fotoaparátu prerušená, celkovo zišlo z montážnej linky 226 600 kópií, ako aj 1 000 kamier s názvom „LOMO-130A“.
História.
Názov bol pravdepodobne určený na to, aby priniesol asociácie so „sokolím okom“ – príslovie o vynikajúcom zraku.
Orla Bradyová

Orla Bradyová (* 28. marec 1961, Dublin, Írsko) je írska herečka.
Detstvo a mladosť.
Bradyová sa narodila a vyrastala v Írsku ako druhé zo štyroch detí. Ako dvadsaťpäť ročná sa presťahovala do Paríža.
Kariéra.
Účinkovala v Balloonatics Theatre Company, kde účinkovala v zájazdových inscenáciách hier Hamlet a Finnegans Wake. Neskôr sa vrátila do Dublinu, aby vystúpila v Gate Theatre.
V roku 1999 si zahrala v rozprávkovej koprodukcii "Fairyland", v duete s Randy Quaidom. V roku 2001 sa objavila v hlavnej úlohe televízneho seriálu "Family Law". Neskôr hrala v televíznom seriály "Shark", manželku Jamesa Woodsa, ktorý sa natáčal v rokoch 2006 až 2008.
V roku 2013 hosťovala v epizóde "The Labours of Hercules" v televíznom seriály Hercuile Poirot po boku Davida Sucheta. V rokoch 2017 až 2019 sa objavila v televíznom seriály "Into the Badlands". Tiež účinkovala v štyroch epizódach televízneho seriálu "American Horror Story: 1984", kde stvárnila psychiatričku Dr. Hopp.
Od roku 2020 účinkuje v televíznom seriály "Star Trek: Picard".
Súkromný život.
Bradyová sa v roku 2002 vydala za anglického fotografa Nicka Brandta. Nemá žiadne deti a je ateistkou.
Come Taste the Band

Come Taste the Band je desiaty štúdiový album britskej rockovej kapely Deep Purple. Pôvodne album vyšiel v októbri 1975. Koproducentom a technikom pri výrobe albumu bol dlhoročný spolupracovník skupiny, Martin Birch.
Je to finálna štúdiová nahrávka skupiny Deep Purple pred ich prvým rozpadom v roku 1976. Zároveň je to jediný album, na ktorom účinkuje Tommy Bolin, ktorý pri gitare nahradil Ritchieho Blackmoreho. Je to aj posledný album z trojice na ktorej účinkujú David Coverdale (spev) Glenn Hughes (basová gitara, spev). Bolin krátko po vydaní albumu zomrel. Coverdale ani Hughes sa v roku 1984 do obnovenej kapely Deep Purple nepripojili.
Izraelské národné futbalové mužstvo

Izraelské národné futbalové mužstvo reprezentuje Izrael na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta, Majstrovstvá Európy alebo Liga národov UEFA.
História.
Izrael bol v minulosti členom až troch konfederácii a to AFC, OFC a momentálne sú členmi UEFA. Najprv boli podľa geografických kritérií členmi AFC ale pre politické problémy (väčšinou z arabskými krajinami, ktoré odmietali nastupovať proti Izraelu) sa presťahovali do oceánskej zóny. Tam hrali iba v kvalifikáciách na Majstrovstvá sveta. Nakoniec sa v 90. rokoch minulého storočia stali členmi UEFA. Izrael je víťazom Majstrovstiev Ázie vo futbale 1964. V roku 1970 sa predstavili na Majstrovstvách sveta kde skončili v skupinovej fáze.
Sandra Paovićová

Sandra Paovićová (; * 15. apríl 1983, Vukovar) je chorvátska stolná tenistka, reprezentantka na Letných olympijských hrách 2008 a na Letných paralympijských hrách 2016 kde získala zlatú medailu.
Športová činnosť.
Stolný tenis začala hrať vo Vukovare ako štvorročná. V roku 1997 vyhrala v Topoľčanoch turnaj kadetiek na Európskom juniorskom šampionáte. Hrala za kluby v Nemecku, Francúzsku a Švajčiarsku.
Paovićová bola súčasťou chorvátskeho stolnotenisového tímu na Letných olympijských hrách 2008 a bola v top 50 hráčov sveta. V januári 2009 počas autonehody utrpela takmer smrteĺné zranenia. Po nehode nemohla používať svoje nohy. Do para stolného tenisu prenikla v roku 2013. V prvom roku získala európsky titul, v nasledujúcom roku svetový a v roku 2015 opäť získala európsky titul.
Paralympiáda.
Na Letných paralympijských hrách 2016 v Riu získala zlato v stolnom tenise jednotlivcov kategórie 6. V súťaži tímov kategórie 6-10 sa prebojovala do štvrťfinále. Jej medaila bola dovtedy prvá pre Chorvátsko na tejto Paralympiáde.
Skalník

Skalník môže byť:
Oxokyselina

Oxokyselina môže byť:
Aldehydokyselina

Aldehydokyselina alebo aldokyselina je organická kyselina, ktorá zároveň obsahuje aldehydovú skupinu i karboxylovú skupinu.
Aldehydokyseliny i ketokyseliny obsahujú karbonylovú skupinu a spoločne sa označujú ako oxokyseliny. 
Príkladom takejto kyseliny je napríklad glutamát-5-semialdehyd, ktorý vzniká počas rozkladu arginínu a prolínu.
Belorítka

Belorítka (nárečovo alebo zastarano: "beloritka, beloríťka, beloriťka, belorietka, bielorítka, bieloritka, bieloriťka") môže byť:
Barbora Švidraňová

Barbora Švidraňová (* 12. máj 1988, Žilina) je slovenská herečka a speváčka.
Životopis.
V štyroch rokoch sa začala venovať ľudovému tancu. Ako 5-ročná sa začala venovať klavíru a následne nastúpila na ZUŠ Ladislava Árvaya v Žiline, kde okrem hodín klavíra navštevovala aj hodiny spevu. Po skončení základnej školy chcela študovať operný spev na konzervatóriu v Žiline, ale nakoniec sa rozhodla pre štúdium na gymnáziu, kde sa v divadelnom krúžku „"Divadlo mladých"“, po prvýkrát stretla s herectvom. Kým ju v Bratislave, kam sa rozhodla ísť študovať, prijali na VŠMU, externe tancovala a spievala v Mestskom divadle v Žiline. Vyštudovala muzikálové herectvo a následne začala pôsobiť v umeleckom súbore Mestského divadla v Žiline. Externe pôsobila aj v SND v predstaveniach "Dom na stráni" alebo "Mechúrik-Koščúrik". Od októbra 2010 účinkuje na Malej scéne STU v hre "Snehová kráľovná". Taktiež si zahrala v seriáli Panelák ako "Zdena" alebo v seriáli Búrlivé víno ako "Karin". Od roku 2022 hrá v seriáli Oteckovia ako "Miša".
Jaseňová (vrch v Štiavnických vrchoch)

Jaseňová () je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad obcou Banská Hodruša, približne juhozápadne od centra Banskej Štiavnice. 
Poloha.
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hodrušská hornatina. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Žarnovica a na katastrálnom území obce Hodruša-Hámre. Najbližším sídlom je severným smerom ležiaca Banská Hodruša, juhozápadne sa nachádza osada Kopanice (Hodruša-Hámre) a východne obec Štiavnické Bane. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.
Opis.
Jaseňová leží v bočnom hrebeni, ktorý vedie od sedla Pleso západným smerom na Kohútov (). Severným smerom susedí Končiar () a Banský vrch (), východným Kamenný závoz (), Kanderka () a Ostrý vrch (), južným Šípová () a Haviarsky vrch () a západným Hrb () a Vlčia hora (). Masív patrí do povodia Hrona, kde vodu odvádzajú prítoky Hodrušského potoka. Na vrchol nevedie značený chodník.
Výhľady.
Vrchol Jaseňovej pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z malých lokalít s riedkou a nižšou vegetáciou je vidieť najmä okolité vrchy Štiavnických vrchov, ojedinele tiež Pohronský Inovec a Vtáčnik.
Prístup.
Na vrch nevedie žiadny značený chodník, preto prístup je možný lesnými cestami. V neďalekom sedle Pleso je križovatka značených chodníkov, odkiaľ sa dá prejsť hrebeňom cez Ostrý vrch a značený chodník vedie aj západným úpätím, údolím Kohútovského potoka.
Falcon a Zimný vojak

Falcon a Zimný vojak (v origináli The Falcon and the Winter Soldier) americký akčný televízny seriál, natočený na motívy postáv z komiksov od vydavateľstva Marvel Comics. Autorom seriálu, ktorý je súčasťou série / franšízy a fiktívneho sveta Marvel Cinematic Universe, je Malcolm Spellman. Uvedený bol v marci roku 2021 na platforme Disney+. V hlavných úlohách sa objavili Anthony Mackie a Sebastian Stan. "Falcon a Zimný vojak" je v poradí druhým seriálom v MCU a je súčasťou 4. fázy Marvel Cinematic Universe a Mnohovesmírnej ságy.
Dej.
Sam Wilson a Bucky Barnes sa spojili v celosvetovom dobrodružstve, ktoré preverilo ich schopnosti a trpezlivosť.
Deň narcisov

Deň narcisov je verejno-prospešná zbierka Ligy proti rakovine, ktorá sa koná na Slovensku od roku 1997 vždy v začiatkom jari. Ku zakladateľom patrila známa aktivistka boja proti rakovine MUDr. Eva Siracká. Termín je pohyblivý. Zbierku vykonávajú dobrovoľníci v slovenských mestách. Ako symbol bol zvolený žltý kvet narcisu, ktorý si prispievatelia môžu pripnúť na viditeľné miesto na oblečení. Cieľom Dňa narcisov je poukázať na problematiku boja proti rakovine a finančne prispieť na boj proti rakovine. Z peňazí vyzbieraných počas Dňa narcisov sú financované projekty a programy, cez ktoré Liga proti rakovine pomáha konkrétnym pacientom. Slúžia aj ako investícia do preventívnych a vzdelávacích programov pre verejnosť, na podporu nemocníc a na podporu aj výskumu liečby onkologických ochorení.
Vznik a história.
Deň narcisov sa prvý raz konal 21. marca 1997 v šiestich slovenských mestách. V roku 1999 pri 3. ročníku Dňa narcisov sa do akcie zapojili aj veľké spoločnosti – siete rýchleho občerstvenia, mobilného operátora i niekoľkých bankových domov. Postupne sa zbierka rozšírila aj do menších obcí, zbierku organizovali aj združenia, školy a podniky. Najvyšší výnos bol zatiaľ v roku 2012 – 1 005 155 €. V roku 2020 sa zbierka kvôli reštrikciám COVID-19 neuskutočnila v uliciach.
Kazašské národné futbalové mužstvo

Kazašské národné futbalové mužstvo reprezentuje Kazachstan na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta, Majstrovstvá Európy alebo Liga národov UEFA.
História.
Futbalový zväz bol založený po rozpade Sovietskeho zväzu v roku 1992. Do roku 2002 boli členom Ázijskej futbalovej konfederácie (AFC). Prvá kvalifikácia, ktorej sa zúčastnili ako člen UEFA bola kvalifikácia na Majstrovstvá sveta 2006. Zatiaľ sa na žiaden finálový turnaj MS alebo ME nekvalifikovali.
Kosovské národné futbalové mužstvo

Kosovské národné futbalové mužstvo reprezentuje Kosovo na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta, Majstrovstvá Európy alebo Liga národov UEFA.
História.
Futbalový zväz bol založený v roku 2008. Členmi FIFA a UEFA sa stali v roku 2016. Kosovo prvýkrát vstúpilo do kvalifikácie na Majstrovstvá sveta 2018. Zatiaľ sa nikdy nekvalifikovali na Majstrovstvá sveta ani na Majstrovstvá Európy.
Lichtenštajnské národné futbalové mužstvo

Lichtenštajnské národné futbalové mužstvo reprezentuje Lichtenštajnsko na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta, Majstrovstvá Európy alebo Liga národov UEFA. Lichtenštajnsko patrí medzi najhoršie európske národné tímy čo sa týka rebríčku FIFA. Zatiaľ sa táto krajina nikdy nekvalifikovala na finálový turnaj MS ani ME.
Litovské národné futbalové mužstvo

Litovské národné futbalové mužstvo reprezentuje Litvu na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta, Majstrovstvá Európy alebo Liga národov UEFA. Litva sa nikdy nekvalifikovala na finálový turnaj MS ani ME.
Perfect Strangers

Perfect Strangers je jedenásty štúdiový album britskej rockovej kapely Deep Purple. Album bol vydaný 29. októbra 1984. Bol to komerčne najúspešnejší projekt obnovenej zostavy kapely, ktorá býva označovaná ako Mark II (alebo aj Mk 2), ktorej členmi boli Ian Gillan, Ritchie Blackmore, Jon Lord, Roger Glover a Ian Paice, ktorá sa opäť spojila po jedenástich rokoch. Ich posledným spoločným albumom bol "Who Do We Think We Are" z roku 1973. Ritchie Blackmore a Roger Glover prišli z kapely Rainbow, Ian Gillan z krátkeho účinkovania so skupinou Black Sabbath, Jon Lord z kapely Whitesnake a Ian Paice spolupracoval ako člen hudobného zoskupenia, ktoré účinkovali s Gary Moorem. Všetkým piatim členom kapely bolo možné pripísať len jednu pieseň z nového albumu "Perfect Strangers", ktorou bola „Nobody’s Home“. Gillan a Glover mali snahu podľa pôvodných zvykov zostavy Mk II z rokov 1970-73, pripisovať autorstvo všetkým členom, no Blackmore to kategoricky odmietal. Problém vyriešili až po Blackmoreho odchode v roku v roku 1993.
Verzie albumu, ktoré vyšli na audiokazete a na CD nosiči mali jednu nahrávku navyše, „Not Responsible“. V jej texte je pre kapelu Deep Purple neobvykle použitý vulgarizmus. Album bol remastrovaný a znovu vydaný 22. júna 1999.v tomto vydaní je bonusová inštrumentálna skladba „Son of Alerik“, ktorá v predošlej dobe vyšla v roku 1985 ako B-strana singlu k piesni „Perfect Strangers“.
Album bol komerne úspešný, v rebríčkoch Spojeného kráľovstva bol piaty a v americkom "Billboard 200" bol sedemnásty. V USA bol tento album len druhým po "Machine Head" (1972), ktorý získal platinovú certifikáciu. Turné k tomuto albumu bolo také úspešné, že si skupina musela v USA po vypredaných termínoch ešte zarezervovať viacero dodatočných termínovi. V rámci turné po USA boli Deep Purple v roku 1985 druhí najúspešnejší po Brucem Springsteenovi.
The House of Blue Light

The House of Blue Light je dvanásty štúdiový album britskej rockovej skupiny Deep Purple. Album vyšiel v roku 1987. Je to druhý projekt, ktorý nahrala obnovená zostava, označovaná ako Mark II (skrátene aj Mk 2) a šiesty album, ktorý spolu títo členovia skupiny nahrali.
Zoznam skladieb.
Poznámka: Niekoľko skladieb na LP a kazetových verziách je kratších ako na pôvodnom CD vydanom v roku 1987. Pri remastrovanom CD z roku 1999 boli použité pôvodné master pásky pre vinylový album, čo znamená, že aj jeho dĺžka je kratšia ako pri pôvodnej verzii CD.
Autormi všetkých skladieb sú Ritchie Blackmore, Ian Gillan a Roger Glover, okrem uvedených výnimiek.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien 2019

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien 2019 boli 21. majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien, ktoré organizuje Medzinárodná hokejová federácia. Uskutočnili sa v dňoch 4. až 14. apríla 2019 vo fínskom meste Espoo. Prvýkrát v histórii sa turnaja zúčastnilo 10 tímov. Titul majsteriek sveta z roku 2017 obhájili hokejistky USA.
Konečné poradie.
Poznámka: Švédsko malo pôvodne tiež zostúpiť do I. A divízie, ale tá sa v roku 2021 nehrala pre pandémiu ochorenia COVID-19. Následne malo Švédsko hrať I. A divíziu MS 2022, ale napokon ostalo v Top divízii ako náhradník za vylúčené Rusko.
Nižšie divízie.
I. A divízia.
Turnaj I. A divízie sa hral v Budapešti v Maďarsku od 7. do 13. apríla 2019.
I. B divízia.
Turnaj I. B divízie sa hral v Pekingu v Číne od 6. do 12. apríla 2019.
II. A divízia.
Turnaj II. A divízie sa hral v Dumfries v Spojenom kráľovstve od 2. do 8. apríla 2019.
II. B divízia.
Turnaj II. B divízie sa hral v Brašove v Rumunsku od 1. do 7. apríla 2019.
Kvalifikácia II. B divízie.
Kvalifikácia II. B divízie sa hrala v Kapskom Meste v Južnej Afrike od 13. do 18. januára 2019.
Kontaminácia pôdy

Kontaminácia pôdy je spôsobená xenobiotickými (ľuďmi vytvorenými / cudzími) chemikáliami v pôde, alebo inou zmenou prírodného prostredia v pôde. Tento typ kontaminácie môže vznikať znečistením povrchu pôdy, porušením podzemných nádrží, priemyselnou činnosťou alebo nesprávnou likvidáciou odpadu.
Medzi najbežnejšie chemikálie znečisťujúce pôdu patria ropné uhľovodíky, chlórované uhľovodíky, viacjadrové aromatické uhľovodíky, ťažké kovy, MTBE, herbicídy, rozpúšťadlá, niektoré hnojivá, pesticídy a iné.
Pôdu je možné dekontaminovať. Ide však o veľmi náročný proces a náklady sú často veľmi vysoké. Pre jednu generáciu nie je ľahké napraviť škodu, ktorú spôsobili generácie pred ňou.
Znečistenia pôd.
Kvapalné znečistenie - jedná sa o kvapaliny, ktoré sú ťažšie ako voda a ktoré sú ľahšie ako voda (petrolej, naftu, kerozín).
V dôsledku kapilarity pôdy, sa kvapalina vzlína smerom nahor a do strán; keď kvapalina dosiahne hranicu podzemnej vody, potom kvapalina pláva na hladine a vytvára tzv. plávajúcu vrstvu. Malé percento kvapaliny sa rozpustí v podzemnej vode, čím dôjde k jej znečisteniu - podzemná voda tečie (napr. smerom ku kanálu), znečistenie je nesené ďalej a teda roznášané, čo spôsobí podstatné zvýšenie nákladov na sanitáciu.
Úniky ropných látok do prostredia môžeme podľa rozsahu rozdeliť na:
Pevné znečistenie - železné časti skorodujú najskôr, syntetické časti a nerezové časti a pod. môžu vydržať mnoho storočí, než sa rozložia. Rozložené častice sa môžu rozložiť v dažďovej vode, ktorá vsiakne do pôdy - znečistenie sa rozšíri ďalej cez pôdu, prúdiacou podzemnou vodou.
Kategórie kontaminovaných pôd.
Kategóriami vyjadrujeme stav kontaminácie pôd podľa limitov najvyšších prípustných hodnôt škodlivých látok.
Vislavka

Vislavka je potok v regióne Horný Zemplín na území obcí Vislava, Vyškovce a Chotča v okrese Stropkov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina. Je pravostranným prítokom Chotčianky a má dĺžku . Je vodným tokom VI. rádu.
Prameň.
Pramení v v severnej časti územia obce Vislava, v lesnom extraviláne v priestore lesa a poľa "Rázcestie".
Opis toku.
Od prameňa tečie juhovýchodným smerom lesným extravilánom, v priberá ľavostranný bezmenný prítok z poľa "Vislavka" a zo susedného poľa "Ponad Vislavky", v vteká do intravilánu obce Vislava, súbežne priberá bezmenný ľavostranný prítok a zároveň vyteká do extravilánu obce Vislava, v priberá bezmenný pravostranný prítok, v priberá bezmenný ľavostranný prítok pritekajúci z lesa "Vrch", v preteká cez obecnú hranicu obcí Vislava a Vyškovce, v vteká do intravilánu obce Vyškovce, kontinuálne pokračuje do intravilánu obce Chotča a v na území obce Chotča ústi do Chotčianky ako jej pravostranný prítok. "Vislavka" nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Motivantom názvu vodného toku "Vislavka" na území obcí Vislava, Vyškovce a Chotča v okrese Stropkov v období pomenovacieho procesu bol názov obce Vislava, na území ktorej vodný tok pramení a preteká. Najstaršia písomná zmienka o obci Vislava je z roka 1353 v podobe "Vyzlou" (neskôr sa objavujú aj podoby "Wayzlo", "Wazlo", "Wyslova", "Viszlava"). Bol spracovaný rad hypotéz a úvah o pôvode názvu obce Vislava a najmä názvu rieky Visla. Napriek tomu, že nie je dosiahnutá jednota o tom, či latinské antické podoby "Vistula", "Vistla", mladšie nemecké podoby "Weichsel", "Weixel", "Wissel", poľská podoba "Wisła" alebo slovenská podoba "Visla" sú indoeurópskeho alebo ešte predindoeurópskeho pôvodu, o blízkom vzťahu názvu rieky Visla a názvu obce Vislava niet pochybností. Podľa najpravdepodobnejšej hypotézy pôvodný indoeurópsky význam "Vis-tla" obsahoval význam "tiecť + vodný tok". Z toponyma "Vislava" rozšírením o formant "-ka" bolo utvorené jednoslovné hydronymum v podobe "Vislavka" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku "Vislavka" bol štandardizovaný v roku 1976. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum "Vislavka" je jedinečným hydronymom (apríl 2022).
Referencie.
Šibeničný vrch (vrch v Pohronskom Inovci)

Šibeničný vrch () je vrch v pohorí Pohronský Inovec. Leží nad obcou Veľká Lehota, približne severozápadne od mesta Nová Baňa.
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Lehotská planina. Vrchol leží v Banskobystrickom kraji, na území okresu Žarnovica a zasahuje na katastrálne územie obce Veľká Lehota. Najbližším sídlom je na východnom úpätí ležiaca Veľká Lehota, severovýchodne leží Malá Lehota, západným Jedľové Kostoľany a juhozápadným Obyce. 
Opis.
Šibeničný vrch leží na planine v nevýraznom hrebeni na severnom okraji pohoria. Severným smerom sa nachádza Brezový vrch ( a Lámaniny (), východným Vojšín (), Kuchyňa () a Sedlová skala (), južným vrch Za zemami () a Brestovo () a západným Hradište () a Drieňová ().) Masív je súčasťou povodia rieky Nitra, kde voda odteká riekou Žitava. Vrchol traverzuje značený chodník z Veľkej Lehoty. 
Výhľady.
Výškovo nevýrazný vrch pokrýva vo vrcholovej časti lesný porast, ktorý znemožňuje rozhľad. Z odlesnených svahov a lokalít s riedkou vegetáciou vidieť viaceré vrchy Pohronského Inovca, pri vhodných podmienkach ojedinele aj Vtáčnik a Tribeč.
Prístup.
Vrcholou časťou vedie značený chodník z Veľkej Lehoty do Jedľových Kostolian, z ktorého je možné odbočiť a vystúpiť na vrchol.
Lotyšské národné futbalové mužstvo

Lotyšské národné futbalové mužstvo reprezentuje Lotyšsko na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta, Majstrovstvá Európy alebo Liga národov UEFA. Lotyšsko sa nikdy nekvalifikovalo na finálový turnaj MS. Na Majstrovstvách Európy sa predstavili raz a to v roku 2004. Na turnaji skončili v skupine.
Luxemburské národné futbalové mužstvo

Luxemburské národné futbalové mužstvo reprezentuje Luxembursko na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta, Majstrovstvá Európy alebo Liga národov UEFA. Luxembursko sa nikdy nekvalifikovalo na MS ani na ME.
Slaves and Masters

Slaves and Masters je trinásty štúdiový album britskej rockovej kapely Deep Purple. Album vyšiel 5. októbra 1990. Je to jediný album, ktorýnaspieval bývalý spevák kapely Rainbow, Joe Lynn Turner. S kapelou Deep Purple sa Turner spojil v predošlom roku po odchode Iana Gillana. Pred Turnerovým príchodom kapely uvažovala o spevákovi Jimovi Jamisonovi zo skupiny Survivor.
Po svojom vydaní sa album "Slaves and Masters" dostal na 87. miesto amerického rebríčka "Billboard" 200. Album dramaticky padala oproti očakávaniam a v porovnaní s predošlým projektom kapely Deep Purple, "The House of Blue Light", ktorý naspieval Ian Gillan a bol v amerických rebríčkoch na. 34. pozícii. Nahrávka pre soundtrack k filmu "Fire, Ice and Dynamite" bola vyprodukovaná bez Jona Lorda, štvorčlennou zostavou kapely, ktorá dostala prívlastok Mark V. Napriek nižšiemu predaj albumu mali Deep Purple v roku 1991 k nemu hlavne v Európe relatívne úspešné turné. Turner bol stálym členom kapely, no keď v roku 1992 začali písať a nahrávať svoj ďalší album, pod nátlakom manažérov, ktorí pripravovali turné k 25. výročiu Deep Purple, sa nakoniec rozhodli Gillana do originálnej zostavy vrátiť. V štúdiu v roku 1993 bez Turnera vyprodukovali nasledujúci album "The Battle Rages On..."Svoje nápady, ktoré mal pripravené pre albumy kapely Deep Purple neskôr Turner využil v svojich sólových projektoch.