burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Renesančný averroizmus

Renesančný averroizmus je smer renesančného aristotelizmu, ktorého predstavitelia sa hlásili k Aristotelovi
v Averroovej interpretácii. Renesanční averroisati popierali osobnú nesmrteľnosť duše a prisudzovali jej večnosť iba vo všeobecnej duši sveta. V tomto bode polemizovali s renesančnými alexandristami, ktorí popierali akúkoľvek možnosť života duše po smrti človeka. Spolu s alexandristami však hlásali determinizmus a neuznávali slobodu človeka.
Avíči

Avíči (-sanskritský kmeň) alebo avíčih (-sanskritský nominatív) je v budhizme: temná alebo relatívne čierna sféra, pohlcujúca alebo ničiaca ľudskú individualitu. Je najnižšou sférou bytia, najtemnejšou z pekelných sfér.
Avidjá

Avidjá je slovo zo sanskritu znamenajúce "ignorancia", "nevedomosť", "klamná predstava".
Podľa Šankaru je to nevedomosť, ktorej plodom je skutočnosť, že sa nám živý svet javí ako pluralita duší. Avidjá sa zakladá na falošnom poznaní sprostredkovávanom našimi omylnými zmyslami. Odstránenie tejto nevedomosti je jedinou cestou k oslobodeniu duše (mókša) z kolobehu znovurodenia sa (sansáry).
Avirati

Avirati je túžba po zmyslových pôžitkoch.
Axióma sylogizmu

Axióma sylogizmu je základný princíp sylogizmu. Aristoteles ho formuloval takto: Kedykoľvek sa jedno druhému prisudzuje (katégorétai) ako svojmu predmetu (hypokeimenon,
subjekt), všetko, čo platí o prísudku (katégorúmenon, predikát) bude platiť aj o predmete.
Axiomatika

Axiomatika je 
Zo sústavy axióm by sa mali dať odvodiť všetky tvrdenia v danej disciplíne. Samotné axiómy sa nedokazujú; predpokladá sa, že sú pravdivé. Sústava axióm musí byť bezrozporná; nesmú sa dať odvodiť dva protichodné výroky.
Axiomatizácia

Axiomatizácia je zavádzanie axióm do určitého vedného odboru a podobne.
Zo sústavy axióm by sa mali dať odvodiť všetky možné dôsledky, všetky vlastnosti objektov a procesov danej disciplíny. Pôvodne sa axiomatizácia používala v matematike, ale v súčasnosti sa s axiomatizáciou pracuje i v iný vedách, napríklad axiomatická kvantová fyzika.
An

An- alebo a- ("gr".) je predpona s významom ne-, bez- (napr. vo výrazoch "an"organická chémia, "a"sexuálny, "a"synchrónny).
An môže byť:
an môže byť:
AN môže byť:
Aziatizmus (rétorika)

Aziatizmus je ázijský štýl v rečníctve, ktorý vznikol v gréckych ostrovných a maloázijských obciach v polovici 3. stor. pred Kr. vyznačujúci sa vzrušenosťou a bombastom.
Ázijčania

Ázijčania alebo Ázijci (z babylónskeho ASÚ = východ) sú obyvatelia ázijského kontinentu, na ktorom žije viac než polovica obyvateľov sveta. Ázijčania patria k mnohým stovkám rôznych etnických a jazykových skupín a rodín, ktoré sa vyznačujú charakteristickou svojbytnosťou. Ide o čisto zemepisné, nie o etnické alebo jazykové označenie. Napr. Číňania, Indovia, Japonci atď.
Sopotnica

Sopotnica môže byť:
Konský potok

Konský potok môže byť názov potoka:
Konský potok (prítok Trnovca)

Konský potok je potok na strednom Liptove, na území okresu Liptovský Mikuláš. Je to pravostranný prítok Trnovca, má dĺžku 6 km a je tokom IV. rádu.
Prameň.
Pramení na južnom okraji Západných Tatier, v geomorfologickej časti Liptovské Tatry, na juhozápadnom svahu Holého vrchu (1 715 m n. m.), v lokalite Slobodná, v nadmorskej výške približne 1 290 m n. m. 
Opis toku.
Tečie Liptovskou kotlinou prevažne severojužným smerom. Od prameňa preteká na krátkom úseku juhojuhozápadným smerom cez malú rekreačnú oblasť na podhorí Tatier (chaty Baranec a Horec, dva lyžiarske vleky), vytvára výrazný ohyb prehnutý na západ a pokračuje na juh. Zľava priberá prítok (783,0 m n. m.) z oblasti Nad Uhlište, následne krátky pravostranný prítok spod Chraste (840 m n. m.) a vteká do intravilánu obce Konská, kde priberá krátky ľavostranný prítok spod Vrchlazov (895,9 m n. m.). V susednej obci Liptovský Ondrej priberá svoj najvýznamnejší prítok, pravostrannú Brestovinu (cca 680 m n. m.), preteká západným okrajom intravilánu obce a na jej okraji ústi v nadmorskej výške približne 672 m n. m. do Trnovca.
Konský potok (prítok Slanej)

Konský potok je potok v južnom Gemeri, na území okresu Rimavská Sobota. Je to ľavostranný prítok Slanej s dĺžkou .
Pramení v Bodvianskej pahorkatine na juhovýchodných stráňach vrchu Makov () pri samote Barta, neďaleko slovensko-maďarskej štátnej hranice, v nadmorskej výške cca Tečie juhozápadným smerom cez podcelky Gemerská pahorkatina a Rimavská kotlina. Na hornom toku priberá tri krátke prítoky: najprv sprava z oblasti Dimitrij, potom zľava od horárne Havran () a následne tiež zľava z oblasti Hubovskej. Na strednom toku napája Hubovský rybník, na dolnom toku preteká obcami Kesovce (tu priberá krátky ľavostranný prítok) a Štrkovec. Za obcou Štrkovec priberá sprava vodný kanál pritekajúci od obce Včelince. Do Slanej ústi v katastrálnom území obce Štrkovec v nadmorskej výške okolo
Andrejov potok

Andrejov potok je potok v Šariši, na území okresu Bardejov. Je to ľavostranný prítok Tople, má dĺžku 7 km a je tokom VI. rádu. 
Pramení v Ondavskej vrchovine a tečie viac-menej severojužným smerom. Zľava priberá významnejší prítok (334,1 m n. m.) spod vrchu Kačalová (676,6 m n. m.). Preteká cez Andrejovú a Bardejovskú Novú Ves, južne od nej ústi do Tople.
Andický potok

Andický potok je krátky potok na strednom Liptove, v juhozápadnej časti územia mesta Liptovský Mikuláš. Je ľavostranným prítokom Váhu, má dĺžku 3,2 km a je tokom III. rádu.
Prameň.
Tečie v Liptovskej kotline, pramení v geomorfologickej časti Galovianske háje v lokalite Záhorovisko, západne od Bodíc, v nadmorskej výške približne 640 m n. m. 
Opis toku.
Od prameňa tečie sprvu severoseverozápadným smerom, následne sa stáča smerom na sever a esovito sa ohýba. Preteká východným okrajom intravilánu Andíc, sprava priberá krátky jarok z lokality V boku a podteká štátnu cestu I/18. Ďalej tečie lokalitou Bôrovie a zároveň vytvára západnú katastrálnu hranicu mesta. Napokon podteká diaľnicu D1 i železničnú trať Žilina – Košice a na okraji katastrálneho území mesta Liptovský Mikuláš, západne od Palúdzky, ústi v nadmorskej výške 565,3 m n. m. do vodnej nádrže Liptovská Mara.
Ždiarsky potok (prítok Hrona)

Ždiarsky potok je potok na Horehroní, na území okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Hrona, má dĺžku 6,5 km a je tokom III. rádu. 
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, na juhozápadných svahoch Homôľky (1 659,6 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 1 320 m n. m. Tečie severojužným smerom cez Polomku v Horehronskom podolí a neďaleko nej sa vlieva do Hrona v nadmorskej výške cca 582 m n. m.
Bystrá (prítok Osturnianskeho potoka)

Bystrá je potok v Zamagurí, na území okresu Kežmarok. Je to pravostranný prítok Osturnianskeho potoka a má dĺžku 6 km. 
Steká spod hlavného hrebeňa Spišskej Magury, kde pramení v podcelku Repisko na juhovýchodnom úpätí vrchu Repisko v nadmorskej výške okolo 1 055 m n. m. Tečie na sever, zľava priberá Kobylianku a v Osturnianskej brázde na území obce Osturňa sa v nadmorskej výške cca 715 m n. m. vlieva do Osturninanskeho potoka.
Údolím potoka vedie turistická trasa (zelená značka) a cyklotrasa z Osturne do Ždiaru.
Bystrá (prítok Cirochy)

Bystrá je potok na území okresu Snina, je to ľavostranný prítok Cirochy a má dĺžku 6,2 km.
Pramení vo Vihorlatských vrchoch pod Sninským kameňom (1 006,0 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 800 m n. m. Tečie na sever cez Beskydské predhorie, preteká rekreačnou oblasťou Sninské rybníky. Do Cirochy sa vlieva východne od mesta Snina v nadmorskej výške okolo 230 m n. m.
Z ľavej strany priberá Malú Bystrú, úsek toku od prameňa po sútok s Malou Bystrou sa často označuje ako Veľká Bystrá.
Bystrá (prítok Štiavnice)

Bystrá je potok na strednom Liptove, v južnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Štiavnice s dĺžkou 6,2 km a je tokom IV. rádu. Tečie na území NAPANT-u, na hornom toku v NPR Ďumbier.
Prameň.
Vzniká v Nízkych Tatrách, v podcelku Ďumbierske Tatry, v horskej skupine Ďumbiera, kde vyteká z plesa v ľadovcovom kare na severovýchodnom svahu Krúpovej hole (1 921,9 m n. m.) v nadmorskej výške cca 1 660 m n. m.
Opis toku.
Z plesa vyteká smerom na severozápad, následne preteká druhým, väčším plesom a ďalej pokračuje smerom na sever. Na južnom úpätí Prašivej (1 591,7 m n. m.) sa potom stáča severoseverovýchodným smerom, vytvára oblúk prehnutý na juhovýchod k masívu Ludárovej hole (1 731,6 m n. m.) a pokračuje viac severovýchodným smerom. Z ľavej strany následne priberá prítok spod sedla Javorie (1 487 m n. m.) a stáča sa východným smerom. Z pravej strany ešte priberá prítok zo severovýchodného úpätia Ludárovej hole, stáča sa k ústiu severovýchodným smerom a do Štiavnice ústi na začiatku Jánskej doliny, pri horárni Pred Bystrou, v nadmorskej výške približne 867 m n. m.
AC

AC môže byť skratka pre:
AC je aj:
Ac alebo ac alebo ac. môže byť skratka pre:
Ac je aj iný názov pre runu ansuz
aC môže byť skratka pre:
aC môže byť skratka pre:
.ac môže byť:
a.C. môže byť skratka pre:
a.c. môže byť skratka pre:
A.C. môže byť skratka pre:
A/C alebo a/c môže byť skratka pre:
Ž

Ž, ž je 46. písmeno slovenskej abecedy.
Žaba (symbol)

Žaba je mnohovýznamový symbol, ktorý sa vyskytuje naprieč rôznymi kultúrami v čase po celej Zemi.
U Sumerov sa žaba vyskytuje v básni Inana a Enki, kde Enkimu pomáha získať (neúspešne) ukradnuté božské schopnosti. Niekedy sa vyskytovala ako motív na váhach.
V Číne predstavovala žaba jinový princíp. Spojenie „žaba na prameni“ označovalo človeka s obmedzeným rozhľadom.
V hinduizme je žaba symbol pre temnú, ešte nerozlíšenú prvotnú hmotu.
V starovekom Egypte mala bohyňa Heket žabiu hlavu a žaba bola blahodarný náboženský symbol: úrodnosť, regeneráciu nový život a potomstvo, podrobnejšie pozri.
V kórejskej mytológii je žaba zlé znamenie, veľa žiab znamená koniec, zánik, ich kvákanie je znakom, že sa deje čosi zlé. V ľudovej slovesnosti považovaná za jedno z najstarších zvierat na zemi.
Pre Keltov bola žaba symbolom pána zeme a moci liečivých vôd.
V antike šlo o atribút bohýň Afrodity, resp. Venuše. Symbol plodnosti, oplzlosti, ale aj harmónie medzi milencami.
V Biblii sa žaba spomína dvakrát v Druhej knihe Mojžišovej (jedna z desiatich rán egyptských), dvakrát v Knihe žalmov a raz v Zjavení Jána. Pre kresťanstvo je to ambivalentný symbol: na jedne strane vzkriesenie, ale aj odvrátená strana hriechuzlo, závisť, lakomstvo. Napr. pre Euchéria Lugdunského bola žaba symbol diabla alebo heretika, čo vysvetľoval tým, že žaba žije v bahne a stále robí hluk. Vyskytuje sa aj ako atribút niektorých svätcov.
V slovenskej ľudovej kultúre sa žabami mysleli všetky žabotvaré, alebo sa niekedy osobitne vyčleňovali ropucha a rosnička. Kŕkanie žiab, resp. žaba na strome mala byť predzvesť dažďa. V ľudovej mágii sa používali na rôzne čary.
V Česku sa žabe nemajú ukazovať zuby, aby nevypadali. Existovala povera, že žaby môžu pršať z neba a príbehy o ženách, ktoré sa dokážu premeniť na žabu.
V psychoanalýze je žaba symbol mužského pohlavného orgánu najmä pokiaľ ide o šmykľavú žabu usilujúcu sa dostať do lôžka princeznej, žabu, ktorá sa môže premeniť na celého človeka až pri obojstrannej náklonnosti.
Žáner (umelecký druh)

Žáner ( ← ) je skupina umeleckých diel či spôsobov vyjadrovania, ktoré majú určité rovnaké znaky (kompozičné, tematické, formové a iné).
Žart

Žart alebo vtip je jazykový (hovorený alebo napísaný) prejav alebo niečo (skutok, čin) nemyslené vážne, ale majúce za cieľ vyvolať, vzbudiť veselosť, smiech. Žart je výrazový prostriedok, v ktorom sa realizuje komické.
Žartovanie

Žartovanie je robenie žartov.
Podľa Ludwiga Wittgensteina je žartovanie jazyková hra.
Andrej Alexandrovič Ždanov

Andrej Alexandrovič Ždanov (* 26. február 1896 Mariupoľ, Ukrajina – † 31. august 1948 Moskva, ZSSR) bol sovietsky politik ruského pôvodu, člen KSSZ od 1915, od 1939 člen politbyra KSSZ. Riadil kultúrnu, ideologickú a zahraničnú politiku KSSZ. Vedúci teoretik socialistického realizmu.
Život.
Narodil sa v meste Mariupoľ. Od roku 1915 bol členom strany boľševikov.
Počas zimnej vojny bol členom vojenského sovietu Severozápadného frontu. Počas druhej svetovej vojny sa podieľal na obrane Leningradu ako člen vojenského sovietu Severozápadného a Leningradského frontu. Počas blokády velenie obrany na rozdiel od väčšiny mesta nehladovalo, malo dobre zabezpečenú stravu a ostatné vymoženosti.
V roku 1944 získal hodnosť generálplukovník. Po vojne sa angažoval v presadzovaní socialistického realizmu na úkor slobodného rozvoja sovietskej literatúry.
Ako člen politického byra a sekretariátu ústredného výboru mal na starosti ideológiu a zahraničnú politiku. Od apríla 1946 pod neho spadal Úrad propagandy (vedúci G.F. Aleksandrov) a odbor zahraničnej politiky (na čele s Michailom Suslovom). Od augusta 1946 namiesto Malenkova predsedal na poradách Orgbura (pre kádrovú politiku). V roku 1947 zakladal Informbyro (Informačná kancelária komunistických a robotníckych strán) v ktorom ho neskôr vymenil práve Malenkov.
Smrť.
Zomrel 31. augusta 1948. Bol pochovaný pri Kremeľskej stene. Jedna z Moskovských lekárok, Lidia Timašuk, sa po jeho smrti písomne obrátila na na vedenie komunistickej strany s listom, v ktorom poukázala na možné chyby v jeho liečbe, ktoré viedli k jeho smrti. List sa dostal do pozornosti vedenia krajiny, hlavne Stalina a Beriju koncom roku 1952. Timašuk potom figurovala v tzv. prípade lekárov, ktorých obvinili zo zavinenia smrti Ždanova. Prípad prerástol do rozsiahlej kampane ohovárajúcej židovských lekárov po celej krajine a mal za následok ich rozsiahle zatýkanie. Krátko po Stalinovej smrti bol celý prípad Berijom ukončený a preživší zatknutí lekári boli prepustení ako nevinní. Timašuk bola najprv vyznamenaná Radom Lenina, ktorý jej odňali v deň prepustenia lekárov (4. apríla 1953).
Žiadosť

Žiadosť môže byť:
Žiadostivosť

Žiadostivosť môže byť:
Podľa Aristotela je žiadostivosť žiadavá, snahová zložka duše.
Primárne kozmické žiarenie

Primárne kozmické žiarenie tvoria úplne ionizované atómy, t. j. elektricky nabité atómové jadrá bez elektrónového obalu. Najviac sú v ňom zastúpené jadrá vodíka – protóny (90%), menej jadrá hélia – ŕ častice (9%) a zvyšok tvoria ťažšie jadrá až po najťažšie jadrá s protónovým číslom 92. Malú prímes primárneho kozmického žiarenia tvoria vysokoenergetické voľné elektróny. Všetky častice primárneho kozmického žiarenia sa pohybujú vysokými rýchlosťami, blízkymi rychlosti svetla, ich kinetická energia je preto mimoriadne vysoká (10 – 10 eV).
Rádioaktívne žiarenie

Rádioaktívne žiarenie je v užšom zmysle (korpuskulárne a/alebo elektromagnetické) žiarenie vysielané pri rádioaktívnom rozpade, t.j. buď priamo niektorými atómovými jadrami pri ich spontánnej premene na iné atómové jadrá (tzv. jadrové žiarenie) alebo z niektorých atómových obalov v súvislosti s dejmi v atómovom jadre toho istého atómu (napr. rádioaktívne žiarenie pri tzv. vnútornej konverzii alebo pri absorpcii K). V širšom zmysle sa ako rádioaktívne žiarenie označuje aj emisia neutrónov či protónov, žiarenie pri spontánnom štiepení jadra (t. j. pri jadrovom rozpade) a žiarenie pri rozpade nestabilných elementárnych častíc.
Rádioaktívne žiarenie v užšom zmysle.
Objavil ho v roku 1896 francúzsky vedec Antoine Henri Becquerel.
Pri rádioaktívnom žiarení v užšom zmysle pochádzajúcom priamo z atómového jadra existujú tieto druhy rádioaktívneho žiarenia:
Pri rádioaktívnom žiarení v užšom zmysle pochádzajúcom z atómového obalu môže vzniknúť napríklad röntgenové žiarenie (čo je druh elektromagnetického žiarenia).
Žiarlivosť

Žiarlivosť () je jedna z ľudských emócií, charakterizovaná nadmerným lipnutím na určitej osobe a zvýšenou obavou o jej stratu. Ide o komplex negatívnych emócií, hnevu, pocitu menejcennosti či depresií. Zjednodušene možno charakterizovať žiarlivosť ako pocit vlastnej nedostatočnosti.
Slovo pochádza z francúzskeho "jalousie". So žiarlivosťou a závisťou si často spojujeme zelenú farbu (napr."zozelenel závisťou").
Žiarlivosť je vyvolaná predstavou partnerovho vzťahu s niekým iným, pričom podnety pre jej vznik sa líšia podľa pohlavia (Buss, 1996). Ženy žiarlia častejšie kvôli emocionálnej pozornosti partnera, mužom sa viac prieči zdieľanie partnerkinej sexuálnej pozornosti.
Žiarlivosť je v medziľudských vzťahoch bežný jav. Môžeme ju pozorovať už u päťmesačných detí. Niektoré pramene tvrdia, že sa žiarlivosť objavuje v každej kultúre, iné pramene zastávajú názor, že je to kultúrne-špecifický fenomén.
Žiarlivosť a jej dopady boli témou mnohých románov, piesní, básní, filmov a iných umeleckých diel. Stala sa rovnako objektom zájmu vedcov. Psychológovia popísali niektoré faktory, ktoré vedú k jej vzniku. Sociológovia ukázali, že kultúrne hodnoty hrajú dôležitú úlohu nie len v ukazovateľoch, ktoré spúšťajú žiarlivosť, ale rovnako v našich predstavách o jej sociálne prípustných prejavoch. Biológovia poukázali na faktory, ktoré môžu žiarlivosť nevedome ovplyvniť.
U jedincov s poruchou sebahodnotenia môže žiarlivosť za určitých okolností nadobudnúť charakter patologického javu, prejavujúceho sa situačnou neprimeranosťou alebo prílišnou intenzitou emócií, tzv. chorobná žiarlivosť. Môže nadobudnúť povahu bludu (tzv. "emulačný blud").
Prvá židovská vojna

Prvá židovská vojna bolo protirímske povstanie v Júdsku v rokoch 66 až 73, ktoré potlačili rímski cisári Vespasianus a Titus Flavius. Jeruzalem bol roku 70 dobytý a zničený spolu s druhým jeruzalemským chrámom.
Pavol Žigo

PhDr. Pavol Žigo, Csc. (* 25. apríl 1953, Lučenec) je slovenský jazykovedec.
Detstvo a mladosť prežil v Lovinobani, v severnom Novohrade. Roku 1977 vyštudoval slovenský a ruský jazyk na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (FiF UK) .
Od tohto roku pôsobí na FiF UK, v rokoch 1979–1980 lektor slovenského jazyka v Moskve; 1980 PhDr., 1984 CSc. Titul docent získal roku 1988 a profesorom sa stal o desať rokov neskôr.
Spoluautor "Dejín spisovnej slovenčiny" (Bratislava 1990, "Slovanského jazykového atlasu", IV. zv. (Beograd 1991) a autor viacerých štúdií. Od roku 1989 podpredseda výboru Slovenskej jazykovednej spoločnosti pri Slovenskej akadémii vied.
Bol vedúcim autorského kolektívu monografie obce Lovinobaňa, ktorá vyšla v roku 2019.
Živel (filozofia)

Živel je jedna z pralátok tvoriacich podstatu sveta alebo materiál, z ktorého všetko vzniká, napr. oheň, voda, vzduch, zem. Jedným z prvých písomne zaznamenaných učení o živloch bolo čínske učenie o piatich živloch.
Zem.
V tradičných roľníckych kultúrach bola zem predmetom úcty ako matka a živiteľka rastlín, živočíchov a ľudí. Bola považovaná za zdroj životnej sily, za posvätný živel. V širšom a prenesenom význame zem predstavuje istotu, stálosť, trvalé hodnoty, výživu, plodnosť, telesnosť.
Voda.
V indoeurópskych a mnohých ďalších kultúrach bola voda ctená ako posvätný živel s očistným čarom. Voda sa spája s citom, pocitmi, láskou, ako aj so sviežosťou, ladnosťou, prispôsobivosťou a schopnosťou prijímať.
Vietor alebo vzduch.
Priestor povetria súvisí s duchmi, dušami zosnulých aj prejavmi počasia. V slovenských ľudových rozprávkach býva vietor často zosobnený a hrdinovia sa niekedy menia na vtáky, aby cestovali skutočne alebo v duchu. Vzduch je priestorom slov a myšlienok, je to priestor možností, predstáv a prepojení. Živel vetra je spájaný s premenlivosťou, nadhľadom, voľnosťou a ľahkosťou.
Oheň.
Zvláštny očistný, ochranný a čarovný význam mal živý oheň, dôležitá súčasť väčšiny významných obradov. V prenesenom zmysle je oheň živel videnia, premeny, nádeje, nadchnutia, žiare a zápalu, ale aj jasného a rázneho konania. Oheň dokáže rozdeľovať aj jednotiť, je to živel dávania.
Živly v ľudovom liečiteľstve.
Živlom - vode, ohňu a zemi - sa pripisovali liečivé a pri iných príležitostiach aj čarovne očistné účinky. Voda musela byť čistá, teda zo studničiek alebo prameňov. Sila ohňa sa využívala v podobe dymu alebo tým spôsobom, že sa žeravé uhlíky hodili do vody, ktorou chorého umyli. Zem sa pridávala buď k uhlíkom alebo do vody. Ak v určitom liečebnom úkone považovali za účelnejšiu ochrannú schopnosť zeme, vzali ju z obývacieho priestoru, buď z kútov izby alebo spod prahu. Do zeme, ohňa alebo vody sa dávali tiež kamienky, handričky a iné predmety, na ktoré podľa týchto predstáv prešla choroba pri liečebných úkonoch. Živly mali teda zničiť zlú silu ako pôvodcu choroby, a tým aj chorobu.
Ďalšie živly.
V niektorých sústavách či dochovaných zmienkach vystupujú živly iné či ďalšie, napríklad kov, drevo, kameň, éter. Niekedy sú len vymenovaním najčastejších stavebných materiálov, inokedy sú ucelenou sústavou prvkov s jasne vypracovanými vzťahmi.
Živelnosť

Živelnosť je vlastnosť priebehu spoločenského vývinu, keď si jeho ekonomické a sociálne
zákony ľudia neuvedomujú , keď nie sú pod kontrolou ľudí, často pôsobia ničivou silou prirodných živlov a vedomé konanie ľudí nevedie k realizácii vytýčených cieľov, ale naopak, k celkom neočakávaným výsledkom.
Živina

Živina je látka, ktorú organizmus potrebuje a prijíma pre svoju výživu a vývin. Napr.
požívatiny.
Základné živiny v potrave človeka sú tuky, cukry a bielkoviny.
Základnými živinami rastlín sú kyslík, voda, oxid uhličitý, soli, stopové
prvky.
Život človeka

Život človeka alebo ľudský život je podľa antropológie najvyššia biologická forma pohybu hmoty.
V informatike je život človeka existencia komunikácie medzi psychikou človeka a organizmom a jeho psychikou a okolím.
Každodenný život

Každodenný život je jedna zo základných foriem osvojovania si sveta človekom, vyznačujúca sa jej pôvodnou (principiálnou) predchodnosťou pred ostatnými.
Spoločenský život

Spoločenský život je súbor javov a procesov realizovaných medzi ľuďmi v spoločnosti; rad situácií, v ktorých sa ľudia stretávajú, oddeľujú sa, oznamujú si niečo, vyžadujú niečo od seba, snažia sa ovplyvňovať konanie druhých, získať od nich niečo a pod. Každé stretnutie s inými ľuďmi je novou situáciou.
Životodarný

Životodarný znamená rodiaci život; životadarná je substancia, z ktorej sa rodí život: podľa
najstarších predstáv to boli božské sily súvisiace s vodným živlom (Níl, voda u Tálesa a i.); ešte u Aristotela sa stretávame s názorom, že živočíchovia sa rodia z bahna; podľa iných teórií to bol naopak oheň atď.
Životospráva

Životospráva je súbor zásad a pravidiel na zachovanie života, upevnenie zdravia a predchádzanie chorobám. Zahŕňa výživu, stravovanie, osobnú hygienu, režim dňa a režim práce, spôsoby odpočinku a pod.
Venovali sa jej ľudia už v minulých storočiach, napr. v diele Katechysmus o zdraví pro obecný lid a školskou mládež z r. 1795.
Žreb

Žreb (iné názvy: lós; nesprávne alebo zastarano alebo nárečovo: "los") je lístok alebo iný predmet, ktorého náhodným vytiahnutím spomedzi iných sa vykonáva rozhodnutie o niečom (voľba, rozdelenie niečoho a pod.), alebo cenný papier, na ktorý možno v lotérii získať peňažnú alebo vecnú výhru.
Joey Ramone

Jeffry Hyman, známy ako Joey Ramone (* 19. máj 1951, Queens, NY, USA – † 15. apríl 2001, New York, NY, USA) bol spevák legendárnej punkovej kapely Ramones. V skupine hral pôvodne na bicie, ale keď sa ukázalo, že basgitarista Dee Dee Ramone nestíha zároveň spievať a hrať, prešiel od bicích ku spevu. V roku 2003 bola po Joeym pomenovaná ulica v New Yorku ako Joey Ramone Place.
Zachovanie

Zachovanie je udržanie, zachránenie pred zánikom, spôsobenie, že niečo zostane. Napr.
Hegel používal termín 'zachovanie' pri charakterizovaní pohybu absolútnej idey.
Zákony zachovania sú základnými zákonmi fyziky.
Zachovávanie

Zachovávanie je udržiavanie, spôsobovanie, aby niečo zostalo, zachraňovanie pre zánikom.
Začiatočník

Začiatočník je ten, kto začína pracovať na niečom. Obyčajne začiatočníkom býva málo skúsený pracovník, začínajúci športovec a pod.
Začiatok (novoveká filozofia)

Začiatok v novovekej filozofii je základ slúžiaci poznaniu ako východisko, od ktorého by sa mohlo stať poznanie skutočným, istým vedením o svete. V Hegelových časoch kritická filozofia pochybovala o tom, či môže existovať takýto nepochybný začiatok. Ako by sa dala dokázať jeho správnosť, ak v začiatku ešte vôbec nie je obsiahnuté to, čo z neho má vyplynúť? Z toho sa vyvodzovalo, že začiatok je nevyhnutne hypotetický (hypotéza) a jeho možná správnosť sa ukazovala až v priebehu filozofovania, keďže až počas neho sa rozvíja to, čo na začiatku bolo len predpokladom, len počiatočne kladené. Descartovo riešenie začať filozofické vedenie zo sebaistoty mysliaceho Ja, z "myslím, teda som", sa spochybnilo. Immanuel Kant namietal, že toto "som" nie je nič iné ako empirické tvrdenie, ktoré v nijakom prípade nemožno vyhlásiť za jediný nepochybný začiatok filozofovania. Začiatok, ktorý moderných filozofov uvádza do pomykova, nemá byť len subjektivny podnet na uvažovanie, ako to bolo s údivom Sokrata, ale objektívny základ pravého poznania. Teda nielen začiatok myslenia, ale zároveň začiatok, v ktorom spočíva princíp celej skutočnosti, všetkého bytia.
Zadunajsko

Zadunajsko (pôvodne lat. "Hungaria Trans-Danubiana" „zadunajské Uhorsko“ či "partes regni Hungariae Ultra-Danubiales" „zadunajské časti Uhorského kráľovstva“; maď. "Dunántúl"; nem. "Transdanubien") je tradičné označenie územia medzi Dunajom, Alpami, Drávou a Murou. 
Názov Zadunajsko vznikol vo včasnom novoveku, keď pri pohľade z Bratislavy, vtedajšieho hlavného mesta Kráľovského Uhorska, územie ležalo „za Dunajom“. V istých obdobiach sa vzťahoval aj na polooficiálne administratívne jednotky: 
Zadunajsko v užšom zmysle.
Geografický (i etnografický) pojem Zadunajsko ("Dunántúl") v užšom zmysle je celé územie medzi Dunajom, Alpami, Drávou a Murou okrem (na tomto území ležiacej časti) Malej dunajskej kotliny a spravidla aj okrem (na tomto území ležiacej časti) Veľkej dunajskej kotliny. Zadunajsko ("Dunántúl") v najužšom zmysle zahŕňa len Zadunajskú pahorkatinu (Dunántúli-dombság) (vrátane Zalajskej pahorkatiny (Zalai-dombvidék)) a prípadne aj priľahlé časti predhoria Álp, čiže nezahŕňa Malú dunajskú kotlinu, Veľkú dunajskú kotlinu ani Zadunajské stredohorie..
Marta Zágoršeková

Doc. PhDr. Marta Zágoršeková, CSc. (* 1942) je slovenská estetička a vysokoškolská pedagogička.
Pôsobí na Fakulte medzinárodných vzťahov Ekonomickej univerzity v Bratislave.
Záhada

Záhada môže byť:
Záhneda

Záhneda je drahokamová odroda kremeňa; má tmavohnedú farbu. Patrí medzi fanerokryštalické (jasnokryštalické) odrody. 
Jej farba môže byť dymovozakalená, svetlohnedá až tmavohnedá. Kryštály záhnedy majú dokonalý kryštalografický vývoj, ale často sú prerastené drobnými šupinkami chloritu, kryštálikmi aduláru. Na svetle a v teple bledne. Veľmi tmavé prírodné kryštály sa tepelne zosvetľujú, aby mali príťažlivejší farebný odtieň. Veľmi tmavá až čierna záhneda sa nazýva morión. 
Výskyt.
Jej výskyt je pomerne hojný, preto je menej cenená ako ametyst alebo citrín. Nachádza sa v pegmatitoch, zriedkavejšie aj v hydrotermálnych žilách. Často sa nachádza v podobe izolovaných monokryštálov a priehľadných, vodou zaoblených okruhliakov.
Vo svete.
Najväčšie kryštály sa našli v Alpách, v lokalite Sankt Gotthard vo Švajčiarsku a ich hmotnosť bola 150 kg. V pegmatitových lokalitách Moravy sa ojedinele našli kryštály s hmotnosťou do 50 kg, ich dĺžka bola 60 cm. Hlavnými producentmi sú Brazília (Minas Gerais), USA (Maine, Arkansas, Colorado, Severná Karolína) a Mozambik (Alto Ligonha). 
Na Slovensku.
Na Slovensku je záhneda pomerne zriedkavá, vyskytuje sa najmä v západnej časti Slovenského rudohoria, o okolí Revúcej, Kokavy, Hnúšte a inde. Jeden z najväčších kryštálov záhnedy na území Slovenska pochádza z okolia Klenovca a mal dĺžku 19 cm, šírku 16 cm a hmotnosť 2 kg. Zriedkavo sa vyskytujú aj kryštály záhnedy s hmotnosťou 15 kg, sú však nedokonale vyvinuté a nepriezračné.
Záhorská nížina

Záhorská nížina je geomorfologická oblasť Viedenskej kotliny na juhozápade Slovenska. Delí sa na Borskú nížinu a Chvojnickú pahorkatinu.
Vypĺňa väčšinu oblasti medzi pásmom Malých Karpát a riekou Moravou. Na severe susedí s pohorím Biele Karpaty, na východe s pásmom Malých Karpát, na juhu a juhozápade je štátnou hranicou s Rakúskom oddelená od rakúskych nížin a na severozápade je ohraničená Dolnomoravským úvalom.
Charakteristika.
Záhorská nížina má veľmi pestrý reliéf. Západná a južná časť je prevažne rovinatá, smerom na sever a na východ sa jej vzhľad približuje pahorkatine. K najvyšším vrcholom patria Zámčisko (434 m), Veterník (316 m) a Barbajky (305 m). 
Časť tohoto regiónu zaberajú poľnohospodárske plochy, ktoré sa striedajú s rozsiahlymi borovicovými lesmi, viatymi pieskami a vodnými plochami. K najdôležitejšim riekam oblasti patrí rieka Myjava, Chvojnica, Rudava a ďalšie.
Záhorská nížina patrí medzi oblasti s veľmi teplým podnebím. Teplota v zimných mesiacoch dosahuje -1 až -3 °C, v letných mesiacoch sa priemerné teploty pohybujú okolo 19 až 20 °C. Počet dní so snehovou pokrývkou je cca 50, počet letných dní býva cca 60 – 70 dní počas letnej sezóny.
Chránené územia.
Záhorská nížina je oblasť s veľmi početným zastúpením chránených vzácnych druhov tak fauny, ako aj flóry. V roku 1988 bolo vybrané územie s rozlohou 275 km² a bolo vyhlásené Chránenou krajinnou oblasťou Záhorie. Okrem tejto chránenej krajinnej oblasti zasahuje do Záhorskej nížiny na severe veľmi malou časťou Chránená krajinná oblasť Biele Karpaty. 
Ďalšie cenné prírodné zaujímavosti sú sústredené do početných maloplošných útvarov – prírodných a národných prírodných rezervácií. Jedna z najstarších, zriadená v roku 1964, je Prírodná rezervácia Bezedné. Rezervácia sa nachádza v neveľkej zníženine medzi zarastajúcimi pieskovými dunami. Je to vlastne jelšový les s malou vodnou plochou, rastúci uprostred borovicových lesov – vzácna ukážka pôvodných spoločenstiev. Svoje hniezdisko tu majú vodné vtáky a rastú tu aj vzácne chránené rastliny. Prírodná rezervácia Bezedné je evidovaná v medzinárodnej sieti chránených území. Za mnohé ďalšie rezervácie môžeme menovať Abrod z roku 1964, Červený rybník vyhlásený v roku 1966, v roku 1981 boli vyhlásené rezervácie Dolný les a Horný les a v roku 1980 Národná prírodná rezervácia Zelienka. K chráneným oblastiam patrí aj Chránený areál Starý rybník a početné prírodné pamiatky. K raritám patrí výskyt bobra európskeho v okolí Senice.
Záhrada

Záhrada je relatívne menšie ohradené územie určené na pestovanie úžitkových a/alebo okrasných rastlín, spravidla umiestnené pri dome alebo skupine domov. Iný význam má slovo v spojení zoologická záhrada.
Druhy:
Botanická záhrada

Botanická záhrada je účelové zariadenie na pestovanie domácich a cudzokrajných rastlín usporiadaných podľa botanického systému alebo geografických celkov. Botanické záhrady zakladali už v staroveku v Indii, Egypte a Číne.
Najstaršou v botanickou záhradou v Európe je botanická záhrada v Padove.
Rajská záhrada

Rajská záhrada alebo raj (gr. paradeisos, perz. parades, hebr. gan beéden mikkedem) alebo Záhrada Eden je podľa Biblie šťastná pravlasť prvej dvojice ľudí, božia záhrada, v ktorej sa Boh podvečer prechádza, o ktorú sa však podelil s človekom (pozri aj: Adam), povereným jej strážením a obrábaním. 
Rozprestierala sa v oblasti, kde pramenili štyri rieky: Píšón, Gíchón, Chidddekela (Tigris) a Perát (Eufrat). V tejto záhrade stál strom života a strom poznania dobra a zla. Človek tu žil v nevinnosti a šťastne, kým pre hriešny pád musel odtiaľto odísť.
Záhradníctvo

Záhradníctvo je odvetvie poľnohospodárskej výroby zamerané na pestovanie ovocia, zeleniny a okrasných rastlín, najmä kvetín.
Odvetvia záhradníctva.
Základné rozdelenie záhradnictva sa delí na niekoľko základných odvetví Medzi najdôležitejšie patria:
Vzdelávanie na Slovensku.
Univerzity a vysoké školy.
v minulosti: (Slovenská technická univerzita v Bratislave - Fakulta architektúry - odbor Krajinná a záhradná architektúra)
Zahraničie

Zahraničie je krajina, štát alebo štáty ležiace za hranicami určitého štátu.
Záhrobie

Záhrobie je posmrtný život alebo miesto posmrtného života, ako napr. očistec, peklo, nebo, ostrovy blažených atď.
Základ (filozofia)

Základ alebo fundus je určenie podstaty predmetu vo vzťahu k jeho zjavnému bytiu, pričom zjavné bytie predmetu vystupuje ako to, čo sa týmto základom kladie; jav, ktorý vystupuje ako nevyhnutná podmienka, predpoklad existencie nejakého iného javu a vysvetľuje ho. Základ je substanciálna príčina. Základ kladie zjavné bytie. Základ je podstata existujúca vo vnútri predmetu. Základ je jednou z určeností.
Podľa G. W. F. Hegela je základ v sebe jestvujúca podstata a podľa Ch. Wolffa je základ čisto formálna možnosť.
Formálny základ

Formálny základ je číry substrát, nemenná látka, ktorú treba formovať zvonka; jednoduchý substrát javových foriem, pasívna látka, ktorá sa tvaruje zvonku.
Reálny základ

Reálny základ je základ, z ktorého možno (pomocou sprostredkujúcich podmienok) odvodiť všetky vlastnosti a zmeny predmetu.
Johnny Ramone

John Cummings, známy ako Johnny Ramone, (* 8. október 1948, Queens, New York, USA – † 15. september 2004, Los Angeles) bol gitarista punkovej kapely Ramones.
V roku 1983 sa Johnny pobil so Sethom Macklinom z kapely Sub Zero Construction, pred svojim bytom. Johnny bol dokopaný do hlavy a utrpel otras mozgu. Johnny sa uzdravil a ďalší album Ramones sa volal "Too Tough to Die" (Príliš tuhý/tvrdý na to aby umrel).
Johnny Ramone mal konzervatívne politické názory, čo sa prejavilo napríklad v roku 2002 pri príležitosti uvedenia Ramones do Rock´n´roll Hall of Fame kde vyjadril svoj názor na amerického prezidenta Georgea Busha keď povedal: „God bless President Bush, and God bless America.“ (Boh žehnaj prezidenta Busha a Boh žehnaj Ameriku), prípadne v polovici 80. rokov, keď Ramones vydali singel Bonzo Goes to Bitburg (ako reakciu na návštevu vtedajšieho prezidenta Ronalda Reagana cintorínu v Bitburgu), ale Johnny dosiahol, aby bola pieseň premenovaná na My Brain Is Hanging Upside Down (Bonzo Goes to Bitburg), pretože pôvodný názov podľa neho Reagana uráža. Johnny tiež označil Reagana za svojho najlepšieho prezidenta.
Johnny bol výhradne rytmický gitarista. Hoci nahral niekoľko jednoduchých sólových partov (ako v California Sun, Now I Wanna Sniff Some Glue alebo Time Has Come Today), pravé gitarové sóla nahrávali (bez menovania na obale albumu) Ed Stasium, Tommy Ramone, Walter Lure, Daniel Rey a iní.
15. septembra 2004 umrel v Los Angeles po 5-ročnom boji s rakovinou prostaty.
Základ výpovede

Základ výpovede alebo téma je časť, ktorá vyjadruje, o čom sa vo výpovedi hovorí.
Základňa

Základňa môže byť:
Materiálno-technická základňa spoločnosti

Materiálno-technická základňa spoločnosti je súhrn materiálnych, vecných podmienok výroby (pracovné nástroje a pracovné prostriedky) nevyhnutných pre vznik a vývoj určitej spoločensko-ekonomickej formácie.
Základnosť

Základnosť môže byť:
Asociačný zákon

Asociačný zákon je zákon, podľa ktorého pôsobia asociácie; psychologický mechanizmus vzniku, združovania a vybavovania predstáv podľa určitých pravidiel. Pôvodne ich formulovali zástancovia asocianizmu.
Primárne asociačné zákony.
Sem patria najmä:
obraz - jeho predloha, ihla - špendlík)
bol v minulosti prežitý spolu s A. Napríklad: predstava mostu a rieky)
Božský zákon

Božský zákon je večný, absolútne platný zákon, ktorý ako jediný si nárokuje dosiahnuť vyslovené uznanie neproblematickým spôsobom. Preto už Herakleitos stotožnil božský zákon s logom, ktorému podlieha svet ako celok. Božský zákon je to, čo určuje svet v jeho podstate. Božský zákon svoj nárok na platnosť nemusí zdôvodňovať. Ľudské zákony nadobúdajú svoju záväznú silu od božského zákona a sú - podľa niektorých filozofov (napr. Tomáša Akvinského) - od neho odvodené. Dobrý, spravodlivý zákon je taký zákon, ktorý je napodobením božského zákona. Božský rozum určuje všetku zákonitosť tak v prirode, ako aj v živote ľudského spooločenstva.
Ak prestaneme veriť v Boha ako základ všetkých zákonov, potom sa každý zákon javí iba ako ľudské ustanovenie. Proti predpokladu božského zákona sa postavila Demokritova kritika: Demokritos priradil zákony k ríši mienok a konvencií.
Chemický zákon

Chemický zákon je zákon, ktorým sa riadia chemické deje.
Claviov zákon

Claviov zákon alebo prvý Claviov zákon alebo consequentia mirabilis je tautológia výrokovej logiky:
Príklad: („nič neexistuje“ formula_2 existuje aspoň toto tvrdenie, teda niečo existuje) formula_2 niečo existuje.
Zákon je pomenovaný podľa Christophera Clavia.
Zákon materialistickej dialektiky

Zákon materialistickej dialektiky je podľa dialektického materializmu objektívne pôsobiaci univerzálny základný zákon pohybu a vývoja prírody, spoločnosti a ľudského myslenia, a to:
Zákon dostatočného dôvodu

Zákon dostatočného dôvodu je logický zákon, podľa ktorého sa výrok pokladá za pravdivý iba ak preň možno
sformulovať dostatočné zdôvodnenie. Po prvý raz ho sformuloval Leibniz, hoci
ho už predtým predpokladali mnohé logické systémy (napr. Leukippov a Aristotelov).
Zákon Dunsa Scota

Zákon Dunsa Scota je tautológia výrokovej logiky: (p /\ non-p) ⇒ q .
Ekonomický zákon

Ekonomický zákon je vedecký zákon, ktorý je manifestáciou všeobecných, podstatných,
nevyhnutných, relatívne stálych a opakujúcich sa súvislostí medzi ekonomickými javmi a procesmi. Termínom "ekonomický zákon" sa označuje aj to, čo sa v uvedenom vedeckom zákone manifestuje. Medzi oboma entitami treba rozlišovať: raz ide o významový útvar existujúci iba potiaľ, pokiaľ
existuje aspoň jediné ľudské vedomie, raz ide zasa o to, výsledkom poznania čoho uvedený významový útvar je.
Všeobecný ekonomický zákon

Všeobecný ekonomický zákon je (v marxizme) ekonomický zákon, ktorý je manifestáciou najvšeobecnejšej súvislosti medzi ekonomickými procesmi vo vedomí, ich najzákladnejšej podstaty, určitých celkom základných tendencií vo vývoji ekonomických procesov. Medzi všeobecné
ekonomické zákony patrí napr. zákon ekonómie času, zákon hodnoty a i.
Zákon ekonómie času

Zákon ekonómie času alebo zákon úspory času alebo zákon hospodárnosti je (v marxizme) všeobecný ekonomický zákon, podľa ktorého je nevyhnutné dosahovať maximum výsledku pri minime nákladov spoločenskej práce, ak sa má spoločnosť priaznivo vyvíjať, t. j. čo najúspornejšie využívať všetky potenciálne výrobné sily spoločnosti v súlade so zásadou racionálneho hospodárenia; všetky úspory v spoločenskej výrobe, t. j. úspory zhmotnenej a živej práce možno previesť na úsporu pracovného času.
Gravitačný zákon

Gravitačný zákon alebo Newtonov gravitačný zákon znie: Dve ľubovoľné častice (hmotné body) sa vo vesmíre navzájom priťahujú dvoma rovnako veľkými silami opačného smeru pôsobiacimi pozdĺž ich spojnice, pričom tieto sily sú priamo úmerné súčinu hmotností týchto častíc a nepriamo úmerné druhej mocnine vzdialenosti týchto častíc.
Matematicky teda platí, že dva hmotné body o hmotnostiach "m"1 a "m"2 vo vzájomnej vzdialenosti "r" sa navzájom priťahujú gravitačnou silou "F" (respektíve dvoma opačnými silami F1 a F2), ktorej veľkosť je:
formula_2 (označované aj ako "κ") sa nazýva gravitačná konštanta.
Ak nejde o častice, ale o telesá, výsledná gravitačná sila je vektorovým súčtom síl pôsobiacich na jednotlivé častice, z ktorých sa teleso skladá.
Gravitačný zákon platí globálne, v celom známom vesmíre.
Ďalšie podrobnosti pozri v článku gravitácia.
Zákon hodnoty

Zákon hodnoty je (v marxizme) ekonomický zákon spoločný všetkým spoločensko-ekonomickým formáciám s tovarovou výrobou, podľa ktorého sa výroba a výmena tovarov uskutočňuje na základe množstva spoločensky nutnej práce vynaloženej na ich výrobu.
Imanentný zákon

Imanentný zákon je nevyhnutný vzťah medzi podstatou predmetu a určitou podstatotvornou substanciou.
Zákon javu

Zákon javu je modifikovaný imanentný zákon.
Zákon jedného argumentu

Zákon jedného argumentu je zákon výrokovej logiky, ako
p -&gt; p
p v ~p
~(p &amp; ~p)
~~p đ p đ - Alt 240
~(p đ ~p)
(p v p) đ p
(p &amp; p) đ p
(p -&gt; ~p) -&gt; p.
Zákon jednoty a boja protikladov

Zákon jednoty a boja protikladov je základný zákon materialistickej dialektiky: niet protikladov bez jednoty, ani jednoty bez protikladov.
Každá jedna vec je jednotou protikladnosti a protirečenosti. Existencia protikladov (vnútorných protirečení) je hybnou silou, dynamikou vývoja. Každá jedna vec má svoj protiklad v inej veci. V každej veci je ukryté, uložené jej protirečenie. Protiklad sa týka vonkajšieho pôsobenia dvoch vecí a protirečenie vystupuje ako vnútorná hybná sila.
Kirchhoffove zákony

Kirchhoffove zákony sú dve pravidlá stanovujúce princípy zachovania náboja a energie v elektrických obvodoch. Sú jedným zo základných nástrojov pri teoretickej analýze obvodov. Zákony boli pomenované podľa ich objaviteľa Gustava Roberta Kirchhoffa, ktorý ich prvýkrát opísal v roku 1845. Využívajú sa pri riešení elektrických obvodov.
Oba zákony možno priamo odvodiť z Maxwellových rovníc, ktoré však boli formulované až v roku 1864; Kirchhoff zákony vytvoril ako zovšeobecnenie výsledkov Georga Ohma. 
Okrem Kirchhoffových zákonov pre elektrické obvody existuje aj Kirchhoffov zákon tepelného vyžarovania a ďalšie empirické Kirchhoffove zákony opisujúce vyžarovacie spektrá. 
Prvý Kirchhoffov zákon (o prúdoch a uzloch).
Prvý Kirchhoffov zákon opisuje zákon zachovania elektrického náboja; hovorí, že v každom bode (uzle) elektrického obvodu platí, že: 
alebo
Druhý Kirchhoffov zákon (o napätiach a slučkách).
Druhý Kirchoffov zákon formuluje pre elektrické obvody zákon zachovania energie; hovorí, že: 
alebo
Ak by zákon pre nejakú slučku neplatil, mohlo by byť konštruované Perpetuum mobile, v ktorom by prúd touto slučkou prechádzal neustále dokola pri permanentnom odbere energie.
Použitie Kirchhoffových zákonov.
Kirchhoffove zákony sa používajú najmä pre rozvetvené elektrické obvody, pretože spolu s Ohmovým zákonom umožňujú určiť veľkosť a smer elektrického prúdu v jednotlivých vetvách a veľkosť elektrického napätia na svorkách jednotlivých prvkov. 
Pri analýze obvodu pomocou Kirchhoffových zákonov je možné použiť jednu z dvoch metód: analýzy uzlov (založené na použití 1. Kirchoffovho zákona) alebo analýzu slučiek (založenú na použití 2. Kirchhoffovho zákona). 
Voľba metódy.
Obe metódy poskytujú rovnaké výsledky, pre daný obvod však môže byť jedna alebo druhá metóda jednoduchšia. Metódy vyžadujú riešenie sústavy "n" rovníc o "n" neznámych. U metódy uzlov je "n" počet uzlov mínus počet všetkých zdrojov napätia mínus jedna (za referenčný uzol). U metódy slučiek je "n" rovné počtu elementárnych slučiek mínus počet zdrojov prúdu. Zvyčajne sa preto používa tá metóda, ktorá si vyžaduje riešenia menšieho počtu rovníc. 
Je však potrebné poznamenať, že metódu slučiek možno použiť len pre planárne obvody, teda obvody, na ktorých schéme sa nekrižujú vodiče. Taká je ale väčšina obvodov, ktoré sa v praxi vyskytujú. 
Kirchhoffove zákony v striedavých obvodoch.
Analýzu pomocou Kirchoffových zákonov možno vykonávať v obvodoch jednosmerného prúdu, ako aj v obvodoch striedavého prúdu. V tých sa napätie a prúd vyjadrujú komplexnými číslami, ktoré reprezentujú fázory, a miesto elektrického odporu sa používa impedancia. 
Kirchhoffove zákony v teórii grafov.
Kirchhoffove zákony sa okrem elektroinžinierstva používajú aj v teórii grafov pre analýzy tokov (ktoré sú všeobecné zavedenie elektrického prúdu) v sieťach (ktoré sú všeobecné zavedenie schémy elektrického obvodu). Dokonca sa dá povedať, že teória grafov ako taká má v Kirchhoffových zákonoch svoje korene.
Zákon kontinuity

Zákon kontinuity je zákon súvislosti – Leibnizova zásada, podľa ktorej sa nič neodohráva naraz, že príroda nikdy nerobí skoky.
Zákon kontrapozície

Zákon kontrapozície je logický zákon, podľa ktorého ak z určitého súdu A vyplýva súd B, potom z negácie súdu B vyplýva negáciu súdu A.
Logický zákon

Logický zákon alebo zákon správneho myslenia je zákon ľudského myslenia, napr. zákon totožnosti.
Zákon formálnej logiky

Zákon formálnej logiky je logický zákon a špecifický odraz všeobecného zákona bytia a poznania v podmienkach jazyka. Ide najmä o je zákony výrokovej logiky, zákony predikátovej logiky a zákony triedovej logiky.
Zákon výrokovej logiky

Zákon výrokovej logiky je zákon formálnej logiky.
Matematický zákon

Matematický zákon je všeobecne platný princíp v matematike.
Zákon miery

Zákon miery sa týka skutočnosti, že každý jav sa vo svojom jestvovaní vyznačuje určitými hranicami. Bez hraníc by jav nebol tým, čím má byť. Keby jav prekročil túto hranicu, teda vytýčenú mieru, poprel by sám seba, stal by sa niečím iným, alebo by celkom zanikol. Všetko má svoju mieru, prírodné aj spoločenské javy. Mieru majú aj naše možnosti dosiahnuť isté ciele, mieru majú i medziľudské vzťahy. Každý vek má svoje naplnenie. Miera je chvejúca sa os, ktorá dostredivo púta a cibrí všetky možnosti v prospech celku existujúceho do chvíle, kým jeho čas nevyprší.
Mravný zákon

Mravný zákon je zákon, ktorý prikazuje mravné dobro a zakazuje zlo. Slobodné, a preto
zodpovedné rozhodnutie proti nemu je vina.
Zákon myslenia

Zákon myslenia je objektívna, nevyhnutná a tým podstatná súvislosť medzi prvkami, stavmi, procesmi atď. myslenia.
Zákon negácie negácie

Zákon negácie negácie je jeden zo základných zákonov materialistickej dialektiky, podľa ktorého vývoj prebieha ako neustála negácia existujúcich kvalít, a to tým spôsobom, že určitá negovaná kvalita je znovu negovaná a vývoj tak takmer opakuje podstatné stránky pôvodnej kvality na vyššej úrovni.
Predstavuje výraz opakovateľnosti v procese vývoja. Každá jedna vec, jav, proces obsahuje v sebe moment svojho vzniku, zániku a zároveň vytvára predpoklad pre vznik novej veci na kvalitatívne vyššej úrovni. Mechanizmus tohto zákona má podobu špirály t. j. východiskový bod, negácia východiska a negácia negácie (vznik, zánik, vznik nového). Nekonečné vznikanie novej jedných kvalitatívnych vzťahov a zánik iných vystupuje ako negácia starého novým, ako riešenie jedných protirečení a vznik druhých. Tento fakt pramení z protirečivosti predmetov a vecí. Negácia je teda moment kontinuity a súvislosti vývoja. Negácia starého je súčasne potvrdením nového prechodom k vyššej fáze vývoja. Nové tým, že vystupuje namiesto starého, zachovávajúc v ňom ale cenné, pozitívne, vystupuje ako kvalitatívne vyšší útvar. (nemusia to byť čisto len osobné kvality, ale aj zmena spoločnosti, kultúry atď.).
Konkrétne formy zdanlivého návratu k starému sú v procese zákona negácie negácie veľmi rôznorodé. Jedným z prejavov je biogenetický zákon, podľa ktorého organizmus počas svojho zárodočného vývoja reprodukoval v skrátenej forme cestu k vývoju druhu.
Zákon prechodu kvantitatívnych zmien v kvalitatívne

Zákon prechodu kvantitatívnych zmien v kvalitatívne je jeden zo základných zákonov materialistickej dialektiky, podľa ktorého kvantitatívne zmeny v určitej kvalite vedú pri prekročení jej miery k prechodu tejto kvality do inej prostredníctvom skoku.
Kvalita je vnútorná určenosť vecí a javov, organická jednota vlastností, znakov a zvláštností, ktorý daný jav odlišujú od iných. Kvalita je celostný, relatívne stály súhrn znakov, ktoré určujú vlastnosti resp. špecifikujú daný predmet. Neexistujú kvality ale len veci s kvalitami.
Kvalita a vlastnosť.
Vlastnosť je len jedna zo stránok daného predmetu resp. len čiastočná charakteristika. Kvantita je určenosť predmetov a javov, ktoré vyjadrujú počet vlastností, ktoré im prislúchajú. Kvantita a kvalita sú medzi sebou dialekticky späté. Narastaním množstva kvantitatívnych ukazovateľov príde k bodu, keď vec zmení svoju kvalitu. Táto zmena kvality sa môže diať dvomi spôsobmi a to buď evolučne (pozvoľne) alebo revolučne (skokom) - zákon večnej zmeny. Hneď ako vec zmení svoju kvalitu, táto kvalita sa stáva kvantitou v prospech vyššej kvality.
"Príklad:"
Prírodný zákon

Prírodný zákon je objektívna, nevyhnutná, všeobecná a tým podstatná súvislosť medzi vecami, stavmi vecí, procesmi atď. prírody.
Zákon protirečenia

Zákon protirečenia je logický zákon, podľa ktorého dva navzájom sa popierajúce výroky nemôžu byť
súčasne pravdivé.
Zákon reflexivity implikácie

Zákon reflexivity implikácie je tautológia výrokovej logiky (p -&gt; p).
Spoločenský zákon

Spoločenský zákon je objektívna, nevyhnutná a tým podstatná súvislosť medzi vecami, stavmi vecí, procesmi atď. spoločnosti.
Zákon sporu

Zákon sporu je tautológia výrokovej logiky: non-(p ∧ non-p).
Zákon štátu

Zákon štátu je normatívny akt ústavou povolaného orgánu štátnej moci, napr. parlamentu.
Zákon algebrickej štruktúry

Zákon algebrickej štruktúry (staršie "zákon algebraickej štruktúry") je axióma algebrickej štruktúry - podmienka pre operácie tvoriaca vlastnosť, podľa ktorej sa triedia algebrické štruktúry, napr. asociatívny zákon.
Zdroj.
Šalát, T. a kol: "Malá encyklopédia matematiky". Bratislava, Obzor 1967. 692 s.
Zákon súladu výrobných vzťahov s charakterom výrobných síl

Zákon súladu výrobných vzťahov s charakterom výrobných síl je zákon, podľa ktorého platí, že ak výrobné vzťahy zodpovedajú výrobným silám, stimulujú ich pokrok, ak sa však dostanú s výrobnými silami do protirečenia, brzdia ich alebo vedú k ich rozvratu.
Termodynamický zákon

Termodynamický zákon môže byť:
Zákon totožnosti

Zákon totožnosti alebo zásada totožnosti je logický zákon, podľa ktorého pri usudzovaní treba každý zmysluplný výraz (pojem, súd) používať v tom istom význame.