burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
André Kuipers

André Kuipers (* 5. október 1958, Amsterdam, Holandsko) je pôvodne lekár špecializujúci sa pôvodne na výskum rovnovážneho ústrojenstva človeka, neskôr sa venoval problémom prispôsobenia ľudí na prostredie vesmíru. Od augusta 1998 je astronautom oddielu ESA. Roku 2004 absolvoval krátkodobý kozmický let v ruskom Sojuze na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). V decembri 2011 letel na ISS ako člen Expedícií 30 a 31 s návratom na Zem 1. júla 2012.
Život.
Mladosť.
André Kuipers pochádza z holandského Amsterdamu, roku 1977 absolvoval lýceum (, dnes ), roku 1987 dokončil štúdium medicíny na Amsterdamskej univerzite. V rokoch 19871988 slúžil vo vojenskom letectve ako lekár. 
Už počas štúdia a aj po ňom pracoval v amsterdamskom Akademickom lekárskom centre (), zaoberal sa výskumom rovnovážneho ústrojenstva človeka. V rokoch 19891990 bol zamestnaný v holandskom Leteckom a kozmickom lekárskom centre () v Soesterbergu kde sa venoval skúmaniu procesov adaptácie človeka na prostredie kozmu, predovšetkým na stav beztiaže a mikrogravitácie. Tiež sa zúčastnil lekárskych kontrol pilotov, dozoru nad tréningom na centrifúge a prednášal pilotom o fyziologických aspektoch lietania. Od roku 1991 sa zúčastňoval prípravy, koordinácie a spracovania výsledkov lekárskych experimentov prevádzaných astronautmi ESA (napríklad v misiách Spacelab D-2 a Euromir 95).
Astronaut.
Roku 1991 sa prihlásil do 2. náboru Európskej kozmickej agentúry (ESA), dostal sa medzi päť holandských finalistov, ale astronautom sa nakoniec nestal. Až v októbri 1998 bol počas procesu vytvárania jediného oddielu astronautov štátov ESA začlenený do oddielu astronautov ako kandidát Holandska. Vlastnú prípravu v Európskom astronautickom stredisku () v Kolíne nad Rýnom začal v júli 1999. Základný výcvik v Kolíne a Stredisku prípravy kozmonautov v Hviezdnom mestečku dokončil až roku 2002. Pri letoch Sojuzu TMA-1 v októbri 2002 Sojuzu TMA-2 v apríli 2003 pôsobil v tíme ESA v Stredisku riadenia letov v Koroljove.
V decembri 2002 bol menovaný palubným inžinierom 6. návštevnej expedícii na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS) s plánovaným štartom v októbri 2003. Po havárii Columbie a zrušení letov raketoplánov bol program letov radikálne zmenený. Kuipers sa stal náhradníkom Pedra Duqueho v 5. návštevnej expedícii (letela v októbri 2003) a sám sa od júla 2003 súčasne pripravoval na štart v apríli 2004 v 6. návštevnej expedícii. ESA let pomenovala DELTA (). 
Do vesmíru vzlietol na lodi Sojuz TMA-4 19. apríla 2004 spoločne s členmi novej základnej posádky – Gennadijom Padalkom a Michaelom Finckeom, od 21. apríla pracoval na ISS, pristál s vystriedanou posádkou 30. apríla 2004. Vo vesmíre strávil 10 dní 20 hodín 49 minút. 
V auguste 2006 bol predbežne zaradený do záložnej posádky Expedície 16, ale vo februári 2007 zo zostavy vypadol. V auguste 2007 bol začlenený do zálohy Expedície 20 (štart v máji 2009). 
V júli 2009 bol zaradený do posádky Expedícií 30 a 31 so štartom v novembri 2011. V tejto misii strávil 194 dní a na Zemi pristál 1. júla 2012.
André Kuipers je ženatý, má tri dcéry a syna.
Ingrid Lukáčová

Mgr. Ingrid Lukáčová, rod. Šangriková (* 20. apríl 1969, Trebišov, ČSSR, dnes Slovensko) je slovenská poetka, kultúrna pracovníčka a bývalá stredoškolská pedagogička.
Štúdium.
Po ukončení základnej školy v Trebišove (19751983) absolvovala štúdium na miestnom gymnáziu (19831987). V rokoch 19881993 študovala odbor učiteľstvo všeobecnovzdelávacích predmetov v kombinácii slovenský jazyk – filozofia na Filozofickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove (dnes Prešovská univerzita v Prešove).
Profesijná kariéra.
V rokoch 19932009 pôsobila ako učiteľka slovenského jazyka, literatúry a náuky o spoločnosti na Spojenej škole v Sečovciach. Po roku 2009 istý čas pôsobila ako riaditeľka domu Matice slovenskej v Michalovciach. Do roku 2015 pôsobila ako poverená vedúca Mestského kultúrneho strediska v Sečovciach.
Tvorba.
Vlastnej literárnej tvorbe sa venuje od svojich 15 rokov, kedy začala publikovať svoje básne v okresných novinách, v literárnych časopisoch "Dotyky" a "Nové slovo mladých". Počas stredoškolského štúdia jej v tlači vyšlo okolo 100 básní. Poéziu a publicistické žánre uverejňovala aj počas štúdia na vysokej škole v časopisoch "Nové slovo", "Dotyky", "Slovenské pohľady", "Literárny týždenník", "Kultúra", "Rak", vo viacerých zborníkoch a v regionálnych novinách, televízii a rozhlase.
So svojou básnickou tvorbou obsadila 1. miesto na 8. ročníku celoslovenskej literárnej súťaže O cenu Slovenského učeného tovarišstva. Roku 2002 sa stala členkou Spolku slovenských spisovateľov. Naďalej sa venuje literárnej tvorbe, propagácii kultúry a umenia.
Periskop

Periskop je optické zariadenie, ktoré umožňuje bočný posun prijímaného svetelného lúča. Používa sa predovšetkým vo vojenstve, kde umožňuje výhľad bez toho aby bol pozorovateľ vystavený priamej streľbe. Je dôležitou súčasťou vybavenia ponoriek a bojových vozidiel, používa sa ale aj v mnohých ďalších odboroch. Funguje na princípe vertikálneho tubusu na koncoch vybaveným zrkadlami naklonenými v 45° uhle tak, aby navzájom odrážali vonkajší obraz.
Najjednoduchší periskop je tvorený dvojicou zrkadiel, z nich prvé odrazí svetelný lúč kolmo k pôvodnému smeru a druhé späť do pôvodného smeru, len posunutý o vzdialenosť zrkadiel. Tento typ periskopu sa dá jednoducho vyrobiť a používa sa napríklad k pohľadu cez hlavy davu. Má ale len obmedzené použitie, pretože pri väčšej vzdialenosti zrkadiel obmedzuje zorný uhol.
Tento typ periskopu je vo vojenstve známy pod označením Delostrelecký ďalekohľad.
Na princípe periskopu pracujú aj binokulárne delostrelecké zameriavacie systémy. Skladajú obraz z dvojice objektívov a na základe paralaxie obrazov cieľa umožňujú určiť jeho vzdialenosť. Najväčšie systémy tohto druhu, vyrobené pre bojové lode, mali základňu dlhú niekoľko metrov.
Periskop ponorky je optická sústava, v ktorej je okrem zrkadiel aj sústava šošoviek. Tento typ periskopu nezmenšuje zorný uhol i pri mnoho metrovom posune lúča.
Bitka pri Poitiers (1356)

Bitka pri Poitiers bola bitka, ktorá sa odohrala 19. septembra 1356 na západe centrálneho Francúzska pri meste Poitiers ako súčasť storočnej vojny. Bojujúcimi boli anglická armáda princa Eduarda známeho ako "Čierny princ" a armáda francúzskeho kráľa Jána II. Angličanov bolo údajne 6000 pričom vojská kráľa Jána II. tvorilo 25 000 vojakov. Francúzska armáda bola porazená a Ján II. padol do zajatia Angličanov.
Zoznam osobností Atén

Toto je zoznam osobností spojených s Aténami:
Čelko

Čelko môže byť priezvisko:
Hotelová akadémia (Bratislava, Mikovíniho 1)

Hotelová akadémia je stredná odborná škola, ktorá je zameraná na výučbu a prípravu pracovníkov v oblasti hotelových a gastronomických služieb. Sídli na Mikovíniho ulici 1 v bratislavskej mestskej časti Nové Mesto.
Súčasná škola priamo nadväzuje na predchádzajúce školské inštitúcie, a to združenú hotelovú akadémiu, hotelovú školu a stredné odborné učilište spoločného stravovania.
Jednotlivé odbory je možné ukončiť maturitnou skúškou, výučným listom alebo maturitnou skúškou s výučným listom.
ZŠ s MŠ Slovenská Ves

Základnú školu s materskou školou v podtatranskej obci ležiacej pod Spišskou Magurou navštevujú žiaci nielen z obce, ale aj zo susedných obcí Výborná a Vojňany. Škola je plne organizovaná a v školskom roku 2009/2010 ju navštevuje 486 žiakov. Má 22 bežných tried a 4 špeciálne triedy. V poslednom období prechádza modernizáciou a to nielen čo sa týka budovy, ale aj inováciou výchovno-vzdelávacieho procesu, využívaním informačno-komunikačných technológií, skvalitňovaním interpersonálnych vzťahov. Pri škole funguje aj školský klub a školská jedáleň.
Chránené vtáčie územie Malá Fatra

Chránené vtáčie územie Malá Fatra je jedno z 5 najvýznamnejších území na Slovensku pre hniezdenie vtáctva. Vzniklo pre ochranu voľne žijúcich vtákov ako jedno z typov chráneného územia členskej krajiny Európskej únie s názvom NATURA 2000.
Územie bolo vyhlásené vládou Slovenskej republiky dňa 9. júla 2003. Výmera chráneného územia predstavuje a pokrýva väčšinu územia Krivánskej a Lúčanskej Malej Fatry. Je to štvrté najväčšie chránené vtáčie územie na Slovensku.
Dôvod ochrany.
Malá Fatra patrí medzi tri územia na Slovensku kde hniezdi: sokol sťahovavý ("Falco peregrinus"), orol skalný ("Aquila chrysaetos"), výr skalný ("Bubo bubo"), žlna sivá ("Picus canus"), kuvik kapcavý ("Aegolius funereus"), ďateľ bielochrbtý ("Dendrocopos leucotos"), ďateľ čierny ("Dryocopus martius"), muchárik bielokrký ("Ficedula albicollis"). Je tiež jedným z piatich hniezdiacich území pre skaliara pestrého ("Monticola saxatilis"). 
Územie bolo vyhlásené aj na základe faktu, že na tomto území hniezdi pravidelne viac ako 1% národnej populácie druhov ako rybárik riečny ("Alcedo atthis"), bocian čierny ("Ciconia nigra"), včelár lesný ("Pernis apivorus"), sova dlhochvostá ("Strix uralensis"), lelek lesný ("Caprimulgus europaeus"), ďateľ hnedkavý ("Dendrocopos syriacus"), chriašteľ poľný ("Crex crex"), kuvik vrabčí ("Glaucidium passerinum"), jariabok hôrny ("Bonasa bonasia"), strakoš sivý ("Lanius excubitor"), prepelica poľná ("Coturnix coturnix"), žltochvost lesný ("Phoenicurus phoenicurus"), muchár sivý ("Muscicapa striata"), tetrov hlucháň ("Tetrao urogallus"), tetrov hoľniak ("Tetrao tetrix"), ďateľ trojprstý ("Picoides tridactylus") a muchárik červenohrdlý ("Ficedula parva").
Pamätník americkej námornej pechoty

Pamätník americkej námornej pechoty (známy tiež ako Pamätník Iwo Jima) je vojenský pomník venovaný všetkým členom zboru Americkej námornej pechoty, ktorí padli pri obrane krajiny od roku 1775. Nachádza sa pri Arlingtonskom národnom cintoríne vo Virgínii neďaleko hlavného mesta Washingtonu. Autorom súsošia je Felix de Weldon, ktorý použil ako predlohu svetoznámu fotografiu Joa Rosenthala "Vztyčovanie americkej zástavy na hore Suribači." Pomník predstavuje príslušníkov americkej námornej pechoty a námorníka, ktorí vztýčili vlajku USA na vrchu Suribači na ostrove Iwo Jima v Pacifiku: Sgt Michal Strank (narodený v Česko-Slovensku), Cpl Harlon Block, PFC Franklin Sousley, PFC Rene Gagnon, PFC Ira Hayes a John Bradley.
Pamätník odhalil prezident Dwight D. Eisenhower 10. novembra 1954, pri príležitosti 179. výročia založenia zboru námornej pechoty. V roku 1961 prezident Kennedy nariadil, aby nad pamätníkom viala nepretržite americká vlajka – ide o jedno z mála oficiálnych miest s touto poctou. 
29. júla 2008 oficiálne prevzala najmladšia sestra Michaela Stranka, Mary Pero, pred týmto pamätníkom listinu potvrdzujúcu americké občianstvo jej slávneho brata rusínskeho pôvodu.
Kresťanský komunizmus

Ako kresťanskí komunisti sa označujú prívržencami rovnostárskych politických teórií v duchu komunizmu, ktorí tieto teórie zakladajú na kresťanských ideáloch a tradíciách. Odvolávajú sa napríklad na Ježišovu horskú kázeň a jeho rady rozdať majetok chudobným, prípadne na ideál zdieľanie majetku v ranej cirkvi, ako ho ukazujú Skutky apoštolov. Moderné teórie v duchu kresťanského komunizmu, ako niektoré prúdy teológie oslobodenia, sa snaží spojiť tieto biblické impulzy s marxistickou teóriou. Pozícia kresťanského komunizmu je však odmietaná ako hlavným prúdom marxizmu, ktorý je už od čias Karla Marxa vyhranene ateistický, tak aj rímskokatolíckou cirkvou, ktorá má tradične záporný vzťah ku komunizmu.
Irisbus Citybus 18M

Irisbus Citybus 18M (skôr Karosa Citybus 18M, pôvodne Renault Agora) je model mestského kĺbového nízkopodlažného autobusu, ktorý vyrábala spoločnosť Karosa Vysoké Mýto spoločne s francúzskym podnikom Renault v rámci koncernu Irisbus. Táto verzia, odvodená zo štandardného autobusu Irisbus Citybus 12M, bola v Česku vyrábaná v rokoch 2001 až 2005, produkcia týchto autobusov vo Francúzsku bola začatá už v 90. rokoch 20. storočia.
Konštrukcia.
Kĺbová verzia Citybusu, Citybus 18M (číslo znamená približnú dĺžku v metroch), konštrukčne vychádza zo štandardného vozidla Citybus 12M. Ide o trojnápravový nízkopodlažný autobus s polosamonosnou karosériou, ktorá bola najprv zmontovaná do skeletu a potom prešla ošetrením proti korózii (kataforéza), nalakovaním a oplechovaním. Karoséria sa skladá z dvoch častí, ktoré sú navzájom spojené kĺbom a krycím mechom. Rám podvozku je vytvorený z oceľových nosníkov a priečok, bočnice a strecha sú vyrobené zo zváraných ťahaných profilov a oplechované. Zatiaľ čo zadné čelo tvorí jeden panel sklolaminátu, predné čelo je vyrobené z uzavretých profilov, ktoré sú pokryté plechom a plastom. Motor a prevodovka sú umiestnené v mohutnej zadnej časti, hnacou nápravou je zadná. Okná sú lepené, len predné sklo je uchytené v gumovom profile. V pravej bočnici sa nachádzajú štyri dvojkrídle skladacie dvere, v každom článku vždy dvoje. Priestor pre kočík je umiestnený u druhých a tretích dverách. Sedačky pre cestujúcich sú plastové čalúnené. Výška podlahy je v celom prednom článku a pri tretích dverách nad vozovkou, v zadnej časti zadného článku postupne prechádza až na . Nástupnú výšku môže vodič ešte znížiť pomocou tzv. kneelingu (naklonenie vozidla pre jednoduchšie nastupovanie).
V roku 2004 bol interiér vozidla zmodernizovaný. Kĺbový variant Citybusu bol vyrábaný tiež vo verzii CNG (pohon zemným plynom). Karoséria Citybusu 18M bola tiež použitá pre prototyp trolejbusu Škoda 25Tr Irisbus.
Výroba a prevádzka.
Vo Francúzsku boli kĺbové Citybusy vyrábané už od 90. rokov 20. storočia. Prvý český Citybus 18M opustil brány Karosy v roku 2001, od roku 2002 nasledovala sériová výroba, ktorá bola ukončená roku 2005. Vtedy bol Citybus 18M nahradený modelom Irisbus Citelis 18M.
V Česku jazdia kĺbové Citybusy (např. Hradec Králové, Tábor, Ústí nad Labem, Zlín), najviac ich je v prevádzke v Prahe. Na Slovensku byly Citybusy 18M dodány do Prešova a Spišské Nové Vsi.
George Davison

George Davison (* 19. september 1854 Lowestoft, Veľká Británia – † 26. december 1930 Antibes, Francúzsko) bol britský fotograf.
Život a dielo.
Hoci George Davison pochádzal z chudobnej rodiny lodného tesára, dostalo sa mu dobrého vzdelania a v roku 1874 sa stal štátnym úradníkom v londýnskom Somerset House.
Začal fotografovať v roku 1885, kedy tiež vstúpil do fotografického spolku "Camera Club". Svoje fotografie vystavoval už v nasledujúcom roku na výstave "Fotografickej spoločnosti", kam bol prijatý za člena. V počiatkoch svojej tvorby bol ovplyvnený naturalistickou fotografiou, najmä P. H. Emersonom.
Davison experimentoval s rôznými technikami a procesmi a od naturalistickej fotografie sa skoro odklonil. Ako jeden z prvých fotografov začal využívať dierkovú kameru pre vytváranie piktorialistických fotografií. Roku 1890 vytvoril snímku nazvanú "Cibuľové pole" ("The Onion Field"), pôvodný názov fotografie však bol ("An Old Farmstead"), bez ostrých kontúr na drsnom papieri, takže vyvolával dojem, že ide o maľbu. Býva považovaný za prvú impresionistickú fotografiu. Davisonove fotografie sa však stali predmetom polemík a sporov vo "Fotografickej spoločnosti", z ktorej nakoniec vystúpil, a spolu s ďalšími stúpencami založil v roku 1892 fotografický spolok "The Linked Ring Brotherhood".
V roku 1889 ponúkol George Eastman Davisonovi miesto riaditeľa londýnskej pobočky firmy "Eastman Photographic Materials Company". To bol začiatok dlhodobého zväzku Davisona s Eastmanom a firmou Kodak. Roku 1897 opustil miesto štátneho úradníka a stal sa námestníkom riaditeľa "Eastman Photographic Materials Company". Jeho prvou úlohou v novej funkcii bolo zorganizovať veľkú súťaž a výstavu amatérskej fotografie. Výstava mala veľký úspech – počas troch týždňov ju v Londýne navštívilo viac než 25 tisíc návštevníkov.
V roku 1898 sa stal Davison zástupcom riaditeľa firmy Kodak a o dva roky neskôr jej riaditeľom. Aj napriek svojmu pracovnému vyťaženiu fotografoval a vystavoval až do roku 1911.
George Davison sa zaujímal o sociálne reformy, čo ho priviedlo ku kontaktom na anarchistov. Preto ho Eastman vyzval v roku 1908 na odstúpenie z funkcie riaditeľa. Davison zostal členom správnej rady do roku 1912, kedy firmu Kodak opustil. Presťahoval sa do Harlechu v severnom Walese, v dvadsiatych rokoch potom zo zdravotných dôvodov do Antibes v južnom Francúzsku, kde v roku 1930 zomrel.
Sluka

Sluka:
Spojená škola internátna (Svidník, Partizánska 52)

Spojená škola Svidník je stredná škola v Svidníku, ktorá vznikla spojením miestnej ZŠ na Centrálnej ulici a Obchodnej akadémie Svidník.
Súčasnou riaditeľkou je Jana Drábová.
História.
Po zriadení základnej školy 3. septembra 1976 sa prvým riaditeľom stal Štefan Čabrej. V roku 1986 bola škola premenovaná na "ZŠ armádneho generála L. Svobodu" po prezidentovi republiky Ludvíkovi Svobodovi.
V roku 1995 bola na "Strednej priemyselnej škole odevnej vo Svidníku" založená elokovaná trieda Obchodnej akadémie Bardejov. O rok neskôr, 1. septembra 1996 vznikla samostatná "Obchodná akadémia Svidník" so sídlom v priestoroch II. základnej školy. Prvým riaditeľom tejto školy bol Peter Riško. V ďalších školských rokoch pribúdali po dve triedy v študijnom odbore obchodná akadémia.
V histórii školy bol prelomový rok 2005, vtedajší riaditeľ Jaroslav Ivančo, podnietil zriadenie nového 5ročného študijného odboru "hotelová akadémia" v rámci obchodnej akadémie.
Od 1. júla 2005 sa zmenila pôsobnosť školy a vznikla "Spojená škola", ktorá je tvorená ZŠ a obchodnou akadémiou.
Súčasnosť školy.
Na škole od roku 2002 vychádza školský časopis "Centráčik". V roku 2007 rovnomenný školský zbor vydal vlastné CD.
Robert Demachy

Robert Demachy (* 7. júl 1859, Saint-Germain-en-Laye, Francúzsko – † 29. december 1936, Hennequeville) bol francúzsky fotograf.
Život a tvorba.
Robert Demachy pochádzal z bohatej rodiny francúzskeho bankára. Mal hudobné a výtvarné nadanie, najviac sa však venoval fotografovaniu. Roku 1894 vystavoval svoje fotografie, vtedy ešte v realistickom štýle, na prvom salóne parížskeho "Photo-Clubu". Potom začal používať techniku uhľotlače, neskôr gumotlače a olejotlače, a tiež upravoval negatívy ručnými zásahmi. Stal sa popredným a rešpektovaným predstaviteľom impresionistického piktorializmu.
V roku 1914 náhle prestal fotografovať a dokonca odmietol urobiť snímky svojich vnúčat. Do konca svojho života potom žil v ústraní vo svojom vidieckom sídle v Hennequeville, kde sa venoval kresleniu a medirytine. Časť svojich fotografií zničil a časť venoval parížskemu "Photo-Clubu" a londýnskej "Kráľovskej fotografickej spoločnosti".
Základná škola (Bratislava, Dudova 2)

Základná škola Dudova 2 je základná škola v Bratislave, v mestskej časti Petržalka na Dudovej ulici. 
Je najstaršou sídliskovou školou v tejto mestskej časti a svoju prevádzku začala 1. septembra 1977 pod názvom Základná škola Bierutova 17. V tom čase bola známa triedami s vyučovaním nemeckého jazyka. Po politických zmenách došlo 1. apríla 1991 k premenovaniu ulice, na ktorej škola stála, na Dudovu. V roku 1998, v dôsledku populačného vývoja v Petržalke, došlo k zlúčeniu základných škôl na Dudovej ulici 2 a na Dudovej ulici 4. Škola má dve telocvične, 24 tried, 5 špeciálnych učební, drevársku dielňu zameranú na rozvíjanie technického myslenia detí. Výchovno-vzdelávací proces na ZŠ počas jej histórie absolvovalo viac ako 2500 žiakov. V škole sa nachádza aj súkromná materská škôlka Krtko.
Škola opakovane získala od UNICEFu titul "Škola priateľská deťom", získala certifikát "Škola podporujúca zdravie" od Ministerstva školstva a realizuje projekty "Infovek" a "Otvorená škola". Inštitúcia bola menovaná ako Škola roku 2015.
Stredná odborná škola (Rožňava, Hviezdoslavova 5)

Stredná odborná škola Hviezdoslavova, v Rožňave bola štátna škola s vyučovacím jazykom slovenským. Poskytuje úplné stredné odborné vzdelanie (vyššie sekundárne vzdelanie) a stredné odborné vzdelanie (sekundárne). Zriaďovateľom školy je Košický samosprávny kraj.
História školy.
Škola v roku 2009 oslavuje 60. výročie vzniku školy. 1. septembra 1948 bol slávnostne otvorený školský rok 1948/1949 Ústavu baníckeho dorastu. Nariadením vlády z 31. januára 1957 sa zriadili trojročné odborné učilištia, na čele ktorých boli vedúci učilíšť. Tak vzniklo Stredné odborné učilište banícke, ktoré preberajú Spišské železnorudné bane. Rozhodnutím zo dňa 30. augusta 1980 sa zriadilo Stredné odborné učilište banícke v Rožňave. Od školského roku 1983/84 sa otvoril štvorročný študijný odbor mechanik strojov a zariadení. V školskom roku 1988/89 sa vybudovala učebňa výpočtovej techniky, vybavená 15 počítačmi PMD85 pre výučbu učebného odboru elektromechanik. V školskom roku 1990/91 sa zmenil názov na Stredné odborné učilište, pretože sa zrušila výučba všetkých baníckych odborov. Začalo sa s výučbou nových učebných a študijných odborov. V roku 2003 sa škola zapojila do projektu národnej spoločnosti CISCO v spolupráci s Technickou univerzitou v Košiciach, fakultou elektrotechniky a informatiky. V školskom roku 2008/2009 sa zmenil názov školy na Strednú odbornú školu.
Stredná odborná škola technická (Humenné, Družstevná 19)

Stredná odborná škola technická v Humennom je štátna škola s vyučovacím jazykom slovenským. Škola poskytuje podľa klasifikácie ISCED úplné stredné odborné vzdelanie (vyššie sekundárne vzdelávanie) a stredné odborné vzdelanie (sekundárne). Zriaďovateľom školy je Prešovský samosprávny kraj.
História.
História SOU chemického v Humennom (predchodcu dnešnej Strednej odbornej školy technickej v Humennom) sa začala písať koncom päťdesiatych rokov. Vtedy na východnom Slovensku vznikol a rozrástol sa veľký chemický kombinát Chemko so sídlom v Strážskom. Paralelne sa budoval chemický priemysel aj v Humennom. Existencia týchto dvoch rozrastajúcich sa chemických podnikov si vyžadovala kvalifikovaných pracovníkov. Do roku 1959 školili učňov pre Chemko iné podniky, napr. Chemosvit vo Svite či Syntézia v Pardubiciach. V roku 1959 na základe rozhodnutia vtedajšieho Ministerstva chemického priemyslu bolo v Humennom zriadené Odborné učilište pri n. p. Chemko Strážske. V roku 1970 sa učilište stalo Stredným odborným učilišťom generálneho riaditeľstva výrobno-hospodárskej jednotky Slovchémie. Formou denného a večerného štúdia poskytovalo aj úplné stredoškolské vzdelanie. V roku 1992 vznikla pri SOUCH v Humennom SPŠ. Svojou existenciou obohatila možnosti poskytovaného odborného vzdelávania v Humennom i v priľahlých okresoch Medzilaborce a Snina. V roku 2004 spojením oboch pôvodných škôl do jedného celku vznikla Združená stredná škola v Humennom. Po prijatí nového školského zákona, ktorý vstúpil do platnosti 1. septembra 2008, škola zmenila svoj názov na Stredná odborná škola. Od 1. januára 2009 nesie pomenovanie Stredná odborná škola technická v Humennom.
Vzdelávanie.
Na škole v školskom roku 2009/2010 študuje 473 žiakov v 20 triedach.
Bam

Bam môže byť:
BAM môže byť:
Spojená škola Juraja Henischa

Spojená škola Juraja Henischa 
Škola pozostáva z 2 organizačných zložiek:
Gymnázium bolo založené v roku 1992 a do spustenia školskej reformy bolo zamerané na informatiku.
Stredná odborná škola polytechnická pôsobí v našom okrese už viac ako 30 rokov, počas ktorých vychovala už stovky absolventov.
"Adresa školy:" 
Spojená škola Juraja Henischa
Slovenská 5
085 01 Bardejov
Gymnázium duklianskych hrdinov

Gymnázium duklianskych hrdinov vo Svidníku je štátna všeobecno-vzdelávacia škola, ktorej hlavným poslaním je príprava študentov na vysokoškolské štúdium v študijných odboroch:
História školy.
14. september 1948 je považovaný za dátum zriadenia Štátneho ruského gymnázia vo Svidníku. Boli zriadené dve triedy gymnázia s vyučovacím jazykom ruským. Podľa dostupných zdrojov ako prvý riaditeľ sa uvádza Alexander Levin a následne P. Rastorgujev.
Na počesť 5. výročia Karpatsko – duklianskej operácie na ktorej sa zúčastnil aj generál Rašil bolo gymnázium premenované na Ruské gymnázium pamiatky Dukelských hrdinov vo Svidníku. Riaditeľom v tomto školskom roku bol Peter Bunganič, ktorý po odchode z nášho gymnázia pôsobil na FF UPJŠ v Prešove ako docent na Katedre ukrajinského jazyka a literatúry (autor známeho Slovensko - ukrajinského slovníka).
30. augusta 1951 uznesením Konferencie učiteľov Svidníckeho okresu došlo k zmene vyučovacieho jazyka z ruštiny na ukrajinský jazyk. Až v školskom roku 1969/70 bola na škole zriadená prvá slovenská trieda s počtom žiakov 25 žiakov. V roku 1973 sa mení názov školy na Gymnázium Dukelských hrdinov vo Svidníku. Po revolúcii v r. 1989 dochádza k mnohým zmenám.
Od roku 1990 na škole existujú 3 triedy v ročníku, jedna s vyučovacím jazykom ukrajinským a dve triedy s vyučovacím jazykom slovenským. Od roku 1999 sa na škole vyučuje len v slovenskom jazyku.
Súčasnosť.
Na škole študuje 302 študentov v 12 triedach, vyučuje 25 pedagógov a o prevádzku vrátane školskej jedálne sa stará 10 nepedagogických pracovníkov.
Gymnázium DH je od roku 2002 jednou z LCNA (Local Cisco Networking Academy). Naši študenti v rámci nepovinného predmetu „Sieťové technológie“ majú možnosť získať vedomosti z oblasti informačných technológií. Študenti programu sieťových akadémií majú príležitosť zúčastniť sa na výnimočnom vzdelávacom procese, ktorý má vysokú kvalitu, on-line vzdelávacie materiály a zadania, školených inštruktorov, praktické laboratórne cvičenia a výučbový proces, ktorý umožňujú interaktívnu komunikáciu s inštruktorom.
Alonso Edward

 
 
Alonso Edward (* 8. december 1989, Panama, Panama) je panamský atlét, ktorý sa venuje behom na 100 metrov a 200 metrov.
Základná škola (Partizánske, Malinovského 1160/31)

Základná škola, Malinovského 1160/51, Partizánske je základná škola v Partizánskom.
Základná škola na Malinovského ul. v Partizánskom je najmladšou školou v 25-tisícovom meste Partizánske. Je situovaná pod horou. Bola otvorená v školskom roku 1989/1990 na sídlisku Šípok, v okrajovej časti mesta. V blízkosti školy je zastávka MHD, pastoračné centrum a dve predškolské zariadenia.
Škola je plno organizovanou školou s nultým až deviatym ročníkom. Súčasťou školy je aj školský klub detí. Pod správu školy patrí aj viacúčelové ihrisko, ku ktorému je vybudovaný chodník z areálu školy. Keďže v regióne je veľa zahraničných firiem, dôraz je kladený na výučbu cudzích jazykov a informatiky. Časová dotácia týchto predmetov je posilnená voľnými hodinami. V blízkom okolí je to jediná škola so skupinovou integráciou.
Na škole prebiehajú dlhodobo projekty: Stop fajčeniu, aktívne globálne školy, Infovek, e-Twinning, Nadácia Orange, psychosociálny výcvik žiakov deviateho ročníka, diskusný klub v spolupráci s pedag.-psych. poradňou.
Súčasnou riaditeľkou školy je Alena Barancová.
Obchodná akadémia Dušana Metoda Janotu

Obchodná akadémia Dušana Metoda Janotu je stredná škola nachádzajúca sa na Ulici 17. novembra č. 2701 v Čadci. Je najstaršou odbornou školou na Kysuciach. Vznikla 1. septembra 1945 ako Štátna obchodná škola. 1. septembra 1958 sa škola stala strednou ekonomickou školou a v roku 1990 sa stala obchodnou akadémiou. Pri príležitosti 60. výročia založenia školy dostala názov „Obchodná akadémia Dušana Metoda Janotu“. Dušan Metod Janota je známou osobnosťou najmä v oblasti ochrany prírody a pamiatkárstva.
História školy.
1. septembra 1945 bol slávnostným "Veni sancte spiritus" otvorený prvý školský rok na Štátnej obchodnej škole v Čadci. Škola bola prvý rok umiestnená v kresliarni Štátnej meštiackej školy v Čadci, na druhý rok sa škola presťahovala do budovy pri moste, dostala od MNV len prvé poschodie s dvoma miestnosťami a strojovňou. 28. júna 1947 sa vydali prvé vysvedčenia.
Súčasnosť školy.
V súčasnosti škola sídli v novom modernom areáli na Ulici 17. novembra č. 2701 v Čadci. Jej súčasťou je telocvičňa, účtovné stredisko, od septembra 2003 je v prevádzke aj školská jedáleň. V súčasnosti prebieha rekonštrukcia školy, opravila sa strecha, vymenili okná, ale hlavne sa buduje bezbariérový prístup.
Škola spolupracuje s rôznymi závodmi a inštitúciami (prax), zapája sa do medzinárodných projektov spolu s inými európskymi školami, je výborne vybavená audiovizuálnou a výpočtovou technikou, o čom svedčia odborné učebne, z ktorých sú 3 počítačové, 3 strojopisárne (už tiež vybavené počítačmi), 7 jazykových (z toho jedna je vybavená počítačmi), 2 cvičné firmy a od októbra 2009 je k dispozícii úplne nová multimediálna učebňa.
Quoridor

Quoridor je abstraktná dosková hra pre dvoch až štyroch hráčov, ktorú v roku 1997 vymyslel Mirko Marchesi. Quoridor vyhral cenu "Mensa Mind Game Award" a tiež cenu "Hra roku" v USA, Francúzsku, Kanade a Belgicku. 
História.
Hra Quoridor je založená na staršej hre s názvom Blockade od rovnakého autora z roku 1970. Mirko Marchesi vytvoril v roku 1995 ďalšiu verziu tejto hry pod názvom Pinko Pallino. Pinko Pallino sa hrá medzi dvomi hráčmi na doske 11x11, so 42 zátarasmi a mierne upravenými pravidlami. 
V roku 2004 vyšla hra Quoridor v detskej verzii pod názvom Quoridor Kid so zmenšenou hracou doskou na 7x7, v ktorej sú pešiaci nahradení myškami. 
Pravidlá.
Hracia doska sa skladá z 81 polí (9x9). Každý hráč má vlastného pešiaka, ktorý sa na začiatku hry nachádza v strede rady, ktorá ja ku hráčovi najbližšie. Ak hrajú dvaja hráči, pešiaci sú umiestnení na protiľahlých stranách hracej dosky. Hráči majú okrem pešiakov k dispozícii 20 zátarasov, ktoré si medzi seba rozdelia podľa počtu hráčov. Zátarasy sa dajú umiestňovať medzi hracie polia. Každý zátaras má dĺžku dvoch polí hracej dosky. 
Počas hry hráči striedavo vykonávajú jednotlivé ťahy. V každom ťahu môže hráč buď umiestniť zátaras, alebo posunúť svojho pešiaka o jedno pole v ortogonálnom smere. V prípade, že hráčov pešiak sa nachádza vedľa súperovho, môže ho preskočiť. Ak sa za súperovým pešiakom nachádza ďalší pešiak (pri hre medzi tromi alebo štyrmi hráčmi) alebo zátaras, hráč môže preskočiť až na ďalšie voľné pole vedľa súperovho pešiaka. Zátaras nesmie byť umiestnený tak, aby pešiakovi nezostala žiadna voľná cesta na druhú stranu hracej dosky. 
Cieľom hry je doviesť svojho pešiaka na protiľahlú strahu hracej dosky. Víťazí ten hráč, ktorý ako prvý dostane svojho pešiaka na ľubovolné pole v poslednej rade na opačnej strane hracej dosky.
Základná škola (Bytča, Eliáša Lániho 261/7)

Základná škola, Eliáša Lániho 261/7, Bytča je základná škola v Bytči.
História školy.
Štátna meštianska škola vo Veľkej Bytči vznikla v roku 1928 pri príležitosti 10. výročia vzniku Československa. Projekt stavby urobil ing. arch. Peter Kropáček z Prahy a so stavbou sa začalo 26. októbra 1926. 28. októbra 1926 žiaci školy a učiteľský zbor so zástupcami obce i občianstva vykonalo prvý výkop. Prvý školský rok sa začal 1. septembra 1928 a v tom roku školu navštevovalo 258 žiakov.
28. októbra 1928 na pamätný deň 10. výročia vzniku ČSR bola zasadená jubilejná lipa na školskom dvore (lipa strieborná).
Frank Culbertson

Frank Lee Culbertson ml. (* 15. máj 1949, Charleston, Južná Karolína, USA) pôvodne pilot námorníctva Spojených štátov, bol od mája 1984 do augusta 2002 astronautom NASA. Má za sebou tri kozmické lety, dva krátkodobé v raketopláne a štvormesačný pobyt na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS). Celkom strávil vo vesmíre 143 dní, 14 hodín a 53 minút.
Život.
Mladosť.
Frank Culbertson sa narodil v Charlestone v Južnej Karolíne, vyrástol v meste Holly Hill. Po ukončení strednej školy (1967) prešiel na Námornú akadémiu v Annapolise, tu roku 1971 získal titul bakalára. Toto istého roku vstúpil k námorníctvu, slúžil na lodi Fox (CG-33) v Tonkinskom zálive. Po absolvovaní pilotného výcviku slúžil v rôznych leteckých jednotkách námorníctva, tiež na lietadlových lodiach Midway a John F. Kennedy.
Astronaut.
Prihlásil sa do 10. náboru astronautov NASA, uspel a 23. mája 1984 bol začlenený do oddielu astronautov NASA. Absolvoval kurz všeobecnej kozmickej prípravy a v júni 1985 získal kvalifikáciu pilota raketoplánu Space Shuttle.
Po dokončení prípravy pracoval v skupine zabezpečenia štartov, zúčastnil sa vyšetrovania havárie Challengeru, pracoval v stredisku riadenia letov v Houstone. 
V dňoch 15. – 20. novembra 1990 prvýkrát pobýval vo vesmíre ako pilot raketoplánu Atlantis. Tajný vojenský let STS-38 trval 4 dni 21 hodín a 55 minút. Hlavným cieľom misie bolo vypustenie vojenskej družice.
Po druhýkrát sa do vesmíru dostal v dňoch 12. až 22. septembra 1993 už ako veliteľ shuttla Discovery pri lete STS-51. Posádka vypustila telekomunikačnú družicu ACTS, vypustila a zase odchytila platformu Astro-SPAS a pri výstupe do otvoreného kozmu overovala funkčnosť postupov a nástrojov pre opravy Hubbleovho teleskopu. Dĺžka letu bola 9 dní, 20 hodín a 12 minút.
V septembri 1999 bol menovaný veliteľom Expedície 3 na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS), kolegami v posádke sa stali Vladimir Dežurov a Michail Ťurin. Do vesmíru nová posádka ISS vzlietla 10. augusta 2001 v raketopláne Discovery (let STS-105). Po bežnom štvormesačnom pobyte na ISS sa trojica kozmonautov vrátila na Zem v Endeavouri pri lete STS-108. Pristátie prebehlo 17. decembra 2001 po 128 dňoch, 20 hodinách a 46 minútach letu.
V auguste 2002 odišiel z NASA na miesto viceprezidenta spoločnosti .
Je ženatý, má päť detí.
Stredná odborná škola (Pruské)

Stredná odborná škola Pruské (SOŠ Pruské) je stredná odborná škola sídliaca v obci Pruské.
História.
SOŠ Pruské sa za 60 rokov svojej existencie stala už neoddeliteľnou súčasťou budovania pôdohospodárstva a potravinárstva na Strednom Považí. Škola v Pruskom patrí k mimoriadne aktívnym školám aj v oblasti medzinárodnej spolupráce. Stabilným partnerom je česká škola Stredné odborné učilište vo Valašských Kloboukách. K ďalším partnerom patrila ešte donedávna francúzska škola Legta de Metz Courcelles Chaussy, s ktorou sme zaviedli do praxe pomaturitné štúdium krajinárske úpravy a tvorba krajiny.
Od roku 2000 je škola jedným z partnerov medzinárodnej organizácie FLORNET, ktorá združuje školy , vzdelávacie organizácie, veľkoobchody zaoberajúce sa problematikou kvetinárstva, viazačstva a aranžérstva. V rámci medzinárodných aktív sú aj každoročne realizované medzinárodne tábory EUROTEENS, ktoré sú zamerané na oblasť environmentalistiky. V tomto roku sa piati študenti a jeden pedagóg zúčastnili na tábore v Lobenau pri rakuskej Viedni. Svoju prácu škola prezentovala na medzinárodných výstavách BUGA 2005 v Mníchové, Festival dei Fiori 2008 v talianskom San Reme, ako aj na medzinárodnej súťaži The last Days of Middle Agea 2009, ktorá sa konala v talianskej Sulmone.
Schwarzenberský palác (Viedeň)

Schwarzenberský palác je barokový palác vo Viedni v Rakúsku. Je majetkom kniežacej rodiny Schwarzenbergovcov.
Postavený bol v roku 1697 architektom Johanom Lucasom von Hildebrandtom a dokončený so zmenami oproti pôvodným plánom v roku 1728 architektom Johannom Fischerom von Erlach. V roku 1751 bola pristavaná k palácu jazdecká škola a oranžéria. Bohato zdobená "Mramorová galéria" je pre palác jednou z najtypickejších miestností. V súčasnosti je časť paláca využívaná ako päť hviezdičkový hotel a taktiež sa používa na spoločenské podujatia.
Schwarzenbergovci

Schwarzenbergovci sú pôvodom franský šľachtický rod, prvý raz doložený v roku 1172 pod menom "Seinsheim" (pod týmto menom vystupovali až do 15. storočia). Užívali sedemkrát modro-strieborný polený znak.
Erkinger zo Seinsheimu (13621437) zakúpil panstvo Schwarzenberg a začal sa písať miesto zo Seinsheimu ako zo Schwarzenbergu, a s vynechaním prvého mena zo Schwarzenberga. V rokoch 14201421 sa zúčastnil vojenskej výpravy proti husitom. Tým, rovnako ako aj značnými pôžičkami, získal od kráľa Žigmunda Luxemburského zástavu miest Žatec, Kadaň a Beroun. V roku 1429 bol povýšený do stavu slobodných pánov zo Schwarzenberga.
V roku 1599 obdržal Adolf Schwarzenberg za víťazstvo nad Turkami v bitke pri Rábe titul ríšskeho kniežaťa a vylepšenie erbu (pole s hlavou Turka, ktorému vyďobáva oči krkavec). V roku 1654 získali Schwarzenbergovci inkolát v Čechách a v roku 1670 bol Jan Adolf I. zo Schwarzenbergu povýšený na ríšske knieža. Prvým trvalým majetkom Schwarzenbergovcov v Čechách bolo panstvo Třeboň, ktoré získali v roku 1660, potom Hluboká nad Vltavou (Frauenberg). Knieža Jan Adolf I. navštívil svoje panstvá v apríli 1661. 
Kúpou statkov a dedičstvom po Eggenbergovcoch vytvorili rozsiahlu dŕžavu v južných a severných Čechách (napr. Český Krumlov, Hluboká nad Vltavou, Netolice, Prachatice, Volary, Vimperk, Orlík nad Vltavou) a pripojili ju k územiam držaným v Bavorsku, Rakúsku a v Štajersku. V roku 1723 získali titul krumlovského vojvodu. Pred 1. svetovou vojnou vlastnili dve vetvy rodu (hlubocko-krumlovská a orlická) len v Čechách pôdy s významným lesným a poľným hospodárstvom, baňami, pivovarmi, cukrovarmi, vápenkami a inými podnikmi. 
Po pozemkovej reforme v roku 1922 prevzal postupne štát. V roku 1942 bola na majetok orlickej vetvy dosadená nemecká nútená správa. V roku 1947 bol prevedený všetok nehnuteľný majetok i s inventárom a prevádzkovým kapitálom hlubockej vetvy do vlastníctva štátu. O dva roky neskôr musel predstaviteľ orlickej vetvy Karel, 6. knieža Schwarzenberg s rodinou utiecť z Česko-Slovenska, kde im do roku 1947 patrilo 11 zámkov a 30.000 hektárov pozemkov. 
Hlavným predstaviteľom rodu je v súčasnosti jeho syn Karel Schwarzenberg ml., ktorý bol v roku 1967 adoptovaný Jindřichom Schwarzenbergom, členom hlubocko-krumlovskej vetvy Schwarzenbergovcov. Po Jindřichovej smrti a smrti svojho adoptívneho strýka spojil Karel Schwarzenberg obe schwarzenberské vetvy a ich majetok. Po presídlení do Česka v roku 1990 reštituoval majetok orlickej vetvy. V roku 2006 sa stal ministrom zahraničných vecí ČR.
Belvedér (Viedeň)

Belvedér alebo Belvedéry (nem. "(Schloss) Belvedere" – (Zámok) Belvedér) je barokový palácový komplex – zámok (zámky) – postavený princom Eugenom Savojským vo Viedni, juhovýchodne od centra mesta.
Po kúpe pozemku v roku 1697 dal princ Eugen Savojský vytvoriť veľký park. Palác Belvedér bol pôvodne prímestskou vilou; začal sa stavať v roku 1714, kedy vznikla budova známa dnes ako "Unteres Belvedere" (Dolný Belvedér), no nešlo o palác, ale o záhradnú vilu s oranžériou a obrazovou galériou. Architektom sa stal Johann Lukas von Hildebrandt, jeden z najdôležitejších rakúskych barokových architektov, pre ktorého sa stal tento komplex budov jeho majstrovským dielom. Pomáhal mu pri tom benátsky sochár Giovanni Stanetti, ktorého priviedol do Viedne princ Eugen aj s celým jeho ateliérom a asistentmi. Dolný Belvedér bol dokončený v roku 1716. 
V rokoch 1720 – 1723 bol postavený "Oberes Belvedere" (Horný Belvedér), pôvodne určený len na to, aby poskytol primerané ukončenie hlavnej záhradnej osi. Ako architekt sa tu realizoval opäť Johann Lukas von Hildebrandt. 
V roku 1752 predali princovi dedičia komplex rakúskej cisárovnej Márii Terézii, ktorá ho ako prvá pomenovala „Belvedér“. Ako majetok Habsburgovcov bol komplex ďalej rozširovaný. Od roku 1775 bol Belvedér domovom cisárskej obrazovej galérie. V roku 1890 tu vzniklo Umeleckohistorické múzeum (nem. "Kunsthistorisches Museum"). Posledný panovník, ktorý tu sídlil, bol veľkovojvoda František Ferdinand d’Este. Počas 2. svetovej vojny bola budova ťažko poškodená a po skončení vojny sa tu usídlila Rakúska galéria. Posledná rekonštrukcia komplexu bola dokončená v roku 2008.
Def Leppard

Def Leppard je anglická rocková skupina zo Sheffieldu, ktorá vznikla v roku 1977 ako súčasť vlny Novej vlny britského heavymetalu. Hlavne vďaka albumom "Pyromania" a "Hysteria" sa táto skupina dostala na zoznam najlepšie predávaných rockových umelcov 80. rokov. Na celom svete predala viac ako 100 miliónov hudobných nosičov vrátane 40 miliónov v USA.
Hudba skupiny Def Leppard je zmesou prvkov hard rocku, rocku a heavy metalu a táto skupina je spájaná s vývojom glam metalového hudobného štýlu konca 70. rokov. Zaslúžila sa o spopularizovanie metalového hudobného štýlu v 80. rokoch, niekedy sú označovaní ako pop metaloví hudobníci.
Pri nahrávaní albumu "Hysteria" skupina rozvinula svoj charakteristický zvuk tvrdých bicích, efektne sprevádzaných zladenými gitarami a zastretými, harmonizovanými vokálmi. Skupina Def Leppard patrí k piatim rockovým formáciám, ktoré dokázali v USA predať zo svojich dvoch pôvodných albumov viac ako 10 miliónov nosičov. Ďalšími takýmito skupinami sú The Beatles, Led Zeppelin, Pink Floyd a Van Halen.
Ako jedna z najpredávanejších hudobných umelcov na svete, Def Leppard predala celosvetovo viac ako 100 miliónov nahrávok.
Gaius Octavius Lampadio

Gaius Octavius Lampadio (2. storočie pred Kr.) bol rímsky filológ vychádzajúci z postupov Alexandrijskej filologickej školy. Jeho najväčším prínosom do rímskej literatúry bolo rozdelenie Naeviovho epického diela "Bellum Poenicum" (Púnska vojna), pôvodne vydaného ako celistvý text, do siedmich kníh.
Zoznam hier pre Game Boy Color

Toto je abecedný zoznam videohier vyvinutých pre prenosnú hernú konzolu Game Boy Color. Tituly označené hviezdičkou (*) sú podporované iba na konzoli Game Boy Color a novších modeloch.
Quintus Asconius Pedianus

Quintus Asconius Pedianus (9 pred Kr. – 75 po Kr.) bol rímsky gramatik, pravdepodobne pôvodom z Patavia (dnes Padova).
Dielo.
Pedianus pôsobil v Ríme, kde aj zomrel vo veku 85 rokov, pričom posledných 12 rokov prežil podľa Hieronyma ako slepec v ovzduší všeobecnej úcty. Počas vlády cisárov Claudia a Nerona Pedianus vytvoril cenné komentáre k dielu Marca Tullia Cicerona. Zmienky v texte diela ho umožňujú datovať do rokov 54 – 57. Množstvo použitých prameňov, medzi ktoré patrili Ciceronove náčrty nevydaných rečí, Tironov životopis Cicerona, reči a korešpondencia Ciceronových súčasníkov a práce iný vzdelancov (Varrona, Attica, Tuditana, Fenestellu), a Pedianov kritický prístup spĺňa ešte aj dnes požiadavky klasickej filológie. Pedianov komentár je pritom skôr historický než gramatický. Z pôvodného počtu sa dochovalo päť kritických prác týkajúcich sa nasledujúcich Ciceronových rečí:
Posledné dve zo zmienených rečí sa stratili, preto je Pedianov komentár významným zdrojom našich poznatkov o týchto Ciceronových dielach. Päť filologických diel je dochovaných pod moderným označením "Q. Asconii Pediani orationum Ciceronis quinque enarratio" (Komentár Q. Asconia Pediana k piatim Ciceronovým rečiam).
Pedianovi býval pripisovaný aj gramatický komentár k Neronovým verrinským rečiam pochádzajúci z toho istého rukopisu, ktorého spojitosť s filológom je dnes považovaná za pochybnú. Je tiež považovaný za autora nedochovaných diel "Contra obtrectatores Vergilii" (Proti Vergíliovým ohováračom) a "Vita Sallustii" (Sallustiov životopis).
Rukopis.
Pedianove ciceronovské práce objavil humanista Poggio Bracciolini roku 1416 v Sankt Gallene. Dnes je tento pôvodný rukopis stratený, ale dochovali sa tri opisy, ktoré z neho urobili Poggio (dnes v Madride), Zomini da Pistoia (dnes v Pistoii) a Bartolommeo da Montelciano (dnes vo Florencii).
Giovanni Battista Alliprandi

Giovanni Battista Alliprandi (* asi 1665, asi Val d'Intelvi, Taliansko – † 13. marec 1720, Litomyšl, Česko) bol významný barokový architekt talianskeho pôvodu, pôsobiaci v Čechách.
Vplyv.
Popri Janovi Blažejovi Santini-Aichelovi a Kryštofovi Dientzenhoferovi bol Alliprandi najvýznamejším českým barokovým architektom. Významne bol ovplyvnený viedenskou architektúrou svojej doby, Domenicom Martinellim, Johannom Lukasom von Hildebrandt, a predovšetkým Johannom Bernardom Fischerom von Erlach, ktorého osobité poňatie architektúry Alliprandi priniesol do Čiech. Ovplyvnený bol však tiež dielom Jeana-Baptistu Matheya a Jana Blažeja Santini-Aichela.
Tvorba.
Špecializoval sa predovšetkým na projektovanie zámkov a pražských šľachtických palácov, v menšej miere bol ale tiež autorom sakrálnych stavieb. Pôsobil predovšetkým v Prahe, stredných a východných Čechách.
Pavel Ignác Bayer

Pavel Ignác Bayer (* 1656, Jihlava, Česko – † 26. december 1733, Praha, Česko), bol český barokový architekt a staviteľ.
Sčítanie obyvateľstva

Sčítanie obyvateľstva (iné názvy: populačný cenzus, sčítanie obyvateľov, súpis obyvateľstva/obyvateľov, staršie sčítanie ľudu, súpis ľudu, ešte staršie konskripcia (ľudu), nepresne cenzus, makrocenzus) je štatistické zisťovanie osobných, sociálnych a ekonomických údajov osôb k určitému okamihu (v súčasnosti organizované podľa medzinárodných odporúčaní) obyčajne raz za 10 rokov.
Vykonáva sa tradične v Európe (prvé sčítanie všetkých obyvateľov sa uskutočnilo v roku 1748 vo Švédsku), ale aj v iných štátoch sveta.
Ján Vesel

Ján Vesel (* 25. september 1862, Kráľová – † 22. marec 1931, Banská Bystrica) bol slovenský advokát, verejný činiteľ, zakladateľ "Zvolenskej ľudovej banky".
Štúdium.
Absolvoval ľudovú školu v Radvani, neskôr študoval na banskobystrických gymnáziách, evanjelickom (18751880) a katolíckom (18801882). Po vylúčení pre národné povedomie pokračoval na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici. V rokoch 1883-86 bol študentom teologickej akadémie v Bratislave, odkiaľ bol takisto vylúčený kvôli slovenskému cíteniu, nastúpil na právnickú fakultu v Budapešti, kde v roku 1896 získal titul JUDr..
Pôsobenie.
V rokoch 18881891 pôsobil v banskobystrickej advokátskej kancelárii Andreja Hanzlíka ako elév, potom bol päť rokov koncipientom u Samuela Medveckého. V roku 1896 založil vo Zvolene vlastnú advokátsku kanceláriu, ktorá fungovala do roku 1926. Následne sa stal verejným notárom v Banskej Bystrici, v tejto funkcii zotrval do svojho úmrtia v roku 1931.
Podieľal sa na výchove mnohých slovenských právnikov (napr. M. Slávika, J. Petrikovicha, M. Vanča). Zúčastnil sa na rokovaní slovenských a českých politikov v Budapešti (1914), kde sa pripravovalo založenie Slovenskej národnej rady.
V roku 1902 inicioval založenie "Zvolenskej ľudovej banky" a stal sa správcom, po jej zlúčení s ďalšími peňažnými inštitúciami v roku 1921 bol vymenovaný za predsedu generálnej správy novovzniknutej "Národnej banky" so sídlom v Banskej Bystrici. 
Pôsobil ako presbyter evanjelického cirkevného zboru v Banskej Bystrici a seniorálny samosudca, bol tiež dozorcom cirkevných zborov v Babinej a v Ponikách. 
Podieľal sa na rozvoji národného života vo Zvolene, spoluorganizoval ľudové zhromaždenia, bol zakladajúcim členom obnovenej Matice slovenskej. Prispieval do Národných novín a iných slovenských periodík.
Solivar (Prešov)

Solivar je mestská časť krajského mesta Prešov (mestská časť číslo 5). Nachádza sa v jeho juhovýchodnej časti.
Pôvodne išlo o tri nezávislé obce (ktoré ale už na zač. 20. stor. boli fyzicky zrastené):
V roku 1960 boli obce Soľná Baňa a Šváby pričlenené k obci Solivar, niekedy sa uvádza, že takto rozšírený Solivar sa dočasne volal Veľký Solivar. Uznesením rady ONV z 29. júla 1971 č.102 bola takto rozšírená obec Solivar pripojená k mestu Prešov.
Solivar má vlastnú históriu spojenú s ťažbou soli v tomto regióne, z čoho vychádza aj jeho pomenovanie "Solivar".
Samospráva.
Výbor mestskej časti 5 Solivar-Soľná Baňa-Šváby je samostatným volebným obvodom (mesto ich má sedem) a v mestskom zastupiteľstve Mesta Prešov ho zastupujú štyria poslanci (MsZ má v Prešove celkovo 31 poslancov). Na volebné obdobie 2018-2022 boli v tomto volebnom obvode zvolení poslanci: Peter Krajňák (predseda), Ľudovít Malaga, Vladimír Feľbaba, Miroslav Benko.
Doprava.
Cez Solivar prechádzajú štátne cesty tretej triedy v smere na Zlatú Baňu č. 0682 a Ruskú Novú Ves č. 0683.
Mestská časť nemá železničnú dopravu.
Dopravný podnik mesta Prešov zabezpečuje dopravu linkami
Johann Lukas von Hildebrandt

Johann Lukas von Hildebrandt (* 14. november 1668, Janov, Taliansko – † 16. november 1745, Viedeň, Rakúsko) bol rakúsky barokový architekt. Navrhol mnoho majestátnych stavieb a kostolov a jeho najvýznamejším dielom sú Horný Belvedér a Dolný Belvedér a zámok Pommersfelden.
Narodil sa v rodine Talianky a Nemca. Študoval civilné a vojenské staviteľstvo v Ríme a vojenské staviteľstvo v Piemonte. Uznanie si získal vo Viedni, kde pracoval pre mnoho šľachtických rodov, napríklad pre Schönbornovcov a Starhembergov a pre princa Eugena Savojského. Medzi rokmi 1713 a 1716 pracoval pre veľkú a mocnú rodinu Kinských na ich rezidencii, Daunskom paláci vo Viedni. Od roku 1723 bol generálnym inšpektorom cisárskych stavieb. Obe jeho najznámejšie stavby - Horný Belvedér (1721-1722) a Dolný Belvedér (1714-1716) - boli zadané tiež princom Eugenom Savojským. Hildebrandt bol všestranne nadaný architekt. 
Do strednej Európy preniesol dynamický barok ovplyvnený Francescom Borrominim a Guarinom Guarinim, ktoré však osobito dotvoril, najmä originálnym architektonickým článkovaním. Jeho významnými patrónmi bola rodina Schönbornovcov, pre ktorú postavil rad rezidenčných stavieb (letohrádok v Landongasse vo Viedni, 1706 - 1717; zámok Göllersdorf, 1710 - 1717). V zámockej architektúre rozvinul francúzske podnety a jeho stavby sa stali vzorom pre stredoeurópsku architektúru.