burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Teatro del Mondo

Teatro del Mondo je budova divadla navrhnutá talianskym architektom Aldom Rossim. Vzhľadom na to, že nemal funkcionalistické úvahy, jeho budovy sú abstrakciami typologických architektonických elementov (veže, stĺpy, štíty a iné). Z týchto odrazov skúseností prichádza sila Rossiho budov aby dosiahli pokoj, ktorý im umožňuje byť časťou tak našich spomienok, ak aj tých jeho.
O divadle.
Hoci s precedensom plávajúcich divadiel v 18. storočí, ktoré boli populárne počas karnevalov, plávajúce divadlo dáva sen ako dojem v jeho formálnej jednoduchosti a smelých farbách. Budova skonštruovaná z dreva (spriaznenosť s Benátskymi drevenými kolovými základmi) a železného lešenia, dočasná štruktúra sa stala Rossiho najznámejšou a možno najdôležitejšou. 
Teatro del Mondo bolo skonštruované pre Benátske Biennale v 1979-80 a zhmotňuje Rossiho idey o architektúre, ale prekračuje ich v imaginárnom riešení, ktoré vytvoril, čiastočne svojou zaslepenosťou k divadlu. Ako Rossi viackrát zopakoval počas svojej kariére, architektúra poskytuje javisko pre život s verejnými priestranstvami, vystupujúc ako prospekt pre ľudské skúsenosti, divadlo vystupuje ako metafora pre jeho vieru. Jeho divadlo nie je slávnostné miesto, kde sa majú sledovať vystúpenia, ale zároveň aj miesto, na ktoré sa má pozerať, miesto kde pozorovať a ktoré pozorovať. Toto je docielené v dvoch úrovniach, umiestnením divadla ako objekt vo vode a na vnútornej strane, umiestnením pódia do stredu sedadiel.
Ako sa diváci stávajú časťou horizontu divadelného podujatia, mesto Benátky sa zobrazuje vo vnútri cez okenné otvory vo vrchných balkónoch. Neľahkosť sa objavuje, keď ľudia sediaci v týchto miestach sú si vedomí prítomnosti lodí a vizuálne stúpanie a klesanie divadla na vode.
Počas Rossiho kariéry hojne vytvárané, akoby detské kresby, zosilňujú jeho typický prístup k architektúre, kde zjednodušené architektonické elementy dávajú zmysel túžbe. V Teatro del Mondo vytvoril architektúru zhodnú s jeho ideami generovanými zo životných skúsenosti, ale zároveň tvoriac najimaginárnejšiu budovu jeho kariéry.
Abel Xavier

Abel Luís da Silva Costa Xavier (* 30. november 1972, Nampula, Mozambik) je bývalý profesionálny futbalista a reprezentant Portugalska. 
Abel Xavier bol obranca, ktorý hrával vo viacerých krajinách za rôzne kluby. Je známy pre jeho excentrické účesy. V roku 2013 pôsobil aj ako tréner portugalského klubu S.C. Olhanense.
Roy Makaay

Rudolphus Anton Makaay (* 9. marec 1975, Wijchen, Holandsko) je bývalý holandský futbalový útočník, člen holandskej reprezentácie a Feyenoordu. Poča pôsobenia v klube Bayern Mníchov dostal prezývku "Das Phantom" (Fantóm) pre jeho schopnosť zakončovať z každej pozície.
Pred príchodom do Bayernu hrával v Španielsku za Deportivo La Coruña.
Ján Bodnár (futbalista)

Ján Bodnár (* 30. máj 1948, Košice) je bývalý česko-slovenský futbalista a v súčasnosti futbalový tréner. Bol aj členom mládežnickej československej futbalovej reprezentácie. Ako hráč i tréner prešiel 
celkami Slovenských a českých mužstiev. Bol aj pritom ako sa tím MFK
Košice prvýkrát po samostatnosti dostal do futbalovej európy.
Predtým aj trénoval 1.FC Košice.
Budova bývalej notárskej ubytovne v Banskej Bystrici

Budova bývalej notárskej ubytovne v Banskej Bystrici, navrhnutá v roku 1935 architektom Františkom Eduardom Bednárikom a postavená v rokoch 193637, dnes slúži ako administratívna budova.
Charakteristika.
Objekt slúžil kedysi ako ubytovňa pre deti obecných a obvodových notárov. Dnes je využívaná administratívnymi inštitúciami. Podľa niektorých patrí medzi najlepšie banskobystrické funkcionalistické stavby; je čiastočne podobná stavbám sovietskeho konštruktivizmu. 
Budova bola pôvodne o jedno poschodie nižšia.
Jurkovičova vila (Žabovřesky)

Jurkovičova vila je vlastné rodinné sídlo Dušana Jurkoviča v Brne-Žabovřeskoch na Ulici Jana Nečase. Autorom je sám Dušan Jurkovič. Stavba bola realizovaná v roku 1906. Patrí medzi najvýznamnejšie pamiatky secesnej architektúry v Brne.
Lokalita.
Pokojné miesto sa nachádzalo v prírodnom prostredí predmestia v blízkosti lesa, susediace s cisárskou strelnicou blízko rieky Svratka. Dušan Jurkovič zakúpil dlhú parcelu, na začiatku si postavil dom, zvyšok rozpredal. Jeden z pozemkov predal rodine Kuncovej, pre ktorú taktiež vytvoril návrh domu. 
Koncepcia riešenia.
Koncepcia riešenia vily spočíva v duchu anglických vzorov. Dispozícia domu sa odvíja od centrálnej schodiskovej haly . Išlo o centrum, ktorého hlavnou úlohou bolo spájať prízemnú spoločenskú časť so súkromnou v hornom poschodí. Takýmto riešením sa uvoľnila niekdajšia prísna blokovosť základného schematického a elementárneho pôdorysu s prechodnými miestnosťami. Jej dispozično – funkčný kontext nemal so slovanskou tradíciou nič spoločné. Jurkovič si riešenie podľa svojej potreby dispozične upravil a spoločenskú časť rozviedol až na prvé poschodie, kde mal svoj ateliér. Dominancia haly je mierne potlačená v porovnaní s vilou v Rezku, do niektorých izieb sa vchádza z pripojenej chodbičky.Súkromné priestory zostali na prízemí a boli oddelené chodbou.
Dispozičné riešenie.
Členitá hmota vily s arkiermi a voľnou nepravidelnou zostavou strešných štítov vyrastá nad pôdorysom približne štvorcového tvaru. Vonkajší tvar sa prelamuje a z neho vystupujú jednotlivé vnútorné objemy, ktoré chcú tak dať najavo svoju funkcionálnu samostatnosť, svojbytnosť.Členené strechy, vrstvené na východoslovanský spôsob akoby pravoslávnych kostolov, sa tu vo vzácnej zhode stretávajú s rozčleneným britským pôdorysom.
Výtvarné riešenie.
Architekt dal drobným ornamentom vymaľovať jeden výklenok ako žudro, na inom mieste visí obraz ženy s kravským záprahom. Vo vile však súčasne možno pozorovať odozvy na ľudové výzdobné motívy, ktoré postupne čoraz väčšmi strácajú priamu väzbu na pôvodné vzory a nadobúdajú sprostredkovanú podobu náznakov. 
Štíty sedlových striech zdobili ornamenty vychádzajúce z ľudových motívov. V jednom zo štítov bola pôvodne osadená sklená mozaika od maliara Adolfa Kašpara s figurálnym výjavom rozprávky o drakovi.
Konštruktivizmus

Konštruktivizmus môže byť:
Deprivácia

Deprivácia môže byť:
Základná umelecká škola v Banskej Bystrici

Základná umelecká škola Jána Cikkera (pôvodne Mestská hudobná škola, neskôr Ľudová škola umenia) v Banskej Bystrici sídli na Štefánikovom nábreží č.6. Budovu, v ktorej v minulosti bolo (pod rôznymi názvami) Gymnázium Andreja Sládkoviča navrhol František Eduard Bednárik v roku 1932 a bola postavená bola v roku 1934.
Charakteristika budovy.
Objekt je dvojpodlažný s dispozičným dvojtraktom a pôdorysom v tvare písmena L. Umiestnenie učební je na juh a východ. Chodby sú orientované do nádvoria. V strede dispozície je široké dvojramenné schodisko. Pásy okien sú predelované typickými Bednárikovymi medziokennými stĺpikmi s kanelovaným keramickým obkladom. Vstup je zvýraznený dvoma názvami: "Vedou premáhaj hmotu a priestor" a "Umením okrášľuj život na zemi'
Ferenc Gyurcsány

Ferenc Gyurcsány (* 4. jún 1961 Pápa) bol predsedom vlády Maďarskej republiky.
Na túto pozíciu bol nominovaný 25. augusta 2004 jeho stranou - "Maďarskou socialistickou stranou" po tom, ako Péter Medgyessy odstúpil pre nezhody s koaličným partnerom. Gyurcsány bol zvolený za predsedu vlády 29. septembra 2004 na základe parlamentného hlasovania (197 "za", 12 "proti", najväčšia opozičná strana v parlamente nehlasovala). 
Svoju koalíciu priviedol k víťazstvu opäť v parlamentných voľbách v roku 2006, čím si znova zabezpečil kreslo predsedu vlády. 24. februára 2007 sa stal predsedom strany ziskom 89 percent v hlasovaní.
Podľa vlastného vyjadrenia jeho predkovia pochádzajú z územia dnešného Slovenska.
Budova výskumného ústavu ekonomiky a organizácie stavebníctva

Budova výskumného ústavu ekonomiky a organizácie stavebníctva sa nachádza v Bratislave v Ružovej doline 27. 
Budova má vyváženú fasádou s veľkými priebežnými oknami, asymetricky členenými spôsobom typickým pre šesťdesiate roky.
Autormi stavby sú Ing. arch. Jozef Chovanec a Akad. arch. Karol Paluš.
Zmena funkcie.
V priebehu roka 2006 budovu prestavali a vnútro pozmenili podľa projektu Vladimíra Ziga pre potreby Katastrálneho úradu.
Commerzbank Tower

Commerzbank Tower je mrakodrap vo Frankfurte nad Mohanom v Nemecku.
Má 56 poschodí, výšku 259 metrov, po vrchol vyše 300 metrov. Dokončený bol v roku 1997, do roku 2003 to bol najvyšší mrakodrap v Európe a do nedávna aj najvyšším v EÚ, predbehol ho Shard London Bridge.
Budova slúži ako centrála banky Commerzbank. Okrem kancelárskych priestorov má centrálne átrium, rozľahlé zelené terasy a prízemie prístupné verejnosti.
Lokalizácia.
Nachádza sa v centre Frankfurtu, v blízkosti rieky Mohan, medzi námestím Willy-Brandt-Platz a ulicou Grosse Galusstrasse, z ktorej je aj hlavný vchod.
Projekt budovy.
Projekt architekta Normana Fostera bol víťazným v medzinárodnej súťaži vypísanej v roku 1991. Výstavba začala v roku 1994 a skončila v roku 1997. Mrakodrap bol najvyššou budovou Európy od roku svojho dokončenia 1997 až do roku 2003.
Pôdorys mrakodrapu má tvar zaobleného rovnostranného trojuholníka s centrálnym trojuholníkovým átriom.
Výškové prvenstvo.
Anténa mrakodrapu siaha do výšky vyše 300m. Keď ju dokončili, prevýšila vtedy najvyššiu stavbu vo Frankfurte Messe Turm o približne dva metre, a stala sa tak najvyššou budovou Európy. V decembri 2003 ju prevýšila Triumph-Palace v Moskve. V súčasnosti je najvyššia v Európskej únii.
Číselné údaje.
Anténa siaha do výšky vyše 300m, úroveň strechy je vo výške približne 258m a najvyššie podlažie sa nachádza vo výške skoro 190m.
Budova je široká na jednej strane približne 60m, obsahuje 86, 000 metrov štvorcových podlažnej plochy a 538, 000 metrov kubických zastavaného priestoru. Má 27 výťahov.
Zelené visuté terasy.
Átrium na rôznych podlažiach prechádza do dispozície, a tak vytvára 9 veľkých štvor-poschodových záhrad (sky gardens). Toto presvetľuje kancelárske priestory a redukuje tak potrebu umelého osvetlenia.
Ekologický mrakodrap.
V priečnom reze budovou vidno centrálne átrium. Bloky kancelárií striedajúce sa podľa osi s voľným priestorom visutých záhrad. Špirálovito stúpajú smerom nahor. Toto radenie prispieva ku vzniku stúpajúcich vzdušných prúdov. Toto zlepšuje prevetranie budovy a vytvára špecifickú mikroklímu.
Použité boli environmentálne technológie na redukciu energetických nákladov na vykurovanie a chladenie budovy.
Konštrukcia.
Na exteriéri je vidieť konštrukciu budovy. Rohy budovy voria mohutné pylóny, ktoré držia osemposchodové bloky kancelárií. Z materiálov boli použité hlavne hliník, betón, sklo a oceľ.
Aby sa veľké priestory záhrad nemuseli podopierať stĺpmi, bola na konštrukciu použitá oceľ miesto bežného betónu. Stala sa tak prvou stavbou v Nemecku, kde bola oceľ použitá ako hlavný konštrukčný materiál.
Verejný parter.
Priestory parteru sú ako jediné prístupné verejnosti a poskytujú veľký priestor s obchodmi, galériami a reštauráciami. Commerzbank Tower nemá výhľadovú plošinu. 
Nočné osvetlenie.
V noci je budova osvetľovaná meniacim sa žltým svetlom podľa víťazného návrhu Thomasa Emde.
Itaipú

Itaipú je priehrada a vodná elektráreň na rieke Paraná na hranici medzi Paraguajom a Brazíliou.
Výstavba v tej dobe najvýkonnejšej vodnej elektrárne na svete začala v roku 1975 a po siedmich rokoch bola v roku 1982 dokončená. Hrádza s výškou až 196 metrov je dlhá 7,7 km a náklady na výstavbu dosiahli takmer 20 mld USD. Výstavbou priehradného jazera bolo zatopených 1350 km² pôdy - fariem a pasienkov na brazílskej a pralesa na paraguajskej strane. 
Zabudovaná elektráreň má 18 generátorov s inštalovaným výkonom 14 000 MW. Ročná produkcia elektrárne je od 75 do 98,3 TWh (2012), čo je takmer toľko, ako má čínska elektráreň Tri rokliny s inštalovaným výkonom až 22 500 MW. Tri rokliny vyrobili v roku 2014 až 98,8 TWh čo je nový svetový rekord.
Kagawa-ken čóša

Kagawa-ken čóša (jap. 香川県庁舎, dosl. "Administratívna a správna budova prefektúry Kagawa") je budova ktorá sa nachádza v prefektúre Kagawa v meste Tamakacu na ostrove Šikoku v južnom Japonsku. Výstavba tejto budovy prebiehala v rokoch 1955 – 1958. Stavbu navrhol japonský architekt Kenzó Tange, ktorý sa snažil pretlmočiť protiklad, ktorý vedie k syntéze. Postavením tejto stavby vznikol nový typ správnej budovy.
Koncepcia riešenia.
Vzhľad budovy nás nenechá na pochybách, že nadväzuje na japonskú drevenú konštrukciu. Ale „fošny“ sú v skutočnosti vytvorené z betónu, čo nevytvára súlad, ale skôr rozpor medzi materiálom a jeho formou.
Budova prefektúry je nápadná tým, že subtílne tvary jej železobetónovej konštrukcie pripomínajú drevenú konštrukciu: konzoly a zábradlia ako v tradičnej japonskej architektúre. Na tradičné stavby nadväzuje aj vodná plocha, v ktorej sú rozostavené kamene.
Poloha komplexu v štruktúre mesta je veľmi výhodná, na križovatke dôležitých dopravných ťahov, a tak sa funkcia správnej budovy môže naplno využiť. Jednou z požiadaviek investora bolo vytvoriť čo najviac voľného priestoru už tak v dosť stiesnenom meste. Architekt to dosiahol zdvihnutím celého pozdĺžneho traktu a posadil ich na stĺpy. 
Dispozičné riešenie.
Celý komplex, ktorý vznikol v relatívne stiesnenom areáli s nízkou okolitou zástavbou, sa skladá z dvoch jasne rozdielnych stavebných objektov. Nízky trakt so zhromažďovacími a kongresovými sálami sa rozprestiera po celej dĺžke pozemku. Keďže stojí na stĺpoch vysokých cez dve podlažia, vzniká na úrovni prízemia pešia pasáž štedrých rozmerov. Na otvorené prízemie sa pripája tradične japonsky udržiavaná záhrada s rozlohou , ktorá vedie od plochej stavby k deväťposchodovej administratívnej budove so štvorcovým pôdorysom. 
V nej sa na rozľahlom prízemí nachádza vstupná hala, výstavné priestory a zóny pre verejnosť. Tie prebiehajú cez dve podlažia a sú po celej výške a obvode zasklené. Poschodia administratívy od 1. po 7. podlažie sú veľkoryso štandardizované. Majú pevné jadro so schodiskom a sanitárnymi miestnosťami. Okolo jadra sa rozprestierajú kancelárske priestory široké 9 m, ktorých deliace priečky sú posuvné a môžu sa umiestňovať do rôznych polôh. Obvodové steny kancelárií sú vyplnené zasklenými dverami po celej výške poschodia, ktoré sa otvárajú do balkónov umiestnených po celom obvode budovy. Balkóny rozširujú interiér do exteriéru a zároveň poskytujú požadované tienenie budovy. 
Najvyššie poschodie bolo vytvorené ako pochôdzna terasa. Na nej stojí nadstavba kopírujúca jadro s vyhliadkovou plochou a čajovňou. Relatívne veľké balkóny a celá strešná terasa môže byť využívaná zamestnancami na oddych a relaxovanie.
Fasáda je tvorená vysokými konzolovými nosníkmi, dlhými horizontálnymi líniami balkónových platní a ťažkých zábradlí. Obidva stavebné celky sú vyhotovené ako oceľová skeletová konštrukcia.
Igor Palčo

Igor Palčo je slovenský architekt. Zaoberá sa obytnými aj občianskymi stavbami.
Narodil sa v roku 1967 v Bratislave. Po štúdiu na Strednej priemyselnej škole umeleckého priemyslu SUPŠ v roku 1985 (R. Filla, V. Kordoš a M. Bočkay), pokračoval v roku 1992 štúdiom na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave. Absolvoval odbor architektúry (R. Janák, D. Kuzma, J. M. Bahna). V roku 1992 získava cenu Prof. J. Lacka.
Po absolvovaní vysokej školy pracoval v ateliéri J.M. Bahnu. Tu spolu s kolegami pracuje na návrhu centrály VÚB, za ktorú v roku 1997 získava cenu Dušana Jurkoviča (J. M. Bahna, Ľ. Závodný a F. Starý).
V roku 2000 založil samostatnú kanceláriu. Vo svojom ateliéri sa venujú rôznym návrhom s realizáciami, ale aj architektonickým štúdiám, ktoré skúmajú tvary architektúry a urbanizmu a ich uplatnenie v praxi.
Je členom Slovenskej komory architektov, SA, a SFVU.
V súčasnosti sa jeho ateliér spolupodieľa na projektovaní komplexu River Park v Bratislave.
Tekutá architektúra

Tekutá architektúra je architektúrou, ktorá dýcha, pulzuje, vyskočí ako jedna forma a dopadne ako iná. Je to architektúra, ktorá sa otvára aby ma uvítala a zatvára aby ma ochránila, je bez dvier a chodieb, kde vedľajšia izba je presne tam kde potrebujem aby bola a je tým, čím potrebujem aby bola. Je to architektúra existujúca vo virtuálnom svete - kyberpriestore.
Tvorca.
Pôvodcom myšlienky „tekutá architektúra“ je Marcos Novak, ktorý v roku 1991 vydal esej s názvom „Liquid Architectures And The Loss of Inscription”. Táto esej býva považovaná za manifest tejto architektúry, ktorá je výsledkom hľadania možností ako rozšíriť definíciu architektúry zapojením elektronického priestoru a štúdia dematerializovania architektúry pre novú, verejnú virtuálnu doménu.
Novak je externým profesorom na katedre Architektúry a Urbanizmu na UCLA. Je architektom, umelcom, skladateľom a teoretikom, ktorý uplatňuje algoritmické techniky aby navrhol aktuálne, virtuálne a hybridné inteligentné prostredia. Je zakladajúcim redaktorom Laboratória pre Imerzné virtuálne prostredie a pokročilý výskumný dizajnérsky program na Fakulte Architektúry Texaskej Univerzity v Austine. Jeho články sa objavili v množstve kníh a publikácii a boli preložené do niekoľkých jazykov. Interviá a dokumenty sa objavili v niekoľkých krajinách na televíznych a rádiových staniciach CNN, PBS, BBC, NHK. Prednáša a vystavuje medzinárodne. Samého seba opisuje ako trans-architekta, kvôli svojim prácam s počítačovo generovaným architektonickým dizajnom, vytvoreným špeciálne pre virtuálnu doménu, ktorý neexistuje vo fyzickom svete. Jeho imerzné trojdimenzionálne výtvory reagujú na pozorovateľa, a sú transformovateľné cez používateľa. Objavovaním potenciálu abstraktných a matematicky vytvorených foriem, Novak vytvoril sadu konceptuálnych nástrojov pre myslenie a konštruovanie teritórií v kyberpriestore.
Messeturm (Frankfurt)

Messeturm (dosl. "Veľtržná veža") je mrakodrap vo Frankfurte nad Mohanom v Nemecku. Ľudovo nazývaný aj „ceruzka“. Autorom budovy sú architekti Helmut Jahn a Richard Murphy, ktorý ju navrhli v Postmodernom štýle. Je využívaná pre kancelárske priestory.
Má výšku 256,5 m, 63 nadzemných a 2 podzemné poschodia. Postavený bol v rokoch 1988 – 1990. Od roku 1991 až po 1997 mala štatút najvyššej budovy v Európe. V súčasnosti je (po Commerzbank Tower) druhou najvyššou budovou v Nemecku aj v Európskej únii.
Sadzba dane

Sadzba dane alebo daňová sadzba vyjadruje spôsob, akým sa určuje výška dane zo základu dane. 
Poznáme viac druhov daňových sadzieb:
Môže sa vyskytovať aj nulová sadzba dane prípadne kombinovaná sadzba, v ktorej sa využíva pevná aj pohyblivá sadzba pri tej istej dani. V slovenskej histórii zdaňovania sa pri dani z obratu využívala aj tzv. rozdielová sadzba dane, a to ako rozdiel medzi veľkoobchodnou cenou a štátnou maloobchodnou cenou zníženou o obchodné rozpätie.
Tchäan

Tchäan (kórejsky 태안) je okres v Kórejskej republike. Nachádza sa v západnej časti územia pri pobreží Žltého mora, v provincii Čchungčchongnam-do (충청남도). Na území s rozlohou 504 km² tu žije približne 64 000 obyvateľov (údaj z roku 2003).
Administratívne rozdelenie.
Okres Tchäan je rozdelený na 2 mestá nazývané "up" (읍) a 6 obcí "mjon" (면).
Ekologická katastrofa.
Dňa 7. decembra 2007 postihla západné pobrežie Kórejskej republiky ekologická katastrofa. Do Žltého mora sa vylialo vyše 10 000 ton ropy po zrážke menšieho plavidla spoločnosti "Samsung Heavy Industries" s hongkonským tankerom "Hebei Spirit", ktorý kotvil 11 kilometrov od pobrežia okresu Tchäan. Ropa unikajúca z tankera zasiahla a úplne zničila pláž Mallipo, jednu z najkrajších pláží v krajine. Podľa denníka "The Korea Times" ide o najväčšiu ekologickú haváriu v dejinách Kórejskej republiky.
Neperiodické publikácie

Neperiodické publikácie sú tlače vydávané nepravidelne, teda vydávané v nepravidelných časových intervaloch (periódach), alebo len jednorazovo.
Najznámejším zástupcom neperiodických publikácií je kniha. Iné druhy neperiodickej tlače:
Varuna

Varuna je hlavný boh z kategórie bohov Áditja (názov pre skupinu slnečných božstiev, kam patrí aj Súrja). 
Varuna sa objavuje aj v Rámájane, keď vychádza z mora, aby pomohol Rámovi preklenúť more na jeho ceste na Srí Lanku. Varuna ako nebeský boh mal predtým iné postavenie a okolnosti spôsobili, že sa stal bohom mora. Mitra je ďalší boh, s ktorým je Varuna často spájaný.
Zoznam kúrií v Bratislave

Toto je zoznam najznámejších kúrií v Bratislave.
Archigram

Archigram bola avantgardná architektonická skupina ktorá sa sformovala v 60. rokoch 20. storočia so sídlom v architektonickej asociácii v Londýne. Bol to futuristický smer čerpajúci inšpiráciu z technológie, za účelom vytvoriť novú skutočnosť, podstatu ktorá bola vyjadrovaná výhradne cez hypotetické úvahy. 
Brožúra Archigram bola vydaná v roku 1961 na vyjadrenie ich ideí. Skupina experimentovala s modulárnou technológiou, premenlivosťou cez životné prostredie a zobrazovaním spotrebiteľskej spoločnosti. Ich práce približovali lákavú víziu čarovnej budúcnosti obdobia strojov.
Hlavnými členmi skupiny boli Peter Cook, Warren Chalk, Ron Herron, Dennis Crompton, Michael Webb a David Greene.
Plug-in city.
Bol projekt oceľovej skeletovej konštrukcie Petra Cooka z roku 1964.
Konštrukcia môže byť postavená na akomkoľvek teréne. Jednotlivé bunky sú vložené do tejto megaštruktúry. Všetky bunky je možné presúvať a zásobovanie spolu s dopravou ľudí prebieha s použitím žeriavov, ktoré sú kotvené na koľajnici na vrchole štruktúry. Bytové jednotky vmontované do žeriavov sa môžu premiestňovať a prestavovať podľa individuálnych požiadaviek obyvateľov.
Joseph Pulitzer

Joseph Pulitzer (* 10. apríl 1847, Makov, Uhorsko – † 29. október 1911, Charleston, Južná Karolína, USA) bol maďarsko-americký redaktor a vydavateľ, známy vďaka posmrtne vydávaným Pulitzerovým cenám a ako priekopník bulvárnej žurnalistiky (spolu s W. R. Hearstom). Počas svojho života bol najmocnejším žurnalistom v Spojených štátoch.
Eero Saarinen

Eero Saarinen (* 20. august 1910, Kirkkonummi, Fínsko – † 1. september 1961, Ann Arbor, Michigan, USA) bol americký architekt, v súčasnosti považovaný za jedného z najlepších amerických architektov 20. storočia, známy pre svoju rôznorodosť štýlov.
Životopis.
Bol synom známeho fínskeho architekta a prezidenta akadémie umenia "Cranbrook" Eliela Saarinena.&lt;br&gt; 
Narodil sa v obci Kirkkonummi neďaleko Helsínk a spolu s rodinou v roku 1923 emigroval do USA. Vyrastal v prostredí akadémie umenia Cranbrook a budov, ktoré jeho otec navrhoval. Študoval sochárstvo a nábytkový dizajn pod vedením svojho otca. V roku 1929 študoval sochárstvo na "Académie de la Grande Chaumiere" v Paríži. Neskôr študoval na Yale University v New Haven a školu ukončil v roku 1934. Po skončení školy rok cestoval po Európe a severnej Afrike a ďalší rok strávil vo Fínsku. Po návrate domov pracoval pre svojho otca a zároveň učil na Cranbrook.&lt;br&gt; 
V roku 1950 zomrel jeho otec a Eero si založil vlastnú kanceláriu "Eero Saarinen and Associates". Z prvého manželstva mal dve deti. V roku 1954 sa rozviedol so svojou prvou ženou a a oženil sa s Aline Bernstein, ktorá v tom čase pracovala ako kritička umenia v New York Times.
Zomrel 1. septembra 1961, rok pred dokončením jedného z jeho najznámejších diel, Terminálu TWA.
Tvorba.
Prvú väčšiu prácu, General Motors Technical Centre vo Warren, Michigan, navrhoval spolu so svojim otcom v duchu štýlu Miesa. Budova bola zo skla a ocele, ale pridal akcent panelov v dvoch odtieňoch modrej. Po tomto úspechu Saarinena oslovilo viacero veľkých amerických spoločností, ako napríklad CBS, alebo IBM. V 50-tych rokoch začal dostávať viac zákaziek od amerických univerzít, od návrhov jednotlivých budov až po celé univerzitné komplexy. Bol aj členom poroty pri výbere návrhu pre operu v Sydney, ktorý vyhral Jorn Utzon. 
Pod vedením Eera Saarinena vzniklo viacero významných prác, ako napríklad Jefferson National Expansion Memorial v St. Louis, Missouri, terminál TWA na letisku Johna F. Kennedyho v New Yorku a hlavná budova terminálu medzinárodného letiska Dulles neďaleko Washingtonu (D.C.) Väčšina z týchto návrhov využívali krivky. Jedna z najznámejších tenkoškrupinových stavieb v Amerike je poslucháreň Kresge pre Massachusettský technologický inštitút. Tu vytvoril škrupinu položenú na troch bodoch. Výsledok ho však neupokojil, pretože budove chýbala dynamika. Tú sa mu podarilo dosiahnuť pri nasledujúcej stavbe hokejového štadióna univerzity v Yale (David S. Ingalls Hockey Ring). Nepochybne jeho najznámejšou stavbou je terminál Trans World Airlines (TWA). Táto stavba je krytá sústavou štyroch škrupín oddelených od seba štyrmi svetlíkmi. 
Saarinen zomrel vo veku 51 rokov (1961), keď podstupoval operáciu nádoru na mozgu. Jeho partneri dokončili zostávajúce projekty a potom zmenili meno spoločnosti na "Kevin Roche John Dinkeloo and Associates".
Budova Selfridges Birmingham

Budova Selfridges Birmingham je obchodný dom v Birminghame. Selfridges je obchodná sieť v Spojenom kráľovstve, ktorá pôsobí od svojho založenia v roku 1909.
Zoznam meštianskych domov v Bratislave

Toto je zoznam významných meštianskych domov v Bratislave.
Vila T

Vila T je vila v Bratislave na ulici Matejkova 36.
Autori Fridrich Weinwurm a Ignác Vécsei tému terasového domu znovu rozvinuli v záhradnej štvrti s ďalekým výhľadom na Dunaj. Vila bola postavená pre senátora Tománka. Je jedna z prvých puristických stavieb na Slovensku. Východiskom umeleckého stvárnenia bol princíp, ktorý vychádzal z daností polohy, v rámci celkovej jednoduchosti vytvárať mnohosť foriem. Vila T bola situovaná v Bratislave, v časti Karlova Ves, ktorú postavili najneskôr v roku 1929. Svojou okázalou polohou na slnečnom svahu nad Dunajom provokovala ľavicových radikálov a bola pre nich takým odsúdeniahodným príkladom bohatého bývania, akým bola vila Tugendhat pre českú ľavicovú avantgardu.
Prízemná terasa po celej šírke budovy, priestorné lodžie a v tretej etáži terasa, spájajú v rozmanitých formách obytné priestory s prírodou a otvárajú pohľad na širokú scenériu toku Dunaja. Autor nepoužil súvislý schodiskový priestor, schody viedol podľa dispozičných potrieb a ekonómie riešenia. Bohatosť architektonického prejavu, hru svetla a tieňov dosahoval pomocou princípu, podľa ktorého bolo treba zachovávaťcelkové pokojné objemy, vnímať ich ako celok, plochy, ohraničujúce teleso len prelamovať (postupovať do hĺbky), v rámci celkovej jednoduchosti vytvárať mnohosť foriem. Budova je hladká, zbavená aj šambrán, v predchádzajúcom období patriacich k znakom budov, ktoré navrhol F. Weinwurm. Vila patrí k najlepším príkladom dokumentujúcim dobové zmeny v štýle bývania. Krátko po realizácií ju zaradili holandskej publikácie, ktorá sa venovala moderným vilám v Európe a Amerike. V devaťdesiatych rokoch ju s malými zmenami obnovili podľa projektu B. Krausa.
Andreas Köpke

Andreas Köpke (* 12. marec 1962, Kiel) je bývalý nemecký futbalový brankár, ktorý bol súčasťou Nemeckého národného mužstva, ktoré vyhralo Majstrovstvá sveta v roku 1990. Nemecko reprezetoval aj na Majstrovstvách sveta v roku 1994. V roku 1993 získal ocenenie nemecký futbalista roku.
Jan Koller

Jan Koller (* 30. marec 1973, Praha ) je bývalý český futbalový útočník a reprezentant. Reprezentoval Česko aj v plážovom futbale. 
Je historicky najlepším strelcom za českú reprezentáciu, v 90 zápasoch dal spolu 55 gólov. Patril k najvyšším futbalistom s výškou 202 cm. Túto výšku využíval vo fyzických súbojoch a hlavičkách. V mládežníckych kluboch hrával ako brankár. V auguste 2011 ukončil profesionálnu kariéru. Od leta 2014 pôsobil ako tréner AS Monaco C.
Rüştü Reçber

Rüştü Reçber (* 10. máj 1973, Korkuteli, Antalya, Turecko) je bývalý turecký futbalový brankár. Zúčastnil sa majstrovstiev sveta 2002 v Japonsku a Južnej Kórei. FIFA ho menovala najlepším brankárom sveta v roku 2003. Pelé ho roku 2004 zaradil medzi 125 najlepších žijúcich futbalistov.
Reprezentačná kariéra.
V A-tíme Turecka debutoval 12. októbra 1994 v kvalifikačnom zápase v Istanbule proti tímu Islandu (výhra 5:0).
Zúčastnil sa EURA 1996 v Anglicku, EURA 2000 v Holandsku a Belgicku a MS 2002 v Japonsku a Južnej Kórei (zisk bronzovej medaile), Konfederačného pohára FIFA 2003 vo Francúzsku a EURA 2008 v Rakúsku a Švajčiarsku (zisk bronzovej medaile).
So 120 odchytanými zápasmi je rekordmanom v počte štartov za turecký národný tím, k poslednému zápasu nastúpil 26. mája 2012 proti Fínsku (prehra 2:3).
Alan Shearer

Alan Shearer CBE (* 13. august 1970, Gosforth, Spojené kráľovstvo) je bývalý profesionálny anglický futbalista, ktorý hrával ako útočník pre anglické reprezentačné mužstvo a ligové kluby Southampton, Blackburn Rovers a Newcastle United.
Počas jeho kariéry sa stal jedným z najvplyvnejších útočníkov na klubovej aj medzinárodnej úrovni. Spolu strelil 422 gólov, v priemere 25 gólov na sezónu za každú jeho hráčsku sezónu. Drží rekord FA Premier League v počte strelených gólov, Shearer ich strelil 260. Koniec reprezentačnej kariéry ohlásil po vypadnutí na Eure 2000, na klubovej úrovni hrával za Newcastle až do roku 2006.
V apríli 2009 sa stal dočasným manažérom tímu Newcastle United na ostávajúcich osem zápasov sezóny.
Jamnícka dolina

Jamnícka dolina je tatranská dolina, pomenovaná podľa liptovskej obce Jamník. 
Nachádza sa v Západných Tatrách a preteká ňou Jamnícky potok. Spolu s Račkovou dolinou vytvárajú krátku Úzku dolinu. Vedie ňou modro značkovaný chodník z ústia Úzkej doliny (ATC) na Volovec (2 063 m n. m.) a ďalej až do Oravíc. V doline je Nižné a Vyšné Jamnícke pleso.
Kamenistá dolina (Západné Tatry)

Kamenistá dolina je dlhá dolina v Západných Tatrách. Preteká ňou Kamenistý potok. Prechádza cez ňu modro značkovaný chodník z Podbanského až do Pyšného sedla.
Interiérový dizajn

Interiérový dizajn (architektúra interiéru) je architektonicko-dizajnérska disciplína, zásadne realizovaná v hmotnom a konkrétnom stavebnom prostredí, čo dokazuje, že aj interiérová tvorba je svojou podstatou spájajúcim článkom medzi veľkou architektúrou a malým dizajnom.
Prielom (sedlo)

Prielom (; , , ) je významné sedlo v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier. Je to úzka hlboká štrbina medzi Východnou Vysokou, presnejšie Východnou a Divou vežou, presnejšie Vežou nad Prielomom. Prielom je dôležitým priechodom medzi Veľkou Studenou dolinou a Bielovodskou dolinou.
Názov.
Charakteristická úzka štrbina bola pomenovaná podľa prelomeného výzoru. Podobný význam má v nemčine (vrúbok) a v maďarčine Rovátka (malý zárez, vrúbok). Poliaci prevzali názov z maďarčiny.
Prví návštevníci.
Už v 19. storočí ju využívali prví turisti. Avšak prvú písomnú zmienku o prechode cez toto sedlo zanechal Karl Kalchbrenner, ktorý s dvoma turistami a dvoma horskými vodcami prešiel cez sedlo v roku 1864. V zime 11. mája 1911 prešli cez sedlo Lajos K. Horn a Jenő Serényia. V roku 1913 dvaja poľskí lyžiari.
Chodník do sedla.
Vybudoval ho v roku 1912 Uhorský karpatský spolok a jeho kežmarská sekcia. Zo strany Bielovodskej doliny bol vybudovaný o niečo neskôr, lebo javorinský knieža Christian Hohenlohe, dlho nechcel pripustiť, aby sa na jeho území, ktorým bola aj Bielovodská dolina, rozvíjal cestovný ruch. Výstavby zrealizoval až Klub československých turistov v 30. rokoch 20. storočia. Na exponovaných miestach boli upevnené reťaze.
Turistika.
Do sedla vedie značka z Tatranskej Lomnice, resp. Starého Smokovca na Lysú Poľanu. Trasa od Zamrznutého plesa je technicky náročnejšia po stúpačkách a reťaziach.
Zo sedla Prielom nevedie turistický značkovaný chodník priamo na Východnú Vysokú; túto trasu možno absolvovať iba s horským vodcom. Pomerne ľahko možno vystúpiť na Východnú Vysokú z Prielomu zídením po modrej značke na severnú stranu z hlavného hrebeňa k rázcestiu so zelenou značkou nad Zamrznutým plesom, odtiaľ po zelenej značke vystúpať do sedla Poľský hrebeň a ďalej vystúpiť po značke na Východnú Vysokú.
Turzovská vrchovina

Turzovská vrchovina je pohorie na severozápade Slovenska a geomorfologický celok Západných Beskýd s celkovou rozlohou 211 km².
Polohopis.
Rozprestiera sa severne od údolia Kysuce až po štátnu hranicu s Českom. Na severe susedia Moravsko-sliezske Beskydy, južným smerom nadväzujú Javorníky a na juhovýchode sa Turzovskej vrchoviny krátkym úsekom na území Čadce dotýka Kysucká vrchovina. Východným smerom ležia Kysucké Beskydy a Jablunkovské medzihorie.
Najvyšším vrchom je Beskydok (). 
V dolinách tohto pohoria je roztrúsené, pre Kysuce typické kopaničiarske osídlenie. V oblasti sa nachádza chránená PR Klokočovské skálie, NPR Malý Polom, PR Veľký Polom a PR Polková.
Delenie.
Turzovská vrchovina sa delí na 4 podcelky:
Slovenský veslársky klub

Slovenský veslársky klub je budova v Bratislave, ktorej autorom je slovenský architekt Emil Belluš. Nachádza sa na pravom brehu Dunaja. Budova Slovenského veslárskeho klubu pribudla k existujúcej budove Maďarskému klubu a popri týchto dvoch stavbách bol v tom istom roku (1931) postavený Nemecký veslársky klub architektom Josefom Konradom. Emil Belluš, ktorý sám vesloval, prišiel s myšlienkou projektu , ktorý predstavoval erbový typ avantgardnej stavby. Hľadanie tvaru architektúry vyústilo do budovy, ktorá svojim tvarom pripomína loď alebo minimálne čln. Okrem požiadaviek vyplývajúcich z vlastností fyzického okolia, bolo treba najmä zladiť funkciu klubu samotného so špecifickými požiadavkami životného štýlu zo začiatku tridsiatych rokov.
Hmotovo-priestorové riešenie.
Prízemie je funkčne rozdelené na dve časti - krídla. Vo väčšom krídle budovy bol hlavný priestor určený pre ukladanie skifov. Oceľobetónová kostra s konzolami výborne vyhovovala tejto funkcii a dovolila použiť neprerušované pásové okno. Zatiaľ čo prvé krídlo je železobetónovým skeletom druhé je tradične murované. Tu sa umiestnili vstupné priestory klubovne a priestor pre motorové člny. Kontinuita jednotlivých častí je prerušená vertikálnym komunikačným jadrom, prejavujúcim sa nielen dispozične, ale aj vizuálne z exteriéru. Je spojovacím miestom všetkých funkčných častí stavby a zároveň vstupom do vrchného poschodia, kde sa nachádzali priestory samotnej klubovne. Navrhnutá lineárna hmota budovy svojím tvarom pripomínajúca kubus, cez ktorý je asymetricky preložená ďalšia hmota schodiska je 33,53 metrov dlhá, 13,62 metrov široká a navrhovaná s prísnou východo-západnou orientáciou. Zvolená pozdĺžnosť architektúry mala rozhodujúci vplyv na vnútornú dispozíciu a umožnila funkčné radenie lineárne za sebou.
Tvaroslovie a architektúra.
Pôvodne bola budova ľahkou sezónnou stavbou s veľkými sklenenými plochami a pobytovými terasami. Pri prestavbe ( architekti Juraj Fecanin, Henrich Kupec, Štefan Polakovič, 1993 ) ju lepšie tepelne izolovali a namiesto skladu motorových člnov sa tu v súčasnosti (2007) nachádza reštaurácia. Voľné priečelie hlavnej časti, pásové okná, vzdušné terasy a horizontalita, značia, že prevládajúcim architektonickým smerom je funkcionalizmus. Pásové okno tejto veľkosti architekt navrhol vo viacerých projektoch, ale prakticky ho použil iba raz – na sklade múky v Banskej Belej. Fasádu ako takú tvorí sčasti zasklená plocha, ktorá sa snaží vytvoriť funkciu sprostredkovateľa medzi vnútornou povahou klubu a prostredím, v ktorom sa klub nachádza.
Významní členovia.
Slovenský veslársky klub má veľké zásluhy na úspechoch slovenského veslovania. Medzi najúspešnejších veslárov klubu patrí Albert Krajmer, František Reich, Juraj Fecanin, Jaroslav Filip, Ján Žiška, Vladimír Urbánek, Martin Balažoviech, ktorí sa umiestnili na vysokých pozíciach na Majstrovstvách sveta, a iní. Veľmi talentovaní sú aj chlapci z dvojskifu ľahkých váh Martin Verdonič a Stanislav Gajdošík. Martin momentálne trénuje mládež a zatiaľ ako jeho najväčší triumf vo veslovaní vyzerajú jeho zverenci Branko Rajič a Peter Zelinka.
Úzka dolina

Úzka dolina sa nachádza v Západých Tatrách a vzniká spojením Jamníckej a Račkovej doliny. 
Preteká ňou potok Račková. Vedie ňou modro značkovaný chodník z jej ústia (ATC) na Volovec (), do Račkovho sedla alebo na Jakubinu ().
Josef Konrad

Josef Konrad (* 10. august 1899, Svätý Kríž nad Hronom, Slovensko – † 15. september 1974, Kingston upon Hull, Spojené kráľovstvo) bol slovenský architekt. Architektúru študoval na VUT v Brne, kde v roku 1924 absolvoval s titulom inžinier architekt. V rokoch 1924 - 1928 praxoval ako mladý architekt vo Francúzsku. Po svojom návrate si otvoril architektonickú kanceláriu v Bratislave, kde tvoril až do roku 1939. Potom pôsobil v Spojenom kráľovstve, pravdepodobne ako profesor na priemyselnej škole v Kingston upon Hull.
Architektúra.
Architekt Josef Konrad nebol typom odvážneho experimentátora, či priekopníka. Produkoval solídnu architektúru na vysokej estetickej úrovni v intenciách Loosovho „menej je viac". Idey bauhausovského funkcionalizmu, aplikoval dôsledne a s neustálym ohľadom na trvalé hodnoty architektúry. Konradova tvorba je vyrovnaná bez tradicionalistických medziobdobí rondokubizmu, či dekorativizmu ako u Šilingera a Balána. Formálne sa Konrad približuje k neskorým prácam Adolfa Loosa, ale aj puristickému výrazu sociálnej výstavby Jacobusa J. P. Ouda, či Ernsta Maya. 
Jeho architektúra korešponduje najviac spomedzi slovenských realizácií s nemeckou obytnou architektúrou tohto typu na prelome dvadsiatych a tridsiatych rokov 20. storočia. Toto definovanie jeho architektúry asi najlepšie vystihuje charakter Konradovej tvorby, z ktorej cítiť uvedomelú snahu o spojenie nových konštrukčných, technických ale aj štýlových poznatkov s vlastnou konzervatívnou predstavou o dobrej solídnej architektúre. Pre Konradovu tvorbu je charakteristický pokojný elegantný výraz, s dôrazom na hladkú plochu fasády. Do nej sú, akoby vykrajované jednoduché okenné otvory, čo potláča tektonické pôsobenie objektu. Biela a jemné pastelové farby, biely lesklý kov, pásové okno, ako aj zdôraznenie horizontálnych línií, štýlovo určuje túto architektúru k puristickému funkcionalizmu, avšak bez príslovečnej funkcionalistickej vzdušnosti. Tá je však na Slovensku všeobecne ojedinelá. Pokiaľ to stavebné náklady dovoľovali, Konrad rád používal drahé ušľachtilé materiály, najmä mramor. V duchu už spomínaného snaženia však využíva aj nové materiály, ako guma, marboit, opaxit a podobne, ale aj progresívne technické vybavenie, ako klimatizáciu, likvidáciu odpadkov a ústredné vykurovanie. Medzi najznámejšie stavby architekta Josefa Konrada patrí najmä stavba Nemeckého veslárskeho klubu v Bratislave.
SECAM

SECAM alebo SÉCAM (fr. "Séquentiel couleur à mémoire") je analógový farebný televízny systém prvýkrát použitý vo Francúzsku. Vyvinul ho tím pod vedením Henri de France v spoločnosti Compagnie Française de Télévision (neskôr ju kúpila spoločnosť Thomson). Je to prvý európsky farebný televízny štandard.
Táto sústava prešla zložitým vývojom a nakoniec bol štandardizovaný SECAM III b. opti.
Táto sústava vychádza zo sústavy NTSC, ale namiesto kvadratúrovej modulácie na prenos farbonosných informácií používa frekvenčnú moduláciu.
V televíznom prijímači v dekódovacích obvodoch je potrebné zabezpečiť oneskorenie o 1 riadok, aby sa na maticový obvod dostali súčasne všetky signály.
Serpentine Gallery

Serpentine Gallery je umelecká galéria v Kensington Gardens v Londýne. Patrí medzi najobľúbenejšie galérie vo Veľkej Británii a každoročne ju navštívi viac ako 750 000 návštevníkov. Vstup je zadarmo. 
Popis.
Galéria bola založená v roku 1970 a jej priestory sa nachádzajú v klasicistickej budove z roku 1934, ktorá sa nachádza v Kensigtonskej záhrade v západnej časti Londýna. Galéria je pomenovaná podľa neďalekého jazera Serpentine. Na prízemí galérie je stála expozícia od výtvarníka a básnika Iana Hamiltona Finlaya, ktorá je venovaná oficiálnej patrónke galérie Diane, princeznej z Walesu.
V roku 1996 pred rekonštrukciou galerijnej budovy pozvala riaditeľka galérie Julie Peyton-Jones umelca Richarda Wilsona, aby využil priestor galérie pre svoju dekonštruktivistickú inštaláciu. Tento radikálny a neformálny prístup vystavenia samotnej deštruovanej budovy predznamenal spôsob prezentácie súčasnej architektúry v mierke 1:1, ktorý sa stal neoddeliteľnou súčasťou profilu galérie, unikátneho v celosvetovom rozsahu.
Od roku 2000 galéria každý rok oslovuje známych architektov, ktorí vo Veľkej Británii nikdy predtým nič nerealizovali, aby navrhli konštrukciu letného pavilónu. Pavilóny sú vystavené v záhrade neďaleko galérie v priebehu 3 letných mesiacov a to od júna do augusta. Počas dňa slúžia ako kaviareň a večer sa v nich konajú rôzne prednášky či diskusné fóra. Po skončení výstavy sa tieto dočasné stavby dražia.
Trackball

Trackball je vstupné zariadenie počítača - ovládač kurzora.
Ide o ťažkú guľôčku umiestnenú na podstavci, ktorou je možné otáčať prstami. Princíp snímania je podobný ako v mechanickej počítačovej myši, pohyb gule je kladkami prenesený na inkrementálne optické snímače, ktoré snímajú polohu kladky a tým aj gule v dvoch osiach. Tento pohyb je digitálne prenesený na kurzor grafického užívateľského prostredia (GUI).
Trackball je používaný tam, kde nie je žiadúce, aby sa ovládač kurzora hýbal (informačný terminál, notebook) alebo pre použitie veľmi presného navádzania kurzora - pohyb s vysokým rozlíšením (počtom dielikov na jednotku dĺžky - dpi) napr. pre grafické aplikácie, CAD, DTP.
Používa sa tiež ako špeciálny ovládač pre pohybovo postihnutých ľudí (dá sa ovládať aj len jedným prstom, alebo aj nohou). Trackball sa nehodí pre účely rýchlej reakcie (hry). Jeho výhodou oproti myši je presnosť.
Trackball bol vynájdený ako súčasť radarového systému po druhej svetovej vojne Ralphom Benjaminom, keď pracoval pre British Royal Navy Scientific Service. Benjamin použil analógové počítače na výpočet budúcej polohy cieľového lietadla na základe niekoľkých vstupných bodov zadaných používateľom joystickom, ktorý bol patentovaný už v roku 1926. Benjamin sa domnieval, že je lepšie vstupné zariadenie a vynašiel na tento účel v roku 1946 systém sledovania gule ("ball tracker)" nazvané "roller ball". Prístroj bol patentovaný v roku 1947 ale bol vyrobený iba ako prototyp s použitím kovovej guľky kotúľajúcej sa na dvoch pogumovaných kolieskach. Zariadenie zostalo utajované ako vojenské tajomstvo a radarové systémy naďalej používali joystick.
Porézna látka

Porézna látka je látka, ktorá na svojom povrchu i vo vnútri obsahuje póry.
Obrazové médium

Obrazové médium je prostriedok; prostredie; masovokomunikačný prostriedok; ktorý sprostredkúva predmety, veci, javy, udalosti na základne schopnosti ľudského oka vnímať obraz. Základným obrazovým médiom je fotografia , ale aj maľba, ilustrácia, rôzne druhy reklamných objektov ako bilboard, plagát, leták atď. V neposlednej rade sú to aj grafity a rôzne druhy pouličného umenia, ktoré rovnako ako iné médium dokáže ovplyvniť verejnú mienku.
Fluorovodík

Fluorovodík je plynná látka. Je dráždivá a jedovatá, v slizniciach sa rozpúšťa vo vode za vzniku kyseliny fluorovodíkovej podľa rovnice: HF+H2O→HF.
Jeleň sika Dybowského

Jeleň sika Dybowského ("Cervus nippon dybowskii") je poddruh jeleňa sika ("Cervus nippon"), z čeľade jeleňovité. Pokladá sa neikedy tiež za totožný s poddruhom "Cervus nippon mantchuricus".
Žij vo východnom Rusku. Podobne ako jeleň európsky aj samce jeleňa sika majú parohy, len sú menšie a na koncoch nevytvárajú korunu. Žijú v skupinách, živia sa trávou, bylinami, semenami, listami. V lese škodia olupovaním kôry mladých stromčekov. Laň je kotná 8 mesiacov, mláďatá sa rodia v máji až júni. Dospievajú v 2. roku.
Eric Cantona

Eric Daniel Pierre Cantona (* 24. máj 1966, Marseille, Francúzsko) je bývalý francúzsky futbalista. Ukončil svoju profesionálnu kariéru v drese Manchestru United kde vyhral 4 tituly Premiership počas piatich rokov, vrátane dvoch "double". Cantona je často považovaný za futbalovú ikonu Manchestru a mal prezývku "Eric the King" (Kráľ Eric).
Gianluca Vialli

Gianluca Vialli (* 9. júl 1964, Cremona, Taliansko – † 6. január 2023, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol taliansky futbalový útočník a tréner.
Reprezentoval Taliansko na majstrovstvách sveta v rokoch 1986 a 1990.
Hiromi Ueharová

Hiromi Ueharová ( ; * 26. marec 1979, Šizuoka, Japonsko) je japonská klaviristka a skladateľka. Už ako šesťročná sa začala učiť hre na klavíri. Od svojej učiteľky sa naučila používať a vnímať nielen technické aspekty hudby, ale najmä tie intuitívne.
„Mala neuveriteľnú energiu a bola taká emotívna,“ hovorí Hiromi o svojej prvej učiteľke klavíra. „Keď som mala zahrať niečo v určitej dynamike, nikdy mi to nepovedala v technických termínoch. Ak to bola nejaká vášnivá vec, povedala - hraj červeno. Tak som mohla hrať skutočne zo svojho srdca, nie iba podľa sluchu.“
Samotná Hiromi odmieta akékoľvek škatuľkovanie svojej hudby - tvrdí, že obsahuje prvky vážnej hudby, rocku i džezu. Jej hudba a spôsob hrania sú také elektrizujúce a hypnotické, že každé vystúpenie sa stáva pre publikum nezabudnuteľným.
Zdvíhané stropy

Zdvíhané stropy je stavebná technológia, pri ktorej sa na úrovni suterénu jedna na druhej vybetónuje stropná doska a po jej utuhnutí je pomocou dvíhacieho zariadenia vyzdvihnutá na úroveň poschodia a usadená na stĺpoch.
Vznik.
Vývoj stropných konštrukcií ovplyvnila predovšetkým snaha maximálne zrýchliť postup výstavby, odstrániť pracnosť a využiť mechanizáciu. Spĺňajúc tieto požiadavky, vyvinula sa technológia zdvíhaných stropov, ktorá sústreďuje výhody monolitických i montovaných konštrukcií.
Postup stavby.
Konštrukčný princíp tejto technológie je daný hlavným nosným prvkom – doskou. Dosky sa betónujú jedna na druhej na zemi a potom sa zdvíhajú do svojich definitívnych polôh v objekte. Zdvíhame po vlastných podperách dosky, ktoré zostávajú trvale v konštrukcii. Zdvíhacie zariadenie je mechanické alebo hydraulické. Účinky vodorovných síl (tlak vetra, seizmické účinky) sa vo vodorovnej rovine prenesú doskami do tzv. vystužovacích jadier ako výťahové šachty, schodišťové alebo štítové múry.
Spôsob výroby dosák.
Pri postupnom betónovaní stropných dosiek na zemi treba zabezpečiť ich dokonalé oddelenie. Na hornom povrchu betónovanej dosky robíme oddeľovaciu vrstvu, ktorá zabraňuje spojeniu starej a novej vrstvy betónu ďalšej dosky. Vrstva musí rýchlo schnúť aby neboli pri postupe prác žiadne prestávky. Na oddelenie dosák sa používajú nátery (bentonit), alebo vložky. Vložky sú drahšie, používame ich ak chceme vytvoriť podhľad s dobrými izolačnými vlastnosťami. 
Konštrukčné prvky zdvíhaných stropov.
Sú tvorené z týchto prvkov: vlastná stropná konštrukcia, stĺpy, zdvíhacie objímky a hlavice. Jednotlivé prvky musia byť konštrukčne správne usporiadané, výrobne jednoduché a čo najľahšie. 
Stropná doska 
Najčastejšie sa vyrábajú s previslým ukončením. Poznáme rôzne konštrukcie dosky:
Stĺp
zváraných oceľových rúr profilu 30 až , prierezu 5 až a z valcovaných nosníkov. 
Nevýhodou je ich maximálna výška do troch podlaží 9 až 10 metrov a ich výrobná nepresnosť.
Zdvíhacia objímka
Je nevyhnutnou súčasťou stropnej dosky. Umožňuje zdvíhať strop po stĺpe a uchytiť stropnú dosku na podporách. Majú dôležitú statickú funkciu, lebo zachytávajú šmykové napätie a ohybové momenty v miestach podopretia stropu.
Predpätá hlavica
Nahrádza hríbové hlavice monolitických stropov, a zabraňujú zbytočnému zvyšovaniu konštrukčnej výšky stropu.
Fotografia

Fotografia môže byť: