Jean Marais

Jean Marais občianskym menom "Jean Alfred Villain-Marais" (* 11. december 1913, Cherbourg-Octeville, Francúzsko† 8. november 1998, Cannes) bol francúzsky herec, kaskadér, sochár, maliar a spisovateľ, dlhodobý životný partner básnika Jeana Cocteaua. Patril k najpopulárnejším francúzskym filmovým hercom.
Životopis.
Jean Marais, odmietnutý na konzervatóriu, chodil na hodiny dramatického umenia u Charlesa Dullina. Od roku 1933 pôsobil ako komparzista, najmä vo filmoch Marcela L'Herbiera "L'épervier" (1933) a "Le scandale" (1934). V roku 1937 sa zoznámil s Jeanom Cocteauom vďaka spolupráci týchto dvoch mužov, najprv v divadle "Les chevaliers de la table ronde" (1937), "Les parents terribles" (1938), potom v kine sa Jean Marais stal hviezdou francúzskeho veľkofilmu.
Začiatky Jeana Maraisa v kine kritikov nezvádzajú. Jeho majestátna postava kontrastuje s jeho stále zle položeným hlasom a niekedy nemotornými pohybmi. V "Carmen" (1942) sa Christian-Jaque zaviazal vyzdvihnúť hercove prednosti: prinútil ho natočiť bojovú scénu s Coëdelom, ktorá odhalila hercove impozantné svaly. Jean Marais vďačí za svoj prvý veľký kinematografický úspech svojmu priateľovi Jeanovi Cocteauovi, ktorý pre neho napísal scenár k filmu "L'Eternel retour" (1943) v réžii Jeana Delannoya. Herec hrá Tristana v tejto modernizovanej verzii "Tristan et Yseult." Prekonal svoju nemotornosť, podarilo sa mu upraviť hlas a zmenil dikciu. V roku 1945 mu Cocteau zveril trojúlohu mladého muža, šelmy a očarujúceho princa vo filme "Kráska a zviera". Postava šelmy ukladá Jeanovi Maraisovi päť hodín líčenia na každé natáčanie a umožňuje mu vyprodukovať jednu z jeho najdojímavejších skladieb. Brilantnosť jeho pohľadu dokonale vyjadruje vášeň, ktorá požiera netvora, zatiaľ čo tlmené tóny jeho hlasu vyjadrujú jeho zúfalstvo. Jean Marais v 50. rokoch vkĺzol do kože kostýmovaných postáv. Je ním Edmond Dantès vo filme "Gróf Monte-Cristo" (1953) od Roberta Vernaya. Oblečený v bielom saténe stelesňuje nádheru Ľudovíta XV. vo filme "Keby mi Versailles rozprávali" (1953) od Sachu Guitryho. V roku 1959 s filmom "Hrbáč" od André Hunebelle dal svojej kariére nový smer. Stáva sa z neho vychýrený hrdina. Je ním najmä "Kapitán Fracasse" (1960) od Pierra Gaspard-Huita. V Taliansku nakrútil niekoľko projektov vrátane filmu "Únos Sabiniek" (1961) od Richarda Pottiera. Jeho spolupráca s André Hunebelle sa končí sériou Fantomas, v ktorej talentom stelesňuje skákajúceho hrdinu z populárneho románu. Popularita Jeana Maraisa tiež vďačí za mnohé špecifické vlastnosti tohto muža. Oceňujeme jeho diskrétnosť, sympatie a jednoduchosť. Po úlohe incestného otca v "Oslia koža" (1970) Jacquesa Demyho, Jean Marais odišiel z obrazoviek na pätnásť rokov. Ten istý režisér ho zavolal späť v roku 1985 pre film "Parking". V tom istom roku si vo filme "Príbuzenstvo" od Willyho Rameaua zahral sebeckého, no sentimentálneho starého otca zodpovedného za výchovu svojho vnuka. Jedno z jeho posledných pozoruhodných účinkovaní sa datuje do roku 1994 vo filme Claudea Leloucha "Bedári."
V roku 1938 bol Jean Marais jednomyseľne prijatý do Comédie-Française. Na javisku predvádza hry Jeana Cocteaua ("Les ​​parents terribles" a "La machine infernale") a klasiku. Podpíše inscenáciu a výpravu "Slávika" a "kráľa Oidipa". Od roku 1970 do roku 1985 sa Jean Marais venoval svojim prvým dvom vášňam (sochárstvu a maľbe) svoje diela viackrát vystavoval. Nakrútil množstvo televíznych filmov, z ktorých väčšina bola adaptovaná podľa divadelných hier, a dva z nich režíroval "La Voix Humaine" a "Le Bel Indifferent". Napísal niekoľko kníh, vrátane svojich Memoárov "Moje štyri pravdy" (1957) a "Príbeh môjho života" (1975). V roku 1980 predsedal ceremónii Cézarov.
Bohužiaľ 8. novembra 1998, mesiac pred oslavou svojich 85. narodenín zomrel v nemocnici Broussailles v Cannes na pľúcny edém, ako Jean Cocteau pred tridsiatimi rokmi.