Zita z Luccy

Zita z Luccy (* asi 1212, Lucca, Taliansko – † 27. apríl 1272; známa aj ako Zita alebo Zita slúžka) je talianska svätica, patrónka slúžok a domáceho služobníctva. Veriaci ju často oslovujú, aby im pomohla nájsť stratené kľúče.
Zita vstúpila do domácej služby ako dvanásťročná a takmer päťdesiat rokov slúžila tej istej rodine. Vďaka svojej usilovnosti a vernosti sa stala dôveryhodnou a váženou slúžkou. Svoje dni trávila robením obyčajných vecí mimoriadne dobre. Zita bola známa svojou dobrotou a štedrosťou k chudobným.
Život.
Zita sa narodila v Monsagrati, asi 15 km v dedine neďaleko od Luccy v regióne Toskánska. Jej rodičmi boli manželia Giovanni a Buonissima Lombardoví. Podľa Rímskeho martyrológia pochádzala zo skromnej rodiny. Jej strýko z matkinej strany, Graziano, bol pustovník, ktorý býval na susednej hore, kde postavil kostol a prístrešok pre cestujúcich. Jej staršia sestra sa stala cisterciánkou.
Ako 12-ročná sa Zita stala slúžkou v domácnosti Fatinelliovcov, dobre situovanej rodiny obchodníkov s hodvábom. Pani domu Fatinelli dovolila Zite rok navštevovať školu a potom ju dala na výchovu staršej slúžke. Keď táto slúžka videla, ako majú všetci Zitu radi, urobila všetko, čo bolo v jej silách, aby ju zdiskreditovala ako nedbalú a lenivú. Zita sa nikdy nepokúsila brániť. Ostatní sluhovia si jej zbožnosť vysvetľovali ako pózovanie. Rímske martyrológium opisuje, že sa táto panna venovala trpezlivo svojej službe až do smrti.
Zita vstúpila do tretieho rádu sv. Františka. Svojim miernym a pokorným sebaovládaním sa jej konečne podarilo prekonať zlobu svojich spolusluhov. Jednu tretinu mzdy dávala rodičom, tretinu si nechala a zvyšok dávala chudobným. Pani domu dala Zite na starosť domácu almužnu a dovolila jej navštevovať chorých chudobných v ich vlastných domoch a starať sa o ich potreby. Zita mala k dispozícii malú miestnosť izolovanú od zvyšku domu. Po večeroch sa odvážila chodiť von a pozývala na večeru chudobné bezdomovkyne. V izbe mala posteľ a ľuďom v núdzi ponúkala izbu ako bezpečný úkryt počas noci.
Zita vždy vstávala niekoľko hodín pred zvyškom rodiny a postarala sa, aby si každé ráno vypočula omšu predtým, ako začala pracovať. Svojím úlohám sa venovala usilovne a verne. Venovala sa štúdiu vždy, keď to bolo možné, aby predvídala, čo bolo potrebné urobiť. Pani domu Fatinelli si pred smrťou veľmi priala, aby bola Zita poverená vedením domácnosti. Zita pokračovala v službe Fatinellisovcov aj po smrti Guglielma Fatinelliho v roku 1260. Hlavou rodiny sa stal jeho syn Pagano.
Legendy.
Príbeh, ktorý sa niekedy zobrazuje v umení, sa týka Zity, ktorá nosí chlieb v plášti, aby ho priniesla chudobným. Žiarliví sluhovia to oznámili pánovi, ktorý Zitu konfrontoval. Po otvorení plášťa sa však zistilo, že je plný kvetov. (Podobný príbeh sa rozpráva o Alžbete Uhorskej.)
Jedna anekdota rozpráva príbeh o Zite, ktorá počas hladomoru rozdávala svoje jedlo (najčastejšie sa spomína fazuľa) a potom aj jedlo svojho pána. Keď sa pán domu hneval, že čerpá zo zdrojov pre rodinu, modlila sa k Bohu a majitelia našli špajzu plne zásobenú.
Existujú rôzne verzie zázraku s chlebom. V jedno ráno Zita zanechala svoju prácu s pečením chleba, aby sa postarala o niekoho v núdzi, alebo sa hlboko modlila vo svojej izbe. Vrátila sa a našla v koryte bochníky, ktoré boli pripravené na pečenie alebo už upečené. Keďže ani sluhovia, ani páni nevedeli, kto chlieb pripravil, bežne sa pripisoval anjelom.
Pri inej príležitosti sa Zita vracala z rozdávania almužny, keď narazila na žobráka. Keďže mu už nemala čo dať, odprevadila ho do dedinskej studne, aby mu načapovala vychladený nápoj. Do studne pustila medený džbán a keď mu ho podávala, urobila nad vodou znak kríža a modlila sa, aby bol tento nápoj požehnaním pre chudobného pocestného. Keď sa žobrák napil, zistil, že sa voda zmenila na víno.
Smrť a kanonizácia.
V 60. rokoch Zita ochorela na zimnicu. Zita vo veku 60 rokov a po 48 rokoch služby zomrela pokojne v dome Fatinelliovcov 27. apríla 1272. Hovorí sa, že nad povalou, kde spala, sa vo chvíli smrti objavila hviezda. V čase jej smrti ju rodina už prakticky uctievala.
Po 150 zázrakoch pripísaných Zitiným príhovorom a uznaných cirkvou bola v roku 1696 kanonizovaná pápežom Inocentom XII. V roku 1748 pápež Benedikt XIV. pridal jej meno do Rímskeho martyrológia. Pápež Pius XI. ju v septembri 1935 vyhlásil za patrónku pomocníc v domácnosti.
Jej telo bolo exhumované v roku 1580 a zistilo sa, že je neporušené. Telo svätej Zity je v súčasnosti vystavené verejnej úcte v Bazilike svätého Fridiána v Lucce.
Uctievanie.
Na počesť Zity vznikli cechy, ktoré poskytovali domovy služobníctvu, ktoré bolo dočasne bez práce, starali sa o starých alebo nevyliečiteľne chorých a poskytovali služby.
Čoskoro po Zitinej smrti sa vytvoril silný kult, hlavne v oblasti Luccy.
Počas neskorého stredoveku sa jej populárny kult rozšíril po celej Európe. V Anglicku ju s obľubou vzývali slúžky a ženy v domácnosti, najmä v prípade straty kľúčov alebo pri prekračovaní riek alebo mostov.
Vychádzajúc z legendy o zázraku s chlebom sa na jej pamiatku zvykne 27. apríla v mnohých oblastiach piecť olivový chlebík.
Svätá Zita je patrónkou domácich robotníkov, gazdiniek, čašníčok a domácich prác. Niektoré zdroje uvádzajú aj patronát kuchárov.