burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Pont Notre-Dame

Pont Notre-Dame ("Most Panny Marie") je most cez rieku Seinu v Paríži. Nachádza sa v 4. obvode, kde spája pravý breh a ostrov Cité. Posledná prestavba pochádza z rokov 1910 – 1914. Most bol pomenovaný podľa katedrály Notre-Dame.
Dejiny.
Na tomto mieste medzi ostrovom Cité a pravým brehom stál najstarší známy most v Paríži zvaný "Veľký most" ("Grand-Pont"), ktorý jeho názov odlišoval od "Malého mosta" ("Petit-Pont") spájajúceho ostrov Cité s ľavým brehom. Most bol zničený pri nájazde Normanov v roku 886. Ďalší drevený most tu vydržal do roku 1406, kedy ho odniesla povodeň. V roku 1413 dal Karol VI. vybudovať opäť drevený most s pevnejšou konštrukciou, ktorý sa nazýval Notre-Dame, a stálo na ňom až 60 domov. Tento most sa zrútil 28. októbra 1499. V roku 1500 začala výstavba nového kamenného mosta so šiestimi oblúkmi, ktorá skončila v roku 1507. Aj na tomto moste stálo veľa domov a obchodov. Tieto domy boli ako prvé v Paríži očíslované. V roku 1660 bol most opravený a vyzdobený na počesť príjazdu Márie Terézie Habsburskej, dcéry španielskeho kráľa Filipa IV., ktorá sa na základe Pyrenejskej zmluvy stala manželkou Ľudovíta XIV. a kráľovnou Francúzska a Navarry, do Paríža. V roku 1786 boli na príkaz Ľudovíta XVI. odstránené z mosta všetky stavby.
V roku 1853 bol starý most nahradený novým, taktiež kamenným, ktorý mal len päť oblúkov. Most bol pre riečnu dopravu nebezpečný, medzi rokmi 1891 až 1910 tu bolo 35 nehôd lodí. Preto bolo rozhodnuté nahradiť tri prostredné kamenné oblúky jedným kovovým, aby sa uľahčil prejazd lodiam. Stavba prebiehala do roku 1914, ale slávnostné odhalenie bolo až po skončení prvej svetovej vojny v roku 1919.
Architektúra.
Most má tri oblúky. Dva krajné menšie sú kamenné z roku 1853, najväčší prostredný ( dlhý) je z ocele. Celková dĺžka mosta je 105 metrov a šírka 20 metrov ( vozovka a dva chodníky).
Progresívny neandertálec

Progresívny neandertálec alebo pokročilý neandertálec môže byť:
Progresívny neandertálec alebo pokročilý neandertálec alebo prechodný neandertálec môže byť:
Prechodný neandertálec môže byť:
Východný neandertálec môže byť:
Poznámka: V Delson 2000 je skupina progresívnych/východných neandertálcov vyjadrená nepriamo skonštatovaním, že niektorí autori tvrdia, že východoeurópske nálezy (presnejšie len maďarské, česko-slovenské a chorvátske) sú prechodné formy k modernejšej morfológii.
Heldenplatz

Heldenplatz ("Námestie hrdinov") je jedno z hlavných viedenských námestí, nachádzajúce sa v areáli Hofburgu.
Vzniklo za vlády Františka Jozefa I. ako súčasť plánovaného Cisárskeho fóra ("Kaiserforum"), ktoré bolo nakoniec realizované len čiastočne. 
Námestie je obklopené budovami "Nového hradu" ("Neue Burg") a "Leopoldovho krídla" Hofburgu, na juhozápade susedí cez "Vonkajšiu hradnú bránu" (z roku 1824) s Ringstraße, na severozápade s "Volksgarten" (Ľudovými sadmi). Stoja tu dva jazdecké pomníky – arcivojvodu Karola Ľudovíta Rakúsko-Tešínskeho (z roku 1860) a princa Eugena Savojského (z roku 1865) – na ktorých odkazuje názov.
Námestie sa stalo v marci 1938 dejiskom vyhlásenia "Anšlusu".
Richard Marx

Richard Noel Marx (* 16. september 1963, Chicago, Illinois, USA) je americký adult contemporary/soft rockový spevák, textár, hudobník a hudobný producent. 
Koncom 80-tych a začiatkom 90-tych rokov vydal viacero hitových singlov ako „Endless Summer Nights“, „Right Here Waiting“, „Now and Forever“ a „Hazard“. Hoci sú väčšina jeho hitov pomalé balady, niektoré z jeho piesní má aj klasický rockový charakter, ako napríklad „Don’t Mean Nothing“, „Should've Known Better“, „Satisfied“ a „Too Late To Say Goodbye“. Marx sa stal prvým sólovým hudobníkom, ktorého prvých sedem singlov sa umiestnilo v prvej päťke v rebríčku Billboard Hot 100. Celosvetovo predal viac ako 30 miliónov nahrávok. Okrem piesní, ktoré sám spieval, takisto napísal a spolupracoval na písaní úspešných piesní ako „This I Promise You“ od ’N Sync alebo „Dance With My Father“ od Luthera Vandrossa. Druhá pieseň z menovaných vyhrala niekoľko cien Grammy.
Square Jean-XXIII

Square Jean-XXIII je parížske square v 4. obvode. Nachádza sa na juhovýchodnom cípe ostrova Cité. Bolo založené v roku 1844 a pomenované po pápežovi Jánovi XXIII.
Zaberá . Z priestranstva je výhľad na sochársku výzdobu, rozetová okná a oporný systém východnej časti katedrály Notre Dame. Námestie má parkovú úpravu, uprostred stojí novogotická fontána Panny Márie z roku 1845. Neďaleko sa nachádza pamätník Mémorial de la Déportation.
V 17. storočí bol na tomto mieste vybudovaný palác parížskych arcibiskupov, ktorý však bol za povstania vypálený 14. februára 1830 a v roku 1837 bol na mieste paláca vybudovaný park. Súčasnú podobu námestie získalo za prefekta Rambuteaua, ktorý dal zbúrať aj ďalšie stredoveké domy v okolí a vybudovať dnešné priestranstvo.
Kateřina Nashová

Kateřina Nashová, rod. Hanušová (* 9. december 1977, Prachatice) je všestranná česká športovkyňa v behu na lyžiach, v pretekoch horských bicyklov a v cyklokrose. Trikrát štartovala na olympijských hrách - dvoch zimných (Nagano 1998, Salt Lake City 2002) a dvoch letných (Atlanta 1996, Londýn 2012).
Horské bicykle (MTB).
Je zatiaľ jedinou českou horskou cyklistkou, ktorá sa prebojovala na stupne víťazov v pretekoch Svetového pohára, keď 3. augusta 2008 obsadila v kanadskom Bromonte tretie miesto. Na Majstrovstvách Európy 2007 v tureckom Kappadokie získala bronzovú medailu.
Cyklokros.
Kateřina Nashová je zároveň aj jedinou českou cyklokrosárkou, ktorá zvíťazila v pretekoch Svetového pohára. Triumfovala 17. januára 2010 vo francúzskom Roubaix a 23. októbra 2011 v českom Tábore. Na Majstrovstvách sveta 2011 v nemeckom Sankt Wendeli a na Majstrovstvách Európy 2008 vo francúzskom Liévin získala bronzové medaily.
Klenovský Vepor

Klenovský Vepor () je mohutný vrch vo Veporských vrchoch, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Klenovec, približne juhovýchodne od Brezna.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Veporských vrchov, v geomorfologickom podcelku Balocké vrchy. Leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Brezno a Rimavská Sobota a zasahuje na katastrálne územie obce Čierny Balog a Klenovec. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Pohronská Polhora, Michalová a Čierny Balog, západne sa nachádza Sihla, Drábsko a Lom nad Rimavicou, južne Utekáč a Klenovec a juhovýchodne Tisovec. Veľká časť masívu patrí do národnej prírodnej rezervácie Klenovský Vepor.
Opis.
Klenovský Vepor leží v centrálnej časti Veporských vrchov, v hrebeni, vedúcom juhozápadným smerom zo sedla Bánovo () na Tri chotáre (). Rozsiahly masív tvorí horský chrbát, orientovaný v smere východ-západ. Vrchol má zalesnený, pokrytý smrekovo-bukovo-jedľovým porastom, ktorý je súčasťou chráneného územia. Geologicky je tvorený eróziou odčleneným lávovým prúdom pyroxénickch andezitov (miocénneho, bádenského veku), pravdepodobne pochádzajúcich z vulkanického centra v oblasti Tisovca.
Severne sa nachádza vrch Karašovo (), Zrazy (), Lômik () a Pomývačný grúň (), východne Široký grúň (), Báňova (), Bánovo (), Kostolný vrch (), Rozsypok (), Javorina () a Rangaska (), južne Mikoňovo (), Oltárne (), Čremoš () a Železná brána () a západne Machnáčov grúň (), Tri chotáre (), Šopisko (), Nad Králičkou () a Krížne (). Západné svahy odvodňujú do rieky Hron prítoky Čierneho Hrona, severné potok Šaling a Čierny potok. Voda z juhovýchodných častí odteká Veporským potokom do Klenovskej Rimavy. Vrcholom vedie červeno značená turistická Rudná magistrála. Na juhovýchodnom úbočí stojí horská chata.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou možno vidieť okolité vrchy Veporských vrchov, hrebeň Nízkych aj Vysokých Tatier, Spišsko-gemerský kras, Stolické vrchy, Poľanu a pohraničné vrchy severného Maďarska.
Right Here Waiting

„Right Here Waiting“ je balada amerického speváka Richarda Marxa z jeho druhého štúdiového albumu "Repeat Offender". Skladba dosiahla 1. miesto v rebríčku Billboard Hot 100 a 2. miesto v UK Singles Chart.
Aiči E13A

Aiči E13A (Spojenecké označenie "Jake") bolo dvojmiestne plavákové prieskumné lietadlo používané japonským námorným letectvom počas druhej svetovej vojny s oficiálnym označením námorné prieskumné lietadlo typ 0 (z jap. 零式水上偵察機).
Vznik a vývoj.
V lete roku 1937 zadal japonský námorný úrad špecifikácie na dvojmiestne plavákové lietadlo (neskôr zmenené na trojmiestne), ktoré malo nahradiť úspešný dvojplošník Kawaniši E7K z roku 1933. Vývoja sa ujali spoločnosti Aiči, Kawaniši a Nakadžima, pričom iba spoločnosť Aiči postavila prototypy s dodatočnou špecifikáciou na trojmiestny typ. Prototyp E13A vychádzal z lietadla E7K2 pričom ho v mnohých výkonoch prekonával. Po porovnávacích skúškach s dvoma prototypmi od firmy Kawanaši bol nakoniec vybraný typ E13A. Firma Aiča začala vyrábať typ E13A1 v roku 1942 (spolu 130 kusov) ešte pred objednávkou od námorníctva kvôli zvýšeniu produktivity strmhlavých bombardérov.
Bojové nasadenie.
Stroje sa zúčastnili bojov v Pacifiku, útoku na Pearl Harbor, bitky o Midway a Koralovom mori. Všetky tri verzie boli nasadené v bojových úlohách ako je bombardovanie cieľov na zemi aj na mori, pri samovražedných misiách, ale tiež pri záchrane posádok lodí a ako štábne lietadlá pri transporte námorných dôstojníkov.
F. R. David

F. R. David (vlastným menom Elli Robert Fitoussi; * 1. január 1947, Menzel Bourguiba, Tunisko) je francúzsky spevák.
Kariéra.
Začiatkom 70-tych rokov bol členom francúzskej rockovej skupiny Les Variations. Jeho najuznávanejšou skladbou je singel „Words“ z roku 1982, ktorého sa celosvetovo predalo 8 miliónov kópií a dosiahol prvé miesta v rebríčkoch viacerých európskych krajín, ako aj 2. miesto v rebríčku UK Singles Chart na jeseň roku 1983. Stal sa tak 22. najpredávanejším singlom v Spojenom kráľovstve roku 1983. Pieseň je chytľavá, ľahká balada so stredným tempom s jemným, vysokým hlasom.
Words

„Words“ je romantická skladba francúzskeho speváka F. R. Davida, ktorej sa celosvetovo predalo viac ako 8 miliónov kópií a dosiahla 2. miesto v rebríčku UK Singles Chart. Bola obrovským európskym hitom a dosiahla 1. miesta v rebríčkoch v Nemecku, Švajčiarsku, Švédsku a Nórsku. Takisto sa umiestnila na 1. mieste v rebríčku v Južnej Afrike a udržala sa na tejto pozícii 25 týždňov.
Rebríčky a certifikácie.
Pozície v rebríčkoch.
1 "Words (remix '97)"
2 "Words '99 version"
Rudná magistrála

Rudná magistrála je turistická magistrála na strednom Slovensku, tvorená značenými turistickými trasami 0707, 0804 a 0913. Spája Zlaté Moravce, Banskú Štiavnicu a Detvu s vrchom Stolica. Magistrála je značená červeným turistickým značením a vedie Pohronským Inovcom, Štiavnickými vrchmi, Javorím, Poľanou, Veporskými vrchmi, Muránskou planinou a Stolickými vrchmi.
Priebeh trasy.
Magistrála začína na železničnej stanici v Zlatých Moravciach. Pokračuje severovýchodne cez obec Žitavany popod Prosný vŕštek () na Obycké lúky. Odtiaľ pokračuje na východ okolo Drienky () až na Veľký Inovec ().
Ďalej schádza cez Loksovu lúku do Bukoviny - časti Novej Bane a smeruje popod Firceng () do centra mesta. Za Novou Baňou prechádza cez Hron do obce Brehy, kde sa otáča na severovýchod do obce Rudno nad Hronom. Nasleduje výstup na sedlo Na plese () a popod Veľký Žiar () cez sedlo Bučina () na sedlo Lachtriská (). Prechodom popod Šariansky vrch () magistrála vstupuje do obce Vysoká a pokračuje až k Richnavskému jazeru, pri ktorom sa obracia na juh k sedlu Krížna. Napokon vchádza cez sedlo Pod Pinkovým vrchom a popri Evičkinom jazere do Štiavnickych Baní a okolo Vtáčnika () do Banskej Štiavnice.
Z Banskej Štiavnice magistrála pokračuje na východ cez Banský Studenec popri Studenských jazerách cez sedlo Veterná () popod Kamzičí vrch () do obce Babiná, ďalej cez obec Sása a Sásku dolinu do Zaježovej. Odtiaľ ďalej cez osadu Blýskavica na Makytovú (), Ďurovie vrch () a Červeňákov vrch (). Cez sedlo Stará Huta-Poľana a osadu Sliačska Podpoľana pokračuje do Detvy.
Magistrála z Detvy smeruje na sever ku chate Kaľamárka a popod Králičku k Horskému hotelu Poľana (), kde sa stretáva viacero turistických trás. Pokračuje cez Poľanu (), Kopce (), sedlo Jasenová (), Hájny grúň (), Vepor () a Hrb () ku Chate pod Hrbom ().
Pokračuje údolím Jeleňovského potoka k rázcestiu Tri vody, odtiaľ traverzom Gazdova () k rybníku Hronček, na Zákľuky () a popod vrchol Obrubovanca () až do sedla Tlstý javor (). Ďalej cez Dlhý grúň (), Sedmák (), Tri chotáre (), Šopisko () a Machnáčov grúň () na Klenovský Vepor (). Z mohutného vrchu pokračuje cez Rozsypok (), sedlo Bánovo a Zbojská (), rázcestie Tri kopce () pod Fabovou hoľou, sedlo Burda, Sivákovú, Nižnú Kľakovú a traverzom Kľaku () k rázcestiu Studňa na Muránskej planine.
Tu sa magistrála stáča na juh až juhovýchod a pokračuje popri horárni Maretkiná, cez Veľkú lúku, Muránsku Hutu, sedlo Javorinka (), Šumiacku priehybu, Severnú lúku, Slanské sedlo a sedlo Harová na Stolicu (), kde Rudná magistrála končí.
Eotyrannus

Eotyrannus („ranný tyran“) bol rod tyranosauroidného mäsožravého dinosaura (teropóda), žijúceho v období spodnej kriedy (asi pred 125 až 120 miliónmi rokov) na území dnešnej Veľkej Británie (ostrov Isle of Wight, súvrstvie Wessex). Jediný druh je Eotyrannus lengi.
Tento dávny predok tyranosaura bol asi 6 metrov dlhý a na rozdiel od svojho slávnejšieho príbuzného mal v pomere k telu ešte veľmi dlhé a silné predné končatiny. Jeho európsky výskyt značne zmenil predchádzajúce predpoklady o vzniku a biogeografickom rozšírení tyranosauroidov. Eotyrannus zrejme lovil menšie až stredne veľké bylinožravé vtákopanvové dinosaury ako bol Hypsilophodon a Iguanodon. Nie je isté, či žil a lovil vo svorkách, ale je to pravdepodobné.
Jump

Jump môže byť:
Caudipteridae

Caudipteridae bola čeľaď drobných teropódnych dinosaurov, ktoré žili v období spodnej kriedy (asi pred 125 až 120 miliónmi rokov) na území dnešnej severovýchodnej Číny (formácie I-sien (Yixian) a Ťiou-fo-tchang (Jiufotang)). Patrili k stále sa rozrastajúcej skupine tzv. operených dinosaurov, výnimočne zachovaným skamenelinám nelietavých dinosaurov s dochovaným pernatým pokryvom tela. V súčasnosti sú známe dva rody patriace do tejto čeľade, Caudipteryx (opísaný 1998) a Similicaudipteryx (opísaný 2008).
Tieto Oviraptorosauria o veľkosti husi alebo moriaka mali charakteristicky skrátené čeľuste (dolná bola stočená smerom k zemi), relatívne krátke predné končatiny a naopak veľmi dlhé nohy. Zaujímavý je objav nedospelých jedincov Similicaudipteryxa z roku 2010. Ten naznačuje, že perie u mláďat malo inú štruktúru než u dospelých zvierat a v priebehu ontogenézy sa vyvíjalo a menilo.
Jump (Van Halen)

„Jump“ je skladba americkej rockovej skupiny Van Halen. Je jediným singlom skupiny, ktorý dosiahol 1. miesto v rebríčku Billboard Hot 100. Bol vydaný v roku 1984 ako druhá skladba z albumu "1984". Skladba je zlomom oproti predchádzajúcim skladbám skupiny Van Halen, predovšetkým tým, že obsahuje syntetizátorovú linku (hranú na Oberheim OB-Xa), hoci obsahuje gitarové sólo Eddie Van Halena.
„Jump“ je najpopulárnejšou a okamžite rozpoznateľnou skladbou skupiny, a to hlavne pre jej zvuk, ktorý obsahuje kľúčové aspekty oboch populárnych žánrov 80. rokov v USA: syntetizátorom riadený pop a arénový štýl metalu.
Pont de la Concorde

Pont de la Concorde ("most Svornosti") je cestný most cez rieku Seinu v Paríži. Spojuje 8. obvod na pravom brehu a 7. obvod na ľavom. Most bol postavený v rokoch 1787 – 1791 a rozšírený 1930 – 1932. Svoj súčasný názov nesie od roku 1830. V roku 1975 bol prehlásený historickou pamiatkou.
Dejiny.
Stavbou mosta bol poverený architekt Jean-Rodolphe Perronet (1708 – 1794) v roku 1787. Tento most bol plánovaný už v roku 1725 pri tvorbe námestia Svornosti (vtedy námestie Ľudovíta XV.), aby nahradil vtedajšiu kompu. Po páde Bastily 14. júla 1789 a jej zbúraním bol získaný stavebný materiál použitý na dostavbu mosta. Stavba bola dokončená v roku 1791. V 19. storočí bol most vyzdobený sochami. V roku 1810 sem nechal Napoleon umiestniť sochy ôsmich generálov padlých v boji. Tieto sochy boli nahradené počas Reštaurácie dvanástimi sochami z bieleho mramoru predstavujúce postavy z francúzskej histórie. Išlo o štyroch majstrov (Jean-Baptiste Colbert, kardinál Richelieu, Suger, Maximilien de Béthune de Sully), štyroch vojakov (Pierre Terrail de Bayard, Ľudovít I. Bourbon-Condé, Bertrand du Guesclin, Henri de la Tour d'Auvergne de Turenne) a štyroch námorníkov (René Duguay-Trouin, Abraham Duquesne, Pierre André de Suffren, Anne Hilarion de Costentin de Tourville). Ale sochy boli pre most príliš ťažké, preto ich nechal kráľ Ľudovít Filip premiestniť do Versailles.
V 20. storočí zhustla mestská doprava natoľko, že bolo nutné most zväčšiť. V rokoch 1930 – 1932 bol most rozšírený na oboch stranách, takže sa jeho šírka zdvojnásobila. Pri týchto úpravách bol zachovaný klasicistický vzhľad mostu. Od roku 1975 je most historickou pamiatkou. V roku 1983 bol reštaurovaný. Zo všetkých parížskych mostov má najintenzívnejšiu dopravu (s výnimkou mostov pont aval a pont amont, cez ktoré vedie mestský okruh).
Most bol najprv pomenovaný po Ľudovítovi XV. ("pont Louis XVI"), neskôr sa volal "most Revolúcie" ("pont de la Révolution"), od roku 1814 "most Ľudovíta XVI." ("pont Louis XVI") a súčasný názov nesie od roku 1830.
Architektúra.
Most je pôvodne kamenný, dodatočne rozšírený o železobetónovú prístavbu. Má päť oblúkov, je 153 metrov dlhý a široký.
Mapusaurus

Mapusaurus je vyhynutý rod veľkého dravého dinosaura zo skupiny Carnosauria. Žil v období vrchnej kriedy (pred približne 95 Ma) na území dnešnej Argentíny. Pomenovaný bol v roku 2006 a jeho jediným druhom je Mapusaurus roseae.
Bol zhruba rovnako veľký ako blízko príbuzný rod Giganotosaurus. Dorastal do dĺžky 12 metrov a vážil asi 3 až 5 ton. V rokoch 1997 až 2001 boli na rovnakom mieste nájdené pozostatky 7 až 9 jedincov v rôznych ontogenetických (vývojových) štádiách. Je teda pravdepodobné, že tieto obrie dravce žili a zrejme i lovili vo svorkách. Ich korisťou mohol byť obrovský sauropód rodu Argentinosaurus.
Zaradenie.
Najbližší príbuzní tohto dinosaura boli kladistickou analýzou určení zástupcovia druhov Giganotosaurus carolinii a Carcharodontosaurus saharicus, s ktorými tvorí samostatnú podčeľaď Carcharodontosaurinae.
Medzinárodná federácia fonografického priemyslu

International Federation of the Phonographic Industry (IFPI) je nezisková organizácia, ktorá reprezentuje hudobný priemysel po celom svete. Organizácia bola založená v roku 1933 so sídlom v Londýne. Regionálne pobočky má v Bruseli, Hongkongu, Miami, Aténach a Moskve. Funkciu CEO v organizácii zastáva od 1. júla 2010 Frances Moore. Hlavnou náplňou organizácie je zastupovanie producentov a boj proti praktikám pirátstva. Členmi IFPI sú mimochodom aj SNEP, FIMI, BPI a ZPAV.
IFPI tiež udeľuje certifikácie predajnosti IFPI Platinum Europe Awards a IFPI Middle East Awards..
Square Barye

Square Barye je square v Paríži v 4. obvode. Leží na juhovýchodnom cípe ostrova sv. Ľudovíta a od zástavby ho oddeľuje Boulevard Henri-IV a Pont de Sully.
Bolo vytvorené v roku 1938 na ploche . V roku 2007 dostalo označenie „ekologický park“ ("Espace vert écologique"). Park nesie meno francúzskeho sochára Antoina-Louisa Barye (1795 – 1875), ktorého pomník sa nachádza uprostred parku. Je doplnený kópiami dvoch jeho sôch.
Fretka domáca

Fretka domáca (iné názvy: fretka , staršie: tchor domáci ; lat. "Mustela furo, Mustela putorius furo, Putorius putorius furo, Mustela putorius var. furo, Putorius putorius var. furo, Putorius furo") je domestikovaná forma (poddruh a podobne) tchora tmavého ("Mustela putorius") alebo tchora stepného ("Mustela eversmannii"), t.j. je sporné, z ktorého z týchto dvoch druhov pochádza . V staršej literatúre sa tmavšie variety fretiek nazývali tchorofretka, čo vyplývalo z chybného názoru, že vznikli krížením fretky a tchora. 
Je to jediná domestikovaná kunovitá šelma (a spolu so psom a mačkou jedna z troch domestikovaných šeliem všeobecne). Vo voľnej prírode sa fretka nevyskytuje. Najbližším príbuzným ku fretke vo voľnej prírode je tchor. Fretky sú sexuálne dimorfné, pričom samec je väčší ako samica.
Etymológia.
Názov fretka je odvodený z latinského slova "furittus", čo v preklade znamená „malý zlodej“, čo je pravdepodobne referencia na obyčajnú fretku, ktorá kradne malé predmety.
Domestikácia.
Rovnako ako u väčšiny domácich zvierat je pôvodný dôvod, prečo sú fretky domestikované ľuďmi, neistý, ale pravdepodobne išlo o lov. Podľa fylogenetických štúdií bola fretka domestikovaná z európskeho tchora poľného ("Mustela putorius") a pravdepodobne pochádza zo severoafrickej línie tohto druhu.
Chov.
Pôvodne ju ľudia využívali na chytanie a vyháňanie myší, králikov, škodlivých hlodavcov z nôr, k preťahovaním lán dlhým potrubím a v kožušníckom priemysle. Dnes sa fretky chovajú ako laboratórne zvieratá a čím ďalej viac ako domáci miláčikovia. Fretky majú milú a hravú povahu a silnú osobnosť podobne ako mačky. Na rozdiel od psov a mačiek, fretka domáca nie je schopná prežiť vo voľnej prírode a je odkázaná na starostlivosť človeka. Jej vypustenie do voľnej prírody spôsobí uhynutie v dôsledku vyčerpania hladom, alebo úrazu.
Square Louis-XIII

Square Louis-XIII je square v Paríži v 4. obvode uprostred námestia Place des Vosges. Námestie nesie meno francúzskeho kráľa Ľudovíta XIII., ktorého jazdecká socha stojí uprostred. Jeho rozloha je .
Dejiny.
V roku 1682 bola uprostred námestia vytvorená záhrada ohraničená mrežou. V roku 1783 tu boli vysadené lipy. Počas Francúzskej revolúcie bola záhrada zničená, vrátane sochy Ľudovíta XIII. z roku 1639.
V 19. storočí bolo square rekonštruované a boli pridané štyri fontány a v roku 1825 nová jazdecká socha Ľudovíta XIII. V roku 1976 bolo priestranstvo znovu vylepšené, staré stromy boli nahradené novými.
Od roku 1954 je chránené ako monument historique.
Opis.
Square Louis-XIII zaberá stred Place des Vosges a je ohraničené mrežou. Po obvode sú vysadené lipy zelenkasté, uprostred sú trávniky so štyrmi fontánami napájanými vodou z rieky Ourcq, ktoré navrhol Jean-Pierre Cortot, a jazdecká socha Ľudovíta XIII., ktorú obklopujú gaštany.
Left Outside Alone

„Left Outside Alone“ je skladba americkej speváčky Anastacie z jej tretieho štúdiového albumu "Anastacia". Skladbu napísali Anastacia, Dallas Austin a Glen Ballard, pričom bola vydaná ako hlavný singel dňa 15. marca 2004 a dosiahla prvé miesta v rebríčkoch v Austrálii, Rakúsku, Taliansku, Španielsku a Švajčiarsku, druhá miesta v Dánsku, Nemecku, Írsku, Holandsku a Nórsku, a tretie miesta vo Veľkej Británii a Maďarsku.
Place des Vosges

Place des Vosges [plas de voʒ], ("Vogézske námestie"), pôvodne Place Royale ("Kráľovské námestie") je jedno z najstarších plánovaných námestí v Paríži o rozmeroch 140 x . Dal ho postaviť kráľ Henrich IV. v rokoch 1605 – 1612 podľa plánov architektov Clauda Chastillona a Louisa Métezeau.
Opis.
Place des Vosges je prísne pravidelné štvorcové námestie v pôvodnej štvrti Marais, blízko Place de la Bastille. Nachádza sa na hraniciach 3. a 4. obvodu a administratívne spadá do mestských štvrtí Arsenal a Archives. Okrem modernej parkovej úpravy a zelene si zachovalo pôvodný ráz. Viac menej jednotná podoba 36 trojpodlažných domov s priechodným podlubím po všetkých štyroch stranách sa stala vzorom pre veľa ďalších miest a silne ovplyvnila európsku architektúru. Stred námestia má parkovú úpravu a je pomerne uzatvorený, bez prechádzajúcej automobilovej premávky. Uprostred je fontána a jazdecký pomník kráľa Ľudovíta XIII. z roku 1639.
Dejiny.
Na mieste dnešného námestia stál pôvodne kráľovský paláce Tournelles, ktorý bol po paláci na ostrove Cité, Louvri a neďalekom paláci Saint-Pol štvrtým kráľovským palácom v Paríži. Palác dala po smrti svojho manžela, kráľa Henricha II., v roku 1559 zbúrať Katarína Medicejská. Miesto potom slúžilo ako konský trh a až kráľ Henrich IV. tu v roku 1605 dal vymerať a rozpredať parcely.
Paláce okolo námestia sa v tomto prípade nazývajú pavilóny. Iné označenie "hôtels", ako sa všeobecne nazývajú mestské paláce šľachty, mešťanov a kráľovských úradníkov pre odlíšenie od "palais", čo bolo označenie palácov príslušníkov kráľovského rodu. Uprostred južného frontu stojí Kráľov pavilón ("Pavillon du Roi") a oproti v severnom rade Kráľovnej pavilón ("Pavillon de la Reine"). Mnohé domy majú vlastné pomenovanie podľa svojich vtedajších majiteľov. Námestie bolo dokončené v roku 1612 a stalo sa vzorom i pre iné parížske námestia, napr. Place Vendôme. Súčasný názov námestia bol prvý raz použitý v roku 1800 na počesť departementu (Vosges), ktorý ako prvý zaplatil novo predpísané dane. Ale meno námestia sa časom niekoľkokrát menilo. Až od roku 1870 sa definitívne ustálil dnešný názov.
Domy na námestí prešli podobným vývojom ako iné mestské paláce v miestnej štvrti. Počas Francúzskej revolúcie bolo veľa domov skonfiškovaných a ich majitelia emigrovali, iní skončili pod gilotínou. Niektoré paláce boli rozpredané remeselníkom a obchodníkom a budovy boli premenené na dielne, sklady, obchody a byty či sa tu usídlili úrady. Nasledujúce 19. storočie sa prejavilo najmä na vnútorných, často veľmi nešetrných prestavbách palácov. Vonkajší vzhľad fasád smerujúcich na námestie však zostal až na drobné výnimky zachovaný.
British Phonographic Industry

British Phonographic Industry (BPI) je britská nezisková organizácia, reprezentujúca záujmy hudobného priemyslu. Organizácia bola založená v roku 1973 a sídli v Londýne. Hlavnou činnosťou BPI je reprezentovanie producentov a boj proti pirátstvu.
BPI je členom organizácie IFPI, ktorá združuje a reprezentuje celosvetový hudobný priemysel.
Place Vendôme

Place Vendôme ("Námestie Vendôme"), pôvodne "Place Louis le Grand" (Námestie Ľudovíta Veľkého) je jedno z kráľovských námestí v Paríži, obdĺžnik so skosenými rohmi s rozmermi 213 x . Vzniklo v rokoch 1685 – 1699 na prianie kráľa Ľudovíta XIV. podľa plánov architekta J. Hardouin-Mansarta.
Opis.
Place Vendôme je veľkolepé obdĺžnikové námestie v 1. obvode medzi Jardin des Tuileries a Operou, kde je i najbližšia stanica metra. Jeho osou prechádza jediná ulica (Rue de la Paix) a uprostred stojí Colonne Vendôme, pôvodne z roku 1810. Fasády domov okolo námestia majú jednotný architektonický vzhľad, ktorý sa zachoval v takmer neporušenej podobe. V posledných rokoch bolo pod námestím vybudované podzemné parkovisko, takže z neho zmizli parkujúce autá.
Light Years

Light Years je siedmy štúdiový album austrálskej speváčky Kylie Minogue. Bol vydaný dňa 25. septembra 2000 vydavateľstvami Mushroom Records a Parlophone.
Kľak (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Kľak () je najvyšší vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží približne severne od Tisovca.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Revúca a na katastrálnom území obce Muráň, severnou časťou však zasahuje na územie obce Závadka nad Hronom v okrese Brezno. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situovaný Muráň a Muránska Lehota, južne leží Tisovec, západne Pohronská Polhora a severne Závadka nad Hronom, Heľpa a Pohorelá. Vrch leží v Národnom parku Muránska planina a bralnaté severné úbočia masívu sú súčasťou národnej prírodnej rezervácie Veľká Stožka.
Opis.
Kľak leží v najvyššej oblasti náhornej plošiny na západe strednej časti Muránskej planiny. Severne sa nachádza Rácovo (), Vasilov (), Černákov vrch () a Čierny vrch (), západne Slatvinské (), Skalka (), Veľká () a Malá Smrekovica (), Javorinka (), Fabova hoľa (), Malá () a Veľká Stožka (), južne Vysoký vrch (), Hajnáš (), Ostrica () a Vrbiarka () a východne Pavelková (), Cigánka (), Veľký Cigán () a Lopušná (). Voda zo severných svahov odteká potokom Nehovo do Hronca v povodí Hrona, vodu z južných častí odvádza Hrdzavý potok do rieky Muráň. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Geológia.
Geologicky je vrch tvorený miocénnym tzv. tisoveckým dioritom, ktorý preráža cez svetlé strednotriasové vápence wettersteinského typu. Práve odolnosť relatívne mladšieho dioritu mala za následok, že horniny viac odolávali erózii a tvoria dnes najvyššie položené partie Muránskej planiny.
Výhľady.
Rozsiahly vrchol je zalesnený a výhľad poskytujú malé lúky na okrajoch vrcholovej plošiny bez porastu. Vďaka značnej nadmorskej výške sú pozorovateľné mnohé okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu a Veporských vrchov, no tiež Nízke Tatry, Stolické vrchy, Revúcka vrchovina, Poľana, no pri vhodných podmienkach i Vysoké Tatry.
Prístup.
Na Kľak nevedú turistické chodníky, južným svahom ho traverzuje Rudná magistrála. Okolie je prístupné:
Raptorex

Raptorex („kráľ lupičov“) bol pomerne malý tyranosauroidný teropódny dinosaurus, ktorý žil na území dnešnej Číny (súvrstvie I-sien (Yixian)) v období spodnej kriedy (asi pred 125 miliónmi rokov). Tento dávny predok známeho tyranosaura bol len asi 2,5 až 3 metre dlhý a vážil okolo 65 až 70 kilogramov. Zaujímavé je, že ide takmer o presnú zmenšeninu veľkého tyranosaura, dokonca aj s proporcionálne zakrpatenými prednými končatinami.
 
Bol opísaný americkým paleontológom Paulom Serenom v roku 2009 ako jediný druh tohto rodu Raptorex kriegsteini. Druhové meno je stanovené na počesť Romana Kriegsteina, ktorý prežil holokaust. Jeho syn Henry Kriegstein daroval fosíliu dinosaura, zakúpenú na čiernom trhu, Univerzite v Chicagu k preštudovaniu. Následne sa má vrátiť do Číny.
Raptorex vykazuje rovnaký základný telesný plán, ako veľké tyranosauridy z vrchnej kriedy. Má malé predné končatiny, robustne stavanú lebku a dlhé nohy na rýchly beh. Tento fakt je v rozpore s podobou iných bazálnych (primitívnych) tyranosauridov, napríklad rodom Dilong, s dlhými prednými končatinami a menej robustnou lebkou. Holotyp, označený LHPV 18, bol dlhý asi 2,5 metra a zomrel v šiestom roku života.
Totožnosť.
V októbri roku 2010 bola vznesená domnienka, že raptorex môže byť v skutočnosti len mláďaťom veľkého tyranosaurida rodu Tarbosaurus. V tom prípade by musel byť prehodnotený jeho geologický vek, a to znížilo vek asi na 70 miliónov rokov. S týmto záverom však mnohí paleontológovia nesúhlasia. Vedecká štúdia z júna roku 2011 tento záver podporuje - Raptorex má byť skutočne len mláďaťom obrieho Tarbosaura.
Place des Abbesses

Place des Abbesses ("Námestie opátok") je námestie v Paríži. Nachádza sa v 18. obvode na Montmartri.
Poloha.
Na "Place des Abbesses" vedú ulice Rue des Abbesses, ktorá tvorí jeho južnú hranicu, "Rue Yvonne-Le-Tac" a "Rue La Vieuville". Súčasťou námestia je aj Square Jehan-Rictus.
Dejiny.
Námestie sa pôvodne menovalo "Place de l'Abbaye" (námestie Opátstva) podľa opátstva Montmartre, ktoré tu bolo založené v roku 1134. Námestie sa nachádzalo v bývalej obci Montmartre, ktorá bola v roku 1860 pripojená k Parížu. 26. februára 1867 získalo dnešný názov podľa ulice "Rue des Abbesses", ktorej meno pochádza od rovnakého ženského kláštora.
Významné stavby.
Na námestí je vstup do stanice metra Abbesses, ktorý je od roku 1978 chránený ako historická pamiatka. Južne leží kostol Saint-Jean-de-Montmartre.
Square Jehan-Rictus

Square Jehan-Rictus je square v Paríži v 18. obvode na námestí Place des Abbesses.
Dejiny.
Square bolo založené v roku 1936 a nesie meno francúzskeho básnika Gabriela Randona de Saint-Amand (1867 – 1933) nazývaného Jehan-Rictus. Park bol modernizovaný v rok 1994. Rozkladá sa na ploche na mieste budovy, kde od roku 1837 sídlila radnica bývalej obce Montmartre a po jej pripojení k Paríži v roku 1860 radnica 18. obvodu. V roku 1892 bola radnica presunutá na svooje súčasné miesto na námestí Place Jules-Joffrin.
Vybavenie.
V parku sú vysadené čerešne, palmy, ovocné stromy a zhluky kríkov (tavolníky, vavríny ai.), platany, živé ploty z hrabov, botanická zbierka ruží a záhrada liečivých rastlín obklopená pergolou s fontánou uprostred.
V roku 2000 tu bolo inštalované umelecké dielo Le mur des je t'aime, pomník venovaný láske.
Kalamár

Kalamár je nádobka na atrament. Väčšinou vyrobený zo skla, porcelánu, striebra, mosadze alebo cínu. Kalamár má zvyčajne otočný alebo skrutkovací vrchnák, aby sa zabránilo znečisteniu, odparovaniu, náhodnému uvoľneniu a nadmernému vystaveniu atramentu vzduchu a jeho následnému vysychaniu. Súčasťou niektorých kalamárov bola aj nádobka na piesok či iný sypký materiál, ktorým sa vysušoval prebytočný atrament aby sa zabránilo vzniku škvŕn. Piesok sa po usušení mohol opäť recyklovať.
Osoba používajúca atramentové pero, štetec alebo brko ho namáčala do kalamára, ktorý bol zdrojom atramentu. Z kalamára bolo možné naplniť aj plniace pero, ktoré potom nebolo pri písaní potrebné opakovane namáčať.
Akatistník

Akatistník alebo akafistník je bohoslužobná kniha, ktorá obsahuje rôzne akatisty. Používa sa v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi.
Luppa

Luppa môže byť:
Ourcq

Ourcq je rieka vo Francúzsku v Parížskej panve. Cez vodné kanály je spojená s riekou Seinou.
Priebeh toku.
Rieka pramení pri obci Courmont v departemente Aisne, v regióne Pikardia, preteká departementom Oise a po takmer tvorí pri obci Mary-sur-Marne v departemente Seine-et-Marne pravobrežný prietok rieky Marny. Rieka preteká cez tri departementy (Aisne, Oise a Mary-sur-Marne) a 36 obcí.
Využitie.
Väčšina jej vody je odvádzaná vodným kanálom Ourcq s dĺžkou až do Paríža, kde je cez ďalšie kanály prepojená so Seinou. Kanály boli postavené v 19. storočí ako prívod pitnej vody do Paríža a zároveň pre vodnú dopravu.
Externé odkazy.
Štatistické údaje o rieke
Square du Temple

Square du Temple je square v Paríži v 3. obvode. Je jedným z 24 námestí, ktoré realizoval Jean-Charles Alphand počas prestavby Paríža za prefekta baróna Haussmanna. Námestie bolo pomenované po sídle templárov na ktorého mieste sa rozkladá. Jeho rozloha je .
Poloha.
Square, ktoré sa nachádza v priestore bývalé templárskej komendy, vymedzujú ulice Rue de Bretagne na jihu, Rue Eugène Spuller na východe, Rue Perrée na severe a Rue du Temple na západe.
Vybavenie.
V záhrade rastie 71 stromov a celkovo 191 druhov rastlín vrátane mnohých exotických druhov, ako napríklad lieska turecká, ginko dvojlaločné, sofora japonská, gledíčia trojtŕňová, lapina jasanolistá, jaseňovec metlinatý, céder.
V záhrade stojí hudobný altánok postavený v roku 1900, detské ihrisko, fontány a jazierko s umelým vodopádom. Mreža okolo parku navrhol architekt Gabriel-Jean-Antoine Davioud.
K výzdobe patria i dve sochy. Prvá je básnika Pierra Jeana de Bérangera, ktorý žil v neďalekej ulici, neskôr pomenovanej po ňom (Rue Béranger). Ide už o druhú jeho sochu. Pôvodná bronzová z roku 1855 bola zničená v roku 1942. Tá bola nahradená v roku 1953 dnešnou kamennou sochou. Ďalšia socha je busta na podstavci venovaná skladateľovi B. Wilhelmovi (1781 – 1842).
26. októbra 2007 bol uprostred trávnika odhalený pomník, na ktorom sú mená a vek židovských detí od 2 mesiacov do šesť rokov z 3. okresu, ktoré boli v rokoch 1942 – 1944 deportované a usmrtené v Osvienčime.
Square Louis-XVI

Square Louis-XVI je square v Paríži v 8. obvode. Jeho rozloha je .
Priestranstvo bolo pomenované po francúzskom kráľovi Ľudovítovi XVI. Uprostred stojí Chapelle expiatoire (Kaplnka zmierenia) v ktorej boli po poprave pochovaní Ľudovít XVI. a Mária Antoinetta. Námestie vzniklo na mieste bývalého cintoríne Madeleine v roku 1865.
Roubaix

Roubaix [] (holandsky Robaais) je francúzske mesto v departemente Nord, región Hauts-de-France, neďaleko hraníc s Belgickom. V minulosti bolo známe svojim textilným priemyslom. Napriek jeho útlmu je mesto dôležitým vzdelávacím centrom pre odborníkov v tomto odvetví.
Spolu s Lille, Villeneuve-d’Ascq a Tourcoing tvorí aglomeráciu s približne miliónom obyvateľov a je súčasťou "Métropole Européenne de Lille". Roubaix samotné má obyvateľov (2013), ktorí sa nazývajú "Roubaisiens".
Dejiny.
Roubaix je prvý raz uvedený na mape v roku 863 ako "Robacum". V tom čase patrilo malé mesto biskupstvu v Tournai. Jeho pôvod však siaha až do rímskeho obdobia, kedy bolo centrom viacerých malých sídiel. 
Roubaix rástol najmä v 15. storočí za vlády Pierra de Roubaix. Jeho dejiny sú úzko spojené s dynastiou Burgundovcov a Flámskom. 
Po skončení vlády Roubaixovcov v 16. storočí sa sobášmi menili majitelia, ale mesto stále zostávalo predmetom najmä flámskeho záujmu. 
Základy hospodárskeho úspechu položil burgundský vojvoda Karol Smelý v roku 1469 udelením práva na textilnú výrobu a obchod s textilom. V 19. storočí získalo mesto zásluhou veľkého rozmachu textilného priemyslu prezývky "Manchester severu" a "mesto tisícky komínov". Počet obyvateľov v tomto období vzrástol pätnásťnásobne z 8 091 obyvateľov v roku 1800 na 124 000 v roku 1900. Potvrdením postavenia mesta v textilnom priemysle bolo v roku 1911 organizovanie medzinárodnej výstavy textilného priemyslu a umiestnenie burzy vlny v meste (dnes v Austrálii).
Šaľa 1

Šaľa 1 alebo šaliansky neandertálec je nález neandertálca od Šale (pri Váhu).
Nálezisko a objav.
Kosť našiel v roku 1961 Jozef Syrový, vojak základnej služby, v štrku na pravom brehu Váhu asi 4,5 km južne od šalianskeho mosta ako vybagrovanú z riečneho štrku (nález nevykazuje znaky dlhšieho prenášania vodou, takže pôvodné uloženie nebolo vzdialené od miesta nálezu). Často sa mylne uvádza, že lebku našiel rybár, pán V. Čerňanský.
Opis nálezu.
Nález je tvorený tmavohnedou až čiernou čelovou kosťou dospelej ženy, ktorá mala 20 – 40 rokov. Ako píše Thurzo 1998 o náleze: "Typickými znakmi sú čiastočne klenuté čelo a neprerušovaný nadočnicový val s miernym postorbitálnym zúžením. Oválna jamka nad okrajom pravej očnice naznačuje prežitý úraz alebo poranenie."
Datovanie a zaradenie.
Priame datovanie nálezu nie je k dispozícii. Wood 2011 uvádza, že podľa biostratigrafie asi (spolu s nálezom Šaľa 2) pochádza z posledného interglaciálu (t. j. riss-würm, čiže by to bol protoneandertálec), ale Wolpoff 1999 ho uvádza ako nález z würmu a podobne Thurzo 1998 ho radí medzi klasických neandertálcov (čo je uňho obdobie 80 – 40 000 BP). Inak sa v (najmä staršej) literatúre zaraďuje aj ako prechodný neandertálec či protosapient.
Šaľa 2

Šaľa 2 je nález neandertálca zo Šale.
Ako píše Thurzo 1998 je to "ľavá polovica hnedočiernej kalvy (čelová kosť a temenná kosť) so zachovaným čelovým švom. Temenná kosť pochádza z júla 1993, ľavá polovica čelovej kosti z decembra 1995, obe sa našli na tom istom mieste (Cigánska pažiť nad lodenicou) a nepochybne patria tomu istému jedincovi. Nález pripomína Šaľu 1, nadočnicový val však viac vyčnieva dopredu a čelo viac ubieha dozadu, ide azda o mužského jedinca veku maturus (sutura coronalis je obliterovaná, sutura lambdoidea je ešte otvorená). Na povrchu nie sú stopy po dlhšom transporte vo vodnom prostredí."
Priame datovanie nálezu nie je k dispozícii. Wood 2011 uvádza, že podľa biostratigrafie asi (spolu s nálezom Šaľa 1) pochádza z posledného interglaciálu (t. j. riss-würm, čiže by to bol protoneandertálec), ale Thurzo 1998 ho radí medzi klasických neandertálcov (čo je uňho obdobie 80 – 40 000 BP).
Pont du Carrousel

Pont du Carrousel ("Most Karusel") je cestný most cez rieku Seinu v Paríži. Spojuje 1. obvod na pravom brehu a 7. obvod na ľavom. Bol vystavaný v rokoch 1935 – 1939.
Dejiny.
Súčasnému mostu predchádzala staršia stavba. Na tomto mieste vznikol najprv "Pont des Saints-Pères" ("Most svätých otcov"), podľa rovnomennej ulice na ľavom brehu, ale pri svojom otvorení v roku 1834 ho kráľ Ľudovít Filip pomenoval na "Pont du Carrousel". Jeho názov rovnako znel určitý čas "Pont du Louvre" podľa paláca Louvre na pravom brehu. Dnešný názov je odvodený od námestia "Place du Carrousel" pred Louvrom, ale termín pochádza pôvodne z vojenského prostredia. Karusel znamenal krátke predstavenie s hudbou, pri ktorom vojaci predvádzali svoje jazdecké schopnosti.
Koncesiu k výstavbe súkromného mostu vydal panovník v roku 1831. Architektom mostu bol Antoine-Rémy Polonceau, ktorý navrhol stavbu z dreva a kovaného železa. Most bol otvorený 30. októbra 1834. Mal tri oblúky, celkovú dĺžku 169,5 metrov a šírku 11,85 metrov.
V roku 1850 kúpilo most mesto Paríž za 1 766 656 frankov. V roku 1883 bol most na pol roka uzavretý, aby mohli byť vymenené poškodené drevené a kovové časti. V roku 1906 bola drevená paluba nahradená kovovou. Aj cez tieto opravy zostal most príliš úzky a pre dopravu nebezpečný. V roku 1930 bolo navyše konštatované, že jeho výška je nedostatočná pre riečnu dopravu. Bolo preto rozhodnuté most zbúrať a o niečo ďalej po prúde postaviť nový.
Stavebné práce boli povolené Štátnou radou 26. augusta 1933 a zahájené 23. mája 1935. Stavba bola dokončená roku 1939 a potom bol pôvodný most strhnutý.
Udalosť.
1. mája 1995 bol Maročan Brahim Bouarram (1965 – 1995) zhodený do Seiny skupinou skinheadov vracajúcich sa z manifestácie Národného frontu. Hlavný obžalovaný bol v roku 1998 odsúdený k osemročnému väzeniu.
V roku 2003 na moste parížsky starosta Bertrand Delanoë odhalil pamätnú tabuľu na pamiatku všetkým obetiam rasizmu.
Architektúra.
Architekti sa snažili rešpektovať vzhľad pôvodného mosta. Železobetónový most má preto tiež tri oblúky a je 168 metrov dlhý a široký 33 metrov. Je vyzdobený alegorickými sochami, ktorých autorom je Louis Petitot. Symbolizujú Hojnosť, Priemysel, rieku Seinu a mesto Paríž, ktoré stáli úž na predchádzajúcom moste.
Vetroplach

Vetroplach je slovenská indie popová skupina, ktorá vznikla v roku 2002 v Bratislave. Dodnes hrá v nezmenenej zostave Jozef V. (spev, basgitara), Čunďo (bicie), Veslo (klávesy) a Tomky (gitara). Vetroplach vydal tri albumy: "Ak vás omrzeli jednofarebné šarkany" (2004), "Unisex" (2006) a "Maličkosti" (2009).
História.
Začiatky.
Už v čase vzniku mali všetci štyria členovia skúsenosti z hudobných skupín rôzneho druhu a žánru. Spojil ich spoločný záujem robiť kvalitnú gitarovú indie-popovú hudbu, no predovšetkým hrať ju naživo. Na začiatku kariéry skupina skúšala striedavo v garáži na Mlynských Nivách a v pivnici v Devíne. Prvý koncert Vetroplach odohral 1. mája 2002 na basketbalovom ihrisku pri FTVŠ UK v Bratislave. Postupne Vetroplach obehol všetky vtedy fungujúce bratislavské kluby a predstavil sa aj na svojom prvom letnom festivale Letofest v Sabinove. Prvé tzv. Malokarpatské turné Vetroplach odohral v zime roku 2003 so skupinou Malevil a Noisecut. Postupne obchádzal hudobné kluby, beánie a festivaly v rôznych slovenských a moravských mestách, s rôznymi spriaznenými skupinami (Čisté tvary, Sinker, Živé kvety, Cliché).
Debut: Ak vás omrzeli jednofarebné šarkany (2004).
V apríli roku 2004 kapela na vlastné prekvapenie vyhrala autorskú súťaž Coca-Cola PopStar, vďaka čomu získala zmluvu s vydavateľstvom Sony music a vydala svoj debut Ak vás omrzeli jednofarebné šarkany. Z neho sa v rádiách najviac uchytil singel Tak to ide každý deň. Originálny videoklip k tejto pesničke od režiséra Roba Švedu vyhral hudobnú hitparádu na STV. Kapela obišla Slovensko, vystúpila na najvýznamnejších letných festivaloch (Pohoda, Hodokvas, Žákovic Open, Okey leto) a koncertovala dokonca v Holandsku a vo Švédsku.
Unisex (2006).
Komerčne najúspešnejším bol druhý album "Unisex" (2006) so singlami Poďte k nám, Tancuj tancuj, Smej sa!, či Láka ma svet. Album vydala spoločnost EMI, produkoval ho Tomáš Sloboda a nahrávaný bol v štúdiu Lúky. Single Tancuj tancuj a Smej sa! sa niekoľko mesiacov držali v prvej 50-tke hranosti slovenských rádií. Video k Tancuj tancuj bodovalo v TV hitparádach a bolo odvysielané aj na MTV. Kapela absolvovala turné s kapelou Hex, neskôr samostatné turné po slovenských kluboch (Vetroplach Cliché tour_FM) a odohrala množstvo letných festivalov.
Maličkosti (2009).
Po ročnej koncertnej pauze v roku 2008 vyšiel v roku 2009 tretí album Maličkosti. Vznikol v štúdiu Lavasound, produkoval ho Marek Rakovický. Nahrávka zaznamenala priaznivé recenzie a Vetroplach získal tri nominácie na Radio Head Awards 2009, pričom získal sošku za singel roka – Ty mi budeš rozumieť. Album podporila kapela turné s kapelou Hudba z Marsu.
Summer of ’69

„Summer of ’69“ je skladba kanadského hudobníka Bryana Adamsa z jeho štúdiového albumu "Reckless" z roku 1984. Skladbu napísali Adams a Jim Vallance, ktorý je dlhoročným partnerom Adamsa ako textár. Skladbu produkovali Adams a Bob Clearmountain. Bola vydaná v júni 1985 vydavateľstvom A&amp;M Records, ako štvrtý singel z albumu. Ako väčšina Adamsových skladieb, aj „Summer of ’69“ je rocková skladba s rýchlym tempom. Podľa Adamsa je číslo 69 použité ako odkaz na sex, a nie na rok 1969; Adamsov textár Jim Vallance však s tým nesúhlasí a tvrdí, že to nemá nič spoločné so sexuálnou polohou.
Skladba bola vydaná s dvomi skladbami na B-strane; „Kids Wanna Rock“ a „The Best Was Yet to Come“. Skladba „Summer of ’69“ si získala pozitívne hodnotenia hudobných kritikov. Mala silný vplyv v medzinárodných hudobných rebríčkoch, pričom jej najvyššia pozícia bola 4. miesto v holandskom rebríčku Dutch Top 40 a najnižšia pozícia bola 62. miesto v nemeckom rebríčku Media Control Charts. Skladba bola podporená hudobným videom, ktoré natočil Steve Barron. Video obsahuje Adamsa a jeho sprievodnú skupinu v rôznych situáciách vrátane úteku pred políciou. V roku 1985 bol videoklip nominovaný na MTV Video Music Awards v kategórii Best Male Video.
Place de l’Alma

Place de l’Alma ("Almské námestie") je námestie v Paríži. Nachádza sa na rozmedzí 8. obvodu a 16. obvodu. Názov má podľa susedného Pont de l’Alma, ktorý bol pomenovaný po bitke pri rieke Alma. Námestie bolo zriadené dekrétom 6. marca 1858.
Poloha.
Okrúhle námestie sa rozkladá na hraniciach 8. a 16. obvodu na pravom brehu rieky Seiny a vedú naň ulice Avenue de New-York, Avenue du Président-Wilson, Avenue George-V, Avenue Montaigne a Cours Albert I. Z juhu sa naň pripája Pont de l’Alma.
Významné stavby.
Najznámejším objektom na námestí je "Flamme de la Liberté" (Plameň Slobody). Je to replika pochodne, ktorú drží Socha slobody. Toto dielo venoval mestu Paríž v roku 1989 newyorský denník Herald Tribune a bolo umiestnené medzi námestie a most pri vjazde do tunelu, kde 31. augusta 1997 pri autonehode zomrela princezná Diana. Plameň od tej doby slúži ako neoficiálny princeznin pamätník.
V dome č. 3 na rohu "Avenue du Président-Wilson" je kaviareň "Yacht Club français", ktorú vlastnil fotograf Eugène Druet (1867 – 1916), a ktorú opustil v roku 1903 keď si otvoril umeleckú galériu v ulici Rue du Faubourg-Saint-Honoré č. 114.
Pásli ovce valasi

Pásli ovce valasi je česko-slovenský animovaný seriál, ktorý zobrazuje príhody dvoch valachov Maťka a Kubka. Seriál vznikol na námet Marianny Grznárovej, ktorá k nemu napísala aj scenár. V roku 1977 napísala knihu Maťko a Kubko, ktorá bola prepisom seriálového scenára. Seriál bol vyrobený v roku 1972 a nahovoril ho Jozef Kroner.
Viaduc d’Austerlitz

Viaduc d'Austerlitz ("Slavkovský viadukt") je viadukt cez rieku Seinu v Paríži, ktorý využíva linka 5 parížskeho metra. Viadukt spája dve stanice metra – Gare d'Austerlitz priamo pod strechou haly Slavkovského nádražia na ľavom brehu a Quai de la Rapée na pravom brehu. Most bol pomenovaný podľa nádražia a odkazuje na bitku pri Slavkove. Od roku 1986 je chránený ako monument historique.
Dejiny.
Most bol postavený v rámci sprevádzkovania linky 5 smerom na sever. Stavebné práce boli začaté v novembri 1903 a most bol otvorený v decembri 1904.
Konštrukcia mosta bola v roku 1936 posilnená, aby sa umožnil prejazd ťažších vozidiel.
Architektúra.
Oceľový most má hlavný oblúk na ktorom je zavesená paluba s koľajnicami vo výške 11 metrov nad hladinou rieky. Most je 75 metrov vysoký, 8,6 metra široký a jeho oblúk má rozpätie 140 metrov, čo bol rekord medzi parížskymi mostami do sprevádzkovania mosta Charlesa de Gaulla. Architektom bol Jean Camille Formigé a na konštrukcii sa podieľali inžinieri Fulgence Bienvenüe, Louis Biette a Maurice Koechlin. Po dokončení bol most opatrený sochami ktorých autorom je Gustave Michel.
Chuck Garric

Chuck Garric (* 16. máj 1967, USA) je rockový basgitarista, ktorý spolupracoval s mnohými významnými hudobníkmi, medzi ktorých patrí napr. L.A. Guns, Dio či Eric Singer Project. Od roku 2002 je basgitariston pre sprievodnú skupinu Alice Coopera, a podieľal sa na jeho albumoch "Eyes of alice Cooper" a "Dirty Diamonds". Takisto sa podieľal na jeho albume "Along Came a Spider" z roku 2008, a spolupracoval na písaní dvoch skladieb z tohto albumu.