Jaroslav Vrchlický

Jaroslav Vrchlický, vlastným menom Emil Frida (* 17. február 1853 – † 9. september 1912), bol český spisovateľ, básnik, dramatik a prekladateľ.
Život.
Pochádzal z Loun, jeho otec bol kupcom. Detstvo strávil v Ovčároch pri Kolíne. Gymnázium študoval v Slanom (od. roku 1862) v Prahe a Klatovoch, po jeho ukončení (1872) študoval, na želanie rodičov na bohosloveckej fakulte. Už v roku 1873 prestúpil na filozofickú fakultu v Prahe, kde študoval dejepis, filozofiu a francúzsku literatúru, ktorú neskôr prekladal. 
Počas štúdií sa zoznámil s Winterom, Sládkom a Jiráskom a spolu založili skupinu Lumírovcov (Jirásek potom prešiel k Ruchovcom).
Od roku 1875 pracoval ako vychovávateľ a tajomník grófskej rodiny v Taliansku. 
Po návrate pôsobil ako učiteľ a v roku 1877 bol vymenovaný za tajomníka na českej technike, neskôr sa stal profesorom moderných vied a získal čestný doktorát. 
Roku 1879 sa oženil s Ludmilou Podlipskou, s ktorou precestoval takmer celú Európu. 
V roku 1901 ho spolu s Antonínom Dvořákom, cisár vymenoval za člena Panskej snemovne ríšskej rady vo Viedni, kde vystupoval a obhajoval požiadavku všeobecného hlasovacieho práva. Ako človek bol nesmierne činný, okrem iného bol členom Kráľovskej akadémie v Padove, členom tovarišstva poľského v Paríži a samozrejme čestným občanom mnohých českých miest. Na univerzite prednášal literatúru, bol jedným z prvých členov Českej akadémie vied. Bol nominovaný na Nobelovu cenu za literatúru.
Dielo.
Vrchlického dielo obsahuje viac ako 200 zväzkov okrem iného (cez 80 básnických zbierok, 50 divadelných hier).
Jeho zbierky a drámy sa pomerne dobre čítajú. Vrchlický sa snažil dokázať, že čeština môže vyjadriť všetko, že sa to skutočne dá, ale niekedy tieto tvary pôsobia podivne a nepekne.
Neskoršou generáciou bol (generácia 90. rokov 19. storočia) veľmi kritizovaný až odsudzovaný. Proti jeho dielu vystúpil napríklad aj Tomáš Garrigue Masaryk. Nasledujúca generácia básnikov si uvedomila silu jeho diela a v súčasnosti je považovaný za jedného z najvýznamnejších českých básnikov.
Vrchlický svojim dielom pripravil pôdu pre symbolizmus. Jeho cieľom bolo vytvoriť poéziu, ktorá by sa vyrovnala európskemu básnictvu a stelesňovala harmonický ideál človeka. Zaujímali ho historické námety, predovšetkým vývoj ľudstva. Pokúšal sa vytvoriť zbierky, ktoré by zachytávali vývoj ľudstva. Inšpiráciu čerpal v "Legende vekov" od Victora Huga. Pri tomto mapovaní histórie nachádzal najväčšiu inšpiráciu v antike.
Básnické zbierky.
Lyrika
Epika
Zbierky reagujúce na politiku
Próza.
Jeho poviedky sú ironické a sentimentálne.
Divadelné hry.
Divadelné hry písal pre Národné divadlo
Literárna kritika.
Zachovala sa korešpondencia s jeho ženou – Ludmilou Podlipskou, z čias jeho pobytu v Taliansku, v ktorej vedie filozofické a literárne úvahy. Boli uverejnené až po jeho smrti, vydávajú sa ako literárne dielo.
Okrem toho sa zachoval celý rad článkov v mnohých časopisoch ("Máj", "Česká revue", "Světozor", ...)
Preklady.
Jeho preklady sú jedny z najlepších. Prekladal z 18 národných literatúr (najviac z francúzštiny, taliančiny a španielčiny) predovšetkým poéziu, klasickú aj modernú. (Victor Hugo, Dante Alighieri, Francesco Petrarca, Johann Wolfgang von Goethe, Friedrich Schiller, William Shakespeare, atď.). Dá sa o ňom povedať, že si na preklad vyberal náročné a kvalitné diela (Faust, básne V. Huga, Traja mušketieri, Andersenove rozprávky a iné).
Ukážka z diela.
"Za trochu lásky
Za trochu lásky šel bych světa kraj
šel s hlavou odkrytou a šel bych bosý
šel v lednu, ale v duši věčný máj
šel vichřicí, však slyšel zpívat kosy
šel pouští a měl v srdci perly rosy
za trochu lásky šel bych světa kraj.
Jak ten, kdo zpívá u dveří a prosí'."