burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Neodým

Neodým (lat. "neodymium") je chemický prvok v periodickej tabuľke, ktorý má symbol Nd a protónové číslo 60. Neodým, lantanoid - kov vzácnej zeminy, sa nachádza mischmetáli (zliatina prvkov vzácnych zemín) až do množstva okolo 18%. Kov má svetlo striebritý kovový lesk, ale pretože je jeden z najreaktívnejších kovov vzácnych zemín, neodým rýchlo na vzduchu koroduje, formujúc oxid, ktorý opadáva a vystavuje kov ďalšej oxidácii. Aj keď patrí medzi kovy vzácnych zemín, neodým nie je vzácny - tvorí 38 ppm (milióntin) zemskej kôry.
Neodým sa používa na výrobu neodýmových magnetov, čo je v súčasnosti najsilnejší druh magnetov na svete.
Výstrahy.
Neodýmový kovový prach je nebezpečný pre vznetlivosť a explozívnosť.
Neodýmové zlúčeniny ako všetky kovy vzácnych zemín sú málo až stredne toxické, ale jeho toxicita nebola kompletne preskúmaná. Neodýmový prach a soli sú veľmi dráždivé pre oči a sliznice a stredne dráždivé pre pokožku. Dýchanie prachu môže navodiť pľúcnu embóliu a akumulovaná expozícia ničí pečeň.
Rendezvous (kozmonautika)

Rendezvous alebo randevú je v kozmonautike stretnutie dvoch, prípad­ne viac družíc na obežnej dráhe, pričom sa uskutoční ich spojenie, resp. aj výmena posádky alebo materiálu. Techni­ka rendezvous sa používa najmä pri kozmických lodiach s posádkou.
Rendezvous

Rendezvous alebo randevú alebo hovorovo rande (z franc. "rendez-vous") môže byť:
Randevú je (bol?) aj časopis Mladej demokratickej ľavice
Prométium

Prométium ("promethium") je chemický prvok v periodickej tabuľke, ktorý má symbol Pm a protónové číslo 61. Prométium má 1 semi-stabilný izotop (145), je to slabý beta emitor, neemituje gama lúče, ale beta častice narážajúce na prvky s vysokými atómovými číslami môžu generovať röntgenové lúče.
Výstrahy.
S prvkom prométium treba zaobchádzať veľmi opatrne, lebo má vysokú rádioaktivitu. Obzvlášť, prométium môže emitovať röntgenové žiarenie počas svojho beta rozpadu.
Reštringovaný problém

Reštringovaný problém je špeciálny problém troch telies, pri ktorom sa predpokladajú určité zjednodušujúce podmienky:
V reštringovanom probléme, inak povedané v kruhovo obmedzenom probléme troch telies, v angličtine Circular Restricted Three-Body Problem, skratka CRTBP, sa dve masívne telesá pohybujú na kruhových obežných dráhach okolo ich spoločného stredu hmotnosti a tretia hmotnosť je z hľadiska ostatných dvoch zanedbateľná. Pokiaľ ide o rotujúci referenčný rámec, dve spolu obiehajúce telesá sú stacionárne a tretie môže byť aj na Lagrangianových bodoch, alebo sa môže pohybovať okolo nich napríklad na obežnej dráhe tvaru podkovy. Môže byť užitočné vypočítať efektívny potenciál.
Mnoho známych matematikov sa venovalo tomuto problému: Euler a Lagrange (1772), Jacobi (1836), Hill (1878), Poincaré (1899), Levi-Civita (1905) a Birkhoff (1915). V roku 1772 prvýkrát uviedol Euler synodický (rotujúci) súradnicový systém, v ktorom objavil prve 3 libračné body. Lagrange našiel ďalšie dva. Jacobi (1836) následne objavil integrál pohybu v tomto súradnicovom systéme a teraz je známy ako Jacobiho integrál. Hill (1878) použil tento integrál na to, aby ukázal, že vzdialenosť Zem – Mesiac zostáva ohraničená zhora, definoval Hillovu sféru a Brown (1896) dal v jeho čase najpresnejšiu lunárnu teóriu .
Problém n telies

Problém n telies alebo problém viacerých telies je jedna z úloh nebeskej mechaniky, ktorý spočíva v určení pohybov n telies (kde n je väčšie ako 3), pohybujúcich sa vplyvom vzájomnej príťažlivosti.
Podobne ako problém troch telies nie je celkom analyticky riešiteľný (nedá sa vyjadriť analytickým vzorcom poloha ani rýchlosť všet­kých n telies pre ľubovolný čas). Numerickými metóda­mi možno docieliť ľubovolnú presnosť. Vychádza sa z predpokladu známych polôh, rýchlostí a hmotností telies pre určitý čas a určujú sa z nich príťažlivé sily (zrýchlenia), a tým pre ďalší blízky okamih nové polohy a nové rýchlosti pre všetky telesá. Postupne sa získava dráha ľubovoľného z n telies (napríklad dráha kométy okolo Slnka rušená príťažlivými silami ostatných planét).
Zo všeobecných vzťahov je známych podobne ako pri probléme troch telies niekoľko teorém týkajúcich sa celej sústavy n telies, napríklad zákon zachovania energie, zákon zachovania momentu hybnosti sústavy, rovnomerný priamočiary pohyb ťažiska sústavy, ktoré sú vyjad­rené desiatimi všeobecnými integrálmi. Na úplné vyrie­šenie pohybu n telies by bolo treba 6n integrálov (pohybové rovnice pre n telies, zosumarizovaním všet­kých vzájomných príťažlivých síl predstavujú 3n diferen­ciálnych rovníc 2. rádu), z ktorých však je známych iba desať. Ak sa za premenné zvolia súradnice, ako dokázal H. Bruns a H. Poincaré, nejestvujú ďalšie integrály, t. j. nie je možné analytické riešenie. Ani problém troch telies nemožno analyticky riešiť. Pri riešení sa využívajú nekonečné rady alebo sa používa numerická integrácia. Tak sa rieši každý problém s ľubovoľnou presnosťou, pod­mienenou iba presnosťou vstupných dát.
Samárium

Samárium (lat. "samarium") je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Sm a protónové číslo 62. Samárium je lantanoid, kov vzácnych zemín, s jasno striebristým leskom, ktorý je na vzduchu dosť stabilný; vznieti sa pri teplote 150 °C (na vzduchu). 3 kryštálové modifikácie kovu tiež existujú, s transformáciami pri teplotách 734 a 922 °C.
Výstrahy.
Ako aj ostatné lantanoidy, samáriové zlúčeniny majú slabú až strednú toxicitu, i keď jeho toxicita nebola skúmaná detailne.
Sklon ekliptiky

Sklon ekliptiky, ε je uhol, ktorý zviera ekliptika s rovníkom. Vplyvom precesie sa sklon ekliptiky mení pomaly s časom. V súčasnosti sa zmenšuje ročne o 0,47". Pre ekvinok­cium 1900,0 ε = 23°27' 8,26", pre ekvinokcium 2000,0 ε = 23°26'21,45".
Univerzál

Univerzál je prístroj na presné meranie vodorovných alebo zvislých uhlov. Je vybavený libelami, registračným neosobným mikrometrom a inými doplnkami umožňujúcimi určovať súradnice na povrchu Zeme a azimuty pozemských cieľov. Používa sa v geodézii. Veľký neprenosný univerzál je altazimut.
Monochromátor

Monochromátor je zariadenie prepúšťajúce len veľmi úzku časť spektra, ktorého vlnovú dĺžku možno meniť. Funkciu monochromátora plní napríklad druhá štrbina pri spektroheliografe. Aj všetky rádioastronomické prístroje sú monochromátory, pretože z prichádzajúceho žiarenia rôznych vlnových dĺžok vyberajú len úzku časť spektra a zosilňujú ho.
Monochromatický filter

Monochromatický filter je filter prepúšťajúci žiarenie len vo veľmi úzkom spektrálnom pásme, zväčša pod 2 nm (úzkopásmový filter).
Matnica

Matnica je sklená, na jednej strane matovaná doska, na ktorej sa rozptyľuje dopadajúce svetlo. Vkladá sa namiesto fotografickej platne, aby sa mohol objekt pred fotografovaním zaostriť a pozorovať. Matnica sa používa aj pri fotografických alebo premietacích prístrojoch na zaznamenanie reálneho optického obrazu a slúži na zaostrenie obrazu objektu. Pri zväčšovacích prístrojoch sa používa na rozptyl svetla svetelného zdroja.
Denný polčas

Denný polčas je čas medzi dvoma po sebe nasledujúcimi prílivmi (12 h 25 min).
Dellingerov jav

Dellingerov jav je náhle vymiznutie príjmu krátkovlnných rádiových staníc na zemskej pologuli osvetlenej Slnkom. Trvá niekoľko minút až niekoľko hodín, príjem sa obnovuje postupne. Príčinou sú chromosferické erupcie na Slnku, pri ktorých zvýšené ultrafialové a rontgenové žiarenie podstatne zvýši ionizáciu ionosferickej vrstvy D vo výškach 60 –  nad Zemou. Vrstva D pohlcuje krátkovlnné žiarenie a znemožňuje jeho odraz od vyššie položenej vrstvy F, ktorá za normálnych podmienok umožňuje príjem krátkych vĺn na väčšie vzdialenosti.
Degenerovaný plyn

Degenerovaný plyn je plyn s takou vysokou hustotou, že jeho fyzikálne vlastnosti sa v dôsledku kvantových efektov podstatne odlišujú od vlastností ideálneho plynu (stavová rovnica).
Kinetická energia častíc a tlak degenerovaného plynu nezávisia od teploty, ale len od hustoty, t. j. od počtu častíc v jednotkovom objeme. Hustota, pri ktorej plyn degeneruje, závisí od hmotnosti častíc plynu: Čím je hmotnosť častíc vyššia, tým vyššia hustota podmieňuje vznik degenerovaného plynu. Pri hustotách okolo 5×10³ g.cm−3 nastáva degenerácia elektrónového plynu (elektrónová degenerácia), ktorá sa vyskytuje napr. v bielych trpaslíkoch. Tlak tohto degenerovaného plynu udržuje hviezdu v rovnovážnom stave bez ohľadu na jej vnútornú teplotu (vnútorná stavba hviezd). Pri hustotách okolo 1012 g.cm−3 nastáva degenerácia neutrónového plynu (neutrónová degenerácia), ktorý vznikol neutronizáciou, t. j. "vtlačením" elektrónov do jadier atómov, čím sa v jadrách zmenili protóny na neutróny a jadrá sa rozpadli. Tento stav degenerovaného plynu sa vyskytuje v neutrónových hviezdach.
Kozmologická konštanta

Kozmologická konštanta alebo Einsteinova konštanta λ je konštanta hypotetickej kozmickej repulzívnej sily, ktorú zaviedol Albert Einstein pri riešení rovníc poľa všeobecnej teórie relativity na vyrovnanie gravitačného pôsobenia vo forme kozmologického člena (člena lambda), aby zachoval v tom čase prijímanú hypotézu stacionárnosti vesmíru (ak pôsobí len gravitácia, vesmír nemôže byť stacionárny, musí expandovať alebo kontrahovať). Predpokladaná repulzívna sila pôsobí proti gravitácii a usiluje sa odpudiť hmotné častice do nekonečna: úmerná je hmotnosti odpudzovanej častice a vzdialenosti, nezávisí od hmotnosti odpudzujúceho prostredia. Po objave rozpínania vesmíru (Hubblov zákon) kozmologická konštanta stratila opodstatnenie a predstavy kozmickej odpudivej sily sa vzdal aj Einstein. V niektorých kozmologických modeloch vesmíru sa však ešte zachováva (kozmológia).
Hubblov zákon

Hubblov zákon (od roku 2018 IAU odporúča názov Hublov-Lemaîtreov zákon) je zákon všeobecnej expanzie vesmíru, ktorý objavil Edwin Hubble v roku 1929. Podľa Hubblovho zákona pozorovaná radiálna rýchlosť galaxií je priamo úmerná ich vzdialenosti od Zeme. Hubblov zákon sa vyjadruje matematicky Hubblovým vzťahom:
kde v je radiálna rýchlosť galaxie v km/s, R jej vzdialenosť v Mpc a H Hubblova konštanta v km·s−1·Mpc−1. Hubblov zákon sa používa na odvodenie vzdialenosti galaxií, ak sú známe radiálne rýchlosti galaxií, odvodené z pozorovaného červeného posunu čiar v ich spektrách. Pri veľmi veľkých vzdialenostiach Hubblov vzťah v uvedenom lineárnom vyjadrení neplatí dostatočne presne; závislosť medzi radiálnou rýchlosťou a vzdialenosťou má pri veľkých vzdialenostiach oveľa zložitejší priebeh a závisí od metriky priestoru, ktorá je odlišná pre rôzne kozmologické modely.
Georges Lemaître.
Belgický astronóm, matematik a profesor fyziky Georges Lemaître už v roku 1920 popísal vo francúzštine, ako by expanzia vesmíru mohla spôsobiť, že by sa galaxie vzďaľovali od Zeme rýchlosťou, ktorá je úmerná ich vzdialenosti. V roku 1927 publikoval svoju prácu o pozorovaní galaxií v belgickom vedeckom časopise. Opisuje v nich vznik expandujúceho vesmíru, ktorý sa riadi Einsteinovými rovnicami. Predpoklad súvislosti vzdialenosti a červeného posunu je založený na tomto riešení. Citoval pramene merania (Leavittová, Hubble, 1922 Vesto Slipher) a porovnal s vlastnými teoretickými matematickými modelmi rozpínania vesmíru, narozdiel od Hubbla, ktorý bol len pozorovateľ. V roku 1928 sa Lemaître, Hubble, Einstein stretávajú na kongrese v Belgicku. Hubble publikoval v roku 1929 avšak zdroje necitoval. Hubble si až do smrti myslel, že červený posun je spôsobený úbytkom-únavou energie svetla.
Na kongrese Medzinárodnej astronomickej únie (IAU) boli v roku 2018 spätne uznané jeho zásluhy a zákon bol odporúčaný premenovať na "Hublov-Lemaîtreov zákon".
Hustota sčernenia

Hustota sčernenia je logaritmus pomeru intenzity dopadajúceho svetla k intenzite svetla, ktoré prešlo fotografickou emulziou. Sčernenie fotografickej emulzie závisí od rozličných faktorov, najmä od intenzity a dĺžky osvitu (gradačná krivka). Meria sa mikrofotometrom. Sčernenie prislúchajúce stope objektu, ktoré počas osvitu prejde negatívom, sa mení - na okrajoch negatívu je menšie ako v strede. Vplýva naň i predosvetlenie negatívu svetlom oblohy a rozptýleným svetlom v optike, ktoré spôsobujú postupné zvýšenie citlivosti emulzie, a tým i zjasnenie neskôr exponovaných objektov (Eberhardov efekt).
Hustota žiarenia

Hustota žiarenia alebo hustota žiarivej energie je množstvo žiarivej energie v objemovej jednotke. Pri izotropnom poli žiarenia, v ktorom je intenzita žiarenia formula_1 nezávislá od smeru, je hustota žiarenia určená vzťahom formula_2, kde formula_3 je rýchlosť svetla.
Hvězdářská ročenka

Hvězdářská ročenka je astronomická ročenka vychádzajúca v Česku už takmer šesťdesiat rokov, od roku 1979 v dvoch zväzkoch. Prvý diel obsahuje efemeridové údaje – kalendárne údaje na príslušný rok, efemeridy Slnka a Mesiaca na každý deň roka, najdôležitejšie údaje o planétach a ich mesiacoch, údaje o zatmeniach Slnka, Mesiaca a zákrytov hviezd Mesiacom, stredné polohy hviezd do tretej hviezdnej veľkosti a do deklinácie -30°, údaje o premenných hviezdach a kalendár úkazov (viditeľnosť planét, fázy Mesiaca), efemeridy najväčších asteroidov, meteorických rojov, elementy dráh očakávaných periodických komét a údaje o časových signáloch (českých aj ďalších európskych). Druhý diel Hvězdářskej ročenky obsahuje prehľad pokrokov v astronómii a v astronautike za predposledný rok.
Kondenzácia (astronómia)

Kondenzácia je zhustenie medzihviezdnej hmoty do hviezdy vplyvom vlastnej gravitácie a odpudivého tlaku žiarenia okolitých hviezd; prechod koronálnych plynov do stavu protuberancie.
Kometárna globula

Kometárna globula alebo kometárny uzol je plynová medzihviezdna hmota predĺženého kometárneho tvaru, s malou prachovou hlavou, ktorá je takmer celkom nepriehľadná. Slabý svietiaci chvost smeruje na jednu stranu hlavy až do dĺžky 1°. Väčšina známych kometárnych globúl sa nachádza v okrajových oblastiach Gumovej hmloviny a ich chvosty sú orientované na opačnú stranu od jej centra.
Kometárny roj

Kometárny roj je meteorický roj, ktorý vznikol postupným rozpadom materskej kométy.
Komes

Komes je snímkový komparátor na určovanie presných pravouhlých súradníc astronomických objektov (planétky, kométy, meteoru). Pravouhlé súradnice určovaného objektu sa nadviažu na pravouhlé súradnice okolitých hviezd so známymi uhlovými súradnicami; fotografické platne alebo filmy určeného a určovaného objektu sa premeriavajú, pričom možno mikroskopicky zmerať pravouhlé súradnice týchto objektov na foto. platni s presnosťou až na tisíciny milimetra. Presné ekvatoreálne súradnice neznámych objektov sa dajú určiť nadviazaním presných pravouhlých súradníc známych objektov napr. metódou dependencií.
Komenzurabilita

Komenzurabilita môže byť:
Kolúr

Kolúry sú dve najväčšie kružnice na nebeskej sfére prechádzajúce svetovými pólmi (deklinačná kružnica) a bodmi rovnodennosti, resp. bodmi slnovratov. Ekvinokciálny kolúr je deklinačná kružnica prechádzajúca bodmi rovnodennosti (ekvinokciálnymi bodmi); solsticiálny kolúr je deklinačná kružnica prechádzajúca bodmi slnovratov (solsticiálnymi bodmi). Ekvinokciálny kolúr a svetový rovník sú základnými kružnicami rovníkovej súradnicovej sústavy. (V niektorých teoretických prácach bol kolúr nesprávne definovaný ako najväčšia kružnica prechádzajúca pólmi ekliptiky namiesto svetovými pólmi.)
Kolimačná chyba

Kolimačná chyba je odchýlka optickej osi ďalekohľadu od kolmej roviny vzhľadom na otáčavú os, ku ktorej je ďalekohľad pripevnený.
Kolimátor

Kolimátor je optická sústava na získanie zväzku rovnobežných lúčov. Kolimátor je najjednoduchšie zameriavacie zariadenie. Obyčajne sa skladá z rúrky s prestaviteľnou štrbinou (alebo s inou značkou) umiestenou v ohniskovej rovine spojnej šošovky alebo konkávneho zrkadla. Značka sa pri pozorovaní šošovkou javí ako predmet v nekonečne, takže sa pozoruje ostro súčasne s pozorovaným cieľom.
Koalescencia (meteorológia)

Koalescencia je proces spájania kvapôčok vody alebo kryštálikov ľadu a postupné formovanie dažďových kvapiek alebo snehových vločiek.
Koincidencia

Koincidencia môže byť:
Katastrofická teória vzniku planét

Katastrofická teória vzniku planét je teória o vzniku planetárnej sústavy kozmickými katastrofami, ktoré sú na súčasnej úrovni poznania veľmi málo pravdepodobné, alebo sú v rozpore so základnými poznatkami. Napríklad teória o vzniku planetárnej sústavy zrážkou dvoch hviezd, výbuchom jednej zložky dvojhviezdy (hypotetický bývalý spolupútnik Slnka), zachytením medzihviezdneho meteorického mračna Slnkom na jeho dráhe okolo stredu Galaxie, tesným priblížením sa nejakej hviezdy k Slnku slapovým pôsobením (planetárna kozmogónia).
Katalóg vlastných pohybov hviezd

Katalóg vlastných pohybov hviezd je katalóg hviezd s určeným vlastným pohybom hviezd. Okrem fundamentálnych katalógov hviezd GC a FK 4, v ktorých sú takisto obsiahnuté vlastné pohyby hviezd, jestvujú špeciálne katalógy vlastných pohybov hviezd, napríklad Eigenbewegungslexikon od R. Schorra, vydaný v Bergedorfe v roku 1936, Photographische Wiederholung alter Zonenkataloge od F. Schlesingera a kolektívu, spracované priebežne v rokoch 1933-1951. Katalóg vlastných pohybov hviezd 18 000 hviezd v 74 Kapteynových poliach bol spracovaný v Pulkove v roku 1940. Novší je bonnský katalóg 4 914 hviezd, vydaný v roku 1962, a Luytenov katalóg 7 127 hviezd severnej oblohy z roku 1961.
Kapteynova schéma

Kapteynova schéma je numerická metóda na určovanie priestorovej hustoty hviezd Galaxie (funkcia hviezdnej hustoty). Zakladá sa na porovnaní pozorovaného počtu hviezd rozličnej jasnosti (funkcia jasnosti) s teoretickou funkciou jasnosti pri rovnomernom rozložení hviezd v priestore. Podmienkou K. s. je, aby bola známa funkcia svietivosti hviezd a medzihviezdna absorpcia svetla. Novšie sa používajú zlepšené varianty Kapteynovej schémy.
Koincidencia (fyzika)

Koincidencia je výskyt dvoch udalostí súčasne a/alebo priestorový alebo časový súhlas dvoch značiek či signálov (najmä na meranom telese a na merítku).
Príklady:
Koalescencia

Koalescencia môže byť:
Difrakcia

Difrakcia alebo ohyb je zmena smeru šírenia žiarenia v dôsledku prekážky, spôsobená vlnovou povahou žiarenia. 
Najčastejšie prípady sú: difrakcia svetla a difrakcia zvuku.
Ohyb

Ohyb môže byť:
Lada

Lada môže byť:
LADA je skratka: latentný autoimúnny diabetes
Bios

Bios môže byť:
BIOS môže byť:
Rambután

Rambután môže byť:
Excitácia

Excitácia môže byť:
Vzbudenie

Vzbudenie môže byť:
Pasážnik

Pasážnik je ďalekohľad na pozorovanie prechodov hviezd poludníkom; určujú sa ním presné okamihy prechodov hviezd. Pasážnik sa môže otáčať len okolo vodorovnej osi. Ak sa pozoruje v poludníku, musí os smerovať presne od východu na západ, potom zvislé vlákno kríža v ohnisku objektívu sa premieta na sféru ako poludník. Hviezdny čas v okamihu prechodu hviezdy poludníkom sa rovná jej rektascenzii. Pozoruje sa okulárom s neosobným mikrometrom alebo fotočlánkom (fotoelektrický pasážnik). V lomenom pasážniku, kde optická os je lomená hranolom do osi otáčania prístroja, je na pohodlnejšie pozorovanie okulár pri čape prístroja.
Parkovacia dráha

Parkovacia dráha je obežná dráha kozmickej sondy alebo kozmickej lode okolo Zeme (prípadne okolo Mesiaca), tvoriaca určitý pasívny úsek celkového plánovaného letu na vyčkanie vhodného okamihu štartu z hľadiska konštelácie kozmických telies, resp. dráhových charakteristík; využíva sa na kontrolu práce prístrojov a zariadení kozmickej lode. Prvý raz sa použila pri štarte kozmickej sondy Venera 1 12. februára 1961. Sonda štartovala na obežnú dráhu okolo Zeme a až z tejto parkovacej dráhy sa uskutočnil jej štart k Venuši.
Pásmový čas

Pásmový čas je miestny stredný slnečný čas vhodne zvoleného poludníka platiaci pre isté pásmo, ktorým poludník prechádza. Po rozvoji dopravy a obchodu systém miestnych časov už nevyhovoval, a preto bola celá Zem rozdelená na 24 poludníkových pásiem širokých 15° (časovo - 1 h). Celé pásmo má čas, ktorý platí pre stred pásma. Hranice pásiem nie sú striktné, ale berú sa do úvahy polohy a hranice jednotlivých krajín a kontinentov. Základom celej sústavy je greenwichský alebo svetový čas. Druhé pásmo 15° východne od greenwichského poludníka má o 1 h väčší čas a označuje sa ako stredoeurópsky čas (SEČ). Základný poludník tohto pásma prechádza v Česku Jindřichovým Hradcom. Druhé pásmo západne od greenwichského poludníka má o 1 h menej, ako je svetový čas.
Pás totality

Pás totality je pás povrchu Zeme, z ktorého možno pozorovať úplné zatmenie Slnka. Zodpovedá priemeru kužeľa mesačného tieňa vo vzdialenosti povrchu Zeme; jeho šírka nikdy nepresiahne 270 km.
Pekuliárny pohyb

Pekuliárny pohyb môže byť:
Vlastný pohyb

Vlastný pohyb, μ je zdanlivý uhlový pohyb hviezdy na nebeskej sfére vyjadrený v oblúkových sekundách za jeden rok, v niektorých prípadoch v oblúkových sekundách za 100 r.
Vlastný pohyb sa rozkladá obyčajne na zložky v ekvatoriálnych súradniciach μα a μβ. Ak sa uvádza iba celkový vlastný pohyb, treba uviesť aj smer pohybu hviezdy - pozičný uhol, počítaný v stupňoch od S cez V, J, Z k S. Ak je známa vzdialenosť hviezdy, možno vypočítať z vlastného pohybu a paralaxy π tangenciálnu rýchlosť hviezdy V, v km/s zo vzorca Vt = 4,74.μ.π-1. Vlastný pohyb sa zisťuje presným meraním polôh hviezd v dostatočne dlhých časových odstupoch (minimálne 20-50 rokov) s presnosťou až na 0,003" za rok. Výsledky meraní sa uvádzajú v katalógoch vlastných pohybov. Najväčší známy vlastný pohyb má Barnardova hviezda (10,34" za rok), asi 100 hviezd má vlastný pohyb väčší ako 0,1" za rok, typický vlastný pohyb je niekoľko stotín oblúkovej sekundy za rok. Vlastný pohyb sa určil pre viac ako 300 000 hviezd, zväčša s veľmi malou presnosťou. Pozorovaný vlastný pohyb je daný skutočným pohybom hviezdy a pohybom Slnka. Zložka vlastného pohybu, ktorá sa dostane z pozorovaného vlastného pohybu po vylúčení vplyvu pohybu Slnka, sa nazýva pekuliárny pohyb hviezdy.
Vodíková hviezda

Vodíková hviezda je hviezda spektrálneho typu A. V jej spektre sú najintenzívnejšie absorpčné čiary Balmerovej série vodíka.
Magnetická otočka

Magnetická otočka je obdobie 27 dní, ktoré približne zodpovedá synodickej dobe rotácie Slnka. Magnetická otočka sa počíta približne od 18. februára 1832 a používa sa pri skúmaní vplyvov Slnka na Zem, najmä v spojení s geomagnetickými javmi.
Carringtonov poludník

Carringtonov poludník je poludník na povrchu Slnka, od ktorého sa počítajú heliografické súradnice. Stredom slnečného disku prechádzal 1. januára 1854 o 12 h svetového času.
Carringtonova rotácia

Carringtonova rotácia je čas medzi dvoma prechodmi Carringtonovho poludníka stredom slnečného disku. Trvá 27,275 d a zodpovedá jej stredná synodická doba rotácie slnečných škvín v heliografickej šírke 16°. Carringtonova rotácia sa počíta postupne od 1. januára 1854 (číslo Carringtonovej rotácie).
Cassegrainovo ohnisko

Cassegrainovo ohnisko je ohnisko za hlavným (parabo­lickým) zrkadlom Cassegrainovho ďalekohľadu po odraze svetelných lúčov od pomocného hyperbolického zrkadla, ktoré predlžuje pôvodnú ohniskovú vzdialenosť pri­márneho ohniska.
Koróna špirálových galaxií

Koróna špirálových galaxií sú rozsiahle oblasti sférického tvaru okolo niektorých špirálových galaxií, zložené z trpasličích a podtrpasličích hviezd neskorého spektrálneho typu (od M5 ďalej); trpasličie hviezdy koróny našej Galaxie by mali byť pozorovateľné aj v okolí nášho Slnka.
Herodes Veľký

Herodes Veľký (iné názvy: Herodes I. (Veľký), Héródes (I.) (Veľký), Héródés (I.) (Veľký); * okolo 73 pred Kr. – † marec 4 pred Kr., Jeruzalem) bol od 37 pred Kr. až do smrti kráľ Judey. 
Bol to schopný vojvodca a administrátor. Bol to klientský kráľ Ríma, vo vnútornej politike nezávislý. Spoločne s Rimanmi bojoval proti Partom.
Jeho krutý spôsob vlády sa preniesol do biblickej tradície, ktorá mu prisudzuje vyvraždenie betlehemských kojencov.
Herodesov život.
Herodes pôvodom nebol Žid. Jeho otec bol Antipatros z Idumey, ktorý v roku 47 pred Kr. získal rímske občianstvo a zakrátko sa stal prokurátorom Judey. Svojho syna ako 26-ročného ustanovil guvernérom Galiley a Herodovho brata Phasaela guvernérom Jeruzalema. V chaose v roku 43 pred Kr. po Caesarovej vražde bol Antipater otrávený a do Judei vtrhol Antigonus II. Mattatias, Herodes ho však porazil. Potom si vzal za ženu jeho neter Mariamné, aby si poistil svoju moc. Kvôli tomuto manželstvu zapudil svoju prvú manželku Doris. V roku 42 pred Kr. bol vymenovaný Rimanmi za tetrarchu Galiley. O dva roky neskôr sa Antigonus opäť pokúsil získať Galileu pre seba, tentoraz aspoň s dočasným úspechom. Herodes išiel do Ríma žiadať o pomoc. Rímsky senát ho zvolil za Židovského kráľa (basileus) a v roku 37 pred Kr. vytlačili Antipatera z Izraela. Herodes potom vládol 34 rokov. Napriek konvertovaniu k judaizmu bol silne ovplyvnený helenizmom a Židia ho väčšinou neprijali.
Herodesova stavebná činnosť.
Herodes sa preslávil mnohými veľkolepými stavbami, z ktorých najznámejšia veľkolepá prestavba druhého jeruzalemského chrámu (nazývaného tiež Herodesov chrám). Výstavba hlavného komplexu trvala rok a pol, ale niektoré okrajové stavby boli stavané ešte počas nasledujúcich 80 rokov. V chráme pôsobilo až tisíc mníchov. Chrám zničili v roku 70 Rimania počas potláčania židovského povstania. Dodnes sa zachovala len časť západného múru, nazývaného Múr nárekov. 
Okrem chrámu postavil Herodes vodovod pre Jeruzalem, pevnosti Masada a Herodium, založil tiež mesto Caesarea Maritima s veľkolepým prístavom.
Koronálny oblak

Koronálny oblak je typ slnečnej protuberancie, tvarom pripomínajúcej oblak. S chromosférou je spojený tenkými vláknami, po ktorých prúdi plazma do chromosféry.
Koronálny lúč

Koronálny lúč môže byť:
Koronálna kondenzácia

Koronálna kondenzácia je zhustenie plazmy v slnečnej koróne nad aktívnou oblasťou. Vo vrchole koronálnej kondenzácie sa kondenzuje 1012-1013 kg plazmy. Po ochladení plazma klesá rýchlosťou asi 100 km/s. Teplota koronálnej kondenzácie dosahuje 3 milióny K. Pri vzniku koronálnej kondenzácie má rozhodujúcu úlohu magnetické pole. Jedným z typov koronálnej kondenzácie je napríklad slučková protuberancia.
Koronálna diera

Koronálna diera je oblasť slnečnej koróny s výnimočne nízkou hustotou a teplotou. Prejavuje sa úbytkom žiarenia v ultrafialovej, mikrovlnovej a röntgenovej oblasti spektra. Koronálne diery pravdepodobne súvisia s unipolárnymi oblasťami fotosféry. Sú zdrojom zosilneného slnečného vetra. Životnosť koronálnych dier je niekoľko rotácií Slnka. Rádiové žiarenie koronálnych dier na metrových vlnách zodpovedá žiareniu polárnych oblastí minimálnej koróny pokojného Slnka. Na röntgenových snímkach Slnka sa koronálne diery javia ako tmavé útvary na rozdiel od svetlejších aktívnych oblastí.
Koronograf

Koronograf je ďalekohľad umožňujúci pozorovať slnečnú korónu a protuberancie. Vnútornú korónu Slnka možno pozorovať do vzdialenosti niekoľkých uhlových minút od slnečného disku, podstatne slabšiu vonkajšiu korónu len pri úplnom zatmení alebo z družíc nad zemskou atmosférou. V ohnisku objektívu koronografu je umiestená clona (umelý mesiac), ktorá odtieňuje svetlo slnečnej fotosféry (umelé zatmenie Slnka). Koronograf vyžaduje prostredie so zníženou prašnosťou, a preto sa umiesťuje vo vysokohorských podmienkach, napríklad u nás na koronálnej stanici na Lomnickom štíte. Prvý koronograf skonštruoval v roku 1930 francúzsky astronóm B. Lyot.
Korpuskulárne žiarenie

Korpuskulárne žiarenie alebo časticové žiarenie je prúd častíc s nenulovou pokojovou hmotnosťou (subatomárnych častíc). Opakom je elektromagnetické žiarenie tvorené fotónmi.
Kvôli časticovo-vlnovému dualizmu majú všetky pohybujúce sa častice aj vlastnosti vlnenia.
Pôvod.
Niektoré zdroje časticového žiarenia sú:
Typy žiarenia.
Príklad časticového žiarenia je žiarenie alfa (emisia 4He2+), beta+ (emisia pozitrónu) a beta- (emisia elektrónu).
Strata hmoty hviezdy

Strata hmoty hviezdy je únik hmoty z hviezdy (hviezdny vietor). Hviezda stráca hmotu vo všetkých štádiách svojho vývoja. Strata hmoty Slnka (slnečný vietor) je 10-15 – 10-14 hmotnosti Slnka za rok. Strata hmoty hviezdy typu O a B, Wolfo­vých-Rayetových hviezd a hviezd typu P Cygni je 10-8 – 10-5 hmotnosti Slnka za rok. Červené obry a nadobry strácajú hmotu 10-6 – 10-3 hmotnosti Slnka za rok. V záverečných štádiách vývoja nastáva náhla strata hmoty odhodením planetárnej hmloviny alebo výbuchom supernovy (vývoj hviezd).
Stratopauza

Stratopauza je rozhranie medzi stratosférou a mezosférou v atmosfére (v priemernej výške ). Tvorí úzku zónu teplotného maxima, od ktorého obidvoma smermi atmosférická teplota klesá. Teplota stratopauzy je približne taká ako na povrchu Zeme.
Stredné poludnie

Stredné poludnie je časový okamih, keď stredné Slnko prechádza poludníkom. Pri prechode pravého Slnka ide o pravé poludnie.
Stredné Slnko

Stredné Slnko alebo druhé stredné Slnko je myslené teleso, ktoré sa pohybuje rovnomerne po nebeskom rovníku. Pohyb stredného Slnka po oblohe je základom merania stredného slnečného času (občianskej časomiery). Niekedy sa z meto­dických dôvodov zavádza pojem prvé stredné Slnko pre myslené teleso, ktoré sa pohybuje rovnomerne po ekliptike. V tom prípade sa stredné Slnko nazýva prvé stredné Slnko.
Striebrenie

Striebrenie je nanesenie vrstvy striebra na povrch predmetu.
Striebro je možné naniesť na povrch viacerými technológiami. 
Výroba zrkadla striebrením je najčastejšie naparenie tenkej vrstvy striebra na odrazovú plochu zrkadla. Striebro sa ukladá na čistý povrch skla chemickou metódou, ktorú zdokonalil ešte v 19. storočí J. Liebig. Čerstvo postriebrené zrkadlo odráža vo viditeľ­nej časti spektra 95 % svetla, v ultrafialovej časti jeho odrazivosť prudko klesá. Taký povrch sa veľmi rýchlo znehodnocuje, najmä pôsobením síranov vo vzduchu blízko priemyselných oblastí, a preto povrch treba často obnovovať. V súčasnosti sa zrkadlá pokrývajú trvalejšou vrstvou hliníka (hliníkovanie).
Hliníkovanie zrkadla

Hliníkovanie alebo aluminizácia je naparenie tenkej vrstvy hliníka na vybrúsenú plochu zrkadla. Hliníkovanie povrchu má veľa výhod pred striebrením. Hlavná výhoda je rovnaká odrazivosť (8590 %) v širokej oblasti spektra 0,251 nm a ešte väčšia pre dlhšie vlny. Pohliníkované povrchy sú trvanlivé a mechanicky pevné. Odrazivá schopnosť hliníka sa prenáša ďalej do ultrafialovej oblasti. Trvanlivosť pohliníkovaných povrchov vzniká tým, že na povrchu tenkej vrstvy (12 nm) sa utvorí neobyčajne pevná vrstva oxidu hlinitého, ktorý zhrubne za jeden mesiac (510 nm). Maximálna odrazivosť vo viditeľnej oblasti spektra sa dosiahne, keď vrstva zhrubne na 15,6 nm (dodatočnou anódovou oxidáciou). Pokrytím zrkadla dvoma vrstvami (MgF2, SiO) hrúbky λ/4 sa dosiahne vo viditeľnom spektre rovnomerná odrazivosť až 93 %.
Interagujúca galaxia

Interagujúce galaxie sú tesné páry alebo skupiny galaxií, ktoré vzájomným pôsobením zapríčiňujú deformitu svojho tvaru a štruktúry. Prvý katalóg 356 integarujúcich galaxií vydal B. A. Voroncov-Veľaminov v roku 1959 na základe fotografií palomarského atlasu oblohy (Atlas i katalog vzaimodejstvujuščich galaktik); druhú časť tohto katalógu, obsahujúcu 1 500 ďalších identifikovaných interagujúcich galaxií, uverejnil v roku 1977. Interagujúce galaxie sa v katalógu označujú písmenami W a poradovým číslom, napríklad W 16.
V kopách galaxií dosahuje počet interagujúcich galaxií v priemere 7 %, niekedy až 30 %. Interakcia galaxií sa prejavuje rozličnými formami: deformáciou tvaru galaxií, utváraním chvostov alebo protiramien galaxií, mostov alebo priečok medzi susednými galaxiami atď. Pri niektorých interagujúcich galaxiách sa pozoruje zvýšenie rádiového žiarenia. Mosty medzi galaxiami sú obyčajne krátke, široké a jasné v prípade galaxií typu E a S0, pri špirálových galaxiách sú dlhé a úzke; často sú iba predĺžením špirálových ramien galaxií, niekedy však vychádzajú priamo z jadra galaxií. Chvosty sú častejšie ako mosty, v niektorých prípadoch dosahujú dĺžku až 100 000 ly. Spektrá týchto útvarov ukazujú, že majú rovnaké zloženie ako špirálové ramená galaxií, t. j. pozostávajú z medzihviezdnej hmoty a hviezd. 
Typické prípady interagujúcich galaxií: Wilsonova dvojica galaxií W 34 v súhvezdí Ryby s mostom a protiramenom, s celkovou dĺžkou vyše 230 000 ly; galaxia NGC 7135 s dlhým chvostom; trojica galaxií IC 3481, Anon, IC 3483 spojená mostom; tri dvojice VV 224, W 226 a W 237 so silnými prejavmi vzájomných porúch. Interagujúce galaxie sú aj prstencové galaxie, resp. reťazce galaxií, napr. W 172 a W 165. Aj keď mechanizmus a príčina vzájomných interakcií nie sú jednoznačne objasnené, z teoretických výpočtov vyplýva, že rozličné typy deformácií môžu vznikať vplyvom vzájomného slapového pôsobenia galaxií pri ich tesnom vzájomnom priblížení.
Seeligerova veta

Seeligerova veta je v stelárnej štatistike veta, podľa ktorej skutočnú priestorovú hustotu hviezd nemožno odvodiť z pozorovanej funkcie jasnosti hviezd, ak nie je známy priebeh medzihviezdnej absorpcie. Sformuloval ju Hugo von Seeliger.
Ubehlík

Ubehlík je hviezda pohybujúca sa veľmi vysokou rýchlosťou v porovnaní s ostatnými susednými hviezdami.
Ubehlíkmi sú napr. hviezdy pomerne vzdialené od hmloviny a asociácie v Orióne, ale s veľkými vlastnými pohybmi, ktorých smer naznačuje, že v minulosti patrili do komplexu v Orióne. Patria k nim hviezdy AE Aurigae, μ Columbae a 53 Arietis, ktoré unikli z hmloviny v Orióne pred 2-5 miliónmi rokov a ešte stále sa od nej vzďaľujú rýchlosťou 70-130 km/s.
Hayashiho čiara

Hayashiho čiara (Hayashiho medza, Hayashiho stopa, Hayashiho vývojová stopa, Hayashiho dráha) fázy vzniku hviezdy, je takmer zvislá čiara v Hertzsprungovom-Russelovom diagrame, ktorá predstavuje vývoj svietivosti a teploty protohviezdy pri kontrakcii smerom k hlavnej postupnosti. Oddeľuje oblasť vznikajúcich nestabilných protohviezd (na diagame vpravo od Hayasiho čiary) od oblasti už vzniknutých stabilných hviezd v mechanickej rovnováhe (vľavo od Hayasiho čiary).
Chushiro Hayashi ju (v r. 1965) počítal pre hviezdy, ktoré sú celkom v rovnováhe – čo protohviezdy sú. Svietivosť na počiatku Hayashiho čiary je veľmi vysoká, pričom s kontrakciou rýchlo klesá, avšak povrchová teplota stúpa.
Krivosť časopriestoru

Krivosť priestoročasu charakteristika priestoročasu vyjadrujúca jeho základné geometrické vlastnosti. Krivosť priestoročasu môže byť kladná, nulová (Euklidova geometria) alebo záporná a vyjadruje sa obyčajne indexom krivosti.
Krivka rastu

Krivka rastu je závislosť ekvivalentnej šírky absorpčnej spektrálnej čiary od súčinu počtu atómov, ktoré čiaru vytvárajú, a sily oscilátora, ktorá je daný pravdepodobnosťou prechodu medzi dvoma hladinami energie v atóme. Pomocou krivky rastu sa určuje zastúpenie počtu atómov rôznych chemických prvkov v atmosfére hviezdy.
Kruskalov diagram

Kruskalov diagram je plošné zobrazenie časopriestoru pomocou súradnicovej sústavy zavedenej M. D. Kruskalom. Udalosti časopriestoru s rovnakým časom (t = konšt.) sú na ňom znázornené priamkami smerujúcimi radiálne zo začiatku súradnicovej sústavy, udalosti v rovnakej vzdialenosti (r = konšt.) hyperbolami. Na Kruskalovom diagrame možno výhodne znázorniť napríklad celý priebeh pádu častice do čiernej diery vrátane prechodu cez gravitačný polomer až do singularity. Času t = 0 zodpovedá horizontálna priamka; priamka sklonená k nej pod uhlom 45° znázorňuje gravitačný polomer Schwarzschildovej sféry (zodpovedá času t = ∞).
Uli Maslo

Uli Maslo (* 6. júl 1938, Wattenscheid, Nemecko) je nemecký futbalový tréner.
Hráčska kariéra.
Svoju futbalovú kariéru začal v rodnom meste, v klube SG Wattenscheid 09. V roku 1959 prestúpil do Rot-Weiß Essen, a v roku 1962 do holandského klubu RCH Heemstede.
Trénerská kariéra.
V rokoch 1972-77 pracoval Maslo ako asistent trénera FC Schalke 04, zároveň viedol mládež. V decembri 1977 sa stal hlavným trénerom. Klub obsadil deviate miesto v Bundeslige a jeho kontrakt nebol predĺžený. Nasledovalo krátke pôsobenie v Borussii Dortmund, následne 4 roky v Eintracht Braunschweig. Po opätovnom krátkom angažmáne v Dortmunde trénoval mužstvá v Perzskom zálive – najprv v Bahrajne a neskôr v Katare. Po návrate do Nemecka sa stal trénerom FC St. Pauli, s ktorým postúpil do nemeckej Bundesligy. Neskôr viedol klub Fortuna Düsseldorf, od roku 2005 trénuje znovu v Perzskom zálive, tentoraz v Kuvajte.
Pôsobil aj ako poradca katarskej reprezentácie, má zásluhu na jej posilnení pôvodne brazílskym útočníkom Ailtonom. S väčšinou mužstiev praktizoval herný systém 3-2-4-1.
Cassegrainov ďalekohľad

Cassegrainov ďalekohľad je typ reflektora, ktorý zostrojil v roku 1671 Laurent Cassegrain.
Telemetria

Telemetria alebo diaľkové meranie alebo meranie na diaľku je metóda prenosu údajov meranej veličiny na diaľku resp. technické prostriedky na takéto meranie.
V astronómii sa využíva najmä pri raketách, umelých družiciach a kozmických sondách. Na menšie vzdialenosti sa používa mechanický, optický, pneumatický prenos, na veľké vzdialenosti obyčajne elek­trický. Pri elektrickom prenose sa nameraná veličina mení na elektrickú veličinu, ktorú možno prenášať pomo­cou drôtov alebo bezdrôtovo.
Telemetria v automobilovom priemysle a doprave, známa pod pojmom monitoring vozidiel, využívané pre kontrolu prevádzky, pohonných hmôt i priamej komunikácie.
Binokulárne optické zariadenie

Binokulárne optické zariadenie alebo binokulár je zariadenie na pozorovanie oboma očami súčasne, na rozdiel od monokuláru.
Iraklio (mesto na Kréte)

Iraklio (po novogrécky "Ηράκλειο" - Iraklio, po starogrécky "Hérakleion" - bližšie pozri Iraklio; lat. "Heracleum"; tal. "Candia"; tur. "Kandiye") je najväčšie prístavné a hlavné mesto ostrova Kréta.
Mesto je turistické centrum (v blízkosti je Knossos), má medzinárodné letisko a univerzitu.
Dejiny.
Najstaršie dejiny mesta spadajú do minojskej doby. Podľa archeologických nálezov bolo založené už pred rokom 2000 pred Kr. Z tých čias sa zachovali ruiny paláca Knossos. Okolo roku 1100 pred Kr. osídlili Krétu grécke kmene a dali mestu súčasný názov.
Začiatkom nášho letopočtu tu, resp. v blízkosti, bol rímsky prístav Heracleum. Od roku 395 sídlo patrilo Byzantskej ríši.
V rokoch 823 - 961 bolo pod saracénskou nadvládou, ktorí v roku 824 vybudovali obrovskú priekopy okolo mesta a podľa nej mesto pomenovali "Chandak" = priekopa. Vďaka priekope bolo mesto chránené nielen zvonka, ale aj zvnútra, aby nemohli utekať otroci, s ktorými sa v Chandaku obchodovalo.
Prístav sa odvtedy využíval ako útočisko pirátov útočiacich na Byzantskú ríšu a preto v roku 961 Byzantínci zaútočili, mesto dobyli, vyplienili a neskoršie aj ovládli.
V roku 1204 mesto Hérakleion kúpila Benátska republika, nie priamo od Byzancie, ale od križiakov, ktorí nemali čím zaplatiť za prepravu na štvrtú križiacku výpravu, ale dobyli Carihrad, takže akoby mohli disponovať byzantskými lénami. Po Chandaku kúpili Benátčania celý ostrov. Po taliansky sa mestu začalo hovoriť "Candia" a tento názov sa v niektorých kontextoch potom používal pre celý ostrov.
Benátčania priekopu okolo mesta ešte prehĺbili a postavili silnejšie opevnenie až 40 metrov hrubé, ktoré sa vrátane bášt väčšinou zachovalo dodnes, a postavili novú pevnosť pri prístave.
Od roku 1647 do roku 1669 obliehali Iraklio Turci. Na oboch stranách boli desiatky tisíc obetí, než sa nakoniec Iraklio vzdal. Turci ho premenovali údajne na Megalokastro (tzn. veľký hrad), ale počas ich vlády sa prístav zaniesol, a tak sa prestal používať. Úlohu obchodného centra Kréty prevzala západnejšia Chania, ktorá potom bola až do roku 1972 považovaná za hlavné mesto ostrova.
Väčšina Turkov z Iraklia odišla v roku 1898, keď Kréta získavala samostatnosť. Ďalší potom odišli po grécko-tureckej vojne v dvadsiatych rokoch 20. storočia, odvtedy je mesto celkom grécke. Po zisku samostatnosti sa Gréci rozhodli premenovať mesto na niečo grécke a vybrali si bájneho hrdinu Herakla. Údajne to má súvisieť aj s názvom blízkeho prístavu z rímskych dôb, ktorý bol "Heracleum".
Ohnisko (optika)

Ohnisko bod na optickej osi optickej sústavy, v ktorom sa pretínajú lúče rovnobežné s touto osou pred vstupom do sústavy (obrazové ohnisko) alebo po výstupe z nej (predmetové ohnisko)
Časticové žiarenie

Časticové žiarenie môže byť:
Tichá noc, svätá noc

Tichá noc, svätá noc je jedna z najznámejších kolied. Po prvýkrát ju uviedli arnsdorfský učiteľ a organista Franz Xaver Gruber a kaplán Joseph Mohr v kostole sv. Mikuláša v Oberndorfe pri Salzburgu 24. decembra 1818.
Text piesne napísal Joseph Mohr už roku 1816 vo farnosti Mariapfarr. Franz Xaver Gruber skomponoval pred Vianocami 1818 k jeho básni melódiu. Pieseň sa okamžite stala veľmi populárnou, hoci bola prvýkrát predstavená len v sprievode gitary. Dnes je preložená do 300 jazykov a nárečí. Stille-Nacht-Kapelle ("Kaplnka Tichej noci") v Oberndorfe je dnes turistickou atrakciou.
Text piesne.
Pôvodný text piesne má šesť strof. V súčasnosti sa spieva najmä prvá, šiesta a druhá strofa. V nemeckej verzii došlo aj k iným drobným jazykovým zmenám.
Slovenský preklad (katolícka (kratšia) verzia; Jednotný katolícky spevník č. 88 ).
Preložil Ladislav Hohoš
"Tichá noc, svätá noc!"
"Všetko spí, všetko sní,"
"sám len svätý bdie dôverný pár,"
"stráži Dieťatko, nebeský dar."
"Sladký Ježiško spí, sní,"
"nebesky tíško spí, sní."
"Tichá noc, svätá noc!"
"Anjeli zleteli,"
"najprv pastierom podali zvesť,"
"ktorá svetom dnes dáva sa niesť:"
"Kristus, Spasiteľ je tu,"
"Tešiteľ sveta je tu!"
"Tichá noc, svätá noc!"
"Nežná tvár, lásky žiar"
"božsky rozsieva v jasličkách tam:"
"bije záchranná hodina nám"
"v tvojom zrodení, Boh Syn,"
"Ježiško, Láska, Boh Syn!"
Jednotný katolícky spevník však uvádza ďalšie dve strofy, ktoré sa však vo väčšine prípadov nespievajú:
"Tichá noc, svätá noc!"
"Spásy liek prijal svet;"
"otvorila sa nebies už sieň,"
"milosť zahnala ta hriechov tieň."
"Takú, Ježiško, moc máš."
"Sláva ti, Ježiš, Kráľ náš!"
"Tichá noc, svätá noc!"
"V dnešnú noc večná moc"
"lásky Otca sa vyliala v svet,"
"vrelo prijal nás v objatie dnes"
"božský Spasiteľ, brat náš,"
"vďaka ti, božský brat náš!"
Slovenský preklad (evanjelická verzia, Evanjelický spevník č. 60 - Tichá noc).
"Tichá noc, svätá noc."
"Usnula zem celá"
"dvaja len bdejú v Betleheme"
"v jasliach Dieťa tam utešené"
"tíško, spokojne spí."
"Tichá noc, svätá noc."
"Anjeli priniesli"
"najprv pastierom radostnú zvesť,"
"z nej teší sa i dnes celý svet:"
"Prišiel Spasiteľ k Vám!"
"Tichá noc, svätá noc."
"V Ježiši – Dieťati"
"Boh sa láskavo usmieva nám,"
"anjel zvestuje: Buď pokoj Vám:"
"Kristus je daný nám."
Iraklio

Iraklio (po novogrécky – "Ηράκλειο" – transkripcia "Iraklio", transliterácia "Érákleio", nepresná transkripcia "Irakleio/Irákleio") resp. po starogrécky Hérakleion (po starogrécky – Ἡράκλειον – "Hérakleion"; prepisy z kathareusy Iraklion / Éraklion/ Héraklion) môže byť:
Hérakleion

Hérakleion (po starogrécky Ἡράκλειον) môže byť:
Betlehemské svetlo

Betlehemské svetlo je plameň horiaci v betlehemskej jaskyni, kde sa podľa tradície údajne narodil Ježiš Kristus. Plameň betlehemského svetla si chodia skauti každoročne odpáliť v predvianočnom období, odkiaľ ho roznášajú do miest a obcí po celej Európe a do niekoľkých amerických krajín. Väčšinou býva najskôr letecky dopravený do Viedne, odkiaľ sa ďalej šíri väčšinou po železnici.
História.
Stredovek (legenda).
Na prelome 11. a 12. storočia turecké kmene Seldžukov okupovali časť Malej Ázie, v ktorej sa údajne narodil a zomrel Ježiš Kristus a znemožnili tak kresťanom navštevovať tieto pre nich posvätné miesta. Preto zorganizovali rytieri na výzvu pápeža Urbana II. križiacke výpravy do Palestíny. Obsadili najskôr Betlehem, a následne aj Jeruzalem. Križiaci uskutočnili celkovo 8 výprav, no len jednej sa podarilo dostať až do Jeruzalema. Jeden mladý križiak sa v tom čase zaprisahal, že ak sa vráti, prinesie do svojho rodného mesta Florencie plamienok ohňa z betlehemskej baziliky. Z križiackych výprav sa však vrátil len málokto; v Palestíne okrem vojnových nebezpečenstiev hrozili aj cudzokrajné choroby. Po troch rokoch, tesne pred Vianocami roku 1099 dorazili mladí križiaci do Florencie, na ich čele stál jeden nesúci zapálenú sviecu s plameňom. Všetci prisahali, že plamienok je skutočne z Betlehemu a onen mládenec ho niesol v čase i nečase po púšti i mori, len aby splnil svoj sľub. Sviecu umiestnili v kostole, odkiaľ si potom svetlo odpaľovali ostatní obyvatelia. V stredoveku to bol prvý a posledný plameň z údajného Kristovho rodiska.
Novodobá história.
Novodobá história Betlehemského svetla začala v roku 1986 ako projekt rakúskej verejnoprávnej televízie ORF. Akcia vznikla ako podporná aktivita vianočnej zbierky, ktorú televízia organizovala pre postihnuté deti. Pred Vianocami poslali do Betlehemu lietadlom telesne postihnuté dieťa, ktoré v Bazilike Narodenia Pána odpálilo z večného svetla plamienok a lietadlom ho prinieslo späť do Linzu. Tam sa ho ujali miestni skauti, ktorí ho začali roznášať do ostatných častí Rakúska. Po roku 1989, keď padli totalitné režimy v Európe, sa tento zvyk rozšíril aj do ostatných krajín susediacich s Rakúskom, vrátane Slovenska, kde roznášajú skauti svetlo už od roku 1990. 
Krajiny, do ktorých sa postupne rozšírilo betlehemské svetlo: 
Deti svetla pokoja (nem. Friedenslichtkind).
Plameň betlehemského svetla odpaľujú z Betlehema rakúske deti. Prvýkrát (1986) to bolo postihnuté dieťa odkázané na invalidný vozík. O rok neskôr to bol jeho priateľ, ktorý túto poctu získal ako vďaku za svoju dlhodobú obetavú pomoc tomuto postihnutému. Medzi ďalšími deťmi bol napr. aj utečenec z Kambodže, ktorý našiel v Rakúsku druhý domov. 
V roku 2000 rakúske dieťa svetlo prebralo od izraelských detí na letisku v Tel Avive. O rok neskôr priniesli plameň betlehemského svetla izraelské deti až do Rakúska. Od roku 2003 sa opäť obnovila tradícia odpaľovania plameňa deťmi priamo v Betleheme. Vžilo sa pre ne označenie Deti svetla pokoja (Friedenslichtkind). 
Osobnosti a Betlehemské svetlo.
Myšlienku podporili aj poprední náboženskí a politickí predstavitelia:
Korabľ

Korabľ je séria piatich kozmických lodí typu Vostok predchádzajúcich lety človeka na obežnú dráhu okolo Zeme. Štartovali v rokoch 1960-1961. Korabľ 1 a 3 zanikli v atmosfére, Korabľ 2, 4 a 5 (25. marca 1961) so skúšobnými psami pristáli.
Korekčná šošovka

Korekčná šošovka alebo korekčná doska je sklená doska s jednou plochou rovnou a s druhou špeciálne vybrúsenou. Tvorí hlavnú časť Schmidtovho ďalekohľadu. Odstraňuje chyby guľového zrkadla (optická chyba). Navrhol ju nemecký optik Bernhard Schmidt.
MSDN

Microsoft Developer Network (MSDN) je Sieť vývojárov spoločnosti Microsoft.
KOSPAS-SARSAT

KOSPAS-SARSAT ("Kosmičeskoje spasenije"-"Search and Rescue Satellite Aided Tracking") je medzinárodný družicový záchranný systém, ktorý začal činnosť 29. júna 1982 vypustením družice KOSPAS 1 - Kozmos 1383 s hmotnosťou asi 700 kg na dráhu s perigeom 991 km, apogeom 1 029 km, sklonom 82,9° a obežnou dobou 105,4 minút. KOSPAS 2 - Kozmos 1447 štartoval 24. marca 1983 (961-1 015 km, 83°, 104,9 min), SARSAT 1 - NOAA 8 štartoval 28. marca 1983 (808-830 km, 98,8°, 101,3 min). Družice zachytávajú signál SOS, určujú polohu havarovanej lode alebo lietadla a odovzdávajú signál riadiacemu stredisku a pozemným staniciam.
Do februára 1984 sa družiciam systému KOSPAS-SARSAT podarilo lokalizovať 69 havárií lodí, resp. lietadiel a zachrániť 138 osôb. Dobudovaný systém KOSPAS-SARSAT obsahuje štyri aktívne družice, zapojenie niekoľkých stacionárnych družíc a deviatich pozemných staníc, z toho tri v SNŠ (Moskva, Vladivostok, Archangeľsk), tri v USA, po jednej vo Francúzsku, v Kanade a v Nórsku.
Kozliatka (astronómia)

Kozliatka je spoločný názov hviezd ε Aurigae, ζ Aurigae (Hoedus 1) a η Aurigae (Hoedus II) v súhvezdí Povozník.
Kozliatka

Kozliatka môže byť:
Kozmologický červený posun

Kozmologický červený posun je posun spektrálnych čiar galaxií vyvolaný expanziou vesmíru.
Kuiperovo lietajúce observatórium

Kuiperovo lietajúce observatórium alebo Lietajúce observatórium Gerarda P. Kuipera (, skratka "KAO") bolo lietajúce observatórium Národného úradu pre letectvo a vesmír ("National Aeronautics and Space Administration") na výskum v oblasti infračervenej astronómie umiestené v špeciálne zariadenom prúdovom dopravnom lietadle Lockheed C-141A Starlifter (sériové číslo 6110, registrová značka N714NA, volací znak NASA 714) s normálnou operačnou výškou 12 500 m. Hlavným výskumným zameraním KAO bol výskum planét a hlavným prístrojom 90 cm reflektor.
Kvazag

Kvazag alebo kvázihviezdna galaxia, QSG je kvazar bez rádiového žiarenia. Objavil ho v roku 1965 A. R. Sandage na základe jeho kvázihviezdneho vzhľadu a celkového modrého žiarenia, zapríčineného silným prebytkom ultrafialového žiarenia, typickým pre kvazary. Priestorová hustota kvazagov je 50- až 100-násobne vyššia ako pri kvazaroch s rádiovým žiarením, teda sú oveľa početnejšou skupinou kvázihviezdnych objektov (QSO). Medzi kvazagy patrí napríklad CQ Comae s červeným posunom z = 0,165 a s fotografickou zdanlivou jasnosťou, meniacou sa v medziach 14,7 – 16,1 mag. (V našej staršej literatúre sa používa i anglický názov quasag.)