burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Michael Olise

Michael Akpovie Olise (* 12. december 2001, Londýn, Anglicko) je profesionálny futbalista, ktorý hráva na pozícii ofenzívneho záložníka v nemeckom klube Bayern Mníchov a na medzinárodnej úrovni reprezentuje Francúzsko. 
Klubová kariéra.
Začiatky.
Olise na mládežníckej úrovni prešiel akadémiami Arsenalu, Chelsea a Manchestru City. V roku 2017 odišiel do Readingu kde vstúpil do štipendijského programu Reaading´s Academy.
Reading.
Olise debutoval v klube dňa 12. marca 2019 pri domácej prehre 0:3 s Leeds United. 
Dňa 15. júla 2019 podpísal s klubom trojročnú profesionálnu zmluvu. V sezóne 2019/20 sa Olisemu zvýšil hrací čas. Počas sezóny odohral 23 zápasov z toho 19 v Championship.
Svoj prvý gól strelil Olise dňa 19. septembra 2020 pri výhre 2:0 nad Barnsley. Za výkony v sezóne 2020/21 bol vyhlásený najlepším mladým hráčom sezóny v Championship.
Crystal Palace.
Dňa 8. júla 2021 prestúpil Olise do Crystal Palace kde podpísal päťročný kontrakt. Reading zaňho zinkasoval 8,37 milióna libier. V klube debutoval 11. septembra pri výhre 3:0 nad Tottenhamom. V treťom zápase za klub strelil Olise svoj prvý gól pri remíze 2:2 s Leicesterom. Olise sa stal vo veku 19 rokov a 269 dní najmladším hráčom Palace v Premier League, prekonal Clintona Morrisona z roku 1998. Vo svojej prvej sezóne odohral 31 zápasov a strelil v nich štyri góly.
V sezóne 2022/23 zaznamenal Olise 11 asistencií čím sa stal vôbec prvým hráčom Palace v Premier League, ktorý v sezóne zaznamenal dvojciferný počet asistencii. Na konci sezóny bol spoluhráčmi vyhlásený najlepším hráčom sezóny.
Dňa 17. augusta 2023 podpísal Olise novú štvorročnú zmluvu s klubom. Dňa 6. mája 2024 strelil Olise dva góly pri výhre 4:0 nad Manchestrom United.
Osobný život.
Olise sa narodil v Anglicku. Je ho otec je z Nigérie a jeho matka má francúzsko-alžírske korene. Olise tak môže reprezentovať hneď štyri krajiny a to , , a Nigériu.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 13. máju 2024"
Úspechy hráča.
Individuálne
EFL Championship play-offs

EFL Championship play-offs je séria zápasov systémom play-off, v ktorom bojujú tímy na treťom až šiestom mieste v tabuľke EFL Championship a sú súčasťou play-off anglickej futbalovej ligy (EFL). Víťaz play-off sa kvalifikuje do Premier League.
Play-off sa delí na semifinále a na finále vo Wembley. Semifinále sa hrá na dve zápasy v ktorom hrá tretí tím proti šiestemu tímu a štvrtý tím proti piatemu tímu tabuľky. Víťazi semifinále postupujú do finále, ktoré sa hrá na jeden zápas vo Wembley. Finále EFL Championship play-off sa považuje za najhodnotnejší futbalový zápas na svete v dôsledku zvýšenia príjmov víťazného klubu zo sponzorských a mediálnych dohôd.
Play-off sa začalo hrať v roku 1987 a prvé tri roky sa finále play-off odohrávalo na dva zápasy. Prvým víťazom bol Charlton Athletic. Od roku 1990 sa finále play-off hralo na jeden zápas vo Wembley. V rokoch 2001 až 2006 sa finále hralo na Millennium Stadium v Cardiffe.
Po vytvorení Premier League v roku 1993 sa súťaž volala play-off Football League First Division. V roku 2005 sa súťaž premenovala na súčasný názov.
Ceny.
Hoci pre víťazov neexistuje žiadna finančná odmena, zápas je stále označovaný ako najhodnotnejší samostatný futbalový zápas na svete v dôsledku z toho vyplývajúcich komerčných a mediálnych výhod. Účtovníci zo spoločnosti Deloitte opísali finále play-off v roku 2020 ako "súťaž o najväčšiu finančnú cenu vo svetovom futbale" keďže vďaka postupu do Premier League dostane klub najmenej 85 miliónov libier v prvej sezóne po postupe a dodatočných 80 miliónov libier v ďalšej sezóne pokiaľ predídu okamžitému zostupu. Podľa konvencie sa však dvaja finalisti dohodnú, že porazený si ponechá všetky príjmy z tzv. gate receipts (teda vstupné z tribún za brankármi). Víťazný tím dostane aj trofej.
Víťazi EFL Championship play-offs.
Poznámky
Štatistiky.
Crystal Palace si postup do Premier League cez play-off zabezpečil štyrikrát, keď vyhral štyri finále, čo je najviac ako ktorýkoľvek iný klub. Viac než raz vyhral EFL Championship play-off aj Fulham, West Ham United, Watford, Bolton Wanderers, Hull City a Swindon Town. Najčastejšími účastníkmi play-off sú Ipswich Town a Derby County, oba tímy si v play-off zahrali osemkrát. Ipswich sa pri ôsmich účastiach dostal do finále iba raz a to v roku 2000, keď si zaistili postup. Derby bolo vo finále trikrát a taktiež sa z postupu tešili iba raz.
IAR 80

IAR 80 bolo rumunské stíhacie lietadlo používané počas druhej svetovej vojny. Na samom konci tridsiatych rokov išlo o tretiu najrýchlejšiu stíhačku na svete, ktorá navyše mala príjemné letové vlastnosti.
Vývoj.
Rumunský letecký priemysel nebol pred druhou svetovou vojnou nijako vyspelý a k Rumunsko väčšinu typov dovážalo alebo vyrábalo v licencii. Prvý vlastný typ postavila spoločnosť Industria Aeronautică Română (po znárodnení 1. januára 1939 Interprinderea Aeronautică Română) z Brašova v roku 1930. Od roku 1936 vyrábala v licencii poľský typ PZL P.11F a v roku 1937 kúpila licenciu aj na PZL. Koncepcia poľských lietadiel však bola už zastaraná a tak sa konštruktéri rozhodli ísť vlastnou cestou. Maximálne využili celú pološkrupinu zadnej časti trupu, motorové lôžko a kormidiel PZL-24 E a naň napojili nové krídlo so zaťahovacím podvozkom. Prototyp nového IAR 80 s otvorenou pilotnou kabínou, opatrenou iba veterným štítkom, poháňal licenčný francúzsky hviezdicový motor Gnome-Rhône 14K Mistral Major s výkonom 714 kW (970 k) označený IAR K14 IIIc-36 s trojlistou staviteľnou vrtu. Skúšobný let typ absolvoval v apríli 1939 s dobrými výsledkami, slabinou bola výzbroj, ktorú tvorili iba dva guľomety Browning FN kalibru 7,92 mm. Sériový IAR 80 poháňal výkonnejší motor IAR K-14-1000A s výkonom 787 kW (1070 k) s novou vrtuľou a zosilnenou výzbrojou, ktorú tvorili 4 guľomety Browning FN kalibru 7,92 mm. Kabína bola vybavená odsuvným prekrytom, stabilizátor bol už samonosný a zväčšilo sa rozpätie krídiel. Prvá séria 20 kusov IAR 80 (výrobné čísla 001-020) bolo opatrené pohonnými jednotkami IAR K-14 III C-36 s výkonom 735 kW, rádiostanicami FuG-7A a štyrmi guľometmi Browning FN kalibru 7,92 mm. Produkcia bola ukončená v decembri 1941. Druhú výrobnú sériu IAR 80 (021-050) poháňal motor IAR K-14 IV C-32 s výkonom 735 kW, novinkou vnútorného vybavenia sa stal reflexný zameriavač Goerz. Posledný 50. kus bol pokusne opatrený motorom IAR K-14-1000 s výkonom 753 kW. Celkom bolo vyrobených okolo 400 kusov všetkých typov do zastavenia výrobnej linky v roku 1943.
Bojové nasadenie.
Nasadenie týchto lietadiel bolo dosť pestré. Rumuni po boku Nemecka najprv bojovali od roku 1941 na východnom fronte proti ZSSR, kde boli stroje nasadené na Ukrajine najmä v Záporoží . Po ťažkých stratách v zime 1941 pri Odese a pod tlakom ústupových bojov potom boli nútení brániť svoje územie, hlavne dôležité ropné polia v Ploješti proti americkým ťažkým bombardérom . 1. augusta 1943 tieto ropné polia počas operácie Tidal Wave napadlo 177 Consolidated B-24 Liberator od 15. leteckej armády USAAF, pričom na konto IAR 80/81 pripadlo 10 z 54 zostrelov amerických bombardérov pri strate dvoch strojov. V čase vstupu Červenej armády na rumunské územie v auguste 1944 došlo k zmene strán, a tak lietadlá IAR 80/81 dokončili svoje vcelku úspešné bojové nasadenie na území Moravy a Slovenska v boji proti svojim bývalým spojencom – Nemecku a Maďarsku.
Turistická značkovaná trasa číslo 8129

 Turistická značkovaná trasa číslo 8129 je žltá trasa v pohorí Biele Karpaty. Začína pri salaši mesta Skalica a končí v obci Vrbovce. Dĺžka trasy je 16,5 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
Jelšavské podolie

Jelšavské podolie je geomorfologickou časťou Železníckeho predhoria, podcelku Revúckej vrchoviny. Leží v údolí riečky Muráň, medzi mestami Revúca a Jelšava.
Polohopis.
Územie sa nachádza na východe strednej časti Revúckej vrchoviny a zaberá severovýchodný okraj podcelku Železnícke predhorie. Zaberá stredný tok riečky Muráň a jej prítokov. Podolie v rámci Revúckej vrchoviny susedí na východe s podcelkom Hrádok a na juhozápade s podcelkom Železnícke predhorie. Južný okraj vymedzuje Jelšavský kras, podcelok Slovenského krasu a severným smerom nadväzujú Stolické vrchy s podcelkami Stolica, Tŕstie a jej časťou Muránska brázda. 
Oblasť je súčasťou Banskobystrického kraja a patrí do okresu Revúca. Z významnejších sídiel tu leží okresné mesto Revúca, Jelšava, Lubeník a Magnezitovce.
Doprava.
Celou časťou podolia prechádza cesta II/532, vedúca z Tornale a následne údolím Muráňa cez Jelšavu a Revúcu do obce Muráň. Na ňu nadväzujú cesty nižších tried, obsluhujúce okolité sídla. Od Jelšavy vedie do Revúcej údolím aj železničná trať Plešivec – Muráň.
Chránené územia.
V tejto časti Revúckej vrchoviny nie sú žiadne osobitne chránené územia.
Turizmus.
Oblasť je známa bohatou históriou baníctva a nachádza sa tu viacero pamiatok. Významné lokality spája Jelšavský okruh známej Gotickej cesty. Z Jelšavy a Lubeníka vedú značené turistické chodníky do blízkych oblastí Revúckej vrchoviny, z Revúcej smerujú do atraktívnej časti Stolických vrchov s dominantným vrchom Kohút ().
Port Hope

Port Hope je obec v kanadskej provincii Ontário. V roku 2021 malo 17 294 obyvateľov. Nachádza sa na ústí rieky Ganaraska do Ontárijského jazera a v Northumberland Hills. Je súčasťou okresu Nurthumberland County.
Dejiny.
Pôvodní obyvatelia nazývali miesto „Omingaming/Cochingaming“ alebo „Cochingomink“, čiže miesto stretnutí. Európske osídlenie sa začalo v roku 1792 kedy zakladatelia požiadali guvernéra Ontária o pridelenie pôdy. Pôvodne bol severný breh Ontárijského jazera ponechaný pôvodným obyvateľom, ale po Americkej revolúcii a obavách, že by sa Spojené štáty mohli snažiť o expanziu na sever bola táto politika Britskej ríše prehodnotená. V prvej polovici 19. storočia obec exportovala do Spojených štátov a Európy drevo, whisky a obilniny čo posilnilo jej ekonomiku. Neskôr sa centrom priemyslu oblasti stalo Toronto, dostupnosť západných častí Kanady a ich potravinových zdrojov a drevo miestnych lesov bolo vyťažené čo zapríčinilo pokles významnosti Port Hope.
V rokoch 1817 až 1819 sa mesto volalo Toronto. V roku 2001 sa spojil Hope Township a Town of Port Hope čím vytvorili Municipality of Port Hope.
Demografia.
V sčítaní obyvateľstva v roku 2021 malo mesto 17 294 obyvateľov, v roku 2016 to bolo 16 753. V roku 2021 cca 25 uviedlo ako etnický pôvod slovenský, cca 35 osôb český a 0 česko-slovenský. Ako rodný jazyk 15 895 uviedlo angličtinu, 190 francúzštinu, 75 oba, 730 ľudí neoficiálne jazyky z toho 5 jazyky pôvodných obyvateľov.
Doprava.
Centrom mesta prechádza železničná trať Canadian National Railway a Canadian Pacific Railway. Severne od centra sa nachádza Diaľnica 401. Port Hope má vlastnú miestnu dopravu.
Ekonomika.
Port Hope je strediskom spracovania uránu, výroby strojárskych produktov, náradia, plastu a gumy.
Kultúra a turizmus.
Obec získala ocenenie „best-preserved Main Street in Ontario“, má 270 pamiatkovo chránených budov, podľa obce najviac na obyvateľa v Kanade. V roku 1865 bola založená Trinity College School, jedna z najstarších súkromných škôl v Kanade.
Osobnosti.
Medzi osobnosti Port Hope patria:
Rimavské podolie

Rimavské podolie je geomorfologickou časťou Železníckeho predhoria, podcelku Revúckej vrchoviny. Zaberá časť údolí riek Rimava a Rimavica v okrese Rimavská Sobota.
Polohopis.
Územie sa nachádza v strednej časti Revúckej vrchoviny a zaberá západný okraj podcelku Železnícke predhorie. Zaberá stredný tok riečky Rimava a dolné toky jej prítokov Klenovská Rimava a Rimavica. V rámci Revúckej vrchoviny nadväzuje na východne situovaný materský podcelok Železnícke predhorie, juhovýchodne susedí jeho časť Pokoradzská tabuľa, juhozápadne pokračuje vrchovina podcelkom Cinobanské predhorie. V údolí Rimavy na juhu nadväzujú Gemerské terasy, časť Rimavskej kotliny, na severe Stolické vrchy s podcelkom Klenovské vrchy a časťami Muránska brázda a Kokavská brázda. 
Oblasť je súčasťou Banskobystrického kraja a patrí do okresu Rimavská Sobota. Z významnejších sídiel tu leží mesto Hnúšťa a obce Rimavské Brezovo, Rimavská Baňa a Lehota nad Rimavicou.
Doprava.
Údolím Rimavy prechádza cesta I/72, vedúca z Rimavskej Soboty cez Hnúšťu do Tisovca, na ktorú sa pripájajú miestne cesty, obsluhujúce tamojšie sídla. V Hnúšti túto tepnu križuje cesta II/526 z Kokavy nad Rimavicou do Jelšavy. Hlavnú cestu údolím Rimavy kopíruje aj železničná trať Jesenské – Tisovec.
Chránené územia.
V tejto časti Revúckej vrchoviny nie sú žiadne osobitne chránené územia.
Turizmus.
Región s bohatou históriou patrí medzi obľúbené ciele turistov. Významné historické pamiatky spája Rimavský okruh známej Gotickej cesty. Z obcí vedú značené chodníky do blízkych oblastí Revúckej vrchoviny a Stolických vrchov.
EFL League One play-offs

EFL League One play-offs je séria zápasov systémom play-off, v ktorom bojujú tímy na treťom až šiestom mieste v tabuľke EFL League One a sú súčasťou English Football League play-offs. Víťaz play-off sa kvalifikuje do EFL Championship.
Play-off sa delí na semifinále a na finále vo Wembley. Semifinále sa hrá na dve zápasy v ktorom hrá tretí tím proti šiestemu tímu a štvrtý tím proti piatemu tímu tabuľky. Víťazi semifinále postupujú do finále, ktoré sa hrá na jeden zápas vo Wembley. 
Play-off sa začalo hrať v roku 1987 a prvé tri roky sa finále play-off odohrávalo na dva zápasy. Prvým víťazom bol Swindon Town. Od roku 1990 sa finále play-off hralo na jeden zápas vo Wembley. V rokoch 2001 až 2006 sa finále hralo na Millennium Stadium v Cardiffe. V roku 2011 sa výnimočne hralo finále tretej divízie na Old Trafford, kvôli finále Ligy majstrov 2011, ktoré sa hralo vo Wembley.
Súťaž bola známa ako play-off Football League Third Division, teda play-off tretej divízie. Po vytvorení Premier League v roku 1993 sa však Third Division stala druhou najvyššou ligou, ktorú spravovala EFL a tak do roku 2004 bola súťaž známa ako play-off Football League Second Division. Od roku 2004 však play-off nesie súčasne meno.
Ceny.
Finančná hodnota víťazstva v play-off EFL League One je odvodená od dodatočných odmien, ktoré kluby dostávajú v EFL Championship. Od roku 2018 dostávajú víťazne kluby v tretej úrovni približne 1,4 milióna libier, ktoré zahrnujú "základnú cenu" a platbu za "solidaritu", pričom druhá z nich je financovaná Premier League. V druhom rade sa sa celkové financovanie zvýši na približne 7 miliónov libier, čo predstavuje päťnásobný nárast príjmov.. Víťaz finále play-off získava trofej.
Víťazi EFL League One play-offs.
Poznámky
Štatistiky.
Dokopy ôsmim tímom sa dvakrát podarilo postúpiť do EFL Championship z play-off League One. Najčastejší účastníci play-off League One sú Brentford a Bristol City, ktorí sa predstavili sedemkrát v play-off. Bristol City má zároveň na konte tri prehraté finálové zápasy.
EFL League Two play-offs

EFL League Two play-offs je séria zápasov systémom play-off, v ktorom bojujú tímy na štvrtom až siedmom mieste v tabuľke EFL League Two a sú súčasťou English Football League play-offs. Víťaz play-off sa kvalifikuje do EFL League One.
Play-off sa delí na semifinále a na finále vo Wembley. Semifinále sa hrá na dve zápasy v ktorom hrá tretí tím proti šiestemu tímu a štvrtý tím proti piatemu tímu tabuľky. Víťazi semifinále postupujú do finále, ktoré sa hrá na jeden zápas vo Wembley.
Play-off sa začalo hrať v roku 1987 a prvé tri roky sa finále play-off odohrávalo na dva zápasy. Prvým víťazom bol Aldershot. Od roku 1990 sa finále play-off hralo na jeden zápas vo Wembley. V rokoch 2001 až 2006 sa finále hralo na Millennium Stadium v Cardiffe. V roku 2011 sa výnimočne hralo finále štvrtej divízie na Old Trafford, kvôli finále Ligy majstrov 2011, ktoré sa hralo vo Wembley.
V roku 1987 bolo play-off štvrtej divízie známe ako play-off Football League Fourth Division. Po vytvorení Premier League v roku 1993 sa však Fourth Division stala treťou najvyššou ligou, ktorú spravovala EFL a tak do roku 2004 bola súťaž známa ako play-off Football League Third Division. Od roku 2004 však play-off nesie súčasne meno.
Ceny.
Finančná hodnota víťazstva v play-off EFL League Two je odvodená od dodatočných odmien, ktoré kluby dostávajú v League One. Od roku 2020 dostávajú kluby v League One približne 675 000 libier z Premier League v porovnaní so 450 000 libier v League Two. Víťaz finále play-off získa trofej.
Štatistiky.
Blackpool je jediným tímom, ktorý si trikrát vybojoval postup do League One cez play-off. Okrem nich ešte Cheltenham Town, Northampton Town a Southend United vyhrali play-off dvakrát a postúpili tak o ligu vyššie.
Mysón (maliar)

Mysón () bol grécky hrnčiar a maliar červenofigúrových váz, činný približne v rokoch 500 až 475 pred Kr.
Mysón sa považuje za najstaršieho umelca, ktorý tvoril v manieristickom štýle v červenofigúrovom vázovom maliarstve. Medzi jeho žiakov patril pravdepodobne Maliar Pana (bol to jeho najnadanejší žiak), Maliar prasiat (bol Mysónovým blízkym nasledovníkom a pravdepodobne od neho prevzal obchod) a Leningradský maliar (sú to konvenčné mená týchto anonymných maliarov váz). Britský historik umenia John Beazley menuje ďalších pol tucta maliarov váz ako skorších manieristov a ďalších deväťdesiat váz klasifikuje ako "„diela starších manieristov, ale neurčených“", uvádza týchto maliarov vo všeobecnosti ako „Mysónových žiakov“, ale podľa výskumov britskej archeologičky Louise Bergeovej bol z menovaných umelcov v skutočnosti jeho žiakom iba "Maliar prasiat". Títo maliari zdobili najmä stĺpikové kratéry, tvar vázy, ktorý Mysón znovu zaviedol do repertoáru maliarov a hrnčiarov s červenofigúrovou technikou. Beazley zaznamenal, že manieristi sa špecializovali hlavne na zdobenie stĺpikových kratérov, pelikai a hydriai.
Beazley mu pripisuje viac ako štyridsaťpäť váz, a to väčšinou stĺpikových kratérov (najmä väčších váz). Mysón je autorom výzdoby červenofigúrového stĺpikového kratéra (dnes značne poškodeného), ktorý venoval ako votívny dar bohyni Aténe na Akropole, pričom sa podpísal (MYSONEGRAFSENKA[IE]POIESEN, Myson nakreslil a vyrobil) na krku nádoby ako maliar a hrnčiar. Ďalšie keramické vázy boli jeho ruke pripísané na základe štýlu maľby. 
Medzi jeho najznámejšie diela patrí červenofigúrová amfora (Louvre G197), datovaná približne do roku 500 až 490 pred Kr., na ktorej je zobrazený lýdsky kráľ Kroisos na vysokej hranici (je identifikovaný nápisom na váze). Kráľ sedí na tróne, hľadí priamo pred seba v takmer hieratickom postoji, má dlhú bradu a je oblečený v prepychovom kráľovskom odeve, v ľavej ruke drží žezlo a na hlave má korunu z vavrínových listov. S pravou rukou vykonáva rituálnu úliatbu s fialé nad hranicou, ktorá ho má usmrtiť. Hranicu zapaľuje sluha (podľa nápisu identifikovaný ako Euthydemos), ktorý je odetý len v bedrovom rúšku a s páskou na hlave, čo je v kontraste s prepychovým oblečením kráľa. Podľa jednej gréckej legendy bol Kroisos Peržanmi odsúdený na smrť, ale boh Apolón ho zachránil.
Pozoruhodným dielom Mysóna je tiež červenofigúrový kalichový kratér, datovaný približne do roku 490 pred Kr., zobrazujúci (na strane A) Herakla a Apolóna bojujúcich o delfský tripus (British Museum 1842). Ďalšími jeho dielami sú červenofigúrové maľby na stĺpikovom kratéri (Getty Museum, 86.AE.205), datovanom do roku 480 pred Kr., na prednej strane nádoby sú zobrazení dvaja cvičiaci nahí športovci a odetý tréner, jeden drží oštep a druhý závažie používané pri skoku do diaľky. Na zadnej strane nádoby dvaja mladíci vedú svoje kone.
Železnícka brázda

Železnícka brázda je geomorfologická časť Železníckeho predhoria, podcelku Revúckej vrchoviny. Zaberá časť údolí riek Turiec a Východný Turiec v okrese Revúca.
Polohopis.
Územie sa nachádza v strednej časti Revúckej vrchoviny a zaberá centrálnu oblasť podcelku Železnícke predhorie. Rozkladá sa na strednom toku riečky Turiec, jej prítoku Východný Turiec a na zníženej časti vrchoviny medzi. V rámci Revúckej vrchoviny susedí len s materským podcelkom Železnícke predhorie, na juhovýchodne susedí Slovenský kras a jeho podcelok Jelšavský kras a na juhovýchode Licinská pahorkatina, časť Rimavskej kotliny. 
Oblasť patrí do okresu Revúca v Banskobystrickom kraji a z významnejších sídiel tu leží Sirk, Ratková, Kameňany, Rákoš, Nandraž a Sása.
Doprava.
Severnou časťou západo-východným smerom prechádza cesta II/526 z Hnúšte do Jelšavy. Na ňu nadväzujú cesty III. triedy, ktoré obsluhujú okolité obce.
Chránené územia.
V tejto časti Revúckej vrchoviny nie sú žiadne osobitne chránené územia.
Turizmus.
Región má bohatú históriu a preto patrí medzi obľúbené ciele turistov. Významné historické pamiatky spája Jelšavský okruh známej Gotickej cesty. Z obcí na severe vedú do blízkych častí Revúckej vrchoviny značené chodníky.
Peter Marušinec

Ing. Peter Marušinec (* 16. september 1981) je slovenský komunálny politik. Od roku 2010 je primátorom mesta Nová Dubnica už štvrté volebné obdobie v rade.
Politická činnosť.
27. decembra 2010 nastúpil do funkcie primátora mesta Nová Dubnica. Vo svojich 29-tich rokoch bol najmladším primátorom v regióne. Vo funkcii vystriedal Jána Šušaníka, ktorý bol vo funkcii dve volebné obdobia. Marušinec bol zároveň aj ilavským okresným predsedom Smeru a pôsobil ako poslanec v novodubnickom mestskom zastupiteľstve v predchádzajúcom volebnom období.
V roku 2014 sa vo voľbách na post primátora uchádzalo sedem kandidátov. S výrazným náskokom bol vo funkcii opätovne zvolený.
Vo voľbách v roku 2018 mal dvoch protikandidátov.
V roku 2020 oznámil odchod zo strany Smer-SD, v ktorej pôsobil 18 rokov.
Vo voľbách v roku 2022 mal len jedného protikandidáta.
Jozef Ondovčák

ThDr. Jozef Ondovčák, PhD. (* 31. január 1964, Hrabovec) je slovenský duchovný, farár, kanonik Košickej kapituly, člen Kolégia konzultorov, redaktor časopisu Duchovný pastier za Košickú arcidiecézu, bývalý rektor Kňazského seminára sv. Karola Boromejského v Košiciach.
Život.
Narodil sa 31. januára 1964 v Hrabovci, okres Bardejov. Navštevoval Gymnázium Leonarda Stöckela v Bardejove, ktoré úspešne ukončil v roku 1982. Po absolvovaní základnej vojenskej služby v rokoch 19831985 vyštudoval na Rímskokatolíckej cyrilometodskej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, ktorú ukončil v roku 1990, a v tom istom roku bol v Prešove vysvätený za kňaza 1. júna 1990. V Krakove získal v roku 1998 Licenciát teológie (ThLic.) a v roku 2003 titul Doktor Teológie (ThDr.). V rokoch 19901992 pôsobil ako kaplán v Solivare (Prešov) a v rokoch 19921994 ako farský administrátor v Kecerovciach.
Potom čo bol v Košiciach dňa 4. októbra 1994 znovuotvorený Kňazský seminára sv. Karola Boromejského sa stal jeho prvým prorektorom. Funkciu zastával až do roku 2003, kedy sa stal rektorom seminára a vystriedal na tejto pozícii Antona Konečného. Pôsobil aj ako odborný asistent na CMBF UK v Bratislave a na Teologickej fakulte v Košiciach KU v Ružomberku. Bol člen Presbyterskej rady a Komisie pre posvätný stav a ministéria, člen Komisie pre klérus Konferencie biskupov Slovenska a od roku 1992 je redaktor časopisu Duchovný pastier za Košickú arcidiecézu. Je kanonikom Metropolitnej kapituly v Košiciach od roku 1996, kde zastáva službu Archidiakona.
Od roku 2008 bol farárom v Rímskokatolíckej farnosti v Haniske pri Košiciach, kde pôsobil 16 rokov. Jeho najväčším a najúspešnejším projektom vo farnosti bola Socha Krista Spasiteľa a Krížová cesta v Haniske, ktorú dal zhotoviť v roku 2023. Okrem iného dal počas svojho úradu zrekonštruovať aj faru a kostoly v Haniske a v Sokoľanoch. Od 1. júla 2024 je farárom v Košiciach na Sídlisku Ťahanovce.
Šport.
Jozef Ondovčák sa každoročne zúčastňuje Hokejového turnaja kňazov a rehoľníkov, kde je hráčom tímu Košickej arcidiecézy (2024) a niekoľko krát sa zúčastnil aj Majstrovstiev Európy kňazov vo futsale. Oba turnaje každoročne naživo vysiela TV LUX. Do roku 2024 bol hráčom hokejového klubu HC Haniska Flyers v súťaži Hokejovej Ligy Čaňa, kde odohral niekoľko sezón. Aktívne sa venuje aj futbalu, vystriedal niekoľko klubov, naposledy klub Naša Haniska. V súčasnosti (2024) je hráčom Old Boys Haniska.
Gretsch

Gretsch je americká firma, ktorá vyrába a distribuuje hudobné nástroje. Spoločnosť bola založená v roku 1883 v Brooklyne v New Yorku 27-ročným nemeckým prisťahovalcom, Friedrichom Gretschom. Založil ju krátko po svojom príchode do Spojených štátov. Až do svojej smrti v roku 1895 Friedrich Gretsch vyrábal bendžá, tamburíny a bicie nástroje. V roku 1916 jeho syn, Fred Gretsch starší, presťahoval prevádzku do väčšieho závodu, kde sa stal popredným výrobcom amerických hudobných nástrojov. V priebehu rokov sa vo firme Gretsch vyrábala široká škála hudobných nástrojov, no v súčasnosti sa zameriavajú na elektrické, akustické, rezonančné gitary, basgitary, ukulele a na bicie nástroje.
Hudobné nástroje so značkou Gretsch boli rešpektované na trhu hlavne v 50. rokoch 20. storočia. V roku 1954 začal Gretsch spolupracovať pri výrobe radu elektrických gitár s rešpektovaným gitaristom z Nashville, Chetom Atkinsom. Výsledkom ich spolupráce bola gitara s dutým telom Gretsch 6120 a ďalšie neskoršie modely, ako boli napríklad Country Gentleman, či Tennessean. Elektrické gitary pred rokom 1957 používali jednocievkové snímače, ktorých neoddeliteľnou súčasťou boli aj značné problémy s bzučaním. Frustrácia z týchto snímačov podnietila Atkinsa k spolupráci s americkým vynálezcom a inžinierom Rayom Buttsom na vývoji nového „humbuckingového“ snímača, ktorý bol spojením dvoch jednocievkových snímačov sériovo a mimo fázu.
V 50. rokoch boli elektrické gitary Gretsch prijímané umelcami hrajúcimi rockabilly, ako napríklad Eddie Cochran, či Duane Eddy. Popularita gitár Gretsch prudko vzrástla aj v polovici 60. rokov. Bolo to kvôli ich spojeniu s gitaristom The Beatles. Georgeom Harrisonom, ktorý už v prvých rokoch kapely hral na na týchto gitarách. Neskôr patrila značka Gretsch k výbave gitaristov ako Eric Clapton, Pete Townshend dostal jednu túto gitaru v roku 1970 ako darček od Joea Walsha a použil ju na nahrávaní albumov skladieb "Who's Next" a "Quadrophenia".
V roku 2002 firma Gretsch uzavrela obchodnú zmluvu s Fender Musical Instruments Corporation. Podľa podmienok zmluvy si Fred W. Gretsch ponecháva vlastníctvo, zatiaľ čo Fender má výhradné práva na vývoj, výrobu, predaj a distribúciu gitár Gretsch po celom svete.
Gustave de Molinari

Gustave de Molinari (* 3. marec, 1819, Liège, Holandské kráľovstvo† 28. január, 1912, Adinkerke, Belgicko) bol belgický ekonóm spájaný s francúzskymi klasicko-liberálnymi ekonómami Frédéricom Bastiatom a Hippolytom Castilleom. Počas svojho pobytu v Paríži sa zúčastnil hnutia za slobodný obchod „"Ligue pour la Liberté des Échanges"“ (Free Trade League) vedeného Frédéricom Bastiatom. Na svojej smrteľnej posteli v roku 1850 Bastiat opísal Molinariho ako svojho ideového nástupcu. V roku 1849, krátko po revolúcii v roku 1848, Molinari vydal svoje dve práce – esej "Trh" a poskytovanie bezpečnosti a svoju knihu "Les Soirées de la Rue Saint-Lazare", ktoré popisujú, ako by voľný trh mohol nahradiť štátom riadené aktivity.
V roku 1850 Molinari utiekol do Belgicka pred nástupom Napoleona III.. V šesťdesiatych rokoch sa vrátil do Paríža, aby pracoval na vplyvných novinách "Le Journal des Debats", ktoré editoval od roku 1871 do 1876. Molinari taktiež editoval "Journal des Économistes", publikáciu Francúzskej spoločnosti politickej ekonómie (18811909). V jeho knihe "Spoločnosť zajtrajška" opäť vyjadril podporu pre súkromné bezpečnostné agentúry.
Molinariho hrob sa nachádza na cintoríne Père Lachaise v Paríži. Jedným z jeho obdivovateľov sa stal aj v štandardnej ekonómii dobre známy Vilfredo Pareto.
Politická filozofia.
Niektorí anarchokapitalisti považujú Molinariho za zakladateľa tejto ideológie. V úvode k anglickému prekladu z roku 1977 nazval Murray Rothbard knihu Trh a poskytovanie bezpečnosti ako „prvú prezentáciu anarchokapitalizmu v dejinách ľudstva“, hoci pripustil, že „Molinari nepoužil termín anarchokapitalizmus a pravdepodobne by sa ho zľakol.“
Hans Hermann Hoppe, ekonóm Rakúskej školy sa vyjadril, že „"Trh a poskytovanie bezpečnosti" je pravdepodobne najväčší príspevok do modernej teórie anarchokapitalizmu.“
Až do konca svojho života Molinari obhajoval mier, voľný trh, slobodu slova a slobodu vo všetkých jej formách. Bol oponentom otroctva, kolonializmu, merkantilizmu, protekcionizmu, imperializmu, nacionalizmu, korporativizmu, ekonomického intervencionizmu, vládnej kontroly umenia a vzdelávania a všetkých obmedzení slobody.
Michel Drucker

Michel Drucker (* 12. september 1942 vo Vire, Calvados, Francúzsko) je francúzsky novinár, spravodajca, moderátor a komentátor. V rámci ankety najväčší Francúz sa umiestnil na 78. mieste. Je držiteľom viacerých francúzskych cien za celoživotné dielo.
Životopis.
Súkromie.
Michel Drucker sa narodil do židovskej rodiny. V roku 1925 emigroval do Francúzska študovať medicínu. Po odchode z Rumunska cez Viedeň sa stretol so študentkou Lolou Schaflerovou, ktorá sa k nemu pripojila vo Francúzsku, kde sa v roku 1930 zosobášili v Ploemeur (v Morbihan ) a v roku 1937 sa stali naturalizovanými Francúzmi. Je mladším bratom Jacquesa Druckera, riaditeľa televízie, a starším bratom Jeana Druckera.
Kariéra.
Svoju kariéru novinára začal v roku 1965 v ORTF ako športový novinár a komentátor. Neskôr, od komentovania športu, prešiel k prezentácii rozmanitosti; je známy svojim zdvorilým prístupom k hviezdam šoubiznisu. Je ženatý s herečkou Dany Savalovou a je strýkom Léy Druckerovej, francúzskej herečky a Marie Druckerovej, televíznej novinárky. Je tiež známy tým, že moderoval najznámejších francúzskych spevákov a hercov. Od roku 1998 moderuje šou "Vivement Dimanche", ktorú každú nedeľu popoludní vysiela France 2.
Vojtech Tóth

Vojtech Tóth môže byť:
Blžská tabuľa

Blžská tabuľa je geomorfologická časť Železníckeho predhoria, podcelku Revúckej vrchoviny. Zaberá výbežok vrchoviny medzi riekami Turiec a Blh, na pomedzí okresov Revúca a Rimavská Sobota.
Polohopis.
Územie sa nachádza na juhu strednej časti Revúckej vrchoviny a zaberá zvlnený výbežok podcelku Železnícke predhorie. Oblasť vystupuje nad okolitú rovinatú Rimavskú kotlinu, pričom je ohraničená zo západu údolím rieky Blh a od východu údolím riečky Turiec. Južnú časť do tejto rieky odvodňuje potok Kaloša, voda z centrálnej odteká do Blhu potokom Lúčica. V rámci Revúckej vrchoviny susedí na severe len s materským podcelkom Železnícke predhorie. Západným a južným smerom nadväzuje Valická pahorkatina a východným Licinská pahorkatina, ktoré sú časťami Rimavskej kotliny. 
Oblasť zasahuje do okresov Revúca a Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji a z významnejších sídiel tu leží Chvalová, Hostišovce, Vyšné Valice a Španie Pole.
Doprava.
Územím nevedú žiadne významné komunikácie, nakoľko aj sídla ležia len na jeho okrajoch. Údoliami potokov tak vedú miestne cesty III. triedy, obsluhujúce tunajšie obce.
Chránené územia.
V tejto časti Revúckej vrchoviny nie sú žiadne osobitne chránené územia.
Turizmus.
Oblasť patrí medzi pokojnejšie oblasti, vhodné na nenáročné prechádzky a cyklotúry. V západnej časti sa nachádza ruina hradu Blh a severnou časťou vedie jediný značkovaný chodník, zasahujúci na Blžskú tabuľu. V tesnom susedstve západným smerom leží atraktívna vodná nádrž Teplý Vrch s vybudovaným zázemím pre rekreáciu, rybolov a vodné športy.
Voľby do okresných zastupiteľstiev Slovenskej krajiny v roku 1935

Voľby do okresných zastupiteľstiev Slovenskej krajiny v roku 1935 boli v poradí druhé a zároveň posledné voľby svojho druhu. Konali sa súčasne s voľbami do Krajinského zastupiteľstva Slovenskej krajiny 26. mája 1935. Prebehli na celom území vtedajšieho Česko-Slovenska. Keďže sa konali iba týždeň po parlamentných voľbách, ich význam značne poklesol. 
Aktívne volebné právo bolo stanovené na dosiahnutie 24. roku veku. Počet členov okresného zastupiteľstva závisel od celkového počtu obyvateľov daného okresu a pohyboval sa v rozpätí 18 - 36 členov. Z nich boli dve tretiny volené vo voľbách a zvyšná tretina bola menovaná ministrom vnútra z radov odborníkov. 
V súvislosti so zmenou územia Slovenska po Viedenskej arbitráži boli 2. decembra 1938 orgány okresov (vrátane okresných zastupiteľstiev) Galanta, Šaľa, Modrý Kameň, Krupina, Levice, Lučenec, Revúca, Rožňava, Rimavská Sobota a Trebišov rozpustené. Po vzniku Slovenského štátu všetky okresné zastupiteľstvá zanikli (tak ako celé krajinské zriadenie) účinnosťou zákona č. 190/1939 Sl. z. k 31. decembru 1939.
English Football League play-offs 2024

English Football League play-offs 2024 (zo sponzorských dôvodov označované ako Sky Bet Play-off) sa koná v máji 2024, pričom všetky finálové zápasy sa konajú na Wembley Stadium.
Play-off začína v každej lige dvoma semifinále, ktoré sa hrá na dva zápasy. Súťažia tímy, ktoré skončili na 3. až 6. mieste v EFL Championship a League One a tímy na 4. až 7. mieste v League Two. Víťazi semifinále postupujú do finále, pričom víťazi získajú postup na nasledujúcu sezónu.
EFL Championship.
Semifinále play-off.
Základná časť v EFL Championship 2023/2024 skončila 4. mája 2024. Z prvých dvoch miest postúpili Leicester City a Ipswich Town do Premier League. Tímy na treťom až šiestom mieste budú hrať v EFL Championship play-offs o poslednú miestenku v budúcej sezóne Premier League.
Druhé zápasy.
"Leeds United vyhral celkovo po výsledku 4:0"
EFL League One.
Semifinále play-off.
Základná časť v EFL League One 2023/2024 skončila 27. apríla 2024. Z prvých dvoch miest postúpili Portsmouth a Derby County do EFL Championship. Tímy na treťom až šiestom mieste budú hrať EFL League One play-offs o tretie miesto v budúcej sezóne EFL Championship.
Druhé zápasy.
"Bolton vyhral celkovo po výsledku 5:4"
"Oxford United vyhral celkovo po výsledku 2:1"
Finále play-off.
Oxford United postupuje do EFL Championship v budúcej sezóne. 
EFL League Two.
Semifinále play-off.
Základná časť v EFL League Two skončila 27. apríla 2024. Z prvých troch miest postúpili Stockport County, Wrexham a Mansfield Town do EFL League One. Tímy na štvrtom až siedmom mieste budú hrať v EFL League Two play-offs o štvrté miesto v budúcej sezóne EFL League One.
Druhé zápasy.
"Crewe Alexandra vyhrala celkovo po výsledku 2:2 po penaltovom rozstrele"
"Crawley vyhralo celkovo po výsledku 8:1"
Finále play-off.
Crawley postupuje do EFL League One v budúcej sezóne.
USS Yorktown (CV-10)

USS Yorktown (CV-10) je jednou z 24 lietadlových lodí triedy "Essex" postavených počas druhej svetovej vojny pre Námorníctvo Spojených štátov amerických. Pôvodne pomenovaná USS "Bonhomme Richard". K premenovaniu na "Yorktown" došlo ešte počas výstavby. Meno dostala po lietadlovej lodi "USS Yorktown (CV-5)", ktorá bola potopená v bitke o Midway. Je to štvrtá loď amerického námorníctva, ktorá nesie toto meno. Predchádzajúce lode boli pomenované po meste Yorktown, pri ktorom prebehla v roku 1781 dôležitá bitka.
Yorktown bol zaradený do služby v apríli 1943 a zúčastnil sa niekoľkých kampaní na Tichomorskom bojisku, pričom získal 11 bojových hviezd a Prezidentské vyznamenanie.
Krátko po skončení vojny bola vyradená z prevádzky, vo februári 1953 ju zmodernizovali a znovu zaradili do služby ako útočnú lietadlovú loď (CVA). Slúžila aj počas kórejskej vojny. Neskôr bola loď opäť modernizovaná s naklonenou palubou, nakoniec sa stala protiponorkovou lietadlovou loďou (CVS) a dlhé roky slúžila v Tichomorí vrátane služby vo vietnamskej vojne, počas ktorej získala päť bojových hviezd. Lietadlová loď slúžila ako záchranná loď pre vesmírnu misiu Apollo 8 v decembri 1968, ktorá ako prvá loď s posádkou dosiahla Mesiac a obletela ho, a v roku 1970 bola použitá vo filme Tora! Tora! Tora!, ktorý rekonštruoval japonský útok na Pearl Harbor, a vo vedecko-fantastickom filme The Philadelphia Experiment z roku 1984.
Yorktown bol vyradený z prevádzky v roku 1970 a v roku 1975 sa stal muzeálnou loďou v Patriots Point v Mount Pleasant v Južnej Karolíne, kde bol vyhlásený za národnú historickú pamiatku.
Turistická značkovaná trasa číslo 2415

 Turistická značkovaná trasa číslo 2415 je krátka modrá trasa v pohorí Biele Karpaty. Začína v rekreačnom stredisku Zlatnícka dolina (Skalica) a končí v českej osade Mlýnky. Dĺžka trasy je 3,5 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
Epiphone

Epiphone je v súčasnosti americká značka hudobných nástrojov, ktorú ešte v roku 1873 v İzmire vo vtedajšej Osmanskej ríši založil Anastasios Stathopoulos. V roku 1908 sa firma presťahovala do New Yorku. Po prevzatí podniku svojho otca, v roku 1928, jeho syn, Epaminondas Stathopoulos, pomenoval spoločnosť na „Epiphone“. Názov je kombináciou jeho prezývky vytvorenej z krstného mena, „Epi“, s príponou „-phone“ (z gr. „phon-“=„hlas“) V tomto istom roku začala spoločnosť vyrábať gitary. 
Od 30. do začiatku 50. rokov 20. storočia spoločnosť Epiphone produkovala rad akustických a (neskôr) elektrifikovaných archtop gitár (dizajn gitary s otvorom v tvare písmena „f“, ktorý neskôr dostal prezývku „Gibsonka“). 
Spoločnosť Epiphone bola konkurentom firmy Gibson a ich nástroje používali mnohí profesionálni hudobníci. Vyrábali aj niekoľko modelov plochých gitár, ako napríklad "Epiphone Invader". V roku 1957 kúpila spoločnosť Epiphone, Inc. firma Gibson, ktorá relokovala pôvodné dielne Epiphone z newyorkskej štvrte Queens do závodov Gibson v meste Kalamazoo, v štáte Michigan, kde sa až do roku 1969 spoločne s rovnakou konštrukčnou kvalitou vyrábali nástroje Epiphone a aj ich sesterské modely Gibson.
Od roku 1970 sa v továrňach v Spojených štátoch Gibson prestala vyrábať značka Epiphone a výroba bola presunutá do zahraničia, kde sa produkoval rad lacnejších modelov. Dnes sa Epiphone stále používa ako značka spoločnosti Gibson a to ako pre lacné modely iných produktov značky Gibson, tak aj pre niekoľko exkluzívnych modelov so značkou Epiphone. Okrem gitár vyrába Epiphone aj kontrabasy, bendžá a iné strunové nástroje, ako aj zosilňovače.
Lori Petty

Lori Petty ( * 14. október 1960, Chattanooga, Tennessee, USA) je americká herečka, režisérka a scenáristka.
Detstvo a mladosť.
Je najstaršou z troch detí. Predtým, ako sa začala venovať herectvu pracovala ako grafická dizajnérka. 
Kariéra.
Svoju hereckú kariéru začala v televíznych seriáloch. V roku 1991 získala jednu z úloh vo filme "Bod zlomu", po boku hercov ako Patrick Swayze a Keanu Reeves. O rok neskôr, sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Geena Davis, Tom Hanks, Bill Pullman, Madonna a Téa Leoni vo filme "Veľké víťazstvo". 
V roku 1993 hrala v rodinnom filme "Zachraňte Willyho!" a vo filme "Cesta za láskou".
V roku 1995 si zahrala hlavnú úlohu vo filme "Tank Girl", adaptácii britského kultového komiksu s rovnakým názvom. V roku 1998 hosťovala v televíznom seriáli "Star Trek: Vesmírná loď Voyager".
V roku 2014 bola obsadená do televízneho seriálu "Orange Is the New Black". Objavila celkovo v 24 epizódach.
Kyselina urokanová

Kyselina urokanová (presnejšie kyselina "trans"-urokanová; UCA) je jeden z intermediátov katabolizmu -histidínu. Jej izomér, kyselina "cis"-urokanová, je vzácny. Konjugovanou zásadou kyseliny urokanovej je urokanát.
Metabolizmus.
Urokanát vzniká z histidínu pôsobením enzýmu histidázy, pričom sa uvoľnuje amoniak:
Urokanát sa potom premieňa na 4-imidazolón-5-propionát pôsobením urokanáthydratázy (urokanázy):
Konečným produktom dráhy je glutamát.
Klinický význam.
Dedičný nedostatok urokanázy vedie k zvýšenej hladine urokanátu v moči, čo sa označuje ako urokanová acidúria.
Filagrín, prekurzor urokanátu v koži, má významnú úlohu pri spustení atopickej dermatitídy a astmy.
Predpokladá sa, že urokanát je významnou látkou priťahujúcou parazita "Strongyloides stercoralis", hlavne kvôli zvýšenej hladine urokanátu v chodidlách, ktorými sa tento parazit často dostáva do tela.
Funkcia.
Urokanát bol detegovaný u zvierat v pote a na koži, kde okrem iných možných funkcií plní úlohu endogénnej ochrany proti slnečnému žiareniu alebo pôsobí ako fotoprotektant proti poškodeniu DNA spôsobenému UVB žiarením. Urokanát sa nachádza hlavne v časti kože zvanej stratum corneum na úplnom povrchu kože a väčšina z neho pravdepodobne vzniká z filagrínu (proteínu bohatého na histidín). Pri vystavení UVB žiareniu sa "trans"-urokanát "in vitro" i "in vivo" mení na "cis"-urokanát ("cis"-UCA). Je známe, že cis-urokanát aktivuje regulačné T bunky.
Podľa niektorých štúdií má filagrín dôležitú úlohu v tom, že udržiava povrch kože mierne kyslý prostredníctvom rozkladu na histidín a následne na "trans"-urokanát, avšak iné štúdie tvrdia, že kaskáda filagrín–histidín–urokanát nie je nutná pre okyslenie kože.
História.
Urokanát bol prvýkrát izolovaný v roku 1874 chemikom Maxom Jaffém z moči psov, podľa čoho je pomenovaný (z latinského "urina", moč, a "canis", pes).
Kyselina cis-urokanová

Kyselina "cis"-urokanová (cis"-UCA) je izomér bežnejšej kyseliny "trans"-urokanovej, ktorá je prirodzeným metabolitom histidínu. Jej konjugovanou zásadou je cis"-urokanát. Kyselina "cis"-urokanová vzniká z kyseliny "trans"-urokanovej pôsobením ultrafialového žiarenia.
Predpokladá sa, že kyselina "cis"-urokanová sa podieľa na vzniku rakoviny kože. Pôsobí ako imunosupresant, keďže je to agonista 5-HT2A receptoru, a bolo ukázané, že zablokovanie tohto receptoru vedie k zníženiu fotokarcinogenézy spôsobenej "cis"-urokanátom. Imunomodulačné efekty "cis"-urokanátu sú však komplexné a uplatňujú sa i u iných dráh, zároveň pri nízkych hladinách vykazuje "cis"-urokanát protizápalové účinky a môže pôsobiť ako obrana proti poškodeniu UV žiarením v zrenici a sietnici.
Maliar Triptolema

Maliar Triptolema je konvenčné meno gréckeho maliara červenofigúrových váz, činného približne v rokoch 490 až 470 pred Kr.
Maliar Triptolema bol atický vázový maliar, ktorého skutočné meno nie je známe. Známych je len málo signatúr vázových maliarov (približne na 1 percente keramiky). Zo štýlu maľby však bolo možné rozoznať viac než 900 umelcov. Maliar Triptolema bol nazvaný podľa jeho červenofigúrovej maľby Triptolema, ktorá zdobí stamnos uložený v parížskom múzeu Louvre.
Pôsobiť začal vedľa Dourisa v dielni Eufronia. Neskôr spolupracoval s Brygovým maliarom ako aj s hrnčiarmi Dourisom, Hierónom a Pythónom. Na rytóne (Virginia Museum of Fine Arts) pracoval s hrnčiarom Charinom. Britský historik umenia John Beazley mu pripísal deväťdesiat diel, z ktorých asi polovicu tvoria čaše (maľoval na rozmanité tvary váz). Spočiatku bol jeho štýl silne ovplyvnený archaickým umením, jeho neskoršie práce sú priemernejšej kvality. Repertoár jeho malieb je rôznorodý, zahŕňa mytologické, ale aj scény z reálneho, každodenného života.
Atický červenofigúrový stamnos z parížskeho Louvru (inv. G 187) zobrazuje Triptolema vo svojom okrídlenom voze, ktorý sa vydal učiť ľudí poľnohospodárstvo, dar prijatý od bohyne Demeter (datovaný približne do roku 480 pred Kr.).
Majstrovským dielom Maliara Triptolema je tondo červenofigúrového kylixu zobrazujúce Gréka bojujúceho s Peržanom. Postava gréckeho bojovníka tu jednoznačne dominuje, zaberá stred obrazu a zatieňuje Peržana. Grék zdvihnutím meča nad hlavu naznačuje, že sa chystá zasadiť posledný úder. Peržan sa pred ním krčí s hlavou sklonenou v submisívnom geste. Peržan má výraznú pokrývku hlavy a vzorovaný odev. Peržania boli známi lukostrelci, a preto sa zvyčajne zobrazovali s lukom a tulcom. Tento Peržan je ale nútený použiť svoj meč a luk má za sebou. Toto dielo datované krátko po prvých grécko-perzských vojnách (po roku 479 pred Kr.) zobrazuje grécke víťazstvo nad barbarmi.
Atický červenofigúrový kylix s erotickou scénou (Museo Archeologico Nazionale, Tarquinia) od Maliara Triptolema, zobrazuje v tonde nádoby pár (tondo čaše bolo ideálnym tvarom na tieto zobrazenia) počas sexuálneho aktu (na symposiu). Hetéra leží na chrbte, nohy si položila na plecia svojho partnera, ktorý kľačí pred ňou. On sa oprel o jej vzpriamené nohy a oboma rukami ju objal na hornej časti tela. Ich tváre sa takmer dotýkajú, navzájom si uprene pozerajú do očí.
Maliar Triptolema mal zrejme slabosť pre psov, na zobrazeniach (namaľoval ich na začiatku svojej kariéry), ktorými ozdobil kylix (Kimbell Art Museum, Fort Worth, Texas) vidieť, ako nás tieto zvieratá dokážu znechutiť ale aj potešiť, posolstvo, ktoré platí pre majiteľov psov dnes a platilo aj pre našich predkov pred toľkými storočiami.
Pokoradzská tabuľa

Pokoradzská tabuľa je geomorfologická časť Železníckeho predhoria, podcelku Revúckej vrchoviny. Zaberá časť vrchoviny medzi riekami Rimava a Blh, na území okresu Rimavská Sobota.
Polohopis.
Územie sa nachádza na juhu strednej časti Revúckej vrchoviny a zaberá menej zvlnený juhozápadný výbežok podcelku Železnícke predhorie. Oblasť plynulo nadväzuje nad okolitú Rimavskú kotlinu, pričom ju vymedzuje na západe údolie rieky Rimava a na východe údolie riečky Blh. Ich prítoky odvodňujú celú oblasť, z nich najvýznamnejšími je Papča, Sinkov, Vyvieračka, Veľký potok a Dražický potok. V rámci Revúckej vrchoviny susedí na severovýchode s materským podcelkom Železnícke predhorie a na severozápade nadväzuje údolie Rimavy, nazývané Rimavské podolie. Od sútoku s Rimavicou je už juhozápadným susedom časť Rimavskej kotliny nazývaná Gemerské terasy a južným a juhovýchodným smerom nadväzuje Valická pahorkatina. 
Oblasť sa nachádza v Banskobystrickom kraji, v okrese Rimavská Sobota a z významnejších sídiel tu leží Babinec, Lukovištia, Horné Zahorany, Kyjatice a Kraskovo.
Doprava.
Územím prechádzajú len cesty III. triedy, obsluhujúce tunajšie obce, ktoré sú vzájomne prepojené. Západne vedie údolím Rimavy cesta I/72 z Rimavskej Soboty do Hnúšte, na ktorú tieto lokálne cesty nadväzujú. Súbežne s hlavnou cestou vedie údolím na sever železničná trať Rimavská Sobota – Hnúšťa – Brezno.
Chránené územia.
V tejto časti Revúckej vrchoviny leží iba na južnom okraji situovaná prírodná rezervácia Pokoradzské jazierka.
Turizmus.
Pokoradzská tabuľa patrí medzi pokojnejšie, no vďaka blízkosti Rimavskej Soboty obľúbené oblasti, vhodné na menej i viac náročné prechádzky a cyklotúry. Nachádza sa tu sieť značených turistických chodníkov, umožňujúcich navštíviť zaujímavé lokality, ako je zrúcanina Maginhradu, pamätná izba I. Krasku v obci Lukovištia či Kyjatice s kostolom so stredovekými freskami a pohrebiskom z neskorej doby bronzovej, podľa ktorého je pomenovaná Kyjatická kultúra. Centrálnou časťou vedie i chodník do rekreačnej oblasti vodnej nádrže Teplý Vrch s vybudovaným zázemím pre rekreáciu, rybolov a vodné športy.
Bombardovanie letiska Tri Duby 10. septembra 1944

Bombardovanie letiska Tri Duby 10. septembra 1944 bol nálet 35 nemeckých lietadiel Ju 87, Ju 88 a Bf 109 z Malaciek a z Piešťan na letisko Tri Duby, hlavné letisko povstaleckej Kombinovanej letky, a letisko Veľká Lúka. Výsledkom útoku bolo 17 zničených povstaleckých lietadiel a až do príletu 1. česko-slovenského stíhacieho pluku bola letecká činnosť povstalcov obmedzená.
Letisko Tri Duby.
Prvé vojenské lietadlá pristáli v lokalite Tri Duby 15. júla 1935, v máji 1936 bola vytvorená letecká škola. Večer 29. augusta 1944 v deň vypuknutia SNP prešla na Letisko Tri Duby väčšina posádky piešťanského letiska pod vedením stotníka Ivana Haluzického. Svoje stroje však nechala v Piešťanoch.
V ten deň ráno bol tiež na letisku zajatý Jozef Turanec, generál slovenskej armády, ktorý bol poverený protipovstaleckými úlohami.
Letisko Tri Duby sa stalo najdôležitejším povstaleckým letiskom počas Slovenského národného povstania a hlavnou základňou Kombinovanej letky. Veliteľom letiska bol Belo Kubica. V noci zo 4. na 5. septembra 1944 pristálo na letisku prvé sovietske lietadlo C-47 Skytrain a došlo k zhodeniu prvých zásob.
Priebeh náletu.
Dňa 10. septembra 1944 vykonalo 35 lietadiel Ju 87, Ju 88 a Bf 109 Gefechtsverband Henne z Malaciek a Fliegergeschwader z.b.V. 7 z Piešťan nálet na Letisko Tri Duby a letisko Veľká Lúka. Z letiska sa podarilo odštartovať len rotníkovi Rudolfovi Božíkovi na stíhacom Bf 109 G-6 WNr. 161742, keďže druhý povstalecký Bf 109 G-6 bol bez munície a údajne neletuschopný. Krátko po štarte mal Božík poruchu na rádiostanici a pri útoku na strmhlavé bombardéry Ju 87 mu zlyhali zbrane. Napriek tomu podnikal aspoň klamlivé útoky, čím rozvrátil formáciu bombardérov a bomby minuli cieľ. Následne musel Božík opustiť pred nemeckými stíhačmi bojisko smerom k Telgártu a na letisko vrátil až po skončení náletu. Medzitým letisko bombardovala formácia Ju 88 sprevádzaná stíhačkami Bf 109 G-14.
Výsledky náletu.
Výsledkom nemeckého útoku na letisko Tri Duby bolo 20 mŕtvych a 17 zničených lietadiel: Bf 109 G-6 WNr. 161725, Bf 109 E-4 WNr. 2787, B.534, Kl 35 D, dve Bš.122, Ba.122, dva Ju 52/3m, dva S.M.84bis. Poškodené boli lietadlá Š.328, Fw 58 C-2 a B.534, z infraštruktúry boli poškodené dva hangáre, sklad pomocného leteckého materiálu, pristávacia plocha a kasárne v Hájnikoch. Protiletecká obrana Troch Dubov zostrelila Bf 109 G-6 od 3./JG 52. Pilot Lt. Anton Resch zoskočil 20 km západne od Zvolena.
Letecké aktivity povstalcov boli náletom až do príletu 1. česko-slovenského stíhacieho pluku obmedzené.