burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Anton Hrnko

PhDr. Anton Hrnko, CSc. (* 31. január 1955, Žilina) je slovenský historik a politik, bývalý poslanec Národnej rady a bývalý podpredseda Slovenskej národnej strany.
Rodina.
Hrnkova manželka Blanka, syn Martin a dcéra Michala zahynuli pri leteckej havárii 10. marca 2019 v Etiópii.
Kritika.
V roku 2017 bol Inštitútom ľudských práv (IĽP) zvolený za Homofóba roka.
Známe výroky.
"Ja si kupujem do roka 6 oblekov a jeden stojí 600 eur." - Anton Hrnko o zmrazovaní platov
"Dvojbodka má symbolizovať mňa ako platiteľa koncesionárskeho poplatku, mňa ako jedného radového príslušníka slovenského národa. A ja sa necítim ako dvojbodka." "-" Anton Hrnko o logu RTVS
"Obyčajný hajzel si, lebo rozprávaš drísty." - Anton Hrnko k protestujúcemu mužovi
Antiochia

Antiochia (iné názvy: Antiocheia, Antiochea, Antiochia nad Orontom – - "Antiocheia hé epi Orontou", lat. Antiochia ad Orontem; Veľká Antiochia – - "Antiocheia hé megalé"; Sýrska Antiochia; prídavné a obyvateľské meno pozri v článku Antiochia (rozlišovacia stránka)) pri dnešnom tureckom meste Antakya, bolo staroveké mesto v dnešnom Turecku.
Mesto založil roku 300 pred Kr. Seleukos I. Níkátor, ktorý z neho urobil sídlo Seleukovcov. Roku 64 pred Kr. sa Antiochia stala hlavným mestom rímskej provincie Sýria. Až do neskorej antiky zostala Antiochia jedným z najdôležitejších a najväčších miest Rímskej ríše, neskôr po Konštantínopoli druhým najväčším mestom Byzantskej ríše. 
Bola tu založená jedna z prvých kresťanských obcí, dokonca práve tu boli podľa Skutkov apoštolov kresťania prvýkrát označení týmto menom. Pôsobil tu Pavol z Tarsu, význam antiochijského biskupa sa prejavuje tým, že Antiochia patrí medzi päť patriarchátov starovekej cirkvi. V 5. storočí sa tento patriarchát stal strediskom sýrskej monofyzitskej cirkvi. Po sérii prírodných katastrof a po dobytí vojskami perzských Sásánovcov roku 540 mesto očividne stratilo. Z východnej byzantskej metropoly zostali iba trosky, všetko obyvateľstvo, ktoré prežilo hrôzy drancovania, perzskí vojaci odvliekli. 
Čoskoro nato sa Antiochia znovu vrátila pod byzantskú nadvládu a znovu sa stala prosperujúcim mestom. V roku 613 ju znovu dobyli Peržania, v roku 638 natrvalo Arabi. Počas veľkej byzantskej ofenzívy sa roku 969 dostala Antiochia znova do rúk kresťanov. V polovici 11. storočia sa mestu darilo celkom dlho brániť pred seldžuckými Turkami, no do ich rúk padlo roku 1085. 
Roku 1097 Antiochiu počas prvej križiackej výpravy obliehali križiaci. Po osemmesačnom obliehaní bola dobytá a stala sa centrom jedného z križiackych štátov, Antiochijského kniežatstva. Ako vládca sa tu presadil normanský vodca Bohemund Tarentský. Roku 1137 uznal antiochijský vládca lénnu závislosť svojho kniežatstva od Byzancie. Roku 1149 dobyl seldžucký vládca Núr ad-Dín väčšinu antiochiských dŕžav s výnimkou samotného mesta. Knieža Raimund z Poitiers s väčšinou svojich bojovníkov padol. Ovdovená kňažná Konstancia sa vydala roku 1153 za bezvýznamného a nemajetného francúzskeho šľachtica Renauda z Châtillonu, ktorý prišiel do Orientu s účastníkmi druhej križiackej výpravy. Svoju vládu udržali križiaci v meste zhruba do roku 1268.
Aureolus

Aureolus môže byť:
Let’s Dance (pieseň)

Let’s Dance je pieseň z rovnomenného albumu Davida Bowieho, ktorá vyšla v roku 1983. Autorom textu i hudby je David Bowie. Piseň sa stala jednou z najpredávanejších tanečných skladieb vôbec. 
V skladbe je badateľný vplyv Rodgersovej producentskej práce a najmä jeho skúsenosti z tanečnej formácie Chic. Pieseň obsahuje hutnú basovú linku a skvelé gitarové party, ktoré sú pracou amerického gitaristu Stievieho Raya Vaughana. 
„Let's Dance“ sa stala Bowieho najkomerčnejšou skladbou vôbec. Na prvý pohľad sa môže zdať, že v podobnom duchu sa nesie aj text piesne. Veta "„Let's dance for the fear tonight is all.“" (slov. "Tancujme, lebo sa bojím, že dnešná noc je všetkým.") však nie je v zhode s povrchnou interpretáciou textu ako obyčajnej tanečnej „vaty“. 
Pieseň sa stala klasickou súčasťou jeho koncertného repertoáru. Bowie ju spieval na turné Serious Moonlight (názov odvodený z textu „Let's Dance“) v roku 1983 a 1984, Glass Spider v roku 1987 a Sound + Vision Tour v roku 1990. V roku 2000 bola prerobená do úplne novej podoby pre všetky nasledujúce turné. 
Skladba sa stala prvým Bowieho hitom, ktorý dosiahol prvé miesto v hitparáde singlov na oboch brehoch Atlantického oceánu.
Video.
Videoklip k piesni režíroval Bowieho dlhoročný spolupracovník, režisér David Mallet. Videoklip bol natočený v Sydney v Austrálii. A zobrazuje boj páru aborigénov s výdobytkami západnej spoločnosti, zatiaľ čo Bowie hrá aj so svojou kapelou a pasívne sa prizerá.
China Girl

„China Girl“ je pieseň z albumu "Let's Dance" od Davida Bowieho, ktorá vyšla v roku 1983. Skladba bola pôvodne napísaná pre Iggyho Popa a jeho album "The Idiot" z roku 1977. Autorom textu je Pop, autorom hudby je Bowie. 
Producent Nile Rodgers urobil z temnej Popovej verzie o závislosti na heroíne (samotný Pop dlhé roky bojoval s touto závislosťou) nablýskaný tanečný hit o láske medzi čínskym dievčaťom a mužom z Európy, bez toho aby zmenil, čo i len slovo v texte. Túto prijateľnejšiu interpretáciu podporil aj bohatý videoklip Davida Malleta. 
Vo Veľkej Británii dosiahol singel druhé miesto singlového rebríčka, v USA dosiahol desiate miesto. Pieseň sa stala pravidelnou súčasťou Bowieho vystúpení v 80. rokoch, potom sa na istý čas vytratila a na koncertné pódiá sa vrátila až v roku 1999, počas turné k albumu hours...
Cradle of Filth

Cradle of Filth je anglická extrémne metalová skupina založená v roku 1991 v Suffolku. Hudobný štýl skupiny sa vyvinul z black metalu smerom k čistejšej a väčšmi „vyfabrikovanej“ spleti gotického metalu, symfonického black metalu a iných extrémnych metalových odnoží. Ich motívy textov a imidž sú silne inšpirované gotickou literatúrou, poéziou, mytológiou a horrorovými filmami.
Vatovec obrovský

Vatovec obrovský ("Langermannia gigantea") je jedlá huba z čeľade prášnicovité ("Lycoperdaceae").
Opis.
Vatovec je veľký 10–50 (90) cm v priemere, dosahuje hmotnosť až 4 kg, je okrúhly, bez hlúbika. Pokožka je hladká a na dotyk kožovitá. Farba je výrazne jasne biela za mlada, neskôr sa zmení na šedú až tmavo-hnedú. Vnútorná hmota je spočiatku rovnako biela a počas dospievania sa mení na olivovohnedú a práškovitú konzistenciu.
Táto huba sa považuje za najplodnejší organizmus na Zemi. Plodnica s hmotnosťou 4 kg obsahuje 1,5×1012 výtrusov.
Výskyt.
Vatovce rastú od júna do septembra prevažne na lúkach a lesných čistinkách, riedkych čistinkách lesov, v riedkych borovicových lesoch a skôr na suchých miestach. Charakteristické miesta sú mladé borovicové leso-čistinky, kde sa vatovce vyskytujú v rodinkách v kruhovom priestore s priemerom asi 10 m.
Príprava jedál.
Mladé plodnice majú výbornú chuť, hodia sa prevažne ako rezne.
Brilliant Adventure

"Brilliant Adventure" je deviata (inštrumentálna) skladba na albume Davida Bowieho hours..., ktorý vyšiel v roku 1999. Autorom hudby sú Bowie a jeho spolupracovník Reeves Gabrels. 
Táto skladba v mnohom pripomína Bowieho inštrumentálnu tvorbu s Brianom Enom na albumoch "Low" a "Heroes". Svojimi orientálnymi tónmi sa ponáša na skladbu „Moss Garden“.
New Angels of Promise

"New Angels of Promise" je ôsma pieseň z albumu Davida Bowieho hours... , ktorý vyšiel v roku 1999. Autorom textu je samotný Bowie; na skladaní hudby sa spolupodieľal Reeves Gabrels. 
Ako niektoré ďalšie skladby z album, aj „New Angels of Promise“ bola pôvodne napísaná pre počítačovú hru "Omikron: The Nomad Soul". Text v počítačovej hre je však troška odlišný od toho, ktorý sa nachádza na album. Pasáž "„suspicious minds“" je nahradená iba slovom "„omirkon“".
The Dreamers (pieseň)

The Dreamers je pieseň z albumu Davida Bowieho hours... , ktorý vyšiel v roku 1999. Autorom textu je samotný Bowie, na skladaní hudby sa spolupodieľal Reeves Gabrels. 
Ako niektoré ďalšie skladby z album, aj „The Dreamers“ bola pôvodne napísaná pre počítačovú hru "Omikron: The Nomad Soul".
Encyclopædia Britannica

Encyclopædia Britannica je najznámejšia veľká anglická všeobecná encyklopédia a jedna z najväčších tlačených encyklopédií na svete.
Prvé vydanie vyšlo v rokoch 1768 – 1771 v Edinburghu v Škótsku v troch zväzkoch ako výraz osvietenskej snahy obsiahnuť všetky ľudské vedomosti. Neobsahovala ešte biografické heslá.
V roku 1901 práva na vydávanie encyklopédie kúpili americkí podnikatelia Horace E. Hooper a Walter M. Jackson. V roku 1911 vyšlo prvýkrát naraz všetkých 29 zväzkov 11. vydania. Táto verzia je teraz voľným dielom (public domain) a čerpá z nej anglická Wikipédia. V roku 1920 práva kúpil obchodný dom Sears, Roebuck and Company v Chicagu. Britannica vychádza s americkým pravopisom. V roku 1929 vyšlo kompletne revidované 14. vydanie. V roku 1943 po zložitých rokovaniach venoval obchodný dom práva na encyklopédiu súkromnej University of Chicago, neskoršiemu centru monetarizmu.
Od roku 1974 vychádza tretia generácia encyklopédie Britannica – 15. vydanie. Je založená na ojedinelom prístupe, rozdelenie hesiel na stručné (Micropædia), podrobné (Macropædia) a štruktúrovaný register (Propædia). Investície dosiahli 32 miliónov dolárov, čo bolo dodnes asi najviac na vydanie nejakej knihy. V roku 1985 bolo 15. vydanie revidované a teraz obsahuje 32 zväzkov. Od 90. rokov vychádza Encyclopædia Britannica na CD.
Grécka gréckokatolícka cirkev

Grécka gréckokatolícka cirkev je jednou z východných katolíckych cirkví byzantského obradu (gréckokatolíckych cirkví). Je teda súčasťou Katolíckej cirkvi, uznáva za svoju hlavu rímskeho pápeža a jej vierouka je identická s rímskokatolíckou. Pri bohoslužbách však, podobne ako ostatné východné katolícke cirkvi, nepoužíva rímsky obrad, ale jeden z východných obradov. V prípade Gréckej gréckokatolíckej cirkvi je ním byzantský obrad vo svojej gréckej verzii, takmer identický s tým, v ktorom slávia bohoslužby grécke pravoslávne cirkvi (napr. Konštantínopolská pravoslávna cirkev, Cyperská pravoslávna cirkev, Pravoslávna cirkev Grécka) .
História.
Grécka gréckokatolícka cirkev vznikla vďaka činnosti katolíckych misionárov v 19. a 20. storočí medzi duchovenstvom a veriacimi gréckych pravoslávnych cirkví, najmä Konštantínopolskej pravoslávnej cirkvi. Podarilo sa vytvoriť niekoľko malých gréckokatolíckych komunít napr. v Istanbule, východnej Thrákii (dnes európska časť Turecka) i na území dnešného Grécka. Pre týchto veriacich vytvoril pápež sv. Pius X. v roku 1911 apoštolský exarchát so sídlom v Istanbule. Prvým apoštolským exarchom sa v roku 1911 stal biskup Isaisas Papadopulos. V rámci výmeny obyvateľstva medzi Gréckom a Tureckom po grécko-tureckej vojne začiatkom dvadsiatych rokov 20. storočia sa väčšina gréckych gréckokatolíckych veriacich vysťahovala z Turecka. Gréckokatolíci z Istanbulu sa usadili v Aténach a veriaci z východnej Thrákie v severogréckom meste Giannitsa, kde už predtým vznikla malá gréckokatolícka komunita. V roku 1932 sa exarchát rozdelil na dva nové apoštolské exarcháty: jeden v Grécku (so sídlom v Aténach) a druhý v Turecku (so sídlom v Istanbule). 
Počet členov a geografické rozšírenie.
V súčasnosti má Grécka gréckokatolícka cirkev 2 330 členov (2006). Väčšina z nich žije v Grécku (2300), najmä v Aténach. Mimo Atén existujú grécke gréckokatolícke komunity v severogréckej Giannitse a v Nea Makri blízko Atén. Gréckokatolícka kaplnka sa nachádza aj na ostrove Syros v Egejskom mori (Syros je najkatolíckejšou časťou Grécka - až 40% obyvateľov ostrova je rímskokatolíckeho vyznania). V Turecku žije len 30 gréckych gréckokatolíckych veriacich. 
Hierarchia.
Apoštolským exarchom katolíkov gréckeho obradu v Grécku so sídlom v Aténach je biskup Manuel Nin, OSB. Za exarchu bol menovaný 2. februára 2016, vysvätený na biskupa bol 15. apríla 2016 a úradu sa ujal 29. mája 2016. Jeho predchodcom bol Dimitrios Salachas (nar. 1939, zosn. 2023), ktorého do funkcie exarchu vymenoval 23. apríla 2008 pápež Benedikt XVI. Za biskupa bol vysvätený 24. mája 2008. Na čele apoštolského exarchátu v Aténach nahradil biskupa Anargyrosa Printezisa (1937 - 2012), ktorý ho viedol v rokoch 1975 - 2008. V pastorácii mu pomáha niekoľko kňazov. V rámci exarchátu fungujú 3 gréckokatolícke farnosti.
Apoštolský exarchát v Turecku je nielen bez exarchu, ale jeho 30 veriacich nemá k dispozícii ani kňaza.
Within the Realm of a Dying Sun

Within the Realm of a Dying Sun je tretí album nahraný duom Dead Can Dance, Lisa Gerrard a Brendan Perry, v roku 1987. 
Fotografia na obale tohto albumu je z Paríža, cintorína Cimetière du Père-Lachaise. Ide o hrobku politika Raspaila. Text skladby „Anywhere Out of the World“ sa veľmi podobá na Baudelaireovu poému s rovnakým názvom.
"„Myslím, že vzťah medzi nimi a Johnom Riversom mal svoj vrchol na tejto nahrávke. Je to asi môj najobľúbenejší album od nich,“" hovorí Ivo Watts-Russel, zakladateľ 4AD. "„Ich cesta rozdeliť album – jedna strana Lisa, jedna strana Brendan, bolo niečo čo neurobil nikto predtým a ani potom. Bolo to spojenie produkcie Johna Riversa a Dead Can Dance, a to posunulo všetko do nového sveta – nič iné neznie podobne.“"
"„…uvedomili sme si, že sme limitovaní našim hudobným videním, hlavnú úlohu hrali gitara, basgitara a bicie. Tieto nástroje neboli vhodné na vyjadrenie mnohých vecí, ktoré sme počuli. Tak sme sa učili klasickú teóriu, najmä barokové štruktúry zamerané na kontrapunkt, a rozhodli sme sa, že budeme pracovať vo formách klasického štýlu, používať klasické nástroje, s pomocou samplerov, počítačov a niekoľkých kníh o tom ako pri tom uspieť.“"
Križiak

Križiak môže byť:
Orientálna ortodoxná cirkev

Orientálna ortodoxná cirkev alebo Orientálna pravoslávna cirkev (iné názvy: pozri nižšie) je:
Iné názvy.
Synonymá sú: 
Orientálne ortodoxné cirkvi v užšom zmysle.
Je to skupina šiestich východných kresťanských cirkví, ktoré sa navzájom uznávajú a tvoria eucharistické spoločenstvo (podobne ako 14 autokefálnych pravoslávnych cirkví). Na rozdiel od Katolíckej cirkvi nemajú spoločnú hlavu. Sú v zásade rovnoprávne. Pokiaľ ide o vierouku, uznávajú len prvé tri všeobecné koncily (Prvý nicejský, Prvý carihradský a efezský). Označovanie orientálnych ortodoxných cirkví za monofyzitské (t. j. uznávajúce len božskú prirodzenosť Ježiša Krista a popierajúce Jeho ľudskú prirodzenosť) je však nesprávne a tieto cirkvi ho odmietajú. Vhodnejší termín na označenie ich christológie je miafyzitizmus. Všetky orientálne ortodoxné cirkvi sú aktívne v ekumenickom hnutí a sú členmi Svetovej rady cirkví. Pokiaľ ide o liturgiu, používajú niekoľko typov obradov (pozri nižšie). Všetky cirkvi sú patriarchálne, teda na ich čele stoja patriarchovia (niektorí z nich majú titul katolikos).
Vznik.
Koptská ortodoxná cirkev a Sýrska antiochijská ortodoxná cirkev sa sformovali z duchovenstva a veriacich alexandrijského (Koptská ortodoxná cirkev) a antiochijského (Sýrska antiochijská ortodoxná cirkev) patriarchátu, ktorí odmietli závery štvrtého všeobecného cirkevného koncilu v Chalkedone (451 po Kr.). 
V 6. storočí po Kr. sa k nim pridala Arménska apoštolská cirkev. Etiópska ortodoxná cirkev bola od svojho vzniku (4. storočie po Kr.) podriadená alexandrijskému patriarchátu a po vytvorení Koptskej ortodoxnej cirkvi sa stala jej súčasťou. Napriek tomu, že sa Etiópska ortodoxná cirkev v priebehu mnohých stáročí svojich dejín vyvíjala do značnej miery samostatne, nezávislosť od Koptskej ortodoxnej cirkvi dosiahla až v päťdesiatych rokoch 20. storočia. Od Etiópskej ortodoxnej cirkvi sa po osamostatnení Eritrey v deväťdesiatych rokoch 20. storočia oddelila Eritrejská ortodoxná cirkev, čo obe cirkvi potvrdili dohodou.
Malankarská ortodoxná cirkev vznikla v roku 1912 osamostatnením sa časti duchovenstva a veriacich od Sýrskej antiochijskej ortodoxnej cirkvi v južnej Indii (v dnešnom indickom štáte Kérala).
Danzig 4

Danzig 4 (niekedy nazývaný Danzig IV alebo Danzig 4p) je štvrtý radový album americkej skupiny Danzig. Vyšiel v roku 1994. 
Oproti svojmu predchádzajúcemu agresívnemu albumu "" je jemnejší, viac baladový. Pokračuje v trende stále väčšiho vplyvu industriálneho rocku, čo je badať najmä na pesničkách „Cantspeak“ a „Sadistikal“. Zvuk gitár pripomína viac prvé dva albumy. Glenn Danzig album obohatil o nové vokálne techniky, pričom na rozdiel od a , ani najkrkolomnejšie pasáže neznejú agresívne.
Jozef Vengloš

Doc. PhDr. Jozef Vengloš (* 18. február 1936, Ružomberok† 26. január 2021) bol slovenský futbalista a futbalový tréner.
Hráčska kariéra.
Jazykové znalosti: angličtina, ruština, portugalčina.
Trénerská kariéra.
Projekt č. 1. – 7: Anglicko, Taliansko, Škótsko, ZSSR, Švajčiarsko, Nemecko, Austrália, Nový Zéland
Malta, Cyprus, Irak, Bermudy, Maurícius, Južná Kórea, Malawi, Čína, Nepál, Bangladéš, Thajsko, Malajzia, Holandsko
Cirkev bratská v Slovenskej republike

Cirkev bratská (CB) je štátom uznávaná cirkev, ktorá patrí k malým protestantským cirkvám vyznávačského (evanjelikálneho) typu, ktorá vznikla r. 1882 na území Čiech v Rakúsko-Uhorsku. Na územie Slovenska sa dostala začiatkom 20. storočia, keď sa sformovali prvé zbory v Prešove (1923) a v Bratislave (1926). Počas Prvej Slovenskej republiky bola zakázaná, v čase vlády komunizmu bola pod prísnym dohľadom.
V súčasnosti pôsobí na Slovensku samostatne, rovnako ako pôsobí v Česku. Pri sčítaní v roku 2021 sa k nej prihlásilo na Slovensku 3 440 veriacich. Je členom Ekumenickej rady cirkví na Slovensku.
Cirkev bratská na Slovensku.
Organizácia.
Základným spoločenstvom Cirkvi bratskej je zbor. Na Slovensku pôsobí v súčasnosti 22 zborov. Zbory sa riadia spoločnou Ústavou, Vyznaním a Vnútro-cirkevným poriadkom a okrem toho uzneseniami cirkevnej konferencie. Činnosť zborov koordinuje a reprezentuje Rada Cirkvi bratskej. Cirkev bratská je zriaďovateľom základných škôl Narnia v Bratislave, Banskej Bystrici, Pezinku a Trnave a dvoch stredných škôl v Bratislave; Bilingválneho gymnázia C. S. Lewisa a Lýcea C.S.Lewisa .
Celocirkevnú pôsobnosť má spevokol Eben-Ezer.
Predstavitelia.
Súčasným predsedom Rady CB je Mgr. Milan Mitana. Medzi jej známejších členov patrí tiež Štefan Markuš, Daniel Pastirčák a Štefan Hríb.
Izidor Mautner

Izidor Mautner (* 7. október 1852, Náchod – † 13. apríl 1930, Viedeň) bol zakladateľ textilného podniku v Rybárpoli, ktorý sa do roku 1914 stal jedným z najväčších podnikov v bavlnárskom priemysle.
Isidor Mautner bol druhý z deviatich detí textilného podnikateľa Isaaca Mautnera a jeho manželky Julie rodenej Rosenfeld (18231907). V roku 1867 nastúpil do textilnej spoločnosti svojho otca založenej v roku 1848. Po tom, čo v tom istom roku vo Viedni založil obchod s tovarom "Isaac Mautner &amp; Co.", sa Isidor v roku 1873 presťahoval do Viedne, aby zachránil firmu po páde viedenského akciového trhu. Po úspešnej konsolidácii sa stal 1. januára 1874 akcionárom v spoločnosti "Isaac Mautner &amp; Sohn".
Dňa 14. marca 1876 sa Isidor Mautner oženil s Jenny Neumannovou, dcérou bohatého viedenského obchodníka s hodvábom. S pomocou svojho vena v tom istom roku zakúpil podnik na mechanické tkanie v severočeskom Schumburgu (Šumburk nad Desnou), ktorý bol založený roku 1868 bratmi Perutzovými z Prahy. Ďalšia strojárska továreň bola postavená v roku 1881 v Náchode. V Trattenbachu v Dolnom Rakúsku, ktorá bola v roku 1896 premenená na tretiu strojársku spoločnosť, bola v roku 1893 získaná drevospracujúca predajňa.
Paralelne s otcovským spoločným podnikom postavil Isidor Mautner vlastnú textilnú spoločnosť. V roku 1878 založil spoločnosť "Baumwoll- und Leinenlieferungs-Gesellschaft für die k. k. Landwehr von Mautner &amp; Consorten" s obchodnými pobočkami v Prahe, Budapešti a Terste, ako aj "Konfektionsanstalt" vo Viedni. V roku 1882 otvoril Isidor Mautner v Náchode spolu so svojimi dvoma švagrmi "Baumwollspinnerei Waerndorfer–Benedikt–Mautner", ktorú viedol od roku 1907 sám.
Isidor Mautner mal veľký úspech so založením akciovej spoločnosti "Uhorský textilný priemysel" ("Magyar Textilipar R.T."), ktorý v roku 1894 zriadil tri tkáčske mlyny, tri zvlákňovacie mlyny a niekoľko závodov na spracovanie textilu v blízkosti mesta Ružomberok. Prostredníctvom príkladných sociálnych inštitúcií sa Isidorovi Mautnerovi podarilo ukončiť počiatočnú fluktuáciu pracovnej sily, ktorá vážne ohrozila úspech spoločnosti.
Vladivostok

Vladivostok je mesto na ruskom Ďalekom východe a administratívne centrum Prímorského kraja v blízkosti hraníc s Čínou a Severnou Kóreou. Je jedným z najjužnejších miest Ruska (podobnú zemepisnú šírku majú napr. Groznyj, Machačkala, Vladikavkaz, Naľčik). Končí tu Transsibírska magistrála, a domovskú základňu tu má Tichomorská flotila.
Časové pásmo.
Vladivostok, ako aj celý Prímorský kraj sa nachádza v časovom pásme, označenom v medzinárodnom štandarde ako "Vladivostok time zone" (VLAT/VLAST). Posun oproti UTC predstavuje +10 hodín (VLAT) resp. +11 hodín (VLAST, letný čas). Voči hlavnému mestu Ruska Moskve je časový posun +7 hodín (označenie v Rusku ako MSK+7). Vladivostocký čas sa odlišuje od pásmového času o jednu hodinu, tak ako sa na teritóriu federácie uplatňuje dekrétny čas. 
Doprava.
Dôležitý dopravný uzol (Transsibírska magistrála), morský prístav. Medzinárodné letisko Vladivostok (kód IATA: VVO) vzdialený od mesta severne. Federálna trasa M60 "Ussuri" spája mesto s hlavným mestom Chabarovského kraja Chabarovskom.
Mestskú dopravu zabezpečujú: autobusy, trolejbusy, električky, linkové taxíky, pozemná lanovka. Vzdialené časti mesta su obsluhované prímestskou železnicou, ostrovné časti a časti vzdialené od centra motorovými člnmi a rýchloloďami. V posledných rokoch existencie ZSSR bola v meste pripravená výstavba metra. V súčasnosti tieto plány boli zavrhnuté.
V roku 2012 bol v meste dokončený najdlhší visutý most na svete most na ostrov Russkij.
Primér

Primér môže byť:
Primér alebo primer môže byť:
Primer môže byť aj:
Ur (kontinent)

Ur je názov prvého známeho kontinentu, ktorý sa sformoval pravdepodobne pred 3 miliardami rokov v eóne archaikum. Asi pred 1 miliardou rokov sa spojil s ďalšími dvoma kontinentmi Nenou a Atlantikou do veľkého kontinentu Rodinia.
Kontinent bol zložený z častí, ktoré dnes tvoria Afriku, Austráliu, Indický subkontinent a ostrov Madagaskar. Predpokladá sa, že to bol jediný kontinent na Zemi a nedosahoval ani veľkosť dnešnej Austrálie.
Saloninus

Publius Licinius Cornelius Saloninus Valerianus (* † 260 po Kr.) bol prostredným synom rímskeho cisára Galliena (253 – 268) a jeho manželky Iulie Cornelie Saloniny.
O živote Licinia Salonina do roku 258, kedy ho jeho otec dal po predčasnej smrti Valeriana Mladšieho vyhlásiť za "Caesara" (spoluvladára), nie sú známe žiadne podrobnosti. Nevie sa ani, aký starý bol v roku 258 – podľa portrétov na minciach bol však buď neplnoletý, alebo na prahu plnoletosti. Jeho cisárske meno bolo alebo .
Keď cisár Gallienus opustil asi roku 259 Porýnie, aby bránil Itáliu pred Alamanmi, zostal Saloninus pod dohľadom svojho poručníka Albana (Silvana) v Colonii Agrippine (dnes Kolín nad Rýnom), kde ho vojaci vyhlásili pod dojmom Postumovej vzbury roku 260 za "Augusta", plnoprávneho cisára (). Postumus ho dal spolu s Albanom po svojom víťazstve popraviť.
Marius (uzurpátor)

Marius alebo Marcus Aurelius Marius bol uzurpátor rímskeho trónu, ktorý spravoval v letných mesiacoch roku 269 Galiu, Britániu a časť Hispánie. Dátum narodenia a bližšie biografické údaje o jeho osobe sú neznáme.
Marius bol nástupcom prvého galského uzurpátora Postuma, ktorého v máji alebo v júni 269 zavraždili v Mohuči (Mogontiaku) vojaci. Bol vraj pôvodom kováč a na tróne sa udržal len niekoľko mesiacov, kým nebol za nejasných okolností zabitý. Či sa stal obeťou osobnej pomsty, ako tvrdia niektoré pramene, je sporné, jeho vražda skôr súvisela s vrtkavými náladami vojakov. Správy antických autorov, že vládol len tri dni, sú celkom iste nesprávne, pretože stihol dať vyraziť veľké množstvo mincí. Po jeho smrti prevzal moc v Galii Victorinus.
Oáza

Oáza (z gr. ὄασις) je izolovaná oblasť vegetácie v púšti, obyčajne obklopujúca prameň alebo iný vodný zdroj.
Poloha oáz bola strategicky dôležitá pre obchod a dopravu v púštnych oblastiach. Karavány si museli v oázach dopĺňať zásoby vody a potravín. Z tohto dôvodu mala politická alebo vojenská kontrola oáz kľúčový význam ovládnutie obchodu na danej ceste. Napríklad oázy Awjila, Ghadames a Kufra, nachádzajúce sa v Líbyi boli dôležitými obchodnými centrami severojužných a východo-západných ciest v saharskej púšti.
Victorinus

Victorinus alebo Marcus Piavonius Victorinus (vládol 269 – 271) bol uzurpátor rímskeho trónu, ktorý spravoval Galiu a Britániu po zavraždení svojich predchodcov Postuma a Maria. 
Victorinus pochádzal z bohatej galorímskej rodiny a za Postumovej vlády urobil rýchlu kariéru, ktorej vrcholom bol konzulát, ktorý zastával spoločne s Postumom (roku 267 alebo 268). Keď jeho dobrodinca zabili na jar 269 vojaci a nový vládca Marius skončil onedlho rovnako, prijal Victorinus v lete alebo na jeseň cisársky titul. Uznala ho síce Galia aj Británia, ale Hispánia, zrejme pod dojmom energickej politiky cisára Claudia II., od „galskej ríše“ odpadla. Aby zamedzil odstredivým tendenciám, ktoré sa začali prejavovať dokonca aj v Galii, nariadil Victorinus útok na odbojné mesto Augustodunum a dal ho po dlhom obliehaní vyplieniť. O jeho ďalších opatreniach nie je dostatok správ, vieme len, že v rokoch 270 – 271 zastával svoj druhý konzulát. Na jar roku 271 Victorina čakal zvyčajný osud uzurpátorov, dýka vraha. Jeho matka Victoria dosadila na trón posledného galského cisára Tetrika, ktorý dal Victorina konzekrovať – .
Tetricus

Tetricus alebo Gaius Pius Esuvius Tetricus bol uzurpátor rímskeho trónu, ktorý spravoval v rokoch 271 – 274 Galiu a Britániu. Dátum jeho narodenia je neznámy, z členov jeho rodiny sa v prameňoch uvádza iba syn Tetricus Mladší.
Tetricus bol posledným vládcom takzvaného Galského cisárstva, krátkodobého štátneho útvaru na pôde impéria, ktorý vznikol v súvislosti so zajatím cisára Valeriána Peržanmi (260) a následným oslabením centrálnej vlády. Podľa kronikárov pochádzal Tetricus z urodzenej galorímskej rodiny, bol členom senátu a za uzurpátora Victorina (269 – 271) spravoval ako miestodržiteľ Akvitániu.
Cisárom sa Tetricus stal roku 271 v Burdigale (Bordeaux), krátko po zavraždení svojho predchodcu Victorina. Zásluhu na tom mala predovšetkým Victoria, jeho príbuzná a zároveň Victorinova matka, ktorá podplatila vojakov, aby Tetrika akceptovali ako vladára.
Situácia v Galii bola pre Tetrika od začiatku málo povzbudivá. Miestodržiteľ provincie Belgiky Faustinus proti nemu podpichoval vojakov a v Ríme vládol jeden z najenergickejších cisárov vôbec – Lucius Domitius Aurelianus, o ktorom sa dalo predpokladať, že sa bude usilovať pripojiť znovu odpadnuté provincie k impériu. Táto hrozba sa ešte zvýšila po roku 272, keď Aurelianus porazil palmýrsku kráľovnú Zenobiu a podmanil si všetky východné dŕžavy svojich predchodcov.
Hoci sa Tetricus na Aurelianov vpád starostlivo pripravoval a už roku 273 vymenoval svojho syna za caesara, nakoniec k bojom prakticky nedošlo. Keď Aurelianus v lete roku 274 vtrhol do Galie, zradil Tetricus nečakane svojich vojakov, prešiel na cisárovu stranu a spolu so Zenobiou sa viedol na jeseň v triumfálnom sprievode. Cisár mu nielen daroval život, ale ustanovil ho aj za correctora Lukánie.
Tetricus zomrel nevedno kedy vo vysokom veku.
Laelianus

Laelianus alebo Ulpius Cornelius Laelianus bol uzurpátor rímskeho trónu, ktorý sa v máji alebo v júni 269 vzbúril proti „galskému“ cisárovi Postumovi v Porýni. Antickí autori často používajú chybný tvar jeho mena (Lollianus alebo Lucius Aelianus), správny prepis dosvedčujú mince.
Laelianus je jednou z najmenej známych postáv rímskych dejín. Nevie sa nič o jeho pôvode a kariére, len sa špekuluje, že v čase svojej cisárskej proklamácie bol legátom XXII. légie v Mogontiaku (Mohuč) alebo miestodržiteľom provincie Horná Germánia. V každom prípade bola jeho revolta proti Postumovi rýchlo potlačená a on sám počas nej zahynul (buď ešte za Postumovej vlády, alebo až za Victorina).
Quietus

Quietus alebo Titus Fulvius Iunius Quietus (* † 261) bol uzurpátor rímskeho trónu, ktorý ovládal spolu so svojim bratom Macrianom v rokoch 260 – 261 východné provincie impéria. Jeho otcom bol správca vojenskej pokladne a dozorca nad zásobovaním Fulvius Macrianus, matkino meno je neznáme. 
Quieta a Macriana dal vyhlásiť za cisárov asi v septembri 260 ich otec. Chcel tak využiť mocenské vákuum, ktoré vzniklo po zajatí cisára Valeriána Peržanmi. Pretože obaja uzurpátori boli ešte veľmi mladí, fakticky za nich vládol tandem Macrianus Starší – Ballista (prefekt pretoriánov). Quietus a jeho brat boli v podstate len nastrčenými figúrkami.
Potom, ako Macrianus Starší a Mladší odtiahli v roku 261 na Západ proti cisárovi Gallienovi, zostal Quietus na Východe a pod Ballistovým dozorom spravoval tamojšie provincie. Na jeseň toho roku, keď už bolo jasné, že macrianovské ťaženie proti Gallienovi stroskotalo, vtrhol palmýrsky knieža Odaenathus ku Quietovmu sídelnému mestu Emese a vyzval posádku, aby sa vzdala. Jeho príkaz najprv odmietli, neskôr však Quieta zavraždili samotní Emesania.
Križiak (kľukový mechanizmus)

Križiak je súčasť úplného kľukového mechanizmu. Je to kĺbové spojenie piestnej tyče a ojnice, posuvne uložené vo vedení s osou pohybu totožnou s osou pohybu piesta.
Križiak sa v kľukovom mechanizme používa z dvoch dôvodov:
Použitie.
Križiaky sa najčastejšie používajú:
Regalianus

Regalianus bol uzurpátor rímskeho trónu, ktorý sa asi v lete roku 260 vzbúril proti cisárovi Gallienovi v Illyriku, krátko po potlačení Ingenuovej revolty. O jeho pôvode a funkcii sa nič nevie, známe je len meno jeho manželky Dryantilly.
Podobne ako v prípade Ingenua bola Regalianova vzbura veľmi rýchlo Gallienom potlačená, uzurpátor však stihol v Carnunte vyraziť emisiu vlastných mincí (legenda ).
Mariner 5

Mariner 5 bola kozmická sonda programu Mariner, ktorá vykonala kompletné experimenty na atmosfére planéty Venuša. Štartovala 14. júna 1967 pomocou rakety Atlas Agena D 2L z kozmického strediska Cape Canaveral.
Mussius Aemilianus

Lucius Mussius Aemilianus (* † 261 alebo 262) bol v rokoch 259 – 261 rímskym prefektom Egypta a snáď aj krátkodobým uzurpátorom roku 261/262. Jeho jazdecká kariéra je podrobne opísaná v nápise CIL VI 1624. 
Aemilianus, ktorého Eusebios z Kaisareie označuje za horlivého prenasledovateľa kresťanov, odpadol v septembri 260 od cisára Galliena, uznal za vladárov uzurpátorov Macriana a Quieta a dal pre nich v Alexandrii raziť mince. Roku 261, kedy bola macrianovská revolta potlačená, sa pravdepodobne sám usiloval získať cisársky titul. Porazil ho Gallienov vojvodca Aurelius Theodot, ktorý Mussia Aemiliana poslal v okovách cisárovi a vo väzení ho zahrdúsili.
Under Pressure

 
„Under Pressure“ skladba Davida Bowieho a hudobnej skupiny Queen. Autorom textu a hudby sú Bowie, Freddie Mercury, Roger Taylor, John Deacon a Brian May. Pieseň vyšla v roku 1981 ako singel.
V roku 1981 nahrával Bowie vo švajčiarskom Montreux s Giorgiom Moroderom pieseň „Cat People (Putting Out Fire)“ pre rovnomenný film. Vo vedľajšom štúdiu nahrávala britská skupina Queen svoj album "Hot Space". Nápad skúsiť spoločné nahrávanie vznikol veľmi spontánne. Producent albumu "Hot Space", David Richards, ktorý spolupracoval s Bowiem už na albume "Heroes" opísal nahrávanie v štúdiu ako "„absolútne šialenstvo“". V skladbe sa mieša to najlepšie z Bowieho a Queenu. 
Finálny mix bol dokončený v New Yorku a názory boli zmiešané. Roger Taylor považuje „Under Pressure“ za jednu z najlepších pesničiek, ktoré kedy nahrali. Inciatíva k vydaniu singlu vyšla predovšetkým zo strany nahrávacej spoločnosti EMI, ktorá v „Under Pressure“ videla obrovský hit a taktiež aj zodpovedajúce finančné zisky. EMI mali pravdu „Under Pressure“ sa v prvom týždni dostala na ôsme miesto v singlovom rebríčku, o týždeň však už bola prvá. V USA sa dostala na 26. miesto. 
„Under Pressure“ sa stala pravidelnou súčasťou koncertného repertoáru Queen. Bowie sa k nej prvýkrát vrátil až v roku 1992, keď ju zaspieval ako duet s Annie Lennox, členkou skupiny Eurythmics, na koncerte "The Freddie Mercury Tribute Concert". Od roku 1995 Bowie hral „Under Pressure“ prakticky na každom turné, pričom jeho basgitaristka Gail-Ann Dorsey spievala Mercuryho part.
Video.
Žiadna zo zúčastnených strán sa veľmi nehrnula propagovať nový singel, napriek jeho jasným hitovým ambíciám. Réžiou videoklipu bol poverený Bowieho dvorný režisér David Mallet. Mallet vytvoril koláž z nemých filmov (vo videoklipe sa objaví Greta Garbo, John Gilbert a zábery z filmu "Nosferatu".) a spravodajských záberov masovej nezamestnanosti počas hospodárskej krízy, deštrukcie starých budov a chudoby. 
Videoklip bol zakázaný britskou vysielacou spoločnosťou BBC, pretože okrem iného sa v ňom nachádzali aj zábery bombového útoku Írskej republikánskej armády v Belfaste. Napriek tomu, že Veľká Británia prišla o videoklip, singlu to nezabránilo v tom, aby sa stal hitom.
Macrianus Minor

Macrianus Minor alebo Titus Fulvius Iunius Macrianus (* † 261) bol uzurpátor rímskeho trónu, ktorý ovládal spolu so svojim bratom Quietom v rokoch 260 – 261 východné provincie impéria. Jeho otcom bol správca vojenskej pokladne a dozorca nad zásobovaním Fulvius Macrianus, meno matky je neznáme. 
Macrianovská uzurpácia súvisela so zajatím cisára Valeriána Peržanmi (jún 260) a následným bezvládím na východe rímskej ríše (Valeriánov syn Gallienus sa zdržiaval v tom čase na západe). Revoltu zorganizoval asi v septembri 260 Macrianov rovnomenný otec po dohode s veliteľom Ballistom (Callistom), ktorému sľúbili hodnosť prefekta pretoriánov. Macrianus sám ani jeho brat Quietus politiku príliš neovplyvňovali, obaja boli ešte veľmi mladí. Ich otec potom cisársku hodnosť neprijal, pretože bol ochrnutý na jednu nohu (podľa predstáv súčasníkov mal byť cisár fyzicky zdravý).
Roku 261 sa Macrianus a jeho otec vypravili na Západ proti cisárovi Gallienovi, aby si vynútili uznanie svojej vlády. Quietus zostal na Východe. Bitka, ktorá sa odohrala kdesi v Illyriku s Gallienovými vojvodcami Aureolom a Domitianom skončila katastrofálnou porážkou oboch Macrianov a ich smrťou.
Bijektívne zobrazenie

Bijektívne zobrazenie je zobrazenie, ktoré je súčasne prosté (injektívne) i surjektívne. Bijektívne zobrazenie priraďuje každému prvku z východiskovej množiny práve jeden prvok z cieľovej množiny a na každý prvok cieľovej množiny sa zobrazuje jeden prvok východiskovej množiny. Takéto zobrazenie sa označuje i ako bijekcia, bijektívna funkcia alebo vzájomne jednoznačné zobrazenie.
Príklady.
Nech je zobrazenie f: R → R definované ako: f(x) = 2x + 1. Toto zobrazenie je bijektívne, pretože pre každé reálne číslo y možno získať y = 2x + 1 a tak získať práve jedno x = (y − 1)/2.
Na druhej strane, zobrazenie g: R → R definované ako g(x) = x2 "nie je" bijektívne, a to z dvoch dôvodov:
Ktorákoľvek z týhto skutočností je dostatočná na dokázanie, že g nie je bijektívne.
Life on Mars?

Life on Mars? je pieseň Davida Bowieho z jeho albumu "Hunky Dory" (1971) a v roku 1973 vydaná ako singel. Na nahrávaní sa podielal aj známy pianista Rick Wakeman, neskôr člen skupiny Yes.
Pieseň ma svoje korene v období, keď RCA požiadala Bowieho aby napísal anglický text ku francúzskej skladbe „Comme d'Habitude“, tak vznikla skladba „Even a Fool Learns To Love“. Nekoniec však práva k sladbe kúpil kanadský skladateľ Paul Anka a prepísal ju do angličtiny pod názvom „My Way“. „My Way“ sa stala jednou z najznámejších skladieb Franka Sinatru. Bowieho verzia nebola nikdy nahratá, ani vydaná. „Life on Mars?“ bola Bowieho odpoveďou na túto „prehru“. 
„Life on Mars?“ bola vydaná ako singel až dva roky po svojom materskom albume "Hunky Dory", v júni 1973. Pieseň bola mnohými kritikmi označovaná za jednu z Bowieho najlepších a rádiá ju veľmi často hrávali. Singel to dotiahol až na tretie miesto britskej hitparády a ostal v rebríčku ďalších 13 týždňov. 
Video.
Fotograf a režisér Mick Rock natočil veľmi jednoduché, ale zároveň veľmi nápadité video. Bowie so svojim klasickým červeným učesom, výrazným modrým líčením, oblečený v modrom obleku zaspieval pieseň na bielom pozadí. Videoklip sa stal súčaťou koncertnej projekcie na Bowieho turné v roku 1990.
Gorlice (Vyšehrad)

Gorlice je obrovská miestnosť na hrade Vyšehrad, ktorá v súčasnosti slúži ako galéria originálov sôch, ktoré pôvodne stávali na Karlovom moste.
Rozloha tohto sálu je 330 m², nachádza sa v podzemných priestoroch hradu a v minulosti slúžila ako miestnosť na zhromaždenie vojska. Prístup do tejto miestnosti zabezpečujú podzemné chodby – kasematy – ktoré v dĺžke niekoľko sto metrov postavili v roku 1742 francúzske vojsko a pruská a rakúska armáda ich časom ešte zdokonalila. Výška chodieb je asi 2 metre a šírka 1,5 metra.
Kampa

Kampa je umelý ostrov, ktorý leží v Prahe v rieke Vltava, neďaleko Malostranského nábrežia v mestskej časti Malá Strana, Praha 1. Rozloha ostrova je 5,2 ha. 
Opis.
Kampa je ostrov, ktorý oddeľuje od Malej Strany vodné rameno Čertovka (od roku 1585, kedy bola umelo vytvorená, sa jej hovorilo "Rožmberská" podľa Viléma z Rožmberku, ktorý tu vlastnil pozemky; meno "Čertovka" dostala až na konci 19. storočia podľa domu "U sedmi čertů"), a od Smíchova ju oddeľuje ulica Říční. Ostrov nadobudol pevné brehy až po roku 1600. 
Severná časť Kampy je zastavaná obytnými domami a vedie cez ňu Karlov most, južná časť ostrova má parkovú úpravu. Podľa rebríčka cestovateľského portálu VirtualTourist je to „druhý najkrajší mestský ostrov sveta“.
Dejiny.
Najstaršie zmienky o Kampe sú z roku 1169 a nachádzajú sa v zakladacej listine kostola Maltézskeho rádu z obdobia českého kráľa Vladislava II. Pôvodne sa tomuto miestu hovorilo len "Ostrov", názov "Kampa" získalo až v roku 1770. Pôvod názvu je dodnes neznámy, niekedy sa odvodzuje od mena jedného z vlastníkov domu na tomto ostrove, Tychona Gansgeba z Kampy, ktorý býval na Ostrove – Kampe v 17. storočí, inokedy z latinského slova "campus" – pole, planina, alebo z českého slova "zákampí" – tienisté miesto. 
V minulosti tu boli najmä záhrady a už v 14. storočí sa tu nachádzali mlyny, ktoré sa od 15. storočia nazývajú "Sovovy" (alebo tiež neskôr známe ako "Odkolkovské"). Domy tu začali vyrastať až v 16. storočí, zrejme vďaka rozširujúcej sa stavebnej činnosti na Malej Strane. Ako prvé tu vyrástli mlyny s mlynskými záhradami, neskôr šľachtické záhrady. Dnes tu ešte stále môžeme nájsť pôvodné záhrady alebo pripomienky na ne, napr. "Michnovská záhrada" (bola súčasťou Michnovského paláca na Újezde), "Odkolkovská záhrada" (primknutá k Sovovým mlynom, ktoré v 19. storočí vlastnila pekárenská rodina Odkolkových), hneď vedľa nej je "Kaiserštejnská záhrada" (tiahne sa okolo dnešného Lichtenštejnského paláca až k domčeku J. Dobrovského), ktorá bola preslávená svojimi záhonmi karafiátov, a za ňou tiež "Nostická záhrada", založená v roku 1765 vedľa Nostického paláca. Dnešné kampské sady s rozlohou vznikli spojením týchto záhrad. V 50. rokoch boli odstránené múry a ploty jednotlivých záhrad a urovnaný terén, z pôvodných zanedbaných porastov zostali len niektoré významné stromy. Do dnešnej podoby bol park Kampa upravený v rokoch 1947 – 1948.
Fame (pieseň)

Fame je pieseň Davida Bowieho z jeho albumu "Young Americans" z roku 1975, neskôr vydaná ako singel. Spoluautormi sú gitarista Carlos Alomar a bývalý člen skupiny The Beatles, John Lennon.
Liska (prítok Žitavy)

Liska je vodný tok na Podunajskej nížine, na území okresov Levice a Nové Zámky. Má dĺžku a je to ľavostranný prítok Žitavy.
Pramení v Podunajskej pahorkatine, v podcelku Hronská pahorkatina, v časti Bešianska pahorkatina, na katastrálnom území obce Tehla, v nadmorskej výške cca 
Sprvu tečie juhozápadným smerom okrajom obce Tehla, kde priberá sprava krátky prítok a v blízkosti susednej obce Lula ďalší pravostranný prítok. Stáča sa a tečie na juh, priberá krátky ľavostranný prítok z Krásnej doliny a napája Nový rybník. Pod hrádzou rozširuje svoje koryto a neskôr priberá Bešiansky potok zľava ().
Následne sa stáča najprv na juhozápad, vteká na územie obce Podhájska, potom na západ. Z pravej strany priberá Trávnický potok, ďalej Radavský kanál a preteká okrajom obce Radava. Pokračuje cez Hul, križuje koryto Chrenovky a vzápätí ústi do Žitavy v katastrálnom území tejto obce.
Podlužianka

Podlužianka je vodný tok na území okresu Levice, je to pravostranný prítok Sikenice s dĺžkou , je tokom V. rádu.
Prameň.
Pramení v Štiavnických vrchoch na západnom úpätí Ostrého vrchu () v nadmorskej výške cca 
Opis toku.
Na krátkom úseku tečie najprv na juh až k horárni Žuhračka, kde sa stáča na juhozápad. Preteká cez Soviu dolinu, sprava priberá významnejší prítok spod Priesila () a ďalej občasný tok () spod Varty () taktiež sprava. Koryto sa stáča na juh a opúšťa Štiavnické vrchy.
Následne vteká do Podunajskej pahorkatiny, do podcelku Ipeľská pahorkatina, preteká vinohradníckou oblasťou a následne obcou Nová Dedina. Za obcou sa prudko stáča na západ, zľava priberá Gondovský potok () a vstupuje na územie obce Podlužany, kde sa opäť stáča na juh. Z pravej strany priberá najprv Čajkovský potok a vzápätí z tej istej strany aj Rybnícky potok.
Potom preteká územím mesta Levice, kde sa križuje s korytom Pereca, vytvára niekoľko zákrut a priberá pravostranný kanál z oblasti Márklyho majera. Za osadou Géňa najprv sprava priberá Starotekovský kanál a následne sa koryto Podlužianky vetví na dve ramená. Pravostranné rameno je novým zregulovaným korytom, ktoré tečie juhozápadným smerom a ústi do Hrona pri obci Vyšné nad Hronom.
Druhé, pôvodné rameno, nazývané aj Stará Podlužianka, pokračuje na juhovýchod. Výrazne sa ohýba, vytvára meandre až k obci Starý Hrádok. Za obcou ďalej tečie vzpriameným korytom až k mostu ponad štátnu cestu I/75 neďaleko obce Jur nad Hronom a opätovne meandruje. Na katastrálnom území obce Šarovce ústi v nadmorskej výške do Sikenice.
Gorlice

Gorlice môže byť:
River Park (Kalifornia)

River Park je nákupné centrum v americkom meste Fresno v štáte Kalifornia. Je zložené z troch oblastí, The Shops at River Park, The Marketplace at River Park, a River Park Plaza, pričom všetky sa nachádzajú na východnej strane Blackstone Avenue.
Toto centrum sa považuje za prvé nákupné centrum v meste Fresno. Predniesli tu reč politici ako Arnold Schwarzenegger.
Fresno (Kalifornia)

Fresno je mesto v americkom štáte Kalifornia. Má okolo 464 727 obyvateľov a metropolitná oblasť asi 1 002 284. Je to šieste najväčšie mesto v Kalifornii a najväčšie vnútrozemské mesto v štáte. Nachádza sa v údolí San Joaquin Valley, čo je časť veľkého kalifornského údolia Central Valley.
Nachádza sa v ňom obchodné centrum River Park.
Fresno

Fresno (po španielsky „jasan“) môže byť:
Kláštor svätej Anežky Českej

Kláštor svätej Anežky Českej je románsko-gotická stavba a pravdepodobne prvá gotická stavba v Čechách. Nachádza sa v Prahe, v mestskej časti Staré Mesto.
Vznik.
Kláštor založil český kráľ Václav I. v rokoch 1233 – 1234 na prianie svojej sestry Anežky Přemyslovny. Venoval ho rádu klarisiek, ktorý jeho sestra priviedla do Čiech a bola tiež prvou predstavenou tohto rádu. Keďže klarisky vznikli ako odnož rádu sv. Františka z Assisi, hovorilo sa kláštoru i "Pražské Assisi".
Popis a história.
Kláštor sa skladá z dvoch objektov – ženského kláštora klarisiek a mužského kláštora minoritov, ktorý bol založený v susedstve. Ide o jednoposchodovú dlhú budovu s tehlovými múrmi, ktorá je vytvorená v románskom slohu. Kolmo k budove je postavený dvojloďový kostol sv. Františka, ktorý je postavený v ranogotickom štýle. Je to najstaršia časť komplexu budov a bol vysvätený v roku 1234. V rokoch 1245 – 1260 pribudla k budovám i kláštorná kuchyňa a ambit. Strecha kostola sa týči do výšky 37 metrov, no nie je pôvodná (tá sa zrútila). Pred konventom bol postavený pre klarisky ich vlastný kostol, ktorý bol spojený s kaplnkou Márie Magdalény na severnej strane. Hneď vedľa tohto kostola bol pristavaný vyšší kostol, ktorý bol zasvätený sv. Salvatorovi a pochádza z rokov 1270 – 1280. Počas husitských vojen ostal kláštor opustený a začal chátrať. V rokoch 1556 - 1627 tu sídlil dominikánsky rád, o rok neskôr sa sem vrátili opäť klarisky. Koncom 18. storočia bol (ako mnohé iné) aj tento kláštor zrušený cisárom Jozefom II. a naďalej prepadal skaze. 
Súčasnosť.
Napokon sa kláštora ujala Jednota pre obnovu Anežského kláštora, aby objekt zachránila pred "asanáciou Starého Mesta". Pokusy o jeho záchranu skončili až v roku 1986, kedy bola dokončená rekonštrukcia areálu. Vzhľadom k svojim umeleckým hodnotám a kultúrnej i štátno-dynastickej jedinečnosti bol v roku 1978 Anežský kláštor vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku. Od roku 1980 kláštor využíva Národná galéria v Prahe ako svoju výstavnú sieň. Zrútená loď bola zrekonštruovaná na sieň Josefa Mánesa a využíva sa na koncerty vážnej hudby.
V kostole sv. Salvátora a v kvadratúre minoritov sú umiestnené nálezy a fragmenty získané v priebehu rekonštrukcie a hroby přemyslovských panovníkov. V zastrešenom kostole sv. Františka je sála určená na usporadúvanie prednášok, koncertov a literárnych programov. Koncerty sa konajú tiež v ambite konventu klarisiek. Súbor Anežského kláštora je dokladom ranogotickej architektonickej tvorby európskeho významu.
Mariades

Mariades alebo Mareades alebo Cyriades (* † 253 po Kr.) bol bohatý antiocheiský občan, ktorý z dôvodu sprenevery verejných peňazí utiekol roku 253 do Perzie a ponúkol tam kráľovi Šápúrovi, že mu bude ukazovať cestu pri jeho ťažení do rímskej ríše.
Ťaženie, na ktorom sa Mariades zúčastnil, bolo pre rímsky východ skutočnou pohromou – Peržania pri ňom vyplienili niekoľko desiatok rímskych miest vrátane Antiochie nad Orontom a deportovali odtiaľ tisíce obyvateľov. Sám Mariades sa na sklonku Gallovej vlády dostal za nejasných okolností do rúk krajanov, bol súdený a potom zaživa upálený. Správy o tom, že ho na Východe krátko uznávali za cisára, nie sú vierohodné, napriek tomu však niektorí bádatelia zaradzujú Mariada medzi rímskych uzurpátorov.
Starý židovský cintorín (Praha)

Starý židovský cintorín, ležiaci v Josefove v mestskej časti Starom Meste, Praha 1 fungoval od roku 1478 do roku 1786 a je tretím známym židovským cintorínom (prvý sa nachádzal zrejme na Újezde, druhý – predchodca Starého židovského cintorína prezývaný tiež Židovská záhrada – bol pri Vyšehradskej ceste na Novom Měste). Od roku 1995 je národnou kultúrnou pamiatkou.
Poloha.
Každá židovská obec mala svoju svätyňu (synagógu) a pri nej aj svoj cintorín, no väčšina židovských cintorínov sa nachádzala na neobývanom území. Pražský Starý židovský cintorín je v tomto výnimkou, pretože sa nachádza na malom, uzavretom území, takže sa stal súčasťou zahusťujúceho sa mesta. Jeho presné umiestnenie je medzi ulicami "U starého hřbitova, Břehová, 17. listopadu a Široká". 
Opis.
Cintorín má nepravidelnú, no pomerne rozsiahlu plochu (o určité pozemky prišiel počas pražskej "asanácie Starého Mesta"). Je uzavretý medzi obvodovými múrmi, ktoré boli postavené v roku 1911 a je osadený stromami (javor, jaseň, agáty a i.). Cintorín obsahuje 12 000 náhrobných kameňov a náhrobných domčekov, ktoré vznikali najmä v období baroka. Je tiež jediným cintorínom Európe, na ktorom sa zachovalo tak veľké množstvo týchto náhrobných domčekov. Všetky náhrobky sú kamenné (zo žuly, pieskovca a mramoru) a vznikali od obdobia gotiky až do neskorého baroka. Na náhrobkoch sa v neskorších rokoch objavujú i rôzne motívy zo židovskej tradície, ako napr. strapec hrozna (symbol plodnosti a múdrosti), pokladnička (symbol dobročinnosti) alebo šesťcípa Dávidova hviezda, no objavujú sa tiež symboly pôvodu (napr. pri potomkoch chrámových kňazov), rodinné symboly alebo symboly povolaní (napr. nožničky pri krajčírovi alebo husle pri hudobníkovi). 
Najstarší náhrobok pochádza z roku 1439. I vďaka tomu, že bol jediným židovským cintorínom, jeho kapacita nemohla postačovať tak rozsiahlej židovskej komunite, ako žila v Prahe, preto sa mŕtvi pochovávali vo vrstvách nad sebou. Dnes sa tu nachádzajú hroby, ktoré majú aj 12 vrstiev hrobov nad sebou. Vedľa cintorína je tiež postavená obradná sieň v novorománskom štýle, ktorú postavili podľa projektov J. Gerstla v rokoch 1906 – 1908. 
História.
Starý židovský cintorín bol založený niekedy v 1. polovici 15. storočia a od 70. rokov 15. storočia bol jediným židovským cintorínom v Prahe. Jeho predchodcom bol cintorín z Nového Mesta nazývaný Židovská záhrada. V 16. a 17. storočí sa niekoľkokrát rozširoval a pochovávalo sa na ňom až do roku 1787. V tomto roku vyšlo nariadenie cisára Jozefa II., podľa ktorého sa nesmelo pochovávať vo vnútri mesta. Po jeho uzavretí začala využívať židovská komunita dva menšie cintoríny v Prahe na Žižkove. V súčasnosti je používaný iný cintorín neďaleko Olšanských cintorínov. Ostatné pražské cintoríny sú ponechané ako nemí svedkovia dávnych dní.
Pochované osobnosti.
Na cintoríne je pochovaných mnoho významných osobností židovskej komunity, ako: