Algernon Blackwood

Algernon Henry Blackwood, komandér Radu britského impéria (* , Shooter’s Hill, Kent – † , Bishopsteighton, Kent) bol anglický prozaik, autor krátkych príbehov a románopisec, jeden z najaktívnejších spisovateľov v dejinách literatúry s tématikou nadprirodzena – tzv. weird fiction, tiež žurnalista a rozprávač. Podľa S. T. Joshiho "„jeho dielo si udržiava výbornú úroveň lepšie, než diela akéhokoľvek iného autora nadprirodzených príbehov, s výnimkou [lorda] Dunsanyho“" a jeho zbierka krátkych príbehov "Incredible Adventures" (1914) "„stojí pravdepodobne na prvom mieste medzi zbierkami nadprirodzených poviedok z tohoto alebo iného storočia.“" 
Život.
Algernon Blackwood sa narodil v Shooter’s Hill v severozápadnom Kente (dnes časť juhovýchodného Londýna). Jeho otec bol správcom miestnej pošty a "„hoci nebol bez vrodenej dobrosrdečnosti, mal hrozne úzke religiózne myslenie“". Blackwood sa chcel stať psychiatrom. Navštevoval Wellington College a roku 1887 štúdium ukončil ako bakalár medicíny. Rok žil vo Švajčiarsku, potom odišiel do Kanady. Onedlho sa vrátil a pokračoval v štúdiu na Univerzite v Edinburghu. V 1890 však štúdium prerušil a už sa do školy nevrátil. Ešte toho roku odišiel farmárčiť naspäť do Kanady. V 1893 sa presťahoval do New Yorku a v 1899 naspäť do Anglicka. V rokoch 1908–1914 žil vo Švajčiarsku.
Blackwood si na živobytie zarábal rôznym spôsobom: pracoval ako farmár v Kanade, prevádzkoval hotel, robil žurnalistu v New Yorku, vrátane New York Times, barmana, modeling, osobného tajomníka, mliekara, obchodníka alebo učiteľa hry na husle.
Spisovateľ.
V priebehu kariéry bol príležitostným esejistom pre rôzne periodiká. Keď sa vrátil naspäť do Anglicka, začal písať príbehy s paranormálnymi a transcendentálnymi témami. Bol celkom úspešný, zanechal najmenej desať pôvodných zbierok krátkej prózy a čítal ich aj v rádiách a televízii. Ďalej napísal štrnásť románov, niekoľko knižiek pre deti a množstvo hier. Bol nadšeným milovníkom prírody, o čom svedčia niektoré jeho príbehy. Pretože sa zaujímal o nadprirodzené témy, bol členom Ghost Clubu. Nikdy sa neoženil; podľa jeho priateľov bol samotár, ale bez problémov dokázal byť aj veselý spoločník.
 upozorňuje, že "„Blackwoodov život sa v jeho dielach odráža pravdepodobne viac ako v tvorbe iných autorov hororovej literatúry. Tak, ako jeho samotárski, ale v podstate optimistickí predstavitelia, aj on bol kombináciou mystika a prírodného človeka. Pokiaľ by nerozvíjal okultizmus vrátane rozenkruciánstva alebo budhizmus, určite by lyžoval alebo zliezal hory.“ "
Asi jeho najlepšími poviedkami sú „The Willows“ (1907) a „The Wendigo“ (1910). Často uverejňoval v novinách krátke príbehy, nemal však o nich veľký prehľad, preto nie je dnes známy ich konečný počet. Blackwood síce napísal niekoľko hororových príbehov, jeho typické dielo sa však nesnaží čitateľa vydesiť, ale vyvolať v ňom bázeň. Dobrým príkladom je román "The Centaur" (1911), ktorého dej vrcholí pohľadom cestovateľa na stádo mýtických kentaurov, alebo román "Julius LeVallon" (1916) a jeho pokračovanie "The Bright Messenger" (1921), v ktorom sa zaoberá reinkarnáciou a možnosťou novej, mystickej evolúcie ľudského vedomia. Blackwood sa o tom vyjadril v korešpondencii s Petrom Penzoldtom:
Teozof a okultista.
Už ako študent sa zaujímal o indickú filozofiu a teozofické hnutie. Neskôr sa stal členom Teozofickej spoločnosti a 16. februára 1891 založil spolu s ďalšími jej pobočku v Toronte. Bol členom jednej frakcie Hermetického rádu Zlatý úsvit, rovnako ako jeho súčasník Arthur Machen. Kabalistické témy sú jadrom jeho románu "The Human Chord" (1910). Bol v kontakte s G. I. Gurdžijevom (Gurdjieffom) a P. D. Uspenským (Ouspenským).
Editor českého "Horus Revue – „zborníka pre filozofiu, hermetizmus a duchovné vedy“" pripojil v predslove k publikovanej poviedke „Horove krídla“ nasledujúcu stať:
Smrť.
Algernon Blackwood utrpel počas krátkeho času viacero náhlych cievnych mozgových príhod, na následky ktorých nakoniec 10. decembra 1951 v Bishopsteightone v Kente zomrel. Telo bolo spopolnené v krematóriu Golders Green. Jeho synovec po niekoľkých týždňoch zobral popol do Blackwoodovho obľúbeného Saanenmöserského priesmyku vo Švajčiarskych Alpách a tam ho rozprášil.
Dielo.
Romány.
Radené podľa roku prvého vydania:
Hry.
Radené podľa roku prvého uvedenia:
Zbierky krátkych poviedok.
Radené podľa roku prvého vydania:
Krátke poviedky.
Radené podľa roku prvého vydania, alebo podľa antologickej navdäznosti:
Literatúra faktu.
Okrem viac ako stovky publikovaných článkov, esejí, predslovov a recenzií, ktoré stále ostávajú nezozbierané, Blackwood je autorom už len jedného titulu, ktorý sa zaoberá skutočnými faktami – pamätí zo svojej mladosti: