burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Gertrude Elizabeth Margaret Anscombová

Gertrude Elizabeth Margaret Anscombová (* 18. marec 1919, Limerick, Írsko – † 5. január 2001, Cambridge, Spojené kráľovstvo) bola britská katolícka analytická filozofka, interpretátorka Wittgensteina a bojovníčka proti interrupciám. 
V rokoch 19701986 bola profesorkou filozofie na Univerzite v Cambridgi. Patrí k najvýznamnejším anglofónnym filozofom dvadsiateho storočia. Absolventka University of Oxford (filozofia a klasická filológia), ktorej dielo bolo hlboko ovplyvnené Ludwigom Wittgensteinom (jeho prácu Filozofické skúmania preložila do angličtiny, 1953). Ona sama ostáva vplyvnou v oblasti teórie konania svojím najvýznamnejším dielom Intention (1957). V osemnástich rokoch pod vplyvom spisby G. K. Chestertona konvertovala na katolicizmus a neskôr sa vydala za (iného konvertitu a oxfordského filozofa) Petra Geacha, s ktorým mali troch synov a štyri dcéry. Bola dlhodobo profesorkou filozofie na University of Cambridge. Počas výskumného pobytu na University of Oxford bola jedinou akademičkou, ktorá zásadne protestovala proti rozhodnutiu univerzity udeliť čestný doktorát americkému prezidentovi Harrymu Trumanovi. Vytýkala mu rozhodnutie atómového bombardovania Hirošimy a Nagasaki, ktoré nazvala vojnovým zločinom. G.E.M. Anscombová mala významný vplyv pre návrat k pojmu morálnej cnosti v etike, resp. k renesancii etiky cnosti.
Antifón z Atén

Antifón z Atén (* 480 pred Kr. - † 411 pred Kr.) bol grécky sofista demokratického zamerania, ktorý sa zaoberal spoločenskými otázkami, problémami poznania, matematiky a biológie. Antitézu zákon – príroda vyhrotil ešte väčšmi než Hippias: "„Väčšina z toho, čo je spravodlivé podľa zákona, je nepriateľské voči prírode“." Podľa prírody niet rozdielu medzi urodzenými a neurodzenými, ani medzi Grékmi a barbarmi.
Je autorom diela "Alétheia".
Peter Antes

Peter Antes (* 1942, Mannheim, Nemecko je nemecký filozof, predstaviteľ filozofie náboženstva, religionista - islamista.
Antiochos z Askalónu

Antiochos z Askalónu († 68 pred Kr.) bol grécky filozof, scholarch Novej Akadémie. Učiteľ Cicerov. Mal značné sklony k eklekticizmu a zdôrazňoval príbuznosť medzi učením Platonovým, Aristotelovým a stoickým.
Maxim Alexejevič Antonovič

Maxim Alexejevič Antonovič (* 9. máj 1835, Belopolie, Ukrajina – † 14. november 1918, Petrohrad, Rusko) bol ruský filozof, predstaviteľ materializmu, publicista, demokrat, spolubojovník Černyševského a Dobroľubova, spolupracovník Sovremennika (od roku 1859).
Arno Anzenbacher

Arno Anzenbacher (* 14. február 1940, Bregenz, Rakúsko) je rakúsky filozof, etik a teológ.
Karl Otto Apel

Karl Otto Apel (* 15. marec 1922, Düsseldorf, Nemecko† 15. máj 2017, Niedernhausen, Nemecko) bol nemecký filozof, predstaviteľ filozofie jazyka a sociálnej filozofie.
Bol ovplyvnený Peirceom, Wittgensteinom a Heideggerom. Usiloval sa vypracovať transcendentálnu pragmatiku jazyka.
Apollodóros z Atén (filozof)

Apollodóros z Atén alebo Apollodoros z Atén (* asi 180 pred Kr., Atény – † po 120 pred Kr., Atény) bol starogrécky filozof, gramatik a historik. Predstaviteľ epikureizmu.
Vo svojom rodnom meste chodil v mladosti na prednášky k slávnemu filozofovi (predstaviteľovi stoickej školy) Diogeneovi zo Seleukeie. Neskôr sa presťahoval do Alexandrie, kde v knižnici v priebehu viacerých rokov spolupracoval s Aristarchom zo Samothráky. V roku 145 pred Kr. z politických dôvodov ako jeden z mnohých učencov opustil Alexandriu a odišiel do Pergamonu. Ku koncu svojho života sa vrátil do Atén.
Vo svojich prácach sa opieral hlavne o diela svojich predchodcov. K jeho hlavným dielam patrila "Chronika" (Kronika) vypracovaná na základe štúdia písomných záznamov Eratosthena. Bol to prierez histórie greckej civilizácie od Trójskej vojny (Eratostenom datovanej do roku 1184 pred Kr.) do roku 144 pred Kr. Dielo tvorené štyrmi knihami, napísané vo veršovanej podobe v trimetri venoval pergamskému kráľovi Attalovi. V staroveku bola kniha veľmi cenená a v prepracovaní Cornelia Nepota sa stala obľúbenou aj v rímskych kruhoch.
Medzi jeho ďalšie diela patrili, "Peri neón katalogu" (O katalógu lodí) v 12 knihách napísaných na základe druheho spevu Homérovej Iliady. "Peri theón" (O bohoch) v 24 knihách je jedným zo zdrojov súčasného poznania gréckej mytológie. "Etymológies" (Etymológia), v knihe analyzoval pôvod a vývoj slov. Napísal aj analýzy o dielach básnikov Epicharma z Kosu a Sofróna zo Syrakúz. Apollodoros napísal rad ďalších kritických a gramatických spisov, ale žial z celého jeho diela sa nám zachovali len fragmenty.
Apollónios z Tyany

Apollónios z Tyany (* začiatok 1. storočia, Tyana v Kappadokii – † medzi 96 – 98) bol grécky filozof, predstaviteľ pytagoreizmu, náboženský reformátor.
Archytas z Tarenta

Archytas alebo Archýtás (* 428 pred Kr., Tarent, Magna Graecia dnešné územie Talianska; † 347 pred Kr. utopený pri stroskotaní lode v Jadranskom mori) bol grécky filozof a vedec, predstaviteľ pytagoreizmu.
V Tarente bol zvolený sedemkrát za stratéga a ako vojvodca nikdy neutrpel porážku. Priateľsky sa stýkal s Platónom, ktorý ho poznal pravdepodobne pri svojej prvej ceste na grécky Západ.
Archytas sa s úspechom zaoberal tradičnými pytagorovskými disciplínami, najmä aritmetikou, geometriou,
akustikou a náukou o tónoch. Pod Archytasovým menom kolovalo neskôr mnoho nepravych spisov. Niekoľko zlomkov sa zachovalo z jeho spisu "Harmonikos" (O tónoch).
Aristarchos zo Samu

Aristarchos zo Samosu (* okolo 320 pred Kr., Samos – † okolo 230 pred Kr.) bol starogrécky astronóm, matematik a filozof.
Životopis a dielo.
Vynašiel metódu, pomocou ktorej zmeral vzdialenosť Slnka a určil aj pomer veľkosti Slnka od Zeme. Zistil aký veľký je uhol, ktorý zviera stred Slnka, pozorovateľ na Zemi a stred Mesiaca, ktorý je v prvej štvrti. Zistil, že Slnko je 18 až 20-krát ďalej ako Mesiac od Zeme, a že má asi 1000-krát väčší objem ako Zem. Tento objav ho priviedol na myšlienku, že Zem obieha okolo Slnka, ktoré sídli v strede vesmíru. Aristarchos, rovnako ako Seleukos, pravdepodobne vedel tiež, že Zem sa otáča okolo svojej osi. Jeho najväčší prínos do modernej astronómie však je, keď na základe pozorovaní dvoch zatmení Mesiaca prišiel na myšlienku, že Zem je guľatá, pretože len guľaté teleso môže vrhať kruhový tieň. Kvôli týmto myšlienkam býva označovaný za Kopernika staroveku. Veľkosť Mesiaca určil z pozorovania jeho zatmenia prechodom zemským tieňom. Odhadol, že Mesiac má asi trikrát menší priemer ako Zem a podľa Eratostenovho výpočtu obvodu Zeme () určil obvod Mesiaca na (na vyjadrenie dĺžky si zvolil jednotku 1 polomer Zeme). Domnieval sa, že sféra hviezd je aspoň 1000-krát ďalej ako Slnko. Dráha Zeme sa z tej diaľky zdá ako jeden bod, a preto ani zo Zeme nie je vidieť žiadny pohyb hviezd v priebehu roka.
Zachovalo sa po ňom dielo Schetiká me ta megéthi kai tis apostáseis tou Íliou kai tis Selínis ("O veľkostiach a vzdialenostiach Slnka a Mesiaca)".
Externé odkazy.
Helmos Observatory - Aristarchos
Aristippos z Kyrény

Aristippos z Kyrény alebo Aristipp z Kyrény/Kýrény (* asi 435 pred Kr. – † 355 pred Kr.) bol starogrécky filozof, Prótagorov a Sokratov žiak, zakladateľ kyrénskej školy.
Aristippos bol v teórii poznania senzualistom a v etike hedonistom: najvyšší cieľ života videl v slasti, pričom však človek nemá byť jej otrokom, ale má sa usilovať o jej rozumnosť – iba rozumná slasť je totiž najvyšším
blahom. Slasť a utrpenie sú meradlom dobra a zla, pravdy a nepravdy. Aristippos odmieta náboženskú vieru, pretože zaťažuje dušu tiesnivými predstavami, odporúča zriecť sa honby za bohatstvom, slávou a politickou mocou.
Učenie.
Učenie Aristippa nadväzuje na učenia Protagora a učenie Herakleita. Podľa Aristippa sa celé ľudské vedenie zakladá na zmyslovom vnímaní. Predmetom vedenia nie je však objektívna skutočnosť, ale obsah našich pocitov. Preto je poznanie len subjektívne, v závislosti od toho, čo a ako človek pociťuje. Takéto vedenie môže mať teda len praktickú hodnotu, pretože teoreticky nikdy nevedno, či spoločné pojmy, ktoré ľudia používajú, skutočne svojím obsahom zodpovedajú ich zážitkom. Preto sa tiež celé ľudské poznanie redukuje na to, čo je človeku príjemné alebo nepríjemné. Všetko, čo zaručuje slasť, je zároveň aj dobré a užitočné. Prostriedkom na to má byť rozvážnosť, umiernenosť a sebaovládanie, čo zasa možno dosiahnuť len filozofiou. Preto filozofia tým, že učí správnemu výberu hodnôt, hodných, aby sa po nich túžilo, tým že oslobodzuje človeka z pút vášní a robí ho schopným využívať všetko na svoje šťastie, sa stáva vedou, ktorá človeka učí umeniu života. Filozofia tiež odstraňuje spred človeka také prekážky šťastia, ako sú neodôvodnené predsudky, vysnené a príliš unáhlené túžby, náboženské viery každého druhu a strach pred smrťou. Zákonom, ktorému sa podriaďuje ľudský život, je boj protikladov: príjemné s nepríjemným. Ideálom je LEIA KINESIS, čiže umiernená chuť užívať. Najvyššou cnosťou človeka je rozvážne užívanie toho, čo je príjemné.
Arkesilaos z Pitany

Arkesilaos z Pitany alebo Arkesiláos z Pitany (* asi 315 pred Kr. – † asi 240 pred Kr.) bol starogrécky filozof, zakladateľ (prvý scholarcha) strednej Platónskej akadémie (strednej akadémie) a zakladateľ stredného skepticizmu. 
Vedenie školy prevzal v roku 268 pred Kr. Rozvíjal skeptické stránky platonizmu, najmä tézu o relatívnosti zmyslového poznania.
Priklonil sa ku skeptickému stanovisku Pyrrhona z Elidy, že o podstate vecí sa treba zdržať úsudku (EPOCHÉ). Istým nemôže byť dokonca ani tvrdenie, že „viem, že nič neviem“. Normou pre praktický život má byť to, čo sa dá ospravedlniť dobrými dôvodmi (EULOGON). Jeho názory, keďže sám nič nenapísal, sú známe z neskorších správ.
Antoine Arnauld

Antoine Arnauld (* 6. február 1612, Paríž, Francúzske kráľovstvo – † 8. august 1694, Brusel, Brabantsko, Španielske Nizozemsko) bol francúzsky teológ, predstaviteľ jansenizmu.
V roku 1656 ho vylúčili zo Sorbonny a odišiel do Port-Royalu a po obnovení prenasledovania do Flámska a do Holandska. V nadväznosti na Descarta považuje syntax prirodzeného jazyka za transpozíciu racionálneho rozboru, aký vykonáva myslenie.
Arnauld veľa korešpondoval s vedcami, matematikmi, najmä na začiatku svojej kariéry s Decartesom a potom oveľa neskôr s Leibnizom. Chomsky zdôraznil, že transformačná lingvistika vychádza z týchto hypotéz.
Hans von Arnim

Hans von Arnim (* 14. september 1859, Groß Fredenwalde, Nemecko – † 26. máj 1931, Viedeň, Rakúsko) bol nemecký klasický filológ a profesor, vydavateľ Stoicorum veterum fragmenta I-III.
Raymond Aron

Raymond Aron (* 4. marec 1905, Paríž, Francúzsko – † 17. október 1983, Paríž) bol francúzsky filozof, sociológ, politológ a žurnalista.
Bol jedným z autorov koncepcie industriálnej spoločnosti, podľa ktorej kapitalizmus a socializmus sú dvoma odlišnými verziami toho istého typu sociálneho systému, ktorý je orientovaný na akumuláciu kapitálu a na ekonomický rast.
Táto orientácia sa prejavuje v zameraní vedy na technický rozvoj využiteľný vo výrobe a v prenikaní ekonomickej kalkulácie do všetkých oblastí života spoločnosti. Aron bol skeptický voči možnosti postupného zbližovania oboch systémov. Zaoberal sa aj sociológiou vojny. Aron je taktiež jedným z autorov teórie dezideologizácie. Aron rozpracúval kritickú filozofiu dejín, podľa ktorej historická minulosť nemá objektívny charakter.
Aron bol ovplyvnený bergsonizmom (učenie francúzskeho filozofa Henriho Bergsona o „tvorivom vývoji“), sprvu ľavicovo orientovaný, spoluzakladateľ časopis "Les Temps Modernes" (spolu so J.-P. Sartrom).
Atanáz Alexandrijský

Svätý Atanáz Alexandrijský alebo Atanáz Veľký (* 295/299 – † 373), po grécky "Athanasios", bol kresťanský teológ a alexandríjský patriarcha. Radí sa k východným cirkevným otcom.
Pripisuje sa mu jeden zo starokresťanských symbolov „Atanázovo vyznanie“ (Athanasianum). V spore s Ariom o podstate Krista (christológia) zastával názor, že druhá osoba kresťanskej božskej trojice (Boh-Syn) je rovnakej (teda božskej) podstaty ako Boh-Otec (HOMOÚSIOS), ale pritom je aj plným človekom. Ocitol sa tak v rozpore s východorímskym cisárskym dvorom, bol celkom sedemkrát vyhnaný z Alexandrie, ale spor napokon vyhral. 
Z Atanáza vychádza učenie cirkvi rímskokatolíckej i pravoslávnej, po reformácii aj cirkvi protestantskej.
V západnom kresťanstve sa slávi jeho sviatok 2. mája. V gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi 18. januára spoločne so svätým Cyrilom Alexandrijským. Považuje sa za ochrancu pri bolestiach hlavy.
Iné projekty.
John Langshaw Austin

John Langshaw Austin (* 26. marec 1911, Lancaster, Spojené kráľovstvo – † 8. február 1960, Oxford) bol anglický filozof, predstaviteľ analytickej filozofie, konkrétne filozofie prirodzeného jazyka. Z jeho prác vyrastá teória rečových aktov.
Richard Heinrich Avenarius

Richard Heinrich Avenarius (* 19. november 1843, Paríž, Francúzsko – † 18. august 1896, Zürich, Švajčiarsko) bol švajčiarsky filozof, zakladateľ empiriokriticizmu.
Avenarius uskutočnil genetický rozbor myslenia, rozbor funkcie a genézy vedenia; pýtal sa na biologický prospech uskutočňovaného vedenia; vypracoval psychologickú teóriu poznania a program filozofie skúsenosti; kládol otázky týkajúce sa zmyslu vedeckých tvrdení a dosahu ich platnosti. Avenariovi ide o návrat k prirodzenosti, k prirodzenému pohľadu na svet, ktorý je zatemňovaný nekritickým preberaním predsudkov, ktoré sa zrodili vo vede v priebehu stáročí. Táto túžba po návrate k prirodzenosti, snaha očistiť skúsenosť od
všetkých dodatkov vložených do nej neprávom, zbližuje empiriokriticizmus s duchom moderných ideových prúdov, ktoré sa odvracajú od ideálov racionalizácie sveta a hľadajú čistú, prirodzenú situáciu človeka vo svete (prirodzený svet).
Avenariova filozofia sa vyznačuje aktivistickou orientáciou: človek sa odlišuje od všetkého ostatného činným postojom k svetu a nie trpným prepisom tohto sveta. Odhalenie čistej skúsenosti nie je objavením situácie zrkadla, v ktorej by sa mal ocitať človek; táto situácia je situáciou prirodzeného a spontánneho organizátora všetkého daného.
Introjekcia.
Introjekcia je podľa Avenaria vkladanie predstáv (ako vnútorných stavov) o častiach okolia do človeka, čím dochádza k rozštiepeniu jednotného empirického sveta na svet vnútorný a svet vonkajší, na objekt a subjekt. Introjekcia je proces, ktorým vznikol pojem duše, nesmrteľnosti, ducha.
Ibn Rušd

Ibn Rušd (arab. Abú al-Walíd Muhammad ibn Ahmad ibn Muhammad ibn Rušd Andalusí) známy ako Averroes (* 1126, Córdoba – † 1198, Maroko) , bol filozof moslimského stredovekého západu, lekár, právnik a matematik.
Žil v období Córdobského kalifátu, bol sudcom a osobným lekárom kalifa. Averroovo dielo predstavuje vrchol arabského aristotelizmu. Tak ako Aristotela v stredoveku nazývali jednoducho „Filozof“, Averroes dostal meno „Komentátor“.
Averroes rozdelil poznanie na vieru, teológiu a filozofiu. Nazdával sa, že len filozofia dospeje k čistej pravde, dodáva však, že toto poznanie nie je dostupné každému a ľudia sa zväčša musia uspokojiť s vierou, ktorá je nižším, pasívnym stupňom poznania. Na túto teóriu sa neskôr odvolávajú stúpenci učenia o dvojakej pravde (Duns Scotus, William Occam, Pietro Pomponazzi a i.), podľa ktorého existujú dva, navzájom nezávislé druhy právd, pravdy teologické a pravdy filozofické.
Bez toho, že by sa zriekol islamu, rozvíjal materialistické prvky Aristotelovej filozofie. Hmotu a pohyb považoval za večné, nestvoriteľné rovnako ako boha. Boh a hmota sú dve večné, rovnako nezávislé príčiny. Averroes dokazoval nestvoriteľnosť hmoty a Boha pokladal len za prvú príčinu zmien, ktoré sa vo svete odohrávajú.
Dušu človeka spájal s telom, pričom popieral jej nesmrteľnosť. Individuálna duša je smrteľná. Niet posmrtného života, tvrdí Ibn Rušd.
Averroes významne ovplyvnil scholastickú filozofiu. V jeho diele arabská filozofia dospieva k svojmu vrcholu a jednoznačne prijíma orientáciu na aristotelizmus.
Kostas Axelos

Kostas Axelos (* 26. jún 1924, Atény, Grécko† 4. február 2010, Paríž, Francúzsko) bol grécky filozof pôsobiaci vo Francúzsku.
Narodil sa v Aténach, jeho otec bol lekár, matka patrila do starej aténskej aristokratickej rodiny Xirotagaros.
Najnaliehavejšie podstatné otázky sa týkajú nihilizmu a vzťahu medzi ľudskými hrami a hrou sveta spočívajúcou v súčasnej prítomnosti smrti a života. Vo vesmíre, podrobenom technikou a smerujúcom k štátnemu byrokratickému kapitalo-socializmu, načim aj osamelému mysliteľovi skúmať tento vzťah medzi človekom a svetom, vystríhať sa nádeje i beznádeje, pretože pesimizmus i optimizmus sú v skutočnosti dvojčatá, a to obidve mŕtve.
Bol ovplyvnený fenomenológiou, Heideggerom, marxizmom a Nietzschem.
Alfred Jules Ayer

Alfred Jules Ayer (* 29. október 1910, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 27. jún 1989, Londýn) bol anglický filozof, predstaviteľ novopozitivizmu s tendenciou prechodu k lingvistickej filozofii, profesor logiky na Oxfordskej univerzite (od roku 1959).
Ayerova filozofia sa sformovala pod vplyvom B. Russella a Viedenského krúžku, ktorého bol členom. Cieľom Ayerovho mysliteľského úsilia bola eliminácia metafyziky, ktorej výroky nie sú podľa neho ani logickými tautológiami, ani empirickými hypotézami. V etike bol Ayer zástancom emotivizmu.
Šlomo ibn Gabirol

Šlomo ibn Gabirol, iný prepis "Šlomo ibn Gvirol", tiež "Šlomo ben Jehuda", latinsky zvaný "Avicebron", "Avencebrol", alebo "Avicebrol" (* 1020/21, Malaga – † 1058, Valencia) bol židovský filozof, básnik a moralista z arabského Španielska, autor dôležitého filozofického diela "Fons vitae" (Prameň života) a náboženskej básne "Keter malchut" (Koruna kráľovstva).
V Tel Avive je po ňom pomenovaná ulica.
Avicenna

Ibn Síná (, perzsky "Abú Alí Síná") alebo Avicena alebo Avicenna (* asi 980, Afšana pri Buchare – † 18. jún 1037, Hamadán) bol stredoveký perzský filozof, predstaviteľ východnej vetvy arabskej filozofie, lekár, prírodovedec, politik (minister seldžuckého emira v Iráne) a básnik.
Ibn Síná uskutočnil úplnú recepciu aristotelizmu v arabskej filozofii: preto nazývaný aj „tretí Aristoteles“. Filozofia Ibn Sínú nadväzuje na aristotelovskú a novoplatónsku tradíciu. Hmota je večná a je príčinou rozmanitosti jednotlivých vecí (je princípom individuácie), tvrdí Ibn Síná. Avšak svet ako večné trvanie v čase je podmienený večným bohom, ktorý jestvuje mimo času. Božská činnosť je myslenie boha o sebe samom: toto sebauvedomovanie si boha je počiatkom všetkého bytia. Prvým a jediným bezprostredným produktom sebauvedomovacej činnosti boha je prarozum. Ľudskú dušu chápe Ibn Síná ako substanciálnu formu tela, ktorá je nehmotná a nesmrteľná. Ibn Síná uznáva posmrtný život iba v čisto duševnom, no nie vo fyzickom zmysle; odmieta vzkriesenie tela.
Alberdi

Alberdi môže byť:
OpenOffice.org

OpenOffice.org (OOo), bol balík kancelárskych aplikácií. Bol to slobodný softvér publikovaný pod licenciou LGPLv3 na operačných systémoch Microsoft Windows, systémoch typu Unix, a Mac OS X.
OOo je založený na zdrojovom kóde staršej verzie StarOffice, ktorú zverejnil Sun Microsystems s úmyslom prelomiť dominanciu balíka Microsoft Office na trhu a umožniť Sunu rýchly vývoj pri nízkych nákladoch.
28. septembra 2010 skupina vývojárov oznámila, že z projektu pod firmou Oracle odcházajú. Založili "The Document Foundation", ktorá prevzala vývoj kancelárskeho balíku pod názvom LibreOffice.. Začiatkom júna 2011 firma Oracle vývoj OpenOffice.org ukončila a odovzdala ho The Apache Software Foundation. V máji 2012 The Apache Software Foundation uvoľnila prvú verziu z vlastnej produkcie pod názvom Apache OpenOffice.
OpenDocument štandard.
Balík OpenOffice.org obsahuje od verzie 2.0 podporu OpenDocument štandardu pre ukladanie súborov. Podpora pre čítanie tohoto formátu bola dodatočne implementovaná aj do verzie 1.1.5.
Franz Xaver von Baader

Franz Xaver von Baader (* 27. marec 1765, Mníchov, Nemecko – † 23. máj 1841, Mníchov) bol nemecký prírodovedec, filozof a teológ.
Roger Bacon

Roger Bacon, (* asi 1214 – † 1294) bol anglický filozof, člen františkánskeho rádu.
Bol jedným z najoriginálnejších mysliteľov stredoveku; propagátor experimentálnej vedy, ideológ mestských remeselníckych vrstiev. Ovládal gréčtinu, hebrejčinu i arabčinu.
V roku 1277 mu bolo zakázané prednášať na Oxfordskej univerzite a bol uväznený v kláštornom väzení.
Podľa R. Bacona je cieľom vied zvýšenie vlády človeka nad prírodou. Jediným zdrojom ľudského poznania je skúsenosť, a to jednak vnútorná (chápaná v súlade s učením sv. Augustína), jednak vonkajšia, ktorá vzniká na základe zmyslového vnímania.
Zdôvodňovaním nevyhnutnosti priameho empirického skúmania skutočnosti a vysokým hodnotením významu experimentu sa stal predchodcom anglického senzualizmu a empirizmu.
Bádarájana

Bádarájana ( 2. storočie pred Kr. alebo 3. st. - 4. st.) bol indický filozof, ktorý prvý raz vyložil základné poučky védánty v diele Brahmasútra alebo Védánta-sútra.
Karl Ernst von Baer

Karl Ernst von Baer alebo Carl Ernst von Baer alebo Karl Maximovič Baer (* 28. február 1792, Piibe – † 28. november 1876, Dorpat, Estónsko) bol estónsky lekár nemeckého pôvodu, zoológ, entomológ a jeden zo zakladateľov embryológie.
Prostredníctvom objavného bádania ponúka veľkolepú koncepciu všetkého živého v jeho základných črtách: v rokoch 18281837 vydáva spis "Über Entwicklungsgeschichte der Thiere", v ktorom kladie základy modernej embryológie. Rozpracúva Pandrovu ideu o zárodočných listoch a upozorňuje, že zárodok v priebehu vývoja nadobúda znaky od kmeňových, typových až po druhové. Táto idea bola v pozmenenej forme využitá v evolucionizme.
Gaston Bachelard

Gaston Bachelard (* 27. jún 1884, Bar-sur-Aube, Francúzsko – † 16. október 1962, Paríž) bol francúzsky filozof a literárny kritik, sprvu predstaviteľ psychoanalýzy, neskôr fenomenológie a neoracionalizmu.
Predmetom jeho záujmu boli otázky epistemológie a filozofie vied, imaginácie, snenia a poézie z hľadiska ich hlbinnej súvislosti s prírodnými živlami (oheň, voda atď). Pôsobil na katedre dejín v Dijone a na Sorbonne, kde v rokoch 1940-1954 prednášal dejiny vedy a filozofiu.
Podľa Bachelarda sa veda a umenie, rozum a fantázia k sebe navzájom dialekticky vzťahujú. Aj veda predpokladá fantáziu alebo predstavivosť. K vede dochádza na základe zlomu, rozchodu s každodennou skúsenosťou. Veda má procesuálny charakter, spočíva v napravovaní omylov, v rozchádzaní sa s predchádzajúcimi formami tvorby teórií a prekonávaní protirečení. Veľmi dôležité sú v procese vedy prechodné obdobia. Veda má povahu výroby (produkcie): svoj objekt konštruuje ako umelý produkt. Bachelard kritizuje chápanie daného ako základného či zakladajúceho.
V diele "Nový druh vedy" Bachelard hovorí, že vedecké myslenie nahradí metafyzika a intuitívnosť. 
Metódou psychoanalytickej typológie základných mýtických prvkov hmoty (zeme, ohňa, vody a i.) skúma zdroje a formy imaginácie a poézie.
Michail Alexandrovič Bakunin

Michail Alexandrovič Bakunin, (* 30. máj 1814, Priamuchino, Ruské impérium – † 1. júl 1876, Bern, Švajčiarsko) bol ruský revolucionár, ideológ anarchizmu a národníctva.
Charakteristika jeho myslenia.
Vychádzal z Fichteho a Hegelovej filozofie, neskôr – ako mladohegelovec – bol pod vplyvom Feuerbachových ideí: Bakuninov antiteologizmus. Zúčastnil sa revolúcie 1848-49. Ako člen vedenia I. robotníckej internacionály vystupoval proti Marxovi z anarchistických pozícií. Neskôr bol práve pre nezhody s Marxom z internacionály vylúčený. Dejiny interpretoval ako pohyb ľudstva z kráľovstva živočíšnosti do kráľovstva slobody. Hlavným utláčateľom ľudstva je podľa neho štát, pretože štát ako forma akejkoľvek centralizácie je iba novou obdobou otroctva.
Náboženstvo je kolektívna šialenosť, zvrátený produkt vedomia utláčaných más a cirkev je druhom nebeskej krčmy, v ktorej sa ľud usiluje zabudnúť na svoje každodenné strasti. Prechod ľudstva ku kráľovstvu slobody predpokladá vyhodiť do vzduchu štát a vylúčiť zo života ľudu princíp moci. Namiesto štátu má nastúpiť slobodná federácia poľnohospodárskych a priemyselno-remeselníckych asociácií. Ľudové masy sa podľa Bakunina vyznačujú socialistickými inštinktami a nevyčerpateľnosťou živelnej revolučnosti. Bakuninove myšlienky sa rozšírili v 70. rokoch 19. storočia v Rusku, Taliansku, Španielsku a ďalších hospodársky málo rozvinutých krajinách.
V rámci svojho kolektivistického anarchizmu požaduje spoločné vlastníctvo výrobných prostriedkov a konfiškáciu všetkého majetku cirkvi a štátu v prospech federatívneho zväzu robotníckych združení. Výroba by sa mala riadiť tak, aby sa zladil dopyt s ponukou, štáty by produkovali to, čo vedia produkovať najefektívnejšie, pre všeobecné blaho. Sloboda bez socializmu je výsadou a nespravodlivosťou, socializmus bez slobody je otroctvom. Republikánsky štát so všeobecným volebným právom môže byť aj despotický, ak bude škrtiť vôľu a slobodný pohyb svojich členov. Bakunin sa hlásil k sociálno-demokratickému hnutiu.
Programové ciele sociálno-demokratického hnutia.
Chcel odstrániť štát a právo právnikov, ktoré podľa neho neustále neguje ozajstné ľudské právo. Existujú dve hlavné vrstvy, vykorisťovaní a vykorisťovatelia, medzi nimi je stredná trieda, ktorá je aj vykorisťovaná aj vykorisťuje. Antagonizmus medzi týmito vrstvami spočíva v nerovnomernom rozdelení výrobných prostriedkov.
Podmienky revolúcie.
Ľudské bytosti sú od prírody spoločenské, viac–menej rovné a chcú byť slobodné. Štát považuje za násilnú, protispoločenskú inštitúciu udržujúcu nerovnosť medzi po slobode túžiacimi bytosťami. Preto je potrebné vykonať revolúciu. Vedel, že revolúcia musí byť násilná. Zastupiteľskú demokraciu považoval len za ilúziu spravodlivého systému.
Jana Balážová

Jana Balážová (* 1. august 1952, Martin† 7. október 2004, Bratislava) bola slovenská filozofka.
Po ukončení štúdia filozofie a angličtiny na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (FF UK) v roku 1976 nastúpila do Filozofického ústavu Slovenskej akadémie vied. V roku 1984 obhájila kandidátsku dizertáciu "Tvorivá aktivita subjektu vo vedeckom poznaní". O rok neskôr získala doktorát na FF UK. V roku 1992 ju zvolili za predsedníčku Slovenského filozofického združenia (SFZ), v ďalších voľbách v roku 1994 za tajomníčku SFZ.
Svoj vedecký záujem spočiatku smerovala na problémy tvorivosti v poznávacom procese, špeciálne vo vedeckom poznaní. Neskôr sa preorientovala na štúdium filozofie dejín so špeciálnym dôrazom na koncepciu anglického mysliteľa R. G. Collingwooda, výnimočného predstaviteľa anglosaskej školy, ktorá nadlho ovplyvnila smerovanie filozofie dejín v anglofónnom kultúrnom regióne. V posledných rokoch simultánne pracovala aj na filozofických problémoch teórie národa.
James Mark Baldwin

James Mark Baldwin (* 12. január 1861, Columbia Južná Karolína, Spojené štáty – † 9. november 1934, Paríž, Francúzsko) bol americký psychológ a filozof.
Zastával estonomický idealizmus, alebo pankalizmus, podľa ktorého je skúsenostná kategória krásna základnou kategóriou celej skutočnosti. Bol systematizátorom pragmatizmu. Pôsobil ako profesor na Johns Hopkins University v Baltimore.
Dielo.
Prispieval aj článkami do "Psychological Review", v rokoch 1901-1905 spoluvytváral a bol hlavným vedeckým redaktorom "Dictionary of Philosophy and Psychology".
Jaime Luciano Balmes

Jaume Balmes (* 28. august 1810, Vic – † 9. júl 1848, Barcelona) bol jeden z najvýznamnejších španielskych filozofov 19. storočia. Nosným pojmom jeho filozofie je pojem istoty (certeza, certitúdo).
Domingo Báñez

Domingo Báñez (* 29. február 1528, Valladolid – † 1604, Medina del Campo) bol španielsky filozof a teológ, dominikán, tvorca báňezianizmu.
Jehošua Bar-Hillel

Jehošua Bar-Hillel, pôvodným menom "Oscar Westreich" (* 9. august 1915, Viedeň, Rakúsko-Uhorsko – † 25. september 1975, Jeruzalem, Izrael) bol izraelský filozof jazyka a jazykovedec. 
Nadväzuoval na Rudolfa Carnapa, spolu s ktorým zásadne odmietal metafyziku a špekultívnu filozofiu. Blížil sa k Chomskeho idei transformačnej gramatiky, pričom kládol dôraz na spoluprácu psychológie, lingvistiky a logiky.
Pod vplyvom Bar-Hillelovej filozofie sa analýza jazyka stala pevnou súčasťou izraelskej filozofie.
Štefan Barnáš

Štefan Barnáš (* 19. január 1900, Slovenská Ves – † 16. apríl 1964, Pezinok) bol slovenský rímskokatolícky biskup, novotomistický filozof, publicista, profesor teológie a filozofie, pomocný spišský biskup.
Život.
Narodil sa v roľníckej rodine v Slovenskej Vsi v okrese Kežmarok. Študoval na gymnáziách v Podolínci, Rožňave a zmaturoval v Košiciach roku 1919. Teológiu začal študovať v roku 1920 v bohoslovnom seminári v Spišskej Kapitule a v rokoch 1921 – 1925 na teologickej fakulte v Prahe spolu s Františkom Skyčákom ml. Po vojenskej službe a vysviacke 29. júna 1925 bol kaplánom v Námestove a od roku 1927 administrátorom farnosti v Liptovských Revúcach, kde sa pod vplyvom Andreja Hlinku politicky angažoval a vstúpil do Hlinkovej slovenskej ľudovej strany. Po dosiahnutí doktorátu teológie roku 1933 pôsobil na Vysokej škole bohosloveckej v Spišskej Kapitule ako profesor dogmatickej a fundamentálnej teológie, hebrejského jazyka a biblickej archeológie; bol aj prefektom seminára. Od roku 1937 bol vicerektorom a od roku 1945 rektorom seminára. 
V polovici októbra 1949 Barnáš prevzal na internunciatúre v Prahe dekrét pápeža Pia XII. z 25. októbra 1949, ktorým bol vymenovaný za pomocného biskupa v Spišskej diecéze bez práva nástupníctva. Štefan Barnáš prijal biskupskú vysviacku 5. novembra 1949 v kaplnke diecézneho seminára z rúk spišského biskupa Jána Vojtaššáka a pomocného biskupa Martina Khebericha. Vysviacka sa konala v úzkom kruhu kolegov, rodiny a pracovníkov biskupského úradu. Vzhľadom na to, že štátne úrady nedali súhlas na vysviacku je táto považovaná za prvú tajnú biskupskú vysviacku na Slovensku. Štefan Barnáš si za heslo zvolil vetu "Ut intelligam corde" (Aby som porozumel srdcom). V júli 1950 bol zaistený priamo v biskupskej rezidencii a internovaný v sústreďovacom tábore v Mučeníkoch (Močenku). V roku 1951 bol odsúdený v Bratislave za údajnú velezradu a vyzvedačstvo na 15 rokov väzenia. Desať rokov ho väznili v Ilave, Ružomberku, Mírove, Leopoldove. 
Po amnestii roku 1960 mu zo zdravotných dôvodov umožnili pobyt v kňazskom domove v Pezinku, kde však bol naďalej pod policajným dozorom. Zomrel 16. apríla 1964 v Pezinku, pochovaný bol vo svojom rodisku v Slovenskej Vsi.
Dielo (výber).
Počas svojho života, hlavne v období do roku 1948, hojne prispieval filozofickými, teologickými a náboženskými článkami a štúdiami, niekedy aj pod pseudonymom Dr. Spišský, do týchto časopisov: Duchovný pastier, Filozofický sborník, Katolícke noviny, Kráľovná Mája, Kultúra, Nová práca, Obroda, Slovák, Slovenské pohľady, Smer, Svätá rodina (redaktor), Svetlo, Svoradov, Verbum.
Karl Barth

Karl Barth (* 10. máj 1886, Bazilej, Švajčiarsko† 10. december 1968, Bazilej) bol nemecko-švajčiarsky teológ, zakladateľ, hlavný priekopník a predstaviteľ dialektickej teológie; jeden z najväčších teológov 20. storočia. Do dejín systematickej teológie sa zapísal predovšetkým svojou literárnou tvorbou, v ktorej len jeho "Cirkevná dogmatika" (Kirchliche Dogmatik), predstavuje dielo presahujúce počtom 10 000 strán.
Táto osobnosť teológie 20. storočia vyrastala pod vplyvom liberálnej teológie, ale jeho vlastná cesta viedla iným smerom. Jednou z príčin bola osobná kríza viery, ktorú prežil ako reformovaný kazateľ v zbore, udalosti prvej svetovej vojny a ďalšie filozofické a teologické vplyvy, ktoré ho viedli k definitívnemu rozchodu liberálnou teológiou.
Upriamil pozornosť filozofie a teológie 20. storočia na Sørena Kierkegaarda.
Bartha zaraďujú medzi švajčiarskych filozofov v širšom zmysle slova.
Johann Bernhard Basedow

Johann Bernhard Basedow (* 11. september 1724, Hamburg – † 25. júl 1790, Magdeburg) bol nemecký vychovávateľ, reformný osvietenský pedagóg a filantrop. V Dessau založil v roku 1774 internátnu školu "Philanthropinum", v ktorej do roku 1778 praktizoval svoj systém zameraný na pracovnú, telesnú, mravnú a intelektuálnu výchovu.
Adolf Bastian

Adolf Bastian (* 26. jún 1826, Brémy, Nemecko† 2. február 1905, Port of Spain, Trinidad a Tobago) nemecký lekár, cestovateľ a etnograf. Prijal Bachofenovu myšlienku o prvenstve materského práva, avšak odmietol názor o pluralite kultúr podobne ako difuzionisti. Bol spoluzakladateľom časopisu "Zeitschrift für Ethnologie" (1869) a vypracoval prvé systematické dielo o vývoji populácií a kultúr na americkom kontinente: "Kulturländer des Alten Amerikas" (18781889).
Basilides z Antiochie

Basilides z Antiochie alebo Basileides († okolo 125) bol sýrsky gnostik, ktorý v rokoch 120 - 140 pôsobil v Alexandrii.
Kresťanské učenie prepracoval pod perzským vplyvom do emanacionizmu. Bol ovplyvnený stoicizmom i filónskou gnózou.
Georges Bataille

Georges Bataille (* 10. september 1897, Billom, Francúzsko – † 9. júl 1962, Paríž) bol francúzsky filozof a spisovateľ, pôvodne patril k surrealistickému hnutiu. V nadväznosti na Nietzscheho kritizoval systémovo orientovanú filozofiu, hlavne Hegela. Hlavným motívom jeho myslenia a písania je dualizmus medzi oblasťou účelovoracionálnej produktivity a oblasťou márnotratnosti odmietajúcej akýkoľvek účel.
Životopis.
Narodil sa v Billome. Ako píše v dodatkoch k svojej novele Príbeh oka, jeho otec bol bol ochrnutý a vyžadoval si neustále pozornosť rodiny, a už svojho syna Georgesa splodil ako slepý. Bataille sa sám opisoval ako problémové dieťa, ktoré takmer vylúčili zo strednej školy. Napriek tomu, že bol vychovávaný v ateistickom prostredí, krátko po začiatku prvej svetovej vojny a smrti otca sa rozhodol stať sa katolíckym kňazom. Roku 1922, krátko pred vysvätením, však prehodnotil svoju vieru. Väčšinu svojho života bol zamestnaný v Parížskej národnej knižnici, kde pracoval so zbierkami medailónov.
Založil a viedol mnoho čitateľských krúžkov, sám písal spisy o mysticizme v ekonómii, poézii, filozofii, umení, erotike. Často vydával svoje knihy pod rôznymi pseudonymami a niektoré jeho knihy boli zakázané. Cítil sa byť priťahovaný k surrealistom, bol ovplyvnený Hegelom, Marxom a najmä Nietzschem, ktorého obhajoval počas druhej svetovej vojny, kedy sa proti tomuto filozofovi zdvihla vlna nevôle, nakoľko bol vo Francúzsku považovaný za nacistického filozofa.
Bol fascinovaný aktom obetovania ľudského života a založil tajnú spoločnosť "Acéphale", ktorej symbolom bol bezhlavý muž. Hovorí sa, že táto skupina sa schádzala v lesoch za Parížom, kde jej členom boli prednášané výňatky z diel Nietzscheho, markíza de Sadeho či rôzne pornografické spisy, nad obsahom ktorých mali členovia meditovať. Podľa legendy sa členovia Acéphalu dohodli, že jeden po druhom sa navzájom obetujú, a hoci mnohí sa hlásili ako dobrovoľné obete, nenašiel sa nikto kto by sa zhostil úlohy kata.
Bol dvakrát ženatý.
Príbeh oka.
Jeho snáď najznámejším dielom je jeho debut z roku 1928, krátka novela vydaná pod menom "Lord Auch" (Lord Dohajzlu) známa ako Príbeh Oka. Hoci toto dielo bolo zväčša čítané ako pornografické dielo, neskoršie analýzy, ako aj Bataillove dodatky odhalili, že toto sčasti autobiografické dielo pod oplzlým povrchom skrýva filozofickú a psychoanalytickú hĺbku. V tomto diele autor rozvíja metafory oka, vajca, slnka, zeme a semenníkov, ktoré neskôr objasnil vo svojich iných dielach.
Pafnutij Sergejevič Baturin

Pafnutij Sergejevič Baturin (* asi 1740 – † 1803, Minsk, Bielorusko) bol ruský plukovník, spisovateľ a osvietenec odmietajúci slobodomurárstvo, okultizmus a mystiku. 
Vo svojej kritike nadväzoval na Bayla, Locka, Lomonosova a F. Bacona. Za zdroje zdokonaľovania ľudstva považoval rozvoj občianskych zákonov, vied a šírenie vzdelanosti.
Edgar Bauer

Edgar Bauer (* 7. október 1820, Charlottenburg, Nemecko – † 18. august 1886, Hannover) bol nemecký filozof a publicista, mladohegelovec.
Bruno Bauch

Bruno Bauch (* 19. január 1877, Gross-Nossen, Poľsko – † 27. február 1942, Jena, Nemecko) bol nemecký filozof; vychádzajúc z Kantovej Kritiky čistej súdnosti interpretoval Kantovo učenie ako teóriu kultúry ovládanú ideou hodnoty.
Alexander Gottlieb Baumgarten

Alexander Gottlieb Baumgarten (* 17. júl 1714, Berlín, Svätá rímska ríša nemeckého národa – † 27. máj 1762, Frankfurt nad Odrou) bol nemecký filozof, nadväzujúci na Ch. Wolffa a Leibniza.
Zaviedol termín „estetika“, ktorým označil teóriu o zmyslovom poznaní, postihujúcom a tvoriacom krásno a vyjadrujúcom sa v umeleckých obrazoch na rozdiel od logiky ako vedy o rozumovom poznaní. Baumgarten dopomohol k formovaniu estetiky ako samostatnej filozofickej disciplíny.
„Nemci jediní používajú dnes slovo estetika na označenie toho, čo iní nazývajú kritikou vkusu. Zakladá sa na klamnej nádeji vynikajúceho analytika Baumgartena, že krásne sa dá kriticky posudzovať podľa rozumových princípov a že z pravidiel tohto posudzovania sa dá urobiť veda. Toto úsilie je však márne, lebo hlavné zdroje týchto pravidiel alebo kritérií sú čisto empirické, čiže nikdy nemôžu slúžiť ako určité apriórne zákony, ktorými by sme sa mali riadiť, ak vyslovujeme úsudok o vkuse. Naopak, tento úsudok je ozajstnou skúškou správnosti spomenutých pravidiel. Preto by malo toto pomenovanie alebo zaniknúť, alebo by malo byť vyhradené pre náuku, ktorá je ozajstnou vedou (čím by sme sa zároveň priblížili reči i chápaniu antiky a jej slávnemu deleniu poznania na "αι δθητάχαι νοητά"), alebo by bolo potrebné podeliť sa oň so špekulatívnou filozofiou a estetiku chápať sčasti v transcendentálnom, sčasti v psychologickom zmysle.“
Ján Bayer

Ján Bayer (* 1630, Prešov – † 14. máj 1674, Spišské Podhradie) bol slovenský spisovateľ, filozof a pedagóg, najvýznamnejší predstaviteľ Prešovskej školy, stúpenec Francisa Bacona.
Životopis.
Študoval v Prešove a vo Wittenbergu. Spočiatku pôsobil na svojej alma mater. Po návrate do Prešova (1659) sa stal konrektorom a neskôr aj rektorom mestskej školy a v spolupráci s Izákom Cabanom ju premenil na lýceum. Rozkvetu lýcea sa však nedočkal, lebo v roku 1665 ho zbavili profesúry. Potom bol činný ako kazateľ v Banskej Bystrici a Spišskom Podhradí. Patril do skupiny predstaviteľov spišských miest, ktorých odsúdili za údajné sprisahanie proti Habsburgovcom. Hoci trest smrti im zmenili na vyhnanstvo, Bayer ešte pred odchodom na nútené práce náhle skonal.
Tvorba a myslenie.
Patril medzi významných filozofov svojej doby. Ako zástanca učenia Francisa Bacona zdôrazňoval nutnosť vychádzať pri bádaní zo skúsenosti, opierať sa o sústavné pozorovanie a experiment. Filozofia a veda majú slúžiť človeku a prispievať k zlepšovaniu stavu ľudskej spoločnosti. Propagoval induktívnu filozofiu. Vďaka orientácii na modernú prírodovedu sa stal vari prvým materialistom na Slovensku. Ako veriaci protestant sa usiloval o spojenie vedy a viery, racionálneho a empirického pohľadu na svet s mystickými špekuláciami. Ako pedagóg bol ovplyvnený Janom Amosom Komenským, hlavne jeho dôrazom na názornosť vo vyučovaní. Tieto zásady v praxi uplatnil pri premene prešovskej mestskej školy na lýceum. Bol najmä filozofom, a plánoval spracovať v monografii problémy metafyziky, psychológie, etiky, ekonomiky a politiky, venoval sa taktiež písaniu básní a prózy, ktoré uverejňoval v zborníkoch.
Pierre Bayle

Pierre Bayle (* 18. november 1647, Le Carla (dnes Carla-Bayle) – † 28. december 1706, Rotterdam) bol francúzsky filozof, publicista, profesor Sedanskej akadémie a Rotterdamskej univerzity, predstaviteľ raného osvietenstva.
Propagoval znášanlivosť vierovyznaní. Filozoficky rozvíjal skepticizmus, približujúci sa descartovskej pochybovačnosti.
Bayle bol protestantský pastor. Roku 1668 prestúpil ku katolicizmu, ale o dva roky neskôr sa vrátil ku kalvinizmu. V rokoch 1684-1687 bol profesorom filozofie a histórie a publikoval vo svojom časopise "Nouvelles de la république des lettres".
V politike bol Bayle pesimista, pretože nedôveroval nijakej zmluve (z nej podľa neho môže vzísť len veľmi krehká rovnováha) a zdôrazňuje nevyhnutnosť silnej moci, ktorá je len donucovacia. Na kvalite jej uplatňovania nezáleží natoľko ako na jej definícii - ale len v tej oblasti, ktorá jej prináleží, t. j. v spoločenskom živote. Vladárova moc sa nemá miešať do vecí svedomia a má zohľadňovať osobné presvedčenie poddaných. V tomto zmysle je Bayle prívržencom občianskej slobody a bezpodmienečný zástanca tolerancie, najmä v náboženských veciach.
Najvýznamnejším dielom P. Bayla je "Historický a kritický slovník".
Miroslav Bázlik

Miroslav Bázlik (* 12. apríl 1931, Nemecká Ľupča – † 29. august 2024) bol slovenský hudobný skladateľ, klavirista, pedagóg a matematik.
Životopis.
Od roku 1990 pôsobil ako pedagóg na VŠMU v Bratislave. Je autorom opery "Peter a Lucia", oratórií ("Dvanásť", "Canticum 43", "Canticum Jeremiae"), orchestrálnych a komorných diel, elektroakustických skladieb (balet "Búrka") a vokálnej tvorby ("Päť piesní na čínsku poéziu"). 
Popri hudobnej interpretácii najmä diela Johanna Sebastiana Bacha, Ludwiga van Beethovena a romantikov podával aj ich filozofický rozbor a výklad.
Simone de Beauvoirová

Simone de Beauvoirová alebo Simone de Beauvoir (* 9. január 1908, Paríž, Francúzsko – † 14. apríl 1986, tamtiež) bola francúzska filozofka, spisovateľka a predstaviteľka existencializmu.
Bola družkou J.-P. Sartra, preslávila sa svojimi negatívnymi názormi na manželstvo, popieraním tradičných hodnôt. Mala veľký vplyv na rozšírenie emancipačného hnutia žien.
Zomrela vo veku 78 rokov na zápal pľúc. Pochovaná je na cintoríne Cimetière du Montparnasse v Paríži.
Dielo.
Simone de Beauvoir sa vo svojich dielach špecializovala na morálne problémy. Ďalšou témou, ktorá sa v jej dielach objavuje, je postavenie žien v spoločnosti. Hoci bola známa ako spisovateľka románov a intelektuálka, jej sláva sa zakladá najmä na knihe "Druhé pohlavie" (1949), čo bola významná feministická práca. Tvrdila v nej, že manželstvo a materstvo ženu uväzňujú.
August Bebel

August Ferdinand Bebel (* 22. február 1840, Deutz, Nemecko – † 18. marec 1913, Passugg, Švajčiarsko) bol nemecký filozof, predstaviteľ marxizmu, jeden zo zakladateľov nemeckej sociálnodemokratickej strany. 
Predmetom jeho teoretického záujmu bola ženská otázka: ukázal, že postavenie ženy závisí od spoločenských vzťahov. Počiatok utláčania ženy a opovrhovania ňou vidí vo vzniku súkromného vlastníctva.
Beda Venerabilis

Beda Venerabilis alebo Beda Ctihodný (* 672/673, Northumbria, Anglicko – † 27. máj 735, Jarow) bol všestranný anglický učenec (polyhistor), ktorý sa zapísal do dejín ako jedno z ohniviek zachovávajúcich v drsnej dobe konca 7. storočia a začiatku 8. storočia svetlo učenia patristiky. Orientoval sa v prvom rade na výchovu a vzdelávanie svojho ľudu.
Daniel Bell

Daniel Bell (* 10. máj 1919, New York – † 25. január 2011, Cambridge, Massachusetts) bol americký sociológ a politológ, sociálny prognostik, futurológ a publicista. Bol jednýnm z teoretikov postindustriálnej spoločnosti, predstaviteľom teórie dezideologizácie a teórie reideologizácie a neokonzervativizmu.
Aktivity.
Pôsobil ako emeritný profesor sociálnych vied na Harvard University Bol spoluzakladateľom časopisu The Public Interest. Pôsobil ako predseda Commission on the Year 2000 - Komisie pre rok 2000 vytvorenej v roku 1967 American Academy of Arts and Sciences. Táto komisia publikovala výsledky svojej práce v roku 1967 v časopise Daedalus pod názvom Towards the Year 2000 - Work in Progress a neskoršie aj knižne. Od roku 1992 bol prezidentom Tocquevillovej spoločnosti. Žil v Cambridge, Massachusetts v USA.
Teória.
Metodologicky sa opieral o tézu nezávislosti troch sfér modernej spoločnosti: 1. technológie a ekonomiky, 2. politiky a 3. kultúry: Ekonomika sa buduje na zásadách efektívnosti, politika na zásadách rovnosti a kultúra na zásadách sebarealizácie.
Podľa Bella sa moderná spoločnosť pôsobením svojich konštitutívnych princípov (orientácia na výkon a zisk, idea sebarealizácie, rovnostárstvo atď.) dostáva do stále hlbších protikladov sama so sebou. Dôsledkom toho sú sociálne konflikty, ktoré tendujú k celkovej sociokultúrnej zmene, po ktorej odklone od modelu kapitalistickej priemyselnej k postindustriálnej spoločnosti bude hrať hlavnú rolu nová spiritualita a náboženstvo.
Dielo.
Daniel Bell publikoval následovné knihy a publikácie:
Václav Bělohradský

Prof. PhDr. Václav Bělohradský, PhD. (* 17. január 1944, Praha) je český filozof, teoretik postmodernizmu.
Bělohradský nadviazal vo svojich úvahách v 70. rokoch na Husserlovu myšlienku krízy a zabudnutosti prirodzeného sveta, pričom tému krízy rozširuje na krízu normatívnych systémov a spoločnosti vôbec.
SDR-4x

SDR-4x je humanoidný robot spoločnosti SONY.
Spoločnosť Sony, posmelená úspechom svojho robotického psíka AIBO, vytvorila ďalšieho robota, tentoraz humanoidného, pod názvom SDR-4X. SDR znamená Sony Dream Robot.
Je to robot určený na zábavu, dokáže chodiť, spievať, tancovať, hrať futbal a mnohé ďalšie činnosti. Pre svoju konštrukčnú výšku však nie je schopný chodiť po schodoch. Má 38 kĺbov, a aby bola interakcia medzi človekom a robotom čo najbezpečnejšia, ich stavba je taká, aby nebolo možné do kĺbu vložiť prst a robot ho nemohol náhlym pohybom pricviknúť. Robot je skonštruovaný tak, že sa dokáže postaviť na nohy aj v prípade, že spadne na chrbát. Je určený implicitne na domáce použitie, takže na jeho chodidlách sú namontované senzory, ktoré mu umožňujú chodiť aj po veľmi hrubých kobercoch. Rozdiely vo výške podlahy v dráhe jeho pohybu môžu predstavovať až . Aby robot nespadol pri náhlom tlaku na jeho telo zvonku, má zabudovaný reflex predkročenia a zakročenia, podobne ako ho má človek. Ak má robot spadnúť, snaží sa dostať do takej polohy, aby došlo k čo najmenšiemu poškodeniu. 
SDR-4X má dve kamery, takže má stereoskopické videnie, čo mu umožňuje vidieť priestorovo. Pomáha to napríklad pri rozoznávaní rozdielu medzi okrajovou hranou dosky stola a čiarou nakreslenou na podlahe. Nemôže sa teda stať to, že nerozozná hranu stola a spadne z neho na podlahu, ako sa to stáva jednookému psíkovi AIBO. 
Vďaka stereoskopii dokáže na základe merania paralaxy určiť vzdialenosť objektu a vypočítať si dráhu pohybu, aby sa mu čo najúspornejšie a najbezpečnejšie vyhol.
Robot má slovnú zásobu 60 000 slov, čo mu umožňuje konverzáciu. Ďalšie slovíčka si dokáže zapamätať. Na spracovanie komunikácie v ľudskej reči slúži externý počítač, pripojený cez bezdrôtovú sieť typu LAN. 
SDR-4X si dokáže zapamätať tváre desiatich ľudí, pričom trvá asi minútu, kým si uloží do pamäte všetky potrebné informácie. Ľudí rozoznáva aj podľa mena. Dokáže ich rozoznať aj podľa ich hlasu (disponuje až siedmimi mikrofónmi).
Okrem schopnosti zapamätať si veľké množstvo situácií a ich riešení je schopný sa aj učiť a vyvíjať sa tak, aby mohol čo najlepšie žiť v rodine. Svojím správaním sa snaží prispôsobiť svojmu vlastníkovi. Robot má implementovanú tzv. krátkodobú a dlhodobú pamäť, podobne ako je to v prípade ľudí.
Hoap

Hoap (skratka "Humanoid for Open Architecture Platform") je humanoidný robot spoločnosti SONY.
Jeho cieľovým trhom sú predovšetkým vedci a výskumníci, ktorí sa zaoberajú robotikou. Je vysoký a má hmotnosť . Je určený na výskum a vývoj v oblasti robotických technológií. Spoločnosť Fujitsu, ktorá robota skonštruovala, uvoľnila informácie o jeho architektúre, aby mohli ostatní vedci vyvíjať pre neho vlastné aplikácie. Súčasne sa tak HOAP stáva prvým humanoidným robotom, ktorého je možné voľne programovať. 
Robot beží pod RT-Linuxom a tvorca aplikačného softvéru môže svoj program otestovať najskôr na simulátore a až následne ho uložiť do robota. 
Vytýčené sú ešte dva ciele, ktoré by sa mali dosiahnuť: zlepšenie ovládania pohybov a zlepšenie komunikácie medzi robotom a ľuďmi. Cena robota je stanovená na zhruba 40 000 USD a Fujitsu počíta s predajom zhruba 100 robotov do polovice roku 2004.
PINO (robot)

PINO je humanoidný robot. Jeho meno je skratkou od Pinochio. 
Vyvíja ho tím Hiroakiho Kitana. Kitano je expert v oblasti umelej inteligencie a vedie spoločnosť Kitano Symbiotic. 
35 polyuretánových obalov kryje povrch robota, ktorý je vysoký, skladá sa zo 150 mechanických súčiastok, 29 motorov a má hmotnosť . Robot je v súčasnosti ešte vo vývoji, ktorý bude pokračovať schopnosťou rozoznávať tváre a hlasy, konverzáciou v ľudskej reči a tradičnou schopnosťou hrať futbal, ktorú majú implementovanú takmer všetky humanoidné roboty.
H7 (robot)

H7 je humanoidný robot. Číslo v názve tohto robota znamená poradie generácie. H7 má 36 stupňov voľnosti, môže napodobniť všetky pohyby človeka. Má hmotnosť a je vysoký . Je riadený dvoma procesormi Pentium III s taktovacou frekvenciou 750 MHz. Linuxovú komunitu iste poteší to, že ako operačný systém bol zvolený RT-Linux. Robot bol vyvinutý v JSK Laboratory v Japonsku. Dokáže sa pohybovať nielen dopredu, ale aj tzv. krabím pochodom do strany. Pomocou bezdrôtového ethernetu je pripojený na počítačovú sieť. Spoločnosť Motorola ohlásila vývoj Java aplikácie, ktorá umožní ovládanie tohto robota pomocou mobilného telefónu.