burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Emil Krapka

Emil Krapka, SJ (* 17. júl 1925, Horné Dubové† 22. október 2017, Ivanka pri Dunaji) bol slovenský rímskokatolícky jezuitský kňaz a teológ.
Životopis.
Po absolvovaní ľudovej školy v rodnom Hornom Dubovom začal gymnaziálne štúdium v Trnave. 30. júla 1942 vstúpil do noviciátu Spoločnosti Ježišovej v Ružomberku. Gymnázium ukončil maturitou v roku 1946 v Piešťanoch. Po ukončení štúdia filozofie v Brne a Děčíne začal v roku 1949 študovať teológiu na Teologickom inštitúte Slovenskej viceprovincie Spoločnosti Ježišovej v Trnave. V rámci Akcie K (barbarská noc), uskutočnenej v noci z 13. na 14. apríla 1950 bol internovaný v Jasove a Podolínci. Na kňaza ho tajne vysvätil Róbert Pobožný, apoštolský administrátor Biskupstva Rožňavy 23. decembra 1950. Do roku 1953 bol zaradený na výkon vojenskej služby do pomocno-technického práporu (PTP).
V roku 1960 bol odsúdený v skupine jezuitov na čele s tajným biskupom Jánom Korcom za tajné štúdium teológie na tri a pol roka väzenia. Podmienečne bol prepustený 9. mája 1962. Štátny súhlas na verejné pôsobenie ako kňaz však dostal až po svojej právnej rehabilitácii v roku 1969. 15. septembra 1969 zložil v Beckove slávnostné rehoľné sľuby. Pôsobil v Trnave, v kostole Najsvätejšej Trojice. V prvej polovici 70. rokov mu bol opätovne odňatý súhlas na verejné pôsobenie a tak vykonával prácu organistu. Od roku 1969 viedol tajný Teologický inštitút Spoločnosti Ježišovej na Slovensku, ktorý zabezpečoval štúdium filozofie a teológie záujemcom, ktorí tajne vstúpili do rehole jezuitov. Po roku 1989 sa tento inštitút pretransformoval na Teologický inštitút sv. Alojza v Bratislave na ktorého čele stál až do roku 1997. V tomto roku sa Inštitút úspešne pretransformoval na Teologickú fakultu Trnavskej univerzity.
V rokoch 19972005 pôsobil po boku provinciála Spoločnosti Ježišovej na Slovensku ako sócius.
Zomrel 22. októbra 2017 v Ivanke pri Dunaji.
Dielo.
Väčšinu svojich teologických prác, vzhľadom k obmedzenej náboženskej slobode v komunistickom režime, publikoval pôvodne formou samizdatu. Okrem vlastnej tvorby sa venoval aj prekladu teologickej literatúry.
Jang Hjon-sok

Jang Hjon-sok (, hanča: 梁玄錫, ; * 2. december 1969, Soul, Kórejská republika) je juhokórejský hudobný magnát, hudobník a producent. V 90. rokoch sa preslávil ako člen skupiny Seo Taiji and Boys. Keď sa skupina rozpadla, stal sa zakladateľom a výkonným riaditeľom nahrávacej spoločnosti YG Entertainment, ktorá v Kórejskej republike patrí medzi tie najväčšie.
19921996: Seo Taiji &amp; Boys.
Skupina Seo Taiji &amp; Boys vznikla v roku 1991 a jej členmi boli So Tchä-dži, I Ču-no a Jang Hjon-sok. Ich slávny singel „Nan arajo“ (; ) ovplyvnil kórejskú hudobnú scénu vo veľkej miere. Kritika sa na nich valila za rôzne albumy, no najviac kvôli piesni „Sidäjugam“ (; ), ktorú kórejská etická komisia pre umenie a kultúru takmer zakázala z dôvodu textu nevhodného pre mládež. Nesúhlas fanúšikov bol obrovský a čiastočne mohol za to, že v júli 1996 bol zákon o predbežnej cenzúre zrušený. Seo Taiji &amp; Boys sa v roku 1996 rozpadli a členovia začali so sólovými aktivitami.
1998súčasnosť: YG Entertainment.
V roku 1998 založil Jang Hjon-sok YG Entertainment a vydal svoj prvý sólový album obsahujúci aj pieseň, ktorú zložil So Tchä-dži. Od rozpadu Seo Taiji &amp; Boys to bola ich prvá hudobná spolupráca. Jang priniesol so svojou spoločnosťou veľmi úspešných interpretov, hlavne Jinusean, 1TYM, Se7en, Big Bang a 2NE1. Neskôr sa do YG pridali Tablo, Epik High a PSY. Od roku 2012 prišli do spoločnosti postupne aj Lee Hi, Akdong Musician, Winner, iKON, BLACKPINK, Zion.T a Sechs Kies.
Osobný život.
V marci 2010 Jang vyhlásil, že už 9 rokov chodí s bývalou členkou skupiny Swi.T, I Un-džu, ktorá je od neho o 12 rokov mladšia. 5. augusta 2010 I Un-džu porodila ich prvú dcéru menom Jang Ju-džin. V apríli 2012 Jang počas súťaže K-pop Star povedal, že sa páru narodilo druhé dieťa, syn Jang Sung-hjon. I Un-džu je mladšou sestrou I Čä-džina, člena skupiny Sechs Kies.
Polykles z Atén

Polykles () bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr.
Polykles, syn Timarchida z Atén, bol žiakom aténskeho sochárskeho majstra Stadiea. Rímsky spisovateľ Plínius jeho pôsobenie datuje do čias 156. olympiády (v rokoch 156 až 152 pred Kr.). To prakticky potvrdzuje aj grécky cestovateľ Pausanias, ktorý po navšteve Olympie do svojej sprievodcovskej príručky zaznamenal, že zhotovil sochu Amynta z Efezu, olympijského víťaza v pankratiu dorastencov v roku 156 pred Kr.
Plínius uvádza, že jeho dielom bola i socha Hermafrodita, a to zrejme originál sochy spiaceho Hermafrodita z parížskeho múzea Louvre a tiež socha bohyne Juno (Héry), kedysi umiestnenej v otvorenej stĺpovej hale Octavie (Porticus Octaviae) v Ríme, ktorú zhotovil so svojim bratom Dionysiom. Cicero mu pripisoval autorstvo sochy Herakla v Ríme.
Podľa odborníkov svedectvom jeho tvorby je aj poškodený epigrafický nález na podstavci z Eleteie vo Fókide, podľa typu písma datovaný do 2. storočia pred Kr., ktorý hlása:
Slovenská politika

Slovenská politika sú noviny, ktoré vychádzali na Slovensku po roku 1918.
Slovenská politika vychádzala v Prahe, neskôr v Bratislave každý deň okrem pondelka ako orgán Republikánskej strany poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu. Mal prílohu Športový pondelok. Uverejňoval aj romány na pokračovanie - veľa zahraničných, z domácich napr. Čachtická pani, Jánošík, Spipšské tajomstvo, Studňa lásky a i.
Slovenský Východ

Slovenský východ bol denník, ktorý vychádzal na Slovensku od roku 1919 do 1937.
Slovenský východ vychádzal v Košiciach denne ráno okrem pondelka. Noviny boli Orgánom Republikánskej zemedelskej strany regionálneho charakteru. Mal prílohu "Slovenský ľud" a literárnu prílohu "Nedeľa „Slovenského Východu“". Uverejňoval aj romány na pokračovanie.
Polykles Starší

Polykles () bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.
Polykles bol pravdepobne aténsky sochár, činný v 4. storočí pred Kr. Rímsky spisovateľ Plínius uvádza, že pôsobil hlavne za čias 102. olympiády, teda v rokoch 372 až 368 pred Kr. 
V niektorých odborných publikáciách ako napr. od historikov A. Furtwänglera alebo G. Becattiho sa uvádza, že Polykles (starší) bol autorom sochy Hermafrodita (táto socha bola pravdepobne originálom jej rímskej kópie z múzea Louvre), o ktorej sa zmienil Plínius, pretože podľa nich svojím štýlovým prevedením odkazuje skôr na obdobie 4. storočia pred Kr. Jean Marcadé, francúzsky znalec antického umenia, tomuto umelcovi pripisuje sochu aténskeho politika Alkibiada, o ktorej nám zanechal správu starogrécky spisovateľ Dión Chrysostomos, že bola zobrazená aj s jeho telesnými nedostatkami. Marcadé tiež predpokladá, že tento Polykles mohol byť autorom sochy mýtického macedónskeho kráľa Koina, ktorej podstavec (zrejme v neskoršej kópii menom Polykla signovaný) objavili v roku 1842 v Ríme.
Konfessionálna škola

Konfessionálna škola je periodikum, ktoré vychádzalo na Slovensku v druhej polovici 19. storočia.
Konfessionálna škola bol časopis pre výchovu, výučbu, hudbu, umenie a literatúru, ktorý vychádzal raz mesačne, neskôr dvakrát mesačne. Zodpovedný redaktor, majiteľ a nakladateľ bol Fr. Oto Matzenauer. Jeho hlavný spolupracovník bol Andrej Pulmann, neskôr Jozef Zelliger. Časopis tlačila "Minerva" v Pešti, neskôr Škarnicel v Skalici.
Rudolf Weber

Rudolf Weber (* 15. október 1843, Poprad† 10. február 1915, Budapešť) bol slovenský publicista, editor a učiteľ.
Narodil sa v rodine Jána Samuela Webera a jeho manželky Jany. Študoval na gymnáziu v Pešti a v Prešove, kde absolvoval aj evanjelickú teológiu, štúdiá skončil na univerzite v Berlíne a v Paríži. Pred odchodom do zahraničia pôsobil ako vychovávateľ baróna a neskôr známeho maliara Ladislava Medňanského v Strážkach. Po návrate pôsobil ako profesor evanjelického gymnázia v Budapešti. Jeho brat bol Samuel Weber.
Venoval sa zbieraniu, skúmaniu a vydávaniu ľudového folklóru a literárnych textov písaných v spišskom nemeckom nárečí, v ktorom tvoril a uverejňoval aj vlastné básne, najmä v "Szepesi Hirmök" a v "Zipser Boten". Bol editorom starých textov o spišskom regióne, najmä prác J. Buchholtza a S. Augustíniho. Publikoval fejtóny, recenzie, články a odborné príspevky v periodikách "Kaschauer Zeitung", "Magyar Tanügy", "Karpathen Post" a i.
Ján Loisch

Ján Loisch (* 23. november 1878, Veľký Slavkov† 1945) bol slovenský kultúrny historik.
Študoval nemecký a maďarský jazyk a filozofiu v Kluži, kde získal profesorský diplom. Od roku 1903 bol profesorom evanjelického gymnázia v Budapešti, neskôr na Spiši. Ján Loisch bol spišský regionalista, autor literárnohistorických a biografických portrétov spišských básnikov (Rudolf Weber a i.). Zostavil zborník o Spiši a publikoval v spišských regionálnych časopisoch (Karpathen Post) a vydal mapu Spiša.
Eugen Holly

Eugen Holly (pseud. "Egon Erich Stampf"; * 9. máj 1896, Stupava† po roku 1940) bol spisovateľ nemeckej národnosti na Slovensku a redaktor novín.
Pochádzal z maďarsko-slovenskej rodiny, bol ženatý a mal 4 deti.
Kariéra.
Študoval na gymnáziu v Bratislave, počas prvej svetovej vojny študoval v Berlíne na technickej univerzite. Po návrate na Slovensko po vojne od roku 1919 bol redaktorom "Volkstimme", týždenníka "Korzó", od roku 1925 bol redaktorom "Grenzbote" a neskôr aj ich zodpovedným redaktorom.
Spočiatku sa orientoval na nemecké robotnícke hnutie v Bratislave a zaujímal protičeskoslovenské postoje. V druhej polovici 20-ych rokov bol korešpondentom zahraničných, najmä rakúskych novín. Bol to bilingválny bratislavský žurnalista a vynikol ako fejtonista. Po Viedenskej arbitráži sa ako redaktor novín angažoval v intenciách maďarského iredentizmu. Emigroval do Maďarska.
Dielo.
Je autorom 2 románov, 2 básnických zbierok, cestopisu, noviel, 3 veselohier, historických drám a dvoch filmových scenárov.
Základná škola (Bratislava, Pri kríži 11)

Základná škola Pri kríži sa nachádza v Bratislave, v mestskej časti Dúbravka.
Poloha.
Nachádza sa na periférii Dúbravky, na ulici Pri kríži. Vchod je situovaný z juhu budovy, z Ožvoldíkovej ulice. Dobrá dopravná vybavenosť – autobusová, električková umožňuje príchod žiakom aj z iných mestských častí.
História.
Základná škola Krajňákova vznikla v školskom roku 1975/1976, v roku 1976 ako elokované pracovisko ZŠ Pekníkova, ktorá bola plne kapacitne vyťažená. Vtedajšou riaditeľkou ZŠ Pekníkova bola pani Eva Považanová. V roku 1976 sa tam vyučovalo 10 tried 1. a 2. triedy. V školskom roku 1976/1977, keď bola budova dokončená a doskrášľovaná, riaditeľkou bola pani Mária Holecová a škola fungovala ako plnoorganizovaná. Neskôr za riaditeľku zvolili pani Annu Šimovú. V roku 1990 sa konali prvé demokratické voľby a riaditeľkou sa stala pani Zuzana Ivanová, ktorá školu viedla jedno volebné obdobie. V tomto období vznikla školská rada a ulica sa premenovala na Pri kríži. 1. septembra 1996 už bola riaditeľkou pani Mgr. Magdaléna Bugáňova. Za jej velenia škola prešla pod právnu subjektivitu a zapojila sa do projektu Infovek alebo Zdravá škola. V roku 2005 odstúpila a riaditeľkou sa stala súčasná pani riaditeľka, Mgr. Ivana Mikšíková, ktorá na škole pôsobí od roku 1995.
Súčasnosť.
V súčasnosti má škola 27 tried a vyučuje 40-členný pedagogický kolektív, vrátane vychovávateliek. Okrem toho má škola školskú knižnicu, fyzikálno-chemické laboratórium, telocovične a posilňovňu a učebne informatiky. Škola je organizátorom súťaže Dúbravka moja a zúčastňuje sa rôznych súťaží. Okrem toho, podniká akcie, zájazdy a iné.
Adam Forgáč

Gróf Adam Forgáč "Forgách de Ghymes et Gács" (* cca. 1601; hrad Gýmeš† 10. jún 1681, Rajka, Maďarsko) bol uhorský šľachtic-magnát, vojenský veliteľ, krajinský radca a krajinský sudca, podporovateľ Habsburgovcov.
Život.
Bol najstarším synom baróna Žigmunda Forgáča, uhorského palatína, a jeho druhej manželky Zuzany Turzovej. Narodil sa na hrade Gýmeš pri obci Jelenec.
V roku 1627 sa stal kráľovským komorníkom a zároveň kapitánom hradu Szécsény. Pôsobil aj ako kapitán mesta Košice. 4. marca 1640 vydal mesto vojsku Juraja I. Rákociho. V rokoch 1645 a 1655 sa uchádzal dokonca o post uhorského palatína, čo však nedosiahol.Neskôr pôsobil ako kapitán stredoslovenských banských miest. 
V auguste 1652 organizoval obranu pred rabujúcimi tureckými vojskami, ktorým sa postavil 26. augusta 1652 pri Veľkých Vozokanoch. V dvojdňovej bitke pri Veľkých Vozokanoch turecké vojská porazil. Prvý deň bitky však nebol úspešný (padli aj 4 príslušníci Esterházyovského rodu). Po neúspešnom dni však zorganizoval provizórne sily zozbierané z poddaných okolitých ohrozených obcí, s ktorými 27. augusta turecké sily premohol.
V máji roku 1643 sa stal kapitánom novozámockej pevnosti. Nechal sa prelstiť Turkami a bez dostatočného prieskumu situácie podnikol výpad proti údajne oslabeným tureckým vojskám pri Parkane. V skutočnosti však Turci na jeho vojská pripravili pascu a v bitke pri Parkane 6. augusta 1663 sa z jeho 5500 vojakov napokon zachránilo iba necelých 400. Sám Forgáč sa zachránil útekom.
Osmanské sily o sile asi 50 000 mužov postúpili k Novým Zámkom a vyzvali ho na kapituláciu, ktorú odmietol. Mesto bolo ostreľované osmanským delostrelectvom. 22. septembra 1663 došlo k nehode, pri ktorej vybuchol sklad pušného prachu vo Fridrichovej bašte. Ďalšia obrana mesta bola nemožná. So zvyškom posádky opustil pevnosť 26. septembra. 24. septembra 1663 bol po mesiac a pol dlhom obliehaní nútený vzdať vojskám veľkovezíra Ahmeda Köprülü. Strata Nových Zámkov mala za následok stratu ďalších miest od Levíc po Nitru. Západné Slovensko bolo vydané napospas osmanského rabovaniu. Osmanské sily prenikli až na Moravu.
Pre vojenské neúspechy bol postavený pred vojenský súd, ale napokon ho oslobodili. Od roku 1670 do smrti bol krajinským radcom. Po zrušení uhorskej ústavy v roku 1673 bol jedným zo štyroch radcov gubernátora Ampringenta. V roku 1674 sa stal jedným zo sudcov bratislavskej sedrie.. Zomrel 10.júna 1681 v Rajke. Jeho telo dodnes odpočíva v trnavskom kostole sv. Štefana. 
Rodina.
Adam Forgáč bol trikrát ženatý. Prvou manželkou bola Barbora Sečianska, vdova po Adamovi Turzovi (dcéra Juraja Séčiho a Márie Drugetovej) pravnučka známej Alžbety Báthoryovej, druhou manželkou bola Judita Révaiová (bola dcérou strážcu koruny a autora oslavného spisu o uhorskej korune Petra Révaia, vdova po Pavlovi Nádašdym) a treťou bola Katarína Rechbergová. S týmito manželkami mal dokopy 8 detí:
Nokia 3310 (2017)

Nokia 3310 je telefón vyrábaný spoločnosťou HMD Global a predstavuje reinkarnáciu originálneho modelu z roku 2000.
Je to dvojpásmový telefón, pracujúci v sieti GSM na frekvenciách 900 a 1800 Mhz. Disponuje 2,4 palcovým farebným LCD displejom s rozlíšením 240 x 320 pixlov, 2 MPx fotoaparátom s LED bleskom a 3,5 mm jackom. Interná pamäť s veľkosťou 16 MB je rozšíriteľná pamäťovými kartami MicroSD do veľkosti 32 GB a napájanie zabezpečuje lítium-iónová batéria s kapacitou 1200 mAh. Medzi ostatné funkcie patria Bluetooth, FM rádio, hra Snake, port micro USB, prehliadač Opera Mini a organizačné funkcie ako stopky, budík a časovač.
Hodnotenia.
Web TechRadar hodnotil telefón 3 z 5 hviezdičiek, kde vyzdvihoval najmä relatívne nízku cenu alebo výdrž batérie. Negatívne hodnotil fotoaparát so slabým rozlíšením, alebo pomalé internetové pripojenie cez 2,5G sieť.
Karibský pohár v hádzanej 2017

Karibský pohár v hádzanej 2017 bol v poradí 2. turnaj karibského pohára v hádzanej, ktorý organizuje Stredoamerická a karibská hádzanárska konfederácia (CCCB). Konal sa v Cartagene, v Kolumbii v dňoch od 24.29. októbra 2017, za účasti 6 mužských a 6 ženských tímov. V mužskej kategórii sa malo pôvodne predstaviť aj družstvo Trinidadu a Tobaga. Záujem o organizáciu tohoto turnaja prejavilo aj Mexiko. Zápasy sa odohrali v aréne "Coliseo Combate". V mužskej kategórii zvíťazilo a v ženskej . 
Turnaj slúžil prednostne ako kvalifikácia stredoamerických družstiev na Stredoamerické a karibské hry 2018, ktoré hostí kolumbijské mesto Barranquilla. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá z oboch kategórií.
Koinos

Koinos () môže byť:
Koruna (seriál)

Koruna (orig. "The Crown") je životopisný dramatický televízny seriál o Alžbete II., kráľovnej Spojeného kráľovstva. Prvá séria bola vydaná 4. novembra 2016 na Netflixe. Druhá séria bola vydaná 8. decembra 2017. Posledná, šiesta séria bola rozdelená do dvoch častí, pričom druhá časť bola vydaná 14. decembra 2023.
Dej.
"Koruna" sleduje život Kráľovnej Alžbety II. od jej svadby v roku 1947 dodnes. Prvá séria pokrýva udalosti do roku 1955. Druhá séria má pokrývať udalosti od Suezskej krízy v roku 1956 do rezignácie predsedu vlády Harolda Macmillana po škandále Profumo v roku 1963. Tretia séria bude zahŕňať päť ročné aféru princeznej Margaréty s baronetom Roddym Llewellynom.
Rastislav Podoba

Doc. Mgr. art. Rastislav Podoba, ArtD. (* 11. október 1975, Bánovce nad Bebravou) je slovenský maliar.
Životopis.
Rastislav Podoba žije a tvorí v Banskej Bystrici. V rokoch 19901994 študoval na Škole úžitkového výtvarníctva Josefa Vydru v Bratislave a neskôr, v rokoch 19962002 študoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave v ateliéri prof. Vladimíra Popoviča a prof. Rudolfa Sikoru. Od roku 2009 do roku 2015 absolvoval externé doktorandské štúdium na Katedre maľby Fakulty výtvarných umení na Akadémii umení v Banskej Bystrici, kde momentálne pôsobí ako pedagóg. V roku 2008 získal Cenu International Association of Art na VI. Medzinárodnom bienále kresby v Plzni v Česku a v roku 2009 Cenu Martina Benku. V rokoch 2006, 2007 a 2009 bol finalistom VÚB Maľby.
Ako autor - umelec sa venuje predovšetkým médiu maľby. ""Stále je totálne pohrúžený a fascinovaný maľbou. Maľbou a krajinou. Jej krásu vidí aj v skutočnosti, ktorá nemusí a často ani nie je krásna. Je ako povrazolezec. Balansuje na hrane krásy a katastrofy, videného a prežitého"." 
Podoba nadväzuje na ustálený maliarsky žáner krajiny (ktorá sa v obrazovej ikonografii začína postupne objavovať od ranej renesancie). Podoba maľoval krajinu vždy a je v jeho tvorbe konzistentne prítomná, dokonca aj vtedy, keď sa to na Slovensku považovalo za retrográdny prístup k umeniu. Autor vždy vo svojej tvorbe používal súčasný jazyk maľby, ktorý je blízky nemeckej maliarskej tradícii druhej polovice 20. storočia. Dlho však trvalo mnohým pochopiť, že krajina pre Podobu nie je romantickým vzplanutím ani útekom, nie je ani miestom na ktorého pozadí sa odohráva sakrálny akt. Krajina nie je preňho ani dôvodom k svetelnej impresii, ani k avantgardnej modifikácii tvarov, nie je ani priestorom na zobrazenie vlastného anonymizovaného autoportrétu. Nie je to možné, lebo ideál nedotknutého lesa, divočiny už u nás roky neexistuje. Civilizácia a divočina sa vzájomne preskupujú a obe svojim spôsobom ohlasujú vlastné nároky na priestor a jeho (vy)užívanie. Ľudské nároky rýchlo presahujú rámec konzumu, definované sú masovosťou trávenia voľného času, hromadných športov a rozsiahlou výstavbou, zahryzávajúc sa do lesa a zanechávajúc za sebou eróziu pôdy, ktorej stopu zväčšujú silné dažde, z ktorých voda odteká rýchlo a nezadržiava sa v krajine. Rastislav Podoba je odvekým pozorovateľom reality. Je jasné, že v autorovom prístupe ide o chodca a jeho autorský pohľad.
V októbri 2023 sa stal finalistom 9. ročníka a jedným z troch ocenených Ceny Nadácie NOVUM.
Česká pirátska strana

Česká pirátska strana (skrátene aj oficiálnou skratkou Piráti) je česká liberálna politická strana inšpirovaná švédskou Pirátskou stranou. Hlavnou témou Pirátov sú informácie a ich zásadný význam v modernej spoločnosti. Piráti sa zameriavajú hlavne na občianske slobody, zdieľanie informácií, efektívne využitie technológií a ochranu súkromia. Neoddeliteľnou súčásťou ich programu je tiež transparentnosť, e-government a participatívna demokracia. V posledných rokoch sa navyše program Pirátov dotýka tiež drogovej problematiky (dekriminalizácia až legalizácia - racionalizácia prístupu), vzdelávanie (efektivita) a zdravotníctvo (zastavenie odtoku prostriedkov korupciou), kde tvorí opozíciu konzervatívnym pohľadom na problematiku.
Pirátske strany vznikli v mnohých štátoch v Európe aj po celom svete ako odpor proti obmedzovaniu základných občianskych práv vplyvnými lobistickými skupinami.
Charakteristika a programové ciele strany.
Deklarovaným politickým cieľom strany je presadzovanie rešpektu k základným právam človeka na slobodné šírenie prijatých informácií a striktnú ochranu súkromia občana ako odraz zmenenej reality informačnej spoločnosti 21. storočia.
Na základe tejto hlavnej tézy bol formulovaný program, s ktorým v roku 2010 strana kandidovala do Poslaneckej snemovne. Hlavnými bodmi tohoto programu bolo zaistenie základných občianskych práv a slobôd v dobe internetu; maximálna transparentnosť štátu; oddelenie mocí, priama voľba a odvolanie zástupcov občanov, priama demokracia podľa švajčiarskeho modelu. Pirátska strana svoj program konzultovala so zahraničnými expertmi, napríklad s aktivistom a programátorom Richardom Stallmanom, ktorý vystúpil na konferencii PirateCon 2011 a program strany pre rok 2010 pochválil, aj keď k nemu mal niekoľko pripomienok.
Pirátsky program.
V roku 2011 Piráti začali vytvárať "Pirátsky program" – hlavný programový dokument strany. Jeho súčasťou sú napr. kapitoly priama demokracia, deľba moci, transparentný štát, politické strany, e-government, odstránenie informačných monopolov, dôraz na právny štát, legalizácia drog, ochrana súkromia či podpora slobodnej tvorby.
Strana v programe deklaruje vôľu svoje programové ciele realizovať vo vlastnej činnosti, takže má transparentný účet a účtovníctvo, používa slobodné licencie a používa priamu voľbu, odvolateľnosť a referendá. Vo februári 2011 schválil republikový výbor strany základný programový dokument.
Zahraničná politika.
Strana podporuje integráciu v rámci EÚ, ale je kritickejšia k NATO z dôvodu problematického členstva niektorých štátov, hlavne Turecka a USA.
Zoznam predsedov.
Toto je zoznam predsedov Českej pirátskej strany od jej založenia v roku 2009.
Volebné výsledky.
Voľby do zastupiteľstiev krajov.
Strana sa účastní krajských volieb vo všetkých krajoch.
Max Verstappen

Max Emilian Verstappen (* 30. september 1997, Hasselt, Belgicko) je holandsko-belgický pilot Formuly 1. Vo veku 17 rokov a 166 dní sa stal najmladším jazdcom F1 počas Veľkej ceny Austrálie 2015 za tím Toro Rosso. Zvyšok sezóny 2015 a časť sezóny 2016 jazdil za Toro Rosso a od Veľkej ceny Španielska 2016 prestúpil do Red Bullu, kedy zároveň aj vyhral svoje prvé preteky, vo veku 18 rokov. Jeho otcom je bývalý jazdec F1 Jos Verstappen. V sezóne 2021 získal svoj prvý titul majstra sveta vo svojej kariére. V januári podpísal s tímom Red Bull Racing zmluvu do roku 2028.
Životopis.
Verstappen je synom pilota F1 Josa Verstappena, ktorý ho priviedol k motokáram, a je aj jeho súčasný veľký podporovateľ. Jeho mama Sophie Kumpen je bývalou úspešnou automobilovou pretekárkou. Verstappen vyrastal v belgickom mestečku Bree, necelých 20 kilometrov od holandských hraníc. Počas dňa chodil do Holandska za kamarátmi. 
Pretekárske výsledky.
Prehľad.
(*) prebiehajúca sezóna
Bibliografická databáza

Bibliografická databáza je databáza, ktorej základ tvoria bibliografické záznamy. Predstavuje organizovanú digitálnu zbierku odkazov na publikovanú literatúru slúžiacu primárne na vyhľadávanie bibliografických informácií. Môže zahŕňať články vo vedeckých časopisoch, príspevky alebo abstrakty v konferenčných zborníkoch, úradných a verejných publikácií, patentov, kníh atď. Bibliografické databázy môžu byť k dispozícii online alebo na dátových nosičoch (napr. DVD). Na rozdiel od bežných bibliografických katalógov knižníc ponúkajú aj analytické nástroje a možnosti vyhľadávania v indexovaných informáciách napr. v abstraktoch, názvoch, autoroch alebo kľúčových slovách.
Bibliografická databáza môže mať všeobecnú pôsobnosť alebo pokrývať konkrétnu akademickú disciplínu, ako je počítačová veda, fyzika či chémia. Značný počet bibliografických databáz je stále proprietárny - prevádzkovaný súkromnými spoločnosťami, dostupný pod licenciou od poskytovateľov alebo priamo z indexových a abstrakčných služieb, ktoré ich vytvárajú. Takými sú napríklad najväčšia bibliografická databáza Scopus (spoločnosti Elsevier) alebo databáza Web of Science (spoločnosť Thomson Reuters).
Mnohé bibliografické databázy sa vyvinuli do digitálnych knižníc a poskytujú plnotextový prístup k indexovanému obsahu. Ostatné konvergujú s ne-bibliografickými vedeckými databázami, aby vytvorili komplexnejšie systémy disciplinárnych vyhľadávačov, ako napríklad Chemical Abstracts alebo Entrez.
Sloboda a priama demokracia – Tomio Okamura (SPD)

Sloboda a priama demokracia – Tomio Okamura (SPD) (; starší názov: "Sloboda a priama demokracia" – čes. Svoboda a přímá demokracie), skrátene SPD, je české politické hnutie, založené v prvej polovici roku 2015 poslancami Tomiom Okamurom a Radimom Fialom, ktorí odišli po roztržke v poslaneckom klube z hnutia Úsvit priamej demokracie. Hnutie samo seba označuje za vlastenecké, v programe presadzuje priamu demokraciu, obmedzenie imigrácie, odvolateľnosť politikov a vypísanie referenda o vystúpení z EÚ. V zahraničí má SPD podporu napríklad predsedníčky francúzskeho Národného frontu, Marine Le Penovej.
Vznik.
Hnutie Sloboda a priama demokracia vzniklo v dôsledku niekoľkomesačnej krízy v predchádzajúcom pôsobisku oboch zakladateľov – z hnutia Úsvit, ktorého vedenie prevzal poslanec Marek Černoch. Obe znepriatelené strany sa vinili z údajného kradnutia peňazí z hnutia, Tomio Okamura svojich oponentov označoval za pučistov, väčšina Úsvitu sa však postavila proti nemu. Okamura s Radimom Fialom, ktorých v marci 2015 zvyšok hnutia zo svojich radov vylúčil, založili vlastné hnutie a v máji požiadali o registráciu Slobody a priamej demokracie na ministerstve vnútra. V prípravnom výbore okrem tejto dvojice figuroval ešte Jaroslav Staník. Dňa 16. júna 2015 uviedli, že hnutie bolo registrované a začalo nábor členov. Tomio Okamura v tej dobe prehlásil, že má tisíce záujemcov o členstvo.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov 2019

Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov 2019 bola európska kontinentálna kvalifikácia v hádzanej mužov na Majstrovstvá sveta 2019, ktorú organizuje Európska hádzanárska federácia (EHF). Zúčastnilo sa jej 35 národných družstiev, ktoré súťažili o 8 postupových miest na záverečný turnaj v 6 skupinách kvalifikácie a následnom play-off. Prebiehala od 25. októbra 2017 do 14. júna 2018.
K víťazom 6 skupín sa pripojilo posledných 10 družstiev z Majstrovstiev Európy 2018 a vytvorili spolu 8 play-offových dvojíc.
Priamy postup.
Z Európy priamo postúpili obe družstvá organizátorských krajín a víťaz Majstrovstiev sveta 2017:
Nasadenie do výkonnostných košov.
V prvom koši boli nasadené družstvá, ktoré skončili v kvalifikácii na ME 2018 na 3. mieste, v 2. koši družstvá na 4. mieste a v 3., 4. a 5. koši družstvá, ktoré sa nedostali do 2. fázy kvalifikácie na ME 2018. Žrebovanie skupín sa uskutočnilo 18. júla 2017.
12 družstiev z Majstrovstiev Európy 2018 umiestnených na 4.16. mieste.
Brehárik ploskozobý

Brehárik ploskozobý (iné názvy: pobrežník ploskozobý, pobrežník tľapkavozobý; ) je druh vtáka z čeľade slukovité ("Scolopacidae"). Hniezdi nesúvisle v celej palearktickej oblasti v močaristých oblastiach s vodnými plochami a s bahnitým brehom. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov brehárik ploskozobý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, stavy v Európe nie sú známe.
Rod.
Zaraďuje sa buď do rodu pobrežník ("Calidris") alebo do monotypického rodu brehárik ("Limicola") . Podľa jednej štúdie je presnejšie príbuzný s druhom bojovník bahenný/pobrežník bojovný ("Calidris pugnax" alebo "Philomachus pugnax"). Druh bojovník bahenný sa niekedy zaraďuje do monotypického rodu bojovník ("Philomachus"), čiže brehárik ploskozobý by sa dal v tomto zmysle zaradiť aj do rodu bojovník. 
Výskyt a stav na Slovensku.
Na Slovensku je to vzácny migrant zistený najmä na bahnitých brehoch sústavy rybníkov medzi Senným a Iňačovcami. Jarná migrácia je málo nápadná, tiahnu jednotlivo alebo v malých kŕdlikoch najviac 7 jedincov v druhej polovici mája a začiatkom júna. Jesenná migrácia je nápadnejšia, prebieha v mesiacoch august a september. Okrem východného Slovenska bol zaznamenaný na priehrade Liptovská Mara, na Oravskej priehrade, na Trnavských rybníkoch a v období 20 ročného mapovania bol zistený na rieke Dunaj len raz.
Ekosozologický status v roku 1995 "Im" - nezaradený migrant, resp. nehniezdič. Európsky ochranársky status "SPEC3" - druhy, ktorých globálne populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia "V" - zraniteľný druh.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 1000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Druh je zaradený do Bernského dohovoru (Príloha II)
Bojovník

Bojovník môže byť:
Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji žien 2017

Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji žien 2017 bol v poradí 9. turnaj majstrovstiev Ázie v pozemnom hokeji žien, ktoré organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF). Konal sa v dňoch od 28. októbra5. novembra 2017 v Kakamigahare, v prefektúre Gifu, v Japonsku, za účasti 8 tímov. Japonsko bolo organizátorom ázijského šampionátu žien druhýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 1993, v Hirošime. Zápasy sa odohrali na štadióne Gifu ken gurīnsutajiamu (Gifu Prefectural Green Stadium, Gifu Hockey Stadium). Svoj druhý titul získala , ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad .
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia ázijských družstiev na Majstrovstvá sveta 2018 konaných v Anglicku. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Kvalifikácia.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k júlu 2017.
Kvalifikácia v pozemnom hokeji na Stredoamerické a karibské hry 2018

Kvalifikácia v pozemnom hokeji na Stredoamerické a karibské hry 2018 bol kvalifikačný turnaj v pozemnom hokeji na subkontinentálne multišportové podujatie Stredoamerických a karibských hier 2018, ktoré organizuje Panamerická federácia pozemného hokeja (PAHF). Konal sa v dňoch od 5.12. novembra 2017 v Kingstone, na Jamajke. Zúčastnilo sa ho 5 mužských a 6 ženských tímov, ktoré súťažili o 2 postupové miesta na záverečný turnaj. Zápasy sa odohrali na štadióne "Mona Hockey Field". 
V mužskom turnaji vyhrala domáca , keď sa finálové stretnutie s nedohralo a v ženskom turnaji zvíťazila po finálovej výhre nad . Všetci štyria finalisti sa kvalifikovali na Stredoamerické a karibské hry 2018.
Priamy postup.
Na subkontinentálne hry postúpili priamo družstvo hostiteľskej krajiny a 5 najlepších družstiev na Stredoamerických a karibských hrách 2014:
Výsledky.
Muži.
Play-off.
Finále.
Pozn.: Zápas bol ukončený v 19. minúte za stavu z bezpečnostných dôvodov v dôsledku zhoršených poveternostných podmienok a výpadku elektriny, ktorý postihol polovicu svetlometov. O prvom a druhom mieste rozhodlo tabuľkové poradie po základnej časti.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2017 – I. divízia

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2017 – I. divízia boli dva hokejové turnaje druhej najvyššej kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. V I. divízii hralo 12 mužstiev vo dvoch výkonnostných skupinách.
I. A divízia.
Turnaj I. A divízie sa hral v Kyjeve na Ukrajine od 22. do 28. apríla 2017.
I. B divízia.
Turnaj I. B divízie sa hral v Belfaste v Spojenom kráľovstve od 23. do 29. apríla 2017.
Ivan Bartoš

PhDr. Ivan Bartoš, Ph.D. (* 20. marca 1980, Jablonec nad Nisou) je český politik, v súčasnosti minister pre miestny rozvoj a podpredseda Vlády ČR. Je predseda Českej pirátskej strany a od roku 2017 poslanec Poslaneckej snemovne PČR. 
Predsedom Českej pirátskej strany bol od októbra 2009 do júna 2014, s prestávkou medzi júnom a septembrom 2013, a je ním znova od apríla 2016.
Politické pôsobenie.
V januári 2014 obhájil na Celoštátnom fóre Pirátov v Pardubiciach post predsedu Českej pirátskej strany, keď pre neho hlasovalo 89 zo 116 delegátov (77 %).
Vo voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2014 kandidoval ako líder Pirátov. Piráti získali len 4,78 % hlasov a do EP sa nedostali. Bartoš však získal 12 644 preferenčných hlasov, čo bol v Česku 13. najvyšší počet. Dva týždne po voľbách oznámil rezignáciu na predsednícku funkciu v strane a zdôvodnil to jednak únavou po predvolebnej kampani, a jednak názorovým rozdelením strany.
Na zasadaní Celoštátneho fóra Českej pirátskej strany v Olomouci bol dňa 2. apríla 2016 znova zvolený za predsedu. Vo voľbách do Poslaneckej snemovne PČR v roku 2017 bol lídrom Pirátov v Stredočeskom kraji. Získal 13 361 preferenčných hlasov a bol zvolený za poslanca.
V poslednom volebnom období bol na jeseň 2021 úspešne opäť zvolený za poslanca, i keď jeho strana v koalícii so Starostami a nezávislými získala nepomerne menej poslaneckých miest, výrazným krúžkovaním starostov voličmi. Ivan Bartoš je minister pre miestny rozvoj ČR, ministerstva zodpovedného okrem iného za čerpanie eurofondov.
Tomio Okamura

Tomio Okamura (, * 4. jún 1972, Tokio) je český podnikateľ a politik moravsko-japonského pôvodu. Od októbra 2013 je členom Poslaneckej snemovne, do ktorej kandidoval v predčasných voľbách v roku 2013. Zvolením mu zanikol mandát senátora, ktorý vykonával ako nezávislý od októbra 2012 za obvod Zlín.
V roku 2012 sa uchádzal o kandidatúru na úrad prezidenta Českej republiky. Ministerstvo vnútra ČR však po overení podpisov na petičných hárkoch odmietlo registráciu jeho kandidatúry pre nedostatočný počet podpisov, chýbalo iba dvetisíc podpisov – ostatných platných necelých päťdesiattisíc podpisov sa Okamurovi a jeho prívržencom podarilo nazbierať v rekordnom čase – necelé tri týždne pred podaním žiadosti o registráciu.
Vo voľbách do Poslaneckej snemovne PČR v roku 2017 bol lídrom hnutia SPD v Stredočeskom kraji. Získal 12 689 preferenčných hlasov a mandát poslanca obhájil. V roku 2013 mu vyšla v nakladateľstve Fragment kniha Veľká japonská kuchárka. Napísal ju spolu s Mie Krejčíkovou Okamurovou.
Medovka lekárska

Medovka lekárska (lat. "Melissa officinalis" L.) je bylina z čeľade hluchavkovité, ktorá pochádza z okolia východného pobrežia Stredozemného mora. Má využitie v medicíne a gastronómii.
Charakteristika.
Medovka lekárska vyháňa z trváceho podzemku vyše pol metra vysokú, rozkonárenú stonku, na ktorej sú stopkaté, protistojné, vajcovité, vrúbkovito pílkovité listy. Kvety vyrastajú z pazúch listov v riedkych papraslenoch a sú pyskovité: majú dvojpyskovitý kalich a svetlomodrú dvojpyskovitú korunu, ktorej horný pysk je vykrojený a dolný trojlaločnatý. Štyri tyčinky sú dvojmocné (dve dlhšie a dve kratšie). Plody sú štyri tvrdky. Kvitne v júli a v auguste.
Biotop a pestovanie.
Patrí ku kvetine južných teplých krajov. Na Slovensku rastie iba v záhradnej alebo poľnej kultúre. Zo semien sa v parenisku pestujú priesady, ktoré sa na jar vysádzajú na hnojené a chránené miesto. Novú kultúru možno založiť aj vegetatívne rozdelením starých trsov. Medovka je citlivá na chlad.
Zber a využite.
Zbiera sa list (Folium melissae), niekedy aj so stopkou, a to v čase pred kvitnutím; ručne aj niekoľko krát do roka. Má príjemnú citrónovú vôňu. Suší sa (ako každá rastlina s obsahom silíc) rýchlo v tieni a v prievane alebo v sušiarni a to pri teplote do 35 stupňov.
Využitie v kuchyni.
Medovka sa v kuchyni využíva čerstvá, na dochutenie jedál a nápojov (napr. na rôzne dezerty, torty, limonády).
Účinné látky a účinky.
Droga obsahuje 0,2% silice, ktorej hlavné zložky sú citronelal, geraniol, citral a linalol, ďalej obsahuje triesloviny a živicu.
Richard van Rijssen

Richard van Rijssen (* 11. máj 1953, Deventer, Holandsko) je holandský diplomat.
Vzdelanie a kariéra.
V roku 1979 absolvoval štúdium civilného práva a filozofie práva na Rijksuniversiteit Groningen, od toho istého roku pracuje pre Ministerstvo zahraničných vecí Holandského kráľovstva. V roku 1984 absolvoval École nationale d'administration v Paríži. Pracoval v stálej misii Holandského kráľovstva pri OSN v Ženeve, ako zástupca riaditeľa a riaditeľ pre obchodnú a investičnú politiku Ministerstva ekonomických záležitostí v Haagu. V rokoch 2006 až 2008 bol zástupcom vedúceho misie vo Washingtone. Potom bol projektovým manažérom v oblasti bezpečnosti na Ministerstve zahraničných vecí Holandského kráľovstva. V roku 2009 bol vymenovaný za veľvyslanca v Nórsku a na Islande.
Veľvyslanec na Slovensku.
Richard van Rijssen bol od septembra 2013 do júna 2017 veľvyslancom Holandského kráľovstva na Slovensku. Veľvyslancom bol počas slovenského predsedníctva Európskej únie, ktoré nasledovalo po holandskom. Pri príležitosti ukončenia misie ho minister Miroslav Lajčák v máji 2017 ocenil Zlatou plaketou Ministerstva zahraničných vecí a európskych záležitostí.
Union zdravotná poisťovňa

Union zdravotná poisťovňa, a. s. bola založená 18. novembra 2005. Komerčná poisťovňa Union bola na Slovensku registrovaná v roku 1992.
Od roku 1997 je dcérskou spoločnosťou najväčšej holandskej poisťovacej skupiny Achmea. Union je jedinou poisťovňou, ktorá pôsobí v oblasti zdravotného poistenia, životného a neživotného poistenia. Pôsobí nie len na slovenskom trhu, ale aj v Česku, Bulharsku, Holandsku, Rumunsku, Grécku, Írsku, Turecku a Rusku. Spolupracuje s množstvom cestovných kancelárií a agentúr po celom Slovensku. V roku 2014 zamestnávala viac ako 200 zamestnancov jej zisk činil 2,5 mil. EUR, zatiaľ čo v roku 2016 dosiahla poisťovňa zisk 1,9 mil. EUR.
Produkty.
Spoločnosť je poisťovateľom v oblasti cestovného poistenia, zdravotného poistenia, úrazového poistenia, poistenia vozidiel, majetku. zodpovednosti za škodu, životného poistenia a on-line poistenia. Union poskytuje asistenčné služby 24/7.
Ocenenia.
Union poisťovňa, a. s., patrí k popredným poisťovniam na Slovensku, ktorej produkty sú pravidelne oceňované v renomovaných súťažiach. Tu je stručný prehľad ocenení v súťaži Zlatá minca.
"Ocenenia 2015:" Objav roka – Šikovné poistenie pre vodičov Onlia
Cestovné poistenie – 2. miesto: Individuálne komplexné cestovné poistenie s bezlimitným krytím liečebných nákladov
Úrazové poistenie – 3. miesto: Online úrazové poistenie Union Istota
"Ocenenia 2014:" Cestovné poistenie – 2. miesto: Krátkodobé cestovné poistenie
Úrazové poistenie – 3. miesto: Online úrazové poistenie Union Istota
Náprstník červený

Náprstník červený (lat. "Digitalis purpurea" L.) je mohutná, dvojročná, jedovatá bylina z rodu dvojklíčnolistových, a čeľade skorocelovitých.
Charakteristika.
Náprstník je mohutná, dvojročná, jedovatá 0,5 –  vysoká bylina. V prvom roku vyháňa mohutnú ružicu prízemných listov, z ktorej v druhom roku vyháňa priamu, sivoplsnatú stonku s veľkými až dlhými, podlhovasto vajcovitými, končístými listami, ktoré sa pozvoľna zužujú do krátkej stopky. Kvety vyrastajú v hornej časti stonky z pazúch listeňov a tvoria jednostranný strapec. Úhľadne kvety majú päťzubý kalich a veľkú, až dlhú, nachovú, zriedka bielu, náprsníkovo nafúknutú korunu so šikmým, nenápadne dvojpyskovitým okrajom. Koruna je vnútri brvitá a škvrnitá. Má štyri dvojmocné tyčinky. Plod je tobolka. Čas kvitnutia je od júna do augusta.
Biotop a pestovanie.
Patrí k západoeurópskej kvetene a u nás sa pestuje jednak ako ozdoba v záhradách, jednak v poľných kultúrach pre farmaceutický priemysel, a to v ľahkých piesočnatých pôdach neobsahujúcich vápno. Pestuje sa výsevom semien alebo priamo do zeme, alebo po predchádzajúcom predpestovaní priesad v parenisku.
Zber a využite.
Zbiera sa list ("Folium digitalis"). Na jeseň sa odrezávajú listy iba zdravých, jednoročných rastlín, listy dvojročných, kvitnúcich rastlín sa zbierajú v lete, hneď po odkvitnutí. Pestovanie, zber, sušenie a celá prax je pri tejto vzácnej rastline veľmi chúlostivá.
Účinné látky a účinky.
Listy obsahujú jedovaté glykozidy, najmä digitoxín a gitoxín. Ďalej sú prítomné saponíny, enzýmy, farbivá, slizy a iné. Hlavnou terapeutickou doménou náprstníkových glykozidov je srdce a krvný obeh. V rukách skúseného lekára sú nenahraditeľným liekom. Vo farmácii sa vyrábajú početné galenické a špeciálne prípravky.
Výskyt.
Rastie na slnečných lúkach, na kamenných svahoch a na okrajoch svetlých lesov. Obľubuje menej kyslú až kyslú kamenistú pôdu, s dostatkom humusu. Ľudia ho obľubujú v okrasných záhradách.
Otrava.
Pri prežúvaní listov dochádza k nevoľnosti, vracaniu a zápalu úst. Pri toxickej dávke dochádza k nevoľnosti, hnačkám, podráždeniu tráviaceho ústrojenstva, zle sa dýcha, môžu sa objaviť poruchy videnia, pulz je nerovnomerný. Asi po 2 hodinách pulz stúpa a klesá. Človek umiera na zástavu srdca. Otrava sa lieči podaním absorpčného uhlia a trieslovín (tanín, odvar z dubovej kôry, silný čierny čaj). Je potrebné okamžite vyhľadať lekársku pomoc. Už dva listy náprstníka môžu byť pre človeka smrteľne nebezpečné. Ale pre ich horkú chuť je náročné ich zjesť v takom množstve.
Górskie Ochotnicze Pogotowie Ratunkowe

Górskie Ochotnicze Pogotowie Ratunkowe (GOPR, "Horská dobrovoľnícka záchranná služba") je verejná poľská záchranárska organizácia, ktorá vykonáva činnosť v horských oblastiach. Jej náplňou je zabezpečovanie turistických a športových aktivít, protiúrazová prevencia, vzdelávanie horských záchranárov a záchranná činnosť v horských oblastiach. Založená bola 15. septembra 1952 v Zakopanom. V ten istý deň boli prijaté organizačné stanovy a tom čase bola do organizácie zahrnutá Tatranská dobrovoľnícka záchranná služba (Tatrzańskie Ochotnicze Pogotowie Ratunkowe (TOPR)). V roku 1991 TOPR prestalo byť súčasťou záchranárskej organizácie GOPR.
Trochu z histórie.
Po zlúčení bola GOPR verejnou organizáciou podliehajúcou Poľskému turisticko-vlastivednému spolku (PTTK) a Glownemu "Kominetu Klutury Fizycznej i Turystyki" (Hlavnému výboru telesnej kultúry a turistiky). Na začiatku bolo šesť regionálnych skupín - Sudetská (Sudetska), Beskydská (Beskidzka), Tatranská (Tatrzańska), Rabčanská (Rabczańska), Krynická (Krynicka) a Bieščadská (Bieszczadzka). Najdôležitejšou bola skupina Tatranská (Tatrzańska).
GOPR dnes.
GOPR a TOPR sú nezávislé organizácie. Ak by sa člen GOPRu chcel stať členom TOPRu musí zložiť predpísané skúšky, preukázať záchranárske, horolezecké a lyžiarske schopnosti. Záchranári GOPRu majú 24 hodinovú službu. Každý deň sa zdržujú v teréne, na lyžiarskych svahoch, turistických trasách. Majú k dispozícii modernú záchranársku a komunikačnú techniku, vrátane lavínových vyhľadávačov, snežných skútrov, štvorkoliek, terénnych vozidiel a pod. Sú oblečení do červených alebo červeno modrých flisových búnd a vetroviek. Majú odznaky horskej služby. Na oválnom poli je modrý kríž s nápisom GOPR. Na ľavom ramene majú bielo-modro-biely pás.
V GOPR pôsobí sedem regionálnych skupín.
Bodvianska pahorkatina

Bodvianska pahorkatina je geomorfologický celok na juhu stredného a východného Slovenska. 
Polohopis.
Rozprestiera sa v juhovýchodnej časti stredného a v juhozápadnej časti východného Slovenska, rozdelená pásmom Slovenského krasu. Na území Slovenska potom susedí už len s Juhoslovenskou kotlinou na západnom okraji (podcelok Gemerská pahorkatina) a s Košickou kotlinou na severnom okraji vo východnej časti (podcelok Abovská pahorkatina). Celý južný okraj vymedzuje štátna hranica s Maďarskom.
Geomorfologické členenie.
Bodvianska pahorkatina sa v rámci geomorfologického členenia delí na 2 podcelky:
Veľká Kolumbia

Veľká Kolumbia, úradný názov: Kolumbijská republika (), bol štát na severe juhoamerického kontinentu, ktorý existoval v rokoch 1819 až 1831. Prídavné meno „Veľká“ sa k názvu štátu pridáva, aby sa predišlo zámene so súčasnou Kolumbiou.
Veľká Kolumbia bola formálne ustanovená „Základný zákon Kolumbijskej republiky“ ( "Ley Fundamental de la República de Colombia") počas kongresu v Angostura (1819). Prakticky ale štát začal existovať až po kongrese v Cúceta (1821), kde bola prijatá nová ústava. Takmer po celý čas existencie tohto štátu bol jeho prezidentom Simón Bolívar. Štát vznikal v pohnutom období vojen španielskych kolónii za nezávislosť.
Územie štátu sa viac-menej zhodovalo s územným rozsahom španielskych koloniálnych dŕžav miestokráľovstva Nová Granada, generálneho kapitanátu Venezuela a prezidencie Quito, čo dnes zodpovedá týmto územiam: Panama, Kolumbia, Venezuela, Ekvádor a západná časť Guyany (Guayana Esequiba), karibské pobrežie Nikaraguy (Pobrežie Moskytov), severovýchod Peru a menšie územie na juhu Kostariky a severe Brazílie.
Štát sa rozpadol na pomedzí konca 20. rokov a začiatku 30. rokov 19. storočia pre veľké politické rozdiely medzi federalistickými a centralistickými stranami, ale aj pre napätie medzi rôznymi národmi, ktoré spoluutvárali republiku.
Administratívne rozdelenie.
25. júna 1824 bol prijatý „Zákon o územnom rozdelení Kolumbijskej republiky“ ( "Ley de División Territorial de la República de Colombia"). Ten rozdelil štát na 3 dištrikty, ktoré sa ďalej delili na 12 departmentov.
Kolumbijská republika

Kolumbijská republika môže byť:
Majstrovstvá Afriky vo volejbale žien 2017

Majstrovstvá Afriky vo volejbale žien 2017 bol v poradí 18. turnaj majstrovstiev Afriky vo volejbale žien, ktoré organizuje Africká volejbalová konfederácia (CAVB). Konal sa v dňoch od 7.14. októbra 2017 v Yaoundé, v Kamerune, za účasti 9 tímov. Pôvodne sa prihlásilo 13 tímov, ale družstvá Čadu, Ghany, Kapverd a Zambie sa z turnaja odhlásili. Kamerun bol prvou stredoafrickou krajinou, ktorá hostila africký šampionát žien. Zápasy sa hrali v aréne Palais polyvalent des sports de Yaoundé. Titul získal domáci , ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad obhajcom prvenstva z . 
Majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia afrických družstiev na Majstrovstvá sveta 2018 v Japonsku. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá.
Kvalifikácia.
Pozn.: V zátvorke je uvedené aktuálne postavenie v medzinárodnom rebríčku FIVB k augustu 2017.
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Ministri (seriál)

Ministri je slovenský komediálny televízny seriál TV JOJ, ktorý vychádza z prostredia „fiktívnej slovenskej politickej scény“. Seriál mal premiéru 4. septembra 2018.
Karol Jozef Hadik

Gróf Karol Jozef Hadik z Futogu (po nemecky: "Karl Joseph Hadik von Futak"; * 28. október 1756 Levoča, Uhorsko – † 24. júla 1800 Alessandria, Subalpínska republika) bol rakúsky vojvodca slovenského pôvodu.
Život.
Bol druhorodeným synom poľného maršala slovenského pôvodu Andreja Hadika. Do cisárskej armády vstúpil ako 17 ročný. Najprv slúžil u husárov a bojoval proti Turkom aj Francúzom. V roku 1796 získal hodnosť poľného podmaršala (Feldmarschall-Lieutenant) a stal sa držiteľom "Vojenského rádu Márie Terézie". V roku 1799 v bitke pri Novi velil pravokrídlovej kolóne. V roku 1800 najprv velil obrane mosta cez Chiusella a potom bol 14. júna 1800 v bitke pri Marengu zranený a následkom tohto zranenia 24. júna v nedožitých 44 rokoch v susednej Alessandrii podľahol.
Ministri

Ministri môže byť:
Emanuel Andráši

Gróf Emanuel Andráši zo Sâncrăieni a Krásnej Hôrky (staršie: "Emanuel Andrássy", latinsko-maďarské prídomky: "de Csíkszentkirály et Krasznahorka"; * 3. marec 1821, Košice† 23. apríl 1891, Gorica) bol uhorský maliar, karikaturista, zberateľ, cestovateľ a politik. Bol členom "Uhorskej akadémie vied". Pôsobil ako poslanec Uhorského snemu (18471848 a 18811891).
Život.
Podieľal sa na Uhorskej revolúcii z roku 1848. Po porážke žil v emigrácii, v tom čase cestoval po Ázii (najmä Čína a India). Po návrate mal veľké zásluhy na regulácii rieky Tisa. Bol hlavným županom Turnianskej (1849), Gemersko-malohontskej (18681872) a Zemplínskej župy (1860 a 1873). Inicioval prestavbu Betliarskeho kaštieľa do podoby, v ktorej ho poznáme dnes.
Aktivity.
Bol veľkým podporovateľom baníctva, vďaka čomu si vyslúžil prezývku "Železný gróf". Za jeho éry dochádzalo k masívnej modernizácií ťažobných techník, budovali sa nové zariadenia a modernizovali procesy. Z Gemera spravil jednu z hospodársky najvýznamnejších žúp Uhorska. V roku 1867 dal postaviť hutu v Nižnej Slanej, ktorú pomenoval po svojej matke"Huta Etelka"). Ďalšiu hutu dal postaviť v roku 1870 vo Vlachove, a pomenoval ju po svojom otcoviHuta Karol.
Rodina.
Jeho otcom bol gróf Karol Andráši (17921845) a matkou grófka Etela Sapáriová z Murskej Soboty (; 17981876). Jeho mladším bratom bol Július Andrášiuhorský premiér a minister zahraničných vecí Rakúsko-Uhorska a Aladár Andráši. Jeho manželkou bola grófka Gabriela Pálfiová (18331914).