Ján Vasilko

Ján Vasilko (* 1. november 1979, Humenné) je slovenský maliar, predstaviteľ mladej generácie, ktorá nastúpila na scénu po roku 2000 a rýchlo sa etablovala na domácej aj medzinárodnej scéne. Žije a tvorí v Košiciach.
Životopis.
V rokoch 199498 študoval na Škole úžitkového výtvarníctva v Košiciach (odbor grafika). Nasledovalo štúdium na novozaloženej Katedre výtvarných umení a intermédií Fakulty umení TU v Košiciach (19992005), v Ateliéri súčasného obrazu u doc. Adama Szentpéteryho a prof. Rudolfa Sikoru. Počas štúdií absolvoval štipendijné pobyty na VŠVU v Bratislave (2003) a AVU Praha (2004). V roku 2003 spolu s Petrom Králikom založili recesistickú Stranu železných ako apolitickú skupinu, ktorá bojuje za ochranu práv a slobôd strojov a poľnohospodárskych mechanizmov. Realizoval niekoľko zahraničných rezidenčných pobytov (2005 – ISCP Studios, New York; 2009 – Strabag Art Studios, Wien; 2009 – FKSE Studios, Budapešť). V krátkom čase získal si uznanie a ocenenia za svoju tvorbu (je víťazom Ceny Oskara Čepana pre mladého výtvarníka roka – 2005, či víťazom Strabag Artaward International vo Viedni – 2009). Žije a tvorí v Košiciach, kde aj pedagogicky pôsobí v Ateliéri súčasného obrazu FU TU Košice (v pozícii odborný asistent).
Tvorba.
Ján Vasilko po ukončení košických štúdií od roku 2003 uprednostňuje jednoduché štylizované formy, reduktívnu reč čistých plôch a elementárnych tvarov. Vytvára vlastnú reč geometrie na rozhraní abstrakcie a figuratívnosti. Je predstaviteľom post-geometrickej abstrakcie, projektantom jej obrazovej architektúry. Na jednej strane projektuje vlastné imaginárne stavby – obrazy stredovekých teplárskych hradov, športovísk, corbusierovských víl (vplyv gotickej tabuľovej maľby, ruského konštruktivizmu, Chiricovskej metafyzickej maľby, dadaistických strojov Picabiu a utopických vízií spoločnosti všeobecne). Na strane druhej prináša v plytkom obrazovom priestore podivné stretnutia duchampovských predmetov, kombajnov, pluhov, hokejky, kríža, motorovej píly a bagrovej lyžice. Vznikajú hybridné železné totemy a hrdzaví hrdinovia na oslavu a obranu krásy mašinistickej estetiky. Na formovaní tohto slovníka malo podstatný vplyv osobné a rodinné zázemie autora (JRD, žatvy na Zemplíne, dedo mechanik-traktorista, očarenie hutníckym kombinátom VSŽ a košickým hokejom, členstvo v skupine Strana železných, školenie u doc. Adama Szentpéteryho a pod.).
Na prelome rokov 2005 – 2006 po návrate zo študijného pobytu v USA Vasilko vytvoril sériu čierno-bielych malieb pod názvom "Štúdie pre utopickú vežu I-X", kde sa vypínajú mohutné veže a asketické architektúry. Ide o statické jednoaktovky veží (medzi rekonštrukciou a revoltou), pričom nie je zrejmé, či ide o znamenia monumentov budúcnosti, alebo o zvyšky industriálneho šrotu či pozostatky utopených vízií. V roku 2007 pokračoval v kompozíciách, ktoré boli v redukovanej čierno-bielej farebnosti s dominanciou šedých plôch. V rokoch 2008 – 2011 maliar vytvoril sériu s názvom "Súčiastka", kde defilovali zväčšené detaily strojov a nástrojov, súčiastky a fragmenty s výraznými obrysmi oblých tvarov. V tomto období aj navrhuje rozsiahle abstraktné kompozície s množstvom poletujúcich industriálnych prvkov, fragmentov, vymyslených dielcov a laboratórnych baniek. Najsilnejšie zaznievajú tieto prekrývajúce sa formy rozptýlených štruktúr a architektonického poriadku v cykle "Návrh na Múzeum súčasného umenia" v Košiciach pre rok 2013 z rokov 2009 – 2011. Ide o autorove vyrovnanie sa s neexistenciou potrebného múzea, či galérie, kde by sa prezentovalo súčasné umenie tesne pre projektom Európske hlavné mesto kultúry Košice 2013. Od roku 2012 Vasilko popri mechanickom balete priemyselných prvkov formuje nové definovanie obrazovej plochy – hustú sieť línií, lomených čiar a siločiar. Vznikajú dynamické a nervové prepletené siete, ktoré reflektujú krízovú situáciu dneška a svetelné mestské štruktúry. Ide o výrazne vykročenie z jeho zaužívaného rámca, o nové formátovanie obrazovej plochy. Paralelne však Ján Vasilko naďalej rozvíja osvedčenú ikonografiu industriálnych konštrukcií a predmetov (klasy, kombajny, píly, sekery, bagre), od roku 2014 aj v konfrontácií s interpretáciami klasikov moderného umenia (Duchamp, Picabia, Malevič, Picasso).