Wallis Simpsonová

Wallis, vojvodkyňa z Windsoru (rodená Bessie Wallis Warfieldová; * 19. jún 1896, Blue Ridge Summit, Pensylvánia, USA† 24. apríl 1986, Paríž, Francúzsko), známa ako Wallis Simpsonová, bola americká prominentka a manželka vojvodu z Windsoru, bývalého britského kráľa Eduarda VIII. Ich úmysel uzavrieť manželstvo a jej stav rozvedeného spôsobili ústavnú krízu, ktorá viedla k Edwardovej abdikácii.
Wallis vyrastala v Baltimore v Marylande. Jej otec zomrel krátko po jej narodení a ona a jej ovdovená matka boli čiastočne podporované ich bohatšími príbuznými. Jej prvé manželstvo s americkým námorným dôstojníkom Winom Spencerom bolo prerušované rozchodmi a nakoniec sa skončilo rozvodom. V roku 1931 sa počas svojho druhého manželstva s Ernestom Simpsonom zoznámila s Eduardom, vtedajším princom z Walesu. O päť rokov neskôr, po Edwardovom nástupe na trón, sa Wallis rozviedla s druhým manželom, aby sa zosobášila s Edwardom.
Kráľovo želanie oženiť sa so ženou, ktorá mala dvoch žijúcich bývalých manželov, hrozilo, že spôsobí ústavnú krízu v Spojenom kráľovstve. Nakoniec to v decembri 1936 viedlo k jeho abdikácii, aby sa oženil so „ženou, ktorú milujem“. Po abdikácii sa z Eduarda stal vojvoda z Windsoru a z jeho brata sa stal nástupca - kráľ Juraj VI. Wallis sa vydala za Eduarda o šesť mesiacov neskôr, potom bola formálne známa ako vojvodkyňa z Windsoru, ale nesmela zdieľať oslovenie svojho manžela „kráľovská výsosť“.
Pred, počas a po druhej svetovej vojne boli vojvoda a vojvodkyňa z Windsoru považovaní mnohými členmi parlamentu za nacistických sympatizantov. V roku 1937 navštívili Nemecko a stretli sa s Adolfom Hitlerom. V roku 1940 bol vojvoda vymenovaný za guvernéra Bahám a pár sa presťahoval na ostrovy, až kým sa úradu v roku 1945 nevzdal. V päťdesiatych a šesťdesiatych rokoch vojvoda a vojvodkyňa prestupovali medzi Európou a Spojenými štátmi a žili životom voľného času ako celebrity v spoločnosti. Po vojvodovej smrti v roku 1972 žila vojvodkyňa v ústraní a na verejnosti ju vídali len zriedka. Jej súkromný život bol zdrojom mnohých špekulácií a zostáva kontroverznou osobnosťou britských dejín.
V januári 1934 sa Wallis údajne stala princovou milenkou. Edward to svojmu otcovi zaprel, napriek tomu, že ich zamestnanci videli spolu v posteli.
Druhá svetová vojna.
Keď nemecké jednotky postupovali, vojvoda a vojvodkyňa utiekli zo svojho parížskeho domova na juh, najskôr do Biarritzu, potom v júni do Španielska. Veľvyslancovi USA v Španielsku, Alexandrovi W. Weddellovi, povedala, že Francúzsko prehralo, pretože bolo „vnútorne choré“. Vojvoda a vojvodkyňa sa v júli presťahovali do Portugalska. Zostali v Cascais, v Casa de Santa Maria, domove Ricarda do Espírita Santo e Silvu, bankára, ktorý bol podozrivý ako nemecký agent.
V auguste 1940 vojvoda a vojvodkyňa odcestovali obchodnou loďou na Bahamy, kde bol dosadený za guvernéra. Wallis päť rokov kompetentne vykonávala úlohu guvernérky, aktívne pracovala pre Červený kríž a pri zlepšovaní životných podmienok detí. Nenávidela však Nassau a nazvala ho „našou svätou Helenou“ v súvislosti s posledným Napoleonovým vyhnanstvom. V britskej tlači bola tvrdo kritizovaná za svoje extravagantné nákupy v Spojených štátoch, ku ktorým došlo v čase, keď Británia trpela privátmi, ako sú prídely a výpadok energie. O miestnych obyvateľoch hovorila v listoch svojej tete ako o „lenivých a prosperujúcich negroch“. Predseda vlády Winston Churchill tvrdo namietal v roku 1941, keď spolu s manželom plánovali prehliadku Karibiku na palube jachty švédskeho magnáta Axela Wennera-Grena, o ktorom Churchill vyhlásil, že je „pronemecký“. Ďalší z ich známych, Charles Bedaux, ktorý hostil ich svadbu, bol zatknutý pre obvinenie zo zrady v roku 1943, ale predtým, ako bol prípad postavený pred súd, spáchal samovraždu vo väzení v Miami. Britské zriadenie nedôverovalo vojvodkyni; Sir Alexander Hardinge napísal, že jej podozrenie na protibritské aktivity bolo motivované túžbou po pomste proti krajine, ktorá ju odmietla ako svoju kráľovnú. Pár sa vrátil do Francúzska a po porážke nacistického Nemecka odišiel do dôchodku.
Vdovstvo.
Po vojvodovej smrti na rakovinu hrdla v roku 1972, vojvodkyňa odcestovala do Spojeného kráľovstva, aby sa zúčastnila jeho pohrebu, pričom počas svojej návštevy zostala v Buckinghamskom paláci. Vojvodkyňa bola čoraz slabšia a nakoniec podľahla demencii. Posledné roky svojho života prežívala ako samotárka, ktorú podporoval majetok jej manžela i príspevok od kráľovnej. Utrpela niekoľko pádov a dvakrát si zlomila bedro.
Po Eduardovej smrti, prevzala plnú moc francúzska právnička vojvodkyne Suzanne Blumová. Blumová predávala veci patriace k vojvodkyni svojim priateľom za cenu nižšiu, ako je trhová hodnota a bola obvinená zo zneužitia svojho klienta v snímke Caroline Blackwoodovej "Posledná vojvodkyňa", ktorá bola napísaná v roku 1980, ale ktorá bola zverejnená až v roku 1995, po Blumovej smrti. Neskôr kráľovský životopisec Hugo Vickers nazval Blumovú „satanskou postavou ... na sebe plášť dobrého úmyslu zamaskovať svoju vnútornú zlomyseľnosť“.
V roku 1980 vojvodkyňa stratila silu reči. Na konci bola pripútaná na lôžko a okrem lekára a sestier neprijímala nijaké návštevy.
Smrť.
Vojvodkyňa z Windsoru zomrela 24. apríla 1986 vo svojom dome v parížskom Bois de Boulogne vo veku 89 rokov. Jej pohreb sa konal v kaplnke svätého Juraja na hrade Windsor, na ktorom sa zúčastnili jej dve pozostalé švagrinékráľovná matka a princezná Alice, vojvodkyňa z Gloucesterua ďalší členovia kráľovskej rodiny. Pohrebného obradu i pohrebu sa zúčastnili kráľovná, vojvoda z Edinburghu a princ a princezná z Walesu.
Bola pochovaná vedľa Eduarda na kráľovskom pohrebisku neďaleko hradu Windsor ako „Wallis, vojvodkyňa z Windsoru“. Pred dohodou s kráľovnou Alžbetou II. v 60. rokoch vojvoda a vojvodkyňa predtým plánovali pohreb na pozemku zakúpeného cintorína na cintoríne Green Mount v Baltimore, kde bol pochovaný otec vojvodkyne.