burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Druhé pokračovanie Kosmovo

Druhé pokračovanie Kosmovo je text letopisného zvodu, obsiahnutý v tzv. "Dražickom kódexe", ktorý bol pred rokom 1343 spísaný pre pražského biskupa Jána IV. z Dražíc. Tento kódex obsahuje odpis Kosmovej kroniky, výpisky z Jarlochovho letopisu, podrobné svedectvo o činnosti dekana pražskej kapituly svätého Víta a ďalšie chronologické poznámky. Toto dielo, súčasť pokračovaní Kosmových, zďaleka nedosahuje úroveň Kosmovej kroniky a nové vrcholy česká stredoveká historiografia dosiahla až po dvoch storočiach na začiatku 14. storočia v Zbraslavskej a Dalimilovej kronike.
Druhé pokračovanie bolo bádateľmi (Palacký, Köpke, Tomek) delené na nasledovné časti:
Druhé pokračovanie Kosmovo a Uhorsko.
Kronika opisuje vojny Přemysla Otakara II. s Uhorskom, najmä bitku pri Kressenbrune v roku 1260 a bitku na Moravskom poli v roku 1278.
Echo (seriál)

Echo americký televízny seriál, vytvorený na motívy komiksov od vydavateľstva Marvel Comics. Autorom seriálu, ktorý je súčasťou fiktívneho sveta Marvel Cinematic Universe, je Marion Dayrová.
Vývoj spin-offu sa začal v marci 2021 s Etanom a Emily Cohenovými ako hlavnými scenáristami. Séria bola oficiálne ohlásená v novembri 2021. "Echo" je súčasťou 5. fázy Marvel Cinematic Universe a Mnohovesmírnej ságy. Je to prvý seriál od Marvel Studios s hodnotením TV-MA (18+) a prvý seriál pod titulkom „Marvel Spotlight“. 
Obsadenie.
Mayin strýko a Williamov brat, ktorý má spojitosť s Fiskom a jeho zločnieckými gangmi.
Mayin zosnulý otec a bývalý veliteľ Tracksuit mafie.
Zločinecký boss a vplyvný muž z New Yorku, ktorý je adoptívnym strýkom Lopezovej a mužom zodpovedným za smrť jej otca.
Mayina odcudzená babička
Mayina odcudzená sesternica, dcéra nepočujúcich rodičov. Jacobsová prepožičala hlas aj postave Kahhori, indiánskej superhrdinke z druhej série animovaného seriálu Čo keby...?.
Mayin bratranec, a pomocník.
Mayin starý otec, ktorý vlastní obchod so starožitnosťami.
Slepý právnik z Hell's Kitchen, ktorý vedie dvojitý život ako maskovaný hrdina.
Ďalej sa Jeremy Renner objavil ako Clint Barton / Ronin / Hawkeye, z archívnych záberov zo seriálu Hawkeye. Andrew Howard sa objavil ako Zane jeden z Fiskových poskokov. Katarina Ziervogel si zahrala Talou, Mayinu matku. Julia Jones, Morningstar Angeline a Dannie McCallum si zahrali Mayiné predkyňe: Chafu, Lowak a Tuklo.
Dej.
Maya Lopezová sa po udalostiach v New Yorku vracia do svojho rodného mesta, kde sa musí vyrovnať so svojou minulosťou a zároveň sa znovu spojiť so svojimi indiánskymi koreňmi a prijať svoju rodinu a komunitu.
"Echo" sa odohráva po udalostiach seriálu "Hawkeye" (2021).
Produkcia.
Natáčanie sa začalo 21. apríla 2022 v Atlante a skončilo sa 26. augusta 2022. Natáčalo sa 92 dní.
Budúcnosť.
V novembri 2022 D'Onofrio uviedol, že "Daredevil: Znovuzrodenie" sa bude odohrávať po seriáli "Echo", pričom D'Onofrio a Charlie Cox si zopakujú svoje úlohy ako Wilson Fisk / Kingpin a Matt Murdock / Daredevil.
Premiéra.
Všetkých päť epizód bolo vydaných 9. januára 2024 v USA a 10. januára 2024 na Slovensku na Disney+.
Deň Pepera

Deň Pepera je sviatok v Južnej Kórei podobný Sviatku sv. Valentína, ktorý sa koná každoročne 11. novembra. Ide o najväčšiu každoročnú jednodňovú marketingovú udalosť v Južnej Kórei, pri ktorej sa darujú alebo vymieňajú sladkosti Pepero - tyčinky máčané v čokoláde - s úmyslom prejaviť náklonnosť voči priateľom a blízkym. Sviatok sa koná v tento deň kvôli podobnosti tyčiniek Pepero so skráteným zápisom dátumu (11.11.).
História.
Presný pôvod tohto dňa je neznámy, avšak počiatky sú zvyčajne spájané s novinovým príbehom z roku 1983. V ňom si dve študentky nižšej strednej školy v regióne Jŏngnam vymenili Pepero so želaním, aby boli obe vysoké a chudé. O tomto príbehu však existujú pochybnosti. Niektorí tvrdia, že pôvod sviatku je dôsledkom tvaru jednotiek v zápise jeho dátumu (11. november - 11. 11.), pripomínajúci tyčinky Pepero, zatiaľ čo iní považujú túto podobnosť za faktor, ktorý síce prispieva k popularite sviatku, avšak nesvedčí o jeho pôvode.
Ošiaľ spojený s Peperom sa začal šíriť s fámou, že pre maximálny účinok na výšku a štíhlosť je potrebné zjesť 11 balíčkov Pepera 11. novembra o 11:11 ráno a 11:11 večer, keď je na hodinách presne 11 sekúnd. V roku 1997 začal konglomerát Lotte používať spomínaný školský príbeh na úspešnú propagáciu Dňa Pepera. Tento trend spôsobil, že ďalšie spoločnosti začali vytvárať podobne tvarované občerstvenie, aby sa zúčastnili na tomto sviatku. Od roku 2012 zarábalo Lotte 50 % svojho ročného obratu na Deň Pepera. Od roku 2013 obchodné domy vrátane Hyundai Department Store, Shinsegae a Lotte Department Store vo veľkom profitovali z tohto dňa a obchody ako E-mart a Homeplus v tento sviatok exkluzívne vystavovali a predávali Peperá.
Kontroverzia.
Deň Pepera je kritizovaný ako obchodný nástroj a marketingová stratégia spoločností, ako aj za propagovanie nezdravého, vysokokalorického jedla v rozpore s pôvodným významom sviatku (o nadobudnutí vysokej a tenkej postavy). Niektorí tiež tvrdia, že tento deň je urážkou usilovných farmárov, ktorých sviatok, v Kórei uzákonený roku 1996 na podporu poľnohospodárstva, tiež pripadá na 11. novembra.
Z týchto dôvodov bola navrhnutá alternatíva, známa ako „Deň karättŏku“, ktorá vyzdvihuje výmenu karättŏkov (tyčinky bieleho ttŏku, typu kórejského ryžového koláčika, ktorý je na rozdiel od Pepera vyrábaný a predávaný menšími podnikmi).
Bodoň (vrch v Slanských vrchoch)

Bodoň () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Zlatá Baňa, približne juhovýchodne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Šimonka. Vrch leží v Prešovskom kraji, okrese Prešov a zasahuje na katastrálne územie obce Zlatá Baňa a Lesíček. Najbližším sídlom je severne situovaná Zlatá Baňa, západne sa nachádzajú Kokošovce a Abranovce a južným smerom Lesíček, Lúčina a Tuhrina. 
Opis.
Bodoň leží v centrálnej časti podcelku Šimonka, v severozápadnej vetve rázsochy, vedúcej juhozápadným smerom zo Šimonky () na Chabzdovú (). Západne sa nachádza Vyšná Obadová () a Kráľova hora (), severne Tri oltáre (), Tri chotáre () a Čierna hora (), východne Oblík (), Šimonka (), Praporec () a Dubník () a južne Tancoška (), Chabzdová (), Ostrá (), Dubová () a Zobraná (). Na južných svahoch pramení rieka Oľšava, zvyšok masívu odvodňuje potok Delňa do Torysy. Na juhozápadnom pahorku stoja zrúcaniny hrádku Bodoň. Na vrchol nevedie značený turistický chodník., 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných častí s redšou vegetáciou je však možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Košickú kotlinu, Volovské vrchy, Čiernu horu a Branisko, ojedinele aj Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no južným úbočím prechádza traverzom žlto značený chodník z rázc. Temný les na hrad Bodoň a do Abranoviec.
Pagoda Sung-jüe

Pagoda Sung-jüe (, ), postavená v roku 523, sa nachádza v kláštore Sung-jüe na úpätí posvätnej hory Sung-šan v provincii Che-nan v Číne. Táto pagoda bola postavená počas dynastie Severný Wej a je jednou z mála nedotknutých pagod zo šiesteho storočia v Číne a je tiež najstaršou známou čínskou tehlovou pagodou. Väčšina stavieb z tohto obdobia bola vyrobená z dreva a nezachovala sa, aj keď stále existujú ruiny opevnenia z udupanej zeme. V roku 2010 bola pagoda zapísaná do zoznamu svetového dedičstva UNESCO spolu s ďalšími neďalekými pamiatkami ako súčasť lokality „Historické pamiatky v Teng-fengu v „Centre neba a zeme“.
Pozadie.
Šírenie budhizmu dramaticky ovplyvnilo čínsku architektúru. V šiestom storočí sa budhizmus šíril obrovskou rýchlosťou po celej Číne: čínska kultúra sa prispôsobovala a adaptovala do svojich tradícií aj uctievanie budhizmu. Číňania premenili zaoblený hlinený vrchol juhoázijskej stúpy na týčiacu sa pagodu tak, aby v jej jadre boli uložené posvätné relikvie Budhu.
Štýl a tvar.
Tvar pagody sa menil v čase, od svojho indického budhistického pôvodu až po súčasnú počínštenú podobu. Jedinečný mnohostranný tvar pagody Sung-jüe naznačuje, že predstavuje skorý pokus o zlúčenie čínskej architektúry rovných hrán s kruhovým štýlom budhizmu z indického subkontinentu. Obvod pagody sa pri stúpaní zmenšuje, ako je to vidieť na stĺpoch indických a stredoázijských budhistických jaskynných chrámov a neskorších okrúhlych pagodách v Číne.
Pagoda Sung-jüe má jedinečnú formu, keďže je dvanásťstranná. Veža je 40 metrov vysoká a postavená zo žltkastých tehiel, ktoré spája hlinená malta. Je to najstaršia zachovaná pagoda a bola postavená v čase, keď podľa záznamov boli takmer všetky pagody z dreva.
Pagoda má nízky, jednoduchý tehlový podstavec alebo základňu a veľmi vysoké prvé poschodie charakteristické pre pagody s viacerými odkvapmi, s balkónmi rozdeľujúcimi prvé poschodie na dve vrstvy a dvermi spájajúcimi obe časti poschodia. Zdobené oblúkové dvere a ozdobné apsidy alebo výklenky sú zložito vyrezávané do čajníkov alebo levov. V spodnej časti stĺpikov dverí sú rezby v tvare lotosových kvetov a na hlaviciach stĺpov sú vyrezávané perly a lotosové kvety. Po prvom poschodí nasleduje pätnásť tesne vedľa seba umiestnených striech lemovaných odkvapmi a malými mrežovými oknami. Pagoda obsahuje husto zoskupené ozdobné odkvapy v štýle "tou-kung", ktoré zdobia každé poschodie. Vo vnútri pagody je cylindrická stena s ôsmimi úrovňami vyčnievajúcich kamenných podpier pre pôvodnú drevenú podlahu. Pod pagodou je rad podzemných pohrebných miestností na uchovávanie kultúrnych predmetov pochovaných s mŕtvymi. Najvnútornejšia komora obsahovala budhistické relikvie, prepisy budhistických textov a sochy Budhu.
Súmrak dňa

Súmrak dňa je román, ktorý v roku 1989 napísal britský spisovateľ a držiteľ Nobelovej ceny Kazuo Ishiguro. Hlavným predstaviteľom je komorník Stevens. Bol v dlhoročných službách Lorda Darlingtona v Darlington Hall, šľachtickom sídle v Oxforde. Svoj príbeh rozpráva v roku 1956, keď sa vyberie na cestu za bývalou kolegyňou. Opisuje nielen svoju cestu autom ale aj retrospektívne zážitky z 20. a 30. rokov v Darlington Halle, hlavne povahu povolaní v služobníctve a vtedajšie politické činnosti Lorda Darlingtona.
Román získal v roku 1989 Bookerovu cenu za fikciu. V roku 1993 bola kniha sfilmovaná, v hlavnej úlohe hrajú Anthony Hopkins a Emma Thompsonová.
Do divočiny

Do divočiny je kniha, ktorú napísal Jon Krakauer v roku 1996. Ide o rozšírenie článku Krakauera o Chrisovi McCandlessovi s názvom „Death of an Innocent“ (Smrť nevinného), ktorý sa objavil v januárovom čísle časopisu "Outside" z roku 1993. V roku 2007 vznikol na námet knihy film Útek do divočiny, ktorý režíroval Sean Penn a hlavnú rolu McCandlessa stvárnil Emile Hirsch. Kniha je medzinárodný bestseller, ktorý bol vydaný v 30 jazykoch a 173 vydaniach a formátoch. Kniha je často používaná ako súčasť povinného čítania na stredných a vysokých školách. Dielo chvália mnohý recenzenti a v roku 2019 ho časopis "Slate" zaradil medzi 50 najlepších diel literatúry faktu za posledné štvrťstoročie.
Kniha opisuje skutočný príbeh Chrisa McCandlessa a jeho zážitkov, ktoré predchádzali jeho tragickému koncu. Predtým ako ho v septembri 1992 našli mŕtveho v opustenom autobuse na Aljaške, Chris v roku 1990 opustil svoj domov a vydal sa na túlavú cestu po Spojených štátoch. Kniha opisuje jeho cestovanie a ľudí, ktorých cestou spoznal. 
Krakauer čelil aj kritike, pretože čerpal zo strohého denníka a viaceré poznatky, ktoré uvádza ako fakty, si musel vymyslieť alebo odvodiť.
Autobus z príbehu sa stal navštevovaným miestom ale turisti sa dostávali do ohrozujúcich situácií. 18. júna 2020 bol preto autobus vrtuľníkom odstránený. Od 24. septembra 2020 je vystavený v University of Alaska Museum of the North vo Fairbankse.
Enheduanna

Enheduanna, Enheduana, En-hedu-ana bola "entu" (najvyššia) kňažka boha mesiaca Nannu (Sína) v sumerskom mestskom štáte Ur za vlády svojho otca Sargona Akkadského (r. cca 2334 - cca 2279 pred Kr.). Pravdepodobne to bol jej otec, kto ju vymenoval za vodcu náboženskej skupiny v Ure, aby upevnila väzby medzi akkadským náboženstvom svojho otca a pôvodným sumerským náboženstvom.
Enheduanna bola oslavovaná ako najstaršia známa menovaná autorka vo svetových dejinách, keďže vo viacerých dielach sumerskej literatúry, ako napríklad v "Povýšení Inanny", vystupuje ako rozprávačka v prvej osobe. V iných dielach, ako napríklad v "Sumerských chrámových hymnoch", môže byť označená za ich autorku. Medzi modernými asýriológmi sa však na základe lingvistických a archeologických poznatkov vedú značné diskusie o tom, či skutočne napísala alebo skomponovala niektoré zo znovuobjavených diel, ktoré sa jej pripisujú. Okrem toho jediné rukopisy diel, ktoré sa jej pripisujú, napísali pisári v Prvej babylonskej ríši šesť storočí po jej živote, a to v novšom dialekte sumerského jazyka, než akým by hovorila ona. Títo pisári jej mohli diela pripísať ako súčasť legendárnych rozprávaní o dynastii Sargona Akkadského v neskorších babylonských tradíciách.
Kultúrna pamiatka na Enheduannu a diela, ktoré sa jej pripisujú, sa stratili nejaký čas po zániku Prvej babylonskej ríše. Jej existenciu po prvýkrát znovuobjavila moderná archeológia v roku 1927, keď sir Leonard Wooley pri vykopávkach v Giparu v starovekom meste Ur našiel alabastrový disk s jej menom, spojením so Sargonom Akkadským a povolaním, ktoré bolo vyryté na zadnej strane. Odkazy na jej meno sa neskôr objavili vo vykopávkach sumerskej literatúry, čo iniciovalo skúmanie jej možného autorstva týchto diel. Archeologické znovuobjavenie Enheduanny vzbudilo v modernej dobe značnú pozornosť a vedeckú diskusiu súvisiacu s jej potenciálnym pripisovaním ako prvej známej autorke so známym menom. Značnú pozornosť jej venoval aj feminizmus a diela, ktoré sa jej pripisujú, sa skúmali aj ako raná predchodkyňa klasickej rétoriky. Anglické preklady jej diel inšpirovali množstvo literárnych adaptácií a stvárnení.
Demková

Demková je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce na území obce Zbudská Belá. Je ľavostranným prítokom vodného toku Belianka. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v strednej časti územia obce Zbudská Belá na južnom svahu lesa a pasienka Nad Bystrou v lesnom extraviláne v okrese Medzilaborce v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie juhozápadným smerom zmiešaným lesným a poľnohospodárskym extravilánom cez územie obce Zbudská Belá cez les Maďarské, smer si zachováva až do svojho zaústenia, pravým brehom obmýva úpätie lesa Farský les. Pravým brehom obmýva úpätie vrchu Lesík s , v priberá ľavostranný bezmenný prítok, ľavým brehom obmýva úpätie lesa Demková, v priberá ďalší ľavostranný bezmenný prítok, pravým brehom obmýva úpätie lesa Štefanky. V priberá bezmenný pravostranný prítok pritekajúci z lesa Nad Koštiankou, ľavým brehom obmýva úpätie pasienka Dolina, v v hornej časti intravilánu obce Zbudská Belá ústi do vodného toku Belianka v povodí Laborca ako jej ľavostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Zbudská Belá. Nemá dôležitejšie prítoky. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve lesa Demková, územím ktorého potok preteká. Pôvodný význam názvu lesa bolo miesto v užívaní, vo vlastníctve osoby s menom Demko, prípadne ináč s tou osobou spájané. Osobné meno Demko je zdrobnenina domácej prezývky osobného mena Demian, Demän &gt; Demo &gt; Demko alebo Demeter &gt; Demo &gt; Demko. Názov lesa Demková bol bez zmeny prenesený na potok čím bolo utvorené jednočlenné hydronymum Demková ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Demková bolo štandardizované v roku 1990. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Demková je jedinečným názvom (december 2023).
Masterpiece (album)

Masterpiece (štylizované ako masterpiece.) je štvrtý štúdiový album slovenskej speváčky Simy, ktorý vydalo 7. decembra 2022 hudobné vydavateľstvo Gajlo Records. Album vyšiel po roku od prechádzajúcej nahrávky – EP "Story". Na albume sa nachádzajú spolupráce s Benom Cristovaom a Tinou.
Turné k albumu "Masterpiece Tour" sa uskutočnilo v marci 2023 v troch slovenských a troch českých mestách.
Mních sázavský

Tzv. Mních sázavský († 12. storočie) bol český anonymný kronikár, jeden z tzv. pokračovateľov Kosmových, autor tzv. "Kroniky Mnícha sázavského".
Kronika vznikla ako doplnenie Kosmovej kroniky o letopisné údaje z rokov 11261162 (obdobie panovania kniežaťa Soběslava I. a Vladislava II.) a o dejiny Sázavského kláštora od jeho založenia svätým Prokopom. Kosmova kronika bola vtedy uložená práve v Sázavskom kláštore, o ktorého existencii sa Kosmas ako zástanca latinského liturgického jazyka vo svojej kronike tendenčne nezmieňuje, lebo ako bohoslužobný jazyk bola v ňom používaná až do roku 1096 cirkevná slovančina. V pokračovaní dejinného pojednávania sa zaoberal okrem všeobecných českých cirkevných dejín aj dejinami sázavského kláštora, najmä za obdobie opáta Silvestra, ktorý zomrel roku 1161, v čase, keď mních dokončuje svoju kroniku.
"Kronika mnícha sázavského" je prvou českou kláštornou kronikou. Zachovala sa v dvoch rukopisoch vo forme prípiskov k jednotlivým rokom Kosmovej kroniky a jej rozšíreniu. Prvým z nich bol tzv. "Drážďanský rukopis" (prelom 12. a 13. storočia), ktorý zhorel počas druhej svetovej vojny, druhým je tzv. Viedenský rukopis zo 14. storočia.
Dlho bola tiež riešená otázka, či kroniku vytvoril jeden alebo celá skupina kronikárov (hovorilo sa dokonca až o štyroch). Dnes sa v súlade so závermi českého historika Václava Novotného považuje kronika za dielo jedného autora.
Utajený šéf

Utajený šéf je slovenská reality show, ktorá sa od roku 2019 vysiela na TV Markíza. Šou sa už rok predtým objavila na českej TV Nove. Ide o medzinárodný formát šou, v ktorej sa vysokopostavený manažér prestrojí za obyčajného zamestnanca, čím zistí ako ich firma skutočne funguje.
Popis.
Zamaskovaný šéfovia sa na päť dní vmiesia medzi svojich zamestnancov a zistia, čo by sa bez tejto relácie nikdy nedozvedeli! Tým sa zistí, ktorý z podriadených čaká odmena a kto dostane naopak padáka.
Nové bývanie

Nové bývanie je slovenská televízna relácia s Vladom Voštinárom, ktorá pojednáva o nehnuteľnostiach na bývanie. Relácia sa začala vysielať od roku 2007 na TV JOJ.
Opis.
Spolu s inými realitnými maklérmi ponúka moderátor Vlado Voštinár účastníkom relácie tri rôzne možnosti v rámci ich finančnej situácie. Záujemcovia si postupne prezrú vytipované byty či domy, zhodnotia všetky klady a zápory a následne si vyberú tú možnosť, ktorá im najviac vyhovuje. V relácii sa hľadajú budovy rôznych finančných kategórii, aby si klienti všetkých sociálnych vrstiev vedeli vybrať.
Lov slov

Lov slov je slovenská vedomostná súťaž s moderátorom Michalom Ďurišom st. a neskôr ho nahradil stand-up komik Michael Szatmáry. Relácia sa začala vysielať od roku 2023 na Jednotke.
Opis.
Nová krížovkárska relácia v ktorej traja súťažiaci súperia o výhru.
O 5 minút 12

O 5 minút 12 je slovenská diskusná relácia s moderátorom Marekom Gudiakom. Relácia je na televíznych obrazovkách STVR od roku 1999. Ide o politicko-publicistickú reláciu do ktorej si moderátor pozve vždy dvoch nových hostí.
Tajomstvo mojej kuchyne

Tajomstvo mojej kuchyne je slovenská kulinárska relácia s Kamilou Magálovou. Relácia je na televíznych obrazovkách RTVS od roku 2009. Kamila Magálová s vynikajúcim šéfkuchárom Pavlom Pospíšilom predstavujú svoje obľúbené recepty a prezradia tajomstvo svojej kuchyne.
Alkalóza

Alkalóza (lat. "alcalosis") je porucha acidobázickej rovnováhy, ktorá vzniká na základe zníženia koncentrácie vodíkových katiónov v extracelulárnej tekutine (tekutine obklopujúcej bunky tela) a zvýšením pH nad 7,44. Podľa mechanizmu vzniku sa rozlišuje respiračná alkalóza, ktorá je spôsobená nadmerným vylučovaním oxidu uhličitého z organizmu, a metabolická alkalóza, ktorá vzniká nadmerným príjmom alkalických látok, zvýšenými stratami chloridových aniónov alebo draselných katiónov, napríklad pri podávaní diuretík alebo zvracaní.
Typy alkalózy.
Alkalóza nastáva v jednom z dvoch typov. Počas respiračnej alkalózy (RAL) je pH vyššie než 7,44 a parciálny tlak oxidu uhličitého v krvi (pCO2) nižší než 4,8 kPa. U metabolickej alkalózy (MAL) je potom pH vyššie ako 7,45 ako sekundárny dôsledok iného metabolického procesu.
Prevencia a odporúčania.
Prevencia a vybrané opatrenia na zníženie rizika vzniku alkalózy zahŕňajú
Potraviny s vysokým obsahom živín a draslíka môžu pomôcť v boji proti nedostatku elektrolytov. Živiny a draslík sa nachádzajú predovšetkým v ovocí a zelenine ako aj v niektorých ďalších potravinách, ako sú: mrkva, banány , mlieko , fazuľa, špenát a iné.
FK Velež Mostar

FK Velež Mostar je bosniansky futbalový klub sídliaci v meste Mostar. Založený bol v roku 1922. Meno Velež klub získal podľa hory Velež blízko Mostaru. Bol jedným z najúspešnejších bosnianskych klubov v bývalej juhoslovanskej lige, trikrát obsadil 2. a štyrikrát 3. miesto. Okrem toho dvakrát získal Juhoslovanský pohár (1981 a 1986). V sezóne 2005/2006 vyhral druhú bosniansku ligu. Najväčším medzinárodným úspechom klubu je štvrťfinále Pohára UEFA v sezóne 1974/1975.
FK Velež Mostar v európskych pohároch.
zdroj: FK Velež Mostar (Juhoslávia) na kassiesa.net&lt;br&gt;zdroj: FK Velež Mostar (Bosna a Hercegovina) na kassiesa.net
Amfidromia

Amfidromia () bol starogrécky rituál, ktorý oficiálne potvrdil začlenenie dieťaťa do rodiny otca.
Amfidromia bol starogrécky rituál prijatia zväčša päť až sedemdňového novonarodeného dievčaťa alebo chlapca do otcovho "oikos" (rodina alebo domácnosť, ale aj miestnosť v domácnosti s krbom uprostred ), pri ktorom si novorodené dieťa vzala pod svoju ochranu aj bohyňa Hestia, ochrankyňa domova a rodiny (krb bol symbolom domova a rodiny a v mnohých mestách mal prytaneion verejný krb zasvätený Hestii, v ktorom sa neustále udržiaval oheň.). Bola to príležitosť otca v prítomnosti príbuzných a priateľov formálne rozhodnúť, či bude dieťa vychovávať alebo nie (rozhodol sa však už pred pôrodom ).
Samotná "amfidromia" bola „prechádzkou“ alebo „behaním okolo" krbu alebo okolo dieťaťa, ktoré ležalo pri krbe, symbolickým centrom "oikos" (rituál sa končil spoločným "hestiasis" „hodovaním“ ) Týmto obradom sa oficiálne potvrdilo začlenenie dieťaťa do otcovho "oikos". Pretože manželstvo bolo pre Aténčanov konceptualizované ako vzťah medzi mužom a ženou, ktorého prvoradým cieľom bolo plodiť deti a zachovať identitu jednotky "oikos" (domácnosti) v rámci sociálnej a politickej komunity, tieto obrady boli neodmysliteľným potvrdením legitímnosti manželského spolužitia (nazývaného "syn-oik-ein"). Keď boli chlapci aj dievčatá prijatí do "oikos" ako nemluvňatá, mali právo sa zúčastňovať na posvätných obradoch „hiera a hosia“, na rôznych obradoch, z ktorých sa niektoré vykonávali na úrovni "oikos" a iné na úrovni "polis" („mesta, štátu“). Ďalším rituálom súvisiacim s narodením dieťaťa bol tzv. "Dekaté" (Δεκάτη „desiaty“), sviatok pomenovania dieťaťa, ktorý sa konal, ako to už názov napovedá, na desiaty deň po narodení. Predpokladalo sa totiž, že na desiaty deň sa už skončilo obdobie najväčšieho nebezpečenstva úmrtia dieťaťa a pravdepodobne aj matky.
Nechcení novorodenci, bezpochyby predovšetkým dievčatá a tí, ktorí boli postihnutí, boli často ponechaní smrti (technicky vzaté neboli zabití). Ďalší osud týchto detí býval rôzny, mohli byť vychovávané ako slobodní občania, ale tiež vychovávané za tým účelom, aby ich (ich páni) neskôr, až dospejú, predali do otroctva. Z toho dôvodu niektorí rodičia dieťa, najmä ak bolo ženského pohlavia, radšej nechali zomrieť, aby zabránili jeho neskoršiemu zneužitiu na prostitúciu.
Hésychios uvádza, že pri narodení chlapca boli vchodové dvere ozdobené olivovým vencom a pri narodení dievčaťa chumáčom vlny (predstavujúcim ručnú prácu, na ktorú bolo predurčené).
Drianovska reka

Drianovska reka () je staroplaninská rieka v severnom Bulharsku. Je ľavým prítokom rieky Belica.
Iné názvy.
V počiatočnej fáze toku je Drianovska reka známa pod názvom Enčovska reka (), neskôr (po mesto Drianovo) aj ako Trevnenska reka ().
Priebeh toku.
Rieka vyviera pod názvom "Enčovska reka" na území Trevnenskej planiny (časť staroplaninského podcelku Stredná Stará planina) v nadmorskej výške Tečie severným a severovýchodným smerom. V strednej časti toku pretína východnú časť náhornej plošiny Stražata, kde vytvára prielom. Druhý prielom známy ako Drianovski prolom vytvára na území medzi dedinou Careva livada a mestom Drianovo. Južne od mesta Veliko Tărnovo sa pri meste Debelec vlieva do rieky Belica (prítok rieky Jantra), ktorej je ľavým prítokom.
Prítoky.
Najväčším a najvýznamnejším prítokom rieky Drianovska reka je "Plačkovska reka" () (pravý prítok).
Opis.
Drianovska reka je dlhá . Ide o ľavý prítok rieky Belica. Rieka odvodňuje územie o rozlohe .
Najvodnatejšou je rieka v období apríla a mája, najmenej vody v nej tečie v priebehu augusta a septembra. Priemerný ročný prietok meraný pri dedine Careva livada dosahuje 2,06 m³/s. Najvyšší zaznamenaný prietok dosahuje hranice 14,07 m³/s. Najnižší prietok dosiahol úrovne len 0,072 m³/s.
Priemerný náklon riečneho koryta dosahuje 8,6 ‰ (pri dedine Careva livada v gabrovskej oblasti).
Priemerná ročná teplota vody v rieke (merané v stanici Careva livada) dosahuje 9,1°C.
Využitie.
Voda z rieky je používaná na zavlažovanie. 
Na hornom toku rieky Plačkovska reka, ktorá je hlavným prítokom Drianovskej reky, sa nachádza priehrada "Nejkovci".
Obývané miesta.
Rieka preteká cez územie štyroch miest: Plačkovci, Triavna a Drianovo v gabrovskej oblasti, a mesto Debelec vo velikotărnovskej oblasti.
Dopravná infraštruktúra.
Dolinou rieky vedie významná železničná trať na trase Veliko TărnovoStara ZagoraPodkova.
Podňagovčík

Podňagovčík je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce na území obcí Medzilaborce, Ňagov a Krásny Brod. Je ľavostranným prítokom Laborca. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Začína sa sútokom zdrojníc v nadmorskej výške na obecnej hranici medzi mestom Medzilaborce a obcou Ňagov v lesnom komplexe Kýčera juhovýchodne od vrchu Kýčera s v okrese Medzilaborce v Prešovskom kraji. Východná (dlhšia) zdrojnica pramení v na západnom svahu lesa Rapáč na území obce Ňagov. Severná zdrojnica pramení v v lese Kýčera na území mesta Medzilaborce.
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie juhozápadným smerom zmiešaným lesným a poľnohospodárskym extravilánom po obecnej hranici medzi mestom Medzilaborce a obcou Ňagov, v vyteká z lesa do poľnohospodárskeho extravilánu, v opúšťa obecnú hranicu a tečie územím mesta Medzilaborce. Veľkým oblúkom mení smer na juh, v priteká k hranici medzi mestom Medzilaborce a obcou Krásny Brod, ľavým brehom obmýva les Grúň a pravým brehom úpätie vrchu Kýčera, v opúšťa hranicu a tečie územím Krásneho Brodu. V priberá ľavostranný bezmenný prítok pritekajúci z lúky Za potokom, pravým brehom obteká údržbársky komplex Prešovského samosprávneho kraja, pokračuje v smere na juhozápadozápad, podteká cestu z Krásneho Brodu do mesta Medzilaborce a v železničnú trať Michaľany – Łupków. Ľavým brehom obmýva samotu - miestnu časť Podňagovčík, na území obce Krásny Brod severne od vrchu Ňagovec s v blízkosti zaústenia Sekerového potoka v ústi do Laborca ako jeho ľavostranný prítok v povodí Latorice. Pramení a preteká na území obcí Medzilaborce a Ňagov a preteká a ústi na území obce Krásny Brod. Nemá dôležitejšie prítoky. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pravdepodobne pôvod v názve miestnej časti – samoty Podňagovčík v obci Krásny Brod, okolo ktorej potok tečie pred svojim zaústením. Pôvodný význam názvu miestnej časti bolo miesto ležiace severne pod vrchom Ňagovec. Názov miestnej časti Podňagovčík bol bez zmeny prenesený na potok čím bolo utvorené jednočlenné hydronymum Podňagovčík ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Nemožno ale celkom vylúčiť ani opačný proces pomenovacieho procesu, že primárne bol pomenovaný potok a sekundárne bol názov potoka bez zmeny prenesený na samotu. Prebieha ešte ďalší výskum. Hydronymum Podňagovčík bolo štandardizované v roku 1990. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Podňagovčík je jedinečným názvom (december 2023).
Tri oltáre

Tri oltáre () je názov vrchu v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Ruská Nová Ves, približne východne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Šimonka. Vrch leží v Prešovskom kraji, okrese Prešov a zasahuje na katastrálne územie obce Zlatá Baňa a Ruská Nová Ves. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Okružná a Podhradík, západne sa nachádzajú Teriakovce, Ruská Nová Ves a Dulova Ves, južne Kokošovce a Zlatá Baňa. 
Opis.
Tri oltáre ležia v severozápadnej časti podcelku Šimonka, v rázsoche vedúcej juhozápadným smerom z Troch chotárov (). Severne sa nachádza Stráž (), Dubová hora () a Mohylky (), východne Krivý javor (), Tri chotáre (), Čierna hora (), Šimonka () a Praporec (), južne Dubník (), Chabzdová (), Bodoň (), Vyšná Obadová () a Zobraná () a západne plytkým sedlom oddelený vrch Nad Remetovou () a Malkovská hôrka (). Oblasť patrí do povodia Torysy, kde vodu zo severných svahov odvádza potok Šebastovík, z južných Sigordský potok a Delňa. Vrcholom prechádza značený turistický chodník a východným smerom stojí chata Frička. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných častí s redšou vegetáciou je však možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Bachureň, Čergov a ojedinele aj Tatry.
Gemma Jones

Gemma Jonesová (; * 4. december 1942, Londýn, Anglicko) je anglická herečka.
Detstvo a mladosť.
Jonesová sa narodila v Londýne a je dcérou herca Griffitha Jonesa (1909 – 2007). Má brata Nicholasa, ktorý sa tiež venuje herectvu. Jonesová navštevovala Royal Academy of Dramatic Art. 
Kariéra.
Jonesová začínala ako divadelná herečka. Účinkovala v mnoho divadelných predstaveniach, v klasických a aj súčasných divadelných hrách. Od 60. rokov sa objavuje v televíznych seriáloch. 
V roku 1995 stvárnila postavu pani Dashwoodovej, po boku Kate Winslet, Alana Rickmana a Emmy Thompson vo filme "Rozum a cit". 
V roku 2001 stvárnila matku Renée Zellweger, vo filme "Denník Bridget Jonesovej", pričom sa objavila aj v ďalších častiach filmu. O rok neskôr, stvárnila postavu Poppy Pomfreyovej vo filme "Harry Potter a Tajomná komnata", pričom si Jonesová zopakovala svoju rolu aj v ďalších dvoch pokračovaniach – "Harry Potter a Polovičný princ" (2009) a "Harry Potter a Dary smrti" (2011).
V roku 2005 si zahrala po boku Calisty Flockhart, vo filme "Nepremožiteľné zlo". V roku 2010 sa pridala k hereckému obsadeniu ako Naomi Watts, Antonio Banderas, Josh Brolin, Celia Imrie, Anthony Hopkins, Lucy Punch a Freida Pinto vo filme "Spoznáš muža svojich snov."
V roku 2019 hrala vo filme "Rocketman". V roku 2023 účinkovala v televíznom seriáli "The Reckoning".
Veronika obyčajná

Veronika obyčajná () je druh z rodu veronika z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Je to trváca bylina s dvojradovo chlpatou byľou. Jej prirodzený areál sa rozprestiera od Európy po Sibír a strednú Áziu.
Opis.
Veronika obyčajná je trváca bylina s plazivým podzemkom a krátkymi tenkými podzemnými a nadzemnými poplazmi. Byľ je vystúpavá, oblá, 10 až 40 cm dlhá a po celej dĺžke husto dvojradovo chlpatá.
Protistojné listy sú sediace alebo krátko stopkaté (do 4 mm), hrubo vrúbkovane pílkovité, široko vajcovité a na vrchole tupo končisté. Sú tmavozelené, na líci riedko chlpaté, na rube najmä na žilnatine a okraji husto odstávajúco chlpaté. Listene sú podlhovasto kopijovité, riedko dlho chlpaté.
Štvorpočetné kvety sú usporiadané spravidla v protistojných, dlhostopkatých, riedkych, 10 až 30 kvetých strapcoch. Koruna kvetov má priemer 10 až 15 mm, je svetlo až sýtomodrá (zriedka ružová až biela), tmavo žilkovaná, v strede s výrazným bielym krúžkom. Dolný lupienok je užší ako ostatné. Nitky oboch tyčiniek sú kratšie ako koruna. Čnelka je dlhá 4 až 5 mm. Stopky kvetov po odkvitnutí sú dlhé 5 až 10 mm a sú husto krátko chlpaté. Kalich je štvordielny, podlhovasto kopijovitý, dlhý 4 až 6 mm. Kvety opadávajú už deň po rozkvitnutí a sú citlivé aj na silnejšie otrasy.
Plodom je obrátene srdcovitá tobolka (4 x 5 mm), z boku výrazne stlačená, na vrchole plytko vykrojená a kratšia ako kalich. Obsahuje oválne semená. Čnelka aj po odkvitnutí ostáva spojená s tobolkou.
Rozšírenie.
Pôvodný areál rozšírenia veroniky obyčajnej je takmer celá Európa až Sibír a stredná Ázia. Zavlečená je aj do východnej Ázie a do Severnej Ameriky. Na Slovensku sa vyskytuje hojne a viac menej rovnomerne, s najvyšším zaznamenaným výskytom vo výške 1800 m n. m. 
Ekológia.
Veronika obyčajná kvitne od apríla do augusta (septembra). Rastie na vlhkých a skôr zatienených stanovištiach, na výživných, humóznych, piesočnatých pôdach, s výskytom od nížinného až do horského stupňa. Je to hojný druh lúk, pasienkov a svetlých lesov.
Dôležitý faktor v populačnej dynamike veroniky obyčajnej je zber jej semien bylinožravými mravcami, ktoré sú schopné ich prenášať aj na pomerne veľké vzdialenosti. Významným cudzopasníkom, ktorý parazituje na tomto druhu je aj "Jaapiella veronicae", dvojkrídly hmyz z čeľade "Cecidomyiidae". V hálke, vytvorenej zvyčajne na vrchole stonky, býva niekoľko chlpatých pomarančových lariev. Časť sa ich zakuklí v hálke, v bielom zámotku a ďalšia časť hibernuje v zemi.
Význam a využitie.
Vysušený materiál z veroniky obyčajnej sa v tradičnej rakúskej medicíne využíva na prípravu liečivého čaju na nervovú sústavu, dýchacie cesty, obehovú sústavu a metabolizmus.
Poddruhy.
Webové stránky POWO rozlišujú v rámci druhu tieto poddruhy:
Bežnejšie je delenie, v ktorom je prvý vyššie uvedený poddruh rozdelený na menšie poddruhy, t.j. takéto delenie:
Triavna

Triavna () môže byť:
Eva Tkáčiková

Eva Tkáčiková (rod. Pašková; * 13. marec 1949, Bratislava) je slovenská literárna historička.
Životopis.
Po maturite na SVŠ v roku 1967 študovala slovenskú a anglickú filológiu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (FiF UK), ktorú ukončila v roku 1972. Hneď po promócii nastúpila na Literárnovedný ústav Slovenskej akadémie vied. PhDr. 1984 na FiF UK. V rokoch 19912011 pôsobila na Katedre slovenského jazyka a literatúry Pedagogickej fakulty UK. Koncepčne a organizačne prispela k rozvoju fakulty ako vedúca katedry (1996), prodekanka a štatutárna zástupkyňa dekana. V rokoch 20112015 pôsobila na Katedre slovenského jazyka a literatúry Filozofickej fakulty Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave. Externe pedagogicky pôsobila aj na Katedre praktickej teológie Evanjelickej bohosloveckej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave.
Dielo.
Uznávaná literárna historička sa zaoberá najmä staršou slovenskou literatúrou, ktorej sa venovala najskôr v Literárnovednom ústave SAV ako vedúca vedecká pracovníčka. Po roku 1991 svoju vedeckú erudíciu skĺbila s výchovou učiteľského dorastu na univerzite. Literárnej histórii sa venuje aj v súčasnosti. Svoj literárnohistorický výskum orientuje predovšetkým na problematiku duchovnej poézie. Pre potreby pedagogickej praxe vydala Literárnu čítanku (1993, 1997), ďalej dielo Jána Silvana (1978), Epigramy J. I. Bajzu (1985), zostavila a prispela do zborníkov Podoby slovenskej literatúry obdobia renesancie (1988), Text a textológia, Dejiny a literatúra v kontaktoch (oba 1989), Slovenská kultúra a umenie v európskom kultúrnom priestore, Náboženské a sociálne hnutie v Uhorsku a v Čechách (oba 1993). Ukážky z 9. – 18. stor. zaradila do antológie Staršia slovenská literatúra (2008).
Delfinia

Delfinia () môže byť:
Múzeum ázijského a afrického umenia

Múzeum ázijského a afrického umenia (), alebo Múzeum Ázijské a africké umenie () je budova múzea, ktorá sa nachádza v meste Triavna v Gabrovskej oblasti v severnom Bulharsku.
Múzeum je jedným z desiatich objektov trevnenského Špecializovaného múzea rezbárskeho a zografského umenia.
Lokalita.
Múzeum ázijského a afrického umenia sa nachádza v centrálnej časti mesta Triavna na ulici „Ivan Slavejkov“ (, doslova "ulica Ivana Slavejkova") č. 1 v blízkosti rieky.
Dejiny a charakteristika.
Múzeum vzniklo za účelom predstavenia unikátnej zbierky, ktorú trevnenskému špecializovanému múzeu daroval v Spojených štátoch žijúci bulharský sochár Zlatko Paunov. Zbierka bola múzeu darovaná v roku 1993 a samotné múzeum bolo otvorené v roku 2004. Nachádza sa v budove bývalých verejných kúpeľov.
Múzeum je ozvučené vybranou tematickou hudbou.
Múzejná zbierka.
Zbierka predstavuje viac ako 400 artefaktov, ktoré pochádzajú z Nepálu, Tibetu, Číny, Indie a niektorých afrických krajín. Z hľadiska časového rozsahu exponáty pochádzajú z obdobia medzi 2. a 20. storočím. Predmety v zbierke sú predovšetkým kultového charakteru. Predstavené sú napríklad rôzne sošky indických božstiev, kultové predmety spojené s budhizmom, alebo africké masky.
Ráztoky (prítok Laborca)

Ráztoky sú potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce na území mesta Medzilaborce. Sú ľavostranným prítokom Laborca. Nachádzajú sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Majú dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Vodný tok sa začína sútokom zdrojníc v nadmorskej výške na katastrálnej hranici medzi mestskou časťou Medzilaborce a mestskou časťou Borov v meste Medzilaborce v severnej časti katastrálneho územia Medzilaborce na západnom svahu lesa Veľké lúky v okrese Medzilaborce v Prešovskom kraji. Východná zdrojnica pramení v a priteká z lesa Nad vodou. Severná zdrojnica pramení v 
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie južným smerom zmiešaným lesným a poľnohospodárskym extravilánom v mestskej časti Medzilaborce v katastrálnom území Medzilaborce, obmýva úpätie lesa a lúky Veľké lúky ležiace na západnom svahu vrchu a lesa Ráztoky s , v priberá bezmenný ľavostranný prítok pritekajúci z lúky a poľa Vyšná Kýčera, ľavým brehom obmýva pole Šepelov, pravým brehom obmýva pole Za dielom, ľavým brehom obmýva pole Kýčerka, obteká okraj intravilánu, v podteká cestu z centra Michaloviec do mestskej časti Borov, preteká cez chránené územie vodárenskej spoločnosti, v ústi do Laborca ako jeho ľavostranný prítok v povodí Latorice. Začína sa, preteká a ústi na území mesta Medzilaborce jeho mestskej časti Medzilaborce. Nemá dôležitejšie prítoky. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve vrchu a lesa Ráztoky, úpätím ktorého potok v svojej hornej časti toku preteká. Názov vrchu a lesa Ráztoky bol bez zmeny prenesený na potok čím bolo utvorené jednočlenné hydronymum Ráztoky ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Ráztoky bolo štandardizované v roku 1990. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Ráztoky nie je jedinečným názvom (december 2023).
Krivý javor

Krivý javor () je názov vrchu v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Podhradík, približne východne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Šimonka. Vrch leží v Prešovskom kraji, okrese Prešov a na katastrálnom území obce Podhradík. Najbližším sídlom je západne situovaný Podhradík, severne sa nachádza Okružná, severovýchodne Pavlovce, východne Petrovce, južným smerom Zlatá Baňa a západne aj Teriakovce a Ruská Nová Ves. 
Opis.
Krivý javor leží v severnej časti podcelku Šimonka, v rázsoche vedúcej západným smerom z Troch chotárov () na Hájovú horu (). Severne sa nachádza Dubová hora () a Mohylky (), východne Tri chotáre (), Lysá () a Čierna hora (), južne Dubník (), Chabzdová (), Bodoň () a Kráľova hora () a západne Tri oltáre (), Nad Remetovou (), Malkovská hôrka () a Stráž (). Východné a severné svahy odvodňuje potok Šebastovka do Sekčova, z južných a západných jeho prítok Šebastovík. Na vrchol nevedie značený turistický chodník a južným smerom stojí chata Frička. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných častí s redšou vegetáciou je však ojedinele možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Volovské vrchy, Branisko, Bachureň, Čergov a Ondavskú vrchovinu, ojedinele aj Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no juhovýchodne v blízkom sedle Javornícka poľana je križovatka značených trás:
Rak bahenný

Rak bahenný ("Pontastacus leptodactylus") je druh kôrovca z čeľade rakovité ("Astacidae").
Rozšírený je po celej Európe (okrem Španielska, Portugalska, Nórska, Švédska), vo východnom Rusku a na Strednom východe.
Je menej náročný na čistotu vody. Žije v teplejších riekach. Má 10 cm dlhé a úzke klepetá. Dorastá do 25 až 30 cm.
Cárska kaplnka (Triavna)

Cárska kaplnka (), v súčasnosti známa ako Múzeum Trevnenská ikonopisná škola (), prípadne Múzeum ikon () je budova bývalej kaplnky z prvej polovice 20. storočia, dnes slúžiaca ako múzeum, ktorá sa nachádza v meste Triavna v Gabrovskej oblasti v severnom Bulharsku. 
Budova je jedným z desiatich objektov trevnenského Špecializovaného múzea rezbárskeho a zografského umenia. Je jediným múzeom svojho druhu na území Bulharska.
Lokalita.
Cárska kaplnka sa nachádza v kopcoch nad mestom Triavna na ulici „Breza“ () č. 1. Miesto pre výstavbu bolo vybrané priamo panovníckym párom (cárom Borisom III. a cárovnou Janou) 14. júna 1938, pri príležitosti ich návštevy mesta.
Kaplnka.
Autorom stavby je architekt Jordan Sevov.
Kaplnka bola postavená na základe iniciatívy bulharskej cárovnej Jany, manželky bulharského cára Borisa III., ktorá výstavbu aj financovala. Okrem samotnej kaplnky sú súčasťou komplexu stavby priestory, ktoré boli postavené ako detské sanatórium. Cárovná Jana na túto stavbu celkom darovala sumu vo výške 5 000 000 levov.
Výstavba budovy prebiehala v rokoch 19431944. Hlavné stavebné práce na budove boli ukončené na jeseň 1943 a v priebehu roku 1944 bolo sanatórium s kaplnkou dokončené a otvorené.
Múzeum Trevnenská ikonopisná škola.
Je jediným múzeom svojho druhu na území Bulharska. Múzeum bolo otvorené v priebehu roku 1984.
Múzejná zbierka.
Múzejná zbierka predstavvuje časť veľkolepého ikonopiseckého dedičstva trevnenských zografov.
V rámci zbierky je vystavených viac ako 160 ikon napísaných trevnenskými ikonopiscami v priebehu 18. a 19. storočia. Ikony predstavujú dielo tzv. trevnenskej ikonopiseckej školynajstaršej obrodeneckej ikonopiseckej školy na území Bulharska. Ikony sú v rámci zbierky zoradené tematicky a chronologicky.
Okrem samotných ikon sú v rámci zbierky vystavené aj rôzne kresby, náčrty a ikonopisecké nástroje a inštrumenty. Ďalšou súčasťou expozície je kópia obrodeneckej ikonopiseckej dielne s inštrumentáriom. Zobrazené sú taktiež jednotlivé etapy prípravy a maľovania ikon.
FK Sutjeska Nikšić

FK Sutjeska Nikšić (celým názvom Fudbalski klub Sutjeska Nikšić) je futbalový klub z Čiernej Hory, z mesta Nikšić. Založený bol v roku 1920, rok založenia je aj v znaku klubu.
Raz vyhral najvyššiu súťaž Čiernej Hory (v sezóne 2012/13), potom vstúpil do Ligy majstrov 2013/14, kde v 2. predkole vypadol s moldavským celkom FC Šerif Tiraspoľ po remíze 1:1 vonku a prehre 0:5 doma.
Klubové farby sú modrá a biela.
Zoznam vesmírnych teleskopov

Tento zoznam je zoradený chronologicky podľa dátumu štartov teleskopov a observatórií vo vesmíre.
Vysvetlivky.
🟢 - Funkčný
🟠 - V hibernácii, ale funkčný
🔴 - Nefunkčný, neaktívny
Sociológia zdravia a choroby

Sociológia zdravia a choroby je vedecká disciplína sociológie, ktorá zisťuje, ako sociálne okolnosti vplývajú na zdravie, na vznik a priebeh choroby, zároveň skúma možnosti a hranice medicínskych výkonov a ich dôsledkov na jedinca a celú spoločnosť. Býva spájaná s inými disciplínami ako sociológia medicíny, sociológia zdravotníctva, medicínska sociológia, lekárska sociológia a pod., pričom sa s mnohými z nich ideovo prekrýva.
Determinanty zdravia v oblasti sociológie zdravia a choroby.
Determinácia zdravia závisí od prostredia, v ktorom človek či komunita žije. Zdravie jedincov či veľkých komunít totiž závisí od mnohých faktorov, ktoré súvisia so všetkým, s čím sa človek každodenne stretáva. Faktory, ktoré spomínané zdravie zhoršujú alebo zlepšujú sú nasledovné:
Sociológia medicíny.
Táto subdisciplína sa zaoberá efektívnosťou a realizáciou zdravotnej starostlivosti, ktorú určitý systém poskytuje svojím občanom. V nej sú otázky kladené sociologicky a sociologickými metódami, ktoré sa zaoberajú sociologickou prácou v zdravotníctve, konkrétne inštitúciami, v ktorých táto práca prebieha, pracovnými rolami a sociálne psychologickou stranou práce.
Ako prvý sa touto témou zaoberal sociológ Talcott Parsons, a to vzťahom medzi lekárom a pacientom. Parsons zohral dôležitú úlohu pri rozvoji sociológie medicíny. Jeho teória zdôrazňuje práve vzťahy medzi lekármi a pacientmi. Podľa Parsonsa má každá sociálna rola špecifickú funkciu. V medicíne lekár zohráva úlohu autority s odbornými znalosťami, zatiaľ čo pacient je v pozícii človeka, ktorý potrebuje pomoc. Parsonsova teória považuje chorobu za odchýlku od normy, ktorá narúša výkon sociálnej role. Od pacienta sa očakáva, že vyhľadá a podstúpi liečbu, aby došlo k napraveniu tohto stavu.
Fázy choroby.
Priebeh choroby možno opísať piatimi fázami:
Hlinená tabuľka

Na starovekom Blízkom východe sa hlinené tabuľky používali ako písacie médium, najmä na písanie klinovým písmom, počas celej doby bronzovej a aj v dobe železnej.
Klinopisné znaky sa odtláčali na mokrú hlinenú tabuľku pomocou pera často vyrobeného z trstiny (trstinové pero). Po napísaní sa mnohé tabuľky vysušili na slnku alebo na vzduchu a zostali krehké. Neskôr sa tieto nevypálené hlinené tabuľky mohli namočiť do vody a recyklovať na nové čisté tabuľky. Iné tabuľky sa po napísaní buď zámerne vypálili v horúcich peciach, alebo sa neúmyselne vypálili pri náhodnom vyhorení budov alebo počas konfliktu, čím sa stali tvrdými a odolnými. Zbierky týchto hlinených dokumentov tvorili prvé archívy. Boli základom prvých knižníc. Na Blízkom východe sa našli desaťtisíce písaných tabuliek vrátane mnohých fragmentov.
Zachované dokumenty v podobe tabuliek z minojskej/mykénskej kultúry sú najmä tie, ktoré sa používali na vedenie účtovníctva. Tabuľky slúžiace ako štítky s odtlačkom boku prúteného koša na zadnej strane a tabuľky zobrazujúce ročné súhrny naznačujú prepracovaný účtovný systém. V tejto kultúrnej oblasti sa tabuľky nikdy zámerne nevypaľovali, pretože hlina sa každoročne recyklovala. Niektoré tabuľky však boli „vypálené" v dôsledku nekontrolovaných požiarov v budovách, kde boli uložené. Zvyšok, zostali tabuľky z nevypálenej hliny a sú preto veľmi krehké. Z tohto dôvodu niektoré inštitúcie skúmajú možnosť ich vypálenia v súčasnosti, aby pomohli ich zachovaniu.
Použitie hlinených tabuliek.
Text na hlinených tabuľkách mal podobu mýtov, bájok, esejí, hymnov, prísloví, epickej poézie, obchodných záznamov, zákonov, rastlín a zvierat. To, čo tieto hlinené tabuľky umožňovali, bolo, aby si jednotlivci zaznamenávali, kto a čo je významné. Príkladom týchto veľkých príbehov bol "Epos o Gilgamešovi". Tento príbeh rozprával o veľkej potope, ktorá zničila Sumer. Lieky a recepty, ktoré by boli vtedy neznáme, boli dostupné vďaka hlineným tabuľkám. Niektoré z receptov boli guláš, ktorý sa pripravoval z kozy, cesnaku, cibule a kyslého mlieka.
Koncom 3. tisícročia pred Kr. (2200 - 2000 pred Kr.) sa prvýkrát pokúsili aj o „krátky príbeh", keď nezávislí pisári vstúpili do filozofickej arény s príbehmi, ako napr: „"Debata medzi vtákom a rybou"" a ďalšie témy.
Komunikácia.
Komunikácia sa zrýchlila, pretože teraz existoval spôsob, ako si posielať správy rovnako ako pošta. Dôležité a súkromné hlinené tabuľky boli potiahnuté ďalšou vrstvou hliny, aby ich nikto iný neprečítal. Tento spôsob komunikácie sa používal viac ako 3 000 rokov v pätnástich rôznych jazykoch. Sumeri, Babylončania a Eblaiti mali svoje vlastné knižnice hlinených tabuliek.
Proto- písmo.
Tabuľky z Tărtărie, podunajskej civilizácie, môžu byť ešte staršie, pretože boli datované nepriamou metódou (kosti nájdené v blízkosti tabuľky boli datované uhlíkovou metódou) do obdobia pred 4000 rokmi pred Kr. a možno pochádzajú až z obdobia 5500 rokov pred Kr., ale ich interpretácia zostáva sporná, pretože tabuľky boli vypálené v peci a vlastnosti uhlíka sa zmenili.