burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Vinné

Vinné () je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1249, keď ju získal istý Jakov od Sebeslavovho syna Petra, v tomto roku sa spomína aj fara. Roku 1335 sa spomína mlyn, 1336 vinice. Vinné patrilo panstvu Michalovce. Roku 1427 malo 37 port. V 18. storočí bolo známe ako trhová obec. Sídlili tu Stáraiovci, Sirmaiovci, Draveckovci. Roku 1715 pre úteky poddaných poklesol počet domácností na 18, v roku 1828 mala obec 104 domov a 1061 obyvateľov.
Počas druhej svetovej vojny bola obec potrestaná za pomoc partizánom. 30. októbra 1944 do obce vnikli nacistické oddiely, ktoré popravili na mieste 7 obyvateľov a ďalších 15 deportovali do koncentračných táborov. Ostatných obyvateľov obce následne vyhnali zo svojich obydlí a obec vypálili. Zhorelo 285 domov, 120 domov bolo ohňom poškodených len čiastočne.
Symboly obce.
Erb.
V modrom štíte veľký strieborný vinohradnícky nožík, sprevádzaný zľava zlatou osemhrotou hviezdou a sprava zlatým privráteným polmesiacom. Vinohradnícky nôž je podľa sv. Písma symbolom mieru. Hviezda a mesiac sú znakmi času.
Vlajka.
Pozostáva z piatich pozdĺžnych pruhov vo farbách žltej, modrej, bielej, žltej a modrej. Ukončená je troma cípmi, čiže dvoma zástrihmi siahajúcimi do tretiny jej listu.
Beša (okres Michalovce)

Beša je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Čečehov

Čečehov je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Polohopis.
Obec Čečehov leží v severnej časti Východoslovenskej nížiny na východnom nánosovom vale Laborca v nadmorskej výške okolo 106 m. 
Dejiny.
Obec založili usadlíci okolo roku 1400. Prvý písomný doklad o nej pochádza z roku 1410. Zemepánmi dediny boli šľachtici z Michaloviec. V roku 1427 v Čečehove hospodárilo asi 12 poddanských domácností. následný rozvoj spôsobil, 
že v roku 1599 bolo v sídlisku 28 poddanských domov. Neskôr došlo
k poklesu počtu obyvateľov a domov, takže v roku 1715 a 1720 hospodárilo postupe 4, respektíve 5 poddanských domácností. V roku 1828 bolo v obci 68 domov a 584 obyvateľov. 
Hospodárstvo a infraštruktúra.
Poľnohospodársku pôdu obhospodaruje súkromná firma so sídlom v Čečehove, pestuje sa tu pšenica, kukurica, jačmeň a iné. 
V obci je vybudovaná infraštruktúra. Je tu pošta a predajňa potravín. 
Doprava.
Dopravu zabezpečujú autobusy SAD. 
Šport.
V obci pôsobí Telovýchovná jednota a zväz zdravotne postihnutých.
Čierne Pole

Čierne Pole je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Externé odkazy.
Stretavka

Stretavka je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Polohopis.
Nachádza sa pri sútoku troch riek (Laborca, Uhu a Čiernej vody). 
Dejiny.
V obci boli objavené nálezy z doby bronzovej, kuštanovickej kultúry z doby hallštattskej a laténsko-dáckej. Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1266.
Stretava

Stretava je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Staré

Staré je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Senné (okres Michalovce)

Senné je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Ruská

Ruská je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Pusté Čemerné

Pusté Čemerné je obec na Slovensku v okrese Michalovce, ktorá leží v laboreckom výbežku Východoslovenskej nížiny. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1254. Archeologické, písomné a jazykové doklady vedú k poznatku, že obec bola obývaná už v mladšej dobe kamennej – v neolite. 
Obec Čemerné sa v písomnostiach od 13. storočia vyskytuje pravidelne vo forme „Chemernye“, čo bol tvar staršieho slovenského názvu „Čemerná“ (Ves). Jej názov korení v slovách „čemer“ (choroba) a „čemerica“ (bylina, ktorá lieči túto chorobu). Názov „Márk-Csemernye“ sa datuje od roku 1473. Od roku 1920 sa používa oficiálny názov obce „Pusté Čemerné“.
Čemerná (Ves) nepochybne existovala už pred 13. storočím, prípadne pred 11. storočím. Obec patrila viacerým zemepánom a často menila majiteľov. Pred rokom 1332 bola farnosťou s Kostolom sv. Alžbety. Miestne sídlisko malo v roku 1600 obývaných 13 poddanských domov, kúriu zemanov, kostol, faru aj školu. Na prelome 16. a 17. storočia bolo Čemerné stredne veľkou dedinou s poddanským, zemianskym aj farským obyvateľstvom. V priebehu 17. storočia sedliacke domácnosti schudobneli a ubúdalo ich. V dôsledku toho bolo Čemerné na prelome 17. a 18. storočia len malou dedinkou. 
Kultúra a zaujímavosti.
Zaujímavosti.
Obec vlastní samostatnú originálnu mapu z roku 1866 „Parzellen-Protocoll“, ktorá pomohla pri zrekonštruovaní obyvateľstva a je prvým hodnoverným historickým materiálom, z ktorého poznáme všetkých vlastníkov tunajších domov a rozsah majetku grófa Alexandra Sirmaia. Z dnes žijúcich rodín v Pustom Čemernom žili už v roku 1866 obyvatelia týchto rodov: Antolič, Babjak, Berila, Dančišin, Fenin, Gera, Holej, Jáger, Jevin, Koščo, Mikloš, Polák, Staurovský, Ščerba. Vtedajší obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom, drevorubačstvom a sčasti aj pálením uhlia.
Ptrukša

Ptrukša je obec na Slovensku v okrese Michalovce. 
Dejiny.
Ptrukša sa dostáva do povedomia koncom 13. storočia. Na základe historických zápisov bolo údajne 6 rodín, ktoré sa usadili ako prví na brehu rieky Latorica. Ich vodcom bol Buksa. Jadro súčasnej dediny tvoril tzv. Matyivég.
Na základe historických údajov má táto malá dedina, ktorá sa rozprestierala v týchto časoch smerom na severovýchod od dolného toku rieky Latorice, bulharský pôvod. Toto potvrdzuje aj pôvodný názov obce, ktorý mohol vzniknúť z mien Buksa – Pruxa.
V rokoch 1081-1095 bolo územie medzi riekami Tisa-Uh-Latorica osídľované bulharmi, ktorí opustili územie Moesia-Superior (Horné Srbsko). Týchto prisťahovalcov vyhubili Mongoli v rokoch 1241-1242.
V roku 1910 dostala dedina nový názov Szirénfalva podľa mena malej plytkej riečky, ktorá sa jej okrajovo dotýkala.
Poruba pod Vihorlatom

Poruba pod Vihorlatom je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Polohopis.
Má 617 obyvateľov. Obec leží pod Vihorlatskými vrchmi.
Ocenenia.
V roku 1964 bola obec ocenená Radom červenej hviezdy a Pamätnou medailou SNP.
Lesné

Lesné je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka je z roku 1254. Obec, resp. osídlienie, pravdepodobne existovalo už pred 13., prípadne aj 11. storočím.
Kostol bol postavený v prvej polovici 13. storočia. V tridsiatych rokoch 14. storočia bol zasväteným Všetkým svätým, meno kňaza bolo Šimon a bol farským kostolom. Katolícky zostal do prelomu 16. a 17. storočia. V rokoch 16091626 bolo Lesné kalvínska obec a farnosť, ktorá neskôr prislúchala farnosti Bánovce nad Ondavou.
V chotári obce boli vinice, potvrdené od 15. storočia. Obyvatelia obce boli zdanení od: 1567 2,5, 1582 2, 1610 1,25, 1635 0,25 porty. Hoci obec schudobnela, aj na prelome 17. a 18. storočia patrila medzi stredne veľké, v rokoch 1715 a 1720 v nej žilo 16 domácností poddaných.
Po neúrode v roku 1830 postihla v roku 1831 obec cholera od 27. júla do 17. augusta. Zomrelo na ňu 44 ľudí (matrika zomrelých uvádza ich počty: gréckokatolíkov 37, rímskokatolíkov 6, židov 1). Táto epidémia podnietila na Zemplíne vypuknutie známeho roľníckeho povstania.
Ložín

Ložín je obec na Slovensku v okrese Michalovce. Leží uprostred Východoslovenskej nížiny, na Zemplíne, približne 10 km severovýchodne od Trebišova a 12 km juhozápadne od Michaloviec.
Dejiny.
Staršie názvy obce: "Lazón", "Losin" (1773), "Lazon" (1786), "Lazony", "Lozýn" (1808), "Lozony" (1863), "Lazony" (18731913), "Ložín" (1920).
Doprava.
Obcou prechádza cesta II. triedy 554. Katastrom obce vedú železničné trate Michaľany – Łupków a Bánovce nad Ondavou – Veľké Kapušany, najbližšou stanicou je 
železničná stanica v susedných Bánovciach nad Ondavou, približne 2 km severne od centra Ložína.
Nacina Ves

Nacina Ves je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Polohopis.
Leží v laboreckom výbežku Východoslovenskej nížiny, na nánosovom vale Laborca, v nadmorskej výške 128 m n. m. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1219. Ďalšia zmienka je z roku 1254 v maďarizovanom názve Navalyad. Ďalšia písomná zmienka o obci Nacina Ves je z roku 1370 v maďarizovanej podobe Natafalva. Maďarský štátny archív zaznamenáva, že dedinu daroval kráľ Belo IV. Gregorovi, synovi Nata, preto maďarský názov Natafalva. Rodina Natafaluši boli zemania, ktorí dedinu vlastnili po niekoľko storočí a v 18. storočí sa zapojili do kuruckých vojen. Koncom 19. storočia záznamy ukazujú, že sa jednalo o slovenskú dedinu s väčšinovým slovenským obyvateľstvom, ale so značnou maďarskou menšinou. Po rozpade Rakúska-Uhorska v roku 1918 sa Nacina Ves ocitla v novo vzniknutom Česko-slovensku. Mnoho maďarských obyvateľov sa v roku 1920 presťahovalo do Severnej Ameriky alebo alebo sa odsťahovali do Maďarska. Počas druhej svetovej vojny boli poslední Maďari, ktorí nepreukázali, že boli Slováci, z obce vysídlení. Stav počtu domov a počtu obyvateľov k roku 1940 uvádza 249 domov a 91 Židov.
Oborín

Oborín je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Polohopis.
Obec sa nachádza na Východoslovenskej nížine, na štvrtohornej nive Laborca a Latorice, v okolí sa nachádzajú slepé ramená a pieskové presypy. Nachádza sa na pravom brehu Laborca a od Medzibodrožia je oddelená Latoricou.
Časti obce.
Od roku 1960 sú súčasťou Oborína Kucany.
Dejiny.
1221 - prvá písomná zmienka vo varadínskom registri ako "Villa Abara"
1419 - delila sa na sídliská, Veľký, Malý, Vyšný a Nižný Oborín
1468 - pridelenie trhových a jarmočných práv
1474 - spomína sa ako zemepánske mestečko
Kultúra a zaujímavosti.
Pomníky.
Pamätník László Németha
Oreské (okres Michalovce)

Oreské je obec na Slovensku v okrese Michalovce. 
Polohopis.
Nachádza sa cca severne od Michaloviec, juhovýchodne od Strážskeho a južne od Humenného. Na západe susedí s obcou Staré, na juhozápade s obcou Zbudza, na juhovýchode s obcou Trnava pri Laborci, na východe s obcou Porúbka, na severovýchode s obcou Chlmec, na severe s obcou Jasenov. V obci sa nachádza rybník, kameňolom, ľudovo nazývaný vápenka.
Palín

Palín je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Kusín

Kusín je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Polohopis.
Leží na brehu Zemplínskej šíravy, v nadmorskej výške okolo 120 m n m. 
História.
Obyvatelia obce podporovali partizánske skupiny pôsobiace vo Vihorlate. 1. novembra 1944 začala obec vypaľovať za podporu partizánom maďarská armáda, no prestala po doručení listu od veliteľa partizánskej brigády Kriváň, v ktorom veliteľ brigády pplk. Jozef VoglSokolovský hrozil popravou maďarských zajatcov držaných partizánskou brigádou v prípade pokračovania represií maďarskej armády na civilnom obyvateľstve.
Krišovská Liesková

Krišovská Liesková je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Klokočov (okres Michalovce)

Klokočov je obec na Slovensku v okrese Michalovce. Obec bola v septembri 1944 čiastočne vypálená počas povstaleckých bojov, nemeckými vojakmi. Úplne zhoreli 2 domy a čiastočne dva domy.
Polohopis.
Obec je jedným z významných rekreačných centier na severnom brehu Zemplínskej šíravy, na južnom úpätí vulkanického pohoria Vihorlat.
Kaluža

Kaluža je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Polohopis.
Je to podvihorlatská obec, ktorá sa nachádza pri druhej najväčšej vodnej nádrži na Slovensku Zemplínskej Šírave. Je to významné a vyhľadávané rekreačné centrum najmä v letných mesiacoch zemplínskeho regiónu.
Kačanov

Kačanov je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Jovsa

Jovsa je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Hnojné

Hnojné je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Hažín

Hažín je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Hatalov

Hatalov () je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka je z roku 1326. Jej dejiny sú bohaté. Kedysi tu stál hrad, liehovar Widderovcov, v prevádzke bol parný mlyn. Obyvatelia boli poľnohospodári a ovocinári. V roku 1910 tu žila maďarská menšina, ktorá dnes už nie je zrejmá. Obec po Trianone pripadla Česko-Slovensku. Po hrade sa nezachovali žiadne stopy, pravdepodobná lokalita je v poli smerom na Budkovce. Cez výhybňu Hatalov vedie prvá železničná trať postavená štátom po roku 1918 (dĺžka 20 kilometrov, smer Vojany – Bánovce nad Ondavou).
Najstaršie osídlenie je doložené nálezmi z doby eneolitu, bronzovej, halštatskej, z doby rímskej i z 9. až 10. storočia. V rámci Uhorska patrili Hatalov až do roku 1918 do Zemplínskej župy. Dnešná obec pochádza z pôvodnej slovenskej, slovanskej osady spred 11. storočia. Výnimočne túto lokalitu označovali aj ako Nižné Žbince.
Najstaršiu písomnú zmienku o  tunajšom sídle nachádzame v roku 1326 a v tomto období patrilo k pozdišovskému panstvu rodiny Ákoš. V písomných záznamoch z 14. až 16. storočia sa obec vyskytuje pod názvom Gatal a Gataly a v tom čase patrila miestnym zemanom, z ktorých minimálne jeden študoval na viedenskej univerzite.
Najneskôr v 16. storočí v  dedine postavili murovaný kostol a v roku 1600 tu stáli dve kúrie (šľachtické sídlo), kostol, fara a škola. Na prelome 16. a 17. storočia Hatalov patril medzi stredne veľké dediny aj so šľachtickým obyvateľstvom. V dôsledku rozličných okolností bol Hatalov začiatkom 18. storočia bez obyvateľstva. V druhej polovici 18. storočia vďaka príchodu nového obyvateľstva sa postupne zvyšoval ich počet.
V  Hatalove vlastnili majetky členovia viacerých šľachtických rodín. V 19. storočí v Hatalove stál aj kaštieľ s rozsiahlou záhradou. Zároveň sa tu v tomto období spomína liehovar.
V roku 1973 bol do užívania odovzdaný miestny rímskokatolícky kostol.
Dúbravka (okres Michalovce)

Dúbravka je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Dejiny.
Obec pravdepodobne vznikla na mieste rúbaniska po dubovom lese asi pred 14. storočím, najneskôr jeho začiatkom. Patrila zemanom z Budkoviec až do 17. storočia.
Obyvatelia obce boli zdanení od: 1567 2, 1582 4, 1610 1,25 a 1635 0,125 porty.
Drahňov

Drahňov je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Dejiny.
Obec pravdepodobne existovala pred 13. storočím (prvá písomná zmienka je z roku 1262) a podľa ďalších poznatkov jevstvovala od veľkomoravského obdobia.
Kostol Panny Márie je potvrdený v roku 1335. Od roku 1606 existovala v obci kalvínska farnosť.
K obci patrili vodné mlyny a brod cez rieku Laborec. Na prelome 16. a 17. storočia patril Drahnov medzi malé mestečká Zemplínskej župy.
Obyvatelia obce boli zdanení od: v rokoch 1567 8,5, 1582 9, 1610 4 a 1635 1,25 porty.
Rakovec nad Ondavou

Rakovec nad Ondavou je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1252. Po neúrode v roku 1830 postihla v roku 1831 obec cholera. V obci bola od 25. júla do 20. augusta. V Rakovci na ňu zomrelo 100 ľudí (matrika zomrelých uvádza ich počty: gréckokatolíkov 84, rímskokatolíkov 14, židov 2). Táto epidémia podnietila na Zemplíne vypuknutie známeho roľníckeho povstania.
Suché

Suché je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Polohopis.
Obec Suché leží v severnej časti Východoslovenskej nížiny, v juhovýchodnej časti Pozdišovskej pahorkatiny, v nadmorskej výške okolo 142 m.
Dejiny.
Najstaršia správa o Suchom je v listine z roku 1266 o darovaní a vymedzení majetku Lesného, ktorý susedil s chotárom dediny Suché, patriacej šľachticovi Radnoltovi.
Po neúrode v roku 1830 postihla v roku 1831 obec cholera. V obci bola od 8. do 31. júla. V Suchom na ňu zomrelo 84 ľudí (matrika zomrelých uvádza ich počty: gréckokatolíkov 56, rímskokatolíkov 28). Táto epidémia podnietila na Zemplíne vypuknutie známeho roľníckeho povstania.
Voľa

Voľa je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Vrbnica

Vrbnica je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Vysoká nad Uhom

Vysoká nad Uhom je obec na Slovensku v okrese Michalovce. 
Polohopis.
Vysoká nad Uhom leží vo východnej časti Východoslovenskej nížiny na nánosovom vale rieky Uh v nadmorskej výške okolo 109 m.
Kultúra a zaujímavosti.
Zaujímavosti.
V obci zomrela Anna Kolesárová, zastrelená vojakom Červenej armády. Dnes sa v obci nachádza Pastoračné centrum Anny Kolesárovej – DOMČEK, centrum mladých vo Vysokej nad Uhom.
Závadka (okres Michalovce)

Závadka je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Polohopis.
Obec Závadka sa svojou rozlohou a počtom obyvateľov zaradila medzi stredne veľké dediny rozprestierajúce sa v severnej časti Východoslovenskej nížiny v nadmorskej výške okolo 110 m.
Zbudza

Zbudza je obec na Slovensku v okrese Michalovce. 
Polohopis.
Obec susedí na západe s obcou Petrovce nad Laborcom, na juhu s mestom Michalovce - mestskou časťou Žabany, na východe s obcou Trnava pri Laborci, na severovýchode s obcou Oreské, na severe s obcou Staré a na severozápade s obcou Nacina Ves.
Zemplínska Široká

Zemplínska Široká je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Dejiny.
Tento názov obec nesie od roku 1961. Vtedy boli zlúčené dve dovtedy samostatné obce Rebrín a Krášok.
Tušická Nová Ves

Tušická Nová Ves je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Trnava pri Laborci

Trnava pri Laborci je obec na Slovensku v okrese Michalovce. 
Polohopis.
Trnava pri Laborci susedí na severozápade s obcou Oreské, na západe s obcou Zbudza, na juhozápade s mestom Michalovce, na východe s obcou Vinné, na severovýchode s obcou Porúbka. Od viníc sa dá vyjsť na Viniansky hrad.
Trhovište

Trhovište je obec na Slovensku v okrese Michalovce.
Kultúra a zaujímavosti.
Významný nález.
Dve bronzové prilby a dva páry lícnych chráničov a jeden pár špirálových náramenníc, unikátne v európskom meradle, odhad pôvodu 1200 pred Kr.
Choňkovce

Choňkovce sú obec na Slovensku v okrese Sobrance.
Polohopis.
Obec sa nachádza na severovýchodnom okraji Potiskej nížiny, severovýchodne od Sobraniec v údolí Choňkovského potoka. 
Dejiny.
Písomne sa spomína až v roku 1409, a to v listine užského župana, v ktorej sa uvádza ako Hunkolch. Bola súčasťou Tibavského hradného panstva. Kráľovským majetkom sa po vzniku Uhorska stala i rozsiahla oblasť pod Vihorlatom. V 12. storočí sa postupne dostáva do súkromných rúk a stala sa šľachtickým majetkom - vlastnil ju bán Apa a neznámy Tyba. No už v 13. storočí sa oba rozsiahle majetky sústredili v rukách šľachticov z Michaloviec. Ondrej a Jakub II., synovia Jakuba I.. si v roku 1290 kúpili za 300 mariek od bývalých jobagiónov Užského hradu majetok v Tibave, a tak rozšírili svoje majetky i do týchto oblastí.
Obyvateľstvo.
Obyvatelia sa v minulosti zaoberali poľnohospodárstvom a drevorubačstvom. 
Občianska vybavenosť.
V obci sa nachádzajú tri chrámy, gréckokatolícky chrám, rímskokatolícky kostol a pravoslávny chrám. V Choňkovciach sa ďalej nachádza pošta, kultúrny dom s knižnicou, materská a základná škola a dom smútku. V obci sú vybudované inžinierske siete.
Hospodárstvo.
Sídli tu Poľnohospodárske družstvo Vinohrady, ktoré zamestnáva aj obyvateľov okolitých obcí.
Fonetika

Fonetika (z gr. „fonetikos“ = hlasný) je časť jazykovedy, ktorá sa zaoberá materiálnymi javmi a procesmi zvukovej reči z hľadiska ich fyzickej stavby a s ohľadom na ich funkciu pri dorozumievaní.
Fonetika je časť jazykovedy, ktorá sa zaoberá hláskou ako materiálom. Stredom jej pozornosti je štúdium artikulačných a akustických vlastností hlásky. Jej pôvodná definícia - náuka o zvukoch ľudskej reči - vychádza z etymológie slova fonetika (gr. foné = zvuk) a bola iste správna a vystihovala predmet fonetiky v prvom období rozvíjania fonetických vied. Dnes ju však považujeme za zastaranú, pretože nový výklad o zvukoch stále zaujíma aj v súčasnej fonetike ústredné miesto, je nevyhnutne treba vedľa nej zahrnúť aj výskum ostatných javov ľudskej reči, napr. slabiky, prízvuku, intonácie, ďalej fonetické zmeny v reči súvislej, otázky jazyka písaného a pod.
A.S.Čikobava: "Fonetika sa zaoberá zvukovým materiálom ľudskej reči. Skúma zvukovú stavbu, zvukový systém a zvukové zmeny v jazyku a zákonitosti týchto zmien."
K fonetike zaraďujeme aj náuku o správnej výslovnosti (ortoepia) a náuku o správnom písaní (ortografia). Pre správny zápis zvukovej realizácie jazyka používa fonetickú transkripciu.
Základnou realizačnou jednotkou je fóna.
Fóna je najmenšia jednotka fonetiky. Je to jednotka s najnižšou hladinou všeobecného, s najpestrejšími zvukovými črtami. Je to segment akustického rečového signálu. V jazykovom kóde sa transformuje na fonému. Má pevné postavenie.
In vivo

In vivo alebo zaživa označuje v biológii procesy alebo pozorovanie správania sa systému v prostredí, v ktorom sa prirodzene nachádza. 
Pri pokusoch ide o holistický prístup, kedy sa predpokladá skúmanie živej hmoty, kedy sa bádateľ musí vysporiadať s faktom, že organizmus existuje iba v interakcii so svojim okolím a ako celok.
Opakom k in vivo je in vitro.
Slovenská strela

Slovenská strela - Motorový vozeň radu M 290.0 – Tatra 68 (1936), sa stal legendou železničnej dopravy prvej Československej republiky nielen kvôli svojmu vzhľadu, ale aj jazdným výkonom a originálnemu technickému riešeniu.
Na objednávku Ministerstva železníc boli postavené dva vozne pokrokovej technickej koncepcie, určené pre rýchlu osobnú prepravu medzi Bratislavou a Prahou. Oba vozne boli dokončené a nasadené do používania v roku 1936.
Technické údaje.
Slovenská strela sa vyznačovala ľahkou konštrukciou samonosnej skrine, ktorá tvarovo nadväzovala na v tej dobe vyrábané aerodynamické automobily Tatra. Vozne boli určené výlučne pre jazdu sólo, čomu bola prispôsobená ako konštrukcia poháňacieho ústrojenstva s rýchlym sprevodovaním a pohonom vnútorných náprav každého z podvozkov (1A)´ (A1)´, tak aj konštrukcia karosérie bez tradičných železničných spriahadiel. Maximálna rýchlosť vozidiel bola stanovená na 130 km/h, na dobrej trati však vozne boli schopné dosiahnuť aj vyššiu rýchlosť. Pri skúšobnej jazde v roku 1936 dosiahol vozeň M 290.002 na tú dobu mimoriadnu rýchlosť až 148 km/h. Súpravy jazdili priemernou cestovnou rýchlosťou až 92 km/h, (parné vlaky v tom čase dosahovali priemer 68 km/h) vďaka čomu prešli trasu z Bratislavy do Prahy za 4 hodiny a 16 minút.
Zaujímavosťou vozňov bola originálna konštrukcia hnacieho mechanizmu s elektromechanickým prenosom výkonu s vysokou účinnosťou najmä pri vyšších rýchlostiach podľa riešenia konštruktéra Ing. Josefa Sousedíka. Pri nízkych rýchlostiach bol pohon vozidla elektrický - spaľovací motor poháňal generátor a ten hnací elektromotor. So stúpajúcou rýchlosťou sa otáčky statora a rotora generátora postupne vyrovnávali, až pri určitej rýchlosti došlo k zopnutiu spojky statora a rotora generátora a od tohto okamihu bol prenos výkonu už iba mechanický.
Motory Tatra boli spočiatku vznetové, tieto však boli najmä kvôli nadmernej hlučnosti neskôr vymenené za zážihové o výkone 2 x 123kW (165 PS).
Dĺžka vozidiel bola 25,1 m a hmotnosť sa pohybovala medzi 36 až 42,6 t.
Vozne boli lakované višňovou farbou s tmavozlatou strechou a na čelnej stene mali z oboch strán umiestnený česko-slovenský štátny znak doplnený nápisom ČSD. Klubovkové sedadlá v priestore pre cestujúcich boli zeleno-žlto čalúnené. Vozne boli 2.triedy s oddelením pre nefajčiarov, aj fajčiarov. Do služby boli pridelené do depa Bratislava, kde bola ich domovská stanica.
V súčasnosti sa zachoval iba jeden z týchto unikátnych vozňov a je pýchou zbierok Technického múzea Tatra v Kopřivnici, kde je aj vystavený. Viaceré pokusy železničných nadšencov o opätovné spojazdnenie motorového vozňa ako historického vlaku boli zatiaľ neúspešné.
Expres Slovenská strela: prevádzka.
Expres Slovenská strela bol týmito vozňami vozený (s vynútenou odstávkou v období od marca 1939 do mája 1945) až do roku 1946, kedy začal prepravovať účastníkov súdnych procesov v Norimbergu. V roku 1952 boli obidva vozne vyradené. Expres bol v období 1946 - 2006 vozený vozidlami vyššieho štandardu avšak len z bežných súprav tej-ktorej doby.
Kalendár Majstrovstiev sveta vo futbale 2006

"Toto je chronologický zoznam zápasov Majstrovstiev sveta vo futbale 2006"
Všetky časy sú lokálne (UTC+2)
Oblasť (Rusko)

Oblasť je typ subjektu Ruskej federácie. Je to najbežnejšia správna jednotka v rámci federácie na etnicky ruskom území. Rovnako ako republiky majú vlastný parlament a právo vydávať vlastné zákony. Na čele oblasti stojí gubernátor volený obyvateľstvom.
Zoznam oblastí Ruskej federácie.
V súčasnosti existujú tieto oblasti - subjekty Ruskej federácie:
Zaniknuté oblasti Ruskej federácie.
Do 30. novembra 2005 existovala Permská oblasť, ktorá sa od 1. decembra 2005, na základe referenda konaného 7. marca 2003, zlúčila s Komijsko-permským autonómnym okruhom (Permskom) a vytvorila tak Permský kraj.
Od 1. júla 2007 sú Kamčatská oblasť a Koriacky autonómny okruh zlúčené a ich názov je Kamčatský kraj.
Od 1. marca 2008 sú Čitská oblasť a Agský buriatsky autonómny okruh zlúčené a ich názov je Zabajkalský kraj.
In vitro

In vitro alebo v skúmavke označuje v biológii procesy alebo pozorovanie systému mimo prostredia, v ktorom sa prirodzene nachádza, najmä v roztokoch a na živných pôdach.
Pri pokusoch ide o redukcionistický prístup na sledovanie živých systémov.
Opakom k "in vitro" je "in vivo"
Zostavy mužstiev na Majstrovstvách sveta vo futbale 2006

Tento článok obsahuje zoznamy potvrdených zostáv mužstiev na záverečnom turnaji Majstrovstiev sveta vo futbale 2006, ktoré sa konali v Nemecku od 9. júna do 9. júla 2006. Pred oznámením konečných zostáv, viacerí tréneri zverejnili provizórne zostavy s hráčmi, ktorí sa nakoniec na turnaj nedostali. Na týchto provizórnych zostavách bol od 23 do 33 hráčov, ale každá konečná zostava obsahuje mená iba 23 hráčov. Všetci ostatní museli byť do 15. mája 2006 zo zostavy vyškrtnutí. Zranení hráči mohli byť nahradení najneskôr do 24 hodín pred prvým zápasom mužstva. Hráči označení (c) boli určení ako kapitáni svojich národných mužstiev. Informácie o kluboch sú z oficiálnej stránky FIFA. Hráči, ktorým sa zmenili informácie sú označení poznámkami.
Skupina A.
Hlavný tréner: Alexandre Guimarães

Hlavný tréner: Luis Fernando Suárez

Hlavný tréner: Jürgen Klinsmann

Hlavný tréner: Paweł Janas
Skupina B.
Hlavný tréner: Sven Göran Eriksson
Hlavný tréner: Aníbal Ruiz
Hlavný tréner: Lars Lagerbäck

Hlavný tréner: Leo Beenhakker
Skupina C.
Hlavný tréner: José Pekerman
 
Hlavný tréner:Henri Michel

Hlavný tréner: Marco van Basten

Hlavný tréner: Ilija Petković
 
Skupina D.
Hlavný tréner: Luis Oliveira Goncalves
Hlavný tréner: Branko Ivanković

Hlavný tréner: Ricardo Lavolpe

Hlavný tréner: Luiz Felipe Scolari
Skupina E.
Hlavný tréner: Karel Brückner
Hlavný tréner: Ratomir Dujković

Hlavný tréner: Marcello Lippi

Hlavný tréner: Bruce Arena
Pôvodná nominácia obsahovala dvoch hráčov, ktorí boli po zranení nahradení:
Skupina F.
Hlavný tréner: Guus Hiddink

Hlavný tréner: Carlos Alberto Parreira
Hlavný tréner: Zlatko Kranjčar

Hlavný tréner: Zico
Skupina G.
Hlavný tréner: Raymond Domenech
Hlavný tréner: Dick Advocaat

Hlavný tréner: Jakob Kuhn
Hlavný tréner: Otto Pfister
 
Skupina H.
Hlavný tréner: Marcos Paquetá

Hlavný tréner: Luis Aragonés
 
Hlavný tréner: Roger Lemerre
Hlavný tréner: Oleh Blochin
Hráči podľa národných líg.
Talianske a Saudskoarabské mužstvo je kompletne zložené z hráčov domácej ligy. Mužstvo Pobrežia Slonoviny naopak zo samých legionárov. 
Aj keď sa Turecko, Škótsko a Rusko nekvalifikovali na záverečný turnaj, ich domáce ligy sú na turnaji zastúpené 12, 11 resp. 10 hráčmi: Celkovo je na záverečnom turnaji zastúpených 48 národných líg.
Hráči podľa klubov.
Clubs are listed as per FIFA and exclude players on standby and loans.
Fyzická vrstva (OSI)

Fyzická vrstva je prvou zo siedmich vrstiev modelu OSI v origináli "physical layer". Poskytuje služby pre linkovú vrstvu.
Aktivuje a udržiava fyzické spoje (napr. komutovaný spoj). Fyzické spojenie môže byť dvojbodové (RS-232) alebo viacbodové (ethernet).
Fyzická vrstva je základná sieťová vrstva, poskytujúca skôr prostriedky pre prenos bitov ako pre prenos celých dát cez sieťové uzly. Bitový tok môže byť zoskupený do kódových slov alebo symbolov a prevedený na fyzický signál, ktorý je prenesený cez fyzické prenosové médium. Obsahuje rozloženie pinov, napäťové úrovne a špecifikuje vlastnosti káblov. Huby, opakovače, sieťové adaptéry a Hostiteľské adaptéry (Host Bus Adapters) používané v sieťových úložištiach (SAN) sú zariadenia pracujúce na tejto vrstve. Fyzická vrstva poskytne elektrické a mechanické vlastnosti prenosovému médiu.
Hlavné funkcie a služby fyzickej vrstvy možno zhrnúť do nasledovných bodov:
Token ring

Token ring je technológia pre lokálne počítačové siete (LAN) vyvinutá firmou IBM začiatkom 80. rokov minulého storočia štandardizovaná ako IEEE 802.5. Ide o veľmi efektívnu architektúru pre siete, ktoré sú zaťažované dátovým prenosom, od mnohých užívateľov. Je neefektívna pre málo zaťažovanú sieť.
Token ring patrí k deterministickým metódam prístupu k médiu. Znamená to, že každý sieťový uzol musí počkať až k nemu dorazí špecifický paket. V Token Ringu je to tzv. Token.
Princíp fungovania.
Zjednodušene možno povedať, že po sieti je prenášaný špecifický paket (token) a každý uzol musí počkať, až k nemu token dorazí. Ak k nemu token dorazí, môže začať posielať dáta. V prípade, že žiadne ďalšie dáta neposiela, do siete odošle prázdny token.
Má kruhovú štruktúru. Normované prenosové rýchlosti sú 4, 16, alebo 100 Mbps. Štruktúra Token ringu nemá nijak špeciálne limitovaný počet staníc. Na identifikáciu staníc sa používa MAC adresa. Prístup na médium je riadený pomocou obiehajúceho paketu zvaného Token. Táto značka oprávňuje k vysielaniu zo stanice k stanici. Predstavuje „voľný stav“ siete. 
Keď stanica obdrží voľný token a chce posielať dáta, zmení tento token na obsadený, uloží do neho údaje a pošle do cieľovej stanice.
Pakety sú prenášané od jednej stanice na nasledujúcu – stanica pôsobí aktívne ako opakovač (repeater). Stanice prijímajú všetky vyslané pakety a posielajú ich s malým oneskorením ďalej. Cieľová stanica prijatý paket uloží a ďalej odošle už voľný Token, resp. odpoveď.
V sieti sa tiež nachádzajú ďalšie uzly, monitorujúce bunky (jeden aktívny monitor), ktoré sledujú kvalitu prenosu, poruchy, príp. pridanie nových uzlov.
Nevýhodou tejto štruktúry je, že v prípade veľkej siete s nízkou aktivitou trvá komunikácia rovnako dlho ako pri plnej aktivite, pretože aj prázdny Token musí precestovať celú sieť.
Ďalšou nevýhodou je, že poškodenie či znefunkčnenie jednej bunky v sieti absolútne preruší všetku komunikáciu. Tento problém sa rieši tak, že „prsteň“ pozostáva z menšieho počtu prsteňov. Takto sa porucha odrazí iba v danom prstenci, v ktorom k nej dôjde (prípadne v dcérskych prstencoch). Tie vyššie ostanú funkčné.
Token.
Token sa skladá z troch častí:
Token pozostáva z troch oktetov.
Pri komunikácii sa využíva Manchesterský kód.
Whitesnake

Whitesnake je anglická hardrocková skupina, ktorú v roku 1977 založil bývalý spevák skupiny Deep Purple, David Coverdale.
V tejto skupine účinkovalo mnoho známych hudobníkov ako boli Jon Lord, Ian Paice, Cozy Powell, Neil Murray, Bernie Marsden, Micky Moody, John Sykes, Adrian Vandenberg, Vivian Campbell, Tommy Aldridge a Steve Vai.
Počas svojej kariéry bola skupina hudobnou kritikou prirovnávaná k skupine Deep Purple a to nielen preto, že jej členmi boli okrem Coverdala aj Jon Lord a Ian Paice, ale aj vďaka ich hudobnému prejavu a štýlu.
Diskografia.
Štúdiové albumy.
"N/A" znamená, že album nebol vydaný v tejto krajine.
Joe Satriani

Joe (Joseph) Satriani (* 15. júl 1956, New York) je americký gitarista a gitarový inštruktor.
Na gitaru začal hrať ako štrnásťročný, inšpirovaný hudbou Jimiho Hendrixa.
V roku 1974 sa začal učiť od džezového gitaristu Billyho Bauera a Lennieho Tristana, ktorý bol náročný na techniku hrania, čo značne ovplyvnilo Satrianiho štýl hry. Satriani už v tejto dobe začal vyučovať hru na gitaru. Jeho žiakmi boli Steve Vai, David Bryson (Counting Crows), Kirk Hammett (Metallica), Larry LaLonde (Primus), Charlie Hunter a mnoho ďalších.
V 80. rokoch koncertoval Joe Satriani s Mickom Jaggerom a zároveň nahrával s rôznymi skupinami. V 90. rokoch zastúpil niekoľko mesiacov na koncertoch gitaristu Deep Purple – Ritchieho Blackmorea.
Prvý sólový album "Not Of This Earth" vydal v roku 1986. Za albumy "Surfing With The Alien", "Dreaming No. 11", "Flying In A Blue Dream", "The Extremist" bol nominovaný na Grammy.
V roku 1996, Satriani založil projekt G3. Okrem neho v ňom účinkovali Steve Vai, Adrian Legg, Eric Johnson, Yngwie Malmsteen, John Petrucci, Kenny Wayne Shepherd a Robert Fripp. Skupina sa stala populárnejšou vďaka veľmi vydareným koncertným turné v Spojených štátoch a Európe.
Joe Satriani hrá na gitarách značky Ibanez zo série JS a používa zosilňovače Marshall JVM JS. Obe značky produkujú sériu výrobkov, tzv. signature modely Joe Satrianiho.
Koncerty.
V rámci európskeho turné k pripravovanému sólovému albumu vystúpil Joe Satriani 3. júna 2008 na koncerte aj v Prahe. V Bratislave Joe Satriani vystúpil zatiaľ 2-krát. 14. októbra 2015 v rámci turné The Shockwave Tour a 21. marca 2018 ako projekt G3 spoločne s Johnom Petruccim a Uli Jon Rothom.
Filantrop.
Od roku 2006 podporuje Satriani oficiálne neziskovú organizáciu Little Kids Rock, ktorej snahou je zmysluplnými aktivitami napĺňať voľný čas detí, hlavne zo slabších sociálnych vrstiev. Organizácia poskytuje deťom zdarma hodiny hudobnej praxe a teórie, rovnako aj hudobné nástroje. Satriani sa aktívne angažuje v projekte a spolu s priateľom Steve Vaiom zasadajú v dozornej rade nadácie.
Pyreneje

Pyreneje sú horské pásmo v juhozápadnej Európe, ktoré vytvára prírodné hranice medzi Francúzskom a Španielskom. Oddeľujú Pyrenejský polostrov od Francúzska a tiahnu sa od Biskajského zálivu v Atlantickom oceáne v dĺžke po Cap de Creus v Stredozemnom mori.
Samotný hrebeň vo väčšine svojho priebehu kopíruje francúzsko-španielske hranice, medzi ktorými sa nachádza európsky miništát Andorra. Hlavnou výnimkou z tohto pravidla je Val d'Aran, ktoré patrí k Španielsku, no leží na severnej strane horského pásma. Z ďalších stojí za zmienku Cerdanya a jej španielska exkláva – mesto Llívia.
Žiadosti slovenského národa

Žiadosti slovenského národa alebo Mikulášske žiadosti bol najucelenejší slovenský politický program počas rokov 18481849. Žiadosti boli prijaté 10. mája 1848 v Liptovskom Mikuláši (stretnutie asi 30 štúrovcov) a vyhlásené 11. mája v Ondrašovských kúpeľoch (Liptovská Ondrašová).
Obsah Žiadostí.
Podnet na prijatie vyšiel od Jána Francisciho a Štefana Marka Daxnera. Obsah dokumentu ovplyvnili predošlé Liptovské (marec) a Nitrianske žiadosti (apríl 1848). Cieľom bolo prehĺbiť marcové zákony, teda znížiť pôsobenie šľachty a vytvoriť demokratický režim v Uhorsku. Boli adresované uhorskej vláde (predseda Ľudovít Baťán), palatínovi a kráľovi. Žiadosti v 14 bodoch zhŕňali „slovenský národnopolitický, kultúrny a sociálny program“.
Konkrétne:
Odmietnutie a represia zo strany vlády.
Uhorská vláda a aj maďarská verejná mienka zaujala k Žiadostiam slovenského národa striktne zamietavé stanovisko (hoci nijako neohrozovali celistvosť Uhorska). Podobne odmietavo sa postavili k srbským a rusínskym požiadavkám. Na Slovensku vláda vyhlásila stanné právo a vydala zatykač na Ľudovíta Štúra (12. máj 1848), Michala Miloslava Hodžu (22. máj 1848) a Jozefa Miloslava Hurbana (1. jún 1848). Všetci traja museli opustiť Uhorsko. Dohoda s uhorskou vládou sa začínala byť v nedohľadne. Slovenské hnutie sa dostalo do ilegality, časť predstaviteľov národného hnutia pokračovala v činnosti na slovanskom zjazde v Prahe.
Vláda následne podporila vznik a vydávanie viacerých propagandistických periodík ako protiváhu "Slovenských národných novín". Išlo o týždenník "Prjateľ ludu" (redaktor Lukáš Máčaj), dvojdenník "Slovácke noviny" (vydavateľ Andrej Kostolný; mal „ paralyzovať ‚poburovanie štúrizmu a slúžiť záujmom ministerstva a národa‘“) a týždenník "Wudce z Trnawi" (redaktor Ferdinad Pelikán).
Význam.
Žiadosti slovenského národa:
Boli „hlboko progresívnym dokumentom vo sfére sociálnych požiadaviek i v oblasti rozšírenia občianskych slobôd a vzájomného rovnoprávneho nažívania národov v rámci federalizovaného Uhorska.“
Harriet Beecherová Stowová

Harriet Beecherová Stowová (staršie: Harriet Beecherová Stoweová, Harriet Beecher Stoweová, ; * 14. jún 1811, Lichfield, Connecticut, USA – † 1. júl 1896, Hartford, Connecticut, USA) bola americká spisovateľka a vplyvná abolicionistka. Jej najznámejším dielom je melodramatický román "Chalúpka strýčka Toma".
Životopis.
Pochádzala z významnej americkej rodiny Beecherovcov, v ktorej bola zakorenená puritánska tradícia a odpor k otrokárstvu. Jej otcom bol Lynam Beecher (1775 1863), puritánsky pastor, a matkou Roxana Foote, ktorá zomrela, keď mala Harriet päť rokov. V manželstve sa narodilo celkovo 11 detí a viaceré z nich získali skvelé vzdelanie (napr. bratia na univerzite v Yale) a rešpektované postavenie. Jej manželom sa stal reverend Calvin Stowe (1807 1886), v manželstve sa narodilo sedem detí.
Veľkú časť svojho života prežila na rozhraní severných a južných častí Ameriky, takže všetky jej diela namierené proti otrokárstvu vychádzajú zo skutočnosti, ktorú autorka poznala od detstva. Svojou novinárskou a literárnou činnosťou prispievala k boju proti otrokárstvu v Amerike pred viac ako 150 rokmi.
Chalúpka strýčka Toma.
Jej najznámejším dielom je melodramatická novela "Chalúpka strýčka Toma". Všetky osudy postáv v nej, akokoľvek sú neuveriteľné, sa zakladajú na pravde. Černošskí hrdinovia – strýčko Tom, teta Chloe, George Harris a jeho žena Eliza, reprezentujú černošský ľud, utláčaný svojimi bielymi otrokármi, ale predsa bystrý, inteligentný, charakterný a často aj zbožný. Taktiež sú tu vykreslené aj protichodné povahy a názory otrokárov. Niektorí z nich boli tak krutí, že od nich inak pokojní a prispôsobiví "negrovia" utekali aj za cenu straty vlastného života do ďalekej Kanady, kde otrokárststvo už neexistovalo. A práve proti týmto bol namierený nový zákon o ich navrátení bývalým vlastníkom, ktorý inšpiroval Stowovú k napísaniu svojej knihy. Napriek veľkej snahe otrokárov hlavne z juhu zneškodniť toto dielo sa to našťastie nepodarilo a kniha veľkou mierou prispela k zrušeniu otrokárstva. Dodnes je zaujímavá pre mladých aj starších čitateľov.
Recirkulácia výfukových plynov

Recirkulácia výfukových plynov je technológia, ktorá umožňuje zvýšiť ekonomické a ekologické parametre spaľovacích motorov. Je založená na tom, že časť odvedených výfukových plynov sa privedie v nasledujúcom pracovnom cykle späť do spaľovacieho priestoru. Technológia je známa aj pod skratkami EGR – "Exhaust Gas Recirculation", alebo AGR – "Abgasrückführung".
Pod recirkuláciou v tomto zmysle sa presnejšie myslí riadená recirkulácia výfukových plynov. K neriadenej recirkulácii môže dochádzať u spaľovacích motorov pri nepriaznivých tlakových a dynamických podmienkach vo výfukovom potrubí, keď časť spalín zostáva vo valci. Takáto recirkulácia je všeobecne považovaná za nežiaducu.
Recirkulácia sa využíva viac u vznetových motorov, ale jej využitie je možné aj pri zážihových.
Prvýkrát sa objavila recirkulácia výfukových plynov v roku 1972, keď sa výrobcovia motorov snažili splniť limity emisií NOx.
Vplyv recirkulácie.
Hlavnými riadiacimi parametrami pre recirkuláciu sú otáčky, zaťaženie a teplota motora. Prítomnosť spalín v obehu riedi pripravenú zmes, následkom čoho klesá rýchlosť spaľovania, znižujú sa maximálne teploty a prispieva sa tak k znižovaniu emisií NOx a hluku. Na druhej strane recirkulácia spôsobuje zvýšenie počtu oblastí, v ktorých je nedostatok kyslíka pre dokonalé spaľovanie, čo má za následok zvýšenie emisií pevných častíc a CO v režimoch mimo voľnobehu.
Na veľkosť účinku popísaných javov má vplyv podiel recyklovaných výfukových plynov v náplni valca. Optimálny podiel recirkulovaných plynov je v rozmedzí 10 až 20 %. Pre oblasť voľnobehu, kde recirkulácia pôsobí priaznivo aj na emisie pevných častíc môže byť podiel aj vyšší (70 %). Lepšie výsledky sa dosahujú pri použití chladenia recirkulovaných výfukových plynov. Vplyv na zníženie emisií pevných častíc je podobný ako znižovanie teploty náplne v celom rozsahu zaťažení, pri vyšších zaťaženiach dochádza aj k miernemu zlepšeniu emisií NOx.
Pri nižších zaťaženiach dochádza naopak k miernemu zvýšeniu NOx a hluku vplyvom zväčšenia času prieťahu vznietenia a tým zväčšenia množstva pripraveného paliva pre druhú fázu. Toto mierne zvýšenie emisií NOx je ale vyvážené výrazným zlepšením emisií pevných častíc, navyše je možné posunúť podiel recirkulovaných plynov k vyšším hodnotám, ktoré kompenzujú nepriaznivý vývoj emisií NOx.
Abú Mus’ab az-Zarkáwí

Abú Mus’ab az-Zarkáwí () vlastným menom Ahmad Fadíl an-Nazál al-Chalájla () (* 20. október 1966, Zarka, Jordánsko – † 7. jún 2006 pri Bákube, Irak) bol moslimský militantný vodca a samozvaný vodca al-Káidy v Iraku. Zarkáví bol zodpovedný za mnohé násilné a teroristické útoku v Iraku, vrátane popráv rukojemníkov. 
Život.
Pochádzal z Jordánska a patril k sunitskej odnoži islamu. V mladosti sa zúčastnil na strane mudžahedínov vojny v Afganistane.
V 90. rokoch vytvoril organizáciu al-Tawhid wal-Džihád (doslova Organizácia monoteizmu a džihádu), ktorú viedol až do svej smrti v roku 2006. Zarkáwí bol zodpovedný za viaceré audio a videonahrávky, na ktorých dochádzalo k násiliu v Iraku. Bol zodpovedný za viaceré krvavé samovražedné útoky a popravy rukojemníkov. Bol odporcom prítomnosti Spojených štátov amerických a vojenských síl Západu v islamských krajinách a bol tiež odporcom existencie Izraelu. Koncom roku 2004 sa pridal k teroristickej skupina Al-Káida a spojil sa s Usámom bin Ládinom. Jeho teroristická skupina al-Tawhid wal-Džhád sa tak stala známa ako Tanzim Kaidat al-Džhád fi Bilad al-Rafidayn, alebo jednoducho ako Al Káida v Iraku (AQI).
USA ponúkali za informácie vedúce k jeho dolapeniu 25 miliónov dolárov.
Bol zabitý pri cielenom americkom leteckom útoku pri meste Bákuba severne od Bagdadu 7. júna 2006. Nástupcom Zarkáwího na čele Al-Káidy v Iraku sa stal Abú Omar al-Bagdádí.
Po Zarkáwího smrti al-Káida v Iraku výrazne zintenzívnila svoje bojové aktivity. Do konca roku 2007 však násilné a bezohľadné jednanie al-Káidy v Iraku viedlo k strate popularity a podpory medzi obyvateľstvom a celkovej izolácii skupiny. Veľké množstvo sunitských bojovníkov, ktorí predtým podporovali al-Káidu začalo spolupracovať s americkými a irackými silami. To v nasledujúcom období malo za následok vytlačnie al-Káidy z najviac obývaných oblastí.
Július Barč-Ivan

Július Barč-Ivan (pseudonym Teta Mahuliena) (* 1. máj 1909, Krompachy – † 25. december 1953, Martin) bol slovenský prozaik a dramatik.
Životopis.
Narodil sa v dvojjazyčnej učiteľskej rodine (matka bola maďarského pôvodu), jeho otcom bol Július Barč, jeho matkou Alžbeta rod. Ivanová. Vzdelanie získal v Krompachoch, Spišskej Novej Vsi, Kežmarku, Prešove (maturita v r. 1926) a v Košiciach. Začal tiež študovať v rokoch 1926 – 1927 právo v Prahe, no pre zdravotné problémy musel štúdium ukončiť. Neskôr v rokoch 1928 – 1934 navštevoval teologickú fakultu v Bratislave. Po skončení vzdelávania pôsobil ako kaplán v Užhorode a farár v Pozdišovciach, neskôr administrátor evanjelického cirkevného zboru. Po presťahovaní do Martina redigoval periodiká (Obežník Slovenskej národnej knižnice, Slovenská národná knižnica), viedol Národnie noviny, pracoval od roku 1942 v knižnici Matice slovenskej, kde od roku 1949 až do smrti pôsobil ako referent a katalogizátor bibliotéky. V roku 1948 sa oženil, no manželstvo mu vydržalo len tri mesiace. Ku koncu života trpel Parkinsonovou chorobou a mal psychické problémy.
Tvorba.
Debutoval v roku 1933 knižným vydaním troch poviedok (okrem nich písal i divadelné hry), no už predtým uverejňoval časopisecky publicistické prózy (Vesna, Národné noviny). Využíva spomienky na detstvo, vyjadruje svoj súcit s utláčanými a prenasledovanými, svojim motívom dáva utopický podtext. Slovenskú drámu obohatil o nové témy a tvárne prostriedky, ale tiež podáva výpoveď o životnej a spoločenskej realite. Jeho dielo bolo ovplyvnené tvorbou svetových autorov (Henrik Ibsen, August Strindberg, Ernst Barlach, Fiodor Michajlovič Dostojevskij). Až do oslobodenia bol jediným sústavne píšucim dramatikom.
Venoval sa aj publicistike a próze, ktorá vyšla vo výbere Cesta myšlienky (1971). Okrem zbierok noviel a poviedok vydal aj autobiograficky štylizovaný psychologický román a filmový scenár Pieseň.
Štefan Králik

Štefan Králik (* 8. apríl 1909, Závodie – † 30. január 1983, Bratislava) bol slovenský dramatik.
Životopis.
Narodil sa v rodine železničného úradníka. Vzdelanie získal v Žiline, Nitre (kam sa presťahovali) a lekársku fakultu navštevoval v Bratislave. Najprv absolvoval povinnú prax v Bratislave, neskôr pôsobil ako lekár vo Važci, Kojetíne (Česko), Detve, Zvolene. Po návrate do Bratislavy pôsobil ako lekár Sociálnej poisťovne, neskôr Československej plavby dunajskej. Pre zhoršené zdravie odišiel predčasne do dôchodku.
Tvorba.
Debutoval v roku 1942. Jeho tvorba sa úzko viaže na jeho lekársku prax, keďže v nej využíva vlastné zážitky z lekárskeho pôsobenia. Okrem tejto témy sa v jeho dielach objavujú i obrázky z dedinského života, historické námety, ale tiež osobné a spoločenské problémy. Spolupracoval s ochotníkmi, na javisku SND sa jeho diela začali uvádzať až po oslobodení.
Žilinská Lehota

Žilinská Lehota je mestská časť mesta Žilina, v severozápadnej časti jeho územia, 8 km severozápadne od centra mesta. Leží v najvýchodnejšej časti Považského podolia, v nadmorskej výške 415 m n. m. Nachádza sa 2 km od cesty I/18, západne od Hričovskej priehrady. Premáva sem MHD linka č. 29 zo Žiliny.
Žilinská Lehota sa spomína v rokoch 1402 ako Lehota, 1469 Benchma Lhotha, 1598 Lehotka a 1920 Bitča Lehôta. V rokoch 1927 – 1954 mala názov Bytčianska Lehota. V minulosti patrila k hričovskému a neskôr k bytčianskemu panstvu. V erbe mala strom s kruhovou korunou a s dvoma rastlinami po stranách. K Žiline bola pričlenená v roku 1980. Má vyše 300 obyvateľov. V strednej časti je postavená kaplnka, kultúrny dom a v hornej časti je postavený kríž na pamiatku obetiam vojny. V malebnej obci bola vybudovaná len individuálna bytová výstavba v stiesnených podmienkach v dolinke medzi vrchmi na nerovnom teréne. Ani po pričlenení k mestu sa jej vidiecky charakter nezmenil.
Pustá Ves

Pustá Ves je súčasť obce Prašník, 5 km juhozápadne od nej, v okrese Piešťany.
Leží v nadmorskej výške na okraji Myjavskej pahorkatiny a pod výbežkami Malých Karpát. Skladá sa z dvoch častí - Dolná a Horná Pustá Ves. Na prítoku Holešky je vybudovaná rovnomenná vodná nádrž. Osada je križovatkou značkovaných turistických chodníkov do okolia.
História.
Počas 2. svetovej vojny sa v obci a jej okolí usadili vojnoví utečenci českého a židovského pôvodu. Od 29. augusta 1944 sa práve Pustá Ves stala centrom združenia partizánov. Miestni obyvatelia sa starali o obživu, uniformy a pomáhali pri prevozoch zbraní pre partizánov. Po skončení vojny obec získala uznanie hrdinstva "„červenej hviezdy“".
Kopanica Pustá Ves bola do roku 1958 súčasťou mestečka Vrbové – rodiska slávneho cestovateľa a bádateľa Mórica Beňovského. Od roku 1958 sa stala súčasťou obce Prašník.
V Pustej Vsi na kopci nad rovnomenným rybníkom sa nachádza cintorín povstalcov obkolesený rozľahlým amfiteátrom. V amfiteátri je možné navštíviť malé múzeum protifašistického odboja. Každoročne sa 29. augusta konajú oslavy s cieľom pripomenúť históriu a pamiatku na toto obdobie. Súčasťou osláv sú exhibičné ukážky bojov, kladenie vencov na pamätník odboja, zapálenie vatry či rôzne folklórne vystúpenia. 
Okolie.
V okolí obce je množstvo turistických trás. Vyhľadávanou turistickou doménou je prírodná pamiatka Veľká pec, 15 metrov dlhá jaskyňa z obdobia paleolitu), a jej sestra – Malá Pec, ktorú tvorí skalná brána vytvorená v pieskovci.