Sforzovci

Sforzovci boli popredným románskym rodom v renesančnom Taliansku. Ich vzostup sa začal získaním Milánskeho vojvodstva, po vymretí rodu Viscontiovcov v polovici 15. storočia a skončil smrťou posledného člena hlavnej vetvy rodu, Francesca II. Sforzu, v roku 1535. 
História.
Rod založil Giacomo Attendolo (13691424), narodený v Cotignole pri Ravenne.
Tento kondotiér pochádzal z regiónu Emilia-Romagna a slúžil neapolským kráľom z Kapetovsko-anjouovskej dynastie. Kondotiér Alberico da Barbiano mu dal prezývku "Sforza", čo vo francúzštine znamená "Silný", pretože bol mužom nadaným v boji. Keď zomrel, Joanna II. neapolská chcela, aby jeho prezývka bola naďalej používaná aj pre jeho pokolenie.
Bol najznámejším z dynastie kondotiérov.
Erb a znak.
Raný erb Sforzovcov bol, ako to v stredoveku často bývalo, tzv. hovoriacim erbom. Na erbe je vyobrazený zlatý lev, držiaci zlatú olistenú dulu s azúrovým pozadím. Dula (v dialekte Romagna cotogno) bola odkazom na rodné mesto rodiny (Cotignola). Lev bol daný cisárom Robertom z Wittelsbachu v roku 1401.
Erb bol doplnený erbom, ktorý pripomínal epizódu zo života Francesca Sforzu, počas ktorej dostal od markíza z Ferrary jeden zo svojich prsteňov zdobených veľkým diamantom. Erb predstavoval bustu draka s hlavou starca, ktorý rukami drží diamantový prsteň, pričom jeho krídla sú zaťažené zlatými prsteňmi.
Milánska vetva prijala nový erb v rôznych podobách: štvrtený, čiastočne sfarbený, s cisárskymi prvkami, atď., aby tak preukázala svoju príslušnosť k Viscontiovcom, ktorí mali v rukách milánske panstvo pred Sforzovcami. Vo všeobecnosti prevzal mnohé prvky znaku Viscontiovcov, ako napríklad hrdličku, horiace slnko, súkno atď. Neskôr Sforzovci tento znak doplnili, najmä o ohnivé fľaše s vedrami vody.
Vetvy rodu.
Giacomo Muzio Attendolo mal mnoho legitímnych aj nelegitímnych detí, ktoré zdedili jeho dedičstvo. Osobitne vynikli traja z nich, z ktorých každý založil jednu z hlavných vetiev rodu:
Grófi zo Santa Fiora.
Bola najstaršou legitímnou vetvou, hoci nie najmocnejšou. Svoje 'apogeum' dosiahla v 16. storočí, keď sa spojila s rodinou pápeža Pavla III. V tom čase do nej patrili traja kardináli: Guido Ascanio, Francesco a Federico (v nasledujúcom storočí), ako aj rytier Zlatého rúna Sforza Sforza. V 17. storočí pod tlakom mocných grófskych susedov, Mediciovcov, táto vetva upadla.
Medzi významné osoby z vetvy patria napríklad:
Vojvodovia zo Segni.
Táto vetva vojvodov zo Santa Fiora nesie meno Sforza-Cesarini od svadby Federika Sforzu (16511712) a Livie Cesarini (zomrela 1712). Táto vetva existuje aj v 21. storočí.
Milánski vojvodovia.
Nemanželský syn Muzia Attendola, Francesco Sforza (14011466), ktorý sa oženil s Blankou Máriou Viscontiovou, jedinou potomkyňou milánskeho vojvodu Filipa Maria Viscontiho, prevzal po jeho smrti a zániku Ambrózskej republiky (14471450) titul milánskeho vojvodu.
Ludovico Sforza (14521508), "Ludovico il Moro", známy tým, že vzal do svojich služieb Leonarda da Vinciho, bol v roku 1500 porazený francúzskym vojskom Ľudovíta XII.
Po tom, ako boli Francúzi odrazení cisárskymi vojskami a Švajčiarmi, sa Maximilián Sforza, Ľudovikov syn, stal milánskym vojvodom. Ním zostal do návratu Francúzov a František I. ho neskôr uväznil.
Následná smrť Františka II. bez dediča viedla k návratu léna jeho vazalovi, cisárovi Karolovi V. Ten ho v roku 1540 prenechal svojmu vlastnému synovi, čím sa Miláno dostalo pod španielsku korunu.
Vladári z Pesara.
Medzi významné osoby z vetvy patrí napríklad:
Rodina sa pripojila k rodu Borgiovcov dohodnutým sobášom Lucrezie Borgiovej (14801519) s Giovannim Sforzom (nemanželským synom Costanza I. Sforzu).