Jean-Claude Brialy

Jean-Claude Brialy (* 30. marec 1933, Aumale, Alžírsko† 30. máj 2007, Monthyon, Francúzsko) bol francúzsky herec, režisér, scenárista a spisovateľ, držiteľ Césara.
Životopis.
Mladosť.
Narodil sa do rodiny dôstojníka francúzskej armády v vtedajšom Francúzskom Alžírsku, v roku 1942 rodina presídlila do Francúzska. Pôvodne začal študovať na vojenskej strednej škole, maturoval však na konzervatóriu v Štrasburgu a s tamojším umeleckým súborom sa potom zúčastnil turné po juhovýchodnom Francúzsku. Následne absolvoval u armádnej filmovej služby základnú vojenskú službu, v roku 1954 sa presťahoval do Paríža a po krátkom vystupovaní v miestnom divadle "Daunou" hneď v roku 1954 debutoval v krátkometrážnom filme "Paris, mon copain".
Čoskoro sa stal jedným z najvýraznejších hercov francúzskej novej vlny a do svojich filmov ho obsadili najvýzamnejší režiséri tohto smeru, napríklad Éric Rohmer, Jean-Luc Godard, Louis Malle, François Truffaut, Agnès Varda či Jacques Rozier, najmä ale Claude Chabrol, ktorý si ho v päťdesiatych rokoch vybral do svojich filmov "Krásny Serge" (1958) a "Bratranci" (1959). Jeho typickou rolou potom bola rola milovníkov alebo uhladených, šarmantných a väčšinou i cynických alebo ironických mužov. Odklon od tohto typu postáv znamenalo až účinkovanie v Rohmerovom filme "Klárino koleno" (1970).
Herecká kariéra.
V roku 1972 debutoval ako režisér filmom ​​ "Églantine" z detského prostredia, za ktorý získal ocenenie na Filmovom festivale v San Sebastiane. Odvtedy režíroval ešte niekoľko málo filmov, ktoré sa však už nestretli s tak priaznivým ohasem.
V sedemdesiatych rokoch sa stal jedným z najobsadzovanejších francúzskych filmových hercov. V roku 1976 vytvoril komediálnu úlohu v poslednom Gabinovom filme "Svätý rok" a stvárnil úlohu cynického prokurátora Villedieua v Tavernierovom filme "Sudca a vrah", za ktorú bol nominovaný na Césara. Z ďalších významných režisérov spolupracoval napríklad s Rogerom Vadimom, Claudom Lelouchom, alebo Luisom Buňuelom. V osemdesiatych rokoch pokračoval v bohatej filmovej kariére a v roku 1988 získal Césara za najlepší herecký výkon vo vedľajšej úlohe za postavu homosexuálneho dirigenta vo filme "Les Innocents".
Jeho posledným filmom bol televízny film "Monsieur Max" (2007) v ktorom stvárnil úlohu homosexuálneho žida, ktorý konvertuje na katolícku vieru, napriek tomu však neskôr zomiera v koncentračnom tábore.
Počas celého svojho života hral rovnako v divadle, kde sa predstavil napríklad v hrách Georgesa Feydeaua a v niekoľkých drámach francúzskeho divadelníka Sacha Guitryho. Jedna z jeho najúspešnejších divadelných kreácií bola práve v Guitryho hre "Iluzionista" v roku 1989. Neskôr sa stal riaditeľom parížskeho divadla "Hébertot" a v roku 1986 divadla "Bouffes-Parisiens". Taktiež riadil divadelný festival v Anjou a istú dobu mal vlastnú televíznu reláciu kam si pozýval osobnosti francúzskeho umenia a kultúry.
Osobný život.
Vydal dve autobiografické knihy "Le Ruisseau des singes" (2000) a "J'ai Oublie de vous dire" (2004) a neskôr o sebe prezradil, že je bisexuál. Bol nositeľom niekoľkých vysokých francúzskych štátnych vyznamenaní (Čestná légia, Rad za zásluhy, Rád umenia a literatúry) a monackého kultúrneho vyznamenania "Ordre du Mérite Culturel". V rokoch 1974 a 1984 bol hosťom na filmovom festivale v Karlových Varoch.
Zomrel na rakovinu. Na jeho pohrebe na parížskom cintoríne Montmartre bol prítomný vtedajší francúzsky prezident Nicolas Sarkozy a mnoho významných osobností francúzskeho filmu a kultúry.