Vítězslav Nezval

Vítězslav Nezval (* 26. máj 1900, Biskoupky† 6. apríl 1958, Praha) bol český básnik, spisovateľ, prekladateľ, spoluzakladateľ poetizmu, vedúca osobnosť českého surrealizmu, národný umelec v roku 1953 a držiteľ zlatej medaily Svetovej rady mieru.
Život.
Narodil sa v rodine vidieckeho učiteľa v Biskoupkách pri Moravskom Krumlove. Neskôr sa presťahovali do dediny Šamíkovice, na ktoré často spomínal vo svojich dielach. Vyštudoval osemročné gymnázium, bol niekoľko mesiacov na vojne a potom študoval v Brne a Prahe. Ani jednu vysokú školu nedokončil. V roku 1922 sa začal sa angažovať v Devětsile, v roku 1924 vstúpil do KSČ. Stal sa v tejto dobe protagonistom českej avantgardnej scény.
Pracoval v redakcii „Masarykovho slovníku naučného“ vo funkcii tajomníka, neskôr sa venoval spisovateľskej tvorbe. Určitú dobu pôsobil ako dramaturg Osvobozeného divadla.
Publikoval v Rudém právu, Tvorbe, Odeone, Novej scéne, Lidových novinách atď.
V rámci Devětsilu sa podieľal na založení poetizmu spolu s Karlom Teigem.
V roku 1929 podpísal Manifest siedmich, čo bol protest proti novej politickej línii KSČ - boľševizácia a podriadenie sa Kominterne.
Veľmi ho ovplyvnili jeho cesty do ZSSR, Talianska, Grécka a Francúzska. Zoznámil sa s francúzskym surrealizmom, hlavne s André Bretonom. Pod jeho vplyvom založil v Československu v roku 1934 zoskupenie Skupina surrealistov v ČSR, ktorú v roku 1938 rozpustil kvôli ideologickým nezhodám s Teigem.
Bol aktívny v protifašistickom odboji. V roku 1944 bol krátko väznený.
Po Druhej svetovej vojne bol veľmi aktívny v KSČ, dosiahol viacero politických ocenení a pôct. Jeho tvorba v tomto období nedosiahla predvojnovú kvalitu. Snažil sa o budovateľskú poéziu a o včlenenie sa do prúdu socialistického realizmu.
Skonal na následky srdcového infarktu a šarlachu. Je pochovaný na Vyšehradskom cintoríne.
Dielo.
Poetizmus.
Ďalej nadviazal na Edisonovskú tvorbu, ale viac sa priklonil k vyjadrovaniu sa k aktuálnym problémom (nezamestnanosť, hospodárska kríza). Tieto zbierky sú dôkazom, že aj poetizmus je schopný vyjadrovať sa k závažným problémom.
Surrealizmus.
V tom istom období ako surrealistické diela anonymne vydal dielo, ktoré nemalo surrealistické prvky a možno povedať, že stojí mimo Nezvalovu tvorbu.
Okolo roku 1937 opustil Vítězslav Nezval myšlienky surrealizmu a posunul sa k poézii nadosobných hodnôt, toto bola samozrejme všeobecná tendencia.
Próza.
Väčšinu svojej prózy vydal medzi rokmi 1929 a 1934, bola zameraná na sféru podvedomia a sna a naznačila Nezvalov posun od poetizmu k surrealizmu.
Cestopisy.
V rokoch 1935 – 1938 vydal úvahové knihy, ktoré boli i akousi osobitou formou cestopisu:
Ostatné diela.
Vydal tiež encyklopédiu moderných básnických smerov a niekoľko literárnych štúdií o českých autoroch: Jiří Wolker, Karel Čapek, Josef Čapek, Jaroslav Vrchlický, Petr Bezruč, Toyen (1938), atď.
Preložil niekoľko diel André Bretona (tvorcu a teoretika surrealizmu):
Piesne a zhudobnené dielo.
Vítězslav Nezval tiež otextoval niekoľko piesní, komponoval aj melódie. Jeho piesne spievali Vlasta Burian, Hana Hegerová ("Magnetová hora", "Pocestný"), piesne z divadelnej hry „Schovávaná na schodech“ spievali Helena Vondráčková či Laďka Kozderková s Milanom Drobným. Tiež zložil niekoľko budovateľských piesní (Všichni jsme mladí).
Nezvalove básne sa občas zhudobňujú, prevažne folkovými hudobníkmi. Najväčším projektom zostáva dielo Jana Spáleného, ktorý v druhej polovici 70. rokov 20. stor. zhudobnil "Edisona" a "Signál času" (projekty vyšli na LP v roku 1978, resp. 1979, dohromady v reedícii na CD v roku 1997). Jitka Molavcová naspievala "Rue de la gaité" s melódiou Emila Františka Buriana. Štěpán Rak zhudobnil Nezvalove básne „Sloky o Praze“, „Píseň o vřesu“ a „Až“. Piesne natočila Lenka Filipová pre programy Československej televízie, na CD vyšli v roku 2004 ako bonus na reedíciu albumu „Částečné zatmění srdce“. Karel Plíhal na albume „Králící, ptáci a hvězdy“ (1996) spieva Nezvalovu „Píseň“. Petr Ulrych pre platňu skupiny Javory - "Šumaři" (2003) zhudobnil piesne „Žlutý list“, „Šumaři“ a „Prosinec“. Nezvalove básne zhudobnili aj títo amatérski muzikanti:
Kritika.
Rôzne doby oceňovali na ňom iné diela. V 50. rokoch bol najvyššie cenený „Zpěv míru“. Počas normalizácie „Edison“. V súčasnosti sú najviac vážené „Sbohem a šáteček“ a „Absolutní hrobař“, pretože sú najviac kreatívne.