Horst Schumann

Horst Schumann (* 1. máj 1906 – † 5. máj 1983) bol nemecký dôstojník Waffen-SS v hodnosti Sturmbannführer (Major) a doktor medicíny, ktorý počas druhej svetovej vojny vykonával drastické sterilizačné a kastračné experimenty na väzňoch v Koncentračnom tábore Auschwitz I, pri poľskom meste Osvienčim.
Biografia.
Horst Schumann sa narodil 1. mája 1906 v meste Halle v Prusku. Jeho otec Paul Schumann bol lekár. Roku 1906 Schumann vstúpil do NSDAP a roku 1932 sa pridal aj k SA. Svoju lekársku kariéru začal ako asistent lekára na chirurgickej klinike Univerzity v Halle. 
Nacistický doktor.
Od roku 1934 bol zamestnaný na Úrade verejného zdravia v Halle. V roku 1939 bol naverbovaný do nemeckých leteckých síl Luftwaffe ako lekár. V októbri 1939 sa pridal k nacistickému programu Aktion T4, ktorý sa zaoberal eutanáziou, a pri ktorom nacistickí lekári v rámci pokusov zabili stovky ľudí, ktorí trpeli nevyliečiteľnými chorobami. Roku 1940 sa Schumann stal riaditeľom Centra eutanázie v Grafenecku, kde boli mentálne postihnutí ľudia zabití jedovatým plynom v prvej plynovej komore. V lete 1940 bol prevelený do Centra eutanázie v Sonnensteine. Schumann patril tiež ku komisii nacistických lekárov, známej ako Action 14f13, ktorá umiestňovala chorľavých väzňoch z koncentračných táborov Auschwitz I, Buchenwald, Dachau, Flossenbürg, Mauthausen-Gusen a ďalších do centra eutanázie, kde na nich boli vykonávané sadistické a brutálne lekárske a iné experimenty. 
Činnosť v Osvienčime.
Koncom júla 1941 Schumann prišiel do koncentračného tábora Auschwitz I, pri poľskom meste Osvienčim. Pracoval v Bloku 30, v ženskej nemocnici, kde roku 1942 zostrojil röntgenovú stanicu. Tu boli ženy a muži nedobrovoľne sterilizovaní medzi dvoma röntgenovými prístrojmi, ktorých lúče boli namierené na ich pohlavné orgány. Mnoho väzňov umrelo po veľkom trápení alebo boli hneď zabití v plynovej komore. 
Niektoré ženy Schumann vyčlenil do Bloku 10, ktorý sa nachádzal v koncentračnom tábore Auschwitz I, a kde svoje experimenty prevádzal aj napr. Carl Clauberg.
Schumann tiež vykonával pokusy s týfusom. Väzňom koncentračného tábora vpichoval injekcie s krvou pacientov už infikovaných touto chorobou, a potom sa ich pokúšal vyliečiť. Osvienčim opustil v septembri 1944, vrátil sa do Sonnensteinu, kde pracoval vo vojenskej nemocnici až do skončenia vojny.
Roky po vojne a dolapenie.
Počas bojov na Západnom fronte, kde pracoval ako vojenský lekár, ho zajala v januári 1945 americká armáda. Zo zajatia bol prepustený v októbri 1945. V apríli 1946 začal pracovať ako športový lekár v meste Gladbeck. Roku 1951 naňho NDR vydala zatykač. Podľa jeho vlastného prehlásenia slúžil ako lekár na lodi 3 roky, a keďže nemal nemecký pas, bol prijatý roku 1954 v Japonsku. Schumann neskôr ušiel, najprv do Egypta, neskôr do Sudánu, kde pracoval ako riaditeľ nemocnice. Potom ako ho spoznali bývalí väzni z Osvienčimu, bol roku 1962 nútený opustiť aj Sudán. Ušiel do Ghany, kde bol prijatý pod ochranu vtedajšieho vládcu Kwamea Nkrumaha.
Roku 1966 bol vydaný z Ghany do Západného Nemecka, kde bol roku 1970 postavený pred súd. Avšak v roku 1972 bol pre zdravotné problémy so srdcom prepustený na slobodu. Zomrel až o 11 rokov, 5. mája 1983.