burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Národný park Veľká Fatra

Národný park Veľká Fatra je národný park na Slovensku. Väčšina jeho územia leží v južnej časti Žilinského kraja a malá časť v severnej časti Banskobystrického kraja. Národný park a ochranné pásmo zaberá väčšinu územia Veľkej Fatry, ktorá patrí k vonkajším Západným Karpatom a juhozápadnú časť Starohorských vrchov.
Národný park vznikol 1. apríla 2002 ako vyšší stupeň ochrany chránenej krajinnej oblasti Veľká Fatra (s rovnakým názvom), ktorá bola vyhlásená v roku 1972 na ochranu horského pásma s vysokým zastúpením zachovaných karpatských lesov. Prevažuje tu európsky buk, ktorý zaberá 90% plochy, v kombinácii s hrebeňovými pastvinami, ktoré sa datujú do 15.-17. storočia do obdobia známeho ako Valašská kolonizácia. Nachádzajú sa tu aj zvyšky lesov škótskej borovice a Harmanecké údolie je významné ako najbohatšia tisová lokalita v strednej a pravdepodobne aj celej Európe.
Národný park Veľká Fatra je aj dôležitý zdroj pitnej vody vďaka vysokým zrážkam a nízkym vyparovaním v oblasti. Jadro pásma je zložené zo žuly, ktorá iba na málo miestach presahuje na povrch, častejšie sú rôzne bridlicové hrebene, známe ako "Hôlna Fatra" a vápencové a dolomitové skaly, ktoré tvoria malebné terény známe ako "Bralná Fatra". Sú tu aj rôzne krasové oblasti, prevažne jaskyne, pričom Harmanecká jaskyňa je aj otvorená pre verejnosť.
Rôzne druhy skál a pôdy, rôzne typy terénu s lúkami a pastvinami, útesmi a údoliami poskytujú podmienky pre veľmi bohatú flóru a faunu. Žijú tu v hojnom počte všetky európske druhy mäsožravcov: medveď hnedý, vlk dravý a rys ostrovid.
Oblasť je populárna medzi turistami, predovšetkým kvôli peším túram. Neďaleko sa nachádza lokalita svetového kultúrneho dedičstva UNESCO, osada Vlkolínec. Po vstupe Slovenska do európskej únie bol NP Veľká Fatra zaradený medzi územia európskeho významu v sústave NATURA 2000.
Národný park Slovenský kras

Národný park Slovenský kras je národný park v geomorfologickom celku Slovenský kras na juhovýchodnom Slovensku. Z administratívneho pohľadu sa nachádza v okresoch Rožňava a Košice-okolie v Košickom kraji. Má rozlohu a jeho ochranné pásmo . Slovenský kras je známy pre svoj veľmi dobre vyvinutý skalný reliéf a bohatstvo jaskýň, ktorých je tu k 31.12.2017 známych takmer 1300 (teda takmer 1/6 všetkých známych jaskýň na Slovensku), pričom patrí medzi najväčšie krasové oblasti v Strednej Európe. Jaskynný systém Skalistého potoka má v súčasnosti dĺžku s výškovým rozdielom 373 m; je najdlhšou a zároveň najhlbšou jaskyňou Slovenského krasu.
Národný park bol založený 13. februára 2002, predtým bol chránený ako chránená krajinná oblasť od roku 1973. Je to prvá slovenská biosférická rezervácia od 1. marca 1977, kedy bol zahrnutý do programu UNESCO – "Človek a biosféra". V roku 1995 boli jaskyne Slovenského krasu a Aggteleckého krasu začlenené (zapísané na zoznam) do svetového prírodného dedičstva UNESCO.
V správe národného parku sa nachádza viacero maloplošných chránených území ako 10 národných prírodných rezervácií, 6 prírodných rezervácií a 16 národných prírodných pamiatok (najmä jaskyne).
Flóra.
Endemitom Slovenského krasu je chudôbka drsnoplodá Klášterského ("Draba lasiocarpa subsp. klasterskyii"). Donedávna bola za endemit tohto územia považovaná aj rumenica turnianská "(Onosma tornensis)", avšak podrobný genetický výskum dokázal, že je totožná s rumenicou sviežou"(Onosma viridis)", ktorá rastie v banátskej a transylvánskej časti Rumunska.
Fauna.
Okrem množstva druhov bezstavovcov žijú na území NP Slovenský kras všetky naše šelmy (medveď, vlk, rys, líška, mačka divá, jazvec), takmer všetky druhy netopierov vyskytujúcich sa na území Slovenska; bohato je zastúpená aj avifauna (orly, orliak morský, bocian čierny), herpetofauna (užovka stromová, užovka hladká, krátkonožka štíhla Fitzingerova, jašterica zelená, jašterica múrová) i batrachofauna (zemné i vodné druhy skokanov, ropucha obyčajná i zelená, obe druhy kuniek aj ich hybridy, rosnička zelená, salamandra škvrnitá, niekoľko druhov mlokov).
NPP

NPP môže byť:
Zoznam hráčov Vancouveru Canucks

Toto je kompletný zoznam hráčov Vancouveru Canucks, spolu so štatistikami vybraných hráčov. Obsahuje hráčov, ktorí za Vancouver Canucks odohrali od vstupu do NHL v sezóne 1970-71 aspoň jeden zápas, či už počas regulárnej sezóny, alebo v play-off.
Litice nad Orlicí

Litice nad Orlicí je časť obce Záchlumí, ktorá sa nachádza v Česku v okrese Ústí nad Orlicí v Pardubickom kraji. Litice sú umiestnené západne od Žamberka.
História obce je zviazaná s históriou hradu Litice, ktorý bol založený v 13. storočí pri kolonizácii tohto kraja príslušníkmi rodu Drslavicov.
Transferová ribonukleová kyselina

Transferová ribonukleová kyselina (skr. tRNA; iné názvy pozri nižšie) je osobitný typ RNA so špecifickou úlohou. Je dôležitá pri translácii (čiže proteosyntéze), keďže prenáša jednotlivé aminokyseliny na miesto tvorby proteínov v ribozómoch. tRNA nemajú veľkú molekulovú hmotnosť a obsahujú okolo 70 až 80 nukleotidov. V bunke sa nachádzajú rozpustené v cytoplazme.
Názvy.
Názvy tejto kyseliny sú: transferová ribonukleová kyselina/RNA/RNK [často nesprávne: "transférová RNA/RNK"], prenosová ribonukleová kyselina/RNA/RNK, prenášačová ribonukleová kyselina/RNA/RNK, staršie: rozpustná ribonukleová kyselina/RNA/RNK. 
Slovenské skratky názvu tejto kyseliny sú: tRNA, t-RNA, tRNK, t-RNK, staršie: sRNA, s-RNA, sRNK, s-RNK.
Anglický názov tejto kyseliny je "transfer RNA" - skr. "tRNA". Starší anglický názov je "soluable RNA" - skr. "sRNA".
Štruktúra tRNA.
Je jednoreťazová a tvorí tri slučky. Niektoré oblasti slučiek obsahujú sekvencie navzájom komplementárnych nukleotidov, ktoré sa spájajú a vznikajú tak miesta, kde je tRNA dvojreťazová. Výsledná štruktúra pripomína ďatelinový list. Na jeden koniec (obsahuje sekvenciu nukleotidov CCA) tRNA sa viaže aminokyselina (vtedy sa nazýva "aktivovaná tRNA", vzniká "aminoacyl-tRNA") . Akú aminokyselinu naviaže, určuje trojica nukleotidov, tzv. antikodón, nachádzajúci sa na spodnom ramene. Tento antikodón je komplementárny s kodónom mRNA, ktorý tvorí genetický kód. Tým je umožnený prepis genetického kódu do presného poradia aminokyselín v bielkovine.
Číslo (gramatická kategória)

Číslo alebo gramatické číslo (lat. numerus) je gramatická kategória mien (menné číslo) a slovies (u slovies je to spravidla len vyjadrenie zhody s príslušným menom) slúžiaca na rozlišovanie množstva (jeden exemplár verzus nejaký druh väčšieho množstva).
V slovenčine rozlišujeme jednotné číslo (singulár), množné číslo (plurál) a do 14. storočia aj dvojné číslo (duál, označuje množstvo 2). V iných jazykoch existuje napríklad aj trojné čislo (triál; množstvo 3), štvorné číslo (kvadriál/kvadrál; množstvo 4) či paukál (označuje malý počet).
Niektoré podstatné mená nerozlišujú jednotné a množné číslo. V slovenčine sú to:
Nobuhide Oda

Nobuhide Oda (jap.:織田信秀, "Oda Nobuhide", 1510 – 21. apríl 1551) bol vojvodcom a policajným sudcom v provincii Owari v Japonsku počas obdobia Sengoku. Bol otcom Nobunagu Oda.
Nobuhide, ako hlava klanu Oda, bol zapletený do vojny s daimjóm provincie Mino Dósan Saitóm na severných hraniciach a na východe s Jošimotom Imagawom, daimjóm provincií Mikawa, Suruga a Tótómi. Nikdy nebol schopný úplne zjednotiť provinciu Owari. Hoci si zabezpečil udržanie svojich dŕžav proti ostatným oponentom, neustále zápasy vo vnútri klanu Oda mu zabránili dosiahnuť úplne víťazstvo. V roku 1549, Nobuhide dohodol mier s Dósanom Saitóm dohodnutím svadby medzi synom (Nobunagom) a dcérou Saitóa. S podporou Dósana, sa Nobuhide zameral na Imagawu. V jednom z jeho víťazných momentov sa mu podarilo zajať Motojasu Macudairu na ceste do Imagawa a spravil z neho rukojemníka. Teraz bol schopný zabezpečiť si vstup do provincie Mikawa.
Keď Nobuhide zomrel v roku 1551 na hrade Suemori, ustanovil mladého Nobunagu ako svojho následníka v pozícii vodcu klanu Oda a svojho malého územia. Nobunaga, ktorý sotva poznal svojho otca a už mal zlú povesť ako delikvent, prišiel nevhodne oblečený na Nobuhideho pohreb a hodil vonné tyčinky na oltár chrámu preklínajúc svoj osud. To zapríčinilo, že Nobuhideho vazali miesto Nobunagu, podporovali jeho mladšieho brata Nobudžuki Odu. Aby získal podporu, vybral sa Nobunaga za Masahidom Hiratom a za svojim svokrom Saitó Dósanom, ktorého predtým nikdy nestretol. Od tohto bodu zvratu mu trvalo sedem rokov, aby upevnil svoju moc v klane a zjednotil provinciu Owari.
Rusko (rozlišovacia stránka)

Rusko môže byť:
Eugen Kriek

Eugen Kriek alebo Jenő Kriek alebo Jenö Krick (* 19. júl 1861, Segedín, Rakúske cisárstvo, dnes Maďarsko – † 26. september 1940, Levice) bol málo známy až takmer neznámy, ale pre entomológiu Slovenska relatívne regionálne významný entomológ a profesor na učiteľskom ústave v Leviciach. Pôsobil ako profesor v Leviciach a prvý správca levického múzea. Zaoberal sa hlavne zberom chrobákov a motýľov, ale venoval sa hmyzu vo všeobecnosti. Je uvedený za Rakúsko-Uhorsko v knihe Wilhelma Junka z roku 1905 „Entomologen Adressbuch“.
Životopis.
Narodil sa v uhorskom Segedíne. Po skončení základnej školy získal kvalifikáciu učiteľa na meštianskej škole.&lt;br&gt;
Po jej skončení pôsobil jeden rok v Sárospataku. Od roku 1881 trvale zakotvil v Leviciach. 11 rokov pôsobil ako dočasný a potom trvalý profesor na učiteľskom ústave v Leviciach. V roku 1911 mu bola udelená hodnosť titulárneho riaditeľa Učiteľského ústavu v Leviciach. Tu pôsobil celkove v rokoch 1885 až 1915, kde patril k jedným z najobľúbenejších a najvýznamnejších profesorov "Maďarského kráľovského štátneho učiteľského ústavu". Býval v Leviciach. Na učiteľskom ústave vyučoval biologické predmety a dielenské práce. Pokiaľ mu to okolnosti dovoľovali, bol v botanickej záhrade, ktorá bola v areáli školy. Mal veľmi ľudský prístup k žiakom, začo bol veľmi obľúbený, preto ho žiaci familiárne volali „Kriek bácsi“. Krieka považovali za veľkého odborníka v svojej profesii. Bol vynikajúcim pedagógom a veľmi aktívne pracoval na poli kultúry Levíc. V roku 1911 mu bola udelená hodnosť titulárneho riaditeľa. Zhotovil tiež plastickú mapu Levíc. Spolu s Jozefom Nécseyom, uznávaným zberateľom starožitností z Vrábeľ, mal najväčšiu zásluhu na vybudovaní levického múzea. Po jeho založení v septembri roku 1927 bol významným spolupracovníkom pri rozvoji tohto múzea, kde zároveň pôsobil ako jeho prvý správca zbierky. Prvým sídlom mestského múzea bolo druhé poschodie mestského domu, kde profesor Eugen Kriek v priebehu jedného roka nainštaloval aj prvú expozíciu pod názvom Nécseyho izba. Jozef Nécsey daroval tiež Leviciam v roku 1927 zbierku archeologických a umeleckých diel. 
Zomrel 26. septembra 1940 v Leviciach.
Entomologické aktivity.
Vlastnil významnú zbierku hmyzu, hlavne chrobákov, ale i rastlín. Pre našu entomológiu majú význam hlavne niektoré jeho jeho práce, ktoré sú uvedené v bibliografii. Po okupácii južného Slovenska horthyovským Maďarskom a obsadení Levíc honvédskymi vojskami sa v týchto rušných časoch značne zhoršila aj situácia múzea. Nástupcom Eugena Krieka v múzeu sa stal Kornel Koperniczky, ale pod jeho vedením už múzeum iba stagnovalo.
Zbierka hmyzu J. Krieka sa nezachovala. Zrejme je zachovaná iba čiastočne v zbierkach iných autorov. V Tekovskom múzeu v Leviciach nie je ani jeden exemplár hmyzu, ktorý patril do jeho zbierky.
Chrabromil

Chrabromil (angl. Gryffindor) je jedna zo štyroch fakúlt Rokfortskej strednej školy čarodejníckej v 7-dielnej sérií kníh o Harrym Potterovi. Farby fakulty sú červená a zlatá. V erbe sa nachádza lev. Vedúcou fakulty je profesorka Minerva McGonagallová.
Zakladateľ.
Chrabromil založil Richard Chrabromil (Godric Griffindor) , ktorý sa narodil a žil v Godrikovej úžľabine, podľa ktorého je pomenovaná. V tejto dedine zomreli Harryho rodičia James Potter a Lily Potterová. Chrabromilov najlepší priateľ zo štyroch zakladateľov bol Salazar Slizolin... avšak nezhodovali sa v otázke, koho by mali učiť a pohádali sa.
Duch fakulty.
Duchom fakulty je Sir Nicolas de Mimsy-Porpington († 31. október 1492), prezývaný Takmer bezhlavý Nick, pretože pri poprave použili tupú sekeru a hlavu má s krkom spojenú len pár centimetrami tkaniva. Z tohoto dôvodu ho odmietli prijať do Bandy Bezhlavých. Nick je prívetivý, úslužný duch, ktorý rád ukazuje cestu novým žiakom Chrabromilskej fakulty.
Vchod do fakulty.
Vstup do chrabromilskej klubovne sa nachádza v jednej zo štyroch veží (nie v západnej - Bystrohlav, ani v severnej - veštenie, ani v astronomickej - neznáme, na akú svetovú stranu je). Vchod stráži portrét Tučnej panej, ktorú v HP3 rozsekal údajný masový vrah Sirius Black. Vtedy bol portrét Tučnej panej, kým školník ho Filch nezreštauroval, dočasne nahradený portrétom rytiera sira Cadogana, ktorý každý deň menil heslo. Chlapčenské spálne sú naľavo po schodoch a dievčenské napravo. Zakladatelia považovali dievčatá za rozumnejšie, a preto ony smeli navštevovať chlapčenské spálne, ale nie naopak, ako sa na vlastnej koži presvedčil Ron.
Heslá.
Caput draconis,
Fortuna major,
Bodajťaparom,
Hnusný podliak,
Treperenda,
Moriak,
Nezmysel,
Mimbulus mimbletonia,
Mačky,
Abstinencia,
Vianočné osvetlenie
Chrabromil pohľadom triediaceho klobúka.
"V Chrabromile tam sa zídu
udatní a odvážni,
čo statočne s chrabrým srdcom
uskutočnia dávne sny."
"Chrabromil dával prednosť statočným..."
"Chrabromil vravel: "Iba chrabrých
chcem učiť svojim zázrakom."
... kým odvážni a statoční zas 
sa stali žiakmi Chrabromilu"
Translácia (genetika)

Translácia je preklad genetickej informácie z poradia nukleotidov v mRNA do poradia aminokyselín v polypeptidovom reťazci prostredníctvom genetického kódu. Aminokyseliny sa na miesto syntézy (do ribozómov) transportujú pomocou tRNA. Druh aminokyseliny určuje kodón mRNA a komplementárny antikodón tRNA. Takže každá tRNA je špecifická pre každú aminokyselinu a spolu nadviazaný vytvárajú "aminoacyl-tRNA".
Fázy translácie.
Naviazanie mRNA na ribozóm.
Na malú podjednotku ribozómu sa napája mRNA. Ribozóm sa po molekule presúva, pričom sa na voľný koniec mRNA môže nadviazať ďalší ribozóm (vzniká polyribozóm, t. j. komplex molekuly mRNA po ktorej sa posúvajú viaceré ribozómy). V ribozóme sa nachádzajú dve oblasti veľkosti kodónu, cez ktoré sa presúva mRNA, a na ktoré sa viaže tRNA:
Iniciácia translácie.
Translácia začne, keď sa posunom na peptidylové miesto väzby dostane iniciačný kodón molekuly mRNA, u eukaryotických buniek je to AUG, na ktorý sa naviaže iniciačná tRNA s antikodónom UAC s nadviazanou iniciačnou aminokyselinou, metionínom.
Elongácia.
Posunom mRNA sa na aminoacylové miesto väzby dostane nasledujúci kodón, na ktorý sa napojí príslušný komplex aminoacyl-tRNA. Medzi obidvoma aminokyselinami vzniká peptidová väzba (vzniká dipeptid). Nastane ďalší posun o jeden kodón a tRNA sa z aminoacylového miesta presunie s nadviazaným dipeptidom na peptidylové miesto, odkiaľ vytesní predchádzajúcu tRNA. Na aminoacylové miesto sa dostane nový kodón, na ktorý sa napojí ďalší aminoacyl-tRNA s komplementárnym antikodónom a príslušnou aminokyselinou. Medzi aminokyselinami vzniká peptidová väzba (vzniká tripeptid). tRNA sa presunie na peptidylové miesto a vytesní predchádzajúcu tRNA. Tento proces sa opakuje a polypeptid narastá.
Terminácia translácie.
Translácia sa skončí, keď na aminoacylové miesto príde terminačný kodón mRNA (UGA, UAA, UAG), pre ktorý neexistuje komplementárny antikodón tRNA, nemôže sa teda napojiť ďalšia aminokyselina. K terminačnému kodónu sa naviaže terminačný faktor, ktorý hydrolyzuje väzbu medzi peptidovým reťazcom a tRNA v P mieste. Novovytvorený polypeptidový reťazec sa z ribozómu uvoľní.
Corvus

Corvus môže byť:
Translácia

Translácia môže byť:
Sančai Ratiwatana

Sančai Ratiwatana (* 23. január 1982, Bangkok, Thajsko) je súčasný thajský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 2 turnaje ATP vo štvorhre.
Sončat Ratiwatana

Sončat Ratiwatana (* 23. január 1982, Bangkok, Thajsko) je súčasný thajský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 2 turnaje ATP vo štvorhre.
Rohan Bopanná

Rohan Bopanná (* 4. marec 1980, Bangalúr, India) je súčasný indický profesionálny tenista.
Anton Cyprich

Anton Cyprich, tiež Ciprich (* 5. január 1907, Svrčinovec – † 17. máj 1984, Chicago) bol slovenský dôstojník a pedagóg.
Životopis.
Narodil sa v rodine Juraja Cypricha a jeho manželky Anny rod. Kondekovej. Dôstojník slovenskej armády, do roku 1939 učiteľ. Počas Slovenského štátu (19391945) pracovník Veliteľstva pozemného vojska v Banskej Bystrici, počas SNP prednosta 4. materiálového odd. Veliteľstva 1. čs. armády na Slovensku, od decembra 1944 veliteľ 4. partizánskeho pluku, od februára 1945 4. partizánskej brigády, po oslobodení plk. ČSA, 1948 emigroval.
Ján Czeizel

Ján Czeizel (Czeiczel, pôvodne Zeisel) (* 15. jún 1873, Nitrianske Pravno - † 5. júl 1941, Szeget) bol literárny historik, pedagóg.
Životopis.
Narodil sa v rodine Ignáca Zeisela a jeho manzelky Rosiny rodenej Weber. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a na univerzite v Budapešti. Od roku 1889 pedagóg v Debrecíne, Levoči, Segedíne. Autor literárnovedných a literárnohistorických štúdií v odborných časopisoch a výročných správach gymnázií, kde učil. Autor päťzväzkovej monografie o Františkovi Kazincim (spisovateľ a právnik), knižne vyšiel iba 1. zväzok, za ktorý dostal cenu MAV.
Alexander Cziczka

Alexander Cziczka (* 7. február 1848, Banská Štiavnica - † 1. október 1928, Levice) bol hudobník, pedagóg.
Životopis.
Študoval na učiteľskej preparandii v Banskej Bystrici, organovú a dirigentskú školu absolvoval okolo roku 1869 v Regensburgu (Nemecko). Do roku 1918 učiteľ - regenschori a organizátor hudobného života v Banskej Štiavnici. Dirigoval spevokol tamojšej Banskej a lesníckej akadémie, malý symfonický orchester, pestoval komornú hudbu. Zostavil nenotovaný cirkevný spevník, ako prílohu vydal jeho nápevy.
Angela Cziczková

Angela Cziczková (* 28. apríl 1888, Banská Štiavnica – † 15. február 1973, Levice) bola slovenská hudobná pedagogička, hudobná skladateľka.
Životopis.
Základy hudobného vzdelania získala u otca. Študovala na hudobnom ústave a na konzervatóriu v Budapešti. Učiteľka hudby, riaditeľka súkromnej hudobnej školy, neskôr súkromná učiteľka hudby v Leviciach, 1939-1940 v Banskej Bystrici, Novej Bani. Popri pedagogickej činnosti sa venovala komponovaniu, najmä tvorbe pedagogickej literatúry. Vytvorila kratšie klavírne skladby, väčšina jej diela ostala v rukopisoch. Členka Zväzu slovenských skladateľov.
Ignác Radlinský

Ignác Radlinský (* 11. júl 1845, Dolný Kubín - † 16. máj 1924, Slovensko) bol advokát. Pseudonym: Zlatoslav.
Jeho otec Ján Radlinský, matka Mária rod. Sabinovská.
Životopis.
Maturoval na slovenskom gymnáziu v Banskej Bystrici, právo študoval vo Viedni a v Budapešti, 1871 vykonal advokátske skúšky. Od roku 1867 notár Oravskej župy, od 1871 advokát v Dolnom Kubíne. Podporoval zakladanie slovenských peňažných ústavov, organizoval finančné zbierky na Maticu slovenskú, podporil vydanie Spevov slovenských. Od 1871 zástupca Dolného Kubína v župnom výbore, 1918 predseda Národnej rady Oravskej župy. Autor drobných správ v slovenskej tlači.
Jozef Danielak

Jozef Danielak (pseudonym: "Roku Miklošicov"; * 15. november 1856, Námestovo – † 5. december 1883, Námestovo) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, filológ a publicista.
Životopis.
Jeho otec bol Jozef Danielak a matka Anna Miklušičáková. Študoval na gymnáziu v Kláštore pod Znievom a v Ostrihome, teológiu v Egeri a v Banskej Bystrici, vysvätený 1881. Rokuk. kaplán v Sučanoch, v Tužine a v Nitrianskom Pravne. Príslušník národnej uvedomelej generácie odchovanej prvými slovenskými gymnáziami. Autor politických a jazykovedných článkov, štúdií, publikoval najmä Národných novinách.
Vojtech Gejza Danielovič

Vojtech Gejza Danielovič (* 14. júl 1904, Prešov – † 1. september 1955, Praha) bol dôstojník, generálmajor.
Životopis.
Študoval na gymnáziu a učiteľskom ústave v Prešove, na vojen. akadémii v Hraniciach na Morave, v Míloviciach, v Prahe. Príslušník čs. a slov. armády, po oslobodení generál ČSĽA. Po rozbití republiky sa zapojil do protifašistického boja. Pred vypuknutím povstania prednosta intendančného Veliteľstva pozemného vojska v Banskej Bystrici. Počas SNP prednosta intendančnej správy Veliteľstva 1. čs. armády na Slovensku (1944). Po ústupe Povstania do hôr príslušník partizánskeho hnutia. V 50. rokoch zatknutý a po vykonštruovanom obvinení roku 1952 nespravodlivo odsúdený na 12 rokov väzenia. Ako väzeň pracoval v Jáchymovských baniach. Po smrti v roku 1955 bol pochovaný v hromadnom hrobe na cintoríne v pražských Ďábliciach. V roku 1965 Najvyšší súd rozsudok zrušil, avšak až v októbri 1991 bol plne rehabilitovaný v hodnosti generálmajor in memoriam.
Michal Daňo

Michal Daňo (* 30. apríl 1920, Banská Bystrica – † 4. september 1988, tamže) bol slovenský lyžiar. Jeho brat bol Jozef Daňo a sestra Mária Daňová-Sobotová.
Životopis.
Michal Daňo absolvoval meštiansku a Živnostenskú školu pokračovaciu pri Štátnej odbornej škole v Banskej Bystrici (1938 – 1939). Bol priekopník lyžovania v Banskej Bystrici. Zúčastnil sa domácich i zahraničných súťaží, neskôr pracoval ako náčelník Horskej služby v Roháčoch. Pretekal v zjazdových disciplínach i v skokoch za Klub slovenských turistov a lyžiarov Banská Bystrica (40. roky 20. storočia). Bol účastníkom 1. – 4. majstrovstiev Slovenského štátu v lyžovaní v Banskej Bystrici a vo Vysokých Tatrách (1939, 1940, 1942, 1943), takisto sa zúčastnil neoficiálnych MS v zjazdovom lyžovaní v Cortine d'Ampezzo (1941) a iných súťaží.
Mária Daňová-Sobotová

Mária Daňová-Sobotová (* 11. máj 1913, Banská Bystrica† 23. marec 1988, Banská Bystrica) bola slovenská lyžiarka.
Životopis.
Absolvovala Štátnu obchodnú školu koedukačnú (19271928), náukobeh pri Štátnej meštianskej škole zmiešanej (19281929) a Verejnú odbornú školu pre ženské povolania v Banskej Bystrici (19301932).
Pretekárka v zjazdových disciplínach (30. a 40. roky 20. storočia), majsterka Slovenského štátu v slalome a v alpskej kombinácii (1943 a 1944), účastníčka domácich i zahraničných súťaží. Inštruktorka lyžovania. Pretekárka za SKI-klub, neskôr KSTL Banská Bystrica v zjazde, slalome i v alpskej kombinácii. Účastníčka 10. majstrovstiev ČSR v lyžovaní v Banskej Bystrici (1934), zaradená do širšej nominácie v príprave na Zimné olympijské hry v Garmisch-Partenkirchene (1936). Účastníčka 4. a 5. majstrovstiev Slovenského štátu vo Vysokých Tatrách (1943, 1944) a iných súťaží. Pracovníčka Krajského bábkového divadla v Banskej Bystrici.
Ján Darola

Ján Darola (* 10. apríl 1928, Komárno – † 21. február 2000, Trenčín) bol prírodovedec, zoológ a ochranca prírody.
Životopis.
Prvý profesionálny pracovník-zoológ na Slovensku. Podieľal sa na mnohých celoslovenských výskumoch, výsledky publikoval v odbornej tlači. Autor publikácie Ochrana živočíšstva v Stredoslovenskom kraji. Pracovník Krajskej pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody v Banskej Bystrici (19631988); člen muzeálnej rady a ďalších poradných orgánov Stredoslovenského múzea v Banskej Bystrici, výskumník a darca prírodovedných zbierok. Predseda Stredoslovenskej odbočky Slovenskej zoologickej spoločnosti v Banskej Bystrici (od 1975); podieľal sa na výskume okolia Banskej Bystrice.
Štefan Darvaš

Štefan Darvaš (* 13. marec 1903, Hrádok – † 2. jún 1984, Košice) bol slovenský lekár a protifašistický bojovník.
Životopis.
Účastník protifašistického odboja, počas SNP náčelník zdravotníckej správy 1. čs. armády na Slovensku. Do protifašistického odboja a SNP zapojený v ilegálnej vojenskej skupine Jána Goliana v Banskej Bystrici (19401944). Nemeckými bezpečnostnými orgánmi zaistený v Banskej Bystrici (3. novembra 1944), väznený, prepustený (17. decembra 1944).
Ján Ďateľ

Ján Ďateľ (* 24. október 1847, Liptovský Michal – † 6. september 1928, Žiar nad Hronom) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Levoči, teológiu na diecezálnom seminári v Banskej Bystrici (18881892). Rokuk. kaplán na viacerých miestach, rokuk. kňaz v Hornej Mičinej, dekan od roku 1907 vo Zvolenskej Slatine. Literárne debutoval roku 1869 v Pamätníku sv. Cyrila článkom o Cyrilovi a Metodovi. Prispieval do náboženských novín a časopisov. Autor basnickej zbierky, v kt. zhrnul výber nab., vlastenec., príležitostných i humoristických veršov. Napísal cestopis z púte do Lúrd. Upravil Janečkov Spevník cirkevný. Roku 1924 pápežský komorník.
Štefan Dávid

Štefan Dávid deTúrócz–Szent–Péter (* 11. júl 1838, Dolný Kubín – † 10. február 1928, Budapešť, Maďarsko) bol slovenský filológ a pedagóg pochádzajúci zo zemianskej rodiny.
Životopis.
Roku 1857 ukončil gymnázium v Banskej Bystrici, v roku 18571861 študoval klasickú filológiu na univerzite vo Viedni. Pôsobil na gymnáziu v Bratislave, neskôr na gymnáziu v Budapešti. 
Publikoval články a recenzie gréckej a latinskej klasickej literatúry a jazyka v odborných maďarských časopisoch. Autor latinských gramatík, cvičebníc, čítaniek, latinsko-maďarského a nemecko-maďarského slovníka. Pre školské potreby preložil a vydal s komentármi viaceré Cicerónove reči a i. Venoval sa aj hudbe.
Anton Daxner

Anton Daxner (* 3. november 1911, Brezno† 12. august 1977, Krompachy) bol slovenský holič a divadelný ochotník.
Životopis.
Do školy chodil v Brezne-Bujakove, za holiča sa vyučil v Slovenskej Ľupči. Po príchode do Brezna roku 1931, kde si zriadil holičskú živnosť, venoval sa ochotníckej činnosti ako herec Divadelného odboru pri MO MS, po 1948 Divadelného súboru J. Chalupku Brezno. Hrával najmä v komediálnom žánri. Sporadicky sa venoval aj réžii.
Daniel Daxner

Daniel Daxner (* Slovensko) bol drevársky majster.
Životopis.
Prvý predok rodiny Daxnerovcov z Brezna. Zamestnanec Banskej komory v Banskej Bystrici, z jej služieb odišiel (1647), slúžil 65 rokov.
Igor Daxner

Igor Daxner ("de Tótzabar"; * 26. september 1893, Tisovec – † 18. apríl 1960, Bratislava) bol slovenský právnik, sudca a protifašistický bojovník zemianskeho pôvodu.
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval v Tisovci, do roku 1929 študoval na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, JUDr. Pracovník hlavného súdu v Bratislave, generálnej prokuratúry v Brne, vrchný radca Najvyššieho súdu v Brne, Bratislave a v Prahe. Počas 1. svetovej vojny sa dostal do ruského zajatia. Pridal sa k česko-slovenským legionárom, kde pôsobil ako komisár. Účastník protifašistického odboja a SNP. Počas SNP príslušník 1. česko-slovenskej armády na Slovensku, do októbra 1944 v hodnosti major vedúci politickopropagačného oddelenia jej Veliteľstva v Banskej Bystrici. Zodpovedný za vydávanie armádneho denníka "Bojovník". Po prechode SNP do hôr spravodajský dôstojník, od apríla 1945 príslušník 1. česko-slovenského armádneho zboru v ZSSR. Po oslobodení ako predseda retribučného Národného súdu viedol 19461947 proces proti exponentom Slovenského štátu. Je zodpovedný za desiatky vynesených trestov smrti a stovky odsúdených na dlhé roky v komunistických žalároch. Igor Daxner sa zastrelil služobnou zbraňou na 13. výročie popravy Jozefa Tisa.
Vladimír Daxner

Vladimír Daxner de Tótzabar (* 10. august 1888, Tisovec – † 27. marec 1971, Žilina) bol slovenský dôstojník a právnik zemianskeho pôvodu.
Životopis.
V roku 1898 absolvoval prípravnú triedu na russkom gymnázium v Kyjeve, 18991903 študoval ma rumunakom gymnáziu vBrasove, 19031907 na srbskom gymnáziu v Novom Sade, 19071913 na Právnickej fakulte v Budapešti. Cez prvú svetovú vojnu pôsobil ako dôstojník rakusko-uhorskej armáde. Roku 1915 sa dostal do ruského zajatia. Spolupracoval pri vytváraní česko-slovenských légii v Rusku. V medzivojnovom období pôsobil ako pracovník Zemského vojenského veliteľstva v Bratislave, vládny komisár, verejný a štátny notár v Rimavskej Sobote. Po okupácii južného Slovenska Maďarskými vojskami po roku 1939 pôsobil v Tisovci. Účastník SNP a moskovských rokovaní o zložení novej vlády (1945). Počas SNP pracovník veliteľstva 1. čs. armády na Slovensku v Banskej Bystrici. Pôsobil vo funkcii druhého zástupcu hlavný veliteľa a vedúceho osobného oddelenia Hlavného štábu partizánskych oddielov na Slovensku (19. september 1944). Po oslobodení dôstojník ČSĽA, pplk., neskôr št. notár v Rimavskej Sobote.
Alžbeta Daxnerová

Alžbeta Daxnerová (Inés) (rod. Del Missierová) (* 30. máj 1914, Brezno† 25. júl 1986, Brezno) bola slovenská kultúrna pracovníčka, divadelná ochotníčka a hospodárka.
Životopis.
Absolvovala kurz pre pokročilých zo slovenčiny, zemepisu, občianskej náuky a hudobnú školu v Brezne. Pracovala ako predavačka, neskôr pokladníčka a účtovníčka v rozličných podnikoch v Brezne. Členka spevokolu Svornosť, Divadelného združenia a miestneho odboru Matice slovenskej, zakladajúca členka a režisérka Divadelného súboru J. Chalupku v Brezne. Prednáškami o slovenských kultúrnych dejateľoch, večermi ľudových piesní a detských maškarných plesov sa aktívne zúčastňovala kultúrneho a spoločenského života v Brezne. Členka Živeny.
Ján Dechet

Ján Dechet (* 28. jún 1908, Radošina – † 10. jún 1968, Bratislava) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, v rokoch 19501968 štátnou mocou dosadený správca Biskupstva Banská Bystrica.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Nitre, roku 1934 absolvoval teológiu v Olomouci. V roku 1934 bol vysvätený a inkardinovaný do trnavskej apoštolskej administratúry. Ako kaplán pôsobil na viacerých miestach. V rokoch 19371939 bol prefektom kňazského seminára v Bratislave. Odtiaľ bol preložený za farára a dekana v Senohrade, Bzovíku a Ivanke pri Dunaji.
Po prevzatí moci komunistami vo februári 1948 sa stal členom Akčného výboru Slovenského národného frontu v Ivanke pri Dunaji a neskôr predsedom Diecézneho mierového výboru katolíckeho duchovenstva. V roku 1949 spoluzakladal tzv. Katolícku akciu, ktorú vtedajší biskupi tvrdo odsúdili pastierskym listom ako rozkolnícku. Keď sa po smrti biskupa Andreja Škrábika uvoľnil biskupský stolec v Banskej Bystrici, štát neuznal právoplatne zvoleného kapitulného vikára Daniela Briedoňa, donútila ho k abdikácii a 13. februára 1950 ho Slovenský úrad pre veci cirkevné vymenoval za administrátora diecézy. Diecézu spravoval z hospodárstej stránky, duchovnú stránku riadil nitriansky biskup Eduard Nécsey. Vzhľadom k tomu, že neboli dodržané predpisy kánonického práva, 18. februára 1950 Svätá Stolica Jána Decheta exkomunikovala, "„pretože sa opovážil prijať od laickej vrchnosti úrad správcu uprázdnennej banskobystrickej diecézy“". Exkomunikáciu sňal trnavský apoštolský administrátor Ambróz Lazík na základe mimoriadnych fakúlt, ktoré dostal od Svätej stolice začiatkom roka 1950. Podmienkou sňatia exkomunikácie, bolo Dechetovo odstúpenie z funkcie administrátora. To sa však nikdy neuskutočnilo.
V roku 1955 ho komunistický režim vyznamenal vysokým štátnym vyznamenaním – Radom republiky.
Ján Dechet zomrel v roku 1968 v Bratislave.
František Xaver Demeter

František Xaver Demeter (* 19. jún 1740, Banská Bystrica - † 1789, Banská Bystrica) bol pedagóg.
Životopis.
V roku 1755 vstúpil do rádu jezuitov; po ukončení filozofie v Košiciach a teológie v Trnave 1771-1773 nem. kazateľ v Bane (Rumunsko) po zrušení rádu od 1773 učiteľ v Trnave, 1781-1786 inšpektor ľud. škôl banskobystrického dištriktu, neskôr opát, kanonik a dôverník banskobystrického biskupa → F. Berchtolda. Vydal oslavnú reč a prehľad baníctva vo forme otázok a odpovedí podľa prednášok F. Seeberga a medernej učebnice baníctva K. T. Delliusa.
Valent Demeter

Valent Demeter (* 2. február 1900, Mojín – † 6. máj 1975, Rimavská Sobota) bol robotník, funkcionár KSČ.
Životopis.
Pochádzal z rodiny poľnohospodárskeho robotníka. Funkcionár miestnych, okr. a oblastných orgánov KSČ, organizátor triednych bojov, za rev. činnosť perzekvovaný a väznený. Počas príprav a priebehu SNP zabezpečoval vojen. spravodajstvo v pohraničí. V roku 19481950 tajomník Krajského výboru Csemadoku v Banskej Bystrici.
Ján Demian

Ján Demian (* 1714, Poniky – † 4. apríl 1770, Banská Štiavnica) bol slovenský evanjelický kňaz a náboženský spisovateľ.
Životopis.
Študoval v B.Bystrici, Kežmarku, Soprone, od roku1738 na univerzite vo Wittenbergu a Lipsku. Vychovávateľ v Radvani, 1745 evanjelický farár v Malých Zlievciach, 1746 v Ostrej Lúke, 1749 v B.Štiavnici. Autor príležitostnej kázne na počesť Jozefa II., v rkp zanechal dejiny evanjelický cirkvi v B. Štiavnici.
Juraj Demicher

Juraj Demicher (* 8. január 1650, Banská Bystrica) bol organár.
Životopis.
Od 1665 učeň u organára Jána Vesta v Banskej Bystrici. Od 1683 organár v Banskej Bystrici, 1684 tamojší mešťan. Autor 3 zachovaných pozitívov v rímskokatolíckom kostole v Mokrej Lúke, v Bartošovej Lehôtke a v rímskokatolíckom kostole v Liptovskej Sielnici, v 1973 v súvislosti s výstavbou vodného diela Liptovská Mara organ prenesený do kostolíka Všechsvätých v Ludrovej.
Karol Demuth

Karol Demuth (* 6. február 1937, Dolná Lehota) je slovenský fotograf.
Životopis.
R. 1955 skončil štúdium na Priemyselnej škole elektrotechnickej a spojovej v Banskej Bystrici. Fotografii sa venuje od roku 1965 a jeho hlavným zameraním sú motívy krajiny. Od 70. rokov sa zúčastňuje na prehliadkach amatérskej fotografie. Získal ceny a uznania. Od 1976 spolupracuje s vydavateľstvami kalendárov a s vydavat. Opus Bratislava. Podieľal sa tak na vydaní mnohých publikácií, pričom bol aj spoluautorom knihy Nízke Tatry (Martin 1986) a bedekru Banská Bystrica a okolie.
Gustáv Dérer

Gustáv Dérer (* 22. apríl 1845, Háj† 18. november 1924, Černovcy) bol slovenský pedagóg, evanjelický kňaz a osvetový pracovník. Pseudonym: Turčan, Jarný, Kalina, Vzdialený, Zbyhoň.
Jeho otec otec Juraj Dérer a matka Terézia rod. Grujová.
Životopis.
Základné školy navštevoval v Háji a v Kremnici, gymnázium v Banskej Bystrici. Teológiu študoval v Prešove a Baseli. Roku 1872 zložil prof. skúšku z matematiky a fyziky v Bratislave. Od roku 1869 prof. slovenského gymnázia v Martine, neskôr jeho riaditeľ, 18721873 riaditeľ nedeľnej učňovskej školy. Po zrušení gymnázia pôsobil ako katechéta, potom evanjelický farár v Černovciach. Publikoval niekoľko beletristických prác v časopise "Orol", básne a články v knihách a v kalendároch.
Michal Dérer

Michal Dérer (* 18. január 1847, Háj† 22. október 1915, Budapešť) bol slovenský hutnícky inžinier, pedagóg.
Jeho otec bol Juraj Dérer a matka Terázia rod. Grujová.
Životopis.
Študoval na Banskej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Od 1871 banský praktikant v Podbrezovej, od 1872 prednášal na katedre hutníctva Banskej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, od 1882 pôsobil v Podbrezovej, v Hronci, v Ľubietovej, neskôr v Budapešti (1898). Autor príručiek metrológie a chémie, početných článkov v odborných časopisoch. Člen banskoštiavnickej pobočky Uhorskej geologickej spoločnosti, Banskoštiavnickej lekárskej a prírodovedeckej spoločnosti a Krajinskej baníckej a hutníckej spoločnosti. Roku 1898 banský radca, 1903 hlavný banský radca.
Ján Dernschwam

Ján Dernschwam (* 23. marec 1494, Most – † 1567, Častá) bol banský odborník.
Jeho otec bol Marek Dernschwam, matka Magdalána Dernschwamová.
Životopis.
Pochádzal zo šľachtickej rodiny z Mostu v severných Čechách. Od roku 1507 študoval na univerzite vo Viedni, od roku 1509 v Lipsku na filozofickej fakulte, 1510 bakalár. Roku 1513 navštívil Taliansko a Rím. V roku 15141517 sekretár Hieronyma Balba, bratislavského prepošta. V roku 15201549 v službách Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti, zaslúžil sa o rozvoj tamojšieho mediarskeho podniku. Dernschwam ovládal tajomstvo afinácie zlata (hutnícke oddeľovanie a čistenie drahých kovov), o ktoré mala veľký záujem Viedenská komora. Od roku 1529 do 1545 žil prevažne v Banskej Bystrici v dome na rýnku, odtiaľ podnikal svoje obchodné a študijné cesty, ktoré viedli celým Uhorskom, Sedmohradskom, po Balkáne, ba až do Ázie, do Ankary. V roku 1538 kúpil v Častej na námestí statok, kde mal umiestnené vlastné zbierky. Vtedy sa tu aj oženil.
Humanistický vzdelanec, vlastník bohatej knižnice, z ktorej sa zachoval ním zhotovený katalóg (1552). Svoje knihy a rukopisy opatril vkusným exlibrisom: v erbe zdvihnutá tlapa gryfova, v klenote sa motív opakuje. Dolu má nápis "Joannes Dernschwamm de Hradiczín". V roku 15201530 zozbieral latinské nápisy v Uhorsku a Sedmohradsku, o. i. aj rímsky nápis z trenčianskej skaly. V rukopise zanechal viac spisov. Pri skúmaní dejín Slovenska i Uhorska, najmä dejín baníctva v Banskej Bystrici a mincovníctva v Kremnici, je osobitne cenný jeho memoriál "Beschreibung des Mitteren Hauses..." (1563). V roku 1553 sa na vlastné náklady pripojil k cisárskemu vyslanectvu, ktoré viedol Anton Vrančič, do Carihradu na dvor sultána Sulejmana I. V roku 1556 sa vrátil na Slovensko s bohatým materiálom. Priniesol so sebou grécke, latinske a arabské rukopisy, vykopávky, mince, sošky, koberce, koreniny, zbrane, rôzne semená a rastliny. Bol to Dernschwam, ktorý podľa tradície udomácnil u nás orgován. Podľa historika Dr. Ovídia Fausta, všetky zbierky umiestnil do svojej kúrie v Častej, ktorú ( O.Faust ) stotožnil s existujúcou kúriou Keliovcov na námestí obce.
V Častej žil do svojej smrti, pochovaný bol v miestnom kostole, kde bol jeho náhrobok zachovaný do roku 1939. Jeho telesné pozostatky sú pravdepodobne uložené v neprístupnej krypte v presbytériu kostola. Písomné dielo, ktoré po sebe zachoval, je cenným pramenným príspevkom nielen pre epigrafiku a zemepis, národopis, ale aj pre dejiny Slovenska.
Dielo.
Vybrané zachovalé Dernschwamove práce:
Jeho knižnica, zbierka prvotlačí a rukopisov, bola po Sambucovej, hodnotená ako druhá najvýznamnejšia v období humanizmu na Slovensku. Katalóg knižnice vyhotovil sám Dernschwam v roku 1552 a dodnes sa nachádza s celou knižnicou vo viedenskej Nationalbibiothek (sign. Cod. 12652) pod číslom 6742 až 7739.
Samuel Dianiška

Samuel Dianiška (* 26. august 1934, Banská Bystrica-Radvaň) je slovenský výskumný pracovník.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, v roku 1953-1958 absolvoval štúdium na SVŠT v Bratislave, 1982 CSc. 
Pôsobil v Leteckých opravovniach a v Tesle Banská Bystrica, od 1976 pracuje vo Výskumnom ústave spojov v Banskej Bystrici. Realizoval pilotné projekty káblovej televízie a progresívne systémy telekomunikačnej techniky. Je autorom odborných publikácií a autorom a spoluautorom 4 patentov. Odborne publikuje a prednáša.
Alexander Dianiška

Alexander Dianiška (* 21. marec 1867, Banská Bystrica – † 9. november 1923, Wilkes Barre, Pensylvánia, USA) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ a prekladateľ.
Životopis.
Ľudovú a strednú školu navštevoval v Banskej Bystrici (maturoval roku 1885). Teológiu študoval v Ostrihome a v Banskej Bystrici (za kňaza vysvätený 5. júla 1889). Autor článkov a náboženských úvah v slovenských periodikách v USA. Do slovenčiny preložil Goffinovo dielo "Postila", vyšlo aj na Slovensku.
Mária Dianišková

Mária Dianišková (* 10. február 1912, Tisovec – † 11. september 1995, Tisovec) bola sociálna pracovníčka.
Životopis.
Najstaršia zo siedmich detí v železničiarskej rodine. Po ukončení základnej a meštianskej školy žiačka tzv. rodinnej školy Brezne. Počas SNP zdravotná sestra v tisovskej poľnej nemocnici. Jedna z opatrovateliek spisovateľky Terézie Vansovej.
Vojtech Didi

Vojtech Didi (* 4. december 1940, Trenčín) je slovenský hudobný skladateľ a dirigent.
Životopis.
Vojtech Didi patrí k významným slovenským skladateľským osobnostiam. Narodil sa 4. decembra 1940 v Trenčíne, kde prežil aj mladosť a kde študoval  hru na akordeóne a klavíri. Väčšiu časť života prežil na Kysuciach.  Miestna príroda a ľudová kultúra ovplyvnili jeho neskoršiu tvorbu. Je profesorom kompozície na Akadémii umení v Banskej Bystrici. Jeho skladby poznajú a boli uvádzané v mnohých štátoch: Česko, Rakúsko, Maďarsko, Poľsko, Bulharsko, Slovinsko, Chorvátsko, Francúzsko, Švajčiarsko, Rusko, Čína, Litva, Španielsko a Taliansko.
Dielo.
Ťažisko práce Vojtecha Didiho spočíva v jeho skladateľskej tvorbe. Zložil dve opery: „"Matka Niobé" (hudobno-dramatický príbeh z antiky)“ a „"Na brehu priezračnej rieky" (hudobno-dramatická balada na motívy rovnomennej novely Rudolfa Jašíka)“ ; koncertnú omšu pre soprán, miešaný  zbor, organ a orchester "Missa Novisoliensis";  dielo "Kvintensencia" pre veľký symfonický orchester; "Zeme dar", kantátu pre detský hlas, barytón a symfonický orchester; "Hommage á Banská Bystrica", slávnostnú skladbu pre veľký orchester a mnoho ďalších. Z jeho skladieb bolo vydaných 17 CD, 9 DVD a 1 USB nosič. Skomponoval 68 skladieb.
Na požiadanie skomponoval povinnú skladbu „"Canzonetta"“ pre medzinárodnú súťaž cimbalistov „Eurotalent 2000“ v Banskej Bystrici a skladbu pre akordeón „"Concertino"“ pre Medzinárodnú akordeónovú súťaž v Poprade v roku 2003. Skladba „"Inspirazione"“ odznela v hlavnom galaprograme na ISCM World Music Days v Ljubljane (Slovinsko) v roku 2003. 
Skladba "„Fare musica per contrabasso et pianoforte“" vznikla na objednávku medzinárodnej kontrabasovej súťaže Karla Ditters von Dittersdorfa ako povinná kompozícia pre rok 2013. Skladbu venoval koncertnému majstrovi Jánovi Krigovskému. Pri jej komponovaní mu ožila  spomienka na jeho starého otca Václava (Vinca), ktorý bol ľudový muzikant a celý život hral na kontrabas.
"Skladba „Musica rurale“ composizone per piano et archi v"znikla pre The European festival of Music academiens vo Varšave v roku 2013. Podmienkou bolo využitie národných folklórnych prvkov. V skladbe autor uplatňoval konštantné modálne terény. Pôdorysom skladby sú tri slovenské ľudové piesne. Skladba získala 2. cenu.
Skladba "Zrodenie" pre soprán a orchester vznikla v roku 2013 na podnet prof. Márie Tomanovej. Inšpiračným zdrojom bola zbierka básní "Oblúky a priamky" od Kataríny Starekovej, konkrétne tri básne "Lúka" , "Píšťalka" a "Zrodenie", kde skladateľ umelecky umocňuje ich myšlienky a dotvára ich.
Skladba "Canzone eterna" per soprano, recitazone, coro, misto e orchestra vznikla v roku 2014 na podnet doc. Paľa Tužinského v rámci projektu "Clemens". Inšpiračným zdrojom bola mariánska antifóna z 11. storočia "Salve Regina", báseň od Kataríny Starekovej "V žene nebo ukryté je" a modlitba "Ave Maria".
Michal Dietrich

Michal Dietrich (Ditrich) (* Slovensko) bol baník, vodca baníckeho povstania.
Životopis.
Jeden z vodcov baníckeho povstania v Banskej Bystrici (15251526), väznený v Meziříčí.
Miloslav Dillinger

Miloslav Dillinger (* 16. december 1902, Čáslav – † 27. september 1976, Bratislava) bol vysokoškolský pedagóg a chemik.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Čáslavi, roku 19221928 na Prírodovedeckej fak. KU v Prahe. Roku 1929 RNDr., 1947 mimoriadny, 1966 univerzitný profesor. Pôsobil ako profesor gymnázií, v roku 19301945 v Banskej Bystrici. V roku 19471950 prof. Pedagogickej, 19501974 Prírodovedeckej fak. UK v Bratislave, 19501952 dekan Prírodoveckej fak. UK. Počas štúdií sa venoval možnostiam využitia polarografie v chemickej analýze, neskôr aj problémom jadrovej chémie. Autor a spoluautor monografických prác, štúdií v domácich i zahraničných odborných časopisoch, vysokoškolských a stredoškolských učebníc, ktoré i prekladal z češtiny a ruštiny. Účastník protifašistického odboja a SNP, pracovník redakcie časopisu Bojovník. Populizátor prírodných vied, člen redakčných rád časopisov.
Karol Dillnberger

Karol Dillnberger (* 13. december 1800, Banská Bystrica† 31. júl 1879) bol pedagóg.
Životopis.
V rokoch 1824 až 1858 pôsobil ako rektor evanjelického gymnázia v Banskej Bystrici.
Emil Pavol Dilnberger

Emil Pavol Dilnberger (* 28. december 1832, Banská Bystrica - † 31. marec 1882, Banská Bystrica) bol lekár.
Životopis.
Narodil sa v rodine Karola Dilnbergera a jeho manželky Zuzany rodenej Kochovej. Študoval na gymnáziu v B. Bystrici a B. Štiavnici, medicínu na univerzite vo Viedni, 1858 MUDr. Nemocničný a vojenský lekár vo Viedni, 1861 mestský, 1868 hlavný župný, 1872 súdny lekár v B. Bystrici. Autor príručiek z terapie a farmakológie preložených i do maďarčiny. Svetský funkcionár evanjelickej cirkvi, predseda správy banskobystrickej sporiteľne.
Ferdinand Divald

Ferdinand Divald (* 19. október 1787, Štiavnické Bane – † 1845, Uhorsko, Rakúske cisárstvo) bol slovenský lesný inžinier.
Životopis.
Jeho otec bol Ján Jakub Divald a matka Terézia. Okolo roku 1810 študoval na Lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Od roku 1837 pôsobil v Banskej Bystrici ako lesmajster kráľovskej komory, nástupca Jozefa Dekreta Matejovie. Odborné články a štúdie o lesnom hospodárstve, o výskyte rôznych druhov drevín a o lesných porastoch uverejnil v zborníku uhorských lekárov a prírodovedcov.
Antislovakizmus

Antislovakizmus je neologizmus vyskytujúci sa v nacionalisticky orientovanej slovenskej tlači, ktorý označuje nepriateľstvo alebo predpojatosť voči Slovákom ako národu a/alebo voči Slovensku ako krajine a štátu.
V Slovenskom národnom korpuse sa vyskytuje v interview so spisovateľom Ladislavom Ťažkým v knihe básnika Pavla Janíka "Rozhovory". Ekonóm a bývalý politik Ladislav Lysák (HZDS-RSS) v článku v časopise "Kultúra" voči odporu k odkazu Slovenskej republiky rokov 19391945 uviedol: "„...nenávistný antislovakizmus po druhej svetovej vojne surovo likvidoval dosiahnuté výsledky aj mnohých tvorcov týchto medzinárodne uznávaných výsledkov.“"
Vo svojom prejave pri oslavách 320. výročia narodenia Juraja Jánošíka tento výraz použil vtedajší predseda vlády Slovenskej republiky Robert Fico (SMER-SD):
Milan Dlhý

Milan Dlhý (* 24. júl 1891, Bánovce nad Bebravou – † 16. november 1961, Bratislava) bol slovenský dramatik a rímskokatolícky kňaz.
Životopis.
Po skončení teol. štúdií roku 1915 vysvätený za kňaza. Pôsobil v Čiernom Balogu, Hornej Lehote a na iných miestach Slovenska. Národnouvedomelý kat. kňaz, neskôr stúpenec čes.-slov. spolupráce. Spriatelil sa s → J.G. Tajovským, s ktorým udržiaval korešpondenčný styk. Neúspešne sa pokúšal o dramatickú tvorbu s hist. témami z čias začiatkov kresťanstva. Hry nedosiahli nijaký úspech. Napísal aj informačnú brožúru o → S. Chalupkovi.
Jozef Dlugopolský

Jozef Dlugopolský (* 11. august 1890, Turčiansky Peter – † 14. máj 1956, Kláštor pod Znievom) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, publicista a ľudovýchovný pracovník.
Životopis.
Teológiu študoval v Banskej Bystrici, roku 1913 vysvätený za kňaza. Rokuk. kaplán v Čiernom Balogu a i., neskôr profesor na dievčenskom gymnáziu a Št. učiteľskom ústave v Banskej Bystrici. Autor článko nábožensko-filozofického, pedagogického a osvetovo-výchovného zamerania. V časopise kultúra sformuloval požiadavku na vytvorenie slov. hudobného časopisu a nastolil otázku slovenskej hudobnej bibliografie.
Svetozár Dluholucký

Svetozár Dluholucký (* 9. november 1940, Martin) je lekár-pediater. Pseudonym: Svetozár Traveň, Jánoš Banoš
Životopis.
V roku 1958-1964 absolvoval štúdium na Lekárskej fakulte UK v Bratislave, 1967 ukončil I. st. a 1970 II. st. atestácie z odboru pediatrie, 1990 CSc., doc. 1997 prof. Absolvoval pracovné pobyty v Nemecku (1991, 1993). Pôsobil na Lekárskej fakulte. Bol dekanom Fakulty zdravotníctva Slovenskej zdravotníckej univerzity v Bratislave so sídlom v Banskej Bystrici. 
UK v Martine (1964-1966) a na Lekárskej fakulte UK v Bratislave (1967-1968). Od roku 1991 pracuje na Detskej klinike IVZ v Banskej Bystrici a od roku 1993 na Fakulte ošetrovateľstva a sociálnej práce Trnavskej univerzity. Pôsobil ako krajský odborník Stredoslovenského kraja pre pediatriu Ministerstva zdravotníctva SSR (1974-1990). Jeho nástup znamenal mimoriadne dynamický rozvoj zdravotníckej starostlivosti o dieťa v kraji. Sledovaním moderných trendov odboru, originálnymi riešeniami klinických, organizačných i technologických problémov pozdvihol detské oddelenie vtedajšieho KÚNZ, dnes detskú kliniku, na špičkovú úroveň. Od roku 1998 je členom komisie pre eradikáciu poliomyelitíty Ministerstva zdravotníctva SR. Je funkcionárom a členom odborných spoločností doma i v zahraničí. Ako spoluautor prispel do zahraničnej publikácie, je spoluautorom odborných publikácií, učebníc a vysokoškolských skrípt, je autorom 2 priemyselných vzorov a 10 realizovaných zlepšovacích návrhov. Ako autor a spoluautor publikoval odborné štúdie v slovenských a zahraničných odborných časopisoch, odprednášal vyše 200 prednášok. Je autorom 18-dielneho televízneho seriálu Matka a dieťa (STV, 1994) a autorom fejtónov (pod pseudonymom) uverejňovaných v regionálnom denníku Smer.
Mikuláš Doboš

Mikuláš Doboš (* 23. marec 1949, Košice) je operný spevák (bas).
Životopis.
V roku 1974 absolvoval štúdium spevu na JAMU v Brne. V sezóne 1974-1975 sólista-elév opery SND v Bratislave, od roku 1975 sólista opery DJGT v Banskej Bystrici, kde za prvých 9 sezón svojho umeleckého pôsobenia vytvoril okolo 50 rozmanitých postáv v operách i operetách. Venuje sa i koncertnej činnosti, najmä interpretácií staršej i súčasnej piesňovej tvorby slovenských skladateľov.
Dobretak

J Dobretak (* Slovensko) bol kamenár.
Životopis.
Kamenársky majster činný v Banskej Bystrici (1660), pripisuje sa mu prestavba neskororenesančného portálu na dome č. 16 na Námestí (tzv. Benického dom), spoločne s → Cl. Püsttnerom.