burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Zlatníctvo (remeslo)

Zlatníctvo je umelecké remeslo spracúvajúce drahé kovy, najmä zlato a striebro legované meďou, od konca 19. storočia aj platina, a to rôznymi technikami (tepanie, liatie, cizelovanie, granulácia, filigrán, email), často v kombinácii s drahokamami alebo inými materiálmi.
Zaoberajú sa ním zlatníci, strieborníci, šperkári aj zlatotepci.
Zlatníctvo na Slovensku.
Zlatníctvo malo v hornom Uhorsku hlbokú tradíciu, zaistenú mimoriadnym výskytom ložísk vzácnych rúd. Striebro, zlato a meď sa od raného stredoveku až do 17. storočia ťažili v oblasti Spiša, Gemera a stredoslovenských banských miest. Činnosť prvých zlatníkov sa dá predpokladať vo stredovekých kláštorných dielňach a na dvoroch zemepánov. Vznik a rozvoj miest od 13. storočia viedol k zakladaniu profesijných združení – cechov. Zlatníci v nich spočiatku pôsobili po boku majstrov príbuzných umeleckých odvetví, maliarov, vyšívačov a sklárov. Vlastné cechy začali organizovať počiatkom 16. storočia.
Zlatníctvo na Slovensku má výnimočnú a bohatú minulosť. Patrilo medzi významné umelecké remeslá. Zlatníci ("aurarius, aurifex, faber auri, aurifusor, goldschmied, aranymüves, ötvös") vyrábali devocionálie (bohoslužobné kalichy, monštrancie, cibóriá, relikviáre, kríže), úžitkové a ozdobné predmety (reťaze, gombíky, šperky, medailóny) zo zlata a striebra. Surovinu im dodával zvyčajne objednávateľ. Pri svojej práci využívali zlatníci plastickú aj výzdobu s použitím drahokamov, polodrahokamov, emailu a filigránu. Vznik a rozvoj hlavných zlatníckych centier na Slovensku podmienili hospodárske, politické, kultúrne aj spoločenské pomery a potreby.
Centrá.
Prvé centrum bolo v západnej časti súčasného Slovenska v Bratislave, kde v blízkosti politického a kultúrneho centra rakúsko-uhorskej monarchie Viedne, vznikol zlatnícky cech.
Druhá významná oblasť sa koncentrovala do oblasti stredoslovenských banských miest. Centrami boli mestá Banská Bystrica, Banská Štiavnica a Kremnica. Bohaté náleziská drahých kovov aj staré kultúrne tradície tu vytvorili prirodzené predpoklady pre vznik a rozkvet zlatníctva. Prírodné zdroje zlata a striebra, ako aj náročné požiadavky bohatých waldbürgerov, podnecovali zlatnícku tvorbu na vysokej umeleckej úrovni.
Centrami východoslovenského zlatníctva bola oblasť Spiša a mestá Levoča a Košice. Výhodná zemepisná poloha zaručovala týmto mestám relatívne nerušený hospodársky a kultúrny rozvoj aj v období vojnových nepokojov. V týchto centrách vznikli aj najstaršie zlatnícke cechy na Slovensku, ku ktorým patrili košický cech s artikulmi z roku 1476 a bratislavský cech z roku 1571.
Puncovanie.
Cechová prax mala zaužívané dvojité puncovanie výrobkov: overovacia značka mestského cechu (obyčajne mestský erb) a vlastný majstrovský punc (monogram mena a priezviska alebo piktogram). Obomi značkami bola deklarovaná kvalita použitého materiálu a zodpovedný zlatník. Popredné pozície zaujímali zlatníci z Košíc, Banskej Bystrice a Bratislavy. Stabilnú kvalitu produkcie si dlhodobo udržiavala aj Levoča, Nitra a Banská Štiavnica. Punce a ich užívatelia boli evidované v puncových tabuľkách.
Zliatina

Zliatina je stuhnutá zmes dvoch alebo viacerých kovov, alebo kovov s nekovmi. Aj takzvané technicky čisté kovy sú zliatiny s minimálnym podielom prídavných prvkov. Ich odstraňovanie je veľmi drahé, preto sa veľmi čisté kovy používajú iba v ojedinelých prípadoch. 
Rozdelenie zliatin.
Podľa druhu kryštálov v zliatine sa delia na:
Podľa počtu zložiek sa zliatiny rozdeľujú na:
Sprievodné prvky.
Podľa charakteru sa sprievodné prvky nazývajú nečistotami, ak zhoršujú vlastnosti základného prvku, alebo legovacími prísadami, ktoré k sa k základnému kovu pridávajú úmyselne.
Typy zliatin.
Mechanické zmesi.
Mechanické zmesi sú zliatiny, v ktorých sú kovy v tekutom stave v sebe rozpustné, ale pri tuhnutí dochádza k oddelenej kryštalizácii. Zliatina je potom zložená zo zmesi rôznych kryštálov, je teda nehomogénna.
":Príklad: Perlit v oceli je zmes feritu a cementitu."
Chemické zlúčeniny.
Chemické zlúčeniny sú zliatiny v ktorých prvky vytvárajú chemickú zlúčeninu zapísateľnú chemickým vzorcom.
":Príklad: Cementit v oceli je chemická zlúčenina Fe3C."
Tuhé roztoky.
Tuhé roztoky sú zliatiny, v ktorých je jedna zložka rozpustená v druhej, t. j. atómy jednej zložky (rozpúšťanej) nahrádzajú atómy v kryštalovej mriežke druhej zložky (rozpúšťadle). 
":Príklad: Austenit v oceli je tuhý roztok uhlíka v železe."
V jednej zliatine môžu byť zastúpené všetky 3 typy súčasne. napríklad uvedený perlit je "mechanická zmes" "chemickej zlúčeniny" a "tuhého roztoku".
Vlastnosti zliatin.
Výsledné vlastnosti zliatin nie sú len kombináciou, alebo priemerom hodnôt jednotlivých zložiek. Vhodným výberom zložiek zliatin sa dosahujú ich požadované vlastnosti. 
Lejateľnosť zliatin.
Lejateľnosť zliatin je spravidla lepšia ako lejateľnosť jej čistých zložiek, lebo teplota tavenia zliatin je nižšia ako teplota taviaceho kovu.
Elektrická vodivosť.
Elektrická vodivosť zliatin je menšia ako vodivosť jej čistých zložiek.
Farba zliatin.
Farba výslednej zliatiny môže byť iná ako by sme očakávali podľa farby jej zložiek. Žltý bronz je zliatina červenej medi a bieleho cínu.
Výroba zliatin.
Zliatiny je možné vyrábať:
Častejší je prvý spôsob výroby.
Aker

Aker môže byť:
Zlo

Zlo (z praslov. koreňa "*zъlъ" od ie. koreňa *ǵʰulo- s významom "„krivý, pokrivený, odchyľujúci sa od správnej cesty“") je všetko škodlivé, ošklivé a záporné v živote, všetko, čo protirečí blahu, čo ho narúša alebo ničí, protiklad dobra, podľa chápania ktorého sa riadi aj chápanie zla. Zlo je to, čo škodí – najmä to, čo škodí druhým alebo druhému (vrátane mimoľudského). Na strane zla je viac automatizmu, ako na strane dobra, pretože zlo sa bude odohrávať aj vtedy, keď ruky zložíme do lona a nič nebudeme robiť. Zlo nepotrebuje našu pomoc, stačí si úplne samo. Preto robiť zlo je úplne zbytočná činnosť, doslova ničotná.
Fyzické zlo

Fyzické zlo (G. W. Leibniz) vyplýva z metafyzického zla. Fyzické zlo je podmienené viazanosťou duše na telo. Zlo je nedostatok - privácia. V spoločenskom súžití môže zlo slúžiť ako prostriedok výchovy, a najmä fyzické zlo (telesný trest) je tu preto, aby často plodilo väčšie dobro.
Metafyzické zlo

Metafyzické zlo (G. W. Leibniz) je obmedzenosť vecí a ich možnosť trpieť, ktorá je neoddeliteľne spojená s konečnými entitami. Metafyzické zlo je preto nevyhnutným spôsobom spojené s existenciou sveta.
Z metafyzického zla vyplýva ako dôsledok fyzické zlo.
Morálne zlo

Morálne zlo (G. W.Leibniz) je zlo, ktorého existenciu pripúšťa/dovoľuje Boh, pretože bez neho by nemohla existovať cnosť.
Zloba

Zloba je súhrn zlých vlastností (nepriateľstva, nenávisti, závisti, nežičlivosti a pod.)
Pravý zlomok

Pravý zlomok je (v doxografii) fragment autentického diela filozofa. U antických filozofov sa označuje písmenom B.
Zloženie

Zloženie je spôsob, akým sa niečo z niečoho skladá, skladba, stavba, konštitúcia, zostava.
Zloženina

Zloženina je niečo zložené, napríklad zložené slovo.
Zložitosť

Zložitosť je komplikovanosť, spletitosť, mnohotvárnosť ; vlastnosť systému zahrňujúceho viaceré navzájom spoločne fungujúce systémy. Tieto systémy sú spravidla usporiadané vertikálne a hierarchicky, pričom hierarchicky najvyšší systém je riadiacou zložkou celého zložitého systému. Uvažuje sa aj o zložitosti funkcií, zložitosti algoritmov a i., pričom sa kladie dôraz na jej matematický opis (najmä v teórii zložitosti).
Zložitosť funkcie

Zložitosť funkcie je zložitosť najlepšieho algoritmu (zložitosť algoritmu) z množiny všetkých algoritmov, ktoré túto funkciu vypočítajú.
Zlúčenie

Zlúčenie alebo zlučovanie môže byť:
Zlúčenie je v ekonómii spojenie podnikov tak, že jeden (resp. viacero) z nich zanikne a jeden preberie jeho (resp. ich) celé imanie, synonymum: akvizícia, pozri zlúčenie (podniky)
Zlučiteľnosť

Zlučiteľnosť je vlastnosť toho, čo sa dá zlúčiť, spojiť dovedna, v jeden celok. Zlučiteľnosť je napr. jedna z vlastností, ktoré musí spĺňať správna axiomatika: zlučiteľnosť zabezpečuje, že uznané axiómy si medzi sebou neodporujú.
Zmena (premena)

Zmena je prestávanie entity byť totožnou so samou sebou sprevádzané nadobúdaním iných vzťahov k ostatným entitám. Zmena je najvšeobecnejšia forma bytia entít; zmenou je každý pohyb a pôsobenie, prechod z jedného stavu do druhého, každé premiestňovanie telies, vnútorné premeny foriem pohybu, vývojové procesy, vznik nových javov, kvantitatívne zväčšovanie a zmenšovanie charakteristík telies, ako aj ich kvalitatívne transformácie, zmenám podliehajú aj zákony pohybu.
Zmluva

Zmluva (do roku 1953: "smluva") alebo kontrakt je zložený právny úkon, na vznik ktorého treba spravidla aspoň dva prejavy vôle, resp. právne úkony, aspoň dvoch subjektov („zmluvných strán“), a ktorý zakladá určitý (konkrétny) právny vzťah medzi týmito subjektmi. 
V širšom zmysle je zmluva jednoducho to, čo sa medzi účastníkmi dohodlo a/alebo samotné dohodnutie sa (teda „dohoda“ [v širšom zmysle]). 
Pojem zmluva a jeho významy.
V právnych textoch pojem zmluva vystupuje najčastejšie v troch rôznych významoch:
Úplné a čiastočné synonymá.
Pojem kontrakt je s pojmom zmluva úplne identický, ale používa sa v slovenčine spravidla len v niektorých súvislostiach (spravidla na burze alebo pre väčšie medzinárodné obchodné zmluvy). Treba však upozorniť, že podľa rímskeho práva je kontrakt (len) obligačná zmluva, ktorá bola žalovateľná podľa starého občianskeho práva (ius civile).
Okrem pojmu zmluva sa v právnickej literatúre, v právnych aktoch a napokon aj v právnej praxi možno stretnúť s pojmami dohoda, dohovor (cudzím slovom konvencia) či pakt. Tieto možno v určitom zmysle (a to ak spĺňajú základné charakteristiky zmluvy) chápať ako synonymá pojmu „zmluva“. Slovo pakt väčšinou označuje medzinárodnú zmluvu a v staršom rímskom práve išlo o (len) obligačnú zmluvu, ktorá nebola urobená v určitej právom predpísanej forme (pozri pactum).
Vznik zmluvy.
Zmluva sa spravidla realizuje tak, že jedna strana (ponúkajúca alebo oferent) urobí ponuku (ofertu), a ten, komu je ponuka určená, ju prijme (akceptuje). 
Zo zmluvy spravidla vznikajú stranám práva a povinnosti (napr. z dodávkovej zmluvy má dodávateľ povinnosť dodať výrobky a odberateľ má povinnosť výrobky prevziať a zaplatiť ich cenu). 
Hlavné typy zmlúv.
Delenie 1:
Delenie 2:
Delenie 3:
Delenie 4:
Delenie 5:
Delenie 6:
Delenie 7:
Delenie 8:
Delenie 9:
Darovacia zmluva

Darovacia zmluva je zmluva, ktorou darca niečo bezplatne prenecháva alebo sľubuje obdarovanému a ten dar alebo sľub prijíma. Darovacia zmluva je upravená v Občianskom zákonníku v § 628 až § 630. 
Všeobecná charakteristika.
Darovacia zmluva je dvojstranný právny vzťah, ktorý vzniká súhlasným prejavom vôle zmluvných strán, t. j. darcu a obdarovaného. Darovacou zmluvou darca niečo bezplatne prenecháva alebo sľubuje obdarovanému a obdarovaný ten dar alebo sľub prijíma. Zo zákona je neplatná darovacia zmluva, podľa ktorej sa má plniť až po darcovej smrti.
Darcom môže byť len vlastník daru. V prípade, že je dar v spoluvlastníctve, musia s darovaním súhlasiť všetci spoluvlastníci.
Základné pojmové znaky darovacej zmluvy.
Bezplatnosť znamená, že obdarovaný sa nezaväzuje poskytnúť nijakú protihodnotu daru vyjadriteľnú v peniazoch. Z dobrovoľnosti vyplýva, že dar sa poskytuje bez právnej povinnosti poskytnúť ho.
Predmet darovania.
Predmetom darovania môže byť všetko, čo môže byť predmetom občianskoprávnych vzťahov, teda veci hnuteľné i nehnuteľné, peniaze, byty, nebytové priestory a, pokiaľ to ich povaha pripúšťa, i práva alebo iné majetkové hodnoty. 
To však nevylučuje nejakú protislužbu obdarovaného v prospech darcu, ktorá nemá majetkovú hodnotu. Darovanie možno viazať i na splnenie podmienky, ktorá však nesmie byť v rozpore so základnými znakmi darovania. V prípade daru pre organizácie tretieho sektora si niektorí darcovia zvyknú vymedziť konkrétny účel, na ktorý sa dar (najmä peniaze) môže použiť. V dôsledku bezodplatnosti nezodpovedá darca za vady daru podľa všeobecných ustanovení o zodpovednosti za vady. Je však povinný obdarovaného upozorniť na vady, ktoré sú mu známe. Ak má darovaná vec vady, na ktoré darca neupozornil (t. j. aj vtedy, keď o nich nevedel), je obdarovaný oprávnený vec vrátiť. Jednostranným prejavom vôle obdarovaného vec vrátiť darcovi pre vady veci právny vzťah z darovania zaniká. Ak darca neupozornil obdarovaného na vady darovanej veci, o ktorých vedel, zodpovedá obdarovanému za vzniknutú škodu v dôsledku týchto vád.
Forma darovacej zmluvy.
Darovacia zmluva musí byť písomná, ak je predmetom daru nehnuteľnosť, a pri hnuteľnej veci, ak nedôjde k odovzdaniu a prevzatiu veci pri darovaní.
Darovacia zmluva by mala obsahovať tieto náležitosti: zmluvné strany (t. j. darca a obdarovaný), predmet zmluvy, vyplatenie alebo odovzdanie daru, aktuálny dátum a podpisy darcu i obdarovaného.
Darovacia zmluva môže obsahovať podmienky, po ktorých porušení musí obdarovaný dar vrátiť.
Vrátenie daru.
Podľa Občianskeho zákonníka sa darca môže domáhať vrátenia daru, ak sa obdarovaný správa k nemu alebo členom jeho rodiny tak, že tým hrubo porušuje dobré mravy. V prípade darovania organizáciám tretieho sektora prichádza do úvahy najmä porušenie dobrých mravov. Niekedy si darcovia vymedzia akého druhu správania sa musí obdarovaný zdržať (napr. ohovárania a pod.).
Spoločenská zmluva

Spoločenská zmluva môže byť:
Zmysel

Zmysel môže byť:
Alegorický zmysel

Alegorický zmysel je vrstva zmyslu vyčlenená pri výklade, ktorá sa vrství nad
morálnym zmyslom a nad ktorou vyrastá anagogický zmysel.
Anagogický zmysel

Anagogický zmysel je najvyššia vrstva zmyslu vyčlenená pri výklade a vrstviaca sa nad alegorickým zmyslom. Anagogický zmysel textu Biblie je abstraktným zmyslom večného života a nebeského štátu.
Zmysel dejín

Zmysel dejín je to, k čomu dejiny smerujú; napr. podľa Hegela je zmyslom dejín absolútne vedenie o absolútne.
Eidetický zmysel

Eidetický zmysel je zmysel, ktorý má znak v rámci nejakého systému znakov vtedy, keď je známy význam znaku alebo designát znaku. Ak znaky nemajú eidetický zmysel, neznamená to, že nemajú vôbec žiadny zmysel, môžu mať totiž operatívny zmysel.
Zmysel filozofie

Zmysel filozofie je formulovať správne otázky, a nie nachádzať správne odpovede.
Historický zmysel

Historický zmysel je zmysel, ktorý bol vyčlenený v priebehu výkladu Biblie. Prvá vrstva zmyslu, nad ktorou vyrastá morálny zmysel.
Morálny zmysel

Morálny zmysel je vrstva zmyslu vyčlenená pri výklad Biblie a navrstvená nad
zmyslom historickým. Nad morálnym zmyslom vyrastá alegorický zmysel.
Operatívny zmysel

Operatívny zmysel je zmysel, ktorý má istý znak v nejakom systéme znakov vtedy, keď sú známe
syntaktické pravidlá pre jeho používanie a keď je známe, aké transformačné pravidlá platia pre tieto znaky. Existencia operatívneho zmyslu znaku je predpokladom toho, aby bolo možné vykonávať formálne transformácie so znakom. Nie je však nevyhnutné, aby bol známy vzťah medzi znakom a jeho eidetickým zmyslom. Dôležité je však vedieť, že znalosť prípustných operácií so znakmi nie je totožná so znalosťou prípustných operácií s vecami, ktoré sú týmito znakmi označované.
Telesný zmysel

Telesný zmysel je schopnosť uvedomiť si predmet alebo jav, ktorý pôsobí na zmyslový orgán. Telesné zmysly umožňujú zmyslové poznanie. Základnými zmyslami (podľa Aristotela) sú: zrak, sluch, chuť, čuch, hmat.
Ľudia majú aj zmysel pre tlak, termorecepciu, propriorecepciu, nocicepciu, zmysel pre rovnováhu, zmysel pre čas a iné.
Zmysel výrazu

Zmysel výrazu je podľa G. Fregeho spôsob danosti významu výrazu; to, čím sa výrazy s rovnakým významom, napr. výraz "Dennica" a výraz "Večernica" (planéta Venuša) od seba líšia: výrazy
"Dennica" a "Večernica" majú rovnaký význam, ale rôzny zmysel. Zmysel výrazu je výrazom vyjadrovaný, zatiaľ čo význam výrazu je výrazom označovaný.
Zmysel života

Zmysel života nie je cieľ, ktorý ľudia vytyčujú svojmu životu. Tento pojem sa dá vymedziť na základe zodpovedania dvoch otázok: Kto som? a Kam spejem?. Otázka po zmysle života sa objavuje po prvýkrát až v 19. storočí vo filozofii Nietzscheho a Diltheya.
Podľa pápeža Gregora V. zmysel života spočíva v tom, koľko šťastia a koľko lásky človek rozdal.
Zmyselnosť

Zmyselnosť je sexuálna vznetlivosť, erotická žiadostivosť.
Zmyslovosť

Zmyslovosť je jedna zo schopností v oblasti poznania prijímať pocity ako funkcie zmyslov, prostredníctvom ktorých dochádza ku kontaktu s telesným a telesne vnímateľným svetom. Zachytáva jednotlivé a konkrétne a je pritom bytostne receptívna, nie však celkom pasívna, ale aktívna podľa povahy vnemu.
Zmyslovosť je podľa Immanuela Kanta jeden z dvoch zdrojov ľudského poznania (vedľa umu) tvorený
empirickými alebo zmyslovými vnemami, zložka vedomia, jeden zo základných momentov poznávania, ktorý spočíva vo vnímaní, v zmyslovej skúsenosti. Zmyslovosť je receptivita našej poznávacej schopnosti.
Látka poskytovaná zmyslovosťou je usporiadavaná vďaka čistým intuíciám alebo formám a priori, čiže vďaká času a priestoru.
Zmysluplnosť

Zmysluplnosť je naplnenosť zmyslom ako poľudšťujúcou prítomnosťou sveta v ľudskom vedomí alebo v bytí človeka, matie zmyslu, spiritualizovanosť. Opak zmysluplnosti je zmysluprázdnosť.
V synkriticizme je zmysluplnosť maximum kultúrneho bytia alebo kultúrnosti. Čokoľvek, čo v stave zmysluplnosti alebo kultúrnosti človek vykoná, má zmysel. Človek je v stave zmysluplnosti neustále v cieli. Medzi akýmkoľvek stavom zmysluplného života človeka a cieľom niet nijakej medzery. Zmysel v tomto kontexte znamená byť kdekoľvek alebo kedykoľvek doma.
Značka

Značka môže byť:
Fyzikálna značka

Fyzikálna značka je značka priradená fyzikálnej veličine.
Znak

Znak môže byť:
Definičný znak

Definičný znak je znak = čítame: sa definične rovná.
Jazykový znak

Jazykový znak alebo znak je jednotka formálnej štruktúry jazyka
(morféma, slovo, spojenie slov, veta) majúca pomenúvaciu (nominatívnu, denominatívnu, referenčnú), významovú (signifikatívnu) a často aj dorozumievaciu (komunikatívnu) funkciu; jazykový znak čosi nazýva, pomenúva - teda je korelátom výseku skutočnosti, a čosi manifestuje, realizuje, je organicky spätý s istou zložkou vedomia; konštituovaný je tromi typmi vzťahov: 1. ku skutočnosti, v tom i k správaniu ľudí a komunikačnému procesu, 2. k vedomiu odrážajúcemu poznávaciu činnosť ľudí, 3. k iným jazykovým znakom; podľa toho má jazykový znak tri typy "významu": denotatívny význam, signifikatívny význam a štruktúrny význam.
Matematický znak

Matematický znak je znak reprezentujúci (zastupujúci) matematický jav, matematickú entitu.
Primitívny znak

Primitívny znak je znak, ktorý je nedeliteľný, a síce v dvojakom ohľade:
Znak rovnosti

Znak rovnosti alebo znamienko rovnosti, hovorovo rovná sa (nesprávne "rovnítko"), je znak codice_1, ktorý sa v matematike používa ako symbol na vyjadrenie rovnosti. Kladie sa medzi dve veci, o ktorých sa tvrdí, že sú si rovné.
Znak „=“ prvýkrát použil v roku 1557 Robert Recorde, ale ešte do konca 17. storočia mnohí používali aj znak dvoch zvislých čiar („obrátené rovná sa“) alebo skratky ae (z ) či oe.
Súpisný znak

Súpisný znak je znak diela vytvorený z jeho vonkajších údajov alebo na základe dôkladnej analýzy jeho tématiky, ktorý určuje zaradenie daného záznamu do katalógu, bibliografickej kartotéky alebo dokumentačnej kartotéky a pod.
Znakovenie

Znakovenie je semiotizovanie sa a nadobúdanie znakového charakteru, fungovanie ako znak.
Logický znak

Logický znak alebo logický symbol je znak logického kalkulu alebo formalizovaného jazyka, ktorého žiadna časť už
nie je znakom.
_______
znak doplnku A doplnok množiny (triedy, relácie) A
ď znak prieniku A ď B prienik množín (tried, relácií) A a B
U znak zjednotenia A U B zjednotenie množín (tried, relácií) A a B
( znak podmnožiny (obsiahnu- A ( B A je podmnožinou (množiny) B
tosti)
) znak nadmnožiny A ) B A je nadmnožinou (množiny) B
= znak rovnosti A = B A sa rovná B; A je totožné s B
&gt;&lt; znak pretínania A &gt;&lt; B A sa pretína s B; A a B majú aspoň jeden spoločný prvok
î znak prvku a î B a je prvkom množiny B
=df definičný znak A =df B A sa definične rovná B
1 znak univerzálnej triedy
0 znak prázdnej triedy
formula_1, lambda operátor, operátor (formula_1,x) P(x) tie x, ktoré majú vlastnosť lambda, operátor abstrakcie P
\, jota operátor, operátor (\,x) P(x) to x, ktoré má vlastnosť P jota, operátor individuálneho opisu
Pr symbol označujúci triedu S î Pr S je pravdivá veta v L
všetkých pravdivých viet ~
v L
L jazyk-objekt
ML metajazyk relativizovaný
~~ vzhľadom k L
formula_3; delta designátor
ď znak pre zreťazenie
Znalec

Znalec môže byť:
Znalosť

Znalosť je významový útvar tvorený systémom poznatkov; vzájomne previazaná (meniteľná,
doplniteľná) štruktúra súvisiacich poznatkov, ktorú možno použiť v interakcii so svetom. Znalosť niečoho znamená vlastniť jemu zodpovedajúcu reprezentáciu v podobe dostatočne verného a presného kognitívneho modelu vrátane spôsobilosti vykonávať s tým, čo je reprezentované, rôzne kognitivne operácie. Na základe a v rozsahu týchto operácií dokáže človek (aj počítač) predvídať a predpovedať to, čo sa musí, alebo môže v reálnom svete odohrať.
Znalosť je finálna komplexná informácia s naznačením jej praktického
využitia. Nositeľmi znalostí sú experti. Znalosť je informácia transformovaná
do roviny praktického uplatnenia a použitia.
Znalosti súvisia s konceptualizáciou entít.
Znalosti sú tvorené deskripciami entít, reláciami medzi entitami
procedúrami, ktoré možno s entitami vykonať.
Keď chceme znalosti komunikovať (napr. v podobe výkladu, prednášky,
článku, učebných textov), ich utriedenie, štruktúrovanie, zdôvodňovanie a pod.
sa stáva nevyhnutným. Je to tak aj v prípade, keď sa komunikujú ("dodávajú")
počítaču. Počítače vybavené istou znalosťou sa nazývajú znalostné systémy.
Znalostné systémy na riešenie odborných problémov postupmi vyžadujúcimi na
rozdiel od všeobecných predovšetkým (často úzko) špecializované znalosti sa
nazývajú expertné systémy.
Znamenie

Znamenie môže byť:
Znamienko

Znamienko môže byť:
Znamienko (matematika)

Znamienko alebo signum je v matematike symbol znamenajúci kladnosť (plus, +) alebo zápornosť (mínus, −) čísla alebo výrazu.
Známka

Známka môže byť:
Doplatná poštová známka

Doplatná poštovná poštová je osobitný druh známky určený pre vnútornú potrebu pošty.
Výplatná poštová známka

Výplatná poštová známka je bežná známka, príležitostná známka a pamätná známka.
Znárodnenie

Znárodnenie (znárodňovanie) (iné názvy nacionalizácia, poštátnenie (poštátňovanie), zoštátnenie (zoštátňovanie), etatizácia, čiastočné synonymum pre socialistické štáty: zospoločenštenie, socializácia) je prevod súkromného vlastníctva podniku, výrobných prostriedkov či iných hospodársky významných častí súkromného vlastníctva (prípadne vlastníctva nižších úrovní verejnej správy) do štátneho vlastníctva alebo spoločného vlastníctva. Môže ísť o vyvlastnenie (za náhradu) alebo konfiškáciu (bez náhrady).
Niekedy sa pojem zoštátnenie (poštátnenie, etatizácia) od pojmu znárodnenie odlišuje tak, že po znárodnení – na rozdiel od zoštátnenie – si znárodnený podnik ponechá určitú samostatnosť a jeho vedenie nie je len odnožou verejnej moci (napr. v rámci tripartity sú spojení zástupcovia štátu, zamestnancov a spotrebiteľov).
Znárodnenie bola štandardná politika socialistických strán – v Česko-Slovensku (1945 – 1948), Spojenom kráľovstve alebo Francúzsku. V Česko-Slovensku bolo vydanie rozsiahlych znárodňovacích zákonov oslávené 28. október ako "Deň znárodnenia".
Dejiny v Česko-Slovensku.
Znárodnenie ako právny akt štátu bolo v histórii ČSR po prvý raz uplatnené počas povojnovej obnovy republiky na základe Košického vládneho programu z 5. apríla 1945 ako zásada potrestania všetkých kolaborantov a zradcov spolupracujúcich s fašistickou správou Tretej ríše za Protektorátu Čechy a Morava, s režimom ľudáckeho fašistického štátu na Slovensku i vyvlastnenia majetku Nemcov hlásiacich sa k Heinleinovskej strane a k Tretej ríši i vlastníkov majetkov na okupovanom území južného Slovenska horthyovským fašistickým Maďarskom, ktorým sa na základe okupácie vrátili majetky z dôb Rakúska-Uhorska po anexii územia tzv. Viedenskou arbitrážou v 1939. 
Konfiškácia súkromného majetku i etatizácia ako právny akt po 2.svetovej vojne v roku 1945 prebiehala v mnohých krajinách Európy, všade tam, kde došlo k obsadeniu krajiny Treťou ríšou a po oslobodení bolo nutné vysporiadať majetky po nútenej nemeckej správe a po kolaborantoch.
V ČSR boli na základe vydania dekrétov prezidenta republiky Edvarda Beneša od júla 1945, pozri Benešove dekréty, konfiškované a zoštátňované majetky, podniky, dielne, kde sa štátnej správy ujali národní správcovia, buď ako jednotlivci (dielne, obchody, vily,), alebo ako právne osoby (firmy, priemyselné podniky, akciové spoločnosti). Na základe požiadavky Národného frontu Čechov a Slovákov boli prezidentom Benešom vydané znárodňovacie dekréty dňa 28. októbra 1945 na viac ako deväťtisíc priemyselných podnikov s vyše miliónom zamestnancov. Tento dátum vošiel do histórie ako Deň znárodnenia a oslavoval sa každoročne za socializmu. 
Znárodnenie sa označuje ako štandardná politika socialistických politických strán – v Česko-Slovensku po roku 1948, Spojenom kráľovstve po roku 1945, ale i počas trvania Labouristickej vlády v 60.rokoch, alebo vo Francúzsku.
Znásilnenie

Znásilnenie je podľa súčasného slovenského trestného práva trestný čin proti ľudskej dôstojnosti. Spočíva v donútení ženy k súloži násilím, pod hrozbou násilia alebo s využitím jej bezbrannosti. Znásilnenie býva spojené so sexuálnou traumou obete. 
V českom práve sa od roku 2001 nerozlišuje či je obeťou znásilnenia žena alebo muž.
Znásilnenie.
V platnom trestnom zákone definuje znásilnenie v § 199 takto:
Sexuálne násilie.
Ten istý zákon v § 200 definuje sexuálne násilie. Rozdiel je v odseku (1), kde obeťou nemusí byť len žena, a činom nemusí byť len súlož, ale aj orálny styk, análny styk alebo iná sexuálna činnosť.
Znásilnenie podľa katechizmu katolíckej cirkvi.
Znásilnením sa v katechizme, na rozdiel od súčasného slovenského trestného práva, nechápe iba vynútená súlož so ženou, ale rozumie sa ním násilné vniknutie do pohlavnej intimity nejakej osoby; potupenie spravodlivosti a lásky; hlboko porušuje právo každého človeka na úctu, na slobodu, na telesnú a mravnú neporušenosť. 
Katechizmus katolíckej cirkvi k tomu pridáva, že znásilnenie pôsobí ťažkú škodu, ktorá môže obeť poznamenať na celý život. Je to vždy vnutorne zlý skutok. Ešte horší skutok je znásilnenie spáchané blízkymi príbuznými (incest) alebo vychovávateľmi na deťoch, ktoré im boli zverené.
Znázorňovanie

Znázorňovanie je názorné vyjadrovanie, stvárňovanie.
Optické zobrazenie

Optické zobrazenie je vytvorenie obrazu optickou sústavou.
Zobrazovanie

Zobrazovanie je druh zdvojovania;
znázorňovanie obrazom, vyobrazením (napr. kresbou,
maľbou, fotografiou, rysovaním ap.); vyjadrovanie sa o niečom umeleckými
prostriedkami, umelecké zachycovanie niečoho.
Optické zobrazovanie

Optické zobrazovanie je transformácia svetelných lúčov vychádzajúcich z predmetových bodov na iné svetelné lúče, ktoré tvoria body obrazu, pomocou optickej sústavy.
Zodpovednosť

Zodpovednosť môže byť:
Zodpovednosť (etika)

Zodpovednosť je morálna vlastnosť, ktorá predpokladá komplementárny vzťah medzi skutkami človeka a jeho svedomím v intenciách morálneho systému, na ktorom človek nesúci zodpovednosť vedome a slobodne participuje a ktorý prijal.
Zóna

Zóna môže byť:
Zóna najbližšieho vývoja

Zóna najbližšieho vývoja alebo ZNV je koncept, ktorý sa zaraďuje do vývojovej a pedagogickej psychológie, do psychológie učenia a tiež do didaktiky. Jeho autorom je Lev Semionovič Vygotskij, ruský psychológ.
ZNV predstavuje vzdialenosť medzi aktuálnym stupňom rozvoja a potenciálnym stupňom rozvoja dieťaťa. Aktuálny stupeň rozvoja je podmienený samostatným riešením problému zo strany dieťaťa. Naopak, potenciálny stupeň rozvoja je podmienený pomocou pri riešení problému zo strany buď dospelého jedinca alebo nadanejšieho či šikovnejšieho rovesníka.
Ľudský život prebieha v jednotlivých vývojových etapách. Na každú vývojovú etapu sa organizmus človeka dopredu pripravuje. Vždy v období pred nasledujúcou vývojovou etapou sa organizmus jedinca stáva citlivejším, vnímavejším a pohotovejším zareagovať na vonkajšie podnety. Nástup zmien sa tak dá urýchliť. Vygotskij vo svojej teórii tvrdí, že vývoj dieťaťa sa dá urýchliť práve charakteristickým učením v zóne vývoja.
Vychádzajúc z úvah Vygotského, zónu najbližšieho vývoja môžeme zachytiť ako interakciu medzi kompetentnejším a menej kompetentným jedincom. Na konci interakcie je menej kompetentná osoba schopná samostatne zvládnuť či vyriešiť problém, s ktorým jej predtým musela pomáhať kompetentnejšia osoba.
Príkladom môže byť situácia v školskej triede. Sú veci či problémy, ktoré zvládne žiak sám. Ďalej sú veci, ktoré žiak zvládne s pomocou a veci, ktoré nie je schopný sa naučiť. Problémy, ktoré zvládne žiak vyriešiť sám, môžme zaradiť do komfortnej zóny. Problémy, ktoré je žiak schopný zvládnuť s pomocou kompetentnejšieho jedinca patria do zóny vývoja. Veci, ktoré žiak nie je schopný zvládnuť ani sám, ani s pomocou, patria do zóny chaosu.
Vygotskij síce empiricky (výskumom či experimentom) svoju teóriu nepotvrdil, svojimi myšlienkami avšak podnietil výskumnú a aplikačnú činnosť. Jeho teória bola experimentálne overovaná psychológmi a vedcami z rôznych krajín.
Zoofág

Zoofág môže byť:
Zoopsychológia

Zoopsychológia alebo psychológia zvierat je skúmanie správania zvierat, ich reakcií, vlastností, inteligencie. Zoopsychológiu založil Edward Lee Thorndike.
Zoosemiotika

Zoosemiotika je odvetvie semiotiky, ktoré skúma stopy znakového správania vo svete zvierat.
Zootechnika

Zootechnika je náuka o úžitkových schopnostiach, technike chovu a produkcii hospodárskych
zvierat.
Agogika

Agogika môže byť:
Zoskupovanie žiakov podľa schopností

Zoskupovanie žiakov podľa schopností je spôsob zoskupovania žiakov podľa stupňa všeobecných a špecifických
schopností (tzv. kvantitatívne diferencovanie žiakov) alebo podľa druhu schopností (a záujmov - tzv. kvalitatívna diferenciácia) na účely ich diferenciačného začlenenia do homogénnych vyučovacích skupín.
Zotrvávanie

Zotrvávanie (zotrvanie) môže byť:
Zovšeobecnenie

Zovšeobecnenie (zovšeobecňovanie) alebo generalizácia môže byť:
Zovšeobecnenie (zovšeobecňovanie) je urobenie všeobecne rozšíreným.
Zoznam

Zoznam (v niektorých spojeniach aj listina) je súpis položiek zostavených podľa určitého hľadiska (napr. tematického), ktorý je usporiadaný abecedne alebo systematicky a vytvára tak kontextovo významné informácie.
Zriadenie

Zriadenie môže byť:
Zručnosť

Zručnosť (tiež spôsobilosť, obratnosť) je zbehlosť, obratnosť, pri intelektuálnej činnosti; nadobudnutá pohotovosť správne, čo najrýchlejšie a s čo najmenšou námahou vykonávať určitú činnosť na základe osvojených vedomostí a predchádzajúcej praktickej činnosti.
Zúfalstvo

Zúfalstvo je extrémne vyhranený stav citovej dezorientácie, deštrukcie a beznádeje, charakterizovaný stratou vôle a takmer úplnou stratou konzistentného/rozumného uvažovania a voľných aktivít. V patologickej podobe môže viesť k samodeštrukcii jedinca.
Podľa Viktora Frankla je zúfalstvo utrpenie bez zmyslu.
Konrad Zuse

Konrad Zuse (* 22. jún 1910, Berlín, Nemecko – † 18. december 1995, Hünfeld, Nemecko) bol nemecký vedec, projektant programovo riadeného počítacieho stroja (r. 1938), používajúceho dvojkovú číselnú sústavu a semilogaritmickú reprezentáciu
čísel. Je tiež autorom konceptu tzv. digitálnej fyziky.
Atomické zváranie

Atomické zváranie je oblúkové zváranie v ochrannej atmosfére vodíka.
Zväz (matematika)

Zväz alebo zriedkavo štruktúra je matematický pojem z algebry, konkrétnejšie z oblasti teórie zväzov, ktorý vymedzuje medzi usporiadanými množinami tie, ktoré sú usporiadané „rozumne“ (to znamená, že zachovávajú supréma a infimá).
Definícia.
Množinu formula_1 usporiadanú reláciou formula_2 nazývame zväz, ak pre každú dvojprvkovú množinu obsahuje aj jej suprémum a infimum.
formula_3
Ekvivalentná definícia: formula_4 je zväz práve vtedy, keď je (A,≤) horný a dolný polozväz, pričom o hornom polozväze hovoríme, ak sú zachovávané supréma, a o dolnom polozväze, ak sú zachovávané infimá.
Podnikateľský zväz

Podnikateľský zväz je záujmové združenie podnikateľov organizované na odvetvovom, národnom alebo medzinárodnom základe.
Zväzok priamok

Zväzok priamok je množina všetkých priamok jednej roviny, ktoré prechádzajú jedným spoločným bodom - stredom zväzku priamok.
Zvecnenie

Zvecnenie je premena spoločenských vzťahov z osobných na vecné.
Zver

Zver alebo zverina môže byť:
Zver môže byť aj:
Zverina môže byť aj:
Zvestovanie

Zvestovanie je odkaz Boha ľuďom, vyjavenie jeho učenia, jeho vôle. Keďže podľa náboženského hľadiska odlišnosť a rozdiel medzi Bohom a človekom, medzi prirodzeným a nadprirodzeným je nekonečný, môže ho prekonať iba Boh, a pochopiť toto nadprirodzeno možno iba nejakým mimoriadnym spôsobom, prostredníctvom zvestovania.
Podľa predstáv starovekého Východu keď sa Boh zjaví človeku a oznámi mu svoje meno, vkladá tým do rúk jeho moc. Starozmluvný Jahve odmietne vyjaviť svoje meno Jákobovi (1M 32,30).
Zvitok (pergamen)

 
Zvitok alebo volúmen alebo zriedkavo rotulus či rolla () je hlavná forma knihy používaná v staroveku (do 4./5. stor. po Kr.). Pozostávala z papyrových alebo pergamenových listov zošitých do roly, kotúča. Neskôr ich nahradili tzv. kódexy.
Zvláštne

Zvláštne je to, čo sprostredkúva súvislosť medzi jednotlivým a všeobecným; zvláštne je všeobecné, ktoré je podriadené inému všeobecnému. Poznanie zvláštneho predpokladá porovnanie rozličných jednotlivých objektov a procesov.
Zvon

Zvon je kovový, obyčajne bronzový nástroj kužeľovitého tvaru, zavesený na jarme alebo hlavici tak, že ho
po rozhojdaní rozozvučia nárazy srdca na jeho venca. Rozlišujeme zvony s lietajúcim alebo padajúcim srdcom. Lietajúce srdce zvon pri výkyve „dobieha“ (pri maximálnom výkyve ho udrie do hornej časti). Padajúce srdce sa pri zvonení nehýbe, stojí na mieste a zvon doň udiera.
Od 6. storočia a 7. storočia regulujú zvony život stredovekých ľudí. Ich výroba napomáha rozvoj hutníctva. Ovplyvňuje vývoj architektúry (veže, zvonice, portály). Zvony svetské (hlásne), odmeriavajúce nový čas, sa objavujú vedľa zvonov cirkevných v 13. storočí a najmä v 14. storočí.
Výskumom a výrobou zvonov sa zaoberá kampanológia. Človek, ktorý sa zaoberá zvonmi sa nazýva kampanológ.
Možný zvuk

Možný zvuk je zvuk, ktorý majú veci, ktoré môžu zazvučať, t. j. ktoré môžu medzi sebou a sluchom spôsobiť skutočný zvuk.
Podľa Aristotela je zvuk druh pohybu vzduchu a môže byť dvojaký, a to skutočný zvuk a možný zvuk.
Zvyk

Zvyk je vzťah človeka k niečomu alebo niekomu vzniknutý častým opakovaním, ustálený spôsob
konania, správania sa, návyk,
obyčaj; tradícia.
Sociálny zvyk

Sociálny zvyk je sústava sociálne prijatých a kodifikovaných, spravidla kultúrne-historicky podmienených, spôsobov a noriem sociálneho správania, ktoré sa vyžaduje a pravidelne opakuje v špecifickych situáciách.
Zygota

Zygota je bunka, ktorá vznikne po splynutí dvoch pohlavných buniek – gamét. Nesie úplnú sadu chromozómov svojho druhu a je pripravená na ďalšie delenie. Zygota je úplne prvé počiatočné štádium ontogenézy jedincov, ktoré sa rozmnožujú pohlavne. U živočíchov sa delením (brázdovaním) zygota mení na morulu. Zygota je totipotentná – to znamená, že za vhodných podmienok z nej vznikne diferenciáciou akákoľvek bunka v tele. Teoreticky za ideálnych podmienok je totipotentná každá bunka mnohobunkového organizmu.
Ďalší vývoj.
U dvojstranovcov nový organizmus prechádza radou vývojových štádií: morula - blastula - gastrula. Spôsob delenia zygoty na menšie bunky sa nazýva blastogenéza. Jej prvá časť je ryhovanie, pri ktorom sa nezväčšuje celkový rozmer organizmu. Druhou časťou je gastrulácia.
Ryhovanie.
Ryhovanie sa delí na úplné (totálne) a čiastočné (parciálne).
Zo zygoty sa postupným delením rozšíri počet buniek až na 64 (morula).
Lester Frank Ward

Lester Frank Ward (* 18. jún 1841, Joliet, Illinois, USA – † 18. apríl 1913, Washington) bol americký sociológ, predstaviteľ psychologického evolucionizmu. Pokladá sa za zakladateľa psychologickej školy v sociológii. V roku 1906 ho zvolili za prvého prezidenta "Americkej sociologickej spoločnosti". Kvalitatívnu špecifickosť spoločnosti videl v psychologickosti sociálnych javov.
John Broadus Watson

John Broadus Watson (* 9. január 1878, blízko Greenville, Južná Karolína – † 25. september 1958, New York) bol americký psychológ, profesor Hopkinsovej univerzity v USA, zakladateľ behaviorizmu.
Zavrhol výskum vedomia, duševných stavov, mysle a podobne a
vyhlásil, že celá psychológia sa dá uskutočniť v pojmoch podnetu a reakcie.
Ernst Heinrich Weber

Ernst Heinrich Weber (* 24. jún 1795, Wittenberg – † 26. január 1878, Lipsko) bol nemecký fyziológ, psychológ, astronóm. 
Odvodil Weberov zákon spájajúci psychológiu zmyslov, podnetové a rozdielové prahy.
Franz Weidenreich

Franz Weidenreich (* 7. jún 1873, Edenkoben, Nemecko - † 11. júl 1948, New York, New York, USA) bol nemecký anatóm a antropológ, spoluobjaviteľ sinantropa.
Brigitte Weisshauptová

Dr. Brigitte Weisshauptová (* 1939, Gevelsberg, Švajčiarsko) je švajčiarska filozofka, predstaviteľka feministickej filozofie. Je aktívnou členkou rôznych filozofických organizácií. V rokoch 1989–1991 bola prezidentkou švajčiarskej filozofickej spoločnosti.
Wilhelm Weitling

Wilhelm Weitling (* 5. október 1808, Magdeburg – † 25. január 1871, New York) bol nemecký filozof, predstaviteľ utopického komunizmu.
Wolfgang Welsch

Wolfgang Welsch (* 17. október 1946, Kulmbach) je nemecký filozof, teoretik estetiky a postmoderny. Nadväzuje na nemeckú tradíciu odvíjajúcu sa od Adorna.
William Whewell

William Whewell [ju'l] (* 24. máj 1794, Lancaster, Spojené kráľovstvo – † 6. marec 1866, Cambridge, Spojené kráľovstvo) bol anglický vedec, anglikánsky kňaz, postupne profesor matematiky, mineralógie a filozofie morálky v Cambridge. S jeho menom sa spája osamostatnenie filozofie vedy ako disciplíny. 
Presadzoval vo vedách aplikáciu indukcie, ktorá podľa neho nie je iba hromadením nových faktov, ale aj tvorbou všeobecných zákonov, ktoré ako také nejestvujú ani v jednom z týchto faktov.
Whigovci

Whigovci alebo aj Whigovia (angl. Whigs) je strana v britskom parlamente v 17. stor. - 19. stor., ktorá vznikla ako opozícia proti Jakubovi II. Reprezentovala najmä vidiecku šľachtu. Od konca 18. stor. boli whigovci zástancami priemysel záujmov. V 19. storočí vytvorili novú, Liberálnu stranu.
Patrick White

Patrick Victor Martindale White (* 28. máj 1912, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 30. september 1990, Sydney, Austrália) bol austrálsky spisovateľ, básnik a dramatik anglického pôvodu, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru za rok 1973.
Počas druhej svetovej vojny slúžil pri letectve na Strednom východe. Od roku 1948 žil v Austrálii. Aj keď žil osamelo, finančne podporoval školy pre domorodcov a verejne sa angažoval na podporu ekologických aktivít. 
Na jeho románovú tvorbu mali vplyv modernisti (Lawrence, Eliot, Joyce, Woolfová) a Jungova psychológia. Vo svojich románoch zachytával boj človeka s drsnou austrálskou prírodou, dôkladne sa zamýšľal z rôznych hľadísk nad životnou filozofiou moderného človeka.
Benjamin Whorf

Benjamin Lee Whorf (* 24. apríl 1897, Winthrop, Massachusetts, USA – † 26. júl 1941, Wethersfield, Connecticut, USA) bol americký jazykovedec; zaoberal sa všeobecnou lingvistikou a vzťahom jazyka a kultúry.
Viching

Viching alebo Wiching (* ? – † po roku 900/912, zrejme 12. septembra) bol švábsky duchovný, v rokoch 880881 a 885891/892/893 nitriansky a v rokoch 898899 pasovský biskup, poradca Svätopluka I., jediný známy sufragán arcibiskupa Metoda. Ako vedúci latinského kléru Veľkej Moravy mal časté spory s arcibiskupom Metodom.
Viching bol pôvodne benediktínsky mních zo Švábska. Po Forchheimskom mieri (874) sa spriatelil so Svätoplukom I. (sú zapísaní ako osoby, ktoré uzavreli bratstvo v príslušnej knihe kláštora na ostrove Reichenau). Z rokov 874 až 879 je známe, že Viching spolu s Jánom z Benátok (vodcovia latinského kléru na Veľkej Morave), ohovárali Metoda pred Svätoplukom a vyprovokovali početné spory.
Koncom roka 879 latinskí kňazi na Veľkej Morave presvedčili Svätopluka, aby vymenoval Vichinga za (historicky) prvého biskupa Veľkej Moravy a v roku 880 sa Viching zúčastnil delegácie k pápežovi do Ríma. V Ríme ho v roku 880 pápež odskúšal a vysvätil za nitrianskeho biskupa. Hoci sa zvyšok delegácie vrátil do Ríma, Viching ešte zostal v Ríme a napísal Svätoplukovi sfalšovaný list údajne od pápeža, podľa ktorého má Svätopluk zosadiť Metoda. V roku 881 sa Metod dozvedel od pápeža, že taký list nikdy nenapísal a v dôsledku tejto informácie Metod zosadil Vichinga z biskupského stolca a poveril ho misiou „na území, ktoré Svätopluk len nedávno pripojil k svojej ríši,“ čo mohlo byť jedine Vislansko (dnes južné Poľsko). Viching sa opätovne snažil vrátiť (napr. 882), ale Metodovi žiaci mu v tom bránili.
V roku 885 Viching krátko pred Metodovou smrťou opustil Vislansko a so Svätoplukovým súhlasom išiel do Ríma, kde falošne informoval nového pápeža Štefana V. o Metodovom pôsobení a pápež bulou "Quia te zelo fidei" zakázal sloviensku liturgiu (v domácom jazyku sa mohlo iba kázať a vykladať biblické texty). Na jeseň 885 rímsky pápež Štefan V. vymenoval Vichinga (opäť) za biskupa nitrianskeho a asi aj "cirkevného správcu" (nie však arcibiskupa a pápežského legáta) Veľkej Moravy. Viching potom zabránil Gorazdovi ujať sa nástupníctva po Metodovi a dal vyhnať Metodových žiakov.
V roku 891 vznikol jeden z ďalších konfliktov medzi Svätoplukom a Arnulfom Korutánskym. V tomto roku alebo v roku 892 – zrejme pre tento konflikt – Viching opustil Nitru a stal sa sluhom Arnulfa Korutánskeho, ktorý ho v roku 892 vymenoval za svojho kancelára. Viching bol aj súčasťou delegácie poslanej k Svätoplukovi, aby rokovala o mieri.
Roku 896 prevzal Viching popri kancelárstve aj vedenie opátstva Mondsee. Od septembra 898 do roku 899 bol Viching pasovským biskupom.
Po Arnulfovej smrti a páde Veľkej Moravy sa Viching stiahol z verejného života.
Wilfried Wieck

Wilfried Wieck (* 28. máj 1938, Berlín, Nemecko – † 9. jún 2000) bol nemecký psychológ a spisovateľ.
Podľa Wiecka je láska schopnosťou vnímať nové a cudzie veci na pozadí toho, čo dôverne poznám, a pripustiť ich.
Friedrich von Wieser

Friedrich Freiherr von Wieser (* 10. júl 1851, Viedeň, Rakúsko – † 22. júl 1926, Sankt Gilgen, Rakúsko) bol rakúsky ekonóm, jeden z vedúcich predstaviteľov rakúskej školy hraničnej užitočnosti, autor pojmu hraničnej užitočnosti. V roku 1884 pôsobil ako profesor Karlovej univerzity v Prahe.
Životopis.
Narodil sa vo Viedni ako syn vysokého úradníka na Ministerstve vojny. Študoval socilógiu a právo. Bol švagrom ďalšieho prominentného predstaviteľa Rakúskej školy Eugena von Böhm-Bawerka. Wieser zastával posty na univerzitách vo Viedni a v Prahe. V roku 1903 nahradil na poste zakladateľa Rakúskej školy Carla Mengera, kde potom s Böhm-Bawerkem sformoval ďalšiu generáciu stúpencov Rakúskej školy, medzi ktorých na prelome 19. storočia a 20. storočia patrili Ludwig von Mises, Friedrich Hayek a Joseph Schumpeter. V roku 1917 sa stal ministrom financií v Rakúsku. 
Wieser sa stal známym vďaka svojím dvom hlavným dielam, "Natural Value" (1889), v ktorom starostlivo popísal náklady obetovanej príležitosti a teóriu imputácie a "Social Economics" (1914), kde sa toto pokúsil aplikovať v reálnom svete. 
Ekonomická diskusia o kalkulácií sa začala jeho názorom o rozhodujúcom vplyve presnej kalkuláciena ekonomickú efektivitu. Na rozdiel od neskorších ekonómov Rakúskej školy, Ludwiga von Misese a Augusta von Hayeka, tak ako ich pokračovateľov, považoval kalkuláciu bez cenového systému za možnú. Preto sa de facto staval na stranu socialzmu. Z tohto dôvodu nie je v obľube u ekonómov dnešnej Rakúskej školy. 
Rovnako zdôrazňoval dôležitosť podnikateľov k ekonomickej zmene, ktorú videl ako vyvolanú "heroickým úsilí, jedincov, ktorí sa objavia ako vodcovia k nmovým ekonomickým brehom". Na túto ideu vodcovstva neskôr nadviazal Joseph Schumpeter v jeho diele o ekonomickej inovácií. 
Na rozdiel od väčšiny ekonómov Rakúskej školy odmietal klasický liberalizmus, pretože "sloboda musí byť nahradená systémom."
Edward Osborne Wilson

Edward Osborne Wilson (* 10. jún 1929, Birmingham, Alabama, USA† 26. december 2021, Burlington, Massachusetts, USA) bol americký prírodovedec, biológ a entomológ.
Bol zakladateľom sociobiológie. Pôsobil ako emeritný profesor na Harvard University. Foundation for the Future mu v roku 2000 udelila prvú Kistlerovú cenu - The Kistler Prize. Táto cena mu bola udelená za originálnu prácu pri výskume sociálnych implikácií genetiky. Je tiež držiteľom Pulitzerovej ceny.
Dielo.
Napísal a publikoval knihy:
Franz Martin Wimmer

Franz Martin Wimmer (* 14. november 1942, Sankt Martin bei Lofer, Rakúsko) je rakúsky filozof, ktorý skúma otázky filozofie dejín a teórie písania dejín filozofie.
Gerrard Winstanley

Gerrard Winstanley (* 1609 - † 10. september 1676, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol anglický filozof, predstaviteľ utopizmu.
Niklaus Wirth

Niklaus Wirth (* 15. február 1934, Winterthur, Švajčiarsko† 1. január 2024) bol švajčiarsky informatik, tvorca programovacích jazykov Euler (1965), PL360 (1966), ALGOL W (1966), Pascal (1970), Modula (1975), Modula-2 (1978), Oberon (1987), Oberon-2 (1991) a Oberon-07 (2007).
Je autorom knihy "Algoritmy a štruktúry údajov" (Alfa, Bratislava, 1989, ISBN 80-05-00153-3).
John Wisdom

Arthur John Terence Dibben Wisdom (* 12. september 1904, Leyton, Spojené kráľovstvo - † 9. december 1993, Cambridge) bol anglický filozof, predstaviteľ cambridgeskej školy lingvistickej filozofie.
Josef Wolf

Josef Wolf (* 20. marec 1927, Praha – † 27. január 2012) bol český antropológ a etnológ.
Robert S. Woodworth

Robert Sessions Woodworth (* 16. október 1869, Belchertown, Massachusetts, USA - † 4. júl 1962, New York, New York) bol americký psychológ, zakladateľ neobehaviorizmu, S-O-R; funkcionalizmus; učenie, myslenie, motivácia; učebnice.
Würm

Würm (iné názvy: posledná ľadová doba/posledný glaciál, štvrtá ľadová doba/štvrtý glaciál, piata ľadová doba/piaty glaciál) bol posledný, najmladší pleistocénny glaciál v alpskom delení zaľadnenia. Roku 1882 ho definoval A. Penck. Predchádza mu riss-würm a nasleduje po ňom holocén.
V iných deleniach zaľadnenia mu (spravidla aj v užšom aj v širšom zmysle – pozri nižšie) zodpovedá glaciál (čiže prakticky synonymami würmu sú) vislan (vistulan) resp. wisconsin resp. valdaj resp. devens.
Datovanie.
Horná hranica würmu môže byť buď okolo 14 000 BP (t. j. koniec MIS 2 podľa novších zdrojov) alebo okolo 11 650 BP/9600 pred Kr. (t. j. začiatok holocénu, podľa staršieho datovania 8200 pred Kr.). Obdobie medzi týmito dvoma dátumami sa niekedy nazýva aj neskorý würm.
Spodná hranica je oveľa problematickejšia:
Ak sa аplikuje definícia würmu v užšom (a podobne asi aj najužšom) zmysle, tak sa obdobie medzi 74 000 BP a začiatkom MIS 5d zaraďuje pod ris-würm.
Charakteristika.
Podnebie bolo veľmi studené, kontinentálny ľadovec zasahoval v Európe do severného Nemecka a Poľska. V strednej Európe v čase würmu žil (klasický) neandertálec (Homo neanderthalensis) a od cca 40 000 BP aj človek dnešného typu (teda Homo sapiens v užšom zmysle).
Delenie.
Delenia vždy obsahujú mladšie jednotky hore a staršie dole.
Regional chronostratigraphical... (2011).
würm:
Bioclim (2002).
würm:
Novotný et al. (1985).
Zdrojom je str. 658 ("Chronológia paleolitu a mezolitu na Slovensku"), kde je würm datovaný tak, že začína 75 000 BP (na str. 986 v tej istej knihe je datovaný tak, že začína 50 000 BP). Nie je uvedené, či sú roky pred Kr. alebo BP (pri starších dátumoch je to aj tak irelevantné), ale podľa datovania konca würmu 8000 to vyzerá na pred Kr. Znak § znamená teplejšie obdobie (interštadiál).
würm:
Wu-wej

Wu-wej (pchinjin: wuwei; čín. 無為 / 无为) je dôležitou zásadou taoizmu, ktorá vedie k znalosti či konať alebo nekonať. "Wu" sa môže preložiť ako zápor a "Wei" ako konať resp. zasahovať. Doslovný preklad je nezasahovanie.
Wu-wej sa dá pre lepšie pochopenie preložiť aj ako konanie nekonaním, respektíve zasahovanie nezasahovaním.
Ylang-ylang

Ylang-ylang je éterický olej z čerstvých kvetov tropického stromu kanangy vonnej z oblasti indonézskych ostrovov, ktorý sa používa v parfumérii.