burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Slezinová sneť

Slezinová sneť (bežné názvy: antrax, modré kiahne) je infekčné ochorenie teplokrvných zvierat prenosné na človeka. Pôvodcom je "Bacillus anthracis". Názov je odvodený od gréckeho slova antrakis, čo znamená uhlie, pretože kožná forma ochorenia sa väčšinou prejavuje čiernymi rankami na koži.
Na ochorenie sú vysokovnímavé bylinožravce, menej ošípané, mäsožravce a hydina. Infekcia má obvykle akútny priebeh a končí septikémiou, antrax je smrteľný do 2-3 dní. Vzácne sa vyskytuje chronická forma.
Pre človeka je antraxová infekcia životu nebezpečná, vyžaduje okamžité liečenie antibiotikami. Antrax možno použiť ako biologickú zbraň. Antrax sa v krajinách západnej, strednej Európy a v Spojených štátoch objavuje len málokedy. Oveľa častejšie sa vyskytuje v Latinskej a Strednej Amerike, na Balkánskom polostrove, v Ázii a Afrike. Najviac sú ohrození ľudia, ktorí pracujú s hospodárskymi zvieratami alebo v odvetviach spracúvajúcich mäso a vlnu. Antrax však nie je nákazlivý. Jediný spôsob, ako ním možno človeka nainfikovať, je vystaviť ho veľkému množstvu spór.
Liečba.
Liečba musí byť začatá čo najskôr po zistení možnej nákazy. Odporúčané sú vysoké dávky liečiv (2 x 500 mg denne počas 60 dní) s účinnou látkou Ciprofloxacín. Predáva sa ako Ciphin alebo Ciproglaxocain, v zahraničí aj ako Ciprobay a Ciproxin. Možná je aj alternatívna liečba penicilínom, tetracyklínom a pod.
Akékoľvek narušenie kožných vyrážok môže spôsobiť sepsu a rozšíriť ochorenie. Pacienta je tiež vhodné izolovať, aby ďalej nešíril nákazu.
Prevencia.
Najúčinnejšia forma prevencie je vyhýbanie sa kontaktu s infikovanými zvieratami a ľuďmi. Ak nie je možné vyhnúť sa kontaktu s nimi, odporúčajú sa ochranné pomôcky: odev, rukavice, špeciálne rúško na tvár a nos, prípadne filter.
Vakcína bola testovaná iba na vojakoch, jej účinky však nie sú celkom overené. Podľa niektorých názorov môže vakcína za tzv. syndróm vojny v Perzskom zálive.
Rieka (prítok Kysuce)

Rieka je potok na Kysuciach, v okrese Čadca, ktorý preteká výhradne územím mesta Čadca. Je to pravostranný prítok Kysuce, meria 5,2 km a je tokom IV. rádu. Priemerný sklon toku je 50 ‰. 
Prameň.
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Vysoké Javorníky, na severozápadnom svahu Vojtovho vrchu (840,3 m n. m.) v nadmorskej výške približne 800 m n. m. 
Opis toku.
Tečie výlučne severným smerom, na hornom toku priberá ľavostranný prítok od osady Burdovci (spod kóty 788,2 m), preteká osadou Vojty, kde zľava priberá prítok od osady Ivorovci. Následne pokračuje cez osady Jamky a Belajka, tu sprava priberá prítok zo severného svahu Kýčerky (760,2 m n. m.). Na hornom toku vytvára úzke, hlboko zarezané údolie medzi svahmi Briavy na západe a Vrchkonca, resp. Kýčerky na východe. Ďalej vstupuje do celku Turzovská vrchovina (podcelok Hornokysucké podolie), preteká mestskou časťou Rieka, kde priberá najprv sprava prítok vznikajúci južne od kóty 567 m, potom zľava dva krátke prítoky od osady Krkoškovci a upraveným korytom vedeným pod povrchom tečie centrálnou časťou mesta Čadca. Podzemné koryto končí pri kostole svätého Bartolomeja a po krátkom úseku na povrchu na severnom okraji centra mesta ústi v nadmorskej výške cca 408 m n. m. do Kysuce.
Rieka (prítok Čierňanky)

Rieka je potok na Kysuciach, v severnej časti okresu Čadca. Je to pravostranný prítok Čierňanky, má dĺžku 3,9 km a je tokom V. rádu. 
Preteká Jablunkovským medzihorím, pramení na západnom svahu Kykule (844,9 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 720 m n. m., neďaleko slovensko-poľskej štátnej hranice. Najprv tečie západojuhozápadným smerom, na dolnom toku sa stáča na juhojuhozápad. Z ľavej strany priberá dva krátke prítoky (spod Kykule a spod Grúňa), sprava tri prítoky spod Slivkule (717,8 m n. m.). Na dolnom toku sú na oboch brehoch sformované výmole. Do Čierňanky ústi v blízkosti centra obce Skalité v nadmorskej výške okolo 515 m n. m.
Antrax

Antrax môže byť:
Mohérové barety

Mohérové barety () je označenie určitej kategórie účastníkov manifestácií spojených s politickými, spoločenskými alebo kultúrnymi udalosťami v Poľsku. Za typického predstaviteľa „mohérových baretov“ sa považuje postaršia osoba, najmä žena, názorovo neochvejná, ktorá prezentuje konzervatívne katolícko-národné názory a ktorá je uzavretá voči iným názorom a myšlienkám. 
Označenie „mohérové barety“ má pripomínať pokrývku hlavy rozšírenú medzi staršími ženami (vlnený baret, upletený často práve z mohéru), ako aj rôzne vojenské oddiely (napríklad modré barety, červené barety, zelené barety). Spojenie týchto dvoch značne odlišných asociácií je príčinou, že toto označenie má posmešný charakter, ale môže sa stať aj neutrálnym až žartovným termínom, ktorý používajú samotné osoby takto označované. 
Ľudia, ktorí používajú termín „mohérové barety“ ním aj naznačujú, že príslušníci tejto skupiny patria k verných poslucháčom Radia Maryja, čitateľom novín Nasz Dziennik, respektíve iných médií podobného politického profilu, teda národno-(ultra)katolíckeho, s častými prejavmi xenofóbie, antiglobalizmu a neraz dokonca aj so znakmi antisemitských názorov.
Ako pohodlná myšlienková skratka sa toto označenie dostalo do bežného jazyka aj do masovokomunikačných prostriedkov. V Poľsku sa označenie rozšírilo na jeseň roku 2005 prostrednictvom diskutérov internetového fóra denníka Gazeta Wyborcza a následne ho začali používať aj novinári. 
Podnetom na vznik tohto označenia bola predvolebná, volebná a povolebná situácia (v priebehu jedného mesiaca sa konali voľby do oboch komôr poľského parlamentu a dve kolá priamych prezidentských volieb), kedy víťaz všetkých volieb PiS sa uchádzal práve o túto početnú voličskú skupinu a neskôr v parlamente začal úzko spolupracovať s kontroverznou stranou LPR, ktorá sa tiež spolieha práve na týchto voličov. Pôvodne všetci očakávali, že PiS vytvorí koalíciu so stredovou a trocha liberálnejšou PO, ktorá sa vo voľbách umiestnila na druhom mieste, a nie že PiS zostaví menšinovú vládu, pre ktorú získa podporu u LPR a Sebeobrany. 
Označenie "mohérové barety" používajú aj niektorí politici ("„Poľsko nie je odkázané na mohérovú koalíciu,“" uviedol Donald Tusk pri debate v Sejme o vládnom programovom vyhlásení premiéra Kazimierza Marcinkiewicza o koalícii PiS s LPR). 
Sociálny fakt.
Výskum fenoménu mohérových baretov uskutočnila agentúra Axciom Polska. Podľa jej zistenia tvoria mohérové barety zhruba 3.1% poľskej populácie. Sú to prevažne manželia, ktorí majú viac ako päťdesiat rokov, ich deti už žijú samostatne. Zhruba 80% týchto ľudí má iba základné vzdelanie, 36% z nich (ešte) fyzicky pracuje. Zhruba jedna štvrtina z nich používa mobilný telefón, pevnú linku má zavedenú 84% z nich a asi polovia má bankové konto. Vo voľnom čase lúštia krížovky, alebo chodia na ryby. Na dovolenku nechodia. 73% z nich zostáva doma. (Upozornenie: odkaz zahrňuje niekoľko štúdií v PDF a HTML, ktoré majú dohromad niekoľko sto strán.)
NTA

NTA môže byť:
Ester Šimerová-Martinčeková

Ester Šimerová-Martinčeková (* 23. január 1909, Bratislava – † 7. august 2005, Liptovský Mikuláš) bola svetoznáma a popredná slovenská maliarka, výtvarníčka a scénografka, predstaviteľka moderny. Často ju nazývali prvou dámou slovenského maliarstva.
Vzdelanie.
Počas 1. svetovej vojny navštevovala evanjelickú školu, potom gymnázium. Už v posledných rokoch gymnaziálneho štúdia súkromne navštevovala maliarsku školu Gustáva Mallého. Po maturite odišla do Paríža, kde študovala maliarstvo na dvoch akadémiách, okrem iného na Académii Julian, ale aj v súkromnej škole Alexandry Exter.
Životopis.
Už v roku 1931 samostatne vystavovala v Prahe. Tam sa stala členkou výtvarného odboru Umeleckej besedy. V roku 1932 sa vydala za profesora Dr. Františka Šimera a spolu s ním žila v Bratislave. Po rozpade prvej Československej republiky odišla s manželom do Protektorátu Čechy a Morava a usadili sa v Plzni. 
V období atentátu na Heydricha jej manžel, ako primár v nemocnici, ukrýval československých parašutistov z Anglicka. Po prezradení ho Gestapo zatklo, uväznilo a popravilo. V roku 1947 sa opäť vydala. Po obnovení spoločnej republiky, v roku 1945, sa vrátila späť na Slovensko a tu ju zvolili za predsedníčku Bloku slovenských výtvarníkov. Jej manželom sa stal právnik Martin Martinček, v tom čase prezidiálny šéf Úradu predsedníctva SNR, neskôr významný slovenský fotograf. V čase komunistickej diktatúry, v roku 1952 v rámci Akcie B bola nasilu vysťahovaná s manželom (Martin Martinček, ktorého označili za „buržoázneho nacionalistu“) z Bratislavy, do dediny pri Liptovskom Mikuláši, do ktorého sa neskôr presťahovali a žila tam až do svojej smrti.
V roku 1966 jej udelili titul zaslúžilej umelkyne. Vystavovala vo viacerých galériách doma i v zahraničí a je držiteľkou mnohých ocenení a vyznamenaní. Popri maľbe sa venovala aj návrhom divadelných kostýmov pre Novú scénu v Bratislave.
Ester Šimerová-Martinčeková sa ako jediná zo slovenských umelcov inšpirovala priamo u parížskej školy a do Paríža sa často vracala.
Ocenenia.
V roku 1991 Rad T. G. Masaryka IV. triedy (v Prahe) 
V roku 1992 Cena Martina Benku 
Od roku 1966 bola zaslúžilou umelkyňou 
V roku 2001 v Paríži obdržala vyznamenanie Francúzskej republiky "Rytier rádu kultúry a literatúry."
V roku 2002 jej prezident Rudolf Schuster prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra I. triedy.
V roku 2001 - dostala Cenu Nadácie Tatra banky za výtvarné dielo
Slovenská pošta vydala roku 2016 reprodukciu obrazu "Šachová kompozícia" Ester Šimerovej-Martinčekovej vo forme poštovej známky
Československá pošta vydala v roku 1987 reprodukciu obrazu "Tulipány" ako poštovú známku.
Bhárat

Bhárat môže byť:
Národní myšlenka

Národní myšlenka je české webové periodikum, spravované občianskym združením s rovnakým názvom. Uverejňuje články s politickou, spoločenskou a ekonomickou tematikou. Je orientované konzervatívne a národne.
Indián

Indián môže byť:
Niacín

Niacín alebo vitamín B3 (staršie vitamín PP, vitamín P, antipelagrový faktor, faktor) je jeden z vitamínov B. Medzi jeho vitaméry patria:
Názov niacín (z anglického nicotinic acid vitamin, teda vitamín kyseliny nikotínovej) všeobecne označuje deriváty kyseliny nikotínovej.
Všetky tieto látky sa premieňajú na nikotínamidadeníndinukleotid (NAD), ktorý sa účastní mnohých redoxných procesov v ľudskom tele.
Funkcia.
Vitamín B3 je nevyhnutne potrebný pri tvorbe energie v bunkách a je dôležitý pri srdcovej, nervovej a svalovej činnosti a pri udržiavaní zdravej kože a dobrého fungovania tráviaceho traktu.
Výskyt.
Nachádza sa v každej zelenine a mäse, taktiež v slanine, no najmä v pečeni, sušenom ovocí a orechových jadrách, káve a čaji.
Odporúčaná dávka.
Odporúčaná denná dávka:
Nikotínamid

Nikotínamid je jeden z vitamérov vitamínu B3 (niacínu). Je odvodený od kyseliny nikotínovej, z ktorej vzniká amidáciou. Je to vo vode rozpustný vitamín. V tele sa premieňa na nikotínamidadeníndinukleotid (NAD) a nikotínamidadeníndinukleotidfosfát (NADP). 
Nikotínamid sa bežne nachádza v potrave, napríklad v droždí, mäse, mlieku a listovej zelenine a praženej káve a takisto sa používa ako doplnok stravy. Pri jeho použití ako doplnok stravy sa podáva perorálne, aby sa predišlo chorobe menom pelagra (nedostatok vitamínu B3). Nikotínamid i kyselinu nikotínovú možno obe použiť na liečbu pelagry, ale nikotínamid nespôsobuje červenanie pokožky. V podobe krému možno nikotínamid použiť na liečbu akné.
Pri podaní vznikajú len minimálne vedľajšie účinky. Pri vyšších dávkach môže dôjsť k ochoreniam pečene. Normálne dávky sú bezpečné i počas tehotenstva. 
Nikotínamid bol objavený medzi rokmi 1935 a 1937. Je zaradený na zoznam esenciálnych liečiv WHO. Nikotínamid je dostupný ako generikum a predáva sa bez receptu. Komerčne sa nikotínamid vyrába z kyseliny nikotínovej alebo nikotínonitrilu. V niektorých krajiných sa pridáva do zŕn.
Vitamín P

Vitamín P môže byť:
Vitamín B6

Vitamín B6 je spoločné označenie pre tri pyridínové deriváty:
Všetky tieto látky, spolu so svojimi fosfátmi, sú účinné ako vitamíny. Ich deriváty sa podieľajú na metabolizme aminokyselín a sacharidov. Aktívnou formou pyridoxalu je pyridoxalfosfát, ktorý vystupuje ako koenzým mnohých enzýmových reakcií.
Vitamín B6 je rozpustný vo vode.
Asfalt

 
 
Asfalt (staršie: "tér", "smola", "židovská smola") je druh umelého alebo prírodného živicového bitúmenu. Predstavuje zmes zoxidovaných uhľovodíkov s určitou prímesou ropy, vody, minerálnych látok, hlavne ílov a karbonátov. Prvýkrát bol použitý, keď sa zistilo, že neprchavé látky po varení ropy sa môžu použiť ako lepidlo, izolácia alebo stavebný materiál.
Ako asfalt sa hovorovo označuje aj asfaltová dlažba (t.j. asfaltová vozovka, asfaltový chodník a pod.).
Vlastnosti a zloženie.
Je hnedočierny až čierny a má tuhú alebo polotuhú konzistenciu. Jeho hustota sa pohybuje v rozmedzí 0,9 až 1,3 kg.dm³. Rozpúšťa sa v petroleji, chloroforme a éteri. Vo vode je nerozpustný. Taví sa pri 110 až 130 °C. V prípade jeho úplného spevnenia tvorí tzv. asfaltit, tmavú lesklú horninu s lastúrnatým lomom.
Použitie.
Používa sa najmä pri výstavbe ciest ako vrchná vrstva vozovky (pozri aj liaty asfalt alebo asfaltový betón) alebo na izoláciu. Umelý asfalt je vedľajší produkt pri spracovaní ropy.
Spevnené plochy.
Pri výstavbe spevnených plôch (vozovky, parkoviská) sa používajú asfaltom obaľované zmesi. Má ľahkú spracovateľnosť, rýchlu montáž a nižšiu cenu ako betónové plochy. Nevýhodou je, že pri vyššej teplote znižuje svoju tuhosť a vozidlá na vozovke tlakom kolies vytvárajú tzv. „koľaje“. 
Druhy asfaltom obaľovaných zmesí:
Izolácie.
Asfaltové izolačné pásy sa používajú ako izolácia stavieb proti vode (strecha, základy, mostovka) a radónu (spodná stavba). Aplikujú sa na povrch natretý penetračným náterom (asfaltovým) natavením pomocou plameňa.
Anna Gavalda

Anna Gavalda (* 9. december 1970, Boulogne-Billancourt, Francúzsko) je francúzska žurnalistka a spisovateľka. Magazín "Voici" ju označil za "vzdialeného potomka Dorothy Parkerovej".
Tvorba.
Zbierka jej krátkych poviedok bola vydaná prvýkrát v roku 1999 pod názvom "Je voudrais que quelqu´un m´attende quelque part" ("Chcel by som, aby ma niekto niekde čakal"). Táto jej prvá zbierka sa stretla s výborným ohlasom u kritikov a úspechom u čitateľov. Vo Francúzsku sa jej predalo viac ako trištvrte milióna výtlačkov. V roku 2000 jej udelili "Grand Prix RTL-Lire". Knihu preložili do mnohých jazykov vrátane angličtiny, predávala sa v 27 krajinách sveta.
Prvý román Anny Gavaldovej, "Je l´aimais" ("Miloval som ju"), vyšiel vo Francúzsku vo februári 2002 a ešte v tom istom roku aj po anglicky. Spisovateľka sa inšpirovala vlastným nevydareným manželstvom. Román sa stal bestsellerom.
Druhý román vyšiel pod názvom "35 Kilos d´espoir" ("35 kíl nádeje"). Tento vyšiel vo vydavateľstve SOFA v dvojjazyčnom francúzsko-slovenskom vydaní.
V roku 2004 vyšiel jej tretí román "Ensemble, c´est tout" ("Jednoducho spolu"), ktorý sa zaoberá životom štyroch ľudí žijúcich v jednom byte – postavami sú mladá umelkyňa Camille, ktorá pracuje ako nočná upratovačka v kancelárii, mladý aristokrat Philibert, kuchár Franck a jeho starká Paulette. Kniha má 600 strán a vo Francúzsku sa stala ďalším bestsellerom. Anna Gavaldová takisto prispieva do ženského magazínu Elle.
Život.
Rozvedená matka dvoch detí. Anna Gavaldová žije v malom meste Melun, asi 50 kilometrov od Paríža. 
V roku 2004 navštívila Bratislavu a zúčastnila sa na viacerých podujatiach organizovaných "Francúzskym inštitútom".
Halloween

Halloween je americký sviatok, predvečer a noc z 31. októbra na 1. novembra pred Sviatkom všetkých svätých.
Pôvod.
Svôj pôvod má v keltskom sviatku Samhain, ktorý oslavovalo keltské obyvateľstvo Britských ostrovov. Zostal významným sviatkom aj po prieniku kresťanstva na toto územie. Duchovenstvo malo záujem, aby sa pôvodne pohanský sviatok, kde sa slávili rôzne sily, ktoré mali počas tohto sviatku možnosť pôsobiť vo svete ľudí, zmenil na oslavu sviatku Všetkých svätých – kde by sa oslavovali všetci známi aj neznámi svätci kresťanskej cirkvi. Šírením kresťanstva začalo na Britských ostrovoch prichádzať k splynutiu pôvodného keltského sviatku a zvykov s ním spojeným s kresťanským sviatkom Všetkých svätých (ang. "All Hallows"). Keďže sviatok Všetkých svätých sa oslavoval 1. novembra, sviatku oslavovanému deň predtým sa začalo hovoriť „All Hallows’ Eve“, z čoho skrátením vzišlo slovo „Halloween“.
Do Spojených štátov Halloween priniesli najmä írski katolícki a škótski prisťahovalci, ale až po 1845 – 1846 (Veľký írsky hladomor) sa zoň stala celonárodná udalosť. V Amerike sa postupne z kresťanského sviatku stal sviatok so sekulárnym a karnevalovým charakterom, ktorý sa počas 90. rokov 20. storočia rýchlo rozšíril do Európy prostredníctvom reemigrantov, tlače, filmov a iných médií. Toto masívne rozšírenie Halloweenu do sveta sa pokladá za prejav globalizácie.
Bitka pri Efeze (498 pred Kr.)

Bitka pri Efeze v roku 498 pred Kr. bola konfliktom medzi Perziou a vzbúrenými Iónmi počas tzv. Iónskeho povstania. Satrapa Artafernes porazil vojsko Iónskych vzbúrencov ako odvetu za vyplienenie Sardisu.
Pozadie.
Ióni, v tom čase pod nadvládou silnej Perzskej ríše, sa vzbúrili na podnet Aristagora z Milétu. Po vyvolaní iónskeho povstania Aristagoras navštívil viacero gréckych miest so žiadosťou o pomoc. Sparta pomoc odmietla, no Atény mu poskytli 20 a Eretria, ktorá mala voči Milétu čestný dlh, 5 lodí. Spojená armáda Iónov, Aténčanov a Eretrijčanov vyplienila a vypálila Sardis. Aristagoras sa k armáde pri tejto výprave nepridal; zostal v Miléte a poveril velením svojho brata Charopina a človeka menom Hermofantos. Vzhľadom k odporu miestneho obyvateľstva sa armáda následne stiahla do Efezu.
Bitka pri Efeze.
Po zničení Sardisu Artafernes, ktorý sa ukryl počas boja so silnou ochrankou na akropole mesta, zozbieral perzskú armádu a vydal sa prenasledovať rebelov. Postupoval s ňou hneď za ustupujúcimi Grékmi až k Efezu, ktorý bol vzdialený zhruba tri dni pochodu od Sardisu. Grécka armáda sa sformovala pred hradbami s úmyslom nedopustiť obliehanie, no Peržania v priamom strete zvíťazili. Mnoho Grékov padlo, vrátane Eualkida, ktorý velil Eretrijským silám.
Dozvuky.
Iónske povstanie táto bitka nezlomila a pokračovalo ešte ďalšie štyri roky, než bolo nakoniec Peržanmi potlačené. Bitka pri Efeze však znamenala koniec angažovanosti Atén v povstaní - mesto odmietlo všetky ďalšie Aristagorove prosby o podporu. To však Atény nezachránilo pred pomstou Peržanov (Dareios I.), ktorí zničenie Atén (spolu s Eretriou) vyhlásili za svoj vojenský cieľ.
Ióni

Ióni alebo Iónovia gr. Ίωνες (Íones), boli podľa tradície jeden zo štyroch hlavných starogréckych kmeňov (Achájci, Aiolovia, Dóri).
Tradične sa pokladajú za najstarší zo starogréckych kmeňov. Za tohto predpokladu museli do Grécka prísť začiatkom 2. tisícročia pred Kr. Hoci sa niekedy tvrdí, že sú potomkami mykénskych Achájcov, v skutočnosti ich vzťah k Achájcom nie je vôbec jasný a ich úloha v mykénskom Grécku je nejasná. 
Osídlili predovšetkým stredné Grécko (Atika) a ostrov Euboiu a väčšinu ostrovou v Egejskom mori, neskôr, počas gréckej kolonizácie osídlili polostrov Chalkidiki, časť Sicílie, a časť južnej Itálie, Krym a Pontos. Po zničení mykénskej civilizácie sa spolu s Dórmi sťahovali na východ. Južnú časť Malej Ázie (tzv. Ióniu) osídlili Ióni z Atiky (podľa tradície z Atén), čo možno archeologicky doložiť od konca 11. storočia pred Kr. 
Iónia v 5. storočí pred Kr. pozostávala zo zväzku 12 mestských štátov (Fokaia, Klazomenai, Erythrai, Teos, Lebedos, Kolofón, Efezos, Priené, Myus, Milét, ostrovy Chios a Samos). Územie Iónie bolo kultúrne a intelektuálne mimoriadne vyspelé. Ich výhodou bolo susedstvo s vyspelými maloázijskými civilizáciami, od ktorých prebrali mnohé poznatky. V iónskych mestách vznikli literárne žánre, ktoré sa rozšírili v celom grécku (epos, elégia, jambická poézia, prírodná filozofia, zemepis, dejepisectvo). V 8./7. storočí pred Kr. tu vznikli homérske básne, v 6. storočí pred Kr. tzv. milétska škola. Miestne osobnosti ako Tales, Anaximandros a Anaximenes boli prví známi európski vedci.
V polovici 6. storočia pred kr. ovládli Ióniu a jej mestá najprv Frýgovia, potom Peržania, proti ktorým prepuklo v roku 500 (alebo 499 pred Kr.) iónske povstanie. Peržania povstanie potlačili a pomoc, ktorú povstalcom poskytli niektoré mestá v materskom Grécku – Atény, dala Peržanom zámienku pre vpád do Grécka a začatie grécko-perzských vojen. 
Legendárny pôvod Achájcov pochádza od Ióna, ktorý bol Xúthovým synom a vnukom mýtického predka všetkých Grékov Helléna.
Iónske kmene sa delili tradične na štyri menšie jednotky – fýly, ktoré sa nazývali Geleontes, Hoplétes, Argadeis a Aigikoreis (v Aténach), pričom prvé dve fýly sú známe aj v iónskych mestách na maloázijskom pobreží, kde k prvým dvom pristupujú ešte dve ďalšie fýly: Bóreis, Oinópes. (Dóri sa delili tradične na tri fýly: Dymánes, Hylleis, Pamfýloi. Toto rozdelenie je doložené na Kréte, Rode a v Sparte).
Jazyk.
Ióni hovorili iónskou formou starogréčtiny, ktorá sa stala jazykom kultúry a vzdelancov, z nej sa vyvinula aténska (attická) gréčtina, ktorá bola prijatá za jazyk gréckej kultúry a z ktorej sa vyvinula aj moderná gréčtina.
Krzysztof Kieślowski

Krzysztof Kieślowski (* 27. jún 1941, Varšava – † 13. marec 1996, Varšava) bol významný poľský filmový režisér a scenárista. Preslávil sa svojimi filmovými cyklami "Tri farby" a "Dekalóg". Za film "Červená" z trilógie "Tri farby" získal tri nominácie na Oscara. Hudbu pre jeho filmy komponoval Zbigniew Preisner.
Zbigniew Preisner

Zbigniew Preisner, rod. Zbigniew Antoni Kowalski (* 20. máj 1955, Bielsko-Biała, Poľsko) je poľský hudobný skladateľ.
Stal sa známym hlavne vďaka spolupráci s režisérom Krzysztofom Kieślowskim. Spolu s Wojciechom Kilarom je najznámejším poľským skladateľom filmovej hudby.
Študoval filozofiu a históriu v Krakove, nikdy nenavštevoval hodiny hudby. Komponovať sa naučil ako samouk.
Nadácia Milana Šimečku

Nadácia Milana Šimečku (NMŠ) je nezisková organizácia, ktorej cieľom je iniciovať a podporovať aktivity na podporu rozvoja demokracie, kultúry, humanity a občianskej spoločnosti v duchu filozofického odkazu Milana Šimečku. 
Zameriava sa hlavne na informovanosť a vzdelávanie v oblasti demokracie najmä mladej generácie, podporuje v prvom rade vzdelávanie, publikovanie, tréningy a poradenstvo, ktoré napomáhajú rozširovať demokratické hodnoty v spoločnosti a uplatňujú etické prístupy v politike. Nadácia podporuje aktivity zamerané na vzájomné porozumenie a spoluprácu medzi štátmi, národnosťami a etnickými skupinami.
Kastrácia (zoológia)

Kastrácia je zákrok, ktorým sa zastaví germinatívna (??) a hormonálna činnosť pohlavných žliaz. Fyzické vyrezanie pohlavných žliaz sa nazýva aj miškovanie. Vykastrovaný jedinec sa nazýva kastrát.
Obvykle sa kastrujú samce (orchiektómia), ale v súčasnosti sa kastrujú aj samice, najmä feny a mačky (ovariohysterektómia).
Kastrácia mužov.
Kastrácia mužov sa vykonávala hlavne v minulosti, napríklad u strážcov háremov - nazývali sa eunusi. V niektorých krajinách pre istotu odstraňovali aj pohlavný úd. Vykonávala sa tiež u chlapcov spevákov pred nástupom puberty, aby u nich nedošlo k zmutovaniu hlasu. V súčasnosti sa v niektorých krajinách vykonáva u sexuálnych delikventov na vlastnú žiadosť, ak je to podmienkou prepustenia na slobodu.
Kastrácia sa môže vykonať aj zo zdravotných dôvodov, napríklad pri rakovine semenníkov alebo aj pri rakovine prostaty z dôvodu zníženia hladiny testosterónu. Kastrácia sa vykonáva prístupom cez slabiny alebo cez miešok v celkovej, čiastočnej alebo lokálnej anestézii.
Kastrácia žrebcov.
Teplokrvné žrebce sa kastrujú vo veku 2 - 3 rokov, chladnokrvné vo veku 1 - 2 rokov. Kastrujú sa žrebce nevhodné na plemenitbu. Znižuje sa tak ich temperament a sú ľahšie ovládateľné. Vykastrovaný kôň sa nazýva valach. Pred kastráciou by kôň aspoň 12 hodín nemal žrať.
Kastrácia kancov.
Kastrácia kancov sa robí z hospodárskych dôvodov. Mäso nekastrovaných kancov je totiž podmienečne poživateľné. Kastruje sa obvykle vo veku 2 - 4 týždňov. Kance vyradené z plemenitby treba vykastrovať 3 až 6 mesiacov pred usmrtením, aby mäso stratilo kančí zápach. Kastrovaný kanec sa nazýva brav.
Kastrácia býkov.
Býkov možno kastrovať nekrvavými alebo krvavými metódami. Nekrvavou metódou je napr. perkutánne rozmliaždenie semenných povrazcov kliešťami podľa Burdizza. Nevýhodou tejto metódy je, že môže dôjsť k recidíve pri nedôslednom rozmliaždení semenného povrazca. Ďalšie nevýhody: pomalé vstrebávanie semenníkov, nekróza kože na miešku. Kastrovaný býk sa nazýva vôl.
Kastrácia mäsožravcov.
Psy a kocúry sa kastrujú kvôli obmedzeniu nežiaducich povahových vlastností, súvisiacich so sexuálnym pudom.
Kastrácia kohútov.
V minulosti sa zvykli kastrovať aj kohúty. Kastrovaný kohút sa nazýva kapún. Kapúnie mäso má lahodnejšiu chuť.
Liaty asfalt

Liaty asfalt je druh povrchovej úpravy cestných vozoviek. Nanáša sa za horúca. Skladá sa z asfaltu, vápencovej múčky (fileru) a čadičovej drte.
Kastrácia

Kastrácia môže byť:
Trigonálna sústava

Trigonálna (alebo romboédrická v staršom názvosloví aj klencová) sústava je jedna zo siedmich kryštálových sústav. Možné prvky súmernosti sú: trojnásobná os súmernosti (symbol 3), tri dvojnásobné osi (2), tri roviny súmernosti (m), stred súmernosti (1) ako aj ich kombinácie. Romboédrická základná bunka nemôže mať rovinu súmernosti kolmú na trojnásobnú os súmernosti, preto sú grupy 3/mm a 3/m uvádzané v hexagonálnej sústave ako 6m2 a 6. Bravaisova mriežka je zastúpená jedna: špeciálna romboédrická (R).
Výber súradnicovej sústavy.
Pre morfologické štúdium sa využívajú hexagonálne súradnicové osi. Ak sú na trojnásobnú os súmernosti kolmé dvojnásobné osi, potom tieto definujú súradnicové osi X1, X2 a X3. Ak dvojnásobné osi chýbajú, je možnosť vybrať súradnicové osi X1 až X3 v ich predpokladanom smere, alebo v rovinách súmernosti. V prípade nízkej súmernosti nie je výber týchto osí ničím viazaný.
Kryštálové tvary.
V jednotlivých grupách sú možné nasledovné tvary:
Onemovanie

Onemovanie alebo devokalizácia je veterinárny zákrok na pozbavenie alebo aspoň obmedzenie hlasu najmä psov a mačiek. Používa sa v mestách, aby hlasité prejavy zvierat nerušili susedov. Používa sa aj na vojenské účely. Devokalizácia sa dosahuje čiastočným alebo úplným odstránením hlasiviek.
Devokalizácia

Devokalizácia môže byť:
Hexagonálna sústava

Hexagonálna (v staršom názvosloví aj šesťuholníková) sústava je jedna zo siedmich kryštálových sústav. Možné prvky súmernosti sú: šesťnásobná os súmernosti (symbol 6), trojnásobná os (3), maximálne šesť dvojnásobných osí (2), maximálne sedem rovín súmernosti (m), stred súmernosti (1) ako aj ich kombinácie. Ako Bravaisova mriežka vystupuje iba jedna. Existuje však nejednoznačnosť v označení centrácie, niekedy sa označuje ako bázicky centrovaná (C) a niekedy ako primitívna (P). Za elementárnu oblasť sa totiž považuje iba kosoštvorcový hranol v podstate akoby 1/3 bazálne centrovanej.
Typy mriežok.
Táto mriežka sa väčšinou označuje za primitívnu, aj keď je akože centrovaná. V skutočnosti je elementárnou mriežkou modrý kosoštvorcový hranol. Mriežka, ktorá by nemala akože centráciu nemôže existovať. Ak by bol v strede šesťuholníka vynechaný uzol tak výsledná mriežka by nebola mriežkou. Jednotlivé uzly by nemali totožné okolie - čo je neprípustné.
Výber súradnicovej sústavy.
Ako vertikála súradnicovej osi Z sa vyberá šesťnásobná os (6), prípadne inverzná šesťnásobná os súmernosti (6). Ak sú na ňu kolmé dvojnásobné osi, potom trojica z nich definuje súradnicové osi X1, X2 a X3, prípadne je možnosť vybrať tieto osi v smere rovín súmernosti, alebo v smere chýbajúcich dvojnásobných osí súmernosti a pri nízkej súmernosti nie je výber týchto osí ničím viazaný.
Kryštálové tvary.
V jednotlivých grupách sú možné nasledovné tvary:
Kastrát

Kastrát (lat. "castratus") je samec zbavený orgánov, ktoré produkujú samčie pohlavné bunky, teda ktorý prišiel o semenníky a to buď úrazom, alebo kastráciou. U takýchto jedincov sa zväčša nevyskytuje pohlavný pud, chýba rozmnožovacia schopnosť a spravidla nie sú schopní pohlavného styku. Pokiaľ ku kastrácii dôjde pred dospievaním, kastrátovi chýbajú sekundárne pohlavné znaky.
Kastrát človeka je eunuch. Pokiaľ dôjde ku kastrácii muža v detstve, chýbajú mu fúzy a brada, viac vyrastie a máva typicky vyšší hlas. V Oriente sa využívali vykastrovaní jedinci ako strážcovia háremov a v Európe sa od 16. až do začiatku 20. storočia využívali ku spevu.
Kastráti v hudbe.
Hlas kastráta je rovnako vysoký ako ženský hlas (soprán a mezzosoprán), pritom je rovnako mocný ako mužský hlas. Podobá sa hlasu mladých chlapcov v puberte tesne pred nástupom mutovania hlasu.
Kastráti najčastejšie spievali v kostoloch, lebo dievčatá v kostolných zboroch spievať nesmeli. 
Najslávnejším kastrátom bol taliansky operný spevák Gaetano Majorano Caffarelli.
Kubická sústava

Kubická (alebo izometrická, v staršom názvosloví aj kocková) sústava je jedna zo siedmich kryštálových sústav. Je to sústava s najvyššou symetriou, charakteristická je prítomnosť štyroch trojnásobných osí súmernosti, sledujúcich telesové uhlopriečky. Možné prvky súmernosti sú: tri štvornásobné osi súmernosti (symbol 4), štyri trojnásobné osi (3), šesť dvojnásobných osí (2), maximálne deväť rovín súmernosti (m), stred súmernosti (1) ako aj ich kombinácie. Bravaisove mriežky sú zastúpené tri: primitívna (P) a priestorovo centrovaná (I) a plošne centrovaná (F).
Výber súradnicovej sústavy.
Ako kryštalografické osi sa vyberajú tie osi súmernosti, ktoré sú tri a len tri (4, 4, alebo 2).
Kryštálové tvary.
V jednotlivých grupách sú možné nasledovné tvary:
Kockový poker

Kockový poker je nedeterministická hra, ktorá sa hrá so šiestimi kockami. Hru môže hrať neobmedzený počet hráčov, prakticky ju hrávajú dvaja až šiesti.
Stratégia.
Z počtu pravdepodobnosti možno vypočítať, či sa štatisticky ešte oplatí v hre pokračovať. Ak jeden z hráčov je veľmi blízko cieľa, súperom sa oplatí v hádzaní pokračovať, aj keď je to proti pravdepodobnosti. Ak už cieľ niekto dosiahol, oplatí sa pokračovať, aj pri veľkom riziku straty nahratých bodov.
Iná verzia.
Existuje aj iná verzia kockového pokru. Hrá sa so špeciálnymi kockami, na ktorých sú symboly kartových figúr (eso, kráľ, dáma, dolník, desiatka a deviatka) a hrá sa s piatimi kockami. Pravidlá sú podobné ako v kartovom pokri.
Zoznam kozmických letov podľa roka

Toto je zoznam všetkých kozmických letov, pilotovaných a nepilotovaných, zoradených chronologicky podľa dátumu štartu. Pre svoju veľkosť je rozdelený do menších zoznamov, pre každý rok medzi 1957 a 2007 (vrátane) vlastný zoznam. Jeden zoznam je vyhradený pre kozmické lety pred rokom 1957.
Pre účely tohto zoznamu je kozmický let definovaný ako let, ktorý prekročí tzv. Kármánovu hranicu, oficiálne uznávanú ako "hranica vesmíru". Zoznam obsahuje všetky lety, ktoré ju prekročili, mali to v pláne, ale zlyhali, alebo sú plnánované v blízkej budúcnosti.
Zoznam pilotovaných vesmírnych letov

Tieto chronologické zoznamy zahŕňajú všetky pilotované vesmírne lety, ktoré dosiahli výšku aspoň (definícia vesmírneho letu podľa FAI), alebo to bolo plánované, ale nepodarilo sa. V Spojených štátoch je definícia vesmírneho letu trocha odlišná, vyžaduje výšku iba 50 míľ (~). V šesťdesiatych rokoch 20. storočia sa uskutočnilo 13 letov amerického raketového lietadla X-15, ktoré spĺňajú americké kritéria, ale iba dva, ktoré spĺňajú kritéria FAI. Tieto zoznamy zahŕňajú iba tieto dva lety, ostatné lety sú opísané v článku X-15.
K 31. máju 2008 sa celkovo uskutočnilo 264 pilotovaných letov, ktoré dosiahli výšku aspoň , z ktorých 256 úspešne dosiahlo obežnú dráhu.
Súhrn.
Vesmírne stanice Saľut, Skylab, Mir a ISS – ku ktorým sa pripojilo viacero z uvedených vesmírnych letov – nie sú uvedené samostatne. Pozri podrobné zoznamy (odkazy vyššie) pre ďalšie informácie.
Expozícia (prozaický žáner)

Expozícia (lat.) je interpretácia, vysvetlenie, výklad. Expozícia bola jedným zo stredovekých náboženských odobrných prozaických žánrov.
Bitka pri jazere Regillus

Bitka pri jazere Regillus bola pravdepodobne legendárna víťazná bitka Rimanov nad Etruskami alebo latinským spolkom. Datuje sa rôzne: 509, 496 alebo 493 pred Kr..
Bitka môže byť len legendou, pre nedostatok záznamov z tohto včasného obdobia rímskej histórie. Podľa Tita Lívia sa odohrala v blízkosti mesta Tusculum a protivníkom bol latinský spolok, ktorému pomáhal Tarquinius Superbus, bývalý etruský kráľ Ríma. Rimanov viedli Aulus Postumius (rok Rímsky diktátor) a Titus Aebutius Helva (magister equitum). Octavius Mamilius, Tarquinius, a jeho syn Sextus viedli latinský spolok; prítomnosť Tarquiniov spôsobila, že Rimania bojovali s väčším odhodlaním, ako kedykoľvek predtým. Tarquinius bol zranený už na začiatku bitky, po útoku na Postumia; Aebutius medzitým zaútočil na Mamilia, ale dostal zásah do ramena, kým Mamilius utrpel menšie zranenie hrudníka. Tarquiniovi vojaci, sformovaní z vyhostených Rimanov, začali miestnych tlačiť späť, a Marcus Valerius bol zabitý oštepom, keď sa pokúsil zaútočiť na Sexta. Postumius potom zapojil do boja čerstvé sily svojej vlastnej osobnej stráže. Mamilius bol zabitý v následnom súboji s Titom Herminiom, ktorý následne padol po zásahu oštepom. Postumius prikázal svojim "equitom" zosadnúť z koní a zaútočiť ako pechota, a krátko nato boli vojaci latinského spolku nútení ustúpiť. Obsadený bol aj ich tábor. Postumius a Aebutius sa vrátili triumfálne do Ríma. (Titus Livius, "Ab Urbe Condita" 2.19)
Populárna rímska legenda hovorí, že víťazom pomohli Dioskurovia Kastor a Polydeukes, ktorí sa premenili na mladých jazdcov. Postumius na ich počesť prikázal postaviť chrám na Forum Romanum, na mieste, kde napájali svoje kone. V 19. storočí bola umelecky stvárnená v "Lays of Ancient Rome" Thomasa Macaulaya.
Veľký potok (prítok Bystrice)

Veľký potok je potok na Kysuciach, vo východnej časti okresu Čadca. Je to pravostranný prítok Bystrice, má dĺžku 5,6 km a je tokom V. rádu.
Prameň.
Pramení v Kysuckých Beskydách, v podcelku Rača, medzi vrchmi Orol (1 119,7 m n. m.) a Bugaj (1 140,0 m n. m.) v nadmorskej výške cca 970 m n. m., neďaleko slovensko-poľskej štátnej hranice.
Opis toku.
Tečie severojužným smerom, v pramennej oblasti priberá viaceré krátke prítoky z oboch strán, následne významnejšie prítoky, najprv zľava spod Bugaja a potom sprava z južného svahu Orla. Nasledujú prítoky sprava spod Kýčery (1 005,0 m n. m.), dva zľava spod Bryzgalky (972,0 m n. m.) a opäť sprava spod Grúnika (843,1 m n. m.). Následne vstupuje do Kysuckej vrchoviny, do podcelku Bystrické podolie, preteká osadou Veľký Potok a z ľavej strany priberá prítok spod Hričovského vrchu (728,5 m n. m.). Na území obce Nová Bystrica (západne od centra) ústi v nadmorskej výške okolo 515 m n. m. do Bystrice.
Ochodničanka

Ochodničanka je potok na dolných Kysuciach, v severnej časti okresu Kysucké Nové Mesto. Je to pravostranný prítok Kysuce, meria 7 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Vysoké Javorníky, na západných svahoch Chotárneho kopca (906,2 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 740 m n. m. 
Opis toku.
Najprv tečie juhojuhovýchodným smerom, zľava priberá prítok spod Chotárneho kopca, sprava spod Vrchrieky (861,2 m n. m.) a opäť zľava prítok (506,3 m n. m.) z južného svahu Chotárneho kopca. Stáča sa viac na juhovýchod, preteká obcou Ochodnica, z pravej strany priberá prítok z oblasti Žarnovky a z tej istej aj potok Suchá. Pokračuje smerom na východ, zľava priberá ešte prítok spod Belajok (Belajovský potok) a na okraji obce sa vlieva v nadmorskej výške okolo 364 m n. m. do Kysuce.
Lodnianka

Lodnianka je potok na dolných Kysuciach, v severnej časti okresu Kysucké Nové Mesto. Je to ľavostranný prítok Kysuce, meria 6,9 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Pramení v Kysuckej vrchovine, v podcelku Vojenné, na severnom svahu vrchu Priehyb (812,6 m n. m.).
Opis toku.
Najprv tečie na sever k sútoku s pravostranným prítokom spod sedla Korcháň (730 m n. m.) a stáča sa na západ. Zľava priberá prítok spod Priehybu, sprava ďalší prítok spod sedla Korcháň a preteká obcou Lodno. Na jej území postupne priberá viaceré prítoky, dva sprava spod kóty 761,0 m, zľava z oblasti Žihlavného grúňa a spod Skáčkovej hory (732,1 m n. m.) a sprava spod Marusovho vrchu (698,8 m n. m.). Pokračuje cez obec Kysucký Lieskovec, tu zľava priberá prítok (407,1 m n. m.) spod Skáčkovej hory, v centre obce sa stáča a tečie k ústiu juhozápadným smerom. Neďaleko obce ústi v nadmorskej výške okolo 359 m n. m. do Kysuce.
Békešská župa (Uhorsko)

Békešská župa resp. Békešská stolica resp. Békešský komitát (namiesto slova Békešská/-ý môže byť slovo Békéšska/-y alebo Bíkešská/-ý; iný názov: Békeš, Békéš; ) bola uhorská župa resp. stolica resp. komitát na území dnešného juhovýchodného Maďarska. Územie Békešskej župy bolo menšie ako rozloha súčasnej maďarskej župy (pozri Békešská župa (Maďarsko)).
Charakteristika.
Békešská župa susedila s týmito župami: Čongrádskou, Jasovsko-veľkokumánsko-solnockou, Hajduckou, Bihárskou, Aradskou a Čanadskou župou. Rieka "Körös" pretínala župu z východu na západ.
Centrum.
Od začiatku 13. storočia bolo centrom Békešskej župy mesto Békeš, na začiatku 15. storočia, kedy sa mesto Békeš dostalo do vlastníctva rodiny Maróthi (1403) a pomaly začalo upadať, to bolo mesto Gyula. Nová železničná trať medzi Pešťou a Békešskou Čabou, dokončená v roku 1858 a Trianonská mierová zmluva zvýšili význam a počet obyvateľov Békešskej Čaby, ktorá sa pri reorganizácii v roku 1950, stala sídlom súčasnej Békešskej župy.
Dejiny.
Békešský komitát vznikol ako jeden z prvých v Uhorsku v 11. storočí. Na prelome 13. a 14. storočia sa tento komitát, podobne ako ostatné v Uhorsku, zmenil na šľachtickú stolicu. V roku 1566 obsadili mesto Gyula Turci. Pod ich nadvládou sa Békešská župa pomaly vyľudnila a upadla. Po vyhnaní Turkov 3. mája 1723 prepožičal kráľ Karol Habsburský celú župu bývalému zásobovaciemu komisárovi svojich vojsk Jánovi Jurajovi Harruckernovi, ktorý ju opäť zaľudnil a to nielen Maďarmi, ale aj Nemcami, Rumunmi a najmä Slovákmi (mestá: Békéscsaba/Békešská Čaba, Endrőd, Szarvas/Sarvaš, Tótkomlós/Slovenský Komlóš). Slováci ešte aj po silnej maďarizácii v rokoch 1868 - 1918 tvorili podľa sčítania obyvateľstva v roku 1910 väčšinu v Békešskočabianskom okrese (62 %) a silné zastúpenie mali aj v okresoch Sarvaš (43 %) a Orosháza (18 %). Po prvej svetovej vojne sa územie stalo súčasťou Maďarska a asimilácia Slovákov pokračovala. Po druhej svetovej vojne sa tisíce z nich presťahovali na Slovensko a v súčasnosti žije na území Békešskej župy približne 7 000 Slovákov. Územie súčasnej Békešskej župy sa však po rozpade Uhorska a tiež po druhej svetovej vojne zväčšilo o časti územia Aradskej župy, Čanádskej župy a Jasovsko-veľkokumánsko-solnockej župy.
Národnosti.
V roku 1880 z 229 757 obyvateľov župy bolo 152 877 Maďarov (66,54%), 53 517 Slovákov (23,29%), 6 611 Nemcov (2,88%), 5 347 Rumunov (2,33%) a 4,96% iných národností. Národnostné zloženie jednotlivých okresov Békešskej župy bolo nasledovné:
Slováci tvorili absolútnu alebo relatívnu väčšinu v týchto obciach:
Iné významné obce:
V roku 1910 bolo národnostné zloženie jednotlivých okresov Békešskej župy nasledovné:
Slováci tvorili absolútnu alebo relatívnu väčšinu v týchto obciach:
Iné významné obce:
Slúžnovské okresy.
V roku 1910 sa župa delila na tieto slúžnovské okresy:
Povinský potok

Povinský potok je potok na dolných Kysuciach, tečie vo východnej časti okresu Kysucké Nové Mesto. Je to ľavostranný prítok Kysuce, má dĺžku 8,4 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Pramení v Kysuckej vrchovine, v podcelku Vojenné, na juhozápadnom svahu Černatína (922,2 m n. m.), západne od sedla Meriadov (769,9 m n. m.), v nadmorskej výške približne 730 m n. m. 
Opis toku.
Od prameňa tečie na západ cez Povinskú dolinu, sprava najprv priberá prítok zo západného svahu Černatína, potom zľava zo SSZ svahu Obelca (841 m n. m.), nasleduje ľavostranný prítok zo západného svahu Obelca a pravostranný z juhovýchodného svahu Priehybu (812,6 m n. m.). Pri chate Jedľovina priberá zľava významný prítok tečúci cez osadu Tatárovci a vytvára oblúk prehnutý na sever, pričom sprava priberá prítok prameniaci západne od Priehybu. Následne preteká osadou Belanovci a zľava priberá významný prítok, Sidorovský potok. Následne vstupuje do geomorfologického celku Javorníky (podcelok Nízke Javorníky, časť Kysucká kotlina), kde pokračuje intravilánom obce Povina. Tu sa tok stáča viac smerom na ZSZ tu postupne priberá pravostranný prítok zo západného svahu Skáčkovej hory, ľavostranný prameniaci západne od osady Sidorovci, pravostranný z juhovýchodného svahu Pleše (686,5 m n. m.), ľavostranný spod kóty 535 m a pravostranný z lokality Predná Pleš. Stáča sa na severozápad, podteká štátnu cestu I/11, opúšťa intravilán obce a západne od nej ústi v nadmorskej výške cca 354 m n. m. do Kysuce.
Zoznam kozmických letov (1957)

Toto je zoznam kozmických letov z roku 1957. Je podzoznamom zoznamu kozmických letov podľa roka.
Kamerun (hra)

Kamerun je hra s kockami. Môžu ju hrať dvaja až šiesti hráči.
Pravidlá.
Existujú tri subvarianty hry:
Hráči môžu hrať aj trojboj, v ktorom postupne odohrajú všetky varianty hry.
Hráči môžu byť dohodnutí, že ušetrené hody sa premieňajú na body a nie na hody navyše.
Snežnica (potok)

Snežnica je potok na dolných Kysuciach, v južnej časti okresu Kysucké Nové Mesto. Je to ľavostranný prítok Kysuce, meria 6,5 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Preteká Kysuckou vrchovinou, podcelkom Kysucké bradlá, pramení na juhozápadnom svahu Kučerovky (744,1 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 650 m n. m. 
Opis toku.
Najprv tečie na juh, oblúkom sa stáča a na krátkom úseku tečie na západ, zľava priberá dva prítoky od Zástrania. Ďalej pokračuje severozápadným smerom cez obec Snežnica, z pravej strany priberá prítok spod Klina (710,4 m n. m.) a prerezáva sa cez bradlové pásmo Kysuckej vrchoviny, pričom vytvára hlboké údolie medzi masívmi Brodnianky (719,8 m n. m.) na juhu a Malého Vretena (653,0 m n. m.) na severe. Napokon preteká cez Oškerdu a neďaleko nej ústi v nadmorskej výške okolo 340 m n. m. do Kysuce.
Klubinský potok

Klubinský potok je potok na Kysuciach, preteká územím okresu Čadca. Je to pravostranný prítok Bystrice, má dĺžku 9 km a je tokom V. rádu.
Prameň.
Pramení v Kysuckých Beskydách, v podcelku Rača, na juhozápadnom svahu vrchu Veľká Rača (1 236,1 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 950 m n. m.
Opis toku.
Najprv tečie juhozápadným smerom dolinou Košariská, zľava priberá prítok spod Malej Rače a ďalej sprava spod Hladkej (972,3 m n. m.). Pokračuje juhojuhozápadným smerom Klubinskou dolinou, z ľavej strany priberá významný prítok (584,1 m n. m.) z Ráztockej doliny a následne z tej istej strany prítok spod Senkova (980,7 m n. m.). Opäť zľava priberá ešte prítok z oblasti Blažkovej jamy a vstupuje do Kysuckej vrchoviny a jej podcelku Bystrická brázda. Stáča sa viac na juhozápad, preteká obcou Klubina a neďaleko nej ústi v nadmorskej výške okolo 445 m n. m. do Bystrice.
Čierny potok (prítok Čierňanky)

Čierny potok je potok na horných Kysuciach, v severnej časti okresu Čadca. Je to pravostranný prítok Čierňanky, meria 5 km, z toho 2,3 km na území Slovenska a je tokom V. rádu. 
Pramení na území Česka, v juhovýchodnej časti okresu Frýdek-Místek, na území obce Hrčava v Jablunkovskom medzihorí v nadmorskej výške približne 625 m n. m., neďaleko česko-poľskej štátnej hranice. Od prameňa sa výrazným oblúkom stáča najprv na juhozápad, v pramennej oblasti priberá niekoľko krátkych prítokov, ďalej zľava prítok prameniaci severne od obce Hrčava a sprava prítok spod Gírovej (839,9 m n. m.). Z ľavej strany priberá ešte jeden prítok od tejto obce, stáča sa na juh a vstupuje na územie Slovenska. Tu preteká slovenskou časťou Jablunkovského medzihoria, najprv priberá pravostranný prítok prameniaci južne od osady Bařiny v Česku, potom z tej istej strany krátky prítok z juhovýchodného svahu Holého vrchu (616,3 m n. m.), pokračuje viac juhojuhovýchodným smerom intravilánom obce Čierne a severovýchodne od centra obce ústi v nadmorskej výške cca 448 m n. m. do Čierňanky.
Vreščovka

Vreščovka môže byť:
Vreščovka (potok)

Vreščovka je potok na Kysuciach, na území okresu Čadca. Je to ľavostranný prítok Čierňanky, má dĺžku 6,5 km a je tokom V. rádu. 
Pramení v Kysuckých Beskydách, v podcelku Rača, na severnom svahu Kykule (1 087,1 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 925 m n. m., pri slovensko-poľskej štátnej hranici. Najprv tečie na sever, následne sa stáča na západ a preteká osadou Vreščovka. Sprava priberá prítok spod Vreščovského Beskydu (875,0 m n. m.), zľava spod Rovnej Poľany (903,0 m n. m.) a tečie cez osadu Peňákovci. Pri osade Košariská sa stáča na severoseverozápad, pri horárni Podrobiška priberá sprava prítok spod Oselného (855,0 m n. m.) a následne pri samote Drobiška rovnomenný ľavostranný prítok. Potom vstupuje do Jablunkovského medzihoria, preteká miestnou časťou Do Sihly a na území obce Skalité ústi v nadmorskej výške okolo 537 m n. m. do Čierňanky.
Čadečanka

Čadečanka (aj "Čadečka" alebo "Malá Čadečka") je potok na Kysuciach, na území okresu Čadca. Je to ľavostranný prítok Čierňanky, meria 8,7 km a je tokom V. rádu. Priemerný sklon toku je 38 ‰. 
Prameň.
Pramení v Kysuckých Beskydách, v podcelku Javorský Beskyd, na južnom svahu Lieskovej (849,9 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 780 m n. m. 
Opis toku.
Tečie viac-menej na západojuhozápadným smerom, sprava priberá dva krátke prítoky spod Troch kopcov (823,8 m n. m.), postupne preteká jednotlivými osadami čadčianskej mestskej časti Čadečka, najprv cez osadu Šimčiskovci, kde sprava priberá prítok spod kóty 792,0 m a zľava spod Javorského. Pokračuje osadami Úskobovci (tu priberá dva ľavostranné prítoky spod Javorského a pravostranný z oblasti Stankova), Hapčákovci (krátky prítok z pravej strany) a Kliešťovci (Črchliansky potok sprava, Drahošanský potok zľava). Následne tečie osadou Škradné, sprava priberá prítok zo svrčinovskej osady Liščákovci, vstupuje do Turzovskej vrchoviny a priberá krátky ľavostranný prítok (444,1 m n. m.). Pokračuje územím mestskej časti Podzávoz, stáča sa na západ a v nadmorskej výške okolo 420 m n. m. ústi do Čierňanky. Na dolnom toku sú na oboch brehoch rozvinuté výmole a rokle.
Čierňanka

Čierňanka môže byť:
Čierny potok (prítok Olešnianky)

Čierny potok je potok na horných Kysuciach, na území okresu Čadca. Je to ľavostranný prítok Olešnianky, meria 4,5 km a je tokom V. rádu. 
Prameň.
Pramení v Moravsko-sliezskych Beskydách, v podcelku Zadné hory, na juhozápadnom svahu vrchu Veľký Polom (1 067,3 m n. m.) v nadmorskej výške približne 945 m n. m. 
Opis toku.
Tečie severojužným smerom rovnomennou dolinou, na dolnom toku vstupuje do Turzovskej vrchoviny, do podcelku Kornická brázda. Do Olešnianky ústi pri osade Maslovenka v nadmorskej výške cca 534 m n. m. Sprava priberá päť prítokov (štvrtý v smere toku ústi v nadmorskej výške 606,4 m n. m.) z južných svahov Burkovho vrchu (1 031,7 m n. m.), zľava iba jeden krátky prítok prameniaci na južnom úpätí Veľkého Polomu.
Chmúra

Chmúra môže byť:
Chmúrov potok

Chmúrov potok alebo aj Chmúra je potok na Kysuciach, vo východnej časti okresu Čadca. Je to ľavostranný prítok Vychylovky, má dĺžku 5,1 km a je tokom VI. rádu. 
Pramení v Oravských Beskydách, v podcelku Ošust, na juhovýchodnom svahu Svítkovej (1 082,5 m n. m.) v nadmorskej výške cca 1 000 m n. m. Najprv tečie na juh, potom sa stáča na juhozápad a tečie po hranici medzi Oravskými Beskydami na severe a Kysuckou vrchovinou na juhu. Z pravej strany priberá štyri prítoky spod Hankinej poľany, zľava viacero prítokov, najmä prítok (733,8 m n. m.) spod Drabírovca, dva spod Mrvovej Kykule (1 040,2 m n. m.) a od osady Sajdovia. Do Vychylovky ústi pri osade Vychylovka v nadmorskej výške okolo 610 m n. m. Údolím potoka vedie Kysucká lesná železnica a pri osade Chmúrovci stojí skanzen (Múzeum kysuckej dediny).
Harvelka

Harvelka môže byť:
Harvelka (potok)

Harvelka je potok na Kysuciach, vo východnej časti okresu Čadca. Je to pravostranný prítok Bystrice, meria 5,5 km a je tokom V. rádu.
Prameň.
Preteká Kysuckou vrchovinou, podcelkom Vojenné, pramení na rozhraní Oravy a Kysúc, pod kótou 995,2 m v nadmorskej výške okolo 950 m n. m., západne od osady Flajšová.
Opis toku.
Najprv tečie na krátkom úseku na severoseverozápad, neďaleko osady Jasenovská sa stáča a ďalej pokračuje na západojuhozápad. Sprava vynikajú dva prítoky; bezmenný spod Krčmárovej (917,0 m n. m.) a Pavelkov potok, zľava Kornádkov potok z Karnádkovej doliny. Na území obce Nová Bystrica, v neobývanej oblasti, ústi v nadmorskej výške okolo 599 m n. m. do vodárenskej nádrže Nová Bystrica. 
Pred vybudovaním nádrže bol potok dlhší približne o 3 km, ústil priamo do Bystrice neďaleko osady Jančulovci a z pravej strany priberal dlhší prítok z juhozápadného úpätia Mrvovej Kykule (1 040,2 m n. m.), ktorý už v súčasnosti ústi do nádrže. Údolím potoka vedie asfaltová cesta, dnes so zákazom vjazdu, v minulosti spájala obce Nová Bystrica a Oravská Lesná a zároveň bola jedinou priamou spojnicou Kysúc a Oravy.