burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Julie Bowenová

Julie Bowenová (; * 3. marec 1970, Baltimore, Maryland, USA) je americká herečka, známa z televízneho seriálu "Moderná rodina" (20092020).
Detstvo a mladosť.
Bowenová sa narodila v Baltimore, v štáte Maryland. Má dve sestry – je sestrou špecialistky na infekčné choroby Annie Luetkemeyer a dizajnérky Molly Luetkemeyer. Bowenová má nemecký pôvod. 
Kariéra.
Bowenová mala prvú výraznejšie úlohu v roku 1994, vo filme "Runaway Daughters", kde hrala po boku herca Paula Rudda. Hosťovala aj vo viacerých televíznych seriáloch, napríklad v seriáli "Dawson's Creek". V rokoch 2000 až 2004 hrala jednu z hlavných úloh v televíznom seriáli "Ed". V roku 2004 sa pripojila k natáčaniu televízneho seriálu "Nezvestní", kde účinkovala až do roku 2007.
V rokoch 2009 až 2020 hrala v televíznom seriáli "Moderná rodina". Za svoj herecký výkon získala šesť po sebe idúcich nominácií na Primetime Emmy Award za vynikajúcu herečku vo vedľajšej úlohe v komediálnom seriáli (2010 – 2015), pričom túto cenu získala v rokoch 2011 a 2012.
Bowenová sa okrem iného aktívne venuje aj dabingu. 
Súkromný život.
Bowenová trpí kardiovaskulárnym ochorením – bradykardiou, kvôli čomu mala od svojich dvadsiatich rokov kardiostimulátor.
Od roku 2004 je vydatá za Scotta Phillipsa, s ktorým má troch synov. Vo februári 2018 požiadala o rozvod, ktorý bol právoplatný od septembra toho istého roku.
Babylonský kalendár

Babylonský kalendár bol lunisolárny kalendár s rokmi pozostávajúcimi z 12 lunárnych mesiacov, z ktorých každý sa začínal vtedy, keď bol pri západe slnka prvýkrát viditeľný nový polmesiac nízko nad západným obzorom, plus jeden interkalárny mesiac, ktorý sa vkladal podľa potreby na základe dekrétu. Kalendár vychádzal zo sumerského (z tretej dynastie Ur) predchodcu, ktorý sa zachoval v podobe Šulgiho kalendára z Ummy zo (asi 21. storočie pred Kr.).
Mesiace.
Rok sa začína na jar a je rozdelený na dvanásť mesiacov. Slovo pre „mesiac" bolo akkadské. ("arḫu, araḫ"). Hlavnému božstvu Asýrčanov je priradený prechodný interkalárny mesiac, čo dokazuje, že kalendár má pôvod v starobabylonskej ríši, a nie v neskoršej stredoasýrskej ríši.
Počas babylonského zajatia Židov v šiestom storočí pred Kristom boli tieto názvy mesiacov prevzaté do hebrejského kalendára.
Až do 5. storočia pred Kr. bol kalendár úplne založený na pozorovaní, ale približne od roku 499 pred Kr. sa mesiace začali riadiť lunisolárnym cyklom, ktorý trval 19 rokov a mal 235 mesiacov. Hoci sa zvyčajne nazýva Metónov cyklus podľa Metóna Aténskeho (432 pred Kr.), Metón sa o tomto cykle pravdepodobne dozvedel od Babylončanov. Po maximálne troch ojedinelých výnimkách sa do roku 380 pred Kr. mesiace kalendára riadili cyklom bez výnimky. V 19-ročnom cykle sa vsunul mesiac Adaru 2, s výnimkou roku, ktorý mal v cykle číslo 17, keď sa vložil mesiac Ulūlu 2. V tomto období bol prvým dňom každého mesiaca (začínajúcim sa pri západe slnka) naďalej deň, keď bol prvýkrát spozorovaný nový polmesiac - kalendár nikdy nepoužíval určený počet dní v žiadnom mesiaci.
Dni.
Počítajúc od novu mesiaca Babylončania slávili každý siedmy deň ako „svätý deň", nazývaný aj „zlý deň" (čo znamená „nevhodný" na zakázané činnosti). V tieto dni mali úradníci zakázané vykonávať rôzne činnosti a obyčajní ľudia si nesmeli „niečo priať", pričom aspoň 28. deň bol známy ako „deň odpočinku". V každý z nich sa prinášali obety inému bohu a bohyni, zrejme za súmraku, aby sa vyhli zákazom: Marduk a Ištar 7., Ninlil a Nergal 14., Sin a Šamaš 21. a Enki a Mah 28. Tabuľky zo šiesteho storočia pred Kristom z obdobia vlády Kýra Veľkého a Kambysesa II. naznačujú, že tieto dátumy boli niekedy približné. Lunácia trvajúca 29 alebo 30 dní v podstate obsahovala tri sedemdňové týždne a záverečný týždeň trvajúci osem alebo deväť dní vrátane, ktorý prerušoval súvislý sedemdňový cyklus.
IFK Göteborg

Idrottsföreningen Kamraterna Göteborg známy ako IFK Göteborg je švédsky futbalový klub zo sídlom v meste Göteborg. Tím pôsobí v najvyššej národnej klubovej súťaži Allsvenskan. Klub bol založený v roku 1904 a svoje domáce zápasy hráva na štadióne Gamla Ullevi s kapacitou 18 454.
História klubu.
Klub vznikol v roku 1904. O štyri roky neskôr vyhralo IFK Göteborg svoje prvé švédske majstrovstvá a ukončili štvorročnú nadvládu Örgryte IS. IFK Göteborg boli pri vzniku súčasnej najvyššej švédskej súťaže Allsvenskan v roku 1924. Svoj prvý titul v tejto súťaži získali v sezóne 1934/35.
IFK Göteborg sa stal celkovo 13-krát víťazom Allsvenskan a sú druhým najúspešnejším švédskym tímom po Malmö FF. IFK Göteborg je však jediným tímom zo Škandinávie, ktorý vyhral niektorú z hlavných súťaži UEFA a to hneď dvakrát. V sezónach 1981/82 a 1986/87 sa stali víťazmi Pohára UEFA. Dvakrát sa dostali do semifinále Európskeho pohára.
V jarnej časti sezóny 2021 pôsobil v klube aj slovenský reprezentant Marek Hamšík.
Káder mužstva.
 
Externé odkazy.
https://ifkgoteborg.se/
Dobrodružný film

Dobrodružný film je kinematografický žáner charakterizovaný prítomnosťou dobrodružstva. Žáner dobrodružného filmu má voľné hranice, pretože často zahŕňa aj iné kinematografické žánre, ako je western, sci-fi alebo akčné. Prostredie hrá dôležitú úlohu v každom dobrodružnom filme. Zvyčajne sa odohrávajú vo vzdialených krajinách, ako sú stratené kontinenty alebo iné exotické miesta.
Bežnou témou dobrodružných filmov sú postavy, ktoré opúšťajú svoj domov alebo miesto pohodlia a idú splniť cieľ, vydávajú sa na cesty, pátranie, hľadanie pokladu, hrdinské cesty a prieskumy alebo pátranie po neznámom.
História.
USA.
Popularita dobrodružných filmov vyvrcholila v 30. a 40. rokoch 20. storočia, kedy sa pravidelne natáčali filmy ako "Captain Blood", "The Adventures of Robin Hood" a "The Mark of Zorro" s americkými hlavnými hviezdami, ktorí boli s týmto žánrom úzko spätí. Prvými vplyvnými tvorcami dobrodružných filmov boli Douglas Fairbanks, Zoltan Korda a John Huston.
Francúzsko.
Francúzska kinematografia prijala typ hrdinu, ktorý bol vytvorený v USA a využívala svoje hviezdy ako Gérard Philipe, Jean-Paul Belmondo, Alain Delon a Jean Marais v dobrodružstve. O ľahkovážnosti hlavných hrdinov sa však čoraz viac pochybovalo. Vplyvným režisérom sa stal Philippe de Broca, ktorý na svojom konte má "Cartouche", "Ukradli torzo Jupitera", "Muž z Ria", "Muž z Hongkongu" či "Muž z Acapulca".
Michael Sharik

Michael Sharik (* 13. august 1919, Jersey City, Hudson County, New Jersey, USA† 8. september 1999, Morrow, Warren County, Ohio, USA) bol americký vojak, člen elitnej jednotky United States Army Rangers rusínskeho a slovenského pôvodu. Známym sa stal pre svoju účasť na vylodení v Normandii a bojom v 2. svetovej vojne.
Život.
Michael Sharik sa narodil rodičom Paulovi Sarikovi (Šarik) pôvodom z obce Závadka neďaleko Michaloviec a Mary Drutarovej (Drotárovej) pôvodom z obce Úbrež neďaleko Sobraniec. Ešte ako malý chlapec sa vrátil s matkou do vtedajšieho Československa do obce Úbrež kde bývali v rokoch 1920 až 1929. V tomto roku sa vrátili do USA. Podobné sťahovanie medzi domovinou a USA bolo vtedy pomerne bežné.
Michael vstúpil do armády v roku 1940. V roku 1943 sa stal členom 2. práporu jednotky Rangers. So svojou jednotkou sa zúčastnil viacerých bitiek. Medzi najvýznamnejšie a určite aj najťažšie patrí útok na Pointe du Hoc, ktorý sa odohral počas dňa D. Michael Sharik sa v decembri 1944 už ako seržant roty D zúčastnil aj slávneho bodákového útoku na kótu 400 v Hürtgenskom lese, kde bol medzi prvými, ktorí sa dostali až na vrchol kopca. Za svoju službu získal okrem iných vyznamenaní aj Bronzovú hviezdu a Purpurové srdce.
Sharik po vojne pokračoval v kariére v armáde, pracoval na oddelení špeciálnych zbraní. Neskôr slúžil aj v Západnom Nemecku a v Turecku. Po odchode do dôchodku ostal žiť v štáte Ohio.
Šulgi

Šulgi (predtým uvádzaný ako Dungi) z Uru bol druhým kráľom tretej dynastie v Ure. Vládol 48 rokov, približne od roku 2094 – 2046 pred Kr. (stredná chronológia) alebo pravdepodobne približne od roku 2030 – 1982 pred Kr. (krátka chronológia). Medzi jeho úspechy patrí dokončenie stavby Veľkého urského zikkuratu, ktorú začal jeho otec Ur-Nammu. Na svojich nápisoch prijal tituly „kráľ Uru", „kráľ Sumeru a Akkadu" a „kráľ štyroch kútov vesmíru". Od 23. roku svojej vlády používal pred svojím menom symbol pre božstvo, ktorý označoval jeho apoteózu.
Život a vláda.
Šulgi bol synom urského kráľa Ur-Nammu a jeho kráľovnej, manželky Watartum. Pre všetkých 48 rokov jeho vlády sú známe letopočty, ktoré poskytujú pomerne úplný súčasný pohľad na najdôležitejšie momenty jeho kariéry.
Šulgi je známy najmä vďaka rozsiahlej revízii učebných osnov pisárskej školy. Hoci nie je jasné, koľko toho skutočne napísal, existuje množstvo oslavných básní napísaných týmto panovníkom a adresovaných tomuto panovníkovi. V 23. roku svojho panovania sa vyhlásil za boha a ako takého ho uznával celý Sumer a Akkad.
Niektoré rané kroniky odsudzujú Šulgiho za jeho bezbožnosť: "Weidnerova kronika" (ABC 19) uvádza, že „nevykonával svoje obrady do bodky, poškvrnil svoje očistné rituály". "Kráľovský zoznam panovníkov z Uru" ho obviňuje z nevhodnej manipulácie s obradmi, keď na nich skladal „nepravdivé stély, drzé nápisy". "Kronika prvých kráľov" (ABC 20) ho obviňuje z „kriminálnych sklonov a majetok z Esagily a Babylonu si odniesol ako korisť".
Meno.
Rané neistoty pri čítaní klinového písma viedli k tomu, že pred koncom 19. storočia sa bežne používali transliterácie Šulgi a Dungi. V priebehu 20. storočia sa však vedecký konsenzus priklonil od "dun" k "šul" ako správnej výslovnosti. Písanie Šulgiho mena pisármi s determinatívom "diĝir" odráža jeho zbožštenie počas jeho vlády, pričom toto postavenie a písanie si predtým nárokoval jeho akkadský predchodca Naram-Sin.
Špionážny film

Špionážny film je kinematografický žáner súvisiaci so špionážou, často obsahujúci akčné scény. Mnohé špionážne romány boli sfilmované, hoci v mnohých prípadoch sa všeobecný tón diel zmenil. Ide o podžáner akčnej kinematografie.
Špionážne filmy často ukazujú špionážne aktivity vládnych agentov a ich riziko, že ich odhalia nepriatelia. Od nacistických špionážnych trilerov zo 40. rokov cez filmy o Jamesovi Bondovi až po súčasné high-tech blockbustery. Špionážny film bol vždy obľúbený u divákov na celom svete.
James Bond.
Najznámejšími predstaviteľmi špionážnych filmov sú filmy o Jamesovi Bondovi. Pôvodne knihy, neskôr filmy boli stvorené Ianom Flemingom.
Zmeškalovci

Zmeškalovci (dobovo v základnom tvare: "Zmeskál(l), Zmesskal") boli šľachtický rod pôsobiaci v Uhorsku.
Dejiny rodu v Uhorsku.
V zahraničí získali členovia rodu barónsky aj grófsky titul. Na územie Slovenska sa rod Zmeškalovcov dostal vďaka Jánovi z Dubovca, vtedajšiemu záložnému majiteľovi Oravského hradu, ktorý do svojich služieb povolal Václava, Félixa a Pavla Zmeškala zo Sliezska spolu s Petrom a Jakubom Kozmovským z Poľska. Po smrti Jána z Dubovca sa hradu neoprávnene zmocnil Václav Sedlnický, načo kráľ Ferdinand I. v roku 1547 písomne vyzval Pavla Zmeškala, Václava Zmeškala a Pavla Kozmovského, aby hrad dobyli a odovzdali ho kráľovskej korune. Títo jeho výzvu s pomocou Františka Révaiho splnili. Keďže Pavol Zmeškal a Pavol Kozmovský krátko nato zomreli, kráľ v roku 1548 odmenil za služby len Václava Zmeškala, pričom mu daroval obce Leštiny, Osádka a Srňacie. Václav sa tak stal zakladateľom oravskej vetvy rodu. V Leštinách dal postaviť kúriu a podľa tohto rodového sídla začal používať aj predikát. Neskôr získali členovia rodu majetky aj v Liptovskej, Turčianskej, Hontianskej, Rábskej, Šarišskej, Novohradskej, Bratislavskej, Železnej a Peštianskej stolici.
Erb rodu.
Erb rodu tvorí v striebornom štíte po zelenej pažiti bežiaci červený vôl v striebornej (!) zbroji, s dvoma horiacimi fakľami pripevnenými modrým opaskom, v horných rohoch štítu zlaté nebeské telesá, vpravo (?!) hviezda, vľavo (?!) polmesiac, Spod koruny na uzatvorenej turnajovej prilbe splývajú tu modro-strieborné, tam červeno-strieborné prikrývadlá, Klenotom sú tri pštrosie perá – strieborné medzi červenými.
Milan Sýkora

Milan Sýkora môže byť:
1. liga hádzanárov 1996/97

1. liga hádzanárov v sezóne 1996/97 bol 4. ročník 1. ligy hádzanárov, druhej najvyššej hádzanárskej súťaže mužov na Slovensku, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Súťaž niesla dobový názov "II. liga" a súťažilo v nej 12 družstiev. Víťazom ligy sa stalo družstvo Tatran Stupava.
Systém súťaže.
Súťaž pozostávala iba z jednej dlhodobej časti, ktorá sa skladala z 22 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Víťaz súťaže tentoraz nemal právo postúpiť do najvyššej ligy, pretože súťaže prešli reorganizáciou a počet tímov v najvyššej súťaži sa znižoval o 2 tímy. Posledné 2 družstvá zostúpili do 2. ligy.
Účastníci.
Poznámka: V súťaži malo hrať aj družstvo PPS Detva, ktoré ako posledný tím zostúpilo z extraligy, ale odhlásilo sa z nej až po vyžrebovaní súťaže. Nahradilo ho Kysucké Nové Mesto, ktoré v kvalifikácii o 1. ligu vyradil v dvoch zápasoch Hlohovec.
Onésimos

Onésimos alebo Onesimus (, ) môže byť:
Onesimos môže byť aj:
Ivanov vrch

Ivanov vrch () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Zlatník, približne severozápadne od Vranova nad Topľou. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Šimonka. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Vranov nad Topľou a zasahuje na katastrálne územie obcí Hermanovce nad Topľou, Zlatník a Hlinné. Najbližšími sídlami sú severne situované Hermanovce nad Topľou, východne ležiaci Zlatník a Hlinné, juhovýchodne sa nachádza Rudlov a Zámutov a západne Zlatá Baňa. 
Opis.
Ivanov vrch leží na východe strednej, najvyššej časti podcelku Šimonka, v rázsoche vedúcej východným smerom zo Šimonky () cez Praporec (). Severne sa nachádza Stredná hora (), Byrotka (), Oblík () a Hrb (), západne Tri chotáre (), Čierna hora (), Šimonka (), Dubník () a Praporec (), južne Makovica (), Menší vrch (), Čulkov () a Čierna skala () a východne Hlavačka (), Lipová (), Húšťavy () a Rúbaň (). Oblasť je súčasťou povodia Tople, kde vodu zo západných svahov odvádza Hermanovský potok, zo severovýchodných Zlatníček a z južných Slaný potok. Na vrchol vedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Zo skalných brál je však možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, no tiež Busov, Ondavskú vrchovinu, Vihorlatské vrchy a Východoslovenskú nížinu.
Čchen Jün

Čchen Jün (, ; * 13. jún 1905, Šanghaj† 10. apríl 1995, Peking) bol jedným z najvplyvnejších a najmocnejších čínskych vodcov 20. storočia. Od roku 1931 do roku 1987 pôsobil v Ústrednom výbore Komunistickej strany Číny, z toho viac ako 40 rokov v politbyre. Za svoju účasť pri založení Čínskej ľudovej republike a najmä kvôli svojej moci v osemdesiatych rokoch dvadsiateho storočia sa radí medzi tzv. Osem nesmrteľných Komunistickej strany Číny.
V roku 1934 sa pripojil k Dlhému pochodu. Po stáži v Moskve sa v roku vrátil do vojnového centra komunistickej strane v Jen-ane, kde pôsobil hlavne v oblasti ekonomiky, hoci po základnej škole nemal žiadne formálne vzdelanie.
Čchen bol jedným z mála vodcov, ktorí neschvaľovali koncept Veľkého skoku, ale rešpektovali reálnu situáciu a plánovali transformáciu čínskej ekonomiky na dobu najmenej troch päťročníc. Ďalšími vodcami boli Čou En-laj, Po I-po a vedúci Štátnej plánovacej komisie Li Fu-čchun.
Hoci bol za svoj nesúhlasný postoj odsúdený, v roku 1961 sa vrátil na vrchol, keď bol vyzvaný, aby viedol tím, ktorý obnovil čínsku ekonomiku. Počas Kultúrnej revolúcie bol kritizovaný ako „kapitalista“ a bol vylúčený zo všetkých svojich funkcií s výnimkou členstva v Ústrednom výbore strany.
Potom, čo sa Mao stiahol po Veľkom skoku do ústrania, tak najvyššiu štátnu funkciu a tým aj zodpovednosť za vývoj ekonomiky vložil na bedrá Liou Šao-čchimu. Tomu sa podarilo zostaviť tím odborníkov, pomerne rýchlo upokojiť napätie v spoločnosti a naštartovať oživenie ekonomiky. V jeho tíme nechýbali Teng Siao-pching, Čchen Jün a ďalšie osobnosti, sú známi ako iniciátori úspešných reforiem začatých po roku 1979.
Keď v roku 1977 dostal Teng Siao-pching späť na pozíciu podpredsedu Ústredného výboru, Čchen tiež opäť nadobudol významnú úlohu. Zatiaľ čo Teng sa stal architektom rozsiahlych ekonomických reforiem, Čchen zostal verný svojim starým marxistickým ideálom, ktoré slúžili ako dôležitá brzda tempa vývoja Číny v 80. a začiatkom 90. rokov a donútili Tenga ku kompromisom. Čchena sa zapísal do dejín skôr pre svoj koncept „ekonomiky vtáčej klietky“. Podľa jeho názoru by mal čínsky trh fungovať ako vták v klietke. Táto klietka by nemala byť príliš malá, inak by sa vták udusil. Ale vták musel byť držaný v klietke, inak by odletel. Hoci Čchen formálne odišiel v roku 1987, jeho vplyv na ekonomické rozhodovanie bol stále značný. Ním vedená konzervatívna frakcia získala dominanciu v strane po masakre na námestí Nebeského pokoja v Pekingu v roku 1989, avšak liberáli sa vrátili k moci po Teng Siao-pchingovej ceste na juh, ktorá v roku 1992 oživila reformné procesy.
Johnathon Schaech

Johnathon Schaech (* 10. september 1969, Edgewood, Maryland, USA) je americký herec, spisovateľ a producent. 
Detstvo a mladosť.
Johnathon Schaech sa narodil v meste Edgewood v štáte Maryland. Jeho otec je policajt a matka manažérka ľudských zdrojov. Má jednu sestru a vyrastal v katolíckej viere. Má taliansky a nemecký pôvod. 
Kariéra.
V roku 1993 hral Schaech hlavnú úlohu vo filme "Spútaná láska" po boku Angely Bettis a Vanessy Redgrave. V roku 1995 si zahral spoločne s Rose McGowan vo filme "The Doom Generation". V rovnakom roku hral aj vo filme "Čo si ušiť do výbavy". 
V roku 1998 hral vo filme "Pokrvné puto". O rok neskôr, hral v komédii "Štyria do trojky". V rokoch 1999 až 2000 účinkoval v televíznom seriáli "Time of Your Life".
V roku 2002 hral v televíznom filme "Krvavý zločin". V roku 2005 hral spoločne s jeho vtedajšou manželkou, Christinou Applegate v televíznom filme "Denník". 
V roku 2013 si Schaech zahral sovietskeho politického dôstojníka vo filme "Fantóm". Účinkoval aj v piatich epizódach prvej série televízneho seriálu "Ray Donovan". 
V rokoch 2016 až 2018 sa Schaech objavil v niektorých častiach prvých troch sérii televízneho seriálu "Legends of Tomorrow". V roku 2020 hral po boku hercov ako Tye Sheridan, Ana de Armas a Helen Hunt vo filme "Nočný recepčný". 
Okrem iného, sa Schaech venuje aj spisovateľstvu. Napísal knihu a napísal aj niekoľko scenárov pre televízne seriáli a filmy. 
Súkromný život.
Predtým ako herečka Ellen DeGeneres prehlásila coming out, ju často Schaech sprevádzal na rôznych akciách. V roku 2001 sa Schaech oženil za herečku Christinu Applegate. V decembri 2005 požiadal o rozvod, ktorý bol uskutočnený v roku 2007. Schaech sa oženil druhý krát v roku 2010 s Janou Kramer. Rozviedli sa v roku 2011. Od roku 2013 je ženatý za Julie Solomon, s ktorou má dve deti.
Global Biodiversity Information Facility

Global Biodiversity Information Facility (GBIF) je medzinárodná organizácia, ktorá sa zameriava na sprístupňovanie vedeckých informácií o biodiverzite prostredníctvom internetu. Údaje o rastlinách, zvieratách, hubách a mikroorganizmoch, ktoré poskytujú zúčastnené organizácie, sú po spracovaní voľne dostupné z jedného portálu. 
Organizácia GBIF vznikla v roku 2001 na základe memoranda zúčastnených krajín a vedeckých inštitúcií. V súčasnosti je hodnotená ako komplexný zdroj informácií pre globálne analýzy biodiverzity, so záznamami o stovkách miliónov pozorovaní viac ako 1,7 milióna druhov. 
GBIF Slovensko.
Účastníckou krajinou s právom hlasovania je od roku 2001 aj Slovensko. Do databáz GBIF v súčasnosti prispievajú tieto inštitúcie a organizácie: Štátna ochrana prírody Slovenskej republiky, Botanický ústav SAV a environmentálna organizácia HBH Projekt Slovensko. 
Ich výskumné pozorovania a štúdie boli poskytnuté organizácii GBIF prostredníctvom týchto projektov:
V roku 2022 vydali slovenskí výskumníci štyri recenzované články s využitím informácií získaných z údajov GBIF a do databáz prispeli viac 108 000 pozorovaniami biologických druhov, pričom od svojho členstva v organizácii prispeli už celkovo cez 440 000 pozorovaniami.
Euaión

Euaión () môže byť:
Detektívny film

Detektívka je jedným z najobľúbenejších žánrov zábavnej literatúry, ktorá zahŕňa detektívny román, novelu a poviedku. Názov pochádza z latinského slova "detegere" = odkrývať, odhaľovať. Zápletka detektívnych príbehov je založená na zločine (najčastejšie vražde), po ktorého páchateľovi, detailoch spôsobu prevedenia alebo motívu pátra detektív. Detektívka má tiež blízko k thrilleru alebo špionážnemu románu, často dochádza k ich kombinácii. Historická detektívka, ktorej dej sa odohráva vo vzdialenejšej minulosti, býva považovaná tiež za subžáner historického románu. U detektívnych filmoch je to rovnako ako u detektívnej literatúry.
Slovenské národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov na Majstrovstvách sveta 2024

Slovenské národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov sa na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2024, ktoré sa uskutočnili v Göteborgu, umiestnilo na 6. mieste. Mužstvo sa zúčastnilo v nižšie uvedenej zostave.
Základná časť.
Skupina B
Štatistiky.
Lídri bodovania.
Hetrik
"Hráči, ktorí skórovali aspoň trikrát v jednom zápase (dali tri góly za zápas)."
Brankári.
Shut-out
"Brankári, ktorí vychytali zápas s nulou (t. j. nedostali v zápase ani jeden gól)."
Bernolákovci (šľachtický rod)

Bernolákovci (dobovo v základnom tvare: "Brnula(k), Brnol(i)ak, Brnolák, Szlaniczay"; predikát: "zo Slanice") boli uhorský šľachtický rod pochádzajúci zo zaniknutej obce Slanica.
Dejiny rodu.
Ide o pôvodne škultétsky rod, ktorý získal šľachtický titul od cisára Leopolda I. dňa 15. júna 1681 za zásluhy o cirkev a dynastiu, teda za pomoc po turbulentnom období povstania Gašpara Piku. Armálna listina sa vzťahuje na Mateja Bernoláka, jeho manželku Zuzanu Bencúrovú a ich deti Martina, Juraja, Jána, Mikuláša, Eliáša, Zuzanu a Žofiu. V Slanici žilo viacero rodín Bernolákovcov, pričom šľachtický titul získala len rodina Mateja Bernoláka. Matej sa živil obchodom so soľou z poľskej Wieliczky. Neskôr sa rod rozšíril aj do Novohradskej, Marmarošskej, Tolnianskej a Peštianskej stolice.
Erb rodu.
Erb rodu tvoria v modrom štíte zo zelenej pažite vyrastajúce strieborné skalné bralá, prevýšené troma červenými (!) ružami, vyrastajúcimi na zelených listnatých stopkách zo strieborného zvlneného pruhu. Spod koruny na otvorenej turnajovej prilbe splývajú tu modro-zlaté, tam červeno-strieborné prikrývadlá. Klenotom je zlatý vyrastajúci jeleň v rovnakej zbroji.
Bernolákovci

Bernolákovci môžu byť:
Jan Dlask

Mgr. Jan Dlask, Ph.D. (* 5. september 1973, Pardubice – † 21. december 2023, Praha) bol český literárny teoretik, odborník na švédsku a predovšetkým fínsku literatúru, vysokoškolský pedagóg pôsobiaci od roku 2002 na Oddelení fínskych štúdií Ústavu germánskych štúdií Filozofickej fakulty Univerzity Karlovej v Prahe. V rokoch 19922000 absolvoval magisterský odbor fínčina-švédčina a v rokoch 20022010 doktorandské štúdium germánskej literatúry na tej istej fakulte. Absolvoval niekoľko zahraničných stáží na univerzitách v Turku a v Helsinkách. Venoval sa i štúdiu teológie. 
Bol tiež prekladateľ, editor a autor odborných článkov o severskej literatúre. Externe pôsobil aj na Univerzite Pardubice. V roku 2018 vydal prvé ucelené dielo o dejinách fínsko-švédskej literatúry v češtine pod názvom "Dějiny finskošvédské literatury v perspektivě bourdieuovské sociologie". Web ČT24 vydal v roku 2019 s Janom Dlaskom rozhovor o Tove Janssonovej, autorke kníh o Muminoch.
Jan Dlask sa o Fínsko a fínsky jazyk začal zaujímať v 90. rokoch, keď so strednou školou navštívil mesto Vaasa. Neskôr sa rozhodol aj pre štúdium švédčiny, ktorá je vo Fínsku druhým úradným jazykom a pre Fínsko je historicky, spoločensky a kultúrne dôležitá. Špecializoval sa na švédskojazyčnú literaturú vo Fínsku z literárnosociologickej perspektívy koncepciou literárneho pola Pierra Bourdieua. 
Jan Dlask zomrel tragicky ako jedna z obetí streľby na Filozofickej fakulte UK v decembri 2023.
Historický film

Historický film je kinematografický žáner, ktorý je založený na princípe historickej fikcie a ktorý zobrazuje historické udalosti. Dielo historickej fikcie zahŕňa viacero podžánrov (western, mušketierovka, vojnový atď.).
Často historické filmy zobrazujú skutočnú historickú udalosť ako vojny, nepokoje či politické udalosti. Neexistuje jednotná odpoveď na to, čo definuje historický film, pretože takmer každý významný filmový a historický teoretik, ako napríklad Robert Rosenstone, Marcia Landy a Robert Burgoyne, má svoj vlastný návrh, čo definuje historický film.
Citát.
Historik Robert A. Rosenstone ponúka definíciu historického filmu:
Muminovci

Muminovci () sú ústrednými postavami série románov, poviedok, obrázkových kníh a komiksov od fínsko-švédskej spisovateľky a ilustrátorky Tove Jansson, ktorý pôvodne vo švédčine vydalo vydavateľstvo Schildts vo Fínsku. Je to rodinka bielych, okrúhlych rozprávkových postavičiek s veľkými ňufákmi, vďaka ktorým pripomínajú hrocha. Napriek tejto podobnosti sú však rodina Muminovcov trollovia. Rodina žije vo svojom dome v Údolí Muminov a so svojimi priateľmi zažíva veľa rôznych dobrodružstiev.
Celkovo bolo v sérii vydaných deväť kníh, spolu s piatimi obrázkovými knihami a komiksom vydávaným v rokoch 1945 až 1993.
Muminovci sa odvtedy stali základom mnohých televíznych seriálov, filmov a dokonca aj dvoch zábavných parkov: jeden s názvom Moomin World vo fínskom Naantali, ďalší Akebono Children's Forest Park v Hannó, Saitama, Japonsko.
Etymológia.
V roku 1973 napísala Jansson v liste estónskemu lingvistovi Paulovi Aristovi, že vytvorila fiktívny svet, ktorý znázorňuje niečo mäkké. Vytvorila ad hoc švédske slovo mumintroll, pretože podľa jej názoru, spoluhláska "m" znázorňuje túto mäkosť. Ako umelkyňa dala Jansson muminom tvar, ktorý tiež odzrkadľuje mäkkosť, hebkosť.
Prehľad a postavy.
Príbehy o Muminoch sa týkajú niekoľkých excentrických a zvláštne tvarovaných postáv, z ktorých sú si niektoré navzájom príbuzné. Ústrednú rodinu tvoria Mumin otecko, Mumin mama a Muminko.
Iné postavy, ako napríklad Hemulens, Sniff, Snorka, Snusmurkin a Mrnka, sú z času na čas prijaté do rodinnej skupiny alebo sa k nej pripájajú, no zvyčajne žijú oddelené životy v okolitom údolí Mumin, kde sa séria odohráva a kde sa rodina Muminovcov rozhodne žiť na konci diela "Muminovci a Veľká potopa".
Biografické prvky.
Životnou partnerkou Tove Jansson bola grafička Tuulikki Pietilä, ktorá bola inšpirácia pre postavu Too-Ticky. Mumintroll a Mrnka boli vnímané ako psychologické autoportréty umelkyne. Muminovci sa vo všeobecnosti podobajú rodine Tove Jansson – boli bohémovia, žili blízko prírody a boli veľmi tolerantní k rozmanitosti. Mumin otecko a Mumin mamička sú často vnímané ako portréty rodičov autorky Viktora Janssona a Signe Hammarsten-Jansson. Väčšina postáv je plných melanchólie. Jansson využila rozdiely medzi životnými pohľadmi postáv, aby vytvorila priestor pre svoje satirické impulzy.
Zoznam kníh.
V sérii vyšlo celkom deväť kníh:
Niektoré knihy hlavnej série boli preložené a vydané v slovenčine v 70. a 80. rokoch vo vydavateľstve Mladé letá. Ďalšie vydania vyšli vo vydavateľstve Slovart.
Príbeh muminov bol niekoľkokrát spracovaný do televíznych seriálov, z ktorých asi najznámejšia je japonsko-holandská spolupráca, z ktorej vznikol aj celovečerný film. Existujú však aj dva sovietske seriály, bábkový animovaný film "Mumi-troll" ("Moomintroll" ) a strihový animák "Shlyapa Volshebnika" ("Kúzelnícky klobúk") po troch častiach a poľsko-rakúsky bábkový seriál "The Mumiins".
Slavejkovova škola

Slavejkovova škola môže byť:
Nad Remetovou

Nad Remetovou () je názov vrchu v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Ruská Nová Ves, približne východne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Šimonka. Vrch leží v Prešovskom kraji, okrese Prešov a zasahuje na katastrálne územie obce Zlatá Baňa a Ruská Nová Ves. Najbližším sídlom je severozápadne situovaný Podhradík, západne sa nachádzajú Teriakovce, Ruská Nová Ves a Dulova Ves, juhozápadne Kokošovce, juhovýchodne Zlatá Baňa a severne Okružná. 
Opis.
Vrch Nad Remetovou leží v severozápadnej časti podcelku Šimonka, v rázsoche vedúcej juhozápadným smerom z Troch chotárov () cez Tri oltáre (). Severne sa nachádza Kapušiansky hradný vrch (), Dubová hora () a Mohylky (), východne Krivý javor (), Tri chotáre (), Tri oltáre (), Čierna hora () a Šimonka (), južne Dubník (), Chabzdová (), Bodoň (), Kráľova hora () a Zobraná () a západne Malkovská hôrka () a Stráž (). Juhovýchodné svahy odvodňuje Sigordský potok do Delne, západné Soľný potok a severné potok Šebastovík do Sekčova v povodí Torysy. Vrcholom prechádza značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných častí s redšou vegetáciou je však možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Košickú kotlinu, Volovské vrchy, Čierna hora, Branisko, Bachureň, Čergov a ojedinele aj Tatry.
Konferencia v Lu-šane

Konferencia v Lu-šane (, ) bola oficiálne 8. plénom Ústredného výboru Komunistickej strany Číny. Konala sa od 2. júla do 16. augusta 1959. Názov konferencie vychádza z miesta konania, ktorým bola hora Lu-šan v blízkosti mesta Ťiou-ťiang na juhozápade provincie Ťiang-si. Pôvodným cieľom konferencie bolo zhodnotiť vývoj Číny za rok 1958 a vyriešiť praktické otázky. Viedla k ostráneniu kritikov Mao Ce-tunga z vedenia komunistickej strany, predovšetkým Pcheng Te-chuaja.
Obsah.
Konferencia mala byť vedená v uvoľnenom duchu, aj preto bola zvolaná do horského strediska. Avšak od jej začiatku sa prítomní delegáti začali deliť do dvoch skupín, podľa toho, či sa chceli zapáčiť Mao Ce-tungovi alebo či sa stavali kriticky voči politike Veľkého skoku vpred. 
Počas konferencie dňa 14. júla napísal minister obrany maršal Pcheng Te-chuaj osobný list Mao Ce-tungovi, v ktorom poukázal na ekonomické a politické problémy, ktoré sa objavili počas Veľkého skoku vpred. Na jeseň roku 1958 navštívil Pcheng svoju rodnú provinciu Che-nan, kde uvidel neobrobené polia a hladom umierajúcich roľníkov. Zároveň sa presvedčil o nedôveryhodnosti miestnych straníckych úradníkov. V liste informoval predovšetkým o zhoršení života roľníkov. Okrem toho tvrdil, že ľavicové chyby boli zakorenené v „buržoáznom fanaticizme“ a považoval za chybu pokračovať vo Veľkom skoku. Pchenga podporil člen politbyra Čang Wen-tchien, armádny generál Chuang Kche-čcheng a tajomník strany v provincii Chu-nan Čou Siao-čou. Mao jeho list považoval za osobný útok a Pchengovu zradu. Dňa 23. júla skritizoval Pchenga a označil ho aj s jeho nasledovníkmi za pravičiarov. Mao sa obhajoval tvrdením, že aj spisovatelia ako Konfucius, Karl Marx alebo Lenin urobili chyby, ale sústredenie sa na chyby nič nevyrieši. Pchengovi bola odobratá pozícia v strane aj v Ľudovej oslobodeneckej armáde. Odvtedy žil v domácom väzení. Napísal veľa listov adresovaných Maovi a Ústrednému výboru, ale situáciu to nezlepšilo. Na jeho miesto nastúpil Lin Piao.
Pcheng Te-chuaj pred konferenciou podnikol cestu do Európy (okrem iného aj do Československa) a v Albánsku sa stretol s Chruščovom, s ktorým otvorene hovoril o problémoch Číny. List adresovaný Maovi pravdepodobne teda poslúžil ako motív na zosadenie Pchenga.
Maovo víťazstvo nad Pchengom znamenalo, že Veľký skok vpred pokračoval naďalej. Okrem Pchenga bolo obvinených viac ako 3 milióny členov strany.
Veronika brečtanolistá

Veronika brečtanolistá () je druh z rodu veronika z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Je to jednoročná bylina. Najnápadnejším znakom tejto rastliny sú listy podobné listom brečtana. Jej prirodzený areál sa rozprestiera od Európy, cez Stredomorie až po strednú Áziu.
Staršie tento druh niekedy zahŕňal (ako poddruhy) aj niektoré z nasledujúcich dnešných druhov: veronika trojlaločná ("Veronica triloba"), veronika laločnatá ("Veronica sublobata"), "Veronica stewartii" a "Veronica sibthorpioides". Veronika brečtanolistá v dnešnom rozsahu sa v takom prípade klasifikovala ako poddruh veronika brečtanolistá pravá ("Veronica hederifolia" subsp. "genuina"/"Veronica hederifolia" subsp. "hederifolia" sensu lato).
Opis.
Veronika brečtanolistá je jednoročná bylina rozkonárená hneď od bázy, s poliehavými až vystúpavými chlpatými stonkami, dlhými 5 až 40 (60) cm a s tenkým, niťovitým koreňom.
Tmavozelené listy sú stopkaté, dolné protistojné, horné striedavé, okrúhle až vajcovité. Čepele sú 3 až 5 laločné (podobné listom brečtana), pričom stredný lalok je najväčší, spravidla širší ako dlhý, tupý, s kratučkým hrotom. Na oboch stranách sú roztrúsene chlpaté.
Štvorpočetné kvety vyrastajú v pazuchách listeňov jednotlivo. Tanierovitá koruna s priemerom 5 až 9 mm je svetlomodrá alebo fialová, tmavšie žilkovaná a hrdlo koruny je výrazne belavé. Čnelka je dlhá do 1 mm. Kalich je štvordielny a kališné zuby podlhovasto vajcovité až kopijovité, na okraji brvité, zvonku holé, po dozretí vzpriamené. Kvetné stopky sú 2 až 3 krát také dlhé ako kalich. 
Tobolky sú takmer guľaté, zboku len málo stlačené, plytko vykrojené a holé. Semená sú široko elipsovité, nevýrazne rebrované a svetložlté.
Rozšírenie.
Veronika brečtanolistá je rozšírená je v strednej a severnej Európe, kde osídľuje najmä človekom narušené stanovištia, v južnej Európe a juhozápadnej Ázii uprednostňuje horské polohy. Ako nepôvodný ale naturalizovaný druh je rozšírená aj v Severnej Amerike a v Japonsku. Na Slovensku je na celom území hojná.
Ekológia.
Veronika brečtanolistá je dosť častý druh na výživných pôdach bohatých na dusík, najmä v nížinách a pahorkatinách. Obľubuje otvorené stanovištia, často v početných populáciách vo vinohradoch, na poliach, na rumoviskách a popri cestách v listnatých lesoch. Kvitne od marca do mája. Je to samoopelivý druh a zrelé semená rozširujú mravce. 
Poddruhy.
Webové stránky POWO rozlišujú v rámci druhu tieto poddruhy:
Pekelná

Pekelná () je vrch v Podbeskydskej vrchovine, krajinnom celku Stredných Beskýd. Leží nad obcou Lokca, približne západne od Námestova. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Podbeskydskej vrchoviny. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Námestovo a na katastrálnom území obce Lokca. Najbližšími sídlami sú východne situovaná Oravská Jasenica, južne ležiaca Lokca a západne Breza.
Opis.
Pekelná leží na juhovýchodnom okraji vrchoviny, v hrebeni vedúcom juhovýchodne z masívu Vrát (). Východne sa nachádza Stará hora (), Magurka () a Javorový vrch (), južne Budín (), Šubovka (), Prípor () a Čistý grúň (), západne Surový (), Kýčera () a Zraz () a severne Vyšná Poperačka (), Vráta (), Kozubka () a Slepčianka (). Masív patrí do povodia Oravy a jej zdrojnice Biela Orava, kde vodu zo západných a južných svahov odvádzajú krátke potoky a z východnej časti prítoky Veselianky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Podbeskydskej vrchoviny, Oravskú Maguru a Oravské Beskydy. 
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no traverzom vedie východným úbočím žlto značený chodník z Lokce k rozhľadni Brabírka.
Vlajka Zanzibaru

Vlajka Zanzibaru bola prijatá 9. januára 2005. Ide o horizontálnu trikolóru modrej, čiernej a zelenej s národnou vlajkou Tanzánie v kantóne.
História.
Zanzibar bol súčasťou sultanátu Maskat a Omán, ktorý od roku 1698 používal červenú vlajku. Majid bin Said vyhlásil nezávislý sultanát Zanzibar 2. novembra 1856, ale neprijal novú vlajku. Červená vlajka sa používala aj počas britského protektorátu. Keď Zanzibar získal 10. decembra 1963 nezávislosť od Spojeného kráľovstva, na vlajku bol pridaný zelený kotúč s dvoma žltými klinčekmi.
12. januára 1964 John Okello zvrhol zanzibarského sultána a prijal čierno-žlto-modrú trikolóru ako vlajku Zanzibarskej ľudovej republiky. 29. januára sa vlajka krajiny zmenila na modro-čierno-zelenú trikolóru. Tento dizajn vytvoril základ pre súčasnú vlajku. V roku 1964 sa Zanzibar spojil s Tanganikou a vytvorili novú krajinu, ktorú dnes poznáme ako Tanzániu a stará vlajka Zanzibaru sa prestala používať.
Ázijské hry 2022

Ázijské hry 2022, tiež známe ako Hangzhou 2022, bolo kontinentálne multišportové podujatie, ktoré sa konalo od 23. septembra do 8. októbra 2023 v Chang-čou v Číne. Hry si pripomenuli 110. výročie od vytvorenia prvého kontinentálneho podujatia.
Pôvodne boli hry naplánované medzi 10. a 25. septembrom 2022, 6. mája 2022 boli však hry z dôvodu celosvetovej pandémie COVID-19 odložené na rok 2023. Nové dátumy boli oznámené 19. júla 2022. Chang-čou bolo po Pekingu v roku 1990 a Kanton v roku 2010 tretím čínskym mestom, ktoré hostilo Ázijské hry.
Čínsky olympijský výbor potvrdil, že Chang-čou v provincii Če-ťiang predložil návrh na prihlásenie sa na podujatie a ako jediné mesto dokončilo všetky potrebné kroky na účasť v procese, ktorý sa skončil koncom augusta 2015. Chang-čou bolo oficiálne ocenené ako hostiteľské mesto 16. septembra 2015 v Ašchabad v Turkménsku počas 34. Valného zhromaždenia Ázijskej olympíjsskej rady.
Elisabeth Shueová

Elisabeth Shueová (; * 6. október 1963, Wilmington, Delaware, USA) je americká herečka, ktorá bola nominovaná na prestížne ocenenie Academy Awards, za jej herecký výkon vo filme "Zanechať Las Vegas" (1995). Známa je aj rolou Julie Finlay v televíznom seriáli (20002015).
Detstvo a mladosť.
Shueová sa narodila v meste Wilmington, v štáte Delaware. Jej otec je právnik a realitný developer, ktorý bol prezidentom International Food and Beverage Corporation. Jej matka bola viceprezidentkou v divízii privátneho bankovníctva Chemical Bank Corporation. Jej rodičia sa rozviedli keď mala Shueová deväť rokov. Má nemecký a anglický pôvod. 
Kariéra.
Počas štúdia na Columbia High School začala Shueová účinkovať v televíznych reklamách. Objavila sa v niekoľkých vedľajších úlohách vo filmoch, kde vystupovala pod menom Lisa Shue. 
Výraznejšiu rolu mala v celovečernom filme "Karate Kid", z roku 1984. V roku 1986 hrala po boku herca Terencea Stampa vo filme "Link". Za svoj herecký výkon vo filme bola nominovaná na ocenenie The Saturn Awards. 
V roku 1988 sa objavila vo filme "Koktejl" po boku hercov ako Tom Cruise, Kelly Lynch a Gina Gershon. O rok neskôr, sa pripojila k hereckému obsadeniu filmu "Návrat do budúcnosti 2" a objavila sa aj v tretej časti s názvom "Návrat do budúcnosti 3", z roku 1990. 
V roku 1990 účinkovala aj v divadelných prestaveniach na Broadwayi. V roku 1995 si zahrala rolu prostitútky vo filme "Zanechať Las Vegas". Jej herecký výkon bol pozitívne prijatý filmovými kritikmi a získala mnoho filmových nominácii, vrátane Academy Awards, Zlatý glóbus či SAG. 
V roku 1997 ju obsadil Woody Allen do jednej z úloh vo filme "Pozor na Harryho", kde hrala po boku Demi Moore, Robina Williamsa a Stanleyho Tucciho. 
V roku 1999 si zahrala vo filme "Molly: Stratený svet". O rok neskôr hrala vo filme "Muž bez tieňa". V roku 2004 hrala vo filme "Tajomná pokožka". V roku 2009 hosťovala v televíznom seriáli "Larry, kroť sa".
V roku 2012 sa pripojila k hereckému obsadeniu dvanástej série televízneho seriálu , v ktorom účinkovala až do roku 2015.
V roku 2018 si zahrala v akčnom filme "Prianie smrti" spoločne s Bruceom Willisom a Patrickom Stewartom. O rok neskôr, si zahrala v prvej sérii televízneho seriálu "The Boys". V roku 2023 si zahrala vo filme "The Good Half" a hosťovala v televíznom seriáli "Gen V". 
Shueová sa venuje aj dabingu. 
Súkromný život.
Shueová je od roku 1994 vydatá za filmového režiséra Davisa Guggenheima, s ktorým má tri deti.
Genius

Genius je americká digitálna mediálna spoločnosť založená 27. augusta 2009. Jej zakladateľom je Tom Lehman, Ilan Zechory a Mahbod Moghadam . Ich webová stránka slúži ako online hudobná encyklopédia, ktorá používateľom umožňuje poskytovať anotácie alebo interpretáciu textov piesní alebo poézie, správy, zdroje, dokumenty a iné.
Spoločnosť bola pôvodne spustená pod názvom Rap Genius so zameraním na hip-hopovú hudbu, pritiahla pozornosť a podporu celebrít, čo umožnilo ďalší rast. Stránka sa v roku 2014 rozšírila o ďalšie formy médií, ako je pop, literatúra, R&amp;B, a pridala platformu so zabudovanými anotáciami. V tom istom roku bola vydaná aplikácia pre iPhone . S cieľom zohľadniť tieto nové ciele bola stránka v júli 2014 znovu spustená pod názvom Genius. Verzia pre Android bola vydaná v auguste 2015 a v rokoch 2016 a 2017 začala spoločnosť produkovať originálny video obsah zameraný na hudbu a organizovať živé podujatia a koncerty.
Vojnový film

Vojnový film je film, ktorý sa zaoberá témou vojny, vo všeobecnosti sa zameriava na ozbrojený konflikt, či už námorný, vzdušný alebo pozemný. Každý vojnový film môže pod seba zahŕňať aj iné žánre ako historický, akčný či dobrodružný. 
Rozoberané témy často zahŕňajú: boje, prežitie a úteky, kamarátstvo medzi vojakmi, obetavosť, zbytočnosť a neľudskosť bitiek, vplyvy vojny na spoločnosť a morálne a ľudské problémy, ktoré konflikt vyvolal.
Témy môžu byť historické, beletristické alebo biografické. Tón tohto typu filmu môže byť protivojnový, komiksový, propagandistický alebo dokumentárny.
Vo Francúzsku.
Na území francúzska boli nesmierne obľúbené vojnové filmy, najmä tie s pridanou komickou zložkou. Medzi najsledovanejšie vojnové filmy vo Francúzsku patria (výber):
Kriminálny film

Kriminálny film je kinematografický žáner, ktorého témy sa točia okolo zločinu v jeho najširšom zmysle, inšpirovaného kriminálnou literatúrou alebo skutočnými udalosťami. Rovnako ako pri akčnom filme alebo fantasy kinematografii ide o široký žáner, ktorý spája ďalšie špecifickejšie žánre, ako napríklad gangsterský film, detektívka alebo film noir.
Podžánre.
Pod kriminálku spadajú aj dané podžánre:
Romantický film

Romantický film alebo výnimočne aj Milostný film je film o milostnom príbehu alebo romantickom dobrodružstve, ktorý zdôrazňuje vášeň, emóciu a lásku. Tento druh filmov je na začiatku väčšinou plný lásky a väčšinou končí romantickou drámou.
Romantické filmy robia lásku alebo hľadanie lásky ústrednou osou príbehu. Často sa milenci stretávajú a musia prekonávať prekážky, ako sú finančné problémy, fyzické alebo psychické choroby, diskriminácia na základe sociálneho alebo rasového postavenia alebo rodinné problémy, ktoré ohrozujú stabilitu ich zväzku. Ako v každom romantickom vzťahu, napätie každodenného života a jeho pokušenia budú súčasťou scenárov romantických filmov.
Hlboký potok (prítok Výravy)

Hlboký potok je potok v Laboreckej vrchovine, v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji. Pramení a preteká územím obce Zbojné v okrese Medzilaborce a je pravostranným prítokom Výravy. Má dĺžku . 
Prameň.
Pramení v lesnom extraviláne v severnej časti územia obce Zbojné, v nadmorskej výške na juhovýchodnom svahu lesa Kudrovec východne od vrchu Kudrovec s 
Opis toku.
Od prameňa tečie južným smerom cez extravilán územím obce Zbojné, pravým brehom obmýva úpätie lesa Bystré, ľavým brehom obmýva úpätie vrchu Kudrovec, pravým brehom obmýva úpätie lesa Čierťaž, v priberá pravostranný bezmenný prítok, ľavým brehom obmýva úpätie lesa Bukovec, v priberá pravostranný bezmenný prítok, ľavým brehom obmýva samotu – horáreň Pod Bystrým a vyteká z lesa do poľnohospodárskeho extravilánu, v podteká cestu zo Zbojného do obce Svetlice a do obce Výrava, mení smer na juhozápad a ústi do Výravy ako jej pravostranný prítok. Výrava je prítokom Laborca. Pramení, preteká a ústi na území obce Zbojné. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v charakteristickej vlastnosti vodného toku, ktorá je vyjadrená slovom hlboký vo význame nie plytký, majúci značnú hĺbku. Z prídavného mena hlboký po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Hlboký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Hlboký potok (prítok Výravy) bolo štandardizované v roku 1990. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Hlboký potok nie je jedinečným názvom (december 2023).
Červená kniha (Mao Ce-tung)

Spis Citáty predsedu Maa, (, ) vďaka červenej obálke vreckového vydania všeobecne známy ako Červená kniha, je kompilácia prejavov, spisov a základných politických myšlienok z diel čínskeho komunistického revolucionára a predsedu komunistickej strany Číny Mao Ce-tunga (1893-1976).
Kniha je jedným z najviditeľnejších symbolov radikalizmu 20. storočia. Slúžila ako propaganda a zároveň sa stala kľúčovým rysom osobnostného kultu vodcu a ikonou Číny a komunizmu. Kniha bola použitá počas Kultúrnej revolúcie nielen na zefektívnenie ideológie a ideologickej uniformity, ale ako zbraň, ktorá má byť použitá proti vnímaným „triednym nepriateľom“ alebo „kontrarevolucionárom“. Počas tohto obdobia bolo prakticky povinné ju vlastniť či dokonca vedieť naspamäť určité pasáže.
Prvýkrát bola vydaná v januári roku 1964 Čínskou ľudovou oslobodeneckou armádou v Čínskej ľudovej republike. Následne bola masovo distribuovaná v období Kultúrnej revolúcie (1966-1976) až do Mao Ce-tungovej smrti roku 1976. Ako už napovedá názov, bola vydávaná v červených plastových doskách malej veľkosti, aby bola ľahko prenosná a ľudia ju mohli mať stále po ruke. Kniha obsahuje 427 citátov tematicky utriedených do 33 kapitol. V úvode je napísané, že „treba študovať citáty veľkého Maa, je potrebné učiť sa ich naspamäť.“ Zahrnutá je aj Maova slávna poznámka: „Každý komunista si musí osvojiť túto pravdu: ‚Z pušky vzíde moc.'“
V druhej polovici roku 1966 bola táto kniha v Číne vytlačená v približne 300 tlačiarňach. Knihy sa tlačili v takom množstve, aby každý čínsky občan jednu vlastnil. Počas obdobia Kultúrnej revolúcie tak celkový objem Citátov predsedu Maa uverejnených v Číne a v zahraničí predstavoval viac ako 5 miliárd. Celkovo existuje viac ako 500 vydaní vo viac ako 50 svetových jazykoch. Mao Ce-tungova Červená knižka je po Biblii druhou najpredávanejšou knihou na svete, celkom jej bolo predaných okolo 900 miliónov výtlačkov.
Vyšla aj v češtine (1968) a v Prahe sa dala získať na čínskej ambasáde.
Halovská hora

Halovská hora () je vrch v Zemplínskych vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Veľaty, približne južne od Trebišova. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria. Vrch leží v Košickom kraji, v okrese Trebišov a na katastrálnom území obce Veľaty. Najbližšími sídlami sú severne situovaný Hrčeľ a Veľaty, západne sa nachádzajú Michaľany a Luhyňa, južne Veľká a Malá Tŕňa a východne Kašov a Kysta. 
Opis.
Halovská hora leží na severnom konci hlavného hrebeňa Zemplínskych vrchov, severozápadne od dominantnej Rozhľadne (). Západným smerom sa nachádza Viničná hora (), Ondrejský kopec () a Hečka (), južným Čierna hora (), Berecka (), Šimonov vrch (), Chotárny vrch () a Rozhľadňa (), východne Vysoký vrch (), Veľký vrch (), Strekov () a Avaš () a severným Baňa () a Hliník (). Západné a severné svahy odvodňuje Hrčeľský potok do Chlmca a Ondavy, voda z južných odteká potokom Hečka do Roňavy a Bodrogu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných častí s redšou vegetáciou je však možné vidieť okolité vrcholy Zemplínskych vrchov, Východoslovenskú nížinu, Slanské vrchy a Vihorlatské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný z okolitých obcí. Západne prechádza červeno značený chodník z ATC Mária do lokality Kúpele a Veľkej Tŕne.