Daktyloskopia

Daktyloskopia (z gr. "daktylos" – prst a "skopeo" – pozorujem) je náuka o obrazcoch papilárnych línií na vnútornej strane článkov prstov (v širšom zmysle aj dlaní [cheiroskopia] a chodidiel) človeka. Tvary papilárnych línií, ich priebeh a smer sú u jednotlivých osôb veľmi odlišné. Podľa obrazcov, ktoré papilárne línie vytvárajú, je možné stanoviť niekoľko vzorov, ktoré slúžia k základnému roztriedeniu všetkých obrazcov.
História.
S prvými poznatkami o daktyloskopii sa stretávame už v starom Grécku. Odtlačkom prsta označovali grécki výrobcovia svoje hlinené výrobky. Značné rozšírenie a uplatnenie nachádza daktyloskopia v 7. storočí v Číne a Japonsku. Odtlačky prstov ako identifikačný prostriedok sa používali v právnych vzťahoch na overovanie totožnosti osôb, potvrdzovanie listín a na iné ciele.
V Európe sa s daktyloskopiou stretávame až v druhej polovici 17. storočia. Roku 1668 taliansky lekár Marcello Malpighi upozornil na rozličnosť papilárnych línií na prstoch rúk. Až o 155 rokov neskôr kožnú sústavu na prstoch veľmi podrobne vedecky preskúmal český prírodovedec Jan Evangelista Purkyně. Vo svojej habilitačnej práci z roku 1823 ako jeden z prvých vedcov roztriedil obrazce papilárnych línií do 9 klasifikačných skupín, čím sa veľmi významne zaslúžil o rozvoj daktyloskopie. V tej dobe však jeho poznatky zostali prakticky nevyužité.
Ako identifikačný prostriedok sa daktyloskopia v Európe ujala až v druhej polovici 19. storočia. Pojem „daktyloskopia“ po prvý raz použil Juan Vucetich, policajný úradník z Buenos Aires v druhej polovici 19. storočia, kde založil aj daktyloskopickú registráciu.
V roku 1877 navrhol angličan William Hershel vyžitie metódy daktyloskopie v súdnej praxi.
Z výsledkov vedeckého bádania J. E. Purkyňu vychádzal aj anglický prírodovedec Francis Galton, ktorý položil vedecké základy modernej klasifikácie daktyloskopie. Jeho zásluhou sa v roku 1892 stáva z daktyloskopie významná policajná identifikačná metóda.
Vďaka identifikačnej a dôkaznej hodnote, daktyloskopia má široké uplatnenie v dokazovaní totožnosti osôb, pravosti listín a predmetov. Nenahraditeľná je jej funkcia najmä v kriminalistike a súdnej praxi, pri vyšetrovaní trestných činov, zisťovaní a usvedčovaní ich páchateľov.
Princíp.
Daktyloskopia je zatiaľ najobjektívnejší a najhodnovernejší identifikačný prostriedok zisťovania totožnosti osôb a neznámych mŕtvol založený na vedeckých základoch. Podstata daktyloskopie a jej identifikačný dôkazný význam tkvie v troch vedeckých, biologických a fyziologických princípoch:
Odtlačky prstov ako daktyloskopické stopy sú spravidla bezfarebné. Vznikajú vylučovaním potu z kanálikov papilárnych línií prstov rúk. 
Klasifikácia papilárnych línií.
Pri klasifikácii jednotlivých odtlačkov sa dnes celosvetovo využívajú 4 základné vzory:
- papilárne línie tvoria jednoduché oblúky. Obrazec neobsahuje žiadne delty. (delta- pozri u ďalších vzorov.)
- papilárne línie tvoria slučku, ktorá vedie vľavo. Vpravo od stredu slučky sa nachádza delta. Medzi deltou a stredom musí byť najmenej jedna počítateľná – prebiehajúca línia
- papilárne línie tvoria kruhové, oválne, špirálové, dvojslučkové obrazce a obsahujú najmenej dve delty s najmenej jednou počítateľnou samostanou líniou.
- papilárne línie tvoria slučku, ktorá vedie vpravo. Vľavo od stredu slučky sa nachádza delta. Medzi deltou a stredom musí byť najmenej jedna počítateľná – prebiehajúca línia.
Znaky daktyloskopického odtlačku.
Samotné určenie vzoru u daktyloskopického odtlačku prsta ešte neumožňuje identifikáciu nositeľa odtlačku. K individuálnej identifikácii je potrebné ešte určenie zhodnosti individuálnych znakov. Za individuálne znaky považujeme predovšetkým:
V kriminalistickej identifikácii je potrebné k individuálnej zhode dosiahnuť 10 zhodných znakov, pričom sa znaky posudzujú nie samostatne, ale vo vzťahu k vzájomnej polohe. Podľa zásady troch fyziologických zákonov sa nemôže vyskytnúť osoba, ktorá by okrem zhodného základného vzoru mala rovnaký počet, umiestnenie, tvar a veľkosť individuálnych znakov.
Použitie nielen v kriminalistike.
V minulosti bola daktyloskopia ako presná metóda identifikácie využívaná takmer výhradne v kriminalistickej praxi. Samotnou témou je skúmanie neznámych daktyloskopických odtlačkov (stopy zaistené v súvislosti s trestným činom).
Pokrok v informačných technológiách, v digitalizácii obrazu už dnes umožňuje využívať daktyloskopiu ako identifikačnú metódu aj mimo kriminalistickej praxe v komerčných civilných aplikáciach.
Daktyloskopický odtlačok.
Tento obrázok je daktyloskopický odtlačok prsta vzor č. 3, slučka vpravo, delta vľavo, s vyznačenými charakteristickými individuálnymi znakmi. Zhodnosť identifikujúceho odtlačku s identifikovaným odtlačkom nastáva vtedy, ak sa zhoduje vzor, tvar papilárnych línií a všetky vyznačené charakteristické znaky vo svojej vzájomne polohe. Teda napríklad medzi znakom č. 3 a 4 musia prebiehať tri línie.