burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Hlboký potok (prítok Hrona, Nemecká)

Hlboký potok je potok na pomedzí geomorfologického celku Nízke Tatry v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a geomorfologického celku Horehronské podolie v geomorfologickom podcelku Lopejská kotlina v regióne Horehronie v Banskobystrickom kraji v okrese Brezno. Je pravostranným prítokom Hrona. Má dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Začína sa sútokom zdrojníc v severnej časti územia obce Nemecká v časti obce Zámostie v v zmiešanom lesnom a poľnohospodárskom extraviláne na západnom svahu lúky Požiarina v okrese Brezno v Banskobystrickom kraji. Západná zdrojnica pramení v v severnej oblasti územia obce Nemecká v zmiešanom lesnom a poľnohospodárskom extraviláne v lúke a lese Vtáčnik. Východná zdrojnica pramení v v severnej oblasti územia obce Nemecká v lesnom extraviláne východne od lúky a lesa Vtáčnik.
Opis toku.
Od prameňa tečie južným smerom územím obce Nemecká cez lesný extravilán, preteká cez lúku Dedoš, v vytvára malú bezmennú vodnú nádrž a zároveň priberá bezmenný pravostranný prítok. Vteká do zmiešaného lesného a poľnohospodárskeho extravilánu, mení smer na východ, veľkým oblúkom pravým brehom obmýva úpätie lúky Zadný diel, mení smer na juhovýchod, pravým brehom obmýva úpätie pasienka Predný diel, ľavým brehom obmýva úpätie lúky Štefanka a úpätie poľa Pod Žiarom, v podteká cestu Banská Bystrica - Brezno. Vteká do intravilánu obce Nemecká v časti obce Zámostie, podteká Ulicu odbojárov a Zámostského ulicu, v v časti obce Zámostie ústi do Hrona ako jeho pravostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Nemecká v časti obce Zámostie v okrese Brezno. Nemá dôležitejší prítok. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v slove "hlboký" vo význame "nie plytký, majúci značnú hĺbku". Z prídavného mena "hlboký" po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Hlboký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Hlboký potok bolo štandardizované v roku 2008. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Hlboký potok nie je jedinečným názvom (január 2024), patrí v slovenskej hydronymii medzi názvy s najvyššou frekvenciou výskytu (33 vodných tokov so štandardizovaným názvom Hlboký potok).
Veronika bezlistá

Veronika bezlistá () je trváca vysokohorská bylina z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Jej prirodzeným areálom sú hory strednej a južnej Európy. 
Opis.
Veronika bezlistá je trváca chlpatá bylina, s tenkým článkovaným plazivým podzemkom a s priamou alebo poliehavou byľou vysokou 3 až 8 cm. 
Protistojné krátko stopkaté až sediace listy sú nakopené v 2 až 5 pároch do zdanlivej ružice. Čepele sú elipsovité alebo obrátene vajcovité, na báze zúžené, na okraji jemne pílkovité, na vrchole tupé, občas aj vykrojené. Na líci sú riedko chlpaté, na okraji brvité, na rube len na žilnatine roztrateno chlpaté. 
Z pazúch listov v listovej ružici vyrastajú stonky nesúce chudobné 2 až 6 početné súkvetia. Štvorpočetná tanierovitá koruna, s priemerom 6 až 8 mm, je tmavomodrá, zriedka ružová. Kvetné lupienky sú oválne a tmavo žilkované. Štyri diely kalicha sú obrátene kopijovité a žliazkaté. Čnelka s pologuľovitou bliznou je dlhá do 4 mm. Kvetné stopky sú dlhé 5 až 10 mm a sú jeden až trikrát dlhšie ako čiarkovité listene. Stonka, listene i stopky kvetov sú žliazkato chlpaté.
Tobolky sú mierne zboku stlačené, obrátene vajcovité, plytko vykrojené, červené a žliazkaté. Pomarančovožlté elipsovité semená sú ploské, veľké asi 1 mm. 
Rozšírenie.
Veronika bezlistá sa vyskytuje vo vysokých pohoriach strednej a južnej časti Európy. Na Slovensku je hojná v Západných a Belianskych Tatrách a v Krivánskej Fatre. Roztrúsená je v strednej časti Nízkych Tatier a vzácna vo Vysokých Tatrách. 
Ekológia.
Veronika bezlistá kvitne v júni až auguste. Je to vysokohorský druh vyskytujúci sa na vápencoch v subalpínskom a v alpínskom stupni. Rastie na otvorených kamenistých lúkach, na holiach, na náplavách horských potokov, v skalných štrbinách, na chladnej, vlhkej, kyprej, zvyčajne bázickej pôde, väčšinou na horninách obsahujúcich vápnik, vzácne aj na žule. Prevažná väčšina lokalít leží v rozhraní 1 300 až Najvyššie zaznamenaný výskyt na Slovensku bol vo výške , na Kôprovskom štíte.
Lysá (vrch v Spišsko-šarišskom medzihorí)

Lysá () je vrch v Spišsko-šarišskom medzihorí, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti. Leží nad obcou Bajerovce, približne juhovýchodne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hromovec. Vrch leží v Prešovskom kraji, na rozhraní okresov Sabinov a Stará Ľubovňa a zasahuje na katastrálne územie obcí Bajerovce a Hromoš. Najbližším sídlom sú južne situované Bajerovce, západne sa nachádza Šambron, severne Plavnica, Hromoš a Kozelec, severovýchodne Plaveč, východne Vislanka a juhovýchodne Krásna Lúka. 
Opis.
Vrch Lysá leží v strednej časti podcelku Hromovec, v hrebeni vedúcom z Hromovca () východným smerom na vrch Skalka (). Severne sa nachádza Grapa (), Kurčínska Magura (), Orlovská Magura (), Široká () a Suchý vrch (), západne Vysoká (), Vysoká (), Hromovec () a Siminy (), južne Kopa (), Čierna kopa (), Čierna hora () a Beskyd () a východne Lazčík (), Kňazová (), Gordoška (), Pálenica (), Minčol (), Murianik () a Skalka (). Oblasť patrí do povodia rieky Poprad, kde vodu z južných svahov odvádza Trnkový potok do Ľubotínky, zo severných potok Hromovec. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných miest je však možné vidieť okolité vrcholy Spišsko-šarišského medzihoria, Levočské vrchy, Branisko, Bachureň, Čergov a Ľubovniansku vrchovinu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z obcí Hromoš alebo Bajerovce.
Australian Open 2012

Australian Open 2012 bol grandslamový tenisový turnaj, ktorý sa hral od 16. januára do 29. januára 2012 v austrálskom Melbourne. Hral sa na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom Plexicushion.
Seniori.
Dvojhra mužov.
 Novak Đoković vs. Rafael Nadal 5–7, 6–4, 6–2, 6–7(5–7), 7–5
Dvojhra žien.
 Viktória Azarenková vs. Maria Šarapovová 6–3, 6–0
Štvorhra mužov.
 Leander Paes / Radek Štěpánek vs. Bob Bryan / Mike Bryan 7–6(7–1), 6–2
Štvorhra žien.
 Svetlana Kuznecovová / Vera Zvonariovová vs. Sara Erraniová / Roberta Vinciová 5–7, 6–4, 6–3
Zmiešaná štvorhra.
 Bethanie Matteková-Sandsová / Horia Tecău vs. Jelena Vesninová / Leander Paes 6–3, 5–7, [10–3]
Zdenka Jesenská

MUDr. Zdenka Jesenská, DrSc. (* 6. marec 1931, Užhorod – † 16. január 2022, Bratislava) bola významná slovenská mikrobiologička a mykologička. Bola odborníčkou v oblasti lekárskej mykológie, mykológie potravín a krmív, mykológie životného prostredia a mykotoxikológie.
Životopis.
Po ukončení štúdií na Lekárskej fakulte Karlovej univerzity v Prahe započala svoje pracovné pôsobenie v okrese Gelnica, kde zápasila s epidémiami záškrtu a osýpok. Neskôr prešla na miesto odbornej asistentky pre lekársku mykológiu na Doškoľovacom ústave pre lekárov a farmaceutov v Bratislave. Od roku 1974 pracovala na Výskumnom ústave preventívneho lekárstva, neskôr pod názvom Ústav preventívnej a klinickej medicíny, dnes Slovenská zdravotnícka univerzita v Bratislave. Získala tam vedeckú hodnosť kandidátky vied a neskôr aj doktorky vied v odbore hygiena. Bola tiež zakladateľkou laboratória pre mikroskopické huby a mykotoxínyaž do roku 1993 česko-slovenského referenčného laboratória. Nakrátko pôsobila tiež v Centraalbureau voor Schimmelcultures v holandskom Baarne. Bola členkou Česko-slovenskej spoločnosti mikrobiologickej, Českej vedeckej spoločnosti pre mykológiu a Slovenskej mykologickej spoločnosti.
Publikácie.
Zdenka Jesenská je autorkou 139 publikácií, z toho 2 monografií. Jej najvýznamnejším dielom je unikátna kniha "Mikroskopické huby v požívatinách a v krmivách" z roku 1987, ktorá bola v roku 1993 preložená do angličtiny. Na jej počesť pomenovali v roku 2008 nový druh huby: "Alternaria jesenskae" Labuda, P. Eliáš &amp; Sterfl (alternária Jesenskej).
Ocenenia.
Zdenka Jesenská bola nositeľkou nasledujúcich ocenení:
Igor Fábry (mykológ)

Igor Fábry (* 6. marec 1900, Trenčín† 21. január 1982, Bratislava) bol slovenský mykológ, priekopník populárneho hubárstva na Slovensku.
Životopis.
Detstvo prežil v Dolnom Kubíne, neskôr pracoval v bankovníctve. K mykológii sa Igor Fábry dostal v roku 1949, najskôr prostredníctvom kontaktov s Československou mykologickou spoločnosťou v Prahe. O 10 rokov neskôr založil svoj mykologický herbár, v ktorom zozbieral viac než 3 000 položiek, vrátane slovenských prvozberov a zberov vzácnych druhov. V roku 1962 patril spolu s Jánom Magálom medzi zakladateľov pravidelnej bezplatnej hubárskej poradne v Bratislave, ktorá fungovala pod záštitou Slovenskej spoločnosti pre racionálnu výživu. Venoval sa aj ďalším popularizačným aktivitám, spolu s tímom spolupracovníkov vytvoril okolo 2 000 slovenských názvov húb, pôsobil tiež ako odborný recenzent a konzultant v oblasti mykológie. Venoval sa aj výskumu húb v teréne. V roku 1971 opísal a oficiálne publikoval novú formu muchotrávky pošvatej pod názvom olivovozelená: "Amanita vaginata f. olivaceoviridis" Fábry
Martin Bačkor

Prof. RNDr. Martin Bačkor, DrSc. (* 18. február 1970, Banská Bystrica) je slovenský lichenológ a botanik.
Životopis.
Po maturite v roku 1988 študoval všeobecnú biológiu na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1998 získal titul doktora prírodných vied, o rok neskôr doktorát v odbore fyziologia rastlín, v roku 2004 úspešne získal v tom istom odbore titul docent, v roku 2012 aj titul profesor a napokon v roku 2013 aj titul doktora vied. Od skončenia internej doktorantúry na Katedre fyziológie rastlín Prírodovedeckej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave v roku 1997 pôsobí na Univerzite Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. Medzi rokmi 2001 a 2003 pôsobil v rámci NATO Science Fellowship na University of Western Ontario v Kanade.
Martin Bačkor je členom nasledujúcich vedeckých inštitúcií:
Ocenenia.
Za svoju vedeckú činnosť získal nasledujúce ocenenia:
Vincent Kabát

Ing. Vincent Kabát (* 28. apríl 1949, Kozárovce) je slovenský mykológ, ilustrátor, fotograf a autor mykologických publikácií.
Životopis.
Po absolvovaní strednej školy v Leviciach v roku 1967 študoval a neskôr promoval na Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave v odbore pozemné stavby. Následne pôsobil ako projektant a statik.
Mykológii sa venuje ako amatér, okrem iného vďaka inšpirácii Aurelom Dermekom. Po založení Spoločnosti slovenských mykológov v nej pracoval najskôr ako hospodár a neskôr ako jej predseda. Od roku 1989 sa venuje ochrane húb a ich výskumu. Prispieva do mykologických časopisov, a to opismi, nákresmi, aj fotografiami vzácnych druhov.
Publikácie.
Medzi jeho najznámejšie publikácie patria:
Pavol Škubla

Ing. Pavol Škubla, CSc. (* 13. august 1946, Hlohovec) je slovenský mykológ, ilustrátor, fotograf a autor mykologických publikácií.
Životopis.
Po absolvovaní strednej školy v Leviciach v roku 1963 študoval a neskôr, v roku 1968, promoval na Fakulte chemickej a potravinárskej technológie Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave v odbore chemické inžinierstvo. Titul kandidáta vied získal v roku 1976. Až do odchodu do dôchodku následne pracoval v Dusle Šaľa, kde bol autorom slovenských aj medzinárodných patentov. 
Mykológii sa ako samouk začal venovať v 80. rokoch 20. storočia. Na základe zahraničnej literatúry do svojho výskumu priniesol metódy determinácie húb prostredníctvom chemických činidiel, mikroskopických vlastností plodníc a fotografie. Poriadal tiež pravidelné mykologické stretnutia, prednášky, prezentácie a mykofloristický výskum v teréne, ktorého výsledkom boli vzácne herbárové položky. Bol myšlienkovým autorom a šéfredaktorom prvého slovenského mykologického časopisu "Spravodajca slovenských mykológov", ktorý viedol od svojho počiatku v roku 1993 až do roku 1999. Čísla časopisu vychádzali štyrikrát ročne a Pavol Škubla do nich prispieval článkami, fotografiami aj perokresbami.
Po roku 1989 sa Pavol Škubla venoval aj ochrane húb. Bol spoluautorom zoznamu 71 druhov chránených húb a ich spoločenského ohodnotenia z roku 2003. Pôsobil tiež ako konzultant pri otravách hubami v šalianskej nemocnici. Po odchode do dôchodku sa začal venovať sakrálnym aj sekulárnym kultúrno-historickým pamiatkam Slovenska.
Nové taxóny.
Samostatne, resp. v spolupráci s Vladimírom Antonínom, opísal a publikoval nasledujúce nové druhy húb:
Publikácie.
Medzi jeho najznámejšie publikácie, z ktorých viaceré boli preložené do češtiny, patria:
Ján Magál

Ján Magál môže byť:
Ján Magál (mykológ)

Ing. Ján Magál, CSc. (* 11. september 1922, Moravské Lieskové† 4. apríl 2021, Bratislava) bol popredný slovenský mykológ a autor mykologických publikácií.
Životopis.
Ján Magál vyrastal v maloroľníckej rodine na Kopaniciach, v osade Hrubá strana, časť Podvišňové (teraz súčasť Bziniec pod Javorinou), kde bol zber húb tradičnou aktivitou. Po maturite na obchodnej akadémii v Trenčíne v roku 1943 nastúpil na Vysokú obchodnú školu v Bratislave, kde v roku 1948 aj spromoval. Následne pracoval na vysokých pozíciách v oblasti potravinárskeho priemyslu na Slovensku, stal sa tiež predsedom redakčnej rady periodika "Čas" a členom redakcie periodika "Potravinárský průmysl v Praze".
Vzhľadom na výraznú absenciu odborných štruktúr v oblasti mykológie na Slovensku, azda s výnimkou laických aktivít, ktoré poriadal Igor Fábry od konca 40. rokov 20. storočia, existovala potreba takúto infraštruktúru vytvoriť. Ján Magál v tom čase pracoval ako obchodný riaditeľ spoločnosti Slovlik a mal vďaka častému cestovaniu možnosť spoznať činnosť Československej mykologickej spoločnosti v Prahe. Na základe týchto kontaktov sa mu spolu s Igorom Fábrym 24. októbra 1963 podarilo založiť Mykologickú sekciu Slovenskej spoločnosti pre racionálnu výživu, ktorej priamou nasledovníčkou je Slovenská mykologická spoločnosť pri Slovenskej akadémii vied. Od roku 1964 začala pod jeho vedením v Bratislave fungovať stála hubárska poradňa, poriadali sa kurzy, prednášky aj výstavy. Došlo tiež k zriadeniu Odbornej skúšobnej komisie pre trhových predavačov húb, Klubu pestovateľov húb, ako aj Komisie pre tvorbu nových slovenských názvov húb.
Neskôr sa venoval aj turistickému ruchu, najmä v rodnom regióne Podjavoriny. V rámci neho bol iniciátorom vzniku Občianskeho združenia Klub Podjavorinských kopaničiarov na Hrubej Strane, združenia JAVOR v Novom Meste nad Váhom, podujatia Významná osobnosť Podjavoriny, ako aj vytvorenia podjavorinského erbu.
Publikácie.
Okrem publikácií o svojom rodnom regióne Podjavorina bol autorom stovky odborných článkov a piatich monografií. Pravdepodobne najznámejšou z nich, ktorá bola preložená aj do poľštiny a češtiny,je:
Staniol

Staniol je fólia vyrobená z veľmi tenko vyvalcovaného cínu. Názov pochádza z latinského názvu pre cín – "Stannum". Používal sa do polovice 20. storočia, potom ho prakticky vo všetkých aplikáciách nahradil lacnejší a odolnejší alobal vyrobený z hliníku. Staniol tiež dodával potravinám v ňom zabaleným miernu cínovú pachuť, čo je jeden z dôvodov, prečo tu bol úplne nahradený alobalom. Okrem toho sa v 19. storočí používal ako zubnú výplň a staniolom boli pokryté prvé fonografové valčeky.
Počas druhej svetovej vojny boli z lietadiel zhadzované staniolové lamety (pásky), ktoré mali zabrániť zameraniu lietadiel radarmi.
Hlboký potok (prítok Večného potoka)

Hlboký potok je potok v geomorfologickom celku Čergov v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Bardejov. Je ľavostranným prítokom Večného potoka v povodí Tople. Má dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Začína sa sútokom zdrojníc v západnej časti územia obce Lukov v v lesnom extraviláne na východnom svahu vrchu Murianik s v okrese Bardejov v Prešovskom kraji. Južná zdrojnica pramení v v západnej časti územia obce Lukov v lesnom extraviláne. Severná zdrojnica (v suchom období bez vody) pramení v v západnej časti územia obce Lukov v lesnom extraviláne a priteká z lesa Pod Krivou.
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie východným smerom územím obce Lukov cez lesný extravilán, smer toku si zachováva až do svojho ústia, v ústi do Večného potoka ako jeho ľavostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Lukov v okrese Bardejov. Nemá prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v slove "hlboký" vo význame "nie plytký, majúci značnú hĺbku". Z prídavného mena "hlboký" po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Hlboký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Hlboký potok bolo štandardizované v roku 1975. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Hlboký potok nie je jedinečným názvom (január 2024). V slovenskej hydronymii patrí medzi názvy s najvyššou frekvenciou výskytu (33 vodných tokov so štandardizovaným názvom Hlboký potok).
Veronika Dillenova

Veronika Dillenova () je jednoročná bylina z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Jej prirodzený areál sa rozprestiera od Európy po Kazachstan. 
Opis.
Veronika Dillenova je jednoročná, husto žliazkatá bylina, s niťovitým koreňom. Byľ je vzpriamená, jednoduchá alebo riedko rozkonárená, oblá, vysoká 10 až 30 cm. Je podobná veronike jarnej.
Protistojné listy sú na báze krátko stopkaté, vajcovito kopijovité, na okraji vrúbkovano zúbkaté. Ostatné sú sediace, perovito strihané, s 3 až 7 podlhovastými dielmi. Čepele sú tmavozelené, na oboch stranách roztrúsene krátko chlpaté, na okraji brvité a na rube často červenkasté.
Drobné štvorpočetné kvety sú usporiadané v koncovom, odstávajúco chlpatom strapci. Tmavomodrá koruna má v priemere 4 až 6 mm. Fialová čnelka s pologuľovitou bliznou, dlhá do 1,5 mm, výrazne prevyšuje výkroj na vrchole tobolky. Štyri diely kalicha sú podlhovasté, tupé, nerovnako dlhé a chlpato žliazkaté. Stopky kvetov sú vzpriamené, kratšie ako kalich a listeň. 
Listene v dolnej časti súkvetia sú perovito dielne, vyššie podlhovasté a celistvookrajové.
Obličkovité tobolky sú zboku výrazne stlačené, na vrchole plytko vykrojené a chlpato žliazkaté. Široko elipsovité semená, s veľkosťou do 1 mm, sú ploské a žltohnedé.
Rozšírenie.
Prirodzený areál veroniky Dillenovej sa rozprestiera od Európy po európske Rusko a na juhu cez Turecko a Kaukaz po Kazachstan. Zavlečená je v USA, v štátoch Illinois, Indiana, Michigan, New York, Virgínia a Wisconsin. Na Slovensku sa hojnejšie vyskytuje na Záhorskej nížine a roztrúsene až vzácne v Slovenskom krase, v Podunajskej a Východoslovenskej nížine a v Košickej kotline. 
Ekológia.
Veronika Dillenova obsadzuje stanovištia od rovinného po podhorský stupeň. Rastie na výslnných trávnatých stráňach, úhoroch, piesčinách, na okraji lesov a vzácnejšie aj na brehoch štrkovísk. Obľubuje vysychavé, zásadité až neutrálne, humózne, piesočnaté pôdy. Na Slovensku bol najvyššie zaznamenaný výskyt vo výškach do 1 000 m n. m. Kvitne v apríli a máji.
Martinec (vrch v Spišsko-šarišskom medzihorí)

Martinec () je vrch v Spišsko-šarišskom medzihorí, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti. Leží nad obcou Šambron, približne južne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v severozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hromovec. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a na katastrálnom území obce Šambron, okrajovo tiež Jakubany. Najbližším sídlom je juhovýchodne situovaný Šambron, západne sa nachádzajú Jakubany a severovýchodne Plavnica. 
Opis.
Martinec leží na severozápadnom okraji podcelku Hromovec, v masíve, od susedných častí pohoria oddelenom hlbokými údoliami. Východne sa nachádza Beskyd (), Hromovec (), Lysá (), Suchý vrch () a Grapa (), severne Široká (), Vyšniansky vrch (), Vysoká () a Vysoká (), západne Zajačia hora (), Javorinka (), Repisko () a Kýčery () a južne Magurič (), Siminy () a Kopa (). Oblasť patrí do povodia rieky Poprad, kde vodu z južných a západných svahov odvádza potok Šambronka, zo západných jej prítok Dlhý potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je však možné vidieť okolité vrcholy Spišsko-šarišského medzihoria, Čergov, Ľubovniansku vrchovinu a Levočské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z blízkeho Šambronu.
Výtlačok

Výtlačok môže byť:
Trojuholník (rysovací nástroj)

Trojuholník je všeobecný geometrický nástroj, ktorý nahrádza pravítko a uhlomer. Taktiež umožňuje jednoduché kreslenie rovnobežiek a kolmíc.
Matematici si pri geometrických konštrukciách dlhodobo vypomáhali používaním (drevených či plastových) trojuholníkov. Koncom 20. storočia sa na trhu objavili trojuholníky z priehľadného plastu, ktoré mali na spodnej strane nakreslené doplnkové značky pre ľahšie rysovanie kolmíc a rovnobežiek a na meranie uhlov. Takéto trojuholníky sa onedlho stali populárnymi v školách. Uchytil sa názov jednoducho "trojuholník", alebo ak chcete "geometrický trojuholník".
Dnes má trojuholník naznačené uhly, značky na meranie uhlov, dĺžok a pomocné čiary na rysovanie rovnobežiek a kolmíc.
František Pražský

 
František Pražský (* asi 1290† po roku 1353, tradične 1362) bol český kronikár doby Karla IV.
Život.
Miesto a dátum narodenia a úmrtia nie sú známe. Vzdelanie dostal v Prahe alebo na Vyšehrade, v roku 1323 sa zdržiaval v Ríme, kam sa pravdepodobne tiež vydal za štúdiom. Neskôr okolo roku 1334 bol správcom školy na Vyšehrade. V duchovenstve svätovítskeho chrámu bol kaplánom a spovedníkom biskupov Jána IV. z Dražíc (asi 12601343) a Arnošta z Pardubíc (12971364). Zo vzťahu ku Jánovi IV. z Dražíc a z niektorých miest v kronike sa dá usudzovať, že bol Čech.
Dátum úmrtia nie je známy, literatúra tradične uvádzala rok 1362, avšak tento údaj nie je dobovými prameňmi doložený.
Kronika Františka Pražského.
Z koncepcie kroniky Františka Pražského sa usudzuje na jeho dobré vzdelanie, ale na menšie nadanie ako historika. Opisoval udalosti s malým zmyslom pre súvislosti; v porovnaní so Zbraslavskou kronikou Petra Žitavského nedosahuje dielo Františka Pražského jeho hodnoty literárne a má aj menšiu hodnotu ako historický prameň. 
Latinsky písanú kroniku spracoval v dvoch redakciách. Prvú verziu začal písať roku 1341 ako „"druhý diel kroniky pražskej"“ (prvým dielom sa myslela kronika Kosmova a jeho pokračovateľov) na príkaz biskupa Jána z Dražíc ako opis „"života, stavu, činov a mravov českých kráľov a biskupov a iných českých kniežat"“ a zvlášť „"činnosť Jána IV. z Dražíc"“; základom mu bola Zbraslavská kronika spolu s ďalšími podkladmi. Popri spoločenských udalostiach kronika detailne zachytáva astronomické a extrémne poveternostné javy. Opis rokov 13431353 je jeho vlastnou prácou. Kronika začína venovaním Jánovi z Dražíc.
Asi v rokoch 13531354 kroniku prepracoval a venoval ju Karlovi IV. Táto verzia sa sústreďuje na udalosti súvisiace s markgrófom a neskorším kráľom Karlom IV. a obmedzuje oslavu biskupa Jána z Dražíc; často útočila na cisárovho otca Jána Luxemburského (kronika Jánovi vyčíta nezáujem o české záležitosti, neprítomnosť, nákladný život, rytierske turnaje a výpravy financované českými daňami) a Karol IV. ju preto nechal prepracovať svojim dvorným kronikárom Benešom Krabicom z Weitmile „"podľa úmyslu pána cisára"“.
Obsah kroniky.
Kronika je členená do troch kníh.
Kniha prvá.
Obsahuje tridsaťjedna kapitol a siaha od vlády Václava I. do roku 1316. František Pražský spísal prvé štyri kapitoly podľa Druhého pokračovania Kosmovho a následne čerpal z kroniky Zbraslavskej. V druhej redakcii bol v predhovore nahradený Ján z Dražíc Karlom IV.
Kniha druhá.
Obsahuje dvadsaťštyri kapitol a opisuje roky 13161333 pod vládou kráľa Jána Luxemburského.
Kniha tretia.
Táto kniha pôvodne opisovala v siedmich kapitolách obdobie 13331342. V druhej redakcii bola kniha rozšírená na tridsaťjeden kapitol doplnením (ďalších) výhrad k panovaniu kráľa Jána a pridaním informácií o kráľovi Karolovi – opisu založenia pražského arcibiskupstva, Karlovej korunovácie za rímskeho a (po smrti svojho otca v bitke pri Kresčaku opísanej v kronike) neskôr aj českého kráľa, opisu založenia Karlovej univerzity.
Kronika a Uhorsko.
Kronika zachytáva mnohé udalosti viažúce sa k Uhorsku.
Fintias

Fintias () môže byť:
Australian Open 2017

Australian Open 2017 bol grandslamový tenisový turnaj, ktorý sa hral od 16. januára do 29. januára 2017 v austrálskom Melbourne. Hral sa na otvorených dvorcoch s tvrdým povrchom Plexicushion.
Seniori.
Dvojhra mužov.
 Roger Federer vs. Rafael Nadal 6–4, 3–6, 6–1, 3–6, 6–3
Dvojhra žien.
 Serena Williamsová vs. Venus Williamsová 6–4, 6–4
Štvorhra mužov.
 Henri Kontinen / John Peers vs. Bob Bryan / Mike Bryan 7–5, 7–5
Štvorhra žien.
 Bethanie Matteková-Sandsová / Lucie Šafářová vs. Andrea Hlaváčková / Pcheng Šuaj 6–7(4–7), 6–3, 6–3
Zmiešaná štvorhra.
 Abigail Spearsová / Juan Sebastián Cabal vs. Sania Mirzová / Ivan Dodig 6–2, 6–4
Strihač

Strihač je osoba, ktorá pracuje so surovými zábermi, vyberá zábery a spája ich do sekvencií, ktoré vytvárajú hotový film. Strih filmu je opísaný ako umenie alebo zručnosť, jediné umenie, ktoré je jedinečné pre kinematografiu, oddeľuje filmovú tvorbu od iných umeleckých foriem, ktoré mu predchádzali, hoci existujú úzke paralely s procesom úpravy v iných umeleckých formách, ako je poézia a písanie románov. Strih filmu je mimoriadne dôležitým nástrojom pri pokuse zaujať diváka. Keď je filmový strih správne vykonaný, dokáže film lepšie odprezentovať. Z tohto dôvodu dostal filmový strih názov „neviditeľné umenie“.
Rada RTVS

Rada RTVS bola orgánom, ktorý dohliadal na činnosť Rozhlasu a televízie Slovenska (RTVS). Bola zriadená zákonom č. 532/2010 Z. z. o RTVS a jej úlohou bolo zabezpečiť, aby RTVS plnila svoje poslanie verejnoprávneho vysielateľa.
Rada RTVS mala 9 členov, ktorí boli volení Národnou radou Slovenskej republiky na 6-ročné obdobie. V Rade RTVS museli byť traja odborníci v oblasti rozhlasového vysielania, traja odborníci v oblasti televízneho vysielania, dvaja odborníci v oblasti ekonómie a jeden odborník v oblasti práva.
Posledným predsedom Rady RTVS bol Mgr. Igor Gallo.
Referencie.
Kôň (film)

Kôň je slovensko-česká komédia z roku 2022, ktorú režíroval Martin Šulík. Produkčne ju vyrobili Šulíkov Titanic a IN Film Rudolfa Biermanna, v koprodukcii s RTVS. Hlavné úlohy si zahrali Daniel Fischer, Branislav Bystriansky a Dominika Kavaschová. 
Film mal na Slovensku premiéru 2. novembra 2022 a v rámci svojho žánru obdržal neskôr nomináciu na cenu Slnko v sieti čoby TV film.
Dej.
Film o mužovi, ktorému sa uprostred bytu zjaví obrovský biely kôň.
Veronika kríčkovitá

Veronika kríčkovitá () je druh z rodu veronika z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Je to trváca drevnatejúca bylina . Jej prirodzený areál sa rozprestiera od Európy po Grónsko.
Opis.
Veronika kríčkovitá je trváca trstnatá bylina s vystúpavými stonkami, dlhými 5 až 20 cm, ktoré na báze drevnatejú.
Protistojné listy sú krátko stopkaté, horné takmer sediace, podlhovasto obrátene vajcovité, na báze klinovité. Čepele sú celistvookrajové alebo v hornej polovici plytko vrúbkované, tupé, takmer holé a na líci lesklé. 
Štvorpočetné kvety sú zoskupené v riedkych koncových 4 až 10 kvetých strapcoch. Tanierovitá azúrovomodrá koruna má v priemere 10 až 15 mm, ústie korunnej rúrky je biele, s červeným prstencom. Kvetné lupienky sú široko vajcovité, na vrchole končisté. Čnelka je dlhá 4 až 5 mm. Štyri kališné diely sú vajcovité, na vrchole končisté a páperisté. Kvetné stopky sú pri dozretí plodov dlhé do 20 mm. Dolné listene v kvetných strapcoch sú podobné listom, horné sú podlhovasté a veľmi malé.
Elipsovité tobolky sú zboku stlačené, na vrchole plytko vykrojené, husto chlpaté, dlhšie ako kalich. Široko oválne semená sú hladké a pomarančovožlté. 
Rozšírenie.
Veronika kríčkovitá sa prirodzene vyskytuje vo vysokých európskych pohoriach v Nórsku, na Islande, v Škótsku, Španielsku, v Alpách, na Korzike, v Karpatoch, v severnej časti Balkánskeho polostrova a v Grónsku. Na Slovensku je hojná v Strážovských vrchoch, Malej a Veľkej Fatre, Chočských vrchoch, Západných, Vysokých, Belianskych a Nízkych Tatrách. Vzácnejšia je v Pieninách.
Ekológia.
Veronika kríčkovitá je vápencový skalný druh horského až alpínskeho stupňa. Rastie na skalách, v sutinách, na kamenistých trávnatých stráňach, predovšetkým na vápencoch a dolomitoch. Obľubuje vlhké, zásadité až slabo kyslé, vápenaté, humózne a kamenité pôdy. Kvitne od júna do augusta a má sklon k samoopeľovaniu. Na Slovensku najvyššie zaznamenaný výskyt bol vo výške 2 100 m n. m. na Ždiarskej vidle, najnižší vo výške okolo 700 m n. m. v Prosieckej doline.
Poddruhy.
Webové stránky POWO rozlišujú v rámci druhu tieto poddruhy:
Vysoká (vrch v Spišsko-šarišskom medzihorí)

Vysoká () je vrch v Spišsko-šarišskom medzihorí, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti. Leží nad obcou Jakubany, približne južne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v severozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hromovec. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a na katastrálnom území obce Jakubany. Najbližším sídlom sú severne situované Ľubovnianske kúpele, západne sa nachádzajú Jakubany, juhovýchodne Šambron a severovýchodne Plavnica. 
Opis.
Vysoká leží na severozápadnom okraji podcelku Hromovec. Severne sa nachádza o niečo nižší rovnomenný vrch (), no tiež Vyšniansky vrch (), Nemecký vrch () a Pustá hora (), západne Modrenina (), Sosnovec (), Zajačia hora (), Javorinka () a Repisko (), južne Kýčery (), Siminy (), Martinec () a Kopa () a východne Hromovec (), Lysá (), Suchý vrch (), Grapa () a Široká (). Masív je súčasťou povodia rieky Poprad, kde vodu z južných svahov odvádza Dlhý potok, východné odvodňuje Šambronka, severné a západné Ľubovnianka. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. Na severných svahoch sa nachádza lyžiarsky areál.
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných častí je možné vidieť okolité vrcholy Spišsko-šarišského medzihoria, Čergov, Ľubovniansku vrchovinu a Levočské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z blízkych Ľubovnianskych kúpeľov alebo Šambronu.
Bitka pri Trnave

Bitka pri Trnave môže byť:
Kronika Jána Marignolu

Česká kronika Jána Marignolu () je latinsky písaná kronika, ktorá vznikala v Prahe v rozmedzí rokov 1355 1358 z poverenia cisára Karla IV. Ten poveril známeho právnika a cestovateľa Jána Marignolu, aby zosumarizoval české dejiny „"od Adama až po naše šťastné časy"“.
Autor.
Giovanni de' Marignolli, tiež Ján Marignola [-ňola] ( * 1323 Florencia – † medzi 25. júlom 1358 a 22. marcom 1359) bol taliansky cestovateľ, ktorý pochádzal z poprednej florentskej patrícijskej rodiny. Bol minoritom vo Florencii a profesorom v Bologni.
Roku 1338 ho poveril pápež Benedikt XII. posolstvom k veľkému chánovi Tatárov. Ján odišiel ako pápežský legát do Ázie. Cez Konštantínopol, strednú Áziu a púšť Gobi sa dostal až do Pekingu. Vracal sa cez Indiu, Cejlón, Bagdad, Jeruzalem a Cyprus, aby sa v roku 1353 po pätnástich rokoch vrátil do Avignonu.
Roku 1353 prišiel na žiadosť cisára Karla IV. do Čiech, kde bol požiadaný o napísanie českej kroniky.
Po návrate do Avignonu ho cisár Karol IV. pozval do Prahy, ale už roku 1354 ho pápež vymenoval za biskupa v Bisignane v Kalábrii. Tam v rokoch 13551356 napísal na žiadosť Karla IV. spomenutú kroniku.
Česká kronika.
Český kráľ a cisár Karol IV. podporoval českú kronikársku tvorbu. Inicioval druhú redakciu kroniky Františka Pražského, napísanie Kroniky kostela Pražského a angažoval Jána Marignolu, znalého „"hladkého latinského slohu"“, aby „"prešiel staré i nové nejasne spísané príbehy kroník, zvlášť českých, aby odstránil nejasné dvojzmysly a vynechal, čo je nadbytočné a vložil niektoré prospešné správy".“ Karol IV. zároveň načrtol štruktúru kroniky, kde české dejiny mali byť integrované do svetových.
Zámer začleniť české dejiny do kontextu svetových sa nepodarilo naplniť, autor, opierajúci sa iba o Kosmovu kroniku a jeho pokračovateľov nerozumel predlohám, zamieňal mená, zahmlieval súvislosti. Sám autor toto priznáva:
Jediné, čo bol schopný samostatne formulovať, boli oslavné výklady o Karlovi IV. Historická hodnota kroniky je sporná.
Kronika je rozdelená do troch častí:
Veľká Morava a Uhorsko.
Kronika neprináša nové informácie, len fakty prevzaté z Kosmovej kroniky, odkiaľ pochádzajú nasledovné údaje týkajúce sa Veľkej Moravy a Uhorska:
Rukopisy a preklady.
Kronika sa zachovala v dvoch rukopisoch:
Rukopis vydali Gelasius Dobner v "Monumenta historica Boemiae II (1768, s. 68 - 282 )" a Josef Emler vo "Fontes rerum Bohemicarum III. (1882, s. 487 - 604)" na základe pražského rukopisu. Plný moderný český preklad vyšiel v súbornom diele "Kroniky doby Karla IV."
Hlboký potok (prítok Tople)

Hlboký potok je potok na pomedzí geomorfologického celku Slanské vrchy geomorfologického podcelku Šimonka a geomorfologického celku Beskydské predhorie geomorfologického podcelku Hanušovská pahorkatina v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Vranov nad Topľou. Je pravostranným prítokom Tople v povodí Ondavy. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení na hranici medzi obcou Petrovce a obcou Hermanovce nad Topľou v lesnom extraviláne na západnom svahu vrchu Oblík aj lesa rovnakého názvu v južnej časti územia obce Petrovce a v severozápadnej časti územia obce Hermanovce nad Topľou v okrese Vranov nad Topľou v Prešovskom kraji.
Opis toku.
Od prameňa tečie severovýchodným smerom územím obce Petrovce cez lesný extravilán, smer toku si zachováva až do svojho ústia, pravým brehom obmýva úpätie vrchu a lesa Oblík s , na ktorom sa nachádza národná prírodná rezervácia Oblík. Ľavým brehom obmýva úpätie vrchu a lesa Hrb s , pravým brehom obmýva úpätie lúky a pasienka Kopaniny, v vteká do intravilánu Petroviec. Pravým brehom obmýva úpätie poľa Stráň, v na ráztoke sa rozdeľuje na staré (západné) rameno a novšie kanalizované (východné) rameno, v sa obe ramená spájajú, v vyteká z intravilánu Petroviec a zároveň vteká do poľnohospodárskeho extravilánu mesta Hanušovce nad Topľou, meandruje. Ľavým brehom obmýva pole Hlibovec, v podteká železničnú trať Prešov – Humenné, ľavým brehom obmýva pole Šibenia hora, v podteká cestu cestu Prešov – Michalovce, pravým brehom obmýva pole Lužiny, ľavým brehom obmýva priemyselné stredisko kovovýroby, v ústi do Tople ako jej pravostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obcí Petrovce, Hermanovce nad Topľou, Hanušovce nad Topľou v okrese Vranov nad Topľou. Nemá prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v slove "hlboký" vo význame "nie plytký, majúci značnú hĺbku". Z prídavného mena "hlboký" po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Hlboký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Hlboký potok bolo štandardizované v roku 1990. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Hlboký potok nie je jedinečným názvom (január 2024). V slovenskej hydronymii patrí medzi názvy s najvyššou frekvenciou výskytu (33 vodných tokov so štandardizovaným názvom Hlboký potok).
Razenie

Razenie môže byť:
Razenie (tvárnenie)

Razenie je tvárnenie povrchu materiálu. Patrí medzi technológie tvárnenia a rozdeľuje sa na ďalšie charakteristické operácie. Nástroj sa nazýva "razidlo" a výsledný výrobokvýtvarok sa nazýva "výlisok". Typickým produktom razenia sú mince, ale vyrábajú sa takto aj medaily, prívesky, príbory a pod. 
Postup.
Horná prípadne aj spodná časť razidla obsahuje reliéfny negatív budúceho výlisku. Vystrihnutý plech tvaru a rozmerov budúceho výrobku sa vloží do razidla a úderom sa reliéf z jednej alebo oboch strán otlačí na materiál. 
Operácie razenia.
Razenie sa podľa STN 22 6001 rozdeľuje na nasledovné operácie:
Zoznam vrcholov v Šarišskej vrchovine

Zoznam vrcholov v Šarišskej vrchovine zahŕňa pomenované vrcholy s nadmorskou výškou nad Zoznam vychádza z údajov, dostupných na stránkach hiking.sk a podrobnej turistickej mapy.
Sertab Erener

Sertab Erener (* 4. december 1964, Istanbul, Turecko) je turecká speváčka. V roku 2003 zvíťazila s piesňou „Everyway That I Can“ na Eurovision Song Contest, kde reprezentovala Turecko.
Životopis.
Sertab Erener sa narodila v decembri 1964 v Istanbule. Študovala spev na gymnáziu a neskôr aj na Štátnom konzervatóriu v Istanbule. So svojim silným hlasom trénovala šesť rokov soprán.
Na začiatku svojej kariéry spolupracovala s tureckou speváčkou Sezen Aksu. V roku 1989 vystupovala so skupinou Klips v národných kvalifikačných kolách Eurovision Song Contest s piesňou „Hasret“. Vo výberovom finále obsadila tretie miesto. O rok neskôr sa opäť kvalifikovala do kvalifikačného finále, tentoraz s piesňou „Sen benimlesin“, s ktorou obsadila vo finále šieste miesto.
V roku 1992 vydala svoj debutový štúdiový album s názvom "Sakin ol!", z ktorého sa predalo milión kópií, čo z neho robí najpredávanejší album v Turecku.
V roku 2003 reprezentovala Turecko na Eurovision Song Contest, ktorá sa sa konala v Rige v Lotyšsku. Spievala pieseň „Everyway That I Can“, ktorá dostala 167 bodov a stala sa tak prvou tureckou víťazkou Eurovision Song Contest. Pieseň „Everyway That I Can“ sa stala celoeurópskym hitom.
Zajačia hora

Zajačia hora môže byť:
Fándlyho ulica (Pezinok)

 
Fándlyho ulica je ulica v Pezinku. Nazvaná bola podľa slovenského spisovateľa Juraja Fándlyho.
Ulica pôvodne končila pri dome číslo 1. Medzi ním a súčasným domom číslo 1A ulica pokračovala dnešnými záhradami až po Nerudovu ulicu. V 70. rokoch 20. storočia bol zoštátnený dom a pozemok rodiny Slimákovcov na Bratislavskej ulici medzi súčasnými domami číslo 54 a 56, zaniklo spojenie s Nerudovou ulicou a vznikla nová časť ulice spájajúca Fándlyho a Bratislavskú ulicu.
Na čísle 11 sa nachádza areál základnej školy. Oproti areálu sa nachádza parčík, ktorý ulicu rozdeluje na dve cesty.
Kari Hotakainen

Kari Hotakainen (* 9. január 1957, Pori, Fínsko) je jeden z najúspešnejších súčasných fínskych spisovateľov. Píše romány, básne, knihy pre deti a mládež, scenáre a biografie. Má vlastnú spoločnosť Sanavalinta, prostredníctvom ktorej sa venuje vydavateľskej činnosti. V roku 2002 získal prestížnu fínsku literárnu cenu Finlandia za román Na domácej fronte (fín. "Juoksuhaudanie"). 
Život.
Narodil sa v meste Pori v rodine maloobchodníka a fotografa Keija Hotakainena a jeho manželky, predavačky Meeri Ala-Kuusisto. V roku 1976 zložil maturitnú skúšku na strednej škole Rautalampi. Študoval na Helsinskej univerzite, kde sa špecializoval na fínsku literatúru. Vysokoškolské vzdelanie dokončil s bakalárskym titulom z humanitných vied.
V roku 1983 sa oženil s Tarjou Laaksonen. Majú dve deti. V roku 1986 sa presťahoval do Helsiniek. Pracoval ako novinár, publicista a redaktor pre rôzne noviny a spoločnosti. Od roku 1996 pracuje ako spisovateľ na voľnej nohe. 3. marca 2012 bol účastníkom dopravnej nehody, počas ktorej sa zranil.
Literárna tvorba.
Hotakainen začal najprv ako novinár. Je všestranný spisovateľ, venuje sa aj písaniu scenárov a rozhlasových hier. Jeho spisovateľská kariéra začala v roku 1982 debutovou zbierkou poézie Smutný krok späť (fín. "Harmittavat takaiskut"). V 90. rokoch sa začal sústreďovať na prózu, ktorá tvorí ťažiško jeho literárnej tvorby. Prelom v jeho kariére prišiel s dielom Klasika (fín. Klassikko), ktoré bolo v roku 1997 kandidátom na literárnu cenu Finlandia. V roku 2002 vyšiel román Na domácej fronte (fín. "Juoksuhaudanie"), za ktorý Hotakainen získal v tom istom roku cenu Finlandia a v roku 2004 Cenu Severskéj rady za literatúru. Toto dielo bolo neskôr filmovo spracované. 
Za divadelnú hru Ryšavka (fín. "Punahukka") získal v roku 2006 cenu pre dramatikov Nordic Drama Awards. S románom Neopatrní (fín. "Huolimattomat") z roku 2006 bol Hotakainen opäť nominovaný na cenu Finlandia. V roku 2010 získal Runebergovu cenu za román Rola človeka (fín. Ihmisen osa).
Dielo.
Divadelné hry.
Hotakainenove hry boli inscenované v Helsinskom mestskom divadle, Mestské divadlo Kuopio či vo Fínskom národnom divadle.
Ján Baptista Ilešházi

Ján Baptista Ilešházi alebo Ján Ilešházi (; * 1737, Bratislava † 10. máj 1799, Dubnica nad Váhom) bol príslušník uhorského magnátskeho rodu Ilešháziovcov (), pôvodom z Eliášoviec (okres Dunajská Streda). V rokoch 17661799 zastával funkciu trenčianskeho a liptovského župana.
Životopis.
Otcom Jána Baptistu (Krstiteľ) bol magnát, gróf Jozef Ilešházi (17001766) a jeho matkou rakúska grófka Terézia Petronela von Abensberg-Traun (17101790). Mal viacerých súrodencov, dospelosti sa dožili len tri sestry (Mária Terézia, Júlia a Mária Františka). Po smrti otca Jozefa sa stal v roku 1766 trenčianskym a liptovským županom. Bol aj členom sedmipanskej súdnej tabule, kráľovským komorníkom a skutočným tajným radcom.
Na svojich panstvách sa snažil zavádzať moderné pracovné postupy a niektoré technologické novinky. V roku 1788 založil na svojom panstve Brumov v Bielych Karpatoch skláreň Svätej Sidónie (pomenovaná na počesť jeho manželky).
Ján Baptista podporoval aj rozvoj slovenského písomníctva, nechal preložiť do slovenčiny jednu modlitebnú knihu a pôrodnícku príručku lekára I. Černaja. Podporoval aj aktivity Slovenského učeného tovarišstva. Na jeho fare v Dubnici nad Váhom pôsobil Ondrej Mesároš, popredný predstaviteľ bernolákovského hnutia. Sám bol literárne činný, ale jeho diela zostali v rukopise.
Bol tiež mecenášom umenia, najmä architektúry. V roku 1760 nechal v Dubnici postaviť kalváriu a prestaval tiež tamojší zámok, postavil aj kostol v Borovciach. Prispel aj k rozvoju kúpeľov v Trenčianskych Tepliciach.
Od roku 1761 bola jeho manželkou Sidónia Baťáňová (hist.: "Batthyány"). Mal dvoch synov: staršieho Štefana (17621838) a mladšieho Antona (17751799) a dve dcéry: Jozefínu (vydatá za grófa Františka Jozefa von Windischgrätza) a Máriu (vydatá za grófa Feketeho).
Zomrel v kaštieli v Dubnici nad Váhom. Pochovaný je vo farskom kostole v Trenčíne vedľa svojich predkov.
Dolina Białego

Dolina Białego je zalesnená podhôľna dolina v poľských Západných Tatrách, medzi chrbtami Krokwi a Sarnej Skały.
Poloha a popis doliny.
Je dlhá a má plochu . Ohraničená je:
Dolina Białego sa začína vo výške okolo pri Drodge pod Reglami. Má tvar rokliny, v ktorej na východe sa týčia bralá Korycisk, na západe Kazalnice. Hornú časť doliny rozdeľuje krátky hrebienok Zameczki a Igłą na dve oddelenia: Dolinu Suchu Giewoncku na západe a na bezmennú dolinku na východe.
Geológia a hydrológia.
Dolina je vypreparovaná zo sedimnetárnych hornín, vápencov, dolomitov a bridlíc. Je prevažne úzka, s hlbokými zárezmi krasového charakteru, najmä v dolnej časti Kazalnice, ktorú nazvali Kotłe. V doline sa nachádzajú rôzne skalné formácie. Na Białom Potoku sú početné prahy, neveľké vodopády a ľadovcové hrnce.
Príroda.
Vegetácia má podhôľny, subalpínsky charakter. Prevládajú smrekové, bukové a jedľové porasty. Na začiatku doliny je jedno z najnižšie položených stanovíšť kosodreviny () a na hornej hranici lesa rastú skupiny límb. Keďže masív Giewontu zatieňuje dolinu, jej klimatické pomery sú veľmi surové, i keď dolina nie je vo vysokej nadmorskej výške. Má jedinečnú flóru. Donedávna tu rástla sklenobyľ bezlistá ("Epipogium aphyllum") (jej výskyt v tomto čase nebol potvrdený, pravdepodobne vyhynula), vyskytuje sa tu pichliač belohlavý ("Cirsium eriophorum"), borovica rhaetica ("Pinus rhaetica"), všivec karpatský ("Pedicularis hacquetii") a skalník plstnatý ("Cotoneaster tomentosus"). Príroda v doline je od roku 1954 prísne chránená.
História.
Horná časť doliny v minulosti patrila do pastierskej Hali Białe. Na začiatku 50-tych rokov 20. storočia v doline geológovia skúmali pravdepodobné ložiská uránovej rudy. Vyhĺbili dve prieskumné štôlne. V tom čase dolinu uzavreli a prísne strážili. Vstup do dolnej štôlne (má dĺžku 270 m) sa nachádza pri žlto značenom turistickom chodníku. Je zamrežovaný. Horná štôlňa je vo výške . Je dlhá 400 m.
Turistika.
V súčasnosti dolinu navštevuje približne 5% turistov z celkového počtu, prichádzajúcich do poľských Tatier.
Dolina Filipka

Dolina Filipka je jedna z najmenej turisticky známych dolín v poľskej časti Vysokých Tatier. Začína sa na úbočí Gęsiej Szyje smerom na sever neďaleko Zazadnej. Má dve oddelenia:
Dolina je obklopená vrchom Gęsia Szyja. Na jej masíve sú Suchy Wierch Waksmundzki, Ostry Wierch Waksmundzki, Zadnia Kopa Sołtysia a Filipczański Wierch.
Sú to miesta s vysoko pridanou environmentálnou hodnotou. Na 80 m vysokej Filipczańskej Skałce rastie limba a na dolomitovom útese Skałka bolo v roku 1954 objavené hniezdo málokedy vídaného skaliara pestrého. V roku 1844 Ludwik Zejszner, poľský geológ, kartograf, krajinoznalec tu obdivoval staré, ale „veľmi choré“ buky a javory. Na lesných čistinách a svetlejších miestach rastie ľalia zlatohlavá ("Lilium martagon"). Dolina je domovom tesára čierneho, myšiaka hôrneho, jeleňa, objavujú sa tu medvede. Na úbočiach Filipczańského Wierchu sa vyskytujú rôzne skalné útvary a je tu sedem malých jaskýň, ktoré sú turistom neprístupné. Okrem iných: Szczelina za Paśnikiem, Grota Filipczańska nad Mostkiem, Jaskinia Filipczańska Niżnia a Grota Filipczańska Wyżnia. Horná časť doliny sa v minulosti nazývala Hala Filipka. Podľa nej dolinu pomenovali.
Sósistratos

Sósistratos () môže byť:
Zoznam zariadení od Samsungu

Zoznam zariadení vyrobených spoločnosťou Samsung Electronics.
Inteligentné mobilné telefóny (smartphone) a phablety.
Samsung Galaxy.
Samsung Galaxy Xcover.
Staršie modely Samsung Xcover, bez OS, sú uvedené nižšie↓.
Dolina Olczyska

Dolina Olczyska (v minulosti ju nazývali „Olczyskiem“) je dolina v poľských Vysokých Tatrách. Začína sa na Jaszczurówke a v hornej časti sa končí na Kope Magury vo výške .
Popis doliny a geografia.
Na západe od Doliny Bystrej ju oddeľuje severovýchodný hrebeň Kasprovho vrchu, na juhu od Doliny Suchej Wody Gąsienicowej Królowy Grzbiet, od východu ju lemuje chrbát Przysłopu Olczyskeho potom Wielki Kopienec a Mały Kopienec. V hornej južnej časti chrbát Sucheho Wierchu Olczyskeho ju rozdeľuje na dve oddelenia:
Meno doliny pochádza od Olczy – miestnej časti Zakopaného. Má plochu . Vytvárali ju sedimentačné horniny (vápence a dolomity), na niektorých miestach skalné granitové bloky, ktoré priniesol ľadovec zo susednej Doliny Suchej Wody Gąsienicowej. Vápencové podložie vsakuje do seba vodu, a preto väčšia časť doliny je suchá, voda preteká krasovými kavernami (časť pozemných tokov tečie do jaskýň ako je Jaskinia Jaszczurowska Wodna a Jaskinia Jaszczurowska Wyżnia). Potom vyviera v prameni Wywierzysko Olczyske a spolu s ňou podzemné vody z Doliny Pańszczycy. Je to najväčší prameň v poľských Vysokých Tatrách. Tu pramení Olczyski Potok, záložné žriedlo pre Zakopané. Okolo potoka a v priľahlých žľaboch rastie jelša sivá ("Alnus incana"), na jar kvitne záružlie močiarne ("Caltha palustris"). Na úbočiach Małeho Kopieńca sú jedny z najväčších porastov borovice v poľských Tatrách. Vyskytujú sa tu v Poľsku ojedinelé rastliny, ako napríklad prilbica chlpatoplodá ("Aconitum lasiocarpum") a jarabina mišpuľková ("Sorbus chamaemespilus"). V minulosti (okolo roku 1840) boli v doline bukové porasty. V súčasnosti dominujú smrekové.
História.
Dolina bola vypásaná dobytkom a ovcami. Sú tu tri poľany Królowa Polana, Olczyska Polana a Brylówka. Na Olczyskej Polane sa zachovali staré salaše.
Dňa 11. augusta 1994 v Dolinie Olczyskej havarovala helikoptéra TOPRu, v ktorej zahynuli štyria ľudia.
Aupark Tower

Aupark Tower môže byť:
Maldivské národné futsalové družstvo mužov

Maldivské národné futsalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Maldivy v medzinárodných futsalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Football Association of Maldives" (FAM). Prvý medzinárodný zápas absolvovalo v roku 2004. V marci 2018 mu patrilo vo svetovom futsalovom rebríčku 114. miesto. 
Vrcholné podujatia.
Maldivské družstvo sa dvakrát pokúšalo kvalifikovať na majstrovstvá sveta FIFA, ale ani raz sa mu to nepodarilo. 
Majstrovstiev Ázie sa zúčastnilo 2-krát, prvýkrát v Macau v roku 2004. Rovnako ako na ďalšom turnaji v roku 2005 nebodovalo ani v jednom zápase a zo základnej skupiny ďalej nepostúpilo. Z ďalších troch kvalifikácii sa mu už postúpiť na finálový turnaj nepodarilo. 
Družstvo sa na Ázijských halových hrách predstavilo prvýkrát v roku 2017. Na turnaji konanom v Turkménsku prehralo všetky zápasy a zo základnej skupiny ďalej nepostúpilo.