burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Francesco Cossiga

Francesco Cossiga (* 26. júl 1928 - † 17. august 2010) bol taliansky kresťanskodemokratický politik, predstaviteľ strany "Democrazia Cristiana", ktorá existovala v rokoch 1943-1994. Bol premiérom Talianska v rokoch 1979-1980, prezidentom Talianska v rokoch 1985-1992, prezidentom talianskeho Senátu v rokoch 1983-1985, ministrom vnútra v rokoch 1976-1978 a ministrom bez kresla v rokoch 1974-1976. Bol profesorom ústavného práva na univerzite v Sassari na rodnej Sardínii. Bol bratrancom komunistického politika Enrico Berlinguera.
Na funkciu ministra vnútra rezignoval potom, čo bol nájdený mŕtvy premiér Aldo Moro, ktorého uniesli Červené brigády. Ako minister vnútra bol kritizovaný tiež za zásah polície proti študentskej demonštrácii v Ríme roku 1977, pri ktorej bola zabitá študentka Giorgiana Masiová. Mnohokrát bol takisto kritizovaný za podporu kontroverzného sudcu najvyššieho súdu Corrada Carnevaleho, ktorý zrušil viacero rozsudkov postihujúcich mafiu. V prezidentskej funkcii sa dostal do závažného stretu s predstaviteľmi svojej vlastnej strany kresťanskej demokracie, ktorí začali dokonca spochybňovať jeho duševné zdravie. Po odhalení existencie tajnej organizácie Gladio, ktorej mal byť Cossiga členom, sa "Partito Democratic della Sinistra" (nástupca komunistickej strany) pokúsila odvolať prezidenta z funkcie. Impeachment bol však neúspešný. Neskôr sa Cossiga preslávil svojimi kontroverznými názormi a priľnutím ku konšpiračným teóriám. V roku 2007 v rozhovore pre denník Corriere della Sera uviedol, že teroristické útoky z 11. septembra 2001 vykonala CIA a Mosad. V rovnakom rozhovore uviedol, že videonahrávka, v ktorej Usáma bin Ládin hrozí Silviovi Berlusconimu, bola vyrobená v Berlusconiho televíznych štúdiách za účelom zvýšenia Berlusconiho popularity.
Aristofilos

Aristofilos ("Aristofilos") môže byť:
Cyril Zoch

Cyril Zoch (* 6. marec 1845, Jasenová – † 6. december 1873, Jasenová) bol slovenský evanjelický kňaz, publicista, národný pracovník, prekladateľ.
Životopis.
Základné vzdelanie nadobudol v Jasenovej. Po štúdiách na gymnáziu v Těšíne, na evanjelickom lýceu v Šoproni a v Levoči absolvoval teologické štúdium na univerzite vo Viedni a v Erlangene.
Pochádzal z významnej národno-buditeľskej rodiny Ctiboha Zocha. Podporoval Jozefa Miloslava Hurbana v patentálnych bojoch slovenskej evanjelickej cirkvi, roku 1865 signatár výzvy Jána Lešku "Nove svědectví". V súvislosti s týmito aktivitami sa v publicistickej tvorbe zameral prevažne na náboženské otázky, zaoberal sa problematikou slovenského evanjelického stredného i ľudového školstva, spolupráce evanjelickej cirkvi so slovenským národným hnutím, ako dopisovateľ zverejňoval náboženské i spoločenské aktuality z oravského seniorátu, autor kázní a článkov, v ktorých pranieroval odnárodňovanie sa vládnucich vrstiev a národnú neznášanlivosť, písal nekrológy (J. Kmeť, A. Čaplovič), podľa nemeckých predlôh prekladal a upravoval state z diela Martina Luthera, jeden z jeho najlepších znalcov na Slovensku. Publikoval aj príspevky o včelárstve a pestovaní kvetov. Blízky priateľ P. O. Hviezdoslava.
Dielo.
Prispieval do periodík Cirkevné listy, Národné noviny, Obzor, Stráž na Sione a Národný hlásnik.
Theoxenos

Theoxenos ("Theoxenos") môže byť:
Mwai Kibaki

Mwai Kibaki (* 15. november 1931, Gatuyaini, Keňa† 21. apríl 2022) bol keňský politik a prezident. V rokoch 1978 až 1988 bol viceprezidentom Kene, medzi rokmi 1978 až 1991 bol ministrom financií. Ako prezident nastúpil 30. decembra 2002 po Danielovi Moiovi, funkčné obdobie mu vypršalo v apríli 2013.
Životopis.
Pochádzal z národa Kikujov, narodil sa v dedine Gatuyaini v Centrálnej oblasti Kene. Talianski misionári ho pokrstili menom Emilio Stanley, ktoré však nepoužíval. Jeho priezvisko znamená v Kikujčine tabak, pretože jeho rodičia sa živili pestovaním tabaku. Vyštudoval ekonómiu na Makerere University v Kampale, v štúdiu pokračoval na London School of Economics. Po návrate do Kene sa zapojil do politiky a stal sa funkcionárom vládnej Kenskej africkej národnej únie, zastával funkcie ministra financií a viceprezidenta. V roku 1992, kedy bol v krajine zrušený systém jednej strany, vystúpil z KANU a založil vlastnú Demokratickú stranu Kene, bol jej poslancom a od roku 1998 oficiálnym lídrom opozície. V prezidentských voľbách roku 1992 skončil na treťom mieste a v roku 1997 na druhom mieste. V roku 2002, kedy už doterajší prezident Daniel arap Moi nemohol kandidovať, vytvoril Kibaki širokú koalíciu National Rainbow Coalition a ziskom 61,3% jasne porazil kandidáta KANU Uhuru Kenyatta. Prezidentský sľub skladal na kolieskovom kresle, pretože bol počas volebnej kampane zranený pri autonehode. V roku 2005 inicioval referendum o novej ústave, v ktorom sa však väčšina voličov vyslovila proti prezidentskému návrhu. Prezidentské voľby v roku 2007 Kibaki tesne vyhral, ​​jeho hlavné protivník Raila Odinga ho však obvinil zo zmanipulovania výsledkov. Nasledovala vlna protestov, ktoré prerástli v krvavé konflikty medzi Kikujmi a národnosťou Luo, z ktorej pochádzal Odingu. Až vo februári 2008 bolo uzavreté prímerie a Odingu bol menovaný predsedom vlády. V roku 2010 prebehlo ďalšie referendum o zmene ústavy, tentokrát sa Kibakimu podarilo svoj návrh presadiť. Podľa ústavy už nesmel tretíkrát kandidovať na prezidenta a odovzdal moc Uhuru Kenyattaovi.
Kibaki mal povesť technokrata a pragmatika, na rozdiel od väčšiny afrických vodcov sa vyhýbal siláckemu vystupovanie a vytváranie kultu osobnosti, konflikty sa snažil riešiť dohodou. Na začiatku svojej vlády vyhlásil program boja s prebujnenou korupciou a za zefektívnenie štátnej správy, ktorý však neskončil príliš úspešne. Spočiatku sa mu darilo naštartovať kenskú ekonomiku, ktorá rástla až o sedem percent ročne, ale politický nepokoj v krajine a Svetová finančná kríza 2008 tento proces zastavili. Kibaki po odchode z funkcie patril k najbohatším Keňanom, trval však na tom, že sa nijako neobohatil zo štátnej pokladnice.
Trolejbusová doprava v Olsztyne

Jedna zo sietí trolejbusovej dopravy sa nachádzala v severopoľskom meste Olsztyn.
História.
Pred druhou svetovou vojnou.
Počiatok histórie trolejbusov v Olsztyne sa datuje k 1. septembru 1939. V tento deň bola sprevádzkovaná prvá linka – železničná stanica - "Osiedle Mazurskie", na ktorej jazdilo 5 vozov. O niekoľko dní neskôr začali trolejbusy jazdiť aj na druhej linke, ktorá viedla z "placu Roosevelta" cez ulicu "Jagiellończyka" k vojenským kasárňam. V roku 1943 nahradili trolejbusy električkovú linku č. 2 v úseku "Ratusz" – "Jakubowo". Kvôli vojnovým udalostiam bola trolejbusová prevádzka v Olsztyne ukončená 22. januára 1945. Trate boli po prechode Červenej armády zničené, vozy však prečkali boje bez poškodenia.
Po druhej svetovej vojne.
10. decembra 1946 bola sprevádzkovaná prvá obnovená trať "Osiedle Mazurskie" - "Plac Roosevelta", ktorá bola za dva mesiace predĺžená až k železničnej stanici. O rok neskôr, v januári 1948, sa začala prevádzka na novej trati "Plac Roosevelta" - "Kortowo". Tá bola o niečo predĺžená z "placu Roosevelta" na ulici "Jagiellońska". Roku 1949 bola sprevádzkovaná nákladná trať z ulice "Lubelskiej" k mestskej plynárni.
V 50. rokoch boli v prevádzke dve trolejbusové linky o dĺžke 10 km, ktoré obsluhovalo okolo ôsmich vozov. V roku 1959 boli do Olsztyna dodané česko-slovenské trolejbusy Škoda 8Tr (9 kusov).
V 60. rokoch však nastal všeobecný rozmach autobusovej dopravy, ktorá postupne do roku 1965 nahradila olsztynské električky a do roku 1971 tiež miestne trolejbusy. V roku 1968 bola zrušená trať "Jagiellońska" - "Kortowo", takže v prevádzke zostala jediná linka "Osiedle Mazurskie" - železničná stanica. Definitívny koniec nastal 31. júla 1971, kedy bola aj na tejto trati zastavená trolejbusová prevádzka.
V 80. rokoch bolo plánované vybudovať 4 trolejbusové trate, ktoré mali nahradiť najvyťaženejšie autobusové linky. Tento projekt nebol nikdy realizovaný. Aj na začiatku 21. storočia sa uvažovalo o trolejbusoch, prednosť ale dostalo obnovenie električkovej prevádzky.
Šimon Čaplovič

Šimon Čaplovič (* 13. november 1864, Oravská Poruba-Geceľ – † 18. jún 1927, Oravská Poruba-Geceľ) bol slovenský právnik, statkár. Pochádzal zo starého šľachtického rodu Čaplovič z Jasenovej (Csaplovics de Jeszenova).
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Kežmarku. Právo vo Viedni a Bratislave. Pôsobil v službách Oravskej župy, 1910 - 1913 oravský župan, od roku 1912 aj turčiansky župan. Exponent prouhorskej Národnej strany práce. Prispel k vybudovaniu železnice na Orave. Zaoberal sa aj chemickým výskumom, vyvinul a do praxe zaviedol impregnáciu dreva prípravkom serpulit.
BTS (skupina)

BTS (, anglický prepis "Bangtan Sonyeondan") je juhokórejská hudobná skupina, ktorá má 7 členov (RM, Jin, SUGA, J-Hope, Jimin, V, Jungkook). Debutovali 13. júna 2013 s albumom "2 Cool 4 Skool" s titulnou piesňou „No More Dream“ pod záštitou agentúry Big Hit Entertainment.
Názov kapely.
BTS je skratka ich kórejského názvu "Bangtan Sonyeondan" (kórejsky: 방탄소년단), ktorý sa doslovne prekladá ako „"Nepriestrelní skauti"“. Názov symbolizuje ich cieľ byť „nepriestrelní“ voči „guľkám“ stereotypov, kritiky a spoločenských očakávaní voči mladým ľuďom.
Členovia.
BTS sa skladá zo 7 členov:
História a úspechy.
Skupina bola zložená v roku 2013 pod spoločnosťou Big Hit Entertainment. Pôvodne vznikla ako hiphopová skupina, ale v súčasnosti tvorí ich repertoár viacero žánrov vrátane EDM, rocku, R&amp;B a ďalších. Pozornosť a priazeň verejnosti si získali vďaka svojim textom, ktoré sa často venujú témam ako sebaúcta, sociálne problémy či psychické zdravie. Často nachádzajú inšpiráciu v psychológii. Celou ich tvorbou sa prelína tzv. alternatívny svet, ktorý už presiahol do sveta literatúry (kniha, webtoon – komiks zverejnený na internete).
Medzi ich celosvetové úspechy patrí ocenenie Top Duo/Skupina počas 26. ročníka udeľovania hudobných cien Billboard v roku 2019, Top Social Artist tri po sebe idúce roky (Billboard 2017, 2018 a 2019), Najobľúbenejšie duo alebo kapela v kategórií Pop/Rock, Najlepšia skupina a Najlepšie živé vystúpenie na Európskych hudobných cenách MTV 2019. 
Počas turné Love Yourself World Tour – Love Yourself, Speak Yourself (2019), sa stali prvým umelcom z Ázie a prvým zahraničným umelcom, ktorý vypredal dva po sebe idúce dni na štadióne Wembley (UK). Stali sa komerčne najpredávanejším umelcom, ktorý hral na štadióne Rose Bowl Stadium (USA). Toto turné im prinieslo 45. miesto na rebríčku Billboard Top Touring Artist za prvú dekádu a v rebríčku boli jediným neanglicky hovoriacim umelcom.
Spolu s UNICEF sa podieľajú na kampani proti násiliu, ktorá nesie názov Love Yourself. Na konci roku 2018 v rámci tejto kampane mali príhovor na 73. zasadaní Spojených národov. Prezident Južnej Kórey im udelil Ocenenie za kultúrne zásluhy (Order of Cultural Merit) za šírenie kórejskej kultúry a jazyka. Vekovo sú najmladší zo všetkých ocenených v histórií.
Povinná vojenská služba.
Aj keď skupina podľa odhadov do kórejskej ekonomiky každoročne prinesie približne 3,5 miliardy dolárov a 1 z 13 návštevníkov krajiny do nej zavíta kvôli skupine, jej členovia nemajú výnimku z povinnej vojenskej služby. Tú musia absolvovať všetci zdatní juhokórejskí muži, ktorí následne v armáde strávia 18 až 21 mesiacov. Narukovať musia do 28 roka ich života.
Ako prvý narukoval najstarší člen skupiny, Jin, v decembri 2022; ostatní členovia ho nasledovali v priebehu roku 2023. 12. júna 2024 Jin ako prvý zo skupiny povinnú vojenskú službu dokončil a bol oficiálne prepustený. Ich spoločný návrat na hudobnú scénu je naplánovaný na rok 2025.
Pavol Peter Zoch

Pavol Peter Zoch (* 3. júl 1850, Jasenová – † 23. jún 1907, Modra) bol slovenský národný buditeľ, historik, náboženský spisovateľ a evanjelický kňaz.
Životopis.
Až do svojho štrnásteho roku učil ho otec doma v Jasenovej. V rokoch 18651871 študoval na slovenskom gymnáziu vo Revúcej. V rokoch 18711873 študoval, za podpory bratov Ivana Branislava a Cyrila, na teologickej fakulte vo Viedni. Na jeseň roku 1873 jasenovská cirkev ho po smrti brata Cyrila dňa 25. januára 1874 pozvala za svojho farára. Pavol Zoch skončil štúdium vo Viedni a dňa 1. októbra 1874 bol v Bratislave vysvätený za kňaza biskupom Gedulym a 25. októbra 1874 inštalovaný za farára v Jasenovej. V blízkom aj širšom okolí bol známy svojimi vynikajúcimi katechézami pre deti a mládež, ktoré neraz počúvali aj dospelí.
Roku 1883 Pavol Zoch prešiel do Záriečia. Tu účinkoval až do roku 1897. Roku 1892 založil evanjelický cirkevno-politický časopis Stráž na Sione, ktorý potom redigoval až do svojej smrti. Prispieval do časopisov Dennica, Obzor, Časopis MSS i Domového kalendára.
Od roku 1897 pôsobil v Modre, kde sa jeho zásluhou založil domov pre siroty (Modranský sirotinec) a od roku 1905 bol jeho správcom. Na modranskej fare sa grupovali mnohí evanjelickí i katolícki činitelia, pripravovali sa akcie k voľbám a radili sa slovenskí politici v rokoch z konca 19. storočia. Zomrel náhle dňa 23. júna 1907 v Modre.
Theoxenos z Téb

Theoxenos ("Theoxenos") bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.
Theoxenos, grécky sochár z boiótskych Téb, tvoril v 2. polovici 4. storočia pred Kr. Jeho menom je signovaný mramorový podstavec z dvojice sôch objavený v Aténach, v severovýchodnej časti Areopágu. Nápis na podstavci hlása, že bol základňou sôch rodičov Démopeithida, ktoré ich syn zasvätil (venoval) bohyniam Demetre a Persefone:
Nápis je podľa typu písma datovaný do rokov 350 – 300 pred Kr.
Damian Lillard

Damian Lamonte Ollie Lillard Sr. (* 15. júl 1990, Oakland, Kalifornia, USA) je americký basketbalista hrajúci za Portland Trail Blazers v NBA. 
Zo života.
Hral na univerzite Weber State Wildcats, odkiaľ si ho na drafte do NBA v roku 2012 vybral Portland zo šiesteho miesta. Lillard získal vo svojej prvej sezóne ocenenie pre najužitočnejšieho nováčika (NBA Rookie of the year). Celkovo až trikrát bol vybraný na zápas hviezd (NBA All-Stars game), čo sa podarilo iba šiestim hráčom Portlandu v histórii. V súčasnosti (2018) patrí pre svoje ofenzívne zručnosti k najlepším strelcom celej súťaže. V roku 2014 sa dostal do All-NBA Third Team, v roku 2016 do All-NBA Second Team a v roku 2018 do All-NBA First Team. Takisto ho neobišlo ocenenie Magic Johnson Award.
Osobný život.
Lillard má jedného syna - Damiana Lillarda juniora.
Věra Benšová-Matyášová

Věra Benšová-Matyášová (* 24. júl 1929, Praha – † 10. júl 2007, Praha) bola česká herečka a novinárka.
Životopis.
Po gymnaziálnych štúdiách študovala na pražskom Tanečnom konzervatóriu, ktoré absolvovala roku 1952. Angažmá: Krajské krušnohorské divadlo (19531954), Divadlo satiry a estrády v Prahe (19551957), Státní divadlo v Karlíně (Hudební divadlo Karlín (19571961)). Hrala aj v niekoľkých českých filmoch (Nevěra, Strakonický dudák, Obušok, z vreca von!, Princezná so zlatou hviezdou, Botostroj). Od roku 1961 sa venovala novinárskej práci. Bola redaktorkou Zemĕdelských novin v ktorých uverejňovala články o kultúre, divadle, divadelné recenzie a baletné kritiky. Pochovaná je v Jasenovej.
Juan Manuel Santos

Juan Manuel Santos Calderón (španielska výslovnosť: [chuan manuel santos Kalderon], * 10. august 1951 Bogota) je kolumbijský politik, ekonóm a 32. prezident Kolumbie. V roku 2016 mu bola udelená Nobelova cena mieru. 
Vzdelanie.
Študoval na University of Kansas, následne London School of Economics a Harvard University ekonomické a právne odbory.
Rodina.
Ide o člena jednej z významných kolumbijských rodín. Jeho prastrýko Eduardo Santos bol prezidentom Kolumbie v období rokov 1938 až 1942 a majiteľom aj riaditeľom jedných z najvplyvnejších kolumbijských novín "El Tiempo". Jeho otec Enrique Santos Castillo pracoval viac ako 50 rokov ako novinový redaktor. Jeho brat Enrique Santos Calderón bol riaditeľom novín viac ako desať rokov, než boli v roku 2007 predané španielskej skupine Grupo Planéta. Jeho bratranec Francisco Santos bol 8 rokov (2002-2010) viceprezidentom Kolumbie vo vláde Álvara Uribeho.
Je ženatý s Máriou Clemenciou Rodriguez. Deti sa volajú: Martin, Maria Antonia a Esteban.
Kariéra.
Stal sa riaditeľom kolumbijskej delegácie na Medzinárodnú organizáciu pre kávu v Londýne. Bol ministrom zahraničného obchodu v administratíve prezidenta Césara Gaviria v roku 1991. V roku 1992 bol menovaný prezidentom VII. konferencie OSN o obchode a rozvoji na obdobie štyroch rokov. V roku 1999 bol vymenovaný za predsedu hospodárskej komisie OSN pre Latinskú Ameriku a Karibik (ECLAC) a slúžil ako riaditeľ Corporación Andina de Fomento (CAF) v období 2001-2002.
V roku 1994 založil nadáciu "Buen gobierno" („Dobrá vláda“), ktorej deklarovaným cieľom je pomoc a zlepšenie governability a účinnosti kolumbijskej vlády. Táto organizácia predložila návrh demilitarizovaného pásma a mierové rozhovory s povstalcami z FARC.
Minister a prezident.
Od 7. augusta 2000 do 7. augusta 2002 bol ministrom financií a neskôr od 19. júla 2006 do 18. mája 2009 ministrom obrany.
Dňa 20. júna 2010 bol zvolený prezidentom Kolumbie v druhom kole prezidentských volieb, prísahu zložil 7. augusta 2010 a nahradil svojho predchodcu Álvara Uribeho. Dňa 15. júna 2014 bol zvolený na ďalšie funkčné obdobie do roku 2018.
Na konci júna roku 2016 podpísal v kubánskej Havane, za prítomnosti napr. generálneho tajomníka OSN Pan Ki-muna a prezidenta Raúla Castra, dohodu o definitívnom prímerí s vodcom organizácie FARC, Rodrigom Londonom.
V referende, vypísanom v októbri roku 2016, sa ale Kolumbijčania tesnou väčšinou vyslovili proti mierovej dohode s FARC. V tom istom mesiaci bol potom následne ocenený Nobelovou cenou mieru za svoju snahu mierovou cestou uzavrieť trvalé prímerie s FARC.
Trolejbusová doprava vo Varšave

Vo Varšave, hlavnom meste Poľska, boli postupne v prevádzke dve siete trolejbusovej dopravy.
História.
1946–1973.
Prvé trolejbusy vyšli do varšavských ulíc 5. januára 1946.
Vtedy boli sprevádzkované dve linky, A a B, ktoré vychádzali z konečnej zastávky Trębacka. Linka A končila v obratisku "pl. Unii Lubelskiej", linka B viedla spoločne s linkou A, v "alejach Ujazdowskich" sa však odpojila a pokračovala do obratiska "Łazienkowska", ktoré bolo umiestnené pred trolejbusovú vozovňou. O dva mesiace neskôr, v marci toho istého roku, bola sieť rozšírená o predĺženie z "Trębackiej" k Gdanskej železničnej stanici. Na tomto úseku jazdila linka C, ktorá diaľke pokračovala s linkou A na konečnú "pl. Unii Lubelskiej". Na konci roka 1946 ale bola prevádzka na linke C prerušená a trať z "Trębackiej" k stanici bola presunutá do iných, súbežných ulíc. Na novej trase bola linka C sprevádzkovaná až na konci roka 1947.
V roku 1948 nastala zmena označovania trolejbusových liniek, ktoré bolo zmenené z písmen na čísla.
Počas konca 40. a prvej polovice 50. rokov bolo postavených niekoľko ďalších úsekov, takže v roku 1960 bolo v prevádzke už 6 liniek s dĺžkou 41 km, ktoré jazdili na 19 km tratí. Toho istého roku bola sprevádzkovaná nová vozovňa, v tej starej naďalej zostali autobusy. Rekordný pre varšavské trolejbusy bol rok 1962, kedy bolo v prevádzke 127 vozidiel a na niektorých linkách bol interval 2 minúty. O dva roky neskôr bol dokonca vypracovaný plán na mohutné rozšírenie trolejbusovej siete.
V roku 1966 však bolo rozhodnuté o likvidácii trolejbusovej trakcie v hlavnom meste Poľska. Dôvodom bola lacná ropa a s tým súvisiace veľké dodávky nových autobusov, ktorých prevádzka bola lacnejšia. Prvá trať ("Aleje Ujazdowskie – pl. Unii Lubelskiej") bola zrušená nasledujúceho roka. V roku 1968 prišla do Varšavy posledná dodávka trolejbusov Škoda 9Tr, odvtedy už nebol vozový park ani technické zariadenie obnovované. Trolejbusové trate boli postupne rušené, až zostala v prevádzke jediná linka č. 52 v trase "pl. Zawiszy – Chełmsko". Posledným dňom prevádzky tejto trate sa stal 1. júl 1973.
Linky v roku 1964:
1983–1995.
Už roku 1976 sa začalo uvažovať o obnoveniu prevádzky trolejbusov vo Varšave. Práce na prvej trati začali roku 1977, stavba však pokračovala pomaly, takže nová sieť bola sprevádzkovaná až 1. júna 1983.
Linka, ktorá bola označená číslom 51, mala dĺžku 13 km a viedla zo zastávky "Warszawa Wilanowska" do samostatného mesta Piaseczno, sa mala sa stať základom k rozsiahlej trolejbusovej sieti. To sa však nikdy nestalo, žiadna ďalšia trať už sprevádzkovaná nebola, takže linka č. 51 zostala vo varšavskej MHD osamotená. Trolejbusová linka sa však stala obľúbenou, takže v špičke bol interval len 2 minúty. V roku 1990 bola zavedená nočná linka v rovnakej trase. V roku 1993 ale britská firma "Drawlane Consulting" vypracovala plán reštrukturalizácie mestskej dopravy a odporučila zrušiť trolejbusy, čo sa nakoniec uskutočnilo. Posledné trolejbusy tak vo Varšave dojazdili 31. augusta 1995.
Linky v roku 1991:
TV

TV môže byť:
Tv môže byť skratka výrazu:
.tv môže byť internetová doména Tuvalu
Barney Greenway

Mark Andrew "Barney" Greenway (* 13. júl 1969, Birmingham, Anglicko) je britský extrémno-metalový spevák, ktorý je v súčasnosti hlavným spevákom skupiny Napalm Death a je bývalým členom skupín Extreme Noise Terror a Benediction.
Greenwayova prezývka „Barney“ pochádza z čias, keď pil alkohol a je odvodená z názvu postavičky Barney Rubble z animovaného seriálu The Flintstones.
Život.
Greenway je fanúšikom progresívneho metalu. Od roku 1989 bol spevákom death metalovej skupiny Benediction. V roku 1990 sa pridal k skupine Napalm Death, kde nahradil predchádzajúceho speváka skupiny, Leeho Doriana, ktorý neskôr založil doom metalovú skupinu Cathedral. Pred príchodom k skupine Napalm Death pracoval Greenway ako inžinier v Birminghame.
Greenwayov prvý album so skupinou Napalm Death, "Harmony Corruption", reprezentoval posun v hudobnom štýle skupiny k viac death metalovo orientovaného zvuku. Albumy, ktoré ho nasledovali, vrátane albumov "Utopia Banished", "Fear, Emptiness, Despair" a "Diatribes" znamenali ďalší posun k death metalu a zároveň obsahovali prvky groove metalu.
V roku 1996 Greenway zo skupiny Napalm Death pre konflikty na čas odišiel. Od roku 1997 po návrate späť spolupracoval na vydaní viacerých albumov.
Externé odkazy.
 na IMDb
Aristofilos z Korintu

Aristofilos ("Aristofilos") bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr.
Sochár Aristofilos, syn Eusthena z Korintu, tvoril v 2. polovici 3. storočia pred Kr. Jeho menom je signovaný mramorový podstavec zo sochy objavený na ostrove Délos Nápis na podstavci hlása, že bol základňou sochy Télemnésta, ktorú jeho otec Sóteles zasvätil bohom:
Nápis je podľa typu písma datovaný do 3. stor. pred Kr.
Tento podstavec je súčasťou základne rodinného pomníka v podobe "exedry" (vyvýšeného priestoru pravouhlého pôdorysu), ktorý sa nachádza južne od propylaje (rovnako ako u iných významných posvätných okrskov i Délos mal rôznorodý komplex budov vrátane vstupnej brány - propylaje) neďaleko ruín svätyne boha Apolóna. Podľa nápisov na podstavcoch tam pôvodne stáli tri bronzové sochy. Na ľavej strane stála socha Sótelovho syna "Télemnésta", v strede Sótelova manželka "Xenainó", obe tieto sochy venoval (zasvätil) Sóteles, a vpravo socha Sótela samého, ktorú venovala komunita ostrova Délos. Bol to teda akýsi hybridný verejno-súkromný pomník. Je možné, že Sóteles, ktorý bol v rokoch 217 – 211 pred Kr. archontom a predsedom zhromaždenia, využil príležitosť a dal postaviť tento pomník, ktorý aj sám zaplatil.
Vienna Insurance Group

Vienna Insurance Group je koncernová poisťovacia skupina pôsobiaca v Rakúsku, strednej a východnej Európe. Tvorí ju približne 50 spoločností v 25 krajinách, má 25 000 zamestnancov a pôsobí v regióne 180 miliónmi obyvateľov. Je podnikom s najvyšším ratingom v rámci hlavného indexu Viedenskej burzy ATX; akcie sú kótované aj na Pražskej burze. Korene VIG v Rakúsku siahajú do roku 1824, kedy bola založená k.u.k. priv. wechselseitige Brandschaden Versicherung. Vienna Insurance Group.
Baktria

Baktria (perzsky "Báchtar", grécky "Baktriana") je historické územie a jeden z prvých štátnych útvarov na území, ktoré dnes patrí Afganistanu, Turkmenistanu a Tadžikistanu, a ktoré tu začali vznikať už v 1. tisícročí pred Kr. Rozkladala sa v oblasti povodia rieky Amudarja, s hlavným mestom Baktra (dnešné afgánske mesto Balch).
Celkovo sa o tejto ríši nevie veľa. Baktria bola už v 7. storočí pred Kr. vyspelým štátom s mestskými sídlami, rozvinutým zavlažovaním a poľnohospodárstvom. Čulo obchodovala s okolím a mala i vlastné mince. Niektorí historici sa domnievajú, že ju mohol založiť jej vládca Guštásp (Vištásp), ktorý bol súčasníkom Zarathuštru.
Zmienky o Baktrii sa nachádzajú v Aveste (1. tisícročie pred Kr.), spomína ju Pompeius Trogus v "Historiae Philippicae" (1. storočie pred Kr.), v spisoch historika a geografa Abú Rajhána Bírúního (okolo 1. tisícročia) a v "Šáhnáme (Knihe kráľov)" Abú-I-Kásima Firdausího. 
Baktria ako historická oblasť sa neskôr stala súčasťou viacerých ríš: Seleukovskej, Kušánskej, Abbásovskej a ďalších.
Ateliér vizuálnych efektov

Od roku 2022 Ateliér vizuálnych efektov a herného dizajnu Filmovej a televíznej fakulty Vysokej školy múzických umení v Bratislave je jediným svojho druhu na Slovensku. Ponúka vysokoškolské vzdelávanie v oblasti tvorby vizuálnych efektov a herného dizajnu v audiovizuálnom mediálnom priestore na Slovensku. Umožňuje študovať na všetkých troch stupňoch vysokoškolského vzdelávania. Štúdium je založené na realizácií množstva odborných cvičení, ktoré počnúc prvým až posledným rokom štúdia dokumentujú profesionálny rast študentov.
Kontakt.
FTF VŠMU, Ateliér vizuálnych efektov a herného dizajnu, Svoradova 2, 813 01 Bratislava
Učebne a ateliér: Zochová 5, 813 01 Bratislava
Justicialistická strana

Justicialistická strana () je argentínska peronistická politická strana. Patrí medzi tradičné a najvýznamnejšie politické strany v Argentíne, založená bola 21. novembra 1946 pod názvom Peronistická strana () vtedajším prezidentom Juanom Perónom. Pôvodná strana vznikla zlúčením troch politických subjektov a to Strany práce, Radikálnej občianskej únie pre obnovu a Nezávislej strany. Svoj súčasný názov nesie od roku 1964, kedy sa podľa želania Juana Peróna mala stať jediným politickým subjektom reprezentujúcim Peronizmus.
Historicky najvýznamnejšími predstaviteľmi strany sú bývalý prezident Juan Perón a jeho druhá manželka Eva Perónová, ktorí sú tiež považovaní za zakladateľov politickej filozofie Peronizmus. Počas svojej existencie vzišlo z tejto strany viacero argentínskych prezidentov (resp. politikov disponujúcimi právomocami prezidenta). Okrem Juana Peróna to boli aj Héctor José Cámpora, Raúl Alberto Lastiri, María Estela Martínezová Perónová, Ítalo Luder, Carlos Menem, Ramón Puerta, Adolfo Rodríguez Saá, Eduardo Camaño, Eduardo Duhalde, Néstor Kirchner a Cristina Fernándezová Kirchnerová.
V strane sa postupne vyprofilovali dve krídla, ľavicové a pravicové. Po smrti Juana Peróna v roku 1974 začalo v rámci strany postupne vznikať viacero frakcií a politických smerov. Najvýznamnejší z nich je Kirchnerizmus, ktorý založili manželia Kirchnerovci, obaja bývalí prezidenti Argentíny.
Charinos

Charinos ("Charinos") môže byť:
Mário Vittorio Derduľ

Mário Vittorio Derduľ (* 1. január 1923, Petrohrad, Rusko – † 18. august 2013 Bratislava, Slovensko) bol ruský kameraman, spisovateľ.
Životopis.
Matka ho porodila vo vlaku na úteku z Ruska počas revolúcie. Po návrate do Talianska bol ako trojmesačný adoptovaný. Vyrastal v rodine adoptívnych rodičov a od šiesteho roku života v kláštore Rádu sv. Františka. V rokoch 1935 – 1938 študoval v teologickom seminári v Brindisi. Počas druhej svetovej vojny bojoval po boku Sovietskej armády a vinou nepredvídaných okolností sa ocitá v sovietskom gulagu na Sibíri. Po vojne sa usadil v Sovietskom zväze. V rokoch 1953 – 1955 študoval kinematografiu na Gerasimovovej všeruskej štátnej univerzite kinematografie v Moskve. 1955 – 1980 kameraman Lenfilm Leningrad. Oženil sa so Slovenkou Martou Guothovou a presťahoval do Bratislavy. 1980 – 1989 kameraman Slovenskej televízie. Od roku 1989 až do svojej smrti žil na dôchodku v Bratislave. Svoje bohaté a dramatické zážitky zo života spracoval vo viacerých dielach ("Tajomstvo hrobára", "Spoveď hrobára").
Radikálna občianska únia

Radikálna občianska únia alebo Radikálny občiansky zväz () je argentínska centristická až stredoľavá politická strana. Patrí medzi tradičné a najvýznamnejšie politické strany v Argentíne, založená bola 26. júna 1891 a je tak najstaršou stále aktívnou politickou stranou v krajine. Strana vznikla odštiepením časti členov strany Občianska únia na čele s Leandrom Alemom.
Historicky najvýznamnejšími predstaviteľmi strany sú jej zakladateľ Leandro Alem, neskôr hlavne bývalí prezidenti Hipólito Yrigoyen (prvý demokraticky zvolený prezident v dejinách krajiny) a Marcelo Torcuato de Alvear. Strana sa neskôr pod vplyvom udalostí v krajine delila na rôzne frakcie, neskôr sa dokonca rozdelila na viacero menších strán, pričom aj z týchto následne v Argentíne vládlo niekoľko prezidentov ako Arturo Frondizi, José María Guido a Arturo Umberto Illia. Z posledného obdobia patria medzi najvýznamnejších predstaviteľov Ricardo Balbín (dlhoročný líder strany a opozície z druhej polovice 20. storočia), pochádzal z nej aj prvý demokraticky zvolený prezident po páde poslednej vojenskej chunty v roku 1983 Raúl Alfonsín. Posledným členom strany na čele Argentíny bol Fernando de la Rúa.
Strana mala veľký podiel na uzákonení všeobecného volebného práva pre všetkých občanov Argentíny v roku 1912, vďaka čomu sa mohli v krajine konať skutočne demokratické a slobodné voľby. V čase vlády Juana Peróna patrila medzi hlavných predstaviteľov opozície. V súčasnosti je súčasťou širšej koalície strán Zmeňme to, teda Cambiemos, ktorú vedie prezident Argentíny Mauricio Macri.
Skarabeusovité

Skarabeusovité (staršie: lístkotykadlové, chrobákovité; lat. Scarabaeidae) je čeľaď z nadčeľade skarabeusotvaré z radu chrobáky. 
Táto čeľaď pôvodne zahŕňala všetky skarabeusotvaré okrem roháčovitých, neskôr sa jej rozsah postupne zmenšoval (porovnaj v článku skarabeusotvaré), napríklad z nej bola okrem iného odčlenená časť taxónov do samostatnej čeľade lajniakovité ("Geotrupidae"). Následujúci článok je o skarabeusovitých definovaných tak, že nezahŕňajú (okrem iného) lajniakovité. Treba ale poznamenať, že slovenské názvy niektorých rodov, ktoré nepatria do čeľade lajniakovité a teda zostali v čeľadi skarabeusovité (napr. rody "Sisyphus", "Ontophagus", "Copris"), znejú lajniak, pretože toto meno dostali v minulosti a nebolo im zmenené; čiže rody po slovensky nazývané lajniak dnes nájdeme sčasti v čeľadi lajniakovité a sčasti v čeľadi skarabeusovité.
Charakteristika.
Táto čeľaď zahŕňa druhy s veľkosťou iba 2-3 mm, ale aj druhy veľké 190 mm (napr. herkules antilský "(Dynastes hercules)"). Často ich telá zdobia veľké nosové rohy, ktoré dotvárajú ich pohlavný dimorfizmus, (napr. slovenský druh nosorožtek obyčajný "(Oryctes nasicornis)" alebo exotický druh herkules antilský "(Dynastes hercules)").
Výskyt.
Žijú v lesoch, na lúkach (napr. chrústy), poliach (veľmi častý je chrústik letný alebo menej častý hnojník obyčajný), v ovocných sadoch (často vídavať rôzne druhy zlatoňov alebo chrústov), v záhradách (napr. chrústy alebo nosorožtek obyčajný), na stepiach od nížin až do hôr. Niektoré chrobáky sú aktívne počas dňa (napr. zlatone, chlpáčiky alebo chrústik letný), za šera (napr. chrústy - chrúst obyčajný), iné sú aktívne zas v noci (napr. nosorožtek obyčajný - v záhradách alebo sadoch ho často vidieť alebo počuť lietať, či na ulici ho možno zazrieť, ako lieta okolo pouličnej lampy).
Potrava.
Chrobáky čeľade skarabeusovité majú veľmi pestrú stravu. Niektoré druhy (napr. chrústy) sa živia zhnitým ovocím alebo sladkým nektárom kvetov, niektoré olizujú živicu zo stromov a iné sa zas živia exkrementami rôznych živočíchov alebo sa zdržujú na mŕtvolách. Pre mnohých zástupcov tejto čeľade platí, že samičky vyhrabú pre svoje potomstvo podzemné chodbičky, do ktorých vložia trus rôznych stavovcov. Vyliahnuté larvy sa potom živia trusom.
Druhy.
Najznámejšie druhy skarabeusovitých žijúcich na Slovensku:
Mária Machatová

Mária Machatová (* 20. marec 1972 Nitra) je slovenská maliarka.
Tvorba.
Mária Machatová sa narodila v roku 1972 v Nitre. V rokoch 1990 – 1997 študovala na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave v ateliéri maľby u prof. Jána Bergera. V roku 1995 absolvovala študijný pobyt na Slippery Rock University, Pennsylvania, Spojené štáty. V rokoch 2001 – 2002 pedagogicky pôsobila na Fakulte výtvarných umení Akadémie umení v Banskej Bystrici. V roku 2006 bola finalistkou prvého ročníka Ceny Nadácie VÚB Maľba 2006. Dlhodobo žila a tvorila v južnom Francúzsku, v oblasti Camargue, a teraz na Slovensku v Bratislave, Nitre. Tematicky čerpá zo svojho vlastného a každodenného života. Jej maľba čerpá z fotografického média. Venuje sa predovšetkým figurálnej maľbe na plátno.
Frankofónne prostredie, v ktorom sa umelkyňa dlhodobo zdržiavala, ju ovplyvnilo v rozmýšľaní o javoch a slovách, ktorými tieto javy označujeme. Francúzsky jazyk jej ponúka väčší teoretický záber a subtílnosť významov. Názov výstavy "Décalage" v roku 2018 odkazuje k posunu v abstraktnom slova zmysle – posunu, ktorý sa môže vzťahovať na miesto, ale aj čas, situáciu, či osobu – posunu mimo normy, konvencie. Tento prvok sa maliarke opakovane vynára pri rozmýšľaní o veciach a ich obsahoch, reevaluácii ich zobrazenia naprieč časom v rámci ich geografických, či všeobecných hodnotových posunov.
"Machatová sa zaujíma o krajinu, jej pocity, stavy, priestor a farebnosť a obdobne zachytáva na plátne aj človeka. Hovoríme o výstave maliarky "Márie Machatovej Rovnováha vecí", ktorej diela z rôznych tém si mohli pozrieť v bratislavskom Pistoriho paláci. Autorka ponúkla pohľad na bizarné spojenia na blších trhoch v zahraničí, západy Slnka, pláže, ale aj odchádzajúci industriál bratislavskej Cvernovky a Zváračského ústavu".
Sylabotonický veršový systém

Sylabotonický veršový systém alebo sylabotonický prozodický systém je veršový systém založený na ustálenom počte slabík a ustálenom umiestnení prízvukov vo veršoch. Stopy v ňom tvoria prízvučné (—) a neprízvučné slabiky (∪), z ktorých prízvučné musia byť v každom verši na rovnakom mieste. V slovenskom sylabotonickom veršovom systéme bývajú používané tieto stopy: jamb (∪ —), trochej, (— ∪), daktyl (— ∪ ∪). Na základe použitia stôp rozlišujeme jambické, trochejské, daktylské, poprípade daktylo-trochejské verše. Pre sylabotonický veršový systém je charakteristický veršový presah (porovnaj so sylabickým veršovým systémom), pri ktorom sa nezhoduje veršové a vetné členenie.
Nicolás Maduro

 Nicolás Maduro Moros (* 23. november 1962, Caracas) je venezuelský politik, ktorý sa 8. marca 2013 po smrti prezidenta Cháveza stal dočasným prezidentom krajiny, a následne riadne zvoleným prezidentom.
Život.
Pôvodne pracoval ako vodič autobusu, potom sa stal odborovým predákom. V politike je od roku 1999, najskôr bol poslanec, potom predseda parlamentu, minister zahraničných vecí a nakoniec viceprezident.
Niekdajší viceprezident zložil prísahu na mimoriadnom zasadnutí Národného zhromaždenia v Caracase; opozícia však schôdzu bojkotovala. Prezidentom sa stal na základe faktu, že zosnulý Hugo Chávez neprisahlal k 4. prezidentskému obdobiu, a preto z právneho hľadiska bola doba jeho smrti považovaná stále za 3. prezidentské obdobie. V prípade, že prezident zomrie alebo odstúpi počas posledných 2 rokov svojho mandátu, pozíciu prezidenta preberá viceprezident a to do zvolania legitímnych volieb. Po zložení prezidentskej prísahy oznámil, že požiadal o okamžité vyhlásenie prezidentských volieb. Tie sa podľa ústavy majú uskutočniť do 30 dní po prezidentovej smrti.
Prezident Venezuely.
Maduro kandidoval v nasledujúcich prezidentských voľbách, ktoré sa konali 14. apríla 2013. Socialisti chceli využiť odkaz masovo obľúbeného Cháveza, ktorý Madura v poslednom verejnom vystúpení označil za svojho nástupcu. Na jeho stranu sa navyše po Chávezovej smrti postavila armáda, ktorej ústava zakazuje hrať akúkoľvek úlohu v politike. Maduro nakoniec vyhral veľmi tesne, získal 50,66 %. Jeho protivník Henrique Capriles výsledky vyhlásil za sfalšované.
Od marca 2017 čelí Maduro masovým demonštráciám, stále má však podporu armády. Protesty si už vyžiadali niekoľko mŕtvych a desiatky zranených. Podnetom pre túto vlnu demonštrácií bol okrem hyperinflácie, nedostatku potravín a vysokej zločinnosti pokus najvyššieho súdu (nakloneného Madurovi) prevziať právomoci parlamentu. Opozícia potom Madura označila za diktátora. Počas 48 hodín súd pod tlakom od svojho rozhodnutia ustúpil.
Aj cez všetky problémy, ktorým krajina za jeho prezidentovania čelila a ktoré viedli k predčasným prezidentským voľbám, dokázal Maduro 21. mája 2018 svoj mandát obhájiť, získal 68 % odovzdaných hlasov. Maduro teda môže v prezidentskej funkcii zotrvať až do roku 2025.
Prezidentská kríza 2019.
V nadväznosti na opozíciou bojkotované prezidentské voľby z mája 2018 a následný nástup Madura do druhého volebného obdobia 10. januára 2019 vyhlásilo Národné zhromaždenie, v ktorom má Madurova opozícia väčšinu, že Maduro už nie je viac prezidentom a zvolilo za nového dočasného prezidenta vtedajšieho predsedu Národného zhromaždenia Juana Guaidá. Maduro však zo svojho postu odmietol odstúpiť.
Rodina.
V júli 2013 sa Maduro po dvadsaťročnom vzťahu oženil s generálnou prokurátorkou Ciliou Floresovou, ktorá bola v časoch prezidentovania Huga Cháveza dlhú dobu ministerkou zahraničia. Stala sa tiež prvou ženou v krajine, ktorá zastávala funkciu predsedníčky venezuelského Národného zhromaždenia. V tejto funkcii v auguste 2006 nahradila práve Madura po tom, čo bol menovaný ministrom zahraničia.
Z predchádzajúceho manželstva má Floresová tri deti, Maduro jedno.
Charinos (sochár)

Charinos ("Charinos") bol grécky sochár v 1. storočí pred Kr.
Sochár Charinos pochádzal z maloázijskej Laodikeie (Laodikeia nad riekou "Lykos", Frýgia). Tvoril na ostrove Rodos v 2. polovici 1. stor. pred Kr. Svedectvom niekdajšej tvorby tohto umelca je niekoľko jeho menom signovaných mramorových podstavcov zo sôch, ktoré sa našli v archeologických lokalitách miest Lindos,Kameiros a Rodos Krátko po roku 70 pred Kr. mu bola udelená "epidamia" (privilegované právo na pobyt, ktoré na ostrove Rodos dostávali najmä zahraniční umelci):
V meste Lindos sa našiel aj podstavec zo sochy, ktorú podľa nápisu zhotovil s rodoským sochárom Ménodotom.
Ménodotos

Ménodotos ("Ménodotos") môže byť:
Kuchyňa (slovenský seriál)

Kuchyňa je slovenský komediálny seriál vysielaný na TV Markíza. Ide o adaptáciu ruského seriálu "Кухня (Kuchňa)" z roku 2012 vysielaného v televízii CTC. Prvá séria sa vysielala od 5. marca 2018 v pondelok vo večernom slote o cca 21:10. Druhá potom od 4. marca 2019 tak isto v pondelok v čase o cca 21:20. Markíza plánuje natočiť 3. sériu seriálu Kuchyňa.
Dej.
Keď nádejný kuchár Michal svojím predvádzaním spôsobí trapas počas cateringu na jednej akcii, jeho kariéra tak naberá celkom iný smer. Michal sa dostáva do Čekyho reštaurácie Koliba, kde sa začína jeho dlhá náročná cesta ku kuchárskemu remeslu. Nič však nie je také, ako sa zdalo, predovšetkým však šéfkuchár Zdeněk Nedbal, ktorý sa okrem vedenia kuchyne musí vysporiadať s problémom s pitím a s ex-manželkou. Ani Zdeněk ale nieje jediný, kto má svojich problémov viac ako dosť.
Národná autonomistická strana

Národná autonomistická strana () bola argentínska pravicová politická strana. Založená bola 15. marca 1874 spojením Národnej strany na čele s Nicolásom Avellanedom (neskorším prezidentom Argentíny) a Autonomistickej strany na čele s Adolfom Alsinom. Strana sa postupne stala najvýznamnejšou a prakticky jedinou určujúcou stranou v Argentíne na ďalších 40 rokov od svojho založenia, keď z nej pochádzali všetci prezidenti z tohto obdobia. Členovia strany vytvorili oligarchický režim, ktorý v skutočnosti vládol v krajine, pričom voľby (ktoré neboli úplne všeobecné a slobodné) sa de facto konali iba formálne. Súčasne však prišlo počas vlády tejto strany ku konsolidácii Argentíny a jej inštitúcii. Po uzákonení všeobecných a slobodných volieb v roku 1912 však vplyv strany začal výrazne klesať, následne sa dokonca začala štiepiť. V tomto roku sa tiež strana premenovala na Konzervatívnu stranu (). Postupne sa stala predstaviteľom konzervativizmu a snahy po udržaní tradícii. Po voľbách v roku 1916 ale strana zanikla, no na regionálnej úrovni zostali funkčné jej miestne organizácie, z ktorých sa sformovali viaceré nové politické strany.
Historicky najvýznamnejšími predstaviteľmi strany sú Nicolás Avellaneda a hlavne Julio Argentino Roca, ktorý bol prezidentom Argentíny dvakrát, no veľký vplyv si udržal aj počas vlády iných prezidentov z tejto strany. K ďalším významným členom strany patrili aj Miguel Juárez Celman, Carlos Pellegrini, Luis Sáenz Peña, José Evaristo Uriburu, Manuel Quintana, José Figueroa Alcorta, Roque Sáenz Peña, Victorino de la Plaza.
Trolejbusová doprava v Tychách

Tychy sú jedným z troch poľských miest, kde je v prevádzke sieť trolejbusovej dopravy.
História.
Prvá trolejbusová trať v Tychách bola sprevádzkovaná 1. októbra 1982.
Merala štyri kilometre a viedla od autobusovej (a odvtedy už aj trolejbusovej) vozovne ulicami Piłsudského a Dmowského do ulice Jána Pavla II. V lete roku 1983 bola otvorená ďalšia trať. Tentoraz bola dlhá 3 km a viedla od vozovne na opačnú stranu do priemyselnej oblasti, kde vytvorila veľké blokové obratisko. Na konci toho istého roku už trolejbusy mohli jazdiť po ďalšej trase. Nová trať, ktorá bola vedená ulicami Piłsudského, Jaśkowickou a Harcerskou, bola opäť zakončená blokovým obratiskom. V roku 1984 bola otvorená trať okolo nemocnice, v roku 1985 bola sprevádzkovaná trať z Paprocan cez stred mesta do ulice "Edukacji",
kde končila napojením na trať postavenú predchádzajúci rok. Tým bola výstavba tratí v Tychách ukončená, aj keď na rok 1986 sa plánovala stavba ďalšieho úseku.
Republikánsky návrh

Republikánsky návrh () je argentínska stredopravá politická strana. Založená bola 5. augusta 2005, nepatrí tak medzi tradičné argentínske politické subjekty. Pôvodne sa jednalo o koalíciu strán Záväzok na zmenu a Obnova pre rast, ktorá vznikla pred voľbami do časti kongresu v roku 2005. Na jednotný politický subjekt sa oficiálne strana zmenila 3. júna 2010. V roku 2015 sa stala súčasťou volebnej koalície Cambiemos, teda Zmeňme to, ktorá podporovala prezidentskú kandidatúru Mauricia Macriho. Ten prezidentské voľby vyhral a stal sa prvým prezidentom z tejto strany. Republikánsky návrh je najsilnejšou stranou koalície Cambiemos, ktorá je súčasne najpočetnejším politickým subjektom v poslaneckej snemovni. K významným členom strany patrí tiež viceprezidentka Gabriela Michettiová.
Miguel Díaz-Canel

Miguel Díaz-Canel Bermúdez (* 20. apríl 1960, Placetas, Kuba) je kubánsky politik, súčasný prezident Kuby a prvý tajomník Ústredného výboru Komunistickej strany Kuby. Pôvodným povolaním elektroinžinier. 
Od roku 2003 je členom politbyra ÚV Komunistickej strany Kuby, v rokoch 20092012 bol ministrom školstva, potom podpredsedom vlády. V roku 2018 bol zvolený za kubánskeho prezidenta, čím sa skončila éra bratov Castrovcov, prezidentov Fidela Castra a Raúla Castra, ktorá trvala nepretržite od roku 1959. V roku 2021 sa stal aj prvým tajomníkom ÚV Komunistickej strany Kuby.
Životopis.
Narodil sa v meste Placetas v provincii Villa Clara. Na Univerzite v Las Villas vyštudoval elektrické inžinierstvo a do roku 1986 pracoval v kubánskych ozbrojených silách, v ktorých dosiahol hodnosť podplukovníka. Neskôr pôsobil v najvyšších politických štruktúrach regiónu Villa Clara, kde získal povesť usilovne pracujúceho a svedomitého úradníka.
V roku 2003 sa stal členom najvyššieho vedenia Komunistickej strany Kuby. V rokoch 20092012 bol ministrom pre vyššie vzdelávanie, potom sa stal podpredsedom kubánskej vlády. Dňa 24. februára 2013 bol zvolený prvým viceprezidentom Štátnej rady a stal sa tak pravdepodobným nástupcom kubánskeho prezidenta Raúla Castra. Jeho nástupníctvo bolo v roku 2013 potvrdené aj samotným Castrom v súvislosti s jeho ohláseným odchodom z funkcie prezidenta v roku 2018. Ako viceprezident reprezentoval Kubu na zahraničných cestách. Dňa 19. apríla 2018 bol zvolený novým kubánskym prezidentom, čím sa stal prvým vodcom, ktorý sa priamo nezúčastnil kubánskej revolúcie v roku 1959.
Díaz-Canel býva zvyčajne radený ku konzervatívnym predstaviteľom kubánskeho režimu (obrana režimu a kubánskej revolúcie, sľub uzatvorenia niektorých nezávislých médií, nedôvera k niektorým európskym ambasádam), ale v jeho myslení možno postrehnúť aj niektoré liberálne názory (napríklad obhajoba akademických slobôd alebo blogerov kritických k režimu).
Argument z neznalosti

Argument z neznalosti (z "argumentum ad ignorantiam"), tiež známy ako odvolanie sa na neznalosť (v ktorých "neznalosť" predstavuje "nedostatok dôkazov potvrdzujúcich opak") je logický klam. Deklaruje, že tvrdenie je pravdivé, pretože ešte nebolo dokázané, že nie je alebo že tvrdenie je nepravdivé, pretože ešte nebolo dokázané, že je. Reprezentuje tak typ falošnej dilemy v tom, že vylučuje možnosť, že sa môže jednať o nedostatočné vyšetrovanie s cieľom dokázať, že tvrdenie je buď pravdivé alebo nepravdivé. Tiež nepripúšťa možnosť, že odpoveď je nepoznateľná, poznateľná až v budúcnosti, alebo ani úplne pravdivá, ani úplne nepravdivá. V diskusiách sa apel na neznalosť niekedy používa v snahe presunúť dôkazné bremeno. Vo výskume sú experimenty s nízkou silou náchylné k falošnej negativite (účinok by bol pozorovateľný, keby bola väčšia vzorka alebo lepší dizajn experimentu) a falošnej pozitivite (účinok je pozorovateľný, avšak jednalo sa o náhodu, alebo javy korelujú, no neexistuje žiadny vzťah príčina-následok). Termín pravdepodobne prvý krát použil filozof John Locke koncom 17. storočia.
Príklady.
Dôkaz neprítomnosti.
Tieto príklady obsahujú jednoznačné dôkazy, ktoré môžu byť predložené aby ukázali, predpokladali, odvodzovali alebo dedukovali neexistenciu alebo neprítomnosť niečoho.
Súvisiace termíny.
Kontrapozícia a transpozícia.
Kontrapozícia je logicky platné pravidlo záveru, ktoré umožňuje vytvorenie nového tvrdenia z popretia a preusporiadania záveru už existujúceho. Metóda sa použije na akékoľvek tvrdenie typu "Ak A potom B" a hovorí, že popretie všetkých premenných a ich prehodenie vedie k novému tvrdeniu. Napríklad tvrdenie "Ak Nie-B potom Nie-A" je rovnako pravdivé ako pôvodné a to prvé obsahuje druhé a druhé obsahuje prvé.
Transpozícia je presne to isté čo kontrapozícia, iba opísané iným jazykom.
Nulový výsledok.
Nulový výsledok je termín často používaný vo vede na označenie "dôkazu chýbania". Pátranie po vode na povrchu môže viesť k nulovému výsledku (povrch je suchý); preto pravdepodobne nepršalo.
Súvisiace argumenty.
Argument zo sebapoznania (Autoepistemická logika).
Argumenty zo sebapoznania majú formu:
V praxi sú tieto argumenty často chybné a závisia na pravdivosti podpornej premisy. Napríklad: argument, že "Ak som si práve sadol na dikobraza, potom by som to mal vedieť" pravdepodobne nie je klam a závisí výhradne na pravdivosti úvodného tvrdenia (schopnosti to vedieť).