burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Adsorpčná chromatografia

Adsorpčná chromatografia je analytická a preparatívna metóda chromatografie, ktorá využíva na delenie látok zmesí adsorpciu, ktorá sa prejavuje pri styku plynov alebo častejšie roztokov (mobilná fáza) s pevnou látkou (stacionárna fáza), ktorá má veľký merný povrch (sú to pevné látky, ktorésú lemne rozplýtelené na prášok (silikagél, alumina, amylóza) alebo pórovité látky (aktívne uhlie). 
Látku, na povrchu ktorej dochádza ku ku adsorpcii (stacionárna fáza) nazývame všeobecne adsorbent, resp. adsorbens. Látku, ktorá sa adsorbuje na povrch adsorbentu (analyt rozpustený v mobilnej fáze, hromadí sa v medzifáze), nazývame adsorbát, resp. adsorptív. 
Fyzikálno-chemický popis adsopčnej chromatografie.
Platí, že fázy, ktoré sú vo vzájomnom kontakte, nie sú dokonale homogénne, nemajú vo všetkých miestach rovnaké zloženie. Na rozhraní dvoch fáz, ktoré sú vo vzájomnom kontakte vzniká tak zvaná medzifáza, v ktorej je koncentrácia všetkých látok zmesi iná ako vo vnútri každej fázy. Existenciu medzifázy umožňujú medzipovrchové sily, vplyvom ktorých dochádza ku zväčšovaniu koncentrácie látok v medzifáze v porovnaní s ich koncentráciou v každej z fáz: dochádza k javu nazývaného adsorpcia. Desorpcia je jav, pri ktorom dochádza k prechodu látky z povrchu sorbentu (adsorbátu) do plynnej alebo kvapalnej fázy.
Adsorpčná rovnováha je mobilná rovnováha, ktorá sa ustanovuje medzi naadsorbovaným množstvom látky na adsorbente a množstvom tejto látky v roztoku resp. v plynnej fáze. Ide teda o rovnováhu medzi adsorpciou a desorpciou.
Adsorpčná izoterma je závislosť adsorbovaného množstva danej látky od koncentrácie tejto látky v roztoku (resp. na parciálnom tlaku danej látky v plynnej fáze). Existuje množstvo rôznych matematických formulácii adsorpčných izoteriem:
formula_1
pričom "a" je hmotnosť látky naadsorbovanej na adsorbente a "p" je parciálny tlak danej látky v plynnej fáze.
Langmuirova adsorpčná izoterma má tvar:
formula_2
pričom "a" je hmotnosť látky naadsorbovanej na adsorbente, "c" je koncentrácia tejto látky v roztoku, "a"m je konštanta súvisiaca s veľkosťou povrchu adsorbentu (je to hmotnosť látky potrebnej na pokrytie povrchu adsorbentu monomolekulárnou vrstvou adsorbátu, pričom hmotnosť adsorbentu je jednotková), "ω" je konštanta, ktorá súvisí s adsorpčnou energiou. 
Analýzou limít Langmuirovej adsorpčnej izotermy dojdeme k týmo záverom:
formula_3
a teda, pri nízkych koncentráciách je závislosť hmotnosti látky naadsorbovanej na adsorbente ("a") linárne závislá od koncentrácie tejto látky v roztoku ("c").
formula_4
čiže ide o konštantnú funkciu, ku ktorej ktorej konverguje Langmuirova adsorpčná izoterma pri vysokých koncentráciách.
Typy adsorpcie.
Podľa povahy medzipovrchových síl, ktoré viažu látky v medzifáze, rozlišuje dva typy adsorpcie:
Rolling Stones Records

Rolling Stones Records bola nahrávacia spoločnosť založená po vypršaní ich nahrávacej zmluvy s Decca Records v roku 1970 členmi kapely The Rolling Stones: Mickom Jaggerom, Keithom Richardsom, Mickom Taylorom, Charliem Wattsom a Billom Wymanom. 
Vydavateľstvo pôvodne viedol syn zakladateľa Chess Records Leonarda Chessa, Marshall Chess. Nahrávky vydavateľstva na začiatku distribuovala v Spojených štátoch Atlantic Records dcérska spoločnosť Atco Records. Dňa 1. apríla 1971 skupina podpísala distribučnú zmluvu na päť albumov s Ahmetom Ertegunom, konajúcim v mene Atlantic Records. V USA boli albumy distribuované spoločnosťou Atlantic do roku 1984. Vo Veľkej Británii boli Rolling Stones Records distribuované cez spoločnosť WEA v rokoch 1971 až 1977 a v rokoch 1978 až 1984 cez EMI . and lips logo]] zostáva na všetkých vydaniach Rolling Stones po roku 1970. V roku 1986 vydavateľstvu v Spojených štátoch začala distribuovať spoločnosť Columbia Records a CBS distribuovala ich nahrávky vo zvyšku sveta až do roku 1991. V roku 1992, keď skupina podpísala zmluvu s Virgin Records, bola existencia Rolling Stones Records prerušená, no logo s jazykom a perami na všetkých vydaniach albumov Rolling Stones po roku 1970 zostalo.
Ďalší umelci.
Na rozdiel od Apple Records, Grunt Records, Purple Records či Swan Song Records (značky založené The Beatles, Jefferson Airplane, Deep Purple a Led Zeppelin), v Rolling Stones Records nebola snaha podpisovať zmluvy s externými umelcami. Prvým externistom, ktorý podpísal zmluvu s Rolling Stones Records v roku 1973, bola kubánsko-americká rocková skupina Kracker, produkovaná producentom Rolling Stones, Jimmym Millerom. Kracker spolu s Billym Prestonom boli predskokanmi The Rolling Stones počas ich európskeho turné v roku 1973. Ďalším externým hudobníkom bol John Phillips (z kapely The Mamas &amp; the Papas), ktorý podpísal zmluvu s Rolling Stones Records v roku 1976. V roku 1977 u tohto vydavateľstva začal vydávať albumy aj Peter Tosh, bývalý člen kapely The Wailers, Boba Marleya.
Quantum of Solace

Quantum of Solace môže byť:
Turistická značkovaná trasa číslo 5582

 Turistická značkovaná trasa číslo 5582 je zelená trasa v Bielych Karpatoch a Javorníkoch. Začína v Lednických Rovniach a končí v sedle Kýčera. Dĺžka trasy je 24 km.
No Time to Die

No Time to Die môže byť:
Never Say Never

Never Say Never môže byť:
SNC

SNC môže byť:
Live and Let Live

Live and Let Live môže byť:
Jo

Jo môže byť:
Rakytovica

 
Rakytovica () je horské sedlo v Nízkych Tatrách. Nachádza sa na severe strednej časti pohoria, nad Závažnou Porubou, južne od Liptovského Mikuláša.
Polohopis.
Leží v centre pohoria, na severe geomorfologického podcelku Ďumbierske Tatry a v ich časti Demänovské vrchy. Nachádza sa v severovýchodnej vetve mohutnej rázsochy, vedúcej z Krúpovej hole () v hlavnom nízkotatranskom hrebeni severným smerom na Krakovu hoľu () a Poludnicu (). Sedlo oddeľuje východne situovaný masív Javorovice () a západne ležiacu Poludnicu () a prepája dolinu potoka Lažtek a dolinu Bielo v Jánskej doline. Lažtekom a potokom Biela odteká voda z oblasti do neďalekej rieky Váh. Hrebeň je súčasťou Národného parku Nízke Tatry a sedlom vedie severná hranica národnej prírodnej rezervácie Jánska dolina. V sedle sa križujú značené turistické chodníky.
Sedlo leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Závažná Poruba a Liptovský Ján.
Blahoslavený Gérard

Blahoslavený Gérard (tiež "Gerardo Sasso" alebo "Gérard de Martigues"; * okolo 1040, Scala – † 3. september 1120, Jeruzalem) bol zakladateľ Rádu johanitov.
Život.
Narodil sa okolo roku 1040 v dedine Scala niekoľko kilometrov od Amalfi v južnom Taliansku. Zomrel 3. septembra 1120 v Jeruzaleme.
Bol laickým bratom v benediktínskom ráde. V druhej polovici 11. storočia odišiel do Jeruzalema, kde začal pracovať v nemocnici pri Kostole sv. Márie z Latina, ktorý postavili amalfskí kupci na prijímanie pútnikov a ošetrovanie chorých. V roku 1080 ho opát poveril vedením nemocnice sv. Jána v Jeruzaleme.
Legenda hovorí, že v roku 1099, počas obliehania Jeruzalema križiakmi, im blahoslavený Gérard hodil chlieb z hradieb, ale keď ho zatkli, chlieb sa zázračne zmenil na kamene. Po úspechu prvej križiackej výpravy a vzniku Jeruzalemského kráľovstva v roku 1099 založil komunitu špitálnikov sv. Jána z Jeruzalema. Z nej sa neskôr stal Rád svätého Jána z Jeruzalema, ktorý získal pápežské uznanie v roku 1113. Bol prvým veľmajstrom Rádu johanitov (dnes Maltézsky rád).
Studios de Billancourt

Studios de Billancourt v minulosti nazývané Studios du Point du Jour bolo francúzske filmové štúdio nachádzajúce sa v Boulogne-Billancourt pri Paríži. Bolo vytvorené v roku 1922 Henri Diamant-Bergerom a fungovalo vyše sedemdesiat rokov. V júli 1994 zhorel celý areál a renovácie boli nemožné. V súčasnosti sa na pozemku nachádzajú budovy, v ktorých sídlia audiovizuálne spoločnosti. Od 40. rokov sa v neďalekej blízkosti nachádzalo aj filmové štúdio Studios de Boulogne.
Lokalita.
Hlavný vstup do areálu štúdia sa nachádzal na 50 quai du Point du Jour. Lokalita komplexu sa nachádzala pri brehoch rieky Seina v meste Boulogne-Billancourt. Objekt bol ohraničený ulicami Rue du Point du Jour, Rue du Fief, Boulevard de la République a cintorínom Cimetière Pierre-Grenier.
História.
Štúdio založil začiatkom 20. rokov 20. storočia filmár Henri Diamant-Berger. Pri výstavbe štúdia sa využila budova, ktorá slúžila na výrobu lietadiel. V 30. rokoch sa areál vystaval do podoby akú si udržal až do svojho zániku. Počas vojny čelili ateliéry hlbokej kríze, čím sa musel areál krátkodobo zatvoriť. V 50. rokoch obsahovali ateliéry 7 filmových scén a exteriérový pľac na natáčanie. 60. a 70. roky znamenali pre štúdia obdobie hojnosti, natočili sa tu desiatky filmov. V polovičke 80. rokov sa ateliéry zameriavali najmä na post-produkčnú činnosť. Definitívny zánik areálu spôsobil požiar v polovičke 90. rokov.
Emotional Rescue

Some Girls je pätnásty štúdiový album anglickej rockovej skupiny The Rolling Stones. Oficiálne bol prvýkrát vydaný dňa 23. júna 1980 cez ich hudobné vydavateľstvo Rolling Stones Records. Po úspechu ich predchádzajúceho a do toho času najúspešnejšieho albumu, "Some Girls", sa Rolling Stones vrátili začiatkom roku 1979 do štúdia, aby začali písať a nahrávať jeho pokračovanie. K riadnym členom kapely, ktorými boli v tom čase Mick Jagger (spev), Keith Richards (gitara), Ronnie Wood (gitara), Bill Wyman (basgitara) a Charlie Watts (bicie), sa pridali v štúdiu ich stáli spolupracovníci Ian Stewart (klávesy), Nicky Hopkins (klávesy), Bobby Keys (saxofón) a Sugar Blue (harmonika).
Po vydaní sa album dostal na prvé miesto v rebríčkoch najmenej v šiestich krajinách vrátane Spojených štátov, Spojeného kráľovstva a Kanady. Medzi hitové singly z nej patrila titulná skladba albumu, ktorá sa dostala na 1. miesto v Kanade, 3. v Spojených štátoch a 9. v Spojenom kráľovstve a „She's So Cold“, singel sa v niekoľkých krajinách dostal do Top 40. Nahrávanie "Emotional Rescue" bolo také produktívne, že niekoľko skladieb, ktoré z albumu vynechali tvorilo jadro nasledujúceho albumu, ktorý pod názvom "Tattoo You" vydali v roku 1981.
Metatéza (lingvistika)

Metatéza v lingvistike označuje vzájomnú zmenu polohy hlások v slove. Dochádza k nej z rôznych dôvodov, avšak veľmi často pre uľahčenie výslovnosti v nejakom jazyku. Môže ísť o trvalú alebo situačnú. Počas vývoja jazyka môže dôjsť v rôznych prípadoch aj k prehodeniu slabík.
Vo väčšine prípadov je častejšie prehodenie spoluhlások, prevažne zvučných, akými je "r" a "l". Ide napríklad o nasledujúce príklady: "marmor → mramor", "mhla → hmla", "melko → mlieko", "korl → krol (→ kráľ)," . Samohlásková metatéza sa vyskytuje zriedkavejšie, napríklad v nárečí ("ďaleko → ďeľako"). 
Príkladom v cudzom jazyku je napríklad "brahma" → "bramha". Ďalším príkladom môže byť francúzsky "fromage" a taliansky "formaggio" (syr, oboje z latinského "formaticus" – doslova „utvorený vo forme”). K tomuto javu môže dochádzať aj v príbuzných jazykoch, ale nemusí to tak byť nutne pre každý z nich (napr. česká "mlha" verzus slovenská "hmla" a poľská "mgła"). 
Tento úkaz sa vyskytuje veľmi často u malých detí ("jeleň" "→" "lejeň, medveď → vedmeď"), pričom zámena je často spôsobená artikulačnou neobratnosťou. Rovnako k nej dochádza aj v bežnom rečovom prejave dospelých z nedôslednej a rýchlej výslovnosti: "kaleráb" "→ kareláb."
Krátkometrážny film

Krátkometrážny film alebo krátky film je taký film, ktorého premietací čas nepresiahne 3060 minút. Táto hranica však nie je presne stanovená. Akadémia filmových umení a vied definuje krátky film ako „originálny film, ktorého dĺžka nepresahuje 40 minút vrátane všetkých titulkov“.
História krátkych filmov začala už v počiatkoch kinematografie. Vtedy boli v podstate všetky filmy považované za „krátke filmy“, pretože sa skladali z jedného dejstva. Ako jeden z prvých krátkometrážnych filmov sa uvádza film "Roundhay Garden Scene" (1888), ktorý zobrazuje rodinu režiséra filmu. Ide aj o údajne najstaršie dochované filmové dielo.
Infekčný agens

Infekčný agens alebo choroboplodný zárodok je biologický faktor, ktorý je pôvodcom infekcie alebo infekčnej choroby. Od širšieho pojmu patogén, ktorý zahŕňa aj fyzikálne faktory, sa odlišuje výhradne biologickou povahou.
Patria medzi ne napr. baktérie, jednobunkové eukaryoty, vírusy, viroidy a prióny, ale aj huby (plesne a kvasinky) a komplexnejšie parazitické živočíchy. Vyznačujú sa virulenciou – schopnosťou infikovať a patogenitou – schopnosťou vyvolávať choroby. Pri kontakte agensa s hostiteľským organizmom hrá významnú rolu imunita hostiteľa, ktorá rozhoduje o tom, či infekcia prerastie do infekčného ochorenia. Na prítomnosť infekčného agensa reaguje organizmus tvorbou interferónu a špecifických protilátok, ktoré mu následne zabezpečujú ochranu pred opakovanými infekciami. Na prevenciu niektorých infekcií sa používa očkovanie vakcínami pripravenými z inaktivovaných (usmrtených) alebo oslabených infekčných agensov.
Stanišovské sedlo

 
Stanišovské sedlo () je horské sedlo v Nízkych Tatrách. Nachádza sa na severe strednej časti pohoria, nad Liptovskou Porúbkou, južne od Liptovského Hrádku.
Polohopis.
Leží v centre pohoria, na severe geomorfologického podcelku Ďumbierske Tatry a v ich časti Demänovské vrchy. Je súčasťou mohutného hrebeňa, ktorý vedie z Ďumbierskeho sedla cez Rovnú hoľu () a Ohnište () na Smrekovicu (). Oddeľuje severne situovanú Brtkovicu () a južne ležiaci masív Slemä () a umožňuje prechod zo Stanišovskej doliny na západe do Brtkovičnej doliny na severovýchode. Oblasť je súčasťou povodia Váhu, kde voda odteká Stanišovským potokom a Štiavnicou zo západnej a Porúbskym potokom zo severovýchodnej časti. Hrebeň je súčasťou Národného parku Nízke Tatry a jeho západná časť patrí do národnej prírodnej rezervácie Jánska dolina. V sedle sa križujú značené turistické chodníky.
Sedlo leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Liptovská Porúbka a Liptovský Ján.
Dievča (album Teri Čikoš)

Dievča je názov debutového štúdiového albumu speváčky Teri Čikošovej. Album v roku 2022 vydalo hudobné vydavateľstvo Bobko s.r.o.
Album obsahuje dvanásť štúdiových nahrávok, ktoré sú všetky naspievané v slovenskom jazyku. Teri Čikoš sa autorsky podieľala na šiestich skladbách. Ako skladatelia na albume spolupracovali aj: Ľuboš Šrámek, Jana Kirschner, Juraj Kupec a Tomáš Edelsberger. Album produkoval hudobný manažér a producent Jozef Šebo. Na albume sú známe single „Letná“, „Pozri“, „Dievča“, „Medzi nami“, „Dilema“ a „Tatry“ a bonus „So slzami v očiach“ Ako bonus je na albume uvedená nahrávka evergreenu „So slzami v očiach“, ktorý v roku 1935 zložil Dr. Dušan Pálka.
Aka

Aka alebo AKA môže byť:
Igor Sabo

Igor „Ajdži“ Sabo (* 1972) je uznávaný slovenský hráč na bicie nástroje a perkusionista. Podieľal sa mnohých hudobných projektoch. Dlhšiu dobu spolupracoval s Janou Kirschner. Okrem toho, že sa zapája do rôznych hudobných projektov, v súčasnosti pravidelne účinkuje v sprievodnej kapele Simy Magušinovej.
Hudobná kariéra.
V mladosti počas základnej školy chodil do LŠU. Krátko, asi rok a pol, študoval na husle, neskôr chodil dva roky na kontrabas. Okrem populárnych pesničiek počúval klasickú hudbu, džez, ale aj hudbu skupín ako Collegium Musicum, Fermata Pavla Hammela. Keď mal sedemnásť rokov začal chodiť na džezové koncerty českej hudby, zaujali ho bicie nástroje. Fascinovalo ho keď raz videl vystúpenie bubeníka Emila Frátrika hrať džezový koncert so skupinou TUTU, v ktorej účinkovala aj Andrej Šeban a Boris Urbánek z Ostravy. Bol skôr samoukom. Potom, ako si kúpil prvú sadu bicích, cvičil na ne v pivnici.
Od roku 1990 sa začal venovať hudbe intenzívnejšie a od roku 1999 sa ako hudobník začal živiť. Do povedomia sa dostával potom, ako ho 90. rokoch posielal občas na záskok v tom čase už známy bubeník Marcel Buntaj. Zoznámil ho aj s manažérom Jožom Šebom, ktorý skladal sprievodnú kapelu ku speváčke Jane Kirschner. V tom čase plánovali hrať koncertné turné, ktoré malo byť unplugged a hodilo sa im, že sa Igor Sabo špecializuje aj na hru na perkusie. Nakoniec s Janou Kirschner hrala kapela v zložení: Štefan Lengyel, Martin Zajko na gitary, Martin Wittgruber klávesy, Martin Gašpar basgitara a Igor Sabo na bicie. Ako pekrusionista hrával aj v kapele s Marcelom Buntajom, Ľuborom Priehradníkom, Stanom Počajim, Martinom Gašparom a Petrom Prieložníkom, ktorá mala názov Bosá Noha.
V období, kedy sa Jana Kirschner presťahovala do Spojeného kráľovstva, kde si založila rodinu hľadal Jožo Šebo kapelu pre Simu Magušinovú, navrhol, aby to skúsili Janini hudobníci so Simou. Medzičasom z pôvodnej zostavy, ktorú už nemenežuje Jožo Šebo, so Simou hrajú: Igor Szabo, Martin Zajko, Daniel Špiner (klávesy) a Michal Šelep (basgitara).
Igor Sabo spolupracoval aj s mnohými ďalšími hudobníkmi, ako sú Oskar Rózsa, skupina Free Faces, Richard Müller, Erich „Boboš“ Prochádzka, IMT Smile, Peter Lipa, Robo Grigorov, hral v kapele Longital, s Martinom Zajkom sa podieľa na autorskom projekte Slide&amp;Udu, je súčasťou kapiel Sitra Achra, či Banda.
Hrávanie na perkusiách u Igora Saba ovplyvňuje aj jeho spôsob hry na bicie nástroje, ktorý preto nepreferuje úplne podľa zaužívaných štandardov.
Diskografia.
Výbar albumov, na ktorých účinkuje Igor „Ajdži“ Sabo:
Studios de Boulogne

Studios de Boulogne bolo francúzske filmové štúdio nachádzajúce sa v Boulogne-Billancourt pri Paríži. V súčasnosti sa v objekte nachádzajú televízne štúdia Canal Factory. Ateliér bol vytvorený v roku 1942 ako konkurent Billancourtu.
Lokalita.
Hlavná budova, ktorá štúdiu patrí aj dodnes sa nachádza medzi ulicami Rue de Silly, Rue de Paris a Avenue Jean-Baptiste-Clément. V minulosti bol areál štúdia aj na opačnej časti (východnej) ulice Rue de Silly.
História.
Filmové štúdia vznikli začiatkom 40. rokoch v objekte, v ktorom boli továrne na výrobu. Postupom času sa ateliéry dobudovávali a v najväčšom rozmachu obsahovali 8 štúdiových scén. Najmä v 50. a 60. rokoch 20. storočia sa v štúdiách Boulogne pravidelne natáčali americké filmy, ktoré sa odohrávali vo Francúzsku. Štúdiá, ktoré kúpila SFP (Francúzska produkčná spoločnosť), boli zrekonštruované v roku 1999 na televízne účely. V súčasnosti obsahujú štúdia 4 natáčacie haly o celkovej rozlohe cez 2000 m².
Nick Carter

Nick Carter môže byť:
Michalovské sedlo

 
Michalovské sedlo () je horské sedlo v Nízkych Tatrách. Nachádza sa v strednej časti pohoria, nad Liptovskou Porúbkou, južne od Liptovského Hrádku.
Polohopis.
Leží v centre pohoria, na severovýchode geomorfologického podcelku Ďumbierske Tatry a v ich časti Demänovské vrchy. Je súčasťou mohutného hrebeňa, ktorý vedie z Ďumbierskeho sedla cez Rovnú hoľu () a Ohnište () na Smrekovicu (). Oddeľuje severne situovaný vrch Slemä () a južne ležiaci masív Ohnišťa () a prepája Jánsku dolinu na západe a Michalovskú dolinu na severovýchode, ktorá je vetvou mohutnej Bocianskej doliny. Oblasť patrí do povodia Váhu, kde vodu odvádza riečka Štiavnica a Michalovský potok, ústiaci do Boce. Hrebeň je súčasťou Národného parku Nízke Tatry a rovnako patrí do národnej prírodnej rezervácie Ohnište. Sedlom prechádza značený turistický chodník.
Sedlo leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Liptovská Porúbka a Liptovský Ján.
Branislav Choma

Branislav Choma (pseudonym: Branko Belan; * 30. august 1924, Liptovský Hrádok† 13. január 2007, Bratislava) bol slovenský spisovateľ, prekladateľ a literárny kritik. 
Bol čestným občanom Liptovského Hrádku.
Životopis.
Narodil sa v roku 1924 v Liptovskom Hrádku. V rokoch 1935 až 1943 študoval na gymnáziu v rodnom meste. Následne v rokoch 1943 až 1948 študoval slovenčinu a filozofiu na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. V roku 1945 sa stal pracovníkom oblastného sekretariátu KSS. V rokoch 1945 až 1955 bol redaktorom oddelenia kultúry v denníku "Pravda". Následne od roku 1955 do roku 1962 pôsobil ako redaktor a zástupca šéfredaktora vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ. V rokoch 1963 až 1972 bol pracovníkom Ústavu svetovej literatúry a jazykov SAV. Vyučoval tiež na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského a na VŠMU. Po Pražskej jari bol podľa svedectva jeho netere čiastočne perzekvovaný a ťažko získaval nové zamestnanie. V rokoch 1975 až 1979 pracoval v Slovenskom filmovom ústave, následne do roku 1985 v Univerzitnej knižnici. Od roku 1986 žil v Bratislave na dôchodku. Od 50. rokov prekladal cudzojazyčnú, najmä srbskú a chorvátsku literatúru. Zomrel v roku 2007 v Bratislave. Pochovaný bol na Liptove.
Dielo.
V počiatkoch svojej literárnej tvorby sa venoval literárnej publicistike a recenzistike. Neskôr sa začal zaoberať aj kultúrno-historickým, vlastivedným a slovakistickým výskumom. Výsledky výskumu publikoval prostredníctvom regionálneho slovníka "Hornoliptovský panteón" (1. vyd.: 1993; 2. rozšírené vyd.: 2003) a v knihe "Devín a slovanskí prvoučitelia" (1993).
Zakladal a redigoval "edície" "Umenie a život" a "Kritika". Bol tiež editorom viacerých estetických a literárnovedných diel.
Zhruba od polovica 50. rokov 20. storočia sa zaujímal o chorvátsku a srbskú literatúru, ku ktorým napísal viacero štúdií a esejí. Výskum v oblasti juhoslovanskej literatúry vyústil do publikácií "Chorvátska literatúra: slovník spisovateľov" (1997) a "Cesta na slovanský juh: Južní Slovania a Slováci" (1998). Zo spomínaných literatúr aj prekladal a pripravil aj viacero reprezentatívnych antológií ("Láska na mori", 1971; "Triptych o láske", 1977; "Objatie", s J. Jankovičom, 1978 a ďalšie). Niekoľko diel preložil aj zo slovinčiny.
Medzi ďalšie jeho knihy patria "Štúdie zo slovanského expresionizmu" (2001) a "Z dejín Liptovského Hrádku a okolia" (2005). V roku 2010 mu posmrtne vyšla kniha "Byzantská kultúrna misia."
Tibor Kuzbert

Tibor Kuzbert (* 11. apríl 1933† 9. august 2008) bol slovenský technik a politik HZDS v 90-tych rokoch 20. storočia.
V parlamentných voľbách v roku 1992 bol zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady za HZDS. V parlamente pôsobil vo výbore pre petície, právnu ochranu a bezpečnosť. V roku 1992 podporil prijatie Deklarácie SNR o zvrchovanosti Slovenskej republiky, ako aj Ústavy SR. Počas parlamentnej krízy v marci 1994 zotrval na strane Vladimíra Mečiara a do konca volebného obdobia zotrval v poslaneckom klube HZDS. V predčasných parlamentných voľbách 1994 už nekandidoval. V roku 1998 mu bol udelený Rad Andreja Hlinku II. triedy za mimoriadne zásluhy o vznik Slovenskej republiky.
Eleron-3

Eleron-3SV je ruský bezposádkový systém krátkeho dosahu, ktorý je určený na letecký prieskum. Cena systému Eleron-3SV je približne 150 tisíc eur.
Konštrukcia.
Bezposádkový systém Eleron-3SV pozostáva z:
Bezpilotné lietadlo má konštrukciu „lietajúceho krídla“ s rozpätím . Krídla sú vybavené dvoma nadol smerujúcimi plutvami. Maximálna vzletová hmotnosť dronu je vrátane užitočného zaťaženia do . Bezpilotné lietadlo môže vykonávať lety na vzdialenosť do 25 km od riadiaceho stanovišťa a vo vzduchu vydrží približne 100 minút. Elektrický motor umožňuje dronu dosiahnuť rýchlosť až /h a maximálny dostup stroja je . 
Dron môže byť vybavený televíznou kamerou, IR kamerou, fotoaparátom, opakovačom, zariadením elektronického prieskumu alebo rušičkou. T28 môže lietať v autonómnom režime alebo môže byť ovládané pomocou rádiového signálu. Návrat do východiskového bodu je automatický. Pre navigáciu môžu byť použité systémy GPS alebo GLONASS.
Dron sa vypúšťa zo špeciálneho katapultovacieho zariadenia a pristáva pomocou padáku z výšky .
Operačné nasadenie.
Ruské ozbrojené sily začali nasadzovať Eleron-3 od roku 2014 v prebiehajúcom rusko-ukrajinskom konflikte na Donbase. Od roku 2015 sa začal používať aj v bojoch v Sýrii. Na začiatku ruskej invázie na Ukrajinu v roku 2022 bolo použitie prieskumných bezpilotných lietadiel vrátane Eleron-3 zriedkavé, ale niekoľko ich bolo nasadených. Jeden dron Eleron-3 bol zostrelený ukrajincami pomocou systému elektronického boja EDM4S.
Studios d'Épinay

Studios d'Épinay alebo v minulosti Studios d'Éclair je francúzske filmové štúdio, ktoré sa nachádza v Saint-Denis pri Paríži.
Lokalita.
Areál ateliéru sa nachádza medzi riekou Seina a cestami Avenue du 18-Juin-1940 a Rue du Mont.
História.
Kinematografické zariadenia Éclair založili v roku 1907 Charles Jourjon a Marcel Vandal. V roku 1913 sa štúdiá presťahovali do súčasného areálu a dostali názov Épinay studios. V roku 1930 bola časť budov zničená v dôsledku požiaru, ktorý spôsobili filmové pásy, ktoré boli veľmi horľavé. Pôvodné budovy zmizli v roku 1954, aby uvoľnili miesto pre modernejšie stavby, ktoré reagovali na nárast záujmu o ateliér. V súčasnosti má ateliér 4 natáčacie haly.
Dávid Paška

Dávid Paška (* 18. máj 1999, Bratislava) je slovenský divadelný režisér, dramatik a spisovateľ.
Životopis.
Detstvo a mladosť prežil v Bratislave, Prahe a vo Viedni.
V roku 2018 až 2022 študoval divadelnú réžiu na Max Reinhardt Seminar vo Viedni v Rakúsku, okrem iných u Anny Marie Krassnigg, Davida Böscha, Dušana David Pařízka a Martina Kušeja.
Od ukončenia štúdia réžie sa naplno venuje inscenovaniu moderných, autorských aj klasických dramatických diel na medzinárodnej úrovni. Patrí medzi nastupujúcu generáciu divadelných režisérov a dramatikov.
Režíruje inscenácie v popredných európskych divadlách, medzi ktoré patria napríklad „"Ein Jedermann"“ v rumunskom Teatrul National Radu Stanca (2022), „"NAT.U.R.AL"“ v Linzi (2023), „"Don Karlos"“ v Kasematten Wiener Neustadt (2023) a „"1984"“ v Schauspielhaus Salzburg (2024).
Viaceré jeho inscenácie boli zaradené do programu významných medzinárodných festivalov. Medzi ne patrí Divadelný festival Kutná Hora v Česku (2024), kde predstavil inscenáciu „"Odysea"“ od Rolanda Schimmelpfenniga, ďalej Medzinárodný divadelný festival v Sibiu, Rumunsko (2022) s inscenáciou „"Ein Jedermann"“ od Thomasa Perleho podľa Huga von Hofmannsthala, a tiež festival Körber Studio Junge Regie v Hamburgu, Nemecko (2022), kde uviedol „"Das Schweigen"“ od Nathalie Sarraute.
Umelecká tvorba.
V roku 2017 vydal Dávid Paška svoju prvú básnickú zbierku "V roztrieštenom procese", ktorá bola nominovaná na prestížne ocenenie Panta Rhei Awards v kategórii Slovenská mládežnícka kniha roka. Zbierka obsahuje poéziu v slovenskom, českom a anglickom jazyku, čím reflektuje jeho literárny záber naprieč viacerými kultúrami a jazykmi.
V roku 2021 vydal Dávid Paška svoju druhú básnickú zbierku "Nomos črepín a vrások". Prológ k tejto zbierke napísal a jej krstným otcom sa stal významný predstaviteľ slovenskej literatúry Ľubomír Feldek, známy básnik, prozaik, dramatik a prekladateľ.
Isaura (telenovela)

Isaura ( "Escrava Isaura") je brazílska telenovela z produkcie spoločnosti TV Globo v rokoch 1976 – 1977. Hlavné úlohy stvárnili herci Lucélia Santos a Rubens de Falco. Telenovela bola natočená podľa románu "Isaura" od spisovateľa Bernarda Guimarãesa.
Na Slovensku túto telenovelu vysielala verejnoprávna Slovenská televízia od 2. januára 1995 do 24. februára 1995 v slote o 10. hod. na STV1, súbežne s reprízou v ten istý deň na STV2 o 17. hod.
Svidovské sedlo

 
Svidovské sedlo () je horské sedlo v Nízkych Tatrách. Nachádza sa v strednej časti pohoria, nad Malužinou, južne od Liptovského Hrádku.
Polohopis.
Leží v centre pohoria, na východe geomorfologického podcelku Ďumbierske Tatry a na hranici ich častí Demänovské vrchy a Ďumbier. Sedlo leží v strednej časti mohutného hrebeňa, ktorý vedie z Ďumbierskeho sedla cez Rovnú hoľu () na Slemä (). Oddeľuje severne situovaný vrch Ohnište () a južne ležiaci Okrúhly vrch () a uľahčuje prechod z Jánskej do Svidovskej a Bocianskej doliny. Oblasť je súčasťou povodia Váhu, kde vodu zo západnej časti odvádza riečka Štiavnica a Svidovský potok, ústiaci do Boce z východnej časti. Hrebeň je súčasťou Národného parku Nízke Tatry a križujú sa tu značené turistické chodníky.
Sedlo leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Liptovská Porúbka a Liptovský Ján.
Soňa Horňáková (album)

Soňa Horňáková je názov debutového štúdiového albumu speváčky Soni Horňákovej. Album v roku 1993 na CD a MC vydalo hudobné vydavateľstvo Škvrna Records
Na albume sa nachádzajú skladby z konca 80. a začiatku 90. rokov. Medzi jeho najznámejšie nahrávky albumu patria piesne „Ulice Toleda“ a „Biely pavúk“.
Marián Studenič

Marián Studenič (* 28. október 1998, Skalica) je aktívny slovenský hokejista v súčasnosti pôsobiaci vo švédskom klube Färjestads BK Karlstad.
Klubový hokej.
S hokejom začínal v rodnom meste v klube HK 36 Skalica. Pred odchodom do zámoria pôsobil chvíľu aj v klube Dukla Trenčín.
Od roku 2016 začal hrať v kanadskej juniorskej lige OHL za klub Hamilton Bulldogs, odkiaľ bol na konci sezóny draftovaný tímom New Jersey Devils zo 143. pozície v 5. kole nováčikovského draftu NHL v roku 2017.
Prvú sezónu po drafte strávil ešte v OHL. Na konci sezóny 2017/18 podpísal s Devils 28. apríla 2018 dvojcestný nováčikovský kontrakt na 3 sezóny v celkovej hodnote 2,33 milióna dolárov / 776 tisíc dolárov za sezónu. Ďalšie dve sezóny odohral za farmu Devils v AHL za klub Binghamton Devils.
Ročník 2020/21 začal v slovenskom klube HC Slovan Bratislava a po začiatku sezóny v zámorí v nižšej súťaži, debutoval 11. apríla 2021 v tíme New Jersey Devils. Ďalšie roky pôsobil v organizácii tímu Dallas Stars a neskôr v Seattle Kraken.
Počnúc sezónou 2024/25 sa presťahoval do švédskeho klubu Färjestad BK.
Tímové úspechy.
2018 – OHL J. Ross Robertson Cup (Hamilton Bulldogs)
Ján Michelko (poslanec)

Ing. Ján Michelko (* 7. december 1944† 28. december 1994) bol politik HZDS v 90. rokoch 20. storočia a bývalý poslanec SNR a NR SR.
V parlamentných voľbách v roku 1992 bol zvolený za poslanca SNR vo Východoslovenskom volebnom kraji za HZDS. V tom čase pôsobil ako technik - hutnícky inžinier vo Východoslovenských železiarňach, bytom Košice. V parlamente zasadal v národohospodárskom a rozpočtovom výbore. Okrem toho pôsobil ako poradca ministra pre správu a privatizáciu národného majetku. V roku 1992 zahlasoval za prijatie Deklarácie SNR o zvrchovanosti SR, ako aj za Ústavu SR. Počas parlamentnej krízy v marci 1994 zostal na strane Vladimíra Mečiara a v predčasných parlamentných voľbách 1994 bol opäť zvolený za poslanca NR SR (spomedzi 14 zvolených poslancov HZDS vo Východoslovenskom volebnom kraji bol jediným, ktorý obhájil svoj mandát z predchádzajúcich volieb do SNR 1992). V tomto volebnom období zasadal vo výbore pre hospodárstvo, privatizáciu a podnikanie. V parlamente zotrval do svojej smrti 28. decembra 1994. Pochovaný je na verejnom cintoríne v Košiciach. Po jeho smrti sa stal poslancom Ján Voľný, neskorší primátor Spišskej Novej Vsi.
Pohotovostný pátrací tím

Pohotovostný pátrací tím (PPT) je slovenské občianske združenie založené v roku 2019 za účelom poskytovania pomoci, najmä pri pátraní po nezvestných osobách na území Slovenskej republiky. Organizácia je súčasťou Integrovaného záchranného systému (112) s akreditáciou Ministerstva vnútra SR a pôsobí ako ostatná záchranná zložka.
Organizácia spolupracuje s políciou, dobrovoľnými hasičmi a inými organizáciami, ktoré prispievajú k pátracím akciám po nezvestných osobách.
História a vznik.
Pohotovostný pátrací tím bol založený v roku 2019 s cieľom zvýšiť efektivitu pátrania po nezvestných osobách. Od roku 2020 je tím súčasťou Integrovaného záchranného systému (112) a od roku 2024 má akreditáciu Ministerstva vnútra SR, čím sa stal súčasťou oficiálnych záchranných zložiek.
Misia a ciele.
Medzi hlavné úlohy patrí:
Roundhay Garden Scene

Roundhay Garden Scene je krátky nemý film, ktorý natočil francúzsky vynálezca Louis Le Prince v Oakwood Grange v grófstve Yorkshire 14. októbra 1888. Predpokladá sa, že ide o najstarší zachovaný film. Vo deji vystupujú: Adolphe Le Prince (syn režiséra filmu), Sarah Whitley (Le Princeova svokra), slečna Harriet Hartley a Joseph Whitley.
Keďže pani Whitleyová zomrela v októbri 1888, musel byť film natočený pred týmto dátumom. Film trvá približne dve sekundy a skladá sa z 20 snímok. Prehráva sa rýchlosťou približne 12 snímok za sekundu.
Súmrak snov

Súmrak snov je názov druhého štúdiového albumu speváčky Soni Horňákovej. Album v roku 1996 na CD vydalo hudobné vydavateľstvo Open Music
C/2023 A3 (Tsuchinshan-ATLAS)

C/2023 A3 (Tsuchinshan-ATLAS) je jasná neperiodická kométa, ktorá bola pozorovateľná počas októbra 2024 aj voľným okom. Ide o najvýraznejšiu kométu od roku 1997, ktorú bolo možné pozorovať zo severnej pologule. 
Objavená bola 9. januára 2023 na čínskom observatóriu C'-ťin šan (anglický prepis: "Tsuchinshan") pri meste Nanking a nezávisle 22. februára 2023 juhoafrickým automatizovaným systémom na vyhľadávanie blízkozemských planétok ATLAS. Spätne bola následne nájdená aj na starších snímkach z 22. decembra 2022, získaných v rámci astronomického prieskumu Zwicky Transient Facility s využitím 1,2 m ďalekohľadu Samuela Oschina na kalifornskom Palomar Observatory, kedy mala magnitúdu 19,219,6.
Kométa pochádza z Oortovho mraku komét. Nikdy predtým sa nepriblížila k Slnku (a teda ani k Zemi) a po priblížení Slnko natoľko pozmenilo svojou gravitáciou jej dráhu, že môže byť na únikovej dráhe zo slnečnej sústavy. Najväčšie priblíženie k Slnku (perihélium) kométa dosiahla 27. septembra 2024. Okolo tohto dátumu bola pozorovateľná na rannej oblohe. 9. októbra potom prešla pomedzi Slnko a Zem a dostala sa na večernú oblohu. Jej chvost mal na oblohe dĺžku približne 10°. K Zemi sa najtesnejšie priblížila 12. októbra 2024, na vzdialenosť približne 0,47 au (71 miliónov km).
Sklon jej obežnej dráhy k rovine ekliptiky má hodnotu 139°, čo značí, že kométa obieha šikmo a retrográdne – v opačnom smere, ako obiehajú okolo Slnka planéty.
Z územia Slovenska bola kométa v priebehu októbra pozorovateľná nad západným obzorom jednu až dve hodiny po západe slnka, postupne v súhvezdiach Panna, Had a Hadonos. Zdanlivá jasnosť komy kométy dosiahla maxima približne 0,0 magnitúdy počas druhého októbrového týždňa. Momentálne je už voľným okom nepozorovateľná.
Dívam sa z okna

Dívam sa z okna je názov tretieho štúdiového albumu speváčky Soni Horňákovej. Album v roku 2000 na CD vydalo hudobné vydavateľstvo Millenium Records. Sprievodnou kapelou speváčky boli hudobníci, ktorí mali názov s jej iniciálami, „S. H. Band“.
Slonie žrádlo

 
Slonie žrádlo () je typ česko-slovenskej nátierky alebo šalátu neznámeho pôvodu. Pripravuje sa z varenej zmesi rastlinného oleja, kečupu, horčice, sójovej omáčky, worcestrovej omáčky, soli a korenia, ktorá sa zmieša s parizérom alebo šunkou, vajciami, kyslými uhorkami, cibuľou, prípadne kukuricou, čerstvými paradajkami, tvrdým syrom nakrájaným na kocky a nálevom z kyslých uhoriek s majonézou.
Slonie žrádlo sa natiera na krajec veky, čerstvý chlieb a tiež na topinku zo starého chleba. Zvyčajne sa podáva počas návštev a silvestrovských osláv.
Zdroj.
Škótčina (rozlišovacia stránka)

Škótčina (nespisovne: "škótština", v prvých dvoch významoch aj škótska angličtina) môže byť:
Linpra

Linpra ("Lietuvos inžinerinės pramonės asociacija", doslova "Litovská asociácia strojárskeho priemyslu") je litovská obchodná organizácia strojárskych spoločností so sídlom vo Vilniuse, založená v roku 1993, ktorá je najväčšou strojárskou obchodnou organizáciou v Pobaltí a zastupuje 150 spoločností.
Litovský parlament Seimas konzultuje s Linpra zákony, ktoré majú vplyv na litovský strojársky a výrobný sektor.
Buvipesničky

Buvipesničky je názov štvrtého štúdiového albumu speváčky Soni Horňákovej. Album v roku 2000 na CD vydalo hudobné vydavateľstvo Millenium Records.
V roku 1998 vysielal Slovenský rozhlas sériu rozprávok na dobrú noc pod spoločným názvom "Buvirozprávky". Autor rozprávok, básnik, textár a spisovateľ, Daniel Hevier, otextoval aj piesne, ktoré v podaní autorky hudby, Soni Horňákovej, s gitarovým sprievodom odzneli na záver každej časti v tejto sérii. Pesničky, ktoré sú zhudobnenými rozprávkovými príbehmi a trubadúrskymi piesňami, boli v nových aranžmánoch nanovo nahraté a vznikol tak detský hudobný album, "Buvipesničky", s podtitulom „Pesničky na dobrú noc“.
Studios de Bry

Studios de Bry alebo Studios de Bry-sur-Marne je francúzske filmové štúdio nachádzajúca sa vo Bry-sur-Marne. Oproti ateliérom sídli Institut national de l'audiovisuel (INA).
Lokalita.
Hlavný vstup sa nachádza na 2 avenue de l'Europe 94360 Bry-sur-Marne. Plocha obdĺžnikového areálu je ohraničená cestami Rue Georges Méliès, Avenue de l'Europe, Avenue des Frères-Lumière.
História.
Studios de Bry postavila francúzska spoločnosť Société française de production (SFP) v 70. rokoch. Štúdia Joinville, ktoré zanikli v roku 1987 tam presunuli svoju činnosť. V čase 10. rokov štúdia boli v kríze a navrhovalo sa aj ich zatvorenie, ktoré nakoniec neprebehlo. V súčasnosti areál obsahuje 8 natáčacích hál.
V 20. rokoch 21. storočia sa realizuje plán obnovy a dostavby štúdii, ktorý by mal zdvojnásobiť kapacity výroby.
Si vis pacem, para bellum

Si vis pacem, para bellum je latinské príslovie, ktoré sa prekladá ako „Ak chceš mier, priprav sa na vojnu“.
Fráza "Si vis pacem, para bellum" bola upravená z výroku nachádzajúceho sa v traktáte Dē Rē Mīlitārī (4. alebo 5. storočie n. l.) od rímskeho autora Publiusa Flavia Vegetia Renatusa, v ktorom skutočné znenie je "Igitur quī dēsīderat pācem, præparet bellum" („Preto nech sa na vojnu pripraví ten, kto túži po mieri.“) Myšlienka, ktorú sprostredkúva, sa objavuje aj v skorších dielach, ako napríklad Platónove Zákony (Nomoi). Tento výraz odráža pochopenie, že podmienky pre mier sú často zachované pripravenosťou na vojnu, keď je to potrebné.
Črchľa (sedlo)

 
Črchľa () je horské sedlo v Nízkych Tatrách. Nachádza sa v strednej časti pohoria, nad Nižnou Bocou, južne od Liptovského Hrádku.
Polohopis.
Leží v centre pohoria, na východe geomorfologického podcelku Ďumbierske Tatry a v ich časti Ďumbier. Sedlo je súčasťou vetvy mohutného hrebeňa, ktorý vedie z Ďumbierskeho sedla cez Rovnú hoľu () na Slemä (). Vetva vybieha severovýchodným smerom z Rovnej hole () a oddeľuje jej masív od vrchu Červená (). Nevýrazné sedlo prepája severozápadne ležiacu dolinu Kráľov stôl a južne vedúcu Kráľovskú dolinu. Oblasť patrí do povodia Váhu, kde vodu odvádzajú prítoky riečky Boca. Hrebeňom vedie hranica Národného parku Nízke Tatry a jeho ochranného pásma a sedlom prechádza značený turistický chodník.
Sedlo leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Liptovská Porúbka a Nižná Boca.
Piesne z nevydaných albumov

Piesne z nevydaných albumov je názov prvej kompilácie speváčky Soni Horňákovej. Tento dvojalbum v roku 2003 na CD vydalo hudobné vydavateľstvo Millenium Records.
Výroba albumu.
Skladby dvojalbumu nahrali rôzne hudobné zoskupenia:
V štúdiu účinkovali títo hudobníci:
Pozdrav z Teonatu

Pozdrav z Teonatu je názov spoločného projektu, ktorý nahrala skupina Slide&amp;Udu a Soňa Horňáková. Je to zároveň aj piaty autorský štúdiový album speváčky Soni Horňákovej a tretí štúdiový album skupiny Slide&amp;Udu. Album v roku 2005 na CD vydalo hudobné vydavateľstvo Slnko Records.
Theophil Hansen

Theophil Edvard Hansen (od roku 1884 v Rakúsko-Uhorsku nobilitovaný slobodný pán von Hansen; * 13. júl 1813, Kodaň – † 17. február 1891, Viedeň) bol dánsko-rakúsky architekt, predstaviteľ európskeho klasicizmu a novorenesancie 19. storočia.
Životopis.
Bol jedným zo šiestich detí violistu a zamestnanca poisťovne Rasmusa Hansena Braathena (17741824) nórskeho pôvodu, a Sophie Elisabeth Jensenovej, Dánky z Kodane. Jeho brat Hans Christian Hansen (18031883) bol taktiež architektom. Obom bratom bol prvým veľkým vzorom Christian Frederik Hansen (17561845), ktorý bol priekopníkom klasicistickej architektúry v Škandinávii, nie však príbuzný tejto rodiny.
Ďalším vzorom bol dánsky architekt Gustav Friederich Hetsch, profesor na Akadémii umenia v Kodani, u ktorého Hansen začal študovať. Po štúdiách u Karla Friedricha Schinkela na Stavebnej akadémii v Berlíne a študijnom pobyte vo Viedni Theophil Hansen odišiel do Atén, kde okrem štúdia klasickej gréckej architektúry a byzantskej architektúry pracoval pre bankára Georgia Sinasa a roku 1842 vytvoril svoj prvý projekt kostola. Postupne vytvoril rad ďalších návrhov verejných budov v štýle klasicizmu, a vďaka tomuto investorovi ich mohol realizovať.
Vďaka renomé, ktoré si Hansenove realizácie v Aténach získali, priviedol bankár Georgios Sinas Hansena do Viedne, aby projektoval tak pre neho, ako aj pre ďalších investorov stavby v „gréckom štýle“. Jeho nadanie rozpoznal už uznávaný viedenský architekt Ludwig Förster (17971863), ktorý ho prijal ako svojho asistenta. Vo Försterovom ateliéri pracoval v rokoch 18461852, oženil sa s jeho dcérou, ktorá však po roku a pol zomrela.
V období po zbúraní hradieb a starej zástavby Viedne nastala konjunktúra novej architektúry. Hansen si vytvoril tím spolupracovníkov vrátane maliara a sochára a čoskoro sa vypracoval na jedného z najvýznamnejších rakúskych architektov tej doby. V roku 1863 bol menovaný čestným občanom mesta Viedne, od roku 1868 do roku 1884 učil ako profesor na Akadémii výtvarných umení a toho istého roku 1884 bol povýšený do šľachtického stavu.
Je pochovaný v čestnom hrobe na viedenskom Ústrednom cintoríne (Skupina 14A, číslo 20). Roku 1894 po ňom bola pomenovaná ulica v centre Viedne. Na podeste hlavného vchodu Parlamentu bola vztýčená jeho portrétna busta.
Hansen spolupracoval s rakúskym sochárom Vincenzom Pilzom a maliarom Carlom Rahlom a taktiež s architektom Ottom Wagnerom.
Dielo.
Hansen bol jedným z najvýznamnejších architektov novogréckeho štýlu pre mestá Atény a Okružnú triedu vo Viedni. Staval aj v ďalších mestách, napríklad v Benátkach. Jeho najznámejším dielom je budova Ríšskej rady (dnes Parlament) vo Viedni, ktorá bola jeho poslednou realizáciou, a preto tam (vpravo od hlavného vchodu) bola odhalená pamätná busta.
Podobne ako jeho profesor Schinkel taktiež Hansen rád a pre svoje potešenie kreslil a maľoval. Okrem toho do svojich stavieb navrhoval umelecko-remeselné zariadenie interiérov vrátane sochárskych prvkov a ornamentov.
Slide&amp;Udu

Slide&amp;Udu je názov zoskupenia, ktorého základ tvorí dvojica hudobníkov Igor „Ajdži“ Sabo a Martin Zajko.
Dvojica hudobníkov, Igor „Ajdži“ Sabo a Martin Zajko, je známa spoluprácou v alternatívnych kapelách ako je Sanyland, či Mr. Band Silvie Josifoskej, či s Bobošom Prochákom v bluesovom projekte Sitra Achra no hrávajú aj pre iných. Spolupracovali ako hudobníci v kapele Jany Kirschner a hrávajú so Simou Magušinovou. Ako štúdiových účinkujúcich ich mená vidieť v projektoch ďalších známych mien v populárnej hudbe, medzi nimi je napríklad Peter Lipa, Richard Müller, skupina Para, Polemic, Lenka Filipová, Teri Čikoš a mnohých ďalších. 
Martin Zajko je hráč na gitaru, medzi jeho obľúbené nástroje patrí „slide“ gitara a Igor Sabo je okrem hrania na bicie nástroje známy ako hráč na perkusie, medzi ktorými je aj nigérijský bicí nástroj v tvare vázy nazvaný „Udu“ drum. Z názvov týchto dvoch špecifických hudobných nástrojov vznikla inšpirácia pre ich pomenovanie „Slide&amp;Udu“, ktoré vystihuje preferovaný hudobný štýl, cítenie a zvuk hudobnej skupiny. Dvojica Slide&amp;Udu má nahrané tri sólové štúdiové albumy a spoločný projekt so Soňou Horňákovou, album "Pozdrav z Teonatu".
Santa Barbara (album)

Santa Barbara je názov šiesteho štúdiového albumu speváčky Soni Horňákovej. Album v roku 2010 na CD vydalo hudobné vydavateľstvo Slnko Records.
Studios de la Victorine

Studios de la Victorine je francúzske filmové štúdio v Nice.
Lokalita.
Hlavný vstup do štúdii je na Avenue Edouard Grinda.
História.
História štúdia siaha do roku 1919, keď vďaka dvom producentom, Louisovi Nalpasovi a Serge Sandbergovi, bol zakúpený 7-hektárový pozemok na kopcoch Nice s názvom La Victorine. Ich ambíciou bolo urobiť z Nice európske hlavné mesto kinematografie. Po ťažkých začiatkoch dosiahli štúdiá Victorine svoj skutočný vrchol v 20. a 30. rokoch 20. storočia. Po druhej svetovej vojne ateliéry Victorine postupne upadali, príčinou bola konkurencia amerických štúdií a príchod televízie. V 50. rokoch v ateliéroch nakrúcal Alfred Hitchcock film "Chyťte zlodeja" (1955) s Cary Grantom a Grace Kelly či režisér Roger Vadim filmom "a Boh stvoril ženu" (1957), kde zažiarila aj Brigitte Bardot. V súčasnosti poskytuje areál 10 nakrúcacích filmových hál.
Pejškov

Pejškov môže byť:
Pejškov (Tišnov)

Pejškov je osada, časť mesta Tišnov v okrese Brno-venkov v Juhomoravském kraji. Nachádza sa v Křižanovskej vrchovine, asi 5 km na juhozápad od centra Tišnova.
Pejškov leží v katastrálnom území Pejškov u Tišnova s rozlohou 2,83 km².
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o osade je z roku 1390. Od roku 1850 do 70. rokov 19. storočia Pejškov spadal k Deblínu, potom bol samostatnou obcou. Súčasť Tišnova je od roku 1986.
Demänovské sedlo

 
Demänovské sedlo () je horské sedlo v hlavnom hrebeni Nízkych Tatier. Nachádza sa v strednej časti pohoria, nad Demänovskou Dolinou, južne od Liptovského Mikuláša.
Polohopis.
Leží v centre pohoria, na východe geomorfologického podcelku Ďumbierske Tatry a v ich časti Ďumbier. Sedlo je súčasťou hlavného nízkotatranského hrebeňa medzi Chopkom () a Ďumbierom () a oddeľuje západne situované Konské () a východne ležiacu Krúpovu hoľu (). Sedlo prepája Širokú a Demänovskú dolinu na severe a južne ležiacu Bystrú dolinu. Voda zo severných svahov odteká riečkou Demänovka do Váhu, z južných prúdi do Bystrianky a Hrona. Hrebeň je súčasťou Národného parku Nízke Tatry a sedlom vedie značená turistická magistrála Cesta hrdinov SNP.
Sedlo leží na hranici Žilinského a Banskobystrického kraja, a okresov Liptovský Mikuláš a Brezno. Zasahuje na katastrálne územie obcí Demänovská Dolina a Horná Lehota.
Turistická značkovaná trasa číslo 8106

 Turistická značkovaná trasa číslo 8106 je žltá trasa v Malých Karpatoch, ktorá vedie z lokality pod Peprovcom do Perneka. Dĺžka trasy je 15,4 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
Studios de Joinville

Studios de Joinville bolo francúzske filmové štúdio nachádzajúce sa v Joinville-le-Pont pri Paríži. Po ich zatvorení v roku 1987 sa ich činnosť presťahovala do Studios de Bry.
Lokalita.
Umiestnenie ateliéru sa rozprestieralo pri Seine medzi ulicami Rue Charles-Pathé, Rue Hugede, Quai Gabriel Péri a All. du Pont Olin.
História.
Francúzsky priekopník filmu Charles Pathé zriadil v roku 1906 laboratórium na spracovanie filmu v Joinville-le-Pont v regióne Île-de-France. Od roku 1923 sa v Joinville vyrábali a vyvíjali aj 9,5 mm filmy systému Pathé Baby. Prvé filmové zábery využívali štúdio už v 10. rokoch. Avšak až v roku 1921 boli inštalované elektrické osvetľovacie systémy. Joinville sa stal – popri štúdiách Pathé v Saint-Maurice à Saint-Maurice vo Val-de-Marne – druhým väčším výrobným závodom. V roku 1923 bola postavená nová budova. Počas vojny vyhorela väčšina sál (1940); až v roku 1946 boli spočiatku len čiastočne prestavané. V roku 1947 boli ateliéry začlenené do zväzu ateliérov "Franstudio". Ateliéry sa zavreli v roku 1987 a v roku 1991 boli zbúrané. Medzi filmy natočené v Joinville patrili "L'Argent" (1928, Marcel l'Herbier), "Pépé le Moko" (1936, Julien Duvivier), "Les Portes de la Nuit" (1947, Marcel Carné) a filmy Jeana Renoira "Francúzsky kankán" (1954) a "Le Déjeuner sur l'Herbe" (1959). Štúdia v tom čase obsahovali 7 natáčacích hál.
V šere lesklých stromov

V šere lesklých stromov je názov siedmeho štúdiového albumu speváčky Soni Horňákovej. Album v roku 2019 na CD vydalo hudobné vydavateľstvo Real Music House.
Piesne (1993 – 2019)

Piesne (1993 – 2019) je názov druhej kompilácie, ktorú vydala speváčka Soňa Horňáková. Tento dvojalbum v roku 2023 na CD vydalo hudobné vydavateľstvo Slnko Records.
Výroba albumu.
Ďalšie piesne nahrali hudobné skupiny v zložení:
Studios de Saint-Maurice

Studios de Saint-Maurice (niekedy nazývané ako Studios de Franstudio) bolo francúzske filmové štúdio nachádzajúce sa v Saint-Maurice (Val-de-Marne) pri Paríži. Štúdio spadalo pod spoločnosť Franstudio.
Lokalita.
Lokalita ateliérov bola usadená neďaleko Studios de Joinville. Plocha sa nachádzala medzi Rue des Réservoirs, Rue Aristide-Briand, Av. du Chemin de Presles a Avenue des Canadiens.
História.
Štúdia vznikli v 30. rokoch 20. storočia. Medzi filmy ktoré sa tam natáčali patria napríklad: "Les Visiteurs du soir" (Marcel Carné, 1942), "Le Baron fantôme" (Serge de Poligny, 1942), "La Belle et la Bête" (Jean Cocteau, 1946), "La Traversée de Paris" (Claude Autant-Lara, 1956), "Elena et les hommes" (Jean Renoir, 1956), "Le Président" (Henri Verneuil, 1960), "Le Cerveau" (Gérard Oury, 1969), "La Folie des grandeurs" (Gérard Oury, 1971), "Jo" (Jean Girault, 1971) či "La Casse" (Henri Verneuil, 1971). V roku 1971 po požiari boli ateliéry zatvorené a postupne zbúrané. Na pozemku sa teraz nachádza skupina obytných a kancelárskych budov postavených v roku 1975, „Panoramis“. Štúdia v tom čase obsahovali 5 natáčacích hál