burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ján Štrasser

Ján Štrasser (* 25. február 1946, Košice) je slovenský básnik, esejista, textár, dramaturg a prekladateľ.
Životopis.
Pochádza z úradníckej rodiny a vzdelanie získaval v Lovinobani, Košiciach a na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde študoval kombináciu ruština-slovenčina. V rokoch 1969 – 1971 pracoval ako redaktor v časopise Mladá tvorba, v rokoch 1971 – 1972 si odslúžil základnú vojenskú službu, počas ktorej bol zaradený do Vojenského umeleckého súboru. V rokoch 1972 – 1977 pracoval ako dramaturg v Poetickej scéne, od roku 1977 vo Vojenskom umeleckom súbore, vstúpil do Komunistickej strany, neskôr v roku 1985 pôsobil ako dramaturg v Štúdiu S. V rokoch 1987 – 1990 bol redaktorom časopisu Slovenské pohľady, v rokoch 1990 – 1993 jeho šéfredaktorom a od roku 1997 do roku 2004 bol redaktorom týždenníka Domino fórum. V súčasnosti je v slobodnom povolaní.
Tvorba.
Svoje prvé diela uverejňoval od roku v časopisoch Mladá tvorba, Romboid, Smena alebo Slovenské pohľady, knižne debutoval v roku 1968 zbierkou básní "Odriekanie". V začiatkoch svojej literárnej tvorby vychádzal z myšlienok nadrealizmu. Vo svojich dielach sa venoval témam ako napr. rodinné spolužitie, všedné starosti a pod. Venuje sa tiež písaniu textov piesní a prekladom ruskej literatúry (Alexander Sergejevič Puškin, Michail Jurievič Lermontov, Boris Pasternak a i.) a v spolupráci s Petrom Zajacom aj z nemeckej literatúry (Bertolt Brecht, Ingeborg Bachmannová. Karl Kraus, Gottfried Benn a iní).
Dielo.
Texty piesní.
Prebásnenia textov piesní v muzikáloch Grandhotel, Pokrvní bratia, Sweet Charity, Oliver!, Niekto to rád horúce, Klietka bláznov, Hair, Donaha!, Kabaret, Hello, Dolly! Rocky horror show, Divotvorný hrniec, Producenti, Ples upírov, Obchod na korze, Jesus Christ Superstar a ďalšie
Samopal vzor 61

Samopal vzor 61 prezývaný "Škorpión" je druh česko-slovenského samopalu používaného v armáde a bezpečnostných zložkách od 60. rokov.
Vzor 61 vznikol v čase, keď bola zavedená útočná puška Sa.vzor 58 ( označená ako samopal, ale konštrukciou útočná puška), ktorá mala byť náhradou za samopal 24/26. Vzor 58 bol však príliš veľký a bola potrebná zbraň s veľkosťou pištole a schopnosťami samopalu, aby ich mohli používať vojaci, ktorým by dlhá zbraň zbytočne zavadzala, ako boli napríklad prieskumníci, výsadkári, posádky tankov a špecialisti. Hlavným konštruktérom vz. 61 bol Ing. Miroslav Rybář.
Pre svoj malý dostrel je vhodný na boj v uzavretých priestoroch. Má špeciálnu konštrukciu spomaľovača kadencie, ktorý je umiestnený v rukoväti. Vďaka tomuto spomaľovaču má veľmi malý spätný ráz, je presný a dobre sa ovláda pri paľbe dávkou. Preto sa z neho dá strieľať v jednej ruke. Je malý a ľahký, takže sa dá nosiť v puzdre na opasku. Dá sa ľahko demontovať, a to bez použitia akéhokoľvek náradia. Dá sa použiť tlmič. Jeho nevýhodou je však málo výkonný kaliber 7,65 Browning, ktorý bol považovaný za slabý už v dobe vzniku vzoru 61.
Vz.61 bol vyrábaný niekoľkokrát priebežne medzi rokmi 1962 až 1993. Okrem Česko-Slovenska sa vyrábal aj v Juhoslávii pod označením model 84. Existovalo niekoľko variant, z ktorých každá mala iný kaliber. Používali strelivo 7,65 Browning, 9 × 18 mm Makarov, 9 mm Browning a 9 × 19 mm Parabellum. Celkovo bolo vyrobených 210 000 kusov.
Okrem českej a slovenskej polície a armády je používaný aj policajnými zbormi v mnohých iných krajinách. Okrem toho bolo zaznamenané jeho použitie aj zločincami a teroristami (napr. Írska republikánska armáda, Červené brigády).
Štefan Povchanič

Prof. PhDr. Štefan Povchanič CSc. (* 14. november 1939, Ložín) je slovenský univerzitný profesor francúzskej literatúry a editor i prekladateľ diel francúzskych klasikov (Moliére, Corneille, Hugo, Balzac, Flaubert a i.) 
V rokoch 1962 - 2005 prednášal na Katedre romanistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského dejiny francúzskej literatúry 19. a 20. storočia. Po krátkom pôsobení na Pedagogickej fakulte UK bol pozvaný na novovznikajúcu Fakultu aplikovaných jazykov Ekonomickej univerzity. V rokoch 2007 – 2016 tam prednášal francúzsku civilizáciu a reálie a rozpracoval základy predmetu Interkultúrna komunikácia ("Initiation à la Communication interculturelle", Vyd. Ekonóm, Bratislava 2012 a "Interkulturalita v komunikácii, tamtiež" 2015)
V rokoch 1989 – 1993 bol lektorom slovenského jazyka na Univerzite v Štrasburgu a v rokoch 2001 – 2003 bol hosťujúcim profesorom na Institut national des langues et civilisations orientales v Paríži. Tu vydal učebnicu Histoire de la littérature slovaque I  (Éditions l’Harmattan, Paris 2003).
Ocenenia
Prezident Francúzska Jacques Chirac mu v máji 2006 udelil insígnie rytiera Národného rádu za zásluhy (Chevalier de l'Ordre national du Mérite) a v roku 2014 ho prezident François Hollande povýšil na dôstojníka rovnomenného rádu (Officier de l’Ordre national du Mérite).
Knižné publikácie a učebnice
Svojimi článkami, štúdiami, doslovmi a predslovmi Štefan Povchanič vyše pol  storočia približoval slovenskému čitateľovi významné diela francúzskej literatúry.
V zrelom profesionálnom veku nad čiastkovými problémami u neho postupne prevládol záujem o práce syntetického charakteru
S kolektívom autorov napísal prvé slovenské "Dejiny francúzskej literatúry" (Causa Editio, Bratislava 1995).
O rok neskôr vydal súbor významných štúdií o princípoch Hugovej dramatiky, či o Flaubertovej románovej poetike pod názvom "Literárne grafikony" (Vyd. FiFUK, Bratislava1996). Prvýkrát tu nachádzame grafické vyjadrenie literárnych javov, ktoré sa stane organickou súčasťou autorových neskorších syntéz.
           V roku 2011 vydal monografiu "Dynamika literárnych smerov" (Vydavateľstvo EU Bratislava), v ktorej opúšťa tradičnú koncepciu literárnych dejín a sleduje pohyb literárnych systémov v priestore francúzskej literatúry 19. storočia. Táto publikácia sa stala predobrazom jeho knihy "Od sentimentalizmu  k symbolizmu. Francúzska literatúra 19. storočia", ktorá vyšla vo Vydavateľstve Marenčin PT v roku 2019, v predvečer autorovej osemdesiatky.
Kórejský polostrov

Kórejský polostrov je polostrov v severovýchodnej Ázii, ktorý môže byť definovaný dvojako: 
Podrobnosti pozri pod Kórea
Strelkový mys

Strelkový mys (, ) je najjužnejšie miesto afrického kontinentu (34° 50′ j. š.). Poludník, ktorý ním prechádza (20° 00′ v. d.), zároveň predstavuje pomyselnú hranicu medzi Atlantickým a Indickým oceánom.
Je to nevýrazný skalnatý úsek pobrežia, vzdialený vzdušnou čiarou 170 km juhovýchodne od Kapského Mesta. Za búrlivého zimného počasia je sužovaný mohutnými vlnami, pričom more v okolí Strelkového mysu patrí k najčastejším miestam výskytu tzv. obrích vĺn (angl. Freak wave). Stojí tu maják, postavený v roku 1848, a označenie najjužnejšieho miesta Afriky. Oblasť mysu je od 1. marca 1999 chránená ako Národný park Agulhas. Hlavným dôvodom ochrany je výskyt mnohých endemických druhov rastlín.
Od Strelkového mysu sa smerom k Antarktíde ešte 250 km tiahne kontinentálny šelf, na ktorom dosahuje hĺbka mora maximálne 100 m. Oblasťou prebieha od severovýchodu k juhozápadu z Indického do Atlantického oceánu prúd Strelkového mysu, ktorý sa pri Myse dobrej nadeje stretáva s prúdom Benguelským. Tunajšie vody sú bohatým loviskom rýb.
Kleopatra I.

Kleopatra I. zo Syru, , (* okolo 215 pred Kr. – † 176 pred Kr.), bola kráľovná Egypta, od roku 193 pred Kr. manželka Ptolemaia V. Porodila dvoch synov a jednu dcéru: Ptolemaios VI., Kleopatra II. a Ptolemaios VIII. Po smrti muža vládla za svojho neplnoletého syna ako regentka až do svojej smrti.
Medza proporcionality

Medza proporcionality je mechanické napätie, pri ktorom sa lineárna závislosť napätia od pomernej deformácie materiálu mení na nelineárnu. Medza proporcionality teda obmedzuje platnosť Hookovho zákona pre daný materiál. Udáva sa v jednotkách napätia v Pascaloch [Pa], alebo častejšie v [MPa].
Pre praktické použitie medza proporcionality nemá význam. Často sa nachádza blízko medze elasticity a medze klzu, resp. je obťažne ich vzájomne odlíšiť.
Pozri aj.
medza pevnosti
Youngov modul

Youngov modul alebo aj modul pružnosti v ťahu je číslo, ktoré charakterizuje správanie materiálu zaťaženého ťahovým napätím. Čím je Youngov modul vyšší tým treba väčšie napätie (pri rovnakom priereze väčšiu silu) na dosiahnutie rovnakej deformácie (predĺženia). 
Youngov modul vystupuje ako konštanta v Hookovom zákone. Označuje sa písmenom E a udáva sa v jednotkách napätia – v pascaloch [Pa]. Pre jeho vysoké hodnoty je praktickejšie používať násobnú jednotku gigapascal [GPa]. Modul je pre daný materiál závislý od teploty, s narastajúcou teplotou môže klesať. Je pomenovaný po Thomasovi Youngovi, britskom fyzikovi, lekárovi a egyptológovi.
Experimentálne určovanie.
Modul je definovaný priamo z Hookovho zákona ako pomer napätia v ťahu a pomernej deformácie v oblasti malých napätí.
formula_1 
ε = Δ l / l
Experimentálne sa dá zmerať z ťahového diagramu – závislosti napätia od predĺženia. Je úmerný smernici (tangens uhla sklonu) lineárnej časti krivky od nulového napätia po medzu proporcionality.
Využitie.
Youngov modul sa používa na výpočet deformácií materiálov na základe ich zaťaženia. Napríklad na výpočet predĺženia oceľového lana žeriavu, ak je na ňom zavesené bremeno možno použiť vzťah:
formula_2
(Ide o úpravu predtým uvedeného vzťahu, kde napätie σ bolo vyjadrené silou F a prierezom lana S, pri čom σ=F/S ) 
Typy materiálov.
Pre mnoho materiálov je modul konštantný pre veľký rozsah napätí. Tieto materiály sa nazývajú lineárne a ich správanie zodpovedá Hookovmu zákonu. Do tejto skupiny patria napríklad oceľ, uhlíkové vlákno, sklo.
Pre iné materiály, napríklad guma sa ich modul pružnosti mení v závislosti od zaťaženia, t. j. závislosť napätia od deformácie nie je lineárna. Preto sa nazývajú aj nelineárne materiály.
Niektoré materiály, najčastejšie kompozitné ale aj iné, majú vnútornú štruktúru, ktorá ovplyvňuje ich mechanické vlastnosti podľa toho v ktorom smere sa vzhľadom na jej orientáciu zisťujú. Takéto materiály sa nazývajú anizotropné a majú rozdielny aj Youngov modul v rôznych smeroch. Napríklad kompozitný materiál s uhlíkovými vláknami má modul vyší v smere rovnobežnom s vláknami, ako v iných smeroch. 
"Youngov modul" je rádovo vyšší ako medza pevnosti, ktorá platí pre rozsahy mimo medzu proporcionality (pozri obrázok bod 3.). Materiály u ktorých je pomer Youngovho modulu k medzi pevnosti
formula_3
sa nazývajú vysokopevné.
Približné hodnoty.
Youngov modul závisí hlavne na presnom zložení materiálu. Napríklad pre kovy môže byť rozptyl hodnôt až 5 % a viac v závislosti od presného zloženia zliatiny a tepelného spracovania. V tabuľke sú uvedené približné hodnoty pre vybrané materiály.
Atharvavéda

Atharvavéda alebo Atharvavédah (sanskritský kmeň: अथर्ववेद - "Atharvavéda"; sanskritský nominatív: "Atharvavédah") alebo Atharvavéd (-podľa hindskej výslovnosti sanskritského slova) je skupina posvätných textov hinduizmu, jedna zo štyroch véd, často nazývaná "Štvrtá véda". 
Obsahuje zmes magických hymnov, čarovných formuliek a iného materiálu rozličného veku. Hoci je jazykovo zreteľne mladší než zvyšné tri védy, nachádzajú sa v ňom aj veľmi staré pasáže. Odhaduje sa, že Atharvavéda bola kánonizovaná najneskôr v druhej polovici 1. storočia pred Kr. Existuje v dvoch verziách (šákhach), ktoré sa nazývajú "Šaunakija" a "Paippalada". Obsahuje 20 kníh so 731 hymnami v asi 6000 veršoch. Približne sedmina Atharvavédy je prevzatá z Rigvédy.
Zeulenroda-Triebes

Zeulenroda-Triebes je mesto v nemeckom Durínsku na rieke Weida. Leží 30 km od mesta Gera. Má asi 18 000 obyvateľov.
Trichóm

Trichóm alebo chlp je jednobunkový alebo viacbunkový nerozkonárený alebo rozkonárený výrastok pokožky, prípadne aj podkožky rastlín.
Podľa funkcie sa dá rozdeliť na:
Chlpy vyrastajú z pokožkových buniek rastlín. Ich úlohou je zosilňovať ochranné vlastnosti krycieho pletiva - znížením prúdenia vzduchu v bezprostrednej blízkosti listu znižujú straty vody odparom. Zvýšením odrazivosti svetla (albeda) znižujú teplotu listu, produkciou špecifických látok zase chránia rastliny pred bylinožravcami. Trichómy môžu byť jednobunkové alebo mnohobunkové, rozmanitého tvaru, dĺžky a hustoty. Koreňové vlásky sú vychlípeniny rhizodermálnych buniek s dĺžkou do niekoľko milimetrov.
Circa (rozlišovacia stránka)

Circa alebo Cirka môže byť:
Dôkaz v kruhu

Dôkaz v kruhu (iné názvy : kruh v dôkaze, circulus in demonstrando, petitio principii, bludný kruh, circulus vitiosus, uzavretý kruh) je logická chyba spočívajúca v tom, že ako argument dôkazu sa používa tvrdenie dokázané pomocou samej dokazovanej vety.
Definícia v kruhu

Definícia v kruhu (iné názvy: kruh v definícii, circulus in definiendo, idem per idem, bludný kruh, circulus vitiosus, uzavretý kruh) je logická chyba spočívajúca v tom, že v tom, čím definujeme (definiens), explicitne alebo implicitne používame ten pojem, ktorý definujeme (definiendum).
Derivácia

Derivácia môže byť:
Luiz Inácio Lula da Silva

Luiz Inácio Lula da Silva, vlastným menom Luiz Inácio da Silva (* 27. október 1945, Caetés, Brazília), taktiež známy ako Lula je brazílsky politik a odborár, ktorý od 1. januára 2023 pôsobí ako 39. prezident Brazílie. Ako člen Robotníckej strany bol predtým 35. prezidentom Brazílie od 1. januára 2003 do 1. januára 2011. Je prvým brazílskym prezidentom, ktorý bol zvolený na tretie funkčné obdobie, a prvým, ktorý vo voľbách porazil úradujúceho prezidenta. Vo veku 77 rokov je najstarším brazílskym prezidentom v čase inaugurácie.
Kalmar (mesto)

Kalmar je mesto v juhovýchodnom Švédsku ležiace na pobreží Baltského mora, hlavné mesto rovnomennej provincie. Podľa údajov z roku 2005 tu žilo 35 170 obyvateľov.
Mesto má veľmi bohatú históriu a v období medzi 13. a 17. storočím patrilo medzi najdôležitejšie mestá vo Švédsku. Bolo aj členom Hanzy. Po podpísaní Roskildského mieru v roku 1658 sa význam mesta zmenšil.
Jadžurvéda

Jadžurvéda alebo Jadžurvédah (sanskritský kmeň: यजुर्वेद - Jadžurvéda; sanskritský nominatív: "Jadžurvédah"; význam: "učenie o obetiach") alebo Jadžuvéd (-podľa hindskej výslovnosti sanskritského slova) je súbor posvätných textov hinduizmu, jedna zo štyroch véd. 
Obsahuje texty zamerané na vykonávanie rituálov, obetí a obetné formulky (mantry), ktoré musel védsky kňaz (adhvarju) ovládať. Jadžurvéd bol zostavený okolo 10. storočia pred Kr. Dochovali sa dve zbierky (sanhity): Biela Jadžurvéda ("Šukla Jadžurvéda") a Čierna Jadžurvéda ("Krišna Jadžurvéda"), každý vo viacerých verziách. Na rozdiel od ostatných véd sú v Jadžurvéde neskoršie komentáre (brahmany) spojené s textom védu.
Sámavéda

Sámavéda alebo Sámavédah (sanskritský kmeň: सामवेद - Sámavéda; sanskritský nominatív: Sámavédah; význam: "vedenie o rituálnych spevoch") alebo Sámavéd (-podľa hindskej výslovnosti sanskritského slova) je súbor posvätných textov hinduizmu, jedna zo štyroch véd. Obsahuje výber z rgvédskych hymnov prispôsobený liturgickým melódiám. Najstaršie časti Sámavédy pochádzajú asi z obdobia okolo roku 1000 pred Kr.
Lýdia Vadkerti-Gavorníková

Lýdia Vadkerti-Gavorníková (občianskym menom Lýdia Vadkertiová, rodená Gavorníková) (* 30. marec 1932, Modra – † 22. máj 1999, Bratislava) bola slovenská poetka a prekladateľka.
Životopis.
Pochádza z rodiny stolára a vzdelanie získavala v Kopčanoch, Skalici a napokon na Pedagogickom gymnáziu v Bratislave. V rokoch 1951 – 1962 pracovala ako učiteľka v Bratislave, od roku 1962 bola na invalidnom dôchodku a venovala sa literárnej tvorbe. Od roku 1978 bola redaktorkou a neskôr i zástupkyňou šéfredaktora v časopise Revue svetovej literatúry a v roku 1986 odišla do dôchodku. 
Tvorba.
Prvé diela začala uverejňovať v školskom časopise Iskra a v publikovaní pokračovala až o mnoho rokov neskôr, keď jej v roku 1965 začali vychádzať básne v časopisoch Slovenské pohľady a Mladá tvorba. Knižne debutovala o rok neskôr zbierkou básní Pohromnice. Vo svojej tvorbe zobrazuje vinohradnícky kraj s jeho drsným životom, otcovu predčasnú smrť, jeho prácu v stolárskej dielni, ale aj matkine nové manželstvo a obrazy zo života žien, čo dohromady tvorí základné motívy celej jej tvorby. V básňach vyjadruje mnohovrstvové pocity a myšlienky modernej ženy v novej spoločnosti. Vytvára tak zložitú báseň, ktorá je výsledkom úporného zápasu o význam a tvar slova, o videnie veci a problémov v ich mnohoznačnosti. Okrem vlastnej tvorby sa tiež venovala prekladom z nemčiny, ruštiny, francúzštiny a češtiny.
Ján Šimonovič

Ján Šimonovič (* 17. február 1939, Siladice – † 21. december 1994, Bratislava) bol slovenský básnik, esejista a prekladateľ.
Životopis.
Pochádza z robotníckej rodiny a vzdelanie získaval v Siladiciach, Hlohovci a napokon na filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, odbor slovenčina – ruština. V rokoch 1961 – 1962 pracoval ako redaktor v Československom rozhlase, v rokoch 1962 – 1971 pracoval vo vydavateľstve Smena, od roku 1971 pracoval ako redaktor vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ a v rokoch 1980 – 1982 bol šéfredaktorom detského časopisu Zornička. Neskôr pracoval opäť pre vydavateľstvo Smena.
Tvorba.
Prvé diela začal uverejňovať v roku 1957 v časopise Mladá tvorba, knižne debutoval zbierkou "Pyramída" v roku 1965. Inšpiroval sa v nich nielen súdobými autormi, ale i nadrealizmom a surrealizmom. Vo svojich básniach presadzoval čisté estetické vnímanie, zameriaval sa na vyjadrenie životnej a prírodnej harmónie. Venuje sa pomerne úzkemu okruhu tém, ako sú oslava domova, prirodzenej krásy ženy a najmä prírody. Tieto témy sa v jeho posledných dielach obracajú do úplných protikladov – od oslavnosti k chorobe, škaredému mestu, sklamaniu či ekologickým katastrofám. Okrem vlastnej tvorby tiež prekladal diela zo španielčiny (Federico García Lorca) a ruštiny (Sergej Alexandrovič Jesenin)
Štefan Strážay

Štefan Strážay (* 10. november 1940, Igram) je slovenský básnik.
Životopis.
Pochádza z robotníckej rodiny a vzdelanie získaval v Bratislave, kde po maturite pokračoval v štúdiu na filozofickej fakulte Univerzity Komenského, odbor slovenčina – ruština. Po ukončení štúdia pracoval v rokoch 1964 – 1970 ako stredoškolský učiteľ na SEŠ (dnes Obchodná akadémia) v Poprade, v rokoch 1970 – 1972 bol redaktorom v časopise Slovenské pohľady a od roku 1972 do roku 2000 pracoval vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ.
Tvorba.
Jeho prvé diela vznikali v čase jeho vysokoškolských štúdií, a spolu s prekladmi z ruštiny ich od roku 1960 uverejňoval v literárnom časopise Mladá tvorba. Knižne debutoval v roku 1966 zbierkou básní "Veciam na stole". Do povedomia čitateľov sa zapísal ako citlivý maliar vecných zátiší, spontánnosťou a bezprostrednosťou výrazu. Vo svojich dielach sa venuje témam rodiska, vojny, sociálnym motívom či téme matka. Po čase sa do jeho diel začalo vkrádať psychické napätie a skepsa, ktoré ju nadlho ovplyvnili. Okrem vlastnej tvorby a venuje tiež prekladom z ruskej literatúry.
Web content management system

Web content management system (ďalšie názvy pozri nižšie), skr. WCMS, je content management system na tvorbu webového sídla (website). 
Ďalšie názvy.
Vyskytujú sa nasledujúce slovenské ekvivalenty:
Charakteristika.
Podstatou práce v redakčnom systéme je tvorba obsahu, ktorý je oddelený od dizajnu a funkcionality (sú dané na základe špeciálnych šablón) stránky. Obsahová zmena si nevynúti zmenu dizajnu alebo opravu ostatných informácií. Vďaka redakčnému systému má používateľ možnosť meniť obsah stránok a nemusí pritom ovládať programovací alebo skriptovací jazyk. Každý výrobca ponúka možnosť viacerých modulov, ktoré si používateľ podľa svojich potrieb a požiadaviek zakúpi. Náklady investované do redakčného systému sa vrátia vďaka nižším nákladom na údržbu a vytváranie podstránok a vzniká priestor pre ďalšie úspory (lepšie a lacnejšie využitie disponibilných zdrojov). 
Požiadavky na redakčný systém zahŕňajú nasledovné:
Moduly pre WCMS.
Väčšina WCMS ponúka okrem bežných funkcií obsiahnutých v základnej verzii programu tzv. moduly. Moduly sú časti WCMS, o ktoré sa dá rozšíriť základná verzia. Medzi moduly, o ktoré sa dá rozšíriť väčšina WCMS, patria napríklad: 
Moduly o ktoré sa dajú rozšíriť základné verzie WCMS sa dajú rozdeliť do niekoľkých kategórií podľa toho, aký účel v rámci WCMS systému spĺňajú:
Business moduly.
Medzi business moduly patria komponenty, ktoré súvisia s e-commerce (podnikaním prostredníctvom internetu). Patria medzi ne napríklad: 
Komunitné moduly.
Prostredníctvom komunitných modulov sa spájajú a komunikujú väčšie komunity ľudí. Patria medzi ne napríklad: 
Marketingové moduly.
Medzi marketingové moduly patria nástroje na správu reklamy na Vašich stránkach ako aj na komunikáciu s Vašimi zákazníkmi:
Alexander Járay

Alexander Járay (* 1943) je slovenský občan pôvodom z Košíc. Tvrdí, že vyvrátil teóriu relativity, odmieta matematiku reálnych čísel. Jeho základným filozofickým problémom je "Aký rozdiel je medzi nulou a ničím". Na Deň ústavy zvykol pred Ústavným súdom ničiť Ústavu Slovenskej republiky pálením alebo trhaním. Je predsedom neregistrovanej Strany pravdy.
Pôsobenie.
Sám seba vymenoval za predsedu Akadémie Reálnych Vied Cassoviensis a udelil si titul Generalissimus Reálnych vied GRSc. 
Chce nahradiť abstraktnú od reality odtrhnutú matematiku a ňou opísanú relativistickú fyziku reálnou kvantovou matematikou a trojhmotovou fyzikou. Niekoľkokrát sa pokúšal kandidovať za prezidenta Slovenskej republiky, v rokoch 1998 a 1999 kandidoval na funkciu primátora Košíc.
Je „rekordérom“ v trvaní hladovky: Na protest proti neprijatiu kandidáta Strany pravdy Jozefa Ďurku na post prezidenta, začal Alexander Járay hladovku za demokratické Slovensko, ktorá však trvala iba štyri hodiny.
Za pálenie Ústavy Slovenskej republiky pred Ústavným súdom bol súdený, okresný súd nariadil jeho ústavné psychiatrické liečenie, krajský súd však neskôr toto rozhodnutie zrušil. Niektorí autori pôvodný rozsudok pokladali za hrubé porušenie slobody slova.
Na svojej webovej stránke deklaruje cieľ „"prezentovať novú kvantovú matematiku a ňou opísanú trojhmotnú fyziku"“. Stránka je už dlhšiu dobu neaktívna a mnohé jej časti kompletne chýbajú.
Látkovce

Látkovce sú miestna časť slovenskej obce Uhrovec (okres Bánovce nad Bebravou), ku ktorej boli pripojené v roku 1968. Ležia juhovýchodne od samotného Uhrovca, v kotline za Ostrým vrchom. Stojí tu dvojpodlažný klasicistický kaštieľ z 1. polovice 19. storočia.
Dejiny.
Prvým doloženým vlastníkom Látkoviec bolo Zuborské opátstvo (1113), po ňom rodina "Latkóczyovcov", od nej ho kúpila rodina "Záblatských" (Záblathy). Člen prvej zo zmienených rodín Pavol Latkóczy bol v roku 1485 veliteľom hradu Uhrovec.
Dedina sa prvýkrát spomína v roku 1364. 
V roku 1598 tu bolo 23 domov, v roku 1828 už len 8 domov (195 obyvateľov) a v roku 1910 len 63 obyvateľov (všetko Slováci).Ďalším majiteľom bol veľkostatkár Náchlinger, ktorý sa sem prisťahoval z Čiech, zo Zvěstova, spolu s manželkou Mariou Sedničkovou. Tá sem postupne priviedla svojich bratov s rodinami, ktorí zastávali rôzne funkcie na panstve. Panstvo vlastnili až do znárodnenia.
Názov Látkovce je odvodený z osobného mena *Vladk &gt; *Ladk.
CryoSat

CryoSat je prvý z projektov Európskej kozmickej agentúry zameraných na výskum Zeme. S projektom družice prišiel v roku 1998 profesor University College v Londýne profesor Duncan Wingham. Misia má za úlohu prieskum a výskum kryosféry, zamrznutej vody vo forme snehu, ľadovcov, plávajúcich krýh a trvalo zamrznutej pôdy.
Popis.
Družica Cryosat s hmotnosťou 650 kg mala pracovať vo výške 720 km od zemského povrchu. S rozmermi 4,6 m na dĺžku a 2,34 m na šírku mala byť na meranie vybavená novým nástrojom SIRAL (Synthetic Aperture Interferometric Radar Altimeter). SIRAL je novou generáciou radarových altimetrov, ktorý dokáže merať aj plávajúci ľad v oceánoch. Ostatné zariadenia na palube Cryosatu mali slúžiť najmä na presné určenie polohy družice na obežnej dráhe a na udržanie stability družice. Tieto zariadenia boli skonštruované pre zmapovanie svetových zásob ľadu s presnosťou 1 — 3 cm vo vertikálnom a 300 metrov v horizontálnom smere.
Zničenie družice.
8. októbra 2005 došlo k zničeniu družice, keď zlyhala nosná raketa Rockot. Chyba riadiaceho softvéru rakety zapríčinila, že sa od rakety neoddelil druhý stupeň, ktorý sa potom s tretím stupňom a družicou zrútil do Severného ľadového oceánu severne od Grónska. Pre ruský nosič sa ESA rozhodla z dôvodu, že nosič zodpovedajúcej nosnosti vo svojom portfóliu nemá. 
CryoSat-2.
24. marca 2006 Európska kozmická agentúra oznámila, že sa rozhodla vytvoriť nový exemplár strateného satelitu. Nová družia CryoSat-2 by mala byť pripravená k letu začiatkom roku 2009.
Eliáš

Eliáš môže byť:
Eliáš (prorok)

Eliáš (staršie "Elijáš"; po hebr. אליהו – "Elijahu", doslova: Mojím Bohom je Hospodin) bol starozákonný prorok pôsobiaci v izraelskom kráľovstve za vlády kráľa Achaba v prvej polovici 9. storočia pred Kr. Eliášov život a skutky zaznamenávajú Prvá a Druhá Kniha kráľov. Je opradený mnohými zázrakmi, vystupoval proti modloslužobníctvu, bol vzatý do neba na ohnivom voze. Jeho žiakom bol Elizeus.
Pôsobil v dobe, keď viera v cudzie božstvá medzi Izraelitmi takmer vytlačila vieru v jediného pravého Boha. Achabovi predpovedal, že v krajine nastane hlad ako trest za uctievanie cudzích božstiev.
Keď sa utiahol v časoch trestu do Sarepty, zázračne sa nemíňalo jedlo vdove so synom, ktorí sa ho ujali. Vzkriesil aj jej syna. Potom na hore Karmel presvedčil ľud, že hlad je dôsledkom Božieho trestu za ich neveru.
V Novom zákone sa aj s Mojžišom zjavuje pri Ježišovom premenení na hore Tábor. Jeho meno sa v novom zákone spomína ako meno človeka, ktorý má prísť pred samotným Mesiášom (v skutočnosti to bol Ján krstiteľ). Tiež Ježiš na kríži volá "Eli, Eli, lema sabakthani (Bože môj, Bože môj, prečo si ma opustil?)", na čo niektorí zo zástupu povedali "Počkajme, uvidíme či ho Eliáš príde sňať (z kríža)."
Zázrak na hore Karmel.
Eliáš povolal na Karmelskú horu 450 Baálových prorokov a veľké množstvo ľudu. Dal návrh, aby aj Eliáš, aj Baáloví proroci postavili oltár, nakládli naň drevo a položili rozsekané obetné zviera, ale oheň nech nerozkladajú. Potom bude aj Eliáš volať k Pánovi, aj Baáloví proroci k Baálovi. Boh, ktorý odpovie ohňom, je pravý Boh. Baáloví proroci skoro celý deň prosili Baála, aby prijal obetu, robili si zárezy, až boli celí skrvavení, ale odpoveď nedostali. V čase večernej obety Eliáš zavolal k sebe ľud, postavil oltár z dvanástich kameňov (podľa počtu kmeňov Izraela), na obetu nalial 3 plné vedrá vody, krátko sa pomodlil. Nato z neba padol oheň, strávil obetné zviera, drevo, oltár a aj vodu, ktorou bola poliata. Keď to ľud videl, začal volať "Pán je Boh". Tak Eliáš dokázal pravosť jediného Boha Izraela. Následne dal pochytať Baálových prorokov a pozabíjať ich (za modloslužbu bol trest smrti). V ten deň dal Boh na krajinu dážď.
Na základe tejto udalosti bol pomenovaný jav, ktorý sa označuje aj ako eliášov oheň.
Limbus

Limbus môže byť:
Rad (matematika)

V matematike je (nekonečný) rad postupnosť, ktorej n-tý člen predstavuje súčet prvých n členov danej postupnosti formula_1. Tento súčet sa označuje ako čiastočný (parciálny) súčet postupnosti formula_1.
Ak sú členy daného (nekonečného) radu čísla, potom sa takýto rad nazýva "číselným radom" (alebo taktiež "rad s konštantnými členmi"). Ak n-tý prvok radu závisí nielen na svojom poradovom čísle formula_3, ale tiež na ďalších parametroch, potom takýto (nekonečný) rad označujeme ako "funkčný" prípadne tiež "funkcionálny rad". Funkčný rad získame z postupnosti funkcií formula_4.
Neformálne sa ako (nekonečný) rad často označuje nekonečný súčet postupnosti formula_1, ktorý sa symbolicky zapisuje ako:
V prípade postupnosti funkcií nahradzujeme formula_1 symbolom formula_4.
Súčet radu (definícia ad a).
Pre postupnosť formula_9 definujeme tzv. "k-tý čiastočný súčet" ako formula_10, teda (konečný) súčet prvých "k" prvkov postupnosti. Pomocou neho je definovaný "súčet nekonečného radu" ako formula_11, čiže limita postupnosti čiastočných súčtov. 
Podľa (ne-)existencie tejto limity sa rady delia na:
Postupnosť

Postupnosť môže byť:
Aritmetická postupnosť

Aritmetická postupnosť je taká postupnosť, v ktorej hodnota "n"-tého člena sa rovná súčtu "d" (rozdiel dvoch za sebou idúcich členov) a predchádzajúceho člena. "d" sa nazýva "diferencia" aritmetickej postupnosti.
Aritmetická postupnosť je koncept veľmi dôležitý pre praktickú matematiku.
Vzorce.
V nasledujúcich vzorcoch označuje formula_1 "n"-tý člen aritmetickej postupnosti a "d" jej diferenciu. V niektorých prípadoch sú uvedené dva tvary vzorcov - pre prípad, že prvým členom postupnosti je formula_2 resp. formula_3. Ak je uvedený vzorec jediný, platí v oboch prípadoch.
Rekurentné zadanie.
alebo
Zadanie vzorcom pre "n"-tý člen.
alebo
Súčet prvých "n" členov.
alebo
Príklad.
Napríklad ak je formula_11 a formula_12, potom niekoľko prvých členov aritmetickej postupnosti je: -5, -2, 1, 4, 7, 10, 13, ...
Geometrická postupnosť

Geometrická postupnosť je taká postupnosť, v ktorej hodnota "n"-tého člena sa rovná "q"-násobku predchádzajúceho člena, pričom "q" je pomer dvoch za sebou idúcich členov a nazýva sa "kvocient".
Všetky prvky postupnosti možno zapísať ako násobky prvého člena:
Súčet prvých "n" členov geometrickej postupnosti sa vypočíta ako:
Mongoloid

Mongoloid alebo mongol môže byť:
American Contract Bridge League

American Contract Bridge League (skratka ACBL) je najväčšia bridžová organizácia v Severnej Amerike i na svete. Podporuje bridž v USA, Mexiku, Kanade a na Bermudách.
ACBL je nezisková organizácia, vznikla v roku 1937. V roku 2005 mala okolo 160-tisíc členov. Vydáva časopis "The Bridge Bulletin magazine", ktorý dostávajú všetci členovia.
Má dať

Má dať (iné názvy pozri nižšie) je v účtovníctve ľavá strana účtu.. Opakom je dal.
Ľavou stranou účtu sa v podvojnom účtovníctve rozumie:
Iné názvy.
Názvy ľavej strany účtu sú má dať, strana ,má dať`` (skratka MD alebo Md) , debet, debetná strana, dlžnícka strana, historicky aj: "(strana) vzal". Zaúčtovanie na ľavej strane účtu sa označuje aj ako (pri)písanie/(za)účtovanie/zápis na ťarchu účtu (resp. staršie ...na vrub účtu a historicky aj "...k ťarche účtu"), debitovanie účtu (resp. menej vhodne debetovanie účtu) alebo zaťaženie/zaťažovanie účtu (resp. historicky "obťaženie účtu"); starší ekvivalent ťarchopis (vrubopis) sa dnes už používa len v istých špecifických významoch.
Pôvod názvov.
Výraz „má dať“ vznikol ako preklad stredovekého latinského označenia ľavej strany účtu používaného v Taliansku, ktoré znelo "debet dare" (neskôr skrátene „debet“), čo znamená doslova „má dať“, „je povinný dať“. Toto označenie sa pôvodne používalo len v súvislosti s osobnými účtami na označenie tej strany osobného účtu, kde sa zapisovali pohľadávky účtujúceho podnikateľa (teda, že zákazník podnikateľovi „má dať“ peniaze), t. j. ľavej strany osobného účtu. Dnes už je výraz „má dať“ či „debet“ čisto tradičný a nemá nijaký obsahový význam.
Prehľad.
Prehľad synoným používaných v súvislosti s účtovaním na účet:
Dal (účtovníctvo)

Dal (iné názvy pozri nižšie) je v účtovníctve pravá strana účtu.
Opakom je má dať.
Pravou stranou účtu sa v podvojnom účtovníctve rozumie:
Iné názvy.
Názvy pravej strany účtu sú dal, strana ,dal`` (skratka D) , kredit, kreditná strana, veriteľská strana. Zaúčtovanie na pravej strane účtu sa označuje aj ako (pri)písanie/(za)účtovanie/zápis k dobru účtu (alebo ...v prospech účtu), kreditovanie účtu alebo staršie aj uznanie účtu ; starší ekvivalent dobropis sa dnes už používa len v istých špecifických významoch.
Pôvod názvov.
Výraz „dal“ sa pôvodne používal len v súvislosti s osobnými účtami na označenej tej strany osobného účtu, kde sa zapisovali tie hmotné alebo peňažné prostriedky, ktoré daná osoba poskytla (teda „dala“) účtujúcemu podnikateľovi, t.j. pravej strany účtu. Alternatívny výraz „kredit“ zas pôvodne znamenal v súvislosti s osobným účtom, že daná osoba je veriteľom účtujúceho podnikateľa. Dnes je už výraz „dal“ alebo „kredit“ čisto tradičný a nemá nijaký obsahový význam.
Vizualizácia.
Prehľad synoným používaných v súvislosti s označovaním strán účtu:
Dal

Dal môže byť:
DAL môže byť:
Vyšná Vladiča

Vyšná Vladiča je časť obce Vladiča.
Osada bola založená na zákupnom práve, prvý raz sa spomína v roku 1553 pod názvom Waddisko. Patrila panstvu Makovica, v 19. storočí Jekelfalussyovcom a Dobrianskovcom. Počas prvej svetovej vojny bola zničená.
V osade stojí barokovo-klasicistická gréckokatolícka cerkev (kostol) z roku 1838.
Kórejčania

 
Kórejčania sú východoázijskou etnickou skupinou, ktorá obýva Kórejský polostrov. Ich jazykom je kórejčina.
Etnogenéza Kórejčanov je sporná. Predpokladá sa, že Kórejčania sú potomkami altajských kmeňov (čo ich spája s Mongolmi a Tunguzmi), ktoré na Kórejský polostrov prišli z oblasti strednej Sibíri približne medzi neolitom a dobou bronzovou a zmiešali sa so starším paleoázijským obyvateľstvom a prisťahovalcami z južnej Číny a Malajského polostrova. 
Na počiatku nášho letopočtu obývalo Kórejský polostrov viacero „kórejských“ kmeňov, ktoré sa neskôr zjednotili v kráľovstve Silla (신라). To dalo impulz ku postupnému zjednoteniu kmeňov do jedného národa používajúceho jeden spoločný jazyk.
Celkový počet obyvateľov na polostrove dosahuje okolo 71 miliónov. Spolu s Kórejčanmi žijúcimi v ostatných krajinách (Čína, Kazachstan, Japonsko, USA, Kanada) je to okolo 75 miliónov (asi 16. miesto na svete v počte obyvateľov).
Kórejčania (na juhu polostrova) sami seba označujú menom „ľud Han“. Pôvod tohto názvu môžeme hľadať v kmeňoch, tvoriacich tzv. Samhan (삼한, „Tri Han“) t. j. federácie miništátov Mahan (마한), Činhan (진한) a Pjonhan (변한), formujúcich sa na juhu polostrova – južne od rieky Han-gang (한강).
Spoločné meno týchto kmeňov (Han) je pravdepodobne odvodené od slova „han“ (한) t. j. vodca, vládca. Neskôr bol k tomuto rýdzo kórejskému slovu „priradený“ čínsky znak 韓 a odvtedy znamená „kórejský“.
Treba mať na pamäti, že aj Číňania sami seba volajú Han (92% populácie Číny t. j. okolo 1,3 miliardy ľudí sa hlási k etniku Han). Ale čínsky znak sa líši 漢, hoci výslovnosť je tá istá. Pôvod čínskeho Han je v čínskej dynastii Han (206 pred Kr. – 220 nl.).
Depresia (ekonómia)

Depresia je v ekonómii:
O depresii v širšom zmysle pozri recesia. V tomto zmysle sa pojem depresia uprednostňoval najmä v minulosti a v marxistickej literatúre.
Depresia v užšom zmysle.
Konvenčne sa uvádza, že rozdiel medzi depresiou a recesiou je iba kvantitatívny. Recesia, ktorá prekročí nejakú konkrétnu mieru (teda napr. pokles reálneho HDP o viac než 10 %) je nazývaná depresiou. 
Klasickou ukážkou depresie je obdobie tzv. Veľkej depresie v Spojených štátoch v rokoch 1929 – 1933, kedy HDP poklesol o takmer 33 %. Ďalšie obdobie depresie zažili Spojené štáty v rokoch 1937 – 1938, kedy HDP klesol o viac než 18 %. V povojnovom období potom Spojené štáty žiadnu depresiu nezažili: najväčší pokles HDP sa objavil v rokoch 1973 – 1975, kedy dosiahol zhruba 5 % a zostal tak v pásme recesie.
Pio z Pietrelciny

Svätý Pio (niekedy aj Páter Pio či Otec Pio, rodným menom Francesco Forgione, * 25. máj 1887, Pietrelcina, Taliansko – † 23. september 1968, San Giovanni Rotondo) bol taliansky kapucínsky kňaz a svätec.
Do františkánskeho rádu kapucínov vstúpil 6. januára 1903. Večné sľuby tam zložil v 27. januára 1907. 10. augusta 1910 bol vysvätený za kňaza. Od r. 1918 sa na jeho tele objavovali stigmy. Chýr o ňom a o jeho nábožnosti sa rýchlo rozšíril a začalo ho vyhľadávať množstvo ľudí. Kvôli rozruchu okolo neho mu bola obmedzovaná činnosť. Bol obľúbený ako spovedník a duchovný vodca.
Za blahoslaveného ho 2. mája 1999 vyhlásil pápež sv. Ján Pavol II. 16. júna 2002 ho ten istý pápež vyhlásil za svätého.
Zvykne sa zobrazovať so stigmami na rukách a v hnedom kapucínskom habite.
Životopis
25. mája 1887 sa v malej talianskej dedinke Pietrelcina do rodiny roľníka Grazia a jeho manželky Giuseppy Forgione narodil František, pomenovaný po sv. Františkovi z Assisi. Už v detstve bolo jasné, že je výnimočným dieťaťom Božím. Bol veľmi zbožný, už ako chlapec sa chcel stať kňazom. Stal sa kapucínom, ako šestnásťročný si v roku 1902 obliekol kapucínsky habit. Prijal meno Pio. Po siedmich rokoch štúdií bol roku 1910 vysvätený za kňaza.
Celý jeho život bol poznačený utrpením a nadprirodzenými zásahmi. 20. septembra 1918 páter Pio, kľačiac pred svojím veľkým krížom, dostal stigmy – rany ukrižovaného Ježiša Krista. Tým sa stal prvým stigmatizovaným kňazom v histórii Cirkvi. Lekár, ktorý skúmal tieto rany, mohol len konštatovať, že rany nemajú prirodzený pôvod. Nejaký čas pred smrťou r. 1968 stigmy zmizli a nezostala po nich žiadna jazva. Koža bola úplne obnovená. Mnohí, ktorí sa s ním stretli, hovorili, že krv vytekajúca zo stigiem mala vôňu kvetov. Okrem tejto nadprirodzenej skutočnosti mal páter Pio dar bilokácie a vedel aj čítať v ľudských srdciach. Prichádzalo za ním toľko ľudí, že často spovedával 10 – 12 hodín denne. Správne odhadol, čo penitenti potrebovali, a vždy našiel to správne slovo, aby priviedol ľudí bližšie k Bohu.
Zomrel 23. septembra 1968 ako 81-ročný. Na jeho pohrebe bolo prítomných okolo stotisíc ľudí. Za blahoslaveného bol vyhlásený 2. mája 1999 a za svätého 16. júna 2002 pápežom Jánom Pavlom II., s ktorým sa už za svojho života stretol a o ktorom už po stretnutí predpovedal, že raz sa stane pápežom. Miesta, kde žil páter Pio, patria k významným cieľom pútnikov z celého sveta.
Prithví

Pr(i)thví alebo Pr(i)thví mátá ("Matka Zem") je indická bohyňa zeme, významná bohyňa rgvédskeho panteónu, manželka Djausa. Ako "Prithví Dévi" je jednou z dvoch manželiek boha Višnu.
Geb

Geb alebo Seb alebo Keb bol jedným z osmice prvotných božstiev Onskej kozmogónie (Enneady), boh zeme a jej priame zosobnenie (jeho meno znamená priamo zem). Jeho smiech bol považovaný za príčinu zemetrasení. Keďže Egypťania verili, že druhý svet sa nachádza pod zemou, Geb bol niekedy vnímaný ako ten, kto obsahuje všetkých mŕtvych a väzní tých, ktorí nie sú hodní dosiahnúť Usirovo kráľovstvo Aaru.
Gebove manželky.
V Enneade je Geb bratom a manželom bohyne-nebies Nut, synom prvotných živlov Tefnut (vlhkosti) a Šov (sucha) a otcom štyroch bohov – Usireho, Eset, Sutecha a Nebtet. Podľa niektorých variant mýtu jestvovali pôvodne Geb a Nut v nekonečnom sexuálnom styku a museli byť od seba odtrhnutí Šovom (alebo Tefnut). Z tohoto dôvodu je niekedy Geb zobrazovaný so vztýčeným údom, ako sa naťahuje za Nut.
Pre spojitosť s rastlinstvom a občas i s podsvetím bol niekedy Geb považovaný za manžela Renenutet, menej významnej bohyne úrody, ktorá bola matkou Nehebku, boha spájaného s podsvetím.
Geb v rôznych funkciach.
V egyptskom ponímaní sveta bol Geb-zem obrovským kotúčom plávajúcim vo vodách hviezdnej Nut. Pôvodne bol vnímaný iba ako zosobnenie nežívej hmoty zeme, nie jej vegetácie a plodnosti ani jej nerastného bohatstva. Egypťania verili, že v najstarších dobách Geb vládol na zemi a považovali jeho vládu za Zlatý vek, podobne ako Gréci vládu titána Krona a Rimania Saturna. Faraóni sa považovali za Gebových dedičov, ktorý vládli nad celou jeho rozsiahlosťou.
Geb ako boh vegetácie.
Časom začal byť Geb stotožňovaný aj s obývateľnou, úrodnou egyptskou pôdou, a teda s vegetáciou. Hieroglyf používaný pre zapisovanie jeho mena sa stal súčasne s tým znakom pre vegetáciu a Geb bol zobrazovaný so zelenými fľakmi rastlinstva na svojom tele. O jačmeni sa hovorilo, že rastie na Gebových rebrách. Ešte neskôr Gebov hieroglyf označoval niečo, čo je tučné, hojné, aká mala byť podľa Egypťanov aj uroda.
Geb ako boh-stvoriteľ.
Pre svoju spojitosť s tučnotou a rastlinstvom sa stal znak pre Geba aj znakom pre hus. Vláda nového faraóna bola oznamovaná vypustením štyroch divých husí na štyri strany sveta, aby bola jeho vláda požehnaná. Z tohoto spojenia vznikol Gebov titul Veľký gagotač a jeho zobrazenie v podobe čiernej husy (čierna symbolizujúca úrodnú nílsku zem). Po splynutí Enneady a Ogdoady bol Geb považovaný za hus, ktorá zniesla vajce, z ktorého sa vykľul Ré.
Geb bol osobitne uctievaný ako ochranca pred hadmi a škorpiónmi a ako vynálezca zaklínadiel proti ich štipnutiu, ktoré prezradil prostredníctvom kňazov aj ľuďom.
Karolman II.

Karolman II. alebo Karloman II. (* 866 – † 12. december 884, Les Andelys), západofranský kráľ v rokoch rokoch 879 – 884 (v období 879 – 882 spolu s bratom Ľudovítom III.).
Jeho otcom bol západofranský kráľ Ľudovít II. Koktavý, matkou bola Ľudovítova prvá manželka Ansgarda. Manželka Engelberga, dcéra Bosa z Vienne.
Po smrti Ľudovíta II. vznikla otázka legitímneho nástupníctva: skupina okolo kancelára Gauzlina ju chcela vyriešiť povolaním východofranského panovníka Ľudovíta III. Mladšieho na trón, ale zatiaľ skupina okolo remešského arcibiskupa Hinkmara a Huga Opáta dokázala presadiť nasledovníctvo kráľových synov Ľudovíta a Karolmana. Týchto v septembri 879 vo Ferrieres pomazal na kráľov arcibiskup Ansegis zo Sens. 
Roku 880 uzavreli obaja králi v Ribemonte zmluvu s východofranským Ľudovítom III. Mladším, ktorou mu priznali západofranskú časť Lotrinska. Roku 880 došlo tiež v Amiens k rozdeleniu ríše medzi oboch bratov. Karolman získal vládu v Burgundsku a Akvitánsku. Krajinu v tomto čase ohrozovali na severe nájazdy Normanov, a vo vnútri krajiny šľachtici, ktorí sa snažili uchvátiť moc. V Karolmanovej časti ríše to bol predovšetkým gróf Boso z Vienne, ktorý sa už 15. októbra 879 stal dolnoburgundským kráľom a napriek mnohým snahám sa ho nepodarilo premôcť.
Po smrti Ľudovíta († 5. august 882) bol Karolman 9. septembra 882 v Quierzy uznaný za kráľa v celej ríši. Posledné roky vlády boli poznamenané neúspešnými bojmi s Normanmi na severe, ktoré nakoniec ukončilo až zaplatenie vysokého tribútu, na ktorý museli prispieť predovšetkým kostoly. V decembri 884 sa počas poľovačky Karolman nešťastne zranil a po pár dňoch zraneniam podľahol, čím sa vytvorila cesta k opätovnému zjednoteniu Franskej ríše pod vládou cisára Karola III. Tlstého. Pochovaný bol v bazilike Saint-Denis.
Nut

Nut môže byť:
NUT môže byť:
Téby

Téby môže byť:
Diospolis

Diospolis () môže byť:
CAM

CAM môže byť: 
Cam je astronomická skratka pre súhvezdie Žirafa
Penroseov trojuholník

Penroseov trojuholník alebo tribar je asi najznámejší obrázok grafického paradoxu. Ukazuje tri trámy, ktoré sú vzájomne spojené v pravých uhloch a napriek tomu tvoria trojuholník. Tým samozrejme porušujú niekoľko zákonov euklidovskej geometrie. Medzi inými aj zákon, ktorý hovorí, že súčet uhlov v každom trojuholníku je 180°. Pozorovateľ tohto telesa len ťažko znovu a znovu interpretuje daný tvar a pred očami sa míhajú rôzne interpretácie jednotlivých častí - dĺžky a umiestnenia v priestore. 
Objaviteľ.
Tribar sa po prvýkrát objavil v roku 1934 v diele švédskeho umelca Reutersvärda. Jeho dielo ale ostalo prakticky až do 80. rokov 20. storočia neznáme.
Druhýkrát sa objavil tribar v roku 1954. Vtedy sa ním zaoberal matematik Roger Penrose, ktorý teleso objavil na výstave obrazov holandského grafika M. C. Eschera. Inšpirovaný Escherovými obrazmi sa pokúsil sám zostrojiť ďalšie paradoxné obrazy. Spoločne so svojím otcom Lionelom Penrosom, ktorý zkonštruoval nekonečné schodisko, publikoval v roku 1958 článok o tribare v britskom časopise Journal of Psychology. 
Tribar v umení.
Obrazy, založené na rovnakom princípe ako tribar, sa objavovali v umení od dôb objavenia perspektívneho zobrazenia. Jedným z príkladov je taliansky umelec Giovanni Battista Piranesi, ktorý vytváral obrázky nemožnej architektúry.
V 20. storočí experimentoval od roku 1934 už spomínaný Reutersvärd. Jeho dielo až do 80. rokov ostalo širšej verejnosti neznáme. V 80. rokoch vydala švédska pošta tri poštovné známky s jeho nemožnými objektmi, ktoré využívajú rovnaký princíp ako tribar.
Escher vo svojich dielach často vychádzal z tribaru. Inšpirovaný Penrosovým návrhom schodiska vytvoril obraz „Ascending Descending“, neskôr pridal obraz Vodopád, na ktorom divák pozoruje vodopád, ktorý sám seba zásobuje vodou. Takisto ten je založený na rovnakom princípe ako tribar. 
Ako je nemožný objekt ako tribar možný?
Penrose dal na túto otázku veľmi jednoduchú odpoveď: Každý jednotlivý diel obrazu je možné brať ako zobrazenie objektu, ktorý môže existovať v reálnom svete. Nemožný objekt na obrázku vzniká ako dôsledok nesprávneho spojenia jednotlivých dielov. Vzniká tak klamný dojem existencie nemožného.
Nemožné objekty tak spĺňajú dve podmienky:
Vnímanie týchto objektov je vysvetľované tým, že videnie nie je žiadny pasívny proces, ale že ide o aktívne vnímanie videného, že celkový vnem je niečo iného ako jednoduché zloženie jednotlivých častí obrazu a že v niektorých prípadoch toto vnímanie nemusí odhaliť nesprávnosť interpretácie aj napriek tomu, že výsledok vyzerá nevierohodne.
Salajka

Salajka môže byť:
Zlatná

Zlatná môže byť:
Polomer (kružnica)

Polomer alebo rádius je dĺžka úsečky, ktorej jeden koncový bod leží na kružnici (alebo hranici kruhu) a druhý koncový bod v strede kruhu alebo kružnice. Obdobne potom možno hovoriť o polomere gule, valca atď. Polomer predstavuje polovicu priemeru. Typická skratka a názov matematickej premennej pre polomer je r. Rozšírením je priemer d definovaný, ako dvojnásobok polomeru:
formula_1
V prenesenom zmysle sa o polomere hovorí napr. v teórii grafov, kde sa ním označuje vzdialenosť od centra k najvzdialenejšiemu uzlu.
Eleutherius

Eleutherius (po latinsky niekedy aj Eleutherus, po grécky Eleutherios, po slovensky niekedy aj Eleuter(i)us, Eleutér) môže byť:
Eleutér môže byť aj Eleuthér
Rádius

Rádius môže byť:
Polomer

Polomer alebo rádius môže byť:
Akčný polomer

Akčný polomer alebo akčný rádius môže byť:
Štrbský štít

Štrbský štít () je vrch vo Vysokých Tatrách na Slovensku. Leží v krivánskej rázsoche, nad Štrbským Plesom, približne severozápadne od Popradu. 
Názov štítu.
Pomenovanie štítu je odvodené od obce Štrba, v katastrálnom území ktorej štít leží. Pastieri z tejto obce v minulosti pásli svoje stáda v Mlynickej doline, ktorá sa nazývala Štrbská dolina.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Vysoké Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie mesta Vysoké Tatry a obce Štrba. Najbližším sídlom je južne situované Štrbské Pleso, juhovýchodne ležia Vyšné Hágy a Nová Polianka, severovýchodne Tatranská Javorina, severozápadne poľské mesto Zakopané, západne osada Podbanské a južne tiež Tatranská Štrba a Važec. Vrch sa nachádza v Tatranskom národnom parku a hrebeňom vedie hranica národných prírodných rezervácií Kôprová dolina a Mlynická dolina.
Opis.
Štrbský štít leží v krivánskej rázsoche, medzi Hlinskou vežou () a Hrubým vrchom (). Severné svahy padajú do Hlinskej doliny, ktorú odvodňuje Hlinský potok do Kôprovského potoka a Belej v povodí Váhu. Južná časť hrebeňa klesá do Mlynickej doliny, kde je v juhovýchodne ležiacej kotlinke Vyšné Kozie pleso a v juhozápadnej Okrúhle a Capie pleso, ktoré odvodňuje Mlynica do rieky Poprad. Štít je viditeľný aj z podhoria (z Tatranskej Štrby a blízkeho okolia) a má tvar peknej pyramídy. Najkrajší výhľad naň je sponad vodopádu Skok, ponad Pleso nad Skokom a spod Capieho plesa.
Severným smerom sa nachádza Veľký Mengusovský štít (), Čubrina (), Kôprovský štít (), Hrubý štít (), Kotolnica () a Tichý vrch (), západným Veľká kopa (), Hrubá kopa (), Nefcerské veže (), Hrubý vrch (), Furkotský štít (), Kriváň () a Ostrá (), južným Veľké Solisko (), Štrbské Solisko (), Predné Solisko (), Patria (), Satan () a Ostrva () a východným Tupá (), Končistá (), Kôpky (), Vysoká (), Rysy (), Hlinská veža (), Mengusovský Volovec () a Hincova veža (). Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky neprístupný skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Viditeľné sú mnohé vrcholy a okolité doliny Vysokých Tatier, no tiež časť Volovských vrchov, Nízkych Tatier a Oravských Beskýd.
Prístup.
Štít sa nachádza na území národných prírodných rezervácií a Tatranského národného parku a nevedie naň značený turistický chodník. Prístup je tak možný len s horským vodcom. Na vrchol štítu sa chodí dvoma cestami: jedna vedie popri Capom plese z juhozápadného smeru, druhá popri Vyšnom Kozom plese z juhovýchodného smeru.
Obeť (náboženstvo)

Obeť alebo obeta je hlavný náboženský obrad alebo objekt obetovaný božstvám (vec, zviera alebo človek). V kresťanstve tiež Kristova obeť na kríži, v katolíckej cirkvi a v pravoslávnej cirkvi omša, resp. božská liturgia, v užšom zmysle jej obetná časť.
Sotér

Sotér alebo v menách aj Soter (zriedkavo alebo po česky Sótér; po grécky σωτήρ /s prvým písmenom veľkým Σωτήρ/ celé veľkými písmenami ΣΩΤΗΡ = záchranca) môže byť: