Heraklov štít

Heraklov štít () je archaická grécka epická báseň, ktorá bola v staroveku pripisovaná Hésiodovi. Predmetom básne je výprava Hérakla a Iolaa proti Kyknovi, synovi Área, ktorý vyzval Hérakla na súboj, keď Héraklés prechádzal Tesáliou.
Predpokladá sa, že tento epos by mohol odrážať protitesálske nálady po prvej svätej vojne (595 - 585 pred Kr.): v epose je tesálsky hrdina, ktorý zasahuje do fokidskej svätyne, zabitý bójskym hrdinom (Héraklom), ktorého smrteľný otec Amfitryón mal za spojencov Lokrijcov a Fokidov. Išlo o pastiš, ktorý sa spieval na boeótskom festivale uprostred leta v najhorúcejšom „čase psej hviezdy" "Sirios."
Na úvod bolo vybratých päťdesiatšesť riadkov z Hesiodovho "Katalógu žien". Kritik z prelomu 3. a 2. storočia pred Kr. Aristofanes Byzantský, ktorý považoval "Katalóg" za Hésiodovo dielo, si všimol výpožičku, ktorá ho viedla k podozreniu, že "Štít" je falošný.
Porovnaj Vergiliov „"Aeneov štít"" ("Aeneida" viii.617-731) a oveľa stručnejší opis Kreneovho štítu v "Thebaide" ix.332-338. Marcus Mettius Epaphroditus napísal komentár k tomuto dielu v 1. storočí.
Popis štítu.
Báseň vychádza z rozsiahleho opisu Achillovho štítu v "Iliade" xviii, z ktorého priamo preberá text len so zámenou jedného slova:
-"Štít" 156-9
"Iliada" poskytuje dostatok podrobností, aby poslucháči mohli obdivovať Hefaistovu prácu. V "Héraklovom štíte" sa opisy používajú vo väčšej miere:
Celý okrúhly štít „sa leskol smaltom, bielou slonovinou a elektrom a žiaril lesklým zlatom; boli na ňom nakreslené zóny cyanusu". Cyanus označuje modrú nízko vypálenú sklenenú pastu alebo smalt. V strede bola maska Strachu (Fobos) s gániacimi očami a zubami Gorgóny. Hoci na Achillovom štíte nie je nič, čo by mohlo narušiť jeho funkciu, Héraklov štít je prehliadkou vysokého reliéfu: na vinici sa „chveje lístie a koly zo striebra" a hadie hlavy „by vycerili zuby, keď bojoval Amfitryonov syn" a vo vinete oceánu sa „chveli ryby z bronzu". Čo sa týka „jazdca Persea: jeho nohy sa nedotýkali štítu, a predsa neboli od neho ďaleko - veľmi podivuhodná poznámka, keďže sa nikde neopieral; veď tak ho slávny Chromý zhotovil zo zlata svojimi rukami".
Zdá sa, že extravagantný opis podnietil rapsódov, aby prispeli svojimi interpoláciami, ktoré boli identifikované a rozobrané moderným bádaním. Niektoré prirovnania môžu pozornému poslucháčovi pripadať nešťastné, ako napríklad kontrast žiarenia so zúrivým konaním v „zúrivo hľadel, ako lev, ktorý prišiel k telu a plný chuti trhá kožu svojimi silnými pazúrmi...".
Prijatie.
Popularitu "Heraklovho štítu" v Aténach 6. storočia pred Kr. možno posúdiť na základe prípadov, keď H. A. Shapiro zistil jeho prítomnosť v attickej vázovej maľbe v období medzi rokmi 565 a 480 pred Kr. Eufroniov kalyx-kratér zobrazujúci menšiu epizódu Heraklovho boja s tesálskym zbojníkom Kyknosom podnietil Shapira k skúmaniu tvorivého prepracovania mýtu medzi attickými maliarmi váz, ktorí vychádzali pri zobrazovaní Heraklovho štítu z literárnej predlohy. Pravdepodobnosť ústneho aj literárneho prenosu v tom istom čase zaznamenal Janko (1986:40).
História textu.
"Heraklov štít" bol prvýkrát vytlačený spolu s kompletným Hésiodovým dielom Aldom Manutiom v Benátkach v roku 1495; text pochádza z byzantských rukopisov. V novoveku ponúklo časti textu niekoľko papyrov, najmä papyrus z 1. storočia v Berlíne (Berlin Papyri, 9774), papyrus z 2. storočia z Oxyrhynchu (Oxyrhynchus Papyri 689) a Rainerov papyrus zo 4. storočia (L.P. 21-29) vo Viedni. Existuje množstvo textov z 12. až 15. storočia.