burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Cyndi Lauperová

Cynthia Ann Stephanie „Cyndi“ Lauperová (* 22. jún 1953, Queens, New York, New York, USA) je americká speváčka, skladateľka a herečka. Úspech mala hlavne v 80. rokoch 20. storočia po vydaní albumu "She’s So Unusual". Vydala 11 albumov, sedem kompilácií, jedno Extended Play, tri videoalbumy a viac ako 40 singlov, a od roku 2008 predala viac ako 60 miliónov platní po celom svete.
Život a kariéra.
Dcéra Freda a Catrin Lauperových, Cyndi Lauperová sa narodila a vyrastala v Ozone Park v katolíckej rodine, vo štvrti Queens v New Yorku. Jej matka používa umelecké meno Catrin Dominique pre hudobné videá, v ktorých sa objavila. Jej otec je nemeckého a švajčiarskeho pôvodu, matka naopak talianskeho a amerického (zo Sicílie). Má staršiu sestru Ellen a mladšieho brata Freda (prezývaného Butch).
Ako dvanásťročná sa naučila hrať na akustickú gitaru, ktorú jej dala sestra, a začala písať vlastné texty. Mala rada umenie a hudbu a snažila sa nájsť spôsoby, ako vyjadriť samu seba. Už v ranom veku si začala farbiť vlasy rôznymi farbami. Bola prijatá na osobitnú školu pre študentov s talentom pre výtvarné umenie a vo veku sedemnástich rokov odišla z domova umenie študovať.
Hudobná kariéra.
Stala sa zakladajúcou členkou skupiny Blue Angel, ktorej debutový album vydala nahrávacia spoločnosť Polydor v roku 1980. Platňa nemala úspech, speváčka vyhlásila úpadok a skupina sa rozpadla. V roku 1983 podpísala zmluvu s nahrávacou spoločnosťou Portrait Rec., ktorá jej vydala prvý sólový album "She’s So Unusual". Ten bol veľmi úspešný, získal niekoľko platinových a zlatých platní v rôznych krajinách. Tým sa začala Lauperovej stabilná profesionálna spevácka kariéra.
Arcibiskup Ján

Arcibiskup Ján môže byť
Česká Wikipédia

Česká Wikipédia je česká jazyková verzia Wikipédie. Bola vytvorená v novembri 2002 na žiadosť českého redaktora esperantskej Wikipédie. Spočiatku bežala na softvéri RanMod a pri prechode na MediaWiki sa tri články českej Wikipédie stratili. Tisíc článkov dosiahla 20. októbra 2003. V júni 2005 dosiahla 10-tisíc článkov a decembri 2005 20-tisíc. V novembri 2006 obsahovala už 50-tisíc článkov.
V júni 2008 dosiahla hranicu 100-tisíc článkov, v júli 2011 dosiahla ďalší medzník – 200-tisíc článkov. V októbri 2013 obsahovala už vyše 276 000 článkov a pracovalo pre ňu 30 správcov. Registrovaných je už takmer 625 000 užívateľov, z nich je aktívnych niečo vyše 2 400.
24. júla 2014 dosiahla 300-tisíc článkov, 16. marca 2022 500-tisíc článkov. V počte článkov sa zaraďuje na 28. priečku najväčších Wikipédií.
DirectX

DirectX [] je zbierka API pre multimediálne aplikácie (najmä počítačové hry), bežiace na platforme Microsoft Windows. Tieto API pokrývajú takmer celú multimediálnu oblasť.
Väčšina počítačových hier s API DirectX na platforme Microsoft Windows používa DirectX 11.
Najpoužívanejšou API je DirectX 9, ktorá bola uvedená s operačným systémom Windows XP Service Pack 2. Project Wine, vrstva kompatibility medzi operačným systémom Windows a inými operačnými systémami, ako je GNU/Linux alebo BSD, obsahuje túto API. Taktiež Xbox 360 používa DirectX 9.0c, najnovšia verzia API DirectX 9.
Najnovšou verziou je DirectX 12. Táto verzia bola uvedená v operačnom systéme Windows 10 a v hernej konzole Xbox One.
Smolník

Smolník môže byť:
Enkulturácia

Enkulturácia je proces, prostredníctvom ktorého si človek osvojuje počas svojho života kultúru danej spoločnosti, formuje sa ako sociálna bytosť, teda začleňuje sa do spoločnosti. Človek nadobúda určité kompetencie v kultúre svojej spoločnosti prostredníctvom naučeného správania, získavania znalostí a zručností. Enkulturácia prebieha za účasti rôznych sociálnych a kultúrnych inštitúcií, medzi ktorými majú významné postavenie kultúrne pamäťové inštitúcie. 
Je teda procesom, ktorým človek vrastá do určitej kultúry, ktorý zahŕňa v sebe sprostredkovanie kultúrnych vzorcov správania, postojov, názorov, skúseností a reči. Jandourek (2001) definuje enkulturáciu ako proces osvojovania si kultúrnych tradícií, jazyka a zručností, ktorý jedinec podstupuje od svojho narodenia a stáva sa tak príslušníkom danej kultúry. Časť enkulturácie prebieha vedome v príslušných inštitúciách (napr. v škole), časť nevedome v priebehu každodenných interakcií a komunikácie. 
V súvislosti so skúmanou problematikou je nevyhnutné poukázať na zložitosť tohto procesu. Človek si osvojuje kultúru dlhodobo, to znamená že enkulturácia nie je jednorazová záležitosť.
Blanka Bázliková

Blanka Bázliková (rod. Andrašovanová) (* 30. júl 1909, Slovenská Ľupča - † 9. apríl 1980, Slovenská Ľupča) bola slovenská klavírna pedagogička.
Jej brat Tibor Andrašovan bol skladateľ, rovnako ako jej syn Igor (*1941). Druhý syn Miroslav (*1946) je docentom anglistiky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, manžel Jaromír Bázlik bol právnik a kultúrny pracovník.
Životopis.
Študovala na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave (klavír). Od 1925 hrala na klavíri pri premietaní nemých filmov. Od 1938 žila v Banskej Bystrici, do 1956 súkromná pedagogička klavíra, 1956 - 1979 ĽŠU. O. i. vychovala sólistu opery 
DJGT J. Hadrabu, skladateľa B. Hronca, syna Igora, K. Dibákovú, D. Turňovú, D. Buranovského. Príležitostne vystupovala na verejných koncertoch.
Július Belházy

Július Belházy (* 2. apríl 1870, Slovenská Ľupča - † 18. marec 1923, Aiud) bol lesnícky odborník.
Jeho otec bol Eugen Belházy, jeho matka Irma rod. Behmová.
Životopis.
Študoval na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Roku 1890 kandidát lesníctva v Jasini (Rusko), 18941898 asistent Baníckej a lesníckej akadémie v Banskej Štiavnici, 18981903 lesník erárnych lesov v Doroslove (Juhoslávia), od roku 1903 hlavný lesný inžinier, potom lesný radca v Aiude (Rumunsko). Zaoberal sa zalesňovaním, poľovníctvom a hospodárskymi otázkami, o čom prispieval do maďarských odborných časopisov. Autor knihy o poľovníctve a stave lesov v miestach svojho pôsobenia.
Samuel Belluš

Samuel Belluš (* 12. október 1916, Slovenská Ľupča, Rakúsko-Uhorsko† 4. júl 1998, Mníchov, Nemecko) bol slovenský advokát a povojnový politik Demokratickej strany a povereník pre informácie.
Životopis.
Jeho otec bol Samuel Belluš (18771939), jeho matka Júlia rod. Dávidová, mal brata Martina.
Po štúdiách pôsobil ako advokát vo Zvolene a v Bratislave, člen DS. Belluš bol účastníkom protifašistického odboja a SNP, členom povstaleckej SNR za občianske skupiny v Banskej Bystrici (1944). Po oslobodení sa stal medzi rokmi 1945-1947 povereníkom informácií v dvoch zboroch povereníkov a tiež poslancom Ústavodarného národného zhromaždenia za DS. Po emigrácii 1948 pôsobil ako riaditeľ československého oddelenia rozhlasovej stanice Slobodná Európa v Mníchove. Zomrel v Mníchove, pochovaný je v Slovenskej Ľupči.
Martin Belluš

Martin Belluš (* 8. október 1911, Slovenská Ľupča - † 26. marec 1977, Liptovský Mikuláš) bol lekár, chirurg.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na Lekárskej fakulte UK v Bratislave, 1936 MUDr., 1946 doc.. V rokoch 1943-1944 absolvoval študijnú cestu do Švajčiarska. V rokoch 1936-1937 asistent na chirurgickom oddelení v nemocnici v Banskej Bystrici, 1937-1944 na Klinike chirurgie Lekárskej fakulty UK v Bratislave, chirurg v nemocnici v Podbrezovej (1944-1945) a lekár v Balážoch, primár chirurgickom oddelení nemocnice v Trenčíne, v Ružomberku, 1954-1956 nezákonne väznený v Ružomberku, Žiline, Ilave a v Nitre, 1958-1973 závodný lekár v Žiari nad Hronom, 1973-1975 primár chirurgického oddelenia nemocnice v Novej Bani. Venoval sa najmä chirurgii štítnej žľazy a brušnej dutiny. Publikačne činný, vydal dve samostatné práce, autor odborných štúdií a príspevkov, napísal aj učebnicu pre chirurgov, ktorá ostala v rukopise V r. 1944-1945 účastník druhého čs. odboja a SNP, zaslúžil sa o dislokáciu časti nemocnice v Podbrezovej do hôr. V 50. rokoch prenasledovaný a väznený, 1956 
amnestovaný.
Ján Blasius

Ján Blasius môže byť:
Arnold Bobok

Arnold Bobok (* 4. apríl 1876, Slovenská Ľupča† 31. október 1924, Banská Bystrica) bol rímskokatolícky kňaz, politik.
Životopis.
Jeho otec Michal Bobok, jeho matka Mária rod. Kmeťová. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, v roku 1899 absolvoval štúdium teológie na Ústrednom seminári v Budapešti. Pôsobil v Banskej Bystrici ako prefekt a špirituál malého seminára, od roku 1901 bol profesorom filozofie a dogmatiky diecézneho seminára, neskôr jeho riaditeľ, od roku 1905 riaditeľ biskupskej kancelárie, od roku 1910 katedrálny kazateľ, od roku 1915 hlavný inšpektor rímskokatolíckych cirkevných škôl v diecéze, v rokoch 19181919 riaditeľ strednej dievčenskej školy a od roku 1920 kanonik.
Pred rokom 1918 príslušník hungarofilskej skupiny slovenského katolíckeho kňazstva, spoluzakladateľ s predseda kresťanskosocialistického robotníckeho spolku, v rokoch 19071909 hlavný redaktor jeho orgánu Naše noviny. Po roku 1918 funkcionár HSĽS, presadzoval jej program autonómie Slovenska. Prispieval do náboženských a do novín politického katolicizmu, maďarského pedagogického časopisu Alkotmány, do slovenčiny preložil prácu B. Molnára obsahujúcu modlitby a poučenia pre vojakov. V rokoch 19201924 poslanec NZ a podpredseda poslaneckého klubu Slovenskej národnej strany, od roku 1919 podpredseda Matice slovenskej. Po jeho smrti sa poslaneckého mandátu ujal Jozef Sivák.
Jozef Bobok

Jozef Bobok (* 19. marec 1837, Slovenská Ľupča† 22. august 1906, Nitra) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, cirkevný hodnostár, teológ, pedagóg.
Jeho otec bol Michal Bobok a jeho matka Agneša rod. Kamenská.
Životopis.
Študoval v seminári v Nitre, 1862-1963 v kňazskom výchovnom ústave sv. Augustína vo Viedni, 1859 vysvätený za rímskokatolíckeho kňaza kňaza. Kaplán v Pohraniciach, 1863-1877 profesor biskupského seminára v Nitre, 1877-1896 farár a vicearchidiakon v Močenku, od 1896 rektor biskupského seminára, správca ústavu kňazov dôchodcov v Nitre, 1889 segedínsky opát, 1896 nitriansky kanonik, žilinský, od 1900 trenčiansky archidiakon. Prednášal cirkevné právo a históriu, venoval sa najmä problematike miešaných manželstiev, rozpravou s touto tematikou prispel do 6. zv. Roškovániho diela De matrimoniis mixtis, mecen r.k. cirkvi.
Dušan Brucháč

Dušan Brucháč (* 30. máj 1923 Slovenská Ľupča – † 11. apríl 1988 Bratislava) bol lekár-gynekológ, vysokoškolský pedagóg.
Jeho otec Ľudovít Brucháč, jeho matka Anna rod. Markušovská, jeho manželka Viera rod. Krseková.
Životopis.
Navštevoval ľudovú školu v Slovenskej Ľupči (1929-1935), študoval na gymnáziu v Prešove (1935-1944), na Lekárskej fak. UK v Bratislave, kde v roku 1950 získal titul MUDr.. V roku 1960 získal titul CSc., v roku 1961 doc., v roku 1974 univ. prof. Absolvoval študijné cesty a pobyty v ZSSR, Holansku, Francúzsku, Mexiku a Mongolsku. V rokoch 1950-1951 pôsobil ako asistent na gynekologicko-pôrodníckej klinike Lekárskej fakulty UK v Bratislave, neskôr ako interný ašpirant v Ústave pre starostlivosť o matku a dieťa v Prahe; od roku 1976 vedúci Katedry gynekológie a pôrodníctva II. a prednosta II. gynekologicko-pôrodníckej kliniky Lekárskej fakulty UK v Bratislave.
Popredný slovovenský gynekológ a pôrodník, jeden zo zakladateľov a budovateľov II. gynekologicko-pôrodníckej kliniky v Bratislave. Popri pedagogickej práci sa venoval vedeckovýskumnej činnosti, zameriaval sa na problematiku fyziológie a patológie pôrodníctva, skúmal vplyv barbiturátov na priebeh tehotnosti, rozpracoval metódy a postupy pri zbezbolestňovaní pôrodu. Zaoberal sa zavádzaním elektrografických, endoskopických, sonografických a laboratórnych vyšetrovacích metód do gynekologickej praxe. Autor a spoluautor odborných prác, vysokoškolských učebníc, vyše 80 vedeckých štúdií, ktoré publikoval v odborných časopisoch a zborníkoch. Jeden zo zakladateľov Dunajských kongresov gynekológov, zúčastnil sa na tvorbe dvoch zdravotníckych filmov. Aktívny účastník SNP, redaktor a hlásateľ Slobodného slovenského vysielača v Banskej Bystrici. Hlavný odborník pri Ministerstve zdravotníctva pre gynekológiu a pôrodníctvo, funkcionár Čs.lekárskej spoločnosti J.E. Purkyňu, predseda Slovenskej gynekologicko-pôrodníckej spoločnosti.
Július Bulla

Július Bulla (* 16. august 1921 Slovenská Ľupča – † 15. december 1999) bol slovenský herec.
Životopis.
Pôv. úradník. V r. 1949-1958 člen činohry DJGT vo Zvolene, a 1964-1984 vedúci A-divadla v Bratislave. Ochotníckej činnosti sa venoval v rodisku a v Mestskom divadelnom združení v Banskej Bystrici. Sklon k veselohernému herectvu ho priviedol do kabaretného divadla v Trnave, ktorého bol spoluzakladateľom. Hral vo filmoch Drevená dedina, Majster kat a i.
Miloš Cambel

Miloš Cambel (* 14. jún 1901 Slovenská Ľupča † 14. november 1958 Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg a protifašistický bojovník.
Životopis.
V roku 1912-1916 študoval na gymnáziu, 1916-1920 na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici. Učiteľ v Slovenskej Ľupči, Hiadeli, Čiernom Balogu, Sásovej, Rudlovej, 1928-1932 na meštianskej, 1947-1958 na základnej škole v Banskej Bystrici. Účastník ilegálneho protifašistického boja, v júni 1944 zorganizoval 17-člennú skupinu študentov, ktorá sa pripravovala na ozbrojený boj. V polovici septembra 1944 sa na jej základe sformoval vyše 200-členný Vysokoškolský strážny oddiel. Pri ústupe SNP do hôr padol 2. novembra 1944 v priestore Prašivej do zajatia, väznený v Banskej Bystrici, 28. novembra odvlečený do zajateckého tábora Altenburg, odkiaľ sa vrátil po oslobodení. Funkcionár spoločenských organizácií.
Samuel Cambel (spisovateľ)

Samuel Cambel (* 25. apríl 1883, Slovenská Ľupča – † 8. júl 1935, Martin, pochovaný v Slovenskej Ľupči) bol slovenský spisovateľ a úradník.
Pseudonym: Danielovič; Števo Kosorkin; Zorovský; Svoreň
Životopis.
Vyučil sa za stolára. Po úraze v rokoch 19011905 žil v Budapešti u strýka Samuela Cambela. Potom krátko pracoval ako úradník vo Zvolene. V rokoch 19071908 navštevoval obchodné kurzy v Prahe, kde sa zúčastňoval na činnosti spolku Detvan. V rokoch 19081909 pracoval v Budapeštianskom nakladateľskom spolku. Ďalšie dva roky bol zamestnaný v Kníhtlačiarskom účastinárskom spolku v Martine. V rokoch 19101911 pôsobil vo filiálke Tatra banky v Padina. Roku 1912 pracoval u nakladateľa a tlačiara Jána Páričku v Ružomberku. Roku 1913 sa vrátil do Slovenskej Ľupče, kde pracoval ako účtovník vo filiálke Národnej banky, ktorej bol neskôr riaditeľom. V tomto zamestnaní zotrval takmer do konca svojho života.
Tvorba.
Začínal prekladmi z maďarčiny, ktoré uverejňoval v Slovenských novinách. Autor básní, v ktorých prevláda ľúbostná tematika. Bol významnejší ako prozaik. Prvé poviedky boli poplatné sentimentálnej próze ("Trest", 1902), avšak v ďalších už nadviazal na na kukučínovský realizmus ("V snahe", 1906, "Pavlus", 1907). Ďalšie prózy majú blízko k tvorbe druhej vlny slovenského literárneho realizmu ("Slečna Nina", 1908, "Vytriezvenie", 1909, Z tmavej zápače, 1911). Jeho lyrické a výrazne „snové práce“ inklinujú k tvorbe slovenskej moderny ("Zlomená duša", 1910, "Stará matka", 1913). Bol zberateľom folklórnych prejavov slovenského ľudu, ktoré uverejňoval v Slovenských pohľadoch. Knižne vydal preklad románu "Dobrí Polovci" (1911) maďarského spisovateľa Kálmána Mikszátha. Po roku 1918 sa literárne odmlčal.
Ján Číž

Ján Číž (* 27. január 1909 Slovenská Ľupča † 27. október 1972 Bratislava) bol slovenský spisovateľ, rozhlasový pracovník a novinár. Pseudonym: J.Ľupčan
Životopis.
Ľudovú školu vychodil v Slovenskej Ľupči, učiteľský ústav navštevoval 1924 – 1928 v Banskej Bystrici. Sprvu pôsobil ako učiteľ, od 1945 redaktor Československého rozhlasu v Bratislave, reportér, hlavný redaktor, 1954 – 1959 námestník oblastného riaditeľstva Československého rozhlasu na Slovensku, od 1959 vedúci redaktor ČTK.
Autor rozhlasových hier, náučných a cestopisných rozhlasových pásiem, najmä mládežníckych. Vytvoril biografické pásma o predstaviteľoch našej i svetovej literatúry a vedy. Pre rozhlas zdramatizoval ľudové rozprávky, najmä orientálne, ako aj literárne diela iných autorov.
Od 1939 publikoval knižne i časopisecky rozprávky pre deti, z cesty po Číne vznikla knižka rozprávok "Pod pagodami". Prispieval do časopisov "Ohník", "Slniečko", "Prameň" a i. Spoluautor učebníc pre ľudové školy.
Anna Czambelová

MUDr. Anna Czambelová (* 29. marec 1920, Slovenská Ľupča† 26. október 1971, Nitra) bola slovenská lekárka hematologička.
Život.
V roku 1947 úspešne zavŕšila všeobecného lekárstva absolvovala na Lekárskej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave (od roku 1954 Lekárska fakulta Univerzity Komenského v Bratislave). Pracovala v Banskej Bystrici a v Trenčíne, od roku 1953 až do svojej smrti pôsobila ako prednostka Krajskej transfúznej stanice v Nitre. Prednášala na odborných seminároch o problémoch hematológie. Bola spoluautorkou publikácie o propagácii darcovstva krvi a odborných štúdií, uverejňovaných v časopisoch "Bratislavské lekárske listy" a "Folia biologica".
Baltazár Koza

Baltazár Koza (Kosa, Kosza) (* Slovenská Ľupča) bol slovenský evanjelický kňaz.
Životopis.
Študoval teológiu na univerzite v Krakove, alebo vo Viedni. V roku 1558-1561 farár v Dubovej, ďalšie jeho životné osudy nie sú známe. Patril k vzdelaným kňazom, vybudoval si vlastnú knižnicu, z ktorej sa zachovala filozofická kniha (D.N. Mirabelio: Polyanthea) z roku 1539. Nachádza sa v nej pravdepodobne ním napísaný register pojmov vyskytujúcich sa v knihe a prvý supralibros slovenského vzdelanca z 1541 (uložená v knižnici Matice slovenskej).
Ján Kyjanka

Ján Kyjanka (Kianka, Kyanka, Kyanus, Khian, Khianus, Gyanus) (* Zvolen - † 24. apríl 1619, Slovenská Ľupča) bol slovenský evanjelický kňaz, spisovateľ.
Životopis.
Študoval na univerzite v Prahe, 1593 bakalár, 1596 magister. Od 1593 rektor školy v Peděbradoch, 1597 v Prostějove, potom vo Zvolene, 1615-1619 evanjelický kňaz v Slovenskej Ľupči.
Autor latinskej oslavnej a príležitostnej poézie, ktorú publikoval v zborníkoch humanistickej poézie.
Ján Karol Kyseľ

Ján Karol Kyseľ (* 16. január 1814, Slovenská Ľupča † 31. august 1871 Banská Bystrica) bol slovenský výrobca organov.
Životopis.
Remeslo sa učil 8 rokov u otca, neskôr 2 roky zdokonaľoval u Krištofa Erlera vo Viedni. Pracoval s otcom, v roku 1848 sa osamostatnil, v roku 1850 kúpil Vernerovský dom v Banskej Bystrici.
Jeho organy sú menšie, sú to nástroje zásuvkovej sústavy, najväčšia prospektová píšťala býva signovaná. Zakladajúci člen Matice slovenskej, od 1868 člen mestského zastupiteľstva v Banskej Bystrici.
Eduard Ličko

Eduard Ličko (* 14. október 1821, Mýto pod Ďumbierom – † 31. december 1890, Slovenská Ľupča) bol slovenský pedagóg a publicista.
Životopis.
Študoval v Brezne, Gemeri a v Levoči. Od roku 1841 učiteľ a kantor v Slovenskej Ľupči. V roku 1845 spoluzakladal učiteľský spolok vo Zvolenskej stolici, od roku 1879 sa stal jeho predsedom.
Venoval sa propagovaniu používania slovenčiny v školách v "Slovenských národných novinách". V časopisoch "Slovan" a "Priateľ školy a literatúry" publikoval príspevky o postavení učiteľov na Slovensku.
Zakladajúci člen Matice slovenskej, od roku 1865 jej dôverník vo Zvolenskej stolici. Zberateľ slovenských povestí.
Natália Makedonová

Natália Makedonová, rod. de Lemény Makedonová (* 17. júl 1950 Bratislava † 4. december 1998 Slovenská Ľupča) bola slovenská publicistka a vydavateľka.
Životopis.
Po štúdiách na Strednej ekonomickej škole v Bratislave pracovala ako referentka pre zahraničné vzťahy, neskôr založila súkromné vydavateľstvo Natajoga. Ako prvá žena v bývalej ČSSR viedla kurzy jogy, venovala sa ezoterike, prekladala a vydávala publikácie so zameraním na duchovný život, numerológiu, vykladanie kariet a i. Vydala aj praktické príručky nemčiny, v ktorých vtipnou formou sprístupňovala výučbu nemeckého jazyka.
Ján Mičovský (osvetový pracovník)

Ján Mičovský (* 9. august 1920, Slovenská Ľupča † 30. august 1988, Banská Bystrica) bol slovenský knihovník, osvetový pracovník a pedagóg.
Životopis.
Vyštudoval na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici (do roku 1940). Od roku 1950 okresný osvetový inšpektor v Banskej Bystrici, riaditeľ Krajskej ľudovej knižnice v Banskej Bystrici (1952 – 1969), zaslúžil sa o rozvoj knihovníctva v Banskej Bystrici a stredoslovenskom regióne. Prvý riaditeľ Štátnej vedeckej knižnice (ŠVK) v Banskej Bystrici (1969 – 1973). Pre účely ŠVK získal objekt Župného domu v Lazovnej ulici. Spoluautor monografie o Krajskej knižnici v Banskej Bystrici.
V období normalizácie z politických dôvodov musel odísť z funkcie riaditeľa ŠVK (31.12.1973), stal sa pracovníkom Literárneho a hudobného múzea v Banskej Bystrici (1974 – 1983). Člen Slovenskej knižničnej rady v Bratislave, Ústrednej knižničnej rady v Prahe. Člen redakčnej rady časopisu "Čitateľ". Funkcionár kultúrnych a spoločenských organizácií.
Bohumír Gottfried Mind

Bohumír Gottfried Mind (* 1768, Slovenská Ľupča – † 7. november 1814, Bern, Švajčiarsko) bol švajčiarsky maliar.
Životopis.
Základnú školu navštevoval v Slovenskej Ľupči a Banskej Bystrici, potom sa vyučil za stolára.
Po tovarišských cestách sa usadil v Berne, kde sa prejavil jeho záujem o výtvarné umenie, drevorezbu a o maliarstvo. Zobrazoval zvieratá, najmä mačky, hry dedinskej mládeže, symboly mesta kde žil. Podľa jeho predlôh vzniklo niekoľko grafík: 1827 vyšlo u G.Fleischera v Lipsku desať kriedových litografií.
Ján Mračko

Ján Mračko (* 14. september 1869 Banská Bystrica-Sásová - † 18. január 1943 Slovenská Ľupča) bol zvonolejár.
Životopis.
Zvonolejársky majster pôsobil aj v Nemecku a v USA, po príchode sa usadil v Slovenskej Ľupči. Posledný činný zvonolejár v Banskobystrickom okrese.
Baltazár Nikleci

Baltazár Nikleci (Ján Baltazár Nikletius; Nikleczi, Nikléci, Nilkécy) (* 1636, Slovenská Ľupča † 1704 Banská Bystrica) bol slovenský evanjelický kňaz.
Životopis.
Po štúdiách evanjelický kňaz v Dolnej Strehovej, v Banskej Bystrici (1685-1704). Prívrženec reformácie, vystúpil s verejnou obhajobou evanjelického učenia. Nábožensky prenasledovaný, odsúdený na galeje. Počas pobytu vo Švajčiarsku opísal svoje zážitky zo súdu, väzenia a galejí.
Ján Oravský

Ján Oravský (* 9. apríl 1900 Slovenská Ľupča - † 6. jún 1988 Myjava) bol slovenský vodohospodár.
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval v Slovenskej Ľupči, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici.
Od r. 1919 inžinierske staviteľstvo, smer vodohospodársky na Vysokom učení technickom v Brne. Od r. 1940 riaditeľ štátnej melioračnej školy v Banskej Bystrici, kde vyučoval vodné zákony, komasáciu a geodéziu, súčasne prednosta vodoprávno-technnického oddelenia Pohronskej a Podtatranskej župy, od marca 1945 prednosta vodohospodárskej služby v Banskej Bystrici. Zaoberal sa hydropedológiou. Autor hydropedologických elaborátov pre melioračné a regulačné podniky na celom Slovensku. Odborný referent melioračných podnikov, inšpektor Medzibodrožského družstva na ochranu proti povodniam.
Hieroným Oravský

Hieroným Oravský (* 24. február 1914, Slovenská Ľupča † 27. jún 1996, Ružomberok) bol slovenský spisovateľ, robotník.
Životopis.
Pracoval ako klampiar a vodoinštalatér v Banskej Bystrici (1933-1945). Autor literatúry faktu, v monografii "Slovenská Ľupča" (1990) zmapoval históriu a tradície svojho rodiska. Napísal niekoľko regionálnych povesti a scenárov.
Ján Paško

Ján Paško (* 11. jún 1925, Slovenská Ľupča – † 27. február 1978, Bratislava) bol slovenský funkcionár KSČ a verejný činiteľ.
Životopis.
Jeho otec bol Ondrej Paško, matka Mária rod. Potančoková, manželka Blanka rod. Kopečná. Vyučil sa za obuvníka, 19531956 študoval na Vysokej škole politickej v Moskve, RsDr. Účastník SNP, po oslobodení pracoval najmä v mládežníckom hnutí, straníckych a verejných funkciách. Pracovník 18481849, vedúci odboru a zástupca vedúceho oddelenia Krajského výboru KSČ v Banskej Bystrici, 19711978 minister-predseda Výboru ľudovej kontroly SSR v Bratislave. Prispieval do straníckej tlače.
Daniel Petelen

Daniel Petelen (* 29. marec 1904 Slovenská Ľupča † 26. október 1969 Banská Bystrica) bol lekár-chirurg v Banskej Bystrici v rokoch 1936-1969.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, medicínu na Lekárskej fakulte v Prahe. Internistickú prax získaval na polročnom študijnom pobyte vo Viedni. Chirurgickú prax získal na klinike prof. Kostlivého (1930-1936). Gynekologicko-pôrodnícku prax získal na klinike prof. Šeligu, oboje na lekárskej fakulte v Bratislave. Primár monoprimariátnej štátnej nemocnice v Banskej Bystrici (1. 1. 1936), riaditeľ nemocnice (od r. 1939). Primárom chirurgie bol do svojej smrti r.1969.
Popredný slovenský chirurg, zameriaval sa najmä na brušnú chirurgiu. Autor množstva odborných prác, organizátor slovenského zdravotníctva. Počas SNP prvý povereník pre zdravotníctvo. Neskôr liečil pod falošnou identitou, ukrýval vojakov, partizánov, politicky činných civilov a prenasledovaných židov. Ukrýval aj lekárov židovského pôvodu. Cirkevný dozorca a presbyter evanjelickej cirkvi v Slovenskej Ľupči.
Koloman Peťko

Koloman Peťko (* 14. júl 1881, Slovenská Ľupča - † 21. jún 1949, Zvolen) bol slovenský publicista a úradník. Pseudonym: K.P. Driekynský
Jeho otec Koloman Jakub Peťko, matka Amália rod. Gryllusová, manželka Elena rod. Fábryová.
Životopis.
Základnú školu navštevoval v Slovenskej Ľupči, gymnázium v Banskej Bystrici (1892-1896). Štúdium na Právnickej fakulte v Budapešti nedokončil, roku 1902 získal notársky diplom. 
Pracoval v štátnej správe, pracovník i podpredseda ONV vo Zvolene. Prívrženec Československej sociálnej demokratickej strany, neskôr KSS. Účastník zjednocovacieho zjazdu KSS a soc. demokracie v Banskej Bystrici. Autor príručiek a článkov o štátnej a samosprávnej administratíve. Redigoval "Novohradský hlas". Majiteľ zbierky 1 254 pečatí prevažne z konca 19. a začiatku 20. storočia, ktorá je uložená v Štátnom okresnom archíve v Ostrej Lúke.
Gabriel Piskator

Gabriel Piskator (* Slovenská Ľupča - † 24. apríl 1659, Slovensko) bol náboženský spisovateľ, cirkevný hodnostár, evanjelický kňaz.
Jeho otec Juraj Piskator; Jeho manželka Ružena rod. Smrtníková. 
Životopis.
Študoval v Bánovciach nad Bebravou, Bytči, 1628 - 1630 na univerzite vo Wittenbergu. Po ukončení domácich štúdií najprv rektor škôl v Slovenskej Ľupči, a v Malej Hradnej, potom farár, 1647 zvolenský senior v Slovenskej Ľupči, 1652 kandidoval i na funkciu superintendanta. Vo Wittenbergu písal dišputy na logické a teologické témy, písal aj príležitostné verše.
Ján Polóni

Ján Polóni (* 26. apríl 1873, Slovenská Ľupča – † 31. december 1941, Bratislava) bol živnostník, funkcionár robotníckeho hnutia.
Životopis.
Vyučil sa za stolára. Robotník na viacerých miestach, najmä v Budapešti, po vzniku ČSR živnostník v Slovenskej Ľupči. Organizátor robotníckeho hnutia, zúčastnil sa na príprave a vydávaní prvých slovenských robotníckych časopisov a prispieval do nich. Rovnako prispieval i do Národných novín.
Ján Priesol

Ján Priesol (* 9. november 1942, Slovenská Ľupča) je slovenský básnik.
Životopis.
Študoval na Strednej všeobecnovzdelávacej škole (1963-1966) a slovenský jazyk a výtvarnú výchovu na Pedagogickej fakulte (1972-1977) v Banskej Bystrici. V rokoch 1960-1983 pracoval ako spojový mechanik na Okresnej správe spojov, 1983-1985 bol učiteľom v Banskej Bystrici, 1985-1993 výtvarníkom v slobodnom povolaní, od 1993 učiteľom výtvarnej výchovy na Základnej škole v Brusne.
Vo svojich básnických zbierkach reaguje na podoby každodennej reality a ľudských problémov. Samizdatový rukopis kriticky reflektuje politickú situáciu za totality, vyšiel až v roku 1996.
Samuel Reuss

Samuel Reuss (* 8. september 1783 Slovenská Ľupča† 22. december 1852 Revúca) bol etnograf, historik, evanjelický kňaz.
Jeho otec Ján Reuss, jeho matka Mária rod. Korónyová, jeho manželka Rozália rod. Šuleková.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Ožďanoch, od 1795 na Evanjelickom lýceu v Kežmarku, od roku 1801 na Evanjelickom lýceu Bratislave, neskôr teológiu, filozofiu, filológiu, históriu, botaniku a mineralógiu na univerzite v Jene. Roku 18061807 učiteľ a konrektor v Banskej Bystrici, 18071809 kaplán a učiteľ v Tisovci, 18091812 farár v Kraskove, od 1812 farár v Revúcej, administrátor Potiskej superintendencie. Člen Učenej spoločnosti malohontskej, zakladateľ knižnice v Revúcej. Podporovateľ štúrovského programu v revolúcii 18481849. Zaoberal sa históriou Slovanov, cirkevnými dejinami, minulosťou obcí Polomka a Šumiac. Autor národopisných štúdií, zberateľ ľudovej slovesnosti. Počas štúdií v Jene sa zaujímal o prírodné vedy, zoznámil sa s básnikom J. W. Goethem, ktorý ho navrhol za tajomníka nerastopisného spolku a s ktorým udržiaval písomné kontakty aj po odchode z Jeny.
Podľa Samuela Reussa je pomenovaná Mestská knižnica v Revúcej.
Ľudovít Sláčik

Ing. Ľudovít Sláčik (* 25. júl 1908, Slovenská Ľupča† 19. október 1988, Bratislava) bol slovenský drevársky odborník.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1918-1926), na lesníckom odbore VŠZ v Brne (1926-1931), 1931 Ing. 
Od roku 1932 pracovník taxačného oddelenia Riaditeľstva štátnych lesov a majetkov v Banskej Bystrici. Pracovník štátnych píl a drevárskych podnikov, Drevoprojektu, Lignoprojektu, Drevoimpregny Žilina, Ministerstva priemyslu SSR, Drevoindustrie a Výskumného a vývojového ústavu drevárskeho a nábytkárskeho priemyslu v Bratislave. Zaslúžil sa o rozvoj a modernizáciu drevárskeho priemyslu na Slovensku, najmä o výstavbu továrne na preglejky v Žarnovici a drevokombinátu v Pezinku. Prispieval do časopisov "Poľana" a "Drevo".
Melchior Smrtník (evanjelický kňaz)

Melchior Smrtník (Szmertník) (* Slovenská Ľupča – † 20. júl 1649, Liptovský Mikuláš) bol slovenský evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ a rektor.
Životopis.
Základné vzdelanie získal vo Zvolene, teológiu študoval v Toruni (Poľsko).
Rektor školy v Ružomberku (1619), evanjelický farár v Bodiciach, od roku 1637 farár a notár v Liptovskom Mikuláši, senior Liptovského seniorátu. Na pohrebe Juraja Tranovského predniesol kázeň, ktorá neskôr vyšla tlačou. V nej pôsobivo uvažuje o symbolike kalicha vo vzťahu k životným osudom Juraja Tranovského.
Andrej Šustek

Andrej Šustek (* 28. október 1840, Slovenská Ľupča - † 4. september 1915, Slovenská Ľupča) bol slovenský publicista. Pseudonym: Ľupčan, Osekanec Matiaš, Železolom.
Jeho otec Andrej Šustek, jeho matka Zuzana rod. Muránska, jeho brat Daniel Šustek.
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval v Slovenskej Ľupči, študoval na reálke v Banskej Bystrici (1852-1855). Vyučil sa za zámočníka. Zámočník v Grazi, Innsbrucku, od roku 1863 v Slovenskej Ľupči. 
Spisovateľ samouk, tvorca populárnej literatúry, najmä humoristickej a spoločenskosatirickej. Autor pravidelných listov v hiadeľskom nárečí v Černokňažníkovi, besedníc v Národných novinách, popularizačných článkov, v ktorých sa zameral na boj proti alkoholizmu a odrodilstvu. Mestský kapitán Slovenskej Ľupče, funkcionár vzájomnej pokladnice, od roku 1872 jej notár.
Daniel Šustek

Daniel Šustek (* 27. január 1846 Slovenská Ľupča – † 13. marec 1927 Chicago) bol slovenský stolár, podnikateľ, krajanský činiteľ.
Životopis.
Študoval na nižšom evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici (1857 – 1859), vyučil sa za stolára v Slovenskej Ľupči. V rokoch 1863 – 1864 stolár v Banskej Bystrici, neskôr na tovarišskej vandrovke, v rokoch 1872 – 1877 umelecký stolár a návrhár v Chicagu, krátko farmár v Iowe, potom opäť podnikateľ v Chicagu. Mecén hospodárskych a politických akcií Slovákov, dozorca hlavného odboru Národného slovenského spolku a spoluzakladateľ Matice slovenskej v USA. Autor cestopisných čŕt s výpoveďou o hospodárskych a sociálnych pomeroch. Jeho dielo obohatilo cestopisný žáner v slovenskej literatúre druhej polovice 19. storočia.
Eliáš Tornarius

Eliáš Tornarius (Tornari, Elias, prímeno Neosoliensis) (* Banská Bystrica† 12. máj 1615, Slovenská Ľupča) bol evanjelický kňaz, veršovník.
Životopis.
Po absolvovaní domácich škôl študoval od roku 1594 na univerzite vo Wittenbergu. Po štúdiách rektor a 15991603 farár na Španej Doline, od 1603 alebo 1604 farár v Slovenskej Ľupči. V roku 1604 sa stal členom, a od roku 1608 dekanom a notárom, od roku 1612 doživotným seniorom zvolenského bratstva. Bratstvo zastupoval na žilinskej synode v roku 1610. Eliáš Tornarius je autorom latinských veršov napísaných pri príležitosti vysviacky Izáka Abrahamidesa. V rukopise zanechal cestopisno-historický denník so záznamami od 1574 do začiatku 17. storočia.
Gašpar Tríbel

Gašpar Tríbel (Tribel, Tribell de Jarisch, Tribelly, Trybell, Trybelly) (* ?† 31. júl 1620, Sliezsko) bol komorský hodnostár, kráľovský radca.
Jeho manželkou bola Rozália rod. Gelhorninová (zomrela v roku 1611).
Životopis.
Na Slovensko prišiel ako komorský úradník, neskôr získal meštianske právo v Banskej Bystrici. Roku 1598 odkúpil od Pavla Rubigalla zámok a panstvo Slovenská Ľupča. Od 1599 účastník protitureckých bojov na strednom Slovensku, 1603 pomáhal so svojím vojskom pri opevňovaní Banskej Bystrice.
Počas povstania Štefana Bočkaja prívrženec kráľa, 1605 bojoval pri obrane Banskej Bystrice. Roku 1607 mestská rada Banskej Bystrice skladala do jeho rúk sľub vernosti kráľovi. V júnijúli 1620 stúpenec Gabriela Betlena, ktorého vítal pri príležitosti banskobystrického snemu. Mecén evanjelickej cirkvi. Roku 1600 povýšený do šľachtického stavu, 1605 kráľovský radca.
S manželkou mal troch synov, najstarší Juraj zomrel v roku 1614 ako 19-ročný. Jeho dcéra Alžbeta bola manželkou Gašpara Révaya. Náhrobok manželky a troch synov sa nachádza v kostole v Slovenskej Ľupči.
Anton Turecký

Prof. Ing. Anton Turecký, DrSc., člen korešpondent SAV (* 10. august 1902, Slovenská Ľupča† 9. jún 1959, Bratislava) bol slovenský stavebný inžinier a vysokoškolský profesor.
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval v Slovenskej Ľupči, 1920 maturoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1920-1926 študoval na odbore inžinierskeho staviteľstva VUT v Brne, 1926 Ing. 
Spoluzakladateľ a prednášajúci na SVŠT v Bratislave. Priekopník stavebnej mechaniky na Slovensku, odborník v stavebnej statike stavieb, tvorca iteračnej metódy postupného rozvádzania uzlových pootočení. Autor monografií, prvých slovenských vysokoškolských učebných textov o stavebnej mechanike a vyučovacích pomôcok. Štúdie publikoval v odborných časopisoch. Prispel k tvorbe slovenskej odbornej terminológie.
Štefan Vlachovič

Štefan Vlachovič (* 17. september 1912, Trstín – † 11. jún 1982, Slovenská Ľupča) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, pedagóg, salezián.
Životopis.
Riaditeľ saleziánskeho gymnázia v Šaštíne, po 1945 kazateľ ľudových misií na Slovensku. Zapojil sa do hnutia vlasteneckých kňazov. Politicky prenasledovaný (1950). Dekan-farár v Banskej Bystrici (po rozpustení reholí až do odchodu do dôchodku).
Ján Vrťo

Ján Vrťo (* 16. február 1923, Slovenská Ľupča - † 28. november 1980, Banská Bystrica) bol slovenský typograf, novinár, politický pracovník.
Životopis.
V rokoch 1934-1937 navštevoval meštiansku školu, 1937-1939 učňovskú školu v Banskej Bystrici, kde sa vyučil aj za knihára. 
V rokoch 1937-1941 knihár v Banskej Bystrici, typograf vo Zvolene. 1949-1952 administrátor, 1953-1954 redaktor, 1954-1963 šéfredaktor Smeru v Banskej Bystrici, 1963-1968 politický pracovník Stredoslovenského KV KSS v Banskej Bystrici, 1968-1978 opäť šéfredaktor Smeru. Účastník SNP, podieľal sa na tvorbe 4 povstaleckých periodík. Pôsobil pri organizovaní krajskej tlače v Banskobystrickom, resp. Stredoslovenskom kraji. Politickými článkami prispieval do denníkov Smer a Pravda.
Pavol Zoch

Pavol Zoch (Cochius) (* 18. január 1768, Slovenská Ľupča – † 27. december 1852, Jasenová) bol slovenský pedagóg a osvetový pracovník.
Jeho otec Martin Cochius, jeho matka Zuzana rod. Oravská, manželka Mária Bobrovniczky de Bobrovnik et Szentanna jeho syn Ctiboh Zoch, Jozef Zoch.
Životopis.
Od roku 1775 navštevoval ľudovú školu v Slovenskej Ľupči, študoval na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici, 17851789 a 1790 na evanjelickom lýceu v Kežmarku. Sprvu domáci učiteľ v šľachtických a meštianskych rodinách, evanjelický učiteľ a pomocný kňaz v Lučivnej, rektor evanjelickej školy vo Veličnej (17921841). Významný školský pracovník, 1837 spoluzakladateľ a podpredseda Spoločnosti vychovávateľov v evanjelickom bratstve oravskom. Ľudovýchovný pracovník, venoval sa ľudovému liečiteľstvu a inej osvetovej činnosti. V roku 1840 pri príležitosti 50. výročia pedagogickej pôsobnosti dostal od svetskej vrchnosti Streborný záslužný kríž s korunou cisára Františka Jozefa I., čo bolo v tomto období najvyššie vyznamemanie pre učiteľov
Autor náboženských piesní, básní pre žiakov, pohrebných veršov a kázní, ktoré zostali v rukopise.
Bohumil Chorvát

PhDr. Ing. Bohumil Chorvát (* 8. november 1878, Slovenské Pravno – † 10. október 1943, Praha) bol slovenský elektrotechnický inžinier a verejný činiteľ.
Životopis.
Strednú školu vychodil v Martine, Banskej Bystrici a v Košiciach, študoval na Vysokej škole technickej v Darmstadte a v Zürichu, na univerzite v Zürichu, PhDr., Ing. Eletrotechnický inžinier v Budapešti, vo Viedni, vedúci projektového oddelenia firmy Křížik v Prahe, technický konzultant Škodových závodov.
Podporoval vznik československého štátu, spolupracoval so slovenskými politikmi vo Viedni a v Budapešti. Autor článkov o elektrickej trakcii v odbornej tlači. Organizátor a funkcionár Elektrotechnickej spoločnosti čes. Roku 1918 člen SNR.
Michal Chorvát

Doc. Michal Chorvát (* 28. február 1910, Slovenské Pravno – † 14. január 1982, Bratislava) bol slovenský spisovateľ, literárny vedec, politik a prekladateľ. Pseudonym: Fero Pánik, Pavel Klokoč, Ján Lányi, Maco Zajac, Mišo
Životopis.
Študoval na gymnáziu vo Zvolene, na Lekárskej fakulte KU v Prahe (19281936), filozofiu a estetiku na KU v Bratislave (19361940), r. 1951 doc. Pôsobil ako redaktor, editor, publicista v Bratislave, účastník ilegálneho protifašistického 
hnutia a SNP. Redaktor povstaleckej "Pravdy" v Banskej Bystrici (1944).
Ako ľavicovo orientovaný literárny kritik a historik propagoval a obhajoval socialistické umenie. Autor básní, poviedok, memoárových próz, fejtónov. Prekladateľ z francúzskej literatúry. 
Poslanec SNR, 19691972 Snemovne národov FZ a člen jeho predsedníctva. Člen a funkcionár profesných a kultúrnych spolkov.
Ján Dérer

Ján Dérer (* 1. október 1847, Slovenské Pravno – † 27. august 1904, Velký Lom) bol slovenský pedagóg, publicista a evanjelický kňaz. Pseudonymy: Ján Darov, Horniak, Sokol.
Životopis.
Základnú školu navštevoval v Slovenskom Pravne a v Kremnici, strednú školu v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici, r. 1867 maturoval. Teológiu študoval v Prešove a v Baseli. Od r. 1872 profesor slovenského gymnázia v Revúcej, 18731875 v Martine, neskôr evanjelický farár v Sučanoch, od roku 1876 vo Veľkom Lome.
Autor článkov o mravnej výchove a školskej disciplíne; publikoval básne, kázne, recenzie a listy v "Cirkevných listoch", "Dennici", "Národných novinách", "Slovenských novinách", v časopise "Korouhev na Sione". Roku 1876 redigoval v Sučanoch cirk.-škol. časopis Sion.
Milan Abelovský

Milan Abelovský (* 20. december 1961, Banská Bystrica) je slovenský básnik.
Život a tvorba.
V rokoch 1977 – 1981 študoval na SOU strojárskom v Banskej Bystrici, kde od roku 1983 pracoval ako robotník v ZVT, od roku 1997 ako frézar v strojárňach vo Vlkanovej. 
Debutoval zbierkou poézie "Chvíľa zblíženia" (1991), po ktorej nasledovala zbierka "Jaspis a karneol" (1997), čerpajúca podnety z rodinného zázemia a krás rodného prostredia.
Miroslav Abrahám

Miroslav Abrahám (* 4. jún 1931, Repište† 10. január 2007) bol slovenský ekonóm, diplomat, publicista a spisovateľ.
Životopis.
V rokoch 1937-1943 navštevoval ľudovú školu v Repišti, v Banskej Štiavnici a v Kozárovciach, 1943-1950 študoval na gymnáziu v Zlatých Moravciach a v Leviciach, 1950-1954 absolvoval štúdium na VŠE v Bratislave, 1979 CSc., 1983 doc. Pracoval na KNV v Bratislave, v Stredoslovenskej cementárni v Banskej Bystrici, na VŠE v Bratislave ako odborný asistent (1956-1961). Od roku 1972 pôsobil na VŠE (dnes EF UMB) v Banskej Bystrici. Dva roky bol veľvyslancom Česko-Slovenska v Holandsku (1990-1991). Je autorom odborných monografií, publikoval množstvo učebných textov a štúdie v odborných časopisoch zo štatistických metód a demografie.
Ján Abrahamides

Ján Abrahamides (aj Ponicenus, Ponikinus) (* 1570, Poniky† 1630, Čachtice) bol evanjelický kňaz a náboženský spisovateľ.
Životopis.
Základné školy navštevoval okolo roku 1581 v Ponikách a v Ľubietovej. Ďalej študoval v Jihlave. Teológiu vyštudoval na univerzite vo Wittenbergu, kde bol roku 1601 inštalovaný za kňaza. Roku 1594 sa stal rektorom evanjelickej školy a 1601 (1603?) diakonom v Novom Meste nad Váhom.
V rokoch 1604-1628 pôsobil ako evanjelický farár v Čachticiach. Od roku 1610 senior. Roku 1609 verejne obvinil grófku Alžbetu Bátoriovú z vraždenia dievčat.
Autor pohrebných veršov za čachtickým zemepánom Františkom Nádašdym "Carmina funebria Francisco de Nadasd" (1604).
Ján Adam

Ján Adam (* 6. máj 1918, Pohorelá† 6. marec 1975, Bratislava) bol verejný činiteľ a ekonóm.
Jeho otec Ondrej Adam-Garec, jeho matka Mária rod. Kybová.
Životopis.
Vyučil sa za záhradníka. Pracoval ako záhradnícky robotník v Bratislave, neskôr v Banskej Bystrici (1937-1938); potom továrenský robotník v Pohorelej, od roku 1940 príslušník finančnej stráže, neskôr pracovník Povereníctva vnútra, Povereníctva výživy. V roku 1951 zástupca vedúceho oddelenia kontroly plánu na Povereníctve potravinárskeho priemyslu. Popri zamestnaní absolvoval ekonomickú plánovaciu akadémiu a VŠE v Bratislave, v roku 1957 získal titul Ing. Od roku 1960 vedúci odboru plánovania investícií n.p. Slovnaft v Bratislave.
Ako funkcionár KSČ organizoval politický a verejný život na Horehroní. Zúčastnil sa prípravy ilegálneho protifašistického odboja, pomáhal pripravovať ozbrojený odboj. Po vypuknutí SNP krátko internovaný v Poľsku. V roku 1968 - 1971 poslanec SNR, člen SOR a jej Predsedníctva.
František Adamča

František Adamča (* 13. september 1934, Osada† 25. február 1992, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg, matematik, tréner.
Životopis.
Stredoškolský profesor matematiky a deskriptívnej geometrie na SVŠ a gymnáziu v Banskej Bystrici. V rokoch 1976 – 1990 riaditeľ J. G. Tajovského v Banskej Bystrici, zaslúžil sa tiež o rozvoj basketbalu na škole. Dlhoročný tréner basketbalistov TJ Partizán, neskôr Dukla Banská Bystrica.
Jozef Adamča

Jozef Adamča (* 7. september 1931, Trstená† 23. október 1992, Banská Bystrica) bol pedagóg, športový funkcionár.
Životopis.
Odborný asistent na Katedre matematiky PF v Banskej Bystrici, stredoškolský profesor matematiky a deskriptívnej geometrie na SVŠ v Banskej Bystrici, externý učiteľ matematiky, neskôr stredoškolský profesor na Strednej priemyselnej škole spojovej techniky J. Murgaša v Banskej Bystrici. Predseda OV ČSTV v Banskej Bystrici.
Vojtech Adamec

Vojtech Adamec (* 12. júl 1926, Špania Dolina† 27. apríl 1973, Košice) bol slovenský dirigent, zbormajster a hudobný skladateľ.
Životopis.
Pochádzal z robotníckej rodiny. Absolvoval štyri triedy ľudovej školy vo svojom rodisku, štyri triedy meštianky a štyri triedy učiteľskej akadémie s maturitou v roku 1945 v Banskej Bystrici. V rokoch 19471950 diaľkovo na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (odbor hudobná výchova). V rokoch 19501954 pokračoval v štúdiu dirigovania u J. Strelca a V. Talicha na VŠMU v Bratislave.
V rokoch 19451949 bol učiteľom postupne v Liptovskom Hrádku, Važci, Španej Doline, Ľubietovej a Hybiach. V rokoch 19491955 bol zbormajster speváckeho zboru SĽUK-u, 19551972 dirigent a zbormajster Československého rozhlasu v Košiciach, 19561964 zbormajster Ľudového spevokolu učiteľov Slovenska, 19641972 Košického speváckeho zboru učiteľov, 19581972 Spišského učiteľského speváckeho zboru. Viedol aj spevácky zbor Moyzes z Prešova.
Pôsobil ako hudobný pedagóg. Roku 1966 ako externý, 1972 ako interný profesor dirigovania na Štátnom konzervatóriu v Košiciach. Zaslúžil sa o rozvoj slovenského zborového spevu. Pod jeho vedením absolvovali spevácke zbory koncerty na Slovensku i v zahraničí. Ako zbormajster SĽUK-u sa zúčastnil na nakrúcaní folkloristických filmov. Komponoval skladby pre rozhlasové, televízne a divadelné potreby; organizátor hudobného života.
Ján Jakub Adami

Ján Jakub Adami (Adámi) (* 17. jún 1714, Levoča† 4. júl 1792, Banská Bystrica) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ, včelár.
Jeho otec Jakub Adami, jeho matka Alžbeta Adamiová.
Životopis.
Študoval na evanjelických stredných školách, od 1734 na univerzite v Jene a Halle. Konrektor v Levoči, v 1747 rektor, 1748 evanjelický farár nem. cirkvi. V roku 1772 bol zvolenský senior v Banskej Bystrici. Znalec matematiky a baníctva, venoval sa aj včelárstvu, praktické skúsenosti z neho zhrnul do publikácie prvej svojho druhu na Slovensku, ktorou sa zaradil medzi priekopníkov včelárstva.
Rudolf Adámy

Rudolf Adámy (Adámi) (* 13. december 1843, Šintava – † 14. apríl 1917, Banská Bystrica) bol slovenský hudobný skladateľ, dirigent a pedagóg.
Životopis.
Jeho otec bol Ján Adámy, jeho matka Rozália rod. Klottonová. Študoval na preparandii v Trnave a v Šoproni, hudbu na Hudobnej akadémii v Lipsku. Operný dirigent vo Viedni, od 1896 gymnaziálny profesor a regenschori v Banskej Bystrici. Člen predsedníctva Uhorskej krajskej hudobnej rady. Autor cirkevných skladieb, operiet.
Andrej Alakša

Andrej Alakša (* 17. september 1912, Krupina – † 17. október 1979, Bratislava) bol pedagóg, protifašistický bojovník.
Jeho otec Ján Alakša, jeho matka Estera rod. Lörincová 
Životopis.
Roku 1930 maturoval na učiteľskom ústave v Leviciach. Roku 1957 študoval na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici. V rokoch 1931-1945 učiteľ a riaditeľ ľudových škôl v Šumiaci a Valaskej, 1945-1948 predseda správnej komisie a neskôr predseda MsNV v Krupine, 1954-1959 riaditeľ prípravnej školy a súčasne vedúci Okresného pedagogického strediska, 1959-1960 inšpektor pre kultúru, 1960-1974 riaditeľ ZDŠ vo Zvolene. Po vypuknutí SNP npor. 1. čs. armády na Slov. v Brezne, zúčastnil sa na bojoch v priestoroch Poprad, Telgárt, Kráľova Lehota a Čertovica, po prechode SNP do hôr pokračoval v aktívnom odpore, zúčastnil sa na oslobodzovacích bojoch o Vrútky, Strečno, Žilinu a i. Jeho jednotka ako prvá z 1. čs. armádneho zboru prekročila slovensko-moravské hranice. Po oslobodení prispel k výstavbe vojnou poškodených miest a dedín, zaslúžil sa o rozvoj školstva. Roku 1948 podpredseda Okresného akčného výboru Národného frontu. Člen ÚV SPZP a FÚV ČSSZPB.
Július Alberty

Július Alberty (* 19. august 1925, Vyšná Pokoradz† 11. august 2019, Banská Bystrica) bol historik, vysokoškolský pedagóg, organizátor a zakladateľ vysokého školstva v Banskej Bystrici.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Rimavskej Sobote (19351938) a v Tisovci (19381943). Na Filozofickej fakulte UK v Bratislave absolvoval štúdium dejepisu a filozofie (19431948). V čase vysokoškolského štúdia bol zakladateľom a tajomníkom akademického spolku "Filozof".
Od roku 1947 pôsobil ako stredoškolský profesor v Lučenci (do roku 1951) a v Banskej Bystrici (19511953) a ako riaditeľ Jedenásťročnej strednej školy v Brezne (1953). V rokoch 19541955 pracoval na Odbore školstva Krajského národného výboru ako krajský školský inšpektor. Od roku 1955 pôsobil ako vysokoškolský pedagóg na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici vo funkcii prodekana (19561957) a dekana (19571959). Bol zástupcom a riaditeľom Pedagogického inštitútu v Banskej Bystrici (19591964), ktorý sa transformoval na Pedagogickú fakultu a vykonával funkciu dekana (19641970). V čase začínajúcej normalizácie bol vylúčený z pedagogického procesu a v roku 1973 prepustený zo školských služieb. V rokoch 19741985 pracoval ako technicko-hospodársky pracovník v "Oblastnej galérii" v Banskej Bystrici. Od roku 1985 žije na dôchodku v Banskej Bystrici. Po rehabilitácii sa v roku 1990 vrátil na katedru histórie Pedagogickej fakulty v Banskej Bystrici ako profesor a následne pôsobil na Fakulte humanitných vied Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici až do roku 2010.
V roku 1963 sa habilitoval za docenta v odbore "Teória vyučovania dejepisu". Titul profesora získal v roku 1970, ktorý mu bol udelený až po zmene spoločenských pomerov v roku 1990. Bol členom viacerých vedeckých rád doma i v zahraničí, členom vedeckého kolégia histórie SAV a účastníkom svetových kongresov historikov (Viedeň 1965, Moskva 1970). Zaslúžil sa o zaradenie didaktiky dejepisu medzi vedné odbory vo vtedajšom Československu a prezentoval výučbu dejín Slovenska a Slovákov v maďarských a rakúskych učebniciach a na zahraničných konferenciách. Intenzívne sa venoval aj regionálnej histórii obcí, miest a priemyselných závodov. Bol dlhoročným vedeckým redaktorom vlastivedného časopisu "Obzor Gemera" (19721996).
Jeho syn je Roman Alberty.