burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Henry Cavill

Henry Cavill (* 5.máj 1983, Jersey, Normánske ostrovy, Spojené kráľovstvo) je britský herec, známy zo seriálov "Zaklínač", "Tudorovci: Sex, moc a intrigy" a tiež z filmov "Gróf Monte Christo" (2002), "Hviezdny prach" (2007), "Krvavý masaker" (2009), "Vojna bohov" (2011), "Muž z ocele" (2013) a "Batman vs. Superman: Úsvit spravodlivosti" (2016).
Detstvo a mladosť.
Vlastným menom Henry William Dalgliesh Cavill sa narodil na Normanských ostrovoch, medzi Anglickom a Francúzskom. Pochádza z piatich detí, kde sa narodil ako štvrtý. Študoval na St. Michael's Preparatory School, neskôr na súkromnej škole Stowe School v Anglicku. Túžil sa stať hercom, ale ak by mu tento sen nevyšiel, mal v pláne vstúpiť do armády alebo študovať Egyptológiu.
Kariéra.
Jeho prvá filmová rola prišla v roku 2001 vo filme "Laguna", o rok neskôr sa objavil v dráme "Gróf Monthe Christo". 
V roku 2005 sa zúčastnil konkurzu na postavu Batmana vo filme "Batman začína", rolu však nedostal kvôli tomu, že sa zdal príliš mladý a získal ju Christian Bale. 
V roku 2007 sa objavil v dobrodružnom filme "Hviezdny prach", kde zažiaril po boku Claire Danes a Michelle Pfeiffer. Bol obsadený do jednej z hlavných postáv seriálu "Tudorovci: Sex, moc a intrigy" spoločne s Natalie Dormer, Gabrielle Anwar a neskôr s Annabelle Wallis. Sám neskôr priznal, že je vďačný seriálu, nakoľko ho zviditeľnil. 
Na začiatku roku 2008 sa stal modelom v niekoľkých reklamách. O rok si tiež zahral v horore "Krvavý masaker" a taktiež vo filme Woodyho Allena, "Užívaj si, ako sa len dá". 
Pridal sa k obsadeniu filmu "Vojna bohov", kde jeho hereckými kolegami boli Mickey Rourke, Kellan Lutz či Luke Evans, vo filme "Henry" získal rolu Thésea. S Bruceom Willison sa objavil vo filme "Smrtonosná pomsta" a o rok neskôr sa objavil ako Clark Kent, v dobrodružnom filme "Muž z ocele", ktorý mal aj pokračovanie s názvom "Batman vs. Superman: Úsvit spravodlivosti". 
Producenti seriálu "The Witcher," Cavilla obsadili do hlavnej role zaklínača "Geralta z Rivie" v roku 2018, v ktorom zahviezdil a získal ocenenia ako napr. Najlepší herec v sci-fi/fantasy. Seriál sa dočkal obrovskej podpory a Cavill si zahral v 3 sériách. V 4. sérii ho pravdepodobne nahradí Liam Hemsworth.
V roku 2020 si zahral vo filme "Enola Holmes" po boku Millie Bobby Brown, Sama Claflina a Heleny Bonham Carter. Rolu Sherlocka Holmesa si zopakoval v roku 2022 vo filme "Enola Holmes 2".
Súkromný život.
V roku 2012 sa rozišiel s jeho priateľkou Ellen Whitaker. Tiež sa venuje aj charitatívnej činnosti, je hovorcom o ochrane prírody, organizácie Durrell Wildlife Conservation Trust a tiež veľvyslancom pre The Royal Marines Charity. V roku 2021 oznámil svoj vzťah s Natalie Viscuso.
Heinrich Friedrich von Diez

Heinrich Friedrich Diez, od roku 1786 von Diez, (* 2. september 1751, Bernburg an der Saale, Kniežatstvo Anhalt-Bernburg, Svätá rímska ríša nemeckého národa† 7. apríl 1817, Berlín, Pruské kráľovstvo) bol pruský diplomat, orientalista a významný intelektuál.
Životopis.
Heinrich Friedrich Diez sa narodil 2. septembra 1751 v meste Bernburg an der Saale, ktoré sa nachádzalo na území autonómneho Kniežatstva Anhalt-Bernburg. Bol synom bernburského obchodníka s textilom, "Christiana Friedricha Dieza", a jeho manželky, "Marie Elisabethy" rod. "Zollicoffer", ktorá pochádzala z Magdeburgu. Už krátko po jeho narodení sa rodina presťahovala do Magdeburgu.
V roku 1769 začal Diez študovať na univerzite v Halle an der Saale právo. Po skončení štúdia sa zamestnal na magdeburskom súde.
V roku 1784 vstúpil do pruských diplomatických služieb, jeho prvým pôsobiskom sa stal osmanský Istanbul. V roku 1786 bol povýšený do šľachtického stavu a prijal pruský šľachtický predikát „"von Diez"“.
V roku 1791, ku koncu druhej rusko-tureckej vojny (17871792), bol Diez z politických dôvodov stiahnutý z istanbulského veľvyslanectva. Po návrate do vlasti bol vymenovaný za preláta dómskej kapituly v meste Kolberg (dnešné poľské mesto Kołobrzeg), v ktorom žil až do roku 1807.
Zvyšok života strávil Diez vo svojej vile na brehu rieky Sprévy v obci Stralau (v širšom okolí Berlína), kde sa mohol v pokoji venovať rozmanitým intelektuálnym činnostiam. Najväčšiu pozornosť vzdelancov však vzbudil svojimi orientalistickými štúdiami. K jeho priateľom patril aj Johann Wolfgang von Goethe (17491832).
V roku 1814 sa stal čestným členom "Pruskej akadémie vied" a v roku 1816 korešpondentom göttingenskej "Akadémie vied".
Heinrich Friedrich Diez zomrel 7. apríla 1817. Svoju rozsiahlu súkromnú knižnicu s viac než 17 000 knihami testamentárne odkázal "Pruskej štátnej knižnici".
Prechádzka v oblakoch

Prechádzka v oblakoch () je americká romantická dráma z roku 1995. Režisérom je Alfonso Arau a hlavné úlohy vo filme stvárnili Keanu Reeves, Aitana Sánchez-Gijón, Giancarlo Giannini a Anthony Quinn. Príbeh vychádza z deja talianskeho filmu Štyri kroky v oblakoch z roku 1942.
Dej.
Seržant Paul Sutton (Keanu Reeves) sa po skončení druhej svetovej vojny vracia za svojou ženou Betty (Debra Messing) do San Francisca, s ktorou sa vzali po krátkej známosti len deň pred jeho odchodom do armády. Veľmi rýchlo zistí, že manželka jeho listy ani neotvorila a sklamaný sa pokúša nájsť nové uplatnenie ako predajca čokolády. Na služobnej ceste stretne príťažlivú mladú dámu Viktóriu, vracajúcu sa z vysokoškolského internátu na rodinnú farmu. Viktória sa mu zverí, že má strach z prísneho otca, ktorý je tvrdým zástancom tradícií a rodiny. Mladú študentku, budúcu mamičku, po romániku opustil partner, čím prináša tieň hanby na celú rodinu. Paul sa preto ponúkne sprevádzať Viktóriu ako jej nový manžel a otec dieťaťa, čomu však nie všetci v rodine uveria. Despotický otec upodozrieva mladý pár z klamstva, ktoré sa mu potvrdzuje ich odmeraným správaním. Tajné pokusy o útek Paula z farmy s veľkým úspechom narúša starý otec Don Pedro (Anthony Quinn), ktorý veľkou mierou pomôže k vzniku puta medzi mladým párom. Oslava úrody a s ňou spojená veselica ešte viac zblíži Paula a Viktóriu a pod vplyvom rodiny začína v ich lásku veriť aj predtým odmeraný otec.
V najnevhodnejšom čase, krátko po tom, ako otec Alberto súhlasí s ich svadbou v kostole, Paul napokon predsa len odíde, čo veľmi ťažko znáša práve otec Viktórie. Po nečakanom návrate Paul prichytí manželku s cudzím mužom, čo uľahčí jeho rozhodnutie vybaviť rozvod a vrátiť sa za Viktóriou. Pri návrate na farmu Paul nachádza zlomeného otca rodiny, ktorý pri roztržke spôsobí veľký požiar. Napriek veľkému úsiliu sa vinohrad zachrániť nepodarí a je tak ohrozená existencia celej farmy. Paul nachádza nepoškodený koreň, ktorý dáva nádej na záchranu generácie budovanej tradície vinohradníctva. Alberto napokon prijíma Paula do rodiny.
Andrej Rudavský

Andrej Rudavský (* 29. november 1933, Posada Górna, Poľsko – † 11. apríl 2016, Bratislava, Slovensko) bol významný slovenský keramikár, sochár a maliar.
V 50. rokoch študoval na umeleckopriemyslových školách v Bratislave a v Prahe, UMPRUM absolvoval v roku 1960. Po vyštudovaní sa usadil v Podunajských Biskupiciach, kde pôsobil až do svojej smrti.
Od roku 1962 bol členom Skupiny Mikuláša Galandu, známej ako „Galandovci“. Inšpiráciou pre jeho tvorbu boli ľudové motívy, národná história, mytológia, kresťanstvo.
Kolízne pravidlá

Kolízne pravidlá alebo hierarchické kritériá sú právne princípy, ktoré stanovujú prioritu a hierarchiu právnych noriem. Hoci je žiadúce konštruovať právny poriadok ako vnútorne neodporujúci si, v praxi sa nedá vyhnúť prípadom, kedy na ten istý právny vzťah dopadá niekoľko navzájom protichodných právnych noriem. V takom prípade sa uplatnia kolízne pravidlá. Aj keď sa v nich hovorí o „derogácii“, nejde o zrušenie zákona ako takého, iba sa určitá právna norma na daný prípad neaplikuje.
Ak dôjde ku kolízii medzi samotnými kolíznymi pravidlami, majú prioritu podľa tohto poradia (v zložitejších prípadoch, najmä pokiaľ ide o kolízii medzi viac ako dvoma právnymi normami však môže byť určenie priority sporné):
Bonprix

bonprix je jeden zo zásielkových odevných obchodných domov. Firma bola založená v roku 1986 v Hamburgu ako dcérska spoločnosť Otto Group. Sortiment bonprix zahŕňa oblečenie pre ženy, mužov a deti, ale aj textil a bytové doplnky. Firmu bonprix reprezentujú štyria členovia správnej rady: Dr. Kai Heck, Rien Jansen, Dr. Markus Fuchshofen a Dr. Richard Gottwald. Spoločnosť zamestnáva 3000 pracovníkov na celom svete.
Na slovenskom trhu firmu reprezentuje poľská spoločnosť bonprix, spoločnosť s ručením obmedzeným.
História firmy.
Firmu bonprix založili v roku 1986 Hans-Joachim Mundt a Michael Neve. V roku 1988 sa k nim pridal Josef Teeken. V roku 1989 po prvýkrát obrat spoločnosti prekročil 1 milión nemeckých mariek. Niekoľko týždňov po začiatku existencie bonprix uviedol na trh prvý katalóg, ktorý mal len 32 strán, v súčasnej dobe katalógy bonprix majú viac ako 200 strán.
Od roku 1997 je bonprix k dispozícii na internete, odkiaľ momentálne pochádza viac než 50% objednávok firmy. Od roku 1999 vznikala sieť módnych salónov bonprix – najskôr v severnom Nemecku. Odevná firma má v súčasnosti viac ako 70 predajní v Nemecku, viac ako 30 v Rakúsku, Švajčiarsku a v Taliansku.
Na slovenskom trhu má firma internetový obchod od roku 2006. V roku 2016 internetový obchod bonprix navštívilo každý mesiac viac než 440 tisíc užívateľov.
Pôsobnosť.
Od konca 90. rokov bonprix využíva multikanálovú stratégiu predaja. 4 kanály pôsobenia bonprix – e-commerce (elektronický obchod), katalóg, sieť maloobchodných predajní ako aj teleshopping. Firma má 30 miliónov zákazníkov v 29 krajinách sveta, z toho 9,5 milióna v Nemecku, kde je jej internetový obchod jedným z 10 najväčších. S obratom 1,432 miliardy eur v roku 2015/16 sa bonprix radí medzi najsilnejšie spoločnosti Otto Group.
Od roku 1991 bonprix realizuje stratégiu expanzie do ďalších európskych krajín. V súčasnej dobe (2017) spoločnosť pôsobí v 29 krajinách vrátane Slovenska.
Internetový obchod bonprix je v súčasnej dobe najdôležitejším distribučným kanálom firmy. Ponúka asi 30 000 produktov. Nositeľom ponuky firmy je aj katalóg, ktorý podľa údajov spoločnosti putuje do 500 000 domácností na Slovensku.
Suslík

Suslík (v biológii dnes aj: suslik) môže byť:
Heinrich Hackmann

Heinrich Friedrich Hackmann (* 31. august 1864, Osnabrück – † 13. júl 1935, Hildesheim) bol nemecký protestantský teológ, historik a sinológ.
Študoval protestantskú teológiu na univerzitách v Lipsku a Göttingene. V roku 1893 sa habilitoval na univerzite v Göttingene a začal tu pôsobiť ako súkromný docent.
V rokoch 1894 až 1901 bol pastorom nemeckej komunity v Šanghaji. V roku 1901 sa vydal na študijnú cestu po južnej Číne, na prelome rokov 1902/1903 sa pohyboval v juhozápadnej časti Číny a skončil až Mjanmarsku.
V rokoch 1904 až 1910 pôsobil ako pastor nemeckej komunity v londýnskej štvrti "Denmark Hill". Počas tohto obdobia sa mu ešte raz podarilo precestovať južnú a východnú Áziu. Hackmannovým hlavným cieľom bolo študovať budhizmus v jeho mnohorakých lokálnych podobách.
V rokoch 1913 až 1934 bol riadnym profesorom všeobecných náboženských dejín na univerzite v Amsterdame.
Patril k stúpencom tzv. "Religionsgeschichtliche Schule" (Nábožensko-dejinná škola).
Cymbelin

Cymbelin (zjednodušená verzia vyšla v slovenčine pod názvom Cymbelín; v češtine vyšla hra pod názvami "Cymbelín" alebo "Cymbelin"; angl. "Cymbeline") je hra anglického dramatika Williama Shakespeara. Dej je založený na legende o keltskom kráľovi Cunobelinovi.
Názov prvého fóliového vydania z roku 1623: "The Tragedie of Cymbeline".
V hre sa objavuje príbeh stávky, ktorý je založený na žiarlivosti zúčastnených strán (Iachimo žiarli na Posthumov ideálny vzťah, Posthumus žiarli na vykonštruovaného soka Iachima). Druhý príbeh zrkadlí osud stratených synov a dedičov (Guideria a Arviragusa) kráľa Cymbelina. V treťom príbehu sa odohráva rímsko-britská vojna, ktorá končí víťazstvom Cymbelina a uzatvorením mieru medzi Britániou a Rímom. Komplikované vzťahy v závere Shakespeare ukočíruje do šťastného konca: otcovi sa vrátia jeho stratené deti, manželia si obnovia stratenú dôveru, Británia získa cenné víťazstvo, zajatci a nepriatelia získajú milosť, obnoví sa komunikácia medzi Britániou a Rímom.
Datácia vzniku: 1610
Texty: Prvé fólio: 1623
Miesto deja: Británia, Rím
Doba deja: 33 pred Kr.2 po Kr. (v dobe narodenia Krista a zároveň v renesančnom Taliansku).
Reč: próza 15%, verš 85% (z toho rýmovaný verš 4%).
Obsadenie.
sluhovia, šľachtici, väzenskí dozorcovia, duchovia rodiny Posthuma, Jupiter, priatelia Filaria, poslovia, hudobníci, rímska elita
Všetko čo mám rád (televízna relácia z roku 2017)

Všetko čo mám rád (štylizované ako VŠETKO ČO MÁM RÁD) je hudobno-zábavná talk show, ktorú od 23. júna 2017 vysiela TV JOJ. Moderátormi relácie bol Štefan Skrúcaný do roku 2020 a Ondrej Kandráč. V roku 2023 sa ku Ondrejovi Kandráčovi pridal Juraj Bača. V každej časti si moderátor pozve dvoch hostí, s ktorými preberá rôzne témy. Ondrej Kandráč vystupuje aj hudobne s kapelou. Od 2. augusta 2017 reláciu vysiela aj JOJ Family.
V auguste 2017 televízia JOJ oznámila, že relácia bude pokračovať aj na jeseň, konkrétne od septembra 2017. Premiéru mala 8. septembra.
2. novembra 2017 televízia oznámila výrobu tretej série, pričom 17. januára 2018 potvrdila, že s výrobou začne na jar 2018. Premiéru mala 4. mája 2018.
Štvrtá séria sa začala vysielať 7. septembra2018 a piata séria 12. januára 2019. Šiesta séria bude mať premiéru v roku 2022.
Od 22. septembra 2017 do 25. januára 2020 JOJ vysielala reláciu "Všetko čo má Ander rád" so známym zabávačom Anderom z Košíc. V relácii vystupuje aj Ondrej Kandráč s kapelou.
Kapela.
V šou hrá kapela na čele s Ondrejom Kandráčom. Na cimbal hrá so spevom Tomáš Oravec, na akordeóne Rado Duda, na kontrabase Tomáš Gašpierik a Juraj Kyseľ, na bicie Ľuboš Dvoščák a na husle so spevom Ondrej Kandráč.
Špeciál.
31. augusta 2017 JOJ odvysielala špeciál „"Hitparáda"“ s 10 najlepšími letnými hitmi zo šou "Všetko čo mám rád":
Všetko čo mám rád (kniha).
4. decembra 2017 bola vydaná kniha "Všetko čo mám rád", ktorá obsahuje to najlepšie z hudobno-zábavnej talk show TV JOJ s množstvom fotografií a výberom tých najlepších vtipov od moderátorov a ich hostí. Súčasťou knihy je spevník s notami k piesňam, ktoré v šou odzneli.
CD.
V novembri 2018 bolo vydané CD s názvom "Všetko čo mám rád", na ktorom nájdete hity z relácie v podaní Ondreja Kandráča a Štefana Skrúcaného.
Cymbelín

Cymbelín alebo Cymbelin (angl. "Cymbeline") môže byť:
Cymbelín môže byť aj česká folková hudobná skupina, pozri Cymbelín (hudobná skupina)
Železničné mosty cez Váh v Trenčíne

V Trenčíne prechádza železničná trať Bratislava – Žilina (v cestovných poriadkoch vedená pod číslom 120) z pravého brehu na Váhu na ľavý. Na prevedenie trate cez Váh slúžili v jej histórii doteraz 2 odlišné mosty.
Starý železničný most.
Pôvodný železničný most bol postavený v roku 1883 podnikom Hügel, Sager a spol. Mal štvorpoľovú oceľovú priehradovú konštrukciu s rozpätiami polí 60,20 m. V rámci zdvojkoľajenia trate v roku 1907 bola na spoločné podpery umiestnená druhá mostná konštrukcia rovnakého typu.
Starý železničný most bol, tak ako aj mnohé ďalšie, silne poškodený na konci druhej svetovej vojny. V rámci jeho opravy boli použité opravené konštrukcie pôvodného mosta z roku 1907; vzhľadom na vek konštrukcií z roku 1883 bolo rozhodnuté o ich likvidácii a nahradení úplne novými. Novú konštrukciu tak postavila Vítkovická oceliareň a na opravené piliere bola osadená v roku 1946. Keďže však opravená staršia konštrukcia nevyhovovala únosnosťou, v rokoch 19821984 bola nahradená taktiež novou, túto však vyrobila Mostáreň VSŽ.
Nový železničný most.
Podpísaním viacerých dohôd v posledných desaťročiach sa Slovensko (resp. ešte Československo) zaviazalo zlepšiť parametre vybraných tratí. medzi ne patrili požiadavky na vyšiu únosnosť trate, ale aj vyššiu maximálnu rýchlosť, v tomto prípade najmenej 160 km/h. Oblúky pred a za mostom cez Váh však vyhovovali iba rýchlosti 100 km/h. Preto bolo nevyhnutné vyprojektovať a vybudovať preložku trate vrátane nového železničného mosta cez Váh. Nový železničný most je takmer o tretinu dlhší. Hoci základná koncepcia (2 samostatné mostovky pre každú koľaj na spoločných podperách a pilieroch) zostala zachovaná, hlavný rozdiel je v použití betónovej mostovky budovanej letmou betonážou. Hoci je rozpätie polí menšie (najdlhšie pole má 53,4 m), spodná hrana mostovky sa nachádza oproti starému mostu vyššie tak, aby bol plne rešpektovaný plavebný gabarit Vážskej vodnej cesty.
Most tvoria dvojica súbežných betónových komorových konštrukcií s postrannými chodníkmi. Každá z nich má po sedem polí, dĺžka premostenia v prípade pravého mostu je 336,6 m a ľavého mostu 341,4 m. Na most nadväzujú z oboch strán mohutné násypy, ktoré kvôli zníženiu záberov dotknutého územia sú ohraničené mohutnými opornými múrmi z uholníkov. Priamo do ľavobrežného násypu sa napája trať od Chynorian. Zaujímavosťou je atypické zavesenia trakčného vedenia na moste a priľahlých násypoch, ktoré nenesú stožiare ale oblúky. Trať na moste je tvorená pevnou jazdnou dráhou.
Tunel Diel

Tunel Diel je železničný dvojkoľajný tunel postavený na preložke trate Bratislava – Žilina medzi Púchovom a Považskou Bystricou. Vybudovaním tunela sa podišiel rovnomenný vrch severne od existujúcich kúpeľov Nimnica.
Celková dĺžka tunela je takmer 1 082 metrov. Tunel je jednorúrový, dvojkoľajný. Razená časť tunela je dlhá 1 050 metrov, hĺbená časť pri východnom portáli 17 metrov, pri západnom 14,7 metrov. Súčasťou je tiež úniková štôlňa s dĺžkou 325,15 metra. Južný portál je v Nimnici, dva objekty boli kvôli výstavbe asanované. Na severnej strane sa napája na viadukt ponad Váh. Tunel mal byť vystavaný za 741 dní. Prevádzková rýchlosť tunela je 160 km/h s výhľadom na 200 km/h.
Podľa pôvodných plánov z roku 2006 mala stavba byť začatá v roku 2010 a ukončená v roku 2012. Zmluva na výstavbu úseku so Združením Nimnica však bola podpísaná až 7. júla 2016 a stavenisko odovzdané začiatkom septembra 2016. Tunel bol v celej dĺžke prerazený v máji 2019 a ďalej sa vykonávali armovacie a betonárske práce na definitívnom (sekundárnom) ostení tunela.
Tunel bol otvorený 17. septembra 2020. Celý úsek medzi Púchovom a Považskou Teplou by mal byť hotový v decembri 2021.
Majstrovstvá sveta v softbale mužov 2017

Majstrovstvá sveta v softbale mužov 2017 bol v poradí 15. turnaj majstrovstiev sveta v softbale mužov, ktoré organizuje Svetová bejzbalová a softbalová konfederácia (WBSC). Konal sa vo Whitehorse, v provincii Yukon, v Kanade v dňoch od 7.16. júla 2017, za účasti 16 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Indie a Turecka. Kanada organizovala svetový šampionát mužov štvrtýkrát, predtým hostila toto podujatie v rokoch 1988, 2009 a 2015. Zápasy sa odohrali na 2 ihriskách softbalového komplexu Pepsi Softball Centre s kapacitou pre 3 000 divákov. Svoj siedmy titul získal , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad .
Kvalifikácia.
WBSC pôvodne vybrala 20 družstiev z piatich kontinentov:
Nasadenie do skupín.
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku WBSC v roku 2017:
Dobrič

Dobrič môže byť:
Tunel Milochov

Tunel Milochov je železničný tunel na preložke trate Bratislava – Žilina medzi Púchovom a Považskou Bystricou. Sprevádzkovaný bol v roku 2021.
Parametre.
Tunel pod vrchom Stavná je dvojkoľajný a jednorúrový. Jeho celková dĺžka je 1 861 metrov. Dĺžka razenej časti tunela bola plánovaná na 1 770 metrov, hĺbená časť pri východnom portáli 71 metrov, pri západnom 20 metrov. Súčasťou mala byť úniková štôlňa s dĺžkou 266,5 metra, situovaná približne v polovici dĺžky tunela kolmo k jeho osi a jej vyústenie v obecnej časti Horný Milochov. Novou rakúskou tunelovacou metódou bolo naplánované vytunelovať cca 250 000 m³ rúbaniny. Severné vyústenie je v areáli bývalých Považských strojární. Prevádzková rýchlosť tunela je 160 km/h.
Výstavba.
Výstavba tunelu bola plánovaná na 1023 dní. V júni 2019 bol od východného portálu vyrazený úsek v dĺžke 430 m. Od západného portálu bolo vyrazených 120 m. Razenie tunela ďalej prebieha iba od východného portálu.
Zmluva na úsek so Združením Nimnica bola podpísaná 7. júla 2016 a stavenisko odovzdané začiatkom septembra 2016. Celý úsek medzi Púchovom a Považskou Teplou by mal byť hotový v decembri 2021. Železničná zastávka Milochov bude výstavbou tunela zrušená bez náhrady, na mieste súčasnej trate bude postavená cesta.
Počas výstavby tunela bola staviteľom pri východnom portáli pod zeminou objavená čierna skládka odpadu v hĺbke pol až jedného metra. Skládka je dôvodom predraženia úseku Púchov – Považská Teplá o 430 tisíc eur.
Prevádzka.
Tunel bol prerazený 8. septembra 2020.
Prevádzka v tuneli boli započatá v stredu 15. decembra 2021, „prvý vlak s cestujúcimi prešiel cez tunel vo štvrtok [16. decembra] po polnoci, pričom už deň predtým v rámci tzv. poznania trate uskutočnili všetci dopravcovia povinné jazdy.“ Po oboch koľajách by vlaky tunelom mali jazdiť v máji 2022.
Ropice (prírodná rezervácia)

Ropice je prírodná rezervácia ev. č. 5639 v severovýchodnej časti Moravskosliezskych Beskýd, medzi obcami Řeka a Morávka v okrese Frýdek-Místek. Chránené územie pozostáva z dvoch nesúvisiacich častí, z ktorých väčšia zaberá vrchol a časti svahov hory Ropice (), ako aj nadväzujúce vrcholové partie hory Velký Lipový () a východné svahy hory Příslop (), menšia časť sa potom rozkladá na juhozápadných svahoch hory Ropička (). Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Beskydy.
Ochrana.
Predmetom ochrany je komplex prírode blízkych lesov, tvorených prevažne bučinami s bútľavými stromami a zmiešanými porastami so zastúpením pôvodného smreka s radom ohrozených a vzácnych druhov organizmov, najmä vtákov. Význam majú aj geomorfologické javy ako skalné steny a sutinové pokryvy na svahoch, predovšetkým však rozsiahle svahové deformácie na severnom svahu Ropice, vyvolané skalnou lavínou,
Wilhelm Heitmüller

Wilhelm Heinrich Friedrich Heitmüller (* 3. august 1869, Döteberg (dnes súčasť mesta Seelze), Nemecko† 29. január 1926, Tübingen, Nemecko) bol nemecký protestantský teológ.
Životopis.
Wilhelm Heitmüller študoval protestantskú teológiu v Greifswalde, Marburgu, Lipsku a Göttingene. Bol členom študentských spolkov "Schwarzburgbund-Verbindung Sedinia Greifswald" a "SBV Nordalbingia Leipzig".
Habilitoval sa v roku 1902 na univerzite v Göttingene. V roku 1908 sa stal riadnym profesorom Nového zákona na univerzite v Marburgu (v akademickom roku 1917/1918 vykonával funkciu rektora).
V rokoch 1920 až 1924 pôsobil na univerzite v Bonne a od roku 1924 až do svojej smrti na univerzite v Tübingene.
Patril k predstaviteľom tzv. "Religionsgeschichtliche Schule" (Nábožensko-dejinná škola). Centrom jeho teologického výskumu bola problematika vzniku "sviatostí" v rámci raného kresťanstva a štúdium "ich" analógov vo vtedajšom nekresťanskom svete.
V spolupráci s Wilhelmom Boussetom (18651920) vydával Heitmüller v rokoch 1898 až 1917 odborný teologický časopis "Theologische Rundschau".
Heitmüller sa podieľal aj na tvorbe monumentálneho lexikónu "Religion in Geschichte und Gegenwart", bol zodpovedný za články týkajúce sa Nového zákona.
Ropice (rozlišovacia stránka)

Ropice môžu byť:
Aktívna oblasť

Aktívna oblasť môže byť:
Dekán

Dekán môže byť:
Gréci (rozlišovacia stránka)

Gréci môžu byť:
Kozmický priestor

Kozmický priestor môže byť:
Carl Clemen

Carl Christian Clemen (* 30. marec 1865, Sommerfeld (dnes súčasť Lipska), Nemecko† 8. júl 1940, Bonn, Nemecko) bol nemecký protestantský teológ a historik.
Životopis.
Maturitnú skúšku zložil v roku 1884 na gymnáziu "Fürstenschule" v meste Grimma. Následne študoval filozofiu, históriu a protestantskú teológiu na univerzitách v Lipsku, Tübingene, Halle an der Saale a Berlíne.
V roku 1892 sa habilitoval na univerzite v Halle an der Saale.
Od roku 1903 pôsobil ako súkromný docent na univerzite v Bonne. Tu sa v roku 1910 stal mimoriadnym profesorom dejín náboženstva ("Religionsgeschichte") a v roku 1920 riadnym profesorom Nového zákona a dejín náboženstva.
Emeritovaný bol v roku 1933. Zomrel 8. júla 1940 v Bonne.
Charakteristika.
Hoci bol Clemen vzdelaním predovšetkým teológ, štúdium náboženstiev a rozličných náboženských filozofií, ktoré ovplyvňovali vznikajúce rané kresťanstvo, ho však postupne doviedlo k religionistike. Jeho vedecká metóda spočívala v precíznej kultúrnej komparatistike a historicko-filologickej interpretácii pramenných materiálov.
V centre Clemenovho výskumu stáli nekresťanské náboženstva stredomorského priestoru. Venoval sa štúdiu ľudovej zbožnosti a rozličných mystérií ako aj gréckych a rímskych predstáv o posmrtnom živote, zaujímali ho tiež japonské a čínske náboženstvá, hinduizmus aj islam.
V roku 1927 publikoval štvorzväzkové dielo "Die Religionen der Erde" [Náboženstvá sveta].
Po svojej emeritácii v roku 1933 pokračoval v prednáškovej aj výskumnej činnosti. V atmosfére nástupu nacizmu a celkovej zmeny spoločenskej klímy prestavovali jeho štúdie o germánskych náboženských dejinách kritický príspevok do diskusie.
Majstrovstvá Európy v halovom lakrose mužov 2017

Majstrovstvá Európy v halovom lakrose mužov 2017 bol prvý turnaj majstrovstiev Európy v halovom lakrose mužov, ktoré organizuje Európska lakrosová federácia (ELF). Konal sa v Turku, vo Fínsku v dňoch od 8.15. júla 2017, za účasti 14 tímov. Zápasy sa odohrali v 2 arénach: Marli Areena a Gatorade Center. Titul získal , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad .
Po štyroch svetových šampionátoch sa tak uskutočnil prvýkrát aj európsky. Pôvodne sa predpokladalo, že sa turnaj uskutoční v mestách Turku a Kaarina za účasti 16 tímov. Okrem majstrovstiev sa mal uskutočniť aj európsky festival v halovom lakrose s 12 družstvami do 18 rokov a 6-členný ženský turnaj. 
Účastníci.
Družstvá do prvých dvoch skupín boli vyžrebované podľa nasledovných výkonnostných košov:
Zvýšných 6 družstiev vytvorilo skupinu Granite.
Chaskovo

Chaskovo () môže byť:
Jambol

Jambol () môže byť:
Vladimír Tatarka

Vladimír Tatarka (* 13. marec 1945, Banská Bystrica† 17. august 2001, Gánok) bol slovenský horolezec, skialpinista, znalec Vysokých Tatier a skúsený alpinista. Tatranci ho prezývali „Gipsy“.
Lezecké úspechy.
Okolo 300 výstupov v Tatrách. Množstvo prvovýstupov. Do Tatier prišiel v roku 1965. V roku 1970 taktiež spravil novú cestu v Z stene Veľkého Rozsutca v Malej Fatre. V Alpách tiež množstvo prelezov známych ciest. Na Pamíre vystúpil na Leninov štít, Korženevskú a v roku 1978 aj spravil novú cestu na Achmadi Doniša. V Hindukúši bol výborným výkonom prvovýstup alpským štýlom J kuloárom na Gumbaz-e-Safet a výstup na Nošak () v roku 1974, v roku 1977 prvovýstupy na sedemtisícovky Kohi Tez a Acher Čak s traverzom ich vrcholov. Bol účastníkom viacerých úspešných himalájskych expedícií, napr. v roku 1979 na Jannu, v roku 1981 na Kančendžongu. Za svoje kvalitné výkony bol v 70-tych rokoch členom slovenského i československého reprezentačného družstva.
Medzi jeho veľké úspechy v Tatrách patril aj sólo prelez troch najvyšších tatranských stien za 12 hodín aj s presunmi v Galérii Ganku, v S stene Javorového štítu a na Malom Kežmarskom štíte a mimoriadne obtiažne zlyžovanie západnej steny Kežmarského štítu. 
Zahynul nečakane tragicky 17. augusta 2001 pri lezení reťazovky s dcérou Vladkou na Gánku. Takmer pod vrcholom vypadol zo steny. 
Pri hlasovaní čitateľov časopisu Jamesák na Popradskom plese v septembri 2001 o Horolezca storočia získal Vlado Tatarka 32 hlasov a umiestnil sa na 4. mieste. Každoročne sa na jeho počesť koná v marci „Memoriál Vlada Tatarku“, od roku 2014 pribudlo aj meno Petra Šperku, ktorého brutálne popravili pod Nanga Parbatom v júni 2013.
Serie A 1961/1962

Serie A 1961/1962 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stalo Miláno, ktoré tak získalo svoj ôsmy titul majstra Talianska.
Serie A 1962/1963

Serie A 1962/1963 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stal Inter, ktorý tak získal svoj ôsmy titul majstra Talianska.
Majstrovstvá sveta v lakrose žien 2017

Majstrovstvá sveta v lakrose žien 2017 bol v poradí 10. turnaj majstrovstiev sveta v lakrose žien, ktoré organizuje Medzinárodná lakrosová federácia (FIL). Konal v Guilforde, v grófstve Surrey, v Anglicku v dňoch od 12.22. júla 2017, za účasti rekordných 25 tímov. Nováčikom turnaja bola sedmica družstiev: Belgicko, Čína, Kolumbia, Mexiko, Španielsko, Švajčiarsko a Taliansko. Anglicko organizovalo svetový šampionát žien tretíkrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1982 (v Nottinghame) a 2001 (v High Wycombe). Ôsmy titul, z toho tretí titul v rade, získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad .
Anglicku bola organizácia majstrovstiev udelená 12. júla 2012. Všetky zápasy sa odohrali v multifunčkom športovom komplexe Surrey Sports Park, ktorý je súčasťou University of Surrey, a ktorý je domovom pre viaceré kluby z rôznych kolektívnych i individuálnych športov.
Účastníci.
Pôvodne sa malo predstaviť aj družstvo Poľska.
Serie A 1963/1964

Serie A 1963/1964 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stala Bologna, ktorá tak získala svoj siedmy titul majstra Talianska.
Zápas o majstra.
Hralo sa v Ríme 7. júna 1964
Zápas o záchranu.
Hralo sa v Miláne 7. júna 1964
Čang Šuaj

Čang Šuaj (; pchin-jin "Zhang Shuai"; * 21. január 1989, Tiencin) je čínska profesionálna tenistka, ktorá hrá na okruhu WTA od roku 2003.
Na rebríčku WTA bola vo dvojhre najvyššie klasifikovaná v novembri 2016 na "23. mieste" a v štvorhre potom v apríli 2013 na "29. mieste".
Od roku 2007 je členkou čínskeho tímu vo Fed Cupe.
Lakros na Svetových hrách 2017

Lakros na Svetových hrách 2017 bol lakrosový turnaj v rámci multišportového podujatia Svetových hier 2017. Konal sa vo Vroclave, v Poľsku v dňoch od 27.30. júla 2017, za účasti 6 ženských tímov. Lakrosový turnaj mal na svetových hrách premiéru a uskutočnil sa iba v ženskej kategórii. Zápasy sa odohrali na štadióne Stadion Sportowy Oławka s kapacitou 200 divákov. Štadión bol tiež dejiskom faustbalového turnaja. Na turnaji zvíťazilo , ktoré vo finálovom stretnutí vyhralo nad .
Heinrich Weinel

Heinrich Weinel (* 28. apríl 1874, Vonhausen, Nemecko† 29. september 1936, Jena, Nemecko) bol nemecký protestantský teológ.
Životopis.
Protestantskú teológiu študoval na univerzitách v Gießene a Berlíne. V roku 1899 bol repetentom protestantského teologického konviktu v Bonne. Od roku 1900 pôsobil na univerzite v Bonne ako súkromný docent.
V roku 1904 bol vymenovaný za mimoriadneho profesora univerzity v Jene, v roku 1907 sa tu, ako nástupca Adolfa Hilgenfelda (18231907), stal riadnym profesorom Nového zákona. V akademickom roku 1921/1922 vykonával funkciu rektora. Neskôr sa rozhodol zmeniť oblasť pôsobnosti a od roku 1925 začal vyučovať systematickú teológiu.
Heinrich Weinel zomrel 29. septembra 1936 v Jene.
Charakteristika.
Heinrich Weinel bol autorom významnej dogmaticko-historickej štúdie "Die Wirkungen des Geistes" [Účinky Ducha], v ktorej zdôrazňoval, že kresťanstvo je náboženstvom postaveným primárne na osobnej skúsenosti, ktorá má prednosť pred dogmatikou. Celé toto dielo v konečnom dôsledku predstavuje dôkladnú nábožensko-psychologickú analýzu kresťanstva.
Weinel považoval apoštola Pavla za „hlásateľa náboženstva ľudského vnútra“.
Ďalším významným dielom Heinricha Weinela bola "Biblische Theologie des Neuen Testaments: Die Religion Jesu und des Urchristentums" [Biblická teológia Nového zákona: Ježišovo náboženstvo a náboženstvo raného kresťanstva]. Weinel v nej "de facto" predstavil svoj pohľad na náboženské dejiny vznikajúceho kresťanstva. Inšpiráciou mu bola práca Williama Wredea "Ueber Aufgabe und Methode der sogenannten Neutestamentlichen Theologie" [O úlohe a metóde takzvanej novozákonnej teológie] z roku 1897. Weinel rozlišoval medzi tým, čo hlásal Ježiš, a ranokresťanskou teológiou, ktorá mala tri formy (teológia pôvodnej židovsko-kresťanskej komunity, Pavlova teológia, teológia vznikajúcej kresťanskej cirkvi). Teológia vznikajúcej kresťanskej cirkvi však evidentne nepokračovala v rozvíjaní a precizovaní intencií ranej židovsko-kresťanskej komunity ani Pavlovej teológie, a tak akoby zatemnila skutočný obsah pôvodného, prorockého a morálneho posolstva Ježiša Krista.
V roku 1918 sa Weinel spolu s Hermanom Nohlom (18791960) a Reinhardom Buchwaldom (18841983) podieľal na založení "Volkshochschule Jena".
V roku 1921 sa Weinel stal čestným členom študentského spolku "Schwarzburgverbindung Alemannia Jena".
Podieľal sa na mnohých publikačných projektoch Nábožensko-dejinnej školy.
Kărdžali

Kărdžali () môže byť:
Serie A 1964/1965

Serie A 1964/1965 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stal Inter, ktorý tak získal svoj deviaty titul majstra Talianska.
Serie A 1965/1966

Serie A 1965/1966 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stal Inter, ktorý tak získal svoj desiaty titul majstra Talianska.
Serie A 1966/1967

Serie A 1966/1967 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stal Juventus, ktorý tak získal svoj trinásty titul majstra Talianska. V tomto ročníku zostúpili až štyri kluby, nakoľko nasledujúca sezóna Serie A mala iba 16 účastníkov.
Serie A 1967/1968

Serie A 1967/1968 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stalo Miláno, ktoré tak získalo svoj deviaty titul majstra Talianska. V tomto ročníku mala sútaž 16 účastníkov.
Serie A 1968/1969

Serie A 1968/1969 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stala Fiorentina, ktorá tak získala svoj druhý titul majstra Talianska.
Ivan Baník

Prof. RNDr. Ivan Baník, PhD. (* 30. september 1936, Španie Pole† 2. júl 2017, tamtiež) bol slovenský fyzik a vysokoškolský pedagóg na Fakulte prírodných vied UMB v Banskej Bystrici, Stavebnej fakulte a Elektrotechnickej fakulte STU v Bratislave.
Po vedeckej stránke sa venoval najmä skúmaniu fyzikálnych vlastností nekryštalických polovodičov najmä chalkogenidových skiel. Jeho experimentálne práce sa týkali vplyvu vysokého tlaku na ich fyzikálne vlastnosti, teoretické práce sa zaoberali vysvetlením ich elektrických, transportných a optických vlastností. Ďalšie jeho vedecké publikácie boli zamerané na oblasť termofyziky.
V oblasti výučby fyziky publikoval viac ako 100 článkov, ktoré boli orientovaných prevažne na netradičné a domáce fyzikálne experimenty. Jeho práca bola prezentovaná aj v rámci európskych iniciatív a . Je hlavným autorom 6 knižných publikácií, spoluautorom 3 stredoškolských učebníc a 10 skrípt. Intenzívne sa venoval výchove talentovanej mládeže, prednášal na Letných školách mladých fyzikov a na sústredeniach riešiteľov Fyzikálnej olympiády. Bol autorom približne 250 publikácii s celkovou odozvou asi 40 zahraničných citácii.
10. apríla 2006 ho prezident Ivan Gašparovič vymenoval za profesora v odbore teória vyučovania fyziky.
V roku 2014 ho rektor Slovenskej technickej univerzity prof. Ing. Robert Redhammer, PhD. menoval emeritným profesorom.
Bol členom Jednoty slovenských matematikov a fyzikov, ktorá jeho prínos ocenila Pedagogickým vyznamenaním a Striebornou plaketou.
Bol členom Slovenskej fyzikálnej spoločnosti, ktorá mu v roku 2011 udelila ocenenie Čestný člen Slovenskej fyzikálnej spoločnosti a v roku 2016 ocenenie Medaila Slovenskej fyzikálnej spoločnosti.
Kráľovská švédska akadémia vied ho zaradila medzi vedcov majúcich právo predkladať návrh na udelenie Nobelovej ceny za fyziku.
Centrobasket žien 2017

Centrobasket žien 2017 bol v poradí 20. turnaj majstrovstiev Strednej Ameriky a Karibiku v basketbale žien, ktoré organizuje Americká basketbalová federácia (FIBA Americas). Konal sa v meste Charlotte Amalie, na Amerických Panenských ostrovoch v dňoch od 12.16. júla 2017, za účasti 6 tímov. Turnaj sa mal za účasti 8 tímov pôvodne konať v júli 2016. Americké Panenské ostrovy boli organizátorom stredoamerického šampionátu žien prvýkrát. Zápasy sa odohrali v "University of the Virgin Islands Sports &amp; Fitness Center" s kapacitou 2 500 divákov. Titul neobhajovala , ktorá sa už ako istý účastník Majstrovstiev Ameriky 2017 na turnaji nepredstavila. Na turnaji zvíťazili domáce , ktoré sa umiestnili pred a .
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia stredoamerických družstiev na Majstrovstvá Ameriky 2017, ktoré organizuje Argentína. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá. Zároveň slúžili ako kvalifikácia na Stredoamerické a karibské hry 2018 v Barranquille.
Kvalifikácia.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIBA k augustu 2016.
Ondrej Kandráč

Ondrej Kandráč (* 2. február 1978, Krásna Lúka) je slovenský huslista, primáš, spevák, folklorista, moderátor a umelecký režisér.
Jeho otec bol akordeonista, hráč na gajdici, spevák a učiteľ Milan Kandráč. Jeho mama je známa speváčka, interpretka ľudových piesní a folkloristka Monika Kandráčová. Brat Milan je huslista.
First Aid Kit (hudobná skupina)

First Aid Kit je švédské folkové duo pozostávajúce z dvoch sestier – Johanny (spev, klávesy, autoharfa, basová gitara) a Klary (spev, gitara) Söderberg. Pri živých vystúpeniach je duo doprevádzané bubeníkom, pedálovým steel gitaristom a hráčom na klávesy. V roku 2008 sa stali medzinárodne známe ich cover videom piesne od skupiny Fleet Foxes – "Tiger Mountain Peasant Song".
First Aid Kit

First Aid Kit môže byť:
Milosť (právo)

Milosť je nevymáhateľné a nezaslúžené odpustenie trestu. Je inštitútom trestného práva, o ktorom samostatne rozhoduje prezident. Amnestiou sa rozumie hromadná milosť.
Rozoznávajú sa tri formy udelenia milosti:
Na základe Ústavy Slovenskej republiky prezident odpúšťa a zmierňuje tresty uložené súdmi v trestnom konaní a zahládza odsúdenie formou individuálnej milosti alebo amnestie, t. j. má právo udeliť milosť alebo amnestiu formou agraciácie a rehabilitácie. Ak ide o amnestiu, vyžaduje k svojej platnosti spolupodpis predsedu vlády. Prezident mal v minulosti aj právo abolície, toto právo mu však bolo 1. júla 2001 odobraté novelizáciou ústavy.
Serie A 1969/1970

Serie A 1969/1970 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stalo Cagliari, ktoré tak získalo svoj prvý titul majstra Talianska.
Orient (rozlišovacia stránka)

Orient môže byť:
Starý Orient

Starý Orient alebo staroveký Orient môže byť:
Serie A 1970/1971

Serie A 1970/1971 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stal Inter, ktorý tak získal svoj jedenásty titul majstra Talianska.
Plynová električka

Plynová električka, poháňaná spaľovaním svietiplynu z tlakových nádob, bola prvýkrát zavedená v roku 1893 v Nemecku a rozšírila sa do niekoľkých ďalších miest a krajín. Elektrická električka ju v blízkej dobe vytlačila.
Prvý výbušný plynový motor si nechal patentovať francúzsky Belgičan Étienne Lenoir v roku 1859. Roku 1863 skonštruoval plynový automobil a roku 1869 plynový čln. Roku 1876 Nicolaus Otto z firmy Deutz skonštruoval prvý štvortaktný plynový motor.
Patenty umožňujúce použitie plynového pohonu v koľajovej doprave získal nemecký inžinier Karl Lührig. V roku 1893 začalo jazdiť 6 električiek na stlačený svietiplyn v Drážďanoch, zhruba v rovnakej dobe aj v Nordhausene. Plyn bol v každom vozni stlačený v 6 nádobách, s pretlakom 6 barov.
Svietiplynové električky jazdili v pravidelnej prevádzke tiež v Chicagu v USA, v Bermondsey v Anglicku, v Dessau v Nemecku i inde.
V Paríži bola svietiplynová električka v prevádzke od leta roku 1896 medzi bránou La Chapelle a Saint-Denis. Vozeň bol skonštruovaný v Anglicku. Tlaková nádoba so svietiplynom, stlačeným na 10 barov, bola umiestnená na podvozku vozidla. Električka mala kapacitu 42 cestujúcich, dosahovala rýchlosť aj /h a mala akčný rádius .
Vo Sliezsku bola dlhá trať pre vozidlá s plynovým pohonom postavená z Hiršberku (Jelenia Góra, Hirschberg) cez Teplice (Cieplice Śląskie, Warmbrunn) do Heřmanic (Sobieszów, Hermsdorf). Jazdilo na nej celkom 22 vozidiel na svietiplyn.
V roku 1897 sa uvažovalo o zavedení plynovej električky v Prahe, pretože vrchné trolejové vedenie Křižíkových dráh bolo vnímané ako významné negatívum. V roku 1897 sa možnosťou plynových električiek v Prahe zaoberal časopis "Z říše vědy a práce" v článku, ktorý spochybňoval samozrejmosť zavedenia elektrických električiek a vychvaľoval výhody plynového pohonu.
Serie A 1971/1972

Serie A 1971/1972 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stal Juventus, ktorý tak získal svoj štrnásty titul majstra Talianska.
Serie A 1972/1973

Serie A 1972/1973 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stal Juventus, ktorý tak získal svoj pätnásty titul majstra Talianska.
Serie A 1973/1974

Serie A 1973/1974 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stalo Lazio, ktoré tak získalo svoj prvý titul majstra Talianska. Lazio napriek zisku titulu nehralo nasledujúci ročník Pohára majstrov európskych krajín z dôvodu výtržností fanúšikov v predchádzajúcom ročníku Pohára UEFA v zápase s Ipswich Town. Z dôvodu manipulácií so zápasmi a korupcie došlo k odpočítaniu bodov a preradeniu niektorých tímov. Sampdoria prišla o 3 body, Foggia prišla o 6 bodov a Verona bola preradená na posledné miesto v tabuľke.
Serie A 1974/1975

Serie A 1974/1975 bola sezóna talianskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stal Juventus, ktorý tak získal svoj šestnásty titul majstra Talianska.
Dättlikon

Dättlikon je obec v kantóne Zürich vo Švajčiarsku. 
V roku 2013 mala 756 obyvateľov.
Hrdlička chichotavá

Hrdlička chichotavá ("Streptopelia roseogrisea") je vták z čeľade holubovité. Hrdličky chichotavé sa dajú veľmi ľahko skrotiť a ku svojmu majiteľovi sú veľmi prítulné. Už po stáročia ich ľudia chovajú v zajatí a šľachtia, čím vzniklo množstvo farebných obmien hrdličiek s rôznou kresbou peria. Hrdlička chichotavá je exotický vták, u nás sa vo voľnej prírode nevyskytuje. 
Hrdlička chichotavá váži 150160 gramov. Dĺžka tela je 2627 centimetrov. V ľudskej starostlivosti sa dožíva 1015 rokov. Vyskytuje sa v suchých oblastiach v Afrike južne od Sahary, zasahuje až do južnej Arábie.
Hrdličky žijú v monogamných pároch. Na budovaní hniezda párik hrdličiek spolupracuje. Stavebný materiál prináša samček aj samička a vetvičky si pod sebou starostlivo urovnávajú. Podľa odborných kníh tieto vtáky hniezdia spravidla štyrikrát do roka, avšak majitelia hrdličiek chichotavých tvrdia, že v dobrých podmienkach a zateplenej voliére znášajú vajcia aj častejšie. Nezriedka ich tiež využívajú ako opatrovateľky pri chove vzácnejších holubov a hrdličiek. V jednej znáške samica kladie 2 biele vajíčka. Doba inkubácie trvá 14 dní a malé hrdličky sa liahnu približne po 20 dňoch a nemajú na sebe jediné pierko. Najmä zo začiatku ich obaja rodičia kŕmia takzvaným holubím mliekom, neskôr mláďatá dostávajú kašovitú potravu, ktorú párik hrdličiek natrávi v hrvole. Mláďatá odchovávajú okolo 30 dní.
Živia sa trávovými semenami, lesnými plodmi, hmyzom, slimákmi...
Primetime Emmy Award

Primetime Emmy Award je americké ocenenie, ktoré udeľuje Academy of Television Arts &amp; Sciences (ATAS), ako uznanie znamenitosti v americkom televíznom priemysle v hlavnom vysielacom čase. Prvýkrát bolo udeľované v roku 1949 pod názvom Emmy Awards, až kým sa v roku 1974 neuskutočnili prvé rozdielne ceremónie Daytime Emmy Award a Primetime Emmy Award.
Kategórie.
Primetime Emmy Award sú udeľované v nasledujúcich kategóriách:
Preslav (Bulharská ríša)

Preslav () je archeologická lokalita a rezervácia, tvorená ruinami historického hlavného mesta Bulharskej ríše. Nachádza sa v severovýchodnom Bulharsku, v Šumenskej oblasti, v susedstve mesta Veliki Preslav, ktoré však nie je s pôvodným stredovekým Preslavom fyzicky identické, pretože bolo založené ako nové sídlo.
Dejiny.
Meno Preslav má slovanský pôvod a preto sa predpokladá, že vznikol ako slovanská osada. Pre blízkosť Plisky, hlavného mesta ríše, postupne narastal význam osady, ktorá bola začiatkom 9. storočia opevnená. Význam mestečka narástol po jeho ustanovení za nové hlavné mesto počas vlády Simeona v roku 893. Centrom ríše bolo do roku 972, kedy sa centrum Bulharskej ríše presunulo do Ochridu. V Preslave bolo počas vrcholného obdobia ríše postavených viacero chrámov a stavieb, dokumentujúcich kresťanské smerovanie Bulharska. Mesto bolo centrom politiky a diplomacie, ale aj kultúry, literatúry a výtvarného umenia.
Skazu mestu prinieslo jeho obsadenie kyjevským kniežaťom Svjatoslavom, ktorý počas bojov s Byzanciou mesto spustošil a vyraboval. Postupný úpadok ríše už neumožnil obnovenie niekdajšej slávy mesta a to pomaly pustlo. Obnovenie významu nastalo počas Druhej bulharskej ríše, no po jej zániku a ovládnutí územia Osmanmi mesto zaniklo.
Veliki Preslav

Veliki Preslav () môže byť:
Centrálne trhovisko Bratislava

Centrálne trhovisko v Bratislave je miestny trh zameraný na predaj poľnohospodárskych produktov z Bratislavy a blízkeho okolia. Nachádza sa na Miletičovej ulici a tvorí najväčšie trhovisko v Bratislave, ďalšie sú
História.
Prvé trhoviská vznikali v Bratislave už v 14. storočí, situované boli v historickom centre. Tzv. centrálne trhovisko vzniklo koncom 19. storočia a sídlom stánkov bolo Trnavské mýto. 
Na Miletičovu ulicu sa trhovisko presťahovalo v 1980-tych rokoch, keď sa na Trnavskom mýte staval Dom odborov Istropolis.
Produkty a služby.
Predaj prebieha vonku pod zastrešenými stánkami, ale niekoľko predajní je aj v kamenných obchodov vrátene potravín reťazca Coop. Približný počet stánkov je:
Okrem výrobkov je na trhovisku povolené poskytovať nasledovné služby:
Správu trhoviska zabezpečuje Ružinovský podnik verejno-prospešných služieb a.s.
Imrich Jenča

Imrich Jenča môže byť:
Vreskot 3

Vreskot 3 je americký hororový psychopatický film a zároveň je treťou časťou trilógie filmu Vreskot. Hrajú v ňom herci ako David Arquette, Neve Campbellová, Courteney Coxová, Patrick Dempsey, Scott Foley, Lance Henriksen, Matt Keeslar, Jenny McCarthyová, Emily Mortimer, Parker Poseyová, Deon Richmond a Patrick Warburton. Film bol uverejnený dňa 4. februára 2000. Príbeh je zostavený tri roky po druhej časti a poukazuje na hlavnú hrdinku Sidney Prescott, ktorá po udalostiach z predchádzajúcich dvoch filmov sa presťahovala, má súkromnú linku kde komunikuje z ľuďmi ktorí vyhľadávajú pomoc. Zvrat nastane, keď sa vrah tzv. „Ghostface“ rozhodne vyzabíjať členov filmového obsadenia „Stab 3“. Film Vreskot 3 spája násilie hororového žánru s prvkami komédie.
Na rozdiel od predchádzajúcich častí sa vo Vreskot 3 zvýšil dôraz na komediálne prvky a násilie a hrôzu o niečo potlačil. Film bol záverečnou kapitolou trilógie, kým sa v roku 2011 nepodarilo natočiť pokračovanie z názvom Vreskot 4.
Scenár napísal Kevin Williamson, o réžiu sa postaral Wes Craven, o hudbu sa postaral Marco Beltrami.
Tretia časť dostala kriticky najhoršie recenzie ako obe predchádzajúce časti, ale zarobil viac ako 161 miliónov dolárov. Veľa kritikov nazvalo film ako skvelým ukončením trilógie. Film bol od roku 2012 tretím najpopulárnejším slasher filmom v Severnej Amerike, po Vreskot 1 a Vreskot 2.
Casting.
Neve Campbellová, Courteney Coxová, David Arquette a Liev Schreiber si svoje úlohy zopakovali aj v tretej časti. Pre filmový záväzok hlavnej postavy - Neve Campbellová znamenalo, že sa nemohla naplno venovať ďalším filmom a preto svoje scény natočila behom 20 dní a prinútila scenáristov jej hlavnú postavu dať viac do úzadia a zviditeľniť postavy reportérku Gale Weathers a bývalého šerifa Dewaya Rileyho ktoré hrajú Courteney Coxová a David Arquette. V tretej časti tiež pribudli nové postavy, ako príklad Lynn McCree ktorá sa objaví ako matka Sidney, Maureen Prescott, ktorá bola v predchádzajúci častiach zobrazená len na fotografiách. Tiež aj Roger L. Jackson sa opäť ozval ako hlas Ghostfacea, Jamie Kennedy si zopakoval svoju úlohu ako Randy Meeks aj napriek smrti v druhej časti, ktorý sa objavil iba na video zázname. 
Veľa hercov, ktorí sa na filme podieľali, hrali filmových hercov vo fiktívnom filme "Stab 3" vrátane Emily Mortimer ktorá stvárnila Angelinu Tyler, Parker Poseyová ako Jennifer Jolie, Matta Keeslara ako Tom Prinze, Jenny McCarthyová ako Sarah Darling, Deona Richmonda ako Tyson Fox a Scotta Foleya ako režiséra filmu Romana Bridgera. Ďalšie obsadenie zahrnovalo hercov ako Lance Henriksen ktorý stvárnil filmového producenta, Patrick Dempsey ako detektív Mark Kincaid, Patrick Warburton ako bodyguard Steven Stone a Kelly Rutherford ako Christine Hamilton, ktorá bola zároveň priateľkou Cottona Wearyho. Rutherford bola obsadená po natáčaní, pretože výroba prechádzala neustálymi pracovnými zmenani a úvodná scéna sa nakoniec vyvinula tak, že vyžadovala iba ženskú obeť a herečku, s ktorou by Schreiber mohol komunikovať. 
Vo filme sa objavila tiež Carrie Fisherová, ktorá vo filme vystupovala ako bývalá herečka Bianca Burnette.