Inflácia (ekonomika)

Inflácia sa dnes najčastejšie chápe ako (spravidla nekrátkodobý) rast celkovej cenovej hladiny na danom území (spravidla v nejakom štáte). Existujú však aj mnohé iné definície inflácie - podrobnosti pozri nižšie v kapitole Definícia.
Percentuálny rast celkovej cenovej hladiny, presnejšie: percentuálny rast cenového indexu merajúceho infláciu, sa nazýva miera inflácie (iné názvy: inflácia v percentách, percentuálna inflácia, inflácia). 
Ak je na danom území prítomná inflácia podľa vyššie uvedenej definície (čiže ak na danom území rastie celková cenová hladina), znamená to, že napríklad za 1 peňažnú jednotku (napr. 1 euro) sa dá v priemere kúpiť menej tovarov či služieb než v minulosti, inými slovami: daná peňažná jednotka (euro) má menšiu kúpnu silu (čiže hodnotu) než v minulosti. 
V bežnej reči často dochádza k zámene pojmu inflácia s pojmom celková cenová hladina alebo s pojmom rast ceny jednotlivého tovaru - podrobnosti pozri v kapitole Definícia.
Infláciu skúma ekonómia, najmä makroekonómia a významná je aj v rámci národného účtovníctva. Meria ju obyčajne štatistický úrad daného štátu či zoskupenia štátov.
Zabezpečovaním tzv. cenovej stability (čiže zabezpečovaním nízkej až nulovej inflácie) sú poverené najmä centrálne banky, napríklad Európska centrálna banka v EÚ alebo Federal Reserve System v USA.
Antonymom pojmu inflácia je deflácia (záporná inflácia). Dezinflácia je znižovanie miery inflácie. Reflácia je stav, ktorý nastane po deflácii, keď sa ceny vracajú na pôvodnú úroveň. Prispôsobovanie výšky príjmov (dôchodkov, miezd) výške inflácie sa nazýva valorizácia. 
Etymológia.
Slovenské slovo inflácia je doložené od prvých rokov 20. storočia, bežne až od 20. rokov 20. storočia. Vzniklo - pravdepodobne prostredníctvom nemeckého slova "Inflation", doloženého od konca 19. storočia - prevzatím anglického slova "inflation" (významy: inflácia, nadmerný rast, vzdutie, nafúknutie). Toto anglické slovo sa v ekonomickom význame vyskytuje od roku 1838 (v ostatných významoch sa vyskytuje už od stredoveku) a vzniklo ako podstatné meno odvodené od latinského slova "inflare" (význam: nafúknuť, naduť).
Definícia.
Definícií inflácie existuje v literatúre nespočetné množstvo. Najčastejšie z nich sú tieto:
V bežnej reči často dochádza k zámene pojmu inflácia s pojmami celková cenová hladina a rast ceny jednotlivého tovaru:
V ostatných kapitolách tohto článku je inflácia, pokiaľ nie je uvedené inak, definovaná podľa definície č. 1.
Často sa vyskytujúci termín cenová inflácia (angl. "price inflation") môže mať niektorý z nasledujúcich významov: 
Často sa vyskytujúci termín mzdová inflácia (angl. "wage inflation") môže mať niektorý z nasledujúcich významov: 
Nevýhody (náklady) a výhody inflácie.
Vysoká inflácia prerozdeľuje (t. j. mení rozdelenie) príjmov v ekonomike, zapríčiňuje neistotu a vedie k ekonomickým deformáciám. Je sporné, aké závažné sú jej účinky a či má byť cieľom dosahovať nulovú mieru inflácie.
Hlavné výhody inflácie sú:
Druhy inflácie.
Z kvantitatívneho hľadiska (podľa tempa rastu cien):
Z hľadiska príčin vzniku:
Z hľadiska anticipácií (očakávania) ekonomických subjektov:
Z hľadiska zjavnosti:
Z hľadiska vybilancovanosti:
Okrem tohto rozdelenia rozoznávame aj ďalšie druhy inflácie:
Meranie inflácie.
Miera inflácie.
Miera inflácie (iné názvy: inflácia v percentách, percentuálna inflácia, skrátene: inflácia; najčastejšia značka: formula_1 alebo formula_2) v čase t je percentuálna kladná zmena celkovej cenovej hladiny (značka: P) medzi časmi t a t-1, čiže:
Uvedený vzorec nie je nič iné než všeobecný matematický vzorec na výpočet percentuálnej zmeny niečoho, pričom toto "niečo" je v našom prípade celková cenová hladina (P). 
Celková cenová hladina (P) vo vzorci miery inflácie sa v praxi najčastejšie meria niektorým (čiže za P sa dosadzuje niektorý) z nasledujúcich cenových indexov: 
Najčastejšie sa pritom meria tzv. medzimesačná inflácia (t. j. percentuálny rast P oproti predchádzajúcemu mesiacu, napríklad medzi novembrom a decembrom toho istého roka) alebo tzv. medziročná inflácia (t. j. percentuálny rast P oproti rovnakému mesiacu predchádzajúceho roka) alebo tzv. priemerná medziročná inflácia (t. j. priemer všetkých dvanástich medziročných inflácií za rok). 
Miera inflácie na Slovensku meraná (a) slovenským indexom spotrebiteľských cien (skrátené názvy: inflácia, inflácia CPI, inflácia meraná CPI) , (b) harmonizovaným indexom spotrebiteľských cien EÚ (skrátené názvy: inflácia HICP, inflácia meraná HICP):
"Údaje sú v percentách, t.j. sú to miery inflácie. V oboch riadkoch ide o priemerné medziročné údaje za daný rok."
Deflátor HDP.
Deflátor hrubého domáceho produktu nazývaný aj implicitný cenový deflátor, je súhrnný cenový index, ktorý odráža vývoj cenovej hladiny, tým že zohľadňuje zmeny cien skoro všetkých tovarov a služieb v hospodárstve. Deflátor hrubého domáceho produktu vyjadruje mieru inflačného znehodnotenia hrubého domáceho produktu.
Vzorec deflátora HDP (formula_4) je:
čiže
pričom formula_7 je nominálny HDP (t. j. HDP v bežných cenách) a formula_8 je reálny HDP (t.j. HDP v stálych cenách).
V základnom roku zodpovedá reálny HDP nominálnemu HDP, keďže rozdiel medzi reálnym HDP a nominálnym HDP je per definitionem len zmena cien a na začiatku (t. j. v základnom roku) ešte platia východiskové, teda nezmenené ceny. 
Ako vidno, vzťah medzi nominálnym HDP, reálnym HDP a deflátorom HDP je veľmi jednoduchý. 
V matematike existuje všeobecne (t. j. pre ľubovoľné x a y) platný vzorec formula_9, kde g znamená percentuálny rast. Ak je formula_10 a formula_11 malé, tak je výraz formula_12 zanedbateľný a teda dostaneme formula_13. 
Ak tento matematický vzorec aplikujeme na náš prípad a deflátor HDP úplne stotožníme s celkovou cenovou hladinou (formula_14), dostaneme:
resp. pre malé formula_16 a formula_1:
čiže percentuálny rast nominálneho HDP je (približne) rovný súčtu percentuálneho rastu reálneho HDP a miery inflácie (čiže percentuálneho rastu celkovej cenovej hladiny).
Index spotrebiteľských cien.
Deflátor HDP je miera priemernej ceny produkcie a tým meria vývoj cien všetkých vyprodukovaných statkov. Spotrebitelia sa zaujímajú o priemernú cenu spotrebných statkov, teda všetkých statkov ktoré spotrebúvajú. Množstvo vyrobených statkov sa od množstva spotrebovaných statkov odlišuje z dvoch dôvodov. Niektoré z vyprodukovaných statkov, nie sú predané spotrebiteľom ale podnikom (investičné statky), štátu alebo do zahraničia. Niektoré statky, ktoré spotrebitelia kupujú nie sú vyrobené doma, ale sa dovážajú.
Na meranie priemerných cien všetkých spotrebných statkov sa v makroekonómii preto používa iný index, takzvaný index spotrebiteľských cien. Tento sa vypočítava pomocou tzv. spotrebného koša, ktorý v jednom určitom roku (základný rok) reprezentatívne zachytáva náklady spotreby priemernej domácnosti a percentuálny výsledok sa porovná s nákladmi domácnosti nasledujúceho/nasledujúcich rokov. Index spotrebiteľských cien tovarov a služieb vyjadruje priemernú mieru zmeny cien tovarov a služieb kupovaných s cieľom spotrebovať v prevažnej väčšine domácností na Slovensku. Spotrebiteľské ceny jednotlivých reprezentantov sa zisťujú na území Slovenska celoplošne vo vybranej sieti predajní a prevádzok služieb, kde obyvatelia zvyčajne nakupujú. Ceny sa zisťujú počas prvých 20 dní sledovaného mesiaca. Za cenové reprezentanty boli vybrané výrobky a služby, ktoré svojím rozsahom reprezentujú celú sféru spotreby. Spotrebný kôš zohľadňuje predmety bežnej krátkodobej spotreby (napr. potraviny, noviny, benzín), predmety dlhodobej spotreby (napr. oblečenie, automobily, elektrospotrebiče) a služby (nájomné, kadernícke alebo kozmetické služby a iné). 
Na Slovensku takúto štatistiku vykonáva a zverejňuje Štatistický úrad Slovenskej republiky, v zahraničí, napríklad v Rakúsku je to úrad Statistik Austria (STAT) a v Nemecku spolkový štatistický úrad Statistisches Bundesamt. Mieru inflácie v celej eurozóne vypočítava Eurostat pomocou harmonizovaného indexu spotrebiteľských cien. Problémy tejto štatistickej metódy vychádzajú so zvyšujúceho sa odstupu k základnému roku a tým k strate reprezentatívnosti daného spotrebného koša, nakoľko sa správanie spotrebiteľov permanentne mení. Z toho dôvodu sú napríklad inovácie v spotrebnom koši zohľadnené iba čiastočne. Okrem toho taktiež nie je zohľadnený fakt, že zdražené produkty spotrebitelia rýchlo nahradia lacnejšími (cenová elasticita dopytu). Takisto táto hodnota agreguje všetkých spotrebiteľov bez ohľadu na ich príjem, takže nevedno do akej miery sú infláciou zasiahnuté rôzne príjmové skupiny. Okrem toho sa nezohľadňujú dôležité oblasti hospodárstva ako trh s nehnuteľnosťami a obchod s peňažnými produktami. Preto bol v rokoch 2002 – 2007 v dolárovom a eurovom obchodnom priestore zaznamenaný výrazný nárast množstva peňazí, čo by podľa rovnice výmeny malo viesť k zvýšeniu cien. Tento nárast sa uskutočnil v oblastiach, ktoré index spotrebiteľských cien nezaznamenáva, teda v oblasti trhu s finančnými produktami ako hedgeový fond ako aj na trhu s nehnuteľnosťami. Pokiaľ tento nárast množstva peňazí na druhej strane nevyváži zvýšenie cien reálnych produktov, zvýši sa cenová úroveň bez toho, aby to z indexu spotrebiteľských cien bolo zrejmé.
Index cien výrobcov.
Index cien výrobcov meria celkovú cenovú hladinu na úrovni veľkoobchodu, resp. výroby. Je tvorený množstvom odvetvových indexov, ktoré sa skladajú podobne ako index spotrebiteľských cien. Index cien výrobcov plní úlohu predstihového ukazovateľa, pretože zmeny v tomto indexe sa následne obyčajne premietnu do indexu spotrebiteľských cien. 
Hedonická metóda.
Niektoré štáty USA (od 1998), Austrália, Nový Zéland, Spojené kráľovstvo a Nemecko (od zavedenia euromeny v roku 2002) vypočítavajú mieru inflácie tzv. hedonickou metódou, ktorou sa dosahujú nižšie inflačné čísla. Ide o pokus kvantifikácie kvality produktov. V Spojených štátoch podporoval zavedenie hedonickej metódy vtedajší šéf americkej centrálnej banky Alan Greenspan. Keďže sa inflácia ovplyvňuje prostredníctvom základnej úrokovej sadzby a množstvom peňazí, pri nižšej inflácii sa základná úroková sadzbu môže znížiť a množstvo peňazí centrálnou bankou zvýšiť. Nárast množstva peňazí sa orientuje popri inflácii aj na zvýšenom ekonomickom raste. K tomu sa v Spojených štátoch sociálne dávky aj platová politika často prispôsobujú miere inflácie.
Prídavné meno hedonický je síce odvodené od pojmu hedonizmus, úsilia dosiahnuť zmyselnosť a pôžitok, ale táto interpretácia má s týmto výpočtom dočinenia len málo. Je tým myslené, že v štatistickom zázname má byť zohľadnené narastajúce potešenie, ktoré kráča paralelne s kvalitatívnym vylepšeniami a následne odrátané od nameraného zvýšenia cien. Pri hedonickej metóde sa jeden ekonomický produkt subjektívne rozloží na viacero kvalitatívnych vlastností a následne sa pomocou regresnej analýzy vypočíta vplyv týchto kvalitatívnych charakteristických znakov na cenu. Tým sa zmeny cien, ktoré sú založené iba na zmene kvalitatívnych vlastností, oddelia a eliminujú od čistého zvýšenia cien.
Príklad hedonickej štatistickej metódy: Rýchlosť centrálneho procesora v počítačoch sa v roku 2005 vďaka zlepšeným technológiám zvýšila z 2 000 MHz na 3 000 MHz. V priemere roka však ceny za CPU zostali konštantné. Zvýšenie taktovej frekvencie z 2 000 MHz na 3 000 MHz pri procesoroch vyjadruje kvalitatívne zlepšenie o 50 %. Takže ceny za CPU pri zohľadnení kvalitatívneho zlepšenia v priebehu roka 2005 v spotrebiteľskej štatistike vlastne klesli o tretinu (zníženie inflácie). Podobne sa pomocou ďalších počítačových komponentov vypočíta celková cena počítača. Pri nových funkciách, ako napríklad pri modernizácii obrazoviek, sa počíta pomocou kvantifikácie kvality (ako napríklad ostrosť obrazovky) a záleží na subjektívnom posúdení štatistika, či k takémuto zlepšeniu došlo.
Problémy tejto metódy sú v subjektívnych rozhodnutiach štatistikov, či pri danom produkte vôbec došlo ku kvalitatívnemu zlepšeniu. Ak by sa táto metóda použila s prísnym meradlom, museli by do štatistiky byť zahrnuté aj zhoršenia kvality, pričom prakticky k tomu nedochádza. Napríklad časté meškania v železničnej doprave alebo výroba potravín s lacnejšími surovinami, sa ako zhoršenie kvality daných tovarov alebo služieb a inflačne zvyšujúcimi účinkom nikde nezaznamenávajú. Takisto paralelne k zvyšovaniu výkonnosti táto metóda nezohľadňuje dobu použiteľnosti konzumných výrobkov, ktoré majú čím ďalej kratšiu životnosť.
Jadrová inflácia.
Model jadrovej inflácie na cenovom indexe bez zohľadnenia potravín a energií ako prvý popísal ekonóm Robert J. Gordon v roku 1975.. Ide o najčastejšiu definíciu jadrovej inflácie. U nás táto definícia zodpovedá definícii (slovenskej) čistej inflácie. Vo Švajčiarsku používa Švajčiarska národná banka jadrovú infláciu ako výpočet inflácie bez potravín, nápojov, tabaku, sezónnych produktov, energií a pohonných hmôt. Definícia jadrovej inflácie na Slovensku zodpovedá definícii čistej inflácie v Česku; česká čistá inflácia () = slovenská jadrová inflácia. Eurostat vypočítava jadrovú infláciu ako harmonizovaný index spotrebiteľských cien, HICP () očistený o energetické a potravinové komponenty. Európska centrálna banka používa výsledok ako indikátor na zavedenie menovo-politických opatrení.
Kritika konceptu jadrovej inflácie vyčíta, že výkyvy cien potravín a energií nemusia vždy podliehať iba krátkodobým cenovým šokom alebo sezónnemu kolísaniu, ale hlavne v posledných rokoch podliehajú dlhotrvajúcemu narastajúcemu trendu. Jadrová inflácia tento efekt nezohľadňuje, aj napriek tomu, že percentuálna hodnota výdavkov občanov za energie a potraviny z celkového objemu výdavkov je vysoká.
Jadrová a čistá inflácia na Slovensku.
Jadrová inflácia podľa definície na Slovensku je celková inflácia – (regulované ceny + vplyvy zmien nepriamych daní a dotácií). Je to národohospodársky koncept, definovaný ako kvantifikácia miery rastu cenovej hladiny na neúplnom spotrebnom koši, ktorý je očistený od vplyvu regulovaných cien, zmien nepriamych daní a dotácií. Táto nová metodika merania inflácie vychádza z potreby štandardizácie jej vykazovania s krajinami Európskej únie, ako aj z potreby presnejších informácií o vývoji cien bez jednorazových a netrhových opatrení, ktoré nie sú ovplyvniteľné menovou politikou Národnej banky Slovenska.
Čistá inflácia je pojem z oblasti merania inflácie používaný na Slovensku (od r. 2000), v Česku a v Poľsku. Zahŕňa časť inflácie, pričom definície čistej inflácie sa v jednotlivostiach rôznia. Na Slovensku je čistá inflácia definovaná ako príspevok sektora obchodovateľných tovarov bez potravín a sektora trhových služieb k celkovej miere inflácie. Čistá inflácia = celková inflácia – (ceny potravín + regulované ceny). Vo svojej definícii teda zodpovedá všeobecnej definícii jadrovej inflácie podľa Robert J. Gordona.
Vzorec na výpočet jadrovej inflácie na Slovensku:
Dôvody využívania jadrovej inflácie.
Pri výbere spotrebného koša pre výpočet inflácie ide vo všeobecnosti o pokus zadefinovania spotrebného koša, ktorý by popísal účinky inflácie čo najlepšie. V Európe sa na to používa harmonizovaný index spotrebiteľských cien. Jednotlivé aspekty inflácie sa s indexom takéhoto druhu nedajú primerane zobraziť. Ide pritom o kolísanie cien počas ročných období a kolísanie cien energií. 
Istá časť cien produktov počas ročných období kolíše. Vzťahuje sa to predovšetkým na potraviny. Tento efekt ročných období prekrýva skutočnú mieru inflácie (). Pre elimináciu tohto efektu existujú dve možnosti. Vyhladenie pomocou priemerov alebo odstránenia potravín zo spotrebného koša (koncept jadrovej inflácie). Podľa štúdie americkej banky Federal Reserve Bank of New York je koncept jadrovej inflácie vhodnejší ako použitie priemerov.. 
Ceny (zväčša importovaných) fosílnych palív (hlavne ropa, zemný plyn a uhlie) tiež ľahko podliehajú výkyvom. K tomu je potrebné zohľadniť, že tieto ceny v priebehu niekoľkých štvrťrokov prostredníctvom produkčnej reťaze ovplyvňujú ceny ďalších produktov. Aj tento efekt sa dá najlepšie korigovať nezohľadnením cien energií v spotrebnom koši. Takýmto opatrením je možné ľahšie popísať účinky vonkajších vplyvov akými sú napríklad cenové šoky počas ropnej krízy.
Vnímaná inflácia.
Výška inflácie je spotrebiteľmi vnímaná rôzne. Jedným z dôvodov rozdielu medzi vnímanou infláciou a štatisticky nameranou infláciou je skutočnosť, že v spotrebnom koši, ktorý je používaný na vypočítanie miery inflácie, sa nenachádzajú iba produkty dennej potreby, ale aj produkty s dlhšou životnosťou ako napr. automobily a tento výber alebo množstvo produktov sa nezhoduje so spotrebou každého jednotlivca alebo so skupinou spotrebiteľov. Vnímanie zmien cien je pre tovar dennej spotreby senzibilnejšie ako pre produkty s dlhšou životnosťou. Pokiaľ sa ceny tovarov dennej spotreby zvyšujú rýchlejšie ako ceny za produkty s dlhodobou životnosťou, leží vnímaná inflácia vyššie. Pokiaľ stúpajú ceny produktov s dlhodobou životnosťou rýchlejšie ako tovar dennej spotreby vzniká opačný dojem a vnímaná inflácia je nižšia. Fenomén vnímanej inflácie sa po zavedení euromeny stal na Slovensku predmetom spoločenského diškurzu.
Teórie (príčin) inflácie.
Ekonomické školy majú rozličné pohľady na príčiny inflácie. Jednotlivé teórie inflácie ale nie sú obmedzené len na jednotlivé ekonomické školy. Nasledujú tri zjednodušené príklady prístupu k inflácii troch ekonomických škôl:
Neokeynesovská a novokeynesovská teória.
Podľa neokeynesovskej teórie existujú dva hlavné druhy inflácie:
Americký ekonóm Roger Gordon zaviedol tretí faktor, tzv. zabudovanú infláciu; inflačnú inerciu (tzv. trojuholníkový model).
Phillipsova krivka.
Phillipsova krivka zobrazuje vzťah medzi rastom miezd alebo infláciou a nezamestnanosťou. Pôvodná (neokeynesovská) Phillipsova krivka ukazovala nepriamu úmernosť medzi infláciou a nezamestnanosťou. Istá úroveň inflácie bola požadovaná preto, aby klesala nezamestnanosť. Phillipsova krivka dokázala dobre opísať vývoj v Spojených štátoch v 60. rokoch 20. storočia, ale stagflácia v 70. rokoch 20. storočia, si vyžiadala rôzne úpravy tejto krivky. Jednou z mnohých možností, je nanášanie zmeny inflácie na jednu z osí grafu.
Pôvodné vysvetlenie Phillipsovej krivky znie tak, že zvýšený dopyt po tovaroch zvýši dopyt po práci (zníži nezamestnanosť), dopyt po práci naopak zvýši mzdy a vyššie mzdy zvyšujú náklady, čím zvyšujú ceny podnikov.
Monetarizmus.
Monetaristi tvrdili, že inflácia je spôsobená (takmer iba) rýchlejším tempom rastu ponuky peňazí, než ekonomickým rastom. V praxi je možné toto porovnanie realizovať pomocou podielu deflátoru HDP so zmenou v ponuke peňazí.
Príčinou inflácie je nerovnováha v ekonomike spôsobená:
Pokiaľ ide o emisiu prebytočného množstva peňazí, myslí sa tým prílišný rast fyzického objemu peňazí v ekonomike. Množstvo peňazí v ekonomike reguluje prostredníctvom menovej politiky centrálna banka. Môže ho ovplyvniť aj vláda svojimi výdavkami.
Rakúska škola.
Rakúska škola ekonómov z terminologického hľadiska svojho času definovala (a niekedy aj dnes definuje) slovo inflácia ako zvýšenie ponuky peňazí (nesprevádzané rastom dopytu po peniazoch). Rozlišuje medzi rastom cien spôsobených zvýšením ponuky peňazí (len tento rast nazýva tradične inflácia) a prirodzenými zmenami cien, napríklad z dôvodu vyššieho dopytu (takéto zmeny táto teória tradične neoznačuje ako infláciu). Preto je z pohľadu ekonómov rakúskej školy jednoduché zastaviť infláciu definovanú ako rast množstva peňazí – stačí prestať vytvárať nové peniaze.
Podľa ekonómov rakúskej školy, ak sa nezmenia ďalšie ekonomické faktory, inflácia spôsobí rast cien, ale určiť presne, ktoré ceny budú ovplyvnené a v akej miere závisí od toho, ako boli novo vytvorené peniaze zavedené do systému.