burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Emanuel Krejcárek

Emanuel Krejcárek (* 27. jún 1878, Karlín † 18. máj 1926, Banská Bystrica) bol slovenský stenograf a pedagóg.
Životopis.
Študoval na gymnáziu, potom klasickú filológiu v Prahe. Stredoškolský profesor vo Vysokom Mýte, Opave, Třeboni a i., od 1919 profesor Sládkovičovho gymnázia v Banskej Bystrici. V sokolskom hnutí organizoval ochotnícke divadlo a prednášky. Autor lyrických scénok, prispieval do Hronských novín.
Propagoval tesnopis, autor jeho prvej slovenskej učebnice, v ktorej sa pokúsil o uplatnenie Gabelsbergovej sústavy v slovenčine.
Margita Kresáková-Vozárová

Margita Kresáková-Vozárová (* 21. máj 1927, Červená Skala – † 1994) bola slovenská astronómka.
Životopis.
Po absolvovaní prírodovedeckej fakulty univerzity v Bratislave (1952) pracovala do roku 1955 v Astronomickom observatóriu na Skalnatom Plese a od 1955 v Astronomickom ústave v Bratislave. Autorka a spoluautorka viac než 60 vedeckých prác z oboru pozorovania a výskumu meteorov a komét. Objavila kométu C/1954 O1 (Vozárová). Manželka astronóma Ľubomíra Kresáka. Je po nej pomenovaná planétka (9821) Gitakresáková.
Anton Kret

PhDr. Anton Kret, CSc. (* 10. apríl 1930, Smižany – † 6. február 2019, Bratislava) bol slovenský dramaturg, teatrológ, prekladateľ a publicista. Pseudonym: Anton Semko, A. K. Vengur, Kamil Pichňa.
Životopis.
Roku 1955 absolvoval štúdium divadelnej vedy (odbor dramaturgia) na VŠMU v Bratislave, 19631966 ašpirant Akadémie spoločenských vied v Moskve 1966 CSc., 1967 PhDr. Pôsobil na Povereníctve kultúry SNR (19551959), 19661967 pracovník ÚV KSS, na Ministerstve kultúry (19671969) a v SND v Bratislave ako hlavný dramaturg (19591963 a 19711992). Externe prednášal na VŠMU v Bratislave (od 1959) predmet estetika divadla a dejiny slovanských divadiel a drámy a na Akadémii umení v Banskej Bystrici (od 1998) predmety dramaturgia, analýza dramatického diela a dejiny divadla. Bol šéfredaktorom časopisu Javisko (19921996) a šéfredaktorom súkromného vydavateľstva (19961998). Napísal desiatky štúdií a doslovov ku knižným vydaniam teatrologických a dramatických prác, množstvo kritík a recenzií z oblasti profesionálneho divadla. Celoživotne sa venuje ochotníckemu divadlu, napísal stovky článkov, recenzií a metodických materiálov. Je editorom desiatky odborných publikácií. Okrem toho je autorom rozhlasových hier, odborných publikácií. Z ruštiny preložil takmer 150 divadelných hier a 10 teoretických prác o divadle. Je nositeľom Ceny Š. Hozu, pozri www.Smižany.sk (2008), a predsedom Spolku priateľov Spiša v Bratislave od r. 1989.
Dielo.
Tlačou vydané alebo v divadlách, v televízii a v rozhlase uvedené monografické práce (pod vlastným menom a pod pseudonymami Kamil Pichňa, Anton Semko a A. K. Vengur):
Preklady vedeckých prác (v abecednom poradí autorov).
Výber z diela: https://drive.google.com/drive/folders/0ByxKg-b3ja97ZEpIZXBkNzYyS0U?usp=sharing
František Kreutz

František Kreutz (* 12. apríl 1920, Cinobaňa-Katarínska Huta – † 19. december 2004, Brezno) bol slovenský spisovateľ pre deti a mládež a prozaik.
Životopis.
V roku 1935 – 1939 študoval na Učiteľských ústavoch v Lučenci a v Banskej Bystrici. V roku 1939 – 1942 pôsobil ako učiteľ na viacerých miestach, 1947 – 1950 riaditeľ meštianskej školy v Detvianskej Hute, 1950 – 1960 základnej školy v Šumiaci, 1960 – 1980 v Brezne. Ako znalec regionálnej horehronskej histórie i ľudovej slovesnosti sa sústredil na koncipovanie povestí. Od roku 1957 ich publikoval v detských časopisoch Ohník a Slniečko. Poviedkami z dedinského prostredia prispel do antológií "Ozveny v nás" (1974), "V znamení života" (1978), "Pribúdanie kruhov" (1980). Autor knižiek pre mládež i dospelých na rozhraní historickej prózy a povesťového žánru. Venoval sa tiež vlastivednému i literárnemu regionálnemu výskumu a múzejníctvu, štúdiami a referátmi prispel do zborníkov "Brezno sedemstoročné" (1965), "František Švantner" (1972), "G. K. Zechenter-Laskomerský" (1974) a i.
Móric Krippel

Móric Krippel (* 5. september 1867, Kátlovce – † 23. november 1945, Šopron) bol slovenský lesný inžinier, vysokoškolský pedagóg.
Jeho otec bol Štefan Krippel a matka Mária rod. Reinolová.
Životopis.
Študoval lesníctvo na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici (18871890); Ing., 1908 vysokoškolský pedagóg. Od roku 1890 pomocný lesník v obvode Riaditeľstva štátnych lesov v Banskej Bystrici a lesný odborník na viacerých miestach. Od 1908 vedúci katedry lesníckej ťažby a lesného priemyslu Vysokej baníckej a lesníckej v Banskej Štiavnici, 19181938 v Šoprone. Autor vysokoškolských učebníc a príručiek o meračských prístrojoch, o lesnej ťažbe, o priemyselnom spracovaní dreva a o poľovníckych zbraniach. Vypracoval novú metódu na určovanie konštát tvrdosti dreva.
Samuel Kriška

Samuel Kriška (* 8. júl 1881, Tisovec † 3. november 1970, Piešťany) bol lesný inžinier, hospodársky pracovník a vysokoškolský pedagóg.
Jeho otec bol Ján Kriška a matka Mária rod. Dianišková.
Životopis.
Študoval na obchodnej škole v Kežmarku a na gymnáziu v Rimavskej Sobote, lesníctvo na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Inžinier, od roku 1940 vysokoškolský profesor. Pôsobil ako riaditeľ Štátnych lesov v Banskej Bystrici. Podporoval lesné staviteľstvo, zaslúžil sa o rozvoj lesníckeho vysokého školstva. Dekan lesníckeho odboru Vysokej školy poľnohospodárskej a lesného inžinierstva. Autor odborných článkov. Nositeľ vyznamenaní.
Rudolf Kriška

Rudolf Kriška (* 13. marec 1908, Tisovec – † 14. marec 1981, Banská Bystrica) bol slovenský lesnícky odborník a ochranca prírody.
Životopis.
Účastník protifašistického odboja a SNP. Počas SNP člen Revolučného národného výboru v Banskej Bystrici, zúčastnil sa na obrane Slobodného slovenského vysielača. Po oslobodení pracovník lesnej správy na ONV, potom na KNV v Banskej Bystrici. 
Prvý profesionálny ochranca prírody, vedúci Krajského strediska štátnej pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody v Banskej Bystrici (19601970). Organizátor ochranárskych podujatí, inštruktáží a školení ochrancov prírody v Banskej Bystrici a v kraji. Stál pri zrode Zboru ochrancov prírody V Banskej Bystrici. Spoluautor projektov a štúdií ochrany prírody na strednom Slovensku. Autor odborných a popularizačných článkov. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Alojz Krist

Alojz Krist (* 30. júl 1898, Pasieczna † 10. jún 1971, Zvolen) bol funkcionár KSČ, verejný činiteľ a úradník.
Životopis.
V roku 1908-1912 sklársky učeň v Katarínskej Hute. Sprvu pomocný sklár a robotník. V roku 1924-1948 obchodný vedúci, neskôr skladník Robotníckeho družstva Budúcnosť v Banskej Bystrici. Podpredseda Krajského národného výboru a vedúci plánovacieho oddelenia v Banskej Bystrici (1949-1953), Podpredseda Krajského výboru Komunistickej Strany Slovenska v Banskej Bystrici (1949-1950).
Poslanec Slovenskej Národnej Rady.
Nositeľ vyznamenania.
Anton Krištof

Anton Krištof (* Slovensko) je hudobník, dirigent.
Životopis.
Krištof bol prvým dirigentom orchestra Mestského divadelného združenia v Banskej Bystrici.
Juraj Kriváň

Juraj Kriváň (pôv. Karoly-Kriváň) (* 13. november 1926, Šumiac – † 7. október 1960, Hronská Breznica) bol slovenský športovec a pedagóg.
Životopis.
V roku 1946 absolvoval Učiteľskú akadémiu v Banskej Bystrici. Roku 19461948 pôsobil ako učiteľ v Krahuliach, od 1950 inštruktor parašutizmu Sokola, od 1951 Dobrovoľného zväzu ľud. letectva, od 1952 Zväzu pre spoluprácu s armádou v Banskej Bystrici.
Bol organizátor parašutistického športu na Slovensku. Československý rekordér v zoskoku na cieľ, vo voľnom páde a v skupinovom zoskoku. Člen československého reprezentačného družstva v ktorom sa na MS v Moskve 1956 stal majstrom sveta, majster sveta v zoskoku zo 600 m na presnosť pristátia. Člen československého družstva, ktoré získalo na MS 1954 a 1958 striebornú medailu.
Ivan Križan

Ivan Križan (* 18. november 1891, Štrba – † 17. júl 1977, Bánovce nad Bebravou) bol slovenský evanjelický kňaz, cirkevný hodnostár, historik a publicista.
Životopis.
Pochádzal z učiteľskej rodiny. Študoval na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici, na evanjelickom lýceu v Kežmarku, teológiu v Bratislave, Šoproni a Erlangene. Po ordinácii kaplán v Sučanoch, neskôr farár v Lazoch pod Makytou, v Podlužanoch (1923), seniorálny referent SEM (Sdruženie evanjelickej mládeže), konsenior, pokladník generálnej podporovne, podpredseda Misijnej rady cikví v ČSR, administrátor Nitrianskeho seniorátu.
Aktívny na poli družstevníctva a včelárstva. Účastník protifašistického boja a SNP – väznený. Častý dopisovateľ cirkevných časopisoch, autor kázní, náboženskej práce a cestopisných reportáží (rkp.)
Viktor Križan

Viktor Križan (* 8. august 1927, Preseľany – † 22. jún 1980, Bratislava) bol slovenský lekár – hygienik a organizátor zdravotníctva.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Nitre, na Lekárskej fakulte UK v Bratislave, ktorú ukončil v roku 1951. Pracovník Štátneho zdravotníckeho ústavu v Bratislave a Zvolene, vedúci odboru KNV v Banskej Bystrici (19521953), vedúci Krajskej hygienickej stanice v Banskej Bystrici (19531955), od roku 1956 hlavný hygienik a vedúci zdravotného odboru NV Bratislavy. Absolvoval študijné pobyty, získal atestáciu z organizácie zdravotníctva a ako jeden z prvých na Slovensku z hygieny a epidemiológie. Venoval sa boju proti niektorým infekčným chorobám a budovaniu detských jaslí, neskôr organizácii zdravotníctva a problémom životného prostredia. Autor účelových publikácií a zdravotnícko-osvetových článkov. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Vojtech Križan

Vojtech Križan (* 1. máj 1908, Rajec † 30. apríl 1975, Divinka) bol včelár.
Životopis.
Študoval na Priemyselnej škole strojníckej v Košiciach, externe maturoval na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici (1934), absolvoval kurz učiteľov včelárstva v Liptovskom Hrádku (1934). Býval v obci Divinka, kde pracoval ako učiteľ a riaditeľ školy. Tu má aj pamätnú tabuľu. Včelársky odborník a zlepšovateľ najmä vo včelárskej a úľovej technike. Vymyslel a používal veľa technických inovatívnych riešení a pozdvihol včelárstvo, ako také, na európsku úroveň. Je autorom odborných kníh so včelárskou tématikou s názvom "VČELÁRSKA TECHNIKA" a "1000 OTÁZOK A ODPOVEDÍ ZO VČELÁRSTVA". Organizátor zväzovej činnosti včelárov. Prednášal na včelárskych sympóziách a prispieval do odborných časopisov. Nositeľ viacerých vyznamenaní. Na jeho technické riešenia sa chodili pozerať exkurzie včelárov aj zo západnej Európy, napr. aj zo Švajčiarska. 
Vo včelárskom skanzene v Kráľovej pri Senci je možné vidieť niektoré zo zachovaných exponátov.
Pavol Križko

Pavol Križko (* 30. máj 1841, Banská Bystrica - † 25. marec 1902, Kremnica) bol historik, archivár, pedagóg. Pseudonym: Tribránsky. Práve on prezentoval kontroverzný Velestúrsky nápis širokej verejnosti  v roku 1868 v Letopise Matice slovenskej, ročník V., zväzok I.
Životopis.
Vyučil sa za tkáča, 1860 absolvoval evanjelické gymnázium v Banskej Bystrici. V decembri 1859 si ho luteráni v Kremnici zvolili za svojho učiteľa a organistu. V roku1860 sa presťahoval do Kremnice, kde do roku 1872 bol učiteľ a organista a v období 12. apríla 1872-1889 bol súčasne účtovník (audítor) z poverenia komorského grófa Alexandra Goldbrunner. Okrem tejto funkcie od roku 1870 až do roku 1880 pôsobil v cirkevnom a hasičskom zbore a od 1880 do roku 1890 bol riaditeľom kráľovskej banskej spoločnosti v Kremnici.
Už počas gymnaziálnych štúdií zbieral slovenský folklór, prispieval do slovenských a českých časopisov a zúčastňoval sa na národno-kultúrnom dianí. Zakladajúci člen a funkcionár Matice slovenskej a Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS). Autor próz a básní inšpirovaných folklórom, z ktorých väčšina ostala v rukopisnej podobe. V cestopisných zážitkoch zo Sedmohradska si všímal najmä zaostalosť priemyselnej výroby a propagoval technický pokrok. Jeden z prvých slovenských pozitivistických historikov, založil svoje práce na štúdiu archívneho materiálu, v MSS bol referentom pre dejepis, archeológiu a antropológiu. Excerpovaním prameňov a expertízou pomáhal Aloisovi Jiráskovi pri písaní trilógie "Bratrství" (jej 2. zväzok venoval Jirásek jeho pamiatke). Predstaviteľ česko-slovenskej kultúrnej vzájomnosti. Zakladateľská osobnosť slovenskej archivistiky. Centrom jeho vedeckých záujmov boli dejiny Kremnice, banských miest a regiónov, osobitnú pozornosť venoval dejinám baníctva, mincovníctva, sociálnej problematike, mestskej správe, justícii, školským a cirkevným dejinám. Výrazne národne-obranný charakter mali jeho historicko-filologické štúdie, zamerané proti maďarizačnej politike. Celkove napísal 157 historických štúdií a článkov. Jeho štúdia o vývine a šírení písma od prvopočiatku až po najnovšiu dobu zostala v rukopisnej podobe. V roku 1890 založil v Kremnici Múzeum mincí a medailí, pôvodne ako vlastivedné múzeum. Na základe jeho iniciatívy bol v Kremnici v marci 1895 založený bratmi Aurelom a Klementom Lehotským, prvý filatelistický spolok na Slovensku s názvom Album. Spolok síce po 9 rokoch prestal existovať a nikdy nemal viac ako 20 členov, no vo svojej dobe patril k vrcholom slovenského spolkového života.
Zomrel 25. marca 1902 v Kremnici.
Andrej Krno

Andrej Krno (* 26. jún 1827, Nemecká Ľupča, dnes Partizánska Ľupča – † 14. február 1911, Novi Sad) bol slovenský evanjelický kňaz a národnokultúrny pracovník. Jeho pseudonym bol "Oružný". 
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Levoči (18371845), teológiu v Bratislave. V roku 18531855 kaplán v Hornej Lehote, 18551857 farár v Brezne, 18571902 v Čerenčanoch, od 1902 žil v Novom Sade. Prispel do Prostonárodných slovenských povestí P. Dobšinského, obyčajmi a porekadlami do Sokola (1863, 1865). Písal prevažne cirkevnú publicistiku, autor rkp. katechetickej práce. Roku 1862 spoluzakladateľ slovenského gymnázia v Revúcej.
Dalibor Miloš Krno

Dalibor Miloš Krno (pseudonym: "Miloševič"; * 12. august 1901, Novi Sad† 6. september 1983, Bratislava) bol slovenský verejný činiteľ, publicista, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Jeho otec bol Miloš Krno (18691917), advokát a matka Oľga rod. Beniačová. V roku 19191920 študoval na Právnickej fakulte Karlovej univerzity, 19201922 architektúru na ČVUT v Prahe. Vysokoškolský pedagóg a prodekan Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. Zaoberal sa otázkami medzinárodných vzťahov a práva, dejinami svetového novinárstva. Účastník protifašistického odboja, počas SNP pracovník Povereníctva hospodárstva a zásobovania potravinami na povstaleckom území (1944). Spoluzakladateľ a člen redakčného kruhu "Nového slova" v Banskej Bystrici (september 1944). Autor vysokoškolských kníh, skrípt, štúdií a publicistiky.
Ľubomír Krno

Mgr. Ľubomír Krno (* 16. júl 1952, Košice) je slovenský publicista, novinár, redaktor, moderátor, manažér a pedagóg.
Životopis.
V roku 1970 – 1974 absolvoval štúdium na Pedagogickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici, odbor Slovenský jazyk, hudobná výchova a pedagogika a v roku 1981 – 1984 štúdium žurnalistiky na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Absolvoval krátkodobé pracovné pobyty ako redaktor Slovenského rozhlasu v ZSSR (1985), Maďarsku 1988), Švédsku (1995), Francúzsku (2000), Japonsku (2000), Mexiku (2001) a i. Vo svojich profesijných začiatkoch pôsobil ako hlásateľ Slovenského rozhlasu v Banskej Bystrici a ako redaktor Slovenskej televízie v Banskej Bystrici. Od roku 1978 do (2006) bol odborným redaktorom – krajovým spravodajcom Slovenského rozhlasu Bratislava pre stredoslovenský región a členom reportérskej skupiny "Československého rozhlasu Praha".
Pripravil okolo 9 000 reportáží, spravodajských a publicistických materiálov, odvysielaných predovšetkým v reláciách Slovenského rozhlasu. V roku 2003 založil a až do mája 2008 redigoval časopis Akadémie umení v Banskej Bystrici ART3. V rokoch 2007 – 2008 súčasne pôsobil ako vysokoškolský pedagóg na "Fakulte dramatických umení Akadémie umení" v Banskej Bystrici, kde prednášal teóriu rozhlasového dramatického umenia a dejiny rozhlasového dramatického vysielania a zároveň viedol praktické semináre a cvičenia z rozhlasového herectva.
Je dlhoročným aktívnym priaznivcom zborového spevu a hudobnej kultúry, externe spieval aj v opernom zbore Štátnej opery v Banskej Bystrici (1986 – 1991). V roku 1990 inicioval založenie miešaného speváckeho zboru Canzona Neosolium v Banskej Bystrici, stal sa jeho prvým manažérom a do pozície umeleckého vedúceho a dirigenta pozval hudobného skladateľa a bývalého dirigenta známeho kysuckého zboru Kusuca z Čadce Vojtecha Didiho. Zbor "Canzona Neosolium" hneď v prvých rokoch existencie zaznamenal vynikajúce umelecké úspechy na domácich, ale aj zahraničných pódiách – v Španielsku, Taliansku, Grécku, Maďarsku, Rakúsku, Rumunsku a neskôr i v Poľsku, Česku, Chorvátsku, Slovinsku a v Litve. Od roku 2003, po pretransformovaní sa zboru na akademický spevácky zbor "Akadémie umení v Banskej Bystrici", sa Ľuboš Krno stal jeho čestným predsedom. V rokoch 2008 - 2010 pôsobil ako manažér pre vzťahy s verejnosťou Slovenského banského múzea v Banskej Štiavnici a pre Rádio Lumen autorsky pripravoval a uvádzal hudobnoslovnú reláciu "Piesne na želanie". V júni 2010 sa stal hovorcom Slovenského vodohospodárskeho podniku v Banskej Štiavnici.
Kristína Krnová

Kristína Krnová (* 22. august 1952, Rimavská Sobota) je vysokoškolská pedagogička a literárna historička.
Životopis.
Študovala na Filozofickej fak. UPJŠ v Prešove. Prednáša dejiny slov. literatúry na Fakulte humanitných a spoločenských vied UMB v Banskej Bystrici. Venuje sa problematike vývoja súčasnej slov. prózy po roku 1945. Spočiatku uverejňovala recenzie v Slov. pohľadoch a v Romboide, neskôr štúdie v Slov. literatúre. Život a dielo moderných slov. prozaikov analyzovala vo viacerých účelových metodických príručkách.
Zuzana Krnová

Zuzana Krnová (rod. Beniačová) (* 12. január 1845, Nemecká Ľupča - † 16. jún 1902, Tomášová) bola slovenská kultúrna pracovníčka.
Životopis.
Študovala na Vyššej dievčenskej škole → K.A. Zipsera v Banskej Bystrici, neskôr absolvovala štvorročný Klimovej dievčenský vzdelávací ústav v Banskej Bystrici. Po štúdiách sa vrátila do rodiska, súkromne učila šitie. Herečka slovenských ochotníckych súborov v Nemeckej Ľupči a v Liptovskom Mikuláši. Podieľala sa na organizovaní finančných zbierok na národné ciele, osobitne na podporovanie slov. škôl a študentov. Spolupracovala s manželom M. Krnom na ľudovýchovnej práci. V r. 1899-1900 prispela do Dennice niekoľkými článkami zameranými na praktické rady ženám. Spoluorganizátorka slov. ženského hnutia, od roku 1870 členka výboru Živeny.
Michal Kromholc

Michal Kromholc (Kromholcz, Krumholz, Krumbholz) (* 7. september 1672, Žabokreky † 23. február 1739, Levoča) bol rímskokatolícky kňaz, pedagóg, náboženský spisovateľ a jezuita.
Životopis.
Od roku 1694 člen jezuitského rádu. Pôsobil ako kazateľ, superior domu a študijný prefekt na Slovensku, Ukrajine a v Rumunsku. Vyučoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1719 – 1720). Autor latinských epigramov a slov. panegyrických pohrebných i polemických kázní s expresívnymi metaforami barokovej poetiky.
Miroslav Kropilák

Doc. PhDr. Miroslav Kropilák, DrSc. (* 17. august 1918, Ústie nad Oravou – † 9. apríl 1995, Bratislava) bol slovenský historik a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Štúdium na Filozofickej fakulte UK v Bratislave absolvoval v roku 1941. Pôsobil ako stredoškolský profesor v Bratislave, Ružomberku a Banskej Bystrici. Od roku 1948 pracoval v Ústave SNP v Banskej Bystrici a v Bratislave a od roku v 1953 Historickom ústave SAV. V rokoch 19701980 bol jeho riaditeľ. Bol externým riaditeľom Encyklopedického ústavu SAV.
Je autorom monografií o najnovších dejinách Česko-Slovenska, učebníc, štúdií a článkov, spolutvorca lexikografických a encyklopedických diel. V rokoch 19811990 bol predsedom Slovenskej historickej spoločnosti.
Arnošt Krpec

Arnošt Krpec, krycie meno Václav (* 29. január 1913, Ostrava-Mariánske Hory † 21. jún 1975, Banská Bystrica) bol dôstojník, protifašistický bojovník a partizánsky veliteľ.
Životopis.
Po skončení ľudovej školy sa vyučil v Ostrave za zámočníka. Bol robotníkom na viacerých miestach, po roku 1945 dôstojník ZNB. V roku 1937-1938 bojoval v španielskej občianskej vojne, kde bol ťažko ranený. Po vyliečení žil od roku 1939 v ZSSR. Príslušník ČA, neskôr československého vojska v ZSSR. Počas SNP vysadený na Slovensko (1944). Náčelník štábu partizánskej brigády Ján Žiška. Po oslobodení pôsobil v českom a moravskom pohraničí. Funkcionár KSČ a masových organizácií. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Bartolomej Krpelec

Bartolomej Krpelec (* 21. november 1879, Bottyán – † 7. september 1957, Bardejov) bol slovenský historik a školský pracovník.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (18901896), na učiteľskom ústave v Lučenci (18961899). Učiteľ v Beluji a v Sucháni, školský inšpektor v Šahách a v Bardejove.
Historik Bardejova, Šariša a Hontu, košikárstva a ovocinárstva. Redaktor zborníka o bojoch proti Slovenskej republike rád, spolupracoval na 3. zväzku Slovenského náučného slovníka (Praha- Bratislava roku 1936). V rukopisoch zanechal národopisnú prácu o Novohrade a zbierku ľudových rozprávok zo Šariša. Po rozbití republiky účastník ilegálneho protifašistického odboja, člen tzv. občianskeho bloku, člen RNV v Bardejove.
Ján Kršák

Ján Kršák (Krssak) (* 15. august 1844, Tvrdošín – † 7. jún 1919, Lutila) bol slovenský spisovateľ a prekladateľ. Pseudonym: Ján Slavoľub Kršák, J.Sl.Vavřinec, Rudzan
Životopis.
Teológiu študoval v Banskej Bystrici, pre nár. presvedčenie musel seminár načas opustiť, 1867 vysvätený za kňaza. Roku 18671876 pracoval ako študijný prefekt a profesor bohoslovia v seminári v Banskej Bystrici, 18771891 farár v Rudne nad Hronom, 1891 farár, od 1896 dekan v Lutile, od 1899 tekovský archidiakon a okresný škôldozorca.
K básnickej tvorbe ho podnecoval Andrej Sládkovič. S Jánom Levoslavom Bellom a Andrejom Černianskym pripravil zborník veršov pre mládež Jarnie kvety, ktorý vydal Samovzdelávací krúžok bohoslovcov. V zborníku uverejnil 26 básní prírodnej a vlastivednej lyriky, poznačených idylickosťou a patetizmom. Verše uverejňoval aj v časopisoch Zornička a Vydrove besiedky. Autor vyše 50 článkov s výchovnou, mravoučnou a náboženskou tematikou. Prekladal z nemčiny. Člen literárnej družiny Spolku svätého Vojtecha v Trnave, zakladajúci člen gymnázia v Kláštore pod Znievom.
Elena Krššáková

Elena Krššáková (* 2. marec 1946, Banská Bystrica) je slovenská poetka, prekladateľka.
Životopis.
V roku 1964-1968 študovala francúzštinu a ruštinu na Univerzite 17. novembra v Prahe, 1969-1970 na Filozofickej fakulte univerzity vo francúzskom Rennes. 
V roku 1970-1973 pracovníčka Mininsterstva kultúry SSR, 1974-1975 redaktorka Československého rozhlasu, 1976-1992 literárneho mesačníka Romboid v Bratislave. Neskôr pôsobila v diplomatických službách, od roku 1999 ako pracovníčka Stálej misie SR pri Rade Európy v Štrasburgu. Básne a sporadicky aj poviedky publikovala časopisecky, samostatne vydala zbierku občianskej lyriky "Nesmelo sa teším" (1980). Potom sa preorientovala na prekladovú tvorbu, z francúzštiny preložila okolo 15 prozaických prác, okrajovo drámu, pričom sa sústredila na súčasnú francúzsku, ako aj frankofónnu kanadskú a alžírsku literatúru. Ceny Jána Hollého získala roku 1989 za preklad diela A. Djebarovej "Láska a tanec smrti" a 1994 za psychologický román J. Rouauda "Polia cti". Elena Krššáková je aj autorkou prekladu výberu z diela A. Gidea (1993).
Daniel Krudy

Daniel Krudy (Crudy, Krúdy) (* 25. október 1735, Zvolen † 18. december 1815, Bratislava) bol evanjelický kňaz, cirkevný hodnostár a náboženský spisovateľ.
Životopis.
Navštevoval školu v Ostrej Lúke, študoval na gymnáziu v Kremnici, v Ožďanoch, v Bratislave, na univerzite v Altdorfe a v Jene. Od roku 1759 evanjelický farár v Cerove, od 1763 slovenskej evanjelickej obce v Banskej Bystrici, farár nemeckej a slovenskej obce v Banskej Bystrici (1763-1774). Od roku 1782 farár nemeckej cirkevnej obce v Bratislave, 1802 superintendant preddunajského dištriktu. V Bratislave prednášal cirkevné právo, homiletiku a pastorálku ma evanjelickom lýceu.
Zostavil zbierku kráľovských rezolúcií, intimátov, žiadostí protestantov, ktorá slúžila ako prameň k dejinám protestantských cirkví. Písal i polemickú náboženskú literatúru, príležitostné kázne a verše.
Krumm

G. Krumm (* Slovensko) bol hodinár.
Životopis.
Hodinársky majster v Banskej Bystrici. Osadil dolné hodiny do Hodinovej veže, zvanej tiež vážnicová alebo zelená (1763), po tom ako druhý raz vyhorela (1761).
František Krutel

Prof. František Krutel, CSc. (* 2. október 1927, Závadka nad Hronom) je slovenský lesný inžinier a pedagóg.
Životopis.
Štúdium na Lesníckej fakulte Vysokej školy poľnohospodárskeho a lesného inžinierstva v Košiciach absolvoval roku 1952. Od roku 1952 pracovník Drevárskej fakulty VŠLD vo Zvolene, od 1974 vedúci katedry náuky o dreve, súčasne pracovník n.p. Bučina vo Zvolene. Roku 1963 CSc., 1971 doc., 1978 prof. Od roku 1972 dekan Drevárskej fakulty VŠLD vo Zvolene.
Autor viacerých vedeckých prác a odborných článkov.
Július Krúteľ

Július Krúteľ (* 15. apríl 1911, Valaská † 7. november 1982, Podbrezová) bol slovenský robotník, funkcionár KSČ a hospodársky pracovník.
Životopis.
Vyučil sa za mäsiara vo Zvolene. Mäsiarsky tovariš vo Zvolene a v Harmanci, robotník štátneho mediarskeho podniku v Banskej Bystrici (1936-1937), tajomník OV KSS v Brezne a pracovník KV KSS v Banskej Bystrici (1945-1951), riaditeľ Mäsopriemyslu v Banskej Bystrici (1957-1959). Člen ilegálneho vedenia KSS v Brezne a oblastného vedenia v Banskej Bystrici, organizátor soc. bojov, roku 1941 fašistami zatknutý, do roku 1943 väznený vo Zvolene, v Banskej Bystrici, Bratislave a v Ilave. Počas SNP tajomník OV KSS v Brezne, po ústupe SNP do hôr príslušník partizánskej brigády. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Peter Kružliak

Peter Kružliak (* 4. máj 1911, Detva-Kriváň – † 11. august 1976, Levice) bol slovenský dôstojník a partizánsky veliteľ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu vo Zvolene (19261929), od roku 1931 vojak z povolania, príslušník československej, slovenskej armády a ČSĽA. Účastník protifašistického boja v armáde. Veliteľ roty 1. československej partizánskej armády J.V. Stalina. Pôsobil na Veliteľstve pozemného vojska v Banskej Bystrici (od 1944), pracovník Povereníctva vnútra v Banskej Bystrici (od apríla 1945). Politicky prenasledovaný, väznený. Pracovník STS v Krškanoch a SEZ v Tlmačoch. 
Vydal knihy spomienok.
Ladislav Krýsl

Ladislav Krýsl (* 22. september 1899, Tábor – † 26. november 1974, Martin) bol slovenský poľnohospodársky inžinier a pedagóg.
Životopis.
Študoval na reálnom gymnáziu, v roku 19171921 na poľnohospodárskom odbore ČVUT v Prahe, Ing. Vysokoškolský pedagóg na Vysokej škole poľnohospodárskeho a lesníckeho inžinierstva v Košiciach, stredoškolský profesor na SPTŠ v Mošovciach.
Účastník protifašistického odboja a SNP, pracovník Povereníctva pre veci hospodárstva a zásobovania v Banskej Bystrici (1944).
Organizátor poľnohospodárskeho školstva a propagátor ovocinárstva. Autor prvej učebnice poľnohospodárskeho účtovníctva. Spolupracovník rozhlasu, novín a odborných časopisov.
František Kubač

František Kubač (* 3. december 1887, Sereď – † 15. jún 1958, Bratislava) bol slovenský partizán, politik a funkcionár KSČ.
Životopis.
Komunistický politik, predseda Slovenskej národnej rady, nositeľ Radu Klementa Gottwalda.
Ľudovú školu navštevoval v Seredi, vo Viedni sa vyučil za obuvníka. Poľnohospodársky a stavebný robotník, obuvník v Seredi. V roku 1950 sa stal predsedom Slovenskej národnej rady. Člen KSČ od roku 1921. V roku 1907 vstúpil do sociálnodemokratickej strany. V roku 1919 založil v Seredi organizáciu Československej sociálnodemokratickej strany robotníckej. Roku 1921- popredný činiteľ Ľubochnianskeho zjazdu. Zakladateľ organizácie KSČ v Seredi a jej okolí, spoluzakladateľ Červených odborov, tajomník Medzinárodného všeodborového zväzu, funkcionár revolučného Zväzu poľnohospodárskych robotníkov. Od roku 1929 člen Krajinského vedenia KSČ, na 6. zjazde zvolený za člena ÚV KSČ, od roku 1929 zastupoval komunistov v československom parlamente. Organizátor demonštrácií, mzdových bojov a štrajkov cukrovarských robotníkov, handlovských baníkov, stavebných robotníkov. Pracovník Zväzu maloroľníkov, člen mestského zastupiteľstva v Seredi. Počas 2. svetovej vojny riadil prácu ilegálnej organizácie KSS v Seredi, vydával ilegálny komunistický časopis Hlas dediny, člen povstaleckej Slovenskej národnej rady a jej povereník starostlivosti, príslušník partizánskeho oddielu Petrov, včleneného do partizánskej brigády Smrť fašizmu. Po oslobodení bol poverený organizovaním národných výborov na juhozápadnom Slovensku, V podmienkach 50. rokoch súhlasil s opatreniami, ktoré obmedzili postavenie a kompetenciu slovenských národných orgánov. V rokoch 1948 - 1950 zastával funkciu podpredsedu Slovenskej národnej rady, potom bol do roku 1958 jej predsedom. Počas jeho pôsobenia išlo o druhoradú funkciu, čo dokumentuje aj skutočnosť, že sa nestal členom Byra ÚV KSS, t. j. užšieho vedenia KSS. Publikoval najmä v straníckej tlači.
Ján Kubač

Ján Kubač (kr. m. Majster) (* 15. jún 1911, Sereď – † 16. apríl 1978, Bratislava) bol robotník, funkcionár KSČ.
Životopis.
Študoval na Obchodnej škole v Bratislave (19251927), vyučil sa za krajčíra (19331935). Člen ilegálneho vedenia KSS a organizátor triednych bojov na južnom Slovensku. Po skončení druhej svetovej vojny pôsobil vo viacerých hospodárskych funkciách. Riaditeľ konzervární Fatra v Banskej Bystrici (19521953). Autor spomienkových článkov. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Ján Kubačka

Ján Kubačka (* 7. december 1904, Dolný Kubín – † 28. december 1981, Dolný Kubín) bol slovenský pedagóg a osvetový pracovník.
Jeho otec bol Ján Kubačka a matka Zuzana rod. Mačuhová.
Životopis.
Študoval na Učiteľskom ústave v Turčianskych Tepliciach, kde v roku 1923 zmaturoval. Pracoval ako učiteľ v Žaškove, v Brezovej pod Bradlom, osvetový inšpektor a neskôr riaditeľ Základnej školy v Trenčianskej Teplej. Zúčastnil sa protifašistického odboja, počas SNP bol príslušník 2. paradesantnej brigády a bojoval v okolí Banskej Bystrice. V roku 1944 pracoval v redakcii "Národných novín" v Banskej Bystrici. Na učiteľských pôsobiskách vyvíjal všestrannú osvetovú činnosť.
Valér Kubány

Valér Kubány (* 19. máj 1883, Klenovec – † 18. august 1936, Bratislava) bol slovenský ekonóm, bankár a redaktor. Pseudonym: Klenovský, Kronikár Hlasu, Roku Valo.
Životopis.
Jeho otec bol učiteľ Rudolf Rodomil Kubány a matka Zuzana rod. Lámerová. V roku 18941902 študoval na gymnáziách v Banskej Štiavnici, v Banskej Bystrici a v Rimavskej Sobote, 19021904 na Obchodnej akadémii v Brne. Spoluzakladateľ a riaditeľ peňažných ústavov v Martine, riaditeľ Dunajskej banky v Bratislave. Funkcionár Obchodnej a priemyselnej komory. Redaktor Slovenského peňažníka v Martine, autor humoresiek, satír. Prekladateľ z ruštiny.
Alojz Kubiček

Alojz Kubiček (* 19. jún 1928, Trnava – † 1. december 2007, Žilina) bol slovenský operný spevák (basbarytón).
Životopis.
V roku 1954 absolvoval štúdium spevu na Štátnom konzervatóriu, 1958 na VŠMU v Bratislave (A. Korínska). V roku 19511957 bol členom Miešaného zboru Československého rozhlasu, 19571965 Speváckeho zboru SF v Bratislave, 19651975 sólista opery DJGT v Banskej Bystrici, od 1975 učiteľ spevu na Konzervatóriu v Žiline. V DJGT v Banskej Bystrici vytvoril vyše 40 operetných a operných postáv v odbore basbarytónu a basu. K profilovým patrí Bartolo ("Barbier zo Sevilly", 1966); Richtár ("Jej pastorkyňa", 1967); Štelina ("Krútňava", 1972) a i. Vystupoval ako koncertný spevák so širokým piesňovým repertoárom rôznych štýlových období.
Zomrel po viacročnom boji s Parkinsonovou chorobou. Bol ženatý a mal dve deti.
Klára Kubičková

Klára Kubičková (rod. Kucserová; * 15. august 1936, Levice – † 25. november 2022) bola slovenská historička architektúry. Pseudonym: KKK, kkk.
Životopis.
V roku 19531959 absolvovala štúdium dejín umenia a estetiky na Filozofickej fakulte UK v Bratislave a na Filozofickej fakulte UK v Prahe. Doktorantské štúdium: externe na Oddelení životného prostredia Ústavu dejín umenia ČSAV v Prahe  v rokoch 19681973, školiteľ  Ing. arch. Otakar Nový.
Pôsobila v Slovenskom ústave pamiatkovej starostlivosti v Banskej Bystrici (19601965, 19741977) ako odborná pracovníčka na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici a ako odborná asistentka (19651971), Ďalej pôsobila v Oblastnej galérii v Banskej Bystrici ako vedúca odborného oddelenia (19711974) a v SPTÚ v Bratislave ako samostatná vedecká pracovníčka (19831987). V rokoch 19871992 pôsobila v SNG v Bratislave najskôr ako zakladateľka a kurátorka architektonickej zbierky, od roku 1990 ako riaditeľka Galérie architektúry, úžitkového umenia a dizajnu Slovenskej národnej galérie. Od roku 1990 bola predsedkyňou Rady galérií Slovenska. V roku 1991 bola spolu s Ing.arch Radomírou Sedlákovou kurátorkou československej výstavy na 5. bienále architektúry v Benátkach. Od decembra 1989 bola členkou medzinárodnej organizácie DOCOMOMO (Dokumentácia a ochrana modernej architektúry), v rokoch 19921998 pôsobila v tejto organizácii ako predsedkyňa Slovak Working Party DOCOMOMO, v rámci ktorej okrem prezentovania slovenskej architektúry vo svete koordinovala a spoluorganizovala 4. medzinárodnú konferenciu o architektúre na Slovensku (1996). Od roku 1997 žila v Banskej Bystrici a spracovávala dejiny architektúry mesta Banská Bystrica v 20. storočí pre knižné vydanie.
Vo vedeckovýskumnej činnosti sa zameriavala na teórie hodnôt, metódy hodnotenia a kritiky architektúry. Bola autorkou mnohých umeleckohistorických výskumov historickej architektúry. Spracovala koncepcie a bola kurátorkou vyše 70-tich výstav na Slovensku a v zahraničí. Od roku 1992 bola členkou redakčnej rady časopisu Projekt-revue slovenskej architektúry. Autorka odborných monografií, odborných štúdií a článku predovšetkým v odborných časopisoch. Pripravila mnohé rozhlasové a televízne relácie. Je členkou Spolku architektov Slovenska, Slovenskej výtvarnej únie, Združenie historikov moderného umenia a i.
V roku 2012 spoločne s architektom Igorom Teplanom založila Centrum architekta Ladislava Eduarda Hudeca (C.A.L.E.H. n. o.) a venovala sa aj prezentácii kultúrneho odkazu Hudecovho diela.
Ocenenia.
Klára Kubičková získala viacero ocenení:
Augustín Kubíni

Augustín Kubíni ("Kubinyi de Felsőkubin", ; * 30. máj 1799, Lučenec-Vidiná † 19. september 1873, Budapešť) bol prírodovedec a múzejník zemianskeho pôvodu.
Jeho otec Ondrej Kubíni ("Kubinyi de Felsőkubin"), matka Eva rod. Prónaiová ("Prónay de Tótpróna et Blatnicza") a brat František Kubíni.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a na kolégiu v Debrecíne, právo na univerzite v Budapešti. Od roku 1821 pôsobil v správe Novohradskej stolice, riaditeľ Maďarského národného múzea v Budapešti, riadiaci člen UAV. Záujem o prírodné vedy v ňom vzbudil na banskobystrickom gymnáziu prof. Andrej Zipser. Spoluzakladateľ a začas predseda Uhorskej geologickej spoločnosti. Skúmal archeologické lokality v Rimavskej Sobote, Cinobani, Pohorelej, florizoval v Liptove a na Kráľovej Holi. Autor knižných prác, botanických, prírodovedeckých, archeologických, numizmatických, cirkevnopolitických štúdií. Člen vedeckých spoločností. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
František Kubíni

František Kubíni (maď. Kubinyi Ferenc, Kubinyi de Felsőkubin) (* 21. marec 1796, Koláre – † 28. marec 1874, Vidiná) bol slovenský verejný činiteľ, prírodovedec a statkár zemianskeho pôvodu.
Jeho otec Ondrej Kubíni (Kubinyi de Felsőkubin), matka Eva rod. Prónaiová (Prónay de Tótpróna et Blatnicza) a brat Augustín Kubíni
Životopis.
Študoval súkromne, 18081811 na gymnáziu v Banskej Bystrici. Profesori Andrej Zipser a Šalamun Peténi v ňom vzbudili záujem o geológiu a paleontológiu. V štúdiách pokračoval v 18121814 na kolégiu v Debrecíne, od 1815 právo na univerzite v Budapešti. Právny praktikant v Budapešti, od roku 1821 podnotár, notár a slúžny Novohradskej stolice, od roku 1843 statkár na svojom majetku.
Účastník revolúcie 18481849, poslanec uhorského snemu za Lučenec za Rezolučnú stranu . Zakladajúci člen a začas predseda Uhorskej geologickej a Uhorskej archeologickej spoločnosti. Autor prírodovedeckých štúdií v časopisoch, ktoré sú spojené s územím Novohradskej stolice. Čestný člen UAV (od 1858).
Ladislav Longauer

Ladislav Longauer (* 30. marec 1919, Banská Štiavnica – † 8. júl 2004, Banská Bystrica) bol slovenský operný spevák (barytón) a pedagóg.
Životopis.
Spev študoval súkromne u A. Flögla a D. Žuravlevovej, 1959 absolvoval štúdium na VŠMU v Bratislave (I. Godin). Roku 19391949 učiteľ v Bratislave, 19491959 sólista a hlasový pedagóg SĽUK-u, súčasne (od 1940) nahrával v rozhlase slovenské ľudové piesne, 19591971 sólista opery DJGT v Banskej Bystrici, potom vokálny pedagóg na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici. Na scéne banskobystrickej opery vytváral významné úlohy: Samko (Eva, 1960); Georges Germont (Traviata, 1960); Tomeš (Hubička, 1960); Rigoletto (Rigoletto, 1961); Mefisto (Faust a Margaréta, 1964); Ferrando (Trubadúr, 1966) a i.
Dušan Kubíny

Dušan Kubíny (* 2. február 1930, Brezno – † 6. júl 2015, Banská Bystrica) bol slovenský geológ a speleológ.
Životopis.
Navštevoval ľudovú školu v Brezne, 1941-1949 študoval na gymnáziu v Brezne a v Banskej Štiavnici, 1949-1953 absolvoval štúdium na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave, 1953 získal RNDr., 1976 CSc. 
Pôsobil v GÚDŠ v Bratislave ako vedúci geológ oblasti (1952-1958), v Geologickom prieskume v Banskej Bystrici ako odborný geológ (1958-1975) a vo VÚLH vo Zvolene ako vedúci vedecký pracovník (1975-1992). Na Ministerstve kultúry pôsobil ako člen poradného zboru speleógov (1955-1989). Bol zakladateľom a predsedom Slovenskej speleologickej spoločnosti (1970-1976), 1994 získal čestné členstvo v Slovenskej geologickej spoločnosti.&lt;br&gt;
Bol dobrovoľným členom Horskej služby, od 1959 členom zboru Štátnej opery v Banskej Bystrici, dlhoročným členom a sólistom Katedrálneho spevokolu v Banskej Bystrici a členom Speváckeho zboru slovenských učiteľov v Trenčianskych Tepliciach. 
Zostavil podrobnejšie geologické mapy mnohých ložiskových území Slovenska, tektonické mapy jednotlivých pohorí Slovenska. Venoval sa aplikácii hlbinnej tektoniky Zeme na rozšírenie lesov a produkcii dreva, je autorom prvej projektovej štúdie parkového riešenia Nízkych Tatier, spolupodieľal sa pri vyhlásení chránených území: Veporské skaly, Brankovský vodopád vo Veľkej Fatre, vodopád Spády v Poľane, Moštenické travertíny a i. Je autorom 3 zlepšovacích návrhov, ktoré zabezpečili miliónovú úsporu na technických dielach. Autor monografií, vedeckých štúdií a odborných článkov, zväčša pôvodných a tematicky zameraných na regionálnu geológiu, speleológiu a ochranu prírody. Veľa článkov a cestopisných čŕt venoval Mongolsku.
Ocenenie.
Bol ocenený:
Ján Kubis

Prof. RNDr. Ján Kubis (* 17. január 1911, Banská Bystrica-Radvaň – † 14. marec 1982, Bratislava) bol slovenský chemik a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Do roku 1929 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, do 1934 chémiu na Prírodovedeckej fakulte KU v Prahe, 1934 RNDr, 1950 docent, 1960 univerzitný profesor. Po štúdiách asistent Ústavu pre anorganickú a súdnu chémiu KU v Prahe, vedúci chemického oddelenia. Št. rafinérie minerálnych olejov v Dubovej, 19481978 vedúci ústavu a Katedry lekárskej chémie Lekárskej fakulty UK v Bratislave.
Vo svojej vedeckej práci sa zameral na problémy lekárskej chémie, najmä na toxikológiu a súdnu chémiu. Zaoberal sa aj mikrochémiou pre potreby medicíny. Autor vysokoškolských učebníc, okolo 20 štúdií a článkov. Funkcionár Československej chemickej spoločnosti, člen Societé chimique de France. Účastník protifašistického odboja.
Július Kubiš

Július Kubiš (* 21. apríl 1895, Badín – † 17. jún 1979, Košice) bol slovenský vodohospodársky inžinier.
Životopis.
Strednú školu navštevoval v Banskej Štiavnici, 19131914 študoval na polytechnike v Budapešti, po 1918 na VUT v Brne, 1922 Ing. Stavebný dozorca v Komárne, správca upravovacích stavieb v Košiciach, 19381958 pôsobil v Banskej Bystrici, pracovník Riaditeľstva vodohospodárskeho rozvoja v Bratislave a i. Zúčastnil sa na upravovacích prácach na Dunaji, na výstavbe komárňanského prístavu a na i. regulačných a melioračných stavbách.
Roku 19531960 so skupinou odborníkov vypracoval komplexnú štúdiu úpravy vodohospodárskych pomerov na Východoslovenskej a Moldavskej nížine.
Jozef Kubiš

Jozef Kubiš (pseudonym: "Bystričan"; * 2. jún 1930, Banská Bystrica† 25. jún 2011, Banská Bystrica) bol slovenský pedagóg, hudobník a zberateľ.
Životopis.
V roku 19461950 študoval na Učiteľskej akadémii, 19601963 absolvoval štúdium na Pedagogickom inštitúte v Banskej Bystrici. Pôsobil ako učiteľ v Sobranciach (19501952) a v Banskej Bystrici (19521990).
V roku (19791990) bol riaditeľom Krajského symfonického orchestra v Banskej Bystrici (člen od 1954) a členom rytmickej skupiny Alfréda Riehsa „Bystrica“ (19501982).
Bol majiteľom jedinečnej zbierky historických pohľadníc a fotodokumentácie Banskej Bystrice (asi 10 000 jednotiek). Pohľadnice a fotodokumentáciu vystavoval v Stredoslovenskom múzeu v Banskej Bystrici: "Ak si Bystričan, obzri sa späť" (1992), "Banská Bystrica v premenách času" (2000).
Marietta Kucháriková

Marietta Kucháriková (* 2. december 1907, Martin – † 9. jún 1970, Martin) bola slovenská pedagogička a kultúrna pracovníčka.
Životopis.
Jej otec bol Samuel Kuchárik a matka Anna rod. Búľovská. Študovala na vyššej škole pre ženské povolania, na učiteľskom ústave v Turčianskych Tepliciach. Bola učiteľkou odborných škôl pre ženské povolania v Bratislave a v Banskej Bystrici (19321937). Ako riaditeľka pôsobila v Trenčíne (1937 - 1945, odborná škola pre ženské povolania) a v Martine (1945, združené školy pre ženské povolania v Ústave M. R. Štefánika). Krátko pôsobila aj ako pracovníčka Štátneho archeologického ústavu v obci Bystrička. V rokoch 19531965 zorganizovala, budovala a viedla obrazové oddelenie Literárneho archívu Matice slovenskej v Martine.
Zomrela v roku 1970 v Martine, kde je aj pochovaná v rodinnom hrobe na Národnom cintoríne.
Cyril Kuchta

Cyril Kuchta (* 5. júl 1913, Spišská Stará Ves – † 1995, Banská Bystrica?) bol slovenský dôstojník, účastník SNP.
Život.
Narodil sa v rodine Pavla Kuchtu a jeho manželky Oľgy rodenej Manicovej. Cyril Kuchta bol príslušník československej, neskôr slovenskej armády a v Česko-slovenskej ľudovej armáde. Účastník protifašistického odboja. Počas Slovenského národného povstania bol povstaleckým veliteľom v Martine, pomocníkom náčelníka Hlavného štábu partizánskych oddielov a pracovník štábu 4. Ukrajinského frontu Sovietskej armády. Po vojne politicky prenasledovaný, neskôr rahabilitovaný. Pracoval v Múzeu SNP v Banskej Bystrici ako zamestnanec (19621986), neskôr ako zástupca riaditeľa (19711977). Pracovník Krajského výboru KSS v Banskej Bystrici (19681971). Funkcionár Zväzu pre spoluprácu s armádou, člen Ústredného výboru Slovenského zväzu protifašistických bojovníkov. Nositeľ viacerých vojenských vyznamenaní.
Andrej Kúdela

Andrej Kúdela (* Poniky) bol slovenský veršovník a kantor.
Životopis.
Okolo roku 1642 slovenský evanjelický kantor v Prešove. Autor humanistickej príležitostnej poézie, z ktorej sa zachovala oslavná báseň v elegických distichách na knihu J. Jakobea "Viva gentis Slavonicae delineatio".
Jaroslav Kúdela

Jaroslav Kúdela (* 20. marec 1906, Jiříkovce - † 27. október 1944, Čremošné) pedagóg, účastník Slovenského národného povstania.
Životopis.
Účastník protifašistického hnutia a SNP. Padol v boji pri Čremošnom. Je pochovaný v Štefultove. Vyznamenaný in memoriam Čs. vojenským krížom.
Peter Kulašík

Prof. PhDr. Peter Kulašik, CSc. (* 25. december 1947, Prostějov) je slovenský vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
V rokoch 19661972 absolvoval štúdium v študijnom programe „vedecký komunizmus-sociológia“ na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, v roku 1975 získal titul PhDr. V roku 1978 sa stal kandidátom vied a 1980 docentom v odbore „vedecký komunizmus“. V roku 1999 bol vymenovaný za profesora.
Absolvoval zahraničné pobyty vo viacerých európskych krajinách. Pôsobil ako asistent a neskôr docent na Univerzite Komenského v Bratislave (19721980), ako docent na Vysokej vojenskej pedagogickej škole v Bratislave (19901992), ako vedúci vedecký pracovník v Politologickom kabinete SAV v Bratislave (19921998).
V rokoch 1995 až 2002 a následne 2005 až 2012 bol dekanom Fakulty politických vied a medzinárodných vzťahov Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici. Na jar 2010 zvažoval predčasný odchod z tejto riadiacej funkcie, ktorý však napokon nerealizoval. Od 14. septembra 2011 do 31. decembra 2012 pôsobil súbežne ako dekan Fakulty verejnej politiky a verejnej správy Vysokej školy v Sládkovičove (dnes Vysoká škola Danubius). Bol hlavným redaktorom vedeckého časopisu "Politické vedy" a členom redakčnej rady dnes už neexistujúceho časopisu "Ústavnosť a politika: časopis pre právnu prax", ktorý vychádzal v rokoch 19992001. Od roku 1999 je členom - akademikom Akadémie sociálnych vied Ruskej federácie a Československej (od 1972), resp. Slovenskej spoločnosti pre politické vedy (od 1993). Je autorom viacerých odborných monografií a štúdií v odborných časopisoch.
Soňa Kulfanová

Soňa Kulfanová (* 25. január 1940, Banská Bystrica) je herečka, inšpicientka.
Životopis.
V roku 1958-1960 členka činohry DJGT vo Zvolene, 1960-1961 činohry DJZ v Prešove, 1961-1966 DPJ v Žiline, od 1980 pôsobila ako inšpicientka činohry NS v Bratislave. Ako ochotníčka pôsobila v Div. súbore A. Sládkoviča v Banskej Bystrici, 1957-1958 externe v bratislavskom Rozhl. hereckom súbore a v Čs. televízii ako hlásateľka mládežníckych relácií. V profes. divadlách vytvárala postavy dievčat a mladých žien.
Martin Kulich

Martin Kulich (* 13. január 1906, Zvolenská Slatina – † 2. december 1979, Poľana) bol slovenský verejný činiteľ a poľovnícky odborník.
Životopis.
Študoval na meštianskej škole vo Zvolene (19201924), na melioračnej škole v Košiciach (19261928). Referent Štátnych lesov v Bratislave, Krajskej správy lesov v Malackách a v Pezinku, pracovník ÚV Slovenského poľovníckeho zväzu a i. Účastník protifašistického odboja, SNP, člen povstaleckej SNR a tajomník Demokratického klubu v Banskej Bystrici, po prechode SNP do hôr partizán. Roku 19451948 člen a funkcionár DS, spoluzakladateľ Strany slovenskej obrody. Poslanec NZ a SNR. Spoluautor publikácií a autor článkov a zlepšovacích návrhov v oblasti poľovníctva, strelectva, ornitológie a včelárstva.
Štefan Kuna

Štefan Kuna (* 29. júl 1908, Bošáca – † 3. november 1944, Pohronský Bukovec) bol slovenský dôstojník, protifašistický bojovník a účastník SNP.
Životopis.
Príslušník čs. četníctva, po roku 1939 hlavný dôstojnícky zástupca žandárstva na rozličných miestach Slovenska. Už od začiatku roku 1944 v Martine aktívne spolupracoval s partizánmi. Na udanie Nemcov musel sám zakročiť proti partizánom, ktorých najprv zatkol ale potom ich odviedol na bezpečné miesto a prepustil. Nemcov následne ubezpečil, že je všetko v poriadku. Počas SNP styčný dôstojník Veliteľstva čs. četníctva na Slovensku v Turčianskych Tepliciach s Hlavným štábom partizánskych oddielov. Bojoval v priestore Vrútky – Martin – Banská Bystrica. Po prechode SNP do hôr zajatý pri Pohronskom Bukovci spolu s B. Žingorom a O. Vrbom a popravený. Pochovaný bol v Bystričke.
Stanislav Kunda

Doc. MUDr. Stanislav Kunda, CSc. (* 27. január 1936, Staškov – † 3. máj 2016) bol slovenský psychiater a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
V rokoch 19531959 študoval na Lekárskej fakulte UK v Bratislave, 1963 absolvoval špecializačnú prípravu z psychiatrie I. st. v Prahe, 1968 špecializačnú prípravu z psychiatrie II. st. v Bratislave, 1972 CSc., 1996 doc. Pôsobil ako vedecký ašpirant na Psychiatrickej klinike KU v Prahe (19661970), pracoval ako lekár – psychiater v OÚNZ Rimavská Sobota (19591965) a ako primár psychiatrického odd. a Centra pre liečbu drogových závislostí v KÚNZ, resp. NsP FDR v Banskej Bystrici (19651997 ). Od roku 1995 pôsobil na UMB v Banskej Bystrici a od 1998 ako primár psychiatrického oddelenia v NsP v Trstenej. 
Je zakladateľom psychiatrie v Banskej Bystrici a okrese. V roku 1989 sa podieľal na rekonštrukcii pavilónu primára Petelena na psychiatrické oddelenie. Zúčastnil sa na domácich i zahraničných vedeckých seminároch, sympóziách a konferenciách. Bol členom Čs. a Slovenskej psychiatrickej spoločnosti, Spolku lekárov. Zakladal a pravidelne prispieval do rubriky "Linka dôvery" v denníku Smer (19671994). Publikoval odborné vedecké práce doma i v zahraničí. Roku 1990 bol poslancom SNR.
František Jozef Kunik

František Jozef Kunik (* 10. február 1911, Stará Huta – † 1. október 1974, Banská Bystrica) bol slovenský spisovateľ, redaktor a typograf. Pseudonym: Jozef Hutár
Životopis.
Pracovník vydavateľstiev Práca, Osveta a Alfa, redaktor časopisu Čitateľ v MS v Martine. Autor literatúry pre deti a mládež. Publikoval verše, romány, poviedky a divadelné hry. Venoval sa aj zostavovateľskej a prekladateľskej činnosti.