Obnova pamiatok

Súčasné teórie ochrany kultúrneho dedičstva chápu pod pojmom pamiatka všetky hmotné i nehmotné doklady historického vývoja spoločnosti, jej umenia, vedy, techniky a iných odborov ľudskej práce a života, ako aj dochované prostredie historických sídelných celkov a architektonických súborov, alebo doklady majúce vzťah k významným osobám a udalostiam dejín a kultúry, ktorých zachovanie je v záujme spoločnosti.
Z uvedeného je zrejmé, že ak si spoločnosť uvedomuje konkrétne hodnoty viazané na konkrétne pamiatky, snaží sa o zachovanie a ochranu týchto pamiatok, respektíve celého pamiatkového fondu na danom území (v prípade štátnej ochrany pamiatok).
Ochrana pamiatkového fondu je súhrn činností a opatrení zameraných na identifikáciu, výskum, evidenciu, zachovanie, obnovu, reštaurovanie, regeneráciu, využívanie a prezentáciu kultúrnych pamiatok a pamiatkových území.
Cieľom ochrany a obnovy architektonického dedičstva je nielen zachovanie jeho hmotnej podstaty, ale zároveň aj zapojenie do súčasného života spoločnosti t j. priradenie adekvátnej funkcie historickému objektu či architektonickému súboru. 
Zásady ochrany a obnovy architektonického dedičstva.
Vychádzajúc z úlohy, ktorú ochrana pamiatok prisudzuje autenticite a pôvodnej hmote historickej architektúry (najmä v kontexte západných kultúr), javí sa jednou z hlavných zásad pri ochrane architektonického dedičstva:
Táto zásada však predstavuje iba ideálny cieľ, ktorý je v praxi často ťažko dosiahnuteľný v plnom rozsahu, keďže v prípade historickej architektúry sa niekedy stretávame nielen s pozmeneným vzhľadom pamiatky, ale aj B nená-vratnou zmenou pôvodného prostredia či historicky odôvodneným zánikom pôvodnej funkcie. V prípade novej funkcie historickej architektúry však platí jednoznačná zásada, že táto sa musí prispôsobiť charakteru pamiatky a jej hodnotám a že pripadne nové stavebno-konštrukčné a technické zásahy z dôvodu novej funkcie by mali byť reverzibilné, t. j. odstrániteľné.
Metódy ochrany a obnovy architektonického dedičstva.
Ochrana pamiatky je súhrn činností a opatrení vykonávaných na predchádzanie ohrozeniu, poškodeniu, zničeniu alebo odcudzeniu kultúrnej pamiatky, na trvalé udržiavanie dobrého stavu vrátane prostredia kultúrnej pamiatky a na taký spôsob využívania a prezentácie, ktorý zodpovedá jej pamiatkovej hodnote. Zahŕňa v sebe všetky činnosti, ktorých cieľom je zabrániť pôsobeniu škodlivých vplyvov, ktoré ohrozujú hmotu a vzhľad pamiatky či jej samotnú existenciu. Škodlivé vplyvy pritom môžu byť dôsledkom činnosti človeka aj prírody.
Obnova kultúrnej pamiatky je súbor špecializovaných odborných činnosti, ktorými sa vykonáva údržba, konzervovanie, oprava, adaptácia a rekonštrukcia kultúrnej pamiatky alebo jej časti. Predstavuje teda súbor činností, ktoré je potrebné realizovať, ak už škodlivé vplyvy zanechali na architektonickom diele svoje „stopy" a cieľom je vrátiť pamiatku do stavu pred pôsobením škodlivých vplyvov.
Ochrana a obnova architektonických pamiatok sa realizuje rôznymi prostriedkami a nástrojmi. 
Pred škodlivými vplyvmi činnosti človeka chránime pamiatky 
Na zamedzenie pôsobenia prírodných škodlivých vplyvov a odstraňovanie ich následkov sa v praxi používajú rôzne technické prostriedky, postupy a metódy ochrany a obnovy.
Z histórie pamiatkovej praxe poznáme
Tieto metódy nie sú vo vzájomnom rozpore a často v praxi dochádza k ich vzájomnej kombináciách.
Praktická obnova pamiatok.
V praktickej obnove architektonických a stavebných pamiatok sa iba zriedkavo stretávame s výlučným použitím iba jednej zo spomenutých metód. Na bližšie určenie charakteru celkovej koncepcie obnovy určitého kultúrno-historického objektu či súboru sa používajú pojmy: 
Obnova urbanistických súborov.
V prípade obnovy urbanistických súborov sa používajú pojmy