burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Arrhéforia

Arrhéforia alebo Arrhétoforia () bola staroveká aténska slávnosť na počesť bohyne Athény Polias ("„Atény ochrankyne mesta“" ), oslavovaná v lete približne 3. dňa atického mesiaca skiroforión (pravdepodobnejšie v noci z 2. na 3. — samotný 3. deň mala Aténa narodeniny).
Aténsky sviatok Arrhéforia, s významom slova "„(nosenie) toho, čo je zakázané“" a niekedy nazývaný aj Arrhétoforia, čo znamená "„(nosenie) toho, čo je nevysloviteľné“", bol sviatok odvodený od slova "arrhéforoi", názvu celoročnej kňazskej funkcie dvoch mladých dievčat. Tieto dievčatá, vybrané z prominentných aténskych rodín, vo veku sedem až dvanásť rokov, bývali v dome na Akropole. Počas roka sa starali o posvätný olivovník a tkali (spolu s ďalšími dievčatami) posvätný peplos pre mestskú sochu bohyne Atény Polias.
Ale keď sa blížil deň sviatku, podľa Pausania vykonali počas noci nasledujúci obrad:"„ O jednej veci chcem napísať, ktorá vo mne vzbudila veľký údiv, málokomu však je známa. Neďaleko chrámu Athény zvanej Polias bývajú dve dievčatá, ktoré Aténčania nazývajú arrhéforoi. Tieto trávia nejakú dobu v blízkosti bohyne, ale keď nadíde chvíľa slávnosti, činia v noci toto: položia si na hlavu veci, ktoré im vydá Athénina kňažka, ale ako ona sama, ktorá tie veci vydáva, nevie, čo im dáva, tak i ony nosičky nemajú o tom potuchy. V meste je potom ohradený priestor neďaleko chrámu Afrodity v Záhradách a ňou vedie podzemná chodba; tadiaľ dievčatá zostupujú a tu taktiež odkladajú to, čo nesú, niečo iného potom, zahaleného, vznášajú zase von. Potom ich ihneď prepúšťajú a miesto nich odvádzajú na akropolu iné dievčatá.“"
Počas tohto obradu dievčatá zišli cez podzemnú miestnosť do svätyne patriacej Afrodite nazývanej "V záhradách", svätyne, ktorú sa archeológom podarilo identifikovať na severnom svahu Akropoly. Táto miestnosť viedla k prameňu, ku ktorému v trstinových košoch ("kiσтαι") priniesli predmety, ktoré nesmeli vidieť.​ Späť priniesli ďalšie, ktoré podľa jedného zdroja mohli byť koláče v tvare hadov a falusov. Potom, alebo možno v súvislosti s obradmi opísanými Pausaniom, arrhéforoi odložili svoje biele rúcha a vrátili svoje zlaté šperky bohyni, pretože ich povinnosti sa skončili (a iné boli na Akropolu privedené namiesto nich). Ďalší zdroj informácií poskytuje rozsiahla skupina votívnych nápisov z Akropole (cca 17 nápisov), pochádzajúcich od 3. stor. pred Kr. až po 2. stor. po Kr. objavených na podstavcoch malých sôch, z ktorých napr. jeden uvádza, že rodičia venovali sochu svojej dcéry Aténe Polias, keď bola v kňazskej funkcii "errhéforos" ("θυγατέρα ἐρρηφορήσασαν ἀνέθεσαν").
Nemecký klasický filológ Walter Burkert vyslovil hypotézu, že s týmto obradom (sviatku Arrhéforie) by mohol súvisieť mýtus o malom Erichthoniovi, kde sa uvádza, že tri mladé panny, dcéry Kekropsa prvého aténskeho kráľa, dostali do starostlivosti trstinovú truhlicu, ktorú mali zakázanú otvárať. Raz v noci však neposlúchli a v truhlici uvideli kráľovho malého syna Erichthonia s hadím chvostom namiesto nôh a veľkého hada, zmocnila sa ich taká hrôza, že sa vrhli z vrcholu Akropoly.
Fairuza Balková

Fairuza Balková (* 21. máj 1974, Point Reyes, Kalifornia, USA) je americká herečka, speváčka a umelkyňa.
Detstvo a mladosť.
Balková sa narodila v Point Reyes v Kalifornii, jej otec bol hudobník a matka brušná tanečnica. Meno Fairuza (v perzštine „tyrkysová“) jej dal otec, podľa farby jej očí.
Balková žije v meste Jackson, v štáte Michigan, neskôr žila vo Vancouveri v Britskej Kolumbii, kde začala ako šesťročná hrať. Neskôr žila v Londýne a Paríži.
Kariéra.
Balková absolvovala svoj prvý herecký kurz v roku 1983. V rovnakom roku debutovala v televíznom filme "The Best Christmas Pageant Ever". Počas jej pobytu v Londýne bola obsadená do hlavnej úlohy Dorothy Gale vo filme "Návrat do Krajiny Oz". O rok neskôr si zahrala po boku Tima Curryho a Diany Rigg vo filme "The Worst Witch".
V roku 1988 pracovala s Milošom Formanom na filme "Valmont". V roku 1992 získala cenu Independent Spirit Award za jej herecký výkon vo filme "Gas Food Lodging".
V roku 1996 sa objavila v hlavnej úlohe vo filme "The Craft", kde si zahrala po boku herečiek Neve Campbell, Rachel True a Robin Tunney. Odvtedy si Balková vyberala prevažne temné a záhadné postavy.
Po boku Edwarda Nortona a Beverly D'Angelo si zahrala vo filme "Kult hákového kríža" z roku 1998. V roku 2000 hrala vo filme "Na pokraji slávy".
Balková sa venuje aj dabingu pre animované filmy, televízne programy a videohry.
Napísala aj naspievala niekoľko skladieb. V roku 2011 začala vystavovať umenie v Los Angeles a New Yorku. V roku 2015 hosťovala v televíznom seriály "Ray Donovan".
Leopold II. (Rakúsko, Babenberg)

Leopold II. Babenberský, "Luitpold" (* 1050† 12. október 1095) bol markgróf Východnej marky z dynastie Babenbergovcov.
Život.
Leopold bol synom markgrófa Ernesta a Adelaidy Wettinskej, dcéry Dediho II. Počas sporov o investitúru stál spočiatku na strane cisára Henricha IV., ale postoj v roku 1081 na ríšskom sneme v Tullne vplyvom svojej manželky Idy a pasovského biskupa Altmana zmenil. 12. mája 1082 sa Leopold stretol s českým kniežaťom Vratislavom, straníkom rímskeho kráľa, a jeho bratmi Konrádom a Otom v bitke pri Mailbergu.
Reč nepomohla a rakúske šíky boli prelomené a rozdrtené, potom nasledoval vpád Čechov do Rakúska. K úplnému dobytiu krajiny síce nedošlo, ale česká hranica sa rozšírila k Laa an der Thaya, na Mikulovsku a do blízkosti Valtíc.
Leopold zomrel v roku 1095 a údajne bol pochovaný v kláštore v Melku, jeho pozemok v roku 1089 daroval benediktínskemu rádu. Antropologický prieskum babenberských pozostatkov z hromadnej hrobky v konventnom kostole, vykonaný v sedemdesiatych rokoch 20. storočia túto hypotézu vyvracia. Iné pramene hovoria o pohrebe v Garse.
Poľana (vrch v Jablunkovskom medzihorí; 623 m)

Poľana () je vrch v Jablunkovskom medzihorí, krajinnom celku Západných Beskýd. Leží nad obcou Čierne, približne severovýchodne od Čadce. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Jablunkovského medzihoria. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Čadca a na katastrálnom území obce Čierne. Najbližším sídlom je na severozápadnom úpätí situované Čierne, východne sa nachádza Skalité, južne Čadečka a juhozápadne Svrčinovec. 
Opis.
Poľana leží na juhu centrálnej časti vrchoviny, v nevýraznom hrebeni, vedúcom severným smerom z Troch kopcov (). Východne sa nachádza Ochodzita (), Pahorok (), Slivkuľa (), Kykula (), Poľana (), Grúň () a Firkova Kýčera (), južne Veľká Rača (), Liesková (), Tri kopce (), Mojov grúň (), Stankovo () a Briava (), západne Grúň (), Košariská (), Holý vrch (), Kozove vŕšky () a Gírová () a severne Komorovský grúň (), Krkavice (), Valy () a Mloda Góra (). Masív patrí do povodia Kysuce, kde vodu odvádza rieka Čierňanka a jej prítoky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Ľahko dostupný odlesnený vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je vidieť okolité vrcholy Jablunkovského medzihoria, no tiež Turzovskú vrchovinu, Kysucké, Moravsko-sliezske a Sliezske Beskydy. 
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no blízkosť obce Čierne umožňuje ľahký prístup cez osadu Mojovci, situovanú na južnom úbočí.
Leopold IV. (Rakúsko, Babenberg)

Leopold IV. "Babenberský" (* 1108† 18. október 1141) bol rakúsky markgróf v rokoch 1136 – 1141 a bavorský vojvoda v rokoch 1139 – 1141.
Život.
Narodil sa ako syn rakúskeho markgrófa Leopolda III. a Agneši z Waiblingenu, dcéry nemeckého cisára Henricha IV.. Jeho otec bol neskôr svätorečený a v 17. storočí vyhlásený za rakúskeho národného patróna. Matka bola vdovou po Fridrichovi Švábskom. Leopold tak bol spriaznený s poprednými ríšskymi rodmi. Bol nevlastním bratom nemeckého kráľa Konráda III. a strýkom neskoršieho cisára Fridricha Barbarossu.
Potom, čo bol Konrád III. v roku 1138 zvolený nemeckým kráľom, udelil bavorské vojvodstvo Leopoldovi, zatiaľ čo jeho brat Henrich sa už skôr stal držiteľom statkov svojej matky v Porýní a neskôr v roku 1140 aj falckgrófom rýnskym.
Po smrti svojho otca sa v roku 1139 oženil s Máriou, dcérou českého kniežaťa Soběslava I. Leopold nevládol príliš dlho. Zomrel 18. októbra 1141 v kláštore Niederaltaich na ceste z Bavorska do Rakúska. Ako prvý z Babenbergovcov bol pochovaný v kláštore Heiligenkreuz, ktorý založil jeho otec Leopold III. Po jeho nečakanej smrti získal Bavorsko aj Rakúsko jeho brat Henrich Jasomirgott.
Yeşilırmak

Yeşilırmak [vyslov: ješilirmak] (doslova: zelená rieka) môže byť:
Pandia

Pandia môže byť:
Pyramus

Pyramus môže byť:
Lietavská Závadka

Lietavská Závadka je miestna časť Lietavy, obce v okrese Žilina.
Poloha.
Nachádza sa na západnom okraji Žilinskej pahorkatiny, podcelku Žilinskej kotliny, v údolí Lietavky. Západný okraj miestnej časti siaha na úpätie Súľovských vrchov s dominantným Roháčom (). 
Prístup vedie cestou z Lietavy údolím potoka Lietavka. Nadmorská výška centra osady je 
Dejiny.
Lietavská Závadka je písomne doložená v roku 1393, kedy bola súčasťou Lietavského panstva. Medzi vlastníkov patrili zemianskym rodinám Suňogovcov a Maršovských. Pri sčítaní v roku 1828 mala 17 domov a 132 obyvateľov a v roku 1960 bola administratívne pripojená k Lietave.
Reálna únia

Reálna únia je spojenie dvoch a viac štátov (suverénnych), ktoré zdieľajú niektoré štátne inštitúcie, ale nie sú priamo spojené do jedného celku či štátu (ako v prípade politickej únie) a zachovávajú si svoje práva suverénnych štátov. Reálna únia sa vyvinula z personálnej únie a obvykle sa obmedzuje len na monarchie.
Význam slova reálna značí že ide o skutočnú úniu, nie o úniu kráľovskú tj. personálnu (ang. royal/real, port. real)
Brestovský potok (prítok Laborca)

Brestovský potok je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce na území obcí Radvaň nad Laborcom a Brestov nad Laborcom. Je ľavostranným prítokom Laborca, ktorý ústi do Latorice. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v juhovýchodnej časti územia obce Radvaň nad Laborcom severne od vrchu Úboč so v lesnom extraviláne v okrese Medzilaborce v Prešovskom kraji.
Opis toku.
Od prameňa tečie severozápadným smerom cez lesný extravilán, preteká cez les Pavlová, v priberá bezmenný pravostranný prítok, mení smer na juhozápadozápad, pravým brehom obmýva úpätie lesa a lúky Pod krúžkami, preteká cez les zmiešaný s trvalými trávnatými porastmi. Vteká na obecnú hranicu medzi obcou Radvaň nad Laborcom a obcou Brestov nad Laborcom, pokračuje po tejto hranici, pravým brehom obmýva úpätie vrchu a lesa Diel s Vyteká z lesa do poľnohospodárskeho extravilánu, v priberá bezmenný ľavostranný prítok, v priberá bezmenný pravostranný prítok, v podteká cestu spájajúcu Brestov nad Laborcom s Radvaňou nad Laborcom a zároveň opúšťa obecnú hranicu pokračujúc územím obce Radvaň nad Laborcom. Pravým brehom obmýva pole Ráztoky, pokračuje bez zmeny smeru poľnohospodárskym extravilánom a dvomi vzájomne blízkymi rovnobežnými ramenami v ústi do Laborca ako jeho ľavostranný prítok. Pramení a preteká svojim horným tokom na území obce Radvaň nad Laborcom, tečie po obecnej hranici medzi obcami Radvaň nad Laborcom a Brestov nad Laborcom a svojim dolným tokom preteká a ústi opäť na území obce Radvaň nad Laborcom. Nemá dôležitejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve obce Brestov nad Laborcom, po severnej hranici obce ktorej preteká. Vývoj názvu obce podľa dochovaných listín: 1434 "Breztow", 1463 "Berezthew", 1808 "Zbudský Brestow", 1927 "Brestov", 1960 "Brestov nad Laborcom". Prvý komponent slovného základu názvu obce "brestov" je menné adjektívum od "brest" + adjektívna prípona "-ov" vo význame toponymickej prípony podľa "brest" (latinsky "Ulmus") rod listnatých stromov z čeľade "brestovité (Ulmaceae)". Zo slovného základu "brestov" pridaním formantu "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Brestovský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum "Brestovský potok" bolo štandardizované v roku 1990. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum "Brestovský potok" nie je jedinečným názvom (november 2023).
Slovensko na Zimných paralympijských hrách 2018

Slovensko na Zimných paralympijských hrách 2018 juhokórejskom Pchjongčchangu reprezentovalo celkom 11 športovcov, ktorým sa podarilo získať 11 medailí. Pre Slovensko to boli zatiaľ (do roku 2023) najúspešnejšie paralympijské hry.
Medailová bilancia.
Slovensko sa spomedzi krajín umiestnilo na 7. mieste, pričom získalo 6 zlatých, 4 strieborné a 1 bronzovú medailu. Celkom teda získalo 11 medailí. Henrieta Farkašová získala celkom 5 medailí, z toho 4 zlaté a jednu striebornú, čím sa v daných paralympijských hrách stala najúspešnejšou ženou. Jej navádzačkou bola Natália Šubrtová. Jakub Krako získal celkom 4 medaile, jednu zlatú a tri strieborné. Miroslav Haraus získal ostávajúce dve medaile, a to jednu zlatú a jednu bronzovú.
Kozove vŕšky

Kozove vŕšky () je názov vrchu v Jablunkovskom medzihorí, krajinnom celku Západných Beskýd. Leží nad obcou Čierne, približne severovýchodne od Čadce. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Jablunkovského medzihoria. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Čadca a na katastrálnom území obce Čierne. Najbližším sídlom je na juhovýchodnom úpätí situované Čierne, severovýchodne sa nachádza Jaworzynka, severne Hrčava a juhozápadne Svrčinovec. 
Opis.
Kozove vŕšky ležia v centrálnej časti vrchoviny, v masíve nad riekou Čierňanka. Východne sa nachádzajú Valy (), Pahorok () a Poľana (), južne Veľká Rača (), Liesková (), Tri kopce (), Stankovo () a Briava (), západne Grúň (), Košariská (), Holý vrch () a Studeničný () a severne Gírová (), Komorovský grúň () a Na Dílech (). Východné svahy odvodňuje Valov potok, severné a západné Čierny potok, oba smerujúce do Čierňanky v povodí Kysuce. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných miest je vidieť okolité vrcholy Jablunkovského medzihoria, no tiež Turzovskú vrchovinu, Kysucké, Moravsko-sliezske a Sliezske Beskydy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z obce Čierne alebo z českej Hrčavy.
Pandia (sviatok)

Pandia () bola staroveká aténska slávnosť na počesť boha Dia, oslavovaná v lete okolo 17. dňa atického mesiaca elafébolión.
Pandia, každoročný aténsky sviatok na počesť Dia, oslavovaný na jar v mesiaci elafébolión (presný dátum nie je známy), zjavne súvisel so splnom Mesiaca. Jeho začiatky sú zahalené tajomstvom. Na jeho vzniku mohol mať svoj podiel mýtus o Pandiónovi, známy zrejme už v mykénskom období, ktorý oslavoval „kráľa Atén a náčelníka pastierov stredného Grécka“. O tomto sviatku nie je známe prakticky nič, okrem toho, že sa oslavoval tesne po Veľkej Dionýzii. Je tu ale možné isté prepojenie s kultom Pandióna a Térea v Megare, o ktorom Pausanias poskytol niekoľko podrobností. V Megare mal Pandión pamätník a bol uctievaný (podľa Pausania mal neďaleko hrob Téreus, ktorý sa oženil s Pandionovou dcérou Proknou). 
Koncom 5. stor. Kr. atické démy ešte do osláv Pandie prispievali ("v nápise "IG I³ 258" — v 9. riadku — je uvedená správa o vyplatení 600 drachiem od atického dému Plotheia"), ale začiatkom 4. stor. Kr. jeho význam začal upadať (bol zatienený Dionýziou) a jeho oslavovanie v istom zmysle prevzal kmeň (fylé) "Pandionis". Neskôr bol tento sviatok pridaný právnym dekrétom "Filé Pandionis" ako posledný akt k Dionýziam a zakončil sa veľkou leiturgiou (odtiaľ naše slovo liturgia), verejným aktom, v divadle Dionýza Eleuchteria ("Osloboditeľa"). Išlo o verejné zhromaždenie ekklésie (zákonodarného orgánu), kde sa udeľovala spravodlivosť, právo a poriadok, a preto mu predsedal "„Zeus“".
Inžinier (akademický titul)

Inžinier (skratka Ing.) je akademický titul, ktorý sa na Slovensku udeľuje absolventom vysokoškolského inžinierskeho štúdia v technických, ekonomických a pôdohospodárskych študijných odboroch. Skratka Ing. sa píše veľkým písmenom a uvádza sa pred menom. V zahraničí sa akademický titul „inžinier“ nepoužíva napr. u absolventov ekonomických študijných odborov. Na základe Zákona o vysokých školách č. 131/2002 Z. z. absolvent inžinierskeho štúdia získava okrem akademického titulu tiež vysokoškolské vzdelanie druhého stupňa.&lt;ref name="131/2002"&gt;&lt;/ref&gt; Absolventom inžinierskeho štúdia v oblasti architektúry a urbanizmu sa udeľuje akademický titul „inžinier architekt“ (Ing. arch.).
Štúdium.
Inžiniersky študijný program spravidla nadväzuje na bakalársky študijný program (vysokoškolské vzdelanie prvého stupňa). V odôvodnených prípadoch môže Ministerstvo školstva SR po vyjadrení Akreditačnej komisie vzhľadom na špecifiká študijného programu povoliť spojenie prvého a druhého stupňa vysokoškolského štúdia do jedného celku. Absolventi študijných programov, ktorí získali akademický titul inžinier však nemôžu vykonať rigoróznu skúšku, tzv. „malý doktorát“, no môžu pokračovať v doktorandskom štúdiu, ktoré spravidla trvá tri (denná forma) až päť rokov (externá forma štúdia) a po splnení všetkých podmienok, vykonaní dizertačnej skúšky a obhajobe dizertačnej práce na základe schválenia príslušnej vedeckej rady získať vedecko-akademickú hodnosť doktor (PhD.). Ide o medzinárodne uznávaný „veľký doktorát“.
V nemecky hovoriacich krajinách sa pred rokom 1970 titul „Ing.“ udeľoval absolventom stredoškolského vzdelania technického smeru. Na Slovensku používaný titul Ing. (označujúci 2. stupeň vysokoškolského vzdelania podľa Bolonského protokolu) zodpovedá nemeckému titulu Dipl.-Ing. (Diplom-Ingenieur).
V anglosaských krajinách sa v ekvivalentných stupňoch vzdelania v technických oboroch udeľuje titul "Master of Engineering" (M.Eng.), prípadne "Master of Science" alebo "Master of Applied Science".
Doktor umenia

Doktor umenia&lt;ref name="131/2002"&gt;&lt;/ref&gt; (v skratke ArtD. z latinského "artis doctor", popr. Art.D., pôvodne z lat. "artium doctor", niekedy tiež D.Arts či DA atp.) je akademický titul, ktorý sa obvykle udeľuje absolventom vysokoškolského doktorandského štúdia v umeleckých odboroch na niektorých vysokých školách vo svete (napr. na Slovensku). Tento akademický titul v skratke ArtD. sa uvádza za menom nositeľa a je od mena oddelený čiarkou, jedná sa o obdobu Ph.D. pre umelcov.
Jaseňovský potok (prítok Sterkovského potoka)

Jaseňovský potok je potok v Laboreckej vrchovine, v regióne Horný Zemplín. Preteká Prešovským krajom, okresom Medzilaborce a územím obce Čabalovce. Je pravostranným prítokom Sterkovského potoka, ktorý ústi do Olšavy v povodí Laborca. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení na juhozápadnom svahu vrchu Jaseňovec () v nadmorskej výške v lesnom extraviláne, vo východnej časti územia obce Čabalovce v okrese Medzilaborce.
Opis toku.
Od prameňa tečie juhovýchodným smerom cez lesný extravilán, stáča sa na juh a priberá bezmenný ľavostranný prítok. Ľavým brehom obmýva úpätie vrchu a lesa Javorová, ľavým brehom obmýva úpätie pasienka Gubove Kýčerky, pravým brehom obmýva trvalý trávny porast Pakušovec. Vyteká z lesa do extravilánu obce Čabalovce v miestnej časti Sterkovce, v podteká cestu z Čabaloviec do obce Výrava, pokračuje v smere na juhozápad intravilánom Sterkoviec. Ľavým brehom obmýva pole Hrinkov, vyteká z intravilánu a v ústi do Sterkovského potoka ako jeho pravostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Čabalovce. Nemá dôležitejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve vrchu Jaseňovec, na juhozápadnom svahu ktorého Jaseňovský potok pramení. Názov vrchu "Jaseňovec" vo význame miesto hromadného výskytu jaseňa vznikol zo slova "jaseň", príponou priestoru "-ov-ec", ako "tisovec, jelšovec, bukovec". Jaseň štíhly (latinsky "Fraxinus excelsior") rod lesných listnatých stromov z čeľade olivovité s úžitkovým bielym drevom. Zo slova "jaseňovec" pridaním formantu "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Jaseňovský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum "Jaseňovský potok" bolo štandardizované v roku 1990. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum "Jaseňovský potok" nie je jedinečným názvom (november 2023).
Železničná zastávka Melčice

Železničná zastávka Melčice je železničná zastávka v obci Melčice-Lieskové.
Zastávka Melčice sa nachádza na trati č. 120 Bratislava – Žilina. Po ľavej strane trasy v smere na Zlatovce je umiestnená výpravná budova, v ktorej sa nachádza i dopravná kancelária.
Dejiny.
Staničná budova bola postavená v roku 1895, predtým sa tu nachádzala len malá provizórna stanica. Šlo o prvú dominantu obce Melčice. Až do roku 1932 využívala stanica petrolejové osvetlenie.
Prvý vlak zastávkou prešiel v januári 1876. Do roku 1883 premával vlak len po stanicu Istebník (dnes Zlatovce), keďže cez Váh bol postavený len drevený most. Od toho istého roku vlak začal premávať až do Žiliny.
Počas obdobia Rakúsko-Uhorska v tejto zastávke zastavovali niektore rýchliky na vyžiadanie župana Trenčianskej župy a kráľovského radcu Budapešti, Júliusa Szalavszkého.
V roku 1931 stanicu navšítivil Tomáš Garrigue Masaryk.
Železničná zastávka Kostolná-Záriečie

Železničná zastávka Kostolná-Záriečie je železničná zastávka v obci Kostolná-Záriečie. Nachádza sa na trase v úseku medzi Melčicami a Zlatovcami.
Budova stanice sa nachádza na ľavej strane koľajníc v smere od stanice Bratislava hlavná stanica.
Železničná stanica Považská Teplá

Železničná stanica Považská Teplá je železničná stanica v mestskej časti Považská Teplá v meste Považská Bystrica.
Táto stanica sa nachádza na 175. kilometri trate Bratislava – Žilina. Poloha budovy je vľavo v smere od Bratislavy. Stanica bola otvorená v roku 1883.
Adeľ Tankovová

Adeľ Tankovová (; * 22. máj 2000, Dnepropetrovsk, Ukrajina) je izraelská olympijská krasokorčuliarka. Za Izrael súťažila s Ronaldom Zilberbergom na Zimných olympijských hrách 2018 v Pchjongčchangu v krasokorčuľovaní v tancoch na ľade a tímovom podujatí.
Raný a osobný život.
Tankovová sa narodila v Dnepropetrovsku na Ukrajine a je Židovka. Žije v meste Hackensack v New Jersey.
Krasokorčuliarska kariéra.
Tankovová korčuľovať začala v roku 2004. Jej bývalým partnerom vo dvojici bol Jevhen Krasnopiľskij. Jej súčasným partnerom je Ronald Zilberberg, s ktorým začala súťažiť v roku 2016. Jej trénerkou a choreografkou je Galit Chait Moracci.
V sezóne 2017/2018 táto dvojica vyhrala Izraelské národné majstrovstvá a obsadila 28. miesto na majstrovstvách Európy.
Tankovová a Zilberberg súťažili za Izrael na Zimných olympijských hrách 2018 v krasokorčuľovaní v tancoch na ľade a tímovom podujatí v Pchjongčchangu v Južnej Kórei. V krátkom tanečnom podujatí dosiahli skóre 46,66 a celkovo skončili na 24. mieste.
Engelbert Dollfuß

Engelbert Dollfuß (* 4. október 1892, Texingtal, Rakúsko-Uhorsko† 25. júl 1934, Viedeň, Rakúsko) bol rakúsky medzivojnový politik a štátnik. Pre jeho výšku (151 cm) a spôsob vlády bol posmešne nazývaný „Milimetternich“. Podľahol atentátu v rámci pokusu o nacistický puč.
Život.
Pochádzal z maloroľníckej rodiny z dolnorakúskej oblasti Mostviertel. Ako nábožensky založený mladík študoval najprv v kňazskom seminári, potom na právnickej fakulte Viedenskej univerzity a nakoniec národné hospodárstvo na univerzite v Berlíne.
Počas prvej svetovej vojny ho najprv neprijali do armády kvôli veľmi malej výške, ale neskôr bol prijatý a poslaný na taliansky front do Álp, kde sa na konci vojny dostal do zajatia. Po vojne získal ešte doktorát práv.
Kariéra.
Po vojne pracoval ako sekretár roľníckej asociácie na ministerstve poľnohospodárstva. V roku 1927 sa stal riaditeľom poľnohospodárskej obchodnej komory pre Dolné Rakúsko a v roku 1930 bol ako člen konzervatívnej Kresťanskej sociálnej strany menovaný prezidentom rakúskych federálnych železníc. O rok sa stal ministrom poľnohospodárstva a lesov.
Ako hlboko veriaci katolík a konzervatívec sa inšpiroval svojim predchodcom Ignazom Seipelom a ideológom Othmarom Spannom a vychádzal z presvedčenia, že Rakúsko sa môže dostať z hospodárskej a politickej krízy len zavedením stavovského štátu. Takto usporiadaný štát mal postaviť hrádzu nacizmu, komunizmu a dokonca i sociálnej demokracii.
Kancelár.
Rakúskym kancelárom sa stal 20. mája 1932 ako predstaviteľ pravicovej koaličnej vlády. Zároveň sa stal aj ministrom zahraničných vecí. Jeho protiinflačné opatrenia boli v medzivojnovom Rakúsku veľmi nepopulárne a Dollfuss čoskoro rozpustil parlament a vládol pomocou dekrétov. Tento postup ospravedlňoval ako nutné opatrenie proti vzrastajúcemu vplyvu nacistov v Rakúsku, ktorého sa obával. Tiež vyradil z činnosti ústavný súd a udržoval si dohľad nad tlačou. Ďalej nasledoval zákaz verejných zhromaždení a komunistickej strany i sociálnodemokratického Schutzbundu.
V auguste 1933 vytvoril monopolnú vládnu stranu na podporu svojho režimu nazvanú Vaterländische Front (Vlastenecký front) a zlúčil Kresťanskú sociálnu stranu s polovojenským a nacionalistickým Heimwehrom.
Bolo zrejmé, že v budúcich voľbách by nacisti získali väčšinu a Rakúsko by prestalo existovať ako štát a pripojilo sa k Nemecku (čo sa neskôr aj stalo). Aby tomu zabránil, zakázal Dollfuß v júni 1934 rakúsku NSDAP.
Smrť.
25. júla 1934 vnikla skupina ôsmich rakúskych nacistov do budovy kancelárstva a po dlhšej naháňačke kancelára dostihli a dvomi ranami z revolveru ho postrelil vyškovský rodák Otto Planetta.
Zraneného Dollfußa doniesli do jednej kancelárie a položili na pohovku. Ležal na nej skoro štyri hodiny a smrteľne krvácal, ale nikto mu nepomohol. Do miestnosti prišiel minister vnútra Emil Fey, aby ho presvedčil k súhlasu s nástupníctvom bývalého hajtmana Štajerska a veľvyslanca v Taliansku Antona Rintelena do funkcie kancelára. Dollfuß potom stratil vedomie a zomrel.
Záhorácke rádio

Záhorácke rádio je slovenská regionálna rozhlasová stanica vysielajúca na území Záhoria. V dennom živom vysielaní ponúka široké spektrum informácií z regiónu, zaujímavosti, hudobné novinky, súťaže, pozdravy a skladby na želanie.
Hudobný formát je sústredený na horúce novinky, aktuálnu produkciu a nestárnuce hity, vo vysielaní sú však zaradené aj relácie tematicky zamerané na elektronickú a tanečnú hudbu, country a folk a slovenskú a českú tvorbu. V nedeľu je priestor vyhradený prevažne pre ľudovú hudbu a tradičné hudobné pozdravy jubilantom.
Vysielanie.
Záhorácke rádio začalo vysielať 1. marca 2011, kedy nahradilo "Rádio G3" (do roku 2001 známe pod názvom "Rádio ADUT").
Vysiela terestriálne v pásme FM prostredníctvom vysielačov v Skalici, na frekvencii 89,2 MHz, a v Senici, na frekvencii 101,5 MHz. Kvalitný a čistý príjem cez spoločné káblové rozvody televízie a rozhlasu je dostupný v mestách Skalica, Holíč, Senica, Rohožník, Šaštín-Stráže a Jablonica.
Živé vysielanie Záhoráckeho rádia je možné počúvať aj mimo dosah FM vysielačov, prostredníctvom niekoľkých internetových streamov, ktoré sú dostupné v bežných prehrávačoch hudby ale aj priamo na [stránkach rádia cez vstavaný prehrávač.
Počúvanosť.
Podľa prieskumu z novembra 2019 sa v znalosti značky a počúvanosti v okrese Senica a Skalica umiestnilo Záhorácke rádio na 1. priečke, ešte pred celoplošnými stanicami. Viac ako 70 % poslucháčov Záhoráckeho rádia je vo veku od 25 do 64 rokov. Denne alebo viackrát do týždňa počúva Záhorácke rádio 45,4 % poslucháčov.
Dvojica FM vysielačov pokrýva signálom územie s dosahom až na 85 000 možných poslucháčov v okresoch Skalica a Senica. Významne zasahuje aj do Česka, kde má dosah až na 45 000 možných poslucháčov z celého okresu Hodonín a okrajových častí okresov Břeclav a Uherské Hradište.
Holý vrch (vrch v Jablunkovskom medzihorí)

Holý vrch () je vrch v Jablunkovskom medzihorí, krajinnom celku Západných Beskýd. Leží nad obcou Čierne, približne severne od Čadce. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Jablunkovského medzihoria. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Čadca a na katastrálnom území obce Čierne. Najbližším sídlom je juhovýchodne situované Čierne, východne sa nachádza Hrčava a Jaworzynka, západne Mosty u Jablunkova a juhozápadne Svrčinovec. 
Opis.
Holý vrch leží v centrálnej časti vrchoviny, v hrebeni, vedúcom južným smerom z Gírovej (). Východne sa nachádza vrch Na Dílech (), Kozove vŕšky (), Valy (), Pahorok (), Poľana () a Tri kopce (), južne Stankovo (), Javorské (), Horelická Kykula (), Briava () a Jurošovský vrch (), západne Košariská (), Pod Valmi (), Buky () a Kostelky () a severne Studeničný (), Gírová () a Komorovský grúň (). Východné svahy odvodňuje Čierny potok, západné Markov potok, oba smerujúce do Čierňanky v povodí Kysuce. Popod vrchol vedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Severozápadnú časť pokrýva horská lúka, odkiaľ je vidieť okolité vrcholy Jablunkovského medzihoria, no tiež Turzovskú vrchovinu, Kysucké, Moravsko-sliezske a Sliezske Beskydy.
Krysten Ritterová

Krysten Ritterová (; * 16. december 1981, Bloomsburg, Pensylvánia, USA) je americká herečka, známa z televíznych seriálov "Ženy z rodu Gilmorovcov" (20002007), "Veronika Marsová" (20042007), "Perníkový tatko" (20082013) a "Jessica Jones" (20152019).
Detstvo a mladosť.
Ritterová vyrastala v dedine Shickshinny v Pensylvánii, kde žije jej matka, nevlastný otec a sestra. Má nemecký, anglický a škótsky pôvod. 
Kariéra.
Modeling.
Začínala ako modelka, vo veku 15 rokov. Počas strednej školy cestovala do New Yorku a Philadelphie, aby sa zúčastnila rôznych modelingových prehliadok a podpísala zmluvu s agentúrou Elite Model Management a Wilhelmina Models. Ritterová sa presťahovala do New Yorku a stala sa medzinárodne známou modelkou. Objavila sa na titulných stránkach rôznych časopisoch a pracovala v Tokiu, New Yorku, Paríži a Miláne.
Herectvo.
V roku 2001 získala svoju prvú úlohu vo filme. Spočiatku stvárňovala len vedľajšie postavy. V roku 2006 sa objavila v divadelnej inscenácii All This Intimacy, na off-Broadway. 
Jej prvá väčšia a významnejšia postava bola v televíznom seriály "Veronika Marsová", kde sa objavila v druhej sérii seriálu. Neskôr, sa objavila aj v televíznom seriáli "Ženy z rodu Gilmorovcov", kde stvárnila kamarátku postavy Rory Gilmore, ktorú stvárnila Alexis Bledel. Ritterová sa objavila v ôsmych epizódach televízneho seriálu, v rokoch 2006 až 2007. 
V roku 2008 si zahrala po boku Katherine Heigl, v romantickej komédii "27 šiat". V rokoch 2009 až 2010 hrala v televíznom seriáli "Perníkový tatko".
V roku 2011 sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Kate Bosworth, Rachel Bilson a Jason Biggs vo filme "Denník slobodnej matky".
5. decembra 2014 bola Ritterová obsadená do hlavnej úlohy v televíznom seriáli "Jessica Jones". Za svoj herecký výkon v seriáli bola Ritterová nominovaná na viacero ocenení, vrátane Saturn Awards a Critics Choice Awards. Televízny seriál sa natáčal až do roku 2019. V roku 2021 si zahrala vo filme "Nightbooks".
V roku 2023 hrala v televíznom seriáli "Love &amp; Death". 
Súkromný život.
Ritterová sa v roku 2007 presťahovala z Brooklynu do Los Angeles. Aktívne obhajuje práva zvierat, pózuje pre reklamné kampane PETA. Je zanietenou pletiarkou a objavila sa na titulke Vogue Knitting. Od roku 2014 je jej partnerom hudobník Adam Granduciel, ktorému poradila syna v roku 2019.
Svetový potravinový program

Svetový potravinový program () je medzinárodná humanitárna organizácia v rámci Organizácie Spojených národov poskytujúca potravinovú pomoc krajinám v núdzi, ktoré sú zasiahnuté vojnovými konfliktmi, klimatickými šokmi, či pandémiami.
Svetový potravinový program bol založený v roku 1961, sídli v Ríme v Taliansku. Má pobočky v 80 krajinách. Od roku 2021 organizácia podporovala viac ako 128 miliónov ľudí vo viac ako 120 krajinách a oblastiach.
V zmysle záväzku medzinárodného spoločenstva ukončiť hlad, dosiahnuť potravinovú bezpečnosť a zlepšiť výživu do roku 2030, WFP zameriava svoje aktivity na pomoc pri plnení SDG 2 (nulový hlad) a SDG 17 (podpora partnerstiev pre dosiahnutie SDGs). Tiež poskytuje technickú pomoc pre podporu hospodárskeho a sociálneho rozvoja.
WFP je dlhodobo hodnotená ako vysoko relevantná a efektívna organizácia, ktorá pomáha nie len v humanitárnej, ale aj rozvojovej rovine. Dôkazom toho je skutočnosť, že organizácia v roku 2020 získala Nobelovu cenu za mier za snahu o porazenie hladu v oblastiach postihnutých konfliktom.
Last Train Home (videohra)

Last Train Home je realtime strategická hra vyvinutá spoločnosťou Ashborne Games. Vydanie hry je naplánované na 28. november 2023.
Príbeh.
Príbeh sleduje skupinu vojakov československých légií počas ruskej občianskej vojny. Po prvej svetovej vojne uviazli československí vojaci v Rusku a musia sa vydať na cestu cez Sibír po Transsibírskej magistrále, aby sa dostali domov. Veľká vojna skončila, ale boje pokračujú. Veľte légii vojakov, ktorí sa zúfalo snažia dostať sa domov, uprostred chaosu občianskej vojny. Veďte ich neľútostnou divočinou na palube obrneného vlaku. Spravujte svoju posádku a zdroje a snažte sa prežiť až na Slovensko.
Hrateľnosť.
"Last Train Home" je popisovaná ako realtime stratégia s prvkami hry na prežitie. Hráči ovládajú vlak na Transsibírskej magistrále a skupinu československých vojakov s úlohou dostať sa domov. Na ceste ovládate ako vojakov pri bojových operáciách, tak aj samotný vlak a musíte zdolať rôzne prekážky. Hráči musia bojovať proti nepriateľovi, ktorý početne prevyšuje ich množstvo a sú nútení používať rôzne záškodnícke taktiky (plíženie, pasce, výbušniny), aby vyrovnali svoje šance na víťazstvo.
Vývoj.
Hra bola vo vývoji od roku 2020. Bola odhalená 11. júna 2023 počas vysielania PC Gaming Show 2023. V hre budú vystupovať aj živí herci napr. Karel Dobrý ako kapitán František Langer. Hra čerpá inšpiráciu z hier Original War a Commandos.
Dňa 9 . októbra 2023 Ashborne Games vydali demo verziu a zároveň oznámili, že hra vyjde 28. novembra 2023. Demoverzia bola súčasťou akcie Steam Next Fest, počas ktorej sa stala 12. najhranejším demom. Demoverzia má asi 13,5 GB a je stále na stiahnutie na platforme Steam.
Dallon Weekes

Dallon James Weekes (* 4. mája 1981, Salt Lake City, Utah, USA) je americký skladateľ a spevák. Preslávil sa ako basgitarista, spevík a skladateľ kapely Panic! at the Disco, v ktorej pôsobil od roku 2009 do konca roku 2017. Takisto pôsobil ako hlavný spevák power popovej skupiny a neskôr sólo hudobného projektu The Brobecks. Weekes je aktuálne hlavným spevákom skupiny I Dont Know How But They Found Me.
Zoznam geografických článkov/Ô

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ôs.
Ôsma ulica
Buky

Buky () je názov vrchu v Jablunkovskom medzihorí, krajinnom celku Západných Beskýd. Leží nad obcou Svrčinovec, približne severne od Čadce. 
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti Jablunkovského medzihoria. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Čadca a zasahuje na katastrálne územie obce Čierne a Svrčinovec. Najbližším sídlom je juhozápadne a južne situovaný Svrčinovec, juhovýchodne sa nachádza Čierne, východne Hrčava a západne Mosty u Jablunkova. 
Opis.
Vrch Buky leží v západnej časti vrchoviny, v hrebeni, vedúcom južným smerom zo Studeničného () na Košariská (). Východne sa nachádza vrch Na Dílech (), Holý vrch (), Kozove vŕšky (), Valy (), Poľana (), Tri kopce () a Stankovo (), južne Javorské (), Horelická Kykula (), Košariská (), Briava () a Jurošovský vrch (), západne Pod Valmi (), Dejůvka () a Kostelky () a severne Studeničný (), Gírová () a Komorovský grúň (). Východné svahy odvodňuje Markov potok, západné Bahnový potok, oba smerujúce do Čierňanky v povodí Kysuce. Na vrchol vedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva v južnej časti lesný porast, v severnej horská lúka, ktorá umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných miest je vidieť okolité vrcholy Jablunkovského medzihoria, no tiež Turzovskú vrchovinu, Kysucké, Moravsko-sliezske a Sliezske Beskydy.
Zoznam architektonických článkov/5

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
5..
5. ulica (Bratislava)
Zoznam architektonických článkov/Ô

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ôs.
Ôsma ulica
Jaseňovský potok (prítok Veľkého Rybného potoka)

Jaseňovský potok je potok v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Bardejov (okres) v juhozápadnej časti územia obce Malcov. Je ľavostranným prítokom Veľkého Rybného potoka, ktorý ústi do Večného potoka v povodí Tople. Nachádza sa v geomorfologickom celku Čergov. Má dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Začína sa sútokom zdrojníc v nadmorskej výške v juhozápadnej časti územia obce Malcov na východnom svahu vrchu a lesa Jaseňov so v lesnom extraviláne v okrese Bardejov (okres) v Prešovskom kraji. Samotný vrchol vrchu Jaseňov sa nachádza už na území susednej obce Lenartov. Severná zdrojnica pramení v na obecnej hranici medzi obcami Malcov a Lenartov a obmýva juhovýchodné úpätie lúky a poľa Psiarky v Lenartove a južné úpätie pasienka a poľa Veľká hora v Malcove. Južná zdrojnica pramení v na území obce Malcov v lesnom extraviláne na juhovýchodnom úbočí vrchu a lesa Jaseňov. 
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie východným smerom cez lesný extravilán, skrúca sa na severovýchod, obmýva úpätie lesa a pasienka Karkov laz, postupne vteká do poľnohospodárskeho extravilánu, v priberá bezmenný ľavostranný prítok. V vteká do intravilánu Malcova a v ústi do Veľkého Rybného potoka ako jeho ľavostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Malcov. Nemá dôležitejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve vrchu "Jaseňov", na východnom svahu ktorého Jaseňovský potok vzniká. Názov vrchu "Jaseňov" vo význame miesto hromadného výskytu jaseňa vznikol zo slova "jaseň" príponou menného adjektíva "-ov", ako "bukov, hrabov, borov". Jaseň štíhly (latinsky "Fraxinus excelsior") rod lesných listnatých stromov z čeľade olivovité s úžitkovým bielym drevom. Zo slova "jaseňov" pridaním formantu "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Jaseňovský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum "Jaseňovský potok" bolo štandardizované v roku 1990. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum "Jaseňovský potok" nie je jedinečným názvom (november 2023).
Jaseňovský potok

Jaseňovský potok môže byť:
Qu Dongyu

Qu Dongyu (*29. október 1963, Yongzhou, Čína) je čínsky diplomat, od 1. augusta 2019 generálny riaditeľ FAO (Organizácia pre výživu a poľnohospodárstvo), znovu zvolený na druhé štvorročné obdobie dňa 2. júla 2023.
Vzdelanie.
Qu získal bakalársky titul na Hunan Agricultural University, magisterský titul v odbore šľachtenie rastlín a genetiku na Čínskej akadémii poľnohospodárskych vied a doktorát v poľnohospodárstve a Environmental Sciences na University of Wageningen, Holandsko v roku 1996.
Politická kariéra.
Qu Dongyu je od roku 1986 členom Komunistickej strany Číny. V júni 2015 sa stal námestníkom ministra poľnohospodárstva a záležitostí vidieka Čínskej ľudovej republiky.
Pobožnosť

Pobožnosť je označenie (predovšetkým ľudovej) zbožnosti a jej vonkajších prejavov (teda niektorých foriem bohoslužby, resp. náboženských obradov). 
V Katolíckej cirkvi pobožnosti nie sú striktne vzaté liturgického charakteru, no z liturgie vychádzajú a sú ich „doplnkom“. Ako duchovné cvičenia ("sacra exercitia") vedené diecéznym biskupom sú súčasťou tzv. „diecéznej liturgie“. Typovo ide najmä o kratšie obrady, hoci niektoré formy sú slávené aj v rámci dlhšieho obdobia (napr. novény). Súčasťou pobožností sú najmä modlitby.
Pôvodným významom slova je pozornosť a odovzdanosť človeka pri modlitbe a bohoslužbe. Dôraz sa pri výklade kladie na intelektuálnu pozornosť, kým termín „devotio“ znamená skôr celkovú oddanosť a ochotu na sebadarovanie sa. 
Prehnaná nábožnosť býva pejoratívne označovaná ako pobožnostkárstvo či bigotnosť. Neúprimná, respektíve pokrytecká pobožnosť ako svätuškárstvo.
História.
Pobožnosti sa na latinskom Západe vyvíjali hlavne z iniciatívy veriacich, ktorí sa v časoch latinskej omše nemohli na slávení podieľať priamo, a tak participovali omšovou pobožnosťou. Veriaci si tak spočiatku sám čítal modlitby, od čias osvietenstva boli veriacimi aj predmodlievané alebo hovorené nahlas (najmä pri detských omšiach). Latinské žalmy pripomínali laickým veriacim ružence a modlitbu hodiniek nahrádzali tzv. malé hodinky ("officium parvum"). Hodinky zároveň začali veriaci v stredoveku uzatvárať mariánskou antifónou a procesiou k ikone, kde sa konali spevy či litánie. Osamostatnenie týchto zvykov viedlo k vzniku požehnaní ako typu pobožnosti. Tento vývoj bol výrazný najmä v nemecky hovoriacich krajinách. Zo súkromného rozjímania sa vyvinuli napríklad krížová cesta, kult Ježišovho Srdca či májová pobožnosť.
Katolícka cirkev.
Bod 13 konštitúcie Sacrosanctum Concilium (O posvätnej liturgii) Druhého vatikánskeho koncilu odporúča kresťanom tie pobožnosti, ktoré sú v súlade s normami Cirkvi. Rozlišuje pobožnosti konané z nariadenia Apoštolskej stolice (univerzálne) a pobožnosti partikulárnych (miestnych) cirkví. Pobožnosti partikulárnych cirkví musia byť v súlade s liturgiou, "„aby sa od nej istým spôsobom odvodzovali a k nej privádzali ľud, lebo liturgia ich svojou povahou veľmi prevyšuje.“" Pobožnosť v zásade nemá liturgický charakter, hoci môže byť s liturgickým slávením prepojená.
Katolícka pobožnosť môže byť venovaná priamo Bohu, ale aj k anjelom, svätým či Panne Márii. Toto náboženské prežívanie však nesmie, v zmysle katolíckej náuky, popierať, že kult sa svojou povahou a svojím významom vzdáva Otcovi, Synovi a Duchu Svätému (respektíve Otcovi prostredníctvom Syna v Duchu). 
Pobožnosťami v Katolíckej cirkvi sú napríklad procesie, kajúca pobožnosť, ružencová pobožnosť, pobožnosti krížovej cesty, dušičkové pobožnosti, májové pobožnosti (pôvodne z ), getsemanská pobožnosť či štyridsaťhodinová modlitba. Formou pobožnosti je aj škapuliarska pobožnosť či jasličková pobožnosť počas Vianoc či deväťdňové novény, typicky svätodušná novéna. Na Slovensku napríklad Trnavská novéna.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov 2024

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov 2024 boli šestnáste hokejové MS žien do 18 rokov. Turnaj Top divízie sa hral v Zugu vo Švajčiarsku od 6. do 14. januára 2024. Titul z minulého roku obhajovali hokejistky Kanady; majsterkami sveta sa po deviatykrát stali hokejistky USA.
Základné skupiny.
Všetky tímy postupujú do štvrťfinále.
Play-off.
Všetky tímy zo základných skupín budú hrať play-off. Tímy, ktoré postúpia do semifinále, budú znovanasadené podľa umiestnenia v tabuľke skupinovej fázy. 
Tabuľka skupinovej fázy.
Kritériá:
Poradie:
Nižšie divízie.
Súčasťou MS 2024 boli aj štyri turnaje nižších divízií, na ktorých hralo ďalších 24 reprezentačných tímov.
Lauren Grahamová

Lauren Grahamová (; * 16. marec 1967, Honolulu, Havaj, USA) je americká herečka a autorka noviel známa z televízneho seriálu "Ženy z rodu Gilmorovcov" (20002007).
Detstvo a mladosť.
Grahamová sa narodila v meste Honolulu v štáte Havaj. Bola vychovaná v katolíckej viere a má írsky, anglický a škótsky pôvod. Počas toho ako jej otec pracoval pre United States Agency for International Development (USAID) vo Vietname, Grahamová žila niekoľko rokov v Japonsku.
Keď mala Grahamová päť rokov, jej rodičia sa rozviedli a bola vychovaná otcom. Grahamová má nevlastnú sestru a nevlastného brata z druhého manželstva jej otca. Z maminej strany má nevlastnú sestru z matkinho druhého manželstva.
Kariéra.
Herectvo.
V roku 1995 sa Grahamová presťahovala do Hollywoodu. Objavila sa v rôznych reklamách na rôzne produkty. V roku 1997 sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Patricia Arquette, Josh Brolin, Brad Dourif a Ewan McGregor vo filme "Strážca mŕtvych".
Od roku 2000 do roku 2007 stvárňovala postavu Lorelai Gilmore v televíznom seriáli "Ženy z rodu Gilmorovcov". Televízna rola jej priniesla medzinárodný úspech. Po boku herca Caspera Van Diena a Christophera Lloyda si zahrala vo filme "Osudu neutečieš" z roku 2001. 
V roku 2003 hrala v komédii "Santa je úchyl!" a v roku 2007 si zahrala v komédiách ako "Vydáš sa a basta!" a "Evan Všemohúci".
V roku 2010 stvárnila hlavnú postavu v televíznom seriáli "Parenthood", kde účinkovala až do záverečnej epizódy v roku 2014. V roku 2010 sa pripojila aj k hereckému obsadeniu filmu "Vreskot 4", ale neskôr z účinkovania odstúpila. 
V rokoch 2021 až 2022 účinkovala v televíznom seriáli "Šampióni: Späť na ľade". 
Spisovateľstvo.
Grahamová sa okrem herectva venuje aj spisovateľstvu. Jej debutový román "Someday, Someday, Maybe" (z roku 2013) vyšiel vo vydavateľstve Ballantine Books. 
V novembri 2016 vyšla jej druhá kniha s názvom "Talking as Fast as I Can: from Gilmore Girls to Gilmore Girls". Obe jej knihy boli bestsellerom New York Times. Napísala aj ďalšie knihy, "Don't Worry About It. New York" z roku 2018 a "Have I Told You This Already?" v roku 2022. 
Súkromný život.
Grahamová bola vo vzťahu s hercom Petrom Krausem v rokoch 2010 až 2021. V júni 2022 oznámili, že od roku 2021 už spolu nežijú. 
Grahamová vlastní dom v Los Angeles.
Košariská (vrch v Jablunkovskom medzihorí)

Košariská () je názov vrchu v Jablunkovskom medzihorí, krajinnom celku Západných Beskýd. Leží nad obcou Svrčinovec, približne severne od Čadce. 
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti Jablunkovského medzihoria. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Čadca a na katastrálnom území obce Svrčinovec. Najbližším sídlom je na južnom a západnom úpätí situovaný Svrčinovec, severozápadne sa nachádzajú Mosty u Jablunkova, severovýchodne Hrčava a východne Čierne. 
Opis.
Košariská ležia v západnej časti vrchoviny, v hrebeni, vedúcom zo Studeničného () južným smerom cez Buky (). Východne sa nachádzajú Kozove vŕšky (), Valy (), Poľana (), Tri kopce () a Stankovo (), južne Javorské (), Horelická Kykula (), Briava () a Jurošovský vrch (), západne Kykuľa (), Pod Valmi (), Dejůvka () a Kostelky () a severne Studeničný (), Buky (), Gírová (), Komorovský grúň () a Holý vrch (). Východné svahy odvodňuje Markov potok, západné Bahnový potok, oba smerujúce do Čierňanky v povodí Kysuce. Vrchol traverzuje značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných miest je vidieť okolité vrcholy Jablunkovského medzihoria, no tiež Turzovskú vrchovinu, Kysucké, Moravsko-sliezske a Sliezske Beskydy.
Košariská

Košariská môže byť:
Tom Watson (futbalový tréner)

Tom Watson (* apríl 1859, Newcastle upon Tyne – † 6. máj 1915, Liverpool) bol anglický futbalový tréner, ktorý trénoval Sunderland a Liverpool na prelome 20. storočia. Bol prvým trénerom v Anglicku, ktorý vyhral ligový titul s dvomi rôznymi klubmi. Watson je najdlhšie slúžiacim trénerom Liverpoolu, celkovo strávil v klube devätnásť rokov.
Sunderland.
Watson bol trénerom Sunderlandu šesť sezón počas obdobia od roku 1889 do roku 1996. Pod jeho vedením vyhral Sunderland tri ligové tituly v sezónach 1891/92, 1892/93 a 1894/95, čím sa stal najúspešnejším manažérom v ich histórii. William McGregor, zakladateľ ligy, vyhlásil tím Watson's Sunderland po víťazstve 7:2 proti Aston Ville za „Tím všetkých talentov“.
Liverpool.
V roku 1896 odišiel Watson do Liverpoolu a tam sa tešil z ďalších úspechov až do svojej smrti v roku 1915. Najdlhšie slúžiaci tréner Liverpoolu počas svojich devätnástich rokov vo vedení vyhral dvakrát ligový titul a to v sezónach 1900/01 a 1905/06. Boli to prvé ligové tituly v histórii Liverpoolu. Stal sa teda prvým trénerom, ktorý doviedol dva rozdielne kluby k výhre ligového titulu. Odvtedy to dokázali len traja ďalší; Herbert Chapman, Brian Clough a Sir Kenny Dalglish.
Úspechy.
Trénerské.
Sunderland (1889 – 96).
Football League First Division
Liverpool (1896 – 1915).
Football League First Division
Football League Second Division
FA Cup
Sheriff of London Charity Shield
Tom Watson

Tom Watson môže byť: