Akontácia (preddavok)

Akontácia (zriedkavo: akonto; staršie: "platba a conto", "platba à conto", "platba à konto"; franc. "acompte", "à-compte", nem. "Akonto(zahlung)", "Anzahlung", "Abschlagszahlung", tal. "acconto", "anticipo", staršie "pagamento a conto", angl. "payment on account, down payment, advance payment") je pojem z obchodného styku. 
S akontáciou sa môžeme stretnúť napr. pri finančnom lízingu, pri ktorom predstavuje preddavok (zálohu), ktorú zaplatí nájomca prenajímateľovi (lízingovej spoločnosti) a ktorá slúži na čiastočné krytie nákladov prenajímateľa. Výška akontácie sa väčšinou vyjadruje percentuálne z ceny prenajatej veci. Pri nákupoch na splátky môže predstavovať akontácia 1.splátku za daný tovar a podobne ako pri lízingu je vyjadrená v percentách z obstarávacej ceny tovaru (10%, 20% a pod.). V určitých prípadoch si klient výšku akontácie môže zvoliť, niekedy však minimálne výška akontácie súvisí s rizikovým profilom nakupujúceho. Výška zaplatenej akontácie priamo úmerne ovplyvňuje výšku splátky alebo dobu splácania".
"Spravidla znamená prvú splátku kúpnej ceny pri podpise zmluvy alebo neskôr, ale vždy pred odovzdaním predmetu kúpy. Niekedy sa pojem akontácia používa aj vo význame predkontácia v účtovnom systéme"
"Preddavok je predčasná časť platby zo sumy istého záväzku. V rámci obchodného predaja preddavok vypláca kupujúci predávajúcemu v sumách odvodených od obchodnej ceny po konečnom dohodnutí a niekedy aj čiastočnej realizácii predaja. Kupujúci nemôže zrušiť svoj záväzok tým, že sa vzdá vyplateného preddavku v prospech predávajúceho. Preddavok v tomto prípade sa odlišuje od závdavku (."..) 
Akontácia pri finančnom lízingu.
Táto forma preddavku môže byť dohodnutá buď v peňažnej alebo vecnej forme. Vecným preddavkom sa pritom myslí ojazdený dopravný prostriedok alebo iný majetok opatrený znaleckým posudkom s vyjadrenou sumou. Výška akontácie je nemennou súčasťou lízingovej zmluvy a súvisiaceho splátkového kalendára. Obvykle sa označuje ako nultá splátka. Kupujúci odovzdá na začiatku splácania svoj dopravný prostriedok a dostáva zaň predmet zmluvného plnenia alebo zaplatí preddavok v dohodnutej mene. Výška akontácie ovplyvňuje výšku lízingovej marže (zvýšenia ceny). Medzi lízingovou maržou a akontáciou je nepriama úmera, čím vyššia akontácia, tým nižšia lízingová prirážka. Uhradená akontácia sa z daňových dôvodov rozdelí na počet mesiacov splácania v zmysle zmluvy a jej alikvotný podiel za zdaňovacie obdobie sa uplatňuje v daňových priznaniach.
Vyššia akontácia znamená pre lízingovú spoločnosť menšie úverové riziko, ale aj menší zisk. Z hľadiska nájomcu predstavuje vyššia akontácia významnejší zásah do cash flow (peňažných tokov), ale tiež zlacňuje lízing, znižuje celkovú kúpnu cenu a uľahčuje celý proces uzatvárania zmluvy a teda aj skoršie využitie predmetu lízingu. 
Akontácia v prípade finančného lízingu nie je definovaná v obchodnom zákonníku ako povinná. Jej využitie limitujú zákony o dani z príjmu, o dani z pridanej hodnoty, zákon o účtovníctve. Akontácia sa využíva ako súčasť zmluvy medzi partnermi, ktorí, ak sa vzájomne dohodnú o jej použití, musia následne rešpektovať spomenuté zákony. 
Akontácia v prípade operatívneho lízingu nebýva uplatňovaná.
Akontácia ako preddavok odvodu tržby.
V prípadoch nočných prevádzok odovzdávajú organizácie obchodného charakteru preddavok odvodu tržby, ktorá sa neskôr upresňuje a odvádza podľa vyúčtovanej výšky. Toto opatrenie má praktický dôvod a zväčša podlieha oficiálnym interným predpisom firiem. Akontácia sa prevedie účtovne tak, že sa vypíše pokladničný blok a označí sa na ňom ako platba a-konto. Peniaze vo výške preddavku sa uložia do nočného trezoru v banke alebo do firemného trezoru a do banky sa vkladajú po konečnom presnom vyúčtovaní.
Suma akontácie sa v tomto prípade určuje odhadom. Môže byť nižšia, vyššia alebo rovnaká ako presná suma tržby. V podvojnom účtovníctve sa zaúčtuje ako prijaté preddavky zápisom 211/324 (príjem do pokladne) alebo 221/324 (príjem na účet).
Akontácia ako prvá platba nákupu na splátky.
Pri splátkovom predaji sa obvykle 1. splátka považuje za preddavok, po ktorého úhrade kupujúci dostáva do užívania predmet kúpy. Táto prvá splátka sa nazýva aj akontácia. Podľa dohodnutých zmluvných podmienok môže byť akontácia vo výške rovnomerne delených splátok alebo môže byť vyššia o 10 – 20%. Výšku akontácie stanovuje predajca v závislosti od rizikového profilu kupujúceho. V účtovníctve sa akontácia v splátkovom predaji účtuje inak ako akontácia vo finančnom lízingu. V daňovom priznaní tieto uhradené splátky figurujú ako daňový náklad (výdavok) a znižujú tak základ pre výpočet dane.
Neuhradené splátky a neuhradená akontácia neovplyvňujú základ dane.
Akontácia v hypotéke a stavebnom sporení.
V prípade úverov k stavebnému sporeniu sa akontáciou rozumie výška nasporených prostriedkov na účte stavebného sporenia v pomere k výške úveru – je udávaná ako % z cieľovej čiastky – alebo všeobecnejšie je to časť ceny nehnuteľnosti, ktorú klient musí uhradiť z vlastných zdrojov.
Ku stavebnému sporeniu je možné získať úver, no má zákonnú podmienku, že sporenie musí trvať najmenej dva roky, akontácia musí dosahovať stanovenú čiastku a úver sa využije výhradne na získanie bývania. Ak klient nesplní všetky tieto podmienky, môže mu stavebná sporiteľňa na ten istý účel poskytnúť preklenovací úver a to bez akontácie. Aj tu platí, že čím menšia je akontácia tým vyššia je úroková sadzba úveru. Na rozdiel od hypotéky nie je úver zo stavebného sporenia podmienený zaručením nehnuteľnosťou. 
Základný právny rámec o stavebnom sporení vrátane úveru stanovuje zákon o stavebnom sporení. Hypotéky upravuje zákon o dlhopisoch, o bankách a obchodný zákonník.
V prípade hypotéky na stavebné účely sa tiež hovorí o akontácii, ktorou je 1. splátka, takisto v prípade americkej hypotéky, ktorá má ľubovoľný účel. Založené nehnuteľnosti sa za akontáciu nepovažujú.
Akontácia v zahraničnom platobnom styku.
Vo vzťahu k zahraničnému platobnému styku sa používa platobný nástroj "akontácia" vo viacerých prípadoch:
Okrem hladkých platieb sa využívajú aj exportné dodávateľské a odberateľské úvery v rámci medzinárodného platobného styku,:
Bankové záruky upravuje obchodný zákonník. Harmonizáciu na medzinárodnej úrovni zaisťujú pre akontačnú záruku "Jednotné zvyklosti a pravidlá pre kontraktné záruky" vydané Medzinárodnou obchodnou komorou v Paríži ako publikáciu č. 325 a pre dokumentárne akreditívy s červenou doložkou "Jednotné zvyklosti a pravidlá pre dokumentárne akreditívy" vydané ako publikácia č. 600 (revízia z roku 2007).. Najnovší výklad pravidiel obsahuje „Uniform Rules for Bank Payment Obligations“, ICC publikácia č. 750, z roku 2013 a nachádza sa na webe Medzinárodnej obchodnej komory.