Ľudová škola

Ľudová škola (v niektorých kontextoch aj národná škola, v rokoch 1918-1948 pre Česko aj obecná škola) je jeden z (väčšinou už len bývalých) názvov všeobecnovzdelávacej elementárnej (čiže základnej) školy v nemecky hovoriacich krajinách a rakúskej monarchii (vrátane Uhorska) resp. jej nástupníckych štátoch. Pôvodne sa ľudovou školou myslela všeobecnovzdelávacia elementárna (čiže základná) škola určená výslovne pre všetko obyvateľstvo a spravidla vyučujúca v materinskom jazyku.
Definícia.
Termín ľudová škola („Volksschule“) prvýkrát použil v roku 1779 F. E. Rochow ako označenie škôl poskytujúcich základné vzdelanie pre deti nižších vrstiev obyvateľstva, ktoré zriaďoval na svojich majetkoch. Čoskoro sa výraz začal používať pre všetky podobné školy vyučujúce v materinskom jazyku. 
Pre habsburskú monarchiu platí:
V najširšom zmysle sa ako ľudová škola dnes (v strednej Európe) označuje akákoľvek nižšia škola poskytujúca základné všeobecné vzdelanie všetkým (t.j. aj nižším) vrstvám obyvateľstva, čo v minulosti spravidla o.i. znamenalo, že sa vo výučbe používal aj alebo len materinský jazyk žiakov. Takéto školy vznikali v Európe (aj Uhorsku) od 16. storočia a v Uhorsku sa v dobových textoch označovali najmä ako schola/škola, schola vernacula, schola nationalis, Nationalschule, nedeľná škola a pod., od polovice 19. storočia aj ako ľudová škola [v užšom zmysle], elementárna škola, základná škola a pod. Katolícka cirkev niekedy považuje aj stredoveké farské školy, kláštorné školy, katedrálne a mestské školy za akýsi druh ľudovej školy.
Zdroje sekcie:
Ľudová škola (v užšom zmysle) v súčasnosti.
Na Slovensku a v Česku bola škola výslovne nazývaná ľudová škola (po česky: obecná škola) zrušená v roku 1948, nahradená bola v upravenej podobe na niekoľko rokov školou nazývanou národná škola - podrobnosti pozri nižšie.
V Maďarsku bola ľudová škola („(elemi) népiskola“) nahradená v roku 1945 školou nazývanou všeobecná škola („általános iskola“).
V Rakúsku sú po reforme z roku 1962 ľudové školy („Volksschule“) spravidla zredukované na tzv. Grundschule (základná škola, zodpovedá slovenskému prvému stupňu ZŠ), ale prípustné sú aj 8-ročné ľudové školy.
V súčasnom Nemecku od roku 1964 typ školy výslovne nazývaný ľudová škola („Volksschule“) už neexistuje, ale názov ľudová škola sa v niektorých častiach Nemecka dodnes používa ako súhrnné označenie pre základnú školu (Grundschule, zodpovedá slovenskému prvému stupňu ZŠ) a hlavnú školu (Hauptschule).
Vo Švajčiarsku je ľudová škola („Volksschule“) dnes súhrnné označenie pre triedy povinnej školskej dochádzky (t.j. spravidla 9 rokov; ale okrem tried na gymnáziách), čiže zahŕňa primárnu/základnú školu („Primarschule“ alebo „Grundschule“, zodpovedá slovenskému prvému stupňu ZŠ) a tzv. sekundárny stupeň I (Sekundarstufe I).
Dejiny ľudovej školy v najširšom zmysle.
Uhorsko.
Do roku 1869.
Počiatky ľudových škôl (v najširšom zmysle) na Slovensku sa viažu k činnosti reformovaných protestantských cirkví v 16. storočí. Tie zakladali školy, kde sa žiaci učili čítaniu, písaniu, počítaniu a náboženstvu. Dôležitý znak bolo, že vyučovanie prebiehalo v materinskom jazyku a preberali sa aj elementárne praktické vedomosti z poľnohospodárstva a remesiel.
Jan Amos Komenský v 17. storočí spomína (asi ako prvý teoretik) na teoretickej úrovni koncepciu školy, ktorú nazýva „schola vernacula“ (doslova „materskojazyková škola“, dnes sa obyčajne prekladá ako národná škola alebo ľudová škola), čím myslel všeobecnovzdelávaciu nižšiu školu vyučujúcu v materinskom jazyku, ktorou musí prejsť každý člen národa.
Počas osvietenstva mnohí vzdelanci a filantropi horovali za rozšírenie škôl toho typu, ako mal na mysli napr. Komenský, s cieľom pozdvihnúť dedinský ľud z chudoby a zaostalosti. Preto napr. v roku 1774 bol na popud Márie Terézie vydaný zákon (tzv. „Školský poriadok“), ktorý zostavil J. I. Felbiger, a ktorým sa prvýkrát pre rakúsku monarchiu okrem Uhorska zjednocovalo to, čo by sme dnes označili ako základné školstvo v materinskom jazyku. Spomínané školy delil text na triviálne školy (nem. Trivialschule; v dedinách a mestečkách, jedno- alebo dvojtriedne), hlavné školy (nem. Hauptschule; v mestách, trojtriedne) a normálne školy (nem. Normalschule; v sídlach „provincií“, t.j. rozšírené hlavné školy). Pre Uhorsko bol tento „Školský poriadok“ v adaptovanej podobe schválený až o tri roky neskôr na základe dokumentu nazvaného Ratio educationis.
Dokument Ratio educationis z roku 1777 nazval školy, ktoré by sme dnes nazvali základné (s materinským vyučovacím jazykom) scholae vernaculae alebo scholae nationales (dobový nemecký názov znel Nationalschulen, nie Volksschulen; v slovenských textoch prekladané ako národné školy, neskôr aj ľudové školy; v modernom maďarskom preklade népiskolák alebo nemzeti iskolák). Tieto školy dokument rozdelil podľa sídla, počtu predmetov a počtu učiteľov takto:
Ratio educationis z roku 1805 (tzv. druhé Ratio educationis) potvrdilo z prvého Ratio educationis rozdelenie národných škôl (ľudových škôl) a zásadu vyučovania v ľudovom jazyku (teda pre územie Slovenska v slovenčine, resp. miestnom nárečí). Podľa tohto nariadenia museli učitelia ľudových škol ovládať maďarčinu, do roku 1848 však tlak maďarizácie nenadobudol širšie rozmery.
Národné školy (ľudové školy) boli na Slovensku ešte v prvej polovici 19. storočia zriedkavé, z dôvodu finančnej nedostupnosti pre poddanské obce. Koncom päťdesiatych rokov 19. storočia malo vlastnú školu menej než dve tretiny obcí, väčšinou šlo o jednotriedne školy s dosť nízkou úrovňou vyučovania. Vyučovací jazyk mala byť čeština, to sa však nedodržiavalo (samotní učitelia ju často neovládali a chýbali učebnice) a používala sa štúrovská, Hattalovská slovenčina a bernolákovčina. Prevládali však miestne nárečia.
V rokoch 1845 - 1868 sa používalo označenie elemi iskola, teda elementárna (alebo základná) škola.
1869 - 1918.
V roku 1868 Uhorsko prijalo zákon s doslovným názvom „zákonný článok týkajúci sa ľudovoškolskej verejnej výučby“ (zákonný článok XXXVIII/1868). V ňom zaviedlo súhrnný termín népoktatási tanintézet, ktorý zahŕňal tieto školy: elemi népiskola, felsőbb népiskola, polgári iskola a tanítóképezde: 
O posledných dvoch typoch škôl pozri samostatné články. Pokiaľ ide o prvé dva typy, platilo nasledovné&lt;ref name="Mihalekova127/8"&gt;&lt;/ref&gt;:
Népoktatási tanintézet, a teda aj všetky ľudové školy, mohol zriadiť a vydržiavať štát, obce, jednotlivci, konfesie (cirkvi) a spoločnosti.. Zákon z roku 1868 určoval povinnú šesťročnú školskú dochádzku. V praxi na dedinách však bola dochádzka detí obmedzená na 3-4 zimy, kedy neprebiehali poľnohospodárske práce.
Pri príležitostí 1000. výročia zaujatia vlasti vznikol plán založiť na nemaďarskom území Uhorska 1000 štátnych ľudových škôl. Nárast podielu štátnych škôl znamenal výrazné posilnenie maďarizácie. Apponyiho školské zákony znamenali prienik maďarčiny aj do najnižších tried ľudových škôl. V roku 1910 existovalo 429 slovenských ľudových škôl, čo predstavovalo asi 20 % žiakov. V školskom roku 1913/1914 ich bolo 365, počet žiakov tvoril 1/6. Na jar 1918 z 3641 ľudových škôl sa v 140 učilo po slovensky a v 186 dvojjazyčne.
Rakúsko 1869 - 1918.
Podobný (ale odlišný) zákon ako v Uhorsku prijali v roku 1869 aj v rakúskej časti rakúsko-uhorskej monarchie; išlo o tzv. ríšsky zákon o obecných (či ľudových) školách, t.j. zákon RGBl. č. 62/1869. Tento zákon použil súhrnný termín Volksschule (ktorý bol mimochodom prvýkrát oficiálne použitý v rakúskej monarchii v roku 1840), ktorý zahŕňal Allgemeine Volksschule a Bürgerschule. Doslovné preklady do slovenčiny znejú Volksschule - ľudová škola, Allgemeine Volksschule - všeobecná ľudová škola, Bürgerschule - meštianska (alebo občianska) škola. V oficiálnych prekladoch rakúskych právnych predpisov do češtiny sa Volksschule prekladalo ako obecná škola (v širšom zmysle) a Allgemeine Volksschule buď ako obyčejná škola obecná alebo ako obecná škola (v užšom zmysle), Bürgerschule ako mešťanská škola. V praxi sa však často odchylne od týchto prekladov Volksschule prekladalo ako národní škola a Allgemeine Volksschule ako obecná škola. Tento princíp používať výraz „národná škola“ ako súhrnné označenie pre klasickú ľudovú (obecnú) školu a podobné školy sa neskôr aplikoval - vtedy už aj v textoch právnych predpisov - v čase prvej ČSR (aj na Slovensku) a v slovenskej literatúre sa niekedy spätne používa označenie „národná škola“ ako preklad podobného podobného súhrnného pojmu népoktatási tanintézet z uhorského zákona z roku 1868 (pozri vyššie).
Česko-Slovensko.
Predvojnové Česko-Slovensko prevzalo vyššie spomínaný rakúsky zákon z roku 1869 a uhorský zákon z roku 1868 a na celkovom systéme škôl vykonalo iba neveľké zmeny. Ekvivalentom népoktatási tanintézet sa stal pojem národné školy (pozri nižšie), elemi népiskola mala oficiálny názov ľudová škola (český ekvivalent: obecná škola), felsőbb népiskola bola zrušená (pozri nižšie) a meštianska škola bola skrátená o rok (pozri nižšie) a bolo označovaná alternatívne ako občianska škola. 
V roku 1919 sa v zákone 189/1919 prvýkrát oficiálne spomínajú národné školy (nem. Volksschule) ako súhrnné označenie pre obecné školy (na Slovensku ľudové školy) a meštianske (nazývané aj občianske) školy. Celkovo k národným školám podľa rôznych predpisov za prvej ČSR okrem ľudových (obecných) a meštianskych škôl patrili aj: „pokračovacie školy či kurzy s povinnou dochádzkou pre mládež vo veku od 14 do 16 rokov“ (§ 11 zákona č. 226/1922), ústavy pre postihnuté deti (hluchonemé, slepé, zmrzačené a škrofulózne, duševne vadné a mravne vadné) a materské školy (opatrovne).
Malý školský zákon z roku 1922 (zákon č. 226/1922 Sb.) stanovil povinnú školskú dochádzku 8 rokov (od 6 do 14 rokov veku žiaka); na Slovensku to znamenalo predĺženie školskej dochádzky o dva roky (realizovalo sa až od školského roku 1927-28). Do učebných plánov národných škôl bola zavedená občianska náuka a ručné práce a na základe požiadavky rodičov deti nemuseli chodiť na náboženstvo. Felsőbb népiskola (v zákone nazývaná vyššia národná škola) bola zrušená. Meštianske školy boli podľa rakúskeho (českého) vzoru skrátené na 3 roky (toto bolo realizované od roku 1925).
V tomto období tvorili ľudové školy väčšinou málotriedne školy (V roku 1931 až 49 % všetkých ľudových škôl tvorili jednotriedne školy a iba 7,2 % ľudových škôl bolo päť- alebo viactriednych). Po piatom ročníku vyše polovica žiakov (deti z chudobnejších rodín) pokračovala do 6.-8. ročníka. Tu sa však učivo iba opakovalo, rozširovalo sa iba veľmi málo, a preto títo žiaci po skončení ľudovej školy nemohli postúpiť do vyššej školy. Ostatní žiaci (deti z bohatších rodín) po 5. ročníku naopak odchádzali na gymnáziá a meštianske školy. V školskom roku 1937/1938 bolo na Slovensku 4297 ľudových škôl, s 11 709 triedami, 11 496 učiteľmi a navštevovalo ich 529 731 žiakov.
Počas prvej slovenskej republiky (1939 - 1945), od roku 1940 (zákon č. 308/1940), boli všetky ľudové školy cirkevné.
Od roku 1944 (nariadenie SNR č. 5/1944), t.j. pre väčšinu Slovenska de facto až jari 1945, boli všetky školy, teda aj ľudové školy, na Slovensku štátne (platilo to až do roku 1990) 
Zákonom č. 95/1948 bola ľudová škola (a meštianska škola) zrušená a nahradená dvoma typmi škôl - tzv. národnou školou (prvých 5 rokov povinnej dochádzky, nie je zhodná s tým, čo sa do roku 1948 označovalo ako národná škola) a tzv. (nižšou) strednou školou (nadväzujúce 4 roky povinnej dochádzky, z dnešného pohľadu druhý stupeň základnej školy). Povinná školská dochádzka bola stanovená na 9 rokov.
Zákonom č. 31/1953 bola celá školská sústava zmenená tak, že existovala paralelne tzv. jedenásťročná stredná škola (z dnešného pohľadu základná škola trvajúca 11 rokov), osemročná stredná škola (z dnešného pohľadu základná škola trvajúca 8 rokov) a národná škola (z dnešného pohľadu päťročná alebo osemročná základná škola). Povinná dochádzka bola stanovená na 8 rokov.
V roku 1960 všetky tieto školy nahradila tzv. základná deväťročná škola; povinná dochádzka bola stanovená na 9 rokov. Základná deväťročná škola bola v roku 1984 zmenená na tzv. základnú školu, ktorá bola už len 8-ročná; povinná dochádzka bola 10 rokov. Od roku 1990 (zákon č. 171/1990 Zb.) sú základné školy opäť deväťročné (spočiatku existovali paralelne aj osemročné) s možnosťou časti žiakov prejsť po 4 rokoch základnej školy na osemročné gymnázium; povinná dochádzka bola najprv 9 rokov, neskôr bola predĺžená na 10 rokov.