burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kyselina umbelová

Kyselina umbelová (kyselina 2,4-dihydroxyškoricová) je hydroxyškoricová kyselina. Je to izomér kyseliny kávovej.
Význam.
Je prekurzorom v dráhe biosyntézy umbeliferónu. Umbeliferón je fenylpropanoid a ako taký sa syntetizuje z -fenylalanínu, ktorý sa zase produkuje šikimátovou cestou. Z fenylalanínu sa najprv štiepi amoniak za vzniku kyseliny škoricovej pôsobením fenylalanín amoniaklyázy (PAL), ktorá sa následne hydroxyluje cinamát-4-hydroxylázou (C4H) za vzniku kyseliny "p"-kumarovej. Kyselina "p"-kumarová sa opäť hydroxyluje cinamát/kumarát-2-hydroxylázou (C2H) za vzniku kyseliny umbelovej, po čom nasleduje inverzia stereochémie nenasýtenej väzby susediacej s karboxylovej skupinou. Nakoniec intramolekulárny atak z hydroxylovej skupiny C2' na karboxylovú skupinu uzavrie kruh a vzniká laktónový umbeliferón.
Enzým 4-hydroxycinamátdekarboxyláza, indukovaný v niektorých druhoch baktérií, ako je "Klebsiella oxytoca", funguje tiež s analógmi kyseliny "p"-kumarovej, ako je kyselina ("E")-2,4-dihydroxyškoricová.
Blade (2025)

Blade (v anglickom origináli Blade) je americký akčný film z roku 2025 od režiséra Yanna Demanga, natočený na motívy komiksov od vydavateľstva Marvel Comics o superhrdnovi Bladovi. Jedná sa o 38. film v MCU a je súčasťou 6. fázy Marvel Cinematic Universe a Mnohovesmírnej ságy.
Film bol oznámený v roku 2019 na udalosti Comic-Con. Ali mal prvýkrát hlasové cameo ako Blade vo filme Eternals (2021). Vo februári 2021 bola najatá Stacy Osei-Kuffourová, aby napísala scenár. Koncom roku 2021 bol najatý Bassam Tariq ako režisér. Tariq odišiel o rok neskôr kvôli posunom v produkcii filmu a kreatívnym rozdielom. V novembri 2022 bol nájdený režisér Yann Demange a to v čase, keď Michael Starrbury prepisoval scenár. Nic Pizzolatto sa pridal ako ďalší scenárista v apríli 2023. Do konca novembra 2023 bol Michael Green najatý, aby napísal nový scenár.
Dej.
Po smrti svojej matky začne Eric Brooks loviť upírov.
Produkcia.
Natáčanie, ktoré bolo naplánované na jún 2023 bolo odložené kvôli štrajku scenáristov. Očakáva sa, že sa natáčanie začne koncom roku 2024 v Tyler Perry Studios v Atlante. Natáčať sa má aj v Clevelande, New Orleans a Maroku.
Obsadenie.
Poloupír, ktorý loví upírov. Blade je veľmi skúsený v bojových umeniach a vždy sa vybaví zbraňami na zabíjanie upírov.
Premiéra.
"Blade" bude mať premiéru v slovenských kinách 6. novembra 2025. Americká premiéra sa uskutoční 7. novembra 2025. Prvýkrát bola premiéra naplánovaná na 2. november 2023.
Kyselina kumarová

Ako kyselina kumarová (sumárny vzorec , molárna hmotnosť ) sa označujú tri izoméry monohydroxyškoricovej kyseliny:
Fedorkov

Fedorkov () je vrch v Laboreckej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží na slovensko-poľskej hranici, nad obcou Čertižné, približne severozápadne od Medzilaboriec. 
Poloha.
Nachádza sa v hraničnom hrebeni na severnom okraji vrchoviny. Južná časť masívu zasahuje na územie Prešovského kraja, okresu Medzilaborce a katastrálne územie obce Čertižné, severná časť patrí poľskému Podkarpatskému vojvodstvu, powiatu Krosno a gmine Jaśliska. Najbližším sídlom je južne situované Čertižné, západne leží Príkra, Nižný a Vyšný Komárnik a severne na území Poľska obec Jaśliska. Oblasť je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty v slovenskej a Jaśliského parku v poľskej časti.
Opis.
Fedorkov leží v hraničnom hrebeni na severnom okraji Laboreckej vrchoviny, severovýchodne od Čertižského sedla. Západne sa nachádza Klepke (), Dranec () a Pstrzyńska (), južne Rusinov (), Klin (), Pastovňa (), Lesíky () a Kameň (), východne Weretyszów (), Debrz () a Popielak () a severne Kamień (), Garbki () a Tokarnia (). Juhovýchodné úbočie je pramennou oblasťou rieky Laborec, ktorá odvodňuje celú južnú časť hrebeňa. Voda zo severovýchodných a západných svahov odteká potokom Bielcza do Jasiolky v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Laboreckej vrchoviny, ojedinele tiež Ondavskú vrchovinu, Busov, Čergov, Slanské a Vihorlatské vrchy, výnimočne i Tatry.
Pakost lesklý

Pakost lesklý () je jednoročná bylina z čeľade pakostovité ("Geraniaceae"). Jeho prirodzený areál sa rozprestiera od Európy po strednú Áziu.
Opis.
Pakost lesklý je jednoročná bylina, vysoká 10 až 40 cm, s tenkým a málo rozkonáreným koreňom. Byle sú vystúpavé alebo priame, jasno až lesklo zelené, niekedy červenkasté, holé alebo riedko roztratene chlpaté.
Listy sú protistojné, dolné a stredné dlhostopkaté, najvyššie skoro sediace. Čepele sú okrúhle až okrúhlo obličkovité, s priemerom 4 až 6 cm, do troch štvrtín dlaňovito päťdielne až sedemdielne, diely sú obrátene vajcovito klinovité, vpredu vrúbkované alebo trojlaločné.
Kvety sú usporiadané v dvojkvetých vidliciach, ktoré sú trocha dlhšie ako podporné listy. Kvetné stopky sú pri dozretí vzpriamené. Ružová až svetlo purpurová päťpočetná koruna s priemerom 8 až 10 mm je pravidelná. Kvetné lupienky sú voľné, podlhovasto obrátene vajcovité, na báze zúžené do dlhého holého nechtíka, na vrchole zaoblené, dlhé do 10 mm. Semenník je päťpuzdrový, s jednou čnelkou rozdelenou na päť blizien. Tyčinky sú na báze kopijovito rozšírené a holé. Päťpočetný kalich má lístky voľné, vajcovité až vajcovito kopijovité, žliazkaté, dlhé 5 až 6 mm, v čase kvitnutia sú vzpriamené.
Zobákovité plody sú priečne vráskavé, jemne žliazkato chlpaté, dlhé 7 až 9 mm. Po dozretí sa rozpadávajú na päť na vrchole spojených plôdikov.
Rozšírenie.
Areál prirodzeného rozšírenia pakosta lesklého sa rozprestiera od Európy (nevyskytuje sa v Poľsku, Holandsku a Bielorusku) po južné oblasti európskeho Ruska a severný Kaukaz. Pôvodný je tiež v severnej Afrike a od Saudskej Arábie cez Irán, Pakistan až po Indiu a západné Himaláje.
Zavlečený v Spojených Štátoch v Kalifornii, Oregone a Washingtone.
Na Slovensku je vzácne rozšírený na Záhorskej a Podunajskej nížine, v Malých Karpatoch, Slovenskom stredohorí a na Tribeči. Najvyššie zistený výskyt bol zaznamenaný vo výške 901 m n. m., na Veľkom Inovci.
Ekológia.
Pakost lesklý obsadzuje stanovištia na vápencoch a andezitoch od nížin po podhorský stupeň. Rastie vo svetlých listnatých lesoch, krovinách a na zarastených skalách. Vyhovujú mu vlhké, výživné, zásadité, voľné, humózne, kamenité i hlinité pôdy. Kvitne od mája do auguste.
Jessica Jones (seriál)

Marvel's Jessica Jones, či skrátene Jessica Jones, je americký televízny seriál od Melissy Rosenbergovej, založený na komiksovej predlohe o superhrdinke Jessica Jones od vydavateľstva Marvel Comics. Jedná sa o seriál, ktorý je súčasťou superhrdinskej série Marvel Cinematic Universe. Je produkovaný spoločnosťou Marvel Television v spolupráci s firmou ABC Studios. Showrunnerkou seriálu je Melissa Rosenberg. Hlavnú úlohu superhrdinky Jessicy Jones si zahrala Krysten Ritterová.
Všetkých 13 epizód prvej série bolo odvysielaných 20. novembra 2015 na platforme Netflix. V januári 2016 bolo oznámené, že seriál dostane druhú sériu, ktorá bola odvysielaná 8. marca 2018.
12. Apríla 2018 bolo oznámené, že seriál dostane aj tretiu sériu, ktorá je zároveň poslednou sériou seriálu. Odvysielaná bola 14. júna 2019. 
Dej.
Jessica Jones viedla kariéru aktívnej superhrdinky až do incidentu, kedy ju záporak Killgrave prinútil niekoho zabiť. Po tomto incidente začína pracovať ako súkromná detektívka, ale keď sa Killgrave opäť vráti, aby páchal zlo Jessica sa ho vydáva zastaviť.
V druhej sérií Jessica Jones zisťuje, že jej matka je stále nažive vďaka experimentom, ktoré vykonal Karl Malus.
V tretej sérií sa Jessica Jones postaví proti Gregorymu Sallingerovi, nepriateľovi, ktorý je odhodlaný dokázať, že je podvodníčka rovnako ako aj jej adoptívna sestra vrahyňa Trish Walkerová.
Obsadenie.
Bývalá superhrdinka s nadľudskou silou trpiaca PTSD, ktorá vedie vlastnú detektívnu kanceláriu, Alias Investigations.
Superhdina s nadľudskou silou a super silnou kožou, na ktorého Jessica natrafí počas vyšetrovania.
Bývalá modelka a detská hviezda známa ako "Patsy", Jonesovej adoptívna sestra a najlepšia kamarátka, ktorá teraz pracuje ako moderátorka v rádiu.
Seržant NYPD.
Študent-športovec navštevujúci New York University, ktorý je klientom Jonesovej.
Jonesovej sused, ktorý bojuje s drogovou závislosťou.
Mysteriózny a šialený muž, ktorý dokáže ovládať mysle ľudí, má spoločnú minulosť s Jonesovou.
Právnička a spojenkyňa Jonesovej, ktorá si Jonesovú najíma na rôzne prípady.
Jessicina matka, ktorá prežila autonehodu, pri ktorej zahynul Jessicin otec aj brat.
Muž so zvýšenými empatickými superschopnosťami, má schopnosť vycítiť zlo v druhých.
biogenetik a lekár, zachránil životy Alisy a Jessicy Jonesových.
Bezohľadný, nadpriemerne inteligentný sériový vrah, ktorý sa zameral na Jessicu Jonesovú, pretože je presvedčený, že „superhrdinovia“ klamú svojimi schopnosťami, namiesto toho, aby si zarobili tvrdou prácou.
AZS AJP Gorzów Wielkopolski

AZS AJP Gorzów Wielkopolski, v súčasnosti pre sponzorské účely PolskaStrefaInwestycji Enea AJP Gorzów Wielkopolski, resp. InvestInTheWest Enea Gorzów je poľský ženský basketbalový klub, pôsobiaci v meste Gorzów Wielkopolski od roku 2001. Od sezóny 2004/05 pôsobí primárne v poľskej najvyššej súťaži, Basket Liga Kobiet (BLK). Najväčšími úspechmi klubu sú doposiaľ tri druhé miesta v BLK zo sezón 2008/09, 2009/10 a 2018/19. V sezóne 2023/24 hrá Gorzów v BLK a v Eurocupe.
Súpiska hráčok.
Káder pre sezónu 2024/25.
"Zoznam je aktuálny ku 7. novembra 2024."
Turistická značkovaná trasa číslo 5139

 Turistická značkovaná trasa číslo 5139 je zelená trasa v Myjavskej pahorkatine, ktorá vedie z obce Podbranč, Martišovci do Brezovej pod Bradlom. Dĺžka trasy je 11,2 km.
Fantastická štvorka

Fantastická štvorka môže byť:
Blade

Blade môže byť:
Archer

Archer môže byť:
Weretyszów

Weretyszów () je vrch v Laboreckej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží na slovensko-poľskej hranici, nad obcou Habura, približne severne od Medzilaboriec. 
Poloha.
Nachádza sa v hraničnom hrebeni na severnom okraji vrchoviny. Slovenská, juhozápadná časť masívu zasahuje na územie Prešovského kraja, okresu Medzilaborce a katastrálne územie obce Habura, severovýchodná patrí poľskému Podkarpatskému vojvodstvu, powiatu Krosno a gmine Jaśliska. Najbližším sídlom je juhozápadne situovaná Habura, západne leží Čertižné a južne Kalinov. Oblasť je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty v slovenskej a Jaśliského parku v poľskej časti.
Opis.
Weretyszów leží v hraničnom hrebeni na severnom okraji Laboreckej vrchoviny, medzi Čertižským a Laboreckým priesmykom. Západne sa nachádza Kamień (), Fedorkov (), Kameň () a Kýčera (), južne Brúsy (), Ráztoky () a Hudákov (), východne Stredný hrb (), Daňová (), Paseky () a Baba () a severne Kiczera () a Debrz (). Západné a južné svahy odvodňuje potok Slížov do rieky Laborec, východné a severné časti sú pramennou oblasťou Jasiolky v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z blízkej slovenskej časti, kde je horská lúka je však vidieť okolité vrcholy Laboreckej vrchoviny, pri vhodných podmienkach tiež Ondavskú vrchovinu, Busov, Čergov a Slanské vrchy, výnimočne i Tatry.
Pakost nízky

Pakost nízky () je jednoročná až trváca bylina z čeľade pakostovité ("Geraniaceae"). Jeho prirodzený areál sa rozprestiera od Európy po západné Himaláje.
Opis.
Pakost nízky je jednoročná až trváca bylina vysoká 10 až 30 cm. Byľ je vystúpavá, často už od spodku rozkonárená, veľmi krátko odstávajúco chlpatá, hore aj žliazkatá. Podobá sa na pakost mäkký, s ktorým sa môže zamieňať.
Prízemné a dolné stonkové listy sú dlhostopkaté, protistojné, vyššie krátkostopkaté až sediace a zdanlivo striedavé. Čepeľ je v obryse okrúhla, s priemerom 2 až 4 cm, do troch štvrtín dlaňovito sedem až deväť dielna, diely sú obrátene vajcovité alebo podlhovasto klinovité, na vrchole často tupé, trojlaločné. Prílistky sú malé, kopijovité, brvité.
Súkvetie tvoria dvojkveté vidlice, na stopkách dlhších ako podporné listy. Kvetné stopky sú počas kvitnutia i pri dozretí vzpriamené. Bledofialová päťpočetná koruna je pravidelná, voľná, v priemere do 4 mm. Kvetné lupienky sú obrátene vajcovité, na báze zúžené do krátkeho brvitého nechtíka, na vrchole plytko vykrojené, dlhé ako kalich. Semenník je päťpuzdrový, s jednou čnelkou rozdelenou na päť blizien. Tyčinky sú na báze kopijovito rozšírené, jemne chlpaté, vonkajšie sú zvyčajne zakrpatené a bez peľníc. Päťpočetný kalich má lístky voľné, vajcovité, trojžilové, na okraji blanité, dlho odstávajúco žliazkato chlpaté, na vrchole končisté, dlhé 3 až 4 mm.
Zobákovité plody sú pritlačene chlpaté, nevráskavé, dlhé do 10 mm, zobáčik je žliazkatý. Po dozretí sa rozpadávajú na päť na vrchole spojených plôdikov. Guľovité semená sú s jemnou kresbou.
Rozšírenie.
Areál prirodzeného rozšírenia pakosta nízkeho zahŕňa celú Európu až po európske Rusko. Pôvodný je aj v severnej Afrike (Maroko, Alžírsko) a od Turecka cez Irán, Afganistan, Pakistan až po Indiu a západné Himaláje.
Zavlečený je v Kanade a Spojených Štátoch, v Južnej Amerike (Argentína, Čile, Uruguaj), v Grónsku, Japonsku, na Novom Zélande, Taiwane, západnej Sibíri a v ruskom Prímorsku.
Na Slovensku je hojnejšie rozšírený v panónskej oblasti, inde je zriedkavý až vzácny. Najvyššie zaznamenaný výskyt bol vo výške asi 1 000 m n. m., v Doline siedmych prameňov, vo Vysokých Tatrách.
Ekológia.
Pakost nízky rastie v nižších polohách na poliach, v trávnatých porastoch, na pasienkoch a pri okrajoch ciest. Obľubuje vysychavé, výživné, dusíkaté, slabo kyslé, hlinitopiesočnaté pôdy. Kvitne od mája do októbra.
Sandro Overend Rigillo

Biskup Sandro Overend Rigillo OFM (* 31. január 1959, Sliema, Malta) je maltský a líbyjský rímskokatolícky duchovný, františkán a apoštolský vikár bengázsky.
Životopis.
Sandro Overend Rigillo vstúpil do noviciátu v maltskej provincii Františkánov a svoje večné sľuby zložil 12. septembra 1982. Štúdium filozofie a teológie ukončil na Národnom inštitúte cirkevných a náboženských štúdií na Malte a na teologickom Inštitúte Antonianum v Bologni (). Za kňaza bol vysvätený 29. júna 1984.
V rokoch 1997 až 2019 slúžil Rádu Františkánov v rôznych oblastiach. Bol rektorom študentov na Pápežskej univerzite Antonianum v Ríme (1996 – 2003), generálnym sekretárom rádu a koordinátorom kancelárií Generálnej kúrie v Ríme bol v rokoch 2003 – 2006. V rokoch 2008 – 2014 bol provinciálom provincie San Paolo na Malte. Vykonával tiež funkciu Strážcu bratstva Santa Maria Mediatrice v Ríme a bol tiež delegátom generálneho sekretára pre františkánske misie v Líbyi a v rokoch 2015 – 2018 bol člen Liturgickej komisie rádu.
Od 8. decembra 2019 bol apoštolským administrátorom dvoch líbyjských cirkevných jurisdikcií: Apoštolského vikariátu Bengázi a Apoštolského vikariátu Derna.
Apoštolský vikár a biskup.
Pápež František ho 16. júla 2023 vymenoval za apoštolského vikára v líbyjskom Bengázi. Prítomnosť silnej maltskej komunity v Líbyi počas 20. storočia bola podnetom na rozvoj tejto misie Rímskokatolíckej cirkvi najmä pre potreby maltských migrantov. Vikariát v Bengázi bol ustanovený v roku 1927 a od samého začiatku ho spravovali príslušníci františkánskej rehole. V súčasnosti sa práca františkánov sústreďuje výlučne na pastoráciu pracovníkov z radov prisťahovalcov a členov či pracovníkov diplomatických misií v Líbyi. 
Sandro Overend Rigillo prijal biskupskú vysviacku 22. augusta 2023 v Sanktuáriu Najsvätejšieho Srdca Panny Márie v Slieme (mal.: "Santwarju Marjan tas-Sacro Cuor") z rúk apoštolského nuncia na Malte a v Líbyi, arcibiskupa Savia Hon Tai-Faia. Spoluzasvätiteľmi boli maltský arcibiskup metropolita Charles Scicluna a biskup George Bugeja, tripolský apoštolský vikár.
Erb.
Autorom biskupovho osobného cirkevného erbu je slovenský heraldik Marek Sobola, rodák zo Žiliny.
Oceánsky pohár národov 2024

Oceánsky pohár národov 2024 je 11. ročníkom medzinárodného futbalového turnaja pod hlavičkou OFC. Turnaj bude hostiť Vanuatu v dňoch od 15. do 30. júna 2024. Obhajcom titulu bude z roku 2016. Turnaj v roku 2020 bol zrušený kvôli pandémii COVID-19.
Kvalifikované tímy.
Turnaja sa zúčastní osem tímov. Sedem tímov sa kvalifikovalo automaticky na finálový turnaj.
Štadióny.
Finálový turnaj sa bude hrať v mestách Suva a Port Vila.
Kvalifikácia.
Sedem najlepších tímov podľa rebríčka FIFA sa automaticky kvalifikovalo na finálový turnaj. O poslednú miestenku sa zabojuje v kvalifikácii. 
Kvalifikáciu bude hostiť Tonga. Po prvýkrát od roku 1996 sa nezúčastní turnaja . Víťaz turnaja sa kvalifikuje na finálový turnaj.
Kvalifikácia sa bude hrať v dňoch od 20. do 26. marca 2024.
Víťazom kvalifikácie sa stala Samoa.
Play-off.
Finále.
Víťaz Oceánskeho poháru národov 2024 sa stal Nový Zéland.
Adam Sýkora

Adam Sýkora (* 7. september 2004, Piešťany) je slovenský profesionálny hokejista, ktorý hráva v americkom tíme Hartford Wolf Pack v AHL. Vo vstupnom drafte NHL 2022 si ho zo 63. miesta vybral New York Rangers.
Klubová kariéra.
Sýkora je odchovancom ŠHK 37 Piešťany. V Nitre prešiel rôznymi mládežníckymi kategóriami. Prvýkrát nastúpil v A-tíme HK Nitra v sezóne 2020/2021. V sezóne 2021/2022 sa s Nitrou dostal do finále extraligy, kde ale prehrali so Slovanom Bratislava (2:4 na zápasy).
V sezóne 2022/2023 zaznamenal 21 bodov (8 gólov a 13 asistencií) v 38 zápasov základnej časti. Po vypadnutí Nitry v play-off sa pripojil k tímu Hartford Wolf Pack v AHL.
Reprezentačná kariéra.
Sýkora reprezentoval slovenskú reprezentáciu do 18 rokov na Hlinka Gretzky Cupe v roku 2021. Na turnaji strelil dva góly v piatich zápasoch. Slovensko skončilo na turnaji na druhom mieste.
Sýkora reprezentoval slovenskú reprezentáciu do 20 rokov na juniorských šampionátov v rokoch 2022, 2023 a 2024. Na Majstrovstvách sveta v roku 2024 bol kapitánom tímu.
Sýkora hral aj v seniorskej reprezentácii Slovenska na Majstrovstvách sveta v roku 2022. Na nich zaznamenal dva góly a jednu asistenciu.
Nikdy ťa neopustím

Nikdy ťa neopustím () je turecký romantický seriál, v ktorom hlavné postavy stvárňujú herečka Amine Gülşe a herec Tolgahan Sayışman. Na Slovensku seriál vysielala TV Doma od 19. marca 2018 do 8. augusta 2018 od pondelka do štvrtka o 20:30 v dvoch častiach za sebou. Následne TV Doma seriál reprízovala od 7. septembra 2020 do 17. februára 2021.
Jeneyho palác

Jeneyho palác je secesná budova v Košiciach nachádzajúca sa na Štefánikovej ulici. Budova bola postavená v roku 1902 a v roku 2005 bola vyhlásená za národnú kultúrnu pamiatku.
História.
Na mieste terajšieho paláca bol v roku 1870 postavený reprezentatívny mestský nájomný dom patriaci lekárovi a podnikateľovi Krištofovi Jeneyovi. Následne okolo roku 1885 si na vedľajšej parcele postavil nájomný dom aj staviteľ a architekt Ján Török. V prvej tretine 20. storočia si dal syn Krištova Jeneyho Vojtech, na parcele nájomného domu Jána Töröka postaviť rozsiahlu secesnú stavbu – Jeneyho palác.
V paláci do októbra 2021 sídlilo Divadlo Romathan, ktoré sa následne presťahovalo do nových priestorov na Továrenskú ulicu.
Palác vlastní Košický samosprávny kraj (KSK). V roku 2017 poslanci KSK schválili odpredaj budovy. Jedna polovica paláca sa nachádza na Štefánikovej ulici č. 4 a druhá na čísle 6. Jednu časť budovy KSK odpredal a druhú má stále vo svojom vlastníctve.
Poddubinský jarok

Poddubinský jarok je potok na pomedzí geomorfologického celku Čergov a geomorfologického celku Ondavská vrchovina v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Prešov a v malom rozsahu v okrese Bardejov. Je ľavostranným prítokom vodného toku Laz. Má dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Začína sa sútokom zdrojníc v na území obce Geraltov v centrálnej časti katastrálneho územia Geraltov v poľnohospodárskom extraviláne severne od intravilánu Geraltova na okraji poľa Niže dediny v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Severozápadná zdrojnica pramení v , juhozápadná zdrojnica pritekajúca z okraja agrofarmy pramení v a juhovýchodná zdrojnica pritekajúca z okraja poľa Niže dediny pramení v 
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie severným smerom v poľnohospodárskom extraviláne obce Geraltov v jej časti obce Geraltov, ľavým brehom obmýva úpätie poľa Holica a pravým brehom úpätie poľa Nad Oborožiskami, v priteká na obecnú hranicu medzi obcou Geraltov časť obce Geraltov v okrese Prešov a obcou Osikov v okrese Bardejov, tečie po obecnej hranici až do svojho ústia. Pravým brehom obmýva les, pasienok a pole Ždiar, veľkým oblúkom sa skrúca a mení smer na juhovýchodovýchod, v pokračuje po obecnej hranici medzi Geraltovom, časť obce Geraltov a obcou Raslavice, časť obce Vyšné Raslavice, pravým brehom obmýva pasienok Lazy, veľkým oblúkom mení smer na juh, ľavým brehom obmýva les Fabianka, v vteká na obecnú hranicu medzi Geraltovom, časť obce Žatkovce a obcou Raslavice, časť obce Vyšné Raslavice. V priberá pravostranný bezmenný prítok v suchom období bez vody pritekajúci z lesa a pasienka Stredný hon, preteká cez les a pole Pod dubinou, v na obecnej hranici ústi do vodného toku Laz ako jeho ľavostranný prítok v zmiešanom poľnohospodárskom extraviláne a lesnom extraviláne. Potok Laz ďalej ústi do Sekčova. Pramení a preteká na území obce Geraltov, priteká na obecnú aj okresnú hranicu po ktorej tečie až do svojho ústia a to medzi Geraltovom a Osikovom a medzi Geraltovom a Raslavicami v okrese Prešov a v okrese Bardejov v Prešovskom kraji. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve lesa a poľa Pod dubinou, cez ktoré tesne pred svojim ústím preteká. Názov lesa a poľa má pôvod v charakteristickej polohe pomenúvanej lokality niže dubového porastu, niže dúbravy, dubiny. 
Z názvu lesa "Pod dubinou" rozšírením o formant prídavného mena "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "jarok" s významom "menší a menej vodnatý prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Poddubinský jarok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Poddubinský jarok bolo štandardizované v roku 1975. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Poddubinský jarok je jedinečným názvom (február 2024).
Respiračná alkalóza

Respiračná alkalóza je porucha acidobázickej rovnováhy, ktorá vzniká na základe zníženia koncentrácie vodíkových katiónov v extracelulárnej tekutine (tekutine obklopujúcej bunky tela) a zvýšením pH nad 7,44, a je spôsobená nadmerným vylučovaním oxidu uhličitého z organizmu.
Vznik a príčiny.
Respiračná alkalóza sa vyvíja, keď je alveolárna ventilácia (zjednodušene dýchanie) zvýšená v porovnaní s produkciou oxidu uhličitého. Vo väčšine prípadov je totiž produkcia oxidu uhličitého relatívne stabilná, takže jeho pokles (hypokapnia) v organizme je zvyčajne výsledkom jeho zvýšenej eliminácie (vylučovania).
Znížená produkcia oxidu uhličitého môže byť základným mechanizmom vzniku alkalózy vtedy, keď je bazálny metabolizmus výrazne znížený, ako u pacienta s ťažkou hypotyreózou alebo hypotermiou.
Príčiny respiračnej alkalózy sú spojené s patologickými procesmi spôsobenými hyperventiláciou, pričom najčastejšie príčiny sú uvedené v tabuľke nižšie.
Následky.
Respiračná alkalóza spôsobuje viaceré metabolické abnormality, od zmien hladiny draslíka, fosfátov a vápnika až po rozvoj miernej laktátovej acidózy. Ako kompenzačný mechanizmus dochádza k zníženiu koncentrácie arteriálneho pCO₂ prostredníctvom hyperventilácie.
Znížená koncentrácia ionizovaného vápnika môže viesť k vzniku tetanických kŕčov. Hypokapnia vedie k zúženiu mozgových ciev so vznikom bolestí hlavy, závratmi, zmätenosťou až stratou vedomia.
Klinický obraz.
U osôb s respiračnou alkalózou môže byť prítomné tachypnoe alebo hyperpnoe, bolesť v hrudi, svetloplachosť, synkopa, kóma, záchvaty, extrémna strnulosť, precitlivenosť, pálenie, ťažkosti s koncentráciou, triaška, rozmazané videnie, slabosť, parestézie, tetánia.
Metabolická alkalóza

Metabolická alkalóza je porucha acidobázickej rovnováhy, ktorá vzniká na základe zníženia koncentrácie vodíkových katiónov v extracelulárnej tekutine (tekutine obklopujúcej bunky tela) a zvýšením pH nad 7,44, a nadmerným príjmom alkalických látok, zvýšenými stratami chloridových aniónov alebo draselných katiónov, napríklad pri podávaní diuretík alebo zvracaní.
Vznik a príčiny.
Presnú etiológiu (príčinu) metabolickej alkalózy, ak nie je známa alebo nie je zrejmá, možno čiastočne objasniť hodnotením chloridu v moči.
Metabolická alkalóza je rozdelená do 2 hlavných kategórií: reagujúca na chloridy (s chloridom v moči menej ako 10 mEq/l) a rezistentná na chloridy (s chloridom v moči väčším ako 20 mEq/l). MAL reagujúca na chloridy zahŕňa stratu vodíka cez tráviaci trakt, syndróm vrodenej chloridovej hnačky, kontrakčnú alkalózu, diuretickú terapiu, syndróm post-hyperkapnie, cystickú fibrózu a použitie exogénnych alkalotických látok. MAL rezistentná na chloridy zahŕňa retenciu bikarbonátu, posun vodíka do intracelulárnych priestorov, hyperaldosteronizmus, Bartterov syndróm a Gitelmanov syndróm.
Príčiny MAL môžu byť spojené s vnútrobunkovým posunom vodíkových iónov, stratou vodíkových iónov tráviacim traktom alebo obličkami, zadržiavaním alebo pridaním bikarbonátových iónov aj objemovou kontrakciou okolo konštantného množstva známeho extracelulárneho hydrogén uhličitanu ako kontrakčná alkalóza.
Klinický obraz.
U osôb s metabolickou alkalózou môže byť prítomná hypoventilácia (kompenzačná), dysrytmie, závrat, parestézy, strnulosť a pálenie, hypertonicita svalov, kŕče, hypokaliémia, hypokalcémia. Kompenzačný mechanizmus: dochádza ku kompenzačnému zvýšeniu arteriálneho pCO₂ prostredníctvom hypoventilácie.
Následky.
Zníženie kontraktility myokardu, arytmie, znížený prietok krvi mozgom, zmätenosť, zvýšená neuromuskulárna excitabilita, či zhoršené periférne vyprázdňovanie kyslíka.
Nikotianamín

Nikotianamín je molekula všadeprítomná u vyšších rastlín, ktorá cheluje kovy. Takisto predstavuje prekurzor pre syntézu fytosiderofórov, ktoré hrajú kľúčovú úlohu v príjme železa z pôdy u tráv. Biochemicky sa syntetizuje enzýmoom nikotianamínsyntázou, ktorá využíva tri molekuly "S"-adenozylmetionínu.
Pamätník 27. pechotného čepinského pluku

Pamätník 27. pechotného čepinského pluku môže byť:
Pakost pyrenejský

Pakost pyrenejský () je dvojročná až trváca bylina z čeľade pakostovité ("Geraniaceae"). Jeho prirodzený areál sa rozprestiera od Európy po Irán a severozápadnú Afriku.
Opis.
Pakost pyrenejský je dvojročná až trváca bylina, s hrubým podzemkom, vysoká 20 až 60 cm. Byle sú vystúpavé až priame, často už od bázy rozkonárené, husto odstávajúco chlpaté s vtrúsenými žliazkami.
Prízemné listy sú dlhostopkaté, s priemerom 3 až 5 cm, stonkové listy sú protistojné, smerom nahor sa zmenšujúce, s kratšími stopkami, najvyššie sú sediace. Čepele sú v obryse okrúhle až okrúhlo obličkovité, do dvoch tretín dlaňovito päťdielne až sedemdielne, diely sú široko klinovité, na bokoch celistvookrajové, vpredu uťaté a vrúbkované. Prílistky sú podlhovasto vajcovité.
Kvety sú usporiadané v dvojkvetých vidliciach, stopky vidlíc sú dlhé do 2 cm, rovnako dlhé sú aj kvetné stopky, ktoré sú žliazkaté a po odkvitnutí sklonené. Červenofialová päťpočetná koruna je pravidelná. Kvetné lupienky sú voľné, obrátene srdcovité, tmavo žilkované, na báze zúžené do krátkeho nechtíka, na vrchole hlboko vykrojené, dlhé 6 až 10 mm. Semenník je päťpuzdrový, s jednou čnelkou rozdelenou na päť blizien. Tyčinky sú na báze vajcovito rozšírené a chlpaté. Päťpočetný kalich má lístky voľné, podlhovasto vajcovité, trojžilové, dlhé 4 až 5 mm, na vrchole ostité.
Zobákovité plody sú hladké, nevráskavé, krátko pritlačene chlpaté, dlhé 15 až 20 mm, zobáčik je žliazkatý. Po dozretí sa rozpadávajú na päť na vrchole spojených plôdikov. Elipsovité semená sú hladké a jemne bodkované.
Rozšírenie.
Areál prirodzeného rozšírenia pakosta pyrenejského sa rozprestiera v Európe od Portugalska, cez Francúzsko a Nemecko po Grécko a Ukrajinu, pôvodný je aj v severnej Afrike a ďalej od Kaukazu po Irán.
Zavlečený je v severnej Európe, na Britských ostrovoch, v európskom Rusku, Kanade, Spojených Štátoch, Čile a v Austrálii.
Na Slovensku sa vyskytuje v panónskej oblasti, v Malých Karpatoch, na Devínskej Kobyle, Považskom Inovci, v Strážovských a Štiavnických vrchoch a v Slovenskom raji (Podlesok).
Ekológia.
Pakost pyrenejský je častý v teplejších oblastiach, najmä v sadoch, na poliach, pasienkoch a vo viniciach. Obľubuje vlhké, výživné, zásadité i neutrálne, humózne, hlinitopiesočnaté pôdy. V populáciách sa občas vyskytujú aj jedince len so samičími kvetmi. Kvitne od mája do októbra.
Poddruhy.
V rámci druhu sú akceptované tieto poddruhy:
Paseky (vrch v Laboreckej vrchovine)

Paseky (; ) je názov vrchu v Laboreckej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží na slovensko-poľskej hranici, nad obcou Kalinov, približne severovýchodne od Medzilaboriec. 
Poloha.
Nachádza sa v hraničnom hrebeni vrchoviny. Západná, slovenská časť hrebeňa zasahuje na územie Prešovského kraja, okresu Medzilaborce a katastrálne územie obce Kalinov, východná patrí poľskému Podkarpatskému vojvodstvu, powiatu Sanok a gmine Komańcza. Najbližším sídlom je juhozápadne situovaný Kalinov, západne sa nachádza Habura, južne Medzilaborce (Vydraň) a Palota a východne osady obce Komańcza. Oblasť je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty v slovenskej a Jaśliského parku v poľskej časti.
Opis.
Paseky ležia v hraničnom hrebeni na severnom okraji Laboreckej vrchoviny, juhovýchodne od Kalinovského sedla. Západne sa nachádza Baba (), Weretyszów () a Brúsy (), južne Hudákov (), Daňová () a Stredný hrb (), východne Jasieniowa (), Maly Bukowiec () a Bania () a severne Kiczera () a Kiczera Średnia (). Západné a južné svahy odvodňuje potok Daňová do rieky Laborec, voda zo severných odteká do rieky Wislok a z východných do Oslawy v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. Na vrchole stojí bývalá pozorovateľňa, ktorá však už kvôli okolitému porastu neposkytuje výhľad. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Laboreckej vrchoviny, ojedinele tiež Ondavskú vrchovinu, Busov, Čergov, Slanské a Vihorlatské vrchy, vzácne i Tatry.
152 mm ťažná húfnica D-20

D-20 (v kóde NATO: M1987) je sovietska ťažná húfnica kalibru . Húfnica bola zavedená v ruskej armáde, ako aj v ďalších 40 krajinách po celom svete. V ruskej armáde bola D-20 modernizovaná pod označením D-20M „Chitin“.
Vznik a vývoj.
Vývoj poľnej húfnice D-20 sa začal v roku 1947 vo sverdlovskej konštrukčnej kancelárii OKB-9. Dôvodom vývoja bola potreba nahradiť zastaranú húfnicu ML-20. Na začiatku 50. rokov 20. storočia podstúpila nová húfnica závodné a vojskové skúšky, počas ktorých potvrdila vylepšené vlastnosti. Ukázalo sa, že húfnica D-20 predčí svojho predchodcu ML-20 v nasledovných parametroch:
Následne bola spustená sériová výroba novej húfnice, ktorá prebiehala v závodoch Uralvagonzavod, PO Barrikady a Motovilichinskie zavody. D-20 bola zavedená do služby v roku 1955. Jej derivát, označený ako D-22, je základom samohybnej húfnice 2S3 Akacija.
Popis.
D-20 je 152mm ťahaná húfnica navrhnutá tak, aby zasiahla širokú škálu cieľov priamo v prednej línii alebo v taktickej hĺbke obrany. Obsluhu zbrane zbrane zabezpečuje 8-členná posádka. D-20 je umiestnená na dvojkolesovom podvozku, podstavu má so sklápateľnou lafetou. Pohyb húfnice po bojisku alebo jej presun po cestách zaisťuje ťahač v podobe automobilu. Maximálna rýchlosť prepravy D-20 po ceste je 60 km/h.
Hlaveň je vybavená vyvinutou dvojkomorovou úsťovou brzdou aktívneho typu. Záver má poloautomatický zvislý klinový záver. Húfnica má odmer 58° a námer je v rozsahu od -5° do +45°. Dostrel pri použití klasickej trieštivo-trhavej munície je , pri použití reaktívnej munície . Rýchlosť streľby je 5-6 rán za minútu.
Nasadenie.
Prvým vojenským konfliktom, ktorého sa zúčastnila húfnica D-20, bola šesťdňová vojna. Neskôr túto húfnicu použila egyptská armáda aj v Jomkipurskej vojne v roku 1973.
V roku 1969 došlo ku konfliktu medzi ZSSR a Čínou v oblasti Damanského ostrova. Počas bojov boli nasadené sovietske húfnice D-20.
Neskôr bola D-20 použitá počas bojových operácií v Afganistane ako aj počas iránsko-irackej vojny. Zbrane dodané do Iraku boli použité taktiež počas vojny s Kuvajtom a následnej operácie Púštna búrka. Následne boli tieto húfnice využívané počas občianskej vojny v Iraku.
V roku 2014 boli húfnice D-20 použité pri stretoch ukrajinských ozbrojených síl a separatistov vo východnej časti Ukrajiny. Zbraň využívali obe strany konfliktu.
Ruská armáda vyradila D-20 z prevádzky v roku 2015, ale značný počet týchto zbraní zostal v sklade v zakonzervovanom stave. Potom ako Rusko v roku 2022 spustilo inváziu na Ukrajinu, boli niektoré z húfnic znovu zavedené do prevádzky. Podľa zahraničných zdrojov je od roku 2023 v ruských ozbrojených silách v prevádzke asi 100 kusov D-20 a ďalších 750 je v sklade.
SSS

SSS môže byť:
Lynda Carterová

Lynda Carterová (; * 24. júl 1951, Globe, Arizona, USA) je americká herečka, speváčka a držiteľka titulu Miss World USA 1972. Je známa najmä z televízneho seriálu "Wonder Woman" (19751979).
Detstvo a mladosť.
Jej otec je írskeho pôvodu a jej matka, ktorej rodina pochádza z Mexika, má mexický, španielsky a francúzsky pôvod. Carterová má jedného brata a jednu sestru.
Carterová debutovala vo verejnej televízii už ako päťročná. Počas strednej školy vystupovala v kapele s názvom "Just Us". Ako pätnásťročná začala spievať v miestnej pizzerii, aby si privyrobila. O rok neskôr sa pripojila ku skupine s názvom "The Relatives".
V roku 1972 sa zúčastnila miestnej súťaže krásy v Arizone, ktorú napokon aj vyhrala. V rovnakom roku reprezentovala štát Arizona v Miss World USA, ktorú vyhrala a na medzinárodnej súťaži Miss World 1972 reprezentujúca Spojené štáty sa dostala do Top 15.
Kariéra.
Začiatkom 70. rokov Carterová navštevovala hodiny herectva na niekoľkých školách herectva v New Yorku.
Ako herečka dosiahla najväčšiu slávu vďaka úlohe Wonder Woman v televíznom seriáli "Wonder Woman", ktorý bol natočený v rokoch 1975 až 1979. Jej herecký výkon bol pozitívne prijatý televíznymi kritikmi aj divákmi. Táto rola z nej urobila tínedžerský idol sedemdesiatych rokov a figúrky, busty a plagáty Wonder Woman boli vydané s jej podobizňou. Po skončení televízneho seriálu sa krátko venovala svojej hudobnej kariére a koncertovala po celých Spojených štátoch.
V roku 1983 si zahrala v životopisnom filme "Rita Hayworth: The Love Goddess", kde stvárnila herečku Ritu Hayworth. V roku 1995 bola zvažovaná do role kapitánky Janeway, v televíznom seriáli "Star Trek: Vesmírná loď Voyager". V roku 1996 si zahrala po boku Marley Shelton a Katie Wright vo filme "Keď priateľstvo zabíja".
V roku 2007 hosťovala v televíznom seriáli "Smallville". V roku 2016 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "Supergirl". V roku 2020 si zahrala menšiu rolu vo filme "Wonder Woman 1984".
Súkromný život.
Carterová bola dvakrát vydatá a má dve deti z druhého manželstva. Otvorene podporuje ProChoice a Hnutie za práva sexuálnych a rodových menšín.
Deiniades

Deiniades () bol grécky hrnčiar v 6. storočí pred Kr.
Hrnčiar Deiniades bol činný v Aténach. Jeho menom je signovaný ("Dein[ia]des [e]poiesen – Deiniades zhotovil", toto meno sa inde nenachádza) červenofigúrový kylix (Antikensammlungen 2590, Mníchov), datovaný do okolo roku 520 pred Kr.. Kylix, ktorý je zdobený maľbami vázového maliara Fintia (je to zrejme jeho najstaršie signované dielo), na jednej strane zobrazuje Apolóna a Hérakla bojujúcich o tripus a na druhej Herma, Hérakla a Alkyonea.
Labyrinty vášne

Labyrinty vášne ( "Laberintos de pasión") je mexická telenovela z produkcie spoločnosti Televisa v rokoch 1999 – 2000. Hlavné úlohy stvárnili herci Leticia Calderón, Francisco Gattorno a César Évora. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza prvýkrát od 14. augusta 2000 do 1. decembra 2000 a druhýkrát od 7. júna 2001 do 28. septembra 2001.
Odplata (telenovela)

Odplata () je kolumbijsko-americká telenovela z produkcie spoločností Telemundo a RTI Colombia v rokoch 2002 – 2003. Hlavné postavy stvárnili herci Gabriela Spanic a José Ángel Llamas. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza prvýkrát od 22. októbra 2003 do 27. januára 2004 a druhýkrát od 12. septembra 2006 do 15. decembra 2006.
Súboj vášní

Súboj vášní ( "Duelo de pasiones") je mexická telenovela z produkcie spoločnosti Televisa v roku 2006. Hlavné úlohy stvárnili herci Erika Buenfil, Sergio Goyri a Ludwika Paleta. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza od 20. februára 2007 do 31. mája 2007 a TV Doma od 5. apríla 2010 do 4. júna 2010.
Turistická značkovaná trasa číslo 2413

 Turistická značkovaná trasa číslo 2413 je modrá trasa v Myjavskej pahorkatine, ktorá vedie z Myjavy do Sobotišťa. Dĺžka trasy je 16,2 km.
Osudové stretnutie

Osudové stretnutie ( "Alborada") je mexická telenovela z produkcie spoločnosti Televisa z rokov 2005 – 2006. Hlavné úlohy stvárnili herci Lucero a Fernando Colunga. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza od 17. júla 2006 do 15. septembra 2006 a TV Doma od 31. augusta 2009 do 1. januára 2010.
Mladí, krásni, skazení

Mladí, krásni, skazení () je kolumbijská mládežnícka telenovela z produkcie spoločnosti RTI Televisión pre televíziu Telemundo v rokoch 2009 – 2010. Hlavné postavy stvárnili herci Carmen Villalobos, Aldemar Correa a Sebastián Caicedo. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Doma prvýkrát od 30. apríla 2012 do 2. novembra 2012 a druhýkrát od 28. júla 2014 do 12. novembra 2014.
Deinias

Deinias () môže byť:
Daňová

Daňová (; ) je vrch v Laboreckej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží na slovensko-poľskej hranici, nad obcou Kalinov, približne severovýchodne od Medzilaboriec. 
Poloha.
Nachádza sa v hraničnom hrebeni vrchoviny. Západná, slovenská časť hrebeňa zasahuje na územie Prešovského kraja, okresu Medzilaborce a na katastrálne územie obce Kalinov a mesta Medzilaborce, východné svahy patria poľskému Podkarpatskému vojvodstvu, powiatu Sanok a gmine Komańcza. Najbližším sídlom je juhozápadne situovaný Kalinov, západne sa nachádza Habura, južne Medzilaborce (Vydraň) a Palota a východne osady obce Komańcza. Oblasť je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty v slovenskej a Jaśliského parku v poľskej časti.
Opis.
Daňová leží na severnom okraji Laboreckej vrchoviny, v hraničnom hrebeni juhovýchodne od Kalinovského sedla. Západne sa nachádza Weretyszów (), Hudákov () a Brúsy (), južne Ráztoky (), Strop (), Stredný hrb (), Kľučkov () a Kiczera (), východne Jasieniowa (), Sokoliska () a Bania () a severne Kiczera (), Maly Bukowiec (), Paseky () a Baba (). Západné a južné svahy odvodňuje potok Daňová do rieky Laborec, voda z východných a severných častí odteká potokom Dolźyczka do rieky Oslawy v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Laboreckej vrchoviny, ojedinele tiež Ondavskú vrchovinu, Busov, Čergov, Slanské a Vihorlatské vrchy, vzácne i Tatry.
Pakost podzemkatý

Pakost podzemkatý () je trváca bylina s hrubým podzemkom z čeľade pakostovité ("Geraniaceae"). Prirodzene sa vyskytuje v strednej a juhovýchodnej Európe a v Turecku.
Opis.
Pakost podzemkatý je trváca, aromatická a mäkko žliazkatá bylina s hrubým podzemkom, vysoká 20 až 40 cm. 
Listy sú zvyčajne len prízemné, dlhostopkaté, v obryse päťuholníkové, s priemerom 6 až 10 cm. Čepele sú do troch štvrtín dlaňovito päťdielne, diely sú obrátene vajcovité, vpredu perovito päť až sedem zárezové.
Kvety sú usporiadané v dvojkvetých pazušných vidliciach a tvoria bohaté súkvetia. Karmínovočervená päťpočetná koruna je pravidelná. Kvetné lupienky, dlhé do 15 mm, sú voľné a na báze zúžené do dlhého nechtíka. Kvetné stopky sú krátke. Semenník je päťpuzdrový, s jednou čnelkou rozdelenou na päť blizien. Tyčiniek je desať a viac (do 20). Päťpočetný kalich má lístky voľné, vzpriamené, trojžilové, červenkasté a dlhé do 7 mm.
Zobákovité plody sú holé, so zobáčikom dlhým do 40 mm. Po dozretí sa rozpadávajú na päť na vrchole spojených plôdikov.
Rozšírenie.
Pakost podzemkatý sa prirodzene vyskytuje od Francúzska, cez Taliansko, Rakúsko, Rumunsko, Bulharsko, Albánsko, Grécko až po Balkánsky polostrov a tiež v Turecku.
Zavlečený je na Britských ostrovoch, Belgicku, Česku, Slovensku, Poľsku, Ukrajine a v Čile.
Ekológia.
Pakost podzemkatý je na Slovensku nepôvodný druh. Často sa pestuje v záhradách ako okrasná trvalka a zriedka splanieva na vlhkých, výživných, vápenatých pôdach. Kvitne od júla do Augusta.
Turistická značkovaná trasa číslo 8145

 Turistická značkovaná trasa číslo 8145 je žltá trasa v Myjavskej pahorkatine a Malých Karpatoch, ktorá vedie z Polianky do Pustej Vsi. Dĺžka trasy je 14 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026 – Južná Amerika

Juhoamerická časť kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026 je jednou zo šiestich kontinentálnych častí kvalifikácie o postup na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026. O 6 miesta na svetovom šampionáte a o jedno miesto v interkontinentálnej baráži sa uchádzajú reprezentačné mužstvá 10 členských krajín Juhoamerickej futbalovej konfederácie (CONMEBOL).
Tabuľka.
Poznámka&lt;br&gt;
Interkontinentálna baráž.
Tím na siedmom mieste sa v interkontinentálnej baráži pripojí k jednému tímu z AFC, CAF a OFC a dvom tímom z CONCACAF. Tímy budú v baráži zoradené podľa rebríčku FIFA, kde dve najlepšie tímy budú hrať finále baráže, zatiaľ čo ostatné tímy budú hrať semifinále. Najlepšie dva tímy sa kvalifikujú na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026 – Afrika

Africká časť kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026 je jednou zo šiestich kontinentálnych častí kvalifikácie o postup na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026. O 9 miest na svetovom šampionáte a jedno miesto v interkontinentálnej baráži sa uchádzali reprezentačné mužstvá 53 členských krajín Konfederácie afrického futbalu (CAF). 
Prvé kolo.
Všetkých 53 tímov bolo vyžrebovaných do deviatich skupín po šesť tímov. Z každej skupiny sa víťaz kvalifikuje na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026. Štyri najlepšie tímy na druhých miestach postúpia do druhé kola kde sa určí tím, ktorý postúpi do interkontinentálnej baráže.
Skupina E.
Poznámka
Druhé kolo.
Štyri najlepšie tímy na druhých miestach postúpia do druhého kola kde sa určí tím, ktorý postúpi do interkontinentálnej baráže. V druhom kole sa budú hrať tri zápasy.
Interkontinentálna baráž.
Víťaz druhého kola sa v interkontinentálnej baráži pripojí k jednému tímu z AFC, z CONMEBOL a OFC a dvom tímom z CONCACAF. Tímy budú v baráži zoradené podľa rebríčku FIFA, kde dve najlepšie tímy budú hrať finále baráže, zatiaľ čo ostatné tímy budú hrať semifinále. Najlepšie dva tímy sa kvalifikujú na Majstrovstvá sveta vo futbale 2026.
Skenderija

Skenderija je športovo-kultúrno-obchodné centrum v Sarajeve. Vybudované bolo v roku 1969. Nachádza sa na ľavom brehu rieky Miljacky. Celková úžitková plocha centra je 70 000 m². Súčasťou areálu je sála zimných športov Mirzu Delibašića a Dom mládeže.
História.
Skenderija nesie svoj názov podľa Skender-pašu, ktorý v roku 1499 na mieste súčasnej haly nechal vybudovať trhovisko s 11 stánkami, zájazdový hostinec (karavanseraj) a tekke. Jeho syn Mustafa beg Skenderpašić tu potom v roku 1518 nechal vybudovať mešitu, ktorá sa však po niekoľkých desiatkach rokov zrútila a zachoval sa len jej minaret.
V 60. rokoch 20. storočia riešili predstavitelia Sarajeva problém s nedostatkom športovísk v meste. Na tomto území sa nachádzal nie príliš vyhovujúci futbalový štadión bez tribún a staré domy. Skenderija bola špecifická lokalita s nízkymi domami, mnohokrát ešte z obdobia tureckej nadvlády.
Aj preto padlo rozhodnutie práve tu vybudovať nové športové centrum. V roku 1960 bol pôvodný minaret historickej mešity zbúraný. Nové športové centrum navrhol prominentný juhoslovanský architekt Živorad Janković, ktorý sa podieľal na návrhoch mnohých ďalších stavieb tohto typu po celej krajine. Stavba centra bola dokončená dňa 29. novembra 1969 (na Deň republiky). Slávnostné otvorenie sprevádzalo premietanie filmu Bitka na Neretve. V súvislosti so Zimnými olympijskými hrami 1984, ktoré sa konali v Sarajeve, bola jednak vybudovaná nová hala (Zetra), zároveň bola pôvodná Skenderija rozšírená a zmodernizovaná.
Počas vojny v Bosne a Hercegoviny bola hala ostreľovaná granátometmi. Väčšina areálu sa zachovala bez závažnejších škôd, pôvodný Dom mládeže vyhorel. Potom bola hala sprivatizovaná a na začiatku 21. storočia opäť zrekonštruovaná. V roku 2012 sa strecha haly pre zimné športy zrútila pod náporom napadaného snehu.
2A36 Giacint-B

2A36 Giacint-B je sovietska ťažná húfnica kalibru . Húfnica sa ukázala byť veľmi spoľahlivá aj v extrémnych klimatických podmienkach pri teplotách od -50 do +50 °C. 2A36 je určený na boj so živou silou, ale aj na údery na obrnenú techniku. Okrem armád krajín bývalého Sovietskeho zväzu sa dostala aj do výzbroje Iraku alebo Fínska.
Z hľadiska kombinácie výkonových charakteristík je 2A36 Giacint-B, rovnako ako jej samohybná verzia 2S5 Giacint-S, jednou z najvýkonnejších húfnic neskorého sovietskeho vývoja. Pokiaľ ide o dostrel a silu munície, prekonáva všetky dovtedy vyrobené húfnice, výnimkou je len 2S7 Pion.
Vznik a vývoj.
Vývoj húfnice začal v Permskom strojárskom závode už v roku 1968. Od samého začiatku bola navrhnutá v dvoch verziách: ťahaná verzia označená ako 2A36 alebo Giacint-B a verzia 2A37, ktorá mala byť samohybným delostreleckým systémom neskôr označeným ako 2S5 Giacint-S. Po ukončení vývoja 2A36 prebiehali v rokoch 1971 až 1972 vojskové skúšky. Sériová výroba sa začala v roku 1975, kedy bola húfnica aj zavedená do výzbroje sovietskej armády. Sériová výroba bola ukončená v roku 1989 a v rámci tohto obdobia bolo celkovo vyrobených 2543 kusov 2A36. 
Po zavedení do služby sa však ukázalo, že veľkou slabinou tejto húfnice je presné zameriavanie. Preto ich Rusko modernizovalo na verziu 2A36M Dilemma-2A36 so satelitným navádzaním a automatickým gyroskopickým systémom odpočtu uhla.
Popis.
2A36 má pomerne veľké rozmery - dĺžku (len hlaveň meria ), výšku a na šírku . Na ťahanú húfnicu je ohromujúca aj jeho hmotnosť, ktorá dosahuje 9,8 tony. Kvôli veľkým rozmerom a vysokej hmotnosti je húfnica lafetovaná na podvozku so štyrmi kolesami. Tento podvozok zaisťuje celému systému veľmi dobrú priechodnosť terénom aj vysokú rýchlosť na ceste. V teréne sa 2A36 pohybuje rýchlosťou 35 km/h a na ceste dokonca až rýchlosťou 80 km/h. Húfnicu ale utiahnu iba najťažšie nákladné automobily ako Ural-4320, KrAZ-6322, prípadne delostrelecké pásové ťahače AT-S.
O obsluhu húfnice sa stará 8 vojakov, ktorých práca je uľahčená poloautomatickým systémom nabíjania. Rýchlosť streľby je 6 rán za minútu. Hlavnou muníciou je vysoko výbušná trieštivá strela 3OF29 s hmotnosťou 46 kg (6,7 kg trhaviny), ktorá má dolet . Aktívny raketový projektil 3OF59 má dosah (niektoré zdroje uvádzajú až ). Je možné použiť tiež riadenú strelu Krasnopol. Popri trieštivých granátoch sú k dispozícii aj protipancierové, zadýmovacie alebo s chemickou náplňou. Húfnica má odmer 25° a námer je v rozsahu od -2,5° do +57°.