Hugo Gressmann

Hugo Gressmann (* 27. marec 1877, Mölln, Pruské kráľovstvo† 7. apríl 1927, Chicago, USA) bol nemecký protestantský teológ.
Životopis.
Hugo Gressmann sa narodil 27. marca 1877 v severonemeckom meste Mölln v rodine železničiara. Detstvo strávil v obci Travemünde (dnes súčasť Lübecku).
Maturitnú skúšku úspešne zložil v roku 1896 na lübeckom gymnáziu "Katharineum".
Následne študoval protestantskú teológiu a orientálne jazyky na univerzitách v Greifswalde, Göttingene, Marburgu a Kiele. Počas štúdia v Greifswalde sa stal členom študentského spolku "Schwarzburgbund-Verbindung Sedinia", v Göttingene bol členom spolku "Schwarzburgbund-Verbindung Burschenschaft Germania" a v Marburgu "Schwarzburgbund-Verbindung Frankonia". K jeho profesorom patrili o. i. aj Friedrich Giesebrecht (18521910), Julius Wellhausen (18441918), Rudolf Smend (18511913), Wilhelm Bousset (18651920), Otto Baumgarten (18581934), Albert Eichhorn (18561926), Peter Jensen (18611936), Georg Hoffmann (18451933) a Mark Lidzbarski (18681928).
V akademickom roku 1897/1898 vyhlásila filozofická fakulta göttingenskej univerzity súťaž o najlepšiu prácu na tému: „"Ueber die in Jes. c. 56 – 66 vorausgesetzten zeitgeschichtlichen Verhältnisse."“ Malo ísť o zaujatie stanoviska k Duhmovej téze, že autorom kapitol 56 až 66 Knihy proroka Izaiáša je "Tritoizaiáš". Víťazom sa stal Gressmann, na druhom mieste sa umiestnil budúci hannoverský protestantský biskup August Marahrens (18751950).
V roku 1899 prijala fakulta tento spis ako Gressmannovu dizertačnú prácu. Gressmannovi bol tak po jej úspešnej obhajobe udelený akademický titul "Dr. phil."
V roku 1902 Gressmann úspešne ukončil aj štúdium teológie na univerzite v Kiele, jeho dizertačná práca mala názov "Studien zu Eusebs Theophanie". V roku 1904 sa tu habilitoval a začal pôsobiť ako súkromný docent.
Rok 1906 strávil Gressmann v Jeruzaleme ako vedecký pracovník "Nemeckého evanjelického inštitútu starovekých dejín Svätej zeme" (Deutsches Evangelisches Institut für Altertumswissenschaft des Heiligen Landes), ktorého riaditeľom bol vtedy nemecký protestantský teológ a orientalista Gustaf Dalman (18551941).
V roku 1907 bol vymenovaný za mimoriadneho profesora Starého zákona na univerzite v Berlíne, stal sa tak nástupcom Hermanna Gunkela, ktorý v tom čase prevzal miesto riadneho profesora na univerzite v Gießene.
Za riadneho profesora bol vymenovaný až v roku 1921.
Gressmann bol v rokoch 1922 až 1927 riaditeľom berlínskeho "Institutum Judaicum." Jeho nástup znamenal pre tento inštitút radikálnu zmenu kurzu – "Institutum Judaicum" sa už viac nemal venovať „misii medzi židmi“, ale kritickému vedeckému bádaniu. Gressmann bol presvedčený o nevyhnutnej potrebe štúdia judaizmu a judaistiky a netrpel v tomto ohľade nijakými predsudkami. Vďaka tomu mohli v inštitúte hosťovať mnohí významní židovskí učenci, ako napr. Ismar Elbogen (18741943), Julius Guttmann (18801950) alebo Leo Baeck (18731956). Dôsledkom dlhodobého budovania dobrých medzináboženských vzťahov bolo pozvanie Gressmanna ako hosťujúceho profesora na "Jewish Institute of Religion" v New Yorku. Počas svojho prednáškového turné po Spojených štátoch amerických na jar 1927 však Gressmann náhle dostal ťažký zápal pľúc. Zomrel na následky komplikácií 7. apríla 1927 v Chicagu. Pochovaný bol na evanjelickom cintoríne v berlínskej štvrti Nikolassee, na jeho náhrobnom kameni je vyrytý citát zo 4. kapitoly Jánovho evanjelia: „Boh je duch a tí, čo sa mu klaňajú, musia sa mu klaňať v Duchu a pravde.“ (Jn 4, 24)
Hugo Gressmann bol jedným z najvýznamnejších predstaviteľov Nábožensko-dejinnej školy. Veľkou inšpiráciou mu bol Albert Eichhorn, ktorému venoval aj svoje dielo "Der Ursprung der israelitisch-jüdischen Eschatologie" [Pôvod izraelsko-židovskej eschatológie].
Po odstúpení Karla Martiho (18551925) v roku 1924 prebral Gressmann vedenie odborného časopisu "Zeitschrift für die alttestamentliche Wissenschaft".