Heréza

Heréza, kacírstvo alebo blud, či bludárstvo (z gr. αιρεσις"hairesis" v preklade "svojvoľný výber") označuje v kresťanstve, najmä v katolíckej a ortodoxnej cirkvi, taký teologický názor, ktorý sa natoľko odchyľuje od učenia danej cirkvi, že je nezlučiteľný so všeobecnou vierou danej cirkvi, t. j. ortodoxiou. Pojem heréza vznikol už v období raného kresťanstva a označoval popieranie učenie cirkevných otcov a všeobecných koncilov. Termín kacír vznikol v stredoveku z pojmu katar (z gréckeho καθαρός"katharos" = rýdzi, čistý), čo bol príslušník francúzskej (resp. akvitánskej) sekty, vyhladenej krížovými výpravami začiatkom 13. storočia. Zástanca herézy je touto cirkvou označovaný ako heretik, kacír alebo bludár.
Medzi herézou a schizmou (rozkolníctvom) je rozdiel v tom, že heréza sa chápe ako odchýlka od viery vnútri cirkvi, schizma je naopak tomu rozštiepenie cirkvi na dva nové subjekty v rámci zachovania určitej spoločnej vierouky (napr. Východná schizma). Učenie, ktoré je odlišné od všeobecne prijatého alebo ortodoxného náboženského učenia, ale nie je herézou sa nazýva heterodoxia.
Heréza, či kacírstvo, vo všeobecnosti označuje aj zásadnú odchýlku od akéhokoľvek názoru, či učenia (napr. filozofického, politického...), t. j. názor či odlišný pohľad nezlučiteľný so všeobecne uznávaným názorom, s ortodoxiou.
Kresťanské herézy.
Herézy v Katolíckej cirkvi
Katolícka cirkev predpokladá, že kacírstvo (odmietanie katolíckej vierouky) je prekážkou spásy, a že pokiaľ Boh vo svojej nekonečnej milosti nerozhodne inak, bude kacír večne zatratený.
Formálnym heretikom v cirkvi je každý pokrstený, ktorý tvrdošijne popiera nejakú dogmu alebo ju spochybňuje. Materiálnym heretikom je vtedy, ak si nie je vedomý protirečenia s dogmou.
Heréza je v Katolíckej cirkvi podľa kánonického práva chápaná ako jeden z trestných činov proti náboženstvu a jednote cirkvi. Heretické názory boli v histórii násilím potláčané, dnes vo vlastnom zmysle je heréza príčinou ukončenia aktívneho spoločenstva viery s danou cirkvou, teda exkomunikácia.
Iba katolícka cirkev má orgán zvlášť určený pre skúmanie a definovanie náboženskej náuky, ktorý posudzuje, či určitý autor nie je s náukou cirkvi v rozpore. Ide o Kongregáciu pre náuku viery, predtým Sväté ofícium, v stredoveku plnila funkciu dozoru nad herézami inkvizícia. Kongregácia nie ale jediná inštitúcia, ktorá môže označiť nejaké učenie za herézu. Rovnakú (ale nadradenú) právomoc má z pozície najvyššieho učiteľa Cirkvi i pápež a koncil, ktorému predsedá pápež.
Herézy v iných cirkvách
I iné cirkvi majú prostriedky, ako deklarovať, že je nejaké učenie heretické. Napríklad anglikánska cirkev môže požiadať parlament, aby niečo prehlásil za heretické. V pravoslávnej cirkvi ju posudzuje miestny alebo všeobecný cirkevný snem. Väčšina protestantských cirkví pôvodne zastávala podobný názor ako Katolícka cirkev. Pre rozvoj tolerancie a náboženskej slobody a sekularizáciu štátov však boli postupne odstránené svetské tresty a inkvizície voči heretikom protestantskej cirkvi a na odchýlky v učení sa prestalo hľadieť ako na zločin, ktorý treba postihovať cirkevnými alebo svetskými trestami. Problematika heréz sa dnes v protestantských cirkvách aplikuje len na cirkevných hodnostárov.
Historické herézy.
V prvých troch storočiach existencie kresťanstva boli proti heretikom používané iba duchovné tresty. Situácia sa zmenila po tom, čo bolo kresťanstvo v 4. storočí spojené so svetskou mocou rímskych cisárov. Konanie heretikov bolo následne posudzované ako rušenie verejného poriadku a zločin urážky majestátu. Podobné protispoločenské chápanie pretrvalo aj v stredoveku.
Za prvého popraveného heretika možno považovať španielskeho mnícha Priscilliana z Avily, ktorého nechal na formálnu žiadosť dvoch biskupov popraviť cisár Magnus Maximus v roku 385. Aj v stredoveku, potom, čo bola zriadená inkvizícia na vyhľadávanie kacírstva, boli tvrdohlaví alebo znovu spadnutí kacíri vydávaní svetskej moci na potrestanie. Heréza bola totiž kodifikovaná svetskou mocou ako zločin a zvyčajne za neho bol stanovený trest smrti upálením. Pri vyšetrovaní kacírstva boli obete niekedy nútené k priznaniu neľudským zaobchádzaním, vrátane mučenia.
Nasleduje neúplný zoznam kresťanských heréz:
Moslimské herézy.
Moslimské trestné právo označuje heretika, ktorého učenie je nebezpečné a hodné zatratenia ako "zandaka". Ako synonymum používajú termín "zandík". Tento perzský termín pôvodne označoval manichejcov, dnes sa však voľne používa aj na označenie akéhokoľvek odpadlíka, či neveriaceho. Ako synonymá existujú aj termíny "mulhid" ("ilhad"), "murtad", či "káfir". Obvinením z herézy, či odpadlíctva používaným v minulosti moslimskými zélotmi, či sektármi bol "takfír". Nositelia radikálnych, či extrémistických názorov týkajúcich sa výkladu moslimskej náuky sa v islame nazývali "ghulát". Inovácie, t. j. odlišnosti od pôvodného učenia proroka Mohameda sa v islame nazývajú "bid'a". Nemožno ich však automaticky spájať s herézou, rozlišuje sa bid'a, ktorá je dobrá ("hasana"), či chvályhodná ("mahmúda") a bid'a ktorá je vinná ("madhmúna"). Príkladom bid'a môže byť napr. zákaz používania tabaku, či kávy uznávaný niektorými moslimami. Existuje viacero vetiev islamu. Keďže však chýba centrálna autorita podobná kresťanským koncilom, či pápežovi, nie je u nich označenie heretik zaužívané a závisí od jednotlivých skupín a veriacich, ako sa k ostatným skupinám stavajú. V mnohých prípadoch je zase vhodnejším pojmom schizma.
Judaistické herézy.
Keďže judaizmus nemá oficiálne formulácie dogiem, nie je možné jednoznačne určiť, čo je judaistická heréza a neexistujú ani oficiálne postupy na jej posúdenie a potrestanie. V talmudickej literatúre sa nachádzajú viaceré pojmy označujúce heretikov:
V stredoveku túto funkciu plnili jednotliví vážení rabíni alebo židovské obce. Bolo zakázané manželstvo s heretikom a rituálny pohreb heretika. Na učiteľov heretických dogiem bola uvalená kliatba ("cherem"), ktorá však platila len v rámci komunity. Neexistovala oficiálna cenzúra podobná kresťanskej cenzúre, existoval ale zvyk žiadať si súhlas na vydanie kníh, odporučenie ("haskamot"). Heretické knihy sa zakazovali, ba niektoré boli prekliate. Heretik je stále židom, čím vznikajú halachické problémy týkajúce sa jeho vzťahu k židovskej komunite.
Za heretické sekty boli označení v priebehu histórie saduceji, ebioniti, karaiti a chasidi, či liberálne vetvy moderného judaizmu, v širšom zmysle potom aj náboženstvo Samaritánov. Medzi známu heretickú knihu patril Sprievodca zblúdilých. Známymi heretikmi boli napríklad filozof Baruch Spinoza, Uriel da Costa, či rabín Zalman.
Významní heretici.
Medzi kacírov prvých storočí kresťanstva patrili napríklad: Origenes (niektoré jeho spisy boli vyhlásené za heretické), Areios, Apollinaris z Laodikeie, Nestorius, Donát.
Na západe boli neskôr katolíckou cirkvou vyhlásení za kacírov: Ján Hus (upálený), Ulrich Zwingli, Martin Luther, Ján Kalvín. 
Niektoré radikálne skupiny hlásiace sa k tradičnému katolicizmu (predovšetkým sedesvakantisti) považujú za kacírov rímskych pápežov počnúc Jánom XXIII.