burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Rudolf Stockar

Dr. Rudolf Stockar (* 25. máj 1886, Doloplazy – † 19. december 1957, Praha) český architekt, urbanista, návrhár nábytku. Jeho tvorba sa spája s viacerými architektonickými štýlmi od kubizmu cez Rondokubizmus až po funkcionalizmus.
Štúdium.
Stockar vyštudoval Vysoké Učení Technické v Prahe pod vedením profesora Jana Koulu. Popri štúdiu architektúry bol aktívnym členom umeleckoremeselného družstva ARTĚL.
Život.
Profesionálny život R. Stockara bol silno spätý s umelecko-remeselným spolkom Artěl. Artěl bolo významným družstvom výtvarných umelcov a zaisťovalo výrobu a predaj návrhov svojich členov. Stockar tu pôsobil v spolupráci s významnými architektmi akými sú Vlastislav Hofman, Jan Kotěra, Otakar Novotný, Josef Dosípal a tiež s maliarom Václavom Špálom či sochárom Stanislavom Suchardom, Jaroslavom Horejcom a ďalšími, čím bola ovplyvnená jeho tvorba. Od roku 1915 bol predsedom tohoto spolku. Získaval uznanie ako návrhár keramiky, šperkov a nábytku v štýle art deco. 
Stal sa renomovaným pražským architektom a od roku 1920 pracoval ako samostatný projektant. Jeho prax nola široko rozvetvená od urbanistických smerovaní k záhradnému mestu až po tvorbu interiéru. Začiatky svojho pôsobenia zasvätil rondokubizmu a kubizmu, neskôr je tvorcom funkcionalistických stavieb. Nech však tvoril v priebehu svojej kariéry v akomkoľvek štýle všetky jeho návrhy nesú pečať sebaistého originálneho tvorcu, ktorý má materiál úplne pod kontrolou. Rudolf Stockar zomrel vo veku 71 rokov v Prahe.
Významné architektonické diela.
Medzi významné diela R. Stockara patrí vila pre F. Lipčíkovú v Olomouci. Jeho najprogresívnejším dielom je však Kúpeľný komplex na Sliači.
Vila F. Lipčíkovej pochádza z roku 1918. Ide o rozľahlý objekt, ktorý vznikol spojením a prestavbou dvoch domov. Základná kompozícia priečelia má formu zámočku. Celá stavba je symetrická, rizalit vrcholí trojuholníkovým štítom. Priečelia oboch bočných krídel sú naopak jednoduchšie. Architekt tu zreteľne odlíšil to, čo zo starých domov ponechal od toho, čo k nim nové pripojil. I keď bola stavba oproti pôvodnému návrhu postavená úspornejšie, stala sa prvou radikálnou moravskou kubistickou architektúrou. 
V roku 1924 sa Rudolf Stockar stáva víťazom súťaže na projekt Kúpeľného komplexu na Sliači. Práve tento projekt ho privádza k oceneniu funkcie, ktorá sa stáva základným faktorom ovplyvňujúcim vzhľad stavby. Stavba nie je len samostatnou jednotkou neuvážene vloženou do priestoru, ale naopak, svojou kompozíciou elegantne komunikuje s okolím, architektúrou aj prírodou. Stockar je i autorom regulačného plánu kúpeľov na Sliači z rokov 1928-1929.
Barbara (prvé meno)

Barbara je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 4. decembra.
Kvartovanie

Kvartovanie je postup v analytickej chémii, pri ktorom sa vzorka skúmanej látky, najčastejšie zmesi, rozdelí na "štyri" časti, každá sa potom opäť rozdelí na štyri časti atď. Malé vzorky sa zanalyzujú a výsledok sa buď spriemeruje, alebo sa sčítajú hodnoty.
Kondor veľkozobý

Kondor veľkozobý alebo kondor kalifornský ("Gymnogyps californianus") je dravec z čeľade kondorovitých, ktorý je najväčším vtákom Severnej Ameriky. Je jedným z najohrozenejších živočíchov na svete a hrozí mu vyhynutie. Obvykle sa živí zdochlinami veľkých zvierat. Je známy medzi pôvodnými obyvateľmi Ameriky, ktorí s ním spájali množstvo tradícií, nazývali ho vták-hrom.
Jiří Čunek

Jiří Čunek (* 22. február 1959, Zlín) je český politik, senátor Kresťanskej a demokratickej únie - Československej strany ľudovej (KDU-ČSL).
V rokoch 1998 až 2007 bol starostom Vsetína a v rokoch 2006 až 2009 predsedom KDU-ČSL. Od 9. januára do 7. novembra 2007 a od 2. februára 2008 do 23. janurára 2009 bol ministrom pre miestny rozvoj. 
Stal sa známou a kontroverznou osobnosťou v súvislosti so svojím údajným rasizmom, príjmaním úplatkov a zneužívaním sociálnych dávok.
Martin Bursík

Martin Bursík (* 12. august 1959, Praha) je český politik, bývalý minister životného prostredia vo vláde Josefa Tošovského a v druhej vláde Mirka Topolánka. Od septembra 2005 do do júna 2009 bol predsedom Strany zelených.
Vyštudoval Prírodovedeckú fakultu Karlovej univerzity v Prahe. V novembri 1989 vstúpil do Občianskeho fóra ako jeden z jeho zakladajúcich členov. V roku 1990 bol zvolený poslancom Českej národnej rady, kde sa stal jedným zo spoluautorov zákona o ochrane prírody a krajiny. 
V rokoch 1994 až 1998 bol predsedom výboru pre ochranu prírody Zastupiteľstva hlavného mesta Prahy. Od júna 2004 do augusta 2013 bol členom Strany zelených.
Gejza Žebrácky

Gejza Žebrácky (* 7. január 1869, Prešov – † 7. marec 1951, Bardejov) bol cirkevný hodnostár, sudca, od roku 1913 rímskokatolícky farár v Bardejove. Spoluzakladateľ a dlhoročný správca Šarišského múzea a primátor Bardejova. Pochovaný je na cintoríne Kalvária v Bardejove.
Životopis.
Za kňaza ho vysvätili 29. júna 1891, od roku 1893 pôsobil ako kaplán, od roku 1913 ako farár v Bardejove. V roku 1918 sa stal riaditeľom múzeí Šarišskej župy, v roku 1921 diecéznym konzervátorom pamiatok, v roku 1922 čestným kanonikom. V rokoch 1924-1938 bol primátorom Bardejova. V roku 1924 ho zvolili za sudcu mesta Bardejov, od roku 1927 bol riaditeľom diecéznej charity. V r. 1933 ho vymenovali za pápežského preláta, v rokoch 1938-1939 pôsobil ako generálny vikár, v roku 1940 sa stal apoštolským protonotárom. Horlivo zakladal spolky striezlivosti, vyvíjal osvetovú činnosť stovkami verejných prednášok, kurzov, článkov, zaslúžil sa o múzejníctvo a ochranu cirkevných i umeleckých pamiatok, udržoval styky s európskymi archívnymi a múzejnými ustanovizňami.
Beaubourg

Beaubourg môže byť:
House ray 1

Rakúski architekti Roman Delugan a Elke Delugan-Meissl z ateliéru Dellugan-Meissl Architects nedávno dokončili penthouse (strešný byt) vo viedenskom štvrtom okrsku, ktorý sa stal veľmi často spomínanou časťou historického mesta. Architekti si navrhovali dom pre seba a názov dostal podľa ich dcéry Ray. House Ray 1 je situovaný na streche administratívnej budovy z roku 1960, ktorá sa nachádza hneď oproti ich ateliéru.
Konštrukcia.
Oceľová skeletová konštrukcia bola navrhnutá za účelom rovnomerného rozloženia zaťaženia na povrch najvyššieho podlažia podkladovej stavby.
Budova.
Táto strešná nadstavba smelo pripomína budovu Rooftopoffice od architekta Coopa Himmelbaua (Coop Himmelbau) postavenú takisto vo Viedni, avšak roky pred tým. Zatiľ čo budova od Himmelbaua používa otvorenú, jasnú štruktúru na jej zvýraznenie, Ray 1 je viac nejednoznačný, a využíva prelamované plochy na vytvorenie vnútorných priestorov formovaním obalu. Vzťah domu Ray 1 s mestom je zvýraznený prednou fasádou a na zadnej fasáde vystúpeným kubusom. Návrh bol podmienený striktnými viedenskými regulatívami, z ktorých vyplynul vzhľad čelnej fasády. Fasáda je dynamická vo forme aj v horizontálnom členení. Hrana strešnej roviny je zarovnaná s hranami okolitých budov. Vo vystupujúcom kubuse je situované schodisko, ktoré však nie je viditeľné z verejného priestoru. Na fasáde je použitý sivý obklad u alucobonu.
Dispozícia.
Lomený exteriér pokračuje dovnútra, aby vytvoril vysoké otvorené priestory pripomínajúce loft, ktoré sa pokúšajú integrovať architektúru a nábytok do jedného celku. Jedným príkladom je plošina pre posteľ v spálňo-/kúpeľňovom priestore, ktorá sa javí ako rozšírenie exteriérovej steny, vytvárajúc ucelený priestor s úžasným výhľadom. Každá zóna obytného penthousu je oddelená od ostatných pomocou rôznych vertikálnyvk prvkov, ktoré sú použité namiesto tradičného stenového delenia priestoru. Preto sa niektoré zóny stávajú viac intímnymi ako ostatné, v závislosti od ich funkcie. Kuchyňa slúži ako centrálny prvok, okolo ktorého sa sústreďujú všetky ostatné priestory.Je zjavné dynamický výraz exteriéru neslúži len pre efekt, ale hlavne slúži svojej funkcii. Všetky priestory majú svoju charakteristickú priestorovú dynamiku. Architekti navrhli terasu ako relaxačnú zónu, čo pomohlo zmierniť vplyv mestského prostredia na každodenný život. Tieto priestory vytvárajú obyvateľom pohodu a môžu tu sledovať mesto aj prírodu z pohodlia ich preskleného penthousu.
Hanzal (priezvisko)

Hanzal je české priezvisko. Najrozšírenejšie je v Prahe, Znojme a Českých Budějoviciach.
Známi nositelia.
Pozri v článku Hanzal.
Rodokmeň

Rodokmeň, alebo rozrod, je graf predstavujúci rodinné vzťahy v konvenčnej stromovej štruktúre. Podrobnejšie rodokmene, používané v medicíne a sociálnej práci, sú známe ako genogramy.
Reprezentácie rodinnej histórie.
Genealogické údaje môžu byť reprezentované v niekoľkých formátoch, napríklad ako rodokmeň alebo tabuľka predkov. Rodokmene sú často prezentované najstaršími generáciami v hornej časti stromu a mladšími generáciami v spodnej časti stromu. Tabuľka predkov, ktorá je stromom, ktorý ukazuje predkov jednotlivca a nie všetkých členov rodiny, pripomína tvarom viac strom, v hornej časti širší ako v spodnej časti. V niektorých tabuľkách predkov sa jednotlivec zobrazuje vľavo a jeho predkovia vpravo. Naopak, tabuľka potomkov, ktorá zobrazuje všetkých potomkov jednotlivca, bude v hornej časti najužšia. Okrem týchto formátov môžu niektoré rodokmene zahŕňať všetkých členov konkrétneho priezviska (napr. mužský potomkovia). Ešte ďalší prístup je zahrnúť všetkých držiteľov určitého úradu, ako sú napríklad nemeckí králi, čo predstavuje spoliehanie sa na manželstvo a prepojenie dynastií dohromady.
Hanam

Hanam (kórejsky 하남) je juhokórejské mesto. Nachádza sa v severozápadnej časti územia, v provincii Kjonggi-do (경기도). Na území s rozlohou 93 km² tu žije približne 134 000 obyvateľov (údaj z roku 2007). Hanam spolu s ďalšími okolitými mestami v provincii, s metropolitným mestom Inčchon (인천) a s hlavným mestom Soul (서울) tvorí tzv. Veľký Soul, čo je metropolitná oblasť s rozlohou 1 570 km² a s 23 miliónmi obyvateľov.
História.
Do roku 1989 bolo mesto Hanam súčasťou okresu Kwangdžu (광주, nesúvisí s metropolitným mestom Kwangdžu 광주 광역시).
Administratívne rozdelenie.
Mesto Hanam je rozdelené na 11 mestských obvodov nazývaných "dong" (동).
William Cameron McCool

William Cameron "Willie" McCool (* 23. september 1961, San Diego, Kalifornia, USA – † 1. február 2003, nad Texasom) bol americký astronaut. Vo svojej jedinej misii Columbia STS-107 letel vo funkcii pilota a zahynul spolu s ostatnými šiestimi členmi posádky, keď sa raketoplán počas pristávania rozpadol. 
Životopis.
Narodil sa v San Diegu v Kalifornii. Jeho rodina sa odsťahovala do mesta Lubbock v štáte Texas, kde v roku 1979 absolvoval Coronado High School. Absolvoval celkove tri vysoké školy: U.S. Naval Academy ukončil v roku 1983, University of Maryland v roku 1986 a U.S. Naval Postgraduate School v roku 1992. 
Absolvoval pilotný výcvik, u námorníctva lietal na strojoch EA-6B a operoval okrem iného z paluby lietadlovej lode USS Coral Sea CV-43 v Stredozemnom mori. Začiatkom 90. rokov sa venoval tiež výskumnej práci v oblasti letúňov. Astronautom sa stal v roku 1996 na druhý pokus. V tom čase mal nalietaných 2 800 hodín na 24 rôznych typoch lietadiel. 
Po absolvovaní dvojročného výcviku bol v roku 2000 zaradený do posádky misie STS-107. Misia STS-107, ktorá odštartovala 16. januára 2003 skončila tragédiou, keď sa pri pristávaní kvôli narušenej tepelnej ochrane dostala do krídla orbitera plazma a spôsobila jeho deštrukciu. McCool bol pochovaný v meste Annapolis. Na jeho pamiatku bol jeho menom pomenovaný asteroid "51829 Williemccool" a tiež jeden z vrchov marťanského pohoria "Columbia Hills".
Bol ženatý, otec troch synov.
Nová radnica

Nová radnica môže byť:
Kimpcho

Kimpcho (kórejsky 김포) je juhokórejské mesto. Nachádza sa v severozápadnej časti územia pri pobreží Žltého mora, v provincii Kjonggi-do (경기도). Na území s rozlohou 276 km² tu žije približne 206 000 obyvateľov (údaj z roku 2007). Kimpcho spolu s ďalšími okolitými mestami v provincii, s metropolitným mestom Inčchon (인천) a s hlavným mestom Soul (서울) tvorí tzv. Veľký Soul, čo je metropolitná oblasť s rozlohou 1 570 km² a s 23 miliónmi obyvateľov. V meste sa nachádza Medzinárodné letisko Kimpcho, ktoré je súčasťou hlavného mesta.
Administratívne rozdelenie.
Kimpcho je rozdelené na 1 mesto nazývané "up" (읍), 5 obcí "mjon" (면) a 4 obvody "dong" (동).
Školstvo.
V meste Kimpcho sa nachádza 24 základných škôl, 11 stredných škôl a 6 vysokých škôl, vrátane Vysokej školy cudzích jazykov (Foreign Language High School, 김포외국어고등학교), ktorú otvorili v roku 2006.
Sahel

Sahel je krajinný typ v Afrike na južnom okraji Sahary. Zahrňuje pás stepí a saván tiahnúcich sa naprieč kontinentom od západu na východ, na území Mauritánie, Senegalu, Mali, Burkiny Faso, Nigeru, Čadu, Sudánu, Etiópie. Suché podnebie, ročné zrážky 100–500 mm napršia v pravidelných až trojmesačných obdobiach dažďov. Suchomilná vegetácia umožňuje pastevný chov dobytka. V dôsledku katastrofálneho sucha, ktoré v posledných rokoch zasiahlo Sahel, sa zhoršili životné podmienky v tejto oblasti. Pre Sahel bol vypracovaný dlhodobý plán rozvoja v spolupráci štátov Sahelu a medzinárodných organizácií (Africká únia, OSN).
O Saheli sa zmieňuje aj Al Gore vo svojom dokumente Nepríjemná pravda; hovorí v ňom, že pri ďalšom prejavovaní globálneho otepľovania hrozí jeho dezertifikácia.
Univerzálny vojak (film)

Univerzálny vojak je americký akčný film s prvkami sci-fi režiséra Rolanda Emmericha z roku 1992. V hlavných úlohách sa predstavili Jean Claude Van Damme a Dolph Lundgren, ktorí sa vo Vietname ako vojaci navzájom zabili ale v tajnom armádnom projekte ich znovu oživili spolu so skupinou ďalších mŕtvych vojakov.
Živý terč (film)

Živý terč (ang. "Hard Target") je americký akčný film z roku 1993, s Jeanom Claude Van Dammem v hlavnej úlohe. Je to prvý americký film úspešného hongkonského režiséra akčných filmov, Johna Woo. Výkonným producentom bol Sam Raimi. 
Film sa nakrúcal v New Orleans, Louisiana, USA.
Insomnia (počítačová hra)

Insomnia je slovenská strategická online hra, odohrávajúca sa vo svete fantasy.
Hráči bojujú o "slávu". Je to meradlo úspechu - číselné vyjadrenie škôd spôsobených protihráčom a hodnota vybudovaného kráľovstva. 
Priebeh hry.
Ide o strategickú bojovú hru, v ktorej ťahy plynú rovnomerne s plynúcim časom, jeden ťah zodpovedá jednému dňu a rovná sa 30 minútam reálneho času. Hrá sa v tzv. epochách, ktoré typicky trvajú okolo 6 týždňov. Na začiatku epochy všetci hráči začínajú s novým kráľovstvom, počas epochy ho rozvíjajú a podnikajú s ním rôzne akcie. Na konci epochy sa v jednom momente zastavia všetky činnosti a vyhodnotia sa najlepší hráči a aliancie na základe získanej slávy. Na začiatku epochy si každý hráč môže zvoliť jeden bonus, ktorý mu automaticky prináša určitú výhodu.
Stratégia.
Počas hrania nie je nutné si zvoliť špeciálnu taktiku, ale z dôvodu efektívnosti sa hráči často špecializujú na tieto oblasti:
Stavby.
Špeciálne stavby
Rasy.
V hre existuje deväť rás, každá s odlišnou charakteristikou. Sú to ľudia, elfovia, trpaslíci, goblini, trollovia, nemŕtvi, zvieratá, démoni, gnómovia, koboldi a špecifická rasa - Kapitán Bomba, UberFas BUTI alias truhlík (ten čo všetko vie, všade bol minimálne 3x)&lt;br&gt;
Každá rasa má špecifické jednotky. Základnou a spoločnou armádnou jednotkou sú pešiaci, ktorí obsadzujú nové územie.
Artefakty.
Artefakty sú kúzelné predmety. Delia sa na domáce, bojové a voodo. Domáce artefakty prinášajú pozitívny efekt vlastnému kráľovstvu. Bojové predmety magicky vplývajú na priebeh boja, buď prinášajú pozitívny efekt vlastnej armáde alebo negatívny nepriateľskej. Voodoo artefakty sú škodlivé záškodnícke predmety, ktoré v cudzom kráľovstve spôsobia škodu.
Vedy.
Vedy sa rozvíjajú výrobou kníh a ich investovaním do jednotlivých vied.
Minihry.
Úspešnosť v minihrách je hodnotená pomocou Elo. Výsledky nevplývajú na samotnú základnú hru.
Niet úniku (film)

Niet úniku "(angl. Nowhere to run)" je americká akčná dráma z roku 1993 v réžii Roberta Harmona.
Zápletka.
Sam Gillen, väzeň na úteku, naďabí na malý domček, v ktorom žije mladá a sympatická vdova Clydie so svojimi dvoma deťmi - synom Mikom, prezývaným Mookie, a dcérou Bree. Dohodnú sa, že mu Clydie poskytne strechu nad hlavou. On jej za to pomáha na statku. Pritom objaví motorku, ktorá patrila jej manželovi. Rozhodne sa ju opraviť - spolu s Mookiem. Medzi nimi vznikne postupne nádherný vzťah, takmer podobný vzťahu otec-syn. Medzi Samom a Clydie zasa vzniká iný, rovnako hlboký vzťah.
Postupne však vychádza najavo, že o pozemok, ktorý patrí Clydie, má záujem bohatá a vplyvná banská spoločnosť. Na "vykupovanie" pozemkov v okolí používajú nie práve férové prostriedky. Sam sa im niekoľkokrát postaví. 
To spoločnosť presvedčí, že proti nim stojí silný a nebezpečný protivník. Párkrát sa pokúsia podplatiť Clydie či odstrániť Sama. Ako sa hovorí v mnohých filmoch, "to nemali robiť". Konečné vyúčtovanie medzi predstaviteľmi spoločnosti a Samom je bolestivé, krvavé, no spravodlivé. 
Sama nakoniec ako väzňa na úteku odvádza polícia. Policajt, ktorému pomohol, mu ale prezradí, že za jeho pomoc rodine Clydie sa zaňho prihovorí. Po srdceryvnej rozlúčke s Clydie i deťmi prichádza otvorený koniec - Sam nasadá do policajného auta a necháva sa odviezť.
Spider-Man 3

Spider-Man 3 je americký film z roku 2007 o superhrdinovi, ktorý napísal a režíroval Sam Raimi.
Ansong

Ansong (kórejsky 안성) je juhokórejské mesto. Nachádza sa v severozápadnej časti územia, v provincii Kjonggi-do (경기도), asi 80 kilometrov južne od hlavného mesta Soul (서울). Na území s rozlohou 554 km² tu žije približne 162 000 obyvateľov (údaj z roku 2007).
Administratívne rozdelenie.
Ansong je rozdelený na 1 mesto nazývané "up" (읍), 11 obcí "mjon" (면) a 3 obvody "dong" (동).
Studio 60 on the Sunset Strip

Studio 60 on the Sunset Strip je americký seriál typu komediálna dráma, ktorú vytvoril a napísal Aaron Sorkin.
Odohráva sa za scénou fiktívnej skečovej šou, ktorá sa vysiela naživo a tiež sa volá "Studio 60 on the Sunset Strip", ktorej formát je podobný programu NBC s názvom "Saturday Night Live". Túto fiktívnu šou spracováva jej hlavný scenárista Matt Albie (Matthew Perry) a producentom/režisérom je Danny Tripp (Bradley Whitford).
Élie Ducommun

Élie Ducommun (* 19. február 1833 – † 7. december 1906), bol švajčiarsky novinár a mierový aktivista. V roku 1902 získal Nobelovu cenu za mier (spolu s Ch. A. Gobatom).
Pracoval ako poradca, učiteľ jazykov, novinár a redaktor. V roku 1867 pomohol založiť Ligue de la paix et de la liberté (Liga pre mier a slobodu). V roku 1891 bol vymenovaný na čelo novo vzniknutej "Bureau international de la paix", čo bola prvá nevládna medzinárodná mierová organizácia so sídlom v Berne.
Kobylia dolina

Kobylia dolina (, , ) je priestranný kotol, ktorý odbočuje z Kôprovej doliny smerom na sever. Leží medzi Kotolnicou v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier a vedľajším juhozápadný hrebeňom Hladkého štítu po Tichý vrch s jeho juhovýchodným ramenom. Leží v nej Kobylie pliesko, z ktorého vyteká Kobylí potok.
Opis.
Kotol bol vytvorený ľadovcom, ktorý zanechal po sebe morénový val, neďaleko ktorého je Kobylie pliesko. Okolo plieska je bohatá flóra.
Názov.
Dolina dostala názov podľa plesa, ktoré v nej leží. Nemeckí a maďarskí turisti nazývali toto pleso , , na počesť významného turistického pracovníka 19. storočia, organizátora meteorologických pozorovaní a meraní plies vo Vysokých Tatrách, levočského profesora gréčtiny a latinčiny Rarola Kolbenheyera (1841 – 1901). Podľa toho označovali aj dolinu.
Názov môže byť odvodený od nemeckého výrazu "kobil" – strmý skalný zráz. Jeho základom môže byť starogermánske slovo "kob" – lomiť sa. Tento zráz oddeľuje dolinu od nižšie položených Temných smrečín. Teda išlo o Kobilatal o dolinu ležiacu nad Temnými smrečinami – hustým a tmavým lesom.
Turistika.
Prechádza ňou zeleno značkovaný turistický chodník z Podbanského, resp. Troch studničiek do sedla Závory ().
Temnosmrečinská dolina

Temnosmrečinská dolina (niekedy aj Temnosmrečianska dolina, Temnosmrečinová dolina a Temnosmrečinovská dolina, (, , ) je jedno z hlavných odvetví Kôprovej doliny, jej priamym horným pokračovaním medzi hlavným hrebeňom Vysokých Tatier od Liptovských múrov po Čubrinu, potom hlavnou osou krivánskej rázsochy od Čubriny po Kôprovský štít a Prostredný chrbát. Na prvej dolinnej terase je jeden z najkrajších tatranských vodopádov Vajanského vodopád, ktorý vytvára potok tečúci z Nižného Temnosmrečinského plesa. V doline je aj Vyšné Temnosmrečinské pleso. Najvyššiu časť doliny tvori Piargová dolinka.
Názov.
Pomenovanie prešlo z lesa, ktorý sa rozprestiera pod dolinným prahom Kobylej a Temnosmrečinskej doliny a volá sa Temné smrečiny. Temné smrečiny tvorí hustý, temný, tmavý smrekový porast s prímesou smrekovca, starší ako sto rokov.
Prví v doline.
Prvým známym, ktorý ju navštívil, bol Juraj Pongrátz. Okolo roku 1750 meral hĺbku Nižného Temnosmrečinského plesa. Nedosiahol presný výsledok. Dňa 26. augusta 1751 navštívil pleso Jakub Buchholtz s dvoma pomocníkmi. V zime dolinu prví navštívili Poliaci W. Skórczewski a Stanisław Gąsienica Byrcyn 7. januára 1914.
Turistika.
Odporúčané túry:
Kobylia a Temnosmrečinská dolina sú prísnymi prírodnými rezerváciami TANAPu.
Kôprová dolina

Kôprová dolina (, , ) je dlhý dolinný komplex v najzápadnejšej časti Vysokých Tatier. Je široká a má plochu .
Charakteristika.
Dolina je široký úval s ústím na východ od Podbanského. Severný uzáver doliny tvorí úsek hlavného hrebeňa Vysokých Tatier od Hladkého štítu po Čubrinu, na západe sú Liptovské kopy a na z východe mohutná rázsocha Kriváňa. Preteká ňou Kôprovský potok. Horná časť doliny sa volá Temné smrečiny. Dolinu odvodňuje Kôprovský potok. Jeho prítoky sú pomenované podľa bočných dolín, v ktorých vyvierajú. Nefcerský potok vytvára tri kaskády: Nižný nefcerský vodopád, Prostredný nefcerský vodopád a Vyšný nefcerský vodopád. Temnosmrečinský potok vytvára Vajanského vodopád. Vo vedľajších dolinách Kôprovej doliny je niekoľko plies. Najväčšie z nich je Nižné Temnosmrečinské pleso s rozlohou a hĺbkou . Je to tretie najväčšie pleso vo Vysokých Tatrách. V Kobylej doline je Kobylie pleso a v Nefcerke Nižné, Vyšné a Malé Terianske pleso.
Názov.
Pôvodcom názvu doliny je kôprovníček bezobalný ("Ligusticum mutellina" L.). Nie je známe, kedy vznikol názov doliny. Pravdepodobne jeho tvorcami sú pastieri, ktorí spolu s baníkmi v stredoveku navštevovali dolinu. Prvý známy turista, ktorý bol v tejto a Temnosmrečinskej doline, bol Juraj Pongrácz. Bolo to v roku 1750. Vtedy sa pokúsil zmerať hĺbku Nižného Temnosmrečinského plesa. 
Je aj iné vysvetlenie názvu. Na úbočiach Kôprovského štítu boli objavené ložiská kupritu, ktoré stredovekí haviari pomenovali starogermánskym výrazom "koper". Ťažbu tohto nerastu potvrdzujú viditeľné zvyšky povrchových baní. Boli to oni, ktorí objavili dolinu a nie botanici, ktorí tam našli byliny. Hláska ô bola pridaná v neskorších rokoch a našlo sa aj vysvetlenie, ako vznikla Kôprová dolina.
Zaujímavosti.
Kôprová dolina v stredoveku bola často navštevovaná pastiermi a baníkmi. Baníci neboli veľmi úspešní a v roku 1788 dolinu opustili. Pastieri do doliny vyháňali nielen ovce, ale aj kone, čoho dôkazom je názov priľahlej Kobylej doliny. Veľa porastov vyrúbali uhliari. Hojnosť medveďov a kamzíkov do doliny lákali pytliakov. Následník habsburského trónu Rudolf si v doline nechal postaviť poľovnícku chatu. Nazvali ju Rudolfova chata. Keď Rudolf zomrel, začali ju využívať turisti. V roku 1909 vyhorela. V roku 1912 lesná správa postavila na sútoku Nefcerského a Kôprovského potoka drevenú horáreň. V roku 1924 ju prevzal Klub československých turistov. Slúžila ako turistická nocľaháreň. Počas druhej svetovej vojny v nej sídlil štáb partizánskeho oddielu Vysoké Tatry. Vojnou poškodenú chatu obnovili, ale neskôr zanikla.
Turistika.
Je prístupná modro značkovaným chodníkom z Podbanského, resp. Troch studničiek.
Furkotská dolina

Furkotská dolina (, , ) je asi dlhá dolina na severozápad od Štrbského plesa, ktorá smeruje pod Furkotské veže a zo strán je ohraničená južným ramenom Ostrej a juhovýchodným ramenom Furkotského štítu. Ústí pri "Vyšnom podkrivánskom chodníku" vo Vysokých Tatrách.
Charakteristika.
Dolinu tvorí päť terás, ktoré vytvoril ľadovec. Minulosť doliny v dobe ľadovej dokladá výskyt žiabronožky severskej v jednom z tamojších plies. Preteká ňou Furkotský potok, ktorý v spojení so Zlomiskovým potokom tečúcim z Važeckej doliny vytvára Biely Váh. V doline sú Nižné a Vyšné Wahlenbergovo pleso, Nižné a Vyšné Furkotské pleso, Soliskové pliesko, pri Ceste Slobody Vyšné a Nižné rakytovské plieska.
Názov.
Pravdepodobne autormi názvu boli važeckí a štrbskí pastieri, ktorí pomenovali dolinu podľa frkotu vody (frkot = fŕkanie, striekanie, špliechanie), ktorá vo Furkotskom potoku preteká dolinou. Pravdepodobne chybnou transkripciou sa frkot zmenil na furkot.
Iné vysvetlenie spočíva v baníckej činnosti v doline. Baníci kutali v hornej časti Važeckej doliny zvanej Zadný handel. Stará odborná banícka terminológia pomenúvala horské sedlo výrazom "furka", ktoré vychádzalo z latinčiny a udomácnilo sa v starej nemčine. Cez sedlo prechádzali haviari do doliny, ktorá dostala meno "Farkatál", ktoré sa časom posunulo do podoby "Furkota" – "Furkotatal".
Zaujímavosti.
Od dávna bola dolina cieľom štrbských a važeckých pastierov, ale aj lovcov kamzíkov, pytliakov, ktorí ich lovili a rovnako aj svište. Prechádzali cez Bystré sedlo do Mlynickej doliny a cez Furkotské sedlo do Nefcerky. Imrich Kővi a Martin Róth boli prví turisti, ktorí spolu s hájnikom Petrom 5. augusta 1879 našli cestu cez dnešné Bystré sedlo. Aj potom turisti dlho chodili do doliny pastierskymi chodníkmi. Až, keď v rokoch 18851886 Uhorský karpatský spolok postavil chodník vedúci zo Štrbského Plesa do Važeckej doliny a na Kriváň sa turistom trochu uľavilo. Po odbočení z chodníka do doliny však naďalej kráčali len po trochu málo vylepšenom starom pastierskom chodníku. Keď v 30. rokoch minulého storočia postavili Tatranskú magistrálu Klub československých turistov vylepšil starý chodník a upravil trasu cez Bystré sedlo. V roku 1936 postavili v ústí doliny drevenú chatu, ktorá bola známa ako Lonekova chata. Furkotská dolina nie je tak často navštevovaná ako susedná Mlynická dolina. Väčšinou sa cez ňu vracajú turisti, ktorí robia okruh z Mlynickej doliny cez Bystré sedlo.
Turistika.
Zo Štrbského Plesa najprv po červenej smerom k Jamskému plesu a potom po žltej turistickej značke do doliny. Chodník pokračuje cez Bystré sedlo do Mlynickej doliny.
Mlynická dolina

Mlynická dolina (, , ) je približne 6 kilometrov dlhá dolina ľadovcového pôvodu s terasovitým tvarom a dominantnou pyramídou Štrbského štítu v jej závere. Dolina sa nachádza v západnej časti Vysokých Tatier medzi hrebeňmi Soliska a Hrebeňom bášt. Dolinou preteká potok Mlynica, prítok rieky Poprad, ktorá zároveň vytvára 25 metrov vysoký Vodopád Skok, ktorý padá cez prvý skalný prah. Dolina sa delí na tri časti: Zadná poľana, Stredná poľana a Predná poľana. 
Názov.
Názov je odvodený od potoka, ktorého početné kaskády vyvolali v ľudovej fantázii predstavu mlynských náhonov."Mlynica je mlynský potok tečúci cez mlyn a poháňajúci mlynské koleso. Rovnako sa volá potok - Mlynica, ktorý preteká touto dolinou.
Plesá.
V Mlynickej doline sa nachádza niekoľko plies:
Národná prírodná rezervácia.
Mlynická dolina je od roku 1991 taktiež národnou prírodnou rezerváciou s výmerou 704,29 ha, pre svoje jedinečné formy reliéfu.
Letecká havária vrtuľníka.
25. júna 1979 sa rozbehla záchranná akcia smerom do Mlynickej doliny k Capiemu plesu, kde bola zranená turistka. Na pomoc vyšla šesťčlenná záchranná skupina aj s posádkou na vrtuľníku Mil Mi-8. Všetko prebiehalo bez problémov až do 15:35 hod., keď sa ozval z týchto miest vo výške výbuch a bol viditeľný vychádzajúci dym. Pád vrtuľníka si vyžiadal 7 obetí, pričom šiesti zahynuli na mieste. Paradoxom tejto udalosti je, že zranená turistka nakoniec za pomoci priateľov sama zišla až do doliny. Dnes túto tragédiu pripomína pamätná tabuľa na mieste nešťastia a zopár trosiek z vrtuľníka.
Vo vrtuľníku zahynuli 49-ročný mjr. "Vladimír Bačák", 42-ročný mechanik mjr. "Václav Dvořak" a päť pracovníkov Tatranskej horskej služby: 36-ročný "Bernard Jamnický", 35-ročný "Pavol Huska", 33-ročný "Martin Hudák", 25-ročný "Štefan Eštočko" a o týždeň v popradskej nemocnici na následky zranenia zomrel aj 35-ročný "Milan Kriššák". 
Druhý pilot "Svatopluk Nič" a "Ladislav Janiga" z Horskej služby sa po vyliečení vrátili k svojim pôvodným povolaniam.
Turistika.
Dolinou prechádza žltá turistická značka, ktorá začína na Štrbskom Plese a vedie cez Bystré sedlo do Furkotskej doliny.
Batizovská dolina

Batizovská dolina (, , ) je situovaná na južnej strane Vysokých Tatier. Ohraničuje ju hlavná os od južného hrebeňa Popradského Ľadového štítu, hlavný hrebeň Vysokých Tatier od Popradského Ľadového až po Zadný Gerlachovský štít, úsek Gerlachovskej rázsochy až po Kotlový štít a jeho juhozápadné rameno. Od svojho uzáveru po prah Batizovského plesa meria približne .
Názov.
Pomenovanie je odvodené od majiteľa doliny komesa Batyza, ktorému v roku 1264 daroval Belo IV. toto územie. Jeho meno nesie obec Batizovce, ktorá leží pod touto dolinou. Názov doliny sa používa pre celé údolie od hlavného hrebeňa Vysokých Tatier po jej rozplynutie na hranici lesa.
Polohopis.
V hornej časti doliny (Vyšná batizovská roveň) je Kostolík výrazná kužeľovitá vyvýšenina. Na východ od neho, pod stenami Zadného Gerlachovského štítu, vo výške približne je najvyššia terasa doliny Vyšná batizovská roveň () a nižšie od Batizovskej próby Nižná batizovská roveň (). Batizovská próba je jedna z ciest, ktorá sa používa na zostup z Gerlachu. Prostredná, najkratšia časť doliny vychádza spod kamenného valu Batizovského plesa a končí sa vysokým prahom Batizovských spádov, ktoré klesajú do "Batizovských dier", ktoré boli v dávnej minulosti často navštevované hľadačmi zlata. Cez dolinu preteká Batizovský potok, ktorý vytvára Batizovské vodopády. V doline, okrem Batizovského plesa, na najvyššej severovýchodnej terase doliny, sú neveľké Batizovské oká (). Nachádzajú sa v nadmorskej výške asi . Batizovské oká patria medzi najvyššie položené zberače vody vo Vysokých Tatrách. V dolnej časti doliny nad Vyšnými Hágmi je Čierne pleso (), ktoré je najnižšie položené pleso Batizovskej doliny. Na juhozápad od Batizovského plesa je Malé Batizovské pliesko a pod Kostolíkom Pliesko pod Kostolíkom. Dolinou nevedie žiaden turistický chodník. Pod jej okrajom vedie Tatranská magistrála.
Lysá Poľana

Lysá Poľana () je osada Tatranskej Javoriny na severnom okraji Vysokých Tatier.
Nachádza sa pri štátnej hranici s Poľskom a je tu hraničný priechod. Je východiskom túr do Bielovodskej doliny a na Morské oko.
Poľský hrebeň

Poľský hrebeň () je významné sedlo vo východnej polovici Tatier, medzi Východnou Vysokou () a Litvorovým štítom (). Cez sedlo vedie zeleno-značkovaný chodník z Tatranskej Polianky okolo Sliezskeho domu, z ktorého vedie odbočka na neďalekú Východnú Vysokú ().
Poloha.
Sedlo sa nachádza v centrálnej časti Vysokých Tatier, v hlavnom hrebeni, oddeľujúcom južne ležiacu Velickú dolinu a severne situovanú Litvorovú dolinu v hornej časti Bielovodskej doliny. Južným smerom voda odteká Velickým potokom do rieky Poprad, voda zo severných svahov odteká cez blízke Zamrznuté pleso Litvorovým potokom do Bielej vody v povodí Dunajca. Sedlo patrí do Tatranského národného parku a vedie ním hranica národnej prírodnej rezervácie Velická dolina a Bielovodská dolina.
Sedlom a hrebeňom vedie hranica katastrálneho územia mesta Vysoké Tatry a obce Tatranská Javorina v okrese Poprad v Prešovskom kraji.
Prístup.
Lokalita sa nachádza na území národných prírodných rezervácií a Tatranského národného parku, no vedie ním značený chodník od Velického plesa.
Prostredný hrebeň

Prostredný hrebeň leží vo Vysokých Tatrách a oddeľuje Malú a Veľkú Studenú dolinu. Začína sa v hlavnom tatranskom hrebeni ležiacou Širokou vežou (2 461 m n. m.), resp. Priečnym sedlom a končí sa Predným Malým oštepom. Jeho najvyšším bodom je Prostredný hrot (2 440 m n. m.).
Výhľady.
Zo všetkých vyššie uvedených vrcholov je pekný výhľad na Malú a Veľkú Studenú dolinu, ako aj okolité hrebene.
Hlinská dolina

Hlinská dolina (, , ) je najväčšie odvetvie Kôprovej doliny v jej severovýchodnom uzávere. Meria asi a ohraničuje ju Prostredný chrbát Kôprovského štítu, hlavná os rázsochy Kriváňa od Kôprovského štítu po Hrubý vrch a od juhu Hrubé (vedľajšie rameno Hrubého vrchu) vo Vysokých Tatrách.
Popis.
Počas ľadovej doby dolinu pokrýval hrubý ľadovec, ktorý bol dlhý asi . Divoký ráz doliny zvýrazňujú steny hrebeňa Hrubého vysoké takmer spadajúce strmo do doliny. Sú jedny z najväčších vo Vysokých Tatrách. Hlinská dolina v dolnej časti je zarastená lesom. Pod svahmi Hrubého vrchu – Štrbského štítu sa nad dnom doliny rozkladajú dva rozľahlé skalné a väčšinou snehom vyplnené kotly, z ktorých západný sa volá Veľkou záhradou a východný Malou záhradou. Cez dolinu preteká Hlinský potok.
Názov.
Nie je odvodený od hliny. Pre dolinu nie je charakteristická. Matej Bel v roku 1723 v „Prodrome“ uvádza dolinu ako „Henska“. Albert Sydow spomína v roku 1830 dolinu ako „Hincov žleb“. V doline kutali baníci a hincovia boli v dávnej terminológii haviari, ktorí tu pracovali. Huntami dodnes označujeme banícke vozíky. Terajší názov doliny je pravdepodobne skomoleninou jeho pôvodného tvaru – Hincovej doliny. Názov Hlinská dolina sa ujal. Nesprávny názov, ktorý sa z času na čas objavuje, je Hlina. Tento názov však zvádza k zámene s jedným zo západných odvetví Tichej doliny, už v Západných Tatrách.
Turistika.
Dolinou prechádza modro značkovaný turistický chodník z Podbanského, resp. Troch studničiek cez Vyšné Kôprovské sedlo () do Mengusovskej doliny a ďalej až na Štrbské Pleso.
Prví v doline.
Prvými po mene známymi boli Edward Homolacs, Stanisław Homolacs, Władysław Koziebrodzki, Ernst Schauer, Józef Stolarczyk, Stanisław Władzicki a horskí vodcovia Krzeptowscy, Samek, Maciej Sieczka a Jędrzej Wala st. s piatimi druhmi. V zime boli prví E. Baur a Alfred Martin 18. marca 1906.
Tri studničky (Vysoké Tatry)

Tri studničky sú turistické rázcestie a bývalá horáreň v doline Belianskeho potoka, pri Ceste slobody medzi Podbanským a Štrbským Plesom. Lokalita sa nachádza na juhozápadnom okraji Vysokých Tatier, na hranici s Tatranským podhorím, patriacim do Podtatranskej kotliny. 
Je východiskom pre túry do Kôprovej doliny a na Kriváň (2 494 m n. m.). So Štrbským Plesom je spojené Tatranskou magistrálou a zeleno značkovaným chodníkom vedúcim popri Ceste slobody. 
600 m južne od horárne stála v rokoch 19331944 a 19611999 Važecká chata (Chata kpt. Rašu). Chata stála približne na mieste, kde padol 26. septembra 1944 hrdina SNP kpt. Ján Rašo (19131944), ktorý bol pred povstaním veliteľom žandárskej stanice na Štrbskom Plese.
Važecká dolina

Važecká dolina (, , ) je dolina uzavretá ramenami Kriváňa a Krátkej na južnej strane Vysokých Tatier. Je dlhá okolo . Od Špáry sa zvažuje k juhu, kde sa nad Jamským plesom pomaly stráca.
Okolie.
Jej stredná časť má názov Zadný handel a niečo nižšie je Predný handel a Poľana po babou. Preteká ňou Zlomiskový potok, ktorý v spojení s Furkotským potokom tvorí Biely Váh. V dolnej časti doliny leží Jamské pleso, v hornej časti je Krivánske Zelené pleso a Malé pliesko. Dolina je rozdelená južným hrebeňom Malého Kriváňa na Krivánsky žľab a Krivánsky kotol. Hranicu Važeckej doliny na severe a severozápade tvorí záver krivánskej rázsochy a na východe Suchá dolina a Jamský hrebeň vychádzajúci z Krátkej.
Názov.
Pomenovanie bolo odvodené z dávnejšej materskej obce Važec, v ktorej chotári sa nachádzala. V dávnejšej slovenskej literatúre sa uvádzal názov Handelská dolina alebo spresnený názov pre jej dolnú časť - Predný handel a Zadný handel. Predný handel je poľana uprostred kosodreviny doliny a Zadný handel priestranná terasa v prostrednej časti Važeckej doliny. Tieto názvy pre Važeckú dolinu prevzala nemecká a maďarská literatúra.
Turistika.
Okrajom Važeckej doliny prechádzajú tri značkované turistické chodníky. Najnižšia zeleno označená cesta ide ponad Cestu Slobody lesným porastom zo Štrbského Plesa k bývalej Chate kpt. Rašu a ďalej ku starej horárni Tri studničky. Potom vystupuje v serpentínach na Grúnik a popod juhozápadný hrebeň Kriváňa k Vyšnej priehybe. Odtiaľ šikmo vpravo pretína široký Krivánsky žľab a pod Daxnerovým sedlom sa napája na modro značkovanú cestu od Jamského plesa. Druhou veľmi frekventovanou cestou je červenou značená magistrála, ktorá pretína celé južné úbočie Vysokých Tatier. Z Podbanského ide okolo horárne na Troch studničkách ku bývalej Chate kpt. Rašu, odtiaľ miernym výstupom do Važeckej doliny. Treťou je modro značená trasa, ktorá odbočuje z magistrály tesne pred Jamským plesom a vystupuje južným úbočím Malého Kriváňa cez Jamy a nad Krivánskymi baňami sa spája so zelenou značkou od Grúnika do Daxnerového sedla a potom vystupuje na vrchol Kriváňa.
Samotná Važecká dolina je pre turistov uzavretá.
Zlomiskový potok

Zlomiskový potok preteká Važeckou dolinou a v spojení s Furkotským potokom vytvára Biely Váh.
Dolina siedmich prameňov

Dolina siedmich prameňov je najvýchodnejšou dolinou na južnej strane Tatier. Preteká ňou Čierna voda. V jej hornej časti je chata Plesnivec.
Kopské sedlo

Kopské sedlo () je výrazné trávnaté sedlo na konci hlavného hrebeňa Vysokých Tatier. Oddeľuje Vysoké a Belianske Tatry a leží nad osadou Tatranské Matliare, približne severozápadne od Kežmarku.
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a na hranici častí Belianske Tatry a Vysoké Tatry. Sedlo tvoria svahy juhozápadne situovaného Jahňacieho štítu () a severne ležiaceho vrchu Hlúpy (). Pod sedlo vedie zo západu dolina Zadné Meďodoly, ktorým odteká voda Meďodolským potokom do Javorinky v povodí Dunajca. Od východu sem zasahuje údolie Predné Meďodoly, ktorým vodu odvádza Napájadlový potok do Kežmarskej Bielej vody v povodí Popradu. Sedlo patrí do Tatranského národného parku a vedie ním hranica národných prírodných rezervácii Javorová dolina a Belianske Tatry.
Sedlo leží v Prešovskom kraji, na území okresu Poprad a katastrálnom území mesta Vysoké Tatry. Sedlo a jeho okolie je porastené trávou a nesúvislými plochami kosodreviny. Je tu významná križovatka turistických chodníkov.
Ľubomír Titl

Ľubomír Titl (* 27. máj 1929, Bratislava† 28. január 2018) bol slovenský architekt, ktorý patril k významným slovenským architektom 20. storočia. Pre jeho tvorbu je príznačná jednoduchosť a elegancia. Jeho tvorbu môžeme zaradiť do obdobia neskorej moderny.
Štúdium.
Ľubomír Titl po ukončení stredoškolského vzdelania nastúpil v roku 1948 bez prijímacích pohovorov na odbor architektúry na Stavebnej fakulte v Bratislave. Na fakulte študoval do roku 1952. Veľký vplyv na formovanie jeho architektonického cítenia mali profesori Emil Belluš, Vladimír Karfík, Jan E. Koula, Karel Hannauer, Emanuel Hruška, Alfréd Piffl, Jozef Chrobák a Eugen Kramár. Štúdium ukončil v roku 1952.
V roku 1953 začína študovať na Akadémií výtvarných umení v Prahe u profesora Fragnera. Študoval spolu s Jirkom Náhlikom, Iľjom Skočekom a Ferdinandom Končekom. Tu v prof. zbore pôsobili veľké kapacity ako Vladimír Sychra, V. V. Štech, Otakar Nejedlý, Ladislav Žák. Už počas štúdia sa Ľ. Titl aktívne zapájal do rôznych súťaží. Štúdium malo veľký význam pre jeho ďalšie pôsobenie v odbore architektúry.
Práca.
Ľubomíra Titla štúdium v Prahe spojilo s architektmi Ferdinandom Končekom a Iľja Skočekom. Spoločne pracovali od roku 1957 v Stavoprojekte v Bratislave, neskôr do roku 1990 ako spoločníci v Združení projektových ateliérov Zväzu slovenských architektov. Zúčastnili sa na mnohých súťažiach a projektoch, ktoré priniesli i výsledky v podobne mnohých realizácií. V rokoch 19941996 pôsobil ako dekan Fakulty architektúry STU v Bratislave.
Projekty a realizácie.
(1969 - projekt, 1972 - realizácia) Stavba sa nachádza v mestskej časti Ružinov a patrí k výrazným stavbám tejto lokality vďaka stvárneniu priečelia.
Flexibilita

Flexibilita lat. schopnosť pružne reagovať.
Technologická moderna

Technologická moderna je architektonický smer, ktorý sa začal vyvíjať v 60. rokoch 20. storočia v Anglicku.
Definícia.
Tento architektonický smer sa podrobne venuje technologickému budovaniu stavieb, vyjadrovaniu konštrukcie a pravdivej práci s materiálom. Nemá jedno základné východisko či typické charakteristické formy - je omnoho rôznorodejší ako vtedajšie architektonické smery. Viac sa vyznačuje hľadaním nových priestorových foriem a tvarov s bohatou štrukturálnosťou a väčšou výrazovosťou, pričom pre ne hľadá racionálnu konštrukciu.
Prvým charakteristickým typom takejto architektúry bola budova Inžinierskej fakulty Univerzity v Leicestri od architektov Jamesa Stirlinga a Jamesa Gowana.
Dezertifikácia

Dezertifikácia je proces degradácie územia na púštnu, polopúštnu alebo podobne vyzerajúcu, na vodu chudobnú oblasť. Spôsobená môže byť rôznymi globálnymi klimatickými javmi prirodzenými i človekom vyvolanými, ako i priamo ľudskou činnosťou v danej oblasti či v oblastiach tesne susediacich, napríklad:
Spoločným prvkom je preťažovanie miery, do ktorej sa spodné vody, pôda a zeleň dokážu obnovovať.
Príkladom dezertifikácie môže byť napríklad rozširovanie Sahary alebo vysychanie Aralského jazera. S dezertifikáciou bojuje aj Čínska ľudová republika, ktorá proti nej zahájila rozsiahly projekt - tzv. Veľký zelený múr.
Veľký zelený múr

Veľký zelený múr, tiež známy pod menom Zelený čínsky múr bude les s umelo vysadenými stromami v Číne na zabránenie rozširovania púšte Gobi. Plánuje sa, že by mal byť dokončený okolo roku 2074 a mal by mať dĺžku .
Účinky púšte Gobi.
Čína každoročne príde o pastvín kvôli rozširovaniu sa púšte Gobi. Táto strata poľnohospodárskej pôdy spôsobuje každý rok stratu 50 miliárd USD pre čínsku ekonomiku. Púštne búrky, ktoré boli kedysi raritou, sa ťahajú celou Čínou a môžu spôsobiť ďalšie škody čínskej poľnohospodárskej ekonomike.
Prerušenia.
Erózia pôdy a prebytočné hospodárenie zastavilo na mnohých miestach projekt. Vzrastajúce znečisťovanie Číny tiež oslabilo pôdu tak, že už je nepoužiteľná.
Korupcia a nedostatok fondov plán tiež prerušili. Čínska ekonomika, ktorá je dosť nestabilná, stále dokáže dostatočne financovať túto operáciu.
Cigareta

Cigareta (slangovo "ciga") je výrobok, ktorý je konzumovaný fajčením. Vyrábaný je zo sušených jemne posekaných tabakových listov s aditívami. Posekaný aromatizovaný tabak je zakrútený, alebo natlačený do papierového valčeka rozmerov max. do 70 mm dĺžky a 10 mm priemer. Pri konzumácii cigarety musí jeden koniec cigarety tlieť aby bolo možné cez druhý koniec (ktorý je zvyčajne osadený filtrom) inhalovať dym z tlenia tabaku cez ústa do pľúc. Niektorí fajčiari cigaretu vkladajú do cigaretovej špičky.
Tabak cigár nie je na rozdiel od cigariet jemne posekaný a cigary sú celé zakrútené do tabakového listu. Slovo cigareta vzniklo zo španielskej zdrobneniny slova cigara (podobne ako seňora – seňorita).
Je dokázané, že cigarety sú veľmi návykové a spôsobujú rakovinové ochorenia viacerých orgánov ľudského tela, môžu byť príčinou srdcových ochorení, poškodenia dýchacích ciest, impotencie, ochorenia obehového systému a vrodených porúch u plodov tehotných žien. Cigarety obsahujú nikotín, a iné stimulačné látky. Pri vdychovaní dymu do pľúc sa tieto látky dostávajú do krvného obehu, kde spôsobujú rýchly psychoaktívny efekt.
Zloženie cigarety.
Cigaretový filter.
Vyrába sa z acetátu celulózy. Je obalený vnútorným obalovým papierom, vonkajší obal tvorí náustkový papier, ktorý je pre dosiahnutie lepšej priepustnosti perforovaný elektrostaticky alebo laserom.
Cigaretový papier.
Je to obal, v ktorom je zabalený tabak. Je to špeciálny papier, určený pre priemyslovú výrobu a ručné balenie cigariet. Používa sa ľanový alebo konopný, vysoko kvalitný celulózový papier.
Do papiera sa pridávajú rôzne chemikálie:
Rozmery cigariet.
Obvod väčšiny cigariet je približne 25mm. Známe sú štyri dĺžky cigariet:
Spotreba cigariet.
Na svete je každý rok vyrobených približne 5,5 bilióna kusov cigariet. Tieto cigarety vyfajčí viac ako šestina sveta, t. j. približne asi 1,1 miliardy ľudí. Aj keď spotreba cigariet v rozvinutých krajinách klesá, v rozvojových krajinách táto spotreba stúpa. V USA klesla spotreba cigariet v porovnaní medzi rokmi 1965 a 2006 približne na polovicu zo 42% na 20,8% dospelej populácie. V celosvetovom rozsahu spotreba cigariet stúpa medziročne v priemere o 3,4%.
Galéria Ľudovíta Fullu

Galéria Ľudovíta Fullu v Ružomberku je galéria moderného umenia a súčasť Slovenskej národnej galérie. Prezentuje najmä výtvarné diela, ktoré SNG daroval Ľudovít Fulla.
Architektúra budovy.
Galéria Ľ. Fullu bola prvou galériou postavenou na Slovensku po roku 1945. Martin Kusý vypracoval štúdiu v roku 1964, ktorú dva roky na to doviedol do vykonávacieho projektu Š. Hatala. Realizácia bola ukončená v roku 1969. Galériu tvoria dva na seba ležiace asymetricky usporiadane hranoly. Horný je umiestnený kolmo na dolný a jeho výrazný 15 metrový presah tvorí signifikantný charakter budovy. V hornej časti sú výstavné priestory, v dolnej je vstup, administratíva a dva byty. Jeden bol byt umelca, ktorý mal tvar átriového bývania. Druhý bol byt správcu s náväznosťou na prevádzku galérie. V súčasnosti sa byt umelca využíva na ubytovanie zahraničných umelcov a byt správcu na administratívne účely. Priečelie je členené úzkym horizontálnym pásom okien. Čelnú stenu zdobia umelecké mozaiky. Na fasádach je kombinovaný povrch z tmavého mramoru, brizolitom a bielymi hliníkovými lamelami. Konštrukcia je oceľová rámová. Strohé geometrické formy vonkajšej architektúry pravdivo vyjadrujú lineárnu náväznosť vnútorných priestorov.
V galérii sa konajú pravidelne výstavy a od roku 2013 aj cyklus komorných koncertov Hudba u Fullu, na ktorom špička slovenského interpretačného umenia uviedla diela významných slovenských skladateľov Vladimíra Godára, Petra Machajdíka, Ilju Zeljenku a ďalších.
Počas 50 rokov existencie budova postupne degradovala z dôvodu kolaudačných chýb a chýbajúcich zásadných rekonštrukcií. Výsledkom bola prasklina v stenách (ktorá sa medzičasom stala súčasťou výstavy ako samostatná expozícia) a narušená statika. Voda zatekajúca do budovy ohrozovala interiér a tak počas roku 2022 boli z galérie odinštalované Fullove diela. V roku 2023 začala rekonštrukcia galérie v hodnote 1,7 milióna eur.
Gosudarstvennyj gimn Rossijskoj Federacii

Gosudarstvennyj gimn Rossijskoj Federacii () je hymna Ruska. Prijali ju v roku 2000. Melódia zostala z pôvodnej hymny ZSSR , no text zmenil spoluautor sovietskej hymny Sergej Vladimirovič Michalkov.
Internet Engineering Task Force

IETF (skratka z anglického Internet Engineering Task Force) vytvára a propaguje internetové štandardy v úzkej spolupráci s W3C a ISO/IEC týkajúcich sa prevažne TCP/IP. Oficiálne stránky môžete nájsť na adrese http://www.ietf.org/.
Šivaizmus

Šivaizmus (veľmi zriedkavo "šaivizmus") je najstarší hinduistický smer, kde boh Šiva je absolútnym Bohom. Šiva, v sanskrite 'Ten, kto je milý a priateľský', je Bohom absurdít a paradoxov, čo dosvedčuje fakt, že má na sebe ako časť odevu alebo ozdôb odevu (často je tak zobrazovaný) lebky, okolo krku hadov (čím sa zdôrazňuje jeho absolútne víťazstvo nad smrťou) – pre šivaistov, teda nasledovníkov tohto boha, je Pánom vesmíru a jeho fyzickým miestom tu na Zemi je svätý vrch Kailása (po hindsky Kailáš, po tibetsky Gangs rin-po-čhe) v Tibete – vrch hákového kríža, vysoký . Šivaisti robia k tomuto vrchu púte.
Šiva má dvoch synov, ktorí sa volajú Ganéša a Murugan. Symbolom šivaizmu je popol, keďže – ako hinduisti veria – Šiva predstavuje zničenie, pri ktorom ohňom všetko spáli až do tla. Hoci niektorí stúpenci hinduizmu zastávajú názor, že jeho ničiteľský atribút skôr prichádza zo Západu, nie je to celkom pravda, možno iba v chápaní absolútnej deštrukcie, v ktorej nevidieť nijaký zrod. Vibhúti je znak nasledovníkov tohto boha, teda šivaistov. Vibhúti sú tri horizontálne čiary nakreslené pod sebou popolom na čele; príslušníci hinduistických denominácií sa takto poznávajú – višnuisti majú pravdaže na čele iný symbol a šaktisti tiež.
Dejiny a školy.
Niektoré hinduistické stránky uvádzajú, že Kába (najdôležitejší objekt islamskej viery v Mekke) obsahuje písmená v sanskrite a hovorí sa, že je to dávnoveký chrám boha Šivu. Šivaizmus je monoteistické náboženstvo, kde Ganéša a Murugan (Šivovi synovia) sú uctievaní ako Šivova energia. Šivaizmus má veľa škôl – napr. kašmírsky šivaizmus, šivádvaita atď. Šivaizmus je dosť silne zameraný aj na tantry.