burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ján Ivák

Ján Ivák (* 6. január 1889, Záhorská Bystrica, Slovensko – † 3. január 1966, Bratislava, Slovensko) bol slovenský politik.
Životopis.
V rokoch 1899 – 1907 študoval na gymnáziu v Bratislave. Zo štúdia na gymnáziu vylúčený za národné povedomie, preto maturoval v Prahe. V rokoch 1907 – 1909 študoval na Vysokej škole svetového obchodu vo Viedni. Od roku 1912 pracoval ako družstevný úradník Ústredného družstva v Šaštíne, v rokoch 1924 – 1927 v Brezne. Neskôr pôsobil v Bratislave ako organizačno-ekonomický riaditeľ Družstva hospodárskych liehovarov, rafinérií a škrobární. Po roku 1945 bol spoluzakladateľ Počtovníckej služby, potom pracovník Zdroja, po roku 1948 Konzervárenského priemyslu v Bratislave. 
Bol prívrženec raného slovenského agrarizmu. Organizoval potravinové a úverové družstvá, bol spoluzakladateľ družstevného podniku na výrobu poľnohospodárskych strojov a náradia. Bol stúpenec česko-slovenskej vzájomnosti, v prvej Česko-slovenskej republike reprezentoval Agrárnu stranu. Po roku 1932 vstúpil do Národnej obce fašistickej, v roku 1935 sa stal predsedom jej slovenskej organizácie, vlastnil a vydával jej tlačové orgány. V období 1935 – 1939 bol poslanec Národného zhromaždenia.V októbri 1938 podpísal Žilinskú dohodu a jeho strana splynula s HSĽS. Neskôr sa od politiky HSĽS dištancoval a spolupracoval s odbojom. Po oslobodení pracoval v oblasti zásobovania. Publikoval články s hospodárskou, politickou a ideovou tematikou v novinách a časopisoch.
Koloman Ivanička

Koloman Ivanička (* 28. máj 1929, Tesárske Mlyňany – † 13. august 2014, Bratislava) bol slovenský geograf a vysokoškolský pedagóg a vedecký pracovník.
Životopis.
V rokoch 1949 – 1952 začal štúdium geografie na Prírodovedeckej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. V rokoch 1952 – 1954 pokračoval v štúdiu ekonomickej geografie (antropogeografie) na univerzite vo Varšave, ktoré ukončil ako magister. Po návrate do vlasti nastúpil na Katedru ekonomickej geografie (teraz Katedra humánnej geografie a demografie) Fakulty geologicko-geografických vied (fakulta pôsobila v rámci UK/SU po rozdelení prírodovedeckej fakulty v päťdesiatych rokoch). Do roku 1959 pokračoval externe vo vedeckej príprave u profesora Jaromíra Korčáka na Karlovej univerzite v Prahe, kde aj obhájil ašpirantúru a získal vedeckú hodnosť kandidáta vied CSc. V roku 1960 sa stal docentom a v roku 1964 bol vymenovaný za mimoriadneho univerzitného profesora na Univerzite Komenského v Bratislave. V roku 1972 obhájil hodnosť doktor vied (DrSc.) v Slovenskej akadémii vied v Bratislave. V roku 1975 sa stal riadnym profesorom. 
Absolvoval viaceré študijné a pracovné cesty skoro do všetkých európskych štátov, do Japonska, Číny, Indie, USA, Kanady a i. 
Na Univerzite Komenského v Bratislave pôsobil ako asistent, docent a profesor, hosťoval na univerzitách v USA, na Ekonomicko-správnej fakulte Masarykovej univerzity v Brne. Od 31. decembra 1994 sa jeho hlavným pracoviskom stalo Centrum strategických štúdií SR a prednášal na Ekonomickej univerzite v Bratislave. V roku 1995 bol vymenovaný do funkcie podpredsedu Úradu pre stratégiu rozvoja spoločnosti, vedy a techniky SR. Aktívne sa podieľal na príprave založenia Fakulty politických vied a medzinárodných vzťahov Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici. Po jej vzniku bol vymenovaný za vedúceho Katedry politickej geografie, synergetiky a prognostiky, pôsobil aj vo fakultných a univerzitných štruktúrach. Ako vysokoškolský pedagóg a neskôr profesor vychoval celú generáciu výskumných a vedeckých pracovníkov, vysokoškolských docentov a profesorov, riadiacich a informačných pracovníkov. Bol členom mnohých zahraničných a domácich profesijných spoločností a organizácií. Autor a spoluautor odborných publikácií, televízneho scenára 9-dielneho seriálu "Kozmos, planéta, človek, informácia". Je držiteľom mnohých medailí od univerzít, akadémií, Literárneho fondu a rôznych ďalších organizácií.
Ján Vladimír Izák

Ján Vladimír Izák (* 4. február 1873, Poniky - † 21. november 1943, Slovensko) bol včelár.
Životopis.
Včelársky odborník, redaktor časopisu "Včelař". Podpredseda (19281939), predseda (19391940) Spolku včelárov Slovenska v Banskej Bystrici. Organizátor verejného a kultúrneho života v Banskej Bystrici (Sokol, MS a i.).
Milan Izák (oftalmológ)

Milan Izák (* 26. september 1939, Banská Bystrica) je slovenský lekár-oftalmológ.
Životopis.
V roku 1946 – 1956 študoval na JSŠ v Brezne, Banskej Bystrici a vo Zvolene, 1956 – 1962 absolvoval štúdium na Lekárskej fakulte J.E. Purkyně v Brne. V roku 1966 obhájil atestáciu I. st. a v roku 1970 atestáciu II. stupňa na ILF v Košiciach, 1977 CSc., 1989 docent, 1997 vymenovaný za profesora. Absolvoval študijné a pracovné cesty do takmer všetkých štátov sveta, v medicínsky najvyspelejších krajinách bol opakovane. V roku 1962 nastúpil do KÚNZ v Banskej Bystrici ako lekár, 1966 sa stal zástupcom prednostu oddelenia a 1977 prednostom očného oddelenia, od 1991 je prednostom Očnej kliniky NsP F.D. Roosevelta v Banskej Bystrici. V rámci pedagogickej činnosti pôsobil ako profesor na Trnavskej Univerzite v Trnave (1998 – 1999).
Je členom 13 domácich a zahraničných odborných spoločností. Venuje sa mikrochirurgii oka a využitím progresívnej techniky a zavádzaním nových operačných metód do rutinnej praxe. Patrí mu rad priorít v rámci Československa a Slovenska. Je autorom 9 zlepšovacích návrhov, vybudoval jedno z najlepšie vybavených oftalmologických pracovísk na Slovensku. Vychoval rad vynikajúcich odborníkov. Je spoluautorom 2 monografií, publikoval odborné príspevky doma i v zahraničnej tlači. Podieľal sa na príprave 20 výučbových videofilmov.
Politika.
Milan Izák kandidoval vo voľbách do Európskeho parlamentu v roku 2009 ako nezávislý kandidát na kandidátke Slobodného fóra.
Milan Danilo Izák

Milan Danilo Izák (* 19. august 1878, Martin – † 24. december 1918, Banská Bystrica) bol právnik.
Milan Izák (1913 - 1954) - syn 
Oľga rod. Veselová (1893 - 1979) - manželka 
Životopis.
Právo študoval na univerzite v Budapešti. Advokát v Banskej Bystrici (7 rokov); pôsobil v advokátskej kancelárii na Skuteckého ulici naproti Obchodnej akadémii v Banskej Bystrici. Účastník 1. svetovej vojny. Po návrate z vojny zomrel v Banskej Bystrici na tzv. španielsku chorobu.
Mária Izáková

Mária Izáková (* 30. november 1862, Badín – † 17. september 1934, Modra) bola slovenská pedagogička.
Životopis.
Študovala na Učiteľskom ústave v Budapešti, kde získala kvalifikáciu stredošk. prof. Prof. a prvá riaditeľka dievčenskej školy a dievčenského gymnázia v Köszegu (18991911), prvá slov. riaditeľka Dištriktuálnej dievčenskej školy v Modre (19191923). Zaslúžila sa o rozvoj dievčenského školstva na Slov. Prispievala do ročeniek ústavu.
Lilla Izsófová

Lilla Izsófová (* 23. november 1942, Jesenské) je operná speváčka (soprán).
Životopis.
Roku 1970 absolvovala štúdium spevu na Konzervatóriu v Bratislave (M. Móryová), 1974 na Vysokej hudobnej škole F. Lizsta v Budapešti (J. Sipos). V roku 19741979 sólistka opery DJGT v Banskej Bystrici, od 1979 pôsobí v Maďarsku. V banskobystrickom opernom súbore naštudovala viacero závažných a niekoľko menších postáv. Venovala sa aj koncertnej činnosti.
Jozef Jackel

Jozef Jackel (* Banská Bystrica - † 28. február 1768, Slovensko) bol zvonolejár, delolejár.
Životopis.
Zvonolejár a delolejár; meštanosta v Egri.Podľa zápisu v matrike umrel v Banskej Bystrici približne 30-ročný (28. februára 1768) .
Pavel Jacobei

Pavel Jacobei (* 9. január 1695, Prietrž, Slovensko – † 3. august 1753, Modra, Slovensko) bol slovenský evanjelický kňaz a básnik zemianskeho pôvodu.
Životopis.
Narodil sa v rodine farára Adama Jacobeiho a jeho manželky Anny, rodenej Benediktyovej. Základné vzdelanie získal v Prietrži, v Necpaloch, v Brezne, v Bratislave, v Levoči a Kežmarku. Neskôr študoval na univerzite vo Wittenbergu filozofiu, teológiu a orientálne jazyky. Od roku 1726 pôsobil ako farár v Modre.
Tvorba.
Patrí medzi významných cirkevných spisovateľov. Je autorom modlitebníka, ľudovovýchovných knižiek a duchovných piesní
Dušan Jamriška

Dušan Jamriška (* 21. september 1903, Mošovce - † 10. október 1979, Sučany) bol dôstojník, protifašistický bojovník.
Životopis.
V roku 1916-1920 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1924-1926 na vojenskej akadémii v Hraniciach, 1926-1927 na delostreleckom učilišti v Olomouci, 1940-1942 na Vysokej vojenskej škole. Od roku 1926 dôstojník čs. armády na rozličných miestach. Príslušník antifašisticky orientovanej časti dôstojníctva slov. armády, po vypuknutí SNP veliteľ povstaleckej posádky v Dolnom Kubíne, od 13. septembra 1944 samostatnej vojenskej skupiny Orava. V roku 1951 ako plk. gen. štábu preradený do zálohy.
Gašpar Janáč

Gašpar Janáč (Janacs, Janach) (* 21. marec 1683, Žilina - † 29. júl 1748, Košice) bol rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ, pedagóg, jezuita.
Životopis.
Roku 1701 vstúpil v Trenčíne do jezuitskej rehole. Študoval na gymnáziu v Trenčíne a na univerzite v Trnave. Tretiu probáciu si urobil v Banskej Bystrici (1713). Prof. rehoľných škôl, 1716 kazateľ, od 1722 prof. morálky na univerzite v Trnave, kazateľ v Banskej Bystrici (1727), neskôr pôsobil prevažne v Košiciach. Vydal publikáciu o tzv. košických mučeníkoch-jezuitoch popravených počas Rákociho stavovského povstania.
Milan Janák

Milan Janák (* 30. apríl 1910, Oravský Podzámok, Slovensko – † 6. november 1982, Bratislava, Slovensko) bol slovenský ekonóm a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Do roku 1931 študoval na Obchodnej akadémii v Košiciach, v rokoch 1931 – 1933 na Vysokej škole obchodnej v Prahe a v rokoch 1941 – 1944 v Bratislave. V roku 1944 získal titul Ing., v roku 1956 hodnosť docenta, v roku 1964 titul CSc., od roku
1968 vysokoškolský profesor. V rokoch 1937 – 1939 pôsobil ako profesor Obchodnej akadémie v Banskej Bystrici a v Nitre. Neskôr pôsobil ako ekonóm na rôznych miestach Česko-Slovenska. V rokoch 1950 – 1976 prednášal na Vysokej škole ekonomickej v Bratislave. Špecializoval sa na faktory neinvestičného rozvoja priemyslu, znižovaniu vlastných nákladov, rozmiestňovanie priemyslu a i. Bol autor viacerých monografií, spoluautor vysokoškolských učebníc, odborných článkov a štúdií.
Matej Jančo

Matej Jančo (pseudonym "Smrekovský") (* 28. február 1896, Smrečany † 25. október 1915, Dobergo, Taliansko) bol slovenský národnokultúrny pracovník.
Životopis.
V roku 19081911 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, kde pôsobil ako spoluorganizátor národných spolkov "Bratia" a "Sokol". V rokoch 19111912 pokračoval v štúdiách v Kežmarku. Od júla 1912 bol tajomníkom tajného študentského spolku Mor ho!, ktorý presadzoval výchovu slovenskej mládeže v národnom duchu, písal básne s národným zameraním. Za svoju buditeľskú činnosť bol odsúdený a vylúčený zo všetkých škôl v Uhorsku.
V štúdiu preto ďalej pokračoval na Obchodnej akadémii v Hradci Králové (19131914). Redigoval v Kežmarku najskôr rukou písaný, v rokoch 19131914 v Hradci Králové tlačený časopis "Púčky".
V roku 1914 narukoval ako vojak rakúsko-uhorskej armády. Zahynul na talianskom fronte.
Michal Jančok

Michal Jančok (* 22. február 1907, Dolné Hámre - † 7. september 1956, Přerov-Dlouhonice) bol úradník, hudobník a kultúrny pracovník.
Životopis.
Vyštudoval priemyselnú školu a pracoval ako robotník v Zbrojovke v Považskej Bystrici, neskôr ako úradník Sandriku v Dolných Hámroch. 
V rokoch 1950- 1952 bol violončelista orchestra v Dolných Hámroch. Je spoluzakladateľom Krajského symfonického orchestra v Banskej Bystrici, organizoval ĽUT v Stredoslovenskom kraji. Bol členom hudobného poradného zboru pre ĽUT v Banskej Bystrici.
Martin Jančuška

Martin Jančuška (* 6. august 1912, Liptovská Kokava – † 4. november 1979, Bratislava) bol slovenský osvetový pracovník.
Životopis.
Študoval na Pedagogickej akadémii v Bratislave, po roku 1945 na Filozofickej fakulte UK a Vysokej škole pedagogickej v Bratislave. Sprvu pomocný učiteľ na meštianskych školách, potom učiteľ, po roku 1945 pracovník Slovenského ústredia ĽUT v Bratislave. Od roku 1957 šéfredaktor časopisov "Ľudová tvorivosť", "Umelecké slovo", od roku 1969 šéfredaktor časopisu "Javisko". Organizátor a tvorca ĽUT. Autor bábkovej hry, inštrukčných článkov, zostavovateľ repertoárových zborníkov, materiálových pomôcok a pod. Z češtiny preložil okolo 16 bábkových hier. Účastník SNP, člen okr. RNV v Banskej Bystrici, tajomník RNV v Ľubietovej.
František Janeček

František Janeček môže byť:
Miloš Janoška

Miloš Janoška (pseudonym Radúz Magurin; * 28. január 1884, Jasenová† 28. december 1963, Liptovský Mikuláš) bol slovenský pedagóg.
Životopis.
Narodil sa v Jasenovej v rodine evanjelického farára Juraja Janošku. Jeho matka Anna Daxnerová bola dcérou Štefana Marka Daxnera.
Miloš Janoška už ako 14-ročný s priateľmi založil vzdelávací krúžok Zora. Študoval na Učiteľskom ústave, krátky čas účinkoval v Pivnici na Dolnej zemi, potom pôsobil v rokoch 19051915 ako učiteľ v Štrbe. Veľa času venoval horám a turistike. Práve tu začal písať svojho prvého "Sprievodcu po Tatrách", ktorý vydal v roku 1911 v Liptovskom Mikuláši. Živo opísal tatranskú prírodu a nevynechal ani výlety po Vysokých Tatrách, vychádzky do liptovských dolín, na Choč, na Oravský hrad a na poľskú stranu Tatier.
V roku 1919 bol vymenovaný za školského inšpektora v Liptovskom Mikuláši. Stál pri zrode a bol členom výboru prvej slovenskej turistickej organizácie Tatranského spolku turistického založeného 19. januára 1919, ktorý sa roku 1920 zlúčil s väčším Klubom československých turistov. Pripravoval doplnené vydanie tentoraz "Sprievodcu po Vysokých Tatrách", ktoré vyšlo v roku 1923 v Liptovskom Mikuláši a potom v ďalších vydaniach.
V novej Česko-slovenskej republike sa zakrátko vytvorili dobré podmienky na vydávanie novín a časopisov. Veľmi túžil po vydávaní časopisu, ktorý by turistickú verejnosť informoval o prírodných krásach Slovenska. S pomocou jasenovského rodáka Mateja Sopka a finančnej zbierky medzi krajanmi v USA už v roku 1921 vydal prvé číslo nového časopisu Krásy Slovenska v náklade 1200 kusov, ktorý vychádza dodnes. Prvých päť ročníkov bolo vydaných v jeho náklade. Bol jeho redaktorom i vydavateľom. Väčšinu príspevkov venoval Vysokým Tatrám a problémom, s ktorými sa v nich ľudia stretávali. Časopis redigoval celých 11 rokov.
Neskôr bol predsedom Klubu československých turistov Podtatranskej župy a čestným predsedom Klubu slovenských turistov a lyžiarov. V roku 1937 ho valné zhromaždenie spolku slovenských horolezcov JAMES zvolilo za svojho prvého čestného člena. Miloš Janoška v roku 1947 vydal "Krásy Liptova", sprievodcu po liptovsko-oravských vrchoch, Západných Tatrách, čiastočne Vysokých Tatrách, Nízkych Tatrách a Veľkej Fatre. Spoločne so Zdenkom Hochmutom vydali "Sprievodcu po Nízkych Tatrách".
Okrem iného sa podieľal na inštalovaní turistického značenia vo Vysokých Tatrách. Po 2. svetovej vojne bol predsedom okresného revolučného výboru v Liptovskom Mikuláši.
Ján Janoška

Ján Janoška alebo Ján Jánoška (* 24. september 1923, Kamenec pod Vtáčnikom – † 13. február 1996, Banská Bystrica) bol grafik, maliar, pedagóg.
Životopis.
Študoval na Ústave kreslenia a maľovania pri PF UK v Bratislave u prof. J. Mudrocha, K. Sokola a D. Millyho a na Akadémii krásnych umení v Krakove. Vysokoškolský učiteľ, vedúci Katedry výtvarnej výchovy PF v Banskej Bystrici. Samostatné 
výstavy v Banskej Bystrici (1965, 1966, 1970, 1977, 1980, 1983, 1989).
Jarolím Janoštin

Jarolím Janoštin (* 10. august 1945, Banská Bystrica – † 23. február 1998, tamže) bol slovenský basketbalový funkcionár.
Životopis.
Funkcionár basketbalového hnutia v Banskej Bystrici a na Slovensku. Otec basketbalistiek Anny Kotočovej-Janoštinovej, Silvie Janoštinovej. Dlhoročný funkcionár TJ Slávia PF Banská Bystrica a prvoligového Basketbalového klubu UMB Otčina Banská Bystrica, člen správnej rady.
23. februára 1998 ho v Banskej Bystrici zastrelil neznámy páchateľ.
Ľudovít Janovec

Ľudovít Janovec (* 10. apríl 1856, Banská Bystrica – † ?) bol slovenský spisovateľ a redaktor.
Životopis.
Navštevoval ľud. školu v Banskej Bystrici, do 1874 štud. na slov. patronátnom gymnáziu v Kláštore pod Znievom, od 1874 v Oradei a v Ostrihome, právo na univerzite v Budapešti. Ministerský úradník, neskôr redaktor v Budapešti. Počas 
štúdií v Esztergome člen slov. študentského spolku Budič, neskôr sa odnárodnil, útočil na slov. nár. hnutie. Spoluautor a zostavovateľ literárneho zborníka šovinisticky agitujúceho na podporu vojnového úsilia Rakúsko-Uhorska v 1. svet. vojne.
Ján Janovjak

Ján Janovjak (* 27. jún 1893, Oravské Veselé – † 24. marec 1977, Bratislava) bol pedagóg.
Životopis.
V roku 1918 absolvoval rokuk. seminár v Banskej Bystrici, latinčinu a gréčtinu na Filoz. fak. UK. Učiteľ na Ústave hluchonemých v Kremnici, stred. prof na gymnáziu v Prešove, od roku 1945 riaditeľ gymnázia v Bratislave. Autor učebníc latinčiny pre gymnáziá, prekladateľ Komenského spisov z latinčiny do slovenčiny.
Jozef Janovský

Jozef Janovský (* 1730, Brehy – † 30. november 1794, Tekovská Breznica) bol slovenský rímskokatolícky kňaz a pedagóg.
Životopis.
Pôsobil ako rímskokatolícky kňaz, neskôr kanonik banskobystrickej kapituly, prefekt banskobystrických biskupských majetkov (1778). Praktické vedomosti o hospodárstve spísal v dvoch zväzkoch a venoval ich banskobystrickému biskupovi → Františkovi Berchtoldovi (1789). Tlačou vyšla jeho kázeň.
Ján Janšta

Ján Janšta (* 25. jún 1941, Banská Bystrica) je slovenský ekonóm.
Životopis.
V roku 1955-1959 študoval na Vyššej hospodárskej škole v Banskej Bystrici, v rokoch 1959-1960 na Obchodnej fakulte VŠE Praha. V rokoch 1960- 1966 absolvoval Moskovský štátny inštitút medzinárodných vzťahov v Moskve, v 1972-1974 postgraduálne štúdium na Vysokej škole ekonomickej v Bratislave.
V roku 1966-1970 pôsobil ako atašé GATT, UNCTAD, Európskej Komisie, OSN a RVHP na Ministerstve zahraničných vecí v Prahe, 1971-1989 pôsobil v Štátnej banke československej. 
V roku 1990 pracoval ako riaditeľ odboru zahraničných vzťahov na Úrade vlády SR v v Bratislave, v 1991 ako riaditeľ odboru zahraničných vzťahov na Ministerstve financií SR.
&lt;br&gt;V roku 1991 sa zúčastnil odbornej stáže pri Európskej komisii v Bruseli a v roku 1993 v Bank of America, v San Franciscu a New Yorku. V rokoch 1991-1995 pôsobil vo VÚB: spočiatku (1991-1993) ako generálny riaditeľ divízie devízových vzťahov, neskôr (1993-1995) ako viceprezident VÚB, člen predstavenstva; od 1996 výkonný riaditeľ, riaditeľ Deloitte &amp; Touche.
Dušan Jarina

Dušan Jarina (* 17. február 1957, Ružomberok) je slovenský prozaik a výtvarník.
Životopis.
Narodil 17. februára 1957 v Ružomberku.Základnú školu absolvoval v rodnom meste. Študoval na gymnáziu v Trstenej (1972 – 1976). Absolvoval odbor slovenský jazyk a výtvarná výchova na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici (1978 – 1983). Pôsobil ako pedagóg a vychovávateľ v Ústave zboru nápravnej výchovy (1983 – 1987), metodik Krajského osvetového strediska (1987 – 1989), pracovník štátneho podniku Učebné pomôcky (1989 – 1991), zástupca riaditeľa vo vydavateľstve Extra (1991), pracovník Mestského úradu v Banskej Bystrici (od 1991). Je referentom pre výstavnú a edičnú činnosť (galérie) v Literárnom a hudobnom múzeu v Štátnej vedeckej knižnice (ŠVK) v Banskej Bystrici. Je spoluzakladateľom a redaktorom časopisu "Bystrický permon".
Venuje sa prozaickej tvorbe, ktorú publikoval časopisecky ("Literárny týždenník", "Slovenské pohľady", "Orol tatranský"), v 5. zborníku autorov poézie a prózy Stredoslovenského kraja "Návraty k prameňom" (1984), neskôr v antológiách banskobystrického literárneho klubu Litera 2 i vo vysielaní Slovenského rozhlasu. Samostatne debutoval výberom z poviedok v zbierke "Aj anjeli občas smútia: Zbierka poviedok pre zasvätených" (1997), v ktorej sa sústredil na priblíženie citového vzťahu dnešnej ženy a muža. Ako výtvarník sa orientuje na knižnú a časopiseckú grafiku, ilustráciu a plagátovú tvorbu, výtvarne a graficky sa zúčastňuje na realizácii zborníkov, časopisov a rozličných publikácií ŠVK v B. Bystrici. Je autorom príležitostnej poštovej pečiatky 15 rokov Slovenskej filatelistickej akadémie (2012) s motívom štylizovanej známky a poštovej trúbky.
Je dvojnásobný laureát Akademického Prešova, laureát Literárneho Zvolena 1996 za prózu, držiteľ Ceny Národného literárneho centra (1996) a ocenili ho aj v Jašíkovej Turzovke a Literárnom Kežmarku.
Rudolf Jarušek

Rudolf Jarušek (pôv. Jaroušek) (* 31. január 1904, Pečeňady † 8. december 1979, Bánovce nad Bebravou) bol slovenský bibliograf, literárny historik a pedagóg.
Životopis.
Vyštudoval na Učiteľskom ústave v Lučenci. Učil na rôznych miestach Slovenska. Od roku 1931 bol učiteľom v Banskej Bystrici. Recenzent umeleckej, náučnej a pedagogickej tvorby, najmä literatúry pre deti a mládež. Zostavovateľ zoznamov kníh pre žiacke knižnice ľudových a meštianskych škôl. Uverejňoval biografické profily a štúdie, pedagogické a metodické články, príspevky o otázkach pravopisu. Redaktor a neskôr hlavný redaktor pedagogického časopisu "Nová škola".
Milan Javúrek

Milan Javúrek (* Slovensko) bol slovenský hokejista.
Životopis.
Hokejista ŠK Banská Bystrica (1935-1936). Najlepší hráč Medzinárodného hokejového turnaja v Banskej Bystrici (1936). Zahynul ako vojak čs. armády počas SNP pri prechode slov. hraníc na Moravu.
Žigmund Jeleník

Žigmund Jeleník (* Slovensko) bol lekár.
Životopis.
Mestský lekár v Banskej Bystrici. Za odborné a organizátorské zásluhy vymenovaný za kráľovského radcu vo Viedni.
Magdaléna Jelínková

Magdaléna Jelínková (rod. Rényiová; * 26. jún 1926, Modrý Kameň – † 21. január 1996, Banská Bystrica) bola slovenská publicistka a redaktorka.
Životopis.
Študovala na gymnáziu v Lučenci, roku 1944 bola internovaná s matkou v koncentračnom tábore v Ravensbrück. Po vojne úradníčka v Opatovej, od roku 1952 pôsobila v Banskej Bystrici; do roku 1955 ako úradníčka v roku 19551957 korešpondentka Čs. rozhlasu, 19571960 jeho externá redaktorka, roku 1960 krátko pôsobila v Okresnej ľudovej knižnici, od 1960 redaktorka denného spravodajstva krajovej redakcie Čs. rozhlasu. Popri redakčnej práci sa ako externistka venovala príprave vysielania pre deti, a to v podobe rozprávok, rozprávkových hier, krátkych pásiem, básní, populárno-vedeckých vysielaní a i. Mnohé z nich publikovala v detských periodikách. Knižne vydala 2 zbierky rozprávok a rozprávkovú divadelnú hru.
Imrich Jenča (rozhlasový pracovník)

Imrich Jenča (* 6. február 1918, Spišské Vlachy – † 3. august 1980, Bratislava) bol slovenský rozhlasový publicista a režisér.
Životopis.
Pracovník Slovenského rozhlasu v Bratislave, Československého rozhlasu v Košiciach a v Bratislave. Pracovník a hlásateľ Slobodného slovenského vysielača v Banskej Bystrici. Gestapom zajatý a väznený v Banskej Bystrici (25.-28. januára 1945). 
V dramatickom umení sa presadil až ako režisér rozhlasových hier. Herecky pôsobil ako ochotník, stvárnil aj niekoľko filmových postáv. Interpretoval sprievodné texty filmových týždenníkov, pôsobil v televíznom dabingu ako herec.
Lýdia Jergušová-Vydarená

Lýdia Jergušová-Vydarená (* 20. júl 1940, Banská Bystrica) je slovenská výtvarníčka, grafička, vysokoškolská pedagogička. Podľa svojej web-stránky sa venuje kresbe, ručne tkanej tapisérii, monumentálnej maľbe a grafike. 
Životopis.
V roku 1957-1963 študovala na Fakulte architektúry Slovenskej technickej univerzity v Bratislave, 1964-1968 na Vysokej škole výtvarných umenív Bratislave V rokoch 1968-1989 pracovala ako výtvarníčka monumentálnej tvorby v architektúre. V rokoch 1990-1999 sa vrátila na STU, pôsobila ako pedagogička na Katedre výtvarných disciplín Fakulte architektúry. Na docentku sa habilitovala na VŠVM v roku 1998.Od roku 2000 pôsobila na Akadémii umení v Banskej Bystrici kde viedla Ateliér alternatívnej grafiky a predsedala akademickému senátu Fakulty výtvarných umení. Neskôr zastávala funkciu prorektorky pre rozvoj školy (2001-2003). Vystavovala na samostatných a kolektívnych výstavách na Slovensku, Číne, Indii, Nórsku, Poľsku a inde. Je členkou Slovenskej výtvarnej únie, v rokoch 2004-2007 štatutárnym zástupcom tejto organizacie. Členka a zakladateľka občianskeho zdruzenia VEKTORYart.
Fedor Jesenský (bankár)

Fedor Jesenský - Jeszenszky-Gasparovje (* 22. apríl 1877, Martin - † 24. september 1958, Martin) bol slovenský prekladateľ, národovec a bankár. Pseudonym: Oľgin.
Životopis.
Narodil sa v Turčianskom Svätom Martine ako potomok šľachtického rodu Jesenský s predikátom z Horného Jasena. Jeho otec, Ján Jesenský-Gašparé, bol advokátom a významným činiteľom slovenského národného hnutia a spoluorganizátorom akcií celonárodného významu (Memorandum národa slovenského, Matica slovenská a pod.). Ľudovú školu navštevoval v Martine, 1887-1888 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1888-1889 v Rimavskej Sobote, 1889-1893 v Kežmarku, 1893-1897 na Čs. obchodnej akadémii v Prahe. Od 1897 úradník, 1920- 1928 riaditeľ Tatra banky v Martine, od 1929 riaditeľ a spoluredaktor časopisu Živena, zakladateľ a redaktor Kníh Živeny, 1934 zakladateľ a vedúci Vydavateľského družstva v Martine. Člen Slovenskej národnej strany. Preklady z ruskej klasiky publikoval knižne a časopisecky, podporoval nimi realistické vývinové tendencie v slovenskej literatúre. Zostavovateľ prehľadu peňažných a priemyselných ústavov na Slovensku, publikoval články v slovenskej tlači, 1911-1920 redigoval v Martine mesačník Slovenský peňažník. Aktivista slovenských študenských spolkov, spočiatku sa orientoval na hlasizmus, 1918 signatár Martinskej deklarácie, od 1918 tajomník Slovenskej národnej strany. Funkcionár spolku Živena, člen Matice slovenskej (MS) a Muzeálnej slovenskej spoločnosti (MSS).
Ladislav Jesenský

Ladislav Jesenský de Kis-Jeszen (Jeszenski, Jeszenszky) (* 17. október 1812, Očová† 17. júl 1870, Banská Bystrica) bol slovenský veršovník a pedagóg.
Jeho otec bol otec Ján Jesenský a matka Katarína Jesenská.
Životopis.
Študoval v Kežmarku a v Prešove. Učiteľ v Pešti, od 1837 evanjelický farár v Kunovej Teplici, Níreďháze a inde. Člen Slovenskej spoločnosti v Prešove a tajného spolku "Vzájomnosť". Autor vlasteneckých a ľúbostných veršov a slovenských a maďarských príležitostných kázní. Postupne podliehal maďarizácii, najmä ako redaktor prouhorského časopisu "Priateľ ľudu".
Vladimír Milan Gustáv Jesenský

Vladimír Milan Gustáv Jesenský (* 27. august 1879 Martin - † 8. august 1960, Bratislava) bol bankár, politik.
Životopis.
Narodil sa v Turčianskom Svätom Martine ako potomok šľachtického rodu Jesenský s predikátom z Horného Jasena. Jeho otec, Ján Jesenský-Gašparé, bol advokátom a významným činiteľom slovenského národného hnutia a spoluorganizátorom akcií celonárodného významu (Memorandum národa slovenského, Matica slovenská a pod.). Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na evanjelický lýceu v Kežmarku a na Českoslovanskej obchodnej akadémii v Prahe. Úradník, po 1918 vedúci okr. politického úradu v Bytči, neskôr námestník hlavný riaditeľa Tatra banky v Bratislave. Po skončení štúdií sa vrátil na Slovensko, kde sa zameral na jeho hospodárske povznesenie. Člen obchodnej a živnostenskej komory, Plodinovej burzy atď.; úradujúci predseda Eskontnej a hospodárskej banky v Bratislave, podpredseda správnej rady Tatra banky, kde pôsobil 25 rokov, predseda Obchodnej a priemyselnej banky. Člen Slov. národnej strany.
Daniel Jessenius

Daniel Jessenius (slov. "Daniel Jesenský", maď. "Jeszenszky Dániel"; * 1679, Dolné Jaseno – † ?) bol slovenský evanjelický kňaz a básnik.
Životopis.
Pochádzal zo zemianskej rodiny. Do školy chodil v Jasene, Necpaloch, v Banskej Bystrici a vo Wittenbergu. Po štúdiách zostal žiť v Nemecku. Žil v Drážďanoch a vo Wittenbergu.
Tvorba.
Bol plodným autorom príležitostných básní. Písal po nemecky, latinsky a česky. Taktiež prekladal aj nemecké pohrebné piesne, ktoré neskôr prevzal Pavel Jacobei do svojho "Funebrála" (1740).
Václav Ježek

Václav Ježek (* 1. október 1923, Zvolen – † 27. august 1995, Praha) bol česko-slovenský futbalista a tréner.
Životopis.
Futbalista ŠK Jaroměř a Spartak Hradec Králové, hráč Slávie Banská Bystrica. Tréner Sparty Praha, manažér Slávie Praha. Tréner československého reprezentačného mužstva, s ktorým získal roku 1976 titul majstrov Európy, šéftréner spoločného reprezentačného výberu Česka a Slovenska. Dlho trénoval v zahraničí. Autor memoárovej knihy "Trénoval jsem mistry".
Vyhral v ankete českých trénerov o najlepšieho českého futbalového trénera 20. storočia.
Je po ňom pomenovaný "Memoriál Václava Ježka" organizovaný od roku 1994 pre mládežnícke reprezentačné výbery.
Martin Ježo

Martin Ježo (* 6. máj 1880, Stará Turá † 21. december 1946, Banská Bystrica) bol organológ, kartograf a pedagóg.
Životopis.
Študoval na Učiteľskej akadémii v Soprone (18991903). Pôsobil ako učiteľ v Dúbravici, Častkove (19031910) a vo Východnej (19101920), a ako školský inšpektor v Komárne (19201932) a v Banskej Bystrici (19321946).
Bol autorom učebníc občianskej náuky, spoluautor maďarskej učebnice zemepisu a dejepisu pre ľudové školy, poslovenčoval učebnice dejepisu a počtov. Pracoval na učebných osnovách pre ľudové školy. 
&lt;br&gt;Ako poradca pre stavbu organov zbieral cirkevné nápevy a pripravil rukopisné partitúry, ktoré obsahujú vyše 2000 piesní a variantov cirkevných chorálov. Bol veľký propagátor hudby J.S. Bacha. 
&lt;br&gt;Venoval sa fotografovaniu a kartografii; kreslil školské mapy pre Kartografický ústav v Prahe.
Počas SNP člen RNV, pracoval na Povereníctve školstva a národnej osvety, po ústupe povstania do hôr väznený gestapom v Banskej Bystrici. V roku 19201922 zodpovedný redaktor dvojtýždenníka Slovenský učiteľ, neskôr dlhoročný predseda Spolku školských inšpektorov na Slovensku.
Ľudovít Klescht

Ľudovít Klescht (Klešť, Kliešť) (* 28. september 1893, Starňa – † 7. máj 1972, Brezno) bol funkcionár KSČ, robotník.
Životopis.
Robotník magnezitky, od 1922 modelár Rimavskomuránsko-salgotarjánskej spoločnosti v Rákošskej Bani. Od 1917 člen Sociálno-demokratickej strany Uhorska, po 1918 Čs. sociálno-demokratickej strany robotníkov, od 1919 predseda odborovej organizácie v magnezitke. Spoluorganizátor generálneho štrajku 1920 v Gemeri, spoluzakladateľ KSČ a Červených odborov v Lubeníku, 1937 účastník celoslovenskej konferencie KSČ v Banskej Bystrici. Počas druhej svetovej vojny účastník protifašistického odboja. V roku 1944 člen RNV v Rákoši, po ústupe SNP do hôr príslušník partizánskeho oddielu. Od 1953 na dôchodku v Brezne.
Pavol Ježovič

Pavol Ježovič (Jezsovits) (* 11. december 1726, Devičany – † 21. november 1804, Sobotište) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ a cirkevný hodnostár.
Životopis.
Po absolvovaní domácich škôl študoval na univerzitách v Nemecku. Vychovávateľ u Jána Radvanského v Banskej Bystrici – Radvani. Evanjelický farár v Dobroči, v Prietrži a v Sobotišti, nitriansky evanjelický a. v. senior. Autor práce o dovolených a zakázaných zväzkoch pri uzatváraní manželstva spomienkovej kázne za Laučekom.
Ružena Jilemnická

Ružena Jilemnická (rodená Hudcová, pseudonymy Vlasta, Roku Záskalská) (* 15. február 1897, Brno – † 19. august 1947, Svätý Jur) bola slovenská spisovateľka a pedagogička, manželka spisovateľa Petra Jilemnického.
Životopis.
Do roku 1916 študovala na Učiteľskom ústave v Brne. Pôsobila ako učiteľka na viacerých miestach v Česku a na Slovensku, v rokoch 1923 – 1925 v Brezne. Bola predstaviteľkou ženského hnutia na Slovensku. Zomrela v roku 1947 v Svätom Jure, pochovaná je v Letohrade.
Tvorba.
Svoje postrehy, črty, príbehy zo života a besednice v duchu socialistických ideí publikovala na stránkach periodík Proletárka, Spartakus a i. Je autorkou brožúrky o prírodných javoch, zemepisných zaujímavostiach a prírodovede ("Znáš ten kraj, kde citrony kvitnú?" 1936). Dokumentárnu aj umeleckú hodnotu má jej korešpondencia s manželom Petrom Jilemnickým, priateľmi a príbuznými ("Plamienky šťastia" 1979).
Gabriel Jób

Gabriel Jób (Job, Joob) (* 9. november 1693, Žilina – † 1. október 1759, Žilina) bol dramatik, misionár a jezuita.
Životopis.
Od roku 1713 člen jezuitskej rehole, misionár a rekatolizátor. Pôsobil v Liptovskom Mikuláši, v Skalici a v Žiline. Ako magister vyučoval gramatiku na gymnáziu v Banskej Bystrici (1721), tretiu probáciu robil v Banskej Bystrici (1726). Autor lat. komédie s historickou tematikou.
Jozef Jonáš

Jozef Jonáš (Jónás, Jonás) (* 21. október 1787, Banská Štiavnica - † 1. február 1821, Budapešť-Pešť) bol mineralóg a múzejník.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici a Váci, filozofiu v Bratislave, 1806-1808 externe na Baníckej akadémii v Banskej Štiavnici. Od študenstských čias sa venoval mineralógii, pri zbere minerálov precestoval celé Uhorsko. Zúčastnil sa geologického prieskumu Banskej Bystrice, Smolníka a i. Kustód prírodovedeckých zbierok Národného múzea v Budapešti, člen viacerých zahraničných učených spoločností. Autor článkov v odbprných i zahraničných časopisoch.
Mikuláš Jóža

Mikuláš Jóža (* 7. október 1911, Rimavská Sobota – † 3. marec 1969, Zvolen) bol slovenský právnik, ekonóm a pedagóg.
Životopis.
Jeho otec bol Áron Jóža a matka Sidónia (rod. Berkovičová). Študoval na gymnáziu vo Zvolene, v rokoch 19311936 na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (JUDr.).
V rokoch 19341938 pôsobil v advokátskych poradniach v Rimavskej Sobote a 19421945 v pracovnom tábore pre rasovo prenasledovaných v Hatvane v Maďarsku. V roku 1945 tajomník Mestského národného výboru v Rimavskej Sobote, 19461948 pôsobil v advokátskej kancelárii v Rimavskej Sobote, 19481950 vedúci tajomník Krajského akčného výboru Národného frontu v Banskej Bystrici, 1951 predseda Krajského súdu v Banskej Bystrici.
V roku 1952 pedagóg na Strednej ekonomickej škole v Banskej Bystrici, 19521959 na Katedre spoločenských vied Vysokej školy lesníckej a drevárskej (dnes Technická univerzita) vo Zvolene (19551959 vedúci katedry), 19631969 prorektor Vysokej školy lesníckej a drevárskej; 1966 mimoriadny profesor.
Zaoberal sa politickou ekonómiou, cenotvorbou a ekonomikou lesného hospodárstva a drevárskeho priemyslu. Autor a spoluautor vedeckých štúdií a referátov publikovaných v odborných časopisoch a zborníkoch. Člen viacerých spoločností a organizácií. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Michal Judt

Dr. h. c. Michal Judt (* 22. september 1876, Špania dolina† 23. apríl 1942, Morrilton, USA) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, spisovateľ a krajanský činiteľ v USA. Je držiteľom čestného doktorátu University of Arkansas at Little Rock.
Používal pseudonym Spivak zo Slovaktown.
Životopis.
Narodil sa v roku 1876 v Španej doline. Jeho otec Ján bol baníkom, jeho matka sa volala Jozefa, rodená Mišútová. Študoval teológiu v Banskej Bystrici. V roku 1900 bol vysvätený za kňaza a pôsobil na viacerých miestach na Slovensku (ako kaplán v Beňuši, Novej Bani, Hliníku, Brezne, ako farár v Hornej Lehote, Bystričanoch a Detvianskej Huti). V roku 1913 emigroval do USA, kde pôsobil na viacerých miestach ako kaplán: v Bridgeport v Connecticute, v Kenosha vo Wisconsine1914, v Gary v Indiane1917 a neskôr v Minneapolis v Minnesote. Po prvej svetovej vojne sa chcel vrátiť na Slovensko, no nakoniec zostal v USA a pôsobil v Racine vo Wisconsine. Bol prvým slovenským správcom Farnosti svätého Cyrila a Metoda v slovenskej kolónii Slovaktown, kde organizoval kultúrny život Amerických Slovákov. Do rozličných slovenských časopisov tiež písal novinárske a literárne príspevky. Stal sa držiteľom čestného doktorátu Univerzity v Little Rock. V roku 1937 utrpel pri automobilovej nehode vážne zranenie, v dôsledku čoho musel odísť do dôchodku. Zomrel v roku 1942 v Morriltone v USA.
Arpád Juhász

Arpád Juhász (pôv. Schäffer) (* 2. december 1894, Moldava nad Bodvou – † 1945, Budapešť, Maďarsko) bol slovenský spisovateľ a redaktor maďarskej národnosti.
Životopis.
Študoval vo Viedni, v Banskej Bystrici, v Rožňave a v Miskolci. Novinár na viacerých miestach v Rumunsku a v Maďarsku. Od začiatku 20. rokov 20. storočia žil v Košiciach, kde pôsobil ako riaditeľ Maďarského divadla.
Básnicky debutoval počas štúdií, písal prózu, je spoluautor drámy Červená opica.
Štefan Jung

Štefan Jung (pôvodne: "Schwammgrättel"; * asi Kremnica† po 1465) bol banský podnikateľ, ťažiar a richtár Banskej Bystrice (dokázateľne v rokoch 1450 a 1454).
Životopis.
Pochádzal z kremnickej baníckej rodiny. Vyučil sa za strojníka v baníckej škole v Banskej Štiavnici. Bol strojmajstrom, následne hlavný strojmajstrom a neskôr majiteľom banskobystrických medenorudných baní a Špitála sv. Alžbety. Časť banskobystrických baní získal sobášom s Veronikou Bergovou, vdovou po E. Bergovi. Ako prvý zaviedol v baniach niektoré bezpečnostné opatrenia. Z rokov 1450 a 1454 je doložený ako richtár Banskej Bystrice. Zomrel po roku 1465.
Andrej Martin Júny

Andrej Martin Júny (* 11. november 1903, Levoča – † 25. máj 1971, Levoča) bol dôstojník, žandár, protifašistický bojovník.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Levoči, do roku 1925 na vojenskej akadémii v Hraniciach na Morave, 1926 na delostreleckom aplikačnom kurze v Olomouci. Dôstojník čs. armády, neskôr žandársky dôstojník na viacerých miestach Slov., 19431944 oblastný veliteľ žandárstva v Banskej Bystrici. Účastník protifašistického odboja a SNP. Po ústupe SNP do hôr príslušník žandárskej spravodajskej partizánskej skupiny. Po oslobodení funkcionár Hlavného veliteľstva ZNB na Slovensku, referent civilnej a požiarnej ochrany Povereníctva vnútra v Bratislave (19481950).
Adolf Jurášek

Prof. Ing. Adolf Jurášek, DrSc.(* 20. december 1931, Poiana Micului, Rumunsko – † 20. júl 1989, Bratislava) bol vysokoškolský profesor na Katedre organickej chémie CHTF SVŠT v Bratislave.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (19491953). Bol uznávaný odborník v oblasti organickej syntézy, heterocyklickej chémie a nových zlúčenín furánu. Autor monografie, množstva vedeckých a odborných prác publikovaných v československých a zahraničných časopisoch. Autor československých patentov a osvedčení.
Vzdelanie:
Jazyky – aktívne: anglický, ruský a rumunský; pasívne: nemecký, francúzsky a poľský.
Činnosť.
"Vedecko-výskumná".
Rozsiahlu vedeckovýskumnú činnosť profesora Juráška možno zhrnúť nasledovne:
- Syntetizoval nové biologicky vysokoúčinné deriváty 5-nitrofuránu
- Pripravil nové CH-kyseliny 5-nitrofuránového radu
- Syntetizoval nové ketosulfóny 5-nitrofuránového radu, ktoré existujú len v oxoforme ako veľmi silné CH-kyseliny
- Pripravil nové typy etylénov, obsahujúce nitroskupinu na násobnej väzbe
- Syntetizoval nový typ veľmi účinných odpojovačov SH skupín, ktoré umožňujú reguláciu bioenergetických procesov bunky a našiel nový spôsob adície diazometánu na silne polarizované násobné väzby, umožňujúci syntézu nových cyklopropánových derivátov
Referoval na 50 domácich a zahraničných konferenciách – účasť mu bola umožnená len v krajinách východného bloku.
"Pedagogická".
Počas svojho pedagogického pôsobenia na katedre organickej chémie pôsobil ako asistent, odborný asistent, docent a profesor. Viedol laboratórne cvičenia, semináre a prednášky, základný kurz organickej chémie pre denné štúdium i štúdium popri zamestnaní. Už na začiatku svojej pedagogickej dráhy prejavil starostlivosť o dostatok učebných textov a preložil s kolektívom "Teoretické základy organickej chémie" od T. I. Temnikovej a "Katalýza v organickej chémii" od B. M. Dolgova. So spolupracovníkmi katedry vydal mnohé návody do cvičení z organickej chémie a vysokoškolské učebnice: "Mechanizmy organických reakcií" a "Fyzikálne princípy a mechanizmy organických reakcií". V týchto učebniciach vedie čitateľa od základných princípov až po tie najzložitejšie, využívajúc najnovšie svetové poznatky a samozrejme aj svoje výsledky z bohatej výskumnej činnosti. Profesor Jurášek bol uznávaný vysokoškolský učiteľ, u ktorého sa vzácne spájala vysoká znalosť chémie s prirodzeným prístupom logického vysvetľovania daných dejov. Úspešne viedol študentov v ŠVOČ, 30 diplomových prác a vychoval piatich kandidátov vied.
Tvorba.
- 130 pôvodných vedeckých prác v renomovaných odborných časopisoch &lt;br&gt;
- 37 patentov a autorských osvedčení &lt;br&gt;
- 5 vysokoškolských skrípt &lt;br&gt;
- preklady vysokoškolských učebníc a odborných textov z ruštiny a rumunčiny&lt;br&gt;
"Monografie:" &lt;br&gt;
Adolf Jurášek: "Fyzikálne princípy a mechanizmy organických reakcií", Bratislava: Veda, 1989. – 370 s. ISBN 80-224-0074-2. &lt;br&gt;
Adolf Jurášek a kol.: "Základy organickej syntézy", ALFA Bratislava a SNTL Praha, 1975.
"Spoluautor (vypracoval všetky heslá týkajúce sa organickej chémie):" &lt;br&gt;
Jaroslav Bína (zostavovateľ): "Malá encyklopédia chémie", Obzor Bratislava, 1981.
Milan Jurčo Glina

Milan Jurčo Glina (* 6. apríl 1931, Východná – † 23. jún 2012, Banská Bystrica) bol vysokoškolský profesor, literárny kritik, literárny vedec, literárny historik. Pseudonym: M.J., mj., -no-
Životopis.
V roku 1948-1951 študoval na Obchodnej akadémii v Košiciach a v Bratislave, 1952-1958 absolvoval štúdium na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave, 1990 doc., 1991 CSc. a prof. pre odbor teória a dejiny slovenskej literatúry. Pôsobil ako učiteľ v Ružomberku, 1956-1959 ako asistent na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici, 1962-1969 vedúci literárnej redakcie Slovenského rozhlasu, štúdio Banská Bystrica, 1973-1990 referent Krajskej organizácie pre rozvoj techniky v Banskej Bystrici. Od roku 1990 pôsobí na Pedagogickej fakulte, resp. Fakulte humanitných vied UMB v Banskej Bystrici ako doc., neskôr profesor. V roku 1990-1992 vykonával funkciu prodekana na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici. Bol členom Literárnohistorickej spoločnosti SAV v Bratislave, od 1992 bol členom Klubu nezávislých spisovateľov a členom Rozhlasovej rady v Bratislave (1992-1994). V roku 1992 bol zostavovateľom a vedeckým redaktorom prvého zborníka v sérii Acta Universitatis Mathiae Belii Banská Bystrica. V rozhlase v 60. rokoch publikoval množstvo divadelných, knižných i filmových recenzií, písal pásma, fejtóny a poviedky. V 90. rokoch pribudli úvahy, eseje, cestopisné rozprávania, nekrológ, rozhovory s pásma. Publikoval štúdie v zborníkoch, odborných časopisoch, doslovy v knihách. Umrel 23. júna 2012 v Banskej Bystrici.
Michal Juriš

Michal Juriš (Juriss; * 16. september 1825, Prievidza† 1. júl 1901, Slovensko) bol slovenskí rímskokatolícky kňaz a politik, prievidzský dekan.
Životopis.
Teologické štúdiá absolvoval v Banskej Bystrici (vysvätený za kňaza 1853). Titulárny kanonik, organizátor spoločenského života v Prievidzi. Politik, poslanec uhorského snemu za Katolícku ľudovú stranu.
Napriek tomu že bol veľkým národovcom, zúčastnil sa na slávnostnom verejnom zhromaždení predstaviteľov, úradov i obyvateľov počas miléniových osláv - 1000. výročia zaujatia karpatskej kotliny Maďarmi, na ktorom predniesol aj siahodlhú oslavnú reč.
Emil Jurkovich

Emil Jurkovich (* 2. december 1857, Letanovce – † 4. august 1936, Budapešť, Maďarsko) bol maďarský pedagóg a historik.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Levoči, v Rožňave a v Oradei. V rokoch 18761879 študoval teológiu v Spišskej Kapitule a vo Viedni, v rokoch 18791881 klasickú filológiu na univerzite v Budapešti.
V roku 18821903 bol profesorom klasického gymnázia v Banskej Bystrici, 19031905 v Oradei, neskôr riaditeľ gymnázia (19051906) a školský inšpektor (19061919) v Banskej Bystrici.
V roku 1883 spoluzakladal týždenník "Zólyommgyei Lapok" a v roku 1888 "Beszterczebánya és Vidéke", do ktorých prispieval ideovými, politickými, historickými a pedagogickými článkami v duchu vládnucej ideológie s otvorene protislovenským zameraním. Venoval sa najmä štúdiu historického vývoja Banskej Bystrice, prispel k vybudovaniu Mestského múzea. Popredný predstaviteľ Učiteľského spolku župy. Z latinčiny do maďarčiny preložil kroniku cremonského biskupa Liudpranda (Középkori kronikás 6-7, Budapešť roku 1908).
Samuel Jurkovič

Samuel Jurkovič (* 9. február 1796, Brezová pod Bradlom – † 13. júl 1873, Brezová pod Bradlom) bol slovenský pedagóg, ľudovýchovný a kultúrny pracovník, organizátor družstevníctva (zakladateľ vôbec prvého úverového družstva na Slovensku, v Európe, i vo svete).
Životopis.
Základné školy navštevoval v Brezovej pod Bradlom, v Győri a v Trnave, lýceum v Banskej Bystrici a 18151816 v Banskej Štiavnici. Pôsobil ako učiteľ v Novom Meste nad Váhom a v Sobotišti (18311848), neskôr ako notár v Brezovej pod Bradlom (18491859) a vo Vrbovom.
Bol popredný ľudovýchovný pracovník a mecén v obrodenskom, najmä v štúrovskom duchu: zakladateľ učiteľských a čitateľských spolkov, školských knižníc a nedeľných škôl, propagoval nové plodiny a modernizáciu poľnohospodárstva. V roku 1841 spoluzakladal Slovenské národné divadlo nitrianske, v roku 1845 zakladateľ Spolku gazdovského v Sobotišti, prvého úverového družstva na európskom kontinente a základu slovenského družstevného hnutia. Podľa neho vznikli na Slovensku podobné spolky najmä v 2. pol. 19. storočia.
Samuel Jurkovič sa tiež zaoberal výchovou dospelých, písal učebnice pre slovenské vidiecke školy, rozpracoval metodiku vyučovania a zaslúžil sa o uplatňovanie didaktických zásad Komenského.
Bol autorom príležitostných básní a článkov v časopisoch. Napísal historickú prácu "Biographie Rectorum..." (v kronike evanjelickej a. v. školy v Sobotišti) a plán organizácie škôl v nitrianskom senioráte (1839). Je autorom kroniky prvého slovenského divadla.
Bol podporovateľ a propagátor Štúrových Slovenských národných novín, spolupracovník J. M. Hurbana, účastník zasadnutí Tatrína a prípravy slovenského povstania 18481849, podporovateľ Slovenskej národnej rady.
Anton Jurovský

Anton Jurovský (* 26. marec 1908, Uľanka - † 16. júl 1985, Bratislava) bol slovenský psychológ.
Životopis.
Od roku 1941 univerzitný prof. UK v Bratislave. Roku 1935 založil a od roku 1938 stál na čele bratislavského Psychotechnického ústavu. Od 1959 činný na Psychologickej výchovnej klinike v Bratislave, od roku 1964 vo Výskumnom ústave detskej psychológie a patopsychológie, neskôr v Čs. výskumnom ústave práce a sociálnych vecí. Absolvoval zahraničný štipendijný pobyt v Londýne a v Paríži.
Stanislav Jurovský

Stanislav Jurovský (* 3. máj 1905, Uľanka† 21. marec 1979, Bratislava; pochovaný v rodisku) bol kultúrny historik a pedagóg. Používal pseudonym Žiar.
Životopis.
Vychodil ľudovú školu v Uľanke, študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1917-1922), v Ružomberku (1926), filozofiu v Krakove (1926-1929) a teológiu v Insbrucku (1929-1933), slovenčinu a filozofiu na KU v Prahe a UK v Bratislave (1937), získal titul PhDr.
V roku 1939 pôsobil ako stredoškolský profesor a riaditeľ jezuitského gymnázia v Bratislave, neskôr ako kňaz v Bratislave (1944-1950), po roku 1950 v Hontianskych Nemcoch. Predstaviteľ klerikálnej orientácie v slovenskej vede a kultúre. Roku 1945-1946 redigoval "Pútnik", "Stanislavovské zvesti" a zúčastnil sa na preklade Nového zákona (1946). Poéziu, úvahy a články publikoval v Stanislavovských zvestiach, v časopisoch "Posol", "Duchovný pastier" a "Kultúra". Člen Katolíckej akadémie a literárnohistorického a filozofického odboru Matice slovenskej. Venoval sa aj kultúrno-historickej práci, dejinám slovenskej kultúry, najmä literatúry a filozofie.
Jozef Jurovský

Jozef Jurovský (do roku 1939 pôv. Weiss-Nägel) (* 15. august 1899, Uľanka † 30. október 1976, Klentnice) bol cirkevný hodnostár, cirkevný historik a jezuita. Publikoval i pod pseudonymom Jozef Haviar.
Životopis.
Študoval na katolíckom gymnáziu v Banskej Bystrici. Zaslúžil sa o zriadenie Teologického inštitútu sv. Alojza v Banskej Bystrici (1941). Bol rehoľný predstavený Spoločnosti Ježišovej a cirkevný historik. Pôsobil ako náboženský a filozofický publicista a prekladateľ. Spracoval portréty viacerých postáv jezuitov, propagoval košických mučeníkov. Písal i o histórii Liptova. Venoval sa archívnemu a archeologickému výskumu, čo zúročil aj vo svojich prácach. Za socializmu bol politicky prenasledovaný. Po prepustení z internácie pracoval ako kurič na píle v Banskej Bystrici-Uľanke.
Andrej Kachnič

Andrej Kachnič (* 8. január 1854, Brezno – † 1. október 1937, Brezno) bol slovenský spisovateľ a pedagóg.
Životopis.
V roku 18601866 navštevoval ľudovú školu v Brezne, neskôr študoval na slovenskom gymnáziu v Revúcej (18661870) a nemeckom gymnáziu v Kežmarku (18701871). V štúdiu ďalej pokračoval na učiteľskej prípravke v Lučenci (18711875).
Od roku 1874 pôsobil ako učiteľ v Dačovom Lome, Kalinove-Hrabovke, v Brezne (18761902), v Budapešti-Erszébetfalve (19021914), Zvolenskej Slatine (19141919) a na meštianskej škole v Brezne (19191933).
Autor vlasteneckej, náboženskej a sentimentálnej lyriky a prekladov. Publikoval najmä v náboženskej tlači, v "Hronských novinách" a v "Slovenskom ľude".