burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Progesterón

Progesterón je steroidný žensky pohlavný hormón. Patrí medzi gestagény. Tvorí sa v žltom teliesko, v tehotenstve aj v placente. v menšej miere je produkovaný kôrou nadobličiek, u mužov semeníkoch.
Pôsobenie.
Progesterón navodzuje sekrečnú fázu menštruačného cyklu. Ak nedôjde k oplodneniu vajíčka, jeho produkcia ustane a dôjde k menštruačnému krvácaniu. Naopak, pokiaľ žena otehotnie, zastavuje menštruačný cyklus, iniciuje vývoj mliečnych žliaz a tlmí predčasné vaginálne kontrakcie. Nemá vplyv na pohlavie plodu.
Môže sa podieľať na psychickej zložke predmenštruačného syndrómu.
Bronislav Ignác Kramár

Mgr. Bronislav Ignác Kramár O. Praem. (* 31. október 1945† 20. jún 2020) bol slovenský kňaz, premonštrátsky mních, 50. opát Želivského kláštora v rokoch 19992013.
Život.
Narodil v roku 1945 do roľníckej rodiny v Slovenskej Novej Vsi pri Trnave. Vyštudoval Strednú zdravotnú školu v Trnave. Počas štúdia sa rozhodol stať kňazom a šiel študovať teológiu na seminár do Bratislavy, kde sa dostal na druhý pokus. 
Po kňazskej vysviacke v roku 1971 bol kaplánom v Novom Meste nad Váhom, neskôr farárom v Čachticiach. Od roku 1983 pôsobil v obci Pata neďaleko Serede. Počas pôsobenia v Pate vykonával funkciu aj vo filiálke Pusté Sady. V obci v čase normalizácie uskutočnil rozsiahlu opravu miestneho Kostola Narodenia Panny Márie. Od roku 1988 zároveň pôsobil ako miestny dekan. V roku 1976 vstúpil do Kanónie premonštrátov v českom Želive. Večné sľuby zložil do rúk miestneho opáta Bohumila Víta Tajovského v roku 1979. Členkou rádu bola ešte pred ním aj jeho sestra.
Bol vypočúvaný ŠtB a od roku 1973 bol v záznamoch ŠtB vedený ako kandidát na spoluprácu. V roku 1987 bol vedený vo zväzkoch ŠtB ako agent č. 30599 s krycím menom "Svätý". Cielenú spoluprácu s ŠtB však Kramár v interview odmietol a podporu mu vyjadrili aj členovia želivskej komunity.
Vo februári 1999 bol v prvej voľbe zvolený za opáta koadjútora Želivského kláštora. Opátsku benedikciu prijal z rúk vtedajšieho kráľovohradeckého biskupa Dominika Duku 17. apríla 1999 v Chráme Narodenia Panny Márie v Želive. 30. septembra 1999 sa stal želivským opátom. Počas pôsobenia sa venoval rekonštrukcii kláštorného areálu. Kláštor viac otvoril verejnosti a obnovil tradíciu varenia piva. V roku 2011 bol za opáta zvolený znovu a kláštor viedol do roku 2013, keď rezignoval zo zdravotných dôvodov. Zomrel 20. júna 2020. Pochovaný bol v Slovenskej Novej Vsi.
Spojená škola (Vrútky)

Spojená škola na ulici M. R. Štefánika vo Vrútkach je plnoorganizovaná škola, združujúca Gymnázium Jozefa Cígera Hronského, základnú školu a materskú školu vo Vrútkach na ulici M. R. Štefánika 1.
História.
V roku 1953 vstúpila do platnosti nová školská reforma, ktorá mala vo Vrútkach za následok vznik dvoch školských obvodov: západný školský obvod (dnes Základná škola Hany Zelinovej) a východný školský obvod (dnes ZŠ na ulici M. R. Štefánika). Vtedy sa vyučovalo v troch budovách: bývalej meštianke, budove „Wachsberger“ (bývalý hotel na vtedajšej Gottwaldovej ulici) a v dnešnej ZUŠ. V roku 1979 bola dostavaná nová budova, do ktorej sa škola presťahovala, a kde existuje dodnes. Dňa 1. septembra 2015 sa súčasťou školy stalo Gymnázium Jozefa Cígera Hronského, ktoré sa do budovy na ulici M. R. Štefánika presťahovalo z pôvodného sídla na ulici Čachovský rad.
Útok v Spojenej škole vo Vrútkach.
Dňa 11. júna 2020 došlo v Spojenej škole k útoku, kedy 22-ročný Ivan Č. násilím vnikol do budovy, nožom napadol niekoľkých pracovníkov a žiakov školy, pričom usmrtil zástupcu riaditeľa za gymnázium Mgr. Jaroslava Budza. Udalosť vyvolala celospoločenský rozruch.
Zátvor

Zátvor môže byť:
Daredevil (televízny seriál)

Daredevil (orig. "Marvel’s Daredevil") je americký televizný seriál vydaný v roku 2015 na streamovacej platforme Netflix. Vychádza z komiksovej predlohy "Daredevil" od vydavateľstva Marvel Comics. Jedná sa o seriál, ktorý je súčasťou superhrdinskej série Marvel Cinematic Universe. Dej seriálu, ktorého autorom je Drew Goddard, je zameraný na právnika Matta Murdocka, ktorý v detstve prišiel o zrak a ktorému se naopak vylepšili ostatné zmysly. Murdock sa v noci v prestrojení snaží chrániť newyorskú štvrť Hell’s Kitchen, ktorá je terorizovaná záhadným a vplyvným mužom Wilsonom Fiskom.
Dej.
Prvá séria zobrazuje slepého právnika Matta Murdocka, ktorý využíva svoje vylepšené zmysly v nočnom boji so zločinom v uliciach newyorskej štvrte Hell's Kitchen. Ako superhrdina Daredevil odhaľuje sprisahanie zločineckého podsvetia vedeného vplyvným podnikateľom Wilsonom Fiskom. V druhej sérií Murdock pokračuje v živote právnika aj Daredevila, pričom si skríži cestu s bývalým vojakom Frankom Castleom / Punisherom mužom, ktorý sa inšpiruje Daredevilom a berie spravodlivosť do svojich rúk avšak s oveľa smrteľnejšími metódami. Taktiež sa Murdock stretáva aj s bývalou priateľkou — Elektrou Natchios, ktorá ho žiada o pomoc. V tretej sérií, po prepustení Fiska z väzenia, sa Murdock, ktorý bol po udalostiach z The Defenders celé mesiace nezvestný, znovu objaví ako zlomený muž a musí sa rozhodnúť medzi tým, či sa bude skrývať pred svetom a viesť život ako kriminálnik, alebo prijať svoj život bdelého superhrdinu.
Vysielanie.
Všetkých trinásť epizód prvej série bolo na streamovacej platforme Netflix, vydaných naraz 10. apríla 2015. Druhá séria bola vydaná 18. marca 2016. Tretia séria vyšla 19. októbra 2018.
Produkcia.
Štúdio 20th Century Fox vrátilo Marvel Studios v roku 2012 práva na postavu Daredevila, pričom Marvel inheď začal pripravovať ako začlení túto postavu do svojej filmovej a televíznej série Marvel Cinematic Universe. Štúdio sa rozhodlo pre seriálovú adaptáciu, ktorá by bola uvedená na platforme Netflix. Seriál by pokračoval a bol prepojený s ďalšími seriálmi, ktoré by sledovali osudy iných komiksových postáv (Jessica Jones, Punisher, Iron Fist a Luke Cage). Všetky tieto seriály sa mali stať základom pre týmový seriál založený na komiksovej predlohe Defenders.
Autorom seriálu sa stal Drew Goddard, ktorý pôsobil v pozícii showrunnera.
Do hlavnej úlohy Matta Murdocka, resp. Daredevila, bol v máji 2014 obsadený Charlie Cox. Natáčanie seriálu prebiehalo v New Yorku v roku 2014.
V apríli 2015, necelé dva týždne po premiére seriálu, oznámil Marvel s Netflixom prípravu druhej série, ktorá bola vydaná v roku 2016. V roku 2018 vyšla napokon aj tretia séria.
Turbacz

Turbacz () je najvyšší vrch pohoria Gorce v južnom Poľsku. Vrch leží približne severovýchodne od mesta Nowy Targ.
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, odkiaľ vybiehajú všetky významné hrebene. Leží na juhu strednej časti Malopoľského vojvodstva, na severnom okraji powiatu Nový Targ a v gmine Nowy Targ. Oblasť je súčasťou Národného parku Gorce.
Opis.
Turbacz tvorí výrazný horský masív, kde sa stretávajú hrebene zo severu, východu, juhu i západu. Z významných vrchov sa severne nachádza Mostownica (), Czolo Turbacza (), Kopieniec (), Suchy Groń () a Suchora (), západne Rozdziele (), Obidowiec (), Solnisko (), Gorzec () a Majerski wierch (), južne Bukowina Miejska (), Wisielakówka () a Źlab () a východne Stus (), Kiczora (), Jaworzyna Kamienicka () a Przyslopek (). Oblasť je súčasťou povodia Visly, kde vodu odvádzajú prítoky Dunajca a Raby. Na vrchole stojí pamätník a v neďalekom sedle horská chata.
Výhľady.
Vrchol pokrýva riedky, nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje kruhový rozhľad. Vďaka polohe a nadmorskej výške je pri vhodných podmienkach okrem okolitých vrcholov vidieť aj Levočské vrchy, Tatry, Skorušinské a Chočské vrchy, Oravskú Maguru, Oravské Beskydy či Malú Fatru.
Dom Domenica Alvara

Dom Domenica Alvara je štvorposchodový rodinný dom v austrálskom meste Sydney, v štvrti Surry Hill. Dom sa stal známym vďaka svojej veľkosti, prispôsobenej rozmerom stavebnej parcely a tiež prostredníctvom televízneho programu, ktorý sa venuje zaujímavým a neobvyklým budovám.
História.
Architekt Domenic Alvaro (člen architektonického štúdia Woods Bagot) a jeho partnerka Sue Bassettová sa v roku 2010 rozhodli zakúpiť stavebný pozemok blízko centra Sydney za účelom výstavby rodinného domu. Z dôvodu vysokých cien pozemkov im realitný maklér ponúkol na kúpu tri parkovacie státia o celkovej výmere 6x7 metrov. Pozemok nakoniec Domenic a Sue kúpili s tým, že nemali istotu, či im stavba bude povolená. Stavebné povolenie od mesta získali a rok trvala následná výstavba domu. Ten bol dokončený v roku 2011. Výstavbu a vybavovanie domu dokumentoval druhý diel prvej série televízneho seriálu Grand Design Australia stanice LifeStyle Channel. Dom navrhol sám Alvaro.
Dispozičné usporiadanie.
Na prízemí sa nachádza garáž a úložné priestory. Na prvom poschodí je kúpeľňa a spálňa, na druhom poschodí obývacia izba. V treťom jedáleň s kuchyňou a vo štvrtom malá pracovňa so strešnou terasou.
Ocenenie.
Dom získal nasledujúce ocenenie:
Tichší potok

Tichší potok je potok v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Bardejov. Je ľavostranným prítokom vodného toku Sekčov. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení na obecnej hranici medzi obcou Šiba a obcou Hertník v okrese Bardejov v Prešovskom kraji v v lesnom extraviláne na severovýchodnom svahu vrchu Gregorkov s 
Opis toku.
Od prameňa tečie po obecnej hranici medzi obcou Šiba a obcou Hertník severovýchodným smerom krátkym úsekom cez lesný extravilán, v vteká do poľnohospodárskeho extravilánu, mení smer na východ, v priberá pravostranný bezmenný prítok, pravým brehom obmýva pole Siksy v Hertníku, ľavým brehom obmýva lúku a pole Vyšné jarky v Šibe. V podteká cestu zo Šiby do Hertníka, priteká na trojchotárnik obcí Šiba, Hertník a Bartošovce, krátky úsek tečie po obecnej hranici medzi Hertníkom a Bartošovcami, ktorú v opúšťa a vteká na územie obce Bartošovce. V podteká železničnú trať Prešov – Bardejov, ľavým brehom obmýva les Stavenec, pri poli Špania druhý krát podteká železničnú trať Prešov – Bardejov a v ústi do Sekčova ako jeho ľavostranný prítok. Sekčov ďalej ústi do Torysy. Pramení a preteká na území obcí Hertník a Šiba a ďalej tečie a ústi na území obce Bartošovce v okrese Bardejov v Prešovskom kraji. Nemá dôležitejší prítok. 
Pôvod názvu.
Názov potoka motivovala jeho lokalizácia, skutonosť, že preteká cez rovný terén. Podľa A. Goótšovej, A. Chomovej a J. Krška vznikol pravdepodobne podľa názvu poľa Siksy (&lt; maďarské apelatívum sík s významom rovný, plochý, ale aj pole). Staršie zápisy názvu poľa naznačujú, že došlo k interlingválnej nominácii spôsobenej zvukovou blízkosťou s nárečím: Siksy - Cigši. Takto adaptovaný tvar sa stal motivačným východiskom pre podobu hydronyma Cigší potok. Názov Tichší potok (&lt; komparatív adjektíva tichý + apel. potok) tak možno považovať za prispôsobenie vodného názvu spisovnej podobe (komparatív v názve potoka je v slovenskom prostredí veľmi nezvyčajný). Kombináciou slova "tichší" a podstatného mena "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Tichší potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Tichší potok bolo štandardizované v roku 1975. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Tichší potok je jedinečným názvom (február 2024).
Česko-slovenskí Namíbijci

Česko-slovenskí Namíbijci či Namíbijskí Česi () bola skupina detí z Namíbie, ktorá bola evakuovaná do Česko-Slovenska v čase namíbijskej vojny za nezávislosť. Kvôli bojom v Namíbii stáli desiatky utečeneckých táborov, v ktorých vyrastalo alebo sa priamo narodilo mnoho detí. Oslobodenecké hnutie SWAPO malo podporu krajín východného bloku vrátane Česko-Slovenska. Hnutie požiadalo česko-slovenskú vládu o azyl a vzdelanie namíbijských detí sužovaných vojnou, a tak sa do Česko-Slovenska dostalo vyše sto detí.
História.
Dňa 15. novembra 1985 dorazilo 56 detí na zámok v Bartošoviciach na Novojičínsku. V tom čase bol zámok prispôsobený funkciám na internátnu školu. Deti prežili idylické detstvo plné hier, výletov, športovania a samozrejme učenia sa nielen češtiny. Tú sa dokonale naučili. V roku 1989 na Slovensko priletelo 63 detí, ktoré bývali v Považskej Bystrici. V novembri 1989 v Česko-Slovensku skončil komunistický režim a Namíbia o štyri mesiace neskôr vyhlásila nezávislosť. Novo vládnuce hnutie SWAPO začalo ostro naliehať na česko-slovenskú vládu, aby deti vrátila. Praha žiadala záruky, že o nich bude v Namíbii dobre postarané, ale dostala sa pod veľký tlak. Vec vygradovala dokonca diplomatickou roztržkou, keď sa vláda vo Windhoeku vyhrážala, že Česko-Slovensko nechá vyhlásiť v OSN za teroristický štát, ktorý zadržiava ich občanov. Nepomohli ani príhovory českých rodín, ktoré chceli deti adoptovať. Deti sa museli v roku 1991 vrátiť späť do svojej rodnej vlasti, avšak bez akýchkoľvek znalostí tamojšieho kultúrneho prostredia. Deti z toho boli traumatizované, a niektoré z nich to poznamenalo po zvyšok života. Prevažná väčšina detí sa v dospelosti do Česka nevrátila.
Sussex (kráľovstvo)

Sussex (, tj. kráľovstvo Južných Sasov, ) bolo jedným zo siedmich anglosaských kráľovstiev, jeho hranice sa čiastočne zhodujú s pôvodným britonským kráľovstvom Regnensov a neskorším grófstvom Sussex.
História.
Podľa "Anglosaskej kroniky" sa v roku 477 vylodilo vojsko pod vedením Ælly v mieste nazývanom "Cymenes ora" a porazilo miestnych obyvateľov. Je zaznamenaná aj ďalšia bitka na mieste "Mearcredes burne" v roku 485 a v roku 491 vyplienil Ælla so svojim synom Cissom hrad Pevensey a pobil všetkých jeho obyvateľov. Ælla je popisovaný Bedom Ctihodným ako prvý vodca, ktorý držal „"impérium"“ alebo nadvládu nad inými anglosaskými kráľovstvami, ale konkrétne dáta nemusia byť úplne presné, pretože jeho text bol napísaný o niekoľko storočí neskôr.
Až do roku 607 neexistujú záznamy o Sussexe. V tomto roku sa stretol wessexský kráľ Ceolwulf s Južnými Sasmi. V roku 681 sa sv. Wilfrid z Yorku na svojej púti z Northumbrie zastavil v Sussexe, aby si tu oddýchol a zostal tu až do roku 686 a obrátil jeho obyvateľov na kresťanstvo. Podľa Bedy Ctihodného bol kráľ Æthelwealh už skôr pokrstený v Mercii. Tento kráľ neskôr venoval Wilfridovi pôdu pre založenie opátstva v Selsey, ktoré sa stalo sídlom biskupov Južných Sasov a existovalo až do roku 1075.
Krátko nato bol ale kráľ Æthelwealh zavraždený a kráľovstvo bolo vyplienené wessexským princom Cædwallom. Ten bol ale vyhnaný dvoma šľachticmi Berthunom a Andhunom, ktorí sa ujali vlády v kráľovstve. V roku 686 sa Sussex zúčastnil v útoku na Kent, ale po neúspechu ich územie prešlo pod správu Wessexu.
Údaje o ďalšom období sú už len útržkovité. Na počiatku 8. storočia existuje niekoľko listín vydaných kráľom Nothhelmom, ale ich presný dátum nemusí byť presný. V roku 825 sa Sussex podrobil wessexskému kráľovi Ecgberhtovi a bol ovládnutý kráľovstvom Wessex. Zdá sa, že o niečo neskôr bol spravovaný spolu s Kentom.
V roku 1009 hral dôležitú rolu v politike krajiny Wulfnoth Cild, správca Sussexu. Plavba loďou, ktorej bol veliteľom, dopadla katastrofálne. Lode sa v búrke dostali na pobrežie a jeho muži ich spálili, čo znamenalo skazu anglického loďstva. V roku 1011 Sussex spolu s väčšou časťou južného Anglicka ovládli Dáni. Wulfnoth bol otcom Godwina, ktorý bol vymenovaný v roku 1020 grófom z Wessexu. Po jeho smrti bol jeho nasledovníkom jeho syn Harold Godwinson (neskorší kráľ Harold II.).
Ornella Fazio

Ornella Fazio (* 7. február 1999, Buenos Aires, Argentína) je argentínska herečka. Prvýkrát sa objavila v seriáli "Rany z lásky" v roku 2006, kde si zahrala ako „Coqui“, adoptívnu dcéru hlavnej postavy Martína Quesadu, ktorého stvárnil Facundo Arana. Za účasť v tomto programe bola nominovaná na ocenenie "Clarín Espectáculos 2006" v kategórii ženský objav.
V polovici roka 2007 sa pripojila k úspešnému seriálu "Son de Fierro" na kanáli El Trece, v ktorom hrala „Catitu“, dcéru rozvedenej ženy, ktorá si začne vzťah s Martínom Fierrom, hlavnou postavou seriálu, ktorého hrá Osvaldo Laport.
V súčasnosti účinkuje v divadelnej hre "Menea para mí" v réžii Mariany Bustinza, ktorá získala ocenenie "Estrella de mar 2019" ako najlepšia hra alternatívneho divadla.
Boris Susko

JUDr. Boris Susko, PhD. (* 26. máj 1970, Bratislava) je slovenský politik, právnik a vysokoškolský pedagóg, poslanec Národnej rady SR a od októbra 2023 minister spravodlivosti v štvrtej vláde Roberta Fica.
Životopis.
V roku 1995 ukončil štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde potom v roku 2002 získal aj doktorát v odbore trestné právo a pôsobil tu ako vysokoškolský pedagóg. Bol aj prodekanom Fakulty práva Janka Jesenského Vysokej školy Danubius v Sládkovičove (20062012), ako aj prorektorom tejto vysokej školy (20122013). V rokoch 20052023 vykonával aj advokátsku prax.
V parlamentných voľbách v roku 2012 získal mandát poslanca Národnej rady SR za stranu SMER-SD a zastával ho do roku 2016. Následne do roku 2020 pôsobil ako štátny tajomník na ministerstve životného prostredia. V rokoch 2020 a 2023 bol opätovne zvolený do Národnej rady SR.
V októbri 2023 nastúpil na post ministra spravodlivosti v štvrtej vláde Roberta Fica.
Anjouovská ríša

Anjouovská ríša, alebo aj "Angevinská ríša", je novoveké označenie pre personálnu úniu Anglického kráľovstva a rozsiahlych dŕžav v západnom Francúzsku v rokoch 1154 – 1214 v rukách dynastie Plantagenetovcov z rodu Anjouovcov. Preto je taktiež nazývaná Ríša Plantagenetovcov ().
Táto ríša vznikla, keď Henrich II. svoje dedičstvo po otcovi Geoffreyovi Plantagenetovi (normanské vojvodstvo, grófstva Anjou, Maine, Touraine) a po matke Maud (anglické kráľovstvo) v roku 1154 rozšíril sobášom s Eleonórou Akvitánskou o akvitánske vojvodstvo a Gaskonsko. Následne k panstvu pripojili ešte bretónske vojvodstvo. Vládnuca vrstva bola jazykovo a kultúrne francúzska.
Anjouovská ríša, ktorá sa rozpínala medzi Škótskom a Pyrenejami, bola najmocnejším politickým útvarom v Európe v druhej polovici 12. storočia. Plantagenetovci boli ako anglickí králi rovní francúzskemu kráľovi, ale ako francúzski vojvodcovia a kniežatá stáli voči nemu formálne vo vazalskom postavení. Svojim potenciálom ríša prispela významne k ekonomickému rozmachu západnej Európy, na druhú stranu však jej existencia a rozpínavosť vážnym spôsobom skomplikovala vzťahy medzi panovníkmi Anglicka a Francúzska a vytvorila zázemie pre budúce vojny medzi oboma krajinami.
Obdobie rozmachu Anjouovskej ríše bolo ukončené v rokoch 1204 až 1206 porážkou Jána Bezzemka po jeho strete s francúzskym kráľom Filipom II. Augustom, ktorý získal podstatnú časť jeho pevninských dŕžav. Táto zmena bola potvrdená francúzskym víťazstvom pri Bouvines v roku 1214. Spory o francúzske dŕžavy medzi Kapteovcami a Plantagenetovcami však trvali naďalej a mali neskôr pokračovanie v storočnej vojne.
Alois Matějka

Doc. RNDr. Alois Matějka, DrSc. (* 30. október 1898, Linz, Rakúsko† 28. august 1978, Praha, Česko) bol český geológ. V rokoch 19431945 riaditeľ českého Štátneho geologického ústavu. Vynikal predovšetkým v geologickom mapovaní. Je považovaný za geológa, ktorý zmapoval najväčšiu časť územia Česko-Slovenska.
Život.
Narodil sa v Linzi v dnešnom Rakúsku. Študoval na Karlovej univerzite v Prahe. V rokoch 19211966 pracoval v Štátnom geologickom ústave (SGÚ). Bol jedným z prvých vedeckých zamestnancov ústavu. V roku 1922 obhájil rigoróznu prácu a získal titul RNDr.
Najprv krátko pracoval v oblasti českého barrandiénu. Ale jeho najvýznamnejšie práce sú spojené výskumom Západných Karpát. V tíme prof. Kettnera sa v medzivojnovom období podieľal sa mapovaní Slovenska a Podkarpatskej Rusi. Vypracoval sa ako jeden z popredných expertov na geologickú stavbu Západných Karpát. Mapoval v oblasti Veľkej a Malej Fatry, Liptova aj Nízkych Tatier. Spolu s D. Andrusovom v roku 1931 formuloval modernú syntézu o príkrovovej stavbe Západných Karpát, ktorá je v základných rysoch platná dodnes. Neskôr od roku 1947 pracoval v náročnom teréne karpatského flyšového pásma. Model geologickej stavby flyšového pásma, ktorý formuloval spolu so Z. Rothom a E. Hanzlíkovou je platný dodnes.
Matějka bol predovšetkým terénny geológ s jedinečným pozorovacím talentom. Bol známy pre svoju dôkladnosť a svedomitosť. Podľa niektorých zdrojov zmapoval najväčšiu plochu územia Česko-Slovenska.
Počas okupácie Českých krajín nacistickým Nemeckom bol v roku 1943 ako služobne najstarší menovaný riaditeľom Českého geologického ústavu. Zaslúžil sa tiež o zriadenie pobočky ústavu v Brne.
V roku 1950 bol Alois Matějka spolu s ďalšími geológmi (Z. Roth, T. Buday) zatknutý pracovníkmi ŠtB a vo vykonštruovanom procese odsúdený za údajnú sabotáž naftového prieskumu. V roku 1954 bol prepustený a za svoju prácu o flyšovom pásme spolu so Z. Rothom ocenený Štátnou cenou I. stupňa (1954).
V druhej polovici 50. rokov sa podieľal na mapovaní a zostavovaní generálnej geologickej mapy 1:200 000. Bol spoluautorom listov Bratislava/Wien, Gottwaldov, Žilina, Trstená, Vysoké Tatry, Spišská Stará Ves, Banská Bystrica, Zborov a Košice. Viacero listov bolo zostavovaných pod jeho vedením.
Okrem toho sa podieľal na riešení úloh aplikovaného výskumu pri vyhľadávaní ropy a zemného plynu, ako aj pri riešení inžiniersko-geologických a hydrogeologických problémov.
V roku 1966 odišiel do penzie. Zomrel v roku 1978 v Prahe.
Významné práce.
Medzi jeho najvýznamnejšie práce patria monografické diela:
Medzi jeho významné geologické mapy a vysvetlivky patria:
Žijeme len raz (Mixtape)

Žijeme len raz (Mixtape) je mixtape slovenského rapera Ega, ktorý vyšiel 30. novembra 2012 v hudobnom vydavateľstve Tvoj Tatko Records a EMI Czech Republic. Ide o jeho prvý hudobný nosič. Mixtape obsahuje úplne nové nahrávky, remixy už známych skladieb a tiež staršie, dosiaľ nevydané piesne, zverejňované počas predošlých dvoch rokov. Nahrávka obsahuje 9 skladieb, na ktorých spolupracovali Rytmus, Robert Burian, Maiky Beatz či B-Complex. Takisto obsahuje rovnomenný singel „Žijeme len raz“, vydaný v júni 2012. Nahrávkou ohlásil svoj debutový sólový album, ktorý mal byť vydaný v roku 2013.
JPL Small-Body Database

JPL Small-Body Database (skratka SBDB) je astronomická databáza malých telies slnečnej sústavy. Spravuje ju Jet Propulsion Laboratory (JPL) a NASA a poskytuje údaje pre všetky známe planétky (asteroidy) a časť komét, zahŕňajúc ich orbitálne parametre, fyzikálne vlastnosti, údaje z prieskumu kozmickými sondami, z radarovej astrometrie, ako aj okolnosti objavu, alternatívne označenia a zoznamy publikácií.
Väčšina telies v databáze má dvojtelesové riešenie (Slnko + objekt) aktualizované dvakrát ročne. Kométy majú oskulačné dráhy vypočítané typicky pre čas prechodu perihéliom (najbližšie priblíženie k Slnku).
K februáru 2024 obsahovala databáza údaje o 8 planétach, 290 mesiacoch, 1,3 mil. planétkach a 3 900 kométach.
Vizualizácia obežných dráh.
V minulosti webové rozhranie databázy umožňovalo zobraziť 3D vizualizáciu obežnej dráhy telesa pomocou Java appletu, od polovice roku 2023 je vizualizácia riešená nástrojom JPL Orbit Viewer, implementovaným pomocou JavaScriptu a knižníc Three.js a WebGL.
Vizualizácia dráh je postavená na dvojtelesových riešeniach, nie je preto vhodné využívať ju na presné určenia časov prechodu perihéliom a pod. Pre presné efemeridy je možné použiť JPL Horizons On-Line Ephemeris System, kde je problém n telies riešený pomocou numerickej integrácie.
Kačalová

Kačalová () je vrch v Ondavskej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží nad obcou Beloveža, približne východne od Bardejova. 
Poloha.
Nachádza sa na severe strednej časti vrchoviny, v Prešovskom kraji, okrese Bardejov a zasahuje na katastrálne územie obce Beloveža a Šarišské Čierne. Najbližšími sídlami sú severne situované Šarišské Čierne, západne ležiaca Andrejová a Bardejovská Nová Ves, južne Beloveža, juhovýchodne Hažlín a východne Kurimka.
Opis.
Kačalová dominuje rozsiahlejšiemu masívu v severnej polovici Ondavskej vrchoviny. Vedie z nej hrebeň na Spálený vrch () a Kohútov (), no tiež menej výrazné pahorky na juh a severovýchod. Severným smerom sa nachádza Czeremcha (), Kýčera (), Kaštielik (), Vysoký vrch (), Zverník (), Smilniansky vrch (), Kohútov (), Javorina (), Karkuláž (), Hradské () a Suchý vrch (), západným Jedlina (), Stebnícka Magura (), Mníchov (), Kamenná hora (), Šadrovka (), Dzuranov () a Baňa (), južným Jedľovec (), Ostrá (), Kračinová (), Lazy (), Lazinár () a Veľký Prieloh () a východným Kohútov (), Čierna hora (), Makovica (), Javorník (), Krásna hora (), Spálený vrch () a Filipovský vrch (). Západné svahy odvodňujú prítoky Andrejovho potoka, severné jeho prítok Spálený potok a južné Belovežský potok, všetky smerujúce do Tople, voda z východných častí odteká potokom Kohútov do Ondavy. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je však vidieť okolité vrcholy Ondavskej vrchoviny a susedného Busova, no tiež Slanské a Vihorlatské vrchy, ojedinele aj Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesom z okolitých obcí. Severovýchodne prechádza hrebeňom Cesta hrdinov SNP.
Pakost český

Pakost český () je jednoročná alebo dvojročná bylina z čeľade pakostovité ("Geraniaceae"). Jeho prirodzený areál sa rozprestiera od Európy po Kaukaz.
Opis.
Pakost český je jednoročná alebo dvojročná bylina, vysoká 20 až 60 cm. Byľ je priama, často už od spodku rozkonárená, dlho odstávajúco chlpatá, v hornej časti lepkavo žliazkatá.
Prízemné listy majú v priemere 2 až 6 cm, dlhé stopky sú odstávajúco chlpaté, s rôzne dlhými žliazkami. Stonkové listy sú kratšie stopkaté, s priemerom 5 až 10 cm, horné sú menšie a sediace. Čepele sú do troch štvrtín dlaňovito päťdielne až sedemdielne, diely sú obrátene vajcovité až kosoštvorcové, vpredu nepravidelne perovito laločnaté, najvyššie sú trojdielne až päťdielne. Na oboch stranách sú mäkko chlpaté a roztratene žliazkaté. Prílistky sú kopijovité, končisté a husto žliazkato brvité.
Kvety sú usporiadané v dvojkvetých vidliciach, ktoré sú dlhšie ako podporné listy. Modrofialová päťpočetná koruna je pravidelná. Kvetné lupienky sú voľné, obrátene srdcovité, na vrchole vykrojené, na okraji a na báze dlho brvité, dole sa zužujú do nechtíka, dlhé sú 6 až 10 mm. Kvetné stopky sú po dozretí vzpriamené, približne také dlhé ako kalich. Semenník je päťpuzdrový, s jednou čnelkou rozdelenou na päť blizien. Tyčiniek je desať, na báze sú brvité. Päťpočetný kalich má lístky voľné, elipsovité až široko vajcovité, trojžilové až päťžilové s blanitým lemom, na okraji a na žilách dlho odstávajúco chlpaté, dlhé 6 až 10 mm, s osťou do 3 mm.
Zobákovité plody sú nevráskavé, chlpaté, dlhé do 30 mm, zobáčik je žliazkatý. Po dozretí sa rozpadávajú na päť na vrchole spojených plôdikov. Semená sú hladké, veľké do 5 mm.
Rozšírenie.
Prirodzený areál rozšírenia pakosta českého sa rozprestiera od Európy až po európske Rusko a severný Kaukaz. Nevyskytuje sa na Britských ostrovoch, v Portugalsku, Rakúsku, Belgicku, Holandsku a Dánsku.
Na Slovensku je veľmi vzácny. V Slovenskom raji bol pozorovaný hlavne na miestach po požiaroch (Veľký Sokol, Tri kopce, Krompľa).
Ekológia.
Pakost český rastie na rúbaniskách, spáleniskách, pasienkoch a obnaženej pôde od pahorkatín až do podhorského stupňa. Obľubuje vlhkejšie pôdy. Kvitne od júla do septembra. Na Slovensku sa považuje za ohrozený druh.
Július Paňko

Július Paňko (; * 18. január 1951, Dlhoňa) je ukrajinský spisovateľ a pedagóg pôsobiaci na Slovensku.
Bol viacnásobne ocenený Literárnym fondom a získal taktiež cenu Asociácie organizácie spisovateľov Slovenska.
Životopis.
Narodil sa 18. januára 1951 v obci Dlhoňa v okrese Svidník na slovensko-poľskom pohraničí v Česko-Slovensku. 
Základné vzdelanie absolvoval v Dlhoni a v Kružlovej a stredoškolské všeobecné vzdelanie v Svidníku, ktoré ukončil v roku 1969. Po ukončení stredoškolského štúdia absolvoval Pedagogickú fakultu Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove (dnes Prešovská univerzita v Prešove) v odbore fyzikazáklady priemyselnej výroby, pričom štúdium ukončil v roku 1973.
V roku 1974 sa aj s rodinou presťahoval do Svidníku.
Pedagogická činnosť.
Po absolvovaní univerzity pôsobil v rokoch 19731975 ako učiteľ na základnej škole v Mestisku. Od roku 1975 pôsobil ako pedagóg vo Svidníku, naposledy ako riaditeľ Základnej škola na Karpatskej ulici.
Literárna činnosť.
Július Paňko debutoval textami v literárnom časopise Dukľa () v roku 1987. Jeho knižným debutom bola zbierka poviedok "Na hory, na lisy, na skeli", ktorá vyšla v roku 1990. Tvorba Júliusa Paňka sa taktiež objavuje v rámci vysielania Slovenského rozhlasu v ukrajinskom a v slovenskom jazyku. 
Od roku 1993 je členom Spolku ukrajinských spisovateľov na Slovensku a od roku 2021 aj členom Národného zväzu spisovateľov Ukrajiny ().
Diela, ktoré vyšly v preklade do slovenčiny, teda "(Ne)obmedzené možnosti", "Levoška", "Zárezy kamenistého poľa", "Vrece plné pravdy" a "Prosím pekne" preložila manželka Júliusa Paňka, Mária Paňková-Hankovská.
Námety a postavy tvorby Júliusa Paňka sú inšpirované prostredím v ktorom vyrastal, teda slovensko-poľského pohraničím, kde sa premiešavajú slovenská, poľská a ukrajinská kultúra.
Výber z tvorby Júliusa Paňka bol uvedený v antológii "Pid synimy Beskydami", ktorá vyšla v roku 2006.
MŠK Futsal Nové Zámky

MŠK Futsal Nové Zámky je slovenský mužský futsalový klub z Nových Zámkov. Je účastníkom najvyššej domácej súťaže extraligy.
Toto som ja

Toto som ja je štvrtý štúdiový album slovenskej speváčky Dominiky Mirgovej, ktorý vyšiel 24. apríla 2019. Nahrávka obsahuje 14 skladieb. Album vyšiel po dvoch rokoch od prechádzajúceho – "Armáda". Nachádzajú sa na ňom spolupráce s Majselfom, ADissom, Šortym, Erycanom, Andressom, a dokonca aj známy letný hit „Zober ma tam“, ktorý naspievala so svojim otcom.
Turné k albumu "Toto som ja Tour" sa uskutočnilo v decembri 2019 v šiestich slovenských mestách.
Album uviedol 26. marca 2023 pilotný singel „Vzduch“. Singel debutoval na 15. priečke v IFPI rebríčku "SK - RADIO - TOP 50 SK".
Šalgovícky potok

Šalgovícky potok je potok v geomorfologickom celku Košická kotlina a v jej geomorfologickom podcelku Toryská pahorkatina v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Prešov. Je ľavostranným prítokom vodného toku Sekčov. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v v severovýchodnej časti územia obce Teriakovce neďaleko obecnej hranice s obcou Vyšná Šebastová v lesnom extraviláne na severnom okraji lesa Chraste v okrese Prešov v Prešovskom kraji.
Opis toku.
Od prameňa tečie cez zmiešaný lesný extravilán a poľnohospodársky extravilán na západ, po krátkom úseku v priteká na obecnú hranicu medzi obcou Teriakovce a obcou Vyšná Šebastová, pokračuje po obecnej hranici po trojchotárnik s mestom Prešov mestskou časťou Šalgovík v , pokračuje po obecnej hranici medzi mestom Prešov mestskou časťou Šalgovík a Teriakovcami, meandruje. Ľavým brehom obmýva pole Čerešňov v Teriakovciach, mení smer na juhozápad, v priteká na trojchotárnik mestskej časti Šalgovík, mestskej časti Solivar a obce Teriakovce, vteká do intravilánu. Pokračuje po katastrálnej hranici medzi mestskou časťou Šalgovík a mestskou časťou Solivar po trojchotárnik katastrálnych území Šalgovík, Solivar a Prešov v a pokračuje po katastrálnej hranici medzi Solivarom a Prešovom. V opúšťa katastrálnu hranicu a ďalej preteká cez katastrálne územie Prešova, v lúke aj v sade Vyšné lúky v ústi do Sekčova ako jeho ľavostranný prítok. Sekčov ďalej ústi do Torysy. Pramení a preteká na území obce Teriakovce a ďalej väčšinou tečie po katastrálnej hranici Teriakoviec, Vyšnej Šebastovej, Šalgovíka, Solivaru, a Prešova a ústi v katastrálnom území Prešov v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Nemá prítok. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve niekdajšej samostatnej obce, od roka 1970 mestskej časti Prešova, Šalgovík, cez ktorú potok preteká. Vývoj názvu obce podľa dochovaných stredovekých listín: 1298 "Salgow", 1427 "Salgow", 1773 "Salgowik", 1786 "Ssalgowik", 1920 "Šalgovík". Z toponyma "Šalgovík" rozšírením o formant prídavného mena "-ský, -sky/-cký, -cky" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Šalgovícky potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Šalgovícky potok bolo štandardizované v roku 1975. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Šalgovícky potok je jedinečným názvom (február 2024).
Slovenská basketbalová liga 2019/20

Basketbalová extraliga mužov v sezóne 2019/20 bol 28. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). Súťaž odohralo 9 účastníkov. Ročník bol predčasne ukončený 12. marca 2020 počas neukončenej základnej časti pre pandémiu COVID-19 na Slovensku. V čase ukončenia súťaže bol na čele tabuľky klub BK Inter Bratislava, medaily za sezónu sa však neudeľovali.
Sébastien Mamerot

Sébastien Mamerot (* medzi cca 1418 a 1440, Soissons, Francúzske kráľovstvo† cca 1490) bol francúzsky duchovný, učenec, prozaik a prekladateľ.
Životopis.
Mamerot pôvodne zo Soissons slúžil ako duchovný a tajomník Louisa de Lavala, guvernéra Dauphiné (14481458), Champagne (14651472) a Touraine (14831484), chránenca a poradcu kráľa Ľudovíta XI.
V roku 1460 sa stal kaplánom. Od júla 1472 do augusta 1478 bol kanonikom a kantorom v Kolegiátnom kostole Saint-Étienne v Troyes.
V roku 1466 napísal "Romuléon", založený na preklade pôvodného diela "Romuleon", dielo na objednávku Louisa de Laval.
V roku 1472 požiadal Louis de Laval svojho duchovného a tajomníka Mamerota, aby napísal kroniku križiackych výprav. Toto dielo s názvom "Passages d'outremer" bolo zbierkou rôznych príbehov, od legendárneho dobytia Jeruzalema Karolom Veľkým po bitku pri Nicopolise v roku 1396 a obliehanie Konštantínopolu (1394 – 1402). Neskôr bol na začiatok rukopisu pridaný ďalší text, francúzsky preklad listu sultána Bayezida II. kráľovi Karolovi VIII., ktorý bol odoslaný z Konštantínopolu 4. júla 1488.
V roku 1488 na základe vlastných dojmov z cesty do Levanty zostavil "Compendieuse Description de la Terre de Promision".
Neoplan Jumbocruiser

NEOPLAN Jumbocruiser bol kĺbový dvojpodlažný viacnápravový mestský autobus vyrábaný v rokoch 1975 až 1992 spoločnosťou NEOPLAN Bus GmbH. Je 18 metrov dlhý, 2,50 m široký a 4 m vysoký. Ako najväčší autobus na svete s kapacitou 170 cestujúcich je uvedený v Guinnessovej knihe rekordov.
Dejiny.
Jumbocruiser bol prvýkrát vyrobený v roku 1975, ale sériovo sa nikdy nevyrábal.
Jeden Jumbocruiser s veľmi pohodlnými sedačkami pre 80 cestujúcich bol prevádzkovaný na trase z Belgicka do Španielska. Celkom najazdil asi 160 000 km. Kvôli nehode bol ale vyradený z prevádzky. Pôvodne bola za príčinu nehody považovaná porucha na vozidle, neskôr sa však ukázalo, že nehodu zavinil vodič.
Bleeding Love

Bleeding Love je skladba britskej speváčky Leony Lewis z jej debutového albumu "Spirit". Skladbu napísal a nahral pôvodne americký spevák Jess McCartney, na jej napísaní a produkovaní sa podieľal Ryan Tedder. Bleeding Love bola vydaná celosvetovo koncom roku 2007 a začiatkom roku 2008 ako vedúci singel z albumu. 
Je to jej prvý celosvetový singel a prvý, ku ktorému bol natočený videoklip. Skladba bola uznaná ako celosvetovo najpredávanejší singel roku 2008, dosahujúc status najhranejšej skladby v hitparádach vo viac než 35 štátoch. V roku 2021 dosiahla skladba 2 miliardy vypočutí na streamovacích platformách.
Singel bol nominovaný na cenu Grammy Award za rok 2009 v dvoch kategóriách: Najlepší ženský popový vokálny výkon a Nahrávka roka
V roku 2009 nahral cover tejto piesne belgický spevák Tom Dice, dostala sa na siedme miesto v belgickom rebríčku.
Videoklipy.
Ku skladbe boli vyrobené dva videoklipy. Prvý režírovala Melina Matsoukas a bol natočený v júli 2007 v Los Angeles. Videoklip s množstvom komparzistov zachytáva šesť príbehových línií o pároch v rôznych fázach vzťahu. Druhý videoklip bol nakrútený v New Yorku pre americké uvedenie skladby. Klip v réžii Jessyho Terrera sa zameriava na Lewisovú hádajúcu sa s jej priateľom. Prvá verzia videoklipu bola nominovaná za najlepší britský videoklip na MTV Video Music Awards 2008.
Výroba skladby.
Nahrávanie
Produkcia, roly na skladbe
Toto som ja (Acoustic)

Toto som ja (Acoustic) je EP slovenskej speváčky Dominiky Mirgovej, ktoré vyšlo 31. januára 2020 pod značkou Pupops s.r.o.. Nahrávka obsahuje 4 akustické verzie svojich skladieb z albumu "Toto som ja" (2019).
O albume.
Ešte v závere roka 2019 Dominika avizovala, že sa rozhodla nahrať akustické verzie skladieb zo svojho posledného albumu "Toto som ja", ktorý vyšiel v apríli 2019. Pre tento účel bola vybraná štvorica skladieb.
K daným skladbám boli nakrútené i videoklipy s rovnakým vizuálom, ktoré sa natáčali v priestoroch Šimák Zámku v Pezinku. Videoklipy, za ktorými stoja Martin Miko a Lesana Kurill boli postupne zverejňované vo februári 2020. Ako prvý bol predstavený videoklip ku skladbe „Bez otázok“. Po necelých troch týždňoch dosiahol viac než 100-tisíc zhliadnutí a takisto sa dlhú dobu sa držal v rebríčku trendov slovenského YouTube. Ako druhý vyšiel videoklip ku skladbe „"Jing Jang"“. Naspievala ho spolu s ADissom, ktorý sa výrazne podieľal aj na produkcii spomínaného albumu "Toto som ja". Nasledoval videoklip k pilotnému singlu z albumu „Vzduch“, ktorý zozbieral skvelé recenzie nielen u fanúšikov, ale aj hudobných kritikov. V prípade poslednej zverejnenej skladby „Je to ako má“ sa Dominika spojila s ďalšími hudobníkmi – speváčkou Ronie a spevákom Martinom Císarom.
Dom odievania

Dom odievania je budova na Námestí SNP v Bratislave. Bola postavená v rokoch 1975 – 1985 a zo severozápadu je prepojená s Obchodným domom Dunaj. Autormi Domu odievania sú Ján Bahna a Peter Minarovič. 
Dom odievania bol otvorený 4. apríla 1985, v deň 40. výročia oslobodenia Bratislavy vojakmi Červenej armády. Pásku na ňom slávnostne prestrihol vtedajší minister obchodu SSR Jaroslav Zelko.
V roku 2023 sa začalo s dekonštrukciou dvoch krajných traktov a dvoch najvyšších podlaží a dostavbou troch podlaží budovy. Jeden z vybúraných krajných traktov má byť spojovacím átriom a druhý komunikačným centrom.
Podhoriansky potok

Podhoriansky potok je potok v geomorfologickom celku Beskydské predhorie a v jeho geomorfologickom podcelku Záhradnianska brázda v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Prešov. Je ľavostranným prítokom vodného toku Sekčov. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v v centrálnej časti územia obce Podhorany východne od intravilánu Podhorian v poľnohospodárskom extraviláne na okraji poľa Potôčky v okrese Prešov v Prešovskom kraji.
Opis toku.
Od prameňa tečie cez poľnohospodársky extravilán južným smerom, ľavým brehom obmýva pole Okrúhla, v priteká na obecnú hranicu medzi Podhoranmi a obcou Fulianka, krátky úsek tečie po tejto hranici, ľavým brehom obmýva pole Breziny, v priberá ľavostranný bezmenný prítok zároveň opúšťa obecnú hranicu a vteká na územie obce Fulianka. Podteká cestu z Kapušian do Tulčíka, mení smer na juhozápad, pravým brehom obmýva pole Nižné staviská, podteká železničnú trať Prešov – Bardejov, priteká na obecnú hranicu medzi Fuliankou a Kapušanmi, v ústi do Sekčova ako jeho ľavostranný prítok. Sekčov ďalej ústi do Torysy. Pramení a preteká na území obce Podhorany a ďalej tečie územím obcí Fulianka a Kapušany a na ich spoločnej hranici ústi v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Nemá dôležitejší prítok. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve obce Podhorany, na území ktorej potok pramení a preteká. Vývoj názvu obce podľa dochovaných stredovekých listín: 1283 "Asguth", 1336 "Hasguth", 1920 "Hažgút", 1948 "Podhorany". Z toponyma "Podhorany" rozšírením o formant prídavného mena a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Podhoriansky potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Podhoriansky potok bolo štandardizované v roku 2007. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Podhoriansky potok je jedinečným názvom (február 2024).
Kaštielik

Kaštielik () je vrch v Ondavskej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží nad obcou Mikulášová, približne severovýchodne od Bardejova. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti vrchoviny, v Prešovskom kraji, okrese Bardejov a zasahuje na katastrálne územie obce Mikulášová a Hutka. Najbližšími sídlami sú na západnom úpätí situovaná Mikulášová, severne ležiaca Nižná Polianka, východne Hutka a Vyšný Mirošov a juhovýchodne Dubová.
Opis.
Kaštielik dominuje masívu na severe Ondavskej vrchoviny. Západne ležiaci Smilniansky vrch () je oddelený údolím Ondavy. Východným smerom sa nachádza Czeremcha (), Filipovský vrch (), Kýčerka (), Kalinec () a Rohuľa (), južným susedí sedlom oddelená Jackova hora (), no tiež Javorník (), Krásna hora (), Kýčera (), Spálený vrch (), Kačalová (), Kohútov () a Zverník (), západným Hradské (), Jedlina (), Stebnícka Magura (), Suchý vrch () a Smilniansky vrch () a severným Vysoký vrch (), Debi wierch () a Zarubka (). Vrch patrí do povodia Ondavy, ktorá preteká severným a západným úpätím, vodu z východných svahov odvádza potok Mirošovec. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. Na severných svahoch sa pri Nižnej Polianke nachádza lyžiarske stredisko. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je však vidieť okolité vrcholy Ondavskej vrchoviny a susedného Busova, no tiež Slanské a Vihorlatské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesom z okolitých obcí.
Pakost smradľavý

Pakost smradľavý () je vlhkomilná jednoročná až dvojročná bylina z čeľade pakostovité ("Geraniaceae"). Jeho prirodzený areál zahŕňa mierne oblasti severnej pologule.
Opis.
Pakost smradľavý je vlhkomilná jednoročná až dvojročná bylina, vysoká 20 až 50 cm. Byle sú poliehavé alebo priame, rozkonárené, najmä v hornej časti odstávajúco žliazkaté a roztratene chlpaté, často červenkasté. Rozdrvené byle a listy nepríjemne zapáchajú. Práve táto vlastnosť bola použitá pri výbere slovenského druhového názvu. Na jeseň, najmä na suchom stanovišti, sa stonka aj listy sfarbujú do jasno červena.
Od iných domácich pakostov sa odlišuje hlavne tvarom listov. Čepele sú v obryse trojuholníkovité a včítane stopky husto a mäkko dlho chlpaté. Sú zložené z troch až piatich stopkatých a ďalej perovito delených lístkov. Prízemné listy sú v ružici a čoskoro odumierajú, stonkové sú protistojné, dlhostopkaté a početné. Najvyššie listy sú často striedavé, krátkostopkaté a veľmi malé.
Kvety sú usporiadané v dvojkvetých vidliciach, dlhších ako podporné listy. Kvetné stopky sú krátke, žliazkato chlpaté a počas kvitnutia i pri dozretí plodu sú vzpriamené. Karmínovo ružová päťpočetná koruna je pravidelná. Kvetné lupienky sú voľné, dlhé 10 až 15 mm (dlhšie ako kalich), obrátene vajcovité, s dlhým holým nechtíkom a na vrchole zaokrúhlené. Semenník je päťpuzdrový, s jednou čnelkou rozdelenou na päť blizien. Nitky tyčiniek sú holé, na báze kopijovito rozšírené. Kalich je päťpočetný, voľný. Kališné lístky sú kopijovité, na okraji blanité, žliazkato chlpaté, trojžilové, dlhé 7 až 9 mm, s vrcholovou osťou dlhou do 2 mm.
Zobákovité plody sú rozpadávajúce, vráskavé, chlpaté, s dvomi priečnymi ryhami. Semená sú veľké 2 až 3 mm.
Rozšírenie.
Prirodzený areál pakosta smradľavého zahŕňa mierne oblasti severnej pologule. V Eurázii od Portugalska až po západnú Sibír, západné Himaláje a Čínu, severnú Afriku a Arabský polostrov, ostrovy Makronézie a v Kanade a Spojených Štátoch (v oblastiach na atlantickom a pacifickom pobreží).
Zavlečený je na Aljaške, v Južnej Amerike (Argentína, Bolívia, Brazília, Čile, Uruguaj), na Madagaskare, Taiwane, Japonsku a Novom Zélande.
Na Slovensku je na vhodných stanovištiach rozšírený až veľmi hojný. V Slovenskom raji sa vyskytuje hojne na sutinách, v krovinách a okolo vodných tokov. Najvyššie pozorovaný výskyt bol zaznamenaný vo výške 1 510 m n. m., v Tomanovskej doline, v Západných Tatrách.
Ekológia.
Pakost smradľavý je bežne rozšírený druh najmä vo vlhkých tienistých lesoch, pobrežných porastoch, na skalných a sutinových svahoch a na rumoviskách od nížin až do horského stupňa, vzácne aj vyššie. Obľubuje vlhké, výživné, dusíkaté, humózne, kamenisté i hlinité pôdy. Kvitne od mája do septembra (októbra).
Význam a využitie.
Pakost smradľavý obsahuje elagitaniny (geranín, izogeranín), flavonoidy a éterický olej. Pre svoje liečivé vlastnosti sa využíva ako antireumatikum, diuretikum, homeopatikum a adstringens.
Smikros

Smikros () môže byť:
Dubinský potok (prítok Sekčova)

Dubinský potok je potok v geomorfologickom celku Beskydské predhorie a v jeho geomorfologickom podcelku Záhradnianska brázda v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Prešov. Je ľavostranným prítokom vodného toku Sekčov. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v vo východnej časti územia obce Tulčík v zmiešanom lesnom extraviláne a poľnohospodárskom extraviláne na južnom okraji poľa a pasienka Čelo a na úpätí vrchu Dubina s v okrese Prešov v Prešovskom kraji.
Opis toku.
Od prameňa tečie juhozápadným smerom, ľavým brehom obmýva les aj pasienok Metlice, preteká cez poľnohospodársky extravilán, pravým brehom obmýva pole aj pasienok Čelo, ľavým brehom obmýva pole Dubiny a pravým pole Farské. Podteká cestu z Fulianky do Tulčíka, v podteká železničnú trať Prešov – Bardejov, v poli Mŕtviny južne od intravilánu Tulčíka v ústi do Sekčova ako jeho ľavostranný prítok. Sekčov ďalej ústi do Torysy. Pramení, preteká a ústi na území obce Tulčík v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Nemá prítok. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pravdepodobne pôvod v názve poľa Dubiny na území obce Tulčík, cez ktoré potok preteká. Nemožno vylúčiť ani pôvod názvu z názvu vrchu Dubina s v severovýchodnom cípe územia obce Tulčík, na úpätí ktorého potok pramení. Samotný vrchol vrchu Dubina leží už v susednom katastrálnom území obce Podhorany. Z toponyma "Dubiny/ Dubina" rozšírením o formant prídavného mena a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Dubinský potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Dubinský potok bolo štandardizované v roku 2007. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Dubinský potok nie je jedinečným názvom (február 2024).
Vysoký vrch (vrch v Ondavskej vrchovine)

Vysoký vrch () je vrch v Ondavskej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží nad obcou Vyšná Polianka, približne severovýchodne od Bardejova. 
Poloha.
Nachádza sa na severnom okraji vrchoviny, v Prešovskom kraji, okrese Bardejov a na katastrálnom území obce Vyšná Polianka. Najbližšími sídlami sú na západnom úpätí situovaná Ondavka a južne ležiaca Vyšná Polianka, juhovýchodne sa nachádza Varadka a Nižná Polianka.
Opis.
Vysoký vrch leží v hraničnom hrebeni na severe Ondavskej vrchoviny, mierne vysunutý na juh, a teda výhradne na území Slovenska. Západným smerom sa nachádza Rotunda (), Javorina (), Karkuláž () a Suchý vrch (), južným Stebnícka Magura (), Jedlina (), Smilniansky vrch (), Kohútov (), Kačalová (), Kýčera () a Kaštielik (), východným Panský vrch (), Czeremcha (), Filipovský vrch (), Zarubka (), Debi wierch () a Jaworzyna () a severným Dab (), Maly Beskid () a Kamienny wierch (). Lokalita je súčasťou povodia Ondavy, kde voda odteká kratšími prítokmi. Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no severne vedúcim hrebeňom prechádza Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrcholová časť je v severozápadnej časti pokrytá súvislým lesným porastom, no v juhozápadnej horskou lúkou, ktorá umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je tak vidieť okolité vrcholy Ondavskej vrchoviny, no tiež Busov, Slanské a Vihorlatské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesom z blízkej Ondavky a Vyšnej Polianky. Severne prechádza hraničným hrebeňom Východokarpatská magistrála, spájajúca severozápadne ležiace sedlo Dujava a juhovýchodne situované Polianske sedlo.
Slovenská basketbalová liga 2023/24

Basketbalová extraliga mužov v sezóne 2023/24, zo sponzorských dôvodov Niké SBL bol 32. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizovala Slovenská basketbalová asociácia (SBA). Súťažilo v nej 9 družstiev, čo bolo o 1 družstvo viac ako v predchádzajúcej sezóne.