Kalkata

Kalkata alebo Kolkata (do roku 2000 Calcutta, bengálsky কলকাতা ) je hlavné mesto štátu Západné Bengálsko, ktorý je súčasťou Indie. Je tretie najväčšie mesto Indie (hneď po Bombaji a Čennai), samotné mesto má 4,6 mil. obyvateľov, aglomerácia vyše 15,6 miliónov (poznámka: toto je oficiálne číslo obyvateľov, ktorí majú „strechu nad hlavou“, miestni obyvatelia hovoria o 18 – 20 mil.)
Dejiny.
Zakladateľ mesta Job Charnock († 1693) v auguste v roku 1690 si prenajal od predkov Roy Chowdhryovcov dedinu "Sutanati" (Sutanuti), v ktorej vystaval pevnosť Fort William. Hneď po dostavaní pevnosti (1699) spojil so Sutanati dve okolité dediny "Govindpur" (Gobindapur) a "Kalikagate" (Kolkata) a vytvoril tak prosperujúce mesto Kalkata. V Kalikagate bol starý chrám bohyne Kálí, nazývaný "Kalikutir", a predpokladá sa, že Job Charnock dal Kalkate meno práve podľa tohto chrámu. Tento chrám je dodnes významné kultúrne hinduistické centrum.
V roku 1780 James Hicky začal vydávať prvé noviny "The Bengal Gazzette". O 4 roky neskôr Kalkata začala vydávať svoje prvé noviny s názvom: "The Calcutta Gazzette".
V roku 1814 v Kalkate založené prvé moderné múzeum v Ázii. Od 1839 do 1847 tu bola postavená prvá katolícka katedrála sv. Pavla.
V roku 1854 bola postavená prvá železnica v Indii z Kalkaty do Hooghly.
V roku 1857 si mesto vyslúžilo prezývku Mesto palácov. Už v tom čase boli postavené Court House, Government House, katedrála sv. Pavla, Writers Building.
V 70. tich rokoch 19. storočia dôležitosť mesta Kalkaty začína klesať tým, že dostala tri rany: otvorenie Suezského prieplavu, založenie mesta Bombaj a ukončenie obchodu s ópiom (najväčší vývoz do Číny). Definitívne sláva Kalkaty, hlavného mesta Britskej Indie končí rokom 1911, potom Angličania presúvajú koloniálne hlavné mesto Indie do Dillí. Angličania síce stratili politickú moc, ale nie ekonomickú a mesto ako-tak prosperovalo až do druhej svetovej vojny.
9. augusta 1975 začala vysielať prvá televízna stanica "DoorDarshan". V roku 1984 bolo postavené v Kalkate prvé metro v Indii. Dnes metro má 17 staníc. V roku 1995 sa zavádza prvý servis na mobilné telefóny.
V roku 1997 v Kalkate zomiera Matka Tereza (* 1929).
1. januára 2001 Kalkata zmenila oficiálny názov mesta na Kolkata (je to priblíženie sa k bengálskej výslovnosti).
Jazyk.
V Kalkate je povinná školská dochádzka, v ktorej sa učia: hindčinu, angličtinu a bengálsky jazyk. Mahátma Gándhí túžil zjednotiť jazyk celej Indie a odporúčal jazyk hindi. Južná India to do dnes neprijala. Anglický jazyk sa miestni obyvatelia učia už od čias britskej kolonizácie, a bengálčina je oficiálny jazyk Kalkaty, ale miestni obyvatelia zväčša rozprávajú nepálsky.
Mesto.
Mesto je správne stredisko Západného Bengálska. Kalkata vždy bola a je kultúrnou metropolou Západného Bengálska. Sú tu tri univerzity. V Kalkate sa narodili a žili slávni indickí spisovatelia. Rámakrišna tu došiel k osvieteniu.
Rozpadajúce sa budovy a jednotvárne ulice vyvolávajú zlý prvý dojem. Ale je potrebné zostať v meste pár dní. Človek neskôr zistí, že je to fascinujúce mesto – mesto náboženstiev, rôznych vplyvov a štýlov.
Kalkata je emocionálne náročné mesto. Je ťažké zostať stáť bokom. Mesto dáva výnimočné a trvalé nároky na zmysly: farby, pouličný život, úpadok mesta; pachy, vegetácia, stoky, továrne, pouličné varenie (vôňa bengálskych sladkostí a rýb), podivná príchuť vzduchu; zvuky áut, pouličných predavačov, zvuky písacích strojov, vrán, hádiek, detských hier a nemôžeme zabudnúť aj na dotyk – dotyk druhých ľudí a občas kozy alebo posvätnej kravy.
Mapy mesta nám môžu pomôcť iba sa orientovať, ale nie spoľahnúť sa na názvy ulíc, nakoľko ulice mesta sa od 60. rokov minulého storočia menia až do dnešných dní, ale dodnes mnohé ulice používajú oba názvy (dokonca kalkaťania používajú ešte ďalší názov ulice, ktorý vraj je najpôvodnejší). Preto človek ak chce nájsť napríklad ulicu "Rafi Ahmed Kidwai Street", musí s ňou hľadať aj "Wellesley Street". A ak domorodec pozná iba pôvodný názov, pomôže nám už iba hľadať známe budovy v konkrétnej časti (v tomto prípade Majestic cinema, alebo Muslim institute)
Mosty.
Cez Kalkatu preteká rieka Hooghly. Pre Indov je to posvätná rieka, je to „vlas Matky Gangy“.
V roku 1943 cez rieku postavili prvý most Howrah ("Howrah bridge – Rabindra Setu"), dovtedy bola premostená pontónmi. Most je dlhý a vysoký .
V roku 1993 postavili cez rieku Hoogly druhý most ("second Howrah bridge – Vidyasagar Setu"), ktorý patrí so siedmimi miliónmi ľudí a sto tisícmi áut, ktorí denne po ňom prejdú, medzi najfrekventovanejšie mosty na svete. Dnes už je rovnako ako prvý most neúmerne preťažený. Je zároveň tretím najväčším konzolovým mostom na svete. Stavba mostu trvala 15 rokov. Most je dlný (medzi pilierami) a vysoký .
Doprava.
V Kalkate sa na prepravu ľudí a materiálu používajú:
Osobnosti.
Osobnosti, ktoré sa narodili alebo žili v Kalkate:
Priemysel.
Priemysel je najmä textilný, strojársky, chemický a potravinársky. Najdôležitejšia je výroba lodí a juty.
Vznik nového štátu Bangladéš v roku 1971 pripravil Kalkatu o zdroje surovín, na ktorých stál miestny priemysel. Mnohí sa dodnes snažia žiť zo zvyškov mesta, žijú v slumoch, ktoré sú azda najväčšie v Indii.
Film.
S Kalkatou je spojený vznik indického filmového priemyslu. V roku 1897 v kine "Star" bol po prvýkrát v Indii premietnutý film Panorama of Calcutta. V okolí Kalkaty sú známe tzv. pojazdné kiná, ktoré chodia z dediny do dediny a pre chudobných je to vlastne najlacnejšia zábava, ktorú si môžu dovoliť (2 – 3 rupie).
City of joy (Mesto radosti, 1992) v hlavnej úlohe Patrick Swayze. Obraz slumov v Kalkate. Samotný kalkatčania hovoria, že tento film skresľuje reálnu skutočnosť mesta.
Externé odkazy.
"(prevzaté z anglickej wiki)"