burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ulička (prítok Uhu)

Ulička je riečka v severovýchodnej časti Slovenska, na území okresu Snina. Je to pravostranný prítok Uhu s dĺžkou (z toho na území Slovenska) a je tokom VII. rádu.
Prameň.
Pramení v Bukovských vrchoch v podcelku Bukovce, pod hlavným hrebeňom pohoria, na severozápadných svahoch vrchu Veľký Bukovec () v nadmorskej výške okolo 
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv severozápadným smerom, vteká do malej eróznej Runinskej kotliny, a južne od obce Runina priberá sprava Hluboký potok a na krátkom úseku pokračuje na západ. Z pravej strany potom priberá Poloninský potok, mení smer toku na severozápad. Ďalej priberá sprava Pľašu a veľkým výrazným oblúkom sa stáča k juhu. Preteká obcou Topoľa, pod ktorou priberá najprv ľavostranný Dankov potok a potom pravostranný Príslopský potok a stáča sa na juhovýchod. Sprava priberá Šťavinku, preteká cez Kolbasov, následne priberá sprava Dolinský potok a zľava Ruský potok. Potom Ulička vytvára dvojitú zákrutu, zľava priberá Vlčí potok a vstupuje do Uličskej kotliny, kde tečie cez obec Ulič. Tu priberá svoj najvodnatejší prítok, Zbojský potok zľava. Vytvára ešte dve väčšie sihote, zľava priberá Mikešov potok a juhovýchodne od obce opúšťa územie Slovenska. Hneď za štátnou hranicou priberá ľavostranný Homašov tečúci súbežne s hranicou (na cca úseku preteká aj na našom úseku) a následne pokračuje približne dlhým úsekom cez územie Ukrajiny. Pri obci Zabriď sa v nadmorskej výške približne vlieva do Uhu.
Ulička je vodným tokom pretekajúcim výhradne územím Bukovských vrchov a od sútoku s Príslopským potokom je deliacou líniou medzi podcelkami Bukovce na severovýchode a Nastaz na juhozápade. Preteká územím národného parku Poloniny.
Povodie Uličky podľa prítokov (v smere toku).
Ulička (P – pravostranný prítok, Ľ – ľavostranný prítok)
Ublianka

Ublianka je riečka na severovýchodnom Slovensku, na území okresu Snina. Je to pravostranný prítok Uhu s dĺžkou (z toho na území Slovenska) a je tokom VII. rádu. Územím Ukrajiny preteká v dĺžke približne a nazýva sa Ublja.
Prameň.
Pramení v Bukovských vrchoch, v podcelku Nastaz, pod jeho hlavným hrebeňom, v nadmorskej výške cca 
Opis toku.
V pramennej oblasti vytvára vejár viacerých krátkych prítokov a tečie južným smerom. Vstupuje do Beskydského predhoria, do podcelku Ublianska pahorkatina, preteká územím obce Kalná Roztoka, kde priberá ľavostrannú Chmeľnicu a významnejší pravostranný prítok, na území obce Klenová priberá pravostranný Tapovec a ďalej tečie juhovýchodným smerom. Po sútoku s Volovským potokom začína výraznejšie meandrovať, sprava priberá Luh a viac rozširuje svoje kotyto. Vstupuje na územie obce Ubľa, kde postupne priberá Savkov potok sprava, Brezovčík zľava a Stežnú sprava. Pred vstupom na Ukrajinu ešte vytvára veľký oblúk a opúšťa naše územie. Na území Ukrajiny sa tok výrazne horizontálne vlní, preteká okrajom obce Malé Berezné, v blízkosti ktorej ústi do Uhu ().
Povodie Ublianky podľa prítokov (v smere toku).
Ublianka (P - pravostranný prítok, Ľ - ľavostranný prítok)
ALH 84001

ALH 84001 ("Allen Hills, 1984 #001") je meteorit nájdený v Allan Hills v Antarktíde v decembri 1984 tímom amerických výskumníkov v rámci projektu ANSMET. Podobne ako iné typy meteoritov skupiny SNC, aj tento meteorit takmer s istotou pochádza z Marsu. Jeho hmotnosť pri objave bola 1,93 kg.
História meteoritu.
Pomocou rádioizotopického datovania bol určený vek horniny tvoriaci meteorit ALH 84001 na 4,5 miliardy rokov, čo z neho robí jednu z najstarších vzoriek slnečnej sústavy.
Objav možných mikrofosílií.
Viac ako 10 rokov po jeho objave boli uskutočnené nové analýzy meteoritu a tie objavili cyklické uhľovodíky nezvyčajného zloženia a tvaru. Tie boli niektorými laboratóriami určené ako fosílne zvyšky jednobunkových organizmov, ktoré sa mohli vyskytovať na povrchu Marsu pred viac ako 3,6 miliardami rokov. Ďalším skúmaním sa podarilo identifikovať magnetické kryštáliky veľmi podobné tým, ktoré produkujú niektoré pozemské baktérie žijúce vo vode. Debata o interpretácii týchto nálezov dodnes neskončila, aj keď väčšinový postoj je skôr odmietavý.
Výrava (prítok Laborca)

Výrava je vodný tok na severovýchodnom Slovensku, preteká územím okresov Medzilaborce a Humenné. Je to ľavostranný prítok Laborca s dĺžkou a je tokom VI. rádu.
Pramení v Laboreckej vrchovine na východnom svahu Magury () v nadmorskej výške cca , v blízkosti slovensko-poľskej štátnej hranice.
V nadmorskej výške priberá svoj prvý prítok a tečie spočiatku juhozápadným smerom. Vstupuje do Medzilaboreckej brázdy, priberá pravostrannú Suchú Výravu a na krátkom úseku tečie na juh. Cez obec Výrava už preteká juhovýchodným smerom, priberá Malú Výravu sprava a postupne sa stáča viac na juh. Z ľavej strany priberá Svetličku a prerezáva sa masívom Laboreckej vrchoviny. Na tomto úseku už značne rozšírené koryto bolo umelo prehradené a vybudovaná malá vodná elektráreň (). Následne v Papínskej brázde preteká obcou Zbojné, z pravej strany priberá Volový potok a tečie cez obec Rokytov pri Humennom, na území ktorej priberá zľava Olšavu. Neskôr ešte priberá zľava Jabloňov a potok pretekajúci obcou Slovenské Krivé, stáča sa na juhozápad a preteká obcou Jabloň. Po sútoku s ľavostrannou Lipovou tečie okolo osady Roveň na krátkom úseku západným smerom a severne od obce Koškovce ústi v nadmorskej výške do Laborca.
Povodie Výravy podľa prítokov (v smere toku).
Výrava
Vydranka

Vydranka alebo Vydraňka je vodný tok v severnej časti okresu Medzilaborce, ľavostranný prítok Laborca s dĺžkou .
Pramení v Laboreckej vrchovine, pod Lupkovským priesmykom (), v nadmorskej výške okolo , v blízkosti slovensko-poľskej hranice.
V nadmorskej výške priberá svoj prvý prítok a tečie severozápadným smerom. Preteká okrajom obce Palota, kde priberá sprava Palotský potok () a následne tiež sprava potok Polianky. Ďalším pravostranným prítokom je Jurčov potok (). Následne priberá Hlboký potok sprava. Pri obci Vydraň sa koryto postupne stáča na juhozápad a výraznejšie rozširuje. Následne preteká územím Medzilaboreckej brázdy, preteká mestom Medzilaborce, pri ktorom sa vlieva v nadmorskej výške do Laborca.
Smrečianka

Smrečianka je riečka na strednom Liptove, na území okresu Liptovský Mikuláš. Je to pravostranný prítok Váhu, meria a je tokom III. rádu. Je to vysokohorský typ rieky s prudkým spádom na hornom toku a početnými sihoťami na dolnom toku. Najväčšie prietoky dosahuje v obdobiach jarného topenia snehu, kým na konci leta výrazne stráca vodu. Na hornom toku tečie územím TANAP-u.
Prameň.
Pramení v Západných Tatrách, v časti Liptovské Tatry, juhozápadne od Žiarskeho sedla (), v nadmorskej výške približne 
Opis toku.
Spočiatku tečie prudkým spádom na juhozápad a vytvára Žiarsku dolinu. Pod Žiarskou chatou priberá významnejší prítok sprava spod Baníkova (), ktorý vytvoril Šarafiový vodopád. Ďalej vstupuje na územie ihličnatých lesov, stáča sa na juh a priberá niekoľko prítokov sprava spod Kozích chrbtov i zľava spod Baranca (). V priestore medzi Starou Stávkou () a Kečkou () sa opäť stáča na juhozápad, priberá dlhší pravostranný prítok z doliny Lučivník, opúšťa Liptovské Tatry a vstupuje do Liptovskej kotliny. Ďalej tečie rekreačnou oblasťou v ústí Žiarskej doliny a značne rozširuje svoje koryto. Preteká obcami Žiar a Smrečany, tu priberá pravostrannú Vrbičku. Medzi týmito obcami sa na krátkom úseku rozvetvuje na dve ramená, pričom hlavné koryto napája malú vodnú nádrž. Potom už tečie viac-menej južným smerom prevažne odlesnenou kotlinou. Preteká okolo Vitálišoviec na ľavom brehu, kým na pravom brehu obteká zalesnené územie vrchu Háje (). Následne preteká územím mesta Liptovský Mikuláš, najprv sídliskom Podbreziny a potom okrajom Okoličného, kde ústi do Váhu.
Ústie.
Smrečianka sa v centrálnej časti Liptovskej kotliny, na katastrálnom území mesta Liptovský Mikuláš (mestská časť Okoličné), vlieva v nadmorskej výške do Váhu.
Výrava

Výrava môže byť:
Sfyrnovité

Sfyrnovité (iné názvy: mlatkohlavé/kladivohlavé žraloky, žraloky kladiváky; lat. "Sphyrnidae") sú čeľaď radu Carcharhiniformes. 
Najznámejší z čeľade je rod "Sphyrna", ktorý zahŕňa 8 recentných druhov, ktorých typickým a zvláštnym znakom je sploštený tvar hlavy, ktorý zhora pripomína kladivo. Oči sa nachádzajú na jej bokoch. Dôvody, prečo majú sfyrny takú zvláštnu anatómiu, zostávajú nejasné. Pri plávaní im hlava isto slúži ako účinná nosná plocha, možno jej nezvyčajný tvar využívajú hlavne na detekciu koristi, pretože zmysel na vnímanie elektromagnetického poľa (produkovaný pri pohybe svalov možného úlovku) rozložený na veľkej šírke je presnejší. Kladivohlavé žraloky sa často združujú do stád, pravdepodobne najmä z dôvodu ochrany pred predátormi. Mladé jedince niekedy hromadne migrujú v obrovských stádach.
Medziplanetárna hmota

Medziplanetárna hmota je materiál, ktorý vypĺňa slnečnú sústavu a cez ktorý sa pohybujú planéty, planétky a kométy.
Je zložená z prachu, kozmického žiarenia a horúcej plazmy zo slnečného vetra.
Drevenica (potok)

Drevenica je vodný tok na západnom Slovensku, pravostranný prítok Žitavy s dĺžkou .
Pramení v pohorí Tribeč, na južnom úpätí Veľkého Tribča (), v nadmorskej výške okolo 
Preteká juhojuhozápadným smerom cez Zlatnianske predhorie, z pravej strany priberá svoj prvý prítok, stáča sa na juh a vstupuje do Kostolianskej kotliny. Tečie okolo rekreačnej osady Jedliny a stáča sa na juhovýchod, priberá prítoky, najprv pravostranný z Balážovej doliny a následne ľavostranný z Babovej doliny. Preteká cez obec Kostoľany pod Tribečom a za obcou už vstupuje do Podunajskej pahorkatiny, podcelku Žitavská pahorkatina. Tečie intravilánom obce Ladice a stáča sa viac na juh. V nadmorskej výške priberá ľavostranný prítok, preteká cez Neverice a vzápätí priberá sprava Jelenský potok. Ďalej mení smer toku na juhovýchod, preteká obcou Beladice a opätovne tečie južným smerom. Priberá Čakýň zľava, potom Bocegaj sprava () a obteká Malé Chrašťany. Na dolnom toku preteká vyrovnaným korytom, podteká technickú pamiatku - kamenný most, ďalej napája rybník a juhozápadne od obce Nová Ves nad Žitavou sa vlieva do Žitavy.
Klanečnica

Klanečnica je vodný tok na strednom Považí, pravostranný prítok Váhu s dĺžkou (z toho na Slovensku).
Pramení v Bielych Karpatoch, na území Česka, pod názvom Klanečnice. Prameň leží v nadmorskej výške cca , na úpätí vrchu Lesná (), západne od moravskej obce Strání.
Na krátkom úseku tečie na sever, napája Stráňavskú vodnú nádrž a oblúkom sa postupne stáča na juhovýchod, preteká obcou Strání a pri jej osade Květná priberá sprava Svinársky potok. Na územie Slovenska vstupuje pri osade Šance a ďalej preteká kopaničiarskou oblasťou obce Moravské Lieskové. Z oboch strán priberá len krátke prítoky a tečie cez osady Plevovec, Bučkovec, Brestové a následne preteká bradlovou oblasťou tzv. Bošáckych bradiel. Vstupuje do Považského podolia, podcelku Trenčianska kotlina, kde preteká obcami Moravské Lieskové a Dolné Srnie, medzi obcami sa koryto riečky výraznejšie horizontálne vlní a za Dolným Srním tečie viac na juhojuhovýchod. Priberá pravostrannú Kamečnicu, svoj najvodnatejší prítok, a vstupuje na územie mesta Nové Mesto nad Váhom. Tu oddeľuje mesto na pravom brehu od miestnej časti Mnešice na ľavom brehu. V poslednom úseku sa mení smer toku na juhovýchod a v blízkosti mesta sa vlieva do Biskupického kanála na pravom brehu Váhu. Zvláštnosťou dolnej časti toku je, že koryto zvykne vysychať. Niekedy býva bez vody aj celé mesiace. Dobre si to možno všimnúť zo železničného mosta a cestného nadjazdu ponad Klanečnicu v Novom Meste nad Váhom. Pritom ešte na strednom úseku Klanečnice, rovnako ako aj na jej prítoku Kamečnici možno pozorovať stály prietok. 
Klanečnica je jedným z prítokov Váhu na strednom Považí. Na tomto úseku sa Váh vyznačuje perovitou riečnou štruktúrou, pričom pravá strana je výraznejšie vyvinutá ako ľavá strana. Prítoky tu tečú rovnobežne (napr. Drietomica, Chocholnica, Bošáčka a spomenutá Klanečnica).
Rieka (prítok Dunajca)

Rieka je vodný tok na severe východného Slovenska, v Zamagurí. Je to pravostranný prítok Dunajca s dĺžkou .
Opis toku.
Pramení a preteká výhradne na území Spišskej Magury. Prameň leží v nadmorskej výške okolo , pod hlavným hrebeňom podcelku Repisko, pod kótou 
Na svojom hornom toku tečie viac-menej na severozápad, priberá niekoľko kratších prítokov z oboch strán, najdlhším je ľavostranný prítok spod Smrečín (). Potom preteká cez obec Reľov, kde sprava priberá Ščerbovú, pokračuje cez miestnu časť Hágy a pri osade Keheľ priberá ľavostranný Jezerský potok. Rieka rozširuje svoje koryto, tečie cez Spišské Hanušovce a mení smer toku na sever, popri osade Potok, v blízkosti ktorej priberá z pravej strany Zálesie (). Následne preteká cez Matiašovce a až k Spišskej Starej Vsi sa koryto výraznejšie horizontálne vlní. Na dolnom toku tečie cez mestečko Spišská Stará Ves a severne od neho ústi do Dunajca.
Drevenica

Drevenica môže byť:
Phillip Cocu

Phillip John William Cocu známy aj pod menom Phillip Cocu (* 29. október 1970, Eindhoven) je bývalý holandský futbalový stredopoliar, ktorý naposledy hrával za Al-Jazira Club. Reprezentoval Holandsko, kariéru ukončil po Majstrovstvách sveta v Nemecku 2006, kde odohral aj svoj stý zápas za "Oranjes".
Matt Sorum

Matt Sorum (* 19. november 1960, Long Beach, Kalifornia, USA) je americký hardrockový bubeník a hráč na bicie nástroje, známy predovšetkým ako bubeník americkej hardrockovej skupiny Guns N’ Roses, v ktorej pôsobil v roku 1990-1997 a v ktorej nahradil vyhodeného bubeníka Stevena Adlera. Od roku 2002 je bubeník skupiny Velvet Revolver, v ktorej pôsobí spolu s bývalými kolegami z Guns N’ Roses, gitaristom Slashom a basgitaristom Duffom McKaganom.
Biografia.
Matt Sorum začínal v Mission Viejo, ako miestny hudobník. Nosil značkové bermudy Union Jack a nič viac, mlátil do svojich obrovských akrylových bubnov a hrával vo svojej prvej kapele „Prophecy“, kde vynikal a ostatok skupiny sa vytrácal. Miestny autor hudobných textov Stephen Douglas ho vytiahol zo skupiny a zoznámil ho s ďalšími talentovanými hudobníkmi, s ktorými vytvoril skupinu Chateau. V ich piesňach zneli veľkolepé zvuky a zvučky. Matta v tom čase platili aj drogami, hlavne kokaínom. Chateau hrávali v okruhu Hollywoodu, vystupovali v Gazzarri a takmer sa dostali do sporu s pôvodnými členmi skupiny Ratt, ktorá bola v tom čase známa ako Miceky Ratt. 
Mattova práca s Chateau a Douglasom priniesla štyri piesne, ktoré sa na krátky čas objavili v miestnom rádiu, ale hudba sa zmenila z veľkolepého rocku na punk. Matt odišiel do Hollywoodu, kde hral s niekoľkými kapelami vrátane Population Five. Potom sa vydal turné okolo krajiny s bluesovým gitaristom, hrali v zapadnutých nočných kluboch a baroch, kde sa opíjali. 
V roku 1988 ho najala kapela na čele s vtedy neznámou Tori Amosovou, aby spolupracoval na ich debutovom albume Y Kant Tori Read. Na začiatku tohto projektu sa Sorum pridal ku skupine The Cult na turné v roku 1989, ktoré propagovalo ich štvrtý album Sonic Temple. 
Guns N’ Roses a Velvet Revolver.
V roku 1990 sa pridáva ku skupine Guns N’ Roses po odporúčaní Slasha, ako náhrada za Steva Adlera. Zučastňoval sa na albumoch "Use Your Illusion I", "Use Your Illusion II" a "The Spaghetti Incident?". Odtiaľ ho vyhodili v roku 1997, keď obhajoval Slasha v hádke s Axlom Rosom. V roku 2003 sa vrátil späť spolu Slashom a Duffom McKaganom, keď vystúpili na dobročinnej akcii. Zistili, že medzi nimi je istá "chémia". Vytvorili novú skupinu Velvet Revolver s bývalým spevákom Stone Temple Pilots Scottom Weilandom a gitaristom Dave Kushner. Po vydaní debutového albumu Contraband v roku 2004 sa vydali na svetové turné a zakončili ho v januári 2006. V auguste 2005 si Sorum zlomil zápästie a turné sa na nejaký čas pozastavilo. 
V súčasnosti, keď majú viac času, pripravujú svoj druhý album nazvaný Libertad, ktorého vydanie je ohlásené v roku 2006. Matt sa okrem toho ako hosť zúčastňuje na nahrávaní piesní nového projektu nazvaného Circus Diablo. V apríli 2006, deväť rokov po odchode z GnR, znova nadviazal styky s Rosom. 
Sorum vydal aj sólový album "Hollywood Zen" a je člen skupiny Camp Freddy.
Orliak bielohlavý

Orliak bielohlavý alebo staršie orol belohlavý ("Haliaeetus leucocephalus") je dravý vták z čeľade jastrabovité ("Accipitridae").
Popis.
Rozpätie krídel má až 2,5 metra. Aj keď ho neraz možno vidieť ďaleko od vody, najmä v zime, najčastejšie sa vyskytuje v blízkosti jazier, riek a morského pobrežia – všade tam, kde je hojnosť rýb.A je symbolom Spojených štátov amerických. 
Orliaky bielohlavé vytvárajú páry na celý život, pričom partneri zostávajú spolu po celý rok (niektoré sa sťahujú oddelene, ale na hniezdisku sa opäť stretnú). Hniezdisku predchádzajú spoločné zásnubné lety, ktoré utužujú zväzok a vyznačujú sa neuveriteľnou akrobaciou: partneri robia vo vzduchu premety alebo sa navzájom chytia nohami a tak letia ďalej, jeden dolu chrbtom. Spoločne stavajú aj objemné hniezdo, ktoré po dlhých rokoch používania môže byť vysoké až 4 metre. 
Orliaky bielohlavé dospievajú ako päťročné. Samica kladie 2 až 3 vajcia. Aj keď sa o mláďatá starajú obaja rodičia, ich úmrtnosť v prvom roku života je vysoká. Orliak bielohlavý, ktorý za svoje meno vďačí nápadne bielej hlave, je od roku 1782 považovaný za symbol spojených štátov amerických. Ako jediný druh výhradne severoamerických orlov a orliakov je od roku 1940 plne chránený. 
Orliaky bielohlavé boli v minulosti bežné dravce. V 20. storočí sa ich populácia drasticky zmenšila v dôsledku prenasledovania, ale najviac v dôsledku používania ťažko rozložiteľných pesticídov ako je DDT. Obmedzenie nasadzovania týchto prípravkov a aktívna ochrana spôsobili, že sa početnosť tohto dravca zväčšuje.
Dospelého orliaka bielohlavého možno ľahko identifikovať podľa čisto bielej hlavy a chvosta, širokých hnedočiernych krídel a bieleho klinovitého chvosta. Orliaky nadobudnú takéto sfarbenie až v dospelosti, ako päťročné. 
Orliak bielohlavý využíva rôzne potravné zdroje. V núdzi mu stačia aj mŕtve živočíchy (najmä v zime), ale v najväčšej miere sa živí rybami. Pri ich love sa neponára, ako to príležitostne robí kršiak rybár, ale živé, vyčerpané alebo mŕtve ryby, berie len z hladiny alebo plytko spod nej. Orliak silnými prstami a dlhými pazúrmi schmatne rybu z vody. Orliaky niekedy oberajú o korisť kršiaky, okrem toho občas bojujú o korisť aj medzi sebou. V zime sa orliaky bielohlavé niekedy vo veľkom počte zhromažďujú na miestach s dostatkom potravy.
Steven Adler

Steven Adler (* 22. január 1965, Cleveland, Ohio, USA) je americký bubeník.
Preslávil sa ako bubeník hard rockovej skupiny Guns N’ Roses v rokoch 1985 až 1990. Bol vyhodený v roku 1990 počas nahrávania albumov "Use Your Illusion I" a "Use Your Illusion II". Skupina vinila Adlera za jeho drogovú závislosť, bol nahradený bývalým bubeníkom skupiny The Cult Mattom Sorumom, v súčasnej dobe je členom Velvet Revolver. 
Životopis.
Budúceho gitaristu GnR Slasha stretol ako tínedžer v Kalifornii. Rýchlo sa stali priateľmi a Slash sa venoval gitare, Adler zase bicím, aby mohli založiť skupinu Road Crew. Napokon sa pridali k Axlovi Rosovi, Duffovi McKaganovi a Izzymu Stradlinovi v znova vytvorenej skupine Guns N’ Roses, keď nahradili Traciiho Guna a Roba Gardnera. Adler vystúpil na dvoch albumoch "Appetite for Destruction" a "G N' R Lies". Taktiež sa objavuje v piesni „Civil War“ z albumu "Use Your Illusion II". Axl v rozhovore povedal, že až na 60-krát dobre nahrali túto pieseň kvôli problémom s Adlerom.
Fanúšikovia GnR sa často delili na dva tábory: jeden, zbožňujúci skorší Guns a jeho zvuk s Adlerom a na druhý, preferujúci tvrdší zvuk s Mattom Sorumom. Izzy Stradlin opúšťa kapelu (uviedol ako dôvod Axlova nadradenosť) nie dlho potom čo bol vyhodený Adler a neskôr tvrdil, že Adlerove bicie boli kľúčové. 
Po vyhodení Adler ďalej pokračoval v užívaní drog čo malo za následok mozgovú príhodu a poškodenie jeho hlasiviek. Teraz je už čistý a hráva vo svojej kapele Adler's Appetite mnohé cover verzie piesní od GnR. Tiež obnovil priateľské styky s viacerými bývalými členmi kapely. 
Keď Slash a Duff začali vytvárať skupinu Velvet Revolver, Adler povedal, že história by sa mohla opakovať a on by mohol znova s nimi hrať. Namiesto toho sa bubeníkom stal Matt Sorum.
El Misti

El Misti je symetrický stratovulkán, jeden z najznámejších v Peru, zložený v prevažnej miere z andezitových láv a pyroklastík. Na úpätí sa nachádza mesto Arequipa, sopka je jeho symbolom. Väčšina budov v meste je postavená z bieleho kameňa "sillar", čo je vlastne prekryštalizovaný tuf, pochádzajúci však paradoxne z vulkanických uloženín erupcií nedaľekej sopky Nevado Chachani. Posledná doložená erupcia je z roku 1784, ale neoficiálne zdroje uvádzajú aj roky 1826, 1831 a 1870.
V jednom z troch kráterov Misti bola pozorovaná fumarolická aktivita, čo je dôkazom, že sopka nie je vyhasnutá. V blízkosti krátera sa pri archeologických vykopávkach v roku 1998 našli mumfikované telá Inkov, spolu s artefaktami.
Pelikán kučeravý

Pelikán kučeravý (iné názvy: pelikán brčkavý, pelikán chochlatý; ) je druh vtáka z čeľade pelikánovité. Pelikán kučeravý patrí v Európe medzi najväčšie vodné vtáky. Žije na plytkých jazerách a v deltách riek juhovýchodnej Európy a Ruska pri Stredozemnom mori, Čiernom mori, Azovskom a Kaspickom mori, pri Aralskom a Balchašskom jazere. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov pelikán kučeravý patrí medzi takmer ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci. V deviatich krajinách hniezdi pravidelne, z nich v jednej má stabilné stavy (Rumunsko), v troch stúpajúci trend (Grécko, Turecko a Albánsko) a vo zvyšných štyroch má kolísavý trend (Rusko, Bulharsko, Ukrajina a Čierna Hora). V mnohých štátoch mimo Európy jeho stavy klesajú (Mongolsko, Uzbekistan, Turkmenistan a v časti Kazachstanu), pričom v Kazachstane stúpajú. Populácia v Kazachstane tým môže predstavovať 2947% celkovej populácie druhu. Počet ohrozujúcich faktorov ostáva stále rovnaký a okrem toho populácia v juhovýchodnej Európe je úplne závislá na аplikácii manažmentských оpatrení.
Opis.
Je to najväčší druh pelikána v Európe. Aj napriek svojej veľkosti a váhe je to výkonný letec, výborne plachtí na veľkých širokých krídlach. Má striebristobiele sfarbenie, iba špičky krídel sú čierne. Vak pod zobákom je oranžovočervený, zobák svetložltý, s oranžovým koncom. 
Výskyt a stav na Slovensku.
Pelikán kučeravý len náhodne zaletí na Slovensko. Existujú len dve doložené pozorovania. Prvé je zo 7. júna 1980 na lokalite Senianske rybníky doložené fotodokumentáciou a druhé 30. decembra 2009 na Hrušovskej zdrži na Dunaji., takisto doložené fotografiami a pozorovania iných pozorovateľ až do februára 2010. 
Ekosozologický status v roku 1995 "Im" - nezaradený migrant, resp. nehniezdič. V roku 1998 žiadny. V roku 2001 žiadny. V roku 2014 žiadny. Európsky ochranársky status "SPEC1" - druhy vyskytujúce sa v Európe, vyžadujúce celosvetovú ochranu ako globálne ohrozené. Stupeň ohrozenia "V" - zraniteľný druh.
Hniezdenie.
Často hniezdia vo veľkých kolóniách, pričom jeden pár spravidla vyvedie iba jedno mláďa. Vo veku troch alebo štyroch týždňov sa mláďatá zhromažďujú do „škôlok“ a starostlivosť rodičov sa obmedzuje iba na kŕmenie. Vo veku šiestich týždňov mláďatá začínajú loviť samostatne a o mesiac sa pokúsia o svoj prvý let. 
Potrava.
Pelikán kučeravý sa živí rôznymi rybami. Denne spotrebuje priemerne kilogram potravy. Korisť loví z hladiny ponáraním hlavy a prednej časti tela. Niekedy lovia pelikány spoločne – vytvoria polkruhovitú rojnicu, v ktorej ryby naženú na plytčinu, kde ich potom ľahko pochytajú do veľkých zobákov. 
Ochrana.
Ohrozený je viacerými faktormi, ako sú meliorácie, znečistenie a prenasledovanie rybármi. V súčasnosti je tento druh zaradený do kategórie „menej ohrozený“ a jeho prežitie závisí od ochranárskych opatrení.
Léon Foucault

Jean Bernard Léon Foucault (čítaj "fukó") (* 18. september 1819, Paríž, Francúzsko – † 11. február 1868, Paríž) bol francúzsky fyzik.
Preslávil sa zostrojením kyvadla, ktorým názorne demonštroval rotáciu Zeme. Do dejín vedy vošlo pod názvom Foucaultovo kyvadlo. Vykonával aj merania rýchlosti svetla, pomenoval gyroskop (napriek tomu, že ho nevynašiel) a objavil vírivé prúdy. Na Mesiaci po ňom nazvali kráter.
Život.
Narodil sa v Paríži. Začal študovať medicínu ale z dôvodu hematofóbie štúdium ukončil. Začal vylepšovať Daguerreho fotografické procesy. Pracoval ako asistent A. F. Donného v oblasti medicínskej mikroskopie. S H. Fizeauom skúmal intenzitu slnečného žiarenia. V 1850 použili Fizeau-Foucaultov experiment na meranie rýchlosti svetla. V roku 1851 experimentálne demonštroval rotáciu Zeme okolo vlastnej osi. 
V roku 1855 získal Copleyovu medailu.
Stegostomovité

Stegostomovité (Stegostomatidae) je čeľaď žralokov z radu Orectolobiformes s jediným druhom stegostoma bodkovaná ("Stegostoma fasciatum") 
Charakteristika.
Stegostoma má mimoriadne ohybné telo, ktoré jej umožňuje loviť krevety, kraby i malé ryby medzi koralovými útesmi. Béžové telo má posiate hnedými bodkami. Má koncové, dopredu smerujúce ústa, čo využíva najmä vtedy, keď zbiera na morskom dne mäkkýše. V období pokoja odpočíva na dne s hlavou nasmerovanou proti prevládajúcim prúdom a opiera sa o vystreté prsné plutvy.
Príslovie

Príslovie je krátky žáner ľudovej slovesnosti, ktorý v skrátenej podobe zachytáva všeobecné ľudské skúsenosti. Na rozdiel od porekadiel majú príslovia nielen obraznú platnosť, ale obsahujú aj istý poučný zámer, majú didaktizujúce poslanie. Špecializovanejšie definície príslovie zachytávajú ako základný a najvšeobecnejší paremiologický útvar, ktorý zhustenou formou vyjadruje istú ľudovú múdrosť alebo skúsenosť. Ich výskumom sa zaoberá paremiológia. &lt;br&gt; Príslovia majú zväčša ľudový pôvod (ktorý teda nie je jasne dohľadateľný). Neľudové príslovia sú najmä staršej a literárnej proveniencie, napríklad biblickej ("Akou mierou meriaš, takou i tebe odmerajú.") alebo antickej ("Pomaly ďalej zájdeš."). Zhromažďovaniu a identifikácii prísloví sa na konci 19. storočia rozsiahlo venoval slovenský jazykovedec a zberateľ ľudovej slovesnosti, Adolf Peter Záturecký.
Druhy prísloví.
Rozlišujeme niekoľko druhov prísloví:
1. gnómické príslovia – obsahujú určité mravné poučenie vyjadrené neobraznou oznamovacou podobou.
2. metaforické príslovia – sú založené na metafore, nemožno ich chápať doslovne. 
3. paralelické príslovia (založené na paralelizme) – sú charakteristické symetrickou dvojčlennosťou, teda v jednej časti sa používa obrazné vyjadrenie a v časti druhej je potom táto obraznosť konkretizovaná.
4. apelatívne príslovia – sú štylizované ako rada, odporúčanie, prípadne až ako rozkaz.
5. parodizačné príslovia – humorným spôsobom upravujú príslovia, ktoré pôsobia už banálne.
Pranostika

Pranostika je predpoveď budúcich vecí, najmä počasia alebo porekadlo
 s takouto predpoveďou alebo životnou skúsenosťou. Ich výskumom sa zaoberá paremiológia.
Príklad:
Arjen Robben

Arjen Robben (* 23. január 1984, Bedum, Holandsko) je bývalý futbalista a Bayernu Mníchov. 
Robben bol známy vďaka svojej výbornej loptovej technike, zrýchleniu a driblovacím schopnostiam. V sezóne 2000/2001 bol vyhlásený za hráča roka v klube FC Groningen a v sezóne 2002/2003 za talent roka v PSV Eindhoven, obidve v holandskej Eredivisie. V novembri 2004 bol vyhlásený za hráča mesiaca v klube Chelsea FC v anglickej Premier League.22. augusta 2007 podpísal päťročný kontrakt s klubom Real Madrid, prestupová suma bola 36,55 miliónov eur. Ale v Reale pobudol len dve sezóny a kvôli novým kvalitným posilám v Reale sa pre neho v základnej zostave nenašlo miesto a preto sa rozhodol prestúpiť do nemeckého tímu Bayern Mníchov za 22 miliónov eur.
Zúčastnil sa ME 2004 kde v zápase proti Česku prihral na dva góly. Holanďania postúpili do semifinále kde podľahli Portugalsku. Hral aj na MS 2006 kde Holanďania postúpili do osemfinále kde podľahli Portugalsku 1:0. Robben na šampionáte skóroval raz proti Srbsku. Na ME 2008 sa Holanďania prebojovali do štvrťfinále kďe podľahli Rusku. Na MS 2010 sa Holandsko prebojovalo až do finále kde podľahlo Španielsku 1:0 po predĺžení. Robben mal v zápase obrovskú šancu ktorú nepremenil. Na ME 2012 sa Holanďania prebojovali ako favoriti ale na ME prehrali všetky zápasy. Na MS 2014 Robben strelil štyri góly a Holandsko skončilo na treťom mieste. Na ME 2016 Holandsko nepostúpilo.
15 júla 2021, Robben oznámil koniec svojej profesionálnej futbalovej kariéry.
Héraklónas

Héraklónas (iné mená: Heraklonas, Hérakleónas, Herakleonas, Heracl(e)onas, Kónstantinos Hérakleios, Constantinus Heraclius; * 626 – † 641) bol byzantský cisár, ktorý vládol od februára do septembra roku 641. Jeho otcom bol cisár Hérakleios (vládol 610 – 641), matkou Martina, druhá Herakleiova manželka. Jeho nevlastným bratom bol cisár Konštantín III.
Heraklonas sa stal panovníkom 11. februára 641 na základe závetu cisára Herakleia, ktorý za rovnoprávnych vladárov a následníkov určoval dvoch cisárskych synov – Konštantína (III.) a Heraklona. Pretože Konštantín bol ťažko chorý a Heraklonas veľmi mladý, dokument priznával zásadné pocty aj cisárovne Martine, ktoré sa takmer rovnali menovaniu za regentku. Nové usporiadanie, ktoré odporovalo vžitým princípom primogenitúry, bolo problematické hlavne preto, že Konštantín III. mal sám syna, neskoršieho cisára Konstansa II., takže nebola celkom jasná otázka následníctva v prípade jeho smrti. Okrem toho bola vláda ženy v Byzancii veľmi neobvyklá – cisárovné ovplyvňovali politiku skôr nepriamo, ako o tom svedčí príklad Pulcherie v 5. a Theodory v 6. storočí.
Nestabilita nového režimu sa ukázala už krátko po smrti Konštantína III. 25. mája 641. Na cisárskom dvore sa rozbujnela sieť intríg a sprisahaní, zameraných proti Martine, a onedlho sa objavili povesti o tajnom Konštantínovom odprataní či sfalšovaní závetu cisára Herakleia. Martina sa nedokázala nátlaku brániť a musela dať v lete súhlas na korunováciu Konstanta II. – nikomu sa tým ale nezavďačila. Keď od nej pod hrozbou občianskej vojny odpadli aj obyvatelia Konštantinopolu, bol osud režimu spečatený. 14. septembra 641 došlo ku štátnemu prevratu, Martine vyrezali jazyk a jej synovi nos. Heraklonas zomrel onedlho na následky svojich zranení. Mesiace vnútorných nepokojov ríšu značne oslabili a prispeli k tomu, že postup Arabov v Egypte nebol zastavený.
Externé odkazy.
Heraklonova biografia (po anglicky)
Constans II.

Constans II. alebo Konstans II., zvaný Pógónatos (* 7. november 630 – † 15. september 668, Syrakúzy) bol byzantský cisár, ktorý vládol v rokoch 641 – † 668. Jeho otcom bol cisár Konštantín III., starým otcom zakladateľ herakleiovskej dynastie Hérakleios.
Konstans, počas ktorého vlády bol dovŕšený prechod medzi neskorou antikou a stredovekom, bol ako panovník obyvateľmi Konštantinopolu dosť neobľúbený, čo sčasti vysvetľuje, prečo trávil toľko času na výpravách do Talianska či iných krajov na západe. V oblasti náboženskej politiky nastal počas jeho panovania konflikt s pápežstvom, vyvolaným cisárskym výnosom z roku 648, ktorým sa zakazovali debaty o Kristovej prirodzenosti (pozri "monofyzitizmus" a "ekthesis").
Počas Konstantovho panovania, ktorý bol na začiatku svojho vládnutia ešte neplnoletý, hral východorímsky senát naposledy významnú úlohu v politike. Len čo cisár ako osemnásťročný sám prevzal vedenie štátnych záležitostí, vplyv senátu skončil. Aj keď sa Konstans najprv energicky snažil ochrániť hranice ríše a osobne sa zúčastnil na vojenských ťaženiach, dobyli Arabi v jeho dobe Arméniu a Cyprus. Povesť o neporaziteľnosti byzantského loďstva bola vtedy ohrozená, pretože Arabi dosiahli v námornej bitke pri Finike (655) jednoznačné víťazstvo. Po málo úspešnej výprave proti Langobardom v Taliansku sa Konstans nakoniec stiahol do Syrakúz (z ktorých chcel urobiť hlavné mesto ríše) a tu bol roku 668 jedným komorníkom zavraždený. Jeho syn Konštantín preložil cisársku rezidenciu naspäť k Bosporu.
Je otázne, či práve do Konstantovej doby spadá vytvorenie novej správnej štruktúry - systému tzv. thém. Isté naopak je, že okolo polovice 7. storočia nastal dovtedy najhlbší prepad autority ríše v zahraničnopolitickom zmysle a sám cisár na tom nebol vzhľadom na svoje vojenské neúspechy celkom bez viny. Stabilizácia pomerov sa tak stala hlavnou úlohou Konstantových nástupcov.
Externé odkazy.
Konstantova biografia (po anglicky)
Konštantín IV. (Byzantská ríša)

Konštantín IV. (varianty mena pozri v článku Konštantín IV.; gr. Κωνσταντίνος Δ' ο Πωγώνατος ; *asi 652 – † 10. júl? 685) bol byzantský cisár, ktorý vládol v rokoch 668 až 685. Svojej ríši vrátil vnútornú a vonkajšiu stabilitu.
Konštantína vymenovali za spoluvladára cisára Konstanta II. už roku 654. Po jeho zavraždení sa sám stal cisárom. Najväčším nebezpečenstvom pre ríšu boli Arabi. Tí poslali flotilu, ktorá mala roku 674 napadnúť Konštantinopol. Kým sa Konštantín venoval tomuto nebezpečenstvu, napadli Slovania Solún. Konštantínopol dokázal náporu Arabov vzdorovať až do roku 678, kedy bolo zničené arabské loďstvo pomocou gréckeho ohňa. Arabi sa museli stiahnúť, zároveň boli porazení na súši v Anatólii. Konštantín uzatvoril s Arabmi mierovú zmluvu, ktorá bola roku 685 obnovená.
Roku 680 Konštantín zvolal 3. konštantinopolský koncil, ktorý znovu potvrdil rozhodnutie Chalcedónskeho koncilu z roku 451. Tento ekumenický koncil sa zaoberal otázkou monotheletizmu, ale väčšina monotheletistov v tom čase už bola pod arabskou nadvládou. Výsledok koncilu viedol aj k uzmiereniu kresťanského Východu so Západom reprezentovaným predovšetkým pápežstvom.
Konštantín bol roku 681 donútený uznať bulharskú ríšu, potom ako roku 680 utrpel porážku v bitke. Spolu s Konštantínom vládli do roku 681 jeho bratia Herakleios a Tiberios, ktorí boli na žiadosť ľudu korunovaní, avšak zmrzačili ich (pravdepodobne kvôli chystanému prevratu), aby sa nemohli ujať vlády. Tento čin zaručil nástupnictvo Justiniána II.. 
Konstantin zomrel na dyzentériu roku 685.
Externé odkazy.
Cisárova biografia (po anglicky)
Stredné Považie

Stredné Považie (Strednopovažský región cestovného ruchu) je slovenský región a región cestovného ruchu.
Ako región cestovného ruchu oficiálne zahŕňa:
Územie susedí na severovýchode s Horným Považím, na juhovýchode s Hornou Nitrou, na juhu s regiónmi Dolná Nitra a Dolné Považie, na západe so Záhorím a na severozápade s Českom (regióny Moravské Valašsko a Slovácko).
Okolité pohoria.
Stredné Považie obkolesuje zo západu Biele Karpaty, z juhu Malé Karpaty, a z východu Považský Inovec spoločne so Strážovskými vrchmi.
Nitriansky región

Nitriansky región (cestovného ruchu) alebo v niektorých textoch Dolná Nitra je slovenský región a región cestovného ruchu. 
Ako región cestovného ruchu oficiálne zahŕňa:
Územie má pretiahnutý tvar v smere zo severu na juh a susedí na severe s Hornou Nitrou, na východe s Tekovom, na juhu s Podunajskom a na západe s Dolným Považím.
Ulica

Ulica je verejná časť sídla spájajúca budovy v urbanistickom kontexte, kde sa ľudia môžu slobodne zhromažďovať, stretávať a pohybovať sa. Ulice môžu byť jednoduché, tvorené hlineným povrchom, častejšie sú spevnené tvrdým, trvalým povrchom ako napríklad kameňom alebo betónom. Časti ulíc môžu byť upravené asfaltom, vybavené koľajami alebo inak pripravené na inú ako pešiu dopravu.
Pravopis v slovenčine.
Neskrátený tvar názvu.
Pravopis v prípadoch, v ktorých slovo ulica (alebo námestie, sad, cintorín a pod.) stojí na konci pomenovania ulice (alebo námestia a pod.), nie je problematický (napr. Hviezdoslovova ulica). No v prípadoch, v ktorých slovo ulica (a pod.) stojí na začiatku pomenovania ulice, vzniká problém, či písať veľkým začiatočným písmenom slovo ulica (a pod.) alebo až slovo, ktoré nasleduje po slove ulica (a pod.), inými slovami: či považovať za začiatok vlastného mena už slovo ulica (námestie) alebo až slovo, ktoré za ním nasleduje. Do roku 1991 bol podľa Pravidiel slovenského pravopisu záväzný prvý spôsob (malé zač. písmeno v slove ulica a veľké zač. písmeno v nasledujúcom slove), od roku 1991 je záväzný druhý spôsob (veľké zač. písmeno v slove ulica a malé zač. písmeno v nasledujúcom slove). Napr.:
Skrátený tvar názvu.
Iný je však pravopis, keď je názov ulice (námestia a pod.) uvedený v skrátenej podobe, t.j. s vynechaním samotného slova ulica (námestie a pod.), ako je to bežné napr. na mapách či v bežnej písomnej komunikácii. Potom totiž platí bod VI. 1.1 Pravidiel slovenského pravopisu, podľa ktorého sa takýto skrátený tvar (bez ohľadu na podobu neskráteného tvaru) začína veľkým písmenom, čiže napr.:
Toto pravidlo pre skrátené tvary sa (logicky) fakticky stalo relevantným až od roku 1991, pretože podľa (vyššie uvedeného) pravidla platného do roku 1991 bol pravopis neskrátených a skrátených tvarov v hlavnej časti názvu nevyhnutne automatický identický, t.j.:
Obchodná ulica (Bratislava)

Obchodná ulica (iné názvy pozri nižšie) je ulica v Starom Meste v Bratislave, takmer v historickom centre mesta. Nachádza sa v predĺžení Michalskej ulice a končí pri Kollárovom námestí.
Dejiny.
Ulica viedla od Michalskej brány k Schöndorfskej bráne, umiestnenej na vonkajšom palisádovom opevnení mesta. Súčasné domy tu pochádzajú približne z 18. storočia až po súčasnosť. 
Podľa niektorých autorov je v plnom rozsahu identická so stredovekou (koncom 13. storočia zaniknutou) osadou Krásna Ves (Schöndorf); podrobnosti pozri v článku Krásna Ves. Bez ohľadu na to, či to tak bolo, od 15. storočia sa Obchodná ulica často označovala priamo menom tejto bývalej osady, teda Schöndorf (pozri nižšie).
Električkové trate boli na Obchodnej ulici položené v roku 1899.
Charakteristika.
Je súčasťou celomestského korza. V rokoch 2005 a 2006 bola kompletne zrekonštruovaná, pričom bola vymenená dlažba na celej ulici, ako aj koľaje električkovej trate.
Neďaleko známeho hotela Crowne Plaza sa plynulo križuje s Poštovou ulicou, ktorá je v súčasnosti prestavaná na pešiu zónu, čím na tomto mieste vytvára reprezentačné mestské priestranstvo, vhodné na prechádzky a oddych.
Názvy.
Najstaršie doložené názvy sú:
Potom nasledovali mnohé ďalšie varianty týchto názvov:
Názov podľa prvého úradného pomenovania ulice (1879) bol po nemecky "Schöndorfergasse" a po maďarsky "Széplak utca" (slovo Széplak je maďarský ekvivalent nemeckého slova Schöndorf).
Od roku 1920 existujú úradné slovenské názvy: 1920 "Uhorská ulica", od roku 1935 sa striedavo používali názvy "Uhorská ulica" a "Schöndorfská ulica", v roku 1945 došlo k premenovaniu na "Molotovova ulica" a v roku 1962 k premenovaniu na "Obchodná ulica". Ľudový slovenský názov bol v minulosti "Šendorf".
Názov Uhorská ulica (platea Hungaricalis) môže byť odvodený z toho, že na ulicu prišli maďarskí hospites, alebo z toho, že jej pokračovaním bola cesta do Horného Uhorska. Názvy obsahujúce výraz Krásna Ves sú odvodené od osady Krásna Ves, s ktorou bola Obchodná ulica buď zhodná alebo do ktorej viedla. Názov Molotova ulica je odvodený od Viačeslava Molotova, čo bol sovietsky ľudový komisár zahraničných vecí. Názov Obchodná ulica pochádza z toho, že v čase premenovania na Obchodná ulica mala ulica najhustejšiu vybavenosť obchodmi v Bratislave.
Jehuda Amichaj

Jehuda Amichaj (), pôvodne Ludwig Pfeuffer (* 3. máj 1924, Würzburg, Nemecko – † 22. september 2000, Jeruzalem, Izrael) bol nemecko-izraelský básnik. Je považovaný za najčítanejšieho a najvýznamnejšieho moderného izraelského básnika. Ako jeden z prvých začal používať vo svojich veršoch hovorovú hebrejčinu.
Životopis.
Narodil sa ako syn obchodníka. V roku 1936 sa jeho rodina vysťahovala do Palestíny. Počas druhej svetovej vojny bojoval v židovskej brigáde britskej armády. Bojoval tiež vo vojne za nezávislosť. Neskôr sa stal obhajcom zmierenia na Blízkom východe a úzko spolupracoval s palestínskymi autormi.
Po uvoľnení z armády študoval na Hebrejskej univerzite v Jeruzaleme biblistiku a hebrejskú literatúru. Po skončení štúdia pracoval najprv ako učiteľ, neskôr ako univerzitný docent hebrejskej literatúry.
Prvú zbierku poézie vydal v roku 1955 pod názvom "Teraz a v iných dňoch" (hebr. "Achšav u-ve-jamim acherim"). Vo svojich veršoch je Amichaj spontánnejší, ironickejší a menej literárnejší než iní hebrejskí básnici. Za revolučné zmeny v jazyku poézie, ktoré viedol vo svojich dielach, mu Izrael v roku 1982 udelil "Cenu Izraela". Jeho rodné mesto Würzburg mu v roku 1981 udelilo kultúrnu cenu mesta a v roku 2005 po ňom pomenovalo ulicu. Bol nositeľom mnohých významných cien.
Amichajove knihy boli preložené do viac ako 40 jazykov. V češtine vyšli v preklade hebraistky Jiřiny Šedinovej ("Svícen v poušti". Praha, Baronet, 1998.)
Diela.
Do slovenčiny nebolo zatiaľ preložené žiadne z Amichaiových diel. Uvedené názvy sú doslovnými prekladmi z hebrejských originálov.
Žralok veľrybí

Žralok veľrybí (iné názvy: žralokovec veľrybí, žralok obrovský; lat. "Rhincodon typus") je zďaleka najväčší plutvovec na svete. 
Charakteristika.
Napriek svojmu hrozivému výzoru je pre človeka celkom neškodný. Živí sa takmer výlučne planktónom, ktorý filtruje žiabrovým aparátom. Má koncové ústa (čo je medzi žralokmi dosť nezvyčajné) a hoci jeho ústny otvor dosahuje šírku vyše metra, čeľuste má vyzbrojené iba drobnými zúbkami.
Zvyčajne pláva pomaly blízko pod hladinou, pričom zbiera potravu. Pozorovali ho však aj vo zvislej polohe, keď do veľkých úst naberal potravu ako do obrovského vedra. V oblastiach, kde je množstvo planktónu, niekedy vytvára veľké zoskupenia, inak však žije samotársky.
O rozmnožovaní a migráciach žraloka veľrybieho po tropických oceánoch sa toho veľa nevie. Žralok veľrybí je v súčasnosti najväčším plutvovcom na svete. Na modrozelenom tele má bledé škvrny a výrazné pozdĺžne hrebene. Žralok veľrybí získava potravu nasávaním. Niekedy zdvihne hlavu nad hladinu a potom sa s otvorenými ústami rýchlo ponorí. Do úst sa mu začne prudko naberať voda, pričom prúd so sebou strháva planktón, ryby či kalmary, ktoré sa zachytávajú na žiabrach. Takýmto spôsobom si dokáže zabezpečiť veľké množstvo potravy.
Lom (ťažba)

Lom je pracovný priestor a prevádzkareň na ťažbu úžitkových nerastných surovín plytko uložených pod úrovňou zemského povrchu. Delí sa na:
Naprej

Naprej (19. október 1868 – 1874) bol spolok slovenských študentov, ktorí študovali na bratislavskej právnickej akadémii. Jeho cieľom bolo aktivizovať národné uvedomenie. 
Jeho členovia sa schádzali každý týždeň na schôdzach, kde sa prednášalo, recitovalo či čítalo z poézie a prózy. Tu zverejnilo svoje prvé literárne pokusy viacero z budúcich významných slovenských básnikov a prozaikov, no prednášali sa i diela od Jána Kollára či Andreja Sládkoviča. 
Okrem literárnej a čitateľskej činnosti tiež organizovali výlety na Devín, oslavy pamätných dní (Žiadosť slovenského národa, Memorandum a i.), ktoré sa viazali k slovenskému národu.
Vo svojom najlepšom období mal tento spolok 22 členov, vydával rukopisný časopis s mesačnou periodicitou "Naprej" (ktorý sa nezachoval) a tiež mal vlastnú knižnicu a spevokol. Medzi jeho členov patril napr. Svetozár Hurban-Vajanský, ktorý bol tiež jeho predsedom, Cyril Hodža, František Veselovský a ďalší. Morálnu podporu im poskytovali Jozef Miloslav Hurban, M. Mudroň či V. Kutlík.
Tento spolok úzko spolupracoval so srbskými študentmi združenými okolo spolku "Sloboda" a "Tatranom" vo Viedni. Zanikol v školskom roku 1873/1874.
Nevermind

Nevermind je druhý štúdiový album skupiny Nirvana, najvplyvnejší grungeový album deväťdesiatych rokov. Vyšiel v roku 1991 vo vydavateľstve David Geffen Company, čo bola predchádzajúca spoločnosť Geffen Records a mixoval ho Andy Wallace.
Časopis "Rolling Stone" umiestnil v roku 2003 tento album na 17. miesto rebríčka najlepších albumov všetkých čias.
Bleach

Bleach je debutový album skupiny Nirvana, ktorý vyšiel v roku 1989 vo vydavateľstve Sub Pop.
Album bol nahratý v zložení Kurt Cobain, Krist Novoselic a Chad Channing.
Gordický uzol

Gordický uzol je uzol z povesti o lane na vojnovom voze Gordia z Frýgie, ktoré zauzlili grécki bohovia, a ktoré malo neoddeliteľne spojiť oje a záprah frýgického boha Sabazia (grécky ekvivalent Dionýza). 
Podľa povesti, ten, kto rozviaže tento uzol, stane sa kráľom celého (vtedajšieho) sveta. V roku 333 pred Kr. sa o to vraj pokúsil Alexander Veľký, no keď sa mu uzol nepodarilo rozviazať, rozhneval sa a uzol jednoducho preťal svojím mečom. Uzol teda nerozviazal a kráľom sa nakoniec tiež nestal (resp. stal, ale na veľmi krátky čas).
Dnes sa týmto slovným zvratom označuje problém, ktorý sa považuje za mimoriadne ťažko riešiteľný.
Falanga

Falanga (v prvom a najmä poslednom význame aj falanx) môže byť:
Lom

Lom môže byť:
LOM môže byť skratka pre:
Refrakcia

Refrakcia môže byť:
Konštantín III. (Byzantská ríša)

Konštantín III. (varianty mena pozri v článku Konštantín III.), pôvodným menom Hérakleios Konštantín (* 3. máj 612 – † 25. máj 641), bol byzantský cisár, ktorý vládol od februára do mája roku 641. Jeho otcom bol cisár Hérakleios (vládol 610 – 641), matkou prvá Hérakleiova manželka Eudokia († 612), Rogova dcéra. Konštantín mal mladšieho brata Heraklona, ktorého matkou bola druhá Hérakleiova manželka Martina, a niekoľko ďalších súrodencov.
Hérakleios Konštantín bol vlastne ako najstarší syn cisára Hérakleia predurčený za následníka trónu, ale vzhľadom na jeho chorľavosť a snáď aj nedostatočné schopnosti rozhodol starý cisár v závete tak, že na trón nastúpi spoločne s bratom Heraklonom a že faktickou regentkou bude cisárovná vdova Martina.
Toto rozdelenie moci bolo od začiatku zdrojom napätia, pretože v Byzancii (aj keď len de facto, nie de iure) platil princíp primogenitúry a ani vláda ženy nebola v žiadnom prípade bežná. Konštantín mal navyše z manželstva s Gregoriou zhruba jedenásťročného syna, neskoršieho cisára Konstanta II., takže vznikali aj nejasnosti ohľadom následníctva.
Počas života Konštantína III. sa spomínané problémy ešte neprejavili priamo, keď ale chorý cisár po troch mesiacoch na tróne 25. mája 641 zomrel, viedla otázka legitimity ku kríze a nakoniec aj k zvrhnutiu jeho brata Heraklona a cisárovnej vdovy. Zmätky v centre ríše mali potom negatívny dopad na byzantskú obranyschopnosť, predovšetkým vo vzťahu k Arabom, ktorí práve útočili na Egypt.
IC 5370

IC 5370 je galaxia v súhvezdí Androméda.
Falanga (1933)

Falanga (po španielsky "Falange"; z gr. phalanx – vojenský šík) je skrátené označenie španielskej fašistickej politickej strany existujúcej v rokoch 19331977. 
Dejiny.
Založil ju advokát José Antonio Primo de Rivera spojením španielskych fašistických strán v roku 1933. Význam strana nadobudla až v roku 1937, kedy podporila vojenský puč generála Franca. Franco stranu ihneď ovládol a zlúčil s hnutím navarrských tradicionalistov. 
Do 50. rokov tvorila strana jadro Francovej diktatúry, potom jej vplyv klesol. V rokoch 1939 – 1942 jej Veľká rada plnila funkciu zákonodarného zhromaždenia. V roku 1967 bola Národná rada Falangy, čiže najvyšší orgán strany, premenená na hornú snemovňu parlamentu.
Jiřina Šedinová

Jiřina Šedinová (* 21. apríl 1946, Praha, Česko) je hebraistka a popredná česká prekladateľka modernej izraelskej literatúry. Je docentkou hebraistiky na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe.
Wimbledon (tenis)

Wimbledon je najstarším a najprestížnejším tenisovým turnajom na svete. Odohráva sa každoročne koncom júna a začiatkom júla (začína presne 6 týždňov pred prvým augustovým pondelkom) v londýnskej štvrti Wimbledon. Je jedným zo štvorice grandslamových turnajov, ako jediný z nich hraný na tráve. V poslednom období na ňom jasne dominuje Švajčiar Roger Federer, ktorý získal pohár v rokoch 2003 až 2007, neskôr ešte v roku 2012 a 2017, dovedna 8 titulov.
História.
Prvý ročník sa odohral už v roku 1877. Ženy na ňom hrajú od roku 1884, v rovnakom roku pribudla mužská štvorhra, v roku 1913 bola pridaná štvorhra žien a zmiešaná štvorhra. Na súčasnom mieste sa hráva od roku 1922.
Parita (kontrolný súčet)

Parita je jednoduchý kontrolný súčet určený pre ochranu integrity jedného dátového slova (obvykle 8-bitov, t. j. 1 byte).
Parita je obvykle jeden bit, ktorý sa pripája k dátovému slovu, a vyjadruje, či je počet logických jednotiek v dátovom slove párny alebo nepárny. Existujú dva rôzne druhy parity: "párna" parita a "nepárna" parita. Párny paritný bit je nastavený na log.1, ak je počet jednotiek v dátovom slove nepárny (aj keď je to trocha neintuitívne - dôvodom je, že takýmto postupom sa dosiahne stav, keď je v slove spolu s paritným bitom vždy párny počet log.1). Nepárny paritný bit je logickou inverziou párneho paritného bitu.
Na paritu sa dá hľadieť ako na vzájomný XOR všetkých bitov v slove, alebo ako na súčet všetkých bitov v slove (modulo 2). Párna parita sa dá vyjadriť aj ako CRC generovaný polynómom x+1.
Parita je obvykle generovaná v integrovaných obvodoch pre prenos dát a v mikroprocesoroch a mikrokontroléroch hardvérovou sústavou hradiel XOR - pozri Generátor parity.