burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kostol svätého Jána Krstiteľa (Stráže pod Tatrami)

Kostol svätého Jána Krstiteľa je rímskokatolícky farský kostol v Strážach pod Tatrami, mestskej časti Popradu.
História.
Kostol svätého Jána Krstiteľa pochádza zo 14. storočia. Ide o jednoloďovú stavbu s predstavanou západnou vežou a svätyňou zrejme polygonálneho tvaru. Podobne ako mnohé iné kostoly na Spiši mal byť tiež ešte v stredoveku prestavaný na dvojlodie. Z gotického kostola sa zachoval už len južný portál, veža a časť obvodových múrov. Stredovekú podobu kostola do veľkej miery zmenila baroková prestavba, ktorá sa uskutočnila v roku 1777. Počas prestavby bolo vybudované nové presbytérium a nová klenba na lodi. Úpravám sa nevyhli ani fasády, kde boli zamurované gotické okná a nahradené novými. Upravené boli aj fasády, kde boli gotické okná zamurované a nahradené novými. V roku 1927 bol zo severnej strany pristavaný kláštor redemptoristov.
Zo stredovekých detailov sa zachoval len gotický ústupkový portál s hlavicami zdobenými rastlinnými motívmi. Jeden zo svorníkov odstránenej gotickej klenby s reliéfom hlavy Krista je zamurovaný nad schodmi do veže. V kostole sa nachádza bronzová krstiteľnica zo 14. storočia. 
Na hlavnom oltári sa nachádza obraz Krst Krista v Jordáne z 18. storočia. Na jednom z bočných oltárov je vyobrazené Božské srdce Ježišovo a na druhom Panna Mária.
Let the Good Times Roll

Let the Good Times Roll je názov štvrtého spoločného hudobného albumu slovenského speváka Petra Lipu a kapely Luboš Andršt Blues Band, ktorý ako koncertný album vydalo v roku 2022 hudobné vydavateľstvo Indies Happy Trails.
Synkretizmus vodunu a kresťanstva

Synkretizmus vodunu a kresťanstva vznikol prepojením tradičného západoafrického náboženstva vodun a kresťanstva. Vyznávači sa nachádzajú najmä v Benine, Togu a Nigérii. Vodun je západoafrické tradičné polyteistické náboženstvo s centrom v Benine a synkretizmus v náboženskej oblasti je prepojenie dvoch alebo viacerých pôvodne odlišných náboženských tradícií. Podobné synkretické náboženstvá sa nachádzajú aj v okolitých krajinách, kde ide o prepojenie jorubského náboženstva a kresťanstva, náboženstva odinala a kresťanstva, prípadne náboženstva bóri a islamu.
V Benine vedľa vyznávačov synkretizmu existuje veľká množina ľudí vyznávajúcich vodun a kresťanstvo bez miešania. Ide o – v Afrike bežnú – viacpočetnú náboženskú identitu. Rozličné synkretizmy a eklekticizmy sú v západnej Afrike bežnými javmi.
Veriaci okrem kresťanských bohoslužieb (v Benine väčšinou, ale nie výlučne) katolíckeho rítu navštevujú aj vodunské zasvätence, používajú tradičné fetiše na ochranu domácnosti a osobné ochranné amulety kri-kri (gris-gris). Pestujú úctu k zosnulým predkom a za pomoci vodunského kňaza (vodunon) komunikujú so svetom duchov.
Synkretizmus vodunu a kresťanstva vznikol v Benine, avšak podobné synkretizmy vznikli aj v zámorí, keď sa vodun dostal spolu s otrokmi do Karibiku, kde jeho synkréziou s katolíckym kresťanstvom vzniklo karibské voodoo podobne ako brazílske candomble a kubánska santeria. V našom jazykovom prostredí ako prvý opísal synkretizmus vodunu a kresťanstva teológ a afrikanista Ondřej Havelka.
2. hokejová liga (Slovensko) 2022/2023

2. hokejová liga (Slovensko) 2022/2023 je tridsiata sezóna v histórii 2. hokejovej ligy. Hrá v nej 14 tímov rozdelených do dvoch skupín. Úspešnejší tím postúpi priamo do TIPOS Slovenskej hokejovej ligy. 
Hrací model.
Základná časť.
Je rozdelené na 2 skupiny po 7 tímov. V skupine sa stretne každý s každím 2 kát.
Prvé 3 tímy z obidvoch skupín postupujú do Skupiny víťazov. Tímy ktoré skončia v skupinách na 3 až 7 mieste idú bojovať o Play - off do Skupín porazených
Skupina víťazov.
V Skupine víťazov sa stretne 6 tímov ktoré budú hrať systémom každý s každým 2 krát. Z tejto časti súťaže postupujú všetky tímy do Play- off
Skupiny porazených.
Je časť kde je 8 tímov rozdelených do 2 skupín. V skupine sa stretne každý s každým 2 krát. Z obidvoch skupín postupujú do Play - off tímy ktoré skončia prvé v skupine
Play-off.
Pavúk.
• Hrá sa na 3 víťazné zápasy.
Peter Scherhaufer

Peter Scherhaufer môže byť:
Čäbol

Čäbol ( – „plutokracia“, „bohatá rodina“) je koncern alebo konglomerát v Južnej Kórei, ktorý sa vyznačuje vysokou koncentráciou vlastníctva kapitálu do rúk jednej rodiny, extrémne vertikálnou štruktúrou riadenia, veľmi vysokým pomerom dlhu k vlastnému kapitálu a silnou prepojenosťou jednotlivých dcérskych spoločností prostredníctvom vlastníckych, investičných a platobných vzťahov za pôsobenia centrálnej koordinácie. Jedná sa o kórejskú obdobu japonských "zaibacu".
Historicky išlo často o rodinné podniky z koloniálnej éry, ktoré výrazne expandovali v dôsledku rapídnej industrializácie v 60. a 70. rokoch 20. storočia. Vláda v snahe podporiť hospodársky rast incentivizovala vybrané podniky, ktoré uprednostňovala pri alokovaní finančných zdrojov, poskytovala trhovú ochranu a umožňovala im vytvárať monopoly a oligopoly, aby im tak priniesla úspory z rozsahu. Výsledkom tejto politiky bolo vytvorenie špecifického vzťahu medzi štátom, veľkými podnikmi a bankovým sektorom.
Čeboly sa stali hnacím motorom exportne orientovanej ekonomiky, vďaka ktorému sa dokázal pôvodne chudobný štát dostať medzi ekonomické veľmoci. Zároveň ale so sebou priniesol negatívne efekty, ktoré sa naplno prejavili vo východoázijskej finančnej kríze v roku 1997. Silná koncentrácia kapitálu (v roku 1995 až 16,9 % HDP) viedla k prehĺbeniu majetkových nerovností, nerovnomernému rozvoju jednotlivých ekonomických sektorov, štrukturálnej korupcii a zanedbaniu malých a stredných podnikov. Až kríza naplno ukázala slabinu systému, keď jedna tretina z 30 najväčších čebolov upadla do krachu. Tieto podniky podstupovali vysoko riskantné investičné kroky, operovali s vysokou mierou dlhov a nízkou mierou zisku, pričom nízka miera transparentnosti a zodpovednosti zo strany manažmentu umožňovali, aby tieto negatíva unikali širšej pozornosti.
Herzogenaurach

 
Herzogenaurach je mesto v okrese Erlangen-Höchstadt v Bavorsku, na juhu Nemecka. Mesto je sídlom nadnárodných spoločností Adidas a Puma a tiež sa tu nachádza výrobca automobilových dielov Schaeffler Group.
Poloha.
Herzogenaurach sa nachádza v oblasti Stredné Fransko v Bavorsku, 23 kilometrov severozápadne od Norimbergu. Mesto leží na rieke Aurach, prítoku rieky Regnitz.
História.
Herzogenaurach sa prvýkrát spomína v dokumente z roku 1002 pod názvom "Uraha", keď cisár Svätej rímskej ríše Henrich II. udelil mesto Bamberskému biskupstvu.
Ekonomika.
Herzogenaurach je známy najmä ako sídlo spoločností zaoberajúcich sa športovým sortimentom – Adidas a Puma, ktoré založili súrodenci Adolf Dassler a Rudolf Dassler v roku 1948. Ústredie oboch spoločností v meste funguje od 60. rokov 20. storočia. Nevraživosť súrodencov sa prenášala aj medzi zamestnancov, ktorí sa dlhé roky dokonca nestýkali. Táto rivalita a nevraživosť sa v priebehu rokov vymazala.
V Herzogenaurachu sa nachádza aj ústredie skupiny Schaeffler.
Šport.
Konkurenčná rivalita sa preniesla i do športu a dva mestské futbalové kluby boli rozdelené štýlom Adidas / Puma: ASV Herzogenaurach bol podporovaný Adidasom, zatiaľ čo FC Herzogenaurach podporovala konkurenčná Puma. Oba kluby stále hrajú na amatérskej úrovni.
Argentínska futbalová reprezentácia mala základňu v Herzogenaurachu na Majstrovstvách sveta vo futbale 2006.
Základňa Herzo.
V Herzogenaurachu sa začiatkom 30. rokov 20. storočia nachádzalo letisko. Bolo pôvodne navrhnuté francúzskym architektom a skonštruované Deutsche Luftwaffe (vzdušné sily) s názvom Deutsche Fliegerschule (nemecká pilotná škola). Pôvodne bolo používané iba pre potreby Hitlerovej mládeže, ako dôsledok obmedzení uložených Versaillskou zmluvou po prvej svetovej vojne.
Stíhací piloti však čoskoro začali cvičiť v civile a v marci 1936 prevzala Luftwaffe oficiálnu kontrolu. Letisko sa využívalo najmä ako zásobáreň lietadiel poskytujúcich vzdušné krytie vojskám počas invázie do Rakúska a Česko-Slovenska. Začiatkom septembra z neho vzlietali lietadlá, aby preleteli nad každoročným zhromaždením nacistickej strany (Reichsparteitag) na Zeppelinwiese v Norimbergu.
Počas invázie západných spojencov do Nemecka v apríli 1945 obsadila letisko tretia armáda Spojených štátov amerických. Bolo označené ako ALG R-29. Najprv ho obsadila dopravná jednotka, po ktorej v máji nasledovala 354. stíhacia skupina USAAF. V máji 1946 zariadenie prevzal 2. rádiový zbor a premenoval ho na „Základňu Herzo“. V roku 1947 bola základňa obsadená Bezpečnostnou agentúrou americkej armády až do roku 1971, kedy ju nahradila 210. skupina poľného delostrelectva (16. septembra 1980 premenovaná na 210. brigádu poľného delostrelectva), ktorá okupovala základňu Herzo do roku 1992. Základňa Herzo bola zahrnutá do plánu zatvorenia základne. 4. augusta 1992 bol areál oficiálne vrátený nemeckej vláde. Odvtedy slúži ako civilné rekreačné letisko s ICAO kódom EDQH.
Andy Moog

 Andy Moog (* 18. február, 1960, Penticton, Britská Kolumbia, Kanada) je bývalý kanadský hokejový brankár, ktorý sa preslávil najmä pôsobením v tímoch Edmonton Oilers a Boston Bruins v National Hockey League. Stanleyho pohár získal celkovo trikrát (1984, 1985, 1987), v roku 1990 získal William M. Jennings Trophy pre brankára s najnižším priemerom inkasovaných gólov na zápas. V tom istom roku bol zároveň finalistom hlasovania o Vezina Trophy (tú získal Patrick Roy). Štyrikrát si zahral v All-Star Game. V roku 1980 bol súčasťou druhého tímu All-Star vo Western Hockey League.
Celkovo v NHL odchytal 713 zápasov v základnej časti a 132 zápasov v Play-Off.
Kanadu reprezentoval na Zimných olympijských hrách 1988. Neskôr pôsobil v kanadskom juniorskom tíme do 20 rokov ako tréner brankárov.
V súčasnosti po dlhoročnom pôsobení v pozícii trénera brankárov v Dallas Stars pokračuje v trénerskej kariére v tíme Portland Winterhawks vo WHL.
Štatistiky v NHL.
"Legenda: Z= zápas, V= výhra, P= prehra, R= remíza, GAA= priemer inkasovaného gólu na zápas, SV%= percentuálna úspešnosť zákrokov, SO = čisté konto (zápas bez inkasovaného gólu)"
Rybíková

Rybíková () je vrch v Kozích chrbtoch. Leží nad Važcom, približne východne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Kozích chrbtov, v geomorfologickom podcelku Važecký chrbát. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obce Východná a Važec. Najbližšími sídlami sú južne ležiaca osada Čierny Váh a severne situovaný Važec, severozápadne je Východná, západne Hybe a východným smerom Šuňava a Štrba. Vrch je súčasťou ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Rybíková je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od sedla Muránsko () južným smerom nad osadu Čierny Váh. Od západu masív vymedzuje dolina Muránsko, od juhu Čiernovážska dolina a od východu Murná dolina. Východným smerom sa nachádza Veľká Hazička (), Čerňová (), Brada () a Slamená (), severným Krieslo (), Klobušov () a Hošková (), západným vrch Nad Michalcovou (), Turková () a Vysoké () a južným Chmelinec (), Holica (), Mendíčka (), Garajky (), Muránik () a Zadný grúň (). Masív patrí do povodia Váhu, pričom voda z jeho svahov odteká kratšími prítokmi do Čierneho Váhu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrchol pokrýva lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je ojedinele možné pozorovať okolité vrcholy Kozích chrbtov a blízkych Nízkych Tatier, no tiež Západné a Vysoké Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no západným úpätím vedie do sedla Muránsko modrý chodník z osady Čierny Váh. Východne situovanou Murnou dolinou vedie zeleno značená trasa z Čiernovážskej doliny do Važca.
Mikuláš Jakobeus

Mikuláš Jakobeus (* 1620, Praha, Habsburská monarchia – † okolo 1660, Prešov, Habsburská monarchia) bol český humanistický básnik, syn Jakuba Jakobea.
Životopis.
V rokoch 16211624 žil s otcom v exile v Sasku, potom od roku 1624 v Uhorsku. V roku 1646 sa spomína ako mešťan slobodného kráľovského mesta Prešova.
Tvorba.
Napísal viaceré latinské humanistické básne, ktoré vydal v spisoch svojho otca. V básni „Epistrophe ad gentis Hungaricae lumina columinaque“, ktorú vydal v otcovom spise "Animnisis, to jest: Věčná a neumírající paměť založení Domu Božího národu uherskému ve svobodném a královské městě Prešově" (Levoča 1642) naráža na vojnové časy a odporúča otcovo dielo patrónom. Oslavný charakter má báseň „Fleverat ante suas maestas Slavonia dotes“ vydanú v spise "Gentis Slavonicae lacrumae, suspiria et vota" (Levoča 1642), v ktorej adoruje svojho otca ako historika, podporovateľa Slovákov a slovenského jazyka.
Brezovec (Dolný Kubín)

Brezovec je sídlisko nachádzajúce sa v spodnej časti západného svahu vrchu Brezovec (), východne od centra mesta Dolný Kubín. Nad sídliskom je na vrchole vrchu Brezovec (700 m n. m.) vysielač.
História sídliska Brezovec je tesne spätá s výstavbou novej nemocnice v meste Dolný Kubín. Výstavba komplexu budov nemocnice bola zahájená 21. mája 1965. Poliklinika sa odovzdala do užívania v roku 1974, jednotlivé oddelenia nemocnice sa otvárali postupne v rokoch 1975 až 1977.
Sídlisko Brezovec sa začalo budovať v 70. rokoch 20. storočia. Prvé paneláky sa začali stavať na Nemocničnej ulici v blízkosti vtedy novopostavenej nemocnice. Sídlisko sa rozširovalo do svahu, čím vzniklo kaskádovité usporiadanie ulíc.
Na Brezovci sa nachádza rímskokatolícky Kostol povýšenia Svätého kríža postavený v modernistickom štýle. Kostol začali stavať v júni 1992, otvorili ho v roku 1997. Zo vzdelávacích inštitúcií tu funguje Základná škola Petra Škrabáka na ulici Martina Hattalu a Stredná zdravotnícka škola. Priestor pre oddych ponúka viacero športových ihrísk a niekoľko pohostinstiev roztrúsených po celom sídlisku.
Verejná doprava je riešená linkovými autobusmi Mestskej autobusovej dopravy.
Pamiatky.
Najstarším postaveným objektom na sídlisku Brezovec je vodojem, ktorý postavili ako súčasť prvého skupinového vodovodu v meste Dolný Kubín v rokoch 19311932.
Pavol Hammel ›Prúdy‹

Pavol Hammel ›Prúdy‹ je druhý štúdiový album Pavla Hammela a slovenskej rockovej skupiny Prúdy. Tento album v roku 1971 vydalo hudobné vydavateľstvo Panton. V roku 1995 vyšla vo vydavateľstve Bonton reedícia albumu na CD s dvoma bonusovými nahrávkami.
Ako píše Vlado Franc v texte k obalu reedície albumu, z pôvodnej kapely Prúdy zostala Paľovi Hammelovi len gitara a názov skupiny, z ktorej odišiel Marián Varga (klávesy), Vladimír Malý (bicie), Peter Saller (gitara), Fedor Frešo (basgitara). Skupina Prúdy sa na nahrávaní tohto albumu napokon zišla v kompletne vymenenej zostave.
Kyánhydrín

Kyánhydrín je funkčná skupina, v ktorej sú kyano a hydroxylová skupina naviazané na rovnaký atóm uhlíka. Všeobecný vzorec je R2C(OH)CN, kde R je H, alkyl alebo aryl. Kyánhydríny sú priemyselne dôležité prekurzory karboxylových kyselín a niektorých aminokyselín. Kyánhydríny môžu byť vytvorené kyánhydrínovou syntézou, ktorá zahŕňa reakciu ketónu alebo aldehydu s kyanovodíkom (HCN) v prítomnosti nadbytočného množstva kyanidu sodného (NaCN) ako katalyzátora:
V tejto reakcii napadá nukleofilný ión CN- elektrofilný karbonylový uhlík v ketóne či aldehyde a potom nasleduje protonácia pomocou HCN, čím sa regeneruje kyanidový anión. Kyánhydríny sa tiež pripravujú vytesnením siričitanu kyanidovými soľami:
Kyánhydríny sú medziprodukty v Streckerovej syntéze aminokyselín. Vo vodných roztokoch kyselín hydrolyzujú na α-hydroxykyseliny.
Metódy prípravy.
Kyánhydríny sa najskôr pripravovali pridaním HCN a katalyzátora (zásady alebo enzýmu) k zodpovedajúcemu karbonylu. Zásada spôsobuje deprotonáciu málo reaktívneho kyanovodíku, HCN, čím vznikajú CN- ióny. V laboratórnom merítku sa použitie (toxického) HCN vo veľkej miere neodporúča, z tohto dôvodu sa hľadajú iné menej nebezpečné kyanačné činidlá. "In situ" tvorbu HCN možno docieliť práve pomocou prekurzorov, ako je acetónkyánhydrín. Alternatívne, kyano-silylderiváty, ako je TMS-CN, umožňujú kyanáciu aj ochranu skupiny v jednom kroku bez potreby HCN. Boli opísané podobné postupy založené na tvorbe esterov, fosforečnanov a uhličitanov.
Príklady.
Acetónové kyánhydríny.
Acetónkyanohydrín, (CH3)2C(OH)CN, je kyánhydrín acetónu. Vzniká ako medziprodukt pri priemyselnej výrobe metylmetakrylátu. V laboratóriu táto kvapalina slúži ako zdroj HCN, ktorý je inak veľmi prchavý. Acetónkyánhydrín sa teda môže použiť na prípravu iných kyánhydrínov, na premenu HCN na Michaelove akceptory a na formyláciu arénov. Reakciou tohto kyánhydrínu s hydridom lítnym vzniká bezvodý kyanid lítny:
Iné kyánhydríny.
Mandelonitril so vzorcom C6H5CH(OH)CN sa v malých množstvách vyskytuje v kôstkach niektorých druhov ovocia. Sú známe príbuzné kyanogénne glykozidy, ako je amygdalín. Tieto glykozidy majú namiesto hydroxylovej skupiny glykozid.
Glykolonitril je organická zlúčenina so vzorcom HOCH2CN . Je to najjednoduchší kyánhydrín, odvodený od formaldehydu.
Požiarnik Sam

Požiarnik Sam () je britský animovaný (v rokoch 1987 – 1994 bábkový) televízny seriál, ktorý bol pôvodne vysielaný na verejnoprávnej televíznej stanici BBC One v období rokov 19872021. Protagonistom seriál je hasič Sam a dej sa odohráva okolo jeho hasičskej stanice. Zvučku slovenskej verzie naspieval Robo Opatovský.
História.
Pôvodný seriál (19871994).
Pôvodný seriál Požiarnik Sam zahŕňal 32 desaťminútových epizód a jeden vianočný špeciál. Hlavným hrdinom požiarnej stanice v Pontypandy je požiarnik Sam a členmi stanice je prísny veliteľ Basil Steele, nešikovný Elvis Cridlington a neskôr Penny Morisová (prvýkrát sa objavila až v epizóde 17 alebo v 1. epizóde 3. série). Medzi ďalšie postavy patrí aj vodič školského autobusu Trevor Evans, majiteľka talianskej kaviarne Bella Lasagnová, Norman Prise (väčšinou omylom zavinia požiare) a jeho matka, majiteľka obchodu Dilys Priceová a dvojčatá Sarah a James. Hasiči mali čiernožlté uniformy a veľké auto Jupiter a menšie auto Venuše.
Seriál z roku 2005.
V roku 2005 bola vytvorená nová séria "Požiarnika Sama", ktorá sa skladala z 26 desaťminútových epizód. Tieto epizódy využívali modernejšie techniky stop motion animácie. V tejto sérii k požiarnej stanici pribudol ešte Tom Thomas, austrálsky pilot záchrannej helikoptéry, a rodina Floodovcov, skladajúca sa z inštalatéra, jeho manželky Heleny a ich dcéry Mandy.
Nové série (od roku 2008).
Od roku 2008 sú produkované nové diely CGI technikou. Pontypandy, pôvodne dedinka v údolí obklopená horami, sa stalo rybárskou dedinkou pri mori. Do posádky pribudol požiarnický pes Radar (dalmatín). Objavujú sa tu noví obyvatelia, ako rybár Charlie (Samov brat) a jeho manželka Bronwen, ktorý prevádzkujú kaviareň a sú rodičmi Jamesa a Sáry. V 9. sérii do posádky pribudne Ben ako pobrežná stráž a po filme "Požiarnik Sam: Hrdina v búrke" (2014) je postavená nová veľká stanica a tiež prišli noví členovia stanice Arnold a Ellie.
Tieto nové diely obsahujú aj 3 filmy:
Amfiteáter (Chisaria)

Rímsky amfiteáter (), alebo len Amfiteáter () sú ruiny amfiteátra ležiace v meste Chisaria v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita.
Mauzóleum leží v centrálnej časti mesta Chisaria v bezprostrednej blízkosti prameňa Momina sălza.
Dejiny.
Amfiteáter bol postavený koncom 3. storočia na území vtedajšieho Diocletianopolu. Rímske mesto bolo dôležitým kúpeľným centrom, ktoré navštevovali osobnosti zo všetkých častí rímskeho impéria a ako také potrebovalo mať miesta, kde by sa kúpeľní hostia mohli zabávať. Amfiteáter sa preto stal jedným z najdôležitejších a najviac navštevovaných miest antického mesta.
Spočiatku sa amfiteáter využíval ako miesto pre konanie gladiátorských zápasov a zápasov so zvieratami. Po oficiálnom uznaní kresťanstva v Rímskej ríši v roku 313 sa účel zmenil a priestor sa začal využívať na rôzne športové a kultúrne podujatia. Dôvodom bola kresťanská kritika prelievania krvi pre zábavné účely v arénach. V Chisarii boli nové pravidlá uplatnené o to rýchlejšie, že mesto sa stalo jedným z dôležitých centier raného kresťanstva. 
Nevie sa, dokedy bol amfiteáter využívaný, no za najneskoršiu hranicu sa považuje tretia štvrtina 4. storočia, keď bolo mesto ťažko poškodené pri nájazdoch Gótov. Z dôvodu vtedajšieho celkového úpadku rímskeho impéria sa už stavba nikdy neobnovila.
Charakteristika.
Chisarský amfiteáter je jedným z troch známych a vedecky preskúmaných amfiteátrov na území dnešného Bulharska - teda rímskych provincií Trácia a Moesia. Sú to amfiteáter v meste Serdica (dnešná Sofia) a amfiteáter v meste Marcianopolis (dnešná Devňa). Ide o jeden z najneskôr postavených rímskych amfiteátrov.
Amfiteáter v Chisarii je typickým príkladom rímskej provinčnej architektúry. Konštrukčne zase predstavuje, typický provinčný štýl výstavby budov v prvých desaťročiach neskorej antiky. Stavbe tak chýbajú čisté línie typické pre stavby tohto typu vo veľkých mestách. 
Miesto pre výstavbu, ktoré sa nachádza v dnešnom parku Momina sălza, bolo vybrané tak aby terén vyhovoval stavbe amfiteátra. Amfiteáter tak bol postavený v malej dolinke so svahmi naokolo, na ktorých bolo možné inštalovať sedačky.
Predstavoval zvrchu odkrytú, ale zo všetkých strán zatvorenú stavbu so sedačkami rozloženými okolo arény v tvare nepravidelnej elipsy. Sedadlá boli drevené, umiestnené vo svahu nad arénou. Na južnej strane sa nachádzal hlavný vchod, ktorým vchádzali do arény účastníci zápasov. Pred vchodom sa nachádzala špeciálna klenutá nika, v ktorej bola umiestnená socha božstva (pravdepodobne Nemesis), ktorá bola patrónkou hier v amfiteátri. Na severnej strane stavby sa nachádzali tri vchody, ktorými sa vpúšťali do arény zvieratá. Pozdĺž dlhších stien elipsy arény sa nachádzali miestnosti pre obsluhujúci personál.
Do súčasnosti sa zachovala celá aréna amfiteátra.
Slovensko-uzbecké vzťahy

Pred vznikom samostatných republík.
Pred vznikom samostatnej Slovenskej republiky a samostatnej Uzbeckej republiky sa vzťahy medzi oboma štátmi riešili na úrovni Československo-Sovietskych vzťahov.
Po vzniku samostatných štátov.
Vzťahy medzi Slovenskom a Uzbekistanom - V roku 1995 navštívil Uzbekistan podpredseda slovenskej vlády Sergej Kozlík. Uzbecký prezident Islam Karimov vyhlásil úroveň hospodárskych a obchodných vzťahov medzi Uzbekistanom a Slovenskom nezodpovedajúce potenciálu, s ktorým obidve krajiny disponujú. 
Bilaterálne dokumenty podpísané počas návštevy prezidenta Uzbekistanu Islama Karimova ba Slovensku v januári 1997 vytvorili právny základ pre vzájomnú spoluprácu medzi Uzbekistanom a Slovenskom. Medzi týmito dokumentmi má osobitné miesto dohoda o základoch vzájomných vzťahov a spolupráce, dohoda o vzájomnom investovaní a podpore a dohoda o obchodnej, hospodárskej a vedecko-technickej spolupráci. Zaujímavosťou je, že počas tejto návštevy Islama Karimova v Európe, poplietol uzbecký prezident dary. Českému prezidentovi Václavovi Havlovi vázu s podobizňou slovenského prezidenta Michala Kováča a slovenskému prezidentovi koberec s obrazom českého prezidenta.
Vzťahy medzi Uzbekistanom a Slovenskou sa v posledných rokoch rozvíjali na úrovni vlád, parlamentov, odborníkov a podnikateľov. Začala pracovať spoločná medzivládna slovensko-uzbecká komisia. V dôsledku toho bol bilaterálny obchodný obrat v roku 2002 8,2 mil. amerických dolárov. V marci 2003 bola pri príležitosti návštevy Slovenského prezidenta Rudolfa Schustera v Uzbekistane uzavretá dohoda o zamedzení dvojitého zdanenia a daňových únikov z príjmov z majetku, memorandum o spolupráci medzi Národnými bankami oboch krajín.
V apríli 2023 navštívil Taškent predseda NRSR Boris Kollár, kde rokoval o zintenzívnení obchodu.
Slamená

Slamená () je vrch v Kozích chrbtoch. Leží nad Važcom, približne východne od Liptovského Hrádku. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Kozích chrbtov, v geomorfologickom podcelku Važecký chrbát. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a na katastrálnom území obce Važec. Najbližším sídlom je severne situovaný Važec, západne leží Východná a Hybe, východne Šuňava a Štrba a juhozápadne osada Čierny Váh. Juhozápadným úbočím vedie hranica ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Slamená je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od sedla Muránsko () cez Krieslo () a stáča sa južným smerom, kde ho prerušuje Hlboká dolina. Južným smerom sa nachádza Čiernovážska dolina a západne Murná dolina. Východným smerom sa nachádza Brada (), Gregória () a Konská hlava (), severným Krieslo () a tatranský Kriváň (), západným Hošková (), vrch Nad Michalcovou (), Turková () a Rybíková () a južným Muránik (), Veľká Hazička (), Zadný grúň () a Čerňová (). Masív patrí do povodia Váhu; z východných svahov odvádza vodu Hlboký potok do Čierneho Váhu, voda zo západných častí odteká menším potokom cez Murnú dolinu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý, miestami riedky lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou a horských lúk na úbočí je ojedinele možné pozorovať okolité vrcholy Kozích chrbtov a blízkych Nízkych Tatier, no tiež Chočské vrchy, Západné a Vysoké Tatry a Levočské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no západným úpätím vedie Murnou dolinou z osady Čierny Váh do Važca zeleno značený chodník.
Lucron

Lucron je developerská spoločnosť, ktorá sa zameriava na rezidenčné projekty a rozvoj ucelených mestských štvrtí. Lucron je súčasťou medzinárodnej developerskej skupiny IKO Real Estate, pôvodom z Luxemburska, ktorá má 30-ročné skúsenosti v realitnom biznise.
História.
Spoločnosť Lucron vznikla na Slovensku v roku 2005 pod záštitou luxemburského investora. Od začiatku sa zameriava na rezidenčné projekty. Prvým dokončeným projektom bol bratislavský Eden Park v roku 2010. V roku 2013 dokončila prvú etapu trnavského projektu Arboria a vo výstavbe naďalej pokračuje.
V roku 2014 spoločnosť Lucron sfinalizovala bratislavskú rezidenciu Jaskový rad a po nej nasledovalo v roku 2019 dokončenie štvrte Malé Krasňany, ktorá sa tiež nachádza v Bratislave. V roku 2021 dokončila Urban Residence na Račianskej ulici v Bratislave. Lucron doteraz úspešne realizoval a dokončil celkovo 5 projektov v Trnave a v Bratislave. Od roku 2017 sa Lucron pravidelne umiestňuje v rebríčkoch medzi najväčšími rezidenčnými developermi na Slovensku. 
Najväčšie projekty Lucronu.
Nesto.
V rámci projektu Nesto vzniká v Bratislave nová štvrť situovaná na hraniciach Slovenska a Rakúska. Na jednom mieste ponúkne kombináciu bývania, občianskej vybavenosti a možnosti trávenia voľného času s priamym dopravným napojením na centrum Bratislavy. Súčasťou Nesta bude nový koncept komerčného nájomného bývania. Po dokončení bude Nesto prvou štvrťou na Slovensku postavenou na princípoch udržateľnosti.
Vydrica.
Projekt Vydrica nadväzuje na históriu lokality v bratislavskom podhradí, ktorá zanikla koncom šesťdesiatych rokov v dôsledku výstavby Mosta SNP. Vydrica má ambíciu prepojiť pešiu zónu, hradný vrch a dunajské nábrežie. Súčasťou Vydrice bude aj začlenenie areálu národnej kultúrnej pamiatky Vodnej veže do novej mestskej štruktúry a vytvorenie atraktívneho miesta so spoločensko-kultúrnou funkciou, ktorého súčasťou bude sprístupnené archeologické nálezisko.
Developer projektu Vydrica je spoločnosť Vydrica Development, a.s., ktorá vznikla ako joint venture spojením spoločnosti Vydrica, a.s. a materskej spoločnosti Lucronu, luxemburskej Ikopart, pričom manažérom projektu Vydrica je developerská spoločnosť Lucron.
Arboria.
Trnavská štvrť Arboria v súčasnosti tvorí domov pre viac ako 2 000 ľudí a neustále sa vyvíja ďalej. Súčasťou štvrte je verejný mestský park s rozlohou 40 000 m2, ihriská a obchodné prevádzky.
Rakyta.
Projekt Rakyta je situovaný v bratislavskej mestskej časti Devínska Nová Ves. Zameriava sa na mladé rodiny, ktoré vyhľadávajú bývanie uprostred prírody s dobrou dostupnosťou do centra Bratislavy aj Viedne.
VeriFace

VeriFace je online služba pre vzdialené overovanie totožnosti zákazníkov (z angl. "Remote Identity Verification Service" - služba overovania totožnosti na diaľku) vyvíjaná spoločnosťou Rokan Biometrics. Poskytuje spoločnostiam rýchle, bezpečné a spoľahlivé biometrické overenie totožnosti a zefektívňuje tak proces prijímania nových zákazníkov (z angl. "Customers Onboarding" - prijímanie zákazníkov) v online prostredí.
VeriFace vznikol v roku 2021 a momentálne sa využíva predovšetkým vo finančnom sektore. VeriFace možno využiť vo všetkých odvetviach, kde je potrebné overovať identitu zákazníkov na diaľku podľa AML zákona č. 297/2008 Z.z. (z angl. "Anti Money Laundering" - pranie špinavých peňazí).
VeriFace poskytuje komplexné AML riešenie pre online overovanie totožnosti zákazníkov pomocou tvárovej biometrie, spojené s overovaním dokladov v databáze ministerstva vnútra, kontrolou konečných užívateľov výhod, politicky exponovaných osôb, sankcionovaných osôb, ako aj pravidelným monitorovaním týchto údajov a osôb v zmysle AML zákona.
VeriFace využíva biometrickú a OCR (z angl. "Optical Character Recognition" - optické rozpoznávanie znakov) technológiu. OCR technológia prevádza údaje z fotografie dokladu do textovej podoby potrebné pre KYC, resp. eKYC (z angl. "Know Your Customer" - poznaj svojho zákazníka).
Biometrická technológia slúži na dôkladné porovnanie tváre z fotografie na doklade s fotografiou tváre zákazníka získanou počas procesu overenia. Využíva špičkovú biometrickú technológiu na rozpoznávanie tváre, ktorej miera presnosti je takmer 99 percent.
Segmenty, kde sa dá VeriFace využiť: bankovníctvo, poisťovníctvo, finančníctvo, investovanie, telekomunikácie, zdravotníctvo, vzdelávanie, turizmus, zábavný priemysel (stávkovanie), e-commerce, reality, samospráva.
Siloš Pohanka (hudobník)

Siloš Pohanka (* 6. február 1926, Hodonín – † 14. jún 2011, Bratislava) bol český džezový hudobník, hráč na trúbku a dirigent, pôsobiaci na Slovensku. Patril k prvej generácii interpretov slovenskej populárnej hudby. Džezový orchester Siloša Pohánku mal dominantné postavenie v slovenskej populárnej hudbe 60. rokov 20. storočia.
Životopis.
Siloš Pohanka sa narodil 6. februára v moravskom meste Hodonín, no väčšinu svojho života prôsobil na Slovensku. V roku 1951 vyštudoval na bratislavskom Štátnom konzervatóriu hru na trúbku u legendárneho trubkára Adolfa Scherbauma. Medzi rokmi 19471949 bol členom tanečného orchestra bratislavských vysokoškolákov, hudobného telesa, ktoré bolo zamerané na swing a moderný džez. V rokoch 1950 až 1952 bol lídrom trúbkovej sekcie v hudobnom zoskupení nazvanom Kolektív 50, ktorý neskôr premenovali na Orchester Jána Siváčka. V roku 1954 bol zakladateľom hudobnej skupiny, s ktorou hrávali v rozhlasovom vysielaní. Medzi rokmi 19561958 založil podľa svojho vzoru, ktorým bol Louis Armstrong, prvú profesionálnu hudobnú formáciu, Dixieland, ktorá bola zameraná na interpretáciu tradičného džezu. Pred touto skupinou existovala len jedna amatérska kapela nazvaná Ali Jazz Band. Dixieland účinkoval v zahraničí a nahrával aj pre rozhlas a práve vznikajúcu televíziu. Orchester Siloša Pohanku vznikol v roku 1958. Orchester bol zameraný na vtedajšiu tanečnú hudbu, hrával aj inštrumentálne orchestrálne swingové kompozície a v 60. rokoch bol najčastejšie prezentovaným hudobným telesom v televízii. V roku 1964 účinkovali v prvom koprodukčnom slovensko-rakúskom filme "Jazz for Two," v ktorom účinkovali aj speváčky Gabriela Hermélyová a Zuzana Lonská. Na Medzinárodnom jazzovom festivale v Prahe v roku 1965 hral Orchester Siloša Pohanku džezové skladby Bohumila Trnečku.
V rokoch 1970 až 1978 sa Siloš Pohanka osamostatnil a hrával ako štúdiový hudobník v Spolkovej republike Nemecko (SRN) a nahrával aj barokovú hudbu. Neskôr prednášal dejiny barokovej hudby aj na dvojmesačnom kurze v Scottsdale Community College v americkej Arizone. V rokoch 1979 až 1980 s novým televíznym orchestrom, ktorý založil v Bratislave absolvoval turné po Taliansku. V rokoch 1985 až 1989 Siloš Pohanka založil a spolu s Braňom Hroncom viedol Tanečný orchester Československej televízie v Bratislave.
Siloš Pohanka vynikal svojim dôrazom na exaktné frázovanie, vyváženosťou sekcií, či dokonalosťou v ladení. Medzi jeho vzory patril Luis Armstrong a Maynard Ferguson. Ako sólista interpretoval aj diela barokovej hudby od skladateľov, Giuseppe Tartiniho, Giuseppe Torelliho, či Antonia Vivaldiho. V roku 1958 Siloš Pohanka napísal hudbu k animovanému filmu karikaturistu a filmového animátora Viktora Kubala "Studňa lásky" (legenda o trenčianskom hrade).
Bazilika č. 8 (Chisaria)

Bazilika č. 8 () predstavuje ruiny ranokresťanskej baziliky ležiace v meste Chisaria v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita.
Bazilika leží v centrálnej časti mesta Chisaria mimo ohradenej časti bývalého mesta Diocletianopolis približne tristo metrov východne od pevnostnej steny antického mesta oproti budove Národného kultúrneho centra Ivana Vazova v bezprostrednej blízkosti ulice „Vasil Petrovič“ ().
Dejiny.
Bola postavená v priebehu 5. storočia. Bazilika bola objavená a preskúmaná v priebehu roku 1960. V roku 1966 bola ako súčasť celku ranokresťanských bazilík na území mesta Chisaria zapísaná do zoznamu kultúrnych pamiatok národného významu.
Charakteristika.
Je jednou z desiatich objavených ranokresťanských bazilík mesta Diocletianopolis.
Bazilika č. 8 je trojloďová budova s apsidou, baptistériom, predsieňou a átriom (dvorom). Steny baziliky sú zachované do výšky približne 55 centimetrov.
Naos.
Skladá sa z celkovo troch lodí. Bočné lode sú od centrálnej lode oddelené dvoma radmi murovaných stĺpov. Pri severnej strane predsiene sa v priestore naosu nachádzalo baptistérium. 
Predsieň.
Je do súčasnosti najlepšie zachovanou časťou baziliky. Nachádzalo sa tu až sedem vchodov. Tri z nich viedli z priestorov átria do predsiene, tri z predsiene do naosu baziliky a posledný predstavoval oddelený vchod do priestorov baptistéria. Tento vchod bol pravdepodobne vytvorený neskôr v priebehu 6. storočia.
Apsida.
Je polkruhového pôdorysu. Nachádza sa vo východnej fasáde baziliky.
Pamiatková ochrana.
Spolu s ďalšími ranokresťanskými bazilikami, ktoré sa nachádzajú na území mesta Chisaria bola vyhlásená v roku 1966 za kultúrnu pamiatku národného významu. Dôvod vyhlásenia za kultúrnu pamiatku je architektonicko-staviteľská hodnota chisarských ranokresťanských bazilík.
Nkisi Nkondi

Nkisi Nkondi sú konžské drevené sošky v podobe človeka pobité železnými klincami či inými ostrými objektmi. Obsahujú chyteného ducha, ktorý vykonáva zámery majiteľa figúry, a okrem svojej magickej funkcie a širšieho náboženského i spoločenského významu majú aj vysoko cenenú umeleckú hodnotu. Figúry Nkondi sú podmnožinou – charakteristickou agresivitou, útočnosťou, silou – väčšieho celku figúr nazývaného Nkisi, s najširším významom: (duchovné) liečenie. Tradičných prístupov k duchovnému liečenie je v strednej Afrike viac a v tomto prípade Nkisi Nkondi znamená objekt, v ktorom je chytený duch, ktorý má slúžiť vlastníkovi mocnej figúry. Duch vo figure prebýva, ale je schopný ju pri aktivácii zatlčením klinca opustiť, uloviť určenú obeť a opäť sa do figúry vrátiť. Nkisi Nkondi je možné tiež voľne preložiť ako „duch lovec“.
Nkisi môže vlastniť jedinec alebo väčšia skupina (napr. celý kmeň či dedina). Figúry majú rôzne veľkosti od 10 cm až do 150 cm. Figúry v životnej veľkosti bývali umiestňované pri vstupe do chyže alebo v strede dediny. Najčastejším tvarom drevenej figúry je podoba človeka, ale v Kongu možno u istých etník okrajovo nájsť aj Nkisi Nkondi figúry v tvare psa s dvoma hlavami na protiľahlej strane tela (symbolizujúca schopnosť vidieť oba svety) alebo aj opice. Figúra človeka má obvykle ruky založené v bok na znamení napätia, agresie, alebo drží nad hlavou bojový predmet – oštep, sekeru, nôž – na znamenie útoku.
Bazilika č. 3 (Chisaria)

Bazilika č. 3 () predstavuje ruiny ranokresťanskej baziliky ležiace v meste Chisaria v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita.
Bazilika leží v centrálnej časti mesta Chisaria mimo ohradenej časti bývalého mesta Diocletianopolis približne 120 metrov južne od hlavnej južnej pevnostnej brány antického mesta nazývanej Kamilite naľavo od cesty, ktorá vedie do oddelenej štvrte Miromir.
Dejiny.
Bazilika v pôvodnej podobe bola postavená v priebehu druhej polovice 4. storočia. V priebehu 5. storočia bola budova takmer zničená s najväčšou pravdepodobnosťou pri nájazdoch Hunov a následne bola budova v priebehu druhej polovice 5. storočia, alebo v 6. storočí nanovo postavená.
Prvé archeologické výskumy baziliky prebehli v roku 1936. V tomto čase však boli odkryté len východné a severné časti átria baziliky. V roku 1966 bola ako súčasť celku ranokresťanských bazilík na území mesta Chisaria zapísaná do zoznamu kultúrnych pamiatok národného významu. Úplne odkrytá a detailne vedecky preskúmaná bola až v v roku 1980.
Charakteristika.
Je jednou z desiatich objavených ranokresťanských bazilík mesta Diocletianopolis.
Ide o trojloďovú baziliku s apsidou, predsieňou a átriom. 
V bazilike bol nájdený nápis v starogréčtine, ktorý oboznamuje, že v 6. storočí bol chrám zasvätený svätému Štefanovi a že sú v bazilike pochovaní kňaz Teodor a jeho synprotektor Ján. Nadpis sa v súčasnosti nachádza v priestoroch archeologického múzea v Chisarii. Okrem nápisu sa pri výskumoch v bazilike našiel aj strieborný relikviár.
Apsida.
Apsida je zvonku trojstranného pôdorysu, zvnútra je pôdorys apsidy polkruhový. Táto skutočnosť poukazuje na to, že chrám v súčasnej podobe zo 6. storočia bol postavený na základoch pôvodného chrámu zo 4. storočia. Trojstenové apsidy sa totiž na území dnešného Bulharska vyskytovali predovšetkým v priebehu druhej polovice 5. storočia a neskôr. Z vnútornej strany apsidy sa pred ňou nachádzala dekoratívna približne 50 centimetrov vysoká stena polkruhového pôdorysu. Medzi dekoratívnou stenou a vnútornou stenou apsidy sa nachádzal približne jeden meter široký koridortzv. deambulatorium. Tento koridor mohli využívať len kňazi vedúci obrad.
Pamiatková ochrana.
Spolu s ďalšími ranokresťanskými bazilikami, ktoré sa nachádzajú na území mesta Chisaria bola vyhlásená v roku 1966 za kultúrnu pamiatku národného významu. Dôvod vyhlásenia za kultúrnu pamiatku je architektonicko-staviteľská hodnota chisarských ranokresťanských bazilík.
Siloš Pohanka

Siloš Pohanka môže byť:
CERGE-EI

CERGE-EI (celým názvom angl. "Center for Economic Research and Graduate Education - Economics Institute," Centrum pre ekonomický výskum a doktorské štúdium) je akademická institúcia, ktorá poskytuje ekonomické postgraduálne vzdelanie po vzore amerických univerzít, robí výskum v oblasti teoretickej ekonómie a hospodárskej politiky. 
Funguje ako spoločné pracovisko dvoch samostatných entít: Centra pre ekonomický výskum a postgraduálne vzdelanie Karlovej univerzity v Prahe, a Národohospodárskeho ústavu Akadémie vied Českej republiky. Inštitúcia založili Jan Švejnar a Jozef Zielenec v roku 1991 s cieľom vychovať novú generáciu ekonómov z krajín bývalého východného bloku.
V roku 2022 bol riaditeľom doc. Sergey Slobodyan, Ph.D. 
Sídlo inštituácie je na Politických vězňů 7 v Prahe.
Bazilika č. 1 (Chisaria)

Bazilika č. 1 () predstavuje ruiny ranokresťanskej baziliky ležiace v meste Chisaria v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Ide o jedinú známu dvojloďovú baziliku na území Bulharska.
Lokalita.
Bazilika leží v centrálnej časti mesta Chisaria približne 150 metrov západne od hlavnej južnej pevnostnej brány antického mesta pri vnútornej strane južnej pevnostnej steny v západnej časti rímskeho kasárenskeho komplexu.
Dejiny.
Bazilika bola postavená v polovici 5. storočia. Predpokladá sa, že bola postavená, aby slúžila vojakom ubytovaným v susediacom kasárenskom komplexe.
V roku 1966 bola ako súčasť celku ranokresťanských bazilík na území mesta Chisaria zapísaná do zoznamu kultúrnych pamiatok národného významu.
Charakteristika.
Je jednou z desiatich objavených ranokresťanských bazilík mesta Diocletianopolis.
Ide o dvojloďovú baziliku s apsidou. Tretia loď nebola postavená pravdepodobne z dôvodu nedostatku priestoru v dôsledku umiestnenia baziliky v tesnom susedstve hradieb. Dĺžka baziliky aj s apsidou dosahuje 27,5 metra, šírka stavby je 14 metrov. Stavba bola postavená na základoch stien pochádzajúcich zo starších kasárenských budov.
Naos.
Využité steny pôvodných kasárenských budov boli pri výstavbe baziliky znížené do výšky približne 1,1 metra. V tejto výške bola vybudovaná podlaha baziliky. V západnej časti bola postavená úplne nová stena, ktorá oddeľovala predsieň od naosu. Novopostavené časti boli aj trojstranná apsida a kolonáda v interiéri ktorá rozdeľovala naos na dve lode. Naos bol kolonádou rozdelený na dve rozdielne veľké lode. Centrálne miesto v naose ako aj väčšinu priestoru zaujíma podstatne väčšia južná loď chrámu. Ako vonkajšia stena severnej lode bola využitá kolonáda pôvodnej kasárenskej budovy pričom priestory medzi stĺpmi boli zamurované.
Apsida.
Apsida je trojstranného pôdorysu zvonku a polkruhového pôdorysu z vnútornej časti. Doširoka sa otvára do priestoru rozmernejšej južnej lode baziliky. Oltár sa rozprestieral po celej dĺžke apsidy ako aj v priestore pred ňou a od naosu bol oddelený oltárnou prepážkou.
Pamiatková ochrana.
Spolu s ďalšími ranokresťanskými bazilikami, ktoré sa nachádzajú na území mesta Chisaria bola vyhlásená v roku 1966 za kultúrnu pamiatku národného významu. Dôvod vyhlásenia za kultúrnu pamiatku je architektonicko-staviteľská hodnota chisarských ranokresťanských bazilík.
Poručík Columbo

Poručík Frank Columbo je hlavná postava detektívneho seriálu Columbo. Ide o detektíva oddelenia vrážd losangelskej polície. Postavu vytvorili scenáristi Richard Levinson a William Link. Stvárnil ju predovšetkým herec Peter Falk, hoci ako prvý sa v role Columba predstavil Bert Freed v epizóde The Chevy Mystery Show v roku 1960 a v roku 1962 Columba v divadelnej hre stvárnil Thomas Mitchell.
Postava bola čiastočne inšpirovaná policajným vyšetrovateľom Porfirijom Petrovičom v Dostojevského románe Zločin a trest a otcom Brownom, hlavným hrdinom detektívnych poviedok Gilberta Keitha Chestertona.
Columbo je charakteristický svojím neupraveným vzhľadom (pokrčený béžový baloniak), cigarou, postarším autom Peugeot 403 a hlavne maniermi, ktorými sa u podozrivého snaží navodiť dojem "neškodnosti". Predstieranie nekompetentnosti používa na dolapenie páchateľa vraždy.
Brada (vrch v Kozích chrbtoch)

Brada () je vrch v Kozích chrbtoch. Leží nad Štrbou, približne západne od Svitu. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Kozích chrbtov, v geomorfologickom podcelku Važecký chrbát. Leží na hranici Žilinského a Prešovského kraja a okresov Liptovský Mikuláš a Poprad a zasahuje na katastrálne územie obcí Važec a Štrba. Najbližšími sídlami sú východne ležiace obce Šuňava a Štrba, severozápadne situovaný je Važec a západne sú obce Východná, Hybe a osada Čierny Váh. Vrcholom vedie hranica ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Brada je súčasťou masívu, ktorý vymedzuje od západu Hlboká dolina, juhu Čiernovážska dolina a východu Vôňová dolina. Severovýchodným smerom je masív prepojený na Štrbský prah, ktorým vedie rozvodie Dunaja a Visly. Západným smerom leží Veľká Hazička (), Muránik (), Rybíková () a Slamená (), severným Krieslo (), Pastierske (), no tiež tatranský Kriváň (), východným sa nachádza Konská hlava (), Vtáčnik () a Gregória () a južným Závrch () a Koreňový grúň (). Masív patrí do povodia Váhu; z východných svahov odvádza vodu potok Konské a Šuňavský potok, južné odvodňuje Čierny Váh a voda zo západných častí odteká Hlbokým potokom. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou a horských lúk na úbočí je ojedinele možné pozorovať okolité vrcholy Kozích chrbtov a blízkych Nízkych Tatier, no tiež Západné a Vysoké Tatry a Levočské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými cestami a chodníkmi z okolitých sídiel. Južným úpätím vedie Čiernovážskou dolinou cyklotrasa i turistická trasa z osady Čierny Váh do Liptovskej Tepličky.
Princíp personality

Princíp personality je kľúčovým východiskom teologickej etiky a základom pre ďalšie princípy, ktoré z neho vychádzajú a sú rozvedením kresťanského chápania človeka ako osoby so sebaprekračujúcou transcendentálne zakotvenou dôstojnosťou. Ďalšie teologicko-etické princípy – solidarita a subsidiarita – z personality vychádzajú. Princíp personality nabáda, aby sa pri premýšľaní etických dilem v oblasti kresťanskej aplikovanej etiky človek dôsledne rešpektoval ako osoba s nescudziteľnou dôstojnosťou Božieho dieťaťa, Božieho partnera, Božieho obrazu (Gn 1,26). V dialógovom zakotvení ľudskej osoby s trojjediným Bohom nazerá teologická etika veľkosť a nevýslovnú dôstojnosť ľudskej osoby. Odtiaľ vyviera sebaprekračujúcu dôstojnosť ľudskej osoby, ktorá určuje ľudskú existenciu. Ľudskú osobu nemožno zvecňovať, redukovať na prostriedok alebo výrobnú jednotku a všetky sociálne inštitúcie treba posudzovať nakoľko sú zacielené v prospech ľudskej osobe, ktorá je vlastným základom, účinnou príčinou a tiež cieľom každého spoločenského zriadenia. Teologicko-etický princíp personality dôsledne stavia na myšlienkovej línii ontologického personalizmu a priznáva osobnú dôstojnosť každej ľudskej bytosti vo všetkých fázach života, úplne nezávisle od vonkajších znakov, nezávisle od aktuálneho vedomia a nezávisle od zapojenia do predivu medziľudských vzťahov. Princíp personality chráni osobnú dôstojnosť každej ľudskej bytosti ako nositeľa nescudziteľných práv.
Teologické poňatie ľudskej osoby, ktoré má svoju – viac ako dve tisícročia trvajúcu – históriu, vyprofilovalo dva základné prístupy chápania ľudskej osoby: substanciálny, teda statický prístup a relacionálny, teda dynamický prístup. Dnes sa katolícka teológia väčšinovo prikláňa k vyváženému dynamickému modelu, ktorý však pevne stojí na základoch modelu statického a definuje ľudskú osobu ako: individuálnu substanciu rozumovej prirodzenosti ako Bohom stvoreného súcna, ktorá sa plne realizuje a aktualizuje vo vzťahoch, na vertikálnej úrovni s Bohom, na horizontálnej úrovni s ľuďmi a je nositeľkou dôstojnosti Božieho obrazu a partnera. Podľa teológa Ondreja Havelku sú v súčasnej teologickej etike prítomné štyri elementárne prístupy k princípu personality a k problematike chápania ľudskej osoby: 1. substanciálny, 2. umiernene relacionálny, 3. výrazne relacionálny a 4. číry aktualizmus.
Miho Nakajama

Miho Nakajama (, prezývka: , pseudonymy pozri nižšie; * 1. marec 1970, Saku† 6. december 2024, Tokio) bola japonská speváčka (idol) a herečka. Je staršou sestrou herečky Šinobu Nakajama ().
Pseudonymy.
Používala aj pseudonymy:
Život.
Debutovala singlom „C“ vydaným 21. júna 1985 a herecky sa prvýkrát predstavila v rovnomennej filmovej adaptácii mangy "Be-Bop High School" (), ktorá mala premiéru 14. decembra 1985.
V roku 1995 jej Spoločnosť tokijských filmových kritikov udelila Cenu modrej stužky ( pre najlepšiu herečku za jej účinkovanie v dvojrole vo filmovej dráme "Love Letter" (). V roku 1997 získala jednu z cien Japonskej filmovej akadémie za vynikajúci ženský herecký výkon v životopisnom filme "Tókjó bijori" (), v ktorej stvárnila esejistku Jóko Šimazu (), manželku fotografa Nobujoši Arakiho.
Shrek (ovca)

Shrek (* 27. november 1994 – † 6. jún 2011, Tarras) bol baran plemena merino z farmy Bendigo Station pri usadlosti Tarras na Južnom ostrove Nového Zélandu, ktorý sa stal známy tým, že sa mu podarilo šesť rokov unikať ustrihaniu. Vďaka tomu získal meno po rozprávkovom zlobrovi Shrekovi.
Nakoniec bol chytený 15. apríla 2004 a 28. apríla ostrihaný, pričom z neho získaná vlna vážila až 27 kg. Pritom ovca merino v priemere dáva 4,5 kg a výnimočne až 15 kg vlny a k jej strihaniu dochádza každoročne.
Shrek sa stal novozélandskou národnou ikonou. Jeho strihanie bolo odvysielané v televízii a v máji 2004 ho dokonca v parlamente uvítala novozélandská premiérka Helen Clarková. V novembri 2006 bol po druhýkrát ostrihaný (na ľadovej kryhe plávajúcej pri pobreží mesta Dunedin). 6. júna 2011 bol na radu veterinára uspatý.
Shrek!

Shrek! je humorná fantasy obrázková kniha amerického spisovateľa a karikaturistu Williama Steiga o odpudivo vyzerajúcej zelenej príšere, ktorá sa vydá do sveta a zosobáši so škaredou princeznou.
Kniha vyšla v angličtine 17. októbra 1990 v americkom nakladateľstve Farrar, Straus and Giroux. Kritikmi aj čitateľmi bola prijatá kladne, najväčšiu pochvalu získali ilustrácie, originalita a čitateľnosť príbehu. Touto knihou bol voľne inšpirovaný animovaný film "Shrek" (2001).
Názov knihy a hlavného hrdinu pochádza z jidišského slova שרעק ("šrek"), ktoré je príbuzné k nemeckému slovu "Schreck" (strach, des, ľak).