burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Renault Kangoo

Renault Kangoo a jeho verzia Kangoo Express sú rodinné a úžitkové osobné automobily vyrábané francúzskou automobilkou Renault. Ide o dlho očakávaného nástupcu vozidla Renault 4. Prvé vozidlá opustili výrobné linky závodu v Maubeuge v roku 1997.
Prvá generácia.
Renault Kangoo možno klasifikovať ako reakciu na trend, ktorý určoval smer konštrukcie vozidiel v 90. rokoch minulého storočia.
V roku 1997 zišlo z výrobnej linky Renault prvé vozidlo, určené pre priamy predaj. Uspokojoval zákazníkov, ktorí majú väčšie rodiny a vyhľadávajú priestor, pohodlie a relatívnu bezpečnosť. Vozidlu k jeho úžitkovému priestoru napomáhala konštrukcia karosérie, ktorá by dnes bola klasifikovaná ako karoséria minivanu či kombi.
V tom čase išlo o vozidlo, ktoré malo zo všetkých osobných automobilov Renault najväčší batožinový priestor. 
Cieľovou skupinou klientov neboli len väčšie rodiny, ale aj firmy, ktoré veľa využívali tohoto vozidla k svojim podnikateľským účelom. Tie si obľúbili hlavne naftové motory, pre ich ochotu podriaďovať sa plne naloženému vozidlu a vykazovali dynamiku v nízkych otáčkach. Dodával sa s motorom o objeme s 60 k, ďalej potom s 75 k a v poslednej rade motorizácia dieselová, a svojím výkonom 65 k.
Druhá generácia.
Ako každé vozidlo, tak aj Renault Kangoo podľahol modernizácii a od roku 2002 sa do ponuky dostali modely s novými motorizáciami.
Motor 1,2 sa dočkal ôsmich ventilov navyše a dnes sa produkujú verzie 1.2 16V s výkonom 75 k, ďalej potom 1.6 16 V s 95 k,
1.9 dTi s turbodúchadlom a priamym vstrekovaním nafty do valca a neskôr 1.5 dCi s priamym vysokotlakým výstrikom common rail doplnený turbodúchadlom a vykazuje výkon 65 kW. V súčasnej ponuke sú motory 1.2 16V, 1.6 16V, 1.5dCi
Vtákopysk divný

Vtákopysk divný alebo vtákopysk podivný (lat. "Ornithorhynchus anatinus") je druh z rodu vtákopysk z čeľade vtákopyskovitých. Patrí medzi vajcorodce.
Charakteristika.
Vtákopysk je obojživelný cicavec relatívne malých rozmerov, dorastajúci do dĺžky 40 – 60 cm, s hmotnosťou 0,8 – 2,5 kg. Vyskytuje sa vo východnej Austrálii a Tasmánii v sladkých vodách (jazerách, rybníkoch, riekach a potokoch) obklopených lesnatým prostredím.
Medzi jeho hlavné charakteristické znaky patrí ploský zobák, chvost podobajúci sa chvostu bobra, v ktorom sa ukladá tuk a plávacie blany medzi prstami. Predné i zadné končatiny majú po päť prstov. Tmavohnedá srsť je spravidla svetlejšie sfarbená na spodnej strane tela a pod očami sú prítomné fliačiky bielej srsti. Samce majú jedovú žľazu umiestnenú na ostrohách zadných nôh. Vtákopysk nemá typický chrup – potrava je rozdrvená hrebeňovitými lištami v zobáku. Domovom vtákopyska je nora v brehu dlhá 5 až 30 metrov. 
Rozmnožovanie.
Obdobie párenia nastáva od augusta do októbra, aktivita jedincov vrcholí vo veku dvoch rokov. Po kopulácii samica vybuduje hniezdo, do ktorého znesie obvykle dve až tri biele vajcia. Samica udržuje vajcia v teple a po približne dvoch týždňoch sa vyliahnu mláďatá. Mladé sú spočiatku nahé a bezmocné, úplne závislé od rodičovskej starostlivosti. Materské mlieko samica vylučuje cez žľazy v pokožke (mliečne póry – u vtákopyska nie sú prítomné žiadne bradavky), mláďatá ho prijímajú jednoducho vytláčaním zobákom a olizovaním z miest, kde sa tieto žľazy nachádzajú.
Potrava a lov.
Vtákopysk sa živí hlavne vodnými bezstavovcami, príležitostne nepohrdne žabou, rybou či hmyzom. Je schopný skonzumovať za jednu noc množstvo potravy rovnajúce sa polovici vlastnej váhy. Chvost vtákopyska slúži na uskladnenie tuku ako zdroj energie.
Sociálne vzťahy.
Vtákopysk je samotárske, plaché stvorenie, aktívne od západu po východ slnka. Počas dňa odpočíva v podzemnej nore v blízkosti vody. 
Ohrozenosť / stav populácie.
Tento druh bol v minulosti lovený pre kožušinu a prenasledovaný rybármi, dôsledkom čoho sa dostal do stavu ohrozenia a takmer vyhynul. V súčasnosti je chránený zákonom a jeho populácia vzrástla, no ohrozuje ho hlavne úbytok biotopov vhodných na prežitie. Je zraniteľný. 
Zaujímavé fakty.
Vtákopysk patrí k primitívnej skupine cicavcov, ktoré v sebe preukázateľne kombinujú prastaré znaky plazov s typickými črtami cicavcov.
Ruské národné futbalové mužstvo

Ruské národné futbalové mužstvo reprezentuje Rusko na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta alebo Majstrovstvá Európy.
Najlepšie umiestnenie na poprednom turnaji dosiahlo Rusko na majstrovstvách Európy v roku 2008, kde skončili v semifinále. 
Po ruskej invázii na Ukrajinu 24. februára 2022 bola ruská reprezentácia 28. februára vylúčená z medzinárodných turnajov do odvolania.
Gaius Iulius Solinus

Gaius Julius Solinus bol rímsky gramatik a kompilátor náučných diel, ktorého tvorba spadá do 4. storočia. Podľa Theodora Mommsena ale žil v 3. storočí.
"De mirabilibus mundi".
Solinus bol autorom diela "De mirabilibus mundi" (Divy sveta), ktoré bolo známe aj ako "Collectanea rerum memorabilium" (Zbierka podivuhodností) a "Polyhistor". "De mirabilibus" sa žánrovo radí k zbierkam podivuhodností ("mirabilia"), ktoré boli počas cisárskeho obdobia v Ríme veľmi obľúbené. Obsahuje mimo iné krátky opis v staroveku známeho sveta, jeho politického, spoločenského a náboženského usporiadania, geografie, prírodných podmienok aj dejín. Solinov súbor je venovaný istému Adventovi, ktorý býva stotožňovaný s Oclatiniom Adventom, konzulom na rok 218.
Z pôvodného textu diela vznikla významne prepracovaná verzia, pravdepodobne v 7. storočí a dostala názov "Polyhistor". Obe edície "De mirabilibus" kolovali počas neskorej antiky aj stredoveku, kedy bolo označenie Polyhistor prevzaté ako meno autora. Zo stredoveku tiež pochádzajú veršované výťahy z Iulia Solina, ktoré vytvorili Theodoricus a Petrus Diaconus.
Pôvod.
Veľké časti "De mirabilibus" sú prevzaté z "Naturalis Historia" encyklopedistu Plínia Staršieho a od zemepisca Pomponia Melu. Podľa Mommsena Solinus navyše použil kroniku Cornelia Boccha a "Chorographia pliniana" (Plíniov zemepis), výťah z Plíniovho diela so špeciálnym záberom na vládu cisára Hadriána. Podľa nemeckého historika Martina Schanza patrili k Soliniovým zdrojom skôr nedochované Suetoniove diela – "Roma" a "Pratum".
Quintus Serenus Sammonicus

Quintus Sammonicus Serenus bol rímsky vzdelanec, autor didaktickej skladby o lekárstve "Liber medicinalis" (Lekárska kniha). Sammonicus býva stotožňovaný s významným lekárom, ktorého nechal popraviť roku 212 na hostine cisár Caracalla, alebo s jeho synom toho istého mena, vychovávateľom cisára Gordiána II. Sammonicus Starší bol majiteľom knižnice o 62 000 zväzkoch, jeden z najvzdelanejších osôb svojej doby. Jeho knižnicu zdedil i jeho syn a ten ju odkázal cisárovi.
Sammonicova báseň o 1115 hexametroch sa zmieňuje o veľkom počte tradičných rímsky liečiv a lekárskych postupov, ktoré sú prevzaté od Plínia Staršieho a Dioskurida Pedania z Anazarb. Že ide predovšetkým o básnické dielo dokladá veľké množstvo citátov z rímskych klasikov – Plauta, Lucretia, Horatia a ďalších. Medzi inými sa v "Liber medicinalis" objavuje napríklad aj známe zaklínadlo abrakadabra ako zariekadlo proti horúčke a malarickým záchvatom. Pravdepodobne nedokončené dielo končí popisom slávneho protijedu, ktorý použil pontský kráľ Mithridates. Sammonicus je zaujímavý tiež ako predstaviteľ lekárstva, ktorý obhajoval rovnakú dostupnosť lekárskych prostriedkov pre chudobných aj bohatých.
"Liber medicinalis" si udržala pomerne vysokú popularitu počas stredoveku, ale nemožno ju inak považovať za viac než umelecké dielo podávajúce obraz o ľudovej medicíne v antike.
Michal Jonáš

Michal Jonáš (* 25. september 1986) je slovenský futbalista, hrajúci na pozícií obrancu. Jeho snom je hrať za Arsenal Londýn.
Odchovanec Senice prestúpil v mladom veku do MFK Dubnica. V drese Dubnice debutoval ako 18-ročný a hneď strelil aj gól v zápase proti Artmedii Petržalka 14. augusta 2005.
Počas zimnej prestávky sezóny 2006/07 prejavili záujem o Jonáša kluby Dinamo Kyjev, 1. FC Kaiserslautern, Amkar Perm, ale v testoch neuspel. V posledný prestupový deň prestúpil do Slovanu Liberec. Zmluvu podpísal na tri a pol roka.
V drese odohral jeden zápas. Tréner Ján Kocian ho nominoval na priateľský zápas 10. decembra 2006 proti v Abú Zabí. Slovensko vyhralo 2 – 1 a Jonáš strelil úvodný gól zápasu.
Dopravná nehoda.
23. novembra 2007 na ceste zo Senice do Kunova mal vážnu dopravnú autonehodu. Utrpel mnoho vážnych zranení, najvážnejším bolo krvácanie do mozgu,a vážne zranenia boli pomliaždenie pľúc a zlomenina kľúčnej kosti. Po týždni ho prebrali z umelého spánku.
Citadela (rozlišovacia stránka)

Citadela môže byť:
Kachexia

Kachexia alebo vycivenosť (málo používané, najmä v odbornej zdravotníckej literatúre) je závažná strata hmotnosti tela a vysilenosť spôsobená ťažkou chorobou alebo dlhodobým hladovaním. 
Ide o stav, ktorý je výsledkom dlhšie trvajúceho nedostatku výživy, a ktorý je sprevádzaný aj nedostatkom vitamínov a minerálnych látok. Prejaví sa preto nielen veľkým úbytkom váhy, ale aj prejavmi bielkovinovej, vitamínovej a minerálnej podvýživy. Príčiny môžu byť vonkajšie (exogénne) alebo vnútorné (endogénne). Vonkajšie príčiny spočívajú v nedostatočnom príjme potravy, ktorý môže byť nedostatočný, čo sa týka objemu (skutočné hladovanie, chýbajú všetky zložky potravy) alebo niektorých zložiek potravy (vtedy hovoríme skôr o malabsorpcii).
K chudnutiu (kachektizácii) dochádza vplyvom nepomeru medzi príjmom a výdajom energie, ktorého príčinou môže byť:
Strata tukového tkaniva sa prejaví vyziablosťou tváre, vyčnievajúcimi rebrami, lopatkami, hlbokými nadkľúčnymi jamkami, vyčnievajúcimi panvovými kosťami, úbytkom svalovej hmoty, ochabnutým držaním tela a zníženým množstvom podkožného tuku. Všetky znaky môžu byť maskované prítomnosťou edémov (hypoproteinémia). 
K ďalším znakom kachexie patrí: bledá, suchá a studená koža; jej šupinovité olupovanie; vypadávanie vlasov a ochlpenia; angulárna glositída; chorý má nízky krvný tlak, zvýšenú teplotu a pomalý tep; je slabý; apatický a depresívny; má znížené šľachové reflexy; znížený bazálny metabolizmus; zníženú hladinu glukózy a cholesterolu v krvi; makrocytárna anémia. Dochádza k postupnému odvápneniu kostí, niekedy až k spontánnym zlomeninám najviac zaťažovaných kostí. Znižuje sa odolnosť proti infekciám (TBC), pričom opakované infekcie ešte viac prehlbujú poruchu výživy. Je zvýšený sklon k trombózam a pľúcnym embóliám.
Liečba.
Liečbu kachexie je potrebné zladiť s liečbou základného ochorenia, ktoré ju zapríčinilo. Radikálny postup môže spôsobiť vážne komplikácie – hnačky, srdcové zlyhanie.
Základom liečby je realimentácia. V prvých dňoch má kalorická hodnota potravín prevyšovať odhadnutú hodnotu potravy pred začiatkom liečby len asi o 50 %. Jesť sa má častejšie a v menších dávkach, diéta má byť ľahko stráviteľná, v ťažkých prípadoch spočiatku tekutá. Je treba zaistiť prísun asi 100 g bielkovín, vitamíny v nadbytku, obmedziť soľ (s výnimkou dehydratovaných pacientov). Príliš rýchle zvyšovanie obsahu kalórií v ďalších dňoch môže viesť k vzniku edémov. Po 1 až 2 týždňoch sa má u človeka s miernou telesnou aktivitou ustáliť kalorická hodnota stravy približne na 3000-3500 kcal denne. Realimentácia má prebiehať pomaly asi 5-6 mesiacov. Medikamentózna terapia sama o sebenie je nutná. Pomocným liekom sú anabolické steroidy; hlavne tam, kde nie je možné dosiahnuť pribúdanie svalovej hmoty bežnými rehabilitačnými postupmi.
Kaplna

Kaplna môže byť:
EE Storey

Emily "Emy" Storey je americká ilustrátorka a grafická dizajnérka pôsobiaca v kanadskom Montreale. Narodila sa v Kinderhook, New York. V Montréale študovala dizajn a umenie na Concordia University a svoj umelecký titul dostala v roku 2003.
Emy Storey vytvára grafický a interaktívny dizajn, logá, reklamy a obaly hudobných nosičov pre klientov ako napr. Showtime, Atlantic Records, Warner Music Group, Sanctuary Records, Vapor Records, Maverick Records a Superclose Music. Storey je taktiež umelecká riaditeľka pre kanadskú skupinu Tegan and Sara od roku 2003.
Emy Storey tiež navrhla limitované edície pre DC Shoes a Macbeth Shoes. Pracuje v neziskových organizáciach ako dizajnérka.
Dubovský (priezvisko)

Dubovský je slovenské priezvisko. Najčastejšie je vo Voderadoch (okres Piešťany), Valaskej Dubovej (okres Ružomberok), Trnave, vo Zvolene a v Bratislave.
Známi nositelia.
Pozri v článku Dubovský.
Alexander Lernet-Holenia

Alexander Lernet-Holenia (* 21. október 1897, Viedeň – † 3. júl 1976, tamže) bol rakúsky spisovateľ, autor románov, poézie a historických štúdií.
Tajmýrske jazero

Tajmýrske jazero alebo staršie Tajmýr () leží na Tajmýrskom polostrove v Krasnojarskom kraji v Rusku. Nachádza sa v pohorí Byrranga, medzi 74° a 75° severnou zemepisnou šírkou, čo ho radí medzi najsevernejšie jazerá na svete. Jazero má dĺžku a rozlohu . Priemernú hĺbku má a maximálnu hĺbku . Leží v nadmorskej výške .
Pobrežie.
Pobrežie je členité (zálivy Bajkuraneru, Jukajamu a ďalšie, záliv Ledjanaja). Severné a východné brehy strmé, zatiaľ čo južné mierne sklonené piesočnaté. Dno je rovné, ale vyskytujú sa v ňom oddelené kotliny.
Vodný režim.
Jazero zmrzne každý rok od septembra do júla. Hlavným prítokom jazera je zo západu rieka Horná Tajmyra. Ďalšími prítokmi sú z juhu Jamutarida, z východu Malahajtari a na severozápade Ugoľnaja. Ďalej ešte Zapadnaja, Severnaja, BikadaNguoma, a Kalamissamo. Z jazera vyteká rieka Dolná Tajmyra do Karského mora. 
Zdroj vody je snehový a dažďový. V lete sa jazero prehrieva. V auguste dosahuje teplota priemerne 7 °C. V zime sa vo veľkej hĺbke pohybuje teplota tesne nad 1 °C. 
Fauna.
Jazero je bohaté na ryby (siveni, sízy, muksuni a ďalšie).
Literatúra.
"V tomto článku boli použité informácie z Veľkej sovietskej encyklopédie, heslo „Таймыр“."
Majstrovstvá sveta vo futbale 2014

Majstrovstvá sveta vo futbale 2014 boli 20. majstrovstvá sveta vo futbale. Konali sa od 12. júna do 13. júla 2014 v Brazílii na 12 štadiónoch v 12 mestách. Kvalifikácie sa zúčastnilo 203 z 208 členov FIFA, z ktorých vzišlo 32 účastníkov záverečného turnaja. Boli to piate majstrovstvá sveta vo futbale na juhoamerickom kontinente. Vyžrebovanie do skupín sa uskutočnilo 6. decembra 2013 v Riu de Janeiro. Majstrom sveta sa stalo Nemecko, ktoré vo finále porazilo Argentínu 1:0 po predĺžení.
Prideľovanie MS.
Prideľovanie majstrovstiev sveta vyhrala Brazília, ktorá získala v poslednom hlasovacom kole viac hlasov ako jej súper Kolumbia.
Účastníci turnaja podľa konfederácií.
V zátvorke je poradie mužstva v poslednom rebríčku FIFA pred majstrovstvami.
Lopta.
Lopta Brazuca je oficiálnou loptou Majstrovstiev sveta vo futbale 2014. Bola vyrobená firmou Adidas. Brazuca sa tak stáva 13. generáciou lopty na futbalových majstrovstvách sveta.
Buková

Buková môže byť:
Hans-Dieter Flick

Hans-Dieter Flick (* 24. február 1965) je nemecký futbalový tréner a bývalý stredopoliar, v súčasnosti tréner FC Barcelona
Patrik Pavlenda

Patrik Pavlenda (* 3. máj 1982) je slovenský futbalový obranca, ktorý v súčasnosti hráva za Union Gschwandt.
Futbalová kariéra.
Patrik Pavlenda začal svoju futbalovú kariéru v bývalom zlatomoravskom klube TJ CALEX Zlaté Moravce. Už v tomto klube sa pričinil o postup žiackeho a dorasteneckého tímu do prvej futbalovej ligy. Po prejdení všetkých juniorských tímov v klube TJ Calex Zlaté Moravce sa dostal na základnú vojenskú službu do tímu ŠK VTJ Malacky. Po návrate zo základnej vojenskej služby sa vrátil už do tímu FC ViOn Zlaté Moravce. V tíme FC ViON Zlaté Moravce sa presadil na poste pravého obrancu a výraznou mierou prispel k postupu tímu Zlatých Moraviec do najvyššej futbalovej súťaže na Slovensku. S klubom FC ViOn Zlaté Moravce vyhral ligoví pohár v sezóne 2006/07. V pohári UEFA odohral všetky štyri stretnutia za klub FC ViOn Zlaté Moravce.
Svojimi výkonmi upútal funkcionárov poľského klubu Górnik Zabrze a decembri 2007 doň prestúpil za tento tím odohral dvanásť stretnutí a neskôr sa opäť vrátil do tímu FC ViOn Zlaté Moravce za ktorý hrával do sezóny 2014/15. Patrik Pavlenda odohral v najvyššej futbalovej lige na Slovensku 168 zápasov a strelil jeden gól. V najvyššej poľskej futbalovej lige odohral dvanásť zápasov za Górnik Zabrze. V sezóne 2015/16 hral za TJ Slovan Čeladice a FC Nitra. Od sezóny 2016/17 hrá za rakúsky klub Union Gschwandt.
Signs of Life

Signs Of Life je debutový album fínskej rockovej skupiny Poets of the Fall. Album vyšiel 16. januára 2005 vo Fínsku, v auguste vo Švédsku,Nórsku a Dánsku.
Napriek tomu, že išlo o prvý album, zaznamenala skupina veľmi vysoký úspech a získala slávu potrebnú na rozbehnutie hudobnej kariéry. Album sa okamžite dostal do fínskej štyridsiatky najpredávanejších albumov a udržal sa v nej dlhšie ako rok, celých 56 týždňov. 24. mája 2005 získal album vo Fínsku zlato a 26. apríla 2006 platinu.
Zavedenie pravostrannej premávky v Česko-Slovensku

K zavedeniu jazdy vpravo „v primerane vhodnej dobe“ sa signatárske štáty vrátane Česko-Slovenska zaviazali v rámci dodatku k Parížskej dohode v roku 1926. V roku 1931 Česko-Slovensko prisľúbilo, že zmenu zavedie do piatich rokov. Bolo o nej však rozhodnuté až Opatrením Stáleho výboru Národného zhromaždenia č. 275/1938 Zb. zo dňa 10. novembra 1938. Účinnosť tohto ustanovenia bola stanovená na 1. mája 1939.
Obsadenie časti republiky dňa 15. marca 1939 Nemeckom však viedlo k urýchleniu účinnosti – výnosom vrchného veliteľa nemeckej armády von Brauchitscha bola pravostranná premávka v Protektoráte Čechy a Morava zavedená 17. marca 1939, v Prahe až od nedele 26. marca 1939 od 3 hodín ráno. Napríklad v Ostrave sa naopak jazdilo vpravo už od prvého dňa okupácie.
Na Slovensku bola pravostranná premávka zavádzaná v rokoch 1939 – 1941.
Zvláštnosťou bola prvá liberecká električková trať, na ktorej krátkej dvojkoľajnej časti (od stanice k mostu cez Nisu) bol z dôvodu usporiadania nadväzujúcich jednosmerných úsekov pravostranná premávka už od počiatku, teda od 25. augusta 1897.
Videotechnika

Videotechnika alebo video (z lat. "vidieť") je technika na zachytávanie, záznam, prehrávanie, prenos a obnovu pohyblivých obrázkov používajúca elektronické signály alebo digitálne médiá. Spája sa predovšetkým s televíznou výrobou.
Definícia videa.
Video je sled snímkov idúcich za sebou. Tento sled spôsobuje dojem pohybu. Po objavení filmu sa film prehrával len v 16 fps (frames per second , snímkov za sekundu). Po objavení zvuku bolo však potrebné zvýšiť počet fps na 24, aby sa zvuk prehrával správne.
Dátový tok.
Pri kamerovaní pomocou digitálnej kamery sa zapisuje množstvo informácii za sekundu na disk. Množstvo uložených dát sa určuje podľa dátového toku daného formátu videa. Pre príklad DV formát má dátový tok 25 Mbit/s. Zjednodušene povedané že na 1 sekundu videa sa uloží približne 25 Megabitov dát. Ak nahrávame zo zvukom ktorý sa ukladá spolu s videom zaberie DV formát približne 35 Mbit/s.
Rozlíšenie videa.
Vertikálne rozlíšenie videa je pevne dané, podľa PAL je 625 riadkov, z toho 575 riadkov viditeľných. V prípade HDTV 1080 je to 1125 riadkov, z toho 1080 viditeľných.
Horizontálne rozlíšenie je, na rozdiel od vertikálneho variabilné. Horizontálne riadkové rozlíšenie určuje, koľko striedajúcich sa čiernych a bielych čiar sa zmestí do video obrazu.
Rozlíšenie pre 3D video sa udáva vo voxeloch (množstvo obrázkových prvkov reprezentujúcich hodnotu v trojrozmernom priestore).
Zobraziť rozlíšenia v skutočnej veľkosti
Videorekordér

Videorekordér (iné názvy: magnetoskop, videomagnetofón, videomagnetoskop, video) je prístroj, ktorý slúži na záznam televízneho vysielania alebo na vytváranie kópií iného už spracovaného videosignálu na magnetickú pásku vo forme videokazety. Odlišuje sa od kamier a videokamier, ktoré slúžia na prvotný záznam videosignálu okolitého sveta. Videosignál sa na magnetickú pásku zaznamenáva podobne ako audiosignál na audiokazetu.
Videorekordéry je možné rozdeliť na analógové (formáty VHS, S-VHS, Betamax) a digitálne (napr. D-VHS). V súčasnosti sú videorekordéry na ústupe a nahrádzajú ich zariadenia s digitálnym spôsobom záznamu obrazu DVD rekordéry, harddiskové rekordéry, záznam na pamäťovú kartu a pod.
V súčasnosti sa kazety prepisujú na DVD, teda digitalizujú.
Orenburg

Orenburg je (; ) je mesto v európskej časti Ruska na rieke Ural pri ústí Sakmary, 1 478 km juhovýchodne od Moskvy a 150 km severne od hraníc s Kazachstanom. Je centrom Orenburskej oblasti a v roku 2019 malo 571 449 obyvateľov.
Je strediskom predovšetkým strojárskeho priemyslu a železničný uzol medzi Povolžím a Kazachstanom. Mesto sa delí na 4 rajóny. Do roku 1925 patril Kazachstanu a bol jeho hlavným mestom. Okrem Rusov tu dnes žije prevažne kazašská a tatárska menšina.
Názov.
Existujú rôzne verzie pôvodu názvu mesta. Klasická verzia je pevnosť na rieke Ori. V období rokov 1938 až 1957 nieslo mesto meno Čkalov (), podľa slávneho sovietskeho letca V. P. Čkalova. Čkalov sa však v meste nenarodil, nežil tu, ani nie je známe, že by vôbec niekedy v meste bol. Bronzová socha V. P. Čkalova s výškou 6 m na 7 m podstavci bola inštalovaná na počesť 50. výročia jeho narodenia v roku 1954 na bulvári (nábrežie rieky Ural, takzvaná "Belovka").
Dejiny.
V roku 1735 sa tu, na sútoku riek Ural a Or, podľa plánov Ruského impéria na osídľovanie krajiny usadili prví prisťahovalci. Názov Orenburg sa dá voľne preložiť ako "pevnosť Or". Roku 1739 bol názov skrátený na Orsk, vzápätí však došlo k sporom – asi 350 km proti prúdu rieky bolo už založené mesto, ktoré malo tiež meno Orsk, a tak sa museli v Orenburgu vrátiť k svojmu pôvodnému názvu. Vďaka výstavbe obrannej línie pred vpádom kočujúcich kmeňov z územia dnešného Kazachstanu sa mesto časom stalo centrom orenburských Kozákov.
Po zavedení železnice mesto profitovalo zo svojej pozície na križovatke tratí z Ruska na Sibír a do strednej Ázie. Počas Ruskej občianskej vojny tu vznikol protibolševický štátny útvar orenburských Kozákov. V čele štátu stál v rokoch 1918 - 1920 ataman Dutov. Krátko po Októbrovej revolúcii sa stal Orenburg hlavným mestom Kirgizskej autonómnej sovietskej socialistickej republiky (neskôr Kazašská ASSR, dnes Kazachstan). Po ustanovení mesta Kyzylorda ako hlavného mesta Kazachstanu sa pripojil opäť k RSFSR. Medzi rokmi 1938 a 1957 niesol názov "Čkalov" po sovietskom letcovi Valerijovi Čkalovovi.
Video

Video je elektronické médium určené pre záznam, kopírovanie a vysielanie pohyblivých obrazov.
Video môže byť:
Odeská ulica

Odeská ulica je ulica:
Magnetoskop

Magnetoskop môže byť:
Baltská ulica

Baltská ulica je ulica:
Toryská ulica

Toryská ulica je ulica:
Radikál

Radikál môže byť:
Hornádska ulica

Hornádska ulica je ulica:
Spišská

Spišská môže byť:
Jókaiho ulica

Jókaiho ulica je ulica:
Hviezdna ulica

Hviezdna ulica je ulica:
Korytnická ulica

Korytnická ulica je ulica:
Hronská ulica

Hronská ulica je ulica:
Podunajská ulica

Podunajská ulica je ulica:
Malodunajská ulica

Malodunajská ulica je ulica:
Vŕtačka

Vŕtačka môže byť:
Vŕtačka (obrábací stroj)

Vŕtačka je obrábací stroj, na ktorom sa vykonávajú operácie vŕtania a vyvŕtavania pomocou otáčajúceho sa nástroja, väčšinou vrtáka, resp. vyvrtávacej tyče alebo hlavy. Okrem uvedených operácií je možné na vŕtačkách rezať závity, vystruhovať, vyhlbovať prípadne zarovnávať čelá dier.
Rozdelenie.
Vŕtačky sa všeobecne rozdeľujú 
Podrobnejšie je rozdelenie podľa konštrukcie:
Stĺpové vŕtačky.
Pre vŕtanie stredných otvorov do priemeru približne 40 mm. Stĺpové vŕtačky ľahšieho typu majú stĺp predĺžený tak, aby sa dali postaviť na zem. Stôl vŕtačky je na stĺpe zvislo prestaviteľný a otočný. Väčšie typy majú strojový posuv, ktorého mechanizmus je hnaný zvislým hriadeľom od vretenníka. Pri stĺpových vŕtačkách možno stôl pootočiť nabok a upínať veľké výrobky priamo na základovú dosku.
Stojanové vŕtačky.
Pre vŕtanie otvorov do priemeru približne 80 mm. Tieto vŕtačky sú podstatne tuhšie stroje a sú určené pre veľké výkony. Majú skriňový stojan a štvorhranný stôl. Vretenník je rozdelený na pevnú časť a na prestaviteľnú časť s posuvovým mechanizmom. Túto časť možno po zvislom vedení stojana nastaviť čo najbližšie k výrobku. Namiesto zvislo prestaviteľného stola môže byť stôl krížový, ktorým možno pozdĺžne aj naprieč posúvať, takže výrobok sa dá rýchlo a presne nastavovať.
Stolové a nástenné vŕtačky.
Sú určené pre vŕtanie malých otvorov do priemeru približne 16 až 20 mm. Ide o malé typy stĺpových, alebo stojanových vŕtačiek, ktoré sa upevňujú na stôl, alebo na stenu. Pri najmenších typoch sú dôležité dostatočne vysoké otáčky vretena, aby sa dosiahla primeraná rezná rýchlosť. Väčšie typy majú vretenník, ktorý sa podľa výšky výrobku prestavuje na valcovom stĺpe a majú ručný posuv.
Otočné vŕtačky.
Predtým nazývané aj "radiálne", s radiálne prestaviteľným vretenom pre vŕtanie väčšieho počtu dier do veľkých a ťažkých obrobkov, ktoré nie je možné polohovať. Preto sa premiestňuje vreteno stroja na saniach po ramene, ktoré je zase možné otáčať okolo stĺpa. 
Univerzálne vŕtačky.
S ľubovoľne nastaviteľným vretenom.
Špeciálne vŕtačky.
Pre sériovú a hromadnú výrobu.
Ručné vŕtačky.
Alebo tiež prenosné vŕtačky sú pri práci držané jednou (dvoma) rukami. Slúžia na vŕtanie malých dier (cca do 13mm), pre malosériovú výrobu, domáce použitie. Ručné vŕtačky sa vyrábajú aj ako akumulátorové, umožňujúce prácu v miestach, kde nie je dostupný prívod elektrickej energie. Podrobnejší článok pozri vŕtačka (náradie).
Slaven Bilić

Slaven Bilić [] (* 11. september 1968, Split, Chorvátsko) je bývalý chorvátsky futbalový reprezentant a v súčasnosti futbalový tréner.
Je vyštudovaný právnik. Bol trénerom Chorvátska na Eure 2008. Pred týmto šampionátom nahral spolu so svojou rockovou skupinou Rawbau hymnu Vatreno ludilo. V tejto skupine hrá na sólovú gitaru.
Počas svojej trénerskej kariéry chcel trénovať nejaký anglický klub.. To sa mu podarilo, od roku 2015 do roku 2017 pôsobil v klubu West Ham United FC.
Reprezentácia.
Za reprezentáciu odohral 44 zápasov a strelil tri góly. Zúčastnil sa EURA 1996 v Anglicku a MS 1998 vo Francúzsku.
Pavel Horváth

Pavel Horváth môže byť:
Studio Deen

Studio Deen Company, Limited (transkripcia: "Kabušiki gaiša Sutadžio Dín") je japonská spoločnosť, ktorá vyrába anime.
Lucius Ampelius

Lucius Ampelius bol rímsky spisovateľ, autor jediného diela nazvaného "Liber Memorialis" (Kniha pamätihodností). Predpokladá sa, že pôsobil v období vlády cisárov Hadriána alebo Antonina Pia, niektorí odborníci ho ale zaraďujú až na koniec 4. storočia.
Ampeliova príručka patrí k literatúre typu "mirabilia", teda popularizačnej práci, ktorá je zameraná predovšetkým na popis podivuhodností. V prípade Ampelia ide o svetové dejiny od najstarších čias až do doby cisára Trajána, pričom autor sa sústredí predovšetkým na geografiu a mytológiu (kapitoly I-X) a na rímske dejiny, predovšetkým dejiny Rímskej republiky (kapitoly XI-L). Kniha je venovaná istému Macrinovi, ktorého niektorí stotožňujú s cisárom Macrinom (217 – 18), ale je rovnako pravdepodobné, že mohlo ísť o kohokoľvek iného, keďže toto meno bolo v Ampeliovej dobe pomerne rozšírené.
"Liber Memorialis" nie je vedeckým dielom, ako to prezrádza povrchnosť, neusporiadanosť a dychtivosť po senzáciách. Zdá sa, že išlo skôr o učebnicu, ktorá mala podávať žiakom všeobecné vzdelanosti o antickom svete. 
V kapitole VIII sa objavuje zaujímavá zmienka o slávnych sochárskych dielach v Pergame, ktoré boli objavené roku 1871 a dnes sa nachádzajú v Berlínskom múzeu. Ide o jedinú antickú zmienku o tomto umeleckých objektoch.
Nitriansky kódex

Nitriansky kódex alebo Nitriansky evanjeliár je latinský evanjeliár, ktorý je najstaršou listinnou ručne písanou pamiatkou na území Slovenska.
Pochádza pravdepodobne z roku 1083. Nitriansky kódex je kniha písaná úhľadným písmom s kolorovanými inicálkami, obsahujúca liturgické lexty. Listy sú zviazané vo väzbe z pozláteného mosadzného plechu. Z nej zaujme najviac predná doska, ktorej výzdoba je ozajstným umeleckým skvostom. Dominuje jej byzantský relikviárny dvojitý kríž so strieborného alebo pocínovaného plechu s dutým vnútrom obsahujúcim relikvie - úlomky dreva a kúsok hrubej tkaniny. Tie podľa legendy pochádzajú z kríža, ktorý v 4. storočí údajne objavila na vrchu Golgota matka rímskeho cisára Konštantína Veľkého Helena.
Kniha písaná v latinčine mohla vzniknúť benediktínskom kláštore v Hronskom Beňadiku. Obsahuje výňatky z evanjelií čítaných pri bohoslužbách, tzv. perikopy. Okrem toho Nitriansky kódex obsahuje mená svätcov ako i zoznam liturgických sviatkov slávených v čase jeho vzniku.
Po svojom vzniku bol kódex dlho uchovávaný za múrmi kláštora. Po smrti benediktínskeho opáta Jána III. v roku 1510 začal kláštor materiálne a duchovne upadať. V súvislosti s tým kódex v roku 1556 pripadol darom Ostrihomskej kapitule. Na jeho znovuvrátení na Slovensko má veľkú zásluhu arcibiskup Juraj Slepčiansky-Pohronec (1595 - 1685). Jeho pričinením sa táto vzácna písomná pamiatka európskeho významu dostala do Nitry. V rokoch 1919 - 1942 bola však opäť uložená v Ostrihome ako chrámový poklad tunajšej baziliky. Definitívne sa späť kódex dostal v roku 1942 kedy bol uložený na Nitrianskom hrade a dnes je majetkom biskupského úradu.
Nitriansky kódex je zapísaný v zozname národných kultúrnych pamiatok v archívoch Slovenskej republiky, kde má poradové číslo jeden.
Marcus Iunianus Iustinus

Marcus Iunianus Justinus, známy tiež iba ako Justinus, bol rímsky historik pôsobiaci v dobe rímskeho cisárstva. O ňom samotnom vieme iba z titulu vlastného diela, "Historiarum Philippicarum libri XLIV" (44 kníh Filippských dejín), výťahu z objemného dejepisného diela Pompeia Troga.
Chronologické zaradenie autora predstavuje dosiaľ nevyriešený problém. S istotou možno tvrdiť len toľko, že Justinus písal po Trogovi, ktorý žil v dobe cisára Augusta. Justinus sa zmieňuje o tom, že antický svet si rozdelili Rimania a Parti, čo by mohlo poukazovať na to, že dielo vzniklo pred vzostupom Sasánovcov v prvej polovici 3. storočia, súčasne však nemožno vylúčiť, že Justinus jednoducho označil východnú ríšu ako partskú bez ohľadu na existenciu skutočnej Partskej ríše, ako to robili aj iní historici. Lingvistický rozbor diela naznačuje, že historická práca spadá do 2. storočia. Ronald Syme posúva Justinovu tvorbu až do roku 390, krátko pred vznikom iného významného historického diela, "Historia Augusta", tvrdiac, že anachronizmus v Justinovom diele má čisto literárny efekt a má spojiť jeho dielo s dielom Pompeia Troga.
Porovnanie Justina s dochovaným zoznamom úvodných poznámok jednotlivých kapitol Trogovej histórie (samotné dielo sa nedochovalo) umožňuje stanoviť, že sa Justinus neobmedzil iba na prosté vytvorenie výťahu, ale v niektorých oblastiach sa od svojho prameňa odchýlil. Troga zaujíma predovšetkým história Macedónskej ríše, Justina dejiny sveta ako celku.
Justinovo dielo získalo na popularite počas stredoveku, kedy dochádzalo i k zámene autora s apologétom Justínom Mučeníkom.
Aurelius Opillus

Aurelius Opillus bol rímsky encyklopedista tvoriaci v 2. storočí pred Kr. Napísal dielo "Musarum libri IX" (Deväť kníh Múz), z ktorého sa nič nedochovalo. O jeho živote nie je nič známe.
G3 (koncertná skupina)

G3 je príležitostné hudobné zoskupenie ktoré vystupuje na koncertných turné. Názov je odvodený od základnej filizofie zostavy formácie troch (3) gitaristov (G). Autorom tohto projektu je gitarista Joe Satriani. 
Od jeho počiatku v roku 1996 sa na vystúpeniach projektu G3 zúčastnili: Steve Vai, Eric Johnson, Kenny Wayne Shepherd, Yngwie Malmsteen, John Petrucci, Robert Fripp, Paul Gilbert, Uli Jon Roth, Michael Schenker, Adrian Legg, vrátane špeciálnych hostí ako Tony MacAlpine, Johnny Hiland, Steve Lukather, Steve Morse, Chris Duarte, Andy Timmons, Neal Schon, Gary Hoey, Brian May, Billy Gibbons, Johnny A, George Lynch, Patrick Rondat a Eric Sardinas.
Štatistiky G3.
Účasť členov hudobných skupín.
Na koncertných turné G3 sa zúčastnili po dvaja členovia skupín Dream Theater, Mr. Big, Scorpions a Racer X boli to: John Petrucci (gitara) a Mike Portnoy (bicie) (2001, 2002, 2005, 2006 a 2007), Paul Gilbert (gitara) (2001, 2002 a 2007) a Billy Sheehan (basová gitara) (2001, 2002, 2003, 2004, 2005 &amp; 2006), Michael Schenker a Uli Jon Roth (obidvaja gitary - 1998), a Paul Gilbert a Bruce Bouillet (obidvaja gitary - 2007).
Viacnásobná účasť gitaristov.
S Joe Satrianim je najstabilnejším členom formácie Steve Vai, okrem nich sa vystúpení viackrát zúčastnili:
Santi Cazorla

Santiago Cazorla González (* 13. december 1984, Lugo de Llanera), známy aj pod menom Santi Cazorla, je španielsky futbalista hrajúci za klub Villarreal CF a za Španielske národné futbalové mužstvo.
Kariéra.
Klubová.
V prestupovom období 2008/2009 ako hráč Villarealu odmietol ponuku prestúpiť do Realu Madrid za sumu 16 miliónov eur. 4. apríla 2009 sa v zápase španielskej ligy proti Almerii zranil. V roku 2011 prestúpil do tímu Malaga za 14 miliónov eur.
Reprezentačná.
Bol nominovaný na Euro 2008, kde väčšinou nastupoval ako striedajúci hráč. V štvrťfinálovom rozstrele proti Taliansku premenil v druhej sérií pokutových kopov svoj pokus.
Lesnoj (Sverdlovská oblasť)

Lesnoj (rus. Лесной) je uzavreté mesto vo Sverdlovskej oblasti v Rusku. Nachádza sa 254 km severne od Jekaterinburgu. Počet obyvateľov je 53 195 (2002). Preteká tu rieka Tura. 
Dejiny.
Založený bol v roku 1947 kedy začala výstavba podniku 418 na produkciu uránu (HEU) pre atómové zbrane. Z tohto dôvodu bolo mesto tajnou oblasťou, s názvom "Sverdlovsk-45". K odtajneniu došlo až dekrétom prezidenta ZSSR Borisa Jeľcina v roku 1992. Odvtedy je aj zobrazovaný na mapách.
Hotel Marriott

Hotel Marriott môže byť
Astrud Gilberto

Astrud Gilberto, rodená Evangelina Astrud Weinert (* 29. marec 1940, Salvador, Brazília† 5. jún 2023) bola brazílska speváčka, známa svojou sambou a bossa novou. 
Za pesničku "The Girl from Ipanema" dostala v roku 1965 Grammy Award.
Diskografia.
Kompilácie
Nahrávky s inými umelcami:
Externé odkazy.
Oficiálna stránka
Bulhary

Bulhary môžu byť:
Karang

Karang je v súčasnosti neaktívny stratovulkán nachádzajúci sa na západe ostrova Jáva asi 15 km juhovýchodne od masívnej pleistocénnej kaldery Danau. Prevažne bazaltovo - andezitový vulkán je najvyšší zo skupiny stratovulkánov v okolí kaldery, od stratovulkánu Pulosari ho oddeľuje len sedlo. Sopka, až na aktívne fumaroly v parazitických kráteroch na východnom svahu, nejaví žiadne známky aktivity.
Srpice

Srpice ("Mecoptera") je rad holometabolného hmyzu.
Opis.
Malý až stredne veľký podlhovastý hmyz s dvoma pármi takmer rovnakých blanitých krídel, ktoré však môžu niekedy chýbať. Hlava je hypognátna, rypákovito predĺžená, s hryzavými ústnymi orgánmi. Samce u väčších druhov ("Panorpa") majú na konci bruška asymetricky stočené klieštikovité gonopódy.
Vývojové štádiá.
Larva je polypódna, eruciformná, a je dravá. Larvy majú zložené oči, čo je u kohorty "Holometabola" jav nanajvýš výnimočný. Imága sú tiež dravé, no príležitostne konzumujú i mŕtvy hmyz, nektár a pod. Kukla je "pupa dectica libera". 
Výskyt.
Srpice sú neveľký rad – na svete poznáme asi 350 druhov. Na Slovensku sa vyskytuje 8 druhov, z nich najhojnejšia je "Panorpa communis" (srpica obyčajná). Druhy z rodu "Boreus" sú malé a majú redukované krídla – hojnejšia je "B. hiemalis". 
Žijú od jesene do jari, často i na snehu, kde lovia hlavne chvostoskoky.
Slovnaftská ulica (Bratislava)

Slovnaftská ulica je ulica v Bratislave, v mestských častiach Ružinov a Podunajské Biskupice. 
Je dôležitou tranzitnou komunikáciou v okrese Bratislava II prechádzajúca katastrálnym územím mestskej časti Ružinov. Začína sa napojením na komunikáciu Bajkalská na mimoúrovňovej križovatke s diaľnicou D1 pod nájazdovou rampou na Prístavný most. Pokračuje severne od areálu rafinérie Slovnaft, prechádza lávkou ponad Malý Dunaj a nakoniec sa napája na komunikáciu Kazanská v mestskej časti Podunajské Biskupice.
Perbakti-Gagak

Perbakti-Gagak je vulkanický komplex pozostávajúci so skupiny niekoľkých silne erodovaných stratovulkánov, nachádzajúci sa na indonézskom ostrove Jáva, asi 80 km južne od hlavného mesta Jakarta. Najvyšší člen komplexu je "Gunung Perbakti" (1 699 m). Komplex je momentálne neaktívny, posledná erupcie boli zaznamenané v prvej tretine 20. storočia. V súčasnosti sú jediným prejavom aktivity fumaroly, bahenné sopky a termálne pramene na juhovýchodnom svahu Gunung Perbakti.
Blanokrídlovce

Blanokrídlovce (iné názvy: blanokrídly hmyz, blanokrídle; staršie: blanitokrídly hmyz, hmyz blanokrídly; zriedkavo hymenoptéry; zastarano: "hmyz blaňokridlý", "hmyz žilokridlý", "žilnokrýdlenci", "osy" [v najširšom zmysle]; lat. Hymenoptera; zriedkavo: Hymenopterida , Hymenopteria , Aculeata ) je rad holometabolného hmyzu.
Charakteristika.
Blanokrídlovce sú rozsiahla skupina obyčajne štíhleho hmyzu s drobným telom (patrí k nim najmenší hmyz vôbec, s dĺžkou tela iba 0,2 mm), viaceré skupiny sú na druhej strane stredne veľké i veľké.
Opis.
Na hrudi sú 2 páry blanitých krídel s dosť hustou žilnatinou ("Symphyta"), u "Apocrita" je žilnatina jednoduchšia, u drobných foriem môže redukovať na jedinú žilku. Zadné krídla sú vždy aspoň o trochu menšie ako predné, a majú aj jednoduchšiu žilnatinu. Krídla sú u našich druhov len málokedy pigmentované. V podrade Apocrita je pomerne častá aptéria (bezkrídlosť) (obyčajne u samíc), v tom prípade je však podľa celkového vzhľadu jasné, že ide o blanokrídlovce.
Na hlave sú obyčajne dosť dlhé tykadlá, veľké zložené oči a takmer vždy 3 ocelli. Ústne orgány sú hryzavé, len u včiel hryzavo-lízavé, ale ani vtedy hryzadlá nezakrpateli a slúžia na hryzenie. 
Na mohutnú hruď prisadá bruško buď skoro celou šírkou ("Symphyta"), alebo je na začiatku "osovito" zúžené ("Apocrita"). Hruď u Apocrita vzniká zrastom troch hrudných somitov s prvým somitom bruškovým (epinotum), pričom tzv. stopku ("petiolus") tvorí redukovaný a zúžený druhý (a zriedka i tretí) bruškový somit. Na konci bruška je obyčajne kladielko (môže byť viditeľné stále, alebo len pri kladení vajíčok), u žihadlových blanokrídlovcov je premenené na žihadlo.
Vývojové štádiá.
Vývin je typická holometabolia s 3-5 instarmi (štádiami), u xylofágnych Symphyta však môže byť počet instarov vyšší, najmä za potravne nepriaznivých podmienok. 
Larvy sú apódne, tzv. beznôžky, u Symphyta však oligopódne až polypódne, nazývané pahúsenice. Vývin niektorých parazitických blanokrídlovcov má rysy hypermetabolie (napr. u čeľade "Platygasteridae"), pričom veľmi podivný prvý larválny instar pripomína nauplius, alebo u druhu "Platygaster herricki" dokonca prvé vývinové štádium Pentastomida. 
Výskyt.
Z asi 250 000 doteraz známych blanokrídlovcov žije v strednej Európe vyše 10 000 druhov. V našej faune poznáme zatiaľ iba približne vyše 6 000 druhov. Mnohé skupiny sú však veľmi málo preskúmané, takže toto číslo bude v skutočnosti vyššie. Výskum blanokrídlovcov veľmi sťažuje obťažná určiteľnosť väčšiny taxónov, navyše u parazitov ("parazitoidov") treba byť súčasne aj odborníkom v identifikácii hostiteľov: chrobákov, motýľov a ďalších radov hmyzu.
Systematika.
Tradične sa blanokrídlovce delia nasledovne:&lt;br&gt;
rad blanokrídlovce (Hymenoptera [synonymá pozri v úvode tohto článku]):
Poznámky:
Semih Şentürk

Semih Şentürk (* 29. apríl 1983, Izmir) je turecký futbalista hrajúci na poste útočníka za klub Fenerbahçe a za Turecké národné futbalové mužstvo.
Reprezentácia.
Majstrovstvá Európy 2008.
Bol nominovaný na Euro 2008 a strelil tri góly. Vyrovnával proti Švajčiarsku na taktiež 1-1 a v 2. minúte nadstaveného času druhého predĺženia vo štvrťfinálovom zápase proti Chorvátsku na 1-1. V tomto zápase bol v penaltovom rozstrele jedným z úspešných hráčov Turecka, ktorí premenili svoj pokus. V semifinále vyrovnal na 2-2 proti Nemecku.
Vladimír II. (Kyjevská Rus)

Vladimír II. Vsevolodovič Monomach (starorusky: "Володимиръ (-меръ) Мономахъ", po rusky: "Владимир Мономах") (* 1053 - † 19. máj 1125), knieža rostovsko-suzdaľského kniežatstva (1066 - 1073), smolenského kniežatstva (1073 - 1078) a Kyjevskej Rusi (1113 - 1125), štátnik a spisovateľ. Bol synom Vsevoloda I. Jaroslaviča a jeho ženy - dcéry byzantského imperátora Konštantína IX. Monomacha, - podľa ktorej dostal prezývku Monomach.
Štátnik.
Vláda panovníka bola obdobím posledného obdobia silnej Kyjevskej Rusi. Počas svojej vlády vlastnil takmer tri štvrtiny území Staroruského štátu. Významným krokom bolo dočasné zamedzenie bojov o kyjevský trón a získanie si autority od susedných kmeňov (Polovcov) a centralizácia moci do rúk panovníka. Podporoval nároky svojho vnuka Borisa Kolomanoviča na uhorský trón, no ten bol v roku 1132 porazený v bitke na rieke Slaná.
Na začiatku vlády Vladimíra II. Monomacha v rokoch 1116 - 1117 vyšlo druhé vydanie Povesti dávnych liet, ktoré sa zachovalo do dnešných dní.
Spisovateľ.
Diela talentovaného spisovateľa Vladimíra II. Mnomacha sa dodnes zachovali iba v jedinom súbore Lavrentijského letopisu a pre ruských historikov sú jedinečnou pamiatkou staroruskej literatúry. Tri literárne diela panovníka zhromaždil do zborníka s názvom Poučenie. Neskôr sa súčasťou týchto diel stalo aj dielo List Olegovi Sviatoslavičovi (po rusky: "Письмо Олегу Святославичу"), ktoré autor napísal okolo roku 1093.
V jeho diele je ideálne vykreslený obraz o kresťanskom panovníkovi, ktorý je národu predstavený ako pracovitý, štedrý a pokojný vladár. Sú v ňom zhromaždené biblické a bohoslužobné texty, apokryfy a všetka dovtedajšia byzantská literatúra. Dielo panovníka je zložitá pamiatka, ktorá bola vystavaná v niekoľkých etápách. Prácu na diele začal panovník podľa všetkého už v roku 1101 na ceste do rostovsko-suzdaľkého kniežatstva.
Deti.
Vladimír II. Monomach bol za svojho života dvakrát ženatý.
Deti z prvého manželstva s Gitou Wessexskou, dcérou anglického kráľa Harolda II.:
Deti s polackou kňažnou Eufémijou:
Potočníky

Potočníky ("Trichoptera") je rad holometabolného hmyzu. Všetky rody z tohto radu majú slovenský názov potočník.
Opis.
Potočníky sú malý až stredne veľký štíhly hmyz s dosť hustou žilnatinou, ktoré sa v pokoji skladajú strechovito nad bruškom. 
Krídla (najmä predné) sú slabo, no často i výrazne pigmentované, obyčajne vyzerajú ako "zadymené". Krídla sú pokryté drobnými šupinkovitými chĺpkami ("Trichoptera" = chĺpkokrídlovce). 
Na hlave sú nitkovité mnohočlánkové tykadlá a sčasti zakrpatené hryzavé ústne orgány (ich hryzadlá už neumožňujú hryzenie). Prijímajú preto len tekutú potravu, na čo im slúži lyžičkovitý výrastok dolnej pery ("haustellum"). 
Larvy žijú vo vode, len celkom výnimočne vo vlhkom detrite. Dýchajú kutikulárnymi žiabrami na brušku (ktoré môžu pripomínať tracheálne žiabre). Larvy žijúce v prevzdušnených rýchlo tečúcich vodách dýchajú skôr povrchom tela. 
Larvy sú dvojakého typu v charakteristike dvoch podradov potočníkov. Vývin prebieha cez 5-7 instarov. Larva má na spodnej pere vývod snovacích žliaz, ktoré produkujú látku podobnú pavučine. Kuklí sa vo vode, pričom sa zapriada do kokónu. Kukla je pupa dectica libera, pred liahnutím imága sa vyhryzie z kokónu a vylezie na breh.
Výskyt.
Na svete poznáme do 5 500 druhov potočníkov. Na Slovensku bolo spoľahlivo potvrdených asi 210 druhov, pričom výskyt ďalších asi 40 druhov sa dá očakávať. 
Taxonómia.
Delia sa na dva podrady a 18 čeľadí. Rozdelenie do čeľadí však nie je také zrejmé a vžité ako u iných radov hmyzu (nezaobíde sa bez štúdia mikroskopických znakov a často i žilnatiny krídel), navyše pre všetky druhy bez ohľadu na čeľad sa používa jednotný slovenský názov "potočník".
Srpicokrídlaté

Srpicokrídlaté (lat. Mecopteroidea) je rôzne definovaný taxón (klasifikovaný napríklad ako nadrad) holometabolného hmyzu. 
Pôvodne (Chen 1946) zahŕňal taxóny Hymenoptera (blanokrídlovce) + Lepidoptera (motýle) + Mecoptera (srpice) . V neskorších systémoch zahŕňal napríklad taxóny Trichoptera (potočníky) + Lepidoptera (motýle) + Mecoptera (srpice). V aktuálnom systéme zahŕňa spravidla Mecoptera (srpice) + Siphonaptera (Aphaniptera, blchy) a prípadne aj Diptera (dvojkrídlovce) a Strepsiptera (riasavce).
Objektivita (filozofia)

Objektivita alebo objektívnosť je:
Podľa Kanta je objektívnosť atribút vedeckého poznania spočívajúci v nevyhnutnosti a všeobecnosti.
Riasavce

Riasavce ("Strepsiptera") je rad holometabolného hmyzu.
Opis.
Riasavce sú extrémne špecializovaná skupina hmyzu, silne pozmenená spôsobom života. 
Samce sú pohyblivé, s unikátnou stavbou krídel - predné krídla sú premenené na krovkovité rudimenty (v starších systémoch môžu byť riasavce zaraďované k chrobákom, v extrémnych prípadoch iba ako čeľaď), kým zadné krídla sú široké, blanité, so zanikajúcou žilnatinou. 
Samice sú neotenické a môžu byť dvojakého typu - u primitívneho podradu "Mengenillidia" sú larvovité, s ešte funkčnými nôžkami, kým u vyšších riasavcov (podrad "Stylopidia") sú apódne, červovité, a nikdy neopúšťajú hostiteľa, z ktorého pomedzi bruškové sklerity vyčnieva len predná časť tela. 
Rozmnožovanie.
Samec má zakrpatené ústne orgány, vôbec neprijíma potravu a po kopulácii hynie. Kopulácia je tiež unikátna, pretože samica nemá pošvu: samec preráža chitinizovaným penisom stenu jej tela na ľubovoľnom mieste (tzv. „traumatická inseminácia“). Z vajíčok sa liahnu invázne larvičky - triungulinoidy, ktoré vyhľadávajú hostiteľa.
Potrava.
Riasavce parazitujú u mnohých skupín hmyzu, často z kohorty "Polyneoptera", ale i u blanokrídlovcov. I keď sú zväčša považované za rarity, v skutočnosti sú skôr ťažko zistiteľné. V strednej Európe prichádza do úvahy asi 25 druhov, napr. "Xenos vesparum", parazit ôs z rodu "Polistes".
Viva la Vida or Death and All His Friends

Viva la Vida Or Death And All His Friends (tiež známy ako "Viva la Vida") je názov štvrtého štúdiového albumu britskej alternatívnej rockovej skupiny Coldplay. Album bol daný do predaja v Británii 12. júna 2008 a 17. júna 2008 v Severnej Amerike. Na Slovensku bol album vydaný 13. júna 2008. V máji 2008, Coldplay uvoľnil dva úspešné single z albumu: „Violet Hill“ a „Viva la Vida“, ktorá sa neskôr stala číslo jedna od tejto skupiny v USA a Spojenom kráľovstve. V spojených štátoch, sa predalo 300,000 kópií v prvý deň a 721,000 po týždni. V UK, sa predalo 125 000 kópií v prvý deň predaja a 302,074 za 3 dni. Od začiatku predaja sa predalo 500 000 kópií za 10 dní a teda porazil prvý tyždeň predaja predchádzajúceho albumu skupiny, "X&amp;Y" vo Veľkej Británii. Skupina oznámila, že vydá ďalší album na konci roku 2009, tvorivejšie songy ako sú na albume "Viva la Vida". "Viva la Vida" sa stal najviac zarábajúci album ktorý si ľudia stiahli. Názov Viva la Vida pochádza z maľby 20. storočia mexickej maliarky Fridy Kahlo. Názov sa dá preložiť ako "nech žije život". Na obale albumu je maľba „Sloboda vedie ľud na barikády“ (La Liberté guidant le peuple) od francúzskeho maliara Eugène Delacroix, oslavujúci júlovú revolúciu v roku 1830.
Mbabane

Mbabane môže byť:
Peter Krištúfek (lekár)

Prof. MUDr. Peter Krištúfek CSc. (* 18. august 1945, Pezinok) je slovenský lekár, pedagóg, redaktor a prezident Slovenskej lekárskej spoločnosti.
Životopis.
Medicínu vyštudoval Karlovej univerzite v Prahe. Po štúdiu sa zameral najmä na vnútorné lekárstvo, diagnostiku, terapiu a výskum tuberkulózy a pľúcnych chorôb, patofyziológiu a funkčnú diagnostiku kardiorespiračného systému. V rokoch 1969 - 1990 pôsobil na rôznych postoch v Národnom ústave tuberkulózy a respiračných chorôb v Bratislave a v rokoch 1990 - 2003 bol jeho riaditeľom. Od roku 1975 až do súčasnosti pôsobí aj ako pedagóg. Angažuje sa tiež v rôznych organizáciách (Slovenská lekárska spoločnosť, Slovenská akreditačná rada pre kontinuálne medicínske vzdelávanie) a pôsobí tiež ako vedúci redaktor časopisu "Medicínsky monitor".
Peter Krištúfek je ženatý a má 4 deti.