Iliušin Il-76

Iliušin Il-76 (v kóde NATO: „Candid“) je strategické a taktické transportné lietadlo, ktoré bolo vyvinuté v Sovietskom zväze v 60. a 70. rokoch 20. storočia ako náhrada za turbovrtuľový Antonov An-12. Prvý prototyp stroja vzlietol 25. marca 1971 a ešte v tom istom roku ho predstavili na aerosalóne v Paríži, kde vzbudil veľký ohlas. Sovietske letectvo dostalo prvé sériové kusy v roku 1974. O dva roky neskôr zalietali civilnú verziu pre Aeroflot, postupne vznikali rôzne obmeny. Výroba zmodernizovaného lietadla pokračuje aj v súčasnosti.
Vznik a vývoj.
Vývoj Il-76 začal 28. júna 1966 na základe rozkazu ministra leteckého priemyslu ZSSR. V priebehu niekoľkých mesiacov bola vypracovaná štúdia, ktorá bola podkladom pre vznik technického návrhu nového vojenského dopravného lietadla so štyrmi prúdovými motormi Soloviov D-30KP. Tento technický návrh schválil najskôr hlavný konštruktér S.V. Iliušin (25. februára 1967) a dňa 27. novembra 1967 prijala uznesenie o postavení Il-76 aj Rada ministrov ZSSR. Konštrukčná kancelária Iliušin tak dostala za úlohu skonštruovať nákladné (transportné) lietadlo, ktoré by bolo schopné niesť náklad 40 ton na vzdialenosť v čase kratšom ako šesť hodín, schopné operovať z krátkej a neupravenej vzletovej a pristávacej dráhy a bolo by schopné vyrovnať sa s najťažšími poveternostnými podmienkami (napr. na Sibíri a v arktickej oblasti Sovietskeho zväzu). 
Výstavba prvého prototypu lietadla bola dokončená začiatkom roku 1971. Prvý let experimentálneho lietadla Il-76 sa uskutočnil dňa 25. marca 1971 pod velením skúšobného pilota E. I. Kuznecova. Stroj vzlietol z centrálneho letiska v Moskve a pristál na letisku Ramenskoje. O dva roky neskôr sa z toho istého moskovského letiska vzniesol aj druhý prototyp Il-76. Dňa 5. mája 1973 sa začali letové skúšky tretieho lietadla, ktoré bolo zároveň prvým sériovo vyrobeným. Druhé sériovo vyrobené a zároveň štvrté experimentálne lietadlo sa vznieslo do vzduchu v novembri 1973. Štátne skúšky vojenského dopravného lietadla Il-76 boli ukončené 15. decembra 1974, pričom štyri prototypy uskutočnili celkovo 964 letov a strávili vo vzduchu úhrnne 1676 hodín.
Výroba Il-76 bola umiestnená v Taškente, v Uzbekistane (toho času zväzová republika ZSSR). Prvé lietadlá tohto typu získal 339. vojenský transportný letecký pluk, ktorý sa nachádzal vo Vitebsku v Bielorusku. Dňa 21. apríla 1976 vydala vláda ZSSR dekrét o zavedení vojenského dopravného lietadla Il-76 do služby.
V roku 1990 boli vyvinuté modernizované verzie (Il-76MF, Il-76TF), ale neboli vyrobené vo veľkom množstve, kvôli finančným problémom hlavného odberateľa a užívateľa, ruského letectva. Prototyp predĺženej verzie Il-76MF, s väčšou kapacitou, prvýkrát letel 1. augusta 1995. Výroba prestala okolo roku 1997. Niektoré obchodné lietadlá boli modernizované na Il-76TD-90VD, počnúc rokom 2004, s využitím nových motorov PS-90 pre splnenie európskych predpisov hluku. V roku 2005 Čína objednala v Rusku 34 nových Il-76MD a 4 tankery Il-78, a v továrni v Taškente bolo dokončených 16 neúplných strojov. Il-76 sa vyrába v novej továrni v Ulianovsku v Rusku v spolupráci s továrňou v Taškente.
Používatelia.
Vojenskí používatelia.
 Alžírsko
 Angola
 Arménsko
 Azerbajdžan
 Bielorusko
 Čína
 India
 Irán
 Rusko
 Sýria
 Ukrajina
 Uzbekistan