burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kocur

Kocur je priezvisko, pozri Kocur (priezvisko), napr.:
Kocúr (priezvisko)

Kocúr je slovenské priezvisko odvodené od slova kocúr. Najčastejšie je v Spišskej Novej Vsi, Rabčiciach, Oravskom Veselom (obe okres Námestovo) a Skalitom (okres Čadca).
Známi nositelia.
Pozri v článku Kocúr.
Kocúrová

Kocúrová môže byť:
Kocur (priezvisko)

Kocur je poľské a slovenské priezvisko odvodené od slova kocúr. Na Slovensku je najčastejšie v obci Skalité (okres Čadca). V Česku je rozšírené najmä pri hraniciach s Poľskom, najviac (s výrazným odstupom) v Hlučíne, potom v Ostrave a meste Kravaře (okres Opava).
Známi nositelia.
Pozri v článku Kocur.
Zoznam ostatných chránených rastlín na Slovensku

Toto je zoznam chránených rastlín na Slovensku, ktorý zahŕňa machorasty, lišajníky a huby a ich spoločenská hodnota.
Kocour (priezvisko)

Kocour je české priezvisko odvodené od rovnomenného slova s významom kocúr. Najčastejšie je v mestách Praha a Semily. Na Slovensku je zriedkavé.
Známi nositelia.
Pozri v článku Kocour.
Kocourek (priezvisko)

Kocourek je české priezvisko odvodené od rovnomenného slova s významom kocúrik. Český ženský variant je Kocourková, slovenský menej často aj Kocoureková. Najčastejšie je v mestách Praha, Brno, Prostějov a Vsetín.
Známi nositelia.
Pozri v článku Kocourek.
Kocúrik (priezvisko)

Kocúrik je slovenské priezvisko odvodené od slova kocúr. Najčastejšie je v obci Jablonica (okres Senica), Prievidzi a Novom Meste nad Váhom. V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia.
Pozri v článku Kocúrik.
Kocura (priezvisko)

Kocura je české priezvisko. Najčastejšie je v mestách Praha, Votice (okres Benešov) a Vlašim. Na Slovensku sa takmer nevyskytuje, v roku 1995 žil jediný nositeľ priezviska (v neprechýlenej podobe) v meste Martin.
Známi nositelia.
Pozri v článku Kocura.
Kocour

Kocour môže byť:
Kocourek

Kocourek je priezvisko, pozri Kocourek (priezvisko), napr.:
Josef Kocourek

Josef Kocourek môže byť:
Kocúrik

Kocúrik môže byť:
Zoznam chránených živočíchov na Slovensku

Toto je zoznam chránených živočíchov na Slovensku a ich spoločenská hodnota. Ich počet vyše 600 .
Slovenská hokejbalová extraliga mužov 2015/16

Slovenská hokejbalová extraliga mužov v sezóne 2015/16 bol 26. ročník extraligy hokejbalistov, najvyššej hokejbalovej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenskou hokejbalovou úniou (SHbÚ). V súťaži účinkovalo, rovnako ako v minulej sezóne, 12 družstiev. Titul získalo družstvo ŠKB Imperial Vitamins Martin, ktoré vo finálovej sérii vyhralo nad víťazom základnej častiHBK Hokejmarket Skalica.
Systém súťaže.
Po základnej časti, v ktorej odohral každý s každým jedenkrát doma a vonku, nasledovalo play-off ôsmich najlepšie umiestnených tímov. Play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy, v ktorých prvé 2 zápasy sa odohrali na ihrisku lepšie umiestneného tímu. Play-off o 3. miesto sa nehralo, o bronzových medailách rozhodovalo lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Posledný celok hral baráž o zotrvanie v extralige. Bodovanie:
V barážových zápasoch bol hrací čas 3 x 15 min a namiesto predĺženia sa hrali hneď samostatné nájazdy.
Účastníci.
Pozn: Klub ŠHBK Ružinov si zmenil meno na Leaders Ružinov.
Baráž o extraligu.
Diaková sa po dvoch víťazstvách v baráži v extralige zachránila.
Družstvá:
1. kolo medzi Košicami a Novými Zámkami sa neuskutočnilo, pretože Nové Zámky sa baráže vzdali.
Kocura

Kocura môže byť:
Koćura

Koćura môže byť:
Kocurová

Kocurová môže byť:
Pale

Pale () je bosnianske mesto ležiace 17 km východne od centra Sarajeva na svahoch pohoria Jahorina. Je súčasťou aglomerácie Istočno Sarajevo, ktorá zahŕňa Srbmi obývané východné predmestia Sarajeva a patrí Srbskej republike, vytvorenej na základe Daytonskej dohody v roku 1995. V meste samom žije asi osem tisíc obyvateľov, opčina, ktorú tvorí s okolitými horskými dedinami, má cez dvadsať tisíc ľudí.
Dejiny.
Názov mesta pochádza od šľachtického rodu Pavlovića, ktorému oblasť patrila v stredoveku. V rokoch 1831 až 1832 bolo Pale jedným z centier protiosmanského povstania, ktoré viedol Husejn Gradaščević. V dvadsiatom storočí sa mesto vďaka lesnatému okoliu stalo centrom drevospracujúceho priemyslu. V roku 1984 sa na svahoch Jahoriny konali olympijskej súťaže. Za vojny v deväťdesiatych rokoch sídlil v Pale bosnianskosrbský vodca Radovan Karadžić a jeho jednotky zo strategických pozícií okolo mesta ostreľovali Sarajevo. V roku 1998 bolo hlavné mesto Republiky srbskej presunuté do Banja Luki. V Pale sídli Univerzita Východného Sarajeva a bosniansko srbská Národná knižnica, koná sa filmový festival Jahorinafest, pre športové podujatia bola v roku 2012 otvorená moderná hala Peki pre 2360 divákov.
Obce.
K Pale patria nasledujúce obce:
BjelogorciBljuštevacBogovićiBrdarićiBrdoBrezoviceBrnjicaBrojnićiBuđČeljadinićiČemernicaĆemanovićiDateljiDonja LjubogoštaDonja VinčaGluhovićiGornja LjubogoštaGornja VinčaGornje PaleGornji PribanjGorovićiGradacGuteHotočinaJahorinaJasikJelovciKadino SeloKamenicaKasidoliKomraniKosmajKostrešaKračuleLukeMiošićiModrikMokroNehorićiPračaPavlovacPetovićiPodgrabPodloznikPodmedenikPodvitezPonorPrutinePustopoljeRadonjićiRakiteRakovacRenovicaRogoušićiRosuljeSaiceSinjevoSjetlinaSrednjeStajnaStambolčićStraneSumbulovacŠainovićiŠipTurkovićiUdežVinogradVlahovići.
Prača, kde žijú prevažne Moslimovia, sa od Pale odtrhla a je súčasťou kantónu Sarajevo v rámci Federácie Bosny a Hercegoviny.
Obyvateľstvo.
Etnické zloženie v roku 1991:
Rodáci z Pale sú Trifko Grabež, jeden zo strojcov atentátu na Františka Ferdinanda d'Este, a futbalový reprezentant Ognjen Koroman.
Židovský cintorín v Jihlave

Židovský cintorín v Jihlave leží na juhu mesta v ulici U Cvičiště, severne od ústredného jihlavského cintorína v Žižkovej ulici. Je chránený ako kultúrna pamiatka Českej republiky.
Na ploche sa do dnešných dní zachovalo cez 1 100 novodobých náhrobných kameňov ("macev").
Dejiny.
Na založenie židovského cintorína na západnom predmestí Jihlavy v ulici U Cvičiště došlo buď v roku 1867, alebo v roku 1869. Náklady na obstaranie pozemku predstavovali 7 000 zlatých. V roku 1903 bola prostá budova márnice pri vstupe prestavaná na veľkú obradnú sieň v novorománskom slohu podľa projektu stavebného rady Wilhelma Stiassného. V roku 1904 bola stavba dokončená vrátane dvoch krídel cintorínskeho múru, ktorý uzatváral celý cintorín z východnej strany. 8. decembra 1904 sieň vysvätil jihlavský rabín Dr. Unger. V roku 1939 bol cintorín pred požiarom jihlavskej synagógy zničený - výtržníci zvalili väčšinu náhrobkov a vypálili obradnú sieň. V rokoch 1968-1969 došlo k úprave a skráteniu cintorína a ku stavbe malej obradnej siene. V rokoch 1992 a 1993 bol vstup osadený kovovou vstupnou bránou so židovskou symbolikou. Do priečelia bola zasadená kovová pamätná tabuľa. V ďalších rokoch došlo k postaveniu a očisteniu pomníkov. V roku 1997 tu bol odhalený pomník obetiam holokaustu.
Medzi tu pochovaných patria aj rodičia a súrodenci hudobného skladateľa Gustava Mahlera.
František Jakubec (1956)

František Jakubec starší (* 12. apríl 1956, Praha† 27. máj 2016, Praha) bol český futbalový obranca, česko-slovenský reprezentant, účastník majstrovstvá sveta roku 1982 v Španielsku. Jeho syn František Jakubec tiež nastúpil v najvyššej futbalovej súťaži. František Jakubec starší zomrel 27. mája 2016, spáchal samovraždu skokom z okna zo 7. poschodia.
Futbalová kariéra.
V česko-slovenskej reprezentácii odohral 25 zápasov. Svoju futbalovú kariéru spojil predovšetkým s Bohemians Praha. Odohral za nich 260 ligových zápasov a v nich strelil 17 gólov. Získal s Bohemians majstrovský titul (1983) a zahral si aj semifinále Pohára UEFA. V zahraničí hral v Grécku za PAE Véroia a vo Švajčiarsku za AC Bellinzona.
František Jakubec (1977)

František Jakubec mladší (* 26. február 1977) je bývalý český futbalista. Je synom československého futbalového reprezentanta Františka Jakubca.
Futbalová kariéra.
V českej lige hral za Bohemians Praha. Nastúpil v 1 ligovom stretnutí. V druhej lige hral za Bohemians, FK Mladá Boleslav a SK Kladno.
Magdaléna Beranová

PhDr. Magdaléna Beranová DrSc. (* 15. september 1930, Čáslav† 17. máj 2016) bola česká archeologička.
Odborné vzdelanie a zamestnanie.
Venovala sa dejinám pravekého a stredovekého poľnohospodárstva vrátane experimentálnej archeológie, dejinám výživy, archeológii Slovanov na českom území aj v celej slovanskej oblasti, všeobecne sídliskovej archeológii či dejinám sklárstva.
Foča

Foča () je mesto v Bosne a Hercegovine, na východe krajiny v entite Republika srbská. Je to zároveň hlavné mesto Regiónu Foča. Má 12 000 obyvateľov. 
Foča sa nachádza na pravom brehu rieky Driny, pri ústí rieky Ćehotiny do Driny. Je centrom určitej oblasti, v stredoveku bola križovatkou mnohých bosnianskych ciest. Cez Foču prechádzala cesta do Dubrovníka, známa ako Via drine a mnohé ďalšie trasy, ktoré nemohli byť vzhľadom k charakteru okolitej krajiny, vedené inokade. Foča sa tak rozvíjala ako stanovište karavan, ktoré vtedy križovali celú Osmanskú ríšu.
Dejiny.
V stredoveku je Foča pripomínaná v mnohých dokumentoch pod rôznymi názvami, napríklad Choçe, Coçça, Choza, Coçe, Chozza, Coza, Chotza, Hoča, Hotča. Prvýkrát sa spomína v roku 1368 (in forum Choçe). V júli 1444 je spomínaná ako Hotče a rovnako tak aj v auguste 1467. Predpokladá sa, že názov Hoča a Hotča pochádza z vlastného mena Hotkja.
Foča sa súčasťou Bosny stala po zrútení systému správy Nikolu Altomanovića v roku 1373. Do Foči často prichádzali obchodné karavány aj koncom 14. a začiatkom 15. storočia. V 15. storočí rozkvet Foči zatienil aj mnohé ďalšie mestá v okolí. Vtedajší význam mesta dokladá aj zriaďovanie kolónií Dubrovníčanov v meste v rokoch 1422 – 1448. Okrem cudzích obchodníkov sa ale darilo vďaka bohatým okolitým zdrojom aj miestnym. Medzi ne patria napríklad rody Drugovići, Nartičići, Zorčići, Crijepovići, Ljubinovići, Novakovic, Veseokovići, Brateljevići a významné postavy Tvrdiša Mirošković, Radoje Dubjević a ďalšie. Okrem obchodu s látkami a odevmi sa však tiež vyvážali aj prírodné suroviny, na ktoré je príroda v okolí mesta a údolia rieky Driny bohatá. Mesto vtedy vlastnil ďalší vplyvný rod Kosačov.
Za čias Osmanskej nadvlády sa mesto rozvíjalo. Vznikla tu Aladžská mešita, označovaná za jednu z najkrajších v Európe. Počas Druhej svetovej vojny tú srbskí žandári zmasakrovali 4 000 bosnianskych moslimov. V roku 1942 sem po neúspešných bojoch v oblastiach severu Čiernej Hory a východu Srbska presunul svoj generálny štáb Josip Broz Tito, vodca partizánskeho hnutia. Počas 90. rokov, keď prebiehala v Juhoslávii vojna, odtiaľto boli vyhnaní práve Bosniaci a nasťahovali sa sem srbskí utečenci. V období od apríla do júla 1992 - krátko potom, čo po bojoch obsadila mesto Armáda Republiky srbskej prebiehali etnické čistky voči vtedajšiemu moslimskému obyvateľstvu. Srbskí vojaci zničili alebo ťažko poškodili všetky mešity, staré aj niekoľko storočí. V rámci nacionalistických nálad v Republike srbskej bolo mesto premenované v januári 1994 na "Srbinje" (Србиње). Názov bol vo februári 2004 vrátený na Foča pretože Ústavný súd Bosny a Hercegoviny meno "Srbinje" označil za diskriminačné.
Adolf Born

Adolf Born (* 12. jún 1930, České Velenice† 22. máj 2016, Praha) bol český maliar, kresliar, ilustrátor, animátor, karikaturista a kostýmový výtvarník. Bol známy svojimi monarchistickými postojmi.
Život.
Narodil sa v Českých Veleniciach, kde sa hovorilo po česky aj nemecky. V rokoch 1949-1950 študoval výtvarnú výchovu na Pedagogickej fakulte Karlovej univerzity, neskôr prešiel na Vysokú školu umeleckopriemyselnú (atel. prof. A. Pelc 1950-53) a na Akadémiu výtvarných umení (1953-55) v Prahe, kde u prof. A. Pelca absolvoval. Od roku 1960 boli jeho diela vystavené po celom svete a získal za ne mnoho cien. Jeho doménou je grafika - suchá ihla, lept a predovšetkým litografia. V roku 1962 sa oženil a v roku 1964 sa mu narodila dcéra Erika Bornová. Jeho najznámejšie diela zahŕňajú ilustrácie kníh od Miloša Macourka ("Mach a Šebestová", "Žofka"), Julesa Verna ("Stroskotanec z Cynthie"), A. Dumasa staršieho ("Traja mušketieri"), Vojtecha Steklača (séria "Boříkovy lapálie") a iné. Je tiež autorom kostýmov a dekorácií k opere Antonína Dvořáka "Čert a Káča" inscenovanej v Národnom divadle, ďalej inscenácie hudobnej fakulty HAMU - opera "V studni" Viléma Blodka.
Jeho animácia navyše vtipne glosuje aj dej vo filmovej sérií o básnikoch (Jak svět přichází o básníky, Jak básníci přicházejí o iluze, Jak básníkům chutná život) a jeho animácia nechýba dokonca aj v záverečnom dieli Jak básníci čekají na zázrak, ktorý bol uvedený do kín mesiac pred jeho smrťou.
Zomrel 22. mája 2016 vo veku 85 rokov. Posledná rozlúčka s umelcom prebehla vo veľkej obradnej sieni krematória 27. mája 2016.
Ocenenie.
Roku 1974 bol na svetovej výstave v Montreale menovaný karikaturistom roka. V roku 1988 bol menovaný zaslúžilým umelcom. V roku 2003 získal Medailu Za zásluhy 1. stupňa. V roku 2013 získal na Anifilme cenu za celoživotný prínos animovanému filmu.
Zoznam vtákov na Slovensku

Toto je zoznam druhov vtákov prirodzene sa vyskytujúcich na Slovensku a ich spoločenská hodnota. Celkový počet dokázaných druhov je 370 z toho hniezdi 228 (posledná aktualizácia 31.12.2020). V nasledujúcom zozname 363 druhov nie sú uvedené tieto introdukované druhy: kačica mandarínska, húska pestrá, bernikla veľká, holub domáci, potápnica bielolíca, bažant obyčajný a ibis posvätný.
Černomorec

Černomorec () je mesto v juhovýchodnom Bulharsku, na brehu Čierneho mora. Administratívne je súčasťou obce Sozopol v Burgaskej oblasti. Černomorec je obľúbené letovisko.
Leží asi 24 kilometrov juhovýchodne od sídelného mesta oblasti Burgas, v južnej časti burgaského zálivu, ktorý je najväčším zálivom bulharského pobrežia Čierneho mora. Do roku 1951 sa obec nazývala "Sveti Nikola" (Свети Никола, "Svätý Mikuláš", alebo grécky Άγιος Νικόλαος, "Agios Nikolaos"). Mestské práva získal Černomorec ešte len 2. decembra 2009.
Černomorec sa rozkladá na nízkych zvlnených svahoch pohoria Strandža. Asi 5 kilometrov východne od mesta leží najväčší bulharský ostrov Sveti Ivan. Na juhovýchode leží starobylé mesto Sozopol. V meste je pravoslávny chrám zasvätený patrónovi mesta Svätému Mikulášovi.
Echekratidas z Tesálie

Echekratidas ("Echekratidas") bol olympijský víťaz v jazdeckých pretekoch v 5. stor. pred Kr.
Olympijské víťazstvo Echekratida z Tesálie zaznamenal rímsky spisovateľ Plínius vo svojom diele "Naturalis Historia". Plínius píše, že Echekratidas súťažil s kobylou, ktorá bola v prvých týždňoch gravidity. Podľa talianskeho historika Luigiho Morettiho sa to stalo pravdepodobne na 79. olympijských hrách v roku 464 pred Kr. (Moretti datuje jeho víťazstvo približne do doby smrti básnika Simónida z Keu. Na olympijských hrách dostihy (kelés) ako súťažnú disciplínu predstavili divákom po prvýkrát v roku 648 pred Kr. Pretekári na hrách boli väčšinou námezdní, len zriedkavo súťažili majitelia koní osobne. Olympijský veniec si ale vždy odniesol len majiteľ koňa.
Keďže dostihové preteky boli privilégiom bohatých a vplyvných ľudí, rakúsky historik Werner Petermandl vyslovil domnienku, že Echekratidas bol tesálsky kráľ a otec Oresta, ktorého uvádza Thukydides v historickom diele "Dejiny peloponézskej vojny". Sám autor o tom píše: „"Orestes, syn kráľa Echekratida, vyhnaný z Tesálie, prehovoril Aténčanov, aby ho pustili domov. Aténčania spolu s Boióťanmi a Fókajčanmi (svojimi spojencami) sa dali na pochod k Farsalu v Tesálii. Obsadili tam neveľké územie nepriateľov v okolí svojho tábora. Tesálski jazdci im bránili robiť výpady. Mesto sa im nepodarilo dobyť. Pochod sa vcelku nevydaril, nič nedobyli, preto sa Aténčania s Orestom museli vrátiť."“
Novi Grad

Novi Grad () je mesto a opština v regióne Banja Luka v Bosne a Hercegovine. Žije tu 11 000 obyvateľov.
Mesto sa nachádza na sútoku riek Sany a Uny, na križovatke stredovekých obchodných ciest z Panónskej nížiny do oblastí Dinárskych Álp. Priemerná nadmorská výška mesta činí Mestská zástavba sa rozkladá na oboch brehoch rieky Sany a južnom brehu Uny. Tá je hraničnou riekou a jej severný breh tak patrí už Chorvátsku (nachádza sa tam mesto Dvor).
Mesto sa pred vojnou v Juhoslávii pôvodne volalo Bosanski Novi. Po tom, čo ho obsadila Armáda Republiky srbskej a Bosniaci boli vyhnaní, zmenil sa názov na Novi Grad. Podľa zákonov Bosny a Hercegoviny sa môžu používať oba názvy, Novi Grad aj Bosanski Novi.
Ľadonhora (prírodná rezervácia)

Prírodná rezervácia Ľadonhora je chránené územie v správe štátnej ochrany prírody CHKO Kysuce. 
Nachádza sa v Kysuckej vrchovine v katastrálnom území obcí Dolný Vadičov, Horný Vadičov a Lopušné Pažite v okrese Kysucké Nové Mesto v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe 285,74 ha. 
Predmetom ochrany je "„zachovanie prirodzených vápencových typologicky pestrých lesných spoločenstiev v oblasti Kysuckej vrchoviny s možnosťou štúdia ekologickej i geografickej variability i porovnania s okolitým vegetačným krytom na flyšovom podklade. Severná hranica rozšírenia teplomilných elementov“."
Kuressaare

Kuressaare je mesto na estónskom ostrove Saaremaa na pobreží Rižského zálivu. Je hlavným mestom kraja Saaremaa a zároveň samosprávnu jednotkou tohto kraja. 
História.
Kuressaare vzniklo v podhradí biskupského hradu písomne ​​spomenutého roka 1381. V roku 1559 biskupstvo Ösel-Wiek predalo mesto Dánsku. Krátko potom (1563) získalo Kuressare mestské práva po vzore Rigy. Zmluvou z Brömsebro prešlo mesto v roku 1645 pod švédskou nadvládu. Počas Severnej vojny mesto v roku 1710 vyplienila armáda cárskeho Ruska. Po podpise Nystadskej zmluvy pripadlo Kuressaare v roku 1721 Rusku. 
V 18. storočí sa mesto stalo obľúbeným kúpeľným letoviskom. V rokoch 1952 – 1988 nieslo mesto názov "Kingissepa" po miestnom rodákovi, komunistovi Viktorovi Kigisseppovi. V roku 1990 sa Kuressaare stalo prvým estónskym mestom, ktoré získalo samosprávny status. 
Cestovný ruch.
V súčasnosti je Kuressaare vyhľadávaným kúpeľným mestom s veľmi príjemnou atmosférou. Liečivé účinky miestneho morského bahna sú známe viac ako 160 rokov. Nachádza sa tu rad sanatórií poskytujúcich profesionálnu starostlivosť. Ich návštevníci sú najmä Fíni a Estónci.
Najvýznamnejšou pamiatkou je biskupský hrad pôvodne zo 13. storočia, neskôr niekoľkokrát prestavovaný. Centrálne štvorcová budova je obklopená rozsiahlou vodnou priekopou a pomerne zachovalým barokovým opevnením. Okolo hradu sa nachádza rozsiahly park, založený v 19. storočí. Dnes v hrade sídli krajské múzeum. Za zmienku stoja tiež barokové budovy mestskej radnice a váhy zo 17. storočia stojace na centrálnom námestí.
V blízkosti mesta sa nachádza aj golfové ihrisko Saare Golf.
Slovenská florbalová extraliga žien 2015/16

Slovenská florbalová extraliga žien v sezóne 2015/16 bol 11. ročník extraligy florbalistiek, najvyššej florbalovej súťaže žien na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenský zväz florbalu (SZFB). V súťaži účinkovalo 10 družstiev, čo je o 3 tímy viac ako v minulej sezóne. Titul získalo družstvo ŠK 98 Pruské, ktoré vo finálovej sérii vyhralo nad víťazom základnej častiFBK Kométa Spišská Nová Ves.
Systém súťaže.
Po základnej časti, v ktorej hral každý s každým dvakrát doma a vonku, nasledovalo play-off s ôsmymi najlepšími tímami. Play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy, v ktorých prvé 2 zápasy sa odohrali na ihrisku lepšie umiestneného tímu. Play-off o 3. miesto sa nehralo, o bronzových medailách rozhodovalo lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Po dvoch rokoch sa opäť hrala aj prelínacia súťaž. Hrali v nej 2 posledné celky po základnej časti, ktoré doplnili 2 tímy 1. ligy.
Slovenská florbalová extraliga mužov 2015/16

Slovenská florbalová extraliga mužov alebo SALMING extraliga v sezóne 2015/16 bol 15. ročník extraligy florbalistov, najvyššej florbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenský zväz florbalu (SZFB). V súťaži účinkovalo opäť 12 družstiev. Novým majstrom Slovenska sa stalo družstvo FK ATU Košice, ktoré vo finálovej sérii vyhralo nad víťazom základnej častiFbO Florko Košice.
Systém súťaže.
Po základnej časti, v ktorej hral každý s každým jedenkrát doma a vonku, nasledovalo play-off ôsmich najlepšie umiestnených tímov. Play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy, v ktorých prvé 2 zápasy sa odohrali na ihrisku lepšie umiestneného tímu. Play-off o 3. miesto sa nehralo, o bronzových medailách rozhodlo lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Posledné družstvo po základnej časti zostúpilo do 1. ligy. Predposledné hralo baráž s 2. tímov 1. ligy.
Účastníci.
Pozn: Klub "Tsunami Stupava" si zmenil meno na "Tsunami Záhorská Bystrica".
Kaptol (Záhreb)

Kaptol () je časť Horného mesta v Záhrebe a sídlo Záhrebskej arcidiecézy. Spolu s Gričom (Gradecom) tvorí záhrebské Horné mesto ("Gornji grad").
Dejiny.
Existencia Kaptolu, osady na východnom svahu, je doložená od roku 1094, kedy uhorský kráľ Ladislav I. založil Záhrebskú diecézu. Biskupstvo, biskupova rezidencia a katedrála sa nachádzali v juhovýchodnej časti kaptolského kopca. V blízkosti katedrály sa nachádzala Vlaška ves. Tá bola pod správou biskupa a prvá zmienka o nej pochádza z roku 1198. Ulica Kaptol sa tiahla z juhu na sever cez kaptolský kopec a pozdĺž nej stáli v radoch domy kanonikov. Názov "Kaptol" pochádza z latinského "capitulum" (), čo znamená "zbor kanonikov pri biskupskom chráme".
Katedrála bola vysvätená v roku 1217, ale v roku 1242 bola silne poškodená po mongolskom vpáde. Po roku 1263 bola zreštaurovaná a zrekonštruovaná. Osada Kaptol mala tvar nepravidelného štvoruholníka s južným vstupom na ulici Bakačeva a s koncom na severe pri dnešnej základnej škole Miroslava Krležu. 
V stredoveku nemal Kaptol vlastné hradby. Bol len obkolesený drevenými plotmi a palisádami, ktoré boli opakovane ničené a opravované. Hradby a obranné veže okolo Kaptola boli postavené v rokoch 1469-1473. Veža Prislin blízko dnešnej základnej školy je jedna z najlepšie zachovaných z toho obdobia. V roku 1493 Turci dorazili k Sisku a začali ho obliehať, ale boli porazení. Zo strachu pred tureckou inváziou dal záhrebský biskup postaviť hradby okolo katedrály a svojej rezidencie. Obranné hradby a veže postavené v rokoch 1512-1520 sa zachovali dodnes, s výnimkou opevnenia z prednej strany katedrály, na Kaptolskom námestí. Táto časť hradieb bola zbúraná v roku 1907.
V 13. storočí boli postavené dva gotické kostoly - kostol sv. Františka s františkánskym kláštorom a kostol sv. Márie, rekonštruovaný v 17. a 18. storočí. Na Opatovine dodnes možno vidieť malé domy bývalých obyvateľov Kaptolu, ale niektoré uličky v dolnej časti Kaptola boli v roku 1926 zničené pri výstavbe súčasnej tržnice Dolac. V roku 1334 kaptolskí kanonici založili osadu pre služobníctvo blízko svojich rezidencií, na sever od Kaptola. Tak vznikla nová osada - "Nova ves", dnešná ulica "Nova ves".
Administratíva.
Kaptol dnes patrí do štvrti "Gornji grad - Medveščak" spolu s Gričom (Gradecom). Kaptol zahŕňa predovšetkým ulicu Kaptol, ktorá sa tiahne ponad parkom Ribnjak na východe. Nákupné centrum Kaptol Centar sa nachádza na Novej vsi. 
Väčšina Kaptola patrí do záhrebského 1. volebného okrsku "August Cesarec" s počtom obyvateľov 1 523 (2011).
Matica česká

Matica česká je nakladateľský podnik a osvetová organizácia, ktorá vydávala českú literatúru, prekladala diela cudzích autorov a organizovala prednášky. Bola založená v 1. fáze národného obrodenia. Hlavným iniciátorom myšlienky jej vzniku bol historik František Palacký a ďalší českí vlastenci, usilujúci o povznesenie českého jazyka. Medzi významných členov patril napríklad Jan Nepomuk František gróf Harrach.
Slovenská florbalová extraliga mužov 2007/08

Slovenská florbalová extraliga mužov v sezóne 2007/08 bol 7. ročník extraligy florbalistov, najvyššej florbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenský zväz florbalu (SZFB). V súťaži účinkovalo opäť 12 družstiev. Liga niesla mediálny názov Carat extraliga. Majstrom Slovenska sa stalo družstvo VŠK FTVŠ Hurikán Bratislava, ktoré vo finále vyhralo nad víťazom základnej častiŠK 1. FBC Trenčín.
Systém súťaže.
Po základnej časti, v ktorej hral každý s každým jedenkrát doma a vonku, nasledovalo play-off ôsmich najlepšie umiestnených tímov. Play-off sa hralo na 2 víťazné zápasy, v ktorých prvé zápasy sa odohrali na ihrisku lepšie umiestneného tímu. Play-off o 3. miesto sa nehralo, o bronzových medailách rozhodlo lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Posledné družstvo po základnej časti vypadlo priamo do 2. ligy, predposledné odohralo baráž s druhým tímom 2. ligy.
Baráž o extraligu.
Tím Lido Bratislava sa udržal v extralige, keď v dvoch zápasoch vyradil Seahorses Bratislava.
Sibírska anabáza

Sibírska anabáza bol hromadný odsun Česko-slovenských légii v Rusku z európskej časti Ruska na Sibír a ďalej na Ďaleký východ, ktorý sa uskutočnil po separátnom mieri Ruska s Nemeckom v priebehu roku 1918.
Priebeh.
7. februára 1918 predseda Československej národnej rady Tomáš G. Masaryk vyhlásil Československý armádny zbor v Rusku za súčasť československého vojska vo Francúzsku a vydal príkaz na jeho presun do Európy východnou trasou cez Sibír. Masaryk sa v zložitých pomeroch po novembrovom boľševickom prevrate usiloval o uznanie neutrality československého zboru a jeho voľný odchod z Ruska. Zástupcovia Odbočky ČSNR v Rusku preto rokovali v meste Penza so sovietskym komisárom (ministrom) pre národnosti Josifom V. Stalinom a 26. marca 1918 s ním podpísali dohodu medzi sovietskou vládou a Odbočkou ČSNR v Rusku o voľnej preprave česko-slovenských légii do Vladivostoku po Transsibírskej magistrále.
Ukončenie tejto dohody však sťažovalo a napokon celkom zmarilo niekoľko činiteľov. Predovšetkým Nemecko po uzavretí Brestlitovského mieru s Ruskom tlačilo na boľševickú vládu aby odzbrojila všetky dohodové jednotky na svojom území v duchu Brestlitovského mieru. Preprava legionárskych transportov sa neprestajne komplikovala. Na presunovej trase sa množili konflikty medzi česko-slovenskými legionármi a nemeckými či rakúsko-uhorskými zajatcami, ktorých presúvali na západ, aby sa mohli opäť zaradiť do armády. Aj tak napätú situáciu ešte komplikovala Stalinova podmienka, že česko-slovenské jednotky nielenže sa nebudú miešať do vnútorných sporov, ale odovzdajú aj všetky zbrane okrem množstva nevyhnutného na obranu a prepustia časť ruských dôstojníkov. Dôstojnícky zbor légii bol presvedčený, že je to v rozpore s Masarykovou zásadou ozbrojenej neutrality. Stanoviská sovietskych orgánov k česko-slovenskému zboru záporne ovplyvňovali nemeckí a maďarskí zajatci, ktorí vstúpili do Červenej armády. Česko-Slovenskí komunisti v Rusku sa usilovali získať legionárov na stranu boľševickej moci, využívajúc atmosféru revolučného obdobia. Poslednou osudovou kvapkou bol Čeľabinský incident a Trockého telegram, ktorý prikazoval všetkým sovietom na magistrále „odzbrojiť Čechoslovákov“. Legionári siahli po zbraniach a v bojoch pri Marianovke, Zlatoroste, Čeľabinsku, Penze, Lipiagoch a inde porazili sovietske jednotky. 
V polovici júna 1918 česko-slovenskí zbor prerušil cestu na Vladivostok, obrátil sa smerom na západ a bojoval proti sovietskym vojskám na povolžskom a uralskom fronte v spolupráci s ruskými bielogvardejskými armádami, čím sa zaplietol do Ruskej občianskej vojny.
Slovenská florbalová extraliga mužov 2006/07

Slovenská florbalová extraliga mužov v sezóne 2006/07 bol 6. ročník extraligy florbalistov, najvyššej florbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenský zväz florbalu (SZFB). V súťaži účinkovalo 12 družstiev, t. j. o jedno družstvo viac ako v minulej sezóne. Liga niesla mediálny názov Carat extraliga. Systém súťaže sa prvýkrát doplnil aj o fázu play-off. Majstrom Slovenska sa stalo družstvo ŠK FBC Dragons Ružinov Bratislava, ktoré vo finále vyhralo nad VŠK FTVŠ Hurikán Bratislava. Predchádzajúci 5-násobný majsterHKL-MJM Petržalka, skončil až na 4. mieste.
Systém súťaže.
Po základnej časti, v ktorej hral každý s každým jedenkrát doma a vonku, nasledovalo prvýkrát v histórii súťaže play-off ôsmich najlepšie umiestnených tímov. Play-off sa hralo na 2 víťazné zápasy, v ktorých prvé zápasy sa odohrali na ihrisku horšie umiestneného tímu. Play-off o 3. miesto sa nehralo, o bronzových medailách rozhodlo lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Posledné dve družstvá po základnej časti odohrali baráž s najlepšími dvoma tímami 2. ligy.
Puy de Dôme

Puy de Dôme (okcitánsky: "Puèi Domat / Puèi de Doma") je obrovský sopečný dóm v nadmorskej výške 1 465 m a jedna z najmladších sopiek pohoria Chaîne des Puys v Centrálnom masíve. Paradoxom je, že hoci je oblasť plná sopečných dómov, tufových kužeľov, či maarov, nenachádza sa v blízkosti žiadneho rozhrania tektonických dosiek. Vrch sa nachádza približne 10 km od mesta Clermont-Ferrand v regióne Auvergne a je po nej pomenovaný department Puy-de-Dôme.
Dejiny.
V predkresťanskej dobe vrch slúžil predovšetkým ako miesto častých náboženských slávností a obradov. Na vrchole stálo niekoľko chrámov, vrátane galského chrámu, venovaného bohu Merkúrovi, ktorého pozostatky boli nájdené v roku 1873.
V roku 1648 tu Florin Périer na príkaz Blaisa Pascala potvrdil teóriu Evangelistu Torricelliho týkajúcu sa barometrických meraní, keď meral výšku ortuťoového stĺpca postupne na troch miestach vrchu.
Roku 1875 bolo na vrchole postavená fyzikálne laboratórium, nasledované v roku 1956 televíznym vysielačom.
Vrch niekoľkokrát slúžil ako cieľová stanica etáp Tour de France (napr. 1964 a 1975), hoci bežne je pre cyklistov prístupný len na veľmi obmedzený časový úsek. V roku 2006 sa sem na bicykli mohlo iba medzi siedmou a deviatou ráno každú stredu a nedeľu v dňoch 1. mája - 30. septembra.
Cestovný ruch.
Puy de Dôme je jedným z najnavštevovanejších miest v Auvergne, každoročne ho navštívi približne 500 000 turistov. Je obľúbeným miestom pre paraglajding. Z vrcholu sa návštevníkom otvárajú krásne pohľady na "Chaîne des Puys" a Clermont-Ferrand. Nachádza sa tu aj niekoľko obchodov a reštaurácií vrátane turistického centra.
Turisti majú dve možnosti stúpania - chodník, bývalá rímska cesta, vedie okolo Merkúrovho chrámu. Druhou možnosťou je 6 km asfaltovej cesty, ktorá je v špičke uzavretá pre osobné automobily, záujemcovia tak musia využiť miestne autobusy.
Slovenská florbalová extraliga mužov 2008/09

Slovenská florbalová extraliga mužov v sezóne 2008/09 bol 8. ročník extraligy florbalistov, najvyššej florbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenský zväz florbalu (SZFB). V súťaži účinkovalo opäť 12 družstiev. Liga niesla v tejto sezóne mediálny názov VIE extraliga mužov. Majstrom Slovenska sa stalo družstvo ŠK 1. FBC Trenčín, ktoré vo finále vyhralo nad víťazom základnej častiŠK FBC Dragons Ružinov Bratislava.
Systém súťaže.
Po základnej časti, v ktorej hral každý s každým jedenkrát doma a vonku, nasledovalo play-off ôsmich najlepšie umiestnených tímov. Play-off sa hralo na 2 víťazné zápasy, v ktorých prvé dva zápasy sa odohrali na ihrisku lepšie umiestneného tímu. Play-off o 3. miesto sa nehralo, o bronzových medailách rozhodlo lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Posledný celok po základnej časti zostúpil do 2. ligy. Predposledný celok odohral baráž s druhým najlepším tímom 2. ligy.
Inaugurácia

Inaugurácia je slávnostná spoločenská ceremónia, ktorá predstavuje verejné uvedenie (inštaláciu) nejakého človeka do jeho novej funkcie, resp. do jeho úradu.
Inaugurácie sa bežne používajú pri uvádzaní do funkcie u novozvolených hláv štátu (napr. slávnostné inaugurácie prezidenta USA), rektorov vysokých škôl a pod. Vlastný ceremoniál inaugurácie môže byť spojený s ďalšími slávnostnými rituálmi a procesnými úkonmi (slávnostný sľub prezidenta republiky, podpis inauguračných listín, symbolické odovzdávanie kľúčov od budovy, slávnostné prejavy a pod.).
Pôvod slova.
Slovo má pôvod zo starovekého Ríma, kde vtedy išlo o symbolické prenášanie božskej sily na novozvolených augurov.
Saint Helier

Saint Helier (, jers. "Saint Hélyi") je mesto a jeden z dvanástich parishov na ostrove Jersey, ktorý je najväčším z Normanských ostrovov v Lamanšskom prielive. 
Má približne 33 500 obyvateľov, čo je zhruba 34,2% populácie celého ostrova a je jeho hlavným mestom, hoci vládna budova je umiestnená v Saint Saviour). Mestská časť Parish St. Helier je tvorená najväčším mestom na Jersey, pričom časť tejto mestskej oblasti presahuje do susednej Parish St. Saviour a predmestia zasahujú aj do Parish Saint Lawrence a Saint Clement. Prevažná časť Parish Saint Helier je tvorená poľnohospodárskou krajinou.
Parish má rozlohu 10,6 km², z čoho 2 km² boli získané odvodňovaním.
Vlajku a znak tvoria dve zlaté sekery v modrom poli, ktoré pripomínajú umučenie Helliera rukami Sasov v roku 555.
Boreček

Boreček je malá dedina, časť mesta Ralsko v okrese Česká Lípa. Nachádza sa asi 5,5 km na severozápad od Kuřívody a zhruba 2,5 km južne od Mimone, v bývalom vojenskom priestore. Má dve od seba asi 1 km vzdialené časti. Západne od obce prechádza cesta II/270 z Mimone do Hradčian. Každá z častí dediny tu má svoju autobusovú zastávku. Je tu evidovaných 19 adries. Trvalo tu v roku 2011 žilo 72 obyvateľov. 
Ďalšie informácie.
Boreček je tiež katastrálne územie o rozlohe 6,37 km2. Pôvodné katastrálne územie sídla bolo pomedzie "Brenná" a "Mimoň".
Popri južnom okraji dediny preteká rieka Ploučnice, ktorá je aj s okolitou nivou v úseku práve medzi Borečkom a ďalšou Ralskou dedinou Ploužnicou chránená ako prírodná pamiatka Meandry Ploučnice u Mimoně.
V období 2. svetovej vojny tu bol vybudovaný priemyselný podnik - kafiléria, ktorá je dodnes v prevádzke (spoločnosť SAP) a patrí v Česku vo svojom odvetví medzi špičku.
Dejiny.
Boreček () bol v predvojnovej dobe osadou správnej obce Brenná. S Mimoňou Boreček spájala alej, ktorá viedla medzi poľami. Po kolektivizácii poľnohospodárstva bolo toto okrasné stromoradie zničené. V dobe vojenského priestoru neprebiehal v obci vojenský výcvik, slúžila ako zázemie pre výsadkový prápor, ktorý tu mal zriadenú sušiareň na padáky. Ďalšie využitie obce bolo pre ubytovanie zamestnancov vojenských lesov a majetkov. V Borečku sa zachovalo niekoľko významných stavieb. Jednou z nich je horáreň, dnes slúži ako bytový dom. Ďalej sa zachovala budova hostinca, ktorý využívala sovietska armáda a dnes je zakonzervovaný. Významným miestom je "Eustachova kaplnka", stojí v lese západne od obce a značne utrpela prítomnosťou vojsk. V medzivojnovom období bol postavený nový most cez Ploučnicu, bol dominantou lúčnej nivy meandrujúcej rieky. Dnes je niva silno zarastená náletmi a most stratil význam po výstavbe obchvatu Borečka.
V roku 1921 tu bolo 21 domov a 90 obyvateľov (z toho 89 Nemcov). Fara, žandárska stanica, pošta, telegraf boli 2,5 km v Mimoni a železničná stanica 3 km taktiež v Mimoni.
Požiarna ochrana

Ochrana pred požiarmi (iné názvy: požiarna ochrana, ochrana proti požiaru/pred požiarom, protipožiarna ochrana, požiarnictvo) je súbor metód, činností, materiálno-technického a personálneho zabezpečenia, ktorých cieľom je zaistiť podmienky na ochranu života a zdravia fyzických osôb, zvierat, majetku a životného prostredia pred požiarmi a ostatnými mimoriadnymi udalosťami, ako aj vymedziť pôsobnosť orgánov verejnej správy a hasičských jednotiek na tomto úseku . Zahŕňa požiarnu prevenciu (predchádzanie požiarom) a požiarnu represiu (podmienky a spôsob hasenia).
Na Slovensku je hlavným právnym predpisom zákonom č. 314/2001 Z. z. o ochrane pred požiarmi, ktorý nahradil starší, už neplatný zákon č. 126/1985 Zb. o požiarnej ochrane.
Hasičská výzbroj

Hasičská výzbroj je súhrn prostriedkov používaných hasičmi pri zdolávaní požiarov a riešení iných mimoriadnych udalostí. Vo všeobecnosti sa rozlišuje osobná a spoločná výzbroj. Osobnú výzbroj má hasič pripevnenú na hasičskom opasku, spoločná výzbroj spravidla tvorí príslušenstvo pohyblivého technického prostriedku (t. j. hasičského automobilu, hasičského prívesu, hasičského návesu, hasičského kontajnera, záchranného člnu, hasičského člnu alebo vznášadla).
Čiernohorské kniežatstvo

Čiernohorské kniežatstvo () bolo kniežatstvo v Juhovýchodnej Európe, ktoré vzniklo 13. marca 1852 a zaniklo jeho povýšením na Čiernohorské kráľovstvo, 28. augusta 1910. Rozkladalo sa na časti územia modernej Čiernej Hory.
Hlavným mestom štátu bolo Cetinje, od roku 1906 sa začala používať mena perper. Oficiálne štátne zriadenie bolo konštitučná monarchia, fakticky však išlo o absolutistickú monarchiu.
Dejiny.
K vzniku Čiernohorského kniežatstva došlo 13. marca 1852, keď sa vtedajší čiernohorský vládca, vladyka Danilo II. Petrović-Njegoš "(po vyhlásení kniežatstva Danilo I.)", rozhodol odhodiť svoje náboženské postavenie a oženiť sa, čo po storočiach teokratickej vlády premenilo Čiernu Horu vo svetské kniežatstvo.
Po atentáte na Danila I. dňa 13. augusta 1860 sa stal vládcom kniežatstva jeho synovec Nikola I., syn Danilovho brata Mirka.
Dňa 28. augusta 1910 bolo v Cetinje vyhlásené Čiernohorské kráľovstvo, na trón zasadol Nikola I. Petrović-Njegoš so svojou manželkou, kráľovnou Milenou.
Bitka pri Grahovaci.
Veľkovojvoda Mirko Petrović-Njegoš, starší brat Danila I. a otec Nikolu I., stál na čele silného vojska 7 500 Čiernohorcov proti vojsku Osmanskej ríše, ktoré malo medzi 7 00013 000 vojakov, a 1. mája 1858 s ním v bitke pri Grahovaci zvíťazil. Toto veľké víťazstvo preslávilo Čiernu Horu po celej Európe a významne posilnilo vojenskú a diplomatickú povesť Čiernej Hory. Bolo tiež literárno spodobnené v najrôznejšej juhoslovanskej literatúre a piesňach, zvlášť u Srbov žijúcich na území vtedy rakúskej Vojvodiny. Víťazstvo prinútilo veľmoci úradne stanoviť hranice medzi Čiernou Horou a Osmanskou ríšou, a tým aj uznať čiernohorskú nezávislosť. Zároveň došlo k rozšíreniu Čiernej Hory na úkor Osmanskej ríše.
Vláda a politika.
Ústava z roku 1855.
Ako inšpiráciu pre vytvorenie ústavy známej ako "Zákonník Danila I." ("Zakonik Danila Prvog"), použil Danilo I. v roku 1855 zákon Petra I.. Danilov kódex bol založený na tradícii Čiernej Hory a je považovaný za prvú národnú ústavu v dejinách Čiernej Hory. Taktiež zaviedol zákony na ochranu súkromia a zákazov konfliktov na rakúskom pobreží (v Kotorskej boke). Okrem iného obsahoval nasledujúce ustanovenia: "Hoci tu neexistuje iná národnosť ako srbská a iné náboženstvo ako východné pravoslávie, môže tu každý cudzinec a príslušník akéhokoľvek vyznania žiť a požíva rovnaké práva ako Čiernohorci".
Ďalšia ústava bola vydaná v roku 1905.
Imrich Žigo

Mgr. Imrich Žigo (* 19. júl 1976, Martin – † 21. február 2022) bol slovenský manažér a komunálny politik. Pôsobil ako viceprimátor aj poslanec mestského zastupiteľstva mesta Martin aj ako poslanec Žilinského samosprávneho kraja. 
Životopis.
Na Filozofickej fakulte Prešovskej univerzity vyštudoval politológiu a históriu. Po skončení štúdia sa vo svojej profesijnej praxi venoval príprave a implementácii projektov zo štrukturálnych fondov Európskej únie a ďalších finančných zdrojov a mechanizmov.
Pre ZŤS TEES Defence a.s. pracoval v rokoch 1999-2002 v kancelárii generálneho riaditeľa a v rokoch 2002-2007 zakladal a riadil Oddelenie strategického rozvoja Mestského úradu v Martine, ktoré zodpovedalo za realizáciu Programu hospodárskeho a sociálneho rozvoja v meste. Ďalej bol v rokoch 2007-2011 zamestnaný ako projektový manažér mesta Vrútky. V nasledujúcom období, a to v rokoch 2011-2012, pracoval ako riaditeľ Sociálnej poisťovne v Martine. Ďalšou kariérne zaujímavou pozíciou bola pre neho úloha projektového manažéra v Kancelárii európskych a národných projektov pre Jesseniovu lekársku fakultu Univerzity Komenského v Martine.
Úspešné riadenie a implementovanie projektov ho sprevádzalo počas celej doterajšej kariéry. Pre mnohé mestá a obce v regióne Turiec pripravoval projekty, ktoré prispeli k lepšiemu fungovaniu ich činností, a taktiež jedným z nich bol aj projekt pre Slovenskú národnú knižnicu.
Poslancom Žilinského samosprávneho kraja za mesto Martin bol zvolený tri volebné obdobia, v rokoch 2009, 2013 aj 2017.
Mesto Martin zároveň zastupuje ako poslanec Mestského zastupiteľstva od roku 2010 a v predchádzajúcom volebnom období bol tiež predsedom mestskej časti Ľadoveň-Jahodníky-Tomčany. Od roku 2014 bol Imrich Žigo primátorom mesta Martin Andrejom Hrnčiarom vymenovaný do funkcie druhého zástupcu primátora. Svoje mandáty vykonával ako nezávislý kandidát.
S manželkou Danielou mal dcéru Alexandru a Danielku.
Žigo

Žigo môže byť:
Žigmund

Žigmund môže byť:
Žigo (priezvisko)

Žigo je slovenské priezvisko odvodené od mena Žigmund. Najčastejšie je v Starej Haliči (okres Lučenec), Váhovciach (okres Galanta) a Lučenci.
Známi nositelia.
Pozri v článku Žigo.
Žiga (priezvisko)

Žiga je priezvisko, rozšírené na Slovensku. Je veľmi časté medzi obyvateľmi s rómskym pôvodom. Najčastejšie je v obciach Bystrany (okres Spišská Nová Ves), Vydrník (okres Poprad), Jasov (okres Košice-okolie) a Varhaňovce (okres Prešov). V Česku je najčastejšie v Ostrave.
Známi nositelia.
Pozri v článku Žiga.
Žiga

Žiga môže byť:
Zsiga (priezvisko)

Zsiga je maďarské priezvisko. Na Slovensku je najviac rozšírené v Košiciach a okrese Košice-okolie – Moldave nad Bodvou, Jasove a Drienovci.
Známi nositelia.
Pozri v článku Zsiga.
Zsigo (priezvisko)

Zsigo je priezvisko, ktoré vzniklo nepresným zápisom maďarského priezviska Zsigó. Na Slovensku sa najviac vyskytuje vo Váhovciach (okres Galanta), Bratislave a Hurbanove. V Česku je veľmi zriedkavé.
Známi nositelia.
Pozri v článku Zsigo.
Zsigó (priezvisko)

Zsigó je maďarské priezvisko odvodené od maďarskej podoby mena Žigmund. Na Slovensku sa najviac vyskytuje v Hurbanove, Váhovciach (okres Galanta) a Zlatých Klasoch (okres Dunajská Streda).
Známi nositelia.
Pozri v článku Zsigó.
Zsiga

Zsiga je priezvisko, pozri Zsiga (priezvisko), napr.:
Zsigó

Zsigó je priezvisko, pozri Zsigó (priezvisko), napr.:
Krokón z Eretrie

Krokón ("Krokón") bol olympijský víťaz v jazdeckých pretekoch v 5. stor. pred Kr.
Krokón z Eretrie zvíťazil v jazdeckých pretekoch na 72. olympijských hrách v roku 492 pred Kr. V Olympii sa dostihy (kelés) ako súťažná disciplína predstavili divákom na 33. hrách v roku 648 pred Kr. Pretekári na hrách boli väčšinou námezdní, len zriedkavo súťažili majitelia koní osobne. Olympijský veniec si ale vždy odniesol len majiteľ koňa. 
V olympijskej "Altide" sa kedysi týčil pamätník zhotovený na počesť jeho víťazstva. Ešte v druhom storočí ho videl grécky cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý o tom uvádza: „"V blízkosti Nikasylovej sochy je neveľký kovový kôň, ktorého venoval eretrijský Krokón, víťaz v jazde na koni."“ 
Olympijské víťazstvo Krokóna bolo možné datovať len do roku 492 pred Kr., lebo v roku 490 pred Kr. bola jeho rodná Eretria perzským vojskom úplne zničená (dôvodom bolo potrestanie Eretrie a Atén).
Zigo (priezvisko)

Zigo je slovenské priezvisko odvodené od mena Žigmund. Najčastejšie je (s výrazným odstupom) v Považskej Bystrici, potom v Bratislave a Dubnici nad Váhom.
Známi nositelia.
Pozri v článku Zigo.
Zigó (priezvisko)

Zigó je priezvisko odvodené od mena Žigmund. Na Slovensku je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa len vo Veľkej Mači (okres Galanta), Leviciach, Galante a Kráľovej nad Váhom (okres Šaľa). V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia.
Pozri v článku Zigó.
Ziga (priezvisko)

Ziga je priezvisko vyskytujúce sa v Česku a na Slovensku. V oboch štátoch je veľmi zriedkavé, na Slovensku sa vyskytuje len v Bratislave a Jasove (okres Košice-okolie), v Česku len v mestách Žatec, Česká Lípa, Břeclav a Uherský Brod.
Známi nositelia.
Pozri v článku Ziga.
Zigo

Zigo môže byť:
Ziga

Ziga môže byť:
Zikmund

Zikmund môže byť:
Zikmund (priezvisko)

Zikmund je české priezvisko odvodené od českej podoby mena Žigmund. Najčastejšie je v mestách Praha, Plzeň a České Budějovice.
Známi nositelia.
Pozri v článku Zikmund.
Zikmunda (priezvisko)

Zikmunda je české priezvisko odvodené od českej podoby mena Žigmund. Najčastejšie je (s výrazným odstupom) v Čáslavi, potom v mestách Praha a Kutná Hora. Na Slovensku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia.
Pozri v článku Zikmunda.
Zygmunt (priezvisko)

Zygmunt je poľské priezvisko odvodené od poľskej podoby mena Žigmund. V Česku je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa len v meste Žďár nad Sázavou. Na Slovensku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia.
Pozri v článku Zygmunt.
Siegmund (priezvisko)

Siegmund je nemecké priezvisko odvodené od nemeckej podoby mena Žigmund. V Česku je veľmi zriedkavé, s najväčším výskytom v Ostrave. Na Slovensku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia.
Pozri v článku Siegmund.
Sigmund (priezvisko)

Sigmund je nemecké priezvisko odvodené od nemeckej podoby mena Žigmund. Časté je v Česku, najviac v mestách Kroměříž, Praha, Olomouc a Brno. Na Slovensku je veľmi zriedkavé, s najväčším výskytom v Bratislave.
Známi nositelia.
Pozri v článku Sigmund.
Žigmund (priezvisko)

Žigmund je slovenské priezvisko odvodené od mena Žigmund. Najčastejšie je v Bánovciach nad Bebravou, Krompachoch a Senohrade (okres Krupina). V Česku je najrozšírenejšie v mestách Most, Plzeň a Rýmařov (okres Bruntál).
Známi nositelia.
Pozri v článku Žigmund.
Zsigmond (priezvisko)

Zsigmond je maďarské priezvisko odvodené od maďarskej podoby mena Žigmund. Na Slovensku je najčastejšie (s výrazným odstupom) v obci Vinica (okres Veľký Krtíš), potom v Zlatých Klasoch (okres Dunajská Streda) a Šalove (okres Levice). 
Známi nositelia.
Pozri v článku Zsigmond.
Zsigmondy (priezvisko)

Zsigmondy je maďarské priezvisko odvodené od maďarskej podoby mena Žigmund. Na Slovensku je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa len Košiciach. V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia.
Pozri v článku Zsigmondy.
Josef Zikmund

Josef Zikmund môže byť:
Zygmunt

Zygmunt môže byť:
Sigmund

Sigmund môže byť:
Siegmund

Siegmund môže byť:
Zygmund (priezvisko)

Zygmund je poľské priezvisko odvodené od poľskej podoby mena Žigmund. V Česku je zriedkavé, najviac sa vyskytuje v mestách Neratovice a Kralupy nad Vltavou (obe okres Mělník). Na Slovensku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia.
Pozri v článku Zygmund.
Slovenská florbalová extraliga mužov 2009/10

Slovenská florbalová extraliga mužov v sezóne 2009/10 bol 9. ročník extraligy florbalistov, najvyššej florbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenský zväz florbalu (SZFB). V súťaži účinkovalo opäť 12 družstiev. Majstrom Slovenska sa druhýkrát stalo družstvo ŠK FBC Dragons Ružinov Bratislava, ktoré vo finále vyhralo nad FbO Florko Košice.
Systém súťaže.
Po základnej časti, v ktorej hral každý s každým jedenkrát doma a vonku, nasledovalo play-off ôsmich najlepšie umiestnených tímov. Play-off sa hralo na 3 víťazné zápasy, v ktorých prvé dva zápasy sa odohrali na ihrisku lepšie umiestneného tímu. Play-off o 3. miesto sa nehralo, o bronzových medailách rozhodlo lepšie umiestnenie porazených semifinalistov v základnej časti. Posledné dva tímy po základnej časti zostúpili do 2. ligy. Nakoľko extraliga v budúcej sezóne znížila počet tímov na 10, 9. a 10. tím po základnej časti odohral baráž s dvoma tímami 1. ligy.
Zygmund

Zygmund je priezvisko, pozri Zygmund (priezvisko), napr.:
Zsigmond

Zsigmond môže byť:
Zsigmondy

Zsigmondy môže byť:
Kotlinka pod bránami

Kotlinka pod bránami () je juhozápadná vetva Kolovej doliny medzi "Kolovým hrebeňom", úsekom hlavného hrebeňa Vysokých Tatier od Zmrzlej veže po Kolový štít a jeho vedľajším severozápadným hrebeňom. Je súčasťou Javorovej doliny.
Názov.
Vznikol po druhej svetovej vojne, keď horolezci potrebovali presnejšie sa v tejto časti Tatier orientovať. Poľský názov poukazuje na polohu lokality pod "Vyšnou bránou, Prostrednou bránou a Nižnou bránou" v severozápadnom vedľajšom hrebeni Kolového štítu. Poliaci používajú "Bździochowa Kotlina", ktorý ma v slovenčine obmenu "Veľká Bždžochova kotlina" (podľa baču Bždžocha).
Turistika.
Pre turistov je neprístupná.
Miloš Vajda

Miloš Vajda (* 7. marec 1965, Banská Bystrica) je bývalý poslanec SNR a NR SR za HZDS.
Životopis.
Absolvoval Matematicko-fyzikálnu fakultu Univerzity Komenského v Bratislave. Po novembri 1989 pôsobil vo Vysokoškolskej únii Slovenska, kde riadil jej sociálnu komisiu. Neskôr pracoval v slovenskej komore Československej rady pre humanitnú spoluprácu. Od roku 1991 sa aktivizoval v Hnutí za demokratické Slovensko. V parlamentných voľbách v roku 1992 bol zvolený za poslanca SNR za HZDS v Stredoslovenskom volebnom kraji (získal 22 174 preferenčných hlasov). V parlamentne pôsobil v ústavnoprávnom výbore. V auguste 1992 sa stal členom správnej rady Nadácie detí a mládeže SR (vytvorená v roku 1991 pre potreby účelného využitia majetku po bývalom Slovenskom zväze mládeže a pre výkon hospodárenia s ním). Okrem toho bol v rokoch 19931994 členom stálej delegácie NR SR v Parlamentnom zhromaždení Rady Európy. V roku 1992 svojím hlasom podporil Deklaráciu SNR o zvrchovanosti SR aj Ústavu SR. Poslancom bol do predčasných parlamentných volieb v roku 1994, v ktorých opäť kandidoval za HZDS, no za poslanca už nebol zvolený.