burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Avignon

Avignon je starobylé mesto v Provensalsku na juhu Francúzska, sídlo departementu Vaucluse v regióne Provence-Alpes-Côte d’Azur na ľavom brehu rieky Rhôny. Samotné mesto zaberá rozlohu a s okolitými obcami má Avignon asi 150 000 obyvateľov.
V roku 1995 bolo historické centrum Avignonu zapísané do Zoznamu svetového dedičstva UNESCO.
Dejiny.
Mesto založili starovekí Rimania ako centrum provincie Gallia Narbonensis. Po páde Rímskej ríše ho dobyli rôzni vládcovia a nakoniec bolo pripojené k Burgundsku. Do začiatku 14. storočia bol Avignon malým mestečkom bez väčšieho významu. Až v roku 1303 pápež Bonifác VIII. v ňom založil univerzitu v snahe získať väčší vplyv pápežov na vzdelávanie a formovanie francúzskych kňazov. Najväčší rozvoj zažilo počas obdobia, keď sa stalo sídlom siedmich pápežov a neskôr aj protipápežov.
Sídlo pápežov.
Avignon si v roku 1309 (vzhľadom na politickú situáciu v Ríme) vybral ako svoje sídlo pápež Klement V. Mesto sa stalo domovom pápežov od 9. marca 1309 až do 13. januára 1377, keď sa pápežská stolica presťahovala späť do Ríma. (V Ríme v rokoch 1328 až 1330, paradoxne, sídlil protipápež Mikuláš V.) Hoci po presídlení pápežov do Ríma v Avignone sídlili ešte protipápeži, mesto ďalej patrilo cirkvi (pápežskému štátu). Do 14. septembra 1791 mesto patrilo cirkvi. Potom ho anektovala novovzniknutá Francúzska republika.
Pápeži obývali spočiatku biskupský palác, ktorý Ján XXII. nechal rozšíriť. Neskôr obrovské úsilie a prostriedky venovali stavbe a zariadeniu Pápežského paláca.
Sedem pápežov sídliacich v Avignone:
Klement V.: 1305 až 1314
(obdobie bez pápeža): 1314 až 1316
Ján XXII.: 1316 až 1334
Toto obdobie (1309 až 1377) sa tiež volá Avignonské zajatie, ako narážka na Babylonské zajatie – presídlenie Izraelitov v biblických dobách, keď si Palestínu podmanila Babylonská ríša.
Pamiatky.
Zrejme najznámejšou pamiatkou a symbolom mesta je Avignonský most (Pont Saint-Bénezet). Jeho štyri dochované oblúky (z pôvodných dvadsiatichdvoch) končia uprostred rieky Rhôny.
Hradby, ktoré dali vystavať pápeži, sa v dobrom stave zachovali až do dnešných dní.
Unikátnou pamiatkou je centrum mesta a tiež opevnený Pápežský palác. Tento komplex gotických budov s múrmi hrubými viac ako päť metrov dali vystavať pápeži v rokoch 1335 až 1364. Postavili ho na obnaženom skalnom výbežku a pôsobí nedobytným dojmom. Po obsadení počas Francúzskej revolúcie sa mnoho rokov využíval ako kasárne a väznica. V súčasnosti slúži ako múzeum.
Interiéry Pápežského paláca a avignonských chrámov zdobia fresky, ktoré vytvorili hlavne talianski umelci zo Sieny.
Srbsko (rozlišovacia stránka)

Srbsko môže byť:
Paleogeografia

Paleogeografia (z gréčtiny) je vedný odbor, považovaný za časť historickej geológie i fyzickej geografie, ktorý sa zaoberá rekonštrukciou geografických podmienok v minulosti Zeme, najmä rozmiestnením pevnín, horstiev a oceánov. Tieto štúdie, ktorých výsledkom sú paleogeografické mapy je možné presne konštruovať iba pre krátke geologické obdobia, najčastejšie oddelenia alebo stupne. Rekonštrukcia geografických podmienok sa uskutočňuje na základe hodnotenia prostredia, v ktorom vznikali sledované súvrstvia usadených hornín (faciálnej analýzy stratigrafického záznamu). Najpresnejšie paleogeografikcé mapy sú tzv. palinspastické mapy, v ktorých boli rozvinuté zvrásnené vrstvy a príkrovy a odstránené zlomy čím sa rozsah rekonštruovaných sedimentačných paniev môže blížiť skutočnosti.
Rozšírenie oceánov a kontinentov je výrazne závislé od pohybov zemskej kôry, klímy a s ňou súvisiacmi javmi ako je pohyb pólov alebo postavením Zeme voči Slnku. Postavenie kontinentov sa v histórii Zeme zákonite menilo v závislosti od platňovej tektoniky. Paleogeografické štúdie majú veľký význam pri detailnom poznávaní sedimentačných paniev, čo je potrebné pri vyhľadávaní ložísk ropy, plynu a uhlia. Paleogeografia okrem geológie úzko súvisí s paleoklimatológiou, paleontológiou či paleomagnetikou.
Paleogeografické stopy.
Prítomnosť pevniny možno pozorovať v sedimentoch na viacerých znakoch. Najtypickejším priame znaky sú kontinentálne fácie, napr. červené sedimenty, najčastejšie pieskovce. Horniny so zachovanými fosíliami suchozemských živočíchov alebo uhoľné sloje. Nepriamym znakom je chýbanie stratigrafického záznamu - hiát, ktorý mohol byť spôsobený eróziou vyzdvihnutej oblasti. Ďalšie údaje môžu poskytnúť merania smerov prúdenia turbiditných prúdov, ktoré môžu byť merané na základe sedimentárnych textúr (napr. mechanoglyfov alebo imbrikácie). Dôležité tiež môžu byť petrografické rozbory obliakov v zlepencoch. Takto môžu byť zistené oblasti, ktoré boli zdrojom znosu, a teda hovoria o tom, kde sa nachádzala vynorená pevnina.
Vodné prostredie môžeme určiť charakteristickými usadenými horninami, obvykle aj hojnejšími fosíliami. Typickou horninou je flyš, lumachelové a organodetritické vápence, krieda, opuky, rádiolarity atď.
Lauda Air

Lauda Air bola rakúska letecká spoločnosť so sídlom vo Viedni. Založil ju bývalý pilot F1 Niki Lauda. Spoločnosť prevádzkovala pravidelné rekreačné charterové lety do dovolenkových destinácií v Európe, severnej Afrike, Karibiku, Juhozápadnej Ázii. Hlavnou základňou Lauda Air bolo Letisko Viedeň-Schwechat. Lauda Air boli členom Austrian Airlines Group a Star Alliance.
Destinácie.
Lauda Air prevádzkovali pravidelné charterové lety v mene Austrian Airlines, ktoré bolo možné rezervovať priamo na internete. Okrem toho boli ponúkané lety pre cestovné kancelárie.
Letisko Viedeň-Schwechat.
Antalya, Bodrum [sezónne], Catania [sezónne], Chania [sezónne], Korfu [sezónne], Dalaman [sezónne], Faro [sezónne], Fuerteventura, Funchal [sezónne], Heraklion [sezónne], Hurghada, Karpathos [sezónne], Kavala [sezónne], Kos [sezónne], Lanzarote, Las Palmas, Lesbos [sezónne], Luxor, Malaga [sezónne], Mykonos [sezónne], Neapol [sezónne], Preveza [sezónne], Punta Cana, Rhodos [sezónne], Samos [sezónne], Santorini [sezónne], Šarm aš-Šajch, Skiathos [sezónne], Tenerife-Sur Reina Sofia, Solún [sezónne], Zakynthos [sezónne]
Flotila.
Flotilu Lauda Air tvorili nasledujúce lietadlá (stav z mája 2010):
Nehody.
Dňa 26. mája 1991, Lauda Air Flight 004, lietadlo Boeing 767-3Z9ER pomenované ako "Wolfgang Amadeus Mozart" smerovalo na Viedenské medzinárodné letisko. Krátko po vzlete z letiska v Bangkoku si piloti všimli, že prístroje ukazujú poruchu, že motor číslo 1 beží na reverzný ťah. Po nekotrolovateľnom páde z výšky 24000 stôp zahynuli všetci cestujúci vrátane pilotov a posádky.
Trnavská ulica

Trnavská ulica je ulica:
Trnavská cesta (Bratislava)

Trnavská cesta je ulica na rozhraní mestských časti Ružinov a Nové Mesto a okresov Bratislava II a Bratislava III.
Je to štvorpruhová komunikácia, začína sa pri Trnavskom mýte, pokračuje približne severovýchodným smerom, križuje ulicu Bajkalská a napája sa na komunikáciu Rožňavská. Slúži ako trolejbusová radiála.
Apulská platňa

Apulská alebo Adriatická platňa je malá tektonická platňa, tvorená prevažne kontinentálnou zemskou kôrou, ktorá sa oddelila od Africkej platne, resp. Gondwany pozdĺž veľkého smerného posunu v priebehu kriedy. Označenie adriatická platňa sa bežne používa pre jej severnú časť, ktorá bola deformovaná počas alpínskej orogenézy, v priebehu ktorej narazila na Eurázijskú platňu. Sutúrou po tejto zrážke je Periadriatická línia, ktorá tvorí os Álp. Apulská platňa sa dodnes pohybuje voči Európskej platni pomerne nezávisle.
Platňa tvorí veľkú časť Apeninského polostrova a jej časť je tiež zaliata Jadranským morom. Hrubé súvrstvia druhohorných vápencov usadených na jej povrchu formujú Südliche Kalkalpen. Na mnohých generalizovaných paelogegrafických mapách zaberá oblasť Talianska, Grécka, Balkánu, Panónskej panvy a Vnútorných Západných Karpát, ale mikroplatňa zahŕňajúca Alpy, Karpaty a Panóniu sa nazýva Alcapa.
Apulská platňa so sebou pôvodne niesla aj časti oceánskej kôry Piemontsko-ligurského oceánu, ktorý ju oddeľoval od Briançonnaiského mikrokontinentu. Tento oceán však v priebehu kriedy subdukoval. V tomto období narazila na Euroázijskú platňu východná a severná časť Apulskej platne. Tento proces trval do eocénu, následne počas eocénu a miocénu tento pokračovala zrážka v západnej časti. Základné modelové situácie podľa teórie platňovej tektoniky obvykle ignorujú možnosť subdukcie kontinentálnej kôry. Viaceré pozorovania však nasvedčujú, že v niektorých prípadoch k podobnému javu v prírode môže dôjsť. Ak je kontinentálna kôra tenšia ako , jej hustota je porovnateľná alebo dokonca väčšia ako v astenosfére a preto môže subdukovať. Viaceré geofyzikálne výpočty v Západných Alpách poukazujú na to, že k podobnému javu muselo dôjsť aj pri kolízií Apulskej platne s Európskou platňou, ktorej hmoty boli čiastočne pohltené pod Apulskou platňou.
Z juhu pod Apulskou platňou subdukuje oceánska kôra Africkej platne, ide o zvyšky druhohorného oceánu Tethys. K tomuto dochádza hlavne na západe a juhu Apeninského polostrova. Pri procese tiež dochádza k hromadeniu sedimentov, ktoré sú odtrhnuté z oceánskeho dna, vznikajú tzv. subdukčné melanže. Subdukcia a následne natavovanie pohltenej oceánskej kôry má za následok vulkanizmus v južnom Taliansku.
Krížna ulica (Bratislava)

Krížna ulica (ľudovo Steinerka, Štajnerka, Šteinerka [čo je tvar podľa staršieho názvu - pozri nižšie]) je ulica v Bratislave v mestských častiach Staré Mesto, Nové Mesto a Ružinov, t.j. v okresoch Bratislava I, Bratislava II a Bratislava III. Na severovýchodnej strane ju ohraničuje Trnavské mýto, na juhozápadnej strane Odborárske námestie. Je to štvorpruhová komunikácia, v strede ktorej sa nachádza električková trať. 
Dejiny.
Na mieste ulice existovala v stredoveku cesta do Vajnôr a ostatného Slovenska. Prvé domy sa spomínajú v roku 1593, prvé záhrady v roku 1626. V roku 1880 na ulici bolo už 88 domov. V roku 1789 sa spomína výčap, v rokoch 1800, 1842, 1910 a 1926 dláždenie cesty, 1868 zavedenie plynových a olejových svietidiel, v tom istom roku sa spomína Ludwigov mlyn a renesančný palác. V roku 1876 boli vybudované chodníky, v roku 1894 veterný mlyn. 
V 20. rokoch 20. storočia bola na ulici založená tlačiareň Concordia. V roku 1933 bolo nainštalované elektrické vedenie a osvetlenie, v roku 1937 kaviareň, reštaurácie, lekáreň a hotel, v roku 1939 Slovenská ľudová banka. V rokoch 1772 - 1827 bolo na ulici popravisko so šibenicou, v roku 1781 tu bola postavená kaplnka (pri neskoršom pivovare), v roku 1839 – 1840 budova konskej železnice (stojí dodnes), v roku 1876 na ulici vznikol známy Steinov pivovar. 
Ulica bola skoro úplne zničená bombardovaním počas druhej svetovej vojny v roku 1945. Dnes sa na nej nachádza (okrem historickej budovy konskej železnice) výstavba uskutočnená v období po roku 1945), najmä 1023 bytov postavených v rokoch 1951 až 1968 a budova bratislavskej tržnice z roku 1983. V roku 1974 na ulici bol okrem iného Dom politickej literatúry, Ľudové bytové družstvo, obchod s textilom a odevmi OTEX, Stredisko technickej literatúry, Poľnohospodársky nákupný a zásobovací podnik. Koncom 80. rokov sa na ulici okrem rôznych bežných predajní a budovy tržnice nachádzali tri kníhkupectvá. 
Po Nežnej revolúcii v roku 1989 sa na ulici vyskytovala prostitúcia. V roku 2003 bola z tohto dôvodu nainštalovaná na rohu s Parkom Martina Benku bezpečnostná kamera.
Názov.
Prvý doložený názov je nemecký názov Cruissengasse (doslova: Krížová ulička) z roku 1593. Pomenovanie bolo odvodené od starého kríža, ktorý sa nachádzal na neskoršej križovatke ulice so železničnou traťou. V nasledujúcich storočiach sa používali rôzne obmeny tohto mena ("Kroysgasse, Kreu(t)zgasse" a pod.), v 18. a 19. storočí často s prívlastkom "Untere..." (t.j. Dolná...). Prívlastok bol potrebný preto, lebo Obere (t.j. Horná) "Kreuzgasse" bol naopak názov dnešnej Blumentálskej ulice. Koncom 19. storočia sa objavuje maďarský variant názvu ulice (1868: "Alsó Keresztutca", 1879: "Köröszt utca"). Od roku 1921 bol oficiálny názov Krížová ulica, v rokoch 1924 – 1954 Krížna ulica, od roku 1954 do 1. apríla 1991 Steinerova ulica podľa česko-slovenského komunistického politika maďarskej národnosti Gábora Steinera, ktorý bol zastrelený v Buchenwalde, potom získala predošlý názov.
Diskografia Nine Inch Nails

Tento článok je o diskografiii Nine Inch Nails americkej industrial rockovej skupiny sformovanej v roku1988 Trentom Reznorom. Nine Inch Nails vydala osem hlavných štúdiových nahrávok a tiež početné remixové albumy, single s rozšírenými b-stranami, hudobné klipy a koncertné albumy a DVD. Nine Inch Nails prispela k početným filmových soundtrackom, ale tiež soundtrackom k počítačovej hre "Quake". Väčšina nahrávok Nine Inch Nails sú označený "Halo numbers" (Halo čísla) čo je číslovanie aplikované na väčšinu oficiálnych nahrávok Nine Inch Nails.
Prvým cieľom Nine Inch Nails v roku 1988 bolo vydanie jedného 12" singla v malou európskou spoločnosťou. Spolu s budúcimi singlami „Head Like a Hole“ a „Sin“ mnoho z týchto demo nahrávok bolo neskôr v pozmenenej podobe vydaných na albume "Pretty Hate Machine" v roku 1989. Na produkcii tohto albumu sa podieľali Adrian Sherwood a Mark "Flood" Ellis. Po komerčnom úspechu debutu a následom tlaku vydavateľstva TVT Records na podobne úspešné pokračovanie začal Reznor v tajnosti pripravovať nahrávanie EP "Broken" , vydané v roku 1992. Druhý „full-length“ album Nine Inch Nails - "The Downward Spiral", prenikol do "Billboard 200" v roku 1994 a dosiahol #2 a zostáva nahrávkou NIN s najvyššou predajnosťou v USA.
Nasledujúci album - dvojalbum "The Fragile" vyšiel po piatich rokoch v septembri 1999 a dosiahol #1 v "Billboard 200", za jeden týždeň sa z neho predalo 228 000 kusov a aj recenzie boli priaznivé. O šesť rokov neskôr vyšiel ďalší „full-length“ album "With Teeth", ktorý sa tiež dosiahol #1 v rebríčku "Billboard 200". V roku 2007 vyšiel album "Year Zero", spoločne s rovnomennou hrou. Reznor na konci roku 2007 oznámil, že Nine Inch Nails naplnili zmluvné povinnosti voči Interscope Records a skupina bude distribuovať ďalší album nezávisle. Posledná nahrávka vydaná Interscope od Nine Inch Nails bol remixový album založený na skladbách z "Year Zero".
"The Slip" - zatiaľ posledný štúdiový album Nine Inch Nails most bol vydaný 5. mája 2008.
Košická ulica (Bratislava)

Košická ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov a čiastočne aj v mestskej časti Staré Mesto, tvorí hranicu medzi ulicami Pribinova a Mlynské nivy. Je pomenovaná podľa Košíc.
Je to štvor- až deväťpruhová komunikácia, v roku 2011 tu bol vyznačený jeden z prvých cyklopruhov v Bratislave. Na severnej strane sa napája na Miletičovu ulicu, na južnej strane na Most Apollo (pred oficiálnym pomenovaním známy ako "Most Košická"). Na ulicu sa napájajú komunikácie Landererova, Prístavná, Mlynské nivy a Prievozská.
Florián Augustín Balogh

Florián Augustín Balogh (* 20. september 1821, Melčice† 3. september 1898, Horné Kočkovce) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, historik a propagátor moderného hospodárstva a ovocinárstva.
Život.
Pochádzal zo zemianskej rodiny. Narodil sa v Melčiciach Floriánovi Baloghovi a Alojzii rod. Kubicovej. Gymnázium vyštudoval u trenčianskych piaristov a teológiu v seminári v Nitre. Za kňaza bol vysvätený 8. septembra 1844. Krátko pôsobil ako kaplán v Kysuckej Novej Vsi a ako farár od roku 1846 až do svojej smrti v Horných Kočkovciach. Pochovaný je v kaplnke nad železničnou stanicou.
Zaslúžil sa o rozvoj moderného hospodárstva a ovocinárstva medzi svojimi farníkmi. Slovenský ľud vyzýval predovšetkým k sadeniu šľachtených ovocných stromov. Publikoval články o ovocinárstve a záhradníctve v maďarských odborných časopisoch (Falusi gauda, Kertesz gazda). Venoval sa aj cirkevným dejinám. Z tejto oblasti uverejňoval príspevky v maďarských a nemeckých časopisoch (Magyaer Sion, Katolische Christ, Pressburger Zeitung).
Pozornosť si zasluhuje jeho dielo "Beatissima Virgo Maria Mater Dei, qua regina et patrona Hungarorum, I." a "II.", Záhreb, 1873 (Najblahoslavenejšia Panna Mária, ktorá je kráľovnou a patrónkou Uhorska) a príspevok "A kocskoczi pletabánia törtenete" (Dejiny kočkovskej farnosti, 1866).
Bol zakladajúcim členom Spolku sv. Vojtecha, zakladajúcim členom Rímskokatolíckeho gymnázia pod Znievom, podporovateľom slovenských národných pohybov.
Ján Hadik (1631)

Ján Hadik alebo Ján Hadikius(staršie: "Ján Hadík"; * 1631, Trenčín - † 9. júl 1681, Hamburg) bol evanjelický kňaz a spisovateľ.
Život.
Bol posledným evanjelickým kňazom samostatného cirkevného zboru v Melčiciach, kde pôsobil v rokoch 1658 - 1664. Evanjelickým kňazom bol aj jeho otec Jonáš Hadík. Jeho matka Anna, rod Piláriková, bola dcérou beckovského evanjelického farára a barokového spisovateľa Štefana Pilárika.
Študoval v Žiline, Trenčíne, Bánovciach nad Bebravou, Bratislave, Levoči, Kremnici a Wittenbergu. Okrem Melčíc pôsobil ako rektor evanjelického gymnázia v Ilave, ako kňaz v Slatine nad Bebravou a v Uhrovci. Stal sa seniorom Hadňanského kontubernia (bratstva) so sídlom v Malej Hradnej. V období rekatolizácie emigroval do zahraničia a zvyšok života prežil v nemeckom exile.
Peter Pavol Roy

Peter Pavol Roy (* 1. jún 1839, Nové Mesto nad Váhom - † december 1909, Melčice) bol slovenský evanjelický farár, bibliograf, historik, múzejník, vydavateľ a národný buditeľ.
Životopis.
Pochádzal z rodiny patriacej k zemianskemu stavu (otec Ján Roy a matka Karolína rod. Vodičková) ktorej predkovia, francúzski hugenoti, podľa rodinnej tradície prišli na Slovensko pred náboženským prenasledovaním z Francúzska. Po absolvovaní štúdia teológie v Bratislave, Lipsku, Erlande a vo Viedni pôsobil v Starej Turej, Púchove a v rokoch 18741904 v Kochanovciach, kde je aj pochovaný. Bol zaťom J. M. Hurbana a otcom básnika Vladimíra Roya. V rokoch 18841904 bol konseniorom Trenčianskeho seniorátu. V rokoch 19041909 žil na dôchodku v Melčiciach.
Patrí medzi zakladateľov slovenskej národnej bibliografie. Bol obľúbeným rečníkom, zanieteným národovcom a ľudovýchovným pracovníkom. Publikoval články z oblasti histórie, národného a náboženského života. Bol členom Muzeálnej slovenskej spoločnosti a účastinárom Kníhtlačiarenského spolku v Martine, členom Matice slovenskej.
Ondrej Staňo

Ondrej Staňo (* 28. november 1919, Melčice – † 17. apríl 1986, tamže) bol slovenský stredoškolský profesor, publicista, kultúrny dejateľ a obecný kronikár.
Život.
Pochádzal z roľníckej rodiny. Päť tried základnej školy navštevoval v Kochanovciach a potom osem rokov Štátne reálne gymnázium Ľudovíta Štúra v Trenčíne, kde aj maturoval u triedneho profesora Jaroslava Tupého.
V rokoch 1940 - 1945 vyštudoval slovenský jazyk a históriu na Filozofickej fakulte bratislavskej univerzity. Po jej skončení pôsobil v rokoch 1945 - 1981 ako stredoškolský profesor na Obchodnej akadémii (Strednej ekonomickej škole) v Trenčíne. V rokoch 1964 - 1975 vykonával funkciu zástupcu riaditeľa tejto školy. Bol vynikajúcim pedagógom, prísnym a náročným na seba i na študentov. Priatelil sa s riaditeľom Okresnej knižnice v Trenčíne Jurajom Goncim, známym publicistom a básnikom. Ondrej Staňo často svojimi kultivovanými prejavmi vypĺňal program Divadla poézie pri tejto knižnici. O krásu a čistotu slovenčiny sa staral aj ako dlhoročný jazykový korektor Trenčianskych novín. Bol dlhoročným kronikárom v rodnej obci. Zachytával najmä národopisné zaujímavosti. Často uverejňoval príspevky z literárnych dejín trenčianskeho regiónu a Slovenska. Časť jeho pozostalosti sa zachovala v Štátnom okresnom archíve v Trenčíne. Pochovaný v rodnej obci.
Meteorová ulica

Meteorová ulica je ulica:
Stálicová ulica

Stálicová ulica je ulica:
Poludníková ulica

Poludníková ulica je ulica:
Július Szalavský

Barón Július Szalavský (Szalavszky de Nemesmogyoród) (* 13. apríl 1846, Hlohovec – † 7. marec 1936, Melčice-Lieskové) bol slovenský barón, verejný činiteľ, politik a trenčiansky župan.
Život.
Študoval v Trnave a na Právnickej akadémii v Bratislave a na právnickej fakulte univerzity v Budapešti. V rokoch 18721884 bol advokátom v Nitre. Súčasne vyvíjal aj verejnú činnosť, najmä v župnej správe.
Stal sa najprv nitrianskym podžupanom, potom nitrianskym županom, neskôr trenčianskym a súčasne aj bratislavským županom. Bol zakladajúcim členom výboru "Hornouhorského všeobecnovzdelávacieho spolku" (Felvidéki magyar kozmuvelodési egyesulet – FEMKY), ktorého cieľom bolo zabezpečovanie výchovy slovenského ľudu v duchu maďarskej národnej a štátnej idey pre Trenčiansku župu.
Od roku 1896 bol jeho predsedom. Počas I. svetovej vojny v rokoch 19141916 vykonával funkciu vládneho komisára v Bratislavskej župe, do ktorej patrilo organizovanie výkupu obilia pre občianske a vojenské účely, tzv. občianskej stráže a nemocničnej služby, pri liečení ranených vojakov. Bol aj poslancom uhorského parlamentu, členom hornej snemovne.
Pričinil sa o založenie "Muzeálnej spoločnosti župy Trenčianskej" v roku 1911 a stal sa jej prvým predsedom. Keď 18. decembra 1912 vznikol v Trenčíne Župný spolok uhorského kráľovského Červeného kríža, stal sa jeho predsedom. Po vzniku Československej republiky sa vzdal funkcie predsedu v Červenom kríži, finančný zostatok spolku odovzdal do úschovy mesta Trenčína s tým, aby boli peniaze použité na podporu vojnových invalidov, vdov a sirôt.
Zaslúžil sa o založenie cukrovaru v Trenčianskej Teplej. Na dôchodku žil v Malých Žabokrekoch v kaštieli kde dnes sídli školská jedáleň. Pochovaný je v Adamovských Kochanovciach.
Rovníková ulica

Rovníková ulica je ulica:
Západná ulica

Západná ulica je ulica:
Radarová ulica

Radarová ulica je ulica:
Ján Silvay

Ján Silvay - Szilvay de Bella (*1755 Zemianske Lieskové) bol pokrokový a racionálny hospodár, tabulárny sudca a dozorca Trenčianskeho evanjelického seniorátu.
Život.
Jeho predkovia prišli do okolia Trenčína z Bardejova. V roku 1602 ich Rudolf II. povýšil do zemianskeho stavu. Vlastnili majetky v Rozvadzoch, Malých Stankovciach, Bobrovníku, Hanzlíkovej, Kochanovciach, Zemianskom Lieskovom, Trenčíne i v Belej pri Trenčíne od ktorej sa odvodzuje predikát Szilvay de Bella.
V 19. storočí bol Ján Silvay najvýznamnejším členom rodiny. Väčšiu časť života prežil na rodovom majetku v Zemianskom Lieskovom. Od roku 1809 mal v prenájme od Tedeáša Pongráca, spolumajiteľa beckovského panstva, samotu Somoš v chotári obce Štvrtok nad Váhom. Tu mal hospodársky dvor s dobytkom a hostinec (na jeho mieste je dnes reštaurácia Ranč). O svojom hospodárení si viedol písomné záznamy, prehľadné tabuľkové výkazy o príjmoch a výdavkoch a výkazy o poľnohospodárskej produkcii vždy za celý rok. Do svojho exlibrusu si dal Cicerónov výrok: „"Telo sa živý potravou, ušľachtilý duch usilovnou prácou"“ a heslo: „"modli sa, pracuj a dúfaj"“. Jeho záznamy každoročne obsahovali vždy citát: „"ak budeš žiť podľa potreby, budeš vždy bohatý, ak podľa túžby, vždy budeš chudobný"“.
Riadil sa mnohými osvedčenými úsloviami, zhrnutými v 75 zásadách. Tu sú aspoň niektoré:
Je pochovaný na Salaši v krypte v Zemianskom Lieskovom.
Zdroj.
Michal Slávik: "Slovenskí národovci do 30. októbra 1918."
Ján Turzo (1678 – 1759)

Ján Turzo z Nosíc tiež Thurzó de Noszicz (* 6. november 1678, Hložka, okres Púchov – † 1759, Trenčín) pedagóg, evanjelický kňaz a literát.
Život.
Vetva tohto rodu žila ešte v 20. storočí v Trenčíne a v Sedličnej. Pochádzal zo starej trenčianskej župnej zemianskej rodiny Thurzó de Noszicz. Jeho predkovia boli pôvodne dedičnými richtármi v Nosiciach. V roku 1578 sa spomína jeho praded ako trenčiansky richtár.
Základné vzdelanie získal na šľachtickej škole Ostrošičovcov v Beluši u Jána Petríka a v škole poddanského mestečka Beluša u rektora Hnilicena. Potom študoval v evanjelickej škole v Trenčíne , v gymnáziách v Rábe (Gyori), Levoči a v Rožňave, v rokoch 1705 – 1708 teológiu, filozofiu a prírodné vedy na univerzite vo Wittenbergu.
Krátko pôsobil ako učiteľ v poľskej Vratislave a aj ako rektor školy v Žiline. V roku 1709 sa stal vychovávateľom a učiteľom u Suľovských na hrade Roháč (Suľov), potom v roku 1712 u Pavla Silvaya v Zemianskom Lieskovom a v rolu 1713 u Alexandra Žambokrétyho v Malých Žabokrekoch. V rokoch 1714 – 1741 bol rektorom predmestskej triviálnej školy v Trenčíne.
Príležitostne vykonával v Súľove a v Trenčíne aj kazateľa. Už počas štúdia v Nemecku prispel gratulačnými veršami do spoločného zborníka. V roku 1736 vydal v latinčine a v slovakizovanej češtine veršovanú smútočnú odobierku nad smrťou svojho priateľa Daniela Knoglera, potomka rakúskeho exulanta a trenčianskeho mešťana.
Je autorom trojjazyčného latinsko-slovensko-maďarského diela pre gymnáziá o tvorbe latinských slovies a štvorrečovej gramatiky (1729, ale nevyšla tlačou). Je aj autorom nevydaného latinského Opisu Trenčianskej župy (Descriptio comitatum Trenchiniensis). Spolupracoval s polyhistorom Matejom Belom na jeho monografii Trenčianskej župy (Notitia… comitatus Trenchiniensis, dosiaľ a zostala v rukopise).
Bol pochovaný na evanjelickom cintoríne. Hrob sa nezachoval.
Zdroj.
Michal Slávik: "Slovenskí národovci do 30. októbra 1918."
Ján Žambokréty

Ján Žambokréty tiež Žambokrethy - Zsámbokréty de Nyitrazsámbokrét (* asi 1680 Zemianske Lieskové – † 1748 Malé Žabokreky) bol hospodársky úradník a autor historického denníka.
Život.
Pochádzal zo starej slovenskej zemianskej rodiny "Zsámbokréty de Nyitrazsámbokrét" z Malých Žabokriek (v roku 1913 sa spojili so Zemianskym Lieskovým). Pôsobil ako úradník na panstve Ilešháziovcov v Dubnici. Striedavo sa zúčastnil bojov na strane cisárskych a kuruckých vojsk na strednom Považí. Neraz sa skrýval pred znepriatelenými stranami.
Zúčastnil sa rákociovských snemov v Sečanoch a Onóde. Udalosti svojej doby zaznamenal ako priamy účastník v latinsko-slovenskom denníku pod názvom "Revolutionis Rakoczianae" Kurucká vojna "dictae Diarum" (zostal v rukopise). Práca je cenným historickým prameňom k dejinám protihabsburského stavovského povstania Františka II Rákociho.
Zdroj.
Michal Slávik: "Slovenskí národovci do 30. októbra 1918."
Ľudovít Ladislav Žambokréty

Ľudovít Ladislav Žambokréty tiež Žambokrethy - Zsámbokréty de Nyitrazsámbokrét (* 27. november 1844, Zemianske Lieskové - † 25. jún 1911, Púchov) bol slovenský evanjelický kňaz, publicista, historik, národný buditeľ a zeman.
Život.
Pochádzal zo starej slovenskej zemianskej rodiny "Zsámbokréty de Nyitrazsámbokrét" z Malých Žabokriek (Borčanyi nesprávne uvádza, že od Nitry). Bol svokrom JUDr. Karola Štúra, slovenského národného dejateľa, synovca Ľudovíta Štúra, ktorý mal za manželku jeho dcéru Kornéliu. Študoval v evanjelickom lýceu v Bratislave a teológiu vo Viedni. Po skončení štúdia bol krátko kaplánom v Kochanovciach a potom v rokoch 1875 - 1911 bol farárom v Púchove.
Zaslúžil sa o výstavbu evanjelického kostola v Púchove. V nemčine vydal publikáciu "Ein kleiner Uberblick uber die Geschichte der Evang. a. c. Kirchengemeide in Puchó" (Krátky pohľad na dejiny ev. a. v. zboru v Púchove, Trenčín 1878). Písal aj vlastenecké básne, ktoré uverejňoval v časopisoch Junoš, Sokol, Orol a inde. Prekladal z nemčiny (H. Heine) a maďarčiny (K. Tóth, M. Schaffy). Písal aj články s národopisnou tematikou a cirkevno-historické príspevky.
Popularizoval moderné poľnohospodárstvo a ovocinárstvo. Pomáhal budovať ovocinárske škôlky. V 80. rokoch 19. storočia bol vedúcim činiteľom filiálky Hospodárskeho spolku Ilavského a Púchovského okresu. Venoval sa aj praktickej ľudovýchove a publicistike v oblasti veterinárnej medicíny, vydal spis "Malá apatéka" (1872), ktorý je prehľadom najzávažnejších chorôb rožného dobytka a liekov proti nim.
Zomrel v Púchove, kde je aj pochovaný.
Puškáš (priezvisko)

Puškáš je priezvisko, rozšírené na Slovensku. Najčastejšie je v Gemerskej Polome (okres Rožňava) a v Trnave.
Známi nositelia.
Pozri v článku Puškáš.
Siphonaptera

Siphonaptera môže byť:
Otakar Novák

Otakar Novák môže byť:
Sredneje Kujto

Sredneje Kujto () je jazero na severe Karelskej republiky v Rusku. Má rozlohu . Leží v nadmorskej výške .
Vodný režim.
Leží v povodí rieky Kem. Voda do nej priteká prietokom z jazera Verchneje Kujto a odteká prietokom do jazera Nižneje Kujto. Hladina zamrzne v novembri a roztápa sa na začiatku mája.
Využitie.
Po jazere sa splavuje drevo. Na severnom brehu leží sídlo mestského typu Kalevala.
Literatúra.
"V tomto článku boli použité informácie z Veľkej sovietskej encyklopédie, heslo „Куйто“."
Vyšeslav Vladimirovič

Vyšeslav Vladimirovič (* 977 - † 1010, Novgorod), novgorodské knieža a najstarší syn Vladimíra I. Veľkého a jeho varjagskej manželky Olavy, ktorú niektorí historici považovali za Češku.
Život.
Po smrti Vyšeslava Vladimiroviča sa trón novgorodského kniežatstva obsadil Jaroslav I. Múdry, hoci kandidátov medzi jeho bratmi bolo viac. Tí sa však z rôznych dôvodov nemali možnosť získať trón. Izjaslav I. Vladimirovič umrel v roku 1001 a Sviatopolk I. bol po roku 1013 eskortovaný k otcovi Vladimírovi I. do Vyšgorodu, kde bol strážený.
Existuje aj oveľa skoršia verzia Vyšeslavovej smrti. Podľa výkladov varjagských ság vdova kráľa Švédska Erika IV. Víťaza Sigrid nesúhlasila s dvorením kniežaťa Vissawalda (Vyšeslav Vladimirovič) a v roku 955 ho upálila a za manžela si vzala dánskeho kráľa Svena I..
Vsevolod Vladimirovič

Vsevolod Vladimirovič (* 983/984 – † 1013), knieža Vladimírsko-volynského kniežatstva a syn Vladimíra I. Veľkého a Rognedy. Od otca dostal do vlády územie Vladimírsko-volynského kniežatstva, ktoré však v rokoch 1008 – 1013 vošlo pod správu Pinského kniežatstva a panovníka Sviatopolka I. Vsevolod Vladimirovič však v tom čase bol už mŕtvy.
Veľkonočné vajíčko

Veľkonočné vajíčko alebo veľkonočné vajce môže byť:
John B. Keane

John Brendan Keane (* 21. júl 1928 – † 30. máj 2002) bol írsky spisovateľ, autor románov, divadelných hier, básní, esejí. Jedna z najväčších postáv írskej literatúry 20. storočia.
V 50. rokoch vystriedal viacero zamestnaní a kariéru spisovateľa začal v roku 1959 divadelnou hrou "Sive", ktorá vyhrala írsku amatérsku súťaž. Vo svojom rodnom mestečku vlastnil krčmu, v ktorej aj písal. S manželkou Mary O'Connorovou mal štyri deti. Zomrel po dlhom boji s rakovinou v roku 2002.
Vo svojej tvorbe sa venoval najmä každodennému životu bežných írskych ľudí. Bol čestným členom Royal Dublin Society, prezidentom írskej PEN, zakladajúcim členom Society of Irish Playwrights, členom Aosdána a írskej politickej strany Fine Gael. V Írsku je obľúbeným autorom: hovorí sa, že tam nie je domácnosť bez jeho knihy.
Dielo.
Divadelné hry
Romány
Eseje
Easter egg

Easter egg alebo veľkonočné vajíčko/vajce je skrytá a oficiálne nedokumentovaná funkcia alebo vlastnosť počítačového programu, DVD alebo CD. Veľkonočnými vajíčkami môžu byť neškodné minihry, vtipné funkcie, neobvyklé, implicitne nedefinované správanie programu, rôzne animácie, grafické symboly, titulky s menami tímu programových tvorcov.
Veľkonočné vajíčko sa nevyvoláva bežným výberom z užívateľského menu programu, alebo funkčným klávesom. Skryté funkcie sa v niektorých prípadoch vyvolávajú na rôznych miestach rozhrania programu cez pravé, kontextové menu, rôznymi kombináciami klávesových skratiek, či príkazov, ale najčastejšie bývajú skryté pri použití klávesových skratiek, či dvojklikov na informačnom okne po vyvolaní programového menu „O programe“ (angl. „About“).
Niekoľko príkladov „easter eggov“.
V začiatkoch programovania bol termín veľkonočného vajíčka použitý pre skryté komentáre, či poznámky priamo v programovom kóde. Easter eggy je možné objaviť skryté aj v pamäti ROM osobných počítačov. Zvykne obsahovať zoznam mien členov vývojárskeho tímu, politické narážky, úryvky hudobných skladieb, či logo, alebo skupinový obrázok vývojárov.
Za najväčšie veľkonočné vajíčko je považovaná skrytá verzia hry "" pre počítačové herné konzoly Atari 400/800, ktorá bola komplexnejšia a náročnejšia ako originálny prezentovaný softvérový balík.
Veľkonočné vajíčko v Exceli, súčasti programového balíka Microsoft Office 1997 obsahuje aj skrytý letecký simulátor, vo Worde sa nachádza pinball atď.
Scribonius Largus

Scribonius Largus (1. storočie po Kr.) bol lekár cisára Claudia a autor lekárskeho spisu "Compositiones" (Recepty).
Okolo roku 47 spísal na žiadosť prepustenca cisára Claudiua, Gaia Iulia Callista, zoznam 271 lekárskych predpisov a vydali ich pod svojim menom. Niektoré z predpisov prevzal od svojich učiteľov, priateľov alebo slávnych kolegov alebo išlo o tradičné receptúry. Dielo Scribonia Larga je čisto účelovou prácou – chýba akýkoľvek náznak umeleckého štýlu, naopak nechýba hovorový jazyk.
"Compositiones" prevzal, bez toho, aby to priznal, do svojho diela "De Medicamentis empiricis physicis et rationabilibus" neskorší autor-lekár Marcellus Empiricus (5. storočie).
Euromenový trh

Euromenový trh predstavuje finančný trh predovšetkým krátkodobých depozít a pôžičiek znejúcich na voľne vymeniteľnú cudziu menu s výnimkou meny, ktorá je zákonným platobným prostriedkom krajiny, na ktorej sa trh nachádza. Prevažná časť operácií na euromenovom trhu má splatnosť do 12 mesiacov. Kótovanie úrokových sadzieb euromenového trhu sa určuje denne na základe ponuky a dopytu po depozitách a pôžičkách.
Najznámejšími euromenovými trhmi v Európe sú Londýn a Frankfurt nad Mohanom.
Výstup do otvoreného vesmíru

Výstup do otvoreného vesmíru (skratka EVA z anglického Extra-Vehicular Activity) je činnosť jedného alebo viacerých kozmonautov vo vesmíre mimo kozmickú loď alebo kozmickú stanicu. Tieto výstupy zahŕňajú tak prácu na obežnej dráhe, v mikrogravitácii, ako aj prácu na povrchu iného kozmického telesa (Mesiaca).
Cieľom výstupov do otvoreného priestoru je vykonávanie jemnej a zložitej práce, ktorá nemôže byť zabezpečená napríklad manipulačným ramenom raketoplánu. Je to napríklad oprava rôznych družíc, oprava kozmickej lode, montáž častí Medzinárodnej vesmírnej stanice, pripájanie a odpájanie kabeláže, a iné.
Počas celého výstupu musí mať kozmonaut zabezpečenú ochranu pred kozmickým prostredím, komunikáciu s kozmickou loďou/stanicou a riadiacim strediskom a možnosť pohybu a návratu. Výstupu do otvoreného priestoru musí predchádzať dekompresia prostredia, v ktorom sa kozmonaut nachádza. Uskutočňuje sa buď dekompresia celej lode (v minulosti, v súčasnosti sa už nepraktizuje), alebo jej špeciálne prispôsobenej časti – prechodovej komory. Pri návrate kozmonauta z výstupu sa zase musí uskutočniť kompresia, postupné zvýšenie tlaku v prostredí na pôvodnú hodnotu. 
Počas prvých výstupov do otvoreného priestoru bol kozmonaut vždy spojený s materskou loďou lanom s výnimkou výstupov na mesačný povrch v rámci Programu Apollo. Až v roku 1984 pri misii STS-41-B sa americký astronaut Bruce McCandless po prvýkrát pohyboval vo vesmíre mimo spojenia s loďou. Pohyb a návrat k lodi mu zabezpečila manévrovacia jednotka MMU-1.
Prvý výstup do kozmického priestoru uskutočnil sovietsky kozmonaut Alexej Leonov 18. marca 1965. Mimo kozmickej lode strávil 12 minút. Dĺžka súčasných kozmických výstupov sa pohybuje v časovom rozpätí okolo 6 – 7 hodín. Najdlhší neprerušovaný výstup trval 8 hodín 56 minút a absolvovala ho dvojica astronautov James Shelton Voss a Susan Jane Helmsová počas misie STS-102. Najväčší súhrnný počet hodín strávených výstupom do otvoreného vesmíru dosiahol Anatolij Jakovlevič Soloviov, ktorý počas šestnástich výstupov strávil v otvorenom priestore čas 82 hodín 22 minút. Medzi Američanmi drží prvenstvo astronaut Michael Eladio Lopez-Alegria, ktorý absolvoval 10 výstupov so súhrnným časom 67 hodín 40 minút.
Za začiatok výstupu z Medzinárodnej vesmírnej stanice a z raketoplánu sa považuje prepojenie skafandrov astronautov na vnútorné zdroje. Koniec výstupu ohraničuje začiatok zvyšovania tlaku v prechodovej komore.
Zvláštnym prípadom prác astronautov v skafandri je IVA (Intrva Vehicular Activity), kedy astronauti síce pracujú vo vákuu, ale zároveň sú vnútri kozmickej lode. Takéto výstupy prebiehali napríklad v poškodenom module Spektr stanice Mir, z ktorého po zrážke s kozmickou loďou Progress unikol všetok vzduch.
Gortva

Gortva môže byť:
Salvius Iulianus

Salvius Iulianus (celým menom: Lucius Octavius Cornelius Publius Salvius Iulianus Aemilianus, po slovensky: Julián; * asi 100, Pupput, dnes Sousse, Tunisko† pred 169, rímska Afrika?) bol rímsky právnik a cisársky úradník pôsobiaci počas vlády cisárov Hadriána, Antonina Pia a Marca Aurelia.
Je považovaný za jedného z najvýznamnejších rímskych právnikov vôbec. Uznania sa mu dostalo najmä za vykonanie záverečnej redakcie prétorského ediktu. Jeho hlavným dielom sú "Digesta", zbierka právnych prípadov zo súkromného práva v 90-tich knihách. Bol poslednou hlavou školy sabiniánov.
Životopis.
Salvius Iulianus sa narodil pravdepodobne v dedine Pupput neďaleko mesta Hadrumetum v severnej Afrike (dnes Sousse), kde bol odkrytý nápis zaznamenávajúci jeho úradnú činnosť. Študoval právo u Iavolena Prisca, čelného predstaviteľa sabiniánskej školy práva. Už v mladosti sa preslávil svojimi znalosťami, v dôsledku čoho ho okolo roku 130, teda v čase, kedy mal Iulianus asi 30 rokov, poveril cisár Hadrián záverečnou revíziou prétorského ediktu ("edictum praetorium") do podoby, ktorá mala platiť „naveky“ („"edictum perpetuum“").
Za vlády cisára Hadriána sa Salvius Iulianus stal postupne kvestorom, tribúnom ľudu, prétorom, správcom štátnej pokladnice ("prefectus aerarium Saturnii") a správcom armádnej pokladnice ("praefectus aerarium militarii"). V roku 148 dosiahol hodnosť konzula. Ako prokonzul zastával úrad v provincii "Germania Inferior" (Dolná Germánia) za vlády cisára Antonina Pia a "Hispania Citerior" (Predná Hispánia) za vlády Marca Aurelia. Bol aj najvyšším kňazom ("pontifex maximus"). V závere svojej verejnej dráhy slúžil ako prokonzul v provincii Africa v rokoch 168/169.
Dielo.
Iulianovo dielo "Digesta" slúžilo nasledujúcim generáciam právnikov a právnych teoretikov ako jedno z hlavných referenčných diel. Fragmenty z jeho digest použili kompilátori cisára Justiniána I. v právnej zbierke Digesta Iustiniani z roku 533. Celkovo sa v Justiniánskych Digestach nachádza 456 Iulianových fragmentov, pričom Justiniánsky Kódex (Cl. 4,5,10,1) Iuliana označil za „človeka najvyššej autority“ ("summae auctoritatis hominem").
Okrem svojich digest napísal aj štyri "Libri ad Urseium Ferocem" (slov. Knihy k Urseiovi Feroxovi), šesť "Libri ad Minicium" (slov. Knihy k Miniciovi), "Quaestiones" (slov. Otázky; tieto boli vydané posmrtne jeho žiakom Caeciliom Africanom) a "Liber singularis de ambiguitatibus" (slov. Osobitná kniha o dvojznačnostiach).
Na rozdiel od mnohých iných právnikov, Iulianus zriedkavo citoval či odkazoval na iných právnikov. Venoval sa najmä vlastnej argumentácii, v ktorej vynikal.
Tekov (hrad)

Tekov (normovaný názov) alebo Tekovský hrad (lat. castrum Borsiensis) bol zemný hrad, stojaci v obci Starý Tekov. Archeologické nálezy na vrchu Várheď dokazujú, že bol osídlený už od neolitu. Prvá zmienka o hrade pochádza z roku 1075. Do roku 1321 bol sídlom uhorskej Tekovskej župy. Zničený bol v 14. storočí.
Dejiny.
Vďaka ideálnej strategickej polohe pri dôležitom brode, na rozdvojení Perca a Hrona, sa stal pôvodný zemný hrad čoskoro župným sídlom. K vývinu mesta však nedošlo pre rozklad kráľovského župného zariadenia, pri ktorom sa aj Tekovský hrad dostal do súkromných rúk (1272) a zanedlho potom zanikol. Jeho majetky pripojili v 14. storočí k Levickému hradu.
Exteriér hradu.
Hrad stál na okraji vyvýšeniny, z ktorej bol relatívne dobrý výhľad do okolia. Smerom ako sa zvažovala, boli pravdepodobne palisády a mierna oblá nerovnosť naznačuje, že možno aj obranná stavba. Pod ňou je viditeľná priekopa, ktorá bránila hrad z najprístupnejšej strany a bola vytvorená pravdepodobne zámerne.
Súčasný stav.
Poloha Várheď je dnes v strede obce Starý Tekov. Na mieste hradu je dnes cintorín, v blízkosti je kostol. Terénne nerovnosti naznačujú polohu a rozlohu hradu.
Gaius (právnik)

Gaius alebo tiež Caius bol možno rímsky právnik. Z jeho celého mena sa možno dochovalo iba praenomen. Z tohto dôvodu je ťažké o tomto vynikajúcom právnikovi konštatovať čokoľvek s určitosťou. Na základe toho, že Gaius sa vyjadroval k legislatíve prijatej v rozmedzí asi rokov 110 až 179, možno sa domnievať, že žil v tomto období. Ďalšie údaje pochádzajúce z jeho diela naznačujú, že jeho kariéra spadá do obdobia panovania cisárov Hadriána, Antonina Pia, Marca Aurelia a Commoda, teda do rokov asi 130 – 180.
Život.
O existencii právnika Gaia sa nedochovali žiadne zmienky v rímskej literatúre. Z toho niektorí odborníci vyvodzujú, že Gaius žil a pôsobil v niektorom provinčnom meste, pravdepodobne v Grécku. Podľa iných mohol Gaius pochádzať z Itálie, ale v gréckych provinciách aspoň pôsobil. Niektorí ho stotožňujú s právnikom Sextom Pomponiom píšucim pod pseudonymom. V 5. storočí bolo jeho hlavné dielo – "Institutiones" (Základy) – pričlenené cisárom Theodosiom II. medzi práce najvýznamnejších rímskych právnikov. Mnohé úryvky z "Institutiones" sa objavujú aj v neskoršom zákonníku Justiniánovom ("Codex Iustinianus") a v "Institutes" pochádzajúcich tiež z dôb cisára Justiniána I., ktoré sú považované za základný študijný text rímskeho práva.
Z dochovaných Gaiových diel sa zdá, že tento právnik patril k sabinskej škole práva.
Popri Institutiones napísal Gaius ešte pojednania o "edicta magistratuum" (edikty úradníkov) a o "Lex Papia Poppaea" (Zákon Papia Poppeu) a komentár k "Lex duodecim tabularum" (Zákon dvanástich tabúľ). Posledné dielo je významné ako prameň informácii o najstaršom rímskom práve.
"Institutiones".
Gaiovo najvýznamnejšie dielo sa skladá zo štyroch kníh:
Gaiovo dielo bolo považované za stratené až do roku 1816, kedy ho objavil filológ B. G. Niebuhr na palimpsestoch obsahujúcich diela svätého Hieronyma v kapitulnej knižnici vo Verone. V dnešnej dobe je veľká väčšina textu z palimpsestu známa a je tak jediným klasickým dielom z oblasti rímskeho práva, ktoré sa dochovalo takmer celé. V nedávnej dobe sa k obnoveným "Institutiones" pridali dve sady papyrových zlomkov nájdených v posledných desaťročiach.
Saleius Bassus

Saleius Bassus bol rímsky epický básnik tvoriaci počas vlny nových epických básnikov v období Flaviovcov.
Quintilianus ho označuje za básnického génia, Tacitus v svojom diele "Dialogus de oratoribus" za excelentného veršotepca. Saleius údajne upadol do chudoby, ale Vespazián ho obdaroval 500 000 sesterciami. Z Bassovho diela sa nič nedochovalo. Býva mu mylne pripisovaná "Laus Pisonis" (Chvála na Pisona) od neidentifikovaného autora.
Stará rieka

Stará rieka môže byť:
Aosdána

Aosdána (iːs ˈdɑːnə; z "aos dána", írsky "ľudia umenia") je asociácia ľudí v Írsku, ktorí významne obohatili írsku umeleckú tvorbu. Bola založená skupinou spisovateľov v roku 1981 s podporou "Arts Council of Ireland" (Umelecká rada Írska). Členstvo je obmedzené na 250 žijúcich osôb. Členovia dostávajú od Umeleckej rady finančnú podporu ("Cnuas"), aby sa mohli čo najviac venovať umeleckej tvorbe. V rámci asociácie je udeľovaná cena "Saoi" za významný a trvalý prínos do írskeho umenia: jej nositelia sú volený členmi asociácie a udeľuje ju prezident Írska. Počet nositeľov je obmedzený na 7.
Aosdána združuje osobnosti z oblastí vizuálneho umenia, literatúry, hudby, architektúry a choreografie. Jej členmi boli napríklad aj Samuel Beckett a John B. Keane.
Fan art

Fan art alebo tiež fanart () je anglický termín, ktorý sa ujal pre klasifikáciu výtvorov priaznivcov a skalných prívržencov určitej témy, predovšetkým zábavného odvetvia (film, videohra, kniha, komiks, manga, hudba a pod.). Ide o výtvarné stvárnenia obľúbenej postavy, scény, ale i o neidentické diela iba ovplyvnené prostredím, námetom alebo iba atmosférou odvetvia.
Obyčajne je autor fanúšikom daného inšpirujúceho diela, jeho výtvor býva vystavený na mieste, kde ho môže zhliadnuť široká fanúšikovská komunita (fandom), najčastejšie na internete. Okrem klasických výtvarných foriem ako sú ilustrácie, paródie, korektúry, crossover ("väzba" niekoľkých diel), je obľúbeným druhom fan artu fotomontáž. Fan artom sa obyčajne označujú diela amatérske a nekomerčné, netýka sa teda napríklad bežných ilustrácií v knihách.
Typickým príkladom fan artu sú amatérske ilustrácie k príbehom Harryho Pottera, ďalším môžu byť napríklad portréty hercov v roliach z konkrétneho filmu.
Literárnym náprotivkom fan artu je fan fiction, i ilustrácie k nej sa chápu ako fan art.
Kabát

Kabát môže byť:
Dvojkrížna ulica (Bratislava)

Dvojkrížna ulica je dôležitá komunikácia v Bratislave v okrese Bratislava II prechádzajúca cez mestské časti Vrakuňa a Podunajské Biskupice. Z väčšej časti tvorí východné ohraničenie a obchvat zastavanej oblasti mesta.
Začína na severnej strane v mestskej časti Vrakuňa, pri kruhovom objazde. Vedie súbežne so železničnou traťou Bratislava – Komárno, pri spojnici s Čiližskou ulicou je konečná zastávka trolejbusovej trate a obratisko, kde bude v priebehu roku 2024 sprevádzkovaný nový prestupný terminál, ktorého súčasťou bude aj nová Železničná stanica Vrakuňa.. V blízkosti zastávky Čiližská sa nachádza základná škola Železničná. Približne v strede Dvojkrížnej ulice sa na ňu napája Kazanská ulica. Dvojkrížna ulica končí na juhu v mestskej časti Podunajské Biskupice, v blízkosti železničnej stanice Podunajské Biskupice, kde sa napája na Orenburskú ulicu.
Andrej Sergejevič Aršavin

Andrej Sergejevič Aršavin, rus. "Андрей Сергеевич Аршавин" (* 29. máj 1981, Petrohrad) je ruský futbalový stredopoliar hrajúci v tíme FK Kubaň. Predtým hrával za klub FK Zenit Petrohrad. S týmto klubom získal v sezóne 2007/08 Pohár UEFA po finálovej výhre nad Glasgowom Rangers. Celkovo odohral 238 zápasov a dal 51 gólov. Na konci jarného prestupového obdobia 2009 prestúpil do anglického klubu Arsenal Londýn. 21. apríla dal Liverpoolu v ligovom zápase 4 góly. Bolo to prvýkrát po 63 rokov, keď Liverpool dostal štyri góly od jedného hráča na domácom štadióne. 
Zaujímavosti.
Ako chlapec bol povolaný do regionálneho výberu.
Svoj profesionálny debut si odbil proti anglickému Bradford City.
Napísal tri knihy, vrátane jednej s názvom - '555 otázok a odpovedí o ženách, peniazoch, politike a futbale. '
Má diplom z módneho návrhárstva.
Vyhral Pohár UEFA s jeho bývalým klubom.
V Zenitu Petrohrad strelil 71 gólov.
Bieloruská ulica

Bieloruská ulica je ulica:
Ríbezľová ulica

Ríbezľová ulica je ulica:
Prúdová ulica

Prúdová ulica je ulica:
Exnárova ulica

Exnárova ulica je ulica:
Ulica L. Exnára

Ulica L. Exnára je ulica:
Arenal (sopka)

Arenal (špan. "Volcán Arenal", príp. Cerro Arenal, niekedy, najmä v staršej literatúre uvádzaný aj pod názvom "Volcán Costa Rica") je aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na severovýchode Kostariky, asi severovýchodne od hlavného mesta San José na brehu jazera s rovnakým názvom - Arenal. Je to najmladšia a zároveň najaktívnejšia sopka krajiny, no až do roku 1937 bola oblasť vulkánu relatívne málo preskúmaná (pričom to, že Arenal je sopka bolo potvrdené až v 19. storočí). Spolu s jazerom je súčasťou národného parku Parque Nacional Volcán Arenal a je to obľúbená turistická destinácia v Kostarike (hlavne kvôli pozorovaniu erupcií).
Ešte na jar roku 1968 bola považovaná za vyhasnutú, no 29. júla toho roku sa prebudila k životu (približne po 400 rokoch pokoja). Inicátorom obnovenia aktivity bolo pravdepodobne zemetrasenie, ktoré erupcii predchádzalo. Počiatočná fáza si vyžiadala aj 87 obetí na životoch a zničila polia, lesný porast a stavby nachádzajúce sa v okolí sopky. Od tohto dňa je sopka nepretržite aktívna, erupcie prevažne strombolského charakteru sa opakujú každých 5-10 minút.
Mus (rod)

Mus, po slovensky myš, je rod z čeľade myšovité (Muridae), podčeľade myšorodé (Murinae). 
Jeho najvýznamnejším zástupcom je celosvetovo rozšírená myš domová ("Mus musculus") - hospodársky škodca, nežiaduci tak v domoch, ako aj hospodárskych budovách, a nepríjemný invázny druh (napr. v Austrálii).
Mus

Mus môže byť: