burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Petula Clark

Petula Clark, CBE (* 15. november 1932, Epsom, Spojené kráľovstvo) je britská speváčka a herečka, od roku 1988 nositeľka hodnosti "commander" Radu britského impéria.
Životopis.
Už v siedmich rokoch spievala v detskom zbore. Čoskoro potom sa na stanici BBC stala detskou hviezdou. Do roku 1950 už hrala v 20 filmoch. Na tieto úspechy dokázala ako dospelá nadviazať a usporiadala svetové turné. Jej hit "Monsieur" sa umiestnil na prvom mieste nemeckej hitparády a stala sa známou v nemecky hovoriacich krajinách. Jej hit "Downtown", ktorý bol spievaný aj po nemecky, jej priniesol cez 3 milióny predaných platní. Celkovo predala viac než 68 miliónov platní.
V roku 1961 sa vydala za francúzskeho novinára Clauda Wolffa s ktorým má dve dcéry a jedného syna.
Park Retiro v Madride

Park Retiro alebo Park Buen Retiro, ľudovo nazývaný Retiro, je historická záhrada a mestský park v Madride v Španielsku. Považuje sa za jednu z hlavných turistických atrakcií mesta vďaka početným architektonickým, sochárskym a krajinným celkom zo 17. až 21. storočia. Z nich vyniká hlavne "Pamätník Alfonza XII.", Krištáľový palác, Veľké jazero, námestie Parterre, "Brána Filipa IV.", "Kráľovské astronomické observatórium" a fontána "Alcachofa". Okrem toho sa tu nachádzajú aj významné pozostatky Kaplnky svätého Pelaya a Izodora s rímskym pôvodom.
Flóra a fauna.
Flóra.
Retiro disponuje rôznorodou vegetáciou v ktorej sa navzájom ovplyvňujú tri veľké úrovne vegetačnej stratifikácie (trávnatá, kerová a stromová), a to samostatne i medzi sebou. Najpočetnejšia je posledná spomínaná vrstva. V inventári v roku 2014 napočítali spolu 19 034 exemplárov. Veľmi podobné číslo namerali v roku 2012 (19 402) a zároveň omnoho väčšie ako v roku 2004 (17 859), keď sa uskutočnil prvý dôveryhodný súpis. Počet druhov stromov sa zvýšil na 167, čo je o tridsať viac ako v 2004.
Najväčšiu časť stromov v parku tvoria pagaštany konské, viac ako 6 500 kusov, ktoré tvoria 34,5 % lesnej vegetácie. Vo veľkej vzdialenosti za nimi sa umiestnili platany javorolisté (956 ks, 5 %), judášovce strukové (781 ks, 4,1 %) a trachykarpy konopné (651 ks, 3,4 %). Hojne zastúpené sú aj javore poľné, cédre atlantské, brestovce južné, cyprusy vždyzelené, gledíčie trojtŕňové, vtáčie zoby obyčajné, borovice píniové, mandľovníky, duby, agáty biele, sofory, bresty hrabolisté a bresty sibírske. Z každého druhu sa tu nachádza viac ako 300 exemplárov.
Výsadba v Retire prebiehala v 18. až 21. storočí s ohľadom na špecifické krajinné štýly. Každý z nich podmieňuje skladbu a rozdelenie rastlinných druhov v jednotlivých sektoroch. Preto majú listnaté stromy významné postavenie v niektorých záhradách z 19. storočia a dotvárajú romantický ideál krajiny. Na druhej strane na námestí Parterre v barokovom štýle prevládajú vždyzelené zastrihávané kríky a stromy. Tým sa dosiahlo vytvorenie veľkých otvorených priestorov, takmer bez tieňa, v súlade s vkusom 18. storočia.
V 20. storočí niektoré areály navrhli ako malé botanické záhrady. Výborným príkladom je "Rosaleda", v ktorej sa nachádza viac ako 4 000 ružových kríkov štyroch rôznych druhov, Francúzska záhrada tvorená približne 300 mandľovníkmi a Záhrada trvaliek a vysokohorských rastlín, kde nájdeme sekvojovec mamutí, maklúru pomarančovú, či araukáriu.
Botanický chodník a jedinečné stromy.
Retirský botanický chodník vznikol z iniciatívy správy pre životné prostredie a dopravu mesta Madrid. Snažia sa ním o rozšírenie botanických hodnôt parku. Trasa má dĺžku osem kilometrov a je rozdelená do siedmich sekcií, tzv. botanických ciest, vďaka ktorým sa môžeme priblížiť k 80 druhom stromov, teda k 48 % z celkového počtu druhov v Retire.
Cesta zahŕňa aj návštevu šiestich jedinečných stromov. Oblasť Madrid ich vyhlásila za ojedinelé z dôvodu ich biologického, estetického alebo historického záujmu, či z dôvodu ich vzhľadu alebo rozsahu:
Let Adam Air 574

Let Adam Air 574 bol let stroja Boeing 737-4Q8 (imatrikulácia "PK-KKW") indonézskej leteckej spoločnosti Adam Air z medzinárodného letiska Juanda v Surabaji na ostrove Jáva na letisko Sam Ratulangi v Manado na ostrove Sulawesi.
Lietadlo s 96 pasažiermi a 6 členmi posádky sa dňa 1. januára 2007 počas preletu Makasarského prielivu zrútilo do mora. Bola to prvá havária typu Boeing 737-400 s obeťami na životoch v komerčnej prevádzke a najväčšia katastrofa v dejinách leteckej spoločnosti Adam Air.
Parrhasios z Efezu

Parrhasios () bol grécky maliar na prelome 5. a 4. storočia pred Kr.
Parrhasios, syn a žiak maliara Euénora, pochádzal z Efezu. Svoje maliarske diela tvoril približne v rokoch 430 až 390 pred Kr., a to hlavne v Aténach. Bol súčasníkom a rivalom slávneho maliara Zeuxida z Hérakleie. Zo starovekých správ je známe, že jeho obrazy postáv boli veľmi realistické a že ich bolo viac ako 20 (ani jeden z nich sa nezachoval). Námetom týchto malieb boli hlavne mytologické postavy. Tiež kreslil na drevo (na vybielenú drevenú tabuľu) a pergamen a písal o maliarstve.
Parrhasios a Zeuxis bývajú často zaraďovaní do tzv. ázijskej školy (aj keď Zeuxis o sebe hovoril ako o mužovi z juhoitalskej Hérakleie). Obaja pôsobili predovšetkým v Aténach, kde patrili k metoikom, ktorí tvorili hlavne v dobe peloponézskej vojny. Medzi aténskym ľudom sa stali hrdinami mnohých historiek, ktorých hlavnou témou bola ich rivalita v súťaži namaľovať svoj obraz čo najrealistickejšie.
Plínius sa pokúsil vystihnúť hlavné Parrhasiove prednosti, ktoré videl skôr vo vynikajúcej kresobnej technike a krehkých kontúrach než v dokonalom tieňovaní. Svoje obratnosti využíval "k odhaľovaniu skrytého" a k živšiemu zobrazeniu tvárí, krásnych úst a pôvabu vlasov. Bol plodným umelcom, ktorý sa príležitostne nebránil ani obscéznym témam. Ohlas si získal svojim farebným obrazom "Théseus" (neskôr zdobil rímsky Kapitol), ale jeho najslávnejším obrazom bol "Aténsky ľud" (Démos), ktorý znázorňoval rozličné vlastnosti Aténčanov (bol ich dokonalou psychologickou štúdiou). 
Parrhasios a Zeuxis sa svojim maliarskym majstrovstvom radi chválili. Parrhasios ale v sebechvále svojho rivala predstihol, keď o sebe arogantne tvrdil, že je kniežaťom maliarov, pôvodom božského rodu.
V starovekom Grécku na začiatku 4. storočia pred Kr. dosiahla nástenná a dosková maľba najväčší rozkvet (v aténskej "stoe poikilé" bola napr. nástenná maľba znázorňujúca bitku pri Mantinei namaľovaná tak realisticky, že bolo na nej možné rozpoznať veliteľov oboch armád). Snahy o rekonštrukciu týchto malieb na základe vázového maliarstva z tej doby neuspeli, lebo nástenná a dosková maľba odčerpávala talenty vázového maliarstva, ktoré preto začalo upadať.
Pedro Gnavi

Admirál Pedro Alberto José Gnavi (* 1917 – † 1990) bol argentínsky námorník. 8. júna 1970 bol jedným z veliteľov vojenského prevratu, ktorý ukončil vládu prezidenta Juana Carlosa Onganíu. Po jeho zosadení zastával do 18. júna 1970 funkciu vrchného veliteľa vojenskej chunty, vďaka čomu bol v tomto čase najvyšším predstaviteľom Argentíny. Následne moc nad krajinou odovzdal generálovi Robertovi Marcelovi Levingstonovi, ktorý bol vymenovaný za ďalšieho prezidenta.
Životopis.
Už v mladom veku vstúpil do argentínskeho námorníctva. V marci 1962 sa v hodnosti kapitána podieľal na vojenskom prevrate, ktorým bol zvrhnutý prezident Arturo Frondizi. V tomto období sa argentínske ozbrojené sily rozdelili na dve frakcie, na jednej strane stálo krídlo Azules, teda Modrých a na druhej Colorados, teda Červených. Azules podporovali civilnú vládu zameranú proti komunizmu a Colorados požadovali vojenskú diktatúru. Gnavi sa pridal na stranu modrých. V následnom období bol povýšený do hodnosti kontradmirál a 28. júna 1966 sa podieľal na vojenskom prevrate, ktorý zvrhol prezidenta Artura Umberta Illiu. Na druhý deň sa vlády ujal generál Juan Carlos Onganía ako prezident de facto. 4. októbra 1968 bol Gnavi vymenovaný prezidentom za hlavného veliteľa argentínskeho námorníctva, čím si chcel prezident posilniť svoju pozíciu, keďže súčasne vymenil aj veliteľov ostatných zložiek ozbrojených síl.
V roku 1970 sa však situácia v krajine radikálne zhoršila, prebiehali demonštrácie a občianske nepokoje, na konci mája bol dokonca ľavicovými teroristami unesený bývalý prezident Pedro Eugenio Aramburu, ktorý bol následne zavraždený. Objavili sa však aj podozrenia, že bývalého prezidenta nechal zavraždiť sám Onganía, lebo sa obával, že by armáda mohla Aramburua presadiť na jeho miesto. Vražda bývalého prezidenta veľmi oslabila postavenie Onganíu, na čo už reagovali ozbrojené sily a 8. júna 1970 ďalším vojenským prevratom prezidenta zosadili. Nasledujúcich 10 dní tak krajine vládol práve Gnavi ako vrchný veliteľ vojenskej chunty, v tom čase už v hodnosti admirál. 18. júna odovzdal moc novému prezidentovi, ktorým sa stal generál Roberto Marcelo Levingston. V októbri 1971 požiadal Gnavi o odchod do dôchodku v reakcii na obvinenia z podozrivého obchodovania námorníctva so súkromnými spoločnosťami. Z tohto dôvodu bol zadržaný v máji 1977 počas vlády generála Jorgeho Rafaela Videlu. Zomrel v roku 1990.
USB-C

USB-C je najnovší konektorový štandard USB ("Universal Serial Bus -" Univerzálna sériová zbernica), ktorý bol publikovaný v auguste 2014. Konektor USB-C sa rozmermi podobá na micro USB je však oválny a symetrický. Vlastnosťami sa podobá na konektor Lightning od Apple, nie je však s ním zhodný. Využitím novších USB štandardov vyvinutých v rovnakom roku (USB 3.1 a USB Power Delivery) dosahuje potom USB zbernica s konektorom typu C vyššie prenosové rýchlosti a káble umožňujú prenášať vyšší výkon. USB-C nie je to isté ako USB 3.1. V septembri 2017 bol vydaný novší štandard USB 3.2, ktorý tiež používa konektor USB-C. 
Konektor USB Typ-C.
Konektor USB Typu C je 24 pinový, symetrický (12 kontaktov hore, 12 dolu). Nezáleží na jeho orientácii a preto sa do protikusu zasunie na prvý pokus. Piny navyše, oproti predchádzajúcim verziám (4 až 5 pinov oproti USB 2 a 9 pinov oproti USB 3) slúžia ďalším protokolom ako sú DisplayPort 1.3, PCI Express a Base-t Ethernet. V špecifikácii USB 3.1 je teda možný Full Duplex (synchrónna obojsmerná komunikácia).
Konektory USB Type-C sú menšie a odolnejšie, s typickou mechanickou životnosťou 10 000 cyklov. Káble majú podporovať prenos až 100W energie na napájanie a nabíjanie a prenosovú rýchlosť 10 Gbit/s (USB3.1, Generation 2). 
Vo verziách USB 1 a 2 mohli zariadenia prostredníctvom zbernice odoberať prúd maximálne 100 mA resp. 500 mA pri napätí 5 V. Maximom USB-C je 5 A pri 20 V, teda 100 W, V porovnaní predchádzajúcou verziou (500 mA x 5 V = 2,5 W) je to až 40 krát viac, čo napríklad umožňuje napájanie väčšiny notebookov káblom USB-C namiesto napájacieho sieťového kábla alebo omnoho rýchlejšie nabíjanie mobilov.
Tieto zlepšenia sú zahrnuté v špecifikáciách USB Type-C™ a USB Power Delivery, ktoré sú kompatibilné s USB 2.0, 3.0, 3.1. 
Názov a kompatibilita.
USB Type-C™ a USB-C™ sú ochranné známky fóra "USB Implementers Forum" USB Typ-C (USB-C™) nie je to isté ako USB 3.1. USB-C je konektorový štandard. USB-C kábel môže zodpovedať USB 2.0, USB 3.1, a môže ale nemusí podporovať 100 W určených na napájanie resp. nabíjanie, ktoré je definované v štandarde USB-Power Delivery. 
Zariadenie s konektorom typu C nemusí teda nevyhnutne implementovať rozhranie USB 3.1 alebo spomínané alternatívne protokoly (PCIe alebo DisplayPort). Konektor typu C je teda spoločný pre viacero technológií, pričom povinné z nich sú len niektoré. 
V októbri 2016, bol USB-C prijatý IEC ako medzinárodná norma "IEC 62680-1-3" (Pozri ďalej). 
V septembri 2017 bol vydaný štandard USB 3.2, ktorý nahrádza USB 3.1. Zachováva existujúce dátové režimy USB 3.1 SuperSpeed a SuperSpeed + a zavádza dva nové režimy prenosu SuperSpeed + cez USB-C konektor pomocou dvojsmernej komunikácie dátovými rýchlosťami 10 a 20 Gbit / s (1250 a 2500 MB / s).
Komunikačná rýchlosť.
V závislosti na verzii a revízii štandardov (USB 2.0, USB 3.1, USB 3.2) s prenosové rýchlosti nasledovné.
Operačné systémy.
USB-C je podporovaný: Linux, Windows 10, Windows 8.1, OS X, Android 6 a Chrome OS.
Kompatibilné zariadenia.
Prvá spotrebná elektronika s rozhraním USB-C sa začala objavovať v roku 2014. 
Súvisiace normy IEC.
Prijatie ako norma IEC:
Euénor (maliar)

Euénor () bol grécky maliar v 5. storočí pred Kr.
Maliar Euénor pochádzal z Efezu. Rímsky spisovateľ Plínius uvádza, že spolu s Aglaofónom, Kéfisodórom a Eryllom patril k maliarom, ktorí tvorili hlavne v rokoch deväťdesiatej olympiády (420 až 416 pred Kr.) a že bol otcom Parrhasia, jedného z najslávnejších gréckych maliarov.
Kéfisodóros

Kéfisodóros () môže byť:
Zimné paralympijské hry 2022

XIII. zimné paralympijské hry boli hry, ktoré sa konali v čínskom Pekingu. Hry sa začali 4. a potrvali do 13. marca 2022.
O konaní hier sa rozhodlo v auguste 2015 na zasadaní Medzinárodného olympijského výboru v Kuala Lumpur. Peking v hlasovaní o štyri hlasy porazil kandidatúru kazašského mesta Almaty. Čínska metropola sa zároveň stala prvým miestom, ktoré hostilo zimnú aj letnú paralympiádu.
Kandidatúry.
O kandidatúru sa k dátumu prihlášky, 14. novembru 2013, oficiálne zaregistrovalo šesť miest:
Slovensko-poľská kadidatúra.
V januári 2013 vtedajší premiér Robert Fico oznámil, že vláda podporí spoločnú poľsko-slovenskú kandidatúru.
Logo.
15. decembra 2017 organizačná komisia paralympijských a olympijských hier zverejnila logá. Logá navrhla čínska dizajnérka Lin Cunzhen. Paralympijské logo tranformuje znak 飞 pre "lietať" na obraz športovca na vozíku v chvate k cieľovej čiare.
Športy.
V septembri 2016 Medzinárodný paralympijský výbor oznámil rozhodnutie, že na paralympiáde 2022 budú po prvýkrát súťažiť para-bobisti. Rozhodnutie však bolo len podmienečné. Do hier nebol zaradený skeleton. Pridanie bobov je výsledkom päťročnej práce Medzinárodnej bobovej a skeletonovej federácie. V para-boboch a v para-skeletone súťažia zmiešané družstvá. Súťaží sa aj v alpskom a severskom lyžovaní, biatlone, hokeji na sánkach a curlingu vozičkárov.
Športovci.
Na paralympiáde nebudú kvôli ruskej invázii na Ukrajinu štartovať ruskí a bieloruskí športovci. Medzinárodný paralympijský výbor najprv s ich účasťou súhlasil, ale zúčastnili by sa ako neutrálni športovci. Proti účasti sa však postavilo viacero organziácií a štátov, vyhrážalo sa bojkotom hier a MPV svoje rozhodnutie prehodnotil. Rusko sa proti rozhodnutiu, ktoré ovplyvnilo 83 športovcov, odvolalo na arbitrážny súd CAS.
Slovenskí športovci.
Slovensko na hrách reprezentuje 28 športovcov. RTVS vysiela sériu prenosov zo súťaží, kde účinkujú slovenskí športovci a tiež denné súhrny z diania na ZPH.
Slovenskí športovci súťažili:
Avram Pinchusovyč Abčuk

Avram Pinchusovyč Abčuk alebo Avracham Pinchusovyč Abčuk (, , ; * 1897, Luck, Ruská ríša, dnes Ukrajina† 10. október 1937, Kyjev, Ukrajinská SSR, Sovietsky zväz, dnes Ukrajina) bol sovietsky spisovateľ a literárny kritik židovského pôvodu, ktorý pôsobil na Ukrajine a literárne tvoril v jazyku jidiš.
Život.
Od roku 1921 pôsobil v Kyjeve, kde najskôr pracoval ako učiteľ. V rokoch 19281932 bol redaktorom časopisu "Prolit" (rus. Пролит) a následne do roku 1935 redaktorom jeho nástupcu, časopisu "Farmest" (rus. Фармест). V 30. rokoch 20. storočia pôsobil v Židovskom výskumnom ústave Akadémie vied Ukrajinskej sovietskej socialistickej republiky v Kyjeve. V rokoch 19341935 zastával funkciu vedúceho židovskej sekcie Zväzu spisovateľov Ukrajiny. Stal sa obeťou stalinských represií – v roku 1935 bol obvinený z trockizmu, zbavený funkcie redaktora, zatknutý a napokon v roku 1937 popravený zastrelením. Rehabilitovaný bol v roku 1956.
Tvorba.
Je autorom noviel, literárnokritických prác a monografií. Od roku 1926 publikoval poviedky v časopise "Di pojte velt" (rus. Ди ройте велт). Z jeho beletristickej tvorby je najvýznamnejší dvojdielny román "Heršl Šammaj" (1929, 1934) o procese premeny obyvateľov židovských mestečiek na priemyselných robotníkov. Jeho práca "Etjudn un materialn cu der gešichte fun der idišer literatur-bavegung in FSSR" („Náčrty a materiály z dejín židovského literárneho hnutia v ZSSR“, 1934) poskytuje pohľad na dejinný vývoj židovskej literatúry po októbrovej revolúcii.
Verdicenan Kadınefendi

Verdicenan Kadınefendi (18. októbra 1825 – 9. decembra 1889) bola manželka osmanského sultána Abdulmecida I.
Mladosť.
Verdicenan sa narodila v októbri 1825 v Sukhumi v Abcházsku. Rodným menom bola "Sáliha Achba" a pochádzala z Abcházskej princovskej rodiny. Jej otec bol princ Kaytuk Giorgi Bey Achba a jej matka bola princezná Yelizaveta Hanim. Sáliha bola poslaná na výchovu do Istanbulu už ako malé dieťa. Jej otec ju tu spolu so sestrami odovzdal na výchovu Bezmiâlem Sultan, matke sultána Abdulmecida I. Tu dostala podľa tradícií osmanského dvora meno Verdicenan.
Manželstvo zo sultánom.
Verdicenan bola vydatá za Abdulmecida I. z politických dôvodov v decembri 1840 v starom paláci Çırağan. Po sobáši získala titul Altıncı Kadın. Celá jej rodina, vrátane bratov a bratrancov, bola povýšená na urodzenú rodinu. Jej synovec Rasim Bey získal miesto doktora v paláci a synovec Osman Paša získal prácu doktora v paláci sultána Abdulaziza.
Neskoršie roky a smrť.
Po smrti sultána Abdulmecida v roku 1861 sa odsťahovala do paláca Feriye. V roku 1862 potom zomrela jej dcéra Munir vo veku sedemnástich rokov. Po smrti Gülüstü Hanim, ďalší zo sultánových manželiek, sa starala o jej dcéru Medihu Sultan. V roku 1879 ju vydala za Samipashazadeho Necip Beye. Verdicenan zomrela v novembri 1889 v paláci Feriye a bola pochovaná v mauzóleu pre sultánove manželky v mešite Yeni v Istanbule.
Handan Sultán

Handan Sultán (1574, Grécko – 26. novembra 1605, Istanbul, Osmanská ríša) bola manželka osmanského sultána Mehmeda III. a matka sultána Ahmeda I. V rokoch 1603 – 05 bola jeho Valide Sultán. 
Život.
Jej náboženské vyznanie nie je známe. Buď patrila k niektorým z cirkví Gréckej pravoslávnej cirkvi alebo bola Moslimského vyznania. Niektoré historické záznamy uvádzajú, že bola konkubína z Grécka a volala sa "Helena". Iné zdroje však uvádzajú, že bola Čerkaska a volala sa "Caucasus". Bola vydatá za sultána Mehmeda III. v roku 1589 vďaka "Servazad Hatun", ktorá bola neterou Máhidevrán Sultán.
Niektoré zdroje uvádzajú, že to bola Safiye Sultán, ktorá predstavila Handan svojmu synovi Mehmed III., aby tak vytvorila konkurencii konkubíne Halime Sultán, jeho prvé manželke a matke sultána Mustafu I. Rovnaké zdroje tiež uvádzajú, že v skutočnosti bola Handan matkou aj Mustafu I., ale nikdy toto tvrdenie nebolo potvrdené.
Počas prvých dvoch rokov vlády svojho syna sultána Ahmeda, bola Valide sultan.
Zomrela v roku 1605, keď jej bolo iba 30 rokov, nejspíš bola otrávená. Bol jej usporiadaný obrovský pohreb.
Vo vedomí súčasnosti.
V roku 2015 sa postava Handan Sultán objavila v seriáli "," kde ju stvárnila herečka Tülin Özen.
Bezmiâlem Sultán

Bezmiâlem Sultan (1807 – 2. mája 1853) bola druhá manželka osmanského sultána Mahmuda II. a matka sultána Abdulmecida I.
Pôvod.
Podľa záznamov z háremovej knihy pochádzala z Gruzínska, jej rodné meno nie je známe. Bola privedená do háremu sultána Esmou Sultan, sestrou Mahmúda II.
Život.
Predtým, ako bola zajatá a privlečená do háremu, chcela práve v kúpeľoch háremu pracovat. Mala veľmi krásnu tvár a snehobiele ruky. V roku 1822 ju vydali za sultána Mahmúda II. Ako matka sultána Abdülmecida I. zastávala funkciu valide sultan (1839 – 1853) a stala sa veľmi populárnou a uznávanou ženou, ktorá mierne zasahovala do vtedajšej politiky.
Jeden zo zdrojov uvádza, že Mahmud II. bol alkoholik a na predávkovanie alkoholom zomrel (tiež sa špekuluje o tuberkulóze).
Vláda Slovenskej republiky od 14. marca 1939 do 27. októbra 1939

Vláda Slovenskej republiky od 14. marca 1939 do 27. októbra 1939 (do prijatia Ústavy Slovenskej republiky 21. júla 1939: vláda Slovenského štátu, neoficiálne štvrtá vláda Jozefa Tisa) bola v poradí prvá vláda vojnovej Slovenskej republiky (SR), ktorá trvala od vzniku Slovenského štátu 14. marca 1939 do 27. októbra 1939, teda po zvolení jej predsedu Jozefa Tisa za prezidenta SR.
Zoznam vlád Slovenskej republiky (1939 – 1945)

V priebehu existencie vojnovej Slovenskej republiky (SR; do prijatia Ústavy Slovenskej republiky z 21. júla 1939 oficiálny názov Slovenský štát) pôsobili celkom tri vlády.
Zoznam krajinských okresov v Nemecku

Krajinský je administratívna jednotka používaná v Nemecku. V nemčine sú tieto okresy označované ako "(Landkreis)" alebo len "(Kreis)".
Cham

Cham môže byť:
Sixto Rodriguez

Sixto Diaz Rodriguez, profesionálne známy ako Rodriguez, (* 10. júl 1942, Detroit, Michigan, USA† 8. august 2023) bol americký folk-rockový hudobník mexického pôvodu. Medzinárodne známym sa stal vďaka dokumentárnemu filmu "Pátranie po Sugar Manovi" ("Searching for Sugar Man") z roku 2012.
Hudobná kariéra v rokoch 19671973 a 19791981.
Jeho kariéra začala v hudobných kluboch amerického Detroitu. Prvý singel vydal v spoločnosti Impact Records už roku 1967. Nepredával sa a nahrávacia spoločnosť preto o ďalšie piesne už nemala záujem. O viac ako dva roky neskôr sa však o jeho sugestívnych piesňach a spevu dopočuli producenti Dennis Coffey a Mike Theodore, ktorých svojim prejavom veľmi zaujal. V nadväznosti na to potom roku 1970 u americkej spoločnosti Sussex Records vydal album "Cold Fact". Hoci sa album dobre nepredával, vyšiel o rok neskôr druhý album "Coming from Reality". Rozpracovaný tretí album už zostal nedokončený, pretože nahrávacia spoločnosť od zmluvy odstúpila kvôli komerčnému neúspechu doterajších nahrávok.
Potom sa vrátil ku klubovému hraniu a na živobytie si zarábal prevažne ako nekvalifikovaný stavebný robotník. Súčasne si tiež doplňoval vzdelanie. Roku 1981 získal bakalársky titul z filozofie na verejnej štátnej škole Wayne State University's Monteith College v Detroite. Celkovo však žil spôsobom života nižšej triedy. Z vyprodukovaných nahrávok žiadne platby nedostával.
Medzitým sa jeho nahrávky dostali do Austrálie, Nového Zélandu, Južnej Afriky a niekoľkých ďalších krajín. Vzhľadom k tomu, že už na hudobné vydavateľstvo nebol nijak napojený a nahrávky navyše často kolovali privátnymi cestami, nemal o ich obľube žiadne informácie. Na prelome sedemdesiatych a osemdesiatych rokov na krátky okamih obnovil svoju hudobnú kariéru po tom, keď dostal správu o popularite svojich piesní v Austrálii. Koncerty v Austrálii boli však nakoniec len epizódnou záležitosťou.
Sugar Man.
Dokumentárny film "Pátranie po Sugar Manovi" z roku 2012 mapuje popularitu nahrávok v Juhoafrickej republike, kde v sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch vládol režim apartheidu a krajina sa ocitla v medzinárodnej izolácii. Jeho nahrávky sa medzi mladými Afrikáncami šírili živelným spôsobom a súčasne s nimi kolovala aj legenda, že ich autor spáchal samovraždu. Rodriguezove nahrávky ovplyvnili celú generáciu Afrikáncov, o samotnom spevákovi ale prakticky nikto nič nevedel.
Až v deväťdesiatych rokoch 20. storočia sa dvom fanúšikom podarilo zistiť niektoré skutočnosti o jeho živote a spojiť sa s ním. Následné koncerty v Juhoafrickej republike zaznamenali veľký ohlas a odštartovali jeho oživenú kariéru.
Zaujímavosťou je, že hoci významná časť sekvencií filmu (vrátane autentických záberov do publika v hale s niekoľkými tisíckami ľuďmi) ​​bola natočená v Juhoafrickej republike, takmer sa v nich neobjavujú černosi. Tento fakt je možné pripísať tomu že Rodriguezova popularita v JAR bola takmer výlučne záležitosťou Afrikánskej komunity, ako o tom vo filme hovorí Willem Möller.
Perlová rieka

Perlová rieka (, ) je rozsiahly riečny systém v južnej Číne. Názov „Perlová rieka“ je tiež často používaný ako súhrnný termín pre sútok riek Si-ťiang (Západná rieka), Pej-ťiang (Severná rieka) a Tung-ťiang (Východná rieka Kuang-tungu). Tieto rieky sú považované za prítoky Perlovej rieky, pretože majú spoločnú deltu. Vlieva sa do zátoky Ču-ťiang-kchou (doslova Ústie Perlovej rieky) v Juhočínskom mori. Celý riečny systém, pre ktorý sa meno rieky často používa, je dĺžkou 2200 až 2400 km treťou najdlhšou riekou v krajine (po Jang-c’-ťiang a Žltej rieke) a druhou najmohutnejšou pokiaľ ide o vodnosť (po Jang-c’-ťiang). Pobrežná oblasť Perlovej rieky (408 480 kilometrov štvorcových) zavlažuje väčšinu historickej oblasti Liang-kuangu, ktorá zahŕňa provincie Kuang-tung a Kuang-si, ako aj časti Jün-nan, Kuej-čou, Chu-nan a Ťiang-si v Číne. Zavlažuje tiež severné časti Vietnamu, severovýchodné provincie Cao Bang a Lang Son.
Rieka je pomenovaná podľa piesočnatého kamenistého ostrovčeka "More periel", (, ). Kvôli zmenám toku sa ostrov často ocitol mimo koryta rieky.
Využitie.
Nad ústím sa nachádza veľký námorný prístav Kanton. Na rieke je rozvinutá vodná doprava, rybárstvo a perlový priemysel. 500 kV elektrického vedenia zaveseného na troch najvyšších stĺpoch na svete kríži rieku v blízkosti jej ústia. Toto ústie, ktoré sa nazýva Chu-men ("Tigria brána", známa aj pod latinským názvom "Bocca Tigris"), býva pravidelne čistené, aby bolo umožnené vplávanie veľkých lodí.
Pivovar Zhujiang, jeden z troch najväčších domácich pivovarov v Číne, sa nachádza na delte Perlovej rieky v meste Kanton.
Mestá na delte.
Tung-kuan, Fo-šan, Kanton, Hongkong, Ťiang-men, Kchaj-pching, Macao, Šen-čen, Wu-čou, Čao-čching, Čung-šan, Ču-chaj
Mačka bengálska

Mačka bengálska ("Prionailurus bengalensis") je malá divoká mačka pôvodom z južnej, juhovýchodnej a východnej Ázie. 
Rozšírenie.
Ide o jeden z najrozšírenejších druhov mačky v Ázii. Obýva tropické lesy, ihličnaté lesy aj trávnaté oblasti.
Archeologické dôkazy naznačujú, že mačka bengálska bola prvýkrát domestifikovaná v neolitickej Číne pre 5 000 rokmi, v provinciách Šan-si a Che-nan.
Opis.
Má veľkosť domácej mačky, ale je štíhlejšia s dlhšími nohami a dobre definovanými blanami medzi prstami. Poddruhy sa rozlišujú v sfarbení, dĺžke chvosta, tvare lebky a zubov.
Poddruhy.
Podľa taxonomickej revízie z 2017 existujú dva poddruhy:
Kuna soboľ

Kuna soboľ (iné názvy: soboľ sibírsky, soboľ, zriedkavo soboľ ázijský, zastarano "soboľ ruský"; lat. "Martes zibellina") je druh šelmy z rodu kuna ("Martes") z čeľade lasicovité.
Rozšírenie.
Obýva Rusko, z Uralu po celej Sibíri a v severnom Mongolsku. Jeho biotop sa nachádza aj na hraniciach východného Kazachstanu, Číny, severnej Kórei a na ostrove Hokkaido v Japonsku. V minulosti žil aj v európskej časti Ruska až do Poľska a Škandinávie. Má vysoko cenenú tmavohnedú alebo čiernu, jemnú, kožušinu (sobolinu), ktorá dodnes ostala ako luxusný tovar. 
Nepovažuje sa za ohrozený druh, pretože ich populácia je viac ako 2 milióny.
Opis.
Samce majú dĺžku 38 – 56 cm, s chvostom dlhým 9 – 12 cm a vážia 880 – 1 800 gramov. Samice majú dĺžku tela 35 – 51 cm, s dĺžkou chvosta 7,2 – 11,5 cm. Ich zimná kožušina je dlhšia a luxusnejšia ako letná.
Tapír indický

Tapír indický ("Tapirus indicus") je najväčší zo žijúcich tapírov a jediný pôvodom z Ázie. 
Rozšírenie.
Existujú tri izolované populácie. Dve sú v juhovýchodnej Ázii (Thajsko a Mjanmarsko), Južné Thajsko a Malajzia a tretia je na ostrove Sumatra, Indonézia. V súčasnosti žije v divočine približne 2,5 tisíca dospelých jedincov. Pre lov a stratu prirodzeného prostredia sa ich populácia zmenšuje.
Opis.
Je ľahko rozoznateľný pre veľkú svetlú škvrnu na chrbte. Ostatok je čierny, okrem bieleho lemovania na ušiach. Tento vzor je druh kamufláže, ostatné zvieratá tak ťažšie rozoznajú tvar tapíra, napr. pri spánku vytvára dojem, že ide o skalu.
Majú dĺžku medzi 1,8 a 2,5 m, bez chvosta s dĺžkou iba 5 až 10 cm s výškou 90 až 110 cm. Obvykle vážia medzi 250 a 320 kg, aj keď niektorí dospelí môžu vážiť až 540 kg. Samice sú zvyčajne väčšie ako samce. Rovnako ako ostatné druhy tapírov majú malé, zavalité chvosty a dlhé, flexibilné sosáky. Majú štyri prsty predných nohách a tri prsty na zadný nohách. Má zlý zrak, ale výborný sluch a čuch.
Moha Rharsalla Khadfi

Mohammed Rharsalla Khadfi známy ako Moha (* 15. september 1993, Oujda, Maroko) je marocký profesionálny futbalista hrajúci za slovenský klub ŠK Slovan Bratislava. Jeho pozíciou je ľavé alebo pravé krídlo.
Klubová kariéra.
Huétor Tájar.
Moha sa ako tínedžer presťahoval do Španielska, kde začal hrať za viacero klubov. Seniorský debut nakoniec zažil v klube CD Huétor Tájar v zápase proti CD El Palo.
Olimpik Donetsk.
V marci 2014 Moha podpísal 5-ročný kontrakt s ukrajinským prvoligovým celkom Olimpik Donetsk. Debutoval proti FC Desna Chernihiv. Prvý gól za Olimpik vstrelil v zápase proti FC Metalurh Zaporizhya pri remíze 2-2.
Gimnàstic (hosť.).
Moha debutoval za španielsky klub Gimnastic v zápase druhej najvyššej španielskej súťaže proti CD Lugo pri remíze 2-2. Prvý gól vstrelil proti dnes už prvoligovému celku SD Huesca, keď v závere zápasu zachránil remízu 1-1.
Slovan Bratislava.
V januári 2018 Moha podpísal 4,5-ročný kontrakt so slovenským klubom ŠK Slovan Bratislava. V sezóne 2017/2018 si pripísal 4 góly v 13 zápasoch. V prebiehajúcej sezóne 2018/2019 ich má v rovnakom počte zápasov už 6 a k tomu aj 7 asistencií.
Héfaistión (rozlišovacia stránka)

Héfaistión ("Héfaistión") môže byť:
Vedecká komunikácia

Vedecká komunikácia je súhrn publikovaných, prezentovaných alebo popularizovaných informácií o vedeckých objavoch. Ako vedný odbor zahŕňa tvorbu, šírenie a uchovávanie vedeckých informácií. Cieľ vedeckej komunikácie šíriť informácie, teda zoznamovať s výsledkami (zvyčajne vlastnej) vedeckej práce iných vedcov, širokú verejnosť ale aj kompetentné štátne orgány, ktoré ovplyvňujú financovanie vedy.
Existujú aj iné definície. Napr. UNESCO definuje vedeckú komunikáciu ako „"tvorbu, transformáciu, hodnotenie (recenzovanie), šírenie a uchovávanie znalostí súvisiacich s výskumom a iným vedeckým úsilím".“
Možno rozlišovať dva typy vedeckej komunikácie:
Héfaistión z Pergamu

Héfaistión () bol grécky mozaikár v 2. storočí pred Kr.
Mozaikár Héfaistión tvoril zrejme v 1. polovici 2. stor. pred Kr., čo potvrdzuje jeho menom signovaná podlahová mozaika nájdená v paláci pergamského kráľa Eumena II. (197 - 159 pred Kr.), z obdobia keď Pergamon patril k najvýznamnejším strediskám umenia a vzdelanosti v gréckom svete.
Táto jedna z najkrajších antických mozaiok má rozmery 6,3 × . Pôvodne bola umiestnená v rezidencii vládnucej rodiny "Attalovcov" v reprezentatívnej miestnosti o rozlohe 2400 m². Okolo strednej časť mozaiky, ktorá sa z veľkej časti nezachovala, sú v takmer pôvodnom stave zachované pásy geometrických vzorov (meandrov) orámované vonkajším tmavým pásom ozdobeným pestrými naturalistickými girlandami, medzi ktorými sú znázornení hrajúci sa Eróti. Na mozaike je zobrazený aj papyrusový zvitok so signatúrou jej zhotoviteľa:
Objavili ju nemeckí archeológovia v roku 1886. Dnes je vystavená v Pergamonskom múzeu v Berlíne.
SLOVAKTUAL

SLOVAKTUAL s. r. o. je slovenská spoločnosť s ručením obmedzeným, sídliaca v Pravenci, zaoberajúca sa výrobou plastových a hliníkových okien a dverí pre novostaby a renovácie. Je najväčším výrobcom v rámci Slovenska a Česka a od roku 2021 členom skupiny DOVISTA. V roku 2022 zamestnával Slovaktual v Pravenci približne 700 zamestnancov.
Dejiny.
Spoločnosť založil v roku 1990 Marián Krč a spočiatku sa venovala len montáži plastových okien dovážaných zo zahraničia.
Rozvíjajúci sa postsocialistický trh a rastúci dopyt po plastových oknách viedol v roku 1993 k spusteniu vlastnej výroby v Nitrianskom Pravne. V roku 2003 sa spoločnosť presťahovala do Pravenca. Tu bola vybudovaná prvá hala na výrobu štandardných bielych okien. Postupne v roku 2006 pribudli nová hala a sklad a roku 2007 ďalšia výrobná hala.
V roku 2008 sa stal Slovaktual súčasťou švajčiarskej skupiny AFG Arbonia-Forster-Holding (od roku 2016 Arbonia AG). 
V rokoch 2011 až 2017 boli postavené ďalšie tri výrobné haly. Do roku 2018 tak firma v Pravenci postupne vybudovala 6 výrobných hál v areáli s rozlohou 15,9 hektárov a zamestnávala viac ako 600 zamestnancov. Priemerná produkcia celého závodu je na úrovni 1300 - 1500 okien a dverí denne. V roku 2020 dosiahla firma tržby 77 miliónov eur.
Od 1. septembra 2021 je SLOVAKTUAL súčasťou dánskej spoločnosti DOVISTA. Orgány hospodárskej súťaže schválili akvizíciu švajčiarskej spoločnosti Arbonia Windows AG, do ktorej dovtedy patril SLOVAKTUAL.
Vietnamčina

Vietnamčina je austroázijský jazyk pôvodom z Vietnamu, kde je oficiálnym jazykom. Je materinským jazykom Vietnamcov ako aj ďalších minorít vo Vietname. Vplyvom vietnamskej emigrácie a kultúrneho vplyvu sa vietnamčinou hovorí najmä vo východnej a juhovýchodnej Ázii, Severnej Amerike, Austrálii a Západnej Európe. Vietnamci sú napr. v Česku uznaná menšina a majú nárok na podporu jazyka a kultúry.
Medzi austroázijskými jazykmi má najväčší počet hovoriacich, niekoľkokrát viac ako ostatní členovia skupiny spolu. Slovná zásoba je čiastočne prevzatá z čínštiny, čo je výsledok čínskej nadvlády nad Vietnamom. Neskôr do jazyka pribudli aj slová z francúzštiny (19. storočie) a angličtiny (súčasnosť). V minulosti sa používalo upravené čínske písmo nazývané chữ nôm s nárečovou výslovnosťou. Dnešná vietnamská abeceda (quốc-ngữ) používa latinské písmo s pridanými diakritickými znamienkami pre tóny na niektorých písmenách. Moderná vietnamčina je z 19. storočia.
Periodizácia dejín vietnamčiny:
Má päť dialektov, ktoré sa delia podľa geografickej lokality.
Veľmlok čínsky

Veľmlok čínsky ("Andrias davidianus") je najväčší mlok a obojživelník na svete dosahujúci dĺžku 1,8 m, aj keď ju v súčasnosti dosiahne len výnimočne. Je to vodný živočích, endemický pre skalnaté potoky a jazerá v Číne. Bol introdukovaný v japonskej prefektúre Kjóto a na Taiwane. Je to kriticky ohrozený druh. Ohrozuje ho strata prirodzeného prostredia, znečistenie, odchyt a lov. Používa sa v tradičnej čínskej medicíne a v čínskej kuchyni je považovaný za delikatesu. Na farmách v strednej Číne je intenzívne chovaný, hoci mnohé jedince na farmách sú odchytené z divočiny. V projekte EDGE je označený ako jeden z top 10 ústredných druhov (focal species). Je považovaný za živú fosíliu. Aj keď je chránený čínskymi zákonmi a CITES, predpokladá sa, že od 50. rokov 20. storočia sa jeho populácia zmenšila o 80 %. 
Aj keď je tradične uznávaný ako jeden z dvoch žijúcich druhov rodu "Andrias" v Ázii (druhý je veľmlok japonský ("Andrias japonicus")), dôkazy naznačujú, že čínsky druh môže byť zložený z najmenej piatich kryptických druhov, čo ďalej zvyšuje ohrozenie každého jednotlivého druhu.
Zoznam mestských okresov v Nemecku

Mestský okres v Nemecku (s výnimkou Bádenska-Württemberska je však nazývaný ako "kreisfreie Stadt", teda mesto mimo okres) je komunálnym správnym celkom, tvoreným väčším mestom (najčastejšie nad 100 000 obyv.).
Leopard Diardov

Leopard Diardov ("Neofelis diardi") je stredne veľká mačkovitá šelma pôvodom z Bornea a Sumatry. V roku 2006 bol klasifikovaný ako druh odlišný od leoparda obláčikového ("Neofelis nebulosa") v pevninskej Juhovýchodnej Ázii. 
V divočine žije približne 4 500 dospelých jedincov, ktorých populácia klesá.
Poddruhy.
Má dva poddruhy, ktoré sa líšia tvarom lebky:
Joe Dassin

Joe Dassin, celým menom Joseph Ira Dassin, (* 5. november 1938, New York, New York, USA† 20. august 1980, Papeete, Tahiti) bol americko-francúzsky spevák, gitarista a hudobný skladateľ.
Životopis.
Narodil sa v USA. Otec Jules Dassin bol filmový režisér a rodina pod tlakom mccarthizmu odišla koncom 40. rokov do Európy a v roku 1950 sa usadila v Paríži. 
Frankofónny svet dobre prijal jeho pokus skombinovať americký folk a country s francúzskym romantickým šansónom. Jeho najúspešnejšou piesňou bola "L'été indien" (Indiánske leto) z roku 1975, ktorú napísal Toto Cutugno. Dassin sám písal piesne napr. pre Melinu Mercouri ("Le Portugais", "Je suis grecque") alebo France Gall ("Bébé Requin", "Toi que je veux", "La Vieille Fille", "24/36", "souffler les Bougies"). K jeho hitom patria tiež "Si tú n'existais pas" či "Champs Elysées". Spieval vo francúzštine, nemčine, angličtine, španielčine, taliančine i gréčtine.&lt;br&gt; 
Zomrel na zlyhanie srdca v 42 rokoch na dovolenke na Tahiti.
Palencia

Palencia je mesto v španielskom autonómnom spoločenstve Kastília a León. Je sídlom provincie Palencia. 
Leží v rozľahlej rovine Tierra de Campos na brehu riečky Carrión, v nadmorskej výške 749 m, asi 235 km severne od Madridu. V roku 2008 mala 82 626 obyvateľov na rozlohe 94,71 km².
Je jedným z hlavných priemyselných centier starej Kastília a železničným uzlom tratí Madrid - Baskicko, Palencia - Santander a Palencia - León.
Najväčšou pamätihodnosťou je miestna katedrála sv. Antona, predovšetkým jej dochované románske časti. Zaujímavosťou je, že v Palencii bola prvá univerzita v Španielsku, ktorá však fungovala len niekoľko rokov na začiatku 13. storočia. Blízko mesta stojí tridsaťmetrová socha Ježiša Krista, dielo sochára Victoria Macha.
Extraliga hádzanárov 2018/19

Extraliga hádzanárov v sezóne 2018/19 bol 26. ročník extraligy hádzanárov, najvyššej hádzanárskej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenským zväzom hádzanej (SZH). V súťaži učinkovalo rovnako ako v minulej sezóne 10 družstiev. Aktuálny majster HT Tatran Prešov sa okrem slovenskej súťaže zúčastnil aj 7. ročníka nadnárodnej súťažeSEHA ligy. Súťaž v tejto sezóne opäť niesla mediálny názov Slovnaft Handball Extraliga a jeho víťaz získa Pohár Antona Frola. Titul obhájil HT Tatran Prešov, ktorý vo finálovej sérii zvíťazil nad HC MŠK Považská Bystrica.
Systém súťaže.
Systém súťaže sa ostal oproti minulej sezóne nezmenený. Základná časť pozostávala z 18 kôl. Každý s každým sa stretol 2-krát doma a vonku. Po základnej časti nasledovala nadstavbová časť s dvoma skupinami, ktorá sa hrala rovnako systémom 2-krát každý s každým a v ktorej si družstvá prenášali výsledky zo základnej časti. V nadstavbovej skupine o titul hrali družstvá na 1. až 6. mieste po základnej časti a prví štyria postúpili do play-off. Zápasy play-off sa hrali na 3 vyhrané zápasy. Víťaz súťaže získal Pohár Antona Frola. V druhej nadstavbovej skupine hrali družstvá, ktoré skončili na 7. až 10. mieste po základnej časti. Po skončení nadstavbových skupín odohrali družstvá, ktoré nepostúpili do play-off, skupinu o 5. až 8. mieste (tzv. "Ligový pohár"). V nej odohrali zápasy dvojkolovým systémom každý s každým, pričom predchádzajúce výsledky sa im do tejto časti neprenášali. Posledné 2 družstvá v skupine o 7. až 10. miesto odohrali barážové dvojzápasy s dvoma účastníkmi 1. ligy.
Účastníci.
Pozn.: V súťaži už nefiguruje tím HT Tatran Prešov "B", ktorý skončil v minulej sezóne na 5. mieste. Možnosť nahradiť ho dostal vypadávajúci tím HO TJ Strojár Malacky.
Aschaffenburg

Aschaffenburg je mesto v nemeckej spolkovej krajine Bavorsko, na sútoku riek Mohan a Aschaff. Leží na úpätí pohoria Spessart 280 km severozápadne od Mníchova. Vďaka príjemnému podnebiu má prezývku "bavorské Nice".
História.
Mesto bolo v rokoch 982 až 1803 súčasťou Arcidiecézy mohučskej, za napoleonských vojen tu krátko existovalo samostatne Aschaffenburské kniežatstvo, ktoré potom pripadlo Bavorsku. V júli 1866 sa odohrala bitka pri Aschaffenburgu, ktorá bola súčasťou prusko-rakúskej vojny. V apríli 1945 prebiehali tuhé boje o mesto, ktoré viedli k zničeniu väčšiny stavieb. Po vojne v Aschaffenburgu sídlila americká armáda.
Súčasnosť.
Najvýznamnejšou pamiatkou je zámok Johannisburg zo 17. storočia, kde je umiestnená štátna obrazová galéria. V meste sa ďalej nachádza Múzeum prírodnej histórie, Múzeum židovskej kultúry a "Pompejanum", vila napodobňujúca antickú architektúru, ktorú dal postaviť kráľ Ľudovít I. Bavorský. Najdôležitejším chrámom je kostol svätého Petra a Alexandra ("basilica minor"). V meste sa koná tradičné historické sympózium zvané "Aschaffenburger Gespräche". V roku 1995 bola založená miestna vysoká škola "Hochschule für Angewandte Wissenschaften Fachhochschule Aschaffenburg". V meste vychádza denník "Main-Echo". Maskotom mesta je figúrka zvaná "Maulaff", drevená soška sedliaka s otvorenými ústami, ktorá slúžila v zámockom parku ako terč, do ktorého sa hostia triafali loptou.
Partnerským mestom je od roku 1956 Perth (Škótsko).
Šport.
Miestny futbalový klub Viktoria Aschaffenburg, ktorý v osemdesiatych rokoch postúpil až do druhej bundesligy, je zaujímavý tým, že väčšinu existencie strávil kvôli lepšiemu dopravnému spojeniu v hesenských miesto v bavorských súťažiach.
Jujuba holá

Jujuba holá ("Ziziphus jujuba") je subtropický listnatý strom/ker z čeľade rešetliakovité. Pestuje sa pre svoje jedlé plody (čínske datle).
Rozšírenie.
Domestifikovaná bola v Južnej Ázii približne v roku 9000 pred Kr. Dnes existuje viac ako 400 kultivarov.
Presné prirodzené rozšírenie jujuby nie je známe kvôli rozsiahlemu kultivovaniu. Predpokladá sa ale, že bolo v južnej Ázii, medzi Libanonom, severnou Indiou a južnou a strednou Čínou, a pravdepodobne aj v juhovýchodnej Európe, ale tam bola asi introdukovaná.
Opis.
Ide o malý listnatý strom alebo ker, ktorý dosahuje výšku 5 – 12 metrov, zvyčajne s tŕnitými vetvami. Listy sú lesklé, zelené, vajcovitého tvaru, 2 až 7 cm dlhé a 1 až 3 cm široké, s troma výraznými žilami na základni a jemnými zúbkami na okraji. Kvety sú malé, široké 5 mm, s piatimi nenápadnými žltozelenými okvetnými lístkami. Ovocie je jedlá oválna kôstkovica 1,5 až 3 cm dlhá. Keď je nezrelá, je hladko-zelená, s konzistenciou a chuťou podobnou jablku. Dozretá má hnedú až purpurovo-čiernu farbu a pri dozretí s vráskavým povrchom podobne ako malá datľa. Má jedno tvrdé jadro, podobné ako má oliva, ktoré obsahuje dve semená.
Použitie.
Ovocie sa využíva ako potravina a prísada do jedál, džemov, alkoholu, octu. Plody sa jedia čerstvé alebo sušené.
Ovocie a semená sa používa v tradičnej čínskej a kórejskej medicíne, kde veria, že znižuje stres a tradične pre svoje antifungálne, antibakteriálne, protivredové a protizápalové účely a sedáciu.
Žeriav čierno-biely

Žeriav čierno-biely alebo žeriav čiernobiely ("Grus japonensis") je veľký a vzácny druh žeriava z východnej Ázie.
Na jar a počas leta hniezdia populácie na Sibíri, severovýchode Číny a príležitostne na severovýchode Mongolska. Hniezdisko má centrum na jazere Khanka na hranici Číny a Ruska. Kladú dve vajcia, z ktorých prežije jedno. Na jeseň migrujú do Kórey a strednej časti východnej Číny, kde trávia zimu. Túlavé jedince boli zaznamenané aj na Taiwane. Stála pupulácia sa nachádza na japonskom ostrove Hokkaido.
Hniezdi v mokradiach a pri riekach. Cez zimu obýva trávnaté plochy, polia a záplavové oblasti. Živia sa bezstavovcami a v zime prežívajú aj na ryžových výhonkoch a zrnách.
Je to jediný žeriav s prevládajúcim bielym sfarbením. Sekundárne a terciárne perie je čierne. Má holú hlavu s červenou čiapkou. Ide o veľký druh. Jedince sú vysoké od 150 do 158 cm, dlhé 100 až 150 cm (od zobáka po chvost) s rozpätím krídel 220 – 250 cm. Vážia od 4,8 do 10,5 kg. Samce sú trochu väčšie a ťažšie ako samice.
Je súčasťou viacerých mýtov a legiend. V taoizme je symbolom dlhovekosti a nesmrteľnosti. V Číne, Japonsku a Kórei je symbolom šťastia, radosti a dlhovekosti.
Chov ľudskej opatere.
Na Slovensku ich chová od roku 2012 ZOO Košice
Bažant zlatý

Bažant zlatý ("Chrysolophus pictus") je druh ázijskej kury z čeľade bažantovité.
Je to pôvodný druh zo západnej Číny, kde obýva lesy horské oblasti. Introdukovaný bol do viacerých oblasti.
Dospelý samec je dlhý 90 až 105 cm, pričom chvost tvorí dve tretiny dĺžky. Má nezameniteľný zlatý chochol a červené perie na bruchu. Samica je sfarbená menej výrazne a má kratší chvost. Obaja majú žlté nohy a zobák. Samica kladie 8 až 12 vajec s inkubačnou dobou 22 – 23 dní. Živí sa bobuľami, semenami a ostatnou vegetáciou. 
Napriek svojmu pestrému sfarbeniu je vo svojom prirodzenom prostredí, mladé borovicové lesy s riedkym podrastom, ťažko spozorovateľný. Cez deň sú na zemi, živia sa zrnom, listami a bezstavovcami, noc trávia na stromoch. Dokážu lietať na krátku vzdialenosť ale preferujú beh.
Sósos z Pergamu

Sósos () bol grécky mozaikár v 2. storočí pred Kr.
Sósos, pergamský umelecký mozaikár z 2. storočia pred Kr., sa preslávil svojími realistickými mozaikami, ktoré vyvolávali dojem maľby. Mozaiky zhotovoval z vytesaných farebných kamienkov v tvare kocky, ktoré dokolale k sebe priliehali. Táto technika sa pravdepodobne vyvinula na Sicílii v polovici 3. storočia pred Kr. Plínius uvádza, že bol autorom majstrovsky zhotovených mozaík "Nevymetenej podlahy" ("asarótos oikos") a "Pijúcich holubíc", ktorých obraz sa zrkadlil na vodnej hladine v nádobe. 
Obe tieto kompozície sa zachovali v niekoľkých (hlavne rímskych) kópiách či adaptáciách. Nevymetená podlaha, zobrazuje škrupiny, rybie kosti, stopky z ovocia a ďalšie zvyšky zo stola, ktoré vrhajú tiene. Najlepšie zachovaná kópia tohto výjavu je dnes umiestnená vo Vatikánskom múzeu. Druhú, zobrazujúcu skupinu holubíc sediacich na okraji misy, z ktorej pijú vodu, našli v Hadriánovej vile v Tivoli. Avšak ani táto kópia, alebo nejskoršie verzie z ostrova Délos, ktoré zobrazujú tri holubice sediace na okraji misy, alebo akéhosi bazénika, a tiež ďalšie, o niečo mladšie, z Pompejí, znázorňujúce šesť holubíc vrátane jednej v lete a dvoch na zemi, nie sú zhotovené tak zručne (so zrkadlením) ako to pôvodné dielo od Sósa, opísané Plíniom.
Moho

Moho môže byť:
Gnósis

Gnósis ("Gnósis") môže byť:
Kevin Curren

Kevin Melvyn Curren (* 2. marec 1958, Durban, Juhoafrická únia) je bývalý juhoafrický a americký tenista.
Je absolventom The University of Texas at Austin v Austine a v roku 1979 sa stal majstrom National Collegiate Athletic Association vo dvojhre.&lt;br&gt;V roku 1985 prijal z dôvodu medzinárodných sankcií proti režimu apartheidu v Juhoafrickej republike americké občianstvo. 
Jeho najlepším umiestnením na rebríčku ATP bolo piate miesto v dvojhre a tretie miesto vo štvorhre. Je dvojnásobným grandslamovým finalistom vo dvojhre: na Australian Open v roku 1984 prehral s Matsom Wilanderom a vo Wimbledone 1985 s Borisom Beckerom. Vyhral mužskú štvorhru na US Open 1982 spolu so Stevom Dentonom a v zmiešanej štvorhre získal spolu s Anne Smithovou] titul na US Open 1981, Wimbledone 1982 a US Open 1982.&lt;br&gt; Po ukončení aktívnej kariéry zastával post nehrajúceho kapitána juhoafrickej daviscupovej reprezentácie.
Daňový únik

Daňový únik je výsledok celkového ekonomického správania daňových subjektov orientovaného na zníženie daňovej povinnosti daňového subjektu voči štátu, a to na legálnom alebo nelegálnom princípe.
Efektívnosť daňovej sústavy každého štátu závisí od kvality daňového systému, ale aj od toho, ako spoločnosť (štát) pozerá na daňovú disciplínu, to zn. akým spôsobom rieši eliminovanie daňových únikov – na ekonomicky i sociálne prijateľnú úroveň.
Základné formy daňových únikov.
Neplnenie si daňovej povinnosti je jedným z najčastejších problémov každého štátu. V tomto smere je dôležité rozlišovať medzi dvojakými daňovými únikmi:
Nelegálny daňový únik („tax evasion“).
Rozlišujeme:
Faktory vzniku daňových únikov.
Existujú nasledovné faktory vzniku daňových únikov:
Analýza daňových únikov.
Daňový únik je podľa ďalšieho zdroju definovaný ako zdroj potenciálnej významnej straty príjmov vlády, ktorého následkom je nedostatok prostriedkov pre verejný sektor a nespravodlivé daňové zaťaženie čestných daňovníkov. Vychádza sa z predpokladu rizikovo neutrálnej užitočnosti jednotlivca vyjadrenej:
Y = p (Y1 – F – C) – pS + (1 – p) (Y – C)
kde:
Výsledkom analýzy je zistenie, že dôchodok jednotlivca sa pri odhalení rovná výške zodpovedajúcej dôchodku bez úniku Y1 (príjem so zaplatenou daňou z príjmu), znížený o pokutu F (finančná pokuta pri odhalení) a náklady úniku C (náklady daňového úniku).
Analýza ponúka tri spôsoby eliminácie daňových únikov:
Tieňová ekonomika.
Daňové úniky a tieňová ekonomika patria k ekonomickým javom, ktorým sa v odbornej literatúre venuje stále väčšia pozornosť. Výskum tejto problematiky je dôležitý aj preto, že aktivity v rámci tieňovej ekonomiky ovplyvňujú výšku príjmov na rozličných úrovniach verejnej správy.
Tieňová („skrytá“, „neoficiálna“, „šedá“, „čierna“) ekonomika  predstavuje časť existujúcej ekonomiky, ktorá je vylúčená z oficiálnych štatistík, aj keď má nepriamy vplyv na reálnu ekonomiku s jej vykazovanými štatistickými ukazovateľmi.
Boj s daňovými únikmi a tieňovou ekonomikou.
Existuje niekoľko opatrení, ktoré by pomohli bojovať s daňovými únikmi a tieňovou ekonomikou: