burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Eduardo Camaño

Eduardo Oscar Camaño (* 17. jún 1946, Buenos Aires) je argentínsky politik a právnik. Od 30. decembra 2001 do 2. januára 2002 vykonával ako predseda poslaneckej snemovne Argentínskej republiky právomoci výkonnej moci prezidenta, keď rezignoval prezident Adolfo Rodríguez Saá. Pred tým pôsobil ako intendant partida Quilmes a federálny poslanec, neskôr pôsobil ešte v provinčnej vláde provincie Buenos Aires.
Životopis.
Narodil sa vo federálnom hlavnom meste Buenos Aires. V politike začal byť činný na regionálnej úrovni za Justicialistickú stranu, následne v roku 1983 začal dva roky pôsobiť v rade partida Quilmes v provincii Buenos Aires. Následne začal pôsobiť ako poslanec v parlamente svojej domovskej provincie a už v roku 1987 sa stal intendantom partida Quilmes, čím sa dostal na čelo tejto časti provincie. Na tejto pozícii zotrval do roku 1991, kedy bol zvolený do federálnej poslaneckej snemovne a stal sa tak poslancom. Tu bol niekoľkokrát opätovne znovuzvolený v ďalších voľbách, až sa 10. decembra 2001 stal predsedom poslaneckej snemovne. Predsedom zotrval do roku 2005. Na konci roka 2001 však Argentínu naplno zasiahli dôsledky ekonomickej krízy, krajina sa dostala do veľkých ekonomických problémov. Tieto následne vyvolali masové celonárodné násilné protesty, po ktorých 21. decembra rezignoval prezident Fernando de la Rúa. Keďže krajina v tej dobe nemala viceprezidenta, ktorý rezignoval rok pred tým, právomoci prezidenta prevzal dočasný predseda senátu Ramón Puerta. Ten okamžite zvolal zasadnutie legislatívneho zhromaždenia, ktoré 23. decembra zvolilo za nového prezidenta Adolfa Rodrígueza Saá, ktorý mal zostať prezidentom až do volieb. Prezident Saá vyhlásil očakávaný štátny bankrot, no jeho ostatné opatrenia na riešenie krízy iba vystupňovali protesty a tak aj Saá o krátky čas odstúpil.
30. decembra sa tak právomocí prezidenta mal opätovne ujať dočasný predseda senátu Ramón Puerta, ktorý však v tento deň ohlásil svoju rezignáciu zo zdravotných dôvodov. Ďalším v poradí, ktorý podľa ústavy mal prevziať právomoci prezidenta bol predseda poslaneckej snemovne, ktorým bol práve Eduardo Camaño. Aj Camaño, podobne ako pred tým Puerta, okamžite zvolal legislatívne zhromaždenie, ktoré 2. januára 2002 zvolilo nového prezidenta, ktorým sa stal Eduardo Duhalde. Camaño tak následne pokračoval ďalej vo svojej funkcii predsedu poslaneckej snemovne. Po odchode z poslaneckej snemovne v roku 2005 pôsobil vo vedení niekoľkých štátnych spoločností a v roku 2009 sa stal členom provinčnej vlády svojej domovskej provincie.
Kuvičok hnedochrbtý

Kuvičok hnedochrbtý ("Glaucidium castanotum" syn. "Glaucidium castanonotum", "Taenioglaux castanota") je malý druh lesnej sovy z Ázie, endemit žijúci na Srí Lanke ako stály vták. V minulosti bol považovaný za poddruh kuvička džungľového. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kuvičok hnedochrbtý patrí medzi takmer ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci kvôli ničeniu biotopov. Rýchlosť poklesu nie je taká rýchla, pretože druh sa dokáže prispôsobiť aj prostrediu zmenenému človekom.
Opis.
Meria iba 17 - . Krídlo 122 - . Hmotnosť 100 g. 
Základná farba chrbtovej časti tela je gaštanovo hnedá s tmavohnedým priečnym vlnkovaním. Na tmavohnedej hlave má husté úzke žltkavé priečne čiary. Má bielu bradu a bielu škvrnu na hrudi. Hruď je priečne vlnkovaná. Spodná časť tela je biela a škvrnitá. Pazúry tmavohnedé..
Oči sú výrazne žlté, zobák zelenkavo-žltý..
Hlas.
Samec kuvička hnedochrbtého sa ozýva dlhým trilkom "kwurrkwurrkwurrkwurr.." Spev začína ticho a postupne zosilňuje a náhle skončí. Jedna fráza pozostáva z 4 - 9 slabík. Frázy opakuje v niekoľko sekundových intervaloch.
Biotop.
Obýva vlhké lesy Srí Lanky na západných svahoch hôr približne do 
Spôsob života.
Kuvičok hnedochrbtý je aktívny najmä cez deň. Loví aj volá cez deň, je plachý, často sedí na vrcholkoch vysokých stromoch na strmých svahoch.
Hniezdenie.
Kuvičok hnedochrbtý hniezdi v mesiacoch marec až máj v stromových dutinách alebo v dutiných kokosovníkov vysekaných ďatlovitými, napríklad barbetovité (Megalaimidae). Vletový otvor býva v 3 - 8 m výške. Zvyčajne znáša 2 biele oválne vajíčka (35 x 28 mm).
Potrava.
Živý najmä veľkým hmyzom ako sú chrobáky. Okrem toho uloví aj drobné hlodavce, vtáky a jašterice. Väčšie stavovce loví v období kŕmenia mláďat.
Lykios (syn Ktésidéma)

Lykios ("Lykios") bol grécky sochár v 1. storočí.
Sochár Lykios, syn Ktésidéma z Atén, tvoril v Ríme za vlády rímskeho cisára Augusta. Od starovekých autorov o ňom nemáme správy, ale svedectvom tvorby tohto sochára je v Ríme (v centrálnej oblasti Corsa) objavený podstavec zo sochy s jeho signatúrou:
Bodka umiestnená pod písmenom (napr. "ἐποί̣ε̣ι̣.""epoịẹị.") označuje, že nie celkom čitateľné kvôli poškodeniu či vymazaniu, ale jeho identifikácia je pomerne istá.
Majstrovstvá sveta vo florbale mužov 2018

Majstrovstvá sveta vo florbale mužov 2018 bol v poradí 12. turnaj majstrovstiev sveta vo florbale mužov, ktoré organizovala Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Konali sa 1.9. decembra 2018 v Prahe, v Česku, za účasti 16 tímov. Dejiskom zápasov boli 2 arény: O2 Arena a Arena Sparta. Svoj tretí titul obhájilo .
Nasadenie do výkonnostných košov.
Družstvá boli pred žrebovaním do skupín nasadené podľa umiestnenia vo svetovom rebríčku do nasledovných výkonnostných košov:
Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku IFF.
Dioskurides (mozaikár)

Dioskourides alebo Dioskurides () bol grécky mozaikár na rozhraní 2. a 1. storočia pred Kr. 
Dioskurides z ostrova Samos sa považuje za umeleckého mozaikára, ktorý bol činný koncom 2. a na začiatku 1. storočia pred Kr. Od starovekých autorov sa o ňom nezachovali správy, ale svedectvom tvorby tohto umelca sú zrejme dve jeho menom signované mozaiky objavené v tzv. "Cicerovej vile v Pompejách" v roku 1763 (táto vila patrila medzi prvé odkryté stavby v Pompejách):
Podľa znalcov zo signatúr však nie je celkom zjavné, či tu ide o Dioskurida, zhotoviteľa týchto mozaiok (kópií) alebo o umelca, ktorý pôvodné predlohy týchto diel zhotovil a signoval, možno v helenistickom období približne na začiatku 3. stor. pred Kr. 
Prvá mozaika zobrazuje potulných muzikantov, ktorí majú na tvárach divadelné masky. Druhá, tri okolo stola sediace ženy s divadelnými maskami. Hneď po objavení týchto mozajok bolo isté, že zobrazujú postavy z divadelných hier, keďže v Pompejách a Herculaneu (aj inde) boli objavené i iné staroveké zobrazenia divadelných diel na freskách, mozaikách či reliéfoch. Ďalší výskum preukázal, že tieto mozaiky zobrazujú postavy z divadelných diel novej atickej komédie zo 4. stor. pred Kr., a to zrejme od Menandra, najznámejšieho dramatika tohto žánru. Znalosti o ňom a o jeho divadelných hrách sa donedávna opierali len o niekoľko zmienok v spisoch starovekých autorov. Takmer všetky jeho hry boli už stratené, avšak začiatkom 20. storočia bolo o týchto hrách objavených niekoľko fragmentov na papyrusových rukopisoch.
Peacekeeping

Peacekeeping alebo udržovanie mieru označuje aktivity na vytvorenie podmienok, ktoré prospievajú mieru. Výsledky výskumov potvrdzujú, že peacekeeping redukuje civilné a vojnové obete a znižuje riziko obnovenia konfliktov.
Vlády a organizácie členských štátov OSN všeobecne rozumejú, že udržovatelia mieru na medzinárodnej úrovní monitorujú mierové procesy v post-konfliktných oblastiach a môžu asistovať pri implementácii mierových dohôd, ktoré boli uzavreté. Táto pomoc môže mať mnoho foriem:
V súlade s tým udržovatelia mieru OSN (často označovaní ako "Modré barety" alebo "Modré prilby" pre bledomodrú farbu ich oblečenia) môžu mať funkcie ako vojak, policajt alebo civilný personál.
Stockholm International Peace Research Institute

Stockholm International Peace Research Institute (SIPRI) bol založený v roku 1966 v hlavnom meste Švédska Štokholme a venuje sa mierovému výskumu konfliktov, kontrole zbrojenia a odzbrojeniu. Poskytuje dáta, analýzy a doporučenia založené na open source pre politikov, výskumníkov, média a verejnosť.
V reporte University of Pennsylvania "Global Go To Think Tanks Report" z roku 2016 sa SIPRI medzi svetovými think tankami umiestnil na 28. mieste.
Hessische Stiftung Friedens- und Konfliktforschung

Hessische Stiftung Friedens- und Konfliktforschung (HSFK; – PRIF; ) bol založený v roku 1970 v nemeckom spolkovom štáte Hesensko. Je to najstarší a najväčší nemecký mierový inštitút a v roku 2011 mal približne 70 zamestnancov.
Inštitút skúma prípady medzinárodných kríz a konfliktov, organizuje výskum zameraný na štúdium konfliktov a politiku odzbrojenia. Medzi vybrané regióny výskumu patrí Balkán, Stredný východ a Ázia, kde skúma potrebné podmienky na zvýšenie práva a zníženie násilia. Veľký dôraz kladie na kontrolu zbrojenia, nešírenie zbraní a odzbrojenie.
Geneva International Peace Research Institute

Geneva International Peace Research Institute (GIPRI, ) je mimovládna organizácia založená v Ženeve vo Švajčiarsku v roku 1980. Vydáva rôzne štúdie a publikácie pre udržanie mieru.
United Nations Peacebuilding Fund

United Nations Peacebuilding Fund (PBF) je viacročný trustový fond na post-konfliktné budovanie mieru, ktorý v roku 2006 založil generálny tajomník OSN na pokyn Valného zhromaždenia s počiatočným cielom vyzbierať 250 miliónov USD. 
Fond založili po zistení, že pre úspešné budovanie mieru sú dôležité finančné prostriedky. Preto sa fond sústredí na základnú podporu počas počiatočných etáp mierového procesu. Podstatné princípy jeho štruktúry:
Alan Suchánek

MUDr. Alan Suchánek (* 22. november 1953, Martin, ČSR, dnes Slovensko) je slovenský lekár chirurg a politik, bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky (NR SR) zvolený vo voľbách do NR SR v roku 2016 za politické hnutie Obyčajní ľudia a nezávislé osobnosti (OĽaNO).
Vysokoškolské vzdelanie získal na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (MUDr. 1978). Ako lekár chirurg pôsobí na Chirurgickom oddelení v Nemocnici Alexandra Wintera v Piešťanoch. Od 26. mája 2011 je členom Správnej rady Nemocnice Alexandra Wintera.
Vo voľbách do NR SR v roku 2016 kandidoval na kandidátnej listine politického hnutia OĽaNO a do NR SR bol zvolený so ziskom 45 170 prednostných hlasov (15,70 %, teda 4. miesto na kandidátnej listine OĽaNO). Bol podpredsedom Výboru NR SR pre zdravotníctvo a členom Výboru NR SR pre európske záležitosti.
V parlamentných voľbách vo februári 2020 kandidoval na 41. mieste kandidátky koalície PS/SPOLU. Vo voľbách získal 1 069 hlasov, po zohľadnení preferenčných hlasov sa umiestnil na 48. mieste kandidátky. Kvôli výsledku koalície sa do parlamentu nedostal.
Rent

Rent je rockový muzikál. Autorom hudby, textov piesní a libreta je Jonathan Larson.
Muzikál bol najskôr uvedený v roku 1993 v prípravnej verzii v New York Theatre Workshop. V tomto off-broadway divadle našiel svoj prvý domov po oficiálnej premiére v roku 1996. Jonathan Larson, tvorca muzikálu, umrel neočakávane v predvečer off-Broadway premiéry. 29. apríla 1996 sa muzikál presunul do väčšieho Nederlander Theatre na Broadwayi.
Na Broadwayi "Rent" získal pochvalu kritikov a vyhral niekoľko cien. Derniéra na Broadwayi sa uskutočnila 7. septembra 2008 po 12 rokoch a 5 123 predstaveniach. 14. februára 2016 predstavením o 14:00 muzikál "Wicked" predbehol tento počet a "Rent" tak klesol na 11. miesto najdlhšie hraných muzikálov na Broadwayi. Naštudovanie prinieslo viac než 280 miliónov dolárov.
Pevnost poznání

Pevnost poznání je interaktívne múzeum vedy v Olomouci. Bolo otvorené 16. apríla 2015. Múzeum založila Prírodovedecká fakulta Univerzity Palackého. Múzeum je súčasťou univerzity čo je v Česku výnimkou. Väčšina zamestnancov pevnosti sú odborníci z Prírodovedeckej fakulty univerzity. Riaditeľom je Matěj Dostálek.
Dejiny.
Pevnosť poznání vznikala tri roky a stála viac než 150 miliónov českých korún, resp. skoro 200 miliónov. Vznikla na mieste bývalého delostreleckého skladu z roku 1897. Budovu korunnej pevnosti prebrala univerzita a zachránila ju tak pred rozpadnutím.
Expozície.
Medzi expozície múzea patria:
Súčasťou pevnosti je aj planetárium.
V roku 2017 múzeum navštívilo 84 tisíc platiacich návštevníkov. Do počtu sa nerátajú akcie zdarma ako Noc vedcov alebo návštevy v rámci Academia Film Olomouc.
Pedagogická fakulta Univerzity Palackého v Olomouci

Pedagogická fakulta Univerzity Palackého v Olomouci (skr. PdF UPOL) je jedna z ôsmych fakúlt Univerzity Palackého v Olomouci. Dekankou je prof. PaedDr. Libuše Ludíková, CSc.
Dejiny fakulty.
27. októbra 1945 bol prezidentom Česko-Slovenska vydaný dekrét o zavedení vysokoškolského štúdia pre učiteľov všetkých stupňov a druhom škôl. V nadväznosti na to bolo dekrétom Dočasného Národného zhromaždenia republiky československej založené pedagogické fakulty, ktoré sa v mieste sídla univerzít stali ich súčasťami. V reforme v roku 1953 sa zmenilo vyučovanie učiteľov a od roku 1954 sa z fakulty stáva Vysoká škola pedagogická. Učitelia druhého stupňa sa v rokoch 1954 a 1960 pripravovali na vyšších pedagogických školách, táto škola v Olomouci nebola. Od roku 1960 sa učitelia pre prvý a druhý stupeň učili na pedagogických inštitútoch, ktoré boli v roku 1964 opäť včlenené do univerzít. Od toho roku tak fakulta opäť pripravuje učiteľov pre všetky stupne a typy škôl. V najnovšom období dochádza k špecializaci ostatných fakúlt na prípravu učiteľov a Pedagogická fakulta sa sústredí na prípravu učiteľov a pedagogických pracovníkov pre nižšie stupne škôl. Od roku 1990 Pedagogická fakulta pripravuje pedagogickú kvalifikáciu pre študentov učiteľstva všetkých fakúlt.
V novembrí 2017 bola za dekanku zvolená PaedDr. Libuše Ludíková, CSc. Jej predchodcom bol Čestmír Serafín, ktorý fakultu viedol po dvoch funkčných obdobiach Ludíkovej. Po schválení rektorom sa funkcie ujala 1. februára 2018.
Štúdium.
V roku 2016 mala fakulta 4 583 študentov, ktorých učilo 12 profesorov a 45 docentov. Fakulta ponúka bakalárske študijné programy "Ekologie a ochrana prostředí", "Filologie", "Pedagogika", "Vychovatelství", "Speciální pedagogika", "Specializace v pedagogice" a magisterské programy "Pedagogika", "Učitelství pro základné školy", "Učitelství pro střední školy", "Vychovatelství", "Speciální pedagogika", "Specializace v pedagogice". "Učitelství pro střední a vyšší odborné školy" a 5-ročné programy "Učitelství pro základní školy" a "Speciální pedagogika". Fakulta ponúka tiež doktorandské štúdium v odboroch: "'Pedagogika", "Speciální pedagogika", "Antropologie", "Hudební teorie pedagogika". Niektoré bakalárske, magisterské a doktorandské programy je možné študovať aj v angličtine a v ruštine.
Katedry.
Fakulta má tieto katedry, ústavy a centrá:
Kristína Cibulková

Kristína Cibulková je slovenská televízna scenáristka, dramaturgička, kreatívna producentka a režisérka. V minulosti pôsobila ako šéfdramaturgička divadla Aréna. Momentálne pracuje pre televíziu JOJ, najčastejšie v spolupráci so scenáristom Stanom Guštafíkom a režisérom Ivanom Predmerským.
Lykios (syn Myróna)

Lykios ("Lykios") bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.
Lykios, syn a žiak sochára Myróna, pochádzal z Eleuthery. Svoje diela, zhotovené najmä z bronzu, tvoril v Aténach približne v druhej polovici 5. stor. pred Kr. Nezachovali sa od neho žiadne sochy (len niekoľko podstavcov zo sôch s jeho signatúrou) ale Pausanias, ktorý v 2. storočí precestoval veľkú časť Grécka, si ešte mohol obzrieť niekoľko jeho diel a písať o nich.
Medzi tieto diela patril napr. bronzový chlapec s perirrhantérionom (χαλκοῦν παῖδα, ὃς τὸ περιῤῥαντήριον ἔχει - Paus. I, 23, 7), ktorého videl na aténskej Akropole alebo niekoľko votívnych darov od Apollónčanov v Olympii, o ktorých zaznamenal: „"Vedľa takzvaného Hippodameia je polkruhový podstavec z kameňa, na ktorom sú tieto sochy: Zeus, Thetis a Hémera, prosiaca Dia za svoje deti. To je teda uprostred podstavca. Synovia sami potom v podobe bojujúcich stoja vedľa, totiž každý z jedného konca podstavca, Achilleus a Memnón. Práve tak stoja proti sebe Grék a Negrék, Odyseus proti Helenovi, pretože títo najviac vynikli vynaliezavosťou vo svojom vojsku; proti Menelaovi zo starej nevraživosti Alexandros (Paris), proti Diomédovi Aineias a proti Telamónovmu Aiantovi Déifobos. Sú to diela Lykia, syna Myrónovho, a venovali ich Apollónčania od Iónskeho mora. Pri nohách Dia je starými písmenami napísané toto štvorveršie:
Rímsky polyhistor Plínius Starší ho zaradil medzi bronziarov a jeho tvorbu datoval do čias 90. olympiády (t. j. do roku 420 pred Kr.).
Hostina

Hostina môže byť:
Dom umenia Arteska

Dom umenia Arteska je súkromná galéria umenia v meste Detva, zamerané na prezentáciu moderného a súčasného vizuálneho umenia. Usporadúva a ponúka priestory na usporiadanie umeleckých výstav, workshopov, vzdelávacích a tvorivých aktivít v oblasti kultúry a umenia. Hlavným zameraním Domu umenia Arteska je poskytnúť priestor študentom a umelcom v oblasti fotografie, vizuálneho umenia a dizajnu na prezentáciu svojej tvorby.
Dom umenia Arteska sa zameriava na vzdelávanie v oblasti vizuálneho umenia širokej verejnosti vo forme kurzov, poskytuje poradenskú činnosť pre umelcov a umelecké organizácie. zameriava sa na propagáciu a prezentáciu kultúry a umenia.
Dom umenia Arteska sídli na Partizánskej ulici 63, v Detve na 1. poschodí budovy bývalej základnej školy. V blízkosti galérie sa nachádza rímskokatolícky kostol sv.Františka z Assissi, Podpolianske múzeum a Kultúrny dom Chudobienec.
Vznik.
Dom umenia Arteska vznikol v roku 2018, keď budovu uvoľnilo najprv Podpolianske múzeum a neskôr Mestská knižnica. V roku 2018 sa začalo so stavebnými úpravami a otvorenie pre verejnosť je v apríli 2019.
Priestory.
Dom umenia disponuje štyrmi výstavnými priestormi, priestorom pre vzdelávanie, fotografickým ateliérom a výtvarným ateliérom. Súčasťou je čitáreň, kde si návštevníci môžu prečítať knihy o umení.
Spolupráca.
Dom umenia Arteska spolupracuje s pedagógmi umeleckých škôl (Vysoká škola výtvarných umení v Bratislave, Súkromná stredná umelecká škola dizajnu v Bratislave, Škola úžitkového výtvarníctva Josefa Vydru, Stredná umelecká škola Ladislava Bielika v Leviciach ...)
Medzi hlavných spolupracovníkov patria: Mgr. Art. Petra Cepková, ArtD. (fotografka, maliarka, kurátorka a vysokoškolský pedagóg) a PaedDr. Gabriel Kosmály (fotograf a stredoškolský pedagóg)
Poslanie.
Dom umenia Arteska je miesto, kde si svoje nájdu umelci a fotografi rovnako ako nadšenci umenia, či bežní ľudia. Hlavným cieľom je v prvom rade ponúknuť kvalitné výstavy vizuálneho umenia, predstaviť tvorbu menej známych a neznámych autorov a vytvoriť zážitkové výstavy.
Dom umenia Arteska ponúka kvalitné kurzy, workshopy a prednášky, poskytuje priestor na stretávanie umelcov s verejnosťou, kde ľudia môžu priniesť svoju tvorbu, porozprávať sa s umelcami, vypočuť si ich názory a rady. Poskytuje poradenstvo pre amatérov a študentov pri získavaní financií pre svoje projekty a pomáha im pri usporiadavaní výstav.
Aleš Svoboda

Ing. Aleš Svoboda, CSc. (* 13. júl 1930, Bratislava – † 18. marec 2016, Bratislava) bol slovenský vodohospodár, hydrológ a priekopník matematického modelovania v odbore hydrológia.
Patrí do malej, ale významnej slovenskej skupiny generácie odborníkov – hydrológov, žiakov Prof. Ing. Dr. Oto Duba, Dr.Sc. Venoval sa predovšetkým hydrológii riečnych systémov, maximálnych vodných prietokov a ich matematickým predpovediam.
Rodisko, štúdiá, vzdelanie.
Narodil sa v Bratislave v rodine Františka Svobodu, remeselníka moravského pôvodu.
V rokoch 19491954 vyštudoval Stavebnú fakultu Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave (SF SVŠT, teraz Slovenská technická univerzita).
V rokoch 19541960 bol odborným asistentom na Katedre hydromeliorácií. Na uvedenej katedre začal postgraduálne štúdium pod vedením akademika Ota Duba.
V roku 1960 prešiel z SF SVŠT na Ústav hydrológie a hydrauliky v Bratislave (ÚHH SAV), kde pôsobil až do svojho odchodu do dôchodku (teraz Ústav hydrológie SAV). V roku 1964 ukončil postgraduálne štúdium obhajobou dizertačnej práce: „"Klasifikácia československých riek podľa variability priemerných ročných prietokov a prietokov vegetačného obdobia"“.
V období 19691970 absolvoval postdoktorandskú stáž na Torontskej univerzite v Kanade, na Katedre mechanického inžinierstva. Predmetom stáže bolo použitie matematických modelov na vyjadrenie vzťahov medzi štatistickými parametrami extrémnych hodnôt vstupu a výstupu z modelu. Počas stáže sa zdokonalil v programovaní, ktoré neskôr využil v matematickom modelovaní zrážkovo-odtokových riečnych modelov. Vytvoril predpovedný model NLC, ktorý využíva transformáciu odtoku vody v riečnej sieti tzv. kaskádou nelineárnych nádrží. Tento model sa dodnes používa ako alternatívny predpovedný model pre extrémne povodňové prietoky slovenského úseku rieky Dunaj.
Hémera

Hémera ("Hémera") je v gréckej mytológii bohyňa jasného dňa.
Hémera, jedna z prvotných gréckych božstiev, bola zosobnením jasného dňa. Jej otcom bol boh temnoty Erebos a matkou bohyňa noci Nyx. V mýtoch sa zvyčajne objavuje v spoločnosti svojho brata Aithéra, boha jasného svetla, s ktorým ju ale nespájajú nejak pozoruhodné príbehy. 
Hésiodos v básni "Theogonia" (Zrodenie bohov) narodenie Hémery opisuje takto: „"Najprv zo všetkého bol Chaos, potom ale Zem širokoprsá (Gaia), vždy bezpečné sídlo pre všetkých tých nesmrteľných, ktorí temeno snežného Olympu hostia; v útrobách krajiny širokých dráh potom mrákotný Tartar a potom Eros, ktorý z večných bohov je najspanilejší, údy oslobodzuje a všetkým bohom i ľuďom myseľ v prsiach si podmaňuje aj márnotratný rozum. Z Chaosu čierna Noc (Nyx) a Erebos počiatok vzali; z Noci sa zase narodil Aithér a Hémera (jasný deň), ktorých v láske z objatia s Erebom počala matka a priviedla na svet..."“
Hémera v neskorších mýtoch splývala s bohyňou ranných zôr Éóiou (rímskou Aurorou).
Lili Reinhartová

Lili Reinhartová (; * 13. september 1996, Cleveland, Ohio, Spojené štáty) je americká herečka známa zo seriálu "Riverdale", kde hrá postavu Betty Cooperovú.
Životopis.
Narodila sa v Clevelande, ale vyrastala v neďalekom meste Bay Village. Odmalička mala veľmi blízko k spevu, herectvu a tancu a ako desaťročná prosila matku, aby ju odviezla do New Yorku na konkurz. Presťahovala sa ako osemnásťročná do Los Angeles, aby sa mohla naplno venovať herectvu.
Kariéra.
Jej prvá herecká rola bola v seriáli "Law &amp; Order: Special Victims". V roku 2012 bola zvažovaná na úlohu Cosette z muzikálu "Bedári".
Dňa 9. februára 2016 bola obsadená ako Betty Cooperová v tínedžerskej dráme "Riverdale".
10. februára 2017 bolo oznámené, že si zahrá jednu z postav vo filme "Galveston" (2018) spoločne s Benom Fosterom a Elle Fanningovou.
Kolónos

Kolónos alebo Kolonos ("Kolónos") môže byť:
Sojuz MS-12

Sojuz MS-12 bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 14. marca 2019 vyštartovala z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravila troch členov Expedície 59. Potom zostala u ISS ako záchranná loď až do októbra 2019, kedy sa s ňou vrátili späť na Zem kozmonaut Alexej Ovčinin, astronaut Tyler Hague a účastník kozmického letu Hazzá al-Mansúrí, astronaut zo Spojených arabských emirátov.
Priebeh letu.
Sojuz MS-12 úspešne vyštartoval dňa 14. marca 2019 o 19:14:08,175 svetového času (UTC) pomocou nosnej rakety Sojuz-FG z kozmodrómu Bajkonur. Približne po deviatich minútach od štartu bola kozmická loď navedená na počiatočnú obežnú dráhu Zeme. Pri tomto lete bol použitý rýchly letový profil k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), ktorý trvá 6 hodín. Dňa 15. marca o 01:01:40 UTC sa loď pripojila k k spojovaciemu uzlu modulu Rassvet na ISS. Posádka potom prešla na stanicu a zapojila sa do práce Expedície 59.
Dňa 3. októbra 2019 o 07:37:32 UTC sa Alexej Ovčinin, Tyler Hague a Hazzá al-Mansúrí odpojili od Medzinárodnej vesmírnej stanice a ešte v ten istý deň o 10:59:21,4 UTC úspešne pristáli v kazašskej stepi neďaleko Džezkazganu.
Sojuz MS-13

Sojuz MS-13 bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 20. júla 2019 vyštartovala z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravila troch členov Expedície 60. Potom zostala u ISS ako záchranná loď až do februára 2020, kedy sa s ňou vrátili späť na Zem Alexandr Skvorcov ml., Luca Parmitano a Christina Kochová, ktorá štartovala v lodi Sojuz MS-12 v marci 2019 a pristála po takmer 11-mesačnom pobyte vo vesmíre.
Priebeh letu.
Sojuz MS-13 úspešne vyštartoval dňa 20. júla 2019 o 16:28:21,238 svetového času (UTC) pomocou nosnej rakety Sojuz-FG z kozmodrómu Bajkonur. Kozmická loď bola približne po deviatich minútach od štartu navedená na počiatočnú obežnú dráhu vo výške 198,8 – 228,5 km. Pri tomto lete bol použitý rýchly letový profil k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), ktorý trvá 6 hodín. Ešte v ten istý deň o 22:47:50 UTC sa kozmická loď pripojila k zadnému spojovaciemu uzlu modulu Zvezda na ISS. Posádka potom prešla na stanicu a zapojila sa do práce Expedície 60.
Dňa 26. augusta 2019 o 03:35 UTC sa Sojuz MS-13 s posádkou odpojil od modulu Zvezda a v ten istý deň o 03:59 UTC sa pripojil k modulu Poisk, čím sa uvoľnilo miesto pre nepilotovaný Sojuz MS-14.
V Sojuze MS-13 sa 6. februára 2020 o 05:50:28 UTC definitívne odpojili od stanice Alexandr Skvorcov ml., Luca Parmitano a Christina Kochová, pričom ešte v ten istý deň o 09:12:21 UTC úspešne pristáli v zasneženej kazašskej stepi, juhovýchodne od Džezkazganu. Astronautka Christina Kochová štartovala ešte v kozmickej lodi Sojuz MS-12 v marci 2019 a vo vesmíre tak strávila až 328 dní.
Kurinec (Rimavská Sobota)

Kurinec je mestská časť Rimavskej Soboty.
Nachádza sa približne na juh od stredu mesta a prístup je po ceste cez mestskú časť Včelinec. Z mesta sem vedie aj cyklotrasa a v letnom období tu premáva turistický vláčik. 
Na južnom okraji leží na riečke Ľukva rovnomenná vodná nádrž, na brehoch ktorej je rekreačné stredisko. Pre návštevníkov sú k dispozícii aj bazény s pitnou a termálnou vodou, detský bazén, troj tobogán, ubytovanie v súkromných chatách a kemping. Sú tu vybavené športoviská a pri vodnej nádrži je možnosť požičania si člnov a vodných bicyklov. Bohatú ponuku uzatvára možnosť rybolovu a jazdy na koni a široké okolie je popretkávané sieťou turistických chodníkov. V blízkosti priehrady je na jej pravom brehu prírodná rezervácia Kurinecká dubina.
Turistika.
Cez mestskú časť a jej okolie vedie niekoľko vyznačených turistických chodníkov, ktoré sa pripájajú na Chodník Márie Széchy.
Emil Ágoston

Emil Ágoston (pôvodne "Adler") (* 7. december 1876, Zlaté Moravce† 15. jún 1921, Berlín, Nemecko) bol maďarský architekt.
Životopis.
V roku 1899 ukončil štúdium na Budapeštianskej technickej univerzite a ďalej pokračoval v štúdiu v Taliansku. Istý čas strávil v Berlíne a Paríži. Za jeho najproduktívnejšie obdobie možno považovať obdobie 1906 – 1911, kedy bol v Budapešti vyhľadávaným architektom obytných budov. Jeho štýl bol ovplyvnený romantizmom, obzvlášť v severonemeckom štýle. Po roku 1919 začal spolupracovať s bratom Gejzom. Spoločne postavili rímske kúpele v Budapešti a podobný projekt v Holandsku.
Vybrané stavby.
Budapešť:
zahraničie:
Bell UH-1Y Venom

UH-1Y Venom je americký dvojmotorový viacúčelový vrtuľník, ktorý bol vyvinutý pre United States Marine Corps s ohľadom na podporu globálnych misií nasledujúce štyri desaťročia. 
Venom je najmladším členom rodiny vrtuľníkov Huey a následovník veterána z vietnamskej vojny UH-1 Iroquois. Predstavuje v súčasnosti najvýznamnejšie vylepšenie bojom preverených vrtuľníkov rodiny Huey. Srdcom modernizácie je nový štvorlistý, kompozitný rotorový systém, ktorý sa vyznačuje balistickou odolnosťou proti palným zbraniam až do kalibru . Má tiež vylepšené motory a prevodovky, integrovaný digitálny kokpit s viacúčelovými displejmi. V porovnaní s UH-1N má Venom väčšie užitočné zaťaženie, takmer o 50% väčší operačný dolet, vyššiu cestovnú rýchlosť a znížené vibrácie. Zdieľa až 84% svojich súčiastok (vrátane avioniky) s bojovým vrtuľníkom AH-1Z Viper.
UH-1Y je známy aj pod prezývkou "Yankee". Dokáže operovať aj v tých najnáročnejších klimatických podmienkach, od arktického chladu až po púštne horúčavy. V americkej námornej pechote nahradil zastaraný typ UH-1N Twin Huey.
Konštrukcia.
V prednej časti kokpitu sedia dvaja piloti vedľa seba a vďaka rozmerným čelným sklám majú výborný výhľad. V zadnej časti kabíny je priestor pre prepravu cestujúcich alebo materiálu. 
Dvojica turbohriadeľových motorov T700-GE-401C s výkonom 1800 koní poháňa hlavný štvorlistý rotor ako aj menší chvostový rotor. Venom dosahuje maximálnu rýchlosť /h a cestovnú rýchlosť /h. Vrtuľník vydrží vo vzduchu 3,3 hodiny, má dostup viac ako a stúpavosť /s.
Optický senzor sa nachádza v prednej časti pod trupom stroja a na boku vrtuľníka sú dva závesné body pre výzbroj. Venom môže byť vyzbrojený dvojicou guľometov M240 kalibru , GAU-21 kalibru alebo GAU17/A Gatling kalibru . Pozemné ciele však dokáže veľmi účinne eliminovať aj neriadenými raketami vzduch-zem Hydra70 alebo raketami s laserovým navádzaním APKWS.
Používatelia.
 USA
Martin Šrámek

Martin Šrámek (* 25. september 1983, Bratislava) alias Maxo je slovenský hudobný producent, skladateľ a spevák pôsobiaci na Slovensku.
Hudobná kariéra.
Začiatky.
Narodil sa v Bratislave. Komponovaniu hudby sa venuje od svojich 15 rokov. Neskôr začal navštevovať súkromné hodiny gitary u Andreja Hrušku, ktorý sa stal jeho hudobným mentorom a neskôr spoluproducentom v ich spoločnom nahrávacom štúdiu. V rokoch 2002 až 2005 študoval na Konzervatóriu v Bratislave odbor spev, tonálnu a jazzovú harmóniu. V roku 2004 absolvoval externé štúdium v Holandsku. Je absolventom Vysokej školy múzických umení v Bratislave odbor herectvo.
2009 - súčasnosť.
V roku 2009 spoločne s Andrejom Hruškom založili štúdio Littlebeat. Pre film Slovenský film Čerešňový chlapec (2011) spoluprodukoval hudbu. V roku 2014 bol v show X Factor (Slovensko) súčasťou produkčného tímu porotkyne Celeste Buckingham. V rokoch 2015/2016 absolvoval kompletné koncertné turné White Show s Majkom Spiritom ako hlavný vokalista, aranžér sprievodných vokalistov, producent a spoluaranžér živého prevedenia koncertného repertoáru. V roku 2016 absolvoval koncertné turné 50 Fifty Fifty s Luciou Bílou ako hlavný vokalista, doprovodný vokalista, aranžér doprovodných vokalistov, producent a spoluaranžér časti prevedenia koncertného repertoáru. Koncertné turné 50 Fifty Fifty videlo počas 3 dní na Slovensku 21 000 divákov. V roku 2016 absolvoval koncertné turné Primetime s Majkom Spiritom ako hlavný vokalista, aranžér doprovodných vokálov, producent a spoluaranžér prevedenia koncertného repertoáru. V roku 2017 sa do kín dostal Slovenský film Piata Loď / Little harbour, v ktorom je možné počuť aj zremixovanú verziu Martinovej autorskej skladby I Was Wrong v jeho speváckom prevedení.
Spolupráce.
Medzi interpretov, s ktorými na Slovensku a v Česku spolupracoval, patria: Celeste Buckingham, Lucie Bílá, Majk Spirit, Zdenka Predná, Tina, Monika Bagárová, Rytmus, Ego, Igor Kmeťo ml., Ego, Vladis, Separ, Čis T, Klára Vytísková, Martin Madej, Lavagance, Katarína Knechtová, Adam Mišík, Buranowski, Peter Cmorík a iní. Medzi zahraničné spolupráce patrí spolupráca so speváčkou Maysa Leak (členka funkovej formácie Inkognito a žiačka Stevieho Wondera) z roku 2013 vo Westlake Studios v LA a v tom istom roku aj spolupráca so skladateľom Alanom Ray Scottom (15 rokov pracoval ako skladateľ pre vydavateľstvo Motown, spolupracoval aj s Celine Dion, Luther Vandross, Cyndi Lauper, Gloria Estefan, Roberta Flack, The Allman Brothers, Sheena Easton, The Neville Brothers, Pat Benatar, Patti LaBelle, The Pointer Sisters, Rick Springfield a Johnny Mathis).
Apelles

Apelles ("Apellés") môže byť:
Skyfos

Skyfos ("skyfos") je typ starogréckej keramickej nádoby. 
Skyfos (mn. č. "skyfoi"), šálka (dvojuchý hrnček) na pitie, patril medzi základné, často používané keramické nádoby v starovekom Grécku. Bol hlbší ako kylix, mal dve horizontálne uchá, nízky podstavec alebo bol aj bez neho. Používal sa najmä pri pití vína na symposiách, obľúbených súkromných zábavách mužov (ďalšími šálkami na popíjanie boli kylix a kantharos) Víno sa do neho čerpalo s pomocou akejsi naberačky zvanej kyathos.
Budulov

Budulov (v minulosti "Bodolov", maď. "Bodolló") bol samostatnou obcou na Slovensku v okrese Košice-okolie v Košickom kraji. Od roku 1986 je mestskou časťou Moldavy nad Bodvou.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o Budulove sa pochádza z roku 1317, kde sa obec spomína pod názvom "Bodolou". Obec sa rozdelila na Malý-Budulov a Veľký-Budulov niekedy koncom stredoveku. Obce sa zlúčili v druhej polovici 19. storočia. 
Politika.
Mestské zastupitelstvo.
Budulov má jedného poslanca v mestskom zastupitelstve Moldavy nad Bodvou. Prímátorom celého mesta je Slavomír Borovský (2014 - ).
Kultúra a zaujímavosti.
Pamiatky.
Rímskokatolícky kostol navštívenia Panny Márie bol postavený v rokoch 1991 až 1996 na mieste starého kostola. V roku 1996 ho vysvätil vtedjaší košický arcibiskup Mons. Alojz Tkáč. Architektom stavby bol Košičan Michal Baník.
Adolf Artúr Drexler

Adolf Artúr Drexler (* 1905, Zlaté Moravce† 1955, Kindlington, Spojené kráľovstvo) bol slovenský architekt.
Životopis.
Pochádzal z rodiny židovského pôvodu v Zlatých Moravciach. Jeho otec bol majiteľom miestneho majeru. Architektúru študoval na Technische Hochschule v Berlíne u profesorov Hansa Poelziga, Heinricha Tessenowa a Hermanna Jansena. Taktiež strávil na študijnom pobyte v Paríži niekoľko mesiacov. Neskôr realizoval v Zlatých Moravciach, Nitre a Leviciach viacero stavieb vo funkcionalistickom štýle. Pred vypuknutím 2. svetovej vojny emigroval do Anglicka, aby sa vyhol rasovému prenasledovaniu. Tu sa usadil v Kidlingtone pri Oxforde, kde žil ako farmár. Po vojne už Zlaté Moravce nenavštívil. Zomrel v roku 1955 ako slobodný a bezdetný. Ako architekt je aj v odborných kruhoch málo známy, hoci kvalitu jeho diela možno považovať za vysokú.
Znehodnotená stavba.
Lukáčiho vila v Zlatých Moravciach bola dlho vo vlastníctve cirkvi. Neskôr ju predala Krajskému školskému úradu v Nitre, ktorý ju plánoval využívať na centrum pedagogicko-psychologického poradenstva. Rekonštrukcia však bola realizovaná nevhodne, pričom interiér bol zničený. Prípadom sa zaoberala aj prokuratúra, nakoľko vila leží v pamiatkovej zóne mesta.
Róbert Gragger

Róbert Gragger (* 7. november 1887, Zlaté Moravce† 10. november 1926, Berlín, Nemecko) bol maďarský literárny historik, univerzitný pedagóg a filológ. Väčšinu svojej vedeckej práce vytvoril v Berlíne. Je popredným predstaviteľom maďarskej literárnej histórie a maďarskej kultúrnej diplomacie
Životopis.
Študoval na univerzite v Budapešti, v Paríži (Sorbonna) a na Friedrich-Wilhelms-Universität v Berlíne s Erichom Schmidtom a Gustavom Roethem. Štúdium ukončil v roku 1909. Potom pôsobil ako učiteľ na strednej škole a neskôr na univerzite pre pedagógov. S podporov etnológa Johannesa Bolteho, ktorý ho zahrnul do výskumu zdrojov rozprávok bratov Grimmovcov, literárneho historika Maxa Roedigera a Ulricha von Wilamowitz-Moellendorffa (rektora) bol napriek vojnovým obmedzeniam ako výnimočný expert maďarsko-nemeckých vzťahov v oblasti jazyka a literatúry vymenovaný za pridruženého profesora maďarského jazyka a literárnej histórie na Friedrich-Wilhelms-Universität 1. októbra 1916. Zároveň bol vymenovaný za prvého riaditeľa Maďarského inštitútu v Berlíne. Tento pôvodne seminár s 84 študentmi je dnes najdlhšie fungujúcim maďarským inštitútom v zahraničí bez prerušenia. Zároveň pri seminári založil knižnicu, ktorá na začiatku obsahovala 10 000 zväzkov kníh. Do jeho smrti v roku 1926 tento počet narástol na 25 000 zväzkov. V roku 1921 bol vymenovaný za riadneho profesora. O rok neskôr v rámci inštitútu zriadil Ugro-Fínske oddelenie.
Vďaka svojim skúsenostiam bol v roku 1922 Georgom Leidingerom, vedúcim oddelenia rukopisov Bavorskej štátnej univerzity, poverený preskúmaním cudzieho textu z Latinského kódexu z 13. storočia, ktorý bol turkológom Franzom Babingerom identifikovaný ako písaný v maďarčine. Po jeho preskúmaní zistil, že ide o jeden z prvých maďarských rukopisov vôbec, takzvaný "Staromaďarský nárek Panny Márie".
Graggerova hlavná oblasť výskumu bola komparatívna literatúra. Taktiež skúmal vplyvy Moliéra v Maďarsku a venoval sa spisovateľom Theodorovi Stormovi, Theodorovi Fontanemu a Nikolausovi Lenauovi.
V roku 1925 bol vymenovaný za čestného profesora na univerzite v Pécsi. Po veľkom úsilí, keď sa mu podarilo v októbri 1926 zabezpečiť kúpu bývalého Herz-Palais ako nového sídla pre Collegium Hungaricum, nečakane zomrel 10. novembra 1926. Je pochovaný na cintoríne v Dahleme. Jeho vedecké pozostalosti zostali na Univerzite v Berlíne.
Cena Róberta Graggera.
Od roku 2006 udeľuje "Spoločnosť maďarských germanistov" cenu Róberta Graggera za výnimočný výskum v oblasti germanistiky.
Hetéra

Hetéra ("hetairai") bola v starovekom Grécku slobodná žena s voľným spôsobom života, žena oddávajúca sa prostitúcii.
Výraz hetéra bol starovekom Grécku eufemizmom pre ženu podnikajúcu v oblasti sexu. Hetéry boli dostupné ako na uliciach, tak v nevestincoch alebo ako uznávané kurtizány. Mali slobodnejší život než iné ženy a mohli vlastniť majetok. Museli však platiť dane (boli zrejme vyššie tak ako aj u iných profesiách s nadpriemernou mzdou) a v mnohých mestských štátoch mali i legálnych telesných strážcov. V archaickom období (v časoch Homéra) alebo v Sparte boli neznáme. Väčšinu informácii o nich máme z 5. – 3. stor. pred Kr. (hlavne z Atén).
Mnohé hetéry pochádzali z vysokých vrstiev. Tie si väčšinou (i vzdelaní) muži najímali na hostiny a večierky (na tzv. symposia, kde sa muži niekedy oddávali aj erotickým hrám). Hetéry boli často vysoko uznávané, pestované a vzdelané ženy, schopné diskutovať o politike, poézii či filozofii. Ovládali umenie tanca, spevu i hudby, ale mužom sa (takmer vždy) oddávali za peniaze. Tieto hetéry (kultivované spoločníčky) však stáli v obchode s láskou na najvyššom stupni.
Hetéra sa mohla stať i milenkou muža, takou bola napr. aj Aspasia, milenka aténskeho politika Perikla. Aténska hetéra Thais, milenka Alexandra Veľkého sa po jeho smrti (323 pred Kr.) presunula ku stratégovi Ptolemaiovi a po jeho boku sa dostala na egyptský trón. Zostarnuté hetéry mohli spravovať nevestince.
Prostitúciu vykonávali aj posvätné chrámové otrokyne (hieroduloi hetairai - chrámové hetéry), hlavne v chrámoch bohyne Afrodity. Ich pôvod siaha zrejme na Blízky východ.
Kylix

Kylix môže byť:
Skokan zelený

Skokan zelený ("Pelophylax" kl. "esculentus") je európska žaba. Ide o kríženca (nie je druhom v pravom slova zmysle ale podľa taxonómie ide o kleptón) skokana rapotavého a skokana krátkonohého.
Celoročne sa zdržiava vo vode alebo v jej blízkosti. Vystupuje aj do vyšších polôh, do Jeho veľkosť je od 5 do 11 cm (iný zdroj 6 až 9 cm), samce sú menšie ako samice. Zvyčajne má zelenú farbu, ale vyskytujú sa aj hnedé a sivé jedince. Počet škvŕn na chrbte sa tiež mení.
Od apríla do júna sa pári. Pári sa vzájomne medzi sebou aj s druhmi z ktorých vznikol krížením (s. rapotavý a s. krátkonohý). Výsledkom je však vždy obnovenie genómu skokana zeleného. Ide o proces s názvom hybridogenéza.
Ekosozologický status na Slovensku od roku 2001 je "LR:nt" - menej ohrozený.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 230 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015). Druh je zaradený do Bernského dohovoru (Príloha III) a smernici o biotopoch (Príloha V).
Hlasové prejavy.
Skokan zelený vydáva podobný drnčivý hlas ako skokan krátkonohý. Skokan krátkonohý má drnčanie zliate skoro do súvislého zvuku a u skokana zeleného sa dajú ľudským uchom od seba odlíšiť jednotlivé tóny. Skokan rapotavý má jednotlivé volania úplne oddelené a znejú ako chechot.
Wasted Penguinz

Pontuz Bergman známejší pod menom Wasted Penguinz je švédsky hardstylový DJ a hudobný producent. Pôvodne išlo o duo, ktorého členom bol aj Jon Brandt-Cederhäll, ale ten projekt vo februári 2020 kvôli psychickým problémom opustil. Pod týmto menom obaja tvorili hudbu od roku 2008. Spolu vydali tri albumy, dve EP a množstvo singlov. Ich posledná spoločná pieseň bola FML z roku 2019. Štýl ich tvorby sa dá charakterizovať ako emocionálny hardstyle. Aj po odchode Jona Pontuz pokračuje v tvorení piesní v rovnakom štýle. 
Hudobná kariéra.
Pontuz aj Jon tvorili hudbu už predtým, než sa stretli a vytvorili duo. Obaja robili piesne žánru eurodance. Po stretnutí, ktoré v roku 2008 inicioval Pontuz sa obaja stretli v štúdiu a hľadali svoj vlastný hudobný štýl. K tvorbe hardstylu ich inšpirovala pieseň "Scantraxx Rootz" od Headhunterz &amp; Abject. Názov, ktorý dali svojmu projektu vznikol z ich veľkej obľuby alkoholických nápojov. Rok potom sa rozhodli so svojou tvorou kontaktovať niekoľko vydavateľstiev. Odpoveď dostali z vydavateľstva Bazz Implants, kde vyšlo ich prvé EP s názvom "We Live For The Day!" Koncom roka 2009 dostali ponuku na podpísanie zmluvy s vydavateľstvom Scantraxx, ktorá bola veľkým míľnikom v ich kariére. Tu vydali svoje druhé EP s názvom "Lost in Eternity". Počas dvoch rokov spolupráce sa dostali na festivaly Defqon.1, Intents či Q-Base a fanúšikovia si veľmi obľúbili ich štýl. V tom čase boli považovaní za kráľov melodického hardstylu. V roku 2010 získali cenu "Best New Face" od holandského rádia Fear.FM
V roku 2012 opustili Scantraxx a začali vydávať cez vydavateľstvo Toff Music. Tu vydali svoj prvý album "Wistfullness" a singel "Raindropz". O dva roky neskôr opäť zmenili vydavateľstvo a svoju tvorbu začali uverejňovať cez belgické Dirty Workz. Tu vydali ďalšie dva albumy, Clarity v roku 2016 a Elysian v roku 2018. V ich treťom albume vyšlo okrem ich typickej tvorby aj niekoľko viac experimentálnych hardstyle piesní. Vo februári 2020 sa Jon rozhodol opustiť duo kvôli psychickým problémom. Už dlhšiu dobu bolo známe, že trpí depresiou, čo sa pretavilo aj do ich tvorby. Príkladom sú piesne "FML", či "Make It One Day". Od tohto momentu pod menom Wasted Penguinz tvorí a vystupuje len Pontuz.
Pri príležitosti 25. výročia vzniku žánru hardstyle organizácia Q-Dance na konci roku 2019 spustila hlasovanie o najlepšie piesne tohto žánru. Do top 100 sa dostala na 33. miesto pieseň Melancholia, ktorú vytvorili ešte ako duo v roku 2011
Nikias (maliar)

Nikias ("Nikias") bol grécky maliar v 4. storočí pred Kr. 
Maliar Nikias, syn Nikoméda z Atén, tvoril v 2. polovici 4. storočia pred Kr., a to hlavne v Aténach a v Efeze. Nikias sa učil u maliara Antidota a ako jeho žiak ďaleko predstihol svojho majstra. Bol prvým maliarom, ktorý skúšal svoje obrazy maľovať trojrozmerne s tieňovaním, maľoval tiež voskom, technikou zvanou enkaustika.
Zo starovekých písomných zdrojov je známych približne 12 jeho obrazov (ani jeden z nich sa nezachoval). Boli to hlavne maľby postáv z gréckej mytológie ako napr. obraz Nemey (Nemea sediaca na levovi Plin. 35, 27), Homérovej Nekyomanteie (veštba, orákulum mŕtvych), Alexandros, Io, Persea a Andromedy a Kalypso. Z posledných troch obrazov boli zrejme namaľované rímske kópie objavené v Pompejách. Nikias tiež maľoval mramorové sochy vytesané Praxitelom (starogrécke sochy boli polychromované). 
Rímsky spisovateľ Plínius jeho tvorbu datuje do obdobia 112. olympiády (t. j. približne do rokov 332 až 328 pred Kr., na čom sa zhodujú aj znalci)., Uvádza tiež, že vyfarbil sochárske diela Praxitela, ktorý na otázku, že ktoré zo svojich diel si najviac cení, odpovedal: „"Tie, ktorých sa dotkli ruky Nikia."“
Grécky cestovateľ Pausanias zaznamenal, že Nikias bol dobrým maliarom zvierat a že bol pochovaný v Aténach: „"Tam leží tiež Zenón Mnaseov syn, Chrysippos zo Soloi, Nikias, syn Nikomédov, najlepší maliar zvierat svojej doby, a Harmiodos a Aristogeitón... "“
V staroveku sa hovorilo, že keď mu egyptský vládca Ptolemaios ponúkol 60 talentov (čo bola závratná suma peňazí) za obraz „"Odysea hovoriaceho v podsvetí,"“ Nikias tento obraz radšej daroval svojim rodným Aténam.
Nemea (rozlišovacia stránka)

Nemea môže byť:
Šľachta Bratislavskej stolice

Šľachta Bratislavskej stolice je slovenská jednozväzková špecializovaná encyklopédia, ktorá sa zaoberá históriou šľachtických rodov v Bratislavskej stolici a ich erbami. Vyšla vo vydavateľstve Agentúra LUIGI v roku 2004 v edícii Series Nobilium.
Štruktúra.
Encyklopédia má rovnakú štruktúru ako "Lexikón erbov šľachty na Slovensku I : Trenčianska stolica" z roku 2000 (nie je však s touto sériou zhodný vonkajším dizajnom). Východiskom pre spracovanie je súpis šľachty z roku 1650, pričom encyklopédia obsahuje mimobratislavské rody, bratislavské majú mať samostatné spracovanie.
Po Úvode nasleduje stať „Niektoré významné rody Bratislavskej stolice neuvedené v súpise“, edičná poznámka a ďalej nasledujú abecedne zoradených 591 hesiel o jednotlivých rodoch. Štruktúra hesla: tučne vysádzaný názov rodu, prepis rodu podľa súpisu z roku 1650 a miesto, kde v stolici žil. Nasledujú poznatky o pôvode rodu, významných príslušníkoch, ich majetkových pomeroch a zamestnaní. Záver tvoria údaje o erbe, jeho zachovaných variantoch a ak je zachovaná predloha tak aj miniatúra s opisom.
Po heslách nasleduje farebná príloha, ktorá obsahuje vyobrazenia vybraných 159 erbov. Následne zoznam použitej literatúry a prameňov a encyklopédiu ukončuje zhrnutie v nemčine a angličtine.
Recepcia.
Ján Lukačka v recenzii najviac vytýkal encyklopédii spôsob zápisu rodových mien „Celkom jasná je snaha o návrat k maďarskej ortografii, ktorá sa v odbornej spisbe zafixovala už v druhej polovici 19. stor.“ Okrem uvedenej (maďarskej/nemeckej) podoby mena chýba slovenská. Autori pravdepodobne nepočítali s možnosťou, že niektoré z nich by mohli byť slovenského pôvodu.&lt;br&gt;Celkovo hodnotí: „…autori sa vo svojej práci poctivo usilovali o prehĺbenie doterajších vedomostí o šľachte žijúcej na území Bratislavskej župy v 16.-19. stor. Oceniť treba najmä skutočnosť, že pri svojich výskumoch využili mnohé doteraz nepublikované pramene. Pri niektorých rodoch sa bez zdráhania priznávajú, že súčasný stav výskumu im neumožňuje sprístupniť konkrétnejšie údaje o skúmanom rode. V budúcnosti by sa však žiadalo, aby sa o takýchto zásadných otázkach, ako je napr. prepis rodových mien, poradili so staršími a skúsenejšími odborníkmi.“
"Knižná revue": „Dielo je cenným edičným počinom v oblasti slovenskej heraldickej a genealogickej tvorby, užitočným pre profesionálov historických a iných vied, ako aj pre vnímavých laických čitateľov, ktorí sa zaujímajú o dejiny svojej vlasti a majú cit pre kultivované a obsažné knihy.“
Škoda Scala

Škoda Scala je liftback nižšej strednej triedy, vychádzajúci z dizajnovej štúdie Vision RS. Rozmermi zapadá v ponuke automobilky Škoda medzi modely Fabia a Octavia. Model bol predstavený 6. decembra 2018 v Tel Avive a vyrába sa od apríla 2019 v Mladej Boleslavi. Je to nástupca modelu Rapid. K dispozícií je aj v špeciálnej verzii Monte Carlo s čiernymi dizajnovými prvkami.
Električková dilema

Električková dilema je myšlienkový experiment zameraný na ľudskú etiku.
Opis problému.
Po koľajniciach ide nezastaviteľná električka. V smere jazdy električky je na trati päť ľudí, ktorí nemôžu uhnúť. Električku je možné odkloniť na vedľajšiu koľaj, kde sa nachádza jeden človek.
Vedľa trate sleduje dianie jedna osoba, ktorá má možnosť pohnúť výhybkou a ovplyvniť tak vývoj celej situácie. Má dve možnosti:
Tento problém nemá žiadny správny výsledok, skúma iba reakcie ľudí na základe etiky. Na jednej strane znamená prehodenie výhybky nižšie následky na životoch, no na druhej strane v takomto prípade pozorujúca osoba svojím činom spôsobí smrť jednej osoby, zatiaľ čo v opačnom prípade smrť zabitých aktívne nespôsobí.
Iné verzie.
Problém je možné modifikovať tak, že existuje iba jedna trať bez výhybky, nad ktorou sa nachádza most. Na trati je päť ľudí, ktorí si električku nevšímajú a na moste stojí pozorovateľ a tučná osoba. Pozorovateľ môže nechať všetko tak a zomrie päť ľudí alebo zhodiť tučnú osobu na trať, ktorá električku zastaví a zomrie iba jedna osoba.
Ďalšou alternatívou tohto problému je napríklad situácia, kedy lekár zabije zdravého človeka, aby za pomoci jeho orgánov zachránil život piatim pacientom (možnosť neúspechu je zanedbaná).
História.
Tento problém predstavila filozofka Philippa Foot v roku 1967.
S rozvojom výskumu a používania autonómnych vozidiel sa stala električková dilema súčasťou diskusie o tom, aký „etický softvér“ by tieto vozidlá mali mať.
V roku 2017 bol v seriáli "Mind Field" urobený experiment s električkovou dilemou nie ako myšlienkový, ale ako reálny experiment. Zo siedmich ľudí, ktorí sa na experimente zúčastnili (bez toho, aby vopred vedeli, že nejde o reálnu situáciu, ale len simuláciu), dvaja prehodili výhybku, aby vlak odklonili na koľaj s jedným človekom a zachránili tak päticu na prvej koľaji. Päť ľudí výhybku nechalo vo východiskovej polohe.