burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Pavol Sobota

Pavol Sobota (* 10. september 1931, Banská Bystrica – † 29. marec 1993) bol slovenský dramatik a publicista.
Životopis.
V roku 1956 absolvoval štúdium na Chemickej fakulte SVŠT v Bratislave a získal titul Ing. Najskôr pracoval v chemičke ChZJD v Bratislave, neskôr ako redaktor Česko-slovenského rozhlasu v Banskej Bystrici (19581964), scenárista Slovenského filmu v Bratislave, redaktor redakcie spravodajstva, od 1970 literárno-dramatickej redakcie Česko-slovenského rozhlasu v Košiciach. Ako rozhlasový dramatik debutoval v roku 1963 hrou Majáky, okrem vlastných rozhlasových hier pripravil niekoľko rozhlasových dramatizácií prozaických diel. Roku 1964 uviedli v SND jeho divadelnú hru "Plachetnice". Je autor televíznej hry "Autíčko ako sen" (1960) a spoluautor scenára televízneho seriálu Vivat Beňovský! (1975). 
Z prvého manželstva s Elenou Sobotovou má dve dcéry, staršiu Danku Obuchovú /Sobotovú/ a mladšiu Bronislavu Kasáčovú /Sobotovú/, z druhého manželstva s Libušou Lopejskou má syna Marek Sobotu. Jeho druhá manželka Libuša Lopejská stála pri zrode populárnej televíznej relácie Zlatá brána, ktorú pripravovalo Košické televízne štúdio a je takisto autorkou viacerých televíznych a divadeľných dramatizácií.
Rudolf Soják

Rudolf Soják (* 23. august 1885, Predajná - † 2. apríl 1956, Bratislava) bol slovenský redaktor, publicista a pedagóg. Pseudonym: Stop, Stojak
Životopis.
V roku 1896-1901 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1901-1904 v Ostrihome, 1904-1909 na univerzite v Budapešti. Redaktor a šéfredaktor Ľud. politiky a súčasne Ľud. chýrnika (1925-1927). Stredoškolský profesor v Bratislave (1927-1945), súčasne šéfredaktor časopisu Gazdiná (1933-1935). Popredný činiteľ Čs. strany lidovej (Mičurovej), jej tlačový referent pre Slovensko. Autor učebníc maďarského jazyka pre Slovákov a slovenského jazyka pre maďarské stredné školy, divadelných a literárnych kritík a štúdií.
Anton Sokol

Anton Sokol (* 12. jún 1903, Medzibrod - † 16. júl 1973, Zvolen) bol lesný inžinier, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
V roku 1914-1922 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1922-1926 na lesníckom odbore VŠZ v Brne, roku 1926 Ing. Pracovník taxačných odd. Riaditeľstva štátnych lesov a majetkov v Banskej Bystrici (1929-1932). Pracovník lesných správ, inšpektor a krajský splnomocnenec štátnych lesov na východnom Slovensku. Profesor VŠPLI v Košiciach, dekan Lesníckej fakulty VŠLD vo Zvolene. Zaoberal sa výskumom zalesňovania, semenárstvom, ochranou lesa a zveri. Autor odborných publikácií, učebníc, spoluautor Lesníckeho terminologického slovníka, odborných článkov v časopisoch a v zborníkoch. Nositeľ vyznamenaní.
Jozef Pavol Sokol

Jozef Pavol Sokol (Szokol) (* 22. január 1838, Banská Bystrica – † 1911, Hronec) bol slovenský projektant a kresliar.
Kráľovský projektant-kresliar. Autor projektu kostola v Hronci, kde žil.
Martin Sokol

JUDr. Martin Sokol (* 9. november 1901, Medzibrod – † 16. december 1957, Banská Bystrica) bol slovenský politik, právnik.
Životopis.
Jeho otec bol Martin Sokol a matka Emília rod. Konderová. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Od roku 1922 študoval na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde v roku 1927 získal titul JUDr. Bol predsedom Ústredia slovenského katolíckeho študentstva v rokoch 1922 – 1927. V rokoch 1927 – 1929 pôsobil ako ústredný a v rokoch 1929 – 1933 ako generálny tajomník HSĽS. Ako poslanec za HSĽS pôsobil v Národnom zhromaždení v rokoch 1935 – 1938, kde bol v roku 1938 schválený zákon o autonómii Slovenska, ktorého bol spolutvorcom.
V decembri 1938 bol zvolený za poslanca autonómneho slovenského snemu, ktorého predsedom sa stal v januári 1939. V marci 1939 pôsobil krátko ako minister vnútra v poslednej autonómnej vláde Karola Sidora. V rokoch 1939 – 1945 bol poslancom a predsedom snemu Slovenskej republiky. V roku 1940 sa stal členom Štátnej rady. Do leta 1944 tiež pôsobil ako verejný notár v Banskej Bystrici. Spolupracoval s predstaviteľmi občianskeho odboja okolo Vavra Šrobára.
V roku 1947 bol národným súdom odsúdený na 5 rokov väzenia. V roku 1949 bol amnestovaný. Po roku 1949 pracoval ako pracovník rozličných podnikov. Zomrel 16. decembra 1957 v Banskej Bystrici, pochovaný bol v Medzibrode.
Štefan Sokol

Štefan Sokol, pseudonymom Štefan Martin Sokol, (* 25. december 1927, Zvolenská Slatina – † 29. jún 2009) bol dramatik, publicista, scenárista a esejista.
Životopis.
R. 1943-1947 študoval na priemyselnej škole v Banskej Bystrici, 1948-1953 na Filmovej fakulte Akadémie múzických umení v Prahe. Sprvu technický úradník, 1953-1956 pedagóg na Filmovej fakulte AMU v Prahe, 1956-1964 a 1965-1972 dramaturg v Slovenského filmu v Bratislave, od 1972 vedúci tvorivej skupiny v Slovenskom filme. Debutoval v roku 1971 hrou Rodinná slávnosť, autor a spoluautor filmových scenárov Jerguš Lapin (1958), Očovské pastorále (1973), Riaditeľ (1986), Vták nociar (1981), Já jsem Stěna smrti (1978), Desať percent nádeje (1976), Ďaleko je do neba (1972), Námestie svätej Alžbety (1965), Tri razy svitá ráno (1962) a i., napísal rozhlasové hry Obyčajný život, Loď pre dvoch, Medveďovci a i., scenáre dokumentárnych filmov. Kultúrny publicista a esejista..
Andrej Sokolík

Andrej Sokolík (* 8. február 1849, Nemecká Ľupča, dnes Partizánska Ľupča – † 5. november 1912, Budapešť) bol kultúrny pracovník, pedagóg, redaktor, publicista. Pseudonym: 02.
Jeho otec Ondrej Sokolík a matka Jana rod. Kordošová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, v Banskej Štiavnici a v Levoči, kde maturoval roku 1868, v roku 1868-1871 poslucháč teológie v Prešove, 1872-1873 v Bazileji, 1900 absolvoval št. knihovnícky kurz v Budapešti. Pôsobil sprvu ako vychovávateľ, neskôr profesor stredných škôl na viacerých miestach Slovenska. Vynikajúci pedagóg, najmä vo výučbe slovenského pravopisu, predseda učiteľského spolku v Turci. Agilný účastník slovenského spolkového života. Herec a režisér Slovenského spevokolu v Martine (1878-1903), prvý tajomník Muzeálnej slovenskej spoločnosti, jej kustód a knihovník, spoluiniciátor postavenia budovy Národného domu i prvej budovy Slovenského národného múzea v Martine. Autor subjektívnej ľúbostnej a prírodnej lyriky a pesimisticky ladených veršov. Prispieval do almanachov a sám vydavateľ a redaktor detského časopisu Včelka (1881-1883). Prekladal z nemčiny a ruštiny.
Jaroslav Šolc

Jaroslav Šolc (* 2. apríl 1920, Lisková – † 8. december 1985, Bratislava) bol slovenský vojenský historik, generál a protifašistický bojovník.
Životopis.
Pôsobil v mládežníckom hnutí, neskôr politický pracovník v armáde a odbojových zväzoch, príslušník ČSĽA. Spoluorganizátor protifašistického odboja, účastník SNP. Účastník zjednocovacieho zjazdu KSS a soc. demokracie v Banskej Bystrici (17. septembra 1944). Venoval sa dejinám 2. svetovej vojny, histórii vojenstva na Slovensku a dejinám slovensko-českých vzťahov. Člen vedeckých rád, externý pracovník Múzea SNP v Banskej Bystrici (19731977) a člen vedeckej rady Múzea. Autor kníh, článkov a štúdií.
Ľudovít Šolc

Ľudovít Šolc (* 15. október 1921, Lisková – † 14. september 1944, Martin-Priekopa) bol slovenský študent, protifašistický bojovník, partizán, účastník SNP.
Životopis.
V rokoch 19381942 Študoval na Vyššej priemyselnej škole strojníckej v Banskej Bystrici. Neskôr v rokoch 19421944 pokračoval na SVŠT v Bratislave. Do študentského hnutia a ilegálneho protifašistického odboja v Banskej Bystrici, Bratislave a na Liptove ho zapojil brat Jaroslav. Počas SNP sa stal veliteľom partizánskej roty partizánskej brigády J. V. Stalina. Účastnil sa bojov o Vrútky. Padol v boji o Priekopu 14. septembra 1944.
Zlata Solivajsová

Zlata Solivajsová, rod. Vincúrová (* 6. máj 1922, Nitrianska Blatnica – † 31. december 2010, Banská Bystrica) bola spisovateľka pre deti, spisovateľka, poetka.
Životopis.
Vzdelávala sa samoštúdiom. Najskôr pracovala ako korešpondentka v obchodnej firme v Topoľčanoch, po sobáši, od roku 1946, žila v Banskej Bystrici. Roku 1956 sa stala pracovníčkou štátneho podniku „"Slovenská kniha"“, od roku 1960 bola redaktorkou Stredoslovenského vydavateľstva v Banskej Bystrici. Pre svoje postoje k udalostiam v roku 1968 musela redaktorské miesto vo vydavateľstve opustiť, pracovala ako korektorka v banskobystrickej tlačiarni až do odchodu na dôchodok (1981). Publicistické príspevky a básne uverejňovala v časopisoch "Nový svet", "Mladá tvorba", "Kultúrny život" a "Slovenské pohľady". Debutovala básnickou zbierkou "Jablká plné hviezd" (1962), ktorá je výpoveďou zrelého človeka o problémoch doby na konci 50. rokov. V ďalšej zbierke sa inšpirovala láskou, prírodou a detstvom. Svoj tvorivý záujem rozšírila o tvorbu pre deti. Po rokoch vynúteného mlčania sa prihlásila treťou zbierkou, ktorá je lyrickým záznamom jej životných skúseností. Publicisticky aj básnicky sa orientuje pronárodne.
Ľudovít Michal Šoltés

Ľudovít Michal Šoltés (Soltész, Soltísz; * 28. august 1837, Blatnica – † 22. september 1915, Martin) bol obchodník, hospodársky pracovník, kultúrny pracovník.
Životopis.
Vyučil sa za obchodníka v Kremnici, pomocník v podniku J. Buriana v Kremnici, v obchode s miešaným tovarom u J. Puschmana v Banskej Bystrici a i. Roku 1868 si otvoril vlastný obchod s miešaným tovarom v Martine, od 1874 martinský mešťan. Hospodársky a kultúrny pracovník, mecén školských a sociálnych ustanovizní. Spoluzakladateľ a člen národných, kultúrnych a spoločenských organizácií, priemyselných a peňažných podnikov.
Alojz Šoltész

Alojz Šoltész, tiež Soltész (* 26. február 1816, Banská Bystrica – † 18. február 1876, Moravský Ján) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ, ľudovýchovný pracovník, pedagóg.
Jeho otec bol Žigmund Šoltés a matka Magdaléna rod. Jandatská.
Životopis.
Stredoškolské štúdium absolvoval v Banskej Bystrici, od roku 1835 študoval filozofiu v Trnave, neskôr teológiu v Pešti, roku 1842 vysvätený za kňaza. Kaplán, neskôr učiteľ náboženstva a kazateľ na gymnáziu a učiteľ patrológie v seminári v Bratislave (18501859), v Pešti (18591860), administrátor, pomocný kňaz v Seredi a Borskom Jure, kurátor v Moravskom Jáne. Príslušník druhej generácie bernolákovcov. Angažoval sa v protialkoholickom hnutí, založil a viedol Spolok miernosti v Banskej Štiavnici. Autor práce o svetskej moci pápeža, náboženských príručiek pre mládež, kázní, prispieval do Slovenských národných novín. Jeho knižnicu získala Matica slovenská.
Ondrej Šoltýs

Ondrej Šoltýs (Andrej; Soltis, Soltisz, Soltiš, Szoltisz, Šoltis) (* 5. august 1804, Mošovce – † september 1867, Slovensko) bol evanjelický kňaz, publicista. Pseudonym: Ondřislav z Pravdomluvíc, Turčan
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, na evanjelický lýceu v Kežmarku a v Bratislave, 1825-1827 na evanjelický teologickej akadémii vo Viedni. Od 1929 kaplán, 1830 farár v Mošovciach, 1833-1866 v Ivančinej. Autor náučnopopularizačnej literatúry ovplyvnenej myšlienkami osvietenského racionalizmu. Vypracoval systematický prehľad všeobecnej histórie, tematicky novou je kniha gratulačných textov, napísaná v próze i veršom. V štúrovskej slovenčine napísal 8-zväzkový encyklopedický spis, ktorý obsahoval poznatky zo zdravovedy, astronómie, zemepisu, fyziky a rôzne praktické rady a návody. Vo svojom najdôležitejšom spise Apologia... (1841) sa predstavil ako významný obranca slov. národnosti. Venoval sa i zberateľskej činnosti, zbierkou ľudových piesní prispel do Kollárových Národných zpievaniek. Väčšina jeho prevažne učebnicových prác zostala v rukopisoch
Irena Šomlóová

Irena Šomlóová (rod. Némethová) (* 3. júl 1911, Banská Bystrica - † 15. september 1996, Bratislava) bola redaktorka, prekladateľka, protifašistická bojovníčka.
Životopis.
Študovala na Strednej škole umeleckých remesiel v Bratislave. V roku 1934-1941 súkromná módna návrhárka a strihačka, pracovala v správe v módnom podniku, technická redaktorka časopisu Dolgozó N2 v Bratislave, roku 1953 návrhárka ľudových krojov v Galante, od 1954 technická redaktorka v časopise Slovenka v Bratislave. Po štúdiách sa venovala módnemu umeleckému navrhovaniu odevov i ľudových krojov. Ako redaktorka zostavovala aj obrazové príručky časopisu Praktická žena. Prekladala články z maďarských a nemeckých ženských časopisov, ktoré uverejňovali najmä v Slovenke. Roku 1944 sa zapojila do SNP, pracovala ako dobrovoľná ošetrovateľka vo vojenskej nemocnici v Tisovci, po potlačení Povstania odišla do hôr pri Ľubietovej, spolupracovala s 1. paradesantnou brigádou.
Móric Sonnenfeld

Móric Sonnenfeld (* druhá polovica 19. storočia, Blatné - † 1935, Slovensko) bol kníhtlačiar, kníhkupec.
Životopis.
Celým menom sa volal Moritz Markus Moses Sonnenfeld. Spoločník Jakuba Singera, majiteľa tlačiarne v Banskej Bystrici (1894-1897). Majiteľ tlačiarne Hungária (1897-1919), ktorá neskôr existovala v Banskej Bystrici pod menom vlastníka, nakoniec pod názvom Slovan (1929-1935). Mal obchod s knihami a papierom na Hornej ul. v Banskej Bystrici.
Vojtech Spanyol

Vojtech Spanyol (* 15. október 1883, Žilina † 17. september 1980, Žilina) bol slovenský očný lekár.
Životopis.
Jeho otec bol Gabriel Spanyol (18451925) a matka Rozália rod. Freundová (18531917). Vojtech Spanyol sa narodil 15. októbra 1883 do židovskej rodiny, ktorá bola pôvodom zo Španielska, a je jednou z najstarších židovských rodín v Žiline. Na svet prišiel v meštianskom dome na terajšom Mariánskom námestí. Študoval na gymnáziu v Žiline, v Banskej Bystrici a v Szolnoku, kde v roku 1902 maturoval, medicínu absolvoval na Lekárskej fakulte univerzity v Budapešti, kde v roku 1907 dosiahol doktorský titul MUDr. V Maďarsku zostal pôsobiť na dvoch rôznych očných klinikách, najprv v Budapešti, neskôr v Segedíne, kde získaval prax. V roku 1911 sa vrátil do Budapešti, kde sa mu podarilo získať prostriedky na výstavbu nemocnice v Žiline. Po dostavbe nemocnice v roku 1914, sa stal primárom očného oddelenia a zároveň riaditeľom Štátnej nemocnice v Žiline.
Svoje zručnosti a schopnosti v oftalmológii ďalej rozširoval, až sa zaslúžil o zlikvidovanie trachómu na Kysuciach. Stal sa zároveň aj zakladateľom staníc zameraných na prevenciu voči tomuto ochoreniu.
Bol zakladateľom a riaditeľom žilinskej oftalmologickej školy. Publikoval v domácich a zahraničných odborných časopisoch.
Napriek problémom s jeho rasovou príslušnosťou a politickým presvedčením v období druhej svetovej vojny, kedy bol penzionovaný, viedol nemocnicu až do roku 1962, a zaslúžil sa aj o jej ďalší rozvoj nie len v rámci očného oddelenia.
V dnešnej dobe je po ňom pomenovaná ulica, ktorá vedie popred Fakultnú nemocnicu s poliklinikou v Žiline
Ján Spevák

Ján Spevák (* 7. september 1864, Banská Bystrica-Kostiviarska † 30. máj 1905, New York) bol slovenský kníhtlačiar, redaktor a krajanský činiteľ.
Životopis.
Štúdium na gymnáziu v Banskej Bystrici neskončil, vyučil sa kníhtlačiarstvu a pracoval u F. Macholda v Banskej Bystrici. Roku 1889 emigroval do USA.
Organizátor krajanského hnutia v USA, iniciátor vzniku národných spolkov a združení. Pracoval v redakcii "Amerikánsko-slovenských novín" a "Slováka v Amerike".
Ondrej Spevák

Ondrej Spevák (* 6. august 1912, Banská Bystrica – † 13. február 1986, Banská Bystrica) bol slovenský bankový úradník a odbojár.
Životopis.
Vyštudoval na obchodnej akadémii v Banskej Bystrici. Pracoval v Slovenskej národnej banke v Bratislave, Košiciach a Ružoberku. Asi od roku 1957 bol úradník Slovenskej národnej banky v Banskej Bystrici. Bol účastníkom protifašistického odboja, podieľal sa na finančnom zabezpečení SNP. Pracoval na Povereníctve SNP pre finančné veci v Banskej Bystrici. Spolu s V. Paulinym a K. Markovičom sa podieľal na záchrane slovenského zlatého pokladu. Po potlačení SNP bol nemeckými bezpečnostnými orgánmi zaistený v Banskej Bystrici (2. novembra 1944) a väznený.
Vavrinec Tibor Špilka

Vavrinec Tibor Špilka (* 10. marec 1898, Zvolen - † 14. september 1955, Jasov) bol rímskokatolícky kňaz, cirkevný historik, cirkevný právnik, pedagóg.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Predstavený premoštrátskeho rádu v Jasove. Bol aj knihovníkom, organistom, zborovým majstrom a fotografom. Spoločensky sa angažoval vo viacerých spolkoch a organizáciách. Stály spravodajca časopisu "Annalecta Praemostratensia". Autor diela o hospodárskych dejinách opátstva v Jasove.
Dezider Spíro

Dezider Spíro (* 27. marec 1904, Zvolen - † 23. apríl 1971, Zvolen) bol slovenský maliar.
Životopis.
Študoval na vysokej škole umeleckého priemyslu v Budapešti, odbor figurálnej kompozície. Po roku 1935 stredoškolský profesor kreslenia v Banskej Bystrici a vo Zvolene. Roku 1932-1935 pracoval na monumentálnej výzdobe perzského veľvyslanectva a rezidencie veľvyslanca, kde stvárnil klasické orientálne témy. Autor realistických obrazov s tatranskými a ľudovými motívmi i úžitkovej grafiky.
Ľudovít Špitko

Ľudovít Špitko (Spitkó) (* 25. november 1846, Ľubica – † 7. november 1914, Budapešť) bol slovenský pedagóg a filológ.
Životopis.
Študoval na strednej škole v Levoči a v Egri, na univerzite v Budapešti, 1872 v Lipsku. Učiteľ na gymnáziách v Maďarsku a Rumunsku, riaditeľ gymnázia a predseda Spolku učiteľov v Banskej Bystrici (18841890). Podieľal sa na formovaní jednotného uh. stredošk. systému, autor štúdií a článkov s pedagogickou problematikou, zaoberal sa tvorbou učebných osnov. Napísal lat. gram. a jazykovedné štúdie o klasických jazykoch, o indogermánskej porovnávacej jazykovede. Venoval sa aj kult. histórii, najmä antike, autor monografie o gréckom divadle. Autor lat. štúdie o gr. a rímskej výchove, pedagogické príspevky uverejňoval v periodikách.
Jozef Spléni

Jozef Spléni (Splényi de Mihaldi) (* 24. jún 1710, Ražňany) bol jezuita, náboženský spisovateľ, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Pochádzal zo zemianskej rodiny. Roku 1725 vstúpil do jezuitskej rehole v Trenčíne. Študoval na univerzitách v Košiciach a v Trnave, doktor filozofie a teológie. Tretiu probáciu si robil v Banskej Bystrici (1741); hospodár rehoľného domu v Banskej Bystrici (1764). Vyučoval spoločenské náuky, etiku, teológiu, apologetiku a kánonické právo. Profesor a dekan na filozofických fakultách v Trnave a v Cluji. Správca rehoľných domov a kazateľ. Autor príležitostných veršov a práce o počiatkoch rehoľného domu v Košiciach.
Ján Sréter

Ján Sréter (* Slovensko - † 1714) bol kurucký generál.
Jeho manželka Eva rod. Bezzeghová
Životopis.
Pochádzal zo šľachtickej rodiny na Slovensku. Od mladosti bol v službách sedmohradského kniežaťa M. Apaffiho, potom vodca stavovského povstania I. Tököliho, 1684 člen jeho posolstva do Francúzska. Od roku 1694 podžupan Zvolenskej stolice. Roku 1703 sa pridal k stavovskému povstaniu Františka II. Rákociho, hlavný kpt. banských miest a hlavný inšpektor povstaleckého delostrelectva (1705) vybudoval s francúzskymi dôstojníkmi v Banskej Bystrici delolejársku dielňu; organizoval výrobu strelného prachu v Banskej Bystrici a jej okolí. Roku 1711 Rákociho vyslanec v Poľsku, po uzavretí satumarského mieru sa na základe amnestie vrátil do Uhorska.
Jozef Srnka

Jozef Srnka (* 2. február 1808, Liptovský Mikuláš - † 1853, v rieke Moravita medzi Butinom a Šemlakom; bol pochovaný v Butine) bol evanjelický kňaz, básnik, národný buditeľ.
Životopis.
Študoval na evanjelickom lýceu v Kežmarku (prof. K. Kuzmány, J. Benedikti), v Ožďanoch, opäť v Kežmarku, roku 1832-1836 teológiu na kolégiu v Prešove, 1841-1843 na univerzitách v Greifswalde a Tübingene. Pôsobil ako vychovávateľ, výpomocný učiteľ, tajomník superintendanta v Tisovci, v roku 1848-1849 žil v Banskej Bystrici, od 26. novembra 1851 do tragickej smrti evanjelický farár v Birde v Rumunsku. Osobnosť slovenského národného obrodenia najmä na východnom Slovensku. Vedúci predstaviteľ Spoločnosti homiletickej v Prešove. Básnickú tvorbu publikoval v almanachoch a kalendároch. Prejavy a iné práce ostali v rukopise.
Andrej Sršeň

Andrej Sršeň (* 1. január 1915, Radvaň - † 9. jún 1987, Bratislava) bol vydavateľ.
Životopis.
Študoval na kovopriemyselnej škole v Banskej Bystrici, diaľkovo na SVŠT v Bratislave. Sprvu kovomontér, od roku 1935 pracovník Slovenských hospodárskych družstiev, 1950-1955 vedúci vydavateľstva v družstve Tvar, 1955-1977 riaditeľ 
vydavateľstva Alfa v Bratislave, od roku 1977 na dôchodku, externe spolupracoval s vydavateľstvom Slovart. Účastník SNP, člen ústredia Zväzu hospodárskych družstiev
Teofil Stadler

Teofil Stadler (Štadler, Bohumil; krstený ako Erdmann Heinrich Gottlieb Stadler; * 1. marec 1822, Bratislava† 21. marec 1911, Banská Bystrica) bol podnikateľ, cirkevný dozorca. Pseudonym: Erdman Henrik Gottlieb, Tófor Bohumil, Teofil Tofór.
Životopis.
Narodil sa v rodine mydlára Hieronyma Stadlera a Anny Kataríny, rod. Waldeis. Základné vzdelanie získal v Bratislave. So švagrom Hüttnerom spolumajiteľ papierne v Harmanci (od roku 1866), čoskoro jeden z najbohatších a najváženejších banskobystrických mešťanov. Prouhorsky orientovaný. Kráľovský radca (1855), neskôr dvorný radca, člen Evanjelického a. v. spolku v Banskej Bystrici, dozorca tamojšieho cirkevného zboru (1882 – 1911), významný cirkevný a mestský mecenáš. Vyše 150 tisíc korún venoval mestu Banská Bystrica na prestavbu elementárnych škôl, na výstavbu hronského nábrežia (neskôr pomenovaného Štadlerovo nábrežie 1903), na vybudovanie mosta k železničnej stanici sv. Jána, na obnovu chudobinca a podporu chudobných bez rozdielu náboženstva, na podporu vlastencov Spolku milovníkov čítania. Cirkvi daroval vyše štvrť milióna korún – financoval prestavbu školy, obnovu farských bytov, postavenie strážnice na cintoríne, podporoval chudobné vdovy, siroty, školy, starobinec, učiteľov. V testamente poručil väčšiu finančnú sumu bratislavskému a banskobystrickému zboru.
Gustáv Stadrucker

Gustáv Stadrucker (* 10. september 1906, Zvolen – † 13. jún 1980, Zvolen) bol slovenský architekt, výtvarník, divadelný ochotník, herec a režisér.
Životopis.
Jeho otec bol Gustáv Stadrucker a matka Etela rod. Rosenauerová. Vyštudoval architektúru na Vysokej škole architektúry a pozemného staviteľstva ČVUT v Prahe. Pracoval v rozličných projektových kanceláriách v Prahe, neskôr mestský inžinier a riaditeľ Stavoprojektu vo Zvolene, externý pedagóg na Vysokej škole lesníckej a drevárskej vo Zvolene a Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave. Spoluautor projektu administratívnej budovy elektrární v Banskej Bystrici. Spoluzakladateľ ochotníckeho divadelného krúžku "Detvan" (1930) vo Zvolene. Ochotnícky a filmový herec.
Mojmír Karol Štafanovič

Mojmír Karol Štafanovič (* 16. október 1858, Banská Bystrica - † 1939, Pezinok) bol dôstojník, úradník.
Životopis.
Pracovník poisťovne v Martine, emigroval do Ruska. Pôsobil v cárskej armáde (1892-1917), vstúpil do čs. armády v Rusku (1917-1920). Po návrate pôsobil na Zemskom vojenskom veliteľstve v Bratislave (do 1936).
Štefan Štamm

Štefan Štamm (* 18. júl 1901, Tisovec – † 10. jún 1984, Bratislava) bol pedagóg a školský pracovník.
Životopis.
Účastník protifašistického odboja. Riaditeľ stredných škôl, školský inšpektor, ústredný školský inšpektor pre ľudové a meštianské školy v Bratislave (19451950). Počas SNP pracovník Povereníctva SNR pre školstvo a národnú osvetu v Banskej Bystrici. Zaslúžil sa o budovanie vojnou rozrušeného školstva a presadenie zásad jednotného a št. školstva.
Gustáv Staník

Gustáv Staník, tiež "Sztanik" (* 13. február 1857, Pruské – † 1. november 1941, Rožňava) bol slovenský hudobný skladateľ a pedagóg.
Životopis.
V roku 1871-1875 študoval na učiteľskom ústave v Trnave, 1877-1881 na konzervatóriu v Prahe teóriu hudby a hru na organe. Sprvu pôsobil ako učiteľ, potom prešiel za organistu a dirigenta chóru do Bardejova, neskôr do Banskej Bystrice, kde spolupracoval s J. Egrym. Bol regenschori v Rožňave. Je autorom menších inštrumentálnych a vokálnych skladieb, pre organ a klavír, mužské a miešané zbory, piesne so sprievodom organu, huslí a i.
Ján Stanislav (1942)

Ján Stanislav (* 13. jún 1942, Budatínska Lehota, dnes časť Kysuckého Nového Mesta) je slovenský múzejník.
Životopis.
V roku 1966 absolvoval vysokoškolské štúdium, odbor slovenský jazyk - dejepis a v roku 1975 postgraduálne štúdium na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici, roku 1984 PaedDr., roku 1994 CSc. Pôsobil ako samostatný odborný pracovník v Múzeu SNP v Liptovských Revúcach (1978-1988) a ako historik v Historickom ústave SAV v Bratislave (1998-1995). Od roku 1995 je riaditeľom Múzea SNP v Banskej Bystrici. Spracoval koncepciu Múzea SNP za roky 1995-2000, rozšírenú koncepciu a špecifikáciu Múzea SNP pre 21. storočie a scenár pre expozíciu Múzea SNP v Banskej Bystrici. V roku 1979-1995 bol predsedom pobočky Slovenskej historickej spoločnosti. Je autorom historických publikácií, štúdií v odborných zborníkoch, článkov v časopisoch, spracoval posudky historických prác. Je autorom scenárov dokumentárnych filmov.
Štefan Stankovič

Štefan Stankovič (* 19. august 1891, Trstená – † 26. september 1978, Košice) bol slovenský bankový úradník, spisovateľ, publicista. Známy tiež pod pseudonymom Števo.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Trstenej, v Trnave, maturoval v Győri. Bojoval na frontoch 1. svetovej vojny okrem iného aj v Kragujevaci. Bankový úradník v Košiciach, v Michalovciach, 19311952 riaditeľ Roľníckej vzájomnej pokladnice v Banskej Bystrici, potom politicky prenasledovaný, väznený. Po amnestii účtovník v Košiciach. Autor románov so soc. tematikou, výchovno-zábavných čŕt a článkov z oblasti hospodárstva. Články s regionálnou tematikou uverejňoval v Banskobystrických novinách. Predseda MO Matice slovenskej v Banskej Bystrici, pracoval aj iných organizáciách osvetového charakteru.
Jozef Stanovský

Jozef Stanovský (* 13. november 1910, Liptovský Mikuláš - † 16. jún 1984, Žilina) bol kníhkupec, vydavateľ.
Životopis.
Vyučil sa kníhkupectvu v Tranosciu a súčasne absolvoval dvojročnú obchodnú školu (1926-1929). Šíriteľ knižnej kultúry na východnom a strednom Slovensku. Vedúci obchodu, inšpektor predaja a vedúci oddelenia n.p. Kniha v Prešove. Vydavateľ edície Lúč. Účastník protifašistického odboja. Pôsobil v ilegálnej skupine P. Neckára. V roku 1953-1960 obchodný referent, kontrolór-inštruktor a vedúci účtovník krajskej správy n.p. Slovenská kniha v Banskej Bystrici. Predseda ONV v Prešove. Organizátor kultúrnych, športových a spoločenských podujatí.
Samuel Štarke

Samuel Štarke (* 27. marec 1888, Mošovce – † 6. apríl 1959, Bratislava) bol evanjelický kňaz, národnokultúrny pracovník, cirkevný hodnostár.
Jeho otec bol Rudolf Štarke (klobučnícky majster) a matka Paulína rod. Miškóciová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Banskej Štiavnici, na evanjelickej teologickej akadémii v Bratislave, na univerzitách v Rostocku a v Lipsku. Od roku 1912 evanjelický kaplán a farár, roku 1933 biskup slovenskej evanjelickej obce v Petrovci. Popri pastoračnej činnosti aktívne pôsobil v národno-kultúrnom hnutí dolnozemských Slovákov. Člen Slovenskej národnej strany. Ako predstaviteľ slovenských politických a národných síl zvolený za člena Veľkej národnej skupštiny Vojvodiny i za člena jej výkonného orgánu Veľkej národnej rady. Zakladajúci člen v roku 19351941 predseda Matice slovenskej v Juhoslávii. Prispieval do krajanských periodík, zostavoval a redigoval Národný kalendár.
Jaroslav Starší

Jaroslav Starší (* 4. máj 1932, Topoľčany – † 7. november 2011, Banská Bystrica) bol vysokoškolský pedagóg, športový teoretik.
Mal mladšieho brata, slovenského hokejistu a trénera Jána Staršieho.
Životopis.
V roku 1951-1954 absolvoval štúdium na Pedagogickej fakulte UK v Bratislave, 1967 CSc., 1969 doc., 1991 prof. Pôsobil sprvu ako učiteľ, asistent na Lekárskej fakulte UK v Bratislave (1956-1967. Od roku 1969 pôsobil na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici, neskôr Pedagogický inštitút, Pedagogická fakulta a v súčasnosti Fakulta humanitných vied UMB v Banskej Bystrici ako odborný asistent, docent a ako profesor. Je autorom odborných publikácií, vysokoškolských učebníc a skrípt, zborníkov so športovou tematikou a vedeckých štúdií v odbornej tlači. 
Zomrel v pondelok 7. novembra 2011 po dlhej a ťažkej chorobe v Banskej Bystrici vo veku 80 rokov.
Vojtech Stašík

Vojtech Stašík (* 10. február 1915, Prešov – † 2. november 1978, Martin) bol slovenský maliar, grafik a ilustrátor. Pseudonym: Belo Klas
Životopis.
Vyučil sa za inštalatéra, v rokoch 19361939 študoval na AVU v Prahe. Pôsobil v Martine. Pre Maticu slovenskú tvoril portréty významných slov. dejateľov (Dr. Jozef Škultéty, Štefan Moyses, Karol Kuzmány a i.), maľoval portréty slovenských spisovateľov (P. O. Hviezdoslav, M. Kukučín, B. Slančíková-Timrava, Mária Rázusová-Martáková, Hana Zelinová a i.), venoval sa historickej maľbe a knižnej tvorbe. Neskôr pracoval ako slobodný umelec, jeho tvorba je žánrovo pestrá – kresba, olej (portrétna tvorba, zátišie, krajinomaľba, žánrová maľba), grafika, monumentálna tvorba (nástenná maľba, sgrafito, mramorová mozaika, sklená mozaika, vitráž); Autor linorytov pre ZDROJ Banská Bystrica; spoluautor monumentálnej výzdoby železničnej stanice v Banskej Bystrici (1965), v Žiline, Svite, vo Zvolene; vystavoval v Trenčianskych Tepliciach, Banskej Bystrici, Bratislave, Martine a inde. Jeho diela sú v SNG v Bratislave, v MS v Martine a i iných súkromných zbierkach. Autor súboru vitráží v budove Okresného súdu v Trebišove, spoluautor (s akad. mal. L. Záborským) vitráží v budove Gymnázia V. P. Tótha v Martine a i.; Jeho diela sú v zbierkach: SNG Bratislava, SG Banská Bystrica, TG Martin, ŠG Prešov, GMB Bratislava, LG P. M. Bohúňa, Lipt. Mikuláš, NG Nitra, PGU Žilina, SNK Martin – SNLM Martin, SNK Martin, Múzeum Bojnice, SNM – HM Bratislava, SNM Martin, Gemerské múzeum, Vlastivedné múzeum, Prešov, Vlastivedné múzeum, Trebišov, Turčianske múzeum A. Kmeťa, Martin a v súkromných zbierkach.
Jozef Štaudinger

Jozef Štaudinger (* 8. marec 1908, Lučenec – † 8. marec 1981, Bratislava) bol dôstojník, funkcionár KSČ a protifašistický bojovník.
Životopis.
Vyučil sa za obuvníka. Robotník v Prešove, v Lučenci, v Banskej Bystrici (19281933), robotník na stavbe železnice Banská Bystrica-Diviaky (19381940). Od roku 1945 dôstojník z povolania. Inštruktor oblastného a člen ilegálneho vedenia KSS v Banskej Bystrici. Účastník protifašistického odboja. Zatknutý a väznený v Banskej Bystrici (1940), od roku 1941 v Ilave. Z ilavského väzenia utiekol so skupinou politických väzňov 1. septembra 1944. Počas SNP veliteľ zaisťovacieho tábora v Slovenskej Ľupči s kontroverzným pôsobením. Venoval sa politickej práci v armáde, prispieval do straníckej a vojenskej tlače. V 50. rokoch 20. storočia nebol politicky perzekvovaný, naopak v roku 1954 vystupoval ako svedok v procese s buržoáznymi nacionalistami, kde Gustáva Husáka obvinil z držania ochrannej ruky nad v Slovenskej Ľupči zaistenými „fašistami“ (ktorých následne v závere povstania nechal Husák prepustiť) a z popravy partizánov zodpovedných za vraždenie v Hájnikoch. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Ivan Andrijovič Stavrovský

Ivan Andrijovič Stavrovský (* 3. október 1822, Telgárt - † 21. február 1878, Sulín) bol gréckokatolícky kňaz, pedagóg, osvetový pracovník.
Jeho otec bol Andrij Stavrovský a matka Anna Stavrovská.
Životopis.
Študoval na gymnáziu, filozofiu a teológiu na teologickom lýceu v Užhorode. Od roku 1849 gréckokatolícky kňaz v Sulíne. Rusínsky národný a osvetový pracovník na súčasnom východnom Slovensku. Už počas štúdií sa zaoberal pedagogikou, napísal prvú rusínsku učebnicu pedagogiky na Podkarpatskej Rusi a súčasnom východnom Slovensku. Podporoval rozvoj rusínskeho ľudového školstva, zástanca rovnoprávneho postavenia národov a národností.
Ján Štefanec

Ján Štefanec (* 16. jún 1903, Benice (Liptovský Mikuláš) – † 17. marec 1989, Bratislava) bol architekt a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Vyštudoval architektúru na ČVUT v Prahe (1921-1927), Ing. Tvoril v duchu funkcionalizmu, ťažiskom jeho tvorby boli verejné budovy. Navrhol a realizoval budovu Železničnej stanice v Banskej Bystrice (1951). Predseda Spolku slovenských architektov (od roku 1948), neskôr člen Zväzu slovenských architektov. Autor odborných článkov.
Ján Štefáni

Ján Štefáni (Sstephani, Stephani, Stephany) (* Banská Bystrica? - † 20. september 1822, Slovensko) bol kníhtlačiar.
Jeho druhou manželkou bola Zuzana rod. Westerová.
Životopis.
Roku 1796 kúpil tlačiareň Jána Jozefa Tumlera v Banskej Bystrici. Pod jeho vedením podnik prosperoval (do 1822), po úmrtí viedla podnik jeho manželka Zuzana Štefániová. Vytlačil protireformačnú polemiku M. Michnu, pre ktorú bol vyšetrovaný banskobystrickým magistrátom. Neskôr sa obmedzil iba na produkciu drobnejších kníh, tlačí a kalendárov, zväčša náboženského charakteru, od 1815 mu ich rozširoval najmä Gašpar Fejérpataky-Belopotocký.
Ján Štefánik

Ján Štefánik (Matej) (* 23. február 1901, Brezová pod Bradlom – † 18. august 1987, Turčianske Teplice) bol pedagóg, bibliograf, literárny kritik, redaktor a prekladateľ. Pseudonym: Ján Bradlo, Brezovský, Štefan Janík, Štefan Ostriež, J. Štk., Ján Nik., Ján Ostriež
Životopis.
Študoval na evanjelický učiteľských ústavochm v Soproni, v Modre, kde maturoval. Učiteľ na viacerých miestach Slov., školský inšpektor, pre kritiku pomerov na Slov. prepustený zo školských služieb (1940). Referent pre členské ústredie MS (1941). Počas SNP nadporučík pechoty a spoluzakladateľ Zboru osvetových dôstojníkov v Banskej Bystrici pri Veliteľstve 1. čs. armády na Slov., člen jej hlavný štábu, redaktor Slobodného slovenského vysielača v Banskej Bystrici. V roku 19451954 tajomník MS pre org. členskej základne, prvý vedúci jej Bibliografického odboru (19541962). Sledoval a literárno-kriti cky reflektoval literatúru pre deti a mládež. Autor bibliografického Súpisu slovenskej literatúry pre mládež. Zakladateľ systému spracovania a vydávania slov. súbežnej a retrospektívnej národnej bibliografie. Spracoval a vydal Bibliografiu vydaní slovenských ľudových rozprávok 18451974. Autor bibliografií, štúdií a článkov. Preklad. popularizačnú 
literatúru a divadelné hry z ruš., češ., nem. a maď. Zopd. redaktor vydaní Bibliografického odboru MS.
Zuzana Štefániová

Zuzana Štefániová (rod. Westerová) (* 14. január 1788, Banská Bystrica) bola podnikateľka.
Životopis.
Manželka majiteľa tlačiarne v Banskej Bystrici, po jeho smrti viedla podnik (18221829). Pre finančné ťažkosti tlačiareň predala Jánovi Jozefovi Veterlovi (1929).
Pavol Štefanovič

Pavol Štefanovič (* 1777, Banská Bystrica† 1811, Slovensko) bol čižmár.
Jeho brat bol Ján Štefanovič.
Životopis.
Čižmársky majster v Banskej Bystrici. Prijatý za mešťana Banskej Bystrice (1803).
Elena Štefanovičová

Elena Štefanovičová (rodená Elena Pauliny-Tóthová "de Tőre et Tóthmegyer"; * 5. október 1862, Budapešť, Rakúske cisárstvo – † 15. marec 1950, Bratislava, Česko-Slovensko) bola slovenská národnokultúrna pracovníčka.
Životopis.
Narodila sa v rodine Viliama Pauliny-Tótha a jeho manželky Vilhelmíny Tóthovej a mala 7 súrodencov – napr. brata Žigmunda a sestry Vilmu (manželka Matúša Dulu) a Oľgu (manželka Štefana Hrušovského). Žila s rodičmi v Budíne, v Skalici, od roku 1867 v Martine. Navštevovala "súkromnú školu Ľ. Kuorkovej" v Martine, v roku 1873 "súkromnú školu K. Orfanidesa" v Banskej Bystrici, v rokoch 18771878 študovala v súkromnom dievčenskom výchovnom ústave v Spišských Vlachoch, neskôr navštevovala dievčenskú školu v Tešíne. Žila v Nitre a v Novom Meste nad Váhom, po vydaji za právnika a politika Miloša Štefanoviča žila od roku 1885 v Bratislave, kde viedla domácnosť, ktorá sa stala jedným z mála centier národného života v Bratislave. Od 1903 žila v Martine, po manželovej smrti sa vrátila späť do Bratislavy. V mladosti sa v Martine zapájala do národného a spoločenského života najmä ako ochotnícka herečka v Slovenskom spevokole. Bola manželovou oporou v národnej i politickej práci a angažovala sa v rozvíjaní spolupráce s rumunskými ženami, a taktiež pracovala aj v Živene. Po roku 1918 sa stala spoluvlastníčkou "Prvého hlavného skladu tabaku" v Bratislave.
Michal Steger

Michal Steger (Stegner) (* Banská Bystrica † 1550, Slovensko) bol notár.
Životopis.
Notár, bakalár slobodných umení. Pôsobil v Tešíne (30. roky 16. stor.) Mestský notár v Banskej Bystrici (1541-1550).
Rafael Steger

Rafael Steger (Stegner) (* Slovensko) bol evanjelický kňaz a rektor.
Životopis.
Po vysvätení za kňaza pôsobil v Banskej Bystrici (1550); rektor Špitála sv. Alžbety v Banskej Bystrici (1546-1577). Jeho pohoršujúcim životom sa zaoberala Mestská rada v Banskej Bystrici.
Gustáv Stegmann

Gustáv Stegmann (* 21. október 1923, Vrútky, Česko-Slovensko, dnes Slovensko – † 28. júl 1979, Bratislava, ČSSR, dnes Slovensko) bol slovenský strojný inžinier, energetik, vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
V rokoch 1938 až 1942 študoval na Vyššej priemyselnej škole strojníckej v Banskej Bystrici, 1952 až 1959 na Strojníckej fakulte SVŠT v Bratislave. V roku 1959 ziskal titul Ing., v 1962 doc. a v 1966 Csc. Venoval sa najmä priemyselnej energetike a jej rozvoju na Slovensku. Pôsobil na SVŠT v Bratislave, zaslúžil sa o budovanie je Strojníckej fakulty. V rokoch 1969 až 1979 bol jej dekanom. Autor odborných prác, vysokoškolských učebných textov, štúdií a článkov. Člen vedeckej rady laboratória SAV. Predstaviteľ mnohých vedeckých a technických spoločností doma i v zahraničí. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Johann Samuel Steiner

Johann Samuel Steiner (* Bratislava) bol cinár.
Životopis.
Cinársky majster v Banskej Bystrici, prijatý za mešťana Banskej Bystrice (29. decembra 1798). Odkúpil dielňu (21. novembra 1798) zosnulého majstra S. Richtera. Jeho výrobky sú v zbierkach Stredoslovenského múzea v Banskej Bystrici.
Michal Šteinhíbel

Michal Šteinhíbel (* 23. september 1901, Modra – † 4. január 1988, Bratislava) bol spisovateľ pre deti a mládež, prekladateľ a pedagóg.
Životopis.
Študoval na učiteľskom ústave v Modre, kde roku 1920 maturoval, roku 1927 vykonal odbornú skúšku pre učiteľov meštianskych škôl v Banskej Bystrici. Absolvoval študium na Filozofickej fak. Slov. univerzity v Bratislave (19391944). Učiteľ na viacerých miestach Slov., tajomník na šk. inšpektoráte, referent na Povereníctve školstva, ved. odd. pre doplňovanie kniž. fondov v n.p. Kniha, zástupca riaditeľa Ústrednej technickej knižnice v Bratislave. Účastník SNP, spolupracovník povstaleckého periodika, pracovník na Povereníctve školstva v Banskej Bystrici (1944). Autor kníh, humoristických próz, rozhlasových scénok, poézie pre deti. Zostavovateľ školských čítaniek, učebníc počtov. Venoval sa metodickým otázkam vyučovania. Prekladal bábkové hry a poéziu pre deti z čes.,ruš. a nem.
Gejza Steinhübel

Doc., RNDr. Gejza Steinhübel, DrSc. (* 6. október 1922, Banská Bystrica – † 18. február 2004) bol slovenský botanik fyziológ.
Životopis.
V roku 1947 absolvoval štúdium na Prírodovedeckej fakulte vtedajšej Slovenskej univerzity v Bratislave (dnes Univerzita Komenského). Pôsobil v roku 19491951 ako odborný vedecký asistent Ústavu fyziológie rastlín Prírodovedeckej fakulty Karlovej univerzity v Prahe, 19511954 prednosta Arboréta v Mlyňanoch, 19511958 zároveň pedagóg na VŠP v Nitre, 19541969 vedecký pracovník v Arboréte Mlyňany, od roku 1963 menovaný za vedúceho oddelenia fyziológie a genetiky drevín a zástupcu riaditeľa Arboréta Mlyňany, 19691986 vedúci vedecký pracovník Výskumného ústavu lesného hospodárstva vo Zvolene, 19871996 ekofyziologický a morfologický výskum na Ústave ekológie lesa SAV vo Zvolene, 19962004 na dôchodku. Zaoberal sa hlavne výskumom klíčenia semien, fyziológiou drevín a históriou okrasného sadovníctva.
Napísal vyše 120 odborných článkov. Okrem vedeckých a odborných prác publikoval okolo 100 vedecko-popularizačných článkov z oblasti fyziológie rastlín a z oblasti histórie okrasného sadovníctva na Slovensku.
Zomrel 18. februára 2004.
Ocenenia, vyznamenania a čestné funkcie.
V oblasti prírodných vied:
V oblasti výtvarnej tvorby:
Od roku 1953 bol členom vedeckej rady botanických pracovísk Slovenskej akadémie vied. V rokoch 1980 až 1990 bol členom štátnych komisií pre udeľovanie vedeckých hodností.
Záľuby.
Okrem svojho zamestnania to bola najmä turistika, príroda vo všeobecnosti a výtvarná tvorba. Namaľoval niekoľko stovák obrázkov (prevažne olejomaľba, menej akvarel) - krajinky, zátišia, stromy, kvety, ľudové zvyklosti, scenéria stredoslovenských banských miest a obcí. Jeho obrazy boli vystavované na asi desiatich výstavách.
Ján Stejskal

Ján Stejskal (* 22. júl 1914, Lednické Rovne - † 1. január 1975, Banská Bystrica, pochovaný v Hnúšti) bol dôstojník, protifašistický bojovník.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Trenčíne, roku 1934 maturoval, roku 1939 absolvoval Vojenskú akadémiu v Hraniciach na Morave, roku 1944 Vysokú vojnovú školu v Bratislave. Od roku 1938 príslušník slovenskej armády a ČSĽA. Účastník protifašistického hnutia, zúčastnil sa na príprave SNP. Po vypuknutí Povstania prešiel so skupinou dôstojníkov na povstalecké územie, v decembri 1944 nastal zvrat - Stejskal vstúpil do pohotovostných oddielov Hlinkovej gardy. Stal sa veliteľom jednej z poľných rôt HG, neskôr velil práporu. Na konci vojny jeho jednotky nasadili proti Červenej armáde. V marci 1946 ho za činnosť v garde prepustili do zálohy. O rok ho znovu povolali a nasadili do bojov s ukrajinskými nacionalistami, tzv. banderovcami. V roku 1952 Stejskala definitívne prepustili z armády, zvyšok života pracoval ako robotník, neskôr normovač a majster v Hačave.
Tomáš Šteler

Tomáš Šteler (Steller, Šteller) (* 1640, Slavošovce – † 1715, Banská Bystrica) bol evanjelický kňaz, pedagóg, náboženský spisovateľ.
Životopis.
Študoval v Banskej Bystrici, Levoči od roku 1665 na univerzite vo Wittenbergu, roku 1668 magister. V roku 16681674 konrektor gymnázia v Banskej Bystrici, v roku 16831687 kazateľ v Špitáli sv. Alžbety v Banskej Bystrici. Pri prenasledovaní evanjelikov po odhalení Vešeléniho sprisahania odsúdený v Bratislave na trest smrti, trest mu pozmenili na galeje. Väznený v Leopoldove, v roku 1675 predaný v Neapole na galeje. Po oslobodení pôsobil vo Wittenbergu, počas Tököliho stavovského povstania v Banskej Bystrici, zakrátko následkom mučenia v Leopoldove oslepol, žil v Banskej Bystrici z milodarov do smrti. Autor barokových náboženských dišpút a príležitostných gratulačných veršov.
Ferdinand Šteller-Šteliar

Ferdinand Šteller-Šteliar, tiež "Steller" (* 10. január 1897, Jasenie - † 18. november 1982, Košice) bol jazykovedec, prekladateľ, literárny historik, hudobný skladateľ, pedagóg. Pseudonym: Hradovan, Učbár slovenčiny v Martine
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1907-1909), vo Vacove a v Kecskeméthe, matematiku, fyziku, slavistiku a hudbu na univerzite v Budapešti (1915-1918). Učiteľ na meštianskej škole, stredošk. prof., riaditeľ na Učiteľskej akadémii v Turč. Tepliciach, prekladateľ, archivár a korektor. Venoval sa problematike kodifikácie slov. spisovnej normy. Vystupoval proti čechoslovakistickým postojom v otázkach slov. spisovného jazyka. Autor jazykovedných a literárnohist. prác. Interpret hry na violončele, husliach a na klavíri. Upravoval ľudové piesne, dirigent spevokolov v Košiciach. Hudobný recenzent a kritik. Člen pravopisnej komisie, jazykovedného a literárnovedného odboru MS.
Ján Krištof Stengel

Ján Krištof Stengel (* Slovensko) bol zvonolejár.
Životopis.
Príslušnosť k banskobystrickým zvonolejárom potvrdzuje nápis na zvone zhotovenom pre Zvolen (1712).
Jednotný identifikátor prostriedku

Jednotný identifikátor prostriedku (iné názvy: jednotný identifikátor zdroja, jednotný identifikátor zdrojov, angl. "Uniform Resource Identifier", skratka URI) je kompaktný reťazec znakov používaný na identifikáciu alebo pomenovanie zdroja. Hlavný účel tejto identifikácie je umožniť interakciu s prezentáciami zdroja cez sieť, typicky cez World Wide Web, použitím špecifických protokolov. URI sú definované v schémach definujúc špecifickú syntax a asociované protokoly.
Vzťah k URL a URN.
Súčasné stanovisko v pracovnej skupine dohliadajúcej na URI je, že termíny "URL "a "URN" sú kontextovo-závislé aspekty URI a zriedkavo je nutné ich rozlíšiť. V technických publikáciách, špeciálne v štandardoch produkovaných IETF a W3C, termín "URL" bol dlho neodporúčaný, lebo je zriedkavo nutné rozlišovať medzi URL a URI. Ale v netechnických kontextoch a pri softvéri pre World Wide Web termín "URL" ostáva všadeprítomný. Navyše termín "internetová/webová adresa", ktorý nemá formálnu definíciu, sa často používa v netechnických publikáciách ako synonymum pre URL alebo URI, i keď obvykle označuje len 'http' a 'https' URI.
Ján Ľudomil Štepán

Ján Ľudomil Štepán (Stepán) (* 1825, Prešov – † 25. október 1897, Slovensko) bol pedagóg.
Životopis.
Po štúdiách sprvu učiteľ zemepisu, dejepisu, gréčtiny a francúzštiny na dievčenskom ústave v Trnave, v roku 18561867 na gymnáziu v Banskej Bystrici a v Prešove. Národne orientovaný učiteľ, podporovateľ slov. ochotníckeho divadla, v roku 1861 žiadal o poslovenčenie banskobystrického gymnázia, po rak.-maď. vyrovnaní obvinený z panslavizmu. Zúčastňoval sa na vydávaní slov. učebníc, v časopise Slov. národný učiteľ (1860) uverejnil stať Rozpravy zemepisné. Venoval sa aj st. dejinám Slovenska, publikoval hist. štúdiu z obdobia Veľkomoravskej ríše.
Ján Števček

Ján Števček (* 13. september 1929, Mýto pod Ďumbierom† 26. september 1996, Bratislava) bol slovenský literárny vedec, teoretik, historik, prekladateľ, pedagóg.
Životopis.
V roku 1941-1948 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1948-1952 slovenčinu a francúzštinu na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave, kde po skončení štúdia pôsobil ako vysokoškolský učiteľ a vedúci Katedry slovenskej literatúry až do konca života. Medzitým prednášal 1964-1966 slovenskú literatúru v Budapešti, 1966-1968 pôsobil ako lektor slovenskej literatúry a slavistiky na univerzite v Štrasburgu, 1970-1971 zároveň aj šéfredaktor "Slovenských pohľadov", 1979-1980 šéfdramaturg SND v Bratislave. Po viacročnom publikovaní literárnohistorických a kritických štúdií v odborných časopisoch vydal monografiu "Baladická próza Františka Švantnera" (1962). Svoj bádateľský záujem sústredil aj na ďalších predstaviteľov medzivojnovej prózy, na ich generačných predchodcov i na ďalšie literárne osobnosti. So sústredením analyzoval nielen lyrizovanú prózu, ale aj súčasnú slovenskú prózu a poéziu, nevynímajúc drámu a kritiku. Je autorom televíznych adaptácií literárnych diel, prekladateľom z francúzštiny, editorom a redaktorom viacerých odborných zborníkov, filozofujúcich esejí, autobiografických úvah, básnických zbierok, rozhlasovej hry.
Alexander Štiasny

Alexander Štiasny (* 1. júl 1924, Bojnice – † 1. júl 1999, Slovensko) bol tréner.
Životopis.
Tréner volejbalu žien, viedol volejbalistky klubu Spoje Bratislava a reprezentačný celok junioriek ČSSR. Tréner volejbalistiek TJ Lokomotíva Banská Bystrica; získali štyrikrát titul majsteriek ČSR (50. roky).
Peter Stirbitz

Peter Stirbitz (* Kremnica) bol organista a hudobný skladateľ.
Životopis.
Okolo roku 1630 organista v Banskej Bystrici, výrazne prispel k rozvoju hudobného života mesta. Roku 1645 venoval Kremnici desaťhlasnú skladbu. Jeho dielo sa nezachovalo.
Viliam Stolár

Viliam Stolár (* 4. marec 1938, Hnúšťa – † 16. február 1990, Banská Bystrica) bol slovenský hudobník a pedagóg.
Životopis.
Hudobník-multiinštrumentalista, korepetítor a aranžér populárnej hudby. Riaditeľ ĽŠÚ v Hnúšti, učiteľ hudby v Brezne a v Brusne. Kapelník a spolupracovník profesionálnych hudobných skupín (od roku 1975). Člen porôt hudobných súťaží a festivalov. Realizoval nahrávky pre Slovenský rozhlas. V Banskej Bystrici pôsobil od roku 1965, kapelník hudobnej skupiny Sextet Dina Stolára, spolupracoval s hudobnými skupinami Milana Talaja a Dušana Kollára v Banskej Bystrici. Člen poroty súťaže spevákov populárnej piesne Bystrické zvony. Nahrával a upravoval hudbu pre štúdio Slovenského rozhlasu v Banskej Bystrici.
Andrej Stollmann

Andrej Stollmann (Štollman, Ondrej; Štollman, Andrej) (* 3. november 1852, Špania Dolina – † 1. september 1933, Banská Bystrica) bol slovenský maliar a výtvarný pedagóg.
Životopis.
Od roku 1864 študoval na evanjelickom gymnáziu v Banskej Bystrici; jeho učiteľom bol Jozef Božetech Klemens, pre existenčné problémy štúdium neukončil. Učil sa u maliara izieb K. Lorenza v Banskej Bystrici, roku 1874 sa zapísal na školu pre prípravu stredoškolského profesora kreslenia v Budapešti. V roku 1886 – 1919 profesor kreslenia na evanjelickom gymnáziu, priemyselnej škole, meštianskej škole a na elementárnych školách v Banskej Bystrici. Medzi jeho žiakmi bol Janko Jesenský, Jozef Gregor Tajovský, Štefan Krčméry, Viliam Figuš-Bystrý, S. Zoch. Popri učiteľskej činnosti maľoval portréty, krajinky, veduty, predovšetkým z Banskej Bystrice, figurálne kompozície s národopisnou a náboženskou tematikou. Jeho obrazy sú v zbierkach Stredoslovenského múzea a Slovenského ústavu pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody v Banskej Bystrici a v Slovenskom národnom múzeu v Bratislave. Celkovo vytvoril okolo 1500 obrazov a kresieb.