burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Quartier de la Porte-Saint-Martin

Quartier de la Porte-Saint-Martin ("štvrť Brána sv. Martina") je 39. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 10. obvodu.
Má rozlohu a ohraničujú ju ulice Boulevard Saint-Denis a Boulevard Saint-Martin na juhu, Boulevard de Strasbourg na západe, Rue des Récollets na severe, Rue Bichat na severovýchode a Rue du Faubourg-du-Temple na juhovýchode.
Štvrť bola pomenovaná podľa brány Saint-Martin.
Quartier de la Folie-Méricourt

Quartier de la Folie-Méricourt ("štvrť Folie-Méricourt") je 41. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 11. obvodu.
Má rozlohu a ohraničujú ju ulice Rue Oberkampf na juhu, Boulevard du Temple na západe, Rue du Faubourg-du-Temple na severe a Boulevard de Belleville na východe.
Dejiny.
Štvrť sa nachádza južne od vrchu Belleville, čo je bývalé parížske predmestie. Až do konca 17. storočia ležala oblasť za hranicami mestských hradieb a tak si veľmi dlho udržala vidiecky charakter. Premena štvrte začala okolo roku 1830 pri priemyslovom rozvoji severnej časti Paríža a jeho rýchlej urbanizácii. Táto štvrť zostala trochu stranou stavebných úprav, ktoré vykonával barón Haussmann. V štvrti bolo veľa remeselníkov a robotnícky charakter si štvrť udržala.
Quartier Saint-Ambroise

Quartier Saint-Ambroise ("štvrť svätého Ambrosia") je 42. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 11. obvodu. 
Má rozlohu 83,8 ha a ohraničujú ju ulice Rue du Chemin-Vert na juhu, Boulevard des Filles-du-Calvaire a Boulevard Beaumarchais na západe, Rue Oberkampf na severe a Boulevard de Ménilmontant na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa kostola sv. Ambrosia, ktorý sa tu nachádza.
Rasputin (film)

Rasputin (Rasputin: Dark Servant of Destiny) 1996, je biografiou ruského mystika Rasputina spracovanou z pohľadu chlapca, ktorým je cárovič, ktorý príbeh rozpráva. Vo filme predviedli výborne výkony Alan Rickman ako Rasputin, Ian McKellen ako cár Mikuláš II., a Greta Scacchi ako cárovná, matka chorého chlapca. Dôkazom toho je množstvo nominácii a tri Zlaté glóbusy ktoré film získal.
Dej.
Film začína na Sibíri, kde je asi 10-ročný Rasputin skúšaný dedinčanmi pre svoje jasnovidecké schopnosti. Rasputin prekvapuje, keď miestneho boháča označí za zlodeja koní. Je za to potrestaný. V zapätí sa dej filmu posunie asi o desať rokov do podobnej situácie, kde Rasputin vezie na sánkach náklad a je dotazovaný čoby jasnovidec. Odpoveď nenachádza a dochádza ku konfliktu; keď osamie, uvidí Pannu Máriu, ktorá mu povie čo má ďalej robiť.
Tak Rasputin prichádza do Petrohradu, kde miestnemu kňazovi tvrdí, že videl Pannu Máriu a ona mu prikázala prísť. Kňaz sa dotkne jeho čela na mieste kde sa Rasputina údajne dotkla Panna Mária a uverí mu.
&lt;br&gt;Odporučí Rasputina cárovnej, ktorá sa trápi pre chorého syna, cároviča. Ten trpí hemofíliou, nehoja sa mu rany, krváca, lieky mu nepomáhajú. Cárovná v zúfalstve skúša všetko a tak napriek námietkam cára púšťa opitého Rasputina k chlapcovi. 
Chlapcovi sa hneď druhý deň zázračne polepší, čo doktor obhajuje tým, že zabral nový liek, ktorý nasadil pred týždňom. 
Cárovná ale verí, že chlapca vyliečil Rasputin a tak sa Rasputin dostáva do priazne cára, cárovnej, do ich domu, kde stoluje spolu s celou cárovou rodinou.
Je očarujúco prostý, úprimný, ľudský, pokorný a pritom posadnutý sexom a pitím.
Rasputinova biografia hovorí o jeho veľkom politickom vplyve na cára. Film však obsahuje len málo pasáži s politickou témou, venuje sa hlavne promiskuitnému a búrlivému spôsobu života, ktorý Rasputin viedol a pre ktorý na neho cár opakovane zanevrel. 
Rasputin sa nakoniec vždy vrátil, pretože chorý cárovič ho potreboval. Zdravotný stav sa mu niekoľkokrát zhoršil a vždy mu pomohol práve len on.
Revolucionári sa búria viac a viac a Rasputin pridáva na cárovej nepopularite a to nie len u ľudu, ale aj u šľachty. Zo značnej časti šľachtičných si urobil súkromný hárem a káže o voľnej láske. Medzitým priznáva cárovnej, že Pannu Máriu nevidel očami, ale len v mysli a tým stráca jej priazeň.
A tak sa šľachta rozhodne Rasputina zbaviť. Ten tuší svoj koniec a tak cárovi, ktorý je na fronte v Prvej svetovej vojne napíše list, v ktorom píše o svojej smrti, ktorá bude aj jeho koncom. Ešte v ten večer sa ho pokúsia opakovane zavraždiť.
Téma, biografia aj podanie historických faktov v tomto filme je stvárnené presvedčivými hereckými prevedeniami. Pôsobivosť filmu umocňuje nevinnosť chlapca, ktorý celý príbeh sprevádza rozprávaním, ako vníma on dianie okolo seba, dianie, ktoré nakoniec skončilo vyvraždením celej cárskej rodiny.
Externé odkazy.
O filme Rasputin na ČSFD
Signum (matematika)

Signum je v matematike funkcia, zobrazenie z reálnych čísel do reálnych čísel, ktoré z daného čísla (argumentu) extrahuje jeho znamienko podľa predpisu 
Je to nelineárna reálna funkcia reálnej premennej. Má jeden bod nespojitosti a to nulu. Pre formula_2 ju možno zapísať aj vo forme formula_3.
Quartier Sainte-Marguerite

Quartier Sainte-Marguerite ("štvrť svätej Margaréty") je 44. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 11. obvodu. 
Má rozlohu 93 ha a tvar trojuholníka, ktorého strany tvoria ulice Rue du Faubourg-Saint-Antoine na juhu, Rue de Charonne na severe a Boulevard de Charonne na východe.
Štvrť nesie meno miestneho kostola svätej Margaréty.
Quartier de Picpus

Quartier de Picpus ("štvrť Picpus") je 46. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 12. obvodu. 
Má rozlohu 186,3 ha a jej hranice tvorí Bois de Vincennes na juhu a ulice Rue de Charenton na juhozápade, Rue Chaligny na západe, Rue du Faubourg-Saint-Antoine na severe a Rue de Picpus a Boulevard de Picpus na východe.
Z administratívneho hľadiska je Bois de Vincennes rozdelený medzi štvrť Bel-Air (severná časť) a štvrť Picpus (južná časť), avšak jeho 995 hektárov sa nezapočítava do rozlohy oboch štvrtí. Park bol k 12. obvodu pripojený v roku 1929.
Dejiny.
Štvrť Picpus a susedná štvrť Bel-Air boli pôvodne súčasťou susedného mesta Saint-Mandé. Po výstavbe hradieb okolo Paríža dokončenej v roku 1844 sa ocitli vo vnútri opevnenia. V roku 1860 boli pripojené k Parížu ako jej súčasť, lebo hradby sa stali oficiálnou hranicou mesta.
Meno štvrte bolo odvodené od pomiestneho mena "Piquepusse".
Quartier de la Salpêtrière

Quartier de la Salpêtrière ("štvrť Salpêtrière") je 49. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 13. obvodu. 
Má rozlohu 118,2 ha a ohraničujú ju Boulevard Vincent-Auriol na juhu, Avenue des Gobelins na západe, Boulevard Saint-Marcel a Boulevard de l'Hôpital na severe a rieka Seina na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa nemocnice Hôpital de la Salpêtrière, ktorú založil Ľudovít XIV. v roku 1656 prestavbou pôvodnej rovnomennej zbrojnice. Nemocničný areál zaberá plnú tretinu rozlohy štvrte.
Quartier de Croulebarbe

Quartier de Croulebarbe ("štvrť Croulebarbe") je 52. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 13. obvodu. 
Má rozlohu 69,2 ha a ohraničujú ju ulice Boulevard Auguste-Blanqui na juhu, Rue de la Santé na západe, Boulevard de Port-Royal na severe a Avenue des Gobelins na východe.
Názov.
Meno štvrte je odvodené od názvu ulice Rue Croulebarbe prechádzajúcej jej stredom. Croulebarbe bol pôvodne názov starého mlyna, ktorý sa tak nazýval po svojom zakladateľovi. Mlyn sa nachádzal na brehu rieky Bièvry a bol zrušený v roku 1912. Okolo vznikla neskôr malá osada Croulebarbe.
Dejiny.
V dobe galo-rímskom týmto územím (v úrovni dnešných ulíc "Rue Mouffetard", "Avenue des Gobelins" a "Avenue de Choisy") prechádzala stará cesta do miest Melun, a Sens.
Osada Croulebarbe patrila k mestu Gentilly. Obyvatelia sa živili ako tkáči, farbiari a garbiari, v okolí sa nachádzali vinohrady a lúky, na juhu lomy na vápenec.
Po pripojení k Paríži v roku 1860 získala štvrť svoj súčasný urbanistický vzhľad, za ktorý vďačí barónovi Haussmannovi.
Quartier Saint-Lambert

Quartier Saint-Lambert ("štvrť svätého Lamberta") je 57. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 15. obvodu. 
Má rozlohu 283,1 ha a ohraničujú ju ulice Boulevard périphérique na juhu, Rue de la Porte d'Issy, Boulevard Victor, Rue Lecoubre a Rue de la Croix Nivert na západe, Rue Mademoiselle, Rue Cambronne a Rue de la Procession na severe a Rue Vercingétorix na východe.
Dejiny.
Štvrť Saint-Lambert sa nachádza na území bývalej dediny Vaugirard. V tejto oblasti sa nachádzali vinohrady a tiež kameňolomy, kde sa získaval stavebný kameň pre stavby v Paríži. V roku 1860 bola dedina Vaugirard pripojená k Paríži.
Štvrť bola pomenovaná podľa kostola Saint-Lambert de Vaugirard zasväteného biskupovi svätému Lambertovi (okolo 635-705).
Quartier d’Auteuil

Quartier d’Auteuil ("štvrť Auteuil") je 61. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 16. obvodu. 
Má rozlohu 303 ha a ohraničujú ju Boulevard périphérique na juhu a na západe, Rue de l'Assomption a Rue de Boulainvilliers na severe a rieka Seina na východe.
Dejiny.
V roku 1109 sa majiteľom miestneho panstva stal parížsky kláštor sv. Geneviève. V jeho majetku zostala dedina až do Veľkej francúzskej revolúcie, kedy sa z nej v roku 1790 stala samostatná obec Auteuil. V rokoch 1840 - 1845 pri stavbe nových mestských hradieb došlo k rozdeleniu územia Auteuil na dve časti. Od 1. januára 1860 sa časť obce vo vnútri hradieb stala súčasťou Paríža a zostávajúca, oveľa menšia časť bola pripojená k mestu Boulogne-Billancourt. Dnešná štvrť tak nesie názov zaniknutej obce.
Quartier de la Muette

Quartier de la Muette ("štvrť Muette") je 62. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 16. obvodu. 
Má rozlohu 203,7 ha a ohraničujú ju rieka Seina na východe, ulice Rue de l'Assomption a Rue de Boulainvilliers na juhu, Bois de Boulogne a Boulevard périphérique na západe, Avenue Georges Mandel a Avenue Henri Martin na severe.
Štvrť bola pomenovaná podľa starého zámku. Pôvodný stredoveký hrad bol prestavaný za Karola IX. a neskôr rozšírený Ľudovítom XV. Zámok bol zborený po 1. svetovej vojne. V rokoch 1921-1922 si dal barón Henri de Rothschild postaviť rovnomenný zámok, ktorý je od roku 1948 sídlom Organizácie pre hospodársku spoluprácu a rozvoj.
„"Muette"“ síce znamená vo francúzštine nemý, avšak pôvod mena zámku je nejasný. Môže pochádzať zo slova „"meute"“ (= svorka psov), ktoré sa používali pre lov v Bois de Boulogne. Druhá možnosť je zo slova „"mue"“ (= zhodené parohy), lebo v loveckom zámočku sa za Karola IX. ukladalo parožie jeleňov.
Quartier de Chaillot

Quartier de Chaillot ("štvrť Chaillot") je 64. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 16. obvodu. 
Má nepravidelný pôdorys a rozlohu 142,4 ha. Jej hranicami sú rieka Seina juhovýchode, Palais de Chaillot na juhozápade, Avenue Raymond Poincaré na západe, Avenue de la Grande Armée na severe a Avenue Marceau na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa parížskeho predmestia Chaillot, ktoré bolo v roku 1860 pripojené k Paríži.
Quartier des Grandes-Carrières

Quartier des Grandes-Carrières ("štvrť Veľkých lomov") je 69. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 18. obvodu. 
Má rozlohu 190,6 ha a ohraničujú ju ulice Boulevard de Clichy na juhu, Avenue de Clichy a Avenue de Saint-Ouen na západe, Boulevard périphérique na severe a pás ulíc Avenue de la Porte de Clignancourt, "Rue du Ruisseau", "Rue des Saules", Rue des Abbesses a "Rue Houdon" na východe.
Štvrť nesie svoje meno podľa starých lomov na sadrovec, ktoré sa v stredoveku nachádzali na úpätí vrchu Montmartre.
Quartier de Clignancourt

Quartier de Clignancourt ("štvrť Clignancourt") je 70. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 18. obvodu. 
Má rozlohu 165,3 ha a ohraničujú ju ulice Boulevard de Rochechouart na juhu, pás ulíc Avenue de la Porte de Clignancourt, "Rue du Ruisseau", "Rue des Saules", Rue des Abbesses a "Rue Houdon" na západe, Boulevard périphérique na severe a "Rue des Poissonniers" na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa dediny Clignancourt, ktorá sa kedysi nachádzala za hranicami Paríža. Jej názov je pravdepodobne odvodený od stredovekého majiteľa menom Cleninus.
Dejiny.
Dedina vznikla na severných svahoch kopca Montmartre a rozkladala sa postupne až k Saint-Ouen. Clignancourt je zmieňovaný už v 13. storočí. Boli tu vinohrady, čerešňové sady a pestovalo sa tu obilie. V 14. storočí dedina patrila k opátstvu Saint-Denis a neskôr bola postupne v majetku rôznych parížskych mešťanov. Toto panstvo kúpil v roku 1569 Jacques Ligier, pokladník kardinála de Bourbon a zriadil tu kaplnku Najsvätejšej Trojice. Tejto rodine patrila dedina do roku 1666, kedy ju získal ženský kláštor na Montmartri. V roku 1860 sa Clgnancourt stal súčasťou Paríža.
Quartier de la Villette

Quartier de la Villette ("štvrť La Villette") je 73. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 19. obvodu. 
Má nepravidelný pôdorys a rozlohu 128,6 ha. Jej hranicami sú ulice Rue de l'Ourcq na severovýchode, "Rue de Meaux" a Avenue Jean-Jaurès na juhovýchode, Boulevard de la Villette na juhozápade a Rue d'Aubervilliers na západe.
Dejiny.
Štvrť nesie meno bývalej dediny La Villette, ktorá sa v týchto miestach rozkladala, a ktorá bola v roku 1860 pripojená k Parížu. Dedina ležala pri ceste z Paríža do Flámska. Pôvodne sa skladala z dvoch častí (La Grande Villette a La Petite Villette). Prevažujúcim obyvateľstvom boli robotníci, ktorí tu pracovali v početných továrniach a tiež v rozsiahlych jatkách.
Quartier de Charonne

Quartier de Charonne ("štvrť Charonne") je 80. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 20. obvodu. 
Má rozlohu 209,1 ha a ohraničujú ju ulice Cours de Vincennes na juhu, Boulevard de Charonne na západe, Rue de Bagnolet na severe a Boulevard périphérique na východe.
Dejiny.
Štvrť bola pomenovaná podľa starej dediny, ktorá bola v roku 1860 pripojená k Parížu. Stred bývalej dediny sa nachádzal na križovatke dnešných ulíc "Rue Saint-Blaise" a "Rue de Bagnolet" pri kostole Saint-Germain de Charonne na severnej hranici súčasnej štvrte Charonne.
Čierna vdova

Čierna vdova môže byť:
Rive droite

Rive droite (francúzsky "Pravý breh") je označenie prevažne severnej časti mesta Paríž nachádzajúcej sa na pravom brehu rieky Seiny.
Na rozdiel od ľavého brehu, kde sa nachádza veľa škôl v Latinskej štvrti, a ktorá má preto intelektuálny charakter, je pravý breh známy viac pre svoj obchod a financie. Ležia tu napr. obchodné štvrte Quartier des Halles a "Le Sentier" alebo Palais Brongniart, tradičné sídlo Parížskej burzy.
Rozdelenia mesta.
Na pravom brehu ležia nasledujúce parížske obvody:
Zdroj.
Rive gauche

Rive gauche (francúzsky "Ľavý breh") je označenie južnej časti mesta Paríž nachádzajúcej sa na ľavom brehu rieky Seiny.
Na rozdiel od pravého brehu, ktorý je známy pre svoj obchod a financie, sa na ľavom brehu nachádza veľa škôl, najmä v Latinskej štvrti a spolu so štvrťou Montparnasse bol v 1. polovici 20. storočia sídlom veľa umelcov a intelektuálov. Týmto označením sa inšpiroval i módny návrhár Yves Saint Laurent, ktorý tu sídlil a preto pomenoval sieť svojich butikov "Yves Saint-Laurent Rive Gauche".
Rozdelenie mesta.
Na ľavom brehu ležia nasledujúce parížske obvody:
Miestny názov

Miestny názov alebo miestne meno môže byť:
Dolní Světlé Hory

Dolní Světlé Hory () je zaniknutá osada v okrese Prachatice, 5,5 km západne od obce Strážný pri hraniciach s Nemeckom. Nachádzala sa v nadmorskej výške 920 m, nad údolím Kotelního potoka (Kesselbach), na juhovýchodných svahoch hory Geissberg (1018 m), ktorej vrchol leží už za štátnou hranicou v Nemecku. 
Dejiny.
Najstaršia zmienka o osade pochádza z roku 1760. Prvými osadníkmi boli drevorubači, pre ktorých nechal knieža Schwarzenberg postaviť zrubové domy. Názov obce bol odvodený od tunajších listnatých, prevažne bukových lesov. 
Okolo roku 1814 tu našli dočasné útočisko Židia vyhnaní z juhočeského vnútrozemia. Ich obživou bola výroba potaše pre okolité sklárne a tiež pretavovali starú vojnovú výzbroj, ktorú tu vo väčšom množstve nachádzali. Neskôr sa židia presídlili do Čkyně, Zdíkova, Vlachova Březí. 
V roku 1910 tam stálo 30 domov, v ktorých žilo 189 obyvateľov (187 nemeckej národnosti). Bol tam hostinec U Loise (v mieste vedľa bývalej chalupy rastie tuja západná "Thuja occidentalis") a stávala tam murovaná kaplnka.
Súčasnosť.
Po vzniku hraničného pásma boli Dolní Světlé Hory, rovnako ako susedné Stodůlky a Horní Světlé Hory, zrovnané so zemou. Osadu v súčasnosti pripomínajú iba bývalé pastviny a kamenné múriky.
Externé odkazy.
Dolní Světlé Hory na webe "Zaniklé obce"
Theopompos

Theopompos môže byť:
Andenne

Andenne je mesto vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Mesto má približne 25 131 obyvateľov (2010).
Mestské časti.
Od 1. januára 1977 mesto Andenne pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Beauraing

Beauraing je mesto vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Mesto má približne 8 675 obyvateľov (2010). 
Mestské časti.
Od 1. januára 1977 mesto pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Ciney

Ciney je mesto vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Mesto má približne 15 502 obyvateľov (2010). 
Mestské časti.
Od 1. januára 1977 mesto pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Couvin

Couvin je mesto vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Mesto má približne 15 502 obyvateľov (2010). 
Mestské časti.
Od 1. januára 1977 mesto Couvin pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Dinant

Dinant je mesto vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Mesto má približne 13 317 obyvateľov (2010). 
Mestské časti.
Od 1. januára 1977 mesto Dinant pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Fosses-la-Ville

Fosses-la-Ville je mesto vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Mesto má približne 9 775 obyvateľov (2010). 
Mestské časti.
Od 1. januára 1977 mesto pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Gembloux

Gembloux je mesto vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Mesto má približne 23 206 obyvateľov (2010). 
Mestské časti.
Od 1. januára 1977 mesto pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Philippeville

Philippeville je mesto vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Mesto má približne 8 856 obyvateľov (2010). 
Mestské časti.
Od 1. januára 1977 mesto Philippeville pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Walcourt

Walcourt je mesto vo Valónskom regióne v provincii Namursko.
Obyvateľstvo.
Mesto má približne 17 951 obyvateľov (2010). 
Mestské časti.
Od 1. januára 1977 pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Rochefort (Belgicko)

Rochefort je mesto vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Mesto má približne 12 246 obyvateľov (2010). 
Mestské časti.
Od 1. januára 1977 mesto "Rochefort" pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Rochefort

Rochefort môže byť:
Via Salaria

Via Salaria je antická soľná cesta (odtiaľ aj názov), ktorá spájala severnú a strednú Itáliu cez Latium, kde leží Rím. Jej dĺžka bola 242 kilometrov.
V čase vlády Etruskov zaistila Rímu faktický soľný monopol a bola zdrojom bohatstva. Jej prerušenie počas konfliktov znamenalo veľké straty a problémy. Niektorí historici považujú práve trasovanie Vie Salaria za prvotný podnet pre založenie Ríma.
Via Salaria viedla z Ríma do mesta Castrum Truentinum na pobreží Jadranského mora. V súčasnosti sú z nej zachované iba kratšie úseky a zvyšky mostov, napr. Ponte del Gran Caso, Ponte della Scutella, Ponte d’Arli, Ponte di Quintodecimo, Ponte Romano (Acquasanta), Ponte Salario a Ponte Sambuco. V jej trase dnes vedie diaľnica SS4.
Via Aurelia

Via Aurelia je rímska cesta, ktorá spájala Rím s mestami Cosa a Pisae (dnešná Pisa). Jej dĺžka bola 336 kilometrov.
Pre fungovanie a expanziu Ríma životne dôležitú cestu vybudoval okolo roku 241 pred Kr. konzul Gaius Aurelius Cotta, po ktorom dostala i meno. Skúsenosti s budovaním ciest mal z pôsobenia na Sicílii, kde budoval vojenské komunikácie počas Púnskej vojny. 
Priebeh.
Via Aurelia dopĺňala už existujúcu sieť rímskych ciest a mala rovnako ako ostatné šírku 15 stôp a míľnikmi značené vzdialenosti. V Ríme prechádzala mostom Pons Aemilius a po vybudovaní hradieb opúšťala mesto v smere na západ bránou Porta Aurelia. Pokračovala k mestu "Alsium" a pobrežím k dôležitej vojenskej základni "Cosa". Vlastná Via Aurelia končila v strategicky dôležitom prístave "Pisae", odkiaľ ríša podnikala výpravy proti Kartágu a Galii. 
V roku 109 pred Kr. bola cesta predĺžená zhruba o 200 míľ úsekom zvaným "Via Aemilia Scaura", postaveným M. Aemiliusom Scaurusom. Cesta tak spájala Rím s mestami Dertona, Placentia, Cremona, Aquilea a "Genua" (Janov). 
Súčasná diaľnica SS1 vedená v trase starej cesty je i dnes známa ako La Via Aurelia.
Knížecí Pláně

Knížecí Pláně () je bývalá obec na Šumave. Miesto sa nachádza v Národnom parku Šumava na holej planine v nadmorskej výške 1021 metrov. Administratívne spadá pod obec Borová Lada.
Dejiny.
Obec v roku 1792 založil knieža Schwarzenberg. Žili tam prevažne Nemci. Obec mala vo svojej najlepšej dobe približne 60 domov a 700 obyvateľov. Bývala tam hájovňa, píla, hostinec, mlyn, škola a stanovište pohraničnej stráže. V roku 1864 bol v obci postavený kostol Svätého Jána Krstiteľa, neskôr tam bola i fara. Od roku 1902 tam bol obecný úrad a od roku 1913 mala obec i poštu. Po II. svetovej vojne boli tamojší Nemci vysídlení a čoskoro na to, po roku 1950 obec zanikla. Kostol s cintorínom vydržal až do konca 60. rokov, kdy ho nechala odstreliť Československá ľudová armáda, bol zlikvidovaný aj s cintorínom.
Súčasnosť.
V súčasnej dobe z obce nezostalo nič než cintorín, ktorý bol v roku 1992 zo zvyškov náhrobných kameňov starostlivo obnovený a oplotený bývalými miestnymi nemeckými obyvateľmi. Na mieste kostola bol vztýčený 13m vysoký drevený kríž, ktorý bol po víchrici v januári 2007 nahradený menším. Novo tam bola postavená farma s chovom ovcí a dobytka, v ktorej je reštaurácia Hájenka a ubytovanie v súkromí.
Anhée

Anhée je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko.
Obyvateľstvo.
Obec má približne 7 034 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Anhée pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Assesse

Assesse je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko.
Obyvateľstvo.
Obec má približne 6 546 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Assesse pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Bièvre

Bièvre je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 3 177 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Bièvre pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Cerfontaine (Belgicko)

Cerfontaine je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 4 764 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Cerfontaine pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Svätý Martin so žobrákom

Svätý Martin so žobrákom je názov súsošia vytvoreného rakúskym barokovým sochárom Georgom Raphaelom Donnerom okolo roku 1734.
Umelecká tvorba Georga Raphaela Donnera je na jedno desaťročie (od roku 1729) pevne spätá s Bratislavou, kde vytvoril rad nádherných umeleckých diel. Vo veľkej miere jeho tvorba smerovala pre potreby cirkvi, ktorá, v osobe arcibiskupa Imricha Esterházyho, bola donátorom jeho prác. Výsledkom jeho umeleckého pobytu vo vtedajšom hlavnom meste Uhorska boli diela, patriace k najvýznamnejším sochárskym výtvorom prvej polovice 18. storočia na Slovensku.
Pravdepodobne vrcholným Donnerovým dielom vytvoreným v tomto čase v Bratislave je jazdecké olovené súsošie "Svätý Martin so žobrákom". Vzniklo okolo roku 1734 a spolu s dvojicou adorujúcich anjelov (dnes v Maďarskej národnej galérii v Budapešti) pôvodne tvorilo hlavnú sochársku výzdobu barokového hlavného oltára (rovnako dielo G. R. Donnera) Dómu svätého Martina. Pri regotizácii katedrály v rokoch 1865 - 1877 však v súvislosti s odstránením barokového inventáru dómu (vrátane Donnerovho hlavného oltára) súsošie premiestnili. 
Umiestnili ho mimo chrámu, za svätyňou, kde sa však vplyvom nepriaznivých poveternostných podmienok po čase na ňom objavili trhliny. Na ochranu pred ďalším znehodnocovaním vztýčili okolo neho ochrannú presklenú schránku. Súčasne sa stupňovali tlaky na jeho opätovné vrátenie do dómu, resp. o premiestnení na iné, vhodnejšie miesto. Napokon zvíťazila (po nekonečných úvahách a jednaniach) myšlienka vrátenia súsošia opäť do chrámu. Keďže medzitým prebehol proces regotizácie a na mieste pôvodného Donnerovho oltára stál nový, neogotický, nebolo možné vrátiť dielo na pôvodné miesto. Po zvažovaní viacerých alternatív sa súsošie (po dôslednej oprave reštaurátormi Wilhelmom Sturmom a Wilhelmom von Martonom) na svoje terajšie miesto v závere pravej bočnej lode katedrály dostalo v decembri roku 1912.
Dielo predstavuje po ideovej stránke ústredný moment svätomartinskej legendy, kedy svätý Martin mečom prerezáva svoj plášť na dve polovice a jednu venuje nahému žobrákovi. Donner tento výjav dokonalou plastickosťou postáv (Martina, žobráka i koňa) doviedol do vrcholného realistického podania. 
Bratislavské dielo však svojím stvárnením vybočuje zo zaužívanej ikonografickej schémy 17. a 18. storočia, podľa ktorej zobrazovali svätého Martina v pancieri rímskeho vojaka, ako sa pred bránami Amiensu delí o svoj plášť so žobrákom. Donner svojho Martina prispôsobil miestnym reáliám a zobrazil ho v uniforme uhorského husára. Súčasne mu dal portrétne črty donátora, arcibiskupa Esterházyho. Tým príbeh z 1. storočia pred Kr. zaktualizoval a obe postavy stotožnil. Súsošie sa tak stalo oslavou dobročinnosti a milosrdenstva nielen svätého Martina ale aj Imricha Esterházyho.
Doische

Doische je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 2 876 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Doische pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Éghezée

Éghezée je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 15 133 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Éghezée pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Via Cassia

Via Cassia je bývalá dôležitá rímska cesta, vedúca z Ríma vnútrozemím do Toskánska. Patrila medzi najdôležitejšie spojnice ríše, po ktorej prúdil tovar i armáda. Mala šírku 15 stôp a míľnikmi označené vzdialenosti.
Trasa.
Vytýčiť presnú trasu cesty dnes už nie je možné, hoci ešte v stredoveku patrila medzi najzachovalejšie a stále používané. Na mnohých úsekoch materiál z nej použili miestni obyvatelia na stavbu svojich obydlí, čo komplikuje jej presné trasovanie. 
Podľa dostupných zdrojov a poznatkov spájala mestá Baccanae, Sutrium, Vulsinii, Clusium, Arretium, Florentia (Florencia), Pistoria a Luca a v meste "Luna" sa spájala s Via Aurelia.
Súčasnosť.
Na časti Via Cassia (po Florenciu) vedie v súčasnosti dôležitá diaľnica SS2, spájajúca centrálnu a severnú časť Talianska.
Fernelmont

Fernelmont je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 7 050 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Fernelmont pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Floreffe

Floreffe je obec vo Valónskom regióne v provincii Namursko. 
Obyvateľstvo.
Obec má približne 7 736 obyvateľov (2010).
Časti obce.
Od 1. januára 1977 Floreffe pozostáva z týchto častí (bývalých obcí):
Hohenau (Bavorsko)

Hohenau je obec v nemeckej spolkovej krajine Bavorsko v dolnobavorskom okrese Freyung-Grafenau v prírodnej rezervácii Bavorský les. 
Časti obce.
Obec je administratívnym centrom nasledujúcich častí:
2011 v doprave

Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v doprave v roku 2011.
Via Flaminia

Via Flaminia je rímska cesta, ktorá spájala Rím s pobrežím Jadranského mora a mestom
Arimina (dnešné Rimini). Jej dĺžka bola 283, neskôr až 328 kilometrov.
Pre fungovanie a expanziu Ríma životne dôležitú zásobovaciu cestu vybudoval okolo roku 220 pred Kr. konzul Gaio Flaminio Nepote. Po ceste, vedúcej horským terénom Apenín sa do centra Rímskej ríše dovážalo obilie, splavované po Páde až do prístavov na severe krajiny. 
V trase Via Flaminia dnes vedie diaľnica SS3, no pri cestách na sever sa viac využíva kratšia cesta SS2, vedená v trase starej cesty Via Cassia na Florenciu.
Štvrť (Paríž)

Štvrte (francúzsky mn. č. "quartiers") sú nižšie administratívne celky, na ktoré je rozdelené územie Paríža. Každý z 20 parížskych obvodov sa skladá zo štyroch týchto štvrtí, takže celkovo ide o 80 územných celkov.
Každá štvrť má poradové číslo a názov. Názvy štvrtí sú odvodené jednako od mien bývalých obcí, ktoré boli v 19. storočí pripojené k Parížu alebo podľa významných architektonických dominánt v danej štvrti (kostoly, parky, paláce, nemocnice a pod.).
Rozloha štvrtí v samom centre mesta (t. j. obvody 1 – 4) nepresahuje (s výnimkou štvrte Saint-Germain-l'Auxerrois), štvrte v ostatných vnútorných obvodoch (t. j. 5 – 11) majú rozlohu zhruba do , zatiaľ čo okrajové štvrte (obvody 12 – 20) sú oveľa rozľahlejšie (až ). S tým súvisia aj počty obyvateľov, ktoré sú vyššie v okrajových častiach.
Štvrte vznikli na základe zákona z 1. novembra 1859.
Cinquain

Cinquain (čítaj "senkén") je básnická forma, ktorú vytvorila americká poetka Adelaide Craps na začiatku 20. storočia. Má ustálenú formu rovnako ako napr. haiku či tanka. Vlastne bola reakciou na tieto formy.Tento žáner pozorného autora môže naučiť ako pôsobia jednotlivé slovné druhy na výstavbu básne. Pomenovanie pochádza z francúzštiny, je odvodené od slova päť a značí „päticu“, „súbor piatich prvkov“. Učí nás vyjadrovať sa stručne, jasne, hutne, k veci.
Pravidlá výstavby pre Cinquain.
Cinquain je päťveršová báseň.Prvý verš je silno príznakové podstatné meno.Druhý sú dve prídavné mená, ktoré 1. verš modifikujú, dávajú mu jedinečnejšie vlastnosti.Tretí verš dynamizuje celú báseň, sú to tri slovesá. Posúvajú podstatné meno do zaujímavých situácií.Štvrtý verš je nosný. Vyjadruje postoj autora, pripravuje báseň na pointu/ variuje pôvodný význam prvého verša. Skladá sa zo štyroch slov. Autor musí uvažovať nad výberom slov a ich skrátenou významovou kombináciou.Piaty verš je opäť podstatné meno, ktoré určitým spôsobom, metaforicky, súvisí s tým prvým. A tak uzatvára celú báseň - /prirovnanie, metaforu/ do celku... Posledný verš – slovo je pointou, ktorá vytvára určitý estetický zážitok.
Šablóna na cinquain
Zásady.
Cinquain má niektoré zásady, ktoré je povinnosť dodržať, aby sa dal formálne považovať za cinquain:
Príklady.
Krajinadivoká, smädnášermujem, vzdychám, lákamsľubujem Ti svoju vernosťPathagonia
lečoaromatické, paradajkovébublá, vonia, lákana slaninke s vajíčkomvečera
štetecštíhly, elegantnýkĺže sa, tvorí, prezrádzazatancoval mi bez hudbyerotika
Univerziáda

Univerziáda ("Svetové študentské hry" alebo "Svetové univerzitné hry") je vysokoškolské medzinárodné športové podujatie. Hlavným organizátorom hier je Medzinárodná federácia vysokoškolského športu (International University Sports Federation - FISU). Pre súťažiacich platí vekové obmedzenie do 26 rokov a dôležitá je ich akademická príslušnosť. Názov je kombináciou slov „Univerzita“ a „Olympiáda“.
Dejiská a roky univerziád.
Letné univerziády :
Zimné univerziády :
Zoznam športových odvetví.
Letná univerziáda pozostáva z dvanástich povinných športov. Usporiadateľská krajina môže určiť niekoľko ďalších voliteľných športov. Na Letnej univerziáde v Bangkoku v roku 2007 to boli Bedminton, Golf, Softball a Taekwondo.
Na Zimnej univerziáde je osem povinných športových odvetví, pričom hostiteľská krajina si môže vybrať ďalšie tri voliteľné športy. V roku 2007 v Turíne to boli Beh na lyžiach, Short track a Skoky na lyžiach.
Letná univerziáda :
Zimná univerziáda :
Kodžiki

Kodžiki (; doslova "Kronika/zápisy dávnych príbehov"; v slovenčine vyšlo pod názvom "Kodžiki. Japonské mýty" alebo Furukotobumi je najstaršia dochovaná japonská písaná kronika z roku 712 po Kr., zo začiatku obdobia Nara. Je to jedna z najvýznamnejších japonských literárnych pamiatok. Spolu s kronikou Nihongi (Nihonšoki) z r. 720 po Kr. je najdôležitejším prameňom poznania japonskej histórie, legiend a mýtov dovtedy tradovaných ústne. Jej zostavovateľom bol učený dvoran cisára "Temmu" - "Ó no Jasumaro". Kronika však bola dokončená za vlády cisárovnej "Gemmei". 
"Ó no Jasumaro" zapisoval údaje a udalosti podľa ústneho podania rozprávačky "Hieda no Are", dvoranky cisára Temmu. Predhovor je zapísaný v literárnej cisárskej čínštine, samotná kronika bola zapísaná v japončine, pretože to bol jazyk, v ktorom Hieda no Are prednášala staré udalosti mýtické, pseudohistorické aj historické. Je to prepis japončiny do čínskych znakov a ideogramov.
Kronika "Kodžiki" má mimoriadny význam pre poznanie histórie a umenia Japonska. Je tiež cennou pamiatkou pôvodného náboženstva "šintó".(šintoizmus). Celé dielo Kodžiki má skôr povahu literárnu na rozdiel od kroniky "Nihongi", ktorá je písaná v čínštine celá a je v štýle historického diela.
Zdroj.
Quartier de l’Arsenal

Quartier de l'Arsenal ("štvrť Zbrojnica") je 15. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 4. obvodu. 
Má rozlohu 48,7 ha a je vymedzená z juhu riekou Seinou, ulicami Rue Saint-Paul a Rue de Turenne na západe, Rue du Pas-de-la-Mule a Place des Vosges na severe a Boulevard Beaumarchais, Place de la Bastille a Boulevard Bourdon na východe.
Štvrť bola pomenovaná podľa bývalej zbrojnice, dnes sídla Bibliothèque de l'Arsenal.
Quartier Notre-Dame

Quartier Notre-Dame ("štvrť Panny Márie") je 16. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 4. obvodu. 
Má rozlohu a zahŕňa východnú časť ostrova Cité a celý ostrov Svätého Ľudovíta. Jej hranice preto tvorí rieka Seina, iba na západe ju od susedného 1. obvodu oddeľuje Boulevard du Palais.
Štvrť bola pomenovaná podľa katedrály Notre-Dame stojacej na ostrove Cité.
SRR

SRR môže byť:
Quartier du Jardin-des-Plantes

Quartier du Jardin-des-Plantes ("štvrť Botanická zahrada") je 18. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 5. obvodu. 
Má rozlohu 79,8 ha a nepravidelný tvar. Na juhu a juhovýchode ju ohraničujú Boulevard de Port-Royal a Boulevard Saint-Marcel, na východe bulvár Boulevard Hôpital, na severovýchode rieka Seina, hranicu na severe tvoria ulice Rue Cuvier a Rue Lacépède a na západe Rue Mouffetard a Rue Pascal.
Štvrť nesie meno botanickej záhrady a verejného parku Jardin des Plantes.
Quartier de la Maison-Blanche

Quartier de la Maison-Blanche ("štvrť Biely dom") je 51. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 13. obvodu. 
Má rozlohu a ohraničujú ju ulice Boulevard périphérique na juhu, Rue de l'Amiral-Mouchez a Rue de la Santé na západe, Boulevard Auguste-Blanqui na severe a Avenue de Choisy na východe.
Dejiny.
Pôvodne poľnohospodárska oblasť patrila k mestu Gentilly, ale v roku 1860 bola pripojená k Parížu. Názov štvrte je odvodený od miestneho mena. Malá osada, ktorá sa tu rozkladala, sa nazývala „"Maison Blanche"“ podľa názvu miestneho hostinca.
Po spojení s Parížom sa tu začal rozvíjať najmä garbiarsky priemysel, ale na voľných pozemkoch vznikali i ďalšie továrne, napr. čokoládovňa alebo továreň na výrobu motorov. Zavedenie železnice tiež ovplyvnilo vývoj štvrte do začiatku 20. storočia. V prvej polovici 20. storočia prebehla vo štvrti rozsiahla urbanizácia pri ktorej vznikali obytné domy s nízkym nájomným.
Druhá polovica 20. storočia bola poznamenaná naopak búraním niektorých oblastí, ktoré boli považované za zastarané a na ich miestach vznikli sídliska tvorené výškovými budovami. Vznikli tu prvé mrakodrapy ako napr. "Super-Italie", "Chambord" alebo "Antoine et Cléopâtre". Túto výstavbu charakterizuje najmä výstavba okolo námestia Place d’Italie. Štvrť tak postupne stratila svoj priemyslový remeselný charakter. Jej časť sa tiež zmenila s príchodom imigrantov z Ázie, ktorí neďaleko stanice metra Porte de Choisy vytvorili čínsku štvrť.
Štvrť

Štvrť môže byť:
Quartier du Combat

Quartier du Combat ("štvrť Boj") je 76. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 19. obvodu. 
Má rozlohu 129,5 ha a ohraničujú ju ulice Rue de Belleville na juhu, Boulevard de la Villette na západe, "Rue de Meaux" na severozápade, Rue de Crimée na severovýchode a "Rue de la Villette" na východe.
Dejiny.
Štvrť bola pomenovaná podľa námestia "Place du Combat", ktoré bolo v roku 1945 premenované na "Place du Colonel-Fabien". V rokoch 1778 - 1850 tu stála drevená aréna, v ktorej sa konali zápasy zvierat. Aréna stála až za mestskými hradbami nazývanými "Fermiers généraux". Za hradbami sa tiež nachádzala šibenica Montfaucon. Bola to trojposchodová kamenná stavba, kde bolo možné obesiť až 50 osôb naraz. Horné poschodia boli vyhradené pre osoby šľachtického pôvodu. Boli tu popravovaní previnilci voči kráľovi a štátu.
Ľadový hokej na Zimnej univerziáde 2011

Ľadový hokej na Zimnej univerziáde 2011 je športová súťaž, povinne zaradená do programu Zimnej univerziády v roku 2011 v tureckom Erzurume. Uskutočnila sa v dňoch 27. januára - 6. februára v dvoch kategóriach: muži (12 účastníkov) a ženy (6 účastníkov).
Mužský turnaj.
Poznámka: Časy začiatkov zápasov sú uvedené v miestnom čase "(SEČ + 1 hodina)".
Skupinová fáza.
Dvanásť účastníkov bolo rozdelených do troch skupín. Priamo do štvrťfinále postúpili prví dvaja z každej skupiny a dvaja s najlepšou bilanciou (body, skóre) z tretích miest. Mužstvá, ktoré nepostúpili zo skupinovej fázy do štvrťfinále, odohrali vyraďovacím systémom zápasy o 9. - 12. miesto.
Skupina A
Skupina B
Skupina C
Play-off.
Porazení štvrťfinalisti hrali vyraďovacím systémom o 5. - 8. miesto.
Štvrťfinále.
 
O 5. - 8. miesto.
o 5. miesto
o 7. miesto
O 9. - 12. miesto.
o 9. miesto
o 11. miesto
Ženský turnaj.
Poznámka: Časy začiatkov zápasov sú uvádzané v miestnom čase "(SEČ + 1 hodina)".
Základná časť.
Šesť účastníkov sa stretlo v jednej skupine klasickýn spôsobom každý s každým, najlepší štyria postúpili do semifinále. Porazení semifinalisti odohrali zápas o 3. - 4. miesto, víťazi sa stretli vo finále. Družstvá na posledných dvoch miestach sa stretli v súboji o 5. - 6. miesto.
"** po samostatných nájazdoch"
Umučenie svätého Matúša

Umučenie svätého Matúša (tal. "Martirio di San Matteo") je názov obrazu namaľovaného talianskym barokovým maliarom Caravaggiom.
Okolnosti vzniku tohto obrazu sú totožné so vznikom plátna "Povolanie svätého Matúša". Po obdržaní zákazky sa umelec pustil najprv do práce na tomto diele.
Zadávateľ obrazu, kardinál Matteo Contarelli, si v prípade tohto plátna predstavoval scénu zasadenú do prostredia veľkolepej architektúry chrámu. Podľa neho Matúš mal byť zabitý pri slúžení omše a "„bolo by lepšie zobraziť ho ako padá, ale ešte nie je mŕtvy“". Mal byť obklopený množstvom osôb, ktorí sa modlia a svojimi gestami vyjadrujú svoj žiaľ a zhrozenie.
S týmito požiadavkami objednávateľa sa Caravaggio pustil do práce. Pri tvorbe obrazu musel vychádzať i z historického podania Matúšovho príbehu. Podľa neho apoštol Matúš pôsobil ako misionár v Etiópii, kde obrátil na kresťanskú vieru miestne dievča menom Ifigénia, snúbenicu kráľa Hirtaka. Keď sa kráľ dozvedel, že sa stala nasledovníčkou Krista, strašne sa rozzúril. Podľa "Zlatej legendy" (zbierky životopisov svätých, diela historika Iacopa da Varazze z rokov 1255 - 1266) poslal svojho vojaka, ktorý "„našiel Matúša, stojaceho pred oltárom v modlitbe, s rukami zdvihnutými k nebu. Bodol apoštola do boku a zabil ho, urobiac z neho mučeníka.“"
Scéna pôsobí na diváka dramaticky. Apoštol padá bodnutý mečom počas bohoslužby. Pravou rukou sa naťahuje za palmovou ratolesťou mučeníka, ktorú mu podáva anjel. Chlapec stojaci vpravo je touto scénou zhrozený. Snaží sa z tohto miesta uniknúť, ale pohľadom ešte sleduje priebeh deja. Popravca s nenávistným pohľadom sa skláňa nad svojou obeťou. Jeden zo svedkov tragédie s prerednutými fúzmi a výrazom utrpenia je Caravaggio sám, vyzerá spoza muža stojaceho pred ním. Je to jeho tretí autoportrét, po "Chorom Bakchovi" a "Muzicírujúcich chlapcoch". Pokračoval tak v tradícii včlenenia autorovej podobizne do veľkého verejného obrazu zavedenej Raffaelom (na freske "Aténska škola") a Michelangelom (freska "Posledný súd" v Sixtínskej kaplnke). Svoj pohľad namieril autor priamo na diváka, čím dosiahol jeho vtiahnutie do deja na plátne a tým intenzívnejšie prežívanie dramatických udalostí.
Obraz, ktorý Caravaggio dodal s niekoľkomesačným oneskorením, temer okamžite vyvolal mohutné emócie. Röntgenové snímky odhalili, že autor kompozíciu obrazu niekoľkokrát zmenil.
Hotového obrazu sa kardinál Contarelli nedožil, no vykonávatelia závetu boli s dielom spokojní. Poverili Caravaggia namaľovaním centrálneho obrazu v kaplnke s námetom stretnutia apoštola Matúša s anjelom.
Po dohotovení obrazovej výzdoby Contarelliho kaplnky Kostola San Luigi dei Francesi bola cesta Caravaggia k sláve voľná. Iba dva mesiace po inštalácii obrazov v kostole dostal Caravaggio ďalšiu, ešte skvostnejšiu zákazku na výzdobu kaplnky Kostola Santa Maria del Popolo.
Quartier Saint-Victor

Quartier Saint-Victor ("švrť Svätý Viktor") je 17. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 5. obvodu. 
Má rozlohu 60,4 ha a ohraničujú ju ulice Rue Cuvier na juhovýchode, Rue Lacépède na juhu, Rue Descartes, Rue de la Montagne-Sainte-Geneviève a Rue des Grands Degrés na západe. Severnú hranicu tvorí rieka Seina.
Štvrť bola pomenovaná po bývalom predmestí sv. Viktora (Faubourg Saint-Victor), ktoré sa v týchto miestach rozkladalo.
Guantánamo

Guantánamo môže byť:
Guantánamo (po španielsky) alebo Guantanamo (po anglicky) môže byť:
Guantanamo je aj skrátene Guantanamo Bay Naval Base (námorná základňa Spojených štátov v rovnomennej zátoke na Kube)
Quartier des Épinettes

Quartier des Épinettes ("Smreková štvrť") je 68. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 17. obvodu. 
Má trojuholníkovitý pôdorys a rozlohu 137,8 ha. Jej hranicami sú ulice Avenue de Clichy na juhozápade, Boulevard périphérique na severe a Avenue de Saint-Ouen na východe.
Turbomeca Arrius

Turbomeca Arrius je rad turbohriadeľových motorov na použitie vo helikoptérach vyrábaných spoločnosťou Turbomeca, prvýkrát vyrobený v roku 1981. Od roku 2007 bolo predaných okolo 2000 kusov. Výkon týchto motorov sa pohybuje od 357 kW/479 koní a 530 kW/716 koní pre rôzne verzie. Podľa tradície spoločnosti Turbomeca je motor pomenovaný po pyrenejskom vrchu (pic d'Arrius, ktorý sa nachádza v údolí Ossau blízko Pau).
Guantanamo Bay

Guantanamo Bay môže byť:
Quartier de la Monnaie

Quartier de la Monnaie ("štvrť Mincovňa") je 21. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 6. obvodu. 
Má rozlohu 29,3 ha a ohraničuje ju na severe rieka Seina, na východe Boulevard Saint-Michel, na juhu ulice Rue de l'École de Médecine a Boulevard Saint-Germain a na západe Rue de Seine.
Štvrť odvodzuje svoje meno od bývalej parížskej mincovne, ktorá dnes slúži ako numizmatické múzeum.
Quartier du Faubourg-Montmartre

Quartier du Faubourg-Montmartre ("štvrť Predmestie Montmartre") je 35. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 9. obvodu. 
Má rozlohu 41,7 ha a jej hranicu tvoria ulice Rue Lamartine a Rue de Montholon na severe, Rue de Faubourg-Poissonnière na východe, bulváre Poissonnière, Montmartre a Italiens na juhu a Rue Fléchier a Rue Laffitte na západe.
Štvrť nesie meno bývalého parížskeho predmestia, ktoré sa kedysi rozkladalo na južnom úpätí kopca Montmartre.
Quartier de Rochechouart

Quartier de Rochechouart ("štvrť Rochechouart") je 36. štvrť v Paríži, ktorá je súčasťou 9. obvodu. 
Má rozlohu 50,1 ha a ohraničujú ju ulice Rue Lamartine a Rue de Montholon na juhu, Rue des Martyrs na západe, Boulevard Rochechouart na severe a Rue de Faubourg-Poissonnière na východe.
Štvrť nesie názov podľa ulice Rue de Rochechouart, ktorá prechádza jej stredom a rovnomenného bulváru, ktorý tvorí jej severnú hranicu. Tieto ulice sú pomenované podľa opátky Marguerite de Rochechouart Montpipeau (1665 - 1727).
PCH

PCH môže byť:
p. Ch. môže byť:
Po Kristovi

Po Kristovi alebo po Kristu (skr. "po Kr."; staršie nášho letopočtu, skr. "n. l."; zastarano po latinsky post Christum (natum), skr. "p. Chr./p. Chr. n./P.C./p.C.n./p.Ch.n./PCN"; zastarano roku Pána, t. j. po latinsky anno Domini, skr. "A.D.", alebo anno Christi, skr. "a.Chr./A.C.") je spojenie uvádzané za (v prípade "roku Pána/anno Domini/anno Christi" pred) údajom roka na upresnenie, že ide o rok nasledujúci po (tradovanom) narodení Krista, t. j. kladný rok kresťanského letopočtu.
Pred Kristom

Pred Kristom (skr. "pred Kr./p. Kr."; staršie pred naším letopočtom, skr. "pred n. l./pr. n. l./p. n. l."; zastarano po latinsky ante Christum (natum), skr. "a. Chr./a. Chr. n./A.C./a.C.n./a.Ch.n./ACN") je spojenie uvádzané za údajom roka na upresnenie, že ide o rok nasledujúci pred (tradovaným) narodením Krista, t. j. záporný rok kresťanského letopočtu. 
Jazyková poradňa.
Spojenia pred Kristom, po Kristovi a spojenia pred naším letopočtom, nášho letopočtu možno považovať za rovnocenné a je na používateľovi, ktorý z nich uprednostní.
ACHR

ACHR môže byť:
AChR je acetylcholínový receptor.
a. Chr. môže byť:
NL

NL môže byť:
n. l. môže byť:
PNL

PNL môže byť:
p. n. l. môže byť:
P. Chr.

PCHR môže byť:
p. Chr. môže byť:
Priatelia Zeme – SPZ

Priatelia Zeme - SPZ je neziskové a nezávislé občianske združenie (OZ) pôsobiace od roku 1996, venujúce sa problematike ochrany životného prostredia na Slovensku ale i v globálnom meradle. Zameriava sa predovšetkým na minimalizáciu znečisťovania prostredia odpadmi a toxickými látkami. Okrajovo sa venuje aj podpore udržateľných riešení ďalších ekologických problémov a ich ekonomickým a sociálnym súvislostiam. Snaží sa aktívne brániť činnostiam škodlivých pre ľudí a prírodu.
Medzinárodné zapojenie.
Najvýznamnejšie členstvo Priateľov Zeme - SPZ v medzinárodnej organizácii predstavuje práca v asociácii environmentálno - sociálnych organizácií Priatelia Zeme Slovensko. Prostredníctvom nej sú členom Friends of the Earth International (FoEI), najväčšej federácie ekologických organizácií na svete, pôsobiacej v 71 krajinách.
Rímac

Rímac je rieka na západe Peru, ktorá je najdôležitejším zdrojom pitnej vody pre oblasti Limy a Callaa.
Rieka s dĺžkou patrí do povodia Tichého oceánu. Pramení vo vrchovine v provincii Huarochirí v regióne Lima. Ústi v Callae, v blízkosti medzinárodného letiska Jorge Cháveza.
Meno Rímac pochádza zo slova rimaq, ktoré v kečuánčine znamená „hovoriť“. Rieka sa preto zvykne nazývať aj "El Río Hablador" („Hovoriaca rieka“).
Žerucha siata

Žerucha siata (iné názvy pozri nižšie; lat. "Lepidium sativum") je rastlina z čeľade kapustovité. Je to rýchlo rastúca jedlá bylina. Pochádza z Blízkeho východu, na území Slovenska miestami zdivie. Pestuje sa aj ako listová zelenina pre svoju výraznú korenistú chuť a arómu.
Názvy.
Slovenské názvy tohto druhu sú: žerucha siata, staršie: režucha siata, staršie vesnovka sevná, staršie potočnica záhradná (lat. "Nasturtium hortense"), staršie alebo dnes nevhodne (pod vplyvom cudzích jazykov): "žerucha záhradná" (ale porovnaj poznámku nižšie), ľudovo (príp. všeobecne mimo taxonómie): žerucha alebo režucha, ľudovo zastarano: "záhradný kres" ; historicky: u Reussa: "žerucha zahradní", v Bernolákovom slovníku: "zachradňá režucha".
Poznámka: Názov "žerucha záhradná" niektoré texty (obyčajne českého pôvodu) uvádzajú ako názov variety žeruchy siatej, ktorá má latinský názov "Lepidium sativum" var. "capitata".
Opis.
Žerucha siata je jednoročná bylina dorastajúca výšky 2-5 cm. Byle sa v hornej časti vetvia, listy sú perenoklanné, listy rastúce pri zemi sú výraznejšie stopkaté. Kvety sú usporiadané v strapcoch na vrcholoch stoniek, sú biele alebo červenkasté a len asi 2 mm veľké. Kvitne od júna do augusta. Plodom je šešuľa. Žerucha sa rozmnožuje len semenami.
Pestovanie.
Ide o nenáročnú bylinu. Semená klíčia po 2 - 3 dňoch. Dobre sa pestujú na vate. Zberajú sa mladé klíčne listy, a to asi po desiatich dňoch odrezávaním hornej časti vňate, rastliny rýchlo dorastajú. Môže sa pestovať po celý rok. Na pestovanie postačí nasypať semená na vlhkú vatu či iný substrát a ten udržiavať vlhký.
Použitie.
Listy žeruchy majú chuť podobnú reďkovke. Jemne nasekaná sa pridáva do nátierok alebo do zeleninových šalátov, je možné pridať ju do omáčok alebo paštét. Tepelnou úpravou stráca vitamín C a tiež typickú chuť. Využíva sa aj na zdobenie obložených mís. Ako korenie bola používaná v Starom Ríme.
85389 Rosenauer

85389 Rosenauer je planétka objavená 22. augusta 1996 Janou Tichou a Milošom Tichým na hvezdárni Kleť.
Pomenovaná je po Josefovi Rosenauerovi, ktorý na Šumave vyprojektoval a vybudoval, na svoju dobu výnimočné dielo, Schwarzenberský plavebný kanál spájajúci povodia Vltavy a Dunaja.
Heaven shall burn

Heaven Shall Burn je nemecká hudobná skupina hrajúca metalcore (kde patria medzi zásadných interpretov) s prvkami deathcore (niekedy sa ale tiež uvádza melodic death metal). Ich anglické texty bojujú napríklad proti rasizmu a sociálnej nespravodlivosti. Vznikla v roku 1996.
Rasputin

Rasputin môže byť: