Loretánske litánie

Litánie k blahoslavenej Panne Márii sú mariánske litánie pôvodne schválené v roku 1587 pápežom Sixtom V. Známe sú aj ako loretánske litánie () podľa prvého známeho miesta pôvodu, talianskej baziliky Panny Márie z Loreta. Najstarší dochovaný záznam o používaní tejto modlitby pochádza z roku 1558. Ich používanie je rozšírené najmä v rímskokatolíckej cirkvi.
Litánie obsahujú mnohé z titulov používaných formálne a neformálne pre Pannu Máriu. Často sú recitované alebo spievané na konci ruženca alebo samostatne v rámci mariánskej pobožnosti. Litánie môžu byť tiež hlavným prvkom modlitieb k Najsvätejšej Panne či procesiovou piesňou. Posledné invokácie do tejto modlitby vložil pápež František v roku 2020.
Tí veriaci, ktorí recitujú tieto litánie, môžu po splnení obvyklých podmienok získať čiastočné odpustky.
Pozadie.
Podľa "Direktória o ľudovej zbožnosti" ():Litánie sa nachádzajú medzi modlitbami k Presvätej Bohorodičke, ktoré odporúča Magistérium. Pozostávajú z dlhého radu vzývaní Panny Márie, ktoré nasledujú v zjednotenom rytme, čím vytvárajú prúd modlitieb charakterizovaný naliehavými chválami a prosbami. Invokácie, vo všeobecnosti veľmi krátke, majú dve časti: prvú časť chvály ("Virgo clemens"), druhú prosebnú ("Ora pro nobis"). Liturgické knihy obsahujú dve mariánske litánie: Loretánske litánie, opakovane odporúčané rímskymi pápežmi; a Litánie ku korunovácii obrazov Panny Márie, ktoré môžu byť pri určitých príležitostiach vhodnou náhradou za ostatné litánie. (...) Litánie sú nezávislé akty uctievania. Sú dôležitými aktmi úcty k Panne Márii alebo ako prvkami procesie, alebo sú súčasťou oslavy Božieho slova alebo iných aktov uctievania.
Forma.
Loretánske litánie vychádzajú z rovnakého základu viacerých verzií mariánskych litánií, ktoré existovali už v druhej polovici 15. storočia. Tieto modlitby nadväzovali na pralitánie, ktoré sa začali objavovať v 12. storočí a ktoré sa rozširovali v ľudovej zbožnosti v 13. a 14. storočí. Text z Loreta však mal to šťastie, že bol prijatý v slávnej svätyni, a tak sa tento text stal známejším v 16. storočí vďaka početným pútnikom. Text sa rozšíril v kresťanských krajinách a nakoniec dostal cirkevné povolenie.
Dvanásť invokácií (teda modlitebných oslavných oslovení) sa týka Márie ako Matky; šesť ju vychvaľujú ako Pannu. Trinásť titulov je odvodených zo Starého zákona, po ktorých nasledujú štyri, ktoré ju nazývajú pomocníčkou a obhajkyňou. Posledné invokácie nazývajú Máriu kráľovnou. V júni 2020 pápež František pridal k litániám tri nové invokácie: po "Matka Cirkvi" sa vsunula "Matka milosrdenstva" (), po "Matka Božej milosti" sa vsunula "Matka nádeje" () a po "Útočisko hriešnikov" sa vsunula "Útecha migrantov" ().
Litánie sa modlia takto: najprv ten, kto vedie modlitbu, povie invokáciu a ostatní veriaci zborovo odvetia v prvej úvodnej časti modlitby "Pane, zmiluj sa", v druhej úvodnbej časti "Zmiluj sa nad nami" a v hlavnej časti "Oroduj za nás".
Text litánií.
Litánie k blahoslavenej Panne Márii boli preložené do slovenčiny nasledovne:
Nasleduje modlitba:
História.
Pôvod.
O pôvode Loretánskych litánií, o raste a vývoji litánií do foriem, pod ktorými sú známe, nie je veľa informácií, keďže boli po prvý raz definitívne schválené katolíckou cirkvou až v roku 1587. Niektorí spisovatelia tvrdia, že o ich pôvode a histórii nie je nič známe; iní ich zrod odvádzajú z prekladu Svätého domu (1294; "Santa Casa") alebo ich pripisujú pápežovi Sergiovi I. (687) či Gregorovi Veľkému. Ďalší autori datujú ich praformu až do ranej cirkvi alebo dokonca do čias apoštolov. Historický výskum predpokladá, že loretánske litánie vznikli koncom 15. storočia až začiatkom 16. storočia. Predtým existovali litánie k Márii – jedni v galčine, pravdepodobne z ôsmeho storočia, a ďalšie neskoršieho dátumu, v ktorých boli invokácie oveľa dlhšie ako v litániách z Loreta. Pre iných historikov je možné prvé verzie mariánskych litánií doložiť z druhej polovice 12. storočia. Ich vznik pripisujú rozvoju a postupnému osamostatneniu mariánskej časti z litánií ku svätým, ktoré vznikli už začiatkom 3. storočia.
Najstarším historickým prameňom, z ktorého pochádzajú litánie s názvom „Lauretane“ podľa Svätého domu v Lorete je rukopisný kódex vo Francúzskej národnej knižnici zo 16. storočia. Obsahuje 73 invokácií, medzi ktorými sa nachádzajú aj tie, ktoré nie sú súčasťou aktuálnej používanej verzie: napr. "Flos virginitatis" (Kvet panenstva), "Forma sanctitatis" (Príklad svätosti), "Hymnus cælorum" (Nebeský chválospev) alebo "Luctus infernorum" (Smútok pekla).
66 mariánskych invokácií vo vyššie citovanom parížskom texte už má štruktúru loretánskych litánií a v tomto prameni sú usporiadané podobne ako v loretskom formulári. Štruktúra litánií je nasledovná: začína sa tromi invokáciami prevzatými z litánií svätých ("Sancta Maria", "Sancta Dei Genitrix", "Sancta Virgo Virginum"), po ktorých nasleduje skupina jedenástich invokácií, v ktorých je Mária titulovaná za „Matku“ (). Pôvodné litánie pokračovali štyrmi dnes už vyradenými invokáciam „Učiteľka“ (). Nasledovalo osem invokácií, v ktorých je Panna Mária vzývaná ako „Panna“ (), dvadsaťšesť symbolických titulov prevažne biblického pôvodu a napokon trinásť vzývaní ako „Kráľovná“ (). Rôzne tituly, pod ktorými bola Ježišova matka vzývaná, pochádzajú z liturgických textov, vtedajších autorov a homílií z čias Karola Veľkého, s odkazmi na staršie texty Jána Geometresa z 10. storočia, Venantia Fortunatusa (okolo 530660) alebo Efréma Sýrskeho (asi 306372).
Najstaršou doteraz objavenou tlačenou kópiou je tá z nemeckého mesta Dillingen z roku 1558. Je veľmi pravdepodobné, že ide o kópiu staršieho diela. Najstaršie známe talianske vydanie pochádza z roku 1576.
Litánie pravdepodobne publikoval a šíril v Nemecku svätý Peter Kanizius. Dillingenská kópia má názov "Letania Loretana." "Ordnung der Letaney von unser lieben Frawen wie sie zu Loreto alle Samstag gehalten" („Poriadok litánií k Panne Márii, ako sa hovorí každú sobotu v Lorete“). Text je rovnaký, ako v súčasnosti, avšak namiesto "Mater piissima" je dnes "Mater purissima" a namiesto "Mater mirabilis" veriaci vzývajú "Mater admirabilis". V tomto diele v porovnaní s inými rukopismi z tejto skupiny chýbajú vzývania "Mater creatoris" a "Mater salvatoris". Na druhej strane je však v invokáciách zahrnuté aj "Auxilium christianorum" (Útočisko kresťanov), ktoré sa v podobných verziách nevyskytuje. Keďže sa tento titul nachádza v litániách z Loreta vytlačených v roku 1558, ide o zrejmý dôkaz, že ho do litánií nemohol doplniť pápež Pius V. v roku 1571 po bitke pri Lepante, ako sa uvádza v šiestej lekcii Rímskeho breviára na sviatok sv. Márie Auxiliatrix (24. mája). Tento fakt potvrdzuje aj dilingenské vydanie litánií.
Rozvoj litánií.
V "Motu proprio" pápeža Pia V., ktoré vyšlo 20. marca 1571 (a uverejnené bolo 5. apríla), boli zrušené všetky ofíciá k úcte Panny Márie a nahradilo ich nové "Officium B. Virginis" bez týchto modlitieb, a teda aj bez akýchkoľvek litánií. Mohlo sa teda zdať, že tento pápežov krok mohlo duchovenstvo v Lorete považovať za zákaz textu ich litánií. Aby sa zachoval starodávny zvyk spievať litánie každú sobotu na počesť Panny Márie, bol spísaný nový text obsahujúci chvály čerpané priamo z Písma a zvyčajne sa vzťahujúce na Pannu v liturgiách. Tieto nové litánie zhudobnil zbormajster Baziliky v Lorete Costanzo Porta a vytlačil ich v Benátkach v roku 1575. Ide o prvé zachované zhudobnenie mariánskych litánií. V nasledujúcom roku boli tieto biblické litánie vytlačené pre potreby pútnikov.
Dňa 5. februára 1578 poslal loretánsky arcidiakon Giulio Candiotti pápežovi Gregorovi XIII. dielo "Nové chvály alebo litánie presvätej Bohorodičky, čerpané zo Svätého písma" s Portovým zhudobnením a vyjadril želanie, aby to dal pápež zaspievať v Bazilike sv. Petra a v iných kostoloch. Pápežova odpoveď nie je známa, ale zachoval sa názor jedného z vtedajších teológov. Ten vyjadril obdiv nad zloženým dielom, avšak nepovažoval za možné zaviesť ho v Ríme, zvlášť po tom, ako pápež Pius V. pri reforme ofícia zrušil aj podobné litánie. Viedlo to k záveru, že litánie sa môžu spievať v Lorete ako pobožnosť vlastná tejto svätyni, a ak by si ju chceli osvojiť iní, mohli by tak urobiť počas súkromnej pobožnosti.
Keďže tento pokus zlyhal, biblické litánie strácali svoju priazeň a postupne sa čoraz viac rozširoval loretánsky text. V ďalšej príručke pre pútnikov, vydanej v roku 1578, sú preto vynechané biblické litánie a objavuje sa starý loretánsky text. Ten bol zavedený aj inde a dostal sa dokonca aj do Ríma. Pápež Sixtus V., ktorý si osobitne ctil túto pobožnosť z Loreta, bulou "Reddituri" z 11. júla 1587 formálne schválil jej používanie (ako aj litánií k Svätému menu Ježiš) a odporučil kazateľom, aby ich šírili medzi veriacimi.
Po schválení používania loretánskych litánií začali niektorí spisovatelia publikovať veľké množstvo litánií na počesť Ježiša Krista Spasiteľa, Panny Márie a svätých. Tieto diela však často obsahovali teologicky nepresné až mylné výrazy, takže pápež Klement VIII. promulgoval 6. septembra 1601 dekrét, ktorým zakázal vydávanie ako aj používanie nových litánií, s výnimkou tých, ktoré schválil Sixtus V.
V roku 1597 Francesco kardinál Toledo uviedol loretánske litánie v rímskej bazilike Santa Maria Maggiore Loretánske litánie. Pápež Pavol V. nariadil v roku 1613, aby v tomto chráme boli litánie spievané ráno a večer počas sobôt a na mariánske vigílie a sviatky. Dôsledkom tohto rozhodnutia bolo postupné používanie tejto modlitby vo všetkých rímskych chrámoch. Dominikáni na svojej generálnej kapitule konanej v Bologni v roku 1615 nariadili jej recitovanie vo všetkých dominikánskych kláštoroch na konci sobotného ofiícia namiesto bežnej modlitby "Salve Regina ("). Loretánske litánie boli prvýkrát publikované v liturgických knihách v roku 1874. Išlo o prílohu v "Rituale Romanum" ().
Odpustky.
Dokument "Enchiridion Indulgentiarum" z roku 2004 udeľuje čiastočné odpustky tím veriacim v Krista, ktorí sa zbožne modlia litánie.