Messerschmitt Me 264

Messerschmitt Me 264 "Amerikabomber" bol projekt diaľkového námorného prieskumného a bombardovacieho lietadla z obdobia 2. svetovej vojny. Bol plánovaný pre podporu operácií nemeckých ponoriek v Atlantiku ako prieskumné lietadlo, prípadne i ako bombardér. Neskôr bol vybratý pre projekt Ríšskeho ministerstva letectva s názvom „Amerikabomber“, ktorého cieľom bolo vytvoriť strategický bombardér, ktorý by bol schopný bombardovať USA zo základní vo Francúzsku alebo na Azororch, hoci je veľmi pravdepodobné, že by to malo veľké náklady a malý efekt. Postavený bol len jeden prototyp, ale produkcia Messerschmittových závodov sa zameriavala na produkciu stíhačiek. Nakoniec bol vybratý iný návrh, Junkers Ju 390.
Vznik a vývoj.
Pôvodný dizajn Me 264 vychádzal z Messerschmittovho ďalekonosného prieskumného bombardéra P.1061 z konca 30. rokov. P.1061 bol podobný projektu P.1062, ale na rozdiel od neho mal 4 motory Daimler-Benz DB 601 V 12 a pohonný systém DB 606. V roku 1941 dostal Messerschmitt objednávku na 4 prototypy stroja P.1061, neskôr bol počet zredukovaný na 3.
Postup v týchto projektoch bol pomalý, ale keď Nemecko vyhlásilo vojnu USA, začalo sa Ríšske ministerstvo letectva vážne zaujímať o projekt transatlantického bombardéra. Výsledkom boli návrhy mohutných 6-motorových bombardérov s veľkou nosnosťou bômbJunkers Ju 390, Focke Wulf Ta-400 a Me 264 B. Pretože Junkers Ju 390 používal mnoho komponentov z Ju 290, bol nakoniec vybraný tento návrh. Aj napriek tomu nebolo od projektu Me 264 upustené, pretože nemecké vojnové námorníctvo (Kriegsmarine) potrebovalo hliadkovacie lietadlo, ktoré by nahradilo Focke Wulf Fw 200 Condor. Nakoniec bolo rozhodnuté postaviť dva prototypy prieskumného bombardéra Me 264 A s dlhým doletom. 
Prvý prototyp, Me 264 V1, vzlietol 23. decembra 1942. Najprv bol poháňaný štyrmi motormi Jumo 211J, v roku 1943 boli vymenené za silnejšie motory BMW 801G. Skúšky ukázali početné menšie chyby a ovládanie sa ukázalo ako veľmi komplikované. Jedna z nevýhod bolo veľmi vysoké plošné zaťaženie krídla. Vysoké plošné zaťaženie krídel viedlo k mnohým problémom, počnúc zlou letovou stabilitou až po zlú manévrovateľnosť a nutnosť vyššej vzletovej rýchlosti. Prvý prototyp nebol vybavený zbraňami či pancierovaním, ale nasledujúce prototypy, Me 264 V2 mali pancierované motory, priestory posádky aj strelísk. Nakoniec však bolo rozhodnuté dokončiť Me 264 V2 bez defenzívnej výzbroje. Tretí prototyp Me 264 V3 mal byť vybavený výzbrojou a pancierovaním na kritických miestach. 
V roku 1943 prestalo mať Kriegsmarine záujem o Me 264 a obrátilo pozornosť k Junkersu Ju 390. Následne bol v októbri roku 1943 vývoj zastavený. Neskôr bol prototyp Me 264 V2 zničený pri nálete. Dňa 18. júla 1944 bol pri ďalšom nálete poškodený prvý prototyp Me 264 V1, ktorý medzičasom vstúpil do služieb Transportstaffel 5 a nikdy nebol opravený. Tretí prototyp, ktorý nebol dokončený, bol zničený pri tom istom nálete.
Špecifikácia.
Me 264 bol štvormotorový ťažký bombardér hornoplošnej koncepcie. Krídla mal vyrobené z kovu, (na rozdiel od väčšiny lietadiel Luftwaffe v posledných rokoch vojny). V nose lietadla bol guľomet. Me 264 mal mnoho moderných prvkov: kolesá s veľkým priemerom, hlavné prístroje zabudované v krídlach. Plánovaná výzbroj sa mal skladať z guľometov vo streleckých vežiach na bokoch trupu. Bombardér však mal tenké pancierovanie a málo guľometov, pretože sa muselo šetriť na hmotnosti, s úmyslom zväčšiť množstvo neseného paliva a tým aj dolet. Pretože cesta bombardéra cez Atlantik do Ameriky by bola veľmi dlhá, boli v lietadle aj priestory s posteľami pre posádku.