burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Revolution (album)

Revolution je druhý a zároveň posledný album slovenskej skupiny Morhotronic z roku 1998.
Album obsahuje celkovo 13 skladieb, medzi najznámejšie patrí „So Romantic“, ktorá sa udržala v rebríčkoch česko-slovenských hitparád takmer 19 týždňov. Ďalej album obsahuje známe skladby ako „Faster Baby Faster“ alebo „Inside My Soul“.
Nákupné maniačky

Nákupné maniačky je slovenská súťažná televízna relácia. Spočiatku ju vysielala TV WAU, od roku 2014 ju vysiela TV JOJ. 
Pravidlá.
Každý týždeň sa stretávajú 4 neznáme ženy, ktorých úlohou je v časovom limite 2 hodiny minúť 400 eur a nakúpiť za ne oblečenie a doplnky, pomocou ktorých vytvoria outfit na zvolenú tému. Napokon sa hodnotia súťažiace nielen navzájom, ale posúdenia sa zúčastňuje aj profesionálny stylista, ktorý môže udeliť aj cenu stylistu. Najvyšší počet bodov určuje víťazku týždňa, ktorá získava nielen celý svoj nákup, ale aj 500 eur v hotovosti. Všetky ostatné účastníčky takisto dostanú svoj outfit.
VIP Nákupné maniačky.
Okrem obyčajných častí s neznámymi súťažiacimi TV JOJ odvysielala aj dve špeciálne série so známymi celebritami. 
Prvá séria VIP Nákupných maniačok pozostávala zo 4 častí vysielaných od 17. mája do 7. júna 2013. V tejto sérii proti sebe súťažili modelka Ivana Kičikoleva, Playmate Zuzana Plačková, speváčka a herečka Eva Máziková a speváčka Sisa Lelkes Sklovská.
Druhá séria sa vysielala od 14. júna do 5. júla 2013. Tri neznáme nákupné maniačky sa stretli s jednou celebritou, ktorou bola Nora Mojsejová.
Peter Sojčík

Peter Sojčík (* 8. september 1986) je slovenský hokejový útočník hrajúci na pozícii pravého krídla. Je odchovancom klubu MHK Dubnica nad Váhom.
Klubový hokej.
Peter Sojčík začínal s hokejom v Dubnici nad Váhom v miestnom klube HK Spartak Dubnica nad Váhom. Z Dubnice prestúpil ako dorastenec do klubu Dukla Trenčín, kde neskôr absolvoval premiéru v seniorskom hokeji. Bolo to v sezóne 2004/05, keď nastúpil v deviatich stretnutiach a zaznamenal 1 gól. 
V nasledujúcej sezóne ešte hrával v trenčianskej juniorke. Dostal príležitosť aj v 4 stretnutiach 1. hokejovej ligy v drese HK 95 Považská Bystrica.
Po skončení sezóny podpísal pred novou sezónou 2006/07 zmluvu s klubom HC Kometa Brno v 1. hokejovej lige ČR. V tomto klube pôsobil dve sezóny. V tej druhej mal striedavý štart medzi Kometou Brno v 1. českej hokejovej lige a klubom SHK Hodonín v 2. českej hokejovej lige. Za oba kluby si zahral aj play-off. 
Pred sezónou 2008/09 prestúpil do klubu SK Horácka Slávia Třebíč v rovnakej súťaži. V nasledujúcom ročníku hrával v tejto lige za klub HC Orli Znojmo.
Pred sezónou 2010/11 sa vrátil na Slovensko, keď podpísal zmluvu s klubom HC Dukla Senica v 1. hokejovej lige SR. Tú ale nakoniec dokončil v Česku v klube HC Dukla Jihlava v 1. hokejovej lige ČR. Od novej sezóny sa stal opäť hráčom Dukly Trenčín. V Trenčíne odohral nasledujúce dve sezóny. V tej druhej bol v tíme asistent kapitána. 
Od sezóny 2013/14 sa stal hráčom HC Košice. V klube HC Košice odohral nasledujúce dve sezóny. V oboch sezónach vybojoval s klubom majstrovský titul. V Košiciach začal aj tretiu sezónu, ale po 14 zápasoch sa vrátil do Dukly Trenčín. V sezóne 2016/17 je naďalej hráčom klubu HK Dukla Trenčín.
Synagóga v Ivančiciach

Synagóga v Ivančiciach je bývalá židovská Svätyňa postavená v roku 1853 na mieste staršej modlitebne. Nachádza sa ako č.p. 26 v ulici Jozefa Vávru asi severne od Palackého námestia. Synagóga je chránená ako kultúrna pamiatka Českej republiky.
Ivančická synagóga, ktorá bola podľa projektu viedenského architekta Lorenza Wagnera vybudovaná v štýle neskorého empíru, slúžila po vojne ako skladisko. V súčasnej dobe sa pripravuje jej adaptácia na kultúrne centrum.
Ivančická židovská komunita síce prestala existovať v roku 1940, ale na tunajšom cintoríne sa pochovávalo aj po vojne.
Keylor Navas

Keilor Antonio Navas Gamboa (* 15. december 1986, Pérez Zeledón) je profesionálny kostarický futbalista hrajúci za francúzsky klub Paris Saint-Germain FC. Do Paríža prestúpil v lete 2019 za 15 miliónov eur z Realu Madrid.
Kariéra.
Svoju profesionálnu kariéru začal v roku 2005 v klube Deportivo Saprissa. Klub mal v názve hlavného sponzora, ktorým bol bývalý futbalista Ricardo Saprissa Ayma. Navas tu odohral 60 zápasov, v ktorých dokázal vyhrať niekoľko trofejí vrátane dvoch ligových. V roku 2005 vyhral CONCACAF Ligu majstrov.
Vďaka týmto úspechom v roku 2010 prestúpil do druholigového španielskeho celku Albacete Balompié. Po 36 zápasoch v drese Albacete si talentovaného brankára všimlo Levante UD, ktoré v lete 2011 zaplatilo 250 tisíc eur, aby ho získalo na hosťovanie. Klub bol s jeho výkonmi natoľko spokojný, že sa ho rozhodol po skončení sezóny angažovať natrvalo. Prestupová suma bola vyčíslená na 150 tisíc eur. 
V Levante odchytal Navas počas troch ročníkov 68 zápasov, dostal 69 gólov, 4 žlté a jednu červenú kartu. Vo svojej poslednej sezóne bol možno najlepším brankárom celej La Ligy. 
Výbornú povesť si ešte vylepšil na svetovom šampionáte v Brazílii, po ktorom prestúpil za 10 miliónov eur do Realu Madrid.
S klubom sa dohodol na šesťročnej zmluve. Opačným smerom zamieril tretí brankár Bieleho baletu Jesús.
Reprezentácia.
Reprezentačnú kariéru odštartoval v roku 2003 na majstrovstvách sveta do 17 rokov vo Fínsku, kde mladí Kostaričania vypadli vo štvrťfinále s Kolumbiou po porážke 0: 2. V národnom A-tíme Kostariky debutoval v roku 2008.
V roku 2014 ho kolumbijský tréner Kostariky Jorge Luis Pinto vzal na Majstrovstvá sveta 2014 v Brazílii spoločne s ďalšími dvoma brankármi Danielom Cambronerom a Patrickom Pembertondom. Do dnešných dní (jeseň 2014) odchytal za seniorský výber 54 stretnutí.
Svetový šampionát v Brazílii 2014.
Keylor Navas nastúpil hneď v prvom zápase Kostariky v základnej skupine D a Kostarika zvíťazila 3:1 proti Uruguaju. V ďalších zápasoch s Talianskom (výhra 1:0) a Anglickom (remíza 0:0) vychytal čisté kontá a Kostarika sa kvalifikovala so siedmimi bodmi z prvého miesta do osemfinále proti Grécku.
V ňom Kostaričania vyhrali až v penaltovom rozstrele pomerom 5:3 a prvýkrát v histórii postúpili do štvrťfinále MS. Navas chytal výborne, mal niekoľko kľúčových zákrokov a v rozstrele vyrazil jednu penaltu. Vo štvrťfinále s Holandskom (0:0, 3:4 na penalty) si udržal čisté konto a opäť došlo na penaltový rozstrel. Tentoraz sa mu nepodarilo chytiť ani jeden zo štyroch holandských pokusov a Kostarika bola vyradená.
Židovský cintorín v Ivančiciach

Židovský cintorín v Ivančiciach bol založený zrejme do začiatku 16. storočia. Nachádza sa asi severozápadne od Palackého námestia, v Mřenkovej ulici. Cintorín je od 3. mája 1958 chránený ako kultúrna pamiatka Českej republiky. Na ploche sa zachovalo okolo 1500 náhrobných kameňov ("macev") s najstarším čitateľným z roku 1552. Mnohé z týchto náhrobkov sú veľmi cenné. Zachovala sa i tunajšia novorománska obradná sieň. Cintorín bol rozšírený v rokoch 1608, 1664 a 1878. 
Ivančická židovská komunita síce prestala existovať v roku 1940, však na cintoríne sa pochovávalo aj po vojne.
Meir Feinstein

Meir Feinstein (hebrejsky: מאיר פיינשטיין, ‎* 5. október 1927, Jeruzalem – † 21. apríl 1947, Jeruzalem) bol palestínsky Žid, ktorý žil v Jeruzaleme v britskej mandátnej Palestíne, kde sa stal členom židovskej ozbrojenej podzemnej revizionistickej skupiny Irgun. V devätnástich rokoch bol pre účasť na bombovom útoku odsúdený britským vojenským súdom na trest smrti obesením. Patrí tak medzi olej ha-Gardom, čo je označenie pre členov židovských predštátnych revizionistických skupín, ktoré Briti odsúdili k tomuto druhu trestu. Spolu so svojím spoluväzňom Moše Barazanim z Lechi sa mali stať prvými Židmi popravenými Britmi v Jeruzaleme. To ale nechceli pripustiť, a tak v predvečer popravy spáchali v cele samovraždu, keď medzi sebou odpálili výbušninu, ktorú im do väzenia prepašovali ich priatelia vo vydlabaných pomarančoch. Barazaniho a Feinsteinov osud sa podľa Ja'ira Šelega z denníka "Haaretz" stal "jedným z najslávnejších príbehov hrdinstva v dejinách sionizmu".
Avšalom Feinberg

Avšalom Feinberg (, ‎* 23. október 1889, Gedera – † 20. január 1917, blízko Ráfy) bol jeden zo zakladateľov a vodcov židovskej špionážnej siete Nili, založenej v roku 1915 v Palestíne s cieľom podporiť Spojené kráľovstvo v boji proti Osmanskej ríši počas prvej svetovej vojny.
Skupina, sformovaná okolo vedcu Aarona Aaronsohna, dokázala zhromaždiť rozsiahle množstvo spravodajských informácií o rozmiestnení tureckých vojsk, politickej a ekonomickej situácii v krajine a mnohé ďalšie. Nadviazanie a udržanie kontaktu s Britmi však nebolo ľahké. Feinbergovi sa v roku 1915 podarilo ako prvému dohovoriť spoluprácu s britskou spravodajskou službou v Egypte. Komunikácia však bola prerušená a skupine sa opakovane nedarilo s Britmi spojiť. Feinberg pri jednom z týchto pokusov zahynul, keď ho pri ceste do Egypta začiatkom roku 1917 na Sinajskej púšti zastrelila skupina beduínov.
Informácie, ktoré sa Nili po nadviazaní spolupráce podarilo Britom odovzdať, zásadne prispeli k britskému vojenskému víťazstvu nad Osmanskou ríšou. Uznanie sa však skupine dostalo až o desiatky rokov neskôr. Feinbergove pozostatky boli nájdené až po šesťdňovej vojne v roku 1967, v ktorej Izrael okrem iného obsadil Sinajský polostrov. V novembri toho istého roku sa dočkal štátneho pohrebu na izraelskom národnom cintoríne na Herzlovom vrchu v Jeruzaleme.
Židovský cintorín v Dolních Kouniciach

Židovský cintorín v Dolních Kouniciach sa nachádza asi juhozápadne od Masarykovho námestia, cez ulicu od miestneho kresťanského cintorína na svahu Šibeničnej hory. Od 3. mája 1958 je chránený ako kultúrna pamiatka Českej republiky. Cintorín bol založený v roku 1680 má rozlohu a najstarší dochovaný náhrobok pochádza z roku 1688.
Predtým viedla k cintorínu úzka a strmá cestička medzi domami a záhradami, neskôr sa chodilo cez celé mestečko po ceste na Trboušany a od nej po vrstevnici. Cintorín má charakter lúky, po ktorej je rozosiatych asi 1500 náhrobkov. Zachované náhrobky pochádzajú z obdobia od konca 17. storočia (1688) do 2. svetovej vojny (1940). Staršie sú sústredené v južnej časti, novšie predovšetkým na západnom okraji. Pôvodne jednoduchá výzdoba náhrobných kameňov sa rozhojňovaly, od polovice 19. storočia sa na nich rozšírila nemčina miesto pôvodnej hebrejčiny a vzhľad náhrobkov napodobňoval kresťanské.
Dolnokounická židovská komunita prestala existovať v roku 1940.
Železničná trať Vraňany – Lužec nad Vltavou

Železničná trať Vraňany – Lužec nad Vltavou (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 094) vedie cez Vraňany, Lužec nad Vltavou. Je to jednokoľajová regionálna trať. Prevádzka nákladných vlakov sa začala v roku 1887, osobných vlakov v roku 1929.
Železničná trať Valšov – Rýmařov

Železničná trať Valšov – Rýmařov (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 311) je jednokoľajová regionálna trať vedúca z Valšova do Rýmařova pozdĺž rieky Moravice a Podolského potoka. Prevádzka na tejto trati bola začatá v roku 1878.
Jazdecký pomník Bartolomea Colleoniho

Jazdecký pomník Bartolomea Colleoniho () je bronzové súsošie, pochádzajúce z rokov 1481 – 1488, nachádzajúce sa uprostred námestia Campo Santi Giovanni e Paolo v hlavnom meste talianskeho regiónu Benátsko Benátkach. Je dielom významného predstaviteľa florentskej renesancie Andreu del Verrocchia.
Pri juhozápadnom nároží Baziliky Santi Giovanni e Paolo sa na mohutnom hranolovitom podstavci zdobenom šiestimi korintskými stĺpmi týči monumentálna bronzová jazdecká socha. Ide o pomník vojvodu (kondotiéra) Bartolomea Colleoniho (okolo 1400 – 1475). Dielo označované ako "Monumento di Colleoni" v rokoch 1481 – 1488 vytvoril známy florentský umelec Andrea del Verrocchio. Socha vyžarujúca zo zachmúrenej tváre a hrdosti postoja dôležitosť stvárňovanej osobnosti okrem nesporných umeleckých kvalít zaujme i históriou a okolnosťami vzniku. 
Kondotiér Colleoni pochádzal z malého severotalianskeho mestečka Solza neďaleko Bergama. Po pestrej mladosti sa stal vojakom a časom sa dostal do služieb Benátskej republiky, kde to dotiahol až na funkciu veliteľa. V tejto hodnosti mal veľký podiel na mnohých víťazstvách Benátčanov. Okrem toho sa stal váženým a majetným občanom. Pred svojou smrťou odkázal svoj veľký majetok Benátkam za čo, v poslednej vôli, požadoval postavenie pamätníka na svoju počesť, a to priamo na najčestnejšom mieste v Benátkach – na Námestí svätého Marka. Okrem toho si Colleoni prial, aby na zhotovenie jeho pomníka bola vypísaná verejná súťaž. Benátčania s ohľadom na kondotiérove zásluhy s vytvorením pamätníka súhlasili, ale jeho umiestnenie na požadovanom mieste, a navyše k tomu cudzincovi, považovali za absolútne neprijateľné. Oficiálne pomníky nestavali ani dóžom. 
Z verejnej súťaže vyšiel víťazne významný florentský sochár a maliar Andrea del Verrocchio. Je nepochybné, že umelec sa pri tvorbe diela inšpiroval nemenej slávnou jazdeckou skulptúrou – pamätníkom benátskeho kondotiéra Erasma de Narniho z rokov 1446 – 1453. Dielo slávneho Florenčana Donatella, nazývané aj "Gattamelata" a nachádzajúce sa pred priečelím Baziliky Sant'Antonio v Padove, je považované za prvú majstrovskú sochársku prácu renesancie.
Odhalenia Colleoniho sochy, ktoré sa konalo až o osem rokov neskôr, sa však Verrocchio nedožil. Pomník sa tak stal jeho posledným a najvýznamnejším dielom, ktorým Benátčania získali vari najslávnejšiu jazdeckú sochu všetkých čias.
Za odliatie a inštaláciu pamätníka bol poverený benátsky sochár a architekt Alessandro Leopardi, od ktorého pochádza aj podstavec sochy s jeho menom.
Colleoniho socha našla odraz v dielach viacerých spisovateľov, ktorí Benátky navštívili.
Richard Attenborough

Sir Richard Attenborough (* 29. august 1923, Cambridge, Spojené kráľovstvo – † 24. august 2014, tamtiež) bol britský herec, režisér a producent, držiteľom dvoch Oscarov (za film "Gándhi"), štyroch cien BAFTA (British Academy of Film and Television Arts) a troch Zlatých glóbusov. 
Jeho prvou filmovou rolou bol zbabelec Stoker vo filme "In Which We Serve" z roku 1942. Nasledovali "Brighton Rock", "The Magic Box", "Veľký útek", či "Jurský park". Režíroval napríklad filmy "Oh! What a Lovely War", "Čary ", "Gándhi", "Chaplin" a "Krajina tieňov".
Mal dvoch mladších bratov, Davida (tvorca a moderátor prírodopisných cyklov) a Johna.
Vuelta a España 2014

Vuelta a España 2014 bol 69. ročník najslávnejších cyklistických pretekov Španielska – Vuelta a España. Všetky etapy sa jazdili v Španielsku. Pretekári prechádzali cez viaceré významné a historické mestá, vrátane pútnického mesta Santiago de Compostela. Mimo Španielska sa prechádzať nebude. Po 21 rokoch sa končí súťaž mimo Madridu.
Tímy.
Na štart nastúpilo všetkých 18 UCI Pro tímov, ktoré doplnili štyri pro-kontinentálne tímy. Celkovo bolo teda 22 tímov po 9 jazdcov a pretekov sa tak zúčastnilo 22*9=198 jazdcov.
● pro-kontinentálne tímy
Trať.
Celkovo mali preteky 21 etáp s celkovou dĺžkou 3181,5 kilometrov. Na pretekárov čakalo 5 rovinatých, 5 kopcovitých a 8 horských etáp s mnohými dojazdmi na vrcholoch.
Stanislav Zachar (staviteľ)

Stanislav Zachar (* 13. október 1869, Valča, Rakúsko-Uhorsko (dnes Slovensko) – † 12. január 1937, Vrútky, Československo (dnes Slovensko) ) bol významný slovenský staviteľ, jeden zo spoluzakladateľov Matice slovenskej, od roku 1928 držiteľ pápežského vyznamenania radu svätého Silvestra.
Životopis.
Stanislav Zachar sa narodil 13. októbra 1869 v turčianskej obci Valča. Po absolvovaní ľudovej školy v Kláštore pod Znievom študoval staviteľstvo na školách v Budapešti, Viedni a Grazi. Po ukončení štúdií najprv podnikal spoločne s otcom v Kláštore pod Znievom a od roku 1905 mal vlastnú staviteľskú firmu vo Vrútkach, kde aktívne pôsobil aj v komunálnej a spoločenskej oblasti. Bol čestným predsedom rímskokatolíckej autonómnej cirkevnej obce vo Vrútkach a zakladajúcim predsedom tamojšieho Sokola, ako aj spoluzakladateľom a prvým podpredsedom Spolku katolíckeho kultúrneho domu vo Vrútkach. V roku 1863 sa stal jedným zo spoluzakladateľov Matice slovenskej v Martine.
Vo svojom pôsobisku zomrel 12. januára 1937 a je pochovaný v rodinnej hrobke na vrútockom cintoríne.
Dielo.
Medzi jeho najznámejšie diela patrí stavba druhej budovy Matice slovenskej v Martine a viacero verejných budov v meste Vrútky (obecný dom, robotnícky dom, synagóga, kolónia železničiarskych obytných domov, rímskokatolícky kostol). Bol autorom viacerých železničných objektov na trase Košicko-bohumínskej železnice a na trati Vrútky - Budapešť. Na území Slovenska postavil okolo 50 kostolov, za čo mu v roku 1928 udelil pápež Pius XI. Rad svätého Silvestra (vyznamenanie za zásluhy o Svätý stolec).
Termoelektrický jav

Termoelektrický jav je jav, keď sa teplotné rozdiely premieňajú priamo na elektrickú energiu (Seebeckov jav), alebo sa naopak premieňa elektrická energia na teplotné rozdiely (Peltierov jav). Vzniknuté napätie je rádovo niekoľko mikrovoltov na Joule.
V mikroskopickom meradle jav spočíva v difúzii nositeľov náboja z oblasti s vyššou teplotou do oblasti s nižšou teplotou.
Na rozdiel od Joulovho tepla nedochádza k priamej premene elektrickej energie na teplo (ani nedochádza k priamej premene tepla na elektrickú energiu, čo by porušovalo druhý termodynamický zákon), ide len o kontrolu vedenia tepla zvyčajne na rozmedzí dvoch materiálov.
Matematický opis.
Rovnice pre Seebeckov jav a Peltierov jav sa dajú spojiť do jednej rovnice.
Seebeckov jav generuje elektrickú silu, čo sa dá popísať nasledujúcou rovnicou:
kde "S" je Seebeckov koeficient, "V" je napätie, "T" je teplota, formula_2 je vodivosť a "J" je prúd.
Plná termoelektrická rovnica pre akumuláciu energie je:
kde formula_4 je tepelná vodivosť, a formula_5 je akumulácia energie. Prvý člen je Fourierov zákon o tepelnej vodivosti, druhý člen popisuje energiu nesenú nosičmi a tretí člen, formula_6, môže popisovať externe pridávané teplo.
V ustálenom stave platí, že formula_7 a že formula_8. Za týchto predpokladov môžeme spojiť predošlé dve rovnice do rovnice:
Táto rovnica spolu so Seebeckovou rovnicou :formula_10 popisuje teplotné a napäťové charakteristiky aj v zložitých systémoch.
V prípade, že stavy nie sú ustálené, je výpočet omnoho zložitejší.
Využitie.
Využitiu v elektrárňach bráni nízka účinnosť a vysoká cena. Na získavanie elektrickej energie sa používa iba v zvláštnych prípadoch napríklad ak nemôžeme použiť pohyblivé časti. Niekedy sa používajú na využitie zvyškového tepla z rôznych zdrojov. Niekedy sa používajú na využívanie tepla z rádioaktívneho rozpadu materiálov v rádioizotopových termoelektrických generátoroch napríklad vo vesmírnych sondách.
Chladiaci efekt sa dá využiť na vytvorenie chladiacich zariadení bez pohyblivých častí a cirkulujúcich tekutín. Je to menej účinné ako bežné chladničky, ale v niektorých prípadoch je to potrebné, najmä ak treba ešte nižšie teploty (ak ešte netreba tekutý dusík).
Pretože vzniknuté napätie je priamo úmerné teplotnému rozdielu, tento jav sa dá využiť aj na meranie teploty termočlánkami.
Radoslav Tybor

 
Radoslav Tybor (* 23. november 1989) je slovenský hokejový útočník hrajúci na pozícii pravého krídla. Je odchovancom klubu MHK Dubnica nad Váhom.
Klubový hokej.
Radoslav Tybor začínal s hokejom v klube MHK Dubnica nad Váhom. V dorasteneckom veku prestúpil do susednej Dukly Trenčín. Premiéru v Extralige absolvoval v reprezentácii Slovenska do 20 rokov, ktorá v tom čase niesla oficiálny názov HK VSR SR 20. Z projektu HK VSR 20 sa dostal na Majstrovstvá sveta do 20 rokov, ktoré sa konali v kanadskej Ottawe. Slovenskí juniori tam skončili na 4. mieste, keď v boji o bronz podľahli reprezentácii Ruska. Po Juniorských Majstrovstvách sveta, kde odohral 7 stretnutí, dohral koniec sezóny v klube Dukla Trenčín. &lt;br&gt;
V Dukle Trenčín odohral ďalšie 4 sezóny. V sezóne 2009/10 sa stal najlepším strelcom klubu po základnej časti za 19 gólov. Najlepším strelcom v Dukle Trenčín sa stal aj v nasledujúcej sezóne, keďď zaznamenal v základnej časti tiež 19 gólov, tak ako v minulej sezóne. V tejto sezóne sa stal, ale aj najlepším strelcom v Dukle Trenčín aj v play-off, kde sa stal zároveň aj najlepším nahrávačom a najproduktívnejším hráčom v kanadskom bodovaní. V nasledujúcej sezóne zaznamenal v Dukle Trenčín po základnej časti najviac bodov v kanadskom bodovaní. S klubom získal bronzovú medailu. Tú štvrtú, ktorou bola sezóna 2012/13, ale dohral v českej Extralige za klub HC Pardubice. V každej z týchto sezón hral za reprezentáciu Slovenska prípravné stretnutia, ale do konečnej nominácie na Majstrovstvá sveta sa nedostal. Na Majstrovstvá sveta sa prebojoval až v sezóne 2013/14, ktoré sa konali v Bielorusku. Túto sezónu odohral celú za klub HC Pardubice. V Pardubiciach hrával až do polovice sezóny 2015/16, ktorú dokončil v tíme HC Třinec. Sezónu 2016/17 začal v Dukle Trenčín, ale po 17 stretnutiach prestúpil do klubu HC Vítkovice Ridera.
Olga Havlová

Olga Havlová, rodená Šplíchalová (* 11. júl 1933, Praha – † 27. január 1996, Praha), bola prvá manželka česko-slovenského a českého prezidenta Václava Havla, prvá dáma Česko-Slovenska a Česka.
Osobný život.
Narodila sa v Prahe na Žižkove v početnej rodine. Vyučila sa v Baťovej továrni, kde neskôr pracovala. S Václavom Havlom sa spoznala v roku 1953, známosť nadviazali o tri roky neskôr. Vydala sa za neho v roku 1964. V rokoch 1961 až 1969 bola uvádzačkou v Divadle Na Zábradlí, kde v tom čase pôsobil aj Václav Havel.
Aktívne tiež pôsobila v českom disente. V roku 1979 spoluzaložila Výbor na obranu nespravodlivo stíhaných (VONS). Od toho istého roku viedla samizdatovú edíciu "Expedícia". Na začiatku 80. rokov 20. storočia začal jej milostný vzťah s hercom Janom Kašparom, ktorý trval do druhej polovice 80. rokov kedy ho ukončila. V tom čase mal paralelný vzťah s inou ženou aj Václav Havel.
Začiatkom roka 1990 založila "Výbor dobré vůle" (ako pokračovanie tradície VONS), 23. septembra 1992 bola zaregistrovaná "Nadace Olgy Havlové" a odvtedy používa nadácia zložený názov "Výbor dobré vůle – Nadace Olgy Havlové". Od roku 1991 bola konateľkou spoločnosti "Lucerna – Barrandov", ktorú vlastnila napoly so svojou švagrinou Dagmar Havlovou.
Zomrela po dlhej a ťažkej chorobe v roku 1996.
Ocenenia.
V roku 1991 jej nórska organizácia "Stiftelsen Arets Budeie" udelila za charitatívnu prácu (ako prvej žene bez nórskeho občianstvo) titul "Žena roka". V Holandsku prevzala v roku 1995 detskú cenu "barónka zo Zeme všetkých čias". V tom istom roku bola ocenená medailou Přemysla Pittra a stala sa "Ženou roka 1995" Českej republiky. V roku 1997 jej bol in memoriam prepožičaný Rad Tomáša Garrigua Masaryka za vynikajúce zásluhy o demokraciu a ľudské práva.
V roku 1993 bol o nej nakrútený dokument v rámci cyklu "GEN – Galerie elity národa". V roku 2006 – k desiatemu výročiu úmrtia – dokument "Pani Olga" z cyklu Príbehy slávnych.
"Výbor dobré vůle – Nadace Olgy Havlové" udeľuje od roku 1995 "Cenu Olgy Havlové" ľuďom so zdravotným postihnutím, ktorí i napriek nemu pomáhajú ďalším ľuďom.
Od roku 1996 nesie gymnázium v Ostrave-Porube so súhlasom vtedajšieho prezidenta republiky čestný názov "Gymnázium Olgy Havlové". V Prahe je po Olge Havlovej pomenovaná ulica a v Jánských Lázních stacionár.
Gilbert Bécaud

Gilbert Bécaud, vlastným menom François Gilbert Silly, (* 24. október 1927, Toulon, Francúzsko – † 18. december 2001, Paríž) bol francúzsky spevák, šansoniér, hudobný skladateľ a herec, zvaný "Monsieur 100 000 Volts" (doslova "Pán 100 000 voltov") pre jeho neobyčajne energický prejav. Jeho najväčšími hitmi sa stali piesne "Nathalie", "L'important c'est la rose", či "Et maintenant" a ďalšie.
Životopis.
Študoval na konzervatóriu v Nice a privyrábal si hrou na klavír v baroch. Dva roky sprevádzal na klavíri francúzskeho speváka Jacquesa Pillsa, neskoršieho manžela Édith Piaf, s ktorou ho zoznámil. Gilbert pre ňu zložil jednu pesničku a začal byť známy tiež ako skladateľ. Od roku 1963 začal spievať sám. Vytvoril hlavnú dvojrolu v legendárnom filme "Krajina, odkiaľ prichádzam" a naspieval aj titulnú pieseň. 
Niekoľkokrát navštívil bývalé Česko-Slovensko, záznamy z jeho koncertov v pražskej Lucerne vysielala aj Česko-slovenská televízia. Svojim neobyčajne energickým a neobvykle sústredeným osobným prejavom dokázal strhnúť divákov a poslucháčov. Hral v piatich filmoch a zložil asi 400 piesní.
Bernard Kouchner

Bernard Kouchner (* 1. november 1939, Avignon, Francúzsko) je francúzsky lekár a politik.
Je spoluzakladateľom mimovládnej organizácie Lekári bez hraníc ("Médecins sans frontières") a trikrát bol ministrom zdravotníctva Francúzska. Od 2. apríla 1992 do 29. marca 1993 vo vláde premiéra Pierra Bérégovoya, od 4. júna 1997 do 7. júla 1999 a potom od 6. februára 2001 do 7. mája 2002 vo vládach premiéra Lionela Jospina.
V júli 1999 ho na základe rezolúcie 1244 BR vymenoval generálny tajomník OSN Kofi Annan prvým osobitným vyslancom OSN pre Kosovo a šéfom prechodnej administratívy OSN v Kosove. Vo funkcii ho v januári 2001 nahradil dánsky politik Hans Hækkerup.
Od 18. mája 2007 do 14. novembra 2010 zastával funkciu francúzskeho ministra zahraničia.
Simone Veilová

Simone Veilová, rodená "Jacobová", (* 13. júl 1927, Nice, Francúzsko† 30. jún 2017, Paríž) bola francúzska právnička a pravicová politička.
Pôsobila ako ministerka zdravotníctva vo vláde Valéry Giscard d’Estainga (1974 – 1979) a vo vláde Edouard Balladura (1993 – 1995), prezidentka Európskeho parlamentu (1979 – 1982) - prvá žena v čele tejto inštitúcie, členka francúzskeho Ústavného súdu ("Conseil constitutionnel") (1998 – 2007). Bola čestnou prezidentkou Nadácie pamiatky holokaustu ("Fondation pour la Mémoire de la Shoah").
Ocenenia.
Vo funkcii ministerky zdravotníctva v roku 1975 presadila zákon, tzv. „Loi Veil“, ktorý francúzskym ženám umožnil bez obmedzenia využívať inštitút interrupcie. Vďaka tomu je vnímaná ako významná osobnosť boja za práva žien, čo jej taktiež vynieslo pozíciu v prvej stovke rebríčka ankety Najväčší Francúz v roku 2005.
Bola prvou nositeľkou Ceny Karola Veľkého z roku 1981 a nositeľkou čestných doktorátov na dvoch desiatkach univerzít po celom svete.
V roku 2012 bola vyznamenaná veľkokrížom Radu čestnej légie.
V roku 2008 ju zvolili za členku Francúzskej akadémie. Do kresla 13, v ktorom sedel aj básnik a dramatik Jean Racine, zasadla 18. marca 2010. Na meči, ktorý každý člen akadémie dostáva, sú ako symboly vyryté jej číslo z koncentračného tábora Osvienčim, heslo francúzskej revolúcie "Liberté, égalité, fraternité (Sloboda, rovnosť, bratstvo)" a heslo Európskej únie "Jednotná v rozmanitosti".
John Olsen

John Henry Olsen, OBE (* 21. január 1928, Newcastle, Austrália† 11. apríl 2023) bol austrálsky maliar, nositeľ Archibald Prize z roku 2005. Jeho hlavným zameraním bolo maľovanie krajiny.
Životopis.
Narodil sa v Newcastli v Novom Južnom Walese. V roku 1935 sa s rodinou presťahoval do mestskej časti Bondi Beach v Sydney, kde sa začala jeho životná fascinácia sydneyským zálivom. 
Medzi rokmi 1945 - 1953 navštevoval "Datillo Rubbo Art School". Študoval Julian Ashton School v Sydney a Auburn School rokoch 1950 – 1956. Umelecký kritik zo Sydney vyzbieral v roku 1957 peniaze, aby mohol ísť John malovať do Anglicka. V roku 1957 študoval v Paríži tlačiarstvo, nasledované dvomi rokmi v Španielsku.
Do Austrálie sa vrátil v roku 1960. Chcel prezentovať svetu austrálsku kultúru bušu v rozdieloch všetkých ročných období. V roku 1968 založil a viedol "Bakery Art School" a v roku 1972 – 1973 namaľoval "Salute to five bells" inšpirovaný básňou Kennetha Slessora. Olsenove práce boli poznačené hlbokou väzbou na austrálsku krajinu, kde žil a cestoval. Bol členom v rade "Art Gallery of New South Wales" a v "National Art Gallery". Jeho umelecká práca zahŕňa  série "Lake Eyre Golden Summer" a " Clarendon". Jedna z jeho najslávnejších nástenných malieb "Salute to Five Bells" je v Sydney Opera House.
&lt;br&gt;Olsen vyvracia označenie abstraktného umelca prehlásením “Nikdy v živote som nemaľoval abstraktné umenie". Opisuje svoju prácu ako "objavovanie totality krajinky". V roku 1997 vydal svoje denníky pod názvom "Drawn From Life". Je známy maľovaním žiab vo svojich prácach. V roku 2013 bola jedna z jeho hlavných prác "King Sun" umiestnená v Docklands v Melbourne. Obraz s rozmermi 6 x 8 metrov je poskladaný z 8 panelov. Je to zobrazenie austrálskeho slnka a troch žiab. 
V roku 1977 mu bol udelený Rad britského impéria, v roku 2001 v Deň Austrálie vyznamenanie Order of Australia a 1. januára 2001 medaila "Centenary Medal". V roku 2005 vyhral Archibald Prize jeho vlastný portrét "Self portrait Janus Faced".
Osobný život.
Žil neďaleko mesta Bowral v Novom Južnom Walese. Jeho syn Tim vlastní galériu v Sydney, a dcéra Louise je dizajnérka šperkov.
Strakatý pás

Strakatý pás () je detektívny príbeh sira Arthura Conana Doyla o slávnom detektívovi Sherlockovi Holmesovi. Príbeh zahrnutý v zbierke "Dobrodružstvá Sherlocka Holmesa" publikoval v roku 1892.
Dej príbehu.
Na Sherlocka Holmesa sa so žiadosťou o pomoc obrátila pani Helen Stonerová. Pred niekoľkými rokmi tragicky zahynulo jej dvojča Julia, a ona sa obáva, že teraz je v nebezpečenstve ona.
Jej matka bola vydatá za Dr. Roylotta, veľmi hrubého a krutého človeka. Po matkinej smrti došlo k rozdeleniu dedičstva medzi Roylotta, Helene a jej sestru Juliu s tým, že sestry dostanú svoje podiely až po vydaji. Julia sa teda rozhodla vydať za svojho priateľa, bývalého vojaka. Dva týždne pred svadbou rozprávala znepokojená Julia svojej sestre, že počas nocí počuje jemný piskot. Helen však všetko bagatelizovala a radila sestre nevšímať si to. Ešte počas tej istej noci však došlo k tragickej udalosti. Uprostred noci začala Julia kričať a volať o pomoc, no keď Helen vošla do izby, bolo už neskoro. Julia v smrteľnom kŕči s vydeseným výrazom na tvári zašepkala, že videla strakatý pás a zomrela jej v náručí. Polícia predpokladala, že dievča zomrelo v dôsledku náhleho nervového šoku.
Keď Helen oznámila zámer vydať sa, nevlastný otec začal v jej izbe robiť rozsiahle opravy a presťahoval ju do izby, kde tragicky zahynula jej sestra. Zrazu aj Helen v noci počuje pískanie. Na smrť vydesená preto prosila Holmesa, aby ju zachránil. Holmes prisľúbil, že sa prípadom bude zaoberať a nabádal dievčinu, aby sa okamžite vrátila domov. Dohodli sa na večernej návšteve, počas ktorej si Holmes podrobne prehliadne miesto činu. Po jej odchode sa znenazdajky objaví v Holmesovom dome na Baker Street Dr. Roylott a detektívovi sa vyhráža, aby mu zabránil čokoľvek vyšetrovať.
Večer však Holmes spoločne s Watsonom prišiel na statok Stoke-Moron. Ihneď po obhliadke izby mladej ženy a jej nevlastného otca mu bolo zrejmé, že sa tam pripravuje chladnokrvná vražda. Preto sa rozhodol spolu s Watsonom stráviť noc v izbe obete. Po dlhšej dobe sedenia v úplnom tichu a tme zrazu začuli jemný piskot. Holmes zapálil zápalku a začal zúrivo búchať palicou v hornom rohu izby, kde visela šnúra od zvončeka. O niekoľko minút sa z vedľajšej miestnosti, ktorú obýval Roylott, ozval hrozný výkrik. Holmes a Watson vtrhli do miestnosti a našli tam mŕtveho Roylotta, po ktorom sa plazil jedovatý had.
Doktor Roylott nechcel stratiť získané dedičstvo, a preto púšťal do izby jedovatého hada, ktorý Juliu zabil. Aby hada privolal naspäť, používal piskot píšťalky.
Roháč (priezvisko)

Roháč (o význame pozri roháč) je slovenské a české priezvisko. Na Slovensku je najčastejšie v Banskej Bystrici, najviac v jej mestskej časti Sásová, obci Ňagov (okres Medzilaborce) a v Leviciach. V Česku je najrozšírenejšie v mestách Praha, Přerov a Louny.
Známi nositelia.
Pozri v článku Roháč.
Roháčik

Roháčik môže byť:
Roháčik (priezvisko)

Roháčik je slovenské priezvisko odvodené od slova roháč. Najčastejšie je v okrese Martin, najviac v Martine a Turčianskej Štiavničke.
Známi nositelia.
Pozri v článku Roháčik.
Roháček (priezvisko)

Roháček je české a slovenské priezvisko odvodené od slova roháč. Český ženský tvar je Roháčková, slovenský menej často aj Roháčeková. 
V Česku je najrozšírenejšie v mestách Brno, Praha a Prostějov. Na Slovensku je najčastejšie v okrese Nové Mesto nad Váhom, najviac v Starej Turej a Novom Meste nad Váhom.
Známi nositelia.
Pozri v článku Roháček.
Roháček

Roháček je priezvisko, pozri Roháček (priezvisko), napr.:
Diego Costa

Diego Costa (* 7. október 1988, Lagarto, Brazília) je španielsky futbalový útočník brazílskeho pôvodu, v súčasnosti hrajúci za klub Gremio. Je futbalovým reprezentantom Španielska za ktoré hral i na Majstrovstvách sveta vo futbale 2014 v Brazílii.
Externé odkazy.
Profil na oficiálnej stránke Chelsea FC
Rohaček

Rohaček je priezvisko, pozri Rohaček (priezvisko), napr.:
Rohaček (priezvisko)

Rohaček je slovinské priezvisko. Na Slovensku je veľmi zriedkavé, vyskytuje sa len v okrese Komárno a meste Bánovce nad Bebravou. V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia.
Pozri v článku Rohaček.
Groupama Arena

Groupama Arena je multifunkčný štadión v Budapešti, v Maďarsku. Je domovským štadiónom klubu Ferencvárosi TC. 
S kapacitou 23 698 osôb je to druhý najväčší štadión v Maďarsku po Štadióne Ferenca Puskása. Nachádza sa na mieste staršieho Štadióna Alberta Flóriána, ktorý bol zbúraný v roku 2013. Výstavba nového sa začala 27. marca 2013.
Marsik

Marsik (iné názvy a označenia: Marsic, Marfik, Kappa Herculis, Kappa Her, κ Her, κ Herculis, 7 Herculis, 7 Her) je dvojhviezda v súhvezdí Herkules. Jeho zložky majú magnitúdy 5,3 a 6,5 a sú vzdialené podľa rozličných zdrojov 27″-29,4″. Tieto dve hviezdy sú si podobné – sú to obry spaľujúce hélium, jeden typu G8, druhý K1.
Slovensko na Majstrovstvách Európy v atletike 2014

Slovensko na Majstrovstvách Európy v atletike 2014 reprezentovalo 28 atlétov, pričom išlo o najväčší počet slovenských atlétov na tomto podujatí v histórii samostatnej Slovenskej republiky. Slovenská výprava získala zásluhou Mateja Tótha a Martiny Hrašnovej dve strieborné medaily.
Výsledky.
Muži.
Bežecké disciplíny a chôdza
Technické disciplíny
Ženy.
Bežecké disciplíny a chôdza
Technické disciplíny
Ján Šimor

Ján Simor () (* 23. august 1813, Stoličný Belehrad – † 23. január 1891, Ostrihom) bol rímskokatolícky duchovný, rábsky biskup, ostrihomský arcibiskup, uhorský knieža-prímas a kardinál.
Životopis.
Gymnaziálne štúdium absolvoval v Stoličnom Belehrade a Budíne. Filozofiu študoval od roku 1830 v Trnave a od roku 1833 teológiu na viedenskom Pázmaneu. 28. októbra 1836 bol vysvätený za kňaza. V roku 1841 získal doktorát z históre. V roku 1857 bol vymenovaný za biskupa v Rábe (Győr). Biskupskú vysviacku prijal 19. júna 1857 v Ostrihome. Po smrti ostrihomského arcibiskupa Ján Scitovského sa 20. január 1867 stal jeho nástupcom. Dokončil stavebné práce na ostrihomskej bazilike, založil v Ostrihome Kresťanské múzeum, ako aj samostatnú prímasskú knižnicu. 
V rokoch 18691870 sa zúčastnil zasadaní 1. vatikánskeho koncilu. V roku 1873 ho pápež Pius IX. vymenoval za kardinála-kňaza s pridelil mu titulárny kostol San Bartolomeo all’Isola.
Kostol Najsvätejšieho Spasiteľa

Kostol Najsvätejšieho Spasiteľa alebo aj Kostol svätého Salvátora môže byť:
Majstrovstvá Ázie a Oceánie v korfbale 2002

Majstrovstvá Ázie a Oceánie v korfbale 2002 boli v poradí 5. Majstrovstvá Ázie a Oceánie v korfbale, ktoré organizovala Ázijsko-oceánska korfbalová federácia (AOKF). Konali sa od 13. do 16. februára 2002 v Naí Dillí, v Indii, za účasti 5 tímov. India bola organizátorom ázijsko-oceánskeho šampionátu druhýkrát, predtým hostila turnaj v roku 1992, tiež v Naí Dillí. Všetky zápasy sa odohrali v Indira Gandhi Indoor Stadium. Turnaj pozostával iba z jednej skupiny bez následného play-off. Titul obhájil Taiwan, ktorý vyhral všetky doterajšie turnaje majstrovstiev.
Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta 2003, ktoré sa uskutočnili v Holandsku. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
Conradin Kreutzer

Conradin Kreutzer (* 22. november 1780, Meßkirch, Nemecko – † 14. december 1849, Riga, Lotyšsko) bol nemecký skladateľ, dirigent a klavirista, jeden z najvýznamnejších tvorcov nemeckej romantickej opery.
Bol kapelníkom v Stuttgarte, Donaueschingene, Viedni a Kolíne nad Rýnom.
Coluche

Coluche, vlastným menom Michel Gérard Joseph Colucci (* 28. október 1944, Paríž, Francúzsko – † 19. jún 1986, Opio) bol francúzsky herec, komik a humanitárny aktivista. 
Pseudonym „Coluche“ prijal v 26 rokoch, na prahu svojej hereckej kariéry. Preslávil sa najmä účinkovaním v televízii, svojim humorom prelomil rad tabu. V roku 1984 získal Césara za najlepší herecký výkon, a to nečakane v dramatickej úlohe, ktorú stvárnil vo filme "Tchao Pantin" režiséra Clauda Berriho. 
V roku 1980 kandidoval na francúzskeho prezidenta hlavne z recesie. Výskumy však začali ukazovať, že má nádej na úspech (výskum pre "Le Journal du Dimanche" mu prisúdil 16 percentnú podporu), načo z volieb odstúpil s náznakmi, že sa mu vyhrážali. 
Medzinárodne nebol taký známy ako iní francúzski komici, jeho popularita vo Francúzsku však bola úplne mimoriadna, čoho dôkazom je 5. miesto, ktoré obsadil v televíznej ankete Najväčší Francúz (v mutácii britských 100 Greatest Britons) v roku 2005. Okrem hereckých schopností k tomuto umiestneniu prispel najmä jeho humanitárny projekt "Les Restaurants du cœur", ktorý založil v roku 1985 a ktorý zabezpečuje zadarmo jedlo chudobným a ľuďom bez domova.
Zomrel po nehode na motocykli.
Bourvil

Bourvil, vlastným menom André Robert Raimbourg, (* 27. júl 1917, Prétot-Vicquemare, Francúzsko – † 23. september 1970, Paríž) bol francúzsky divadelný a filmový herec a spevák. Je známy napríklad z komediálnych filmov na ktorých spolupracoval s Louisom de Funès.
Životopis.
O otca prišiel v prvej svetovej vojne. Ako pseudonym prijal neskôr meno francúzskej obce, v ktorej vyrastal Bourville. Pôvodne sa vyučil za pekára, potom však začal vystupovať so svojimi piesňami a komickými hranými číslami. Dostal sa do rozhlasu a po druhej svetovej vojne už bežne natáčal dva i viac filmov ročne.
V roku 1956 rozvinul svoje komediálne vlohy vo filme "Naprieč Parížom", v ktorom sa stretol so Jeanom Gabinom a de Funèsom. Druhému z nich robil v ďalších snímkach akýsi pokojný protipól voči jeho živelnosti, napríklad vo filmoch "Smoliar" (1965), alebo "Veľký flám" (1966). S Gabinom sa ešte stretol pri práci na filme "Bedári" (1958).
Zomrel v roku 1970 na Kahlerovu chorobu.
Photoalbum

Photoalbum je štúdiový album českého gitaristu Ivana Kráľa, vydaný krátko po vydaní soundtracku "Cabriolet", v roku 2001. Na albume vedľa Kráľa hrajúceho na gitary, basgitary a klávesové nástroje, hrá iba bubeník Emil Frátrik a Vladimír Pápež hrajúci na harmoniku. Ide o jeho posledný štúdiový album až do roku 2014, kedy vyšiel album "Always".
Břetislav Novák (matematik)

Prof. RNDr. Břetislav Novák, DrSc. (* 2. marec 1938, Pardubice – † 18. august 2003, Praha) bol český matematik a univerzitný pedagóg. Zaoberal sa širokým spektrom oblastí matematickej analýzy, najmä teóriou funkcií komplexnej premennej, ale centrom jeho záujmu bola analytická teória čísel.
Životopis.
Národnú školu a jedenásťročnú stredná školu vyštudoval v Chrudimi (19441956), následne v rokoch 19561961 študoval matematiku na Matematicko-fyzikálnej fakulte (MFF) Karlovej univerzity v Prahe, kde získal titul "promovaný matematik". V roku obhájil 1966 kandidátsku prácu "Mřížové body v elipsoidech s vahami". Školiteľom jeho diplomovej aj kandidátske práce bol Vojtěch Jarník.
Celú svoju kariéru spojil s MFF Karlovej univerzity v Prahe. V roku 1962 sa stal docentom, v roku 1972 doktorom vied a v roku 1982 profesorom.
Mária z Guelders

Mária z Guelders (* asi 1434, Grave, Holandsko – † 1. december 1463, Roxburgh, Škótske kráľovstvo) bola ako manželka Jakuba II. škótska kráľovná v rokoch 1449 až 1460 a v rokoch 1460 – 1463 regentka Škótska. Bola dcérou vojvodu Arnolda z Guelders a Kataríny Klévskej.
Sobáš s Jakubom II..
Mária strávila dlhú dobu na burgundskom dvore u svojho príbuzného Filipa III. Jeho manželka Izabela Portugalská dokonca často platila jej výdavky. Burgundský vojvoda a jeho manželka tiež začali vyjednávať o Máriinom sobáši do Škótska. Filip III. prisľúbil zaplatiť veno a Izabela jej svadobnú výbavu.
Do Škótska prišla v júni 1449 a 3. júla sa v Edinburghu vydala za škótskeho kráľa Jakuba II. Mali sedem detí:
Regentstvo.
Po manželovej smrti v roku 1460 sa Mária stala regentkou za svojho syna Jakuba. Bola zapletená do vojny ruží, ktorá v tom čase zúrila v Anglicku. Jej hlavným radcom bol biskup Kennedy a ich spojenectvo vraj fungovalo dobre, hoci biskup bol pre spojenectvo s Lancasterovcami, zatiaľ čo Mária bola skôr preto ďalej štvať znepriatelené strany proti sebe.
Kým Mária stále trúchlila, lancasterská kráľovná Margaréta z Anjou sa k nej obrátila so žiadosťou o ochranu pred Yorkovcami. Mária jej a jej synovi Eduardovi ponúkla prístrešie. Spojenectvo Márie a Margaréty sa obmedzovalo predovšetkým na pomoc zosadenej kráľovnej. Mária poskytla škótskych vojakov pre podporu lancesterskej veci a v roku 1461 bol Margarétin syn Eduard zasnúbený s princeznou Margarétou Škótskou. Za svoju podporu Mária chcela mesto Berwick na hraniciach Škótska a Anglicka, Margaréta bola pripravená sa mesta vzdať.
Vzťahy medzi oboma ženami ale postupne ochladli, pretože anglický kráľ Eduard IV. uzavrel spojenectvo s Filipom III. Burgundským. Akákoľvek Máriina pomoc Margaréte, Eduardovmu nepriateľovi, ohrozovala toto spojenectvo, ktoré Filip vytvoril proti francúzskemu kráľovi Ľudovítovi XI. Eduard IV. takisto ponúkol ovdovenej Márii nový sobáš, čo však odmietla. Filip III. ju žiadal, aby zrušila zasnúbenie svojej dcéry Margaréty s princom Eduardom, čo k Margaretinmu sklamaniu Mária urobila. V roku 1462 uzavrela s Eduardom IV. mier.
Počas troch rokov svojho regentstva mala Mária niekoľko milostných afér, jednu z nich s lordom Hailesom. Zomrela 1. decembra 1463. Bola pochovaná v Trinity College Church v Edinburghu, ktorý založila v roku 1460 na pamiatku Jakuba II. Jej rakva bola po zbúraní kostola prenesená do kláštora Holyrood v roku 1848.
Merkurova kašna

Merkurova kašna alebo kašna Čtyř živlů bola kašna v Brne, ktorá a nachádzala na Námestí slobody v blízkosti Běhounskej a Kobližnej ulice. Vybudoval ju v rokoch 16931699 sochár Ignác Jan Bendl a nahradila pôvodnú renesančnú fontánu od Jiřího Gialdiho.
Stavba mala mnohouholníkový tvar s priemerom a uprostred bolo umiestnené súsošie vysoké . Znázorňovalo dve mužské postavy, podľa jedného výkladu symboly riek Svitavy a Svratky, ktoré pretekajú Brnom, nymfu, ktorá držala roh hojnosti ako symbol bohatstva, a úplne hore sa nachádzala postava rímskeho boha Merkúra, symbola obchodu. Historik umenia Miloš Stehlík označil túto interpretáciu za nesprávnu a dielo považuje za alegorické zobrazenie štyroch živlov: Vulkán ako symbol ohňa, Neptun vody, Ceres zeme a Merkúr vzduchu.
Predovšetkým v zimných obdobiach bola stavba značne poškodzovaná v dôsledku mrazov a poveternostných podmienok. Opravy sa realizovali v rokoch 1766, 1835 a naposledy v roku 1850, ale už o šesť rokov neskôr bola potrebná ďalšia rekonštrukcia. Tá sa však už neuskutočnila a roku 1867 bola celá stavba zrušená. Mesto materiál z nádrže predalo a súsošie venovalo Františkovmu múzeu (dnes Moravské zemské múzeum), na ktorého nádvorí v Biskupskom dvore je v súčasnosti (2014) umiestnené.
Krokomer

Krokomer alebo pedometer je prenosný, elektrický, elektromechanický alebo čisto mechanický prístroj, ktorý na základe monitorovania pohybu používateľa mechanickým senzorom odhaduje počet krokov vykonaných počas chôdze.
Princíp fungovania.
Moderné krokomery využívajú akcelerometer, gyroskop, prípadne kombináciu viacerých inerciálnych senzorov na princípe MEMS (Micro-Electro-Mechanical Systems). Softvér v prístroji na základe výstupov z uvedených senzorov zaznamenáva počet krokov, ktoré používateľ prejde. Na základe telesnej výšky používateľa mnoho krokomerov odhaduje dĺžku kroku a tým aj celkovú prejdenú vzdialenosť a energetický výdaj (v kJ, resp. kcal) počas používania krokomera.
Krokomery používateľ nosí podobne ako náramkové hodinky na zápästí, prípadne zavesené na krku alebo pripevnené k opasku či inej časti odevu.
Použiteľnosť.
Používanie krokomera je motivačným faktorom pre zvýšenie fyzickej aktivity používateľa prístroja. Stanovenie denného cieľa prejdených krokov motivuje používateľa k dosiahnutiu tejto méty. Na základe viacerých vedeckých štúdii sa odporúča, aby dospelý človek prešiel každý deň 10 000 krokov, čo by malo dopomôcť k väčšej kontrole nad hmotnosťou jedinca. Zvýšený energetický výdaj v kombinácii s monitorovaným energetickým príjmom môže viesť k zníženiu, resp. udržaniu telesnej hmotnosti. Vedecké štúdie potvrdili, že používanie krokomera vedie k zníženiu hmotnosti u obéznych pacientov.
Beňa

Beňa je slovenské a české priezvisko. Na Slovensku je najčastejšie v Bardejove, Prešove, Lenartove (okres Bardejov), Malackách a Bratislave. V Česku je najviac rozšírené v mestách Praha a Břeclav.
Beňová

Beňová je ženská podoba priezvisk Beňo, Beňa alebo Beň , napr.:
Cowpunk

Cowpunk alebo Country punk je subžáner punk rocku, ktorý vznikol v Spojenom kráľovstve a Kalifornii koncom 70. rokov a začiatkom 80. rokov. Spája v sebe punk rock alebo New Wave s country, folkom alebo bluesom vo zvukovej podstate, skutkovej podstate, postoji a štýle. Množstvo hudobníkov tejto scény je spájaných s alternative country alebo roots rockom.
Miroslav Chlpek

Miroslav Chlpek (* 9. december 1956, Handlová) je bývalý slovenský futbalista.
Mládežnícke roky.
S futbalom začínal v rodnej dedine Malá Čausa. Po skončení základnej školy prestúpil do dorastu Prievidze. 
Seniorské roky.
Po roku v doraste prešiel medzi seniorov, ktorí hrali v 2. československej lige. Základnú vojenskú službu absolvoval v Banskej Bystrici, kde odohral aj niekoľko druholigových zápasov. V októbri 1977 prestúpil do Trnavy. V roku 1980 odchádza hrať do Zvolena a o dva roky neskôr do Levíc. Kariéru ukončil v nižšej rakúskej súťaži.
Reprezentácia.
V dorasteneckom veku pôsobil v reprezentačných výberoch Československa až do 18 rokov. Najväčším jeho úspechom bolo víťazstvo ČSSR 18 na turnaji Družba na Kube. Odohral aj 2 zápasy za ČSSR 21.
Majstrovstvá Ázie a Oceánie v korfbale 2004

Majstrovstvá Ázie a Oceánie v korfbale 2004 boli v poradí 6. Majstrovstvá Ázie a Oceánie v korfbale, ktoré organizovala Ázijsko-oceánska korfbalová federácia (AOKF). Konali sa 7.11. júla 2004 v Christchurch, na Novom Zélande, za účasti 3 tímov a hostiteľského tímu. Turnaj pozostával zo šiestich kôl základnej skupiny a následného play-off. Titul získala premiérovo Austrália, ktorá vo finále zvíťazila nad obhajcom titulu a päťnásobným víťazom tohoto podujatiaČínskym Tchaj-pejom.
Shock rock

Shock rock je zastrešujúci termín pre interpretov, ktorí kombinujú rockovú alebo metalovú hudbu s divadelnými prvkami počas živých vystúpení. Vystúpenia často obsahujú kostýmy a masky. Shock rock tiež obsahuje prvky z hororov.
Železničná stanica Kraľovany

Železničná stanica Kraľovany je hlavná železničná stanica v Kraľovanoch. 
Nachádza sa na severnom okraji obce, na dôležitej dvojkoľajnej trati zo Žiliny do Košíc. Prevádzka v stanici začala 8. decembra 1871, kedy bol otvorený úsek zo Žiliny do Popradu. Kraľovany sú prestupnou stanicou pre trať na Oravu, ktorá od roku 1904 viedla až do pohraničnej Suchej Hory s napojením na poľskú železničnú sieť. V období druhej svetovej vojny bolo spojenie do Poľska prerušené a význam trate a teda aj jej staníc poklesol. V súčasnosti oravská trať končí v Trstenej, kde končia aj všetky spoje z Kraľovian.
Železničná stanica Trstená

Železničná stanica Trstená je hlavná železničná stanica v Trstenej. 
Nachádza sa na východnom okraji mesta, na jednokoľajnej trati z Kraľovian. Prevádzka v stanici začala 21. decembra 1899, kedy bol otvorený úsek z Tvrdošína do Suchej Hory. Prestupnou stanicou pre trať na Oravu sú Kraľovany, odkiaľ vedie údolím rieky Orava cez Dolný Kubín a Tvrdošín. 
Pôvodne trať pokračovala od roku 1904 cez Suchú Horu do poľského Nového Targu, no od druhej svetovej vojny je spojenie do Poľska prerušené, čím význam trate a teda aj jej staníc poklesol. V roku 1970 bol zrušený úsek po Suchú Horu a odvtedy trať a všetky spoje končia v Trstenej.
Železničná stanica Margecany

Železničná stanica Margecany je hlavná železničná stanica v Margecanoch. 
Nachádza sa v strednej časti obce a súčasťou rozsiahleho staničného areálu je depo. Križujú sa tu významné trate Žilina – Košice a Červená Skala – Margecany. Pôvodne sa tu križovala Košicko-bohumínska železnica a lokálna trať do Gelnice. Stanica bola otvorená 12. marca 1872, kedy bol sprevádzkovaný úsek Spišská Nová Ves – Kysak.
Trate a doprava.
Na stanici sa nachádza výkonné pracovisko sekcie riadenia dopravy Oblastného riaditeľstva Košice Železníc Slovenskej republiky.