Alois Musil

Alois Musil, medzi Arabmi používal aj meno Músa ar Rueil (* 30. jún 1868, Vyškov† 12. apríl 1944, Otryby u Českého Šternberka) bol moravský katolícky kňaz, orientalista, biblista, cestovateľ, etnograf a spisovateľ.
Život.
Alois Musil sa narodil roku 1868 v Rychtářove u Vyškova (dnes súčasť Vyškova) ako najstarší syn v sedliackej rodine. Jeho blízkym príbuzným bol slávny rakúsky spisovateľ Robert Musil. Po maturite na gymnáziu vo Vysokom Mýte študoval v rokoch 18871891 na bohosloveckej fakulte v Olomouci. Roku 1891 bol vysvätený na kňaza a roku 1895 získal doktorát z teológie. Jeho snaha o prehĺbenie teologických štúdií ho priviedla k záujmu o arabský svet. Preto v rokoch 18951898 študoval na Dominikánskej biblickej škole v Jeruzaleme a na Jezuitskej univerzite sv. Jozefa v Bejrúte. Pri svojich výskumoch v Jordánsku v okolí skalného mesta Petry objavil roku 1898 púštny palác Kusejr Amra s farebnými freskami, ktorý postavil umajovský kalif al-Valíd II., čo vzbudilo doslova svetovú senzáciu (palác je od roku 1985 pamiatkou UNESCO). Svoje poznatky a objavy z tejto doby zhrnul do svojich kníh "Arabia petraea" a "Kusejr Amra" vydaných nemecky vo Viedni.
Roku 1902 bol menovaný mimoriadnym a roku 1904 riadnym profesorom na bohosloveckej fakulte v Olomouci a roku 1909 riadnym profesorom na teologickej fakulte univerzity vo Viedni. S podporou pražských a viedenských vedeckých ústavov podnikol v rokoch 1908 až 1912 niekoľko ciest do Palestíny, Sýrie a Iraku, kde vykonával topografický výskum, študoval predislamské aj islamské archeologické pamiatky, etnografiu a folklór a vytvoril prvú použiteľnú mapu tejto oblasti. V severnej Arábii žil dlhodobo u beduínskeho kmeňa Rwala a stal sa jeho členom pod menom šejk Músa ar Rueil. Študoval aj miestne jazyky - ovládal tridsaťpäť arabských nárečí.
Počas prvej svetovej vojny podnikol niekoľko tajných politických misií so špionážnym podtextom do arabských provincií Osmanskej ríše, ktoré mali získať arabskú podporu Turecka proti Spojenému kráľovstvu a napomôcť hospodárskemu prenikaniu Rakúska-Uhorska na Blízky východ. Jeho vplyv ešte vzrástol po nástupe cisára Karola I. na trón v novembri roku 1916, lebo bol spovedníkom cisárovnej Zity. Bol zapojený do cisárovej iniciatívy uzavrieť separátny mier, zasadil sa o amnestiu významných českých politikov Kramářa, Rašína, Klofáča a mnohých českých účastníkov vzbury v Kotorskej boke.
Po vyhlásení Česko-Slovenska sa presťahoval z Viedne do Prahy. Roku 1920 bol menovaný riadnym profesorom na Karlovej univerzite, kde pôsobil až do roku 1938. Významne sa zaslúžil o založenie Orientálneho ústavu v roku 1922 a po vytvorení organizačnej štruktúry ústavu a jeho finančného zabezpečenia sa v roku 1927 stal jedným z jeho prvých členov. V rokoch 19231924 a 19251928 navštívil New York, kde s pomocou Americkej geografickej spoločnosti ("American Geographical Society") a financií amerického cestovateľa a politika Charlesa Crana, s ktorým ho zoznámil prezident Tomáš Garrigue Masaryk, publikoval anglicky výsledky svojich ciest a štúdií v rozsiahlej šesťdielnej sérii "Oriental Explorations and Studies".
V rokoch 19291932 vydal zjednodušenú verziu svojich cestopisov v ôsmich zväzkoch a na podnet prezidenta Masaryka začal vydávať knižný seriál "Dnešný Orient" o vtedajšom politickom a hospodárskom vývoji na Arabskom polostrove, v Etiópii, Iraku, Egypte, Indii, Iráne, Afganistane, Palestíne, Sýrii, Líbyi, Turecku a Sudáne. Seriál mal jedenásť zväzkov, posledný zväzok, venovaný Francúzskej severnej Afrike, Musil už nedokončil. Usiloval tiež o širokú popularizáciu svojich poznatkov najmä pre mládež. Za týmto účelom napísal dvadsať dobrodružných kníh odohrávajúcich sa v arabskom svete, s vysvetlením arabských a islamských tradícií.
Roku 1928 mu Americká geografická spoločnosť udelila Zlatú medailu Charlesa P. Dalyho a zapísala ho do siene slávy vedľa Marca Pola a Davida Livingstona.
V roku 1936 odišiel do dôchodku na svoj statok v Otryboch. Tu i zomrel.