burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Olomoucký kraj (1948 – 1960)

Olomoucký kraj bol správny celok v Česko-Slovensku, ktorý existoval v rokoch 1948 – 1960. Jeho centrom bolo mesto Olomouc a kraj mal rozlohu 6 233 km², bol teda o niečo väčší, ako ten súčasný (5 159 km²).
Historický vývoj.
Olomoucký kraj vznikol v strednej a severozápadnej časti Moravy a na severozápade Sliezska 24. decembra 1948 na základe zákona o krajskom zriadení, podľa ktorého bolo k 31. decembru 1948 zrušené dovtedajšie krajinské zriadenie. Krajský národný výbor bol zriadený k 1. januáru 1949.
Dňa 1. júla 1960 bol na základe zákona o územnom členení štátu kraj zrušený a jeho územie bolo rozdelené medzi Juhomoravský (okres Prostějov), Severomoravský (väčšina územia) a Východočeský kraj (katastrálne územie Velká Morava, Červená Voda, Šanov, Moravský Karlov, Bílá Voda, Mlýnice, Mlýnický Dvůr, Cotkytle, Strážná, Tatenice a Krasíkov). V súčasnej dobe je územie niekdajšieho Olomouckého kraja rozdelené medzi Olomoucký (väčšina územia), Juhomoravský (severná časť vojenského obvodu Březina), Moravsko-sliezsky (väčšina okresu Bruntál a katastrálne územie Dub a Heřmanice v okrese Nový Jičín) a Pardubický kraj (katastrálne územie Velká Morava, Červená Voda, Šanov, Moravský Karlov, Bílá Voda, Mlýnice, Mlýnický Dvůr, Cotkytle, Strážná, Tatenice a Krasíkov).
Geografia.
Na západe susedil s krajom Hradeckým, Pardubickým a Brnianskym, na juhu s Brnianským a Gottwaldovským, na juhovýchode s Gottwaldovským, na severovýchode s krajom Ostravským, na severe a severozápade s Poľskom.
Administratívne členenie.
Kraj sa členil na mesto Olomouc a 11 okresov: Bruntál, Hranice, Jeseník, Kojetín, Litovel, Olomouc, Prostějov, Přerov, Rýmařov, Šternberk, Šumperk a Zábřeh.
Blombos

Blombos je jaskyňa nachádzajúca sa v súkromnej prírodnej rezervácii Blombos v Južnej Afrike, asi 300 km východne od Kapského Mesta. Ide o archeologickú lokalitu, v ktorej boli objavené artefakty zo strednej doby kamennej. Tieto vykopávky sú staré približne 70 000 až 100 000 rokov.
Archeologický materiál nájdený v jaskyni Blombos zahŕňa okrové rytiny, súpravy na spracovanie okru, korálky z morských mušlí, dômyselné kostené a kamenné nástroje, ako aj početné zvyšky suchozemskej a morskej fauny vrátane mäkkýšov, vtákov, škrupín korytnačiek, pštrosích vajec a cicavcov rôznych veľkostí.
Našlo sa tam aj krížové šrafovanie v okrovej farbe na kamennom fragmente, ktoré sa považuje za najstaršiu známu kresbu vytvorenú človekom. Odhaduje sa, že táto kresba je stará asi 73 000 rokov.
História vykopávok.
Prvé vykopávky sa v jaskyni Blombos zrealizovali v rokoch 19911992 ako súčasť doktorandskej práce profesora Christophera S. Henshilwooda z University of Cambridge. Kým Henshilwoodov počiatočný doktorandský výskum bol zameraný na novšie úrovne osídlenia neskoršej doby kamennej, od roku 1997 sa pozornosť sústredila na sekvenciu strednej doby kamennej. Projekt jaskyne Blombos sa odvtedy akademicky, ekonomicky a administratívne rozvinul z testovacieho výkopu malého rozsahu až po medzinárodný, komplexný a vysoko technologický archeologický projekt. Od roku 1999 do roku 2011 sa v jaskynnej lokalite uskutočnilo celkovo desať sezónnych archeologických výskumov, každý v dĺžke šesť týždňov.
Ludovico Chigi Albani della Rovere

Fra' Ludovico Chigi Albani della Rovere (* 10. júl 1866, Ariccia† 14. november 1951, Rím) bol taliansky šľachtic a 76. veľmajster Zvrchovaného vojenského maltézskeho rádu. Pochádzal z jednej z najvýznamnejších šľachtických rodín v Ríme. Bol zodpovedný za tri pápežské konkláve, bol tiež čestným členom Pápežskej akadémie vied.
Za veľmajstra bol Chigi zvolený 30. mája 1931, pod jeho vedením sa rád počas Druhej svetovej vojny zaoberal rozsiahlymi nemocničnými a charitatívnymi aktivitami. V roku 1947 bol vymenovaný za prezidenta medzinárodného výboru, ktorý mal dohliadať na prestavbu opátstva Monte Cassino.
Ako jeden z mála veľmajstrov mal Chigi rodinu – v roku 1893 sa oženil s Donnou Annou Aldobrandini, s ktorou mal dve deti. Po piatich rokoch manželstva však ovdovel.
Po jeho smrti v roku 1951 sa Rád dostal do ťažkostí a pápež Pius XII. zakázal voľbu nového veľmajstra. Rád bol riadený poručíkmi a komisiou kardinálov, kým nebola ústavná charta v roku 1961 schválená apoštolským listom pápeža Jána XXIII. a nebol zvolený nový veľmajster Angelo de Mojana di Cologna.
Cesta III. triedy 1126 (Slovensko)

Cesta III. triedy číslo 1126 ("III/1126") je cesta III. triedy na Slovensku, v okrese Skalica. Jej celková dĺžka je približne 2 km a spája obce Lopašov a Oreské.
Začína na križovatke s cestou I/51 na okraji obce Lopašov a vedie západným smerom k obci Oreské, kde končí na križovatke s cestou III/1146. V roku 2021 bola jej značná časť opravená ako súčasť výstavby vodovodu v Oreskom. Pri ceste sa nachádza aj polder Oreské.
Ariccia

Ariccia (lat. "Aricia") je obec v Taliansku v regióne Lazio v metropolitnej oblasti Ríma na úpätí Albanských vrchov. Žije tu asi 20-tisíc obyvateľov (2015). Je súčasťou oblasti nazývanej Castelli Romani.
Pôvodne starobylé latinské mesto Aricia ležalo na rímskej ceste Via Appia. V 6. až 4. storočí pred Kr. bolo jedným z centier Latinského spolku. Pri Nemorenskom jazere neďaleko mesta sa nachádzal chrám, ktorý bol kultovým centrom bohyne Diany, ochrankyne latinských miest. Keď Rimania začiatkom 5. storočia pred Kr. ovládli územie Latinov, zaviedli obdobný kult aj v Ríme.
V roku 1661 mesto kúpila rodina Chigi, ktorá ho obohatila o nádherné a elegantné majstrovské diela Giana Lorenza Berniniho a iných umelcov ako architekt Carlo Fontana. Prítomnosť pápeža Alexandra VII. bola mimoriadne prekvitajúcim obdobím, počas ktorého sú palác Chigi, priľahlý park, námestie a kostol Nanebovzatia Panny Márie vynikajúcimi príkladmi.
V Ariccia sa nachádzajú zvyšky mestských múrov, stanice cesty Via Appia a Dianinho chrámu.
Medzinárodný filmový festival San Sebastián

Medzinárodný filmový festival v San Sebastiane (MFFSS) alebo San Sebastián International Film Festival (SSIFF), tiež známy ako Zinemaldia, je filmový festival, ktorý sa koná každý rok v septembri v baskickom meste San Sebastian (Španielsko). Festival sa po španielsky volá Festival Internacional de Cine de San Sebastián a po baskicky Donostiako Nazioarteko Zinemaldia. V paláci Kursaal sa konajú premietania, tlačové konferencie a otváracie a záverečné galavečery.
Emiliano Martínez

Popis.
Damián Emiliano Martínez je argentínsky futbalový brankár pôsobiaci za klub Aston Villa a Argentínske Národné mužstvo, v minulosti pôsobil aj za Arsenal. Je známy jeho skvelou schopnosťou zachraňovania Penaltových kopov, Martínez je považovaný za jedného z najlepších brankárov na svete.
Úspechy.
Martínez po prvý krát reprezentoval Argentínu v roku 2021, keď s družstvom vyhral Copa America 2021, neskôr vyhrali aj Svetový Pohár v Katare 2022 a Copa America 2024, v každom vyhral zlatú rukavicu. V Arsenale začal ako 3. Brankár, no v 2019 pomohol Arsenalu vyhrať FA Cup aj FA Community Shield. V 2020 podpísal zmluvu s Aston Villou, kde hneď v prvej sezóne prekonal klubový rekord 15 hier za sezónu v Premier League bez toho aby dostal jediný gól. V rokoch 2023 a 2024 vyhral aj Yashinov Pohár.
Klubová Kariéra.
Arsenal (2010-2020).
Martínez mal v Arsenale ako 3. Brankár málo úspechov, odtiaľ mal aj hosťovania v kluboch Oxford United, Sheffield Wednesday, Rotherham United, Wolves, Getafe, Reading. 
Aston Villa (2020- Teraz).
Dňa 16. Septembra 2020 prestúpil za 20 miliónov libier do klubu Aston Villa, Kde už prvú sezónu udržal 15 Clean Sheets a stal sa hlavným brankárom, V Máji 2024 kvalifikoval Aston Villu do semi-finále Konferenčnej Ligy.
Národná Kariéra.
Svoj národný debut urobil 3. Júna 2021 v kvalifikácii na MS v remíze 1-1 proti Čile. Neskôr sa ukázal na Copa América 2021, kde vyhral vo finále 1-0 proti Brazílii. S Argentínou vyhrali neskôr aj MS 2024.
Lenka Hamšíková

Lenka Hamšíková (*25.5.1980, Ružomberok) je slovenská podnikateľka, tvorkyňa kreatívnych projektov, mentorka v podnikaní, blogerka a matka štyroch detí. Vyštudovala gymnázium Bilíkova a sociálnu prácu na Univerzite Komenského.
Je zakladateľkou sebarozvojovej platformy pre ženy s názvom AUREA, ktorá je komunitou, platformou i kreatívnou agenntúrou, ktorá pomáha ženám plniť ich sny. Aurea ponúka rôznorodé projekty pre ženy, ako napríklad: podpornú online platformu, AUREA festival, benefity pre firmy, magazín o obyčajne neobyčajných ženách, coworking, networingové podujatia a mnohé iné benefity pre ženy.
Lenka začala podnikať v roku 2013 a vo svojich projektoch sa primárne zameriava na stratégiu, networking a marketing. Jej veľkým darom je spájanie ľudí a rozbiehanie nových projektov. Pri svojom podnikaní sa opiera o Baťovské princípy a hodnoty ako spolupráca, dôvera, podpora, rešpekt, solidarita, udržateľnosť, empatia a sebarozvoj. V podnikateľskej oblasti vytvára nový koncept energetického podnikania pre ženy.
Okrem svojich podnikateľských aktivít, Lenka pôsobila ako správkyňa nadácie Green Foundation, koordinátorka environmentálneho filmového festivalu Ekotopfilm a vytvorila tiež umeleckú platformu ART OF SLOVAKIA, pričom vdýchla život rovnomennému festivalu. Spolupracovala s mnohými firmami vrátane Slovnaft, Swiss Re, Atos, CCC, Alcasys a UPC.
Aktivizmus tvorí dôležitú súčasť jej života. Snaží sa presadzovať verejný záujem a ľudské, morálne a udržateľné princípy v spoločnosti. Je súčasťou aktivistického združenia OZ Hrad - Slavín, ktoré je zamerané na ochranu zelene v mestách a tiež ochranu kultúrnej pamiatky Ekoiuventy, medzi ľuďmi nazývaného tiež Mičurin. V roku 2023 kandidovala do parlamentných volieb s cieľom pozitívne zmeniť spoločnosť, avšak neskôr prehodnotila svoje priority a možnosti v rámci vysokej politiky s ohľadom na svoje smerovanie, hodnoty a rodinu.
Referencie:
https://www.rtvs.sk/radio/archiv/1603/2427572
https://aurea.social/
https://www.youtube.com/watch?v=KLVABVkZ86g
https://www.sme.sk/os/192182/lenka-hamsikova-1980
Blogy: https://www.aurea.social/magazin/blogy/lenka-hamsikova-uz-nie-je-cas-nemat-cas-zit/ https://www.aurea.social/magazin/blogy/lenka-hamsikova-umenie-zvladat-kritiku-s-dostojnostou-a-silou/ https://www.aurea.social/magazin/clanky/lenka-hamsikova-cesta-webu-je-cestou-tvorby-ucenia-sa-spoluprace/ https://www.aurea.social/magazin/tvorba-cleniek/rok-2025-rok-hada-a-jeho-prilezitosti-pre-podnikatelky/
Dikastérium pre legislatívne texty

Dikastérium pre legislatívne texty () je jedno zo šestnástich dikastérií rímskej kúrie.
Súčasným predsedom Pápežskej rady je arcibiskup Filippo Iannone, súčasným sekretárom je biskup Juan Ignacio Arrieta Ochoa de Chinchetru.
História.
Funkciou nadväzuje na "Pápežskú komisiu po autentickú interpretáciu Kódexu kanonického práva", ktorú ustanovil pápež Benedikt XV. v roku 1917 motu proprio "Cum iuris canonici", keď vstúpil, prvýkrát v dejinách cirkvi, do platnosti Kódex kánonického práva. Táto komisia fungovala až do založenia "Pápežskej komisie pre revíziu Kódexu kanonického práva" Jánom XXIII. v roku 1963, ktorá mala za úlohu vypracovať návrh nového Kódexu kanonického práva. Po skončení Druhého vatikánskeho koncilu založil pápež Pavol VI. v roku 1967 "Pápežskú komisiu pre výklad dekrétov Druhého vatikánskeho koncilu", ktorej právomoc bola následne rozšírená na výklade dokumentov vydaných Svätou stolicou pre vykonávanie dekrétov koncilu.
Ján Pavol II. v roku 1984 založil "Pápežskú komisiu pre autentickú interpretáciu Kódexu kanonického práva", ktorej úlohou bolo interpretovať kánony nového Kódexu kanonického práva vyhláseného 25. januára 1983. So zriadením tohto nového orgánu prestali existovať predchádzajúce dve komisie. Po vydaní apoštolskej konštitúcie "Pastor Bonus" 28. júna 1988 bola táto komisia transformovaná na "Pápežskú radu pre výklad legislatívnych textov".
Pápež František apoštolskou konštitúciou "Praedicate evangelium" k 5. júnu 2022 zmenil názov tejto organizácie na "Dikastérium pre legislatívne texty".
Kompetencie.
Kompetencia rady je v apoštolskej konštitúcii "Pastor Bonus" vymedzená v článkoch 154 až 158, ktoré uvádzajú:
Martin Pechovský

(* 26. august 1988, Senohrad) 
Strana: HLAS – sociálna demokracia
Predchádzajúca kampaň: Voľby do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 2023
Kamzičník chlpatý

Kamzičník chlpatý (iný názov: kamzičník Clusiov, , syn. "Doronicum stiriacum") je druh trvácej vysokohorskej byliny rodu kamzičník, z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Jeho prirodzený areál zahŕňa pohoria južnej a strednej Európy.
Opis.
Kamzičník chlpatý je trváca vysokohorská bylina s krátkym, plazivým a nezhrubnutým podzemkom. Byľ je krátko vystúpavá až priama, nerozkonárená, riedko listnatá, vysoká 10 až 40 cm, v hornej časti chlpatá až žliazkatá.
Prízemné a dolné listy sú v ružici, čepeľ je podlhovastá až elipsovito vajcovitá, celistvookrajová, alebo oddialene plytko zúbkatá, mierne chlpatá až lysá, na okrajoch brvitá a klinovito zúžená do krídlatej listovej stopky. Horné listy sú sediace, čepeľ je podlhovastá, na báze mierne srdcovitá, na líci aj rube roztrúsene chlpatá, bez žliazok.
Úbory sú jednotlivé, krátko stopkaté, s priemerom 35 až 65 mm. Jazykovité samičie kvety sú zlatožlté, dlhé do 35 mm, rúrkovité obojpohlavné kvety sú tmavšie. Zákrovné listene sú kopijovité, končisté, brvito chlpaté, dlhé do 15 mm.
Plodmi sú ochlpené biele nažky, ktoré sú z oboch druhov kvetov s chocholcom.
Rozšírenie.
Areál rozšírenia kamzičníka chlpatého zahŕňa pohoria južnej a strednej Európy – Pyreneje, Alpy, Karpaty. Na Slovensku je hojný vo Vysokých Tatrách, menej v Západných Tatrách, v Nízkych Tatrách je prítomný v oblasti Ďumbiera a na Kráľovej holi.
Najnižší výskyt pochádza z Račkovej doliny (1 300 m n. m.), najvyššie položený výskyt bol zaznamenaný vo výške 2 645 m n. m., na Gerlachovskom štíte. 
Ekológia.
Kamzičník chlpatý rastie na morénach, zarastených sutinách, strmých svahoch, trávnatých a kamenistých holiach a zasahuje aj do kosodreviny v subalpínskom stupni. Vo Vysokých Tatrách vystupuje až na najvyššie končiare, do subniválneho (podsnežného) stupňa. Vyhovujú mu vlhké, plytké pôdy na silikátovom podklade. Kvitne od (júna) júla do septembra. Vzhľadom na veľký počet populácií nie je priamo ohrozený ľudskými aktivitami.
Kamenná Tichá

Kamenná Tichá je krátky vodný tok v Tatrách na území okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Belej, resp. Tichého potoka ako jej zdrojnice, s dĺžkou približne 1,8 km a je tokom IV. rádu. Preteká územím národnej prírodnej rezervácie Tichá dolina, ktorá je súčasťou Tatranského národného parku.
Priebeh toku.
Potok pramení v strednej časti Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a v ich časti Vysoké Tatry, na západnom úbočí Valentkovej (), v nadmorskej výške približne 
Pramení na svahu nad hornou hranicou lesa i nad pásmom kosodreviny a od prameňa tečie západným smerom. Vteká do Valentkovho plieska, kde zároveň priberá nestály prítok spod Valentkovho sedla. Pokračuje Valentkovou dolinou západným smerom a na strednom toku už v pásme kosodreviny priberá významnejší prítok spod Svinického sedla, pravostranný Valentkov potok. Na dolnom toku sa stáča na juhozápad a vytvára hranicu Vysokých Tatier a Červených vrchov, patriacich už do Západných Tatier. Svoj tok končí v Tichej doline, kde sa v nadmorskej výške približne vlieva do Tichého potoka, čoby zdrojnice Belej. Je súčasťou povodia Váhu.
Potok pramení a preteká iba katastrálnym územím Štrbského Plesa, časti mesta Vysoké Tatry v okrese Poprad v Prešovskom kraji.
Kolchos

Kolchos () bol atický hrnčiar, činný približne v polovici 6. storočia pred Kr.
Kolchos je známy vďaka signatúre na čiernofigúrovom oinochoé (krčahu), datovanom približne do rokov 550 – 540 pred Kr. (Boardman), vystavenom v Berlíne (Altes Museum - Antikensammlung, F 1732), vyzdobenom aténskym maliarom Lydom.
Maliar Lydos na tejto čiernofigúrovej váze zobrazil mytologickú scénu. Našťastie nápismi označil mená všetkým postáv, inak by zrejme jej časť bola nejasná. V centre diania sa tu v boji nad mŕtvolou Kykna proti sebe postavili Herakles a boh vojny Ares (Kyknos, syn Area, zomrel rukou Herakla a Ares zasiahol). Bohyňa Aténa podporuje svojho chránenca Herakla.
Pôvod niektorých hrnčiarov alebo maliarov pracujúcich v aténskej štvrti "Kerameikos" možno odhaliť aj prostredníctvom ich mien. Hrnčiar Kolchos pravdepodobne pochádzal z Kolchidy, krajiny pri Čiernom mori (v archaických časoch bolo meno Kolchos známe nielen v Atike, ale aj v Iónii).
Dikastérium pre komunikáciu

Dikastérium pre komunikáciu () je jedno zo šestnástich dikastérií rímskej kúrie. Bolo ustanovené ako "Sekretariát pre komunikáciu" () pápežom Františkom v júni 2015. Nové dikasterium rímskej kúrie má za úlohu reštrukturalizáciu „"všetkých skutočností, ktoré sa rôznym spôsobom až do tejto doby zaoberali komunikáciou"“, aby „"lepšie zodpovedali nárokom poslania cirkvi"“. Štatút dikastéria bol premulgovaný 6. septembra 2016 a nadobudol účinnosť k 1. októbru. Od 23. júna 2018 nesie svoje súčasné meno.
Súčasťou dikastéria sú:
Samuel Migaľ

Samuel Migaľ je slovenský politik.
Vo voľbách v roku 2023 sa stal náhradníkom za stranu HLAS-SD a po nástupe Denisy Sakovej na ministerskú funkciu sa miesto nej ujal poslaneckého mandátu v NR SR. Pred vstupom do politiky bol televíznym reportérom a moderátorom.
Brněnský kraj (1948 – 1960)

Brněnský kraj, bol správny celok v Česko-Slovensku, ktorý existoval v rokoch 1948 – 1960. Jeho centrom bolo mesto Brno a kraj mal rozlohu 7 433 km². Od súčasného Juhomoravského kraja, zriadeného v roku 2000, sa líšil najmä tím, že jeho súčasťou bol sčasti aj okres Svitavy, no nezahrňoval okres Hodonín.
Historický vývoj.
Brněnský kraj vznikol prevažne na území južnej a západnej Moravy 24. decembra 1948 na základe zákona o krajskom zriadení, podľa ktorého bolo k 31. decembru 1948 zrušené dovtedajšie krajinské zriadenie. Krajský národný výbor bol zriadený k 1. januáru 1949.
Dňa 1. júla 1960 bol na základe zákona o územnom členení štátu kraj zrušený a jeho územie rozdelené medzi Juhomoravský (väčšina územia) a Východočeský kraj (okolie Svitav a Moravskej Třebovej). V súčasnej dobe patrí väčšina územia niekdajšieho Brněnského kraja do Juhomoravského kraja, ktorý sa krátko nazýval aj Brněnský kraj. Západné oblasti, najmä okolie miest Velká Bíteš a Bystřice nad Pernštejnem patrí dnes ku Kraju Vysočina; územie v okolí Svitav patrí k Pardubickému kraju a niekoľko obcí v súčasnom okrese Prostějov leží v kraji Olomouckom.
Geografia.
Na severe susedil s krajom Olomouckým a Pardubickým, na severozápade s krajom Pardubickým, na západe s Jihlavským, na juhu s Rakúskom, na juhovýchode so slovenským Bratislavským krajom, na východe s Gottwaldovským krajom a na severovýchode s krajom Olomouckým.
Administratívne členenie.
Kraj sa členil na mesto Brno a 18 okresov: Blansko, Boskovice, Brno, Břeclav, Bučovice, Bystřice nad Pernštejnem, Hustopeče, Mikulov, Moravská Třebová, Moravský Krumlov, Rosice, Slavkov, Svitavy, Tišnov, Velká Bíteš, Vyškov, Znojmo a Židlochovice.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov 2025

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov 2025 budú sedemnáste hokejové MS žien do 18 rokov. Turnaj Top divízie sa bude hrať vo Vantaa vo Fínsku od 4. do 12. januára 2025. Titul z minulého roku obhajujú hokejistky USA.
Základné skupiny.
Všetky tímy postupujú do štvrťfinále.
"Všetky časy sú miestne – Východoeurópsky čas (UTC+2)."
Play-off.
Všetky tímy zo základných skupín budú hrať play-off. Tímy, ktoré postúpia do semifinále, budú znovanasadené podľa umiestnenia v tabuľke skupinovej fázy. Najhoršie dva vyradené štvrťfinálové tímy budú hrať zápas o udržanie v Top divízii.
Sendigova fontána

Sendigova fontána () je pieskovcovo-bronzová fontána s prvkami historizmu a secesie nachádzajúce sa na námestí saského kúpeľného mesta Bad Schandau. Jej výstavbu v roku 1896 financoval miestny hotelier Rudolf Sendig (18481928).
História.
Stavbu pieskovcovej fontány na do tej doby prázdnom námestí inicioval miestny hotelier Rudolf Sendig (18481928) v roku 1896. Na jeseň toho istého roku nasledovalo jej požehnanie. Jej stavba sa stala symbolom rozmachu mesta, ktorý ukončila prvá svetová vojna. Počas vojnových a povojnových udalostí niekedy v rokoch 19421945 bol kovový vrchol fontány zničený a demontovaný. Predpokladaným dôvodom je potreba kovu na vojnové účely alebo jeho odcudzenie Červenou armádou. Zostávajúca časť studne v povojnovom období chátrala a kvôli netesnosti bola zavezená zeminou. Nad prívodom vody tak tvorila len plytkú nádrž.
Obnova.
Prípravy na obnovu fontány v pôvodnej podobe prišla v roku 1994. Mala sa tak stať jedným zo symbolov obnovovaného centra kúpeľného mesta. Obnove predchádzal historický prieskum, počas ktorého boli neúspešne hľadané pramene v regionálnych aj celoštátnych archívoch. Príprava rekonštrukcie bola v roku 1995 zverená drážďanskému sochárovi Eberhardovi Wolfovi (* 1938). Ten v ďalších rokoch zhromaždil dostatok prameňov (fotografie, správy a popisy) a v roku 1998 vytvoril model v mierke 1:10. V februári 2008 bol založený "Podporný spolok Sendigova fontána Bad Schandau". Krátko nato odliala spoločnosť "Kunstgießerei Lauchhammer" bronzovú vaňu pre hornú časť fontány, ktorá bola osadená v roku 2009. Sochy na vrchole fontány bola doplnené v lete 2011. Slávnostné odhalenie rekonštruovanej studne prebehlo 4. septembra 2011.
Sendigova fontána je chránená ako kultúrna pamiatka pod číslom 09222255.
Popis.
Samotná fontána je kruhového tvaru. Použitým materiálom je pieskovec. Fontána je osadená na vyvýšenom štvorcovom stupni. Vnútro studne tvorí na podstavci nesená bronzová fontána, na ktorej je umiestnené bronzové súsošie.
Coppa Italia 2024/2025

Coppa Italia 2024/2025 je 78. ročníkom hlavnej vyraďovacej súťaže v Taliansku pod hlavičkou talianskej futbalovej federácie. V súťaži sa predstavilo 44 tímov. Juventus je úradujúci šampión.
Rozdelenie tímov.
Všetkých 40 tímov zo Serie A a zo Serie B sa prihlásilo do Coppa Italia. Šancu dostali aj štyri tímy zo Serie C. Tímy zo Serie A sa do súťaže dostali v prvom kole.
Prvá fáza.
Predkolo.
V tejto fáze hralo 8 tímov. Štyri tímy zo Serie B a štyri tímy zo Serie C.
Prvé kolo.
V tomto kole hralo 32 tímov. 12 tímov zo Serie A, 16 tímov zo Serie B a štyria víťazi z predkola. V tejto fáze bol aj účastník 3. ligy Avellino.
Druhé kolo.
V tejto fáze hralo 16 tímov postupujúcich z 1. kola. V tomto kole hrala Cesena, tím z predkola.
Finálová fáza.
Osemfinále.
V osemfinále bude hrať 16 tímov. Do tejto fáze vstupuje osem tímov zo Serie A, ktoré v sezóne 2023/2024 skončili na 1. až 8. mieste. V tomto kole hrala Cesena, tím z predkola.
Štvrťfinále.
Do štvrťfinále postúpilo osem víťazov z osemfinále. Vo štvrťfinále sa predstavia iba tímy zo Serie A.
Zápasy
Finále.
Finále sa odohrá 14. mája 2025 na Stadio Olimpico v Ríme.
Kokylion

Kokylion () môže byť:
Hrbáč

Hrbáč môže byť:
Prior (cirkevný)

Prior (latinsky: "prior", česky: "převor", maďarsky: "perjel") je predstavený kláštora v niektorých katolíckych rehoľných spoločenstvách a rádoch, ako sú dominikáni, augustiniáni, milosrdní bratia.
V iných katolíckych reholiach je zástupcom opáta (premonštráti, benediktíni, cisterciáni). V rytierskych rádoch je prior na čele priorstva. Riadi konvent duchovných a je podriadený veľkopriorovi. O zriadení priorov a priorstiev rozhoduje ústava jednotlivých rádov. Najvyšší predstavený kartuziánov a augustiniánov se volá generálny prior.
Milosrdní bratia

Milosrdní bratia (oficiálne Hospitálska rehoľa svätého Jána z Boha, latinsky: "Ordo Hospitalarius Sancti Ioannis de Deo") je mužská katolícka rehoľa, ktorá vznikla v druhej polovici 16. storočia. Jej zakladateľom bol svätý Ján z Boha (1495 – 1550). Rehoľa bola oficiálne potvrdená v roku 1572 pápežom Piom V.
Svätý Ján z Boha začal vo vtedajšom zdravotníctve prevratnú činnosť - každému pacientovi pridelil vlastné lôžko, začal ich deliť podľa diagnóz, dokumentoval priebeh ochorenia a liečby. Dbal o čistotu zariadenia, o stravu a duchovnú službu, čím zrovnoprávnil starostlivosť o telo a dušu pacienta. Počas vojen sa Milosrdní bratia podieľali na zabezpečovaní zdravotníckej starostlivosti v poľných nemocniciach ako lekári, zdravotníci alebo lekárnici. Často sa stávalo, že z jednej strany vchádzali ranení vojaci domácej armády a z druhej strany ranení vojaci protivníka. Jedni o druhých nevedeli a ošetrení boli všetci.
Na Slovensku museli Milosrdní bratia po násilnom zásahu komunistického režimu v roku 1950 pozastaviť svoju činnosť. Obnovili ju až po páde komunizmu v roku 1989. V Bratislave sú od roku 1672, keď bola založená prvá verejná mužská nemocnica, po roku 1989 bola obnovená ako prvé neštátne zdravotnícke zariadenie na Slovensku. Podobné zariadenia rehole sú aj v Spišskom Podhradí - Domov sociálnych služieb pre mentálne postihnutých dospelých, ktorý bol založený v roku 1650, v skalickej nemocnici, kde milosrdní bratia až do roku 1954 intenzívne pracovali. Popri tom sa Milosrdní bratia venujú aj starostlivosti o ľudí v núdzi. V 90. rokoch 20. storočia to bolo v pivničných priestoroch kláštora v Bratislave, neskôr v Podunajských Biskupiciach a od roku 2011 v Domove svätého Jána z Boha na Hattalovej ulici v Bratislave.
Priorstvo

Priorstvo (anglicky: "Priory", latinsky: "Prioratus") je katolícke rehoľné spoločenstvo mužov alebo žien pod rehoľnými sľubmi na čele s priorom alebo priorkou. Priorstvá môžu byť kláštorné domy mníchov alebo mníšok, domy kanonikov a mendikantské domy bratov, mníšok alebo terciárok.
Priorstvá vznikli ako dcérske spoločnosti opátstva Cluny. Vzniklo mnoho nových domov, ktoré boli všetky podriadené opátstvu Cluny a nazývali sa Priorstvá. Reprezentovalo benediktínske ideály podporované clunianskymi reformami ako menšie domy benediktínov z Cluny. Podobne v stredoveku v Nemecku a Taliansku bolo mnoho kláštorných priorstiev, v Anglicku boli všetky kláštory pripojené ku katedrálnym kostolom známe ako katedrálne priorstvá.
Benediktíni, cisterciti, trapisti, premonštráti a vojenské rády rozlišujú medzi konventnými a poslušným priorstvom.
Konventné priorstvá sú tie autonómne domy, ktoré nemajú opátov, buď preto, že sa ešte nedosiahol požadovaný počet dvanástich mníchov, alebo z nejakého iného dôvodu.
Poslušné priorstvá sú závislými časťami opátstiev. Ich predstavený, ktorý vo všetkom podlieha opátovi, sa nazýva prior. Tieto kláštory sú satelitmi opátstva. Cluniansky rád je pozoruhodný tým, že je organizovaný výlučne na tomto princípe poslušnosti, s jediným opátom v opátstve Cluny a všetkými ostatnými závislými priorstvami.
Priorstvo sa používa aj na označenie geografického sídla niekoľkých rytierskych komandérií.
Prepadnutie

Prepadnutie (nedokonavý vid: prepad(áv)anie) môže byť:
Popolavec

 
Popolavec () je rod rastlín ktorý zastupuje trváce byliny z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Taxonomicky je rod súčasťou tribusu "Senecioneae" v podčeľadi astrovaté ("Asteroideae"). Rozšírený je v miernom pásme Eurázie a Severnej Ameriky.
Opis.
Rod popolavec zastupuje trváce byliny rastúce jednotlivo alebo v riedkych trsoch. Podzemok je viachlavý, rozkonárený, tmavý s tenkými niťovitými koreňmi. Byľ je priama alebo krátko vystúpavá, jednoduchá, niekedy v hornej časti rozkonárená, pozdĺžne ryhovaná, holá alebo chlpatá, vysoká 20 až 90 cm.
Listy sú striedavé, jednoduché, bez prílistkov. Čepeľ je holá, riedko až husto chlpatá alebo pavučinato vlnatá. 
Prízemné listy sú stopkaté, často zblížené do riedkych zdanlivých ružíc, stredné a horné listy sú sediace.
Zložené súkvetia tvoria vrcholíkový chocholík až zdanlivý okolík. Úbory sú buď terčovité alebo oveľa častejšie lúčovité. Lôžko úboru je ploché, bez plievok. Jazykovité kvety v úbore sú samičie, rúrkovité kvety sú obojpohlavné. Zákrov je jednoradový, zákrovné listene sú v dolnej časti zrastené, v hornej časti rozdelené na jednotlivé úzke, končisté zuby.
Plodmi sú valcovité alebo vretenovité nažky, na povrchu sú rebrovité, holé alebo chlpaté, s chocholcom. Chocholec je chlpový, jeho lúče sú pernaté, rovnako dlhé alebo kratšie ako nažky.
Rozšírenie.
Rod popolavec je rozšírený v miernom pásme Eurázie a Severnej Ameriky. V Európe sa vyskytuje okolo 10 až 15 druhov, s rôzne veľkým areálom. Niektoré sú viazané iba na oblasť Álp, Karpát a balkánskych pohorí.
Druhy a poddruhy vyskytujúce sa na Slovensku.
V prirodzenom prostredí z rodu popolavec na Slovensku rastú (alebo historicky boli zaznamenané) tieto druhy a poddruhy:
Pre morfologickú podobnosť boli v minulosti druhy rodu "Tephroseris" niektorými autormi zaraďované do rodu "Senecio" – starček.
Zoznam druhov.
V rámci rodu eviduje databáza semenných rastlín POWO tieto súčasné druhy a krížence:
Špania voda

Špania voda je vodný tok v Tatrách na území okresu Poprad. Je to ľavostranný prítok Belej, resp. Tichého potoka ako jej zdrojnice, s dĺžkou približne 3,2 km a je tokom IV. rádu. Preteká územím národnej prírodnej rezervácie Tichá dolina, ktorá je súčasťou Tatranského národného parku.
Priebeh toku.
Potok pramení v strednej časti Tatier, v geomorfologickom podcelku Západné Tatry a v ich časti Liptovské kopy, na západnom úbočí Veľkej kopy (), v nadmorskej výške približne 
Pramení na svahu hrebeňa Magura, nad hornou hranicou lesa i nad pásmom kosodreviny, pod sedlom Vyšný Licierov závrat () a od prameňa tečie západným smerom. Využíva terén Španej doliny, tvorenej v tejto časti od juhovýchodu svahmi Veľkej kopy a od severu Veľkou Licierovou Magurou (). Preteká oblasťou nesúvislej kosodreviny, priberajúc krátke prítoky. Na strednom toku vteká do pásma lesa a priberá viaceré, najmä ľavostranné prítoky zo svahov Veľkej Brdárovej grapy (). V dolnej časti Španej doliny už nemá významnejšie prítoky a vteká do mohutnej Tichej doliny. Tu, v lokalite Špania dolina podteká lesnú cestu a následne sa v nadmorskej výške približne vlieva do Tichého potoka, čoby zdrojnice Belej. Je súčasťou povodia rieky Váh.
Potok pramení a preteká iba katastrálnym územím Štrbského Plesa, časti mesta Vysoké Tatry v okrese Poprad v Prešovskom kraji.
Stalag IA

Stalag IA bol nemecký koncentračný tábor počas druhej svetovej vojny, ktorý sa nachádzal v obci Stabławki (nemecky "Stablack" ). Boli v ňom ubytovaní najmä poľskí, belgickí, francúzski a ruskí vojnoví zajatci, ale aj Briti a Taliani.
Tábor postavili koncom roku 1939 poľskí zajatci, ktorí boli zajatí počas nemecko-sovietskej invázie do Poľska, ktorá začala druhú svetovú vojnu. V roku 1940 sa k Poliakom pridali belgickí a francúzski zajatci po páde Francúzska a v roku 1941 Sovieti po operácii Barbarossa. Boli tam aj niektorí britskí a talianski zajatci. 25. januára 1945, keď sa blížili sovietske jednotky, bol tábor opustený a všetci väzni boli evakuovaní na západ.
Kommando zo Stalag IA.
Len málo mužov registrovaných v Stalag IA bolo ubytovaných v hlavnom tábore, pretože väčšina bola pridelená do "Kommandos" (podtáborov) rozmiestnených po celom okrese.
Veľká cena Monaka 2024

Veľká cena Monaka 2024 (angl. Formula 1 Grand Prix de Monaco 2024), ktorá sa uskutočnila 23. mája 2024 na mestskom okruhu Circuit de Monaco v meste Monte Carlo v Monaku. Preteky boli ôsmimi pretekmi v poradí v sezóne 2024 šampionátu Formuly 1.
Kvalifikácia.
Kvalifikácia sa uskutočnila 22. mája 2024 v 16:00 miestneho času ().
Poznámky
Preteky.
Preteky sa uskutočnili 23. mája 2024 v 15:00 miestneho času ().
Priebežné poradie šampionátu.
Poradie šampionátu jazdcov (Top 5)
Poradie šampionátu konštruktérov (Top 5)
Blanche Bakerová

Blache Bakerová (* 20. december 1956, New York, New York, USA) je americká herečka známa z televízneho seriálu "Holocaust" (1978).
Detstvo a mladosť.
Bakerová sa narodila ako Blanche Garfein v New Yorku a je dcérou herečky Carroll Baker a režiséra Jacka Garfeina. Jej otec je židovského pôvodu pochádzajúci z Podkarpatskej Rusi, vyrastal v Bardejove na Slovensku a prežil holokaust a jej matka bola rímsko-katolíčka, ktorá konvertovala na judaizmus. Má tiež mladšieho brata Herschela Garfeina. Svoje detstvo prežila v Taliansku, kde jej matka po odchode z Hollywoodu v polovici 60. rokov založila filmovú kariéru. Bakerová študovala herectvo v Štúdiu Herberta Berghofa a v Divadelnom inštitúte Lee Strasberga.
Kariéra.
Televízia a film.
Bakerová debutovala v televíznom seriáli "Holokaust" z roku 1978, kde zahrala po boku hercov ako James Woods, Meryl Streep, Rosemary Harris, Tovah Feldshuh, Joseph Bottoms a Ian Holm. Za svoj herecký výkon získala v roku 1978 cenu Primetime Emmy za vynikajúci samostatný herecký výkon vo vedľajšej úlohe.
V roku 1984 zahrala po boku Molly Ringwald vo filme "Šestnásť sviečok". V roku 1986 zahrala vedľajšiu úlohu vo filme "Špinavý obchod".
V roku 1990 stvárnila postavu Ofglen vo filme "Služobníčkin príbeh", po boku Faye Dunaway, Natashy Richardson a Roberta Duvalla.
V roku 2013 si zahrala vedľajšiu úlohu v thrilleri "Truth" a v roku 2018 si zahrala v televíznom filme "My Daughter Vanished".
Divadlo.
V rokoch 1980 až 1981 stvárnila hlavnú úlohu v divadelnej adaptácii románu Vladimíra Nabokova, "Lolita". Predstavenie sa konalo v divadle Broadway. Bakerová účinkovala aj v prvej produkcii "Oceľové magnólie" v Off-Broadway v roku 1987.
Súkromný život.
Bakerová sa 1. októbra 1983 vydala za filmového režiséra Bruce Van Dusena. Spolu majú tri deti. Ich manželstvo skončilo rozvodom v roku 2002. O rok neskôr sa Bakerová vydala druhý krát, za lekára Marka McGilla, ktorému porodila syna.
Rob Zepp

Rob Zepp (* 7. september 1981, Newmarket, Ontário, Kanada) je bývalý kanadsko-nemecký profesionálny hokejový brankár. Preslávil sa najmä pôsobením v tíme Eisbären Berlin v najvyššej nemeckej súťaži Deutsche Eishockey Liga (DEL). Jednu sezónu odchytal aj v tíme Philadelphia Flyers v NHL. Nemecko reprezentoval na troch Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji.
Kariéra.
Rob Zepp sa narodil v Kanade a hokejovo vyrastal v Ontario Hockey League. Bol dvakrát draftovaný do NHL. Najskôr v roku 1999 tímom Atlanta Thrashers (4. kolo, 110. celkovo), ale po dvoch rokoch, v ktorých sa s tímom nedohodol na vstupnej zmluve sa zúčastnil draftu znova, tentokrát si ho taktiež v 4. kole vybral tím Carolina Hurricanes.
Za Carolinu Zepp nenastúpil napriek tomu, že v lete 2004 s ňou podpísať jednoročný dvojcestný kontrakt. Prvé roky profesionálnej kariéry trávil v nižších severoamerických ligách AHL a ECHL.
V roku 2006 odcestoval do Fínska, kde nastupoval za tím SaiPa. Od sezóny 2007/08 pôsobil v tíme Eisbären Berlin, pre ktorý sa stal dlhoročnou brankárskou „jednotkou“ a s tímom získal päťkrát majstrovský titul.
Zepp vďaka svojim úspechom získal nemecké občianstvo a krajinu reprezentoval na Majstrovstvách sveta 2010 a neskôr aj v rokoch 2013 a 2014. Výraznejšie reprezentačné úspechy však nezaznamenal. V roku 2013 bol v bránkovisku pri úspešnej olympijskej kvalifikácii.
V lete 2014 dostal prekvapivú šancu vstúpiť do NHL, keď s ním podpísala jednoročnú dvojcestnú zmluvu Philadelphia Flyers.
21. decembra 2014 Zepp debutoval proti Winnipegu Jets, v ktorom Flyers vyhrali 4:3 po predĺžení. Zepp sa stal druhým najstarším brankárom histórie, ktorý zažil víťazný debut v NHL - v čase zápasu mal 33 rokov.
V sezóne 2014/15 bol Zepp povolaný do prvého tímu pri zraneniach Steva Masona a tvoril dočasný tandem s Rayom Emerym. V ročníku odchytal 10 zápasov so ziskom 88,8% úspešnosti zákrokov a 2,89 inkasovaného gólu na zápas. Philadelphia sa s ním po sezóne rozhodla zmluvu nepredĺžiť a Zepp sa rozhodol ukončiť svoju profesionálnu hráčsku kariéru.
Vzdelanie.
Zepp počas svojho pôsobenia v OHL vyštudoval odbor „biznis“ na Eastern Michigan University.
Turistická značkovaná trasa číslo 2606

 Turistická značkovaná trasa číslo 2606 je modrá trasa v Strážovských vrchoch. Začína v Nitrianskom Rudne a končí v Kanianke. Dĺžka trasy je 12,9 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
Zorro

Zorro môže byť:
How Soon Is Now?

„How Soon Is Now?“ je pieseň anglickej rockovej skupiny The Smiths, ktorú napísali spevák Morrissey a gitarista Johnny Marr. Pôvodne bola vydaná ako B-strana singlu „William, It Was Really Nothing“, „How Soon Is Now?“ v roku 1984. Následne bola zaradená na kompilačný album "Hatful of Hollow" a na amerických, kanadských, austrálskych a Warner UK edíciách albumu "Meat Is Murder". Pieseň bola vo Veľkej Británii vydaná ako samostatný singel až v roku 1985, pričom dosiahla 24. miesto v rebríčku UK Singles Chart. Pri opätovnom vydaní v roku 1992 si polepšila a umiestnila sa na 16. mieste.
Coververzia od t.A.T.u..
Cover verzia a vydanie.
t.A.T.u. zahrnuli cover piesne „How Soon Is Now?“ na svoj prvý po anglicky spievaný album "200 km/h in the Wrong Lane", ktorý vyšiel celosvetovo na konci roka 2002. Singel „How Soon Is Now?“ bol vydaný 6. júla 2003 ako tretí a posledný singel z albumu, ktorý vyšiel v Európe a Rusku. B-strana singla obsahuje skladbu „Ne ver, ne boisia“, s ktorou t.A.T.u. obsadili tretie miesto na Eurovision Song Contest 2003.
V roku 2007 bola cover verzia zaradená na album "A Tribute to The Smiths", ktorý bol vydaný 20. februára. Táto skladba bola prezentovaná ako titulná pieseň kompilácie.
Hudobné video.
Hudobné video k piesni nadväzuje na štýl pôvodného videoklipu od The Smiths a pozostáva z video kompilácií. Zobrazuje duo Yelenu a Yuliu počas živých vystúpení vo východnej Európe, v ich bežnom živote a pri nahrávaní piesne v štúdiu. Ide o prvý videoklip dvojice, ktorý nerežíroval ich manažér Ivan Shapovalov. Napriek tomu video nezaznamenalo veľký úspech a bolo zriedkavo vysielané na európskych a ruských hudobných kanáloch.
Kritika.
Názory na cover verziu sa značne líšili. Gitarista The Smiths, Johnny Marr, označil túto interpretáciu za „hlúpu“, zatiaľ čo spevák Morrissey ju nazval „absolútne skvelou“. James Delingpole z denníka "Daily Telegraph" išiel ešte ďalej a opísal cover verziu t.A.T.u. „lepšiu ako originál“.
Úspech.
Singel „How Soon Is Now?“ zaznamenal stredný úspech. V Nemecku a Rakúsku sa umiestnil v top 40, vo Švajčiarsku v top 30. Najväčší úspech dosiahol v severovýchodnej Európe: v Rusku a Švédsku sa dostal na 10. miesto a vo Fínsku na 8. priečku rebríčka. Skladba sa objavila aj v hitparádach Austrálie (37. miesto) a Belgicka (27. miesto). V Spojenom kráľovstve sa do hlavného rebríčka nedostala, no v japonskom rádiovom rebríčku obsadila 56. miesto, kde sa udržala päť týždňov.
Coververzia od Love Spit Love.
Coververzia piesne od skupiny Love Spit Love bola použitá v soundtracku k filmu "The Craft" z roku 1996 a neskôr sa objavila ako ústredná pieseň televízneho seriálu "Čarodejnice."
Popolavec sírovožltý

 
Popolavec sírovožltý () je druh trvácej vysokohorskej byliny rodu popolavec, z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Jeho prirodzený areál zahŕňa oblasti v strednej a juhovýchodnej Európe až po Ukrajinu.
Opis.
Popolavec sírovožltý je trváca bylina s krátkym, zvislým alebo plazivým podzemkom. Byľ je priama, jednoduchá, iba v zloženom súkvetí rozkonárená, pozdĺžne ryhovaná, takmer holá, riedko chlpatá alebo v mladosti riedko pavučinato vlnatá, neskôr lysá, dlhá 30 až 130 cm.
Listy sú riedko chlpaté, v mladosti riedko pavučinato chlpaté, neskôr čiastočne lysavejúce. Najspodnejšie listy tvoria zdanlivú ružicu. Prízemné a dolné byľové listy sú stopkaté, stopka je krídlatá, spravidla dlhšia ako čepeľ. Čepeľ je kopijovitá, podlhovastá alebo úzko elipsovitá, na báze klinovitá, na okraji plytko zúbkatá až celistvookrajová. Stredné a horné listy sú s krídlatou stopkou zbiehavé až objímavé, smerom hore postupne sa zmenšujúce do čiarkovitých listeňov. 
Zložené súkvetie, usporiadané do riedkeho chocholíka, pozostáva z 3 až 15 žltých úborov, s priemerom 25 až 40 mm. Žlté jazykovité kvety (v počte okolo 15) sú pravidelne vyvinuté, dlhé do 15 mm. Zákrov je dlhý 8 až 12 mm a tvorí ho 20 zákrovných listeňov, ktoré sú zelené, na vrchole až fialovočervené, spočiatku sú riedko pavučinato vlnaté, neskôr lysavejúce. 
Plodmi sú svetlé valcovité nažky, dlhé do 3 mm a najmä v hornej časti riedko chlpaté. Lúče chocholca sú dvakrát až trikrát dlhšie ako nažka. 
Rozšírenie.
Prirodzený areál popolavca sírovožltého zahŕňa oblasti v strednej a juhovýchodnej Európe až po Ukrajinu a európske Turecko.
U nás sa vyskytuje výlučne na krajnom severovýchode Slovenska, v Bukovských vrchoch. Tam bol zaznamenaný aj jeho najvyšší výskyt na pohraničnom hrebeni nad obcou Runina, vo výške 1 193 m n. m. 
Ekológia.
Popolavec sírovožltý rastie na výživnej pôde v listnatých lesoch a na vlhkých lúkach. Kvitne od mája do júna (júla). U nás je považovaný za ohrozený taxón a je chránený zákonom.
Tomanov potok

Tomanov potok je krátky vodný tok v Tatrách na území okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Belej, resp. Tichého potoka ako jej zdrojnice, s dĺžkou približne 2,9 km a je tokom IV. rádu. Preteká územím národnej prírodnej rezervácie Tichá dolina, ktorá je súčasťou Tatranského národného parku.
Priebeh toku.
Potok pramení v strednej časti Tatier, v geomorfologickom podcelku Západné Tatry a v ich časti Liptovské Tatry, na severnom úbočí Poľskej Tomanovej (), v nadmorskej výške približne 
Tomanov potok pramení na svahu, neďaleko Tomanovského sedla, v oblasti nesúvislej kosodreviny. V Nižnom Tomanovskom plese priberá nestály pravostranný prítok zo svahov Poľskej Tomanovej a tečie spočiatku severovýchodným, neskôr východným smerom. Na hornom toku, stále v oblasti kosodreviny, potom ešte priberá pravostranný prítok, vytekajúci z Vyšného Tomanovho plesa a následne aj ľavostranný z východných svahov Stolov (). V strednej časti už vodný tok prechádza do pásma súvislého lesa a pokračuje Tomanovskou dolinou, severným úpätím Liptovskej Tomanovej (). Na dolnom toku sa stáča juhovýchodným smerom a priberá významný ľavostranný prítok z Javorového žľabu, pod ktorým sa nachádza Tomanovský vodopád. Tu sa už otvára mohutná Tichá dolina a miesto, kde sa v nadmorskej výške približne Tomanov potok vlieva do Tichého potoka, čoby zdrojnice Belej. Je súčasťou povodia rieky Váh. Veľká časť toku tvorí hranicu geomorfologických častí Liptovské Tatry a Červené vrchy.
Potok pramení a preteká iba katastrálnym územím Štrbského Plesa, časti mesta Vysoké Tatry v okrese Poprad v Prešovskom kraji.
Pravlk obrovský

Pravlk obrovský (iné názvy: pravlk, vlk hrozný, ľudovo hrozný vlk, ľudovo strašný vlk; lat. "Aenocyon dirus" alebo staršie "Canis dirus") je vyhynutý druh šelmy z čeľade psovité. Zaraďuje sa buď do rodu pravlk ("Aenocyon") ako jeho jediný druh, alebo staršie niekedy do rodu "Canis" ako jeden z mnohých druhov tohto rodu. Latinské meno "Canis dirus" znamená doslova "pes [alebo vlk] strašný [alebo hrozný]".
Žil v Amerike vo vrchnom pleistocéne a včasnom holocéne (pred 125 000 – 9 500 rokmi). Novšie zvykne zahŕňať aj bývalý druh "Stereocyon nehringi"/"Canis nehringi".
Druh bol pomenovaný v roku 1858, štyri roky po tom, čo bol nájdený prvý exemplár. Rozoznávajú sa dva poddruhy: "Aenocyon dirus guildayi" a "Aenocyon dirus dirus". Najväčšia zbierka jeho fosílií bola získaná z lokality La Brea Tar Pits v Los Angeles.
Pozostatky sa našli v širokom spektre biotopov vrátane plání, trávnatých plôch a niektorých zalesnených horských oblastí Severnej Ameriky a vyprahnutej savany Južnej Ameriky. Miesta sa pohybujú v nadmorskej výške od hladiny mora do 2 255 metrov. Severne od 42° severnej zemepisnej šírky sa len zriedka našli fosílie pravlka; nad touto zemepisnou šírkou bolo len päť nepotvrdených hlásení. Predpokladá sa, že toto obmedzenie územia výskytu je spôsobené teplotou, korisťou alebo obmedzeniami biotopov, ktoré sú spôsobené blízkosťou pevninských ľadovcov, ktoré v tom čase existovali.
Bol približne rovnako veľký ako najväčší súčasný vlk dravý ("Canis lupus"): "Canis lupus pambasileus" a "Canis lupus occidentalis". "Aenocyon dirus guildayi" vážil v priemere 60 kilogramov a "Aenocyon dirus dirus" mal v priemere 68 kg. Jeho lebka a chrup sa zhodovali s lebkou a chrupom vlka dravého, ale jeho zuby boli väčšie s väčšou schopnosťou strihania a jeho sila uhryznutia v očnom zube bola silnejšia ako u akéhokoľvek známeho druhu psovitých šeliem. Predpokladá sa, že tieto vlastnosti sú prispôsobením na lov pleistocénnych veľkých bylinožravcov v Severnej Amerike. Je známe, že ich korisť zahŕňala kone "Equus occidentalis", gigantické leňochody, mastodonty, bizóny "Bison antiquus" a ťavy z rodu "Camelops". V porovnaní so súčasným vlkom mal menší mozog. K jeho vyhynutiu došlo počas štvrtohorného vymierania spolu s väčšinou jeho koristi. Ako príčina jeho vyhynutia sa navrhuje jeho závislosť od veľkých bylinožravcov, spolu s klimatickými zmenami a konkurenciou s inými druhmi alebo kombinácia týchto faktorov. Podľa datovaných pozostatkov žili pravlky ešte pred 9 500 rokmi.
V roku 2021 jedna štúdia DNA zistila, že pravlk obrovský je veľmi odlišná vývojová línia v porovnaní s existujúcimi vlkmi. Ak je tomu tak, je vhodnejšie pravlka obrovského zaradiť do samostatného rodu "Aenocyon" (namiesto rodu "Canis"), ako to napokon už v minulosti navrhol John Campbell Merriam v roku 1918.
Slovenské národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov na Majstrovstvách sveta 2025

Toto je zostava slovenského národného hokejového mužstva hráčov do 20 rokov na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2025. Mužstvo sa zúčastnilo v nižšie uvedenej zostave.
Veľká cena Emilia Romagna 2024

Veľká cena Emilia Romagna 2024 (angl. Formula 1 MSC Cruises Gran Premio del Made in Italy e dell'Emilia-Romagna 2024), ktorá sa uskutočnila 19. mája 2024 na pretekárskom okruhu Autodromo Enzo e Dino Ferrari pri meste Imola v Taliansku. Preteky boli siedmimi pretekmi v poradí v sezóne 2024 šampionátu Formuly 1.
Kvalifikácia.
Kvalifikácia sa uskutočnila 18. mája 2024 v 16:00 miestneho času ().
Poznámky
Preteky.
Preteky sa uskutočnili 19. mája 2024 v 15:00 miestneho času ().
Priebežné poradie šampionátu.
Poradie šampionátu jazdcov (Top 5)
Poradie šampionátu konštruktérov (Top 5)
Fortuna Arena

Fortuna Arena je futbalový štadión v pražských Vršoviciach na ulici Vladivostocká a U Slavie na Prahe 10 v oblasti takzvaného Edenu. S kapacitou 19 370 sediacich divákov je to najväčší a najmodernejší futbalový štadión v Česku. Na štadióne hrá svoje domáce zápasy tím SK Slavia Praha, hrajú sa tu ale aj niektoré zápasy českej futbalovej reprezentácie a konajú sa tu aj ďalšie športové a kultúrne podujatia.
V sezónach 2010/11 a 2011/12 bol štadión tiež domovským stánkom pre tím Bohemians 1905, ktorý kvôli nevyhovujúcim podmienkam nemohol hrať na svojom štadióne v Ďolíčku. V roku 2011 tu odohrala svoje domáce zápasy Viktoria Plzeň v rámci Ligy majstrov proti Kodani (4. predkolo), Borisovu, Barcelone a Miláno (skupina H).
Od júla 2022 nesie štadión sponzorský názov spoločnosti Fortuna.
Koncerty.
Vďaka dobrej akustike je vyhľadávaná usporiadateľmi najmä pre koncerty v letnom období. Štadión však nedostal kolaudačné povolenie na organizovanie koncertov, pretože nie je na takéto účely dostatočne odhlučnený. Organizované koncerty tak obvykle porušujú hlukové limity a po 22. hodine nočný kľud, za čo sú usporiadatelia sankcionovaní pokutami.
Ako prvá otestovala arénu metalová kapela Metallica necelý mesiac po otvorení, 3. júna 2008. Skupina sa sem vrátila aj o päť rokov neskôr, 7. mája 2012. 
Koncerty českých interpretov
Koncerty zahraničných interpretov
Canada’s Wonderland

Canada’s Wonderland je zábavný park v meste Vaughan v kanadskej provincii Ontário. Park bol otvorený v roku 1981. Obsahuje viac než 200 atrakcií na 130 hektároch.
V roku 2023 bola návštevnosť parku 3,323 milióna návštevníkov. Park bol vlastnený spoločnosťou Cedar Fair, ktorá sa 1. júla 2024 zlúčila so Six Flags čím vznikla nová Six Flags Entertainment Corporation, ktorá vlastní aj Canada’s Wonderland. Cedar Fair park odkúpil v roku 2006 od spoločnosti Paramount Parks.
V roku 2024 park má 18 horských dráh. V roku 2025 má byť otvorená "AlpenFury" s dĺžkou 1000 metrov, maximálnou rýchlosťou 115 km/h a výškou 50 metrov. Bude tak najvyššia, najdlhšia a najrýchlejšia horská dráha v Kanade.
Rybnička

Rybnička je potok v severnej časti okresu Sobrance. Je to ľavostranný prítok Okny, má dĺžku 5,5 km a je tokom IX. rádu.
Pramení vo Vihorlatských vrchoch, na západnom svahu vrchu Diel v nadmorskej výške približne 
Od prameňa tečie krátko na juh, následne zmení smer na juhozápad a postupne sa stáča na západ. V oblasti pri Cirkevnej lúke opäť mení smer na juhozápad, až tesne pred ústím sa stáča na západ. Napokon sa v nadmorskej výške asi severne od obce Vyšná Rybnica vlieva do Okny.
BFI London Film Festival

Londýnsky filmový festival, oficiálne nazývaný BFI London Film Festival, organizuje každoročne Britský filmový inštitút (BFI) od roku 1953. Je to najväčší verejný festival vo Veľkej Británii svojho druhu a navštevujú ho tisíce filmových nadšencov, ktorí majú možnosť pozrieť si viac ako 300 filmov, dokumentov a krátkych filmov z celého sveta.
Radoslav Passia

Radoslav Passia (6. marec 1977, Bardejov) je literárny vedec a publicista, pracuje v Ústave slovenskej literatúry SAV v Bratislave. V rokoch 2010 až 2015 bol šéfredaktorom časopisu Romboid, v rokoch 2019 až 2020 viedol mesačník Knižná revue.