burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Štefan Sádovský

Štefan Sádovský (* 13. október 1928, Vlkas – † 17. jún 1984, Bratislava) bol slovenský komunistický politik a prvý predseda vlády Slovenskej socialistickej republiky (od 2. januára do 4. mája 1969).
Sádovský v roku 1954 absolvoval Vysokú školu ekonomickú (dnešnú Ekonomickú univerzitu).
V rokoch 1948-1970 bol členom KSČ; postupne bol od roku 1966 členom ÚV KSČ a ÚV KSS, v rokoch 1966-1968 kandidátom, od roku 1967 tajomníkom ÚV KSČ, a od roku 1968 členom predsedníctva ÚV KSČ a členom predsedníctva a sekretariátu ÚV KSS.
Od januára do začiatku mája 1969 bol predsedom prvej vlády SSR v rámci Československej socialistickej republiky. Na zasadaní ÚV KSS 4. mája 1969 bol zvolený za prvého tajomníka ÚV KSS (nahradil Gustáva Husáka) a v kresle premiéra SSR bol sám nahradený Petrom Colotkom. V januári 1970 bol z postu prvého tajomníka odvolaný a nahradený Jozefom Lenártom. Krátko, od februára do decembra 1970 bol podpredsedom vlády SSR. V rokoch 1966-1971 bol poslancom SNR a v rokoch 1969-1971 tiež poslancom Snemovne národov Federálneho zhromaždenia.
8. marca 1971 rezignoval na funkciu poslanca SNR a tým stratil aj mandát v Snemovni národov Federálneho zhromaždenia. V máji 1971 po zjazde KSČ (25.-29. máj) nebol opätovne zvolený do ústredného výboru strany, postupne bol ako následok ambivalentného postoja počas Pražskej jari vylúčený z KSČ a následne odišiel z politického života.
Svetová bridžová federácia

Svetová bridžová federácia (skratka WBF) je federácia národných bridžových zväzov. Je to nezisková organizácia starajúca sa o rozvoj bridžu vo svete. WBF je rozdelená do 8 geografických zón:
WBF organizuje majstrovstvá sveta v rôznych kategóriách:
Slovenská socialistická republika

Slovenská socialistická republika (skratka SSR) bol oficiálny názov Slovenska od 1. januára 1969 do 1. marca 1990 v rámci federácie Československej socialistickej republiky. Hlavným mestom bola Bratislava.
Dejiny.
Po okupácii Česko-Slovenska vojskami armád Varšavskej zmluvy boli zabrzdené a neskôr zvrátené všetky demokratizačné reformy Pražskej jari, s výnimkou federalizácie republiky. Centralistické Česko-Slovensko bolo na základe ústavného zákona č. 143 z 28. októbra 1968 rozdelené na Českú socialistickú republiku a Slovenskú socialistickú republiku. Zákon nadobudol účinnosť od 1. januára 1969.
Boli vytvorené dva národné parlamenty - Česká národná rada a Slovenská národná rada a spoločný jednokomorový česko-slovenský parlament bol premenovaný z Národného zhromaždenia na Federálne zhromaždenie s dvoma komorami - Snemovňou ľudu a Snemovňu národov.
Počas procesu normalizácie bola federácia a z nej plynúca deľba moci medzi Českom, Slovenskom a federálnymi inštitúciami skôr de jure ako de facto, keďže moc bola sústredená v rukách Komunistickej strany Československa, spoločne s Komunistickou stranou Slovenska.
Ústavným zákonom Slovenskej národnej rady zo dňa 1. marca 1990 „O názve, štátnom znaku, štátnej vlajke, štátnej pečati a o štátnej hymne Slovenskej republiky“ sa potom názov zmenil na súčasný názov Slovenská republika.
Politika.
Legislatívnu moc v SSR mala Slovenská národná rada. Najvyšším orgánom výkonnej moci bola vláda Slovenskej socialistickej republiky na čele s predsedom vlády.
Kladka

Kladka je jednoduchý mechanizmus alebo stroj zložený z kolesa, ktoré má po obvode drážku, v ktorej sa pohybuje lano, príp. kábel. Rozlišujeme pevné a voľné kladky.
Pevná kladka.
Pevná kladka je kladka, ktorá je upevnená v osi otáčania. Lano prechádza cez kladku, na jednej strane je pripevnené bremeno a na druhej strane pôsobí sila (človek, stroj...).
Pevná kladka nezmenšuje silu potrebnú na zdvih bremena tak ako voľná kladka (rovnováha síl). Mení ale aspoň smer pôsobenia sily, napr. zdvíhanie bremena sa deje ťahaním lana smerom dole a nie hore.
Voľná kladka.
Voľná kladka je druh kladky, kde je jeden koniec lana pevne upevnený (votknutý) a na lane sa pohybuje koleso, na ktorého "osi" je zavesené bremeno, na druhý koniec lana pôsobí sila (človek, stroj ...).
Voľná kladka zmenší silu potrebnú na vytiahnutie bremena asi na polovicu. Aby bola voľná kladka pri zdvíhaní bremena v rovnováhe, musí na lano pôsobiť sila "polovičnej" veľkosti, ako je tiaž bremena a kladky. 
Nevýhodou voľnej kladky pri zdvíhaní bremena je, že je nutné zdvíhať aj samotnú kladku a pôsobiť smerom hore rovnako ako bez kladky. Toto sa dá odstrániť spojením voľnej a pevnej kladky do kladkostroja.
Použitie kladiek.
Najčastejším použitím kladiek v praxi je v kladkostroj. Vzniká spojením pevnej a voľnej kladky. Slúži na výrazné zmenšenie sily "F" potrebnej na zdvihnutie bremena (ale predĺži dráhu "s" vyťahovania bremena - v zmysle zachovania veľkosti vykonanej práce: W = Fs). 
Pri ideálnych podmienkach nepočítame s:
Vo všeobecnosti platí:
kde:&lt;br&gt;
kde:&lt;br&gt;
Bridgemate

Bridgemate je zariadenie, pomocou ktorého sa prenášajú výsledky z jednotlivých bridžových stolov priamo do počítača.
Možno ho používať v dvoch módoch:
V móde skórovania sa zadá iba druh záväzku, kto ho zohrával a aký výsledok dosiahol.
V móde zaznamenávania sa okrem toho priebežne zaznamenáva priebeh licitácie a samotnej zohrávky. V tomto prípade musí byť pri stolíku skórer, ktorý zadáva priebeh rozdania.
Využitím zariadenia Bridgemate sa výrazne znižuje možnosť mylného zaznamenania výsledku a urýchľuje sa vyhodnotenie turnaja. Prakticky okamžite po odohraní turnaja sú známe celkové výsledky a pokiaľ sa súčasne na všetkých stoloch hrajú tie isté rozdania, diváci poznajú i priebežný stav po každom rozdaní.
Stredoslovenská vinohradnícka oblasť

Stredoslovenská vinohradnícka oblasť je oblasť na juhu stredného Slovenska ("na mape zvýraznená hnedou farbou"), pri hraniciach s Maďarskom. Je to rozmanitá vinohradnícka oblasť, ktorá sa tiahne od Hontu až po Gemer. Aj keď v súčasnosti nepatrí medzi naše kľúčové oblasti produkcie vína, má vynikajúce pestovateľské podmienky a má veľkú perspektívu. Celková plocha registrovaných vinohradov dosahuje 2 502 ha.
Prvá písomná zmienka o vinohradníctve v tejto oblasti pochádza z roku 1135, kedy kráľ Belo II. daroval dve vinice benediktínskemu kláštoru v Bzovíku.
Pôdne podmienky sú určované geologickým prevažne vulkanickým substrátom (andezity), na ktorom sa vytvorili úrodné andozeme. Pôdnym druhom sú ílovitohlinité až hlinité, čiže stredne ťažké pôdy. Zvýšený tepelný tok v tejto oblasti je ovplyvnený výskytom ložísk hnedého uhlia (okolie Veľkého Krtíša). Podnebie sa vyznačuje miernymi teplotami a relatívne nízkym ročným úhrnom zrážok.
Najkvalitnejšie vinohradnícke plochy sa nachádzajú na južných svahoch Krupinskej planiny a v Ipeľskej kotline. Vynikajúce vína, najmä z okolia Veľkého Krtíša, pochádzajú z odrôd: tramín červený, rizling vlašský, frankovka modrá, cabernet sauvignon, rulandské biele a rulandské modré.
Stredoslovenská vinohradnícka oblasť sa delí na 7 vinohradníckych rajónov a 107 vinohradníckych obcí:
17 vinohradníckych obcí kategórie B3: Bulhary, Buzitka, Čamovce, Fiľakovo, Fiľakovské Kováče, Holiša, Kalinovo, Panické Dravce, Pinciná, Prša, Ratka, Šávoľ, Šurice, Tomášovce, Veľká nad Ipľom, Veľká Ves, Veľké Dravce
22 vinohradníckych obcí kategórie B3: Bátka, Belín, Blhovce, Dolné Zahorany, Gemerské Dechtáre, Gemerský Jablonec, Hajnáčka, Hodejov, Hrnčiarske Zalužany, Jesenské, Jestice, Nová Bašta, Ožďany, Pavlovce, Petrovce, Rimavská Sobota, Rimavské Janovce, Sútor, Šimonovce, Širkovce, Tachty, Večelkov
13 vinohradníckych obcí kategórie B2: Drienovo, Dudince, Hontianske Moravce, Hontianske Nemce, Hontianske Tesáre, Krupina, Ladzany, Medovarce, Rykynčice, Sebechleby, Sudince, Súdovce, Terany
10 vinohradníckych obcí kategórie B1: Balog nad Ipľom, Dolinka, Ipeľské Predmostie, Ipeľský Sokolec, Kosihy nad Ipľom, Malá Čalomija, Šahy, Tupá, Veľká Čalomija, Veľká Ves nad Ipľom
6 vinohradníckych obcí kategórie B2: Horné Turovce, Ipeľské Úľany, Plášťovce, Sazdice, Veľké Turovce, Vyškovce nad Ipľom
25 vinohradníckych obcí kategórie B2: Bušince, Čebovce, Čeláre, Dolná Strehová, Dolné Plachtince, Horná Strehová, Chrťany, Kiarov, Kováčovce, Malé Zlievce, Nenince, Nová Ves, Obeckov, Olováry, Opatovská Nová Ves, Pôtor, Príbelce, Sklabiná, Slovenské Ďarmoty, Stredné Plachtince, Veľký Krtíš, Vrbovka, Záhorce, Závada, Želovce
9 vinohradníckych obcí kategórie B3: Gemer, Hubovo, Kaloša, Kráľ, Štrkovec, Tornaľa, Valice, Včelince, Veľký Blh
8 vinohradníckych obcí kategórie B2: Ďurkovce, Kamenné Kosihy, Kleňany, Kosihovce, Seľany, Širákov, Trebušovce, Vinica
Východoslovenská vinohradnícka oblasť

Východoslovenská vinohradnícka oblasť zaberá tri oddelené územia na juhu a na východe Košického kraja, vrátane dvoch obcí Prešovského kraja ("na mape zvýraznená žltou farbou"). Zasahuje na územie troch historických regiónov: Zemplín, Abov a Turňa. Vinohradnícky register eviduje v tejto oblasti vinohradov.
Väčšina tunajších vinohradov bola vysadená až v období socializmu. Ani to však nič nemení na skutočnosti, že produkty pochádzajúce z tejto oblasti sú už nutnou súčasťou ponuky slovenských vín. Zvlášť významné postavenie dosiahli tibavské vína vyrobené z hrozna viníc pri Tibave a Sobranciach na južných svahoch Vihorlatských vrchov. Nachádzajú sa tu najsevernejšie situované vinohrady na Slovensku, v katastrálnom území obce Brekov.
Podnebie sa vyznačuje výrazne vyšším stupňom kontinentality ako na západe Slovenska. Na druhej strane má však počasie stabilnejší ráz. 
Južný Zemplín disponuje teplým, mierne suchým podnebím, kým južné svahy Vihorlatských vrchov mierne teplým, ale vlhkejším podnebím. Pôdne typy reprezentujú najmä fluvizeme, podhorie Vihorlatských vrchov pôdy na sopečnom substráte.
V tejto oblasti sú spracovateľské podniky lokalizované predovšetkým v Tibave (Vino-vin Slovensko, s. r. o.) a v Orechovej (Regia tt, s. r. o., Pivnica Orechová).
Východoslovenská vinohradnícka oblasť sa člení na 4 vinohradnícke rajóny a 88 vinohradníckych obcí:
13 vinohradníckych obcí kategórie B2: Cejkov, Hraň, Kašov, Kráľovský Chlmec, Leles, Malý Horeš, Malý Kamenec, Pribeník, Sirník, Streda nad Bodrogom, Veľký Kamenec, Zemplín, Zemplínske Jastrabie
12 vinohradníckych obcí kategórie B3: Bačka, Beša, Biel, Boľ, Čičarovce, Malé Trakany, Poľany, Somotor, Strážne, Svätá Mária, Veľké Trakany, Veľký Horeš
12 vinohradníckych obcí kategórie B2: Brekov, Jovsa, Kaluža, Klokočov, Kusín, Nižný Hrušov, Oreské, Staré, Strážske, Trhovište, Trnava pri Laborci, Vinné
12 vinohradníckych obcí kategórie B3: Bracovce, Falkušovce, Kačanov, Lesné, Malčice, Markovce, Nacina Ves, Petrovce nad Laborcom, Pozdišovce, Rakovec nad Ondavou, Závadka, Zbudza
6 vinohradníckych obcí kategórie B2: Debraď, Hrhov, Hrušov, Jablonov nad Turňou, Moldava nad Bodvou, Turňa nad Bodvou
9 vinohradníckych obcí kategórie B3: Čečejovce, Drienovec, Dvorníky-Včeláre, Janík, Nižný Lánec, Perín-Chym, Rešica, Seňa, Ždaňa
24 vinohradníckych obcí kategórie B2: Baškovce, Hlivištia, Horňa, Husák, Choňkovce, Jasenov, Jenkovce, Kolibabovce, Koňuš, Koromľa, Krčava, Nižné Nemecké, Orechová, Porúbka, Poruba pod Vihorlatom, Priekopa, Remetské Hámre, Sejkov, Svätuš, Tibava, Úbrež, Vojnatina, Vyšná Rybnica, Vyšné Nemecké
Ján Ľupták

Ján Ľupták (* 24. február 1946, Radzovce) je slovenský politik.
Životopis.
Po absolvovaní Odborného učilišťa stavebného a Strednej priemyselnej školy stavebnej v Banskej Bystrici nepretržite pracoval v stavebníctve. Od roku 1969 až do roku 1989 bol zamestnancom podniku Pozemné stavby Banská Bystrica.
Ján Ľupták bol v roku 1990 zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady za Stranu demokratickej ľavice. Takisto ho zvolili aj v parlamentných voľbách v roku 1992.
V roku 1994 ho zvolili za poslanca Národnej rady Slovenskej republiky za Združenie robotníkov Slovenska (ZRS), ktorého je zakladajúcim členom a predsedom od jeho vzniku. ZRS vzniklo pôvodne v roku 1992 ako občianske združenie a v roku 1994 sa transformovalo na politickú stranu. Po voľbách v roku 1994 sa ZRS stalo parlamentnou stranou a súčasťou vládnej koalície. Ján Ľupták bol 3. novembra 1994 zvolený za podpredsedu NR SR. Po volebnom neúspechu strany v roku 1998 bol chvíľu nezamestnaný, momentálne pracuje ako obchodný zástupca.
Palúdzka

Palúdzka (maď. "Kispalugya") je mestská časť Liptovského Mikuláša. K 30. júlu 2009 tu žilo 3 200 obyvateľov. 
Polohopis.
Palúdzka leží v západnej časti mesta, priamo na brehu vodnej nádrže Liptovská Mara. Zo severu a z východu ju obklopuje rieka Váh, ktorá severozápadne od centra Palúdzky ústi do vodnej nádrže. Približne stredom mestskej časti preteká v smere juh - sever riečka Demänovka.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka pochádza z roku 1282, kde bola spomínaná ako okrajová časť dnes už zatopenej dediny Paludza. V roku 1283 bola spolu s obcou Bodice vyčlenená z jej chotára a dostala sa do držby Ondreja, notára zvolenského župana Demetra, predka zemianskej rodiny Palúckovcov - Paluďajovcov, ktorí obec vlastnili až do roku 1848. Roku 1960 bola pripojená k Liptovskému Mikulášu. 
Občianska vybavenosť.
Začiatkom 21. storočia tu nastala hromadná vilová (lokalita "Pod horičkou") a bytová výstavba ("sídlisko Palúdzka"), ktorá sa neustále rozširuje. Naplánovaná je aj výstavba rodinných domov v areáli zrušenej fabriky Glejona.
V súčasnosti tu stojí areál mikulášskej nemocnice, areál Združenej poľnohospodárskej školy, Obchodná akadémia, základná škola, materská škola, kultúrny dom, hotel Bocian a futbalový štadión - FC 34 Palúdzka. Služby dopĺňa vináreň, krčma, pekáreň, obchod, lekáreň (v areáli nemocnice) a tiež obchodný dom Kaufland. 
Na katastrálnom území mestskej časti sa nachádza tiež novovybudovaný komplex v lokalite Kamenné pole, ktorý zahŕňa obchodné centrum Liptov s hypermarketom TESCO, obchodné centrá JYSK, NAY Elektrodom, Koberce TREND, INTERSPORT a KIK. Stojí tu tiež reštaurácia McDonald’s s čerpacou stanicou.
Doprava.
Mestská časť je rozložená popri ceste I. triedy č. 18, ktorá smeruje z mesta na juhozápad do Ružomberka. Na juhovýchode obchádza Palúdzku diaľničný privádzač (súčasť cesty II. triedy 584), z juhu diaľnica D1. Zo západu ju obklopuje železničná trať Žilina – Košice. Palúdzka je spojená so zvyškom mesta dvoma cestnými mostami, plánuje sa výstavba cestného mosta do Liptovskej Ondrašovej. Premávajú sem viaceré linky miestnej MHD, konkrétne č. 2, 3, 5, 7, 14, okrem toho na zastávkach Palúdzka, nemocnica a Palúdzka, ZŠ zastavujú aj spoje prímestskej autobusovej dopravy.
Kyberpunk

Kyberpunk (angl. "cyberpunk") je odnož science fiction zameraná na informačné technológie, počítače a hlavne umelú inteligenciu. Obvykle ide o činnosť hakerov v undergroundovom prostredí v nepriaznivom kybernetickom svete, v ktorom vládnu drogy, mafie a zbohatlícke vrstvy zastúpené mamutími, nadnárodnými spoločnosťami. Kyberpunk často charakterizuje nihilistický nádych s dotykom japonskej kultúry a praobyčajný hrdina s neotesaným pohľadom na pretechnizovaný svet, väčšinou s kyberimplantátmi po tele a z času na čas ponorený v kyberpriestore. Kyberpunková literatúra na rozdiel od klasickej hardcore science fiction často uplatňuje zápletku v detektívnom duchu, a typickým rysom je aj textový záznam bláznivých akčných scén v duchu hollywoodskej filmovej produkcie.
Slovo "kyberpunk" vymyslel spisovateľ Bruce Bethke, ktorý napísal rovnomenný príbeh. Kyberpunk je odvodený od slov kybernetika (veda zaoberajúca sa nahradzovaním ľudských možností a pôsobnosti sebestačnými – počítačovo riadenými chodmi) a punk (hlučná alternatívna hudba, niekedy zvukovo nevyladená a zámerne kakofónna, niekedy naopak výrazne melodická, sprevádzajúca nihilistický módny a životny štýl). Význam slova sa však už objavil aj v rôznych prácach autorov štyridsiatych a päťdesiatych rokov, ktorí sa zaoberali štrukturalizáciou technologickej fikcie a odcudzením jedinca v hi-tech vykonštruovaných megalopoloch, napríklad Samuel R. Delanyho. Medzi predchodcov kyperpunku nepochybne patria tiež autori literárneho undergroundu – napríklad William S. Burroughs. Ale až William Gibson a jeho dielo Nauromancer špecifikovali hnutie a „zaobalili“ pučiacu kyberpunkovú kultúru z náhodného povedomia v potuchu a názor, ktorým význam kyberpunku pokryl. Ďalším neopomenuteľným základným kameňom kyberpunku je román Bruce Sterlinga Schismatrix.
Medzi kyberpunk tvoriacich jedincov patria napríklad Rudy Rucker, Bruce Sterling, John Shirley, William Gibson, Masamune Shirow a ďalší.
Kyperpunk trvalo zmenil tvár mainstreamovej science fiction literatúry a prispel k tomu, že zhruba od 90. rokov 20. storočia sa kyberpunkové postupy a súvisiace témy ako nanotechnológia a technologická singularita stali jej bežnou súčasťou. Medzi autorov, ktorí sa pohybujú medzi hranicami rôznych žánrov a sú silne ovplyvnení práve kyberpunkom, patria napríklad Neal Stephenson alebo Dan Simmons.
Au pair (človek)

Au pair alebo au-pair (fr. doslova: al pari) alebo oper(ka) alebo opér(ka) je mladý človek (najmä dievča/žena), ktorý býva v zahraničnej rodine, má tam vlastnú izbu a stravuje sa s rodinou a za pohostinnosť vypomáha rodine so starostlivosťou o deti a s domácnosťou. 
Program funguje takmer päťdesiat rokov v USA, ako aj v západnej Európe, kde má trocha dlhšiu tradíciu. 
Od Au Pair sa očakáva, že sa bude starať o deti a bude robiť ľahké domáce práce. Au Pair nie sú zodpovedné za domáce práce, ktoré sa netýkajú miestností, v ktorých sa deti nepohybujú a upratujú ich všetci rodinní príslušníci. 
Zodpovednosti, o ktoré by sa mala starať Au Pair:
Sopotnica (prítok Hornádu)

Sopotnica je pstruhový vodný tok miestneho významu v Šarišskej vrchovine. Je to ľavostranný prítok Hornádu s dĺžkou 15,5 km.
Opis toku.
Pramení nad obcou Klenov v Sedlickej brázde v nadmorskej výške 635 m n. m. Tečie prevažne juhovýchodným smerom. Prítoky priberá na katastrálnych územiach obcí: Sedlice a Suchá Dolina. Ľavými prítokmi sú potok spod Zajačej hory (635,1 m n. m.), spod Zadného dolu (554,1 m n. m.), spod Rešetky (576,9 m n. m.) a pravým prítokom je potok z Bystrej (765,8 m n. m.). Sopotnica tečie údolím v Šarišskej vrchovine (na hornom toku) a v pohorí Čierna hora (na dolnom toku), kde preteká podcelkom Sopotnické vrchy. Pod vrchom Tlstá (687 m n. m.) sa medzi obcami Veľká Lodina a Kysak v nadmorskej výške cca 300 m n. m. vlieva do rieky Hornád. 
Preteká obcami Klenov a Miklušovce. Na hornom toku preteká romantickým lúčnatým, mäkko modelovaným údolím, na dolnom toku má prudký spád a viacerými perejami a kaskádami sa prerezáva cez Sopotnické vrchy, pričom vytvára hlbokú približne 12 km dlhú rovnomennú dolinu. V ústí sa nachádza rekreačné stredisko Brezie. Po celej dĺžke toku je lesná cesta, ktorú s obľubou využívajú cykloturisti a peší turisti. Na trase je niekoľko hájovní a zvyšky po vodných mlynoch.
Pôvod názvu.
Podľa vtedajšej osady Sopotnica, ktorá sa spomína z roku 1386, kedy patrila Somosyovcom.
Osteoklast

Osteoklast je bunka, ktorá odbúrava kostné tkanivo. Pochádza z monocyto-makrofágovej rady a vzniká splynutím viacerých buniek. Osteoklast je preto veľkou, mnohojadrovou bunkou.
Veľjašter

Veľjašter môže byť:
Veľjaštery môže byť taxón:
Irena (Byzantská ríša)

Irena (z Atén) ( ;* 752, Atény – † 9. august 803 vo vyhnanstve na ostrove Lesbos) bola cisárovná Byzantskej ríše.
V roku 769 sa stala manželkou Leva IV., ktorý bol od roku 775 cisárom. Rok po svadbe porodila syna, neskoršieho cisára Konštantína VI.
Po Levovej smrti v roku 780 sa stala Irena regentkou vtedy deväťročného cisára Konštantína. Zostala ňou až do jeho plnoletosti a aj potom zotrvala na tróne ako cisárovná spoločne s ním. V roku 797 ho dala usmrtiť, ešte predtým oslepiť, následne získala samovládu a stala sa prvou ženou na tróne východorímskeho cisárstva.
Ako cisárovná nebola však príliš úspešná. Armáda ju len vlažne podporovala a jej poradcovia a úradníci medzi sebou intrigovali. Snažila sa teda získať si popularitu ľudu tým, že znížila dane. Podporu si tým však nezískala, pretože dostala ríšu do finančných problémov.
V spore o obrazoborectvo (ikonoklazmus) patrila Irena k strane ikonodulov (uctievačov ikon) a v roku 787 zvolala druhý nicejský koncil, ktorý okrem iného rozhodol, že ikony budú uctievané, ale nesmú byť zbožňované.
Tým, že cisárom bola žena, vznikali rôzne problémy s ďalekosiahlymi dôsledkami: Podľa rímskeho práva nemohla totiž žiadna žena veliť vojsku. Keďže cisár zastával túto pozíciu zo svojho úradu, nemohla byť žiadna žena legálne cisárom. Ako hovoria niektoré historické pramene, z tohto dôvodu pokladal pápež Lev III. rímsky cisársky trón za uvoľnený a v zime roku 800 tak mohol korunovať Karola Veľkého za cisára. Tento akt po právnej stránke eliminoval východorímske cisárstvo na západe a došlo tak k obnove západorímskeho cisárstva.
Podľa Theofana, Karol po korunovácii uvažoval dokonca o svadbe s Irenou, aby tak legalizoval svoju vládu aj na východe. Sobáš sa však neuskutočnil, okrem iného aj preto, že Irena v roku 802 abdikovala a nahradil ju jej minister financií Nikefor I. Toto sklamanie zrejme Karola viedlo k tomu, aby v spore o filioque postupoval proti Byzancii tak rozhorčene. Irena zomrela v roku 803 vo vyhnanstve na ostrove Lesbos.
Guanlong

Guanlong (v preklade "hrebenatý" alebo "korunkový drak") je rod vymretého dravého dinosaura, ktorý stál na počiatku vývojovej línie vrcholiacej v podobe slávneho rodu Tyrannosaurus. Známy je z dvoch pomerne kompletných kostier. Žil pred 160 až 155 miliónmi rokov na území dnešnej Číny. Jediný druh je Guanlong wucaii.
Opis.
Po zadných končatinách behajúci rod Guanlong predstavoval vonkajším vzhľadom pomerne typického primitívneho (resp. bazálneho) celurosaura. Hoci predchádzal neskorším tyranosaurovitým dinosaurom, svojou dĺžkou okolo troch metrov sa nevymykal priemeru. Mal pomerne malú hlavu, dlhé predné končatiny s tromi prstami a dlhý chvost. Na hlave disponoval charakteristickým úzkym kosteným hrebeňom, ktorý sčasti pripomínal dvojitý hrebeň dilofosaura. Guanlong mal však svoj hrebeň odľahčený dutinami a pretiahnutý smerom dozadu. Zaujímavé je, že po boku guanlonga žil karnosaurus rodu Monolophosaurus, ktorý disponoval podobným kosteným hrebeňom. Nerátajúc kostený hrebeň mala lebka guanlonga obdĺžnikovitý tvar. 
Hoci výzorom zapadal rod Guanlong medzi v tom čase hojné primitívne celurosaury, stavbou panvy a spodnej čeľuste pripomínal tyranosaurovité dinosaury.
V kultúre.
Guanlong sa objavuje v tretej epizóde amerického televízneho dokumentu Dinosaur Revolution (2011), kde je zobrazený ako prenasleduje malého, kĺzavého letu schopného cicavca rodu Volaticotherium.
Búrka (Ostrovskij)

Búrka () je divadelná hra ruského dramatika Alexandra Nikolajeviča Ostrovského. Má podtitul "Dráma v piatich dejstvách" a pokračuje v Ostrovského línii hier kritických voči kupcovskému stavu v Rusku. Autor sa tentokrát neubral smerom veselohry, ale "„vzájomné vzťahy tyranstva a pokory doviedol do tých najtragickejších dôsledkov.“"
Hra.
Ostrovskij začal písať hru v júli roku 1859 a dokončil ju 9. októbra toho roku. Ešte v ten istý mesiac ju 
prečítal umeleckému kolektívu Malého divadla v Moskve a odovzdal na schválenie cenzorskému úradu.
Prijatie a inscenačná tradícia.
Premiéru mala "Búrka" na javisku Malého divadla 16. novembra 1859. 
Konzervatívna kritika prijala "Búrku" otvorene nepriateľsky. Kritika z demokratického tábora však uvítala zrod "Búrky" s nadšením a vyzdvihla rázny a hlboký protest, vyjadrený v hre, proti feudálno-poddanským poriadkom. Mnohé ruské literárne osobnosti sa vyjadrovali o hre veľmi pozitívne. Ivan Sergejevič Turgenev o hre povedal: "„Najudivujúcejšie, najveľkolepejšie dielo ruského obrovského talentu, ktorý sa vás úplne zmocní.“" Ivan Alexandrovič Gončarov vo svojom posudku o "Búrke" napísal: "„Podobné dielo v oblasti drámy v našej literatúre neexistuje. Niet pochybností, že zaberá a akiste bude dlho zaberať prvé miesto pre svoje vysoké, klasické estetické hodnoty.""
Adaptácie.
Hra inšpirovala vznik viacerých diel.
Dej.
Dej hry sa odohráva v lete v meste Kalinovo na brehu rieky Volgy. Z rozhovoru medzi Kuliginom, Kudriašom a Šapkinom sa dozvedáme o miestnych kupcoch, najmä o Savelovi Dikojovi. Dikoj je nepríjemný a konfliktný muž, ktorý sa s obľubou vyhýba plateniu a neváha sa pohádať s kýmkoľvek kvôli čomukoľvek. Jeho synovec, Boris, je dobre vychovaný mladý muž, ktorý býva u svojho strýka, len preto že to bola posledná vôľa jeho umierajúcej starej matky. Dikoj sa mu ale aj tak vyhráža, že mu dedičstvo po starkej nevyplatí. Boris je nešťastný, že musí byť práve v Kalinove, taktiež sa priznáva, že je zamilovaný. No na svoju milú nemôže ani pozrieť.
Do deja vstupuje rodina Kabanovových: Kabanovka, jej deti Varvara a Tichon s manželkou Katerinou. Kabanovova všetkých s obľubou terorizuje. Tichon je vykresľovaný ako muž, ktorý i keď miluje svoju manželku, vždy sa nechá zlomiť vlastnou matkou. Absentuje u neho vlastný názor i vôľa konať sám za seba. S obľubou chodí svoju neutešenú situáciu zapíjať do krčmy.
Artabasdus

Artabasdus alebo Artabasdos (* okolo roku 690 – † po roku 743) pochádzal z Arménie a v rokoch 742-743 bol proticisárom Byzantskej ríše.
Ako stratég themy Armeniakon dopomohol v roku 717 Levovi III. dosiahnúť cisársku hodnosť, za čo získal ruku jeho dcéry Anny. Taktiež mu bol udelený titul kuropalates a bol vymenovaný za veliteľa themy Opsikion. V spore o ikony stál zo začiatku na strane obrazoborcov. Po Levovej smrti však prešiel k ikonodulom a s ich pomocou ako aj s pomocou vojska themy Opsikion sa v júni 742 vzbúril proti svojmu švagrovi, Konštantínovi V., ktorý mal k ikonám nepriateľský postoj. Potom sa dal v Konštantínopole korunovať za cisára a za svojho spolucisára určil syna Nikefora. Svoju vládu však nedokázal stabilizovať. Po porážkach pri Sardách a Modrine Artabasdova vláda 2. novembra 743 skončila. Spoločne so synmi bol v hipodróme verejne oslepený, čím pokus zamedziť prenasledovanie obrazov skončil neúspešne.
Levočská ulica

Levočská ulica môže byť:
Monolophosaurus

Monolophosaurus bol stredne veľký dravý dinosaurus. Známy je z nekompletnej kostry. Žil pred 160 až 155 miliónmi rokov na území dnešnej Číny. Jediný druh je Monolophosaurus jiangi.
Opis.
Päť metrov dlhý monolofosaurus predstavoval na svoju dobu archaickú formu, veľmi primitívneho člena skupiny karnosaurov, kam patrí napríklad rod Allosaurus alebo obrovské kriedové rody Giganotosaurus a Carcharodontosaurus. Stavbou tela sa príliš neodlišoval od svojich neskorších príbuzných, na pretiahnutej hlave však disponoval nízkym, pretiahnutým kosteným hrebeňom, ktorý bol pri pohľade spredu mimoriadne úzky. Účel hrebeňa nie je istý, pravdepodobne však zohrával vizuálnu funkciu a mohol byť u samcov pestro sfarbený.
Spôsob života.
Územie, kde sa našli pozostatky monolofosaura, ukazovalo znaky prítomnosti vody. Tento predátor tak mohol obývať brehy jazier alebo prímorské oblasti. Korisťou mu boli zrejme malé a stredne veľké ornitopódy, prípadne mladé sauropódy a platňochrbté dinosaury. 
Externé odkazy.
Rekonštrukcia výzoru monolofosaura.
Búrka (Shakespeare)

Búrka () je považovaná za poslednú hru anglického alžbetínskeho dramatika Williama Shakespearea. Prvé známe predstavenie "Búrky" sa konalo 1. novembra 1611 v Londýne vo Whitehall Palace. Neskôr bola hra inscenovaná aj divadlách Globe a Blackfriars. 
"Búrka" sa často zaraďuje k Shakespearovým neskorým romanciam. Shakespeare sa v nich zaoberá obnovením rodinných vzťahov, často v mýtickom prostredí. 
Taktiež je to jedna z dvoch Shakespearových hier, ktorá dodržuje tri jednoty klasickej drámy – jednotu času, miesta a deja. Tou druhou je "Komédia omylov". Jednota miesta je dosiahnutá tým, že dej hry sa odohráva na vzdialenom ostrove a jednota času je dosiahnutá tak, že celý príbeh sa odohráva v priebehu niekoľkých hodín. Jednota deja však už nie je prísne dodržiavaná.
Macbeth (dráma)

Macbeth, celý názov Tragédia o Macbethovi (angl. The Tragedy of Macbeth) je jedna z najobľúbenejších divadelných hier anglického alžbetínskeho dramatika Williama Shakespearea. Je skalnou súčasťou repertoáru profesionálnych i ochotníckych divadiel. Hra je vnímaná ako archetypálny príbeh o nebezpečenstvách túžby po moci a zrade priateľov. 
Príbeh sa voľne inšpiroval historickými udalosťami okolo kráľa Macbetha, ktoré zapísal škótsky filozof Hector Boece vo svojom diele "Scotorum Historiae". Boece v príbehu vychválil predkov jeho patróna, kráľa Jakuba VI. Škótskeho (známy ako kráľ Jakub I. Anglický). 
Dej.
K škótskemu kráľovi Duncanovi príde správa o víťazstve Macbetha a Banqua nad Dánmi. Onedlho potom, keď obaja cestujú ku kráľovi, stretnú v lese podivné ženy. Prvá vraví: „Buď pozdravený Macbeth, pán na Glamise.“ Druhá pridá: „Pozdravený buď Macbeth, pán na Cawdore“. A tretia dodá: „Buď pozdravený Macbeth, ktorý potom budeš kráľom škótskym.“ Banquo sa tiež spýta na svoj osud. Ženy mu odpovedia, že on sám síce nebude kráľom, ale z neho sa zrodia tí, ktorí budú spravovať škótske kráľovstvo. 
O chvíľu na to sa ich proroctvá začnú napĺňať. Than z Cawdoru je odsúdený za zradu a jeho pozemky pripadnú Macbethovi. Duncan vymenuje Malcolma, svojho syna, princom z Cumberlandu a tým aj dedičom trónu. Povzbudený svojou ženou Macbeth zavraždí kráľa. Spoločníkmi sa dá vyhlásiť kráľom a ide na korunováciu. Malcolm a Donalbain, synovia zavraždeného kráľa utečú zo Škótska. 
Ale slová čarodejníc o Banquovi ležia Macbethovi na srdci. Dosiaľ nemá žiadneho potomka. Pozve preto Banqua so synom na večeru a najatými vrahmi ho nechá zabiť. Banquovmu synovi sa podarí uniknúť do Walesu. Veštby, že Macbeth nebude utratený mužom zrodeným zo ženy a zdolaný, pokiaľ sa Birmanský les nepriblíži k hradu ženú Macbetha k ďalším zločinom. Macduff utečie do Anglicka, aby podporil Malcolma v snahe vymôcť si otcovskú korunu. Macbeth dá zavraždiť Macduffovu ženu a deti. 
Malcolm vyráža do Škótska proti Macbethovi. Ten ustúpi až do hradu v Birmanskom lese. Malcolm nariadi, aby si každý vojak odrezal vetvu za ktorú sa schová. Tým chce zakryť počet bojovníkov. Macbeth zbadá Birmanský les a okamžite si spomenie na veštbu. Šalejúca kráľovná medzitým spácha samovraždu skokom z hradieb. Macbeth sebaisto bojuje s Macduffom, pretože nemôže byť zabitý mužom zrodeným zo ženy. Macduff napriek tomu Macbetha zabije, pretože práve on nebol zrodený zo ženy, ale vybraný z lona svojej mŕtvej matky. Uťatú Macbethovu hlavu nabodne a prinesie Malcolmovi.
Hamlet

Hamlet (, dosl. Tragédia o Hamletovi, princovi dánskom) je najznámejšou a najčastejšie citovanou divadelnou hrou anglického dramatika Williama Shakespearea.
Hamlet patrí medzi najinscenovanejšie hry vo všetkých krajinách západnej kultúry a taktiež patrí medzi najprekladanejšie literárne diela na svete. Okrem iného je považovaný za akúsi skúšku ohňom pre vyspelosť herca. Zrejme najznámejšou scénou z hry je Hamletov monológ o zmysle života z tretieho dejstva, začínajúci otázkou „Byť, a či nebyť?“
Tragédia Hamlet má popredné miesto vo svetovej dráme, je to tragédia o hľadaní zmyslu ľudského života. Hamlet chce žiť čestne, spravodlivo, slobodne, statočne – ale žije vo svete, kde je podlosť, zlo a faloš. Preto hľadá zmysel, či je lepšie byť, či nebyť. Príde na to, že samovraždou sa nič nevyrieši – zlo ostane naďalej. Zostáva otázka, či je lepšie bojovať proti zlu na svete, alebo sa o to nezaujímať.
Námetom pre hru Hamlet sú dánske kroniky z 12. storočia.
Dej.
Dej sa odohráva v Dánsku na zámku Elsinor, kde po smrti kráľa Hamleta vládne jeho brat Claudius. Princ Hamlet, syn starého kráľa, sa vracia zo štúdia vo Wittenbergu a zistí, že kráľom sa stal jeho strýko Claudius, ktorý zabil jeho otca a vzal si jeho matku za ženu. Hamlet je nešťastný. Jeho priateľ Horatio a stráže na zámku ho upozornia, že na hradbách sa v noci zjavuje duch mŕtveho kráľa. Ten Hamletovi prezradí, že ho zavraždil Claudius, a žiada Hamleta, aby vraždu pomstil.
Hamlet uvažuje, či je svedectvo ducha vierohodné. Keď sa na dvore objaví skupina hercov, rozhodne sa, že Claudiovi nastraží pascu. Herci podľa jeho pokynov zahrajú príbeh o zavraždení kráľa a zvedení kráľovnej. Claudius v príbehu uvidí svoj vlastný čin vraždy a preruší predstavenie. V záujme bezpečnosti krajiny pošle Hamleta do Anglicka, kde ho majú tajne zabiť. Úklad sa však nepodarí a Hamlet sa vráti späť.
Hamlet mal milú Oféliu, dcéru kráľovského radcu Polonia. Po predstavení hercov Hamlet omylom Polonia zabije, keď on chcel tajne vypočuť jeho rozhovor s kráľovnou. Ofélia sa pomätie a utopí. Pochovávajú ju práve v deň, keď sa Hamlet vracia do Dánska. Hamlet na cintoríne stretne hrobárov, ktorí pre ňu kopú hrob, a potom podľa smútočného sprievodu zistí, že pochovávajú Oféliu.
Kráľ Claudius chce dať princa Hamleta opäť zabiť. Využije pritom Laerta, brata Ofélie. Claudius ho primäl, aby vyzval Hamleta na súboj, pričom Laertes má otrávený meč. Pre smädného je navyše pripravené otrávené víno.
Laertes Hamleta bodne, ale potom si nechtiac vymenia zbrane a Hamlet zasiahne Laerta. Kráľovná Gertrúda nevedomky vypije otrávené víno. Hamlet tesne pred smrťou zabije ešte Claudia. Laertes predtým, než umrie, povie Hamletovi, ako ho Claudius chcel otráviť.
Hamletov priateľ Horatio sa tiež chcel zabiť, ale umierajúci Hamlet ho presviedča, aby žil a mohol rozpovedať jeho príbeh.
Beer Ševa

Beer Ševa () je mesto v Izraeli, najväčšie sídlo Negevskej púšte. V roku 2019 malo mesto 209 687 obyvateľov a bolo ôsmym najväčším mestom v krajine. 20 rokov predtým v ňom žilo len 110 800 ľudí, prírastok bol spôsobený najmä prisťahovalcami z bývaleho ZSSR. 
Je administratívnym centrom južného regiónu a sídlom Ben Gurionovej univerzity. Počiatky mesta sú datované prinajmenšom do čias Abraháma. Existuje viacero vysvetlení pôvodu mena, najčastejšie sa uvádzajú "Studňa prísahy" (medzi Abrahámom a Abimelechom) a "Sedem studní" (v hebrejčine "beer - studňa", "ševa" - "sedem" i "prísaha").
Beer Ševa je v súčasnosti významným kultúrnym a priemyselným strediskom.
Barva

Barva (príp- "Barba", alebo miestny názov "Las Tres Marias") je vyhasnutá trojica vulkánov, týčiaca sa nad hlavným mestom Kostariky - San José. Sopka je tvorená andezitovo - dacitovými horninami, naposledy bola aktívna ešte pred našim letopočtom - v roku 6050 pred Kr. Aj keď boli hlásené aj erupcie (prípadne aj s bahnotokmi) z rokov 1760, 1766, 1776 a 1867, neskoršie výstupy na vrchol nenašli žiadne stopy po ich existencii.
Irazú

Irazú, je aktívna sopka, nachádzajúca sa v Kostarike v blízkom okolí hlavného mesta San José. S výškou 3 432 m je to zároveň najvyššia sopka Kostariky.
Irazú je pomerne aktívna sopka, od roku 1723 eruptovala asi 23 krát. Najpamätnejšia je erupcia z roku 1963, keď zasypala popolom okolitú krajinu aj hlavné mesto. Odvtedy bola neaktívna až do roku 1994, keď najskôr častými zemetraseniami a následnou menšou freatickou explóziou dala o sebe opäť vedieť.
Vrchol je tvorený niekoľkými krátermi, v jednom z nich sa nachádza jazierko premenlivej hĺbky so zelenou vodou. Ak je priaznivé počasie, je možné z vrcholu uvidieť Pacifik aj Karibik.
Bash

Bash je unixový (Linux/Unix/BSD) príkazový shell interpreter, naprogramovaný v rámci projektu GNU. Názov je skratka k názvu "Bourne again shell," čo je slovná hračka, keďže slová "bourne again" sa čítaju rovnako ako "born again", čo znamená "znovuzrodený". Je náhradou programu Bourne Shell, čo bol najpoužívanejší unixový shell. Originálny Bourne Shell napísal Stephen Bourne v Bellových laboratóriách a Bash bol napísaný Brianom Foxom v roku 1987. 
Bash bol taktiež portovaný na operačný systém Microsoft Windows projektom Cygwin. Bash sa snaží o širokú kompatibilitu, takže prevzal možnosti ovládania a vlastnosti aj z ďalších shellov ako sú napr. Korn shell a C shell (ksh a csh). Zaujímavou vlastnosťou je automatické rozpoznanie, pod ktorým menom bol spustený a prispôsobený syntaxe danému typu shellu.
Cieľom tvorcov je dosiahnuť úplnú kompatibilitu s implementáciou IEEE POSIX shellu a špecifikáciou nástrojov (tools specification) (IEEE Working Group 1003.2).
Bash však nie je len veľmi výkonným shellom, ale taktiež mocným skriptovacím jazykom. Podporuje prácu s premennými, cykly while, for, do, funkcie a mnoho ďalšieho.
Príklady, ktoré fungujú v Bash, ale nie v Bourn shell:
&lt;SyntaxHighlight lang="bash"&gt;for ((a=3; a&lt;7; a++)) do echo $a; done
a=3; let b=a+1; echo $b
&lt;/SyntaxHighlight&gt;
Príklady, ktoré sa majú odlišné správanie v Bash voči Bourn shell:
&lt;SyntaxHighlight lang="bash"&gt;
echo subor_{po,ut,str,piatok}.txt
&lt;/SyntaxHighlight&gt;
Tiež je v Bash možné vyhľadávať v histórií príkazov cez klávesovú skratku CTRL+r.
Lachíš

Lachíš, tiež "Lachiš"/"Lachis" alebo "Lakíš" (hebr. לכיש) bolo významné staroveké mesto v Izraeli. Je situované niekoľko kilometrov od Kiryat Gatu. Na území bohatého archeologického náleziska sa dnes nachádza "Národný park Lachíš."
História.
Po smrti kráľa Šalamúna (vládol približne v rokoch 970-931 pred Kr.) sa krajina rozdelila na dve kráľovstvá - Izrael a Judeu, pričom Lachíš bol po Jeruzaleme druhým najvýznamnejším mestom v Judei.
Národný park.
Niekdajšie slávne mesto bolo objavené na začiatku 19. storočia. Návštevníci "Národného parku" môžu obdivovať pozostatky kanaánskych chrámov, dômyselný vodovodný systém a mestskú bránu. Britskí archeológovia pri svojom pátraní narazili na studňu, hlbokú 44 metrov. Práve ona bola pravdepodobne dôvodom, pre ktorý Lachíšania zvykli dlho odolávať cudzím votrelcom (Asýrčanom, Babylončanom). Cenným dokumentom je tzv. "Lachíšska listina."
Faktoriál

V matematike sa pojmom faktoriál prirodzeného čísla formula_1 označuje súčin všetkých prirodzených čísel od formula_1 po 1. Zapisuje sa formula_3 a číta sa „n faktoriál“. Napríklad:
Definícia.
Faktoriál kladného celého čísla formula_1 je definovaný vzťahom:
Pre potreby kombinatoriky je výhodné definovať aj faktoriál nuly. V takom prípade sa definitoricky kladie formula_7.
Kombinatorické súvislosti.
Faktoriál čísla formula_1 sa rovná počtu rôznych permutácii formula_1-prvkovej množiny.
Asymptotické vlastnosti.
Funkcia faktoriál rastie rýchlejšie, než akákoľvek exponenciálna funkcia a tým skôr rýchlejšie než akýkoľvek mnohočlen.
Pre zaujímavosť, už formula_10 predstavuje približne číslo 1,197·10100 čo je číslo väčšie ako odhadovaný počet atómov v nám známom vesmíre.
Algoritmické implementácie.
Implementácia pomocou rekurzívnej funkcie. Ukážka v pseudokóde:
 function faktorial(n)
 if n = 0
 then return 1
 else return n * faktorial(n - 1)
Ukážka implementácie v programovacom jazyku C:
 "long double" faktorial ("int" n) {
 "long double" b = 1;
 while (n--)
 b*=n+1;
 return b;
Dvojitý faktoriál, multifaktoriál.
Okrem bežného faktoriálu sa môže definovať tiež dvojitý faktoriál, označený "n"!!, v ktorom sa činitele znižujú po dvoch namiesto po jednom. Je možno ho rekurzívne definovať ako
Napríklad 8!! = 8 ⋅ 6 ⋅ 4 ⋅ 2 = 384, 9!! = 9 ⋅ 7 ⋅ 5 ⋅ 3 ⋅ 1 = 945.
Postupnosť dvojitých faktoriálov čísel 0, 1, 2, … začína
Okrem dvojitého faktoriálu môžeme túto ideu zovšeobecniť na (už nie príliš používané) multifaktoriály "n"!!!, "n"!!!! atď. (všeobecne "n"!("k")).
Číslica

Číslica, alebo cifra (z arab. ألصفر/'as-sifr = nula), je znak (symbol) používaný na zápis hodnoty čísla v danom rade v pozičnej číselnej sústave.
V desiatkovej (decimálnej) sústave sa používajú číslice "0", "1", "2", "3", "4", "5", "6", "7", "8", "9".
Na zápis čísiel v šestnástkovej (hexadecimálnej) sústave sa ako číslice používajú aj písmená "A", "B", "C", "D", "E", "F".
V laickom použití sa slovo "číslica" často mylne používa vo význame "číslo".
Najčastejšie je používaná pozičná číselná sústava. Príkladom sú najpoužívanejšie arabské číslice - znaky „0“ až „9“ (používané v desiatkovej sústave), „0“ a „1“ (v binárnej sústave), alebo číslice „0“ až „9“, „A“, „B“, „C“, „D“, „E“ a „F“ v šestnástkovej sústave.
Chata na Grúni

Chata na Grúni je horská chata vo Vrátnej doline nachádzajúca sa pod Poludňovým grúňom vo výške na križovatke turistických chodníkov. Chata poskytuje ubytovanie (40 lôžok) a stravovanie. Taktiež sa pri chate nachádzajú aj dva lyžiarske vleky.
Chorepa

Chorepa (531,5 m n. m.) je lúčne sedlo v Stolických vrchoch, v podcelku Klenovské vrchy.
Sedlom prechádza cesta II/526 z Kokavy nad Rimavicou do Klenovca, ktorý leží priamo pod sedlom. Sedlo je tiež križovatkou turistických chodníkov: zeleno-značkovaný zo sedla Pereš do Kokavy a žlto-značkovaný z osady Laz na Bodnárku (833,3 m n. m.).
V sedle je autobusová zastávka a pamätník SNP. Zároveň ním vedie hranica medzi okresmi Poltár a Rimavská Sobota.
Kislovodsk

Kislovodsk (, doslovne po slovensky: "kyslá voda") je kúpeľné mesto v Stavropoľskom kraji, v Rusku. Leží na severe kaukazskej oblasti, medzi Čiernym a Kaspickým morom. Je pomenované po minerálnych prameňoch, ktoré sa nachádzajú okolo mesta. 
Na konci 19. a začiatkom 20. storočia bolo mesto Kislovodsk domovom hudobníkov, umelcov a členov ruskej aristokracie, vrátane nositeľa Nobelovej ceny za literatúru Alexandra Solženicyna.
Prašivá (sedlo)

Prašivá () je sedlo vo Veporských vrchoch.
Vedie ním cesta II/526 z Hriňovej do Kokavy nad Rimavicou.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Veporských vrchov, v geomorfologickom podcelku Sihlianska planina. Leží v hrebeni, vedúcom z Dlhého grúňa () južným smerom na Bykovo (), konkrétne medzi Chocholnou () na západe a kótou na východe. Oblasť je pokrytá lesným porastom a patrí do povodia rieky Ipeľ. Voda zo severovýchodnej časti odteká menším potokom priamo do Ipľa, juhozápadné svahu odvodňuje potok Chocholná.
Sedlo je situované v kopaničiarskej oblasti katastrálneho územia obce Látky v okrese Detva v Banskobystrickom kraji. Západným smerom sa pod sedlom nachádza rekreačné stredisko Látky-Prašivá. Sedlom prechádza cesta II/526, ktorá spája Kokavu nad Rimavicou s Hriňovou. Hrebeňom vedie turistický chodník i cyklotrasa.
Herlianske sedlo

Herlianske sedlo () je sedlo v hlavnom hrebeni centrálnej časti Slanských vrchov. Leží medzi vrchmi Mošník () a Črchlina (), oddeľuje podcelky Mošník a Makovica. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Sedlom vedie cesta II/576 spájajúca Košice s Vranovom, na úseku medzi obcami Herľany a Banské. Taktiež ním prechádza červeno-značená turistická trasa z Dargovského priesmyku na vrch Makovica ().
Makovský priesmyk

Makovský priesmyk () je sedlo na Kysuciach, na rozhraní Javorníkov a Turzovskej vrchoviny, medzi vrchmi Dupačka () a Beskydok (), na slovensko-českej štátnej hranici.
Priesmykom vedie cesta II/487 odbočujúca z cesty I/10, ktorá vedie z Makova do Velkých Karlovic. Spája údolie Kysuce s moravským Vsetínskom. 
Ďalej ním prechádza náučný chodník Javorníky-Družba, hrebeňom vedie červeno-značkovaný turistický chodník súbežne s lyžiarskou turistickou trasou od sedla Pindula ďalej na sever, do sedla Bumbálka.
V priesmyku je na slovenskej strane motorest, na českej strane pamätník SNP.
Bumbálka

Bumbálka () je horské sedlo v hlavnom hrebeni Turzovskej vrchoviny, medzi vrchmi Beskydok () a Beskyd (), na slovensko-českej štátnej hranici.
Južne od sedla pramení na slovenskom území potok Trojačka, zdrojnica Kysuce. Sedlom vedie hlavné európske rozvodie.
Bumbálkou prechádza dôležitá cestná spojnica E442 v trase cesty I/10 z Valašského Meziříči do Žiliny cez Makov. Je tu hraničný prechod, horský hotel a lyžiarsky vlek. 
V súčasnosti je oblasť sedla rekreačnou oblasťou na oboch stranách hranice. Stretávajú sa tu červeno-značkovaná turistická trasa od Makovského priesmyku po hrebeni ďalej na severovýchod, žlto-značkovaná trasa vedie z osady Trojačka do osady Salajka na moravskej strane. Hlavný hrebeň sleduje aj lyžiarska turistická trasa, náučný chodník spája Bumbálku s južnejšie ležiacim Makovským priesmykom. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Prašivá

Prašivá môže byť:
na Slovensku:
v Česku:
Javorník (sedlo)

Javorník () je sedlo v Javorníkoch, medzi vrchom Čerenka () a kótou , v hlavnom hrebeni pohoria. Leží v pramennej oblasti Kolárovického potoka ako pravostranného prítoku Váhu. 
Sedlom vedie dôležitá cestná spojnica I/10 spájajúca horné Kysuce s Považím, úsek Makov - Bytča. V sedle je parkovisko a motorest, viaceré ubytovacie kapacity sú lokalizované priamo pod sedlom. Prechádza ním tiež hranica medzi okresmi Čadca a Bytča.
Sedlo Javorník je križovatkou turistických trás a súbežne s červeno-značkovaným turistickým chodníkom vedie aj lyžiarska turistická trasa.
Semeteš (sedlo)

Semeteš () je sedlo v severnej časti Javorníkov, medzi vrchmi Solisko () a Galkovo (). Južné svahy sú pramennou oblasťou Rovnianky tečúcej na juh do Váhu.
Sedlom prechádza druhá spojnica horných Kysúc s Považím, cesta II/541 medzi Turzovkou a Kotešovou. Je križovatkou turistických trás: červeno-značkovaná vedúca po hlavnom hrebeni Javorníkov od Vrchrieky () do sedla Javorník () a žlto-značkovaná trasa z Vysokej nad Kysucou do obce Dlhé Pole. Sedlom tiež vedie lyžiarska turistická trasa a cyklotrasa.
V sedle je motorest, priamo pod sedlom na severovýchodnej strane leží osada Semeteš.
Semeteš

Semeteš môže byť:
Dujava

 
Dujava (; ) je sedlo v severnej časti Ondavskej vrchoviny. Prechádza ním slovensko-poľská štátna hranica a ňou vedúca Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Sedlom vedie cesta II/545 zo Zborova cez obec Becherov (leží južne od sedla) do poľského mesta Gorlice. Pod sedlom je na slovenskej strane v blízkosti bývalej colnice vojenský cintorín a pamätník padlým v 1. svetovej vojne.
Grob

Grob () je sedlo v Ondavskej vrchovine, medzi Rajsovou horou () a Ostrým vrchom (). Spája dve brázdy - väčšiu Stropkovskú na severovýchode a menšiu brázdu, v ktorej leží obec Rovné na juhozápade.
Sedlom prechádza cesta III. triedy 556020 z Rovného do Svidníka a zeleno značkovaná turistická trasa z Čiernej hory () do obce Rakovčík.
Priehyby

Priehyby () je sedlo v pohorí Čergov, medzi vrchmi Hrašovík() a Kozí hrb (). Na severnej strane pramení pravostranný prítok Tople, Vlčí potok.
Sedlo je križovatkou turistických chodníkov, modro-značkovaný vedie po hlavnom hrebeni Čergova medzi Minčolom () a sedlom Lysina (), zeleno-značkovaný vedie z obce Livov do Olejníkova.
V sedle stojí pútnická kaplnka a prechádza ním neudržiavaná asfaltová cesta z Livova do Pečovskej Novej Vsi. Cesta nie je zo strany obce Majdan zjazdná pre bežné automobily. Poradia si s ňou iba terénne automobily. Tiež ním vedie hranica medzi okresmi Bardejov a Sabinov.
Dukliansky priesmyk

 
Dukliansky priesmyk (; ) je sedlo v severnej časti Laboreckej vrchoviny nad obcou Vyšný Komárnik, medzi vrchom Kýčera (579,0 m n. m.) a Biely kopec (). Sedlom prebieha slovensko-poľská štátna hranica a je najnižšie položeným a najschodnejším horským priechodom Karpatského oblúka. 
Priesmykom vedie dôležitá cestná spojnica medzi Slovenskom a Poľskom, cesta I/21 a v jej trase vedená E 371 spájajúca Svidník s poľským mestom Dukla, podľa ktorého bol pomenovaný. Taktiež je významnou križovatkou turistických chodníkov, keďže sa tu križuje hraničným hrebeňom prechádzajúca červeno-značkovaná Východokarpatská magistrála a ňou vedúca medzinárodná trasa E3 s Cestou hrdinov SNP (súčasť medzinárodnej trasy E8). Na poľskej strane sa pripájajú ďalšie dva turistické chodníky.
Dejiny.
Dukliansky priesmyk je známy z obdobia 2. svetovej vojny Karpatsko-duklianskou vojenskou operáciou, pri ktorej v období od 8. septembra 1944 do 27. októbra 1944 zahynulo tu asi 21 000 sovietskych a 1800 československých bojovníkov. Ranených bolo 88 000 vojakov. Celkové straty nemeckých vojsk vrátane ranených a nezvestných sa pohybovali medzi 50 000 - 70 000.
„Pamätník a cintorín príslušníkov 1. československého armádneho zboru“ je národnou kultúrnou pamiatkou, na cintoríne sú hroby s menami 1 265 padlých bojovníkov. Pod sedlom stojí kamenný pylón (výška 28 m) s monumentálnym súsoším „Vďaka matky sovietskemu vojakovi za oslobodenie“ a obradnou sieňou. Pred pamätníkom bola vysadená „Aleja hrdinov Dukly“. Priamo na štátnej hranici vztýčili na mieste bývalej „Pozorovateľne generála Ludvíka Svobodu“ 49 metrov vysokú vežu.
Od Duklianskeho priesmyku až po obec Krajná Poľana sa rozprestiera areál „Vojenského prírodného múzea na Dukle“ a „Pamätník pyrotechnikov“ (4 metre vysoký žulový kváder s rukami, symbolizuje ženistu zneškodňujúceho míny nastražené nacistami).
Pod priesmykom je veľké parkovisko, bufet a hotel.