burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ján Krstiteľ

Svätý Ján Krstiteľ (vo východnej tradícii aj: Ján Predchodca, resp. po grécky Ióannes Prodromos, v staroslovienčine: Іоаннъ Крестѧи) je biblická postava, židovský náboženský učiteľ. Prídomok "Krstiteľ" pochádza z toho, že krstil ľudí a Ježiša Krista v rieke Jordán. Kresťanstvo, islam a mandeizmus ho považujú za proroka. Okrem toho ho východné cirkvi zvyknú nazývať aj Ján "Predchodca", keďže ako posledný z prorokov Starého zákona pripravoval Izraelský národ na Ježišovo pôsobenie. Podľa Biblie sa živil kobylkami a lesným medom. Nosil odev z ťavej srsti a okolo bedier kožený pás.
Ján Krstiteľ bol náboženský horliteľ z 20. rokov 1. storočia. Je dosvedčený okrem Nového zákona aj Jozefom Flaviom v jeho spise "Židovské starožitnosti". Ján Krstiteľ hlásal skorý koniec sveta (eschatológia) a tých, ktorí mu uverili, krstil v rieke Jordán, aby tak boli očistení od hriechov; podľa evanjelií pokrstil aj Ježiša (Krista).
Podľa Evanjelií ho dal sťať kráľ Antipasmius - brat kráľa Filipa ako odmenu Herodias za tanec jej dcéry Salome na oslave svojich narodenín. Jeho hlava mala byť donesená na mise pred stolujúcich hostí. Herodias sa nepáčilo Jánovo odsudzovanie jej a Herodesovho smilstva, pretože zákonne mala byť manželkou Filipa, nie Antipa.
Biblické podanie.
Podľa Biblie bol Ján Krstiteľ synom židovského kňaza Zachariáša a jeho manželky Alžbety.
Sviatky.
V gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi sa slávia nasledujúce sviatky "svätého úctyhodného a slávneho Pánovho proroka, predchodcu a krstiteľa Jána": 23. septembra - Počatie, 7. januára - Zbor (resp. Zhromaždenie), 24. februára - Prvé a druhé nájdenie úctyhodnej hlavy, 25. mája - Tretie nájdenie úctyhodnej hlavy, 24. júna - Narodenie, 29. augusta Sťatie úctyhodnej hlavy.
Rímskokatolícka cirkev slávi 24. júna slávnosť Narodenie sv. Jána Krstiteľa.
Endoplazmatické retikulum

Endoplazmatické retikulum alebo ER (endoplazmatické znamená „v plazme“, retikulum znamená „malá sieť“) je sústava cisterien (plochých dutých priestorov) a tubúl (kanálikov), ktoré sú ohraničené membránami, a ktoré sú často sieťovito prepojené a tiahnu sa cez veľkú časť cytoplazmy.
Je to organela nachádzajúca sa skoro v každej eukaryotickej bunke.
Stavba.
Endoplazmatické retikulum je tvorené systémom vnútrobunkových membrán, vytvárajúcich systém kanálikov a cisterien, ktoré sú zvyčajne spojené s jadrovou a cytoplazmatickou membránou. ER zväčšuje vnútorný povrch bunky (celková plocha povrchu jeho membrán môže byť 30 až 40x väčšia ako plocha celého povrchu bunky), čo má význam pre metabolické procesy.
Delenie.
Rozlišujeme drsné a hladké ER.
Drsné endoplazmatické retikulum.
"Drsné (granulárne) ER" má na vonkajšom povrchu membrán naviazané ribozómy. Tento typ ER má predovšetkým význam pri syntéze štrukturálnych a enzymatických cytoplazmatických bielkovín. Takto vytvorené bielkoviny sú zabudované do plazmatických membrán alebo cestou Golgiho aparátu transportované mimo bunku. Novosyntetizované polypeptidy prechádzajú membránou dovnútra ER, ktoré vypĺňa tzv. endoplazmatická matrix a sú prakticky okamžite menené enzýmami viazanými na stenu cisterien ER na glykoproteíny.
Hladké endoplazmatické retikulum.
"Hladké (agranulárne) ER" je bez ribozómov a jeho úloha spočíva v syntéze lipidov (fosfolipidov, triacylglycerolu a cholesterolu), hormónov (steroidné hormóny v gonádach), v zabezpečovaní akumulácie a pohybu iónov Ca2+ v svalových vláknach (nevyhnutné pre kontrakciu), v bunkách pečene sú tu lokalizované detoxikačné enzýmy, enzýmy glykogenolýzy a ďalšie. Hladké ER v priečne pruhovaných svalových vláknach sa nazýva sarkoplazmatické retikulum. Hladké ER vzniká z drsného ER a je často priamo spojené s Golgiho aparátom.
Golgiho aparát

Golgiho aparát (skratka GA) alebo Golgiho systém alebo Golgiho komplex je súbor vezikúl, kondenzovaných vakuol a sploštených váčikov ohraničených hladkými membránami bez ribozómov. Vezikuly vznikajú odškrcovaním cisterien, ktoré sú umiestnené v hromadách (diktyozómoch), pričom táto sústava slúži najmä na tvorbu sekrétov na exocytózu a na syntézu sekrétových polysacharidov. 
Je to organela, ktorá sa nachádza vo väčšine eukaryotických buniek vrátane rastlinných a živočíšnych. Názov dostala podľa talianskeho anatóma Camilla Golgiho, ktorý ju roku 1898 opísal v nervových bunkách.
V mnohých rastlinných bunkách sa diktyozómy nachádzajú v celej cytoplazme (disperzný Golgiho aparát) a nie sú viditeľné svetelným mikroskopom. V typických živočíšnych (aj ľudských) bunkách sa zas nachádzajú skupiny viacerých diktyozómov tesne vedľa seba (spravidla blízko jadra). 
Golgiho aparát má teda v živočíšnych bunkách podobu zložitého sieťovitého útvaru tvoreného súborom navzájom pospájaných diktyozómov, z ktorých sa odškrcujú drobné vačky – vezikuly naplnené sekrétmi. To svedčí o aktívnej úlohe Golgiho aparátu pri sekrečnej činnosti bunky. Okrem toho sa GA podieľa na transporte a ukladaní proteínov syntetizovaných v endoplazmatickom retikule (ku ktorému má funkčne i topograficky veľmi úzky vzťah), obnove cytoplazmatickej membrány pri endocytóze alebo jej poškodení, na syntéze mukopolysacharidov (tvoria ochranný hlien na povrchu epitelov napr. u mäkkýšov, obrúčkavcov, alebo v ľudskom žalúdku) a glykoproteínov. Syntéza imunoglobulínov svedčí o aktívnej účasti GA na obranných mechanizmoch celého organizmu.
Blatnica (hrad)

Blatnica (normovaný názov) alebo Blatnický hrad je zrúcanina nachádzajúca sa v pohorí Veľká Fatra na nízkom vápencovom chrbte Plešovice (), oddeľujúcom Gaderskú dolinu od Turčianskej kotliny, zhruba 2 km od obce Blatnica.
Dejiny.
Blatnický hrad na strmom kopci za obcou rovnakého mena vznikol v druhej polovici 13. storočia a prvú správu o ňom máme z roku 1300, keď bol jeho majiteľom Peter z Brezovice. Neskôr sa stal kráľovským majetkom. Hrad postavili na ochranu cesty zvanej "magna via", vedúcej z Nitry na sever. Keď sa začala používať západnejšie situovaná pohodlnejšia komunikácia z Nitry cez Mošovce do Martina a ďalej na sever, stará cesta pod menom "antiqua via" stratila svoj pôvodný význam a dôležitosť hradu upadla. Preto panovníci nemali oň väčší záujem. Dávali ho často do zálohu, a tak hrad prechádzal v 15. a v prvej polovici 16. storočia rukami rôznych držiteľov (Pongrác zo Sv. Mikuláša, Peter Komorovský, rodiny Necpalskovcov a i.), ktorí ho často skôr iba spravovali a využívali, než udržiavali.
Hrad rozšírili až Révaiovci, ktorí ho dostali do vlastníctva roku 1540. V druhej polovici 16. a na začiatku 17. storočia vybudovali veľké predhradie s novými budovami.
Na konci 17. storočia sa hradu zmocnili povstalci Imricha Tököliho a na začiatku 18. storočia aj kuruci Františka II. Rákociho. Po utíchnutí povstaní význam Blatnického hradu upadol. V roku 1744 ho dali ešte opraviť, v roku 1790 však už nebol obývaný a odvtedy pomaly pustol.
Opis hradu.
Hrad sa skladal z dlhého, pomerne úzkeho paláca, zosilneného na severnej a južnej strane polkruhovitými vežami a chráneného na severovýchodnej strane strmou priepasťou. Západná veža, postavená na zraniteľnejšom mieste, je oveľa mohutnejšia a väčšia ako východná. Sprístupňovalo ju samostatné točité schodisko, postavené na jej južnej strane. Na juhovýchodnej, prístupnejšej strane bolo malé nádvorie uzavreté hradbami so štvorbokou vežou. Múr opevnenia, ktorý obklopoval prvé nádvorie, mal na západe vstup ponad priekopu vysekanú do skaly. Chránila ho otvorená oblá bašta.
Zachované je murivo západnej veže, ktorá sa čnie aj dnes do veľkej výšky a sú na nej vidieť štrbinové strieľne. Horný hrad zovretý medzi dve veže sa značne rozpadáva - hlavne jeho spojovacia palácová časť. Na hospodárskych budovách v dolnom hrade je celkom zachovalé nárožné kvádrovanie. Murivo sa pomaly zvetráva do doliny, hlavne nad strmým úbočím. Na obe plochy po baštách je možné vystúpiť a je odtiaľ nádherný výhľad. Hrad je však prístupný, tak ako každá ruina, len na vlastné nebezpečenstvo a preto je potrebná primeraná opatrnosť.
Mrázekit

Mrázekit je minerál kryštalizujúci v monoklinickej sústave, chemicky zásaditý fosforečnan medi a bizmutu - Bi3+2Cu3(PO4)2O2(OH)2·2H2O.
Charakteristika.
Prvýkrát ho našiel Z. Mrázek na ložisku Reiner v Ľubietovej a urobil prvé analýzy. Potom tragicky zahynul. Jeho prácu dokončili iní a nový minerál pomenovali po ňom. Vytvára drobné ihličkovité alebo tabuľkovité kryštály svetlomodrej farby so skleným leskom s veľkosťou do 5 mm.
Vznik.
Vzniká rozkladom tetraedritu.
Poznávanie.
Je ťažko rozoznateľný, charakteristické je jeho modrozelené sfarbenie.
Mušketovit

Mušketovit je paramorfóza magnetitu po hematite. Vzniká na rudných žilách v podobe kryštálov a drúz v kremeni, ktoré majú tvar predchádzajúcich kryštálov hematitu, aj v celistvej alebo zrnitej podobe. Je čierny a rovnakú farbu má aj jeho vryp.
Ortuť (nerast)

Ortuť je minerál, vyskytujúci sa v prírode v kvapalnom stave, chemicky takmer čistá ortuť – Hg.
Charakteristika.
Tento minerál zaraďujeme do trojuholníkovej sústavy, ale tvar klencových kryštálov prejavuje iba pri teplote pod −39 stupňov Celzia. Pri normálnej teplote je ortuť kvapalná a tvorí malé guľôčky. Má svetlú striebristobielu farbu; vryp nemá. Je nepriehľadná a vyznačuje sa výrazným kovovým leskom.
Vznik.
Vzniká na hydrotermálnych rudných žilách, v okolí sopečných kráterov, často spolu s rumelkou.
Poznávanie.
Ortuť sa rozpúšťa v kyseline dusičnej.
Mulica (potomok somarice)

Mulica alebo mul (ostatné názvy pozri nižšie) je kríženec samca koňa a samice somára (čiže somarice). Vyzerá, zjednodušene povedané, ako somár s hlavou koňa. Hoci má tento kríženec v slovenčine viacero názvov, nižšie bude (ak nie je uvedené inak) označovaný ako mulica.
Odlišný je kríženec samca somára a samice koňa (čiže kobyly) - pozri mul (potomok kobyly). 
Názvy.
Slovenské názvy.
Slovenské názvy tohto kríženca sú: mulica, mula (resp. ľudovo muľa ), mul (resp. historicky: múl). Zastarano sa používali aj názvy: mulo (resp. muľo) a u Reussa "kůň oslice". Zastaraný alebo dnes nesprávny názov je mezek (žen. rod. mezkiňa), ktorý však (podobne ako niektoré ďalšie z vyššie uvedených názvov) historicky v širšom zmysle často zahŕňal aj krížence kobyly a samca somára.
Uvedená pestrosť názvov vyplýva okrem iného z toho, že v slovenských textoch dnes existujú dva základné spôsoby pomenúvania krížencov koňa a somára: 
Latinské názvy.
Latinské (taxonomické a iné) názvy tohto taxónu sú:
Poznámky:
Sterilita.
Mulice sú skoro vždy neplodné, pretože jednému z ich chromozómov chýba príslušný párový chromozóm. Mulice majú totiž 63 chromozómov - 32 chromozómov majú od koňa (keďže kôň má 64 chromozómov), teda od otca, a 31 chromozómov majú od somára (keďže somár má 62 chromozómov), z čoho vyplýva, že 1 chromozóm (od otca) majú "navyše".
Charakteristika.
V porovnaní s mulom (t. j. krížencom kobyly a samca somára) je mulica menšia, územčistejšia a slabšia. Celkovým výzorom pripomína skôr somára, ale hlava, chvost a vydávané zvuky pripomínajú skôr koňa. Podobne ako mul si mulica zachovala väčšinu typických charakteristík somára. Mulica je pomerne vzácne zviera, najmä preto, lebo (1) len málo somaríc je ochotných sa páriť s koňom, (2) je menej vhodná na prácu než mul, keďže je slabšia, a (3) somárica tvorí silné protilátky proti hybridnému dieťaťu (teda rodiacej sa mulici), takže sa toto dieťa často ani nenarodí. Historicky sa mulica využívala ako ťažné zviera a na nosenie ťažkých bremien, menej na jazdecké účely. Dnes sa využíva skôr na jazdenie ako voľnočasová aktivita.
Selce

Selce môže byť:
Breznička

Breznička môže byť:
Beňadovo

Beňadovo je obec na Slovensku v okrese Námestovo.
Znaky obce.
Erb obce.
V striebornom štíte z troch nízkych zelených kopčekov vyrastá zelený smrek so zlatým kmeňom, po bokoch ktorého vyrastajú zelené rastliny Benediktu lekárskeho s červeným kvetom.
Vlajka obce.
Vlajka obce pozostáva zo siedmich pozdĺžnych pruhov vo farbách červenej (2/8),bielej (2/8), zelenej (2/8) a žltej (2/8).Vlajka má pomery strán 2:3 a ukončená je tromi cípmi.
Bobrov

Bobrov je obec na Slovensku v okrese Námestovo.
Obec bola založená na území, ktoré patrilo k Oravskému hradu ako valašská obec uplatňujúca valašské práva. Jej obyvatelia boli osobne slobodní a strážili hranice. Jej názov vznikol z priezvisk prvých osadníkov Bowber alebo Boubrowský. Prvá zmienka o Bobrove je na rukopisnej mape hornej Oravy z roku 1550, ktorá bola zhotovená pri zakresľovaní slaného prameňa na úpätí Babej hory. V roku 1592 Juraj Thurzo prepísal a potvrdil vtedajšiemu šoltýsovi Michalovi Boubrowskému listinu o zriadení obce Boubrow. 
V obci je rímskokatolícky kostol sv. Jakuba staršieho z roku 1753 a kaplnka s. Anny z roku 1813.
Breza (okres Námestovo)

Breza je obec na Slovensku v okrese Námestovo.
V obci je rímskokatolícky kostol Panny Márie Snežnej z roku 1908 a kaplnky Panny Márie Sedembolestnej z roku 1590 a Panny Márie Matky Cirkvi z roku 1617.
Poloha a charakteristika.
Obec Breza sa rozprestiera v Podbeskydskej vrchovine na brehu rieky Bielej Oravy. Bola založená okolo roku 1580, osídlením obyvateľmi z Lokce, na základe valašského práva. Patrila Oravskému panstvu a spravovali ju dediční richtári.
Obec Breza sa rozprestiera na ľavom brehu rieky Biela Orava v nadmorskej výške Najvyššími geodetickými bodmi územia sú stredohory Zraz (), Vyšná Poperačka () a Vráta (), ktoré sú od seba oddelené dolinou Kýčery. Celková výmera územia je 2 251 ha tvaru lichobežníka. Väčšinu katastrálneho územia tvoria lesy s porastom smreka obyčajného spestrené rôznymi rastlinami, trávami, kríkmi, ako lieska obyčajná, čučoriedka obyčajná, ruža šípová, breza biela, ojedinele buk obyčajný a pod. Brezanský chotár je známi výskytom lesných plodov, najmä jedlých húb, ktoré lákajú mnohých návštevníkov.
Dejiny.
Prvá známa písomná zmienka o obci Breza je v daňovom súpise z roku 1593. Osada v tom čase ešte neplatila zemepánovi nijaké dane, ale jej obyvatelia si stavali nové domy na drsných a hornatých miestach. Je to nepriamy dôkaz toho, že osada existovala už niekoľko rokov predtým. Preto sa za rok vzniku považuje rok 1590. Názov Breza dostala údajne podľa brezového hája, ktorý sa nachádzal na začiatku dediny. V Breze sa obyvatelia od začiatku venovali poľnohospodárstvu, chovu dobytka a pltníctvu. Obec sa rýchlo rozvíjala a v roku 1761 mala už 400 obyvateľov. V roku 1867 žilo v obci 200 rodín a 1 005 obyvateľov, ktorí chovali 185 koní, 235 volov, 193 kráv, 160 jalovíc, 68 teliat, 796 oviec a 296 jahniat, 105 kôz, 194 ošípaných a 372 husí. V roku 1882 mala obec Breza 191 domov a 1 203 obyvateľov. Pokojný život a rozvoj obce takmer každoročne narúšali povodne (1818 a 1958) a rozmary počasia (prietrž mračien, ľadovec), ale aj požiare, ktoré narobili nemalé škody (1929, zhorelo 75 domov a 247 hospodárskych stavov). Obec však neobišli ani epidémie cholery, pri ktorej v roku 1831 zomrelo od septembra do decembra 136 ľudí a v roku 1873 zomrelo 52 ľudí.
Rieka Biela Orava poskytovala možnosť obživy i zárobku pri doprave dreva, a tak ľudia pltníčili do Tvrdošína, ale aj do Žiliny. Na živobytie sa ťažko zarábalo. Keď sa zdalo, že nastanú lepšie časy, prišli živelné pohromy, požiare, povodne, krupobitie, ktoré navnivoč premenili ťažko nadobudnuté imanie či úrodu. Ak sa neurodilo, bol hladomor a ľudia odchádzali za zárobkom do Ameriky. Po nástupe fašizmu k moci a po vypuknutí 2. svetovej vojny mnohí obyvatelia so zbraňou v ruke vystúpili v Slovenskom národnom povstaní. Viacerí z nich položili svoje životy v boji za oslobodenie. Po oslobodení sa život zmenil. Dedina sa začala zveľaďovať. Začalo sa stavať a časom bolo v obci otvorené zdravotné, kultúrne a o čosi neskôr obchodné stredisko. Breza získala svoju súčasnú podobu.
Hruštín

Hruštín je obec na Slovensku v okrese Námestovo. Nachádza sa tu lyžiarske stredisko Ski zabava Hruštín.
Klin (okres Námestovo)

Klin je obec na Slovensku v okrese Námestovo.
Názov obce Klin pochádza z pôvodného označenia pre výbežok hory medzi dvoma potokmi.
Polohopis.
Časti obce.
Ťaskovka – samostatná osada vzdialená od obce . Nachádza sa tu lyžiarske stredisko Klin-Ťaskovka so zjazdovkou a bežeckými traťami a Chránená prírodná rezervácia Ťaskovka.
Symboly obce.
Erb: V striebornom štíte z troch do pažite vrastených koreňov vyrastajúci strom s vejárovito rozloženými vetvami, na konci každej po jednom liste, všetko zelené. Súčasný erb bol pridelený 1. decembra 1998.
Dejiny.
Klin bol založený na Valašskom práve Františkom Turzom krátko pred rokom 1567, ktorý osídlením poveril Jakuba Kohúta z Ústia, ktorý tu priviedol päť rodín (Zelina, Šándor, Kuna, Dendis a šoltýs Kohút). Kohútovci prijali prímeno Klinovskí. Pre drsné klimatické podmienky bola obec ešte aj v roku 1593 oslobodená od platenia poplatkov. 17. júla 1613 Juraj Turzo vydal novú zakladaciu listinu s odkladom platenia daní a naturálnych dávok na 10 rokov. 
Politika.
Starostovia.
Starostom je Karol Revaj.
Pamiatky.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Klin
Krušetnica

Krušetnica je obec na Slovensku v okrese Námestovo. 
Obec Krušetnica leží v Podbeskydskej vrchovine pri sútoku Bielej Oravy a Klinianky.
(Zemepisné súradnice: 49°23' N a 19°17' E.). Stred obce sa nachádza v nadmorskej výške 656 metrov (chotár od 640 m do 944 m).
Pracovné príležitosti pre obyvateľov zabezpečuje v prevažnej miere miestne roľnícke družstvo, zamerané na poľnohospodársku výrobu. Ostatné pracovné príležitosti poskytujú iné organizačné jednotky nachádzajúce sa v obci a to predovšetkým ZŠ, MŠ, jedáleň, obchody s pohostinstvom a živnostníci. Veľký počet zamestnaných obyvateľov obce dochádza za prácou do priemyselných podnikov na Orave, ale aj mimo okres do vzdialenejších oblastí republiky aj do zahraničia.
Občianska vybavenosť v obci je zabezpečená v pomerne širokom rozsahu, i keď veľa budov a zariadení potrebuje rekonštrukciu a dobudovanie.
Lokca

Lokca je obec na Slovensku v okrese Námestovo. Leží na sútoku riek Biela Orava a Hruštínka. Znak obce tvorí sedliak modliaci sa pred krížom so zopnutými rukami.
Názov.
Meno obce sa odvodzuje od rieky Hruštínky, ktorá preteká cez obec, a ktorá sa pôvodne volala Lokčou (lokáč – mláka, bahno, močiar; lokačia, lokčia voda – potok s bahnitými brehmi). Lokčia dedina je osada vzniknutá na lokáčoch, na mlákach, močiaroch. Podľa iných zdrojov Lokca pochádza od slova „lakeť“, lebo Biela Orava spájajúca sa s Hruštínkou vytvára tvar lakťa. 
Geografia.
Obec leží v nadmorskej výške 655 m.n.m., je obývaná 2374 obyvateľmi, na rozlohe 24,2 km2. 
Dejiny.
Lokca je najstaršou obcou oravského Zamaguria. Prvá písomná zmienka o nej pochádza z roku 1552, kedy sa spomína ako Lokza s 8 portami (usadlosťami). K tomu je poznamenané, že sú to valasi, ktorí neboli zdanení. Neskôr sa počet port menil. Tieto ustavičné zmeny v počte obsadených usadlostí vyvolávala fluktuácia počtu obyvateľstva, spôsobená menlivosťou pracovných pomerov a výkyvmi v úrodnosti pôdy v dôsledku primitívneho obrábania a drsného podnebia. Osada nebola veľká, bolo v nej len 25 sedliackych domov; gazdovských domácností na zdanenie, okrem chudobných želiarov bez pôdy.
Neprestajný vojnový stav a drancovanie počas protihabsburských stavovských povstaní viedlo k ďalšiemu úbytku obyvateľstva. V roku 1604 bolo v Lokci 13 domov, z nich 3 opustené. V roku 1608 ostávajú v Lokci na zdanenie 3 sedliacke domy. Vo vizitácií E. Lányiho v roku 1611 mala Lokca faru a drevený kostol.V roku 1615 sa Lokci prenecháva hoľa „pol Minčzowa a Pilsko“, v roku 1619 má okrem šoltýstva 9 sedliackych usadlostí.
V roku 1624 sa spomína časť hruštínskeho chotára nad potokom Lokcou. V rokoch 1624-1626 bolo na šoltýskych a sedliackych roliach osevnej plochy na 700 lukien zrna, lúk na 410 vozov sena, žilo tu 41 rodín (asi 210 ľudí). Šoltýsi : Krištof Lokczanski, Gašpar Furanda, Michal Kossovecz. Meno Furanda sa zachovalo v pomenovaní Furandovej hole.
Lokčania pod vplyvom protireformačného hnutia, v ktorom značnú úlohu mala rodina Lokčianských, začali obracať na katolícku vieru; v roku 1665 si postavili murovaný kostol a starý predali Babíncom. V roku 1672-1676 rodina Lokčianskych s rodinou Klinovskych dostala armáles a spoločný címer od kráľa Leopolda I. „za horlenie pre katolícke náboženstvo“. Armáles bol publikovaný v Oravskej stolici r. 1676. V roku 1683 počas litovskej vojny a v dobe požiarov došlo k zničeniu listinných dokumentov šoltýsov. V tom čase zhoreli aj armálne listiny šľachtickej rodiny Lokčianskych vo farskom kostole, keď litovské vojská vpadli do tejto stolice a tiahli oslobodiť Viedeň z tureckého obkľúčenia.
Lokca sa na konci 16. storočia stala východiskom ďalšej kolonizácie a bola strediskom duchovného života celej zamagurskej oblasti.
Lokca počas prvej svetovej vojny.
V obci sa začala v roku 1914 stavať železnica do Zákamenného s odbočkou do Mútneho.
Lomná

Lomná je obec na Slovensku v okrese Námestovo.
Mútne

Mútne je obec na Slovensku v okrese Námestovo. Najcennejšou devízou Mútneho je prekrásna príroda pod Pilskom. Jeho územie predstavuje jedno z najcennejších a najzachovalejších chránených území Slovenska. V jeho chotári boli vyhlásené tri maloplošné chránené územia: Národná prírodná rezervácia Pilsko zasahuje do územia Mútneho len svojou západnou časťou, predstavuje vrcholovú časť pieskovcového masívu Oravských Beskýd-Pilska. Národná prírodná rezervácia Spálený Grúnik so zachovalými rašelinnými spoločenstvami podmáčaných smrečín, prírodná rezervácia Mútňanská píla so zachovalými močiarnymi a rašelinnými spoločenstvami slatinného typu a vzácna je tiež riečka Mútňanka so svojimi brehovými porastami.
Novoť

Novoť je obec na Slovensku v okrese Námestovo. 
Začiatky obce spadajú do roku 1691, patrila Oravskému hradu. Spočiatku bola známa pod menom Jurkov. Okrem poľnohospodárstva sa obyvateľstvo v minulosti zaoberalo pestovaním ľanu, výrobou šindľov a plátna, drevorubačstvom a výrobou dreveného riadu.
Novoť je jednou z mladších zamagurských obcí, pôvodne sa volala podľa svojho zakladateľa Jurčákova. V katastri obce sa zachovali zákopy, vybudované nemeckou armádou pred koncom 2. svetovej vojny. V intraviláne a v chotári obce sa nachádza 16 kaplniek, krížov a Božích múk. Obec je podobne ako Oravská Lesná a Zákamenné osídlená rozptýlenou zástavbou. Obcou prechádza cesta do Poľska, ktorá umožňuje prepojenie Oravy s Poľskom, Kysucami, ale najmä s Českom. Vzdialenosť z hranice k diaľnici D3 je len 27 km, k českej hranici 41 km. Cez kataster obce prechádza turistický chodník Pilsko-Babia hora.
Kataster obce o rozlohe 3794 ha sa rozprestiera približne 49,5 stupňa severne od rovníka a 19,2 stupňa východne od nultého poludníka. Vzdialenosť od najzápadnejšieho bodu po najvýchodnejší je cca 9,6 km, od najjužnejšieho po najsevernejší cca 8,8 km.
Heraldické symboly obce.
Erb – v zelenom štíte zlatá levia maska. Podoba erbu nepochybne korení v rodovom erbe Thurzovcov, na ktorých majetku Novoť vznikla.
Vlajka obce – pozostáva z troch pozdĺžnych pruhov vo farbách žltej, zelenej a žltej. Vlajka má pomer strán 2:3 a ukončená je tromi cípmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Oravská Jasenica

Oravská Jasenica je obec na Slovensku v okrese Námestovo.
Dejiny.
Oravská Jasenica vznikla v 80-tych rokoch 16. storočia. Prvá písomná zmienka o obci pod názvom Jasenicza pochádza z roku 1588.
Podľa všetkých náznakov obec vznikla v čase, keď Oravu spravovala kráľovská komora (1580 - 1585), kým Juraj VII. Turzo nedosiahol plnoletosť.
Dedina bola veľmi malá, v roku 1604 ma len 4 domy. Na založení dediny boli zúčastnené rodiny: Golian, Bartko, Červeň, Vejač, Prk, Duda.
Založenie obce súvisí s kolonizáciou Oravy valašským obyvateľstvom, ktorého úlohou bolo, okrem iného, strážiť severnú hranicu Uhorského kráľovstva.
O ťažkom údele Jaseničanov svedčí aj skutočnosť, že v rokoch 1739 - 1742 celá obec padla za obeť čiernemu moru, ktorý doniesol pláteník Černík z Alexandrie. Na žive ostali len 3 osoby v dedine a 27 sa ich zachránilo v lesoch. V prvom návale moru pochovávali naraz 335 osôb do hromadného hrobu a postavili naň pomník s nápisom: "Tu ležia telá zomrelých na mor roku 1742." Prisťahovaním nových gazdov zo susedných dedín Jasenica prišla znovu do poriadku.
Obyvatelia sa venovali spracovaniu dreva, koží, kožušín, plátenníctvu a kamenárstvu. V obci bol liehovar a veľký pivovar. Prosperitu obce dokazuje skutočnosť, že sa rozhodla postaviť si školu a kostol. 10. mája 1925 založili v obci ľudovú knižnicu, ktorú spravovali miestni učitelia.
Ďalšie veľké nešťastie postihlo obec v roku 1957, keď ju takmer zničil požiar. Od tých čias v obci takmer niet drevených domov.
V súčasnosti má obec viac ako 460 čísel domov a 1 766 obyvateľov. V Oravskej Jasenici prerobili školu, obecný úrad vybudovali múzeum.
Oravská Lesná

Oravská Lesná (, 1920-1927 "Erdútka", 1927-1945 "Erdótka") je obec na Slovensku v okrese Námestovo.
Polohopis.
Obec sa nachádza na západnom okraji okresu Námestovo a teda i celej Oravy, na Lesnianskej planine, najzápadnejšej časti Podbeskydskej vrchoviny. Na severnom okraji zasahujú výbežky Oravských Beskýd, z južnej strany je to masív Oravskej Magury a na juhozápade aj výbežky Kysuckej vrchoviny. Severným okrajom obce preteká Juríkov potok, centrálnu časť odvodňuje Katrenčíkovský potok a južný okraj vymedzuje tok Bielej Oravy. Značná nadmorská výška (okolo ) a poloha v chladnej oblasti radia Oravskú Lesnú medzi obce s najchladnejším počasím na Slovensku. Obcou prechádza cesta II. triedy z Krásna n/Kysucou do Lokce.
Dejiny.
Dejiny obce sú dobre zmapované, keďže podnet na jej založenie podal až v roku 1731 gróf Juraj Erdődy. Po majiteľovi územia dostala nová obec aj pomenovanie "Erdútka", ktoré sa na súčasný názov zmenilo až v roku 1946. Na osídľovaní územia mal významný podiel Ján Mutnianský, ktorý sa stal aj prvým richtárom. V chotári obce postupne vznikli osady "Pribišská", "Bučina", "Tanečník", "Ústredie", "Brišovka", "Flajšová", "Jasenovská" a "Demänová". Samotné centrum sa začalo formovať až výstavbou kostola sv. Anny v roku 1914, čo podnietilo výstavbu nových domov v údolí. V medzivojnovom období tu mali prevádzku 4 mlyny, 2 obchody, 2 krčmy, pekáreň a potravinový gazdovský spolok. Rok po skončení I. svetovej vojny bol dokončená výstavba lesnej železničky, ktorá zjednodušila prepravu dreva z okolitých dolín (zároveň však zobrala prácu furmanom) na sklad a pílu v Lokci. V roku 1925 bola dokončená úvraťová prepojovacia trať s Kysuckou lesnou železnicou, čím vznikla Kysucko-oravská lesná železnica s prepojením na Košicko-bohumínsku železnicu v Krásne nad Kysucou. 
Notársky úrad tu vznikol v roku 1938, no rozvoj zastavila ďalšia vojna, do ktorej odišli aj muži z obce. Koncom II. svetovej vojny ustupujúci Nemci zničili mosty, čím prerušili spojenie do obce. Nová cesta do Zákamenného bola dokončená v roku 1948, o dva roky neskôr bolo dokončená cesta na Čadcu. Autobusové spojenie z Námestova bolo zavedené v máji 1952 a v nasledujúcich rokoch boli vybudované pohostinstvo, obchod so zmiešaným tovarom, požiarna zbrojnica, Miestny národný výbor, škola, štvorbytovka a zdravotné stredisko. Od roku 1959 bola veľká časť obce napojená na elektrickú sieť. V roku 1960 bola otvorená základná škola, následne pribudlo zdravotné stredisko a 26. júna 1964 aj obchodný dom Lesňanka s jedálňou. V roku 1966 tu bola otvorená prevádzka Tesly Nižná a 30. augusta 1979 bol dokončený klubový dom.
Externé odkazy.
Oravská Polhora

Oravská Polhora je obec na Orave v okrese Námestovo.
Oravská Polhora je najsevernejšia obec Slovenskej republiky. Je obklopená pohorím Oravské Beskydy (tretie najvyššie pohorie na Slovensku). V blízkosti obce sa nachádza najvyšší vrch Oravských Beskýd - Babia hora (). Prírodným dedičstvom je komplex pralesov, ako aj jodo-brómové pramene známe ako kúpele Slaná Voda. Boli známe v širokom okolí a ich chýr sa doniesol aj do Viedne.
Prameň v lokalite Oravská Polhora - Slaná Voda sa spomína už v roku 1550 v rukopisnej mape hornej Oravy. Uhorská komora, domnievajúc sa, že sa narúša právo kráľovského soľného monopolu, vyslala dvoch kráľovských komisárov Andreasa Kraisera a Josepha Milavera, pochádzajúcich z Hallstadtu. Boli to odborníci na ťažbu soli. Na Slanú Vodu ich sprevádzal správca tridsiatkovej colnej stanice z Tvrdošína. Komisári napísali o návšteve prameňov obšírnu správu a priložili k nej aj rukopisnú mapu širšieho okolia. Na mape, ktorá je najstaršie mapové zobrazenie hornej Oravy, je zakreslená Oravská Polhora "(Pagus Polgora)" a ďalšie obce. K písomnej správe sa na mape viaže v prvom rade prameň slanej vody, ktorý je na mape zakreslený južne od Babej hory" (mons Baba)" ako murovaná studňa území chotára obce Rabča "(Pagus Rapcia)". Pri nej je nápis "Puteus salsus intra fines possessionis Rapciae."
Z hospodárskych údajov je na mape poznámka, podľa ktorej sú v Beskydách aj náleziská zlata, striebra, olova a iných kovov." (In istis montibus aurum, argentum, plumbum et aes alique metalla reperire est)" Ďalšia písomná zmienka o obci Oravská Polhora je až z roku 1588.
Je to ideálne miesto pre pokojnú zimnú lyžovačku, ako aj pre letné potulky prírodou. V obci sa nachádza hraničný prechod Oravská Polhora - Korbielow s ťahom na Żywiec a Bielsko-Bialu.
Zubrohlava

Zubrohlava je obec na Slovensku v okrese Námestovo.
Zákamenné

Zákamenné je najľudnatejšia obec na Orave. Obec leží v severozápadnej časti Hornej Oravy. Patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava a Chráneného vtáčieho územia Horná Orava. Bola založená 28. júla 1615 na sviatok svätého Jakuba, ale prvá písomná zmienka sa objavuje už 16. júla. Zákamenné susedí s Oravskou Lesnou, Novoťou, Lomnou, Brezou, Krušetnicou a Ujsołmi v Poľsku.
Časti obce.
Obec Zákamenné má tieto časti:
Vavrečka

Vavrečka je obec na Slovensku v okrese Námestovo. Má 1 424 obyvateľov (2013).
Vavrečka je dedinka na severe Oravy, nachádzajúca sa pod Oravskou Magurou, neďaleko vodnej nádrže Oravská priehrada a Babej Hory.
Nadmorská výška sa tu pohybuje od (Oravská Priehrada)- (Babia Hora), (priemer), čo je rozsiahly priestor na rôznorodosť prírodných systémov.
Nachádza sa tu množstvo chránených a ohrozených druhov rastlín a živočíchov. Celá táto oblasť v ktorej sa dedina nachádza je súčasťou CHKO Horná Orava.
Starostom obce je Karol Pjentek.
Zaujímavosti.
Zaujímavosť: 400-ročná Vavrekova lipa, pamiatka na zakladateľa obce.
Vasiľov

Vasiľov je obec na Slovensku v okrese Námestovo.
Obec vznikla v polovici 16. storočia - na valašskom práve. Vznikla ako jedna z prvých (2.) v Námestovskom okrese, okolité dediny ako Breza, Babín, Hruštín, Ťapešovo, Vavrečka, Námestovo, atď. neexistovali. 
Patrila k Oravskému panstvu.
Obec má 828 obyvateľov.(Údaj z roku 31.12 2017)
Ťapešovo

Ťapešovo je obec na Slovensku v okrese Námestovo. Preteká ňou potok Nevolajka. Bola založená počas valaškej kolonizácie Oravy v 16. a začiatkom 17. storočia. Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1580.
Rabčice

Rabčice sú obec na Slovensku v okrese Námestovo.
Zoznam spisovateľov Slovenska

Pozri:
Zoznam slovenských básnikov

Tote je zoznam básnikov Slovenska. Pozri aj Zoznam slovenských prozaikov.
Žiar

Žiar môže byť:
Ploské

Ploské môže byť:
Rákoš

Rákoš môže byť:
Višňové

Višňové môže byť:
Denis Papin

Denis Papin (* 22. august 1647, Blois, Francúzsko – † 26. august 1713, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol francúzsky matematik, fyzik a vynálezca.
Narodil sa v meštianskej protestantskej rodine, čo neskôr výrazne ovplyvnilo jeho život. Študoval lekárstvo, ale v roku 1670 sa zoznámil s Christianom Huygensom a zaujali ho pokusy s vodnou pumpou. Vynašiel pumpu poháňanú strelným prachom pre pohon vodotryskov vo Versailles. Roku 1675 odišiel na pozvanie Roberta Boyla do Anglicka a už v roku 1682 sa stal členom Kráľovskej spoločnosti. V úvodnej prednáške tam opísal vynález známy dnes ako Papinov hrniec.
Po zrušení nantského ediktu sa ako protestant nemohol vrátiť do Francúzska.
Odišiel preto na pozvanie landgrófa Karla Hessenského do Marburgu, kde pobudol v rokoch 1688 – 1704. Prednášal tam fyziku a pracoval na zdokonalení svojho čerpadla. Potom ako upadol do nemilosti, odišiel opäť do Anglicka. Tam sa síce ešte istý čas venoval vynálezom, ale po niekoľkých rokoch zomrel chudobný.
Okrem tlakového (Papinovho) hrnca opísal aj princíp nízkotlakového parného stroja (1690), odstredivé čerpadlo (1698). Roku 1698 postavil prvé parné čerpadlo na rieke Fulde, ďalšie zostavil v roku 1706 v Anglicku. Na jeho myšlienky nadviazali Thomas Savery a Thomas Newcomen konštrukciou prvých atmosférických parných strojov.
Papinov ponorný čln (1690 – 1692).
Papin postavil dve ponorky. Prvú dokončil i testoval, no jeho sponzor krátko nato stratil o projekt záujem – druha loď nebola preto nikdy dokončená. Na vyrovnanie vonkajšieho tlaku vody a vnútorného tlaku vzduchu v ponorke použil vzdušnú pumpu – pomocou riadeného vtoku a výtoku vody do lode tak ovládal jej ponor. Na povrchu sa ponorný čln pohyboval pomocou plachiet, pod vodou za pomoci vesiel. Navrhol tiež bližšie nešpecifikované „otvory“, cez ktoré mohol operátor rôznymi spôsobmi poškodiť nepriateľskú loď.
Nantský edikt

Nantský edikt (podľa mesta Nantes) bol výnos francúzskeho kráľa Henricha IV. z roku 1598, ktorý zaručil francúzskym hugenotom (protestantom) náboženskú slobodu a občiansku rovnosť. V roku 1685 ho zrušil kráľ Ľudovít XIV.
Chvalová

Chvalová () je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Uprostred vrchov Revúckej vrchoviny leží v doline rieky Západný Turiec obec Chvalová. Jej územie bolo osídlené už v neolite, z ktorého pochádzajú nálezy jaskynného sídliska ľudu bukovohorskej kultúry. Prvýkrát sa spomína v roku 1343 ako Felsewfalu. Znamená to „horná obec“, čo súvisí s tým, že bola vyčlenená z katastra susedného Skerešova. Najväčšmi sú s históriou Chvalovej spätí Hanvayovci. 
Obživou miestnych obyvateľov je, tak ako v minulosti, poľnohospodárstvo. Okolitá príroda a lesy sú zaujímavé najmä pre poľovníkov a hubárov.
Chyžné

Chyžné je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1427, bola uvedená ako "Hyznow". Obyvateľstvo sa zaoberalo baníctvom, hutníctvom, povozníctvom, sčasti pálením dreveného uhlia a chovom oviec. V roku 1846 zriadil Juraj Heinzelmann na hranici chotára Chyžnianskej Vody zlieváreň, ku ktorej neskôr prikúpil licinsku, nandražskú a rákošskú železorudnú baňu a založil Helzelmannovu železiarsko-banskú spoločnosť, ktorá bola pre obyvateľstvo obce základným zdrojom pracovnej príležitosti až do 1. polovice 20. storočia.
Gemer (okres Revúca)

Gemer (maď. Sajógömör - Šajavský Gemer) je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o sídle pochádza z roku 1198, avšak obec pod hradom, z ktorého za zachovali už len nepatrné zvyšky, existovala už v 11. storočí. V záznamoch neznámeho autora sa spomína pod názvom Gumur ako sídlo rytiera Gumura. Bola kráľovským majetkom. V 14. storočí sa Gemer stal sídlom župy a jej druhým najväčším mestečkom. Postupne sa jej najvýznamnejšími zemepánmi stali rody Séčiovcov, Vešeléniovcov a Čákiovcov. V 15. storočí získala obec obmedzené mestské práva. Vtedy cez rieku Slanú viedli dva mosty, na ktorých sa platilo mýto. Hrad tu stál aj v čase vládnutia Štefana I. Nešlo o veľký hrad, ale skôr strážnu pevnosť obohnanú ochranným valom. V 13. storočí, po plienení Mongolov, na jej mieste vyrástol &lt;br&gt;pevnejší hrad. Bol kráľovským hradom, neskôr ho obsadili husiti. V roku 1459 hrad dobyl kráľ Matej I. Korvín a neskôr viackrát zmenil majiteľa. V tureckých vojnách, v 16. storočí bol definitívne zničený.
Obec Gemer viackrát za sebou získala právo usporadúvať trhy, na ktorých sa ponúkalo najmä ovocie, hrozno, tabak a dobytok. V roku 1853 zničil požiar okrem kostola, fary a kaštieľa takmer celú obec. Tá bola niekoľko storočí sídlom vzdelávania. Už v roku 1616 tu bola latinská škola, v 18. storočí pribudla maďarská vyššia škola a v 19. storočí evanjelické gymnázium, v ktorom študovali aj viacerí klasici slovenskej literatúry a predstavitelia slovenskej inteligencie (Janko Matúška, Pavel Jozef Šafárik, Janko Kráľ, Ján Kalinčiak, Samo Chalupka a ďalší). Obec preslávila i huslistka Panna Cinka, viaceré vzácne archeologické vykopávky a okrem iného aj slávna Povesť o kráľovi Matejovi. Pamiatku na pobyt Mateja Korvína v obci pripomína bronzová socha, ktorej autorom je B. Holló a inštalovali ju v roku 1917. Je zaujímavá aj tým, že je jediná socha zobrazujúca panovníka s pracovným nástrojom v strednej Európe.
Externé odkazy.
Oficiálna stránka obce
Hrlica

Hrlica je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria. 
Dejiny.
Hrlica vznikla v 14. storočí a vytvorila sa na pastiersku obec. V polovici 17. storočia sa stala súčasťou muránskeho panstva. Obyvateľstvo sa zaoberalo hlavne pálením uhlia, furmanstvom a prácou v hámroch a v okolitých baniach. V prvej polovici 19. storočia bola v chotári obce železiareň, ktorá ale už v roku 1872 zanikla.
Referencie.
Lubeník

Lubeník je obec na Slovensku v okrese Revúca. 
Polohopis.
Obec leží v Revúckej vrchovine, geomorfologickom celku Slovenského rudohoria. Lubeníkom preteká riečka Muráň, ktorá tu priberá Suchý a Chyžniansky potok. Obcou vedie cesta II/532 (Tornaľa – Revúca) a železničná trať Plešivec – Muráň.
Najbližším mestom je juhovýchodne ležiaca Jelšava, okresné mesto Revúca leží severozápadne, Rožňava východne a krajské mesto Banská Bystrica je (cez Tisovec a Brezno) vzdialená .
Dejiny.
Obec sa prvýkrát spomína v roku 1427. Od svojho vzniku bola príslušenstvom Muránskeho panstva, sídliaceho na neďalekom muránskom hrade, historicky patrila do Gemerskej župy. Jazykoveda odvodzuje meno Lubeník od slova „lub“, čo znamená jednu časť vonkajšieho obvodu kolesa, čo naznačuje, že prví obyvatelia obce vyrábali kolesá. Od polovice minulého storočia sa stal Lubeník priemyselnou obcou, známou ťažbou magnezitu. Pri obci vznikla magnezitka, ktorá priniesla zlepšenie infraštruktúry.
Levkuška

Levkuška je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria. 
Dejiny.
Obec vznikla okolo domu, ktorý sa spomína v roku 1294 pod názvom "Leukes". Pochádza od mena jej zakladateľa "Lőkösa". V 15. storočí sa zemianska obec vymieraním šľachty zmenila na urbársku. Obyvateľstvo sa zaoberalo hlavne poľnohospodárstvom, čo sa nezmenilo ani neskôr.
Hucín

Hucín je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží vo východnej časti Slovenského krasu v údolí rieky Muráň a potoka Rybník. 
Dejiny.
Osídlenie vzniklo už v 12. - 13. storočí, ale prvá písomná zmienka o obci (pod názvom Gyuche) je z roku 1327. V novoveku obec patrila viacerým zemianskym rodinám (Szentmiklóssy, Dancs, Fáy, Madarassy, Szilassy). Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom, pálením vápna, hrnčiarstvom a výrobou fajok.
Nandraž

Nandraž je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria. Vo vrchovinnej časti časti chotára obce sa nachádzajú ložiská medi a železnej rudy. V obci sa nachádza súkromná prevádzka na spracovanie dreva a farma na chov hovädzieho dobytka. V katastri obce sa nachádza aj Zvernica Nandraž, ktorá je zameraná na chov muflónej, jelenej a dančej zveri.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci (pod názvom "Nadras") je z roku 1318. Hlavným zdrojom obživy obyvateľov boli práce v lesoch a baniach (ťažbou železnej rudy a medi). V 19. storočí, keď sa po kratšej prestávke ťažba obnovila, sa obyvateľstvo zaoberalo furmančením, vo väčšej miere poľnohospodárstvom a ovocinárstvom. Poľnohospodárske družstvo, ktoré bolo založené v roku 1951, v roku 1956 prešlo do štátneho majetku Jelšava.
Ploské (okres Revúca)

Ploské () je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci (pod názvom "Paleczka") je z roku 1413. Patrila rodine "Drencsényiovcov". Obyvateľstvo sa spočiatku zaoberalo pastierstvom a chovom dobytka, od konca 18. storočia a v 19. storočí výrobou pluhov a podkov, prácou v železiarňach a furmančením železnej rudy a dreveného uhlia.
Otročok

Otročok je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria, 6 km severozápadne od Tornale. 
Dejiny.
V prvej písomnej zmienke z roku 1274 sa obec (s pôvodným slovanským názvom "Atrachyk") spomína, keď kráľ Ladislav IV. povýšil synov Atračíka na kráľovských služobníkov a oslobodil ich od služieb na hrade Gemer. Keďže kataster obce patrí do teplej klimatickej oblasti s priemernou ročnou teplotou 8 – 9 °C, zdrojom obživy jej obyvateľov boli hlavne práce v poľnohospodárstve.
Muráň (obec)

Muráň je obec na Slovensku v okrese Revúca. Leží v bezprostrednej blízkosti Národného parku Muránska planina, v jeho ochrannom pásme.
Polohopis.
Obec leží v centrálnej časti Muránskej planiny, geomorfologického podcelku Spišsko-gemerského krasu. Muráňom preteká rovnomenná riečka, ktorá tu priberá Hrdzavý potok. 
V obci sa križujú cesty II/531 (Tisovec – Červená Skala) a II/532 (Tornaľa – Revúca – Muráň). Z južného smeru od Revúcej vedie do obce aj železničná trať Plešivec – Muráň, ktorá tu končí. 
Najbližším mestom je juhovýchodne ležiaca Revúca, Tisovec leží juhozápadne, Rožňava východne, Poprad severovýchodne a Brezno západne. Do krajskej metropoly Banská Bystrica je to (cez Tisovec a Brezno) .
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci Muráň pochádza z roku 1321, kedy sa spomína osada pri majeri pod Muránskym hradom. Stretávajú sa tu dôležité cesty, vedúce z Gemera na sever, ktoré strážil tunajší hrad. V prvej polovici 15. storočia (pred 1438) tu vznikla mýtna stanica, ktorou putovali produkty okolitých železných baní, hámrov a hút. Vyspelosť tohto odvetvia potvrdzuje "Artikule Štellářu audolj Muráňskeho", vydaná na hrade v roku 1585, určujúca práva a povinnosti uhliarov, hámorníkov a kovorobotníkov. 
Významná železiarska oblasť trpela útokmi Osmanov, ktorí obec vyrabovali a vypálili v roku 1574, kedy mužov odvliekli do zajatia. V roku 1610 obec vypálilo Bočkajove vojsko, 446 obetí si vyžiadala epidémia moru v rokoch 1709 – 1710. Obyvatelia sa živili najmä prácou v lese, na píle a furmančení, vyrábali dosky a šindle, no chovali tiež ovce, dobytok a kone. Od roku 1823 sa traduje výroba "muránskej" kameniny a keramiky v manufaktúrnej dielni. Kvôli pomoci obyvateľov partizánom v období SNP tu fašisti v decembri 1944 zastrelili 12 mužov.
Kultúra a zaujímavosti.
Zaujímavosti.
Pre dnešnú obec je charakteristický chov koní (Norik Muránsky) na Veľkej lúke, kde sa každoročne usporadúva Ródeo Muráň. 
V zime je v prevádzke 400 m lyžiarsky vlek priamo v obci. Možno sa tiež zúčastniť tradičného zimného prechodu Muránskou planinou.
Na území obce je aj národná prírodná rezervácia Malá Stožka.
Turistika.
Poloha v horskom prostredí Spišsko-gemerského krasu a Národného parku Muránska planina predurčuje obec na východiskový bod mnohých zaujímavých turistických trás. Atraktívny Muránsky hrad je dostupný chodníkom z obce, turisticky zaujímavé sú viaceré chránené územia i jedinečný chov koní v lokalite Veľká lúka.
Návštevníci obce a Muránskej planiny sa môžu ubytovať v Chate pod hradom alebo v penziónoch Muráň a Vrbjarová. Komplexné služby – ubytovanie, bazén, sauna, fitnes poskytne rekreačný areál SLOVMAG na Prednej Hore. Tu možno využiť aj služby jazdy na koňoch.
Rybník (okres Revúca)

Rybník je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Rákoš (okres Revúca)

Rákoš je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria. 
Dejiny.
V neďalekej lokalite "Zámčok" sa našla keramika z obdobia Veľkomoravskej ríše. Prvá písomná zmienka o obci (pod názvom "Torphoula") je z roku 1318. Vznikla ako podhradie pod hradom "Kevy", neskôr známym ako Rákoš, ktorý spustol v polovici 15. storočia. Až do 1. polovice 16. storočia, kedy sa obec dostala do područia hradu "Szendrő" a Turkov, boli hlavným prameňom obživy obyvateľstva náleziská železnej rudy a medi, t. j. ich ťažba, spracovávanie v tamojších hámroch a peciach, ďalší obyvatelia sa venovali uhliarstvu, povozníctvu a poľnohospodárstvu. V 19. storočí bola v chotári otvorená "Rákošská Baňa", ťažba rudy sa zvýšila a postavili sa dielne. Po zastavení ťažby na začiatku 20. storočia sa v rokoch 1952 – 1962 ťažba v baniach obnovila.
Sirk

Sirk je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Skerešovo

Skerešovo je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v doline Západného Turca v Slovenskom krase. 
Dejiny.
Obec vznikla v 12. storočí na staršom osídlení. Prvá písomná zmienka o obci (pod názvom "Staruch") je z roku 1243. Z jej veľkého chotára sa neskôr vyčlenili obce Chvalová a Polina. V druhej polovici 16. storočia jej obyvateľstvo prijalo reformované náboženstvo. Obyvateľstvo sa prevažne zaoberalo poľnohospodárstvom a záhradníctvom, čo sa nezmenilo ani neskôr.
Kultúra a zaujímavosti.
Prírodné zaujímavosti.
V roku 1995 bola za prírodnú pamiatku vyhlásená Skerešovská jaskyňa, ktorá sa nachádza asi 2 km severovýchodne od obce. Našli sa v nej predmety halštatskej kultúry. Verejnosti nie je prístupná. Patrí do mikroregiónu "Turiec v Gemeri".
Sása (okres Revúca)

Sása () je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského krasu. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci (Zazteluk) je z roku 1262. Prvé osídlenie obce sa viaže k saskej kolonizácii, od ktorej pochádza aj jej názov. Obyvatelia sa zaoberali prácou v lese a na pastvinách, neskôr tiež pálili uhlie a vápno, furmančili a pracovali v okolitých baniach.
Žiar (okres Revúca)

Žiar je obec na Slovensku v okrese okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria na nive v doline Turca. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci ("Sowr") je z roku 1324. Vyvíjala sa ako zemepánska obec. Obyvateľstvo sa zaoberalo hlavne poľnohospodárstvom a vinohradníctvom. V rokoch II. svetovej vojny bola obec pripojená k Maďarsku.
Višňové (okres Revúca)

Višňové je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Malá obec sa nachádza v mieste styku južných výbežkov Revúckej vrchoviny s Juhoslovenskou kotlinou. Leží v južnej časti okresu, na ľavom brehu Turca a je vzdialené asi 30 km južne od Revúcej a asi 15 km severozápadne od Tornale.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci (pod názvom "Wysnow") je z roku 1296. Obyvateľstvo sa zaoberalo chovom dobytka a povozníctvom. V rokoch II. svetovej vojny bola obec pripojená k Maďarsku. V 20. storočí sa poľnohospodársky ráz obce nezmenil. V chotári obce sa v minulosti nachádzali dve osady "Stráža" (od konca 10. stor. - 16., 17. stor.) a pastierska osada "Suranč" (1473 - 1510).
Turčok

Turčok je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria. 
Dejiny.
Sídlo vzniklo asi v polovici 14. storočia na území panstva hradu Rákoš vyňatím z kamenianskeho chotára. Prvá písomná zmienka o obci ("Chirkeuagasa") je z roku 1427. Obyvateľstvo sa zaoberalo chovom oviec, drevorubačstvom, uhliarstvom a baníctvom. Na konci 19. storočia sa obec začala zmáhať v súvislosti s otvorením banského podniku Rimamuránskej spoločnosti v Sirku sa aj po vzniku miestneho banského sídliska na Kríži. V 20. storočí jej obyvatelia pracovali najmä ako baníci v okolitých banských závodoch.
Ratková

Ratková je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Slovenského rudohoria. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1413 (Rathko), ale sídlo vzniklo pravdepodobne už polovici 13. storočia. V chotári sa od polovice 14. storočia vyvíjali ďalšie dve sídla, "Forovo" a "Proša", ktoré ale v 15. a 16. storočí zanikli, kým Ratková sa rozvinula na remeselnícke a trhové stredisko. V roku 1564 sa tu vyrábalo železo, na čo slúžili 3 pece a 4 hámre. Po tureckej okupácii sa rozmohla remeselnícka výroba, ktorá sa rozvíjala v rámci niekoľkých cechov: garbiari, čižmári, pláteníci, valchári, súkeníci a iní. V roku 1800 mala obec 310 majstrov a 116 tovarišov. V 2. polovici 19. storočia sa Ratková stala sídlom slúžnovského okresu až do roku 1919. V 20. storočí väčšina obyvateľov pracovala v priemyselných závodoch v Jelšave a okolí a v poľnohospodárstve, od roku 1964 v štátnom majetku v Tornali.
Kultúra a zaujímavosti.
Pamiatky.
Vďaka dochovanej historickej urbanistickej štruktúre a súboru autenticky dochovanej meštianskej a ľudovej architektúry bolo centrum Ratkovej v roku 1994 vyhlásené za pamiatkovú zónu.
Polina

Polina je obec na Slovensku v okrese Revúca.
Polohopis.
Obec leží v doline Západného Turca v Slovenskom krase. 
Časti obce.
Helenka - Ilonhalma
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci (pod názvom "Polanfoula") je z roku 1325. Bola vyčlenená z obce Skerešovo. Pôvodne žilo v Poline slovanské obyvateľstvo, čo potvrdzuje jej názov odvodený od slova pole, resp. čistiny vo vyklčovanom lese. Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom, chovom dobytka, pálením uhlia a povozníctvom.