burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Priečny kanál

Priečny kanál je kanál – prepojenie medzi Okružným kanálom a Ságelským potokom v regióne Záhorie, na území obce Borský Mikuláš a v malom rozsahu tiež na území obce Šaštín-Stráže v okrese Senica v Trnavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Borská nížina. Ústi do Ságelského potoka. Má dĺžku . Rád toku V. 
Začiatok.
Začína sa v na rozvetvení Okružného kanála v poľnohospodárskom extraviláne obce Borský Mikuláš, 120 m severozápadne od plynárenskej stanice pri ceste "Na výhone" v severozápadnom okraji intravilánu. Po rozvetvení vetva smerujúca na severozápad nesie naďalej názov Okružný kanál a vetva smerujúca na západ nesie názov Priečny kanál.
Opis toku.
"Priečny kanál" tečie od začiatku juhozápadozápadným smerom cez extravilán Borského Mikuláša, pravým brehom obmýva pole "Pri duboch", ľavým brehom obmýva pole "Na tvrdine", v pretína obecnú hranicu medzi obcou Borský Mikuláš a obcou Šaštín-Stráže, pokračuje územím obce Šaštín-Stráže, na jej území v poľnohospodárskom extraviláne ústi do vodného toku Ságelský potok ako jeho pravostranný prítok.
"Priečny kanál" patrí do okresu Senica v Trnavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Borská nížina v geomorfologickom podcelku Myjavská niva. Nemá prítoky.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Priečny kanál" má pôvod v prídavnom mene "priečny", ktorým sa označovala poloha prípadne smerovanie vodného toku priečne spájajúceho Okružný kanál so Ságelským potokom. Z apelatíva "priečny" bolo po kombinácii so všeobecným podstatným menom kanál s významom "umelý vodný tok, spravidla so spevnenými bokmi" utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Priečny kanál" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1978.
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Priečny kanál" je jedinečným hydronymom (október 2022). 
Referencie.
Dlhé diely (vrch v Bachurni)

Dlhé diely () je názov vrchu v pohorí Bachureň. Leží nad obcou Dubovica, približne juhozápadne od Lipian. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria Bachureň. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Sabinov a na katastrálnom území obce Dubovica. Najbližšími sídlami sú východne situovaný Renčišov a severne ležiaca Dubovica, Ďačov a Lipany, severozápadne sa nachádza obec Vysoká a Brezovička a južne obec Lačnov.
Opis.
Dlhé diely ležia v hrebeni, ktorý vedie severozápadným smerom z vrchu Bachureň () a v masíve Žliabkov () sa stáča východným smerom na Marduňu (). Severne sa nachádzajú Predné Bandovce (), Zadné Bendovce (), Čeliská () a Čergovský Minčol (), východne Veľká Javorina (), Stavenec (), Marduňa a Skalky (), južne Mindžová (), Bučie (), Bachureň (), Magura () a Bučina () a západným Žliabky, Adamova hora () a Javor (). Severnú časť masívu a hrebeňa odvodňuje Dubovický potok do rieky Torysa, južným úpätím preteká a vodu do Hornádu odvádza Malá Svinka. Vrcholom vedie značený turistický chodník z Lačnova do Sedla pod Marduňou. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou a neďalekej horskej lúky je možné pozorovať okolité vrcholy Bachurne, Levočské vrchy, Ľubovniansku vrchovinu, Čergov a Slanské vrchy.
Stratonikos (sochár)

Stratonikos () bol grécky sochár v 3. stor. pred Kr. 
Sochár Stratonikos pochádzal zrejme z maloázijskeho mesta Kyzikos. Plínius jeho činnosť datuje do obdobia vlád pergamonských vládcov Eumena I. a Attala I. Podľa Plínia spolu so sochármi (predstaviteľmi tzv. pergamonskej sochárskej školy) Epigonom (Plínius ho tu uviedol ako Isigona, čo je pravdepodobne omyl), Fyromachom a Antigonom pracovali na triumfálnom pomníku so sochami umierajúcich Galov pri pergamonskej Aténinej svätyni.
Stratonikos je pravdepodobne totožný so striebrotepcom Stratonikom z Kyzikosu, (Plínius vyzdvihuje jeho umelecké majstrovstvo a tiež uvádza, že zhotovoval portréty filozofov), ktorého diela sú uvedené v délskych nápisoch z roku 235/234 pred Kr. Niektorí znalci však o tom pochybujú.
Kreditka srdca

Kreditka srdca je názov štúdiového albumu speváka Pavla Hammela. Tento album v roku 2004 vydalo hudobné vydavateľstvo Musica.
Nočná galéria

Nočná galéria je názov štúdiového albumu speváka Pavla Hammela. Tento album v roku 2011 vydalo hudobné vydavateľstvo Pavian Records.
Basketbalová extraliga žien 2022/23

Basketbalová extraliga žien v sezóne 2022/23 bol 31. ročník extraligy basketbalistiek, najvyššej basketbalovej súťaže žien na Slovensku, ktorú kontroluje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). V súťaži účinkovalo 8 družstiev, rovnako ako v predošlej sezóne. Titul získali druhý krát v histórii Piešťanské Čajky, keď vo finále zvíťazili nad Sláviou Banská Bystrica, bronz získal MBK Ružomberok.
Účastníci.
Do extraligy sa do sezóny 2022/23 neprihlásil BK Slovan Bratislava, ktorý skončil v sezóne 2021/22 na 7. mieste, preto sa v extralige udržal na 8. mieste končiaci klub BK ŠK UMB Banská Bystrica a z prvej ligy po sezóne 2021/22 postúpil tím CBK Košice.
Priebeh súťaže.
Základnú časť ovládli bez prehry Piešťanské Čajky, rovnako ako nadstavbovú časť. Podarilo sa im to ako tretiemu tímu v histórii extraligy po Ružomberku a Košiciach.
Konečné umiestnenie.
Baráž.
Tím BAM Poprad ako 8. po play-off prešiel do baráže o účasť v extralige na sezónu 2023/24, kde sa stretol s juniorským tímom Young Angels Košice U23. Košice vyhrali miestenku v extralige triumfom 2:0 na zápasy po víťazstvách 80:40 a 77:43. Keďže však v extralige nemôžu štartovať dve družstvá rovnakého tímu, tím YAKE U23 do ďalšieho ročníka extraligy nenastúpi a je pripravený za 1 € predať licenciu Popradu.
Stavenec

Stavenec () je názov vrchu v pohorí Bachureň. Leží nad obcou Dubovica, približne južne od Lipian. 
Poloha.
Nachádza sa na severe strednej časti pohoria Bachureň. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Sabinov a na katastrálnom území obce Rožkovany. Najbližším sídlom je na južnom úpätí situovaný Renčišov, juhovýchodne ležia Uzovské Pekľany, severným smerom Rožkovany, Dubovica, Ďačov a Lipany a severozápadne obec Vysoká a Brezovička.
Opis.
Stavenec leží v hrebeni, ktorý vedie východným smerom z vrchu Žliabky () na Marduňu (). Severným smerom dominuje Čergovský Minčol (), východným sa nachádza Marduňa, Kamenná () a Kohút (), južným Brezina (), Skalky (), Mindžová () a Bučie () a západným Bachureň (), Žliabky (), Dlhé diely (), Javor (), Predné Bandovce () a Zadné Bendovce (). Vodu zo severnej časti hrebeňa odvádzajú prítoky Dubovického potoka do rieky Torysa, južné odvádzajú vodu riečkou Malá Svinka do Hornádu. Vrcholovou časťou vedie značený turistický chodník zo Sedla pod Marduňou. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je výnimočne možné pozorovať okolité vrcholy Bachurne, Levočské vrchy, Ľubovniansku vrchovinu, Čergov a Slanské vrchy.
Archiv výtvarného umění

Archiv výtvarného umění je občianske združenie v Česku, založené v roku 2003 s cieľom prevziať, spracovať a sprístupniť archív dokumentov o českom a slovenskom výtvarnom umení, ktorý založil v roku 1984 výtvarník Jiří Hůla ako súčasť činnosti Galerie H v Kostelci nad Černými lesy. Na spracovanie zhromaždených dokumentov bol vyvinutý informačný systém abART.
Archiválie.
Archív je od svojho založenia v roku 1984 nevýberový – zhromažďuje a spracováva všetky dokumenty o súčasnom českom a slovenskom výtvarnom umení (katalógy, pozvánky, plagáty, texty, časopisy, knihy, výstrižky, fotografie, diapozitívy, CD a iné). Svojím rozsahom – rádovo státisíce archívnych jednotiek – je zrejme najväčšou takto špecializovanou zbierkou.
Informačný systém abART.
Na spracovanie dokumentov vyvinul Archiv výtvarného umění vlastný informačný systém abART. Základné údaje a väzby sa získavajú z dokumentov uložených v archíve v Kostelci nad Černými lesy. Od júla 2006 je základná verzia systému zverejnená na internete.
Srdce bez anjela

Srdce bez anjela je názov štúdiového albumu speváka Pavla Hammela. Tento album v roku 2020 vydalo hudobné vydavateľstvo Pavian Records.
Šúrovský kanál

Šúrovský kanál je kanál v regióne Dolné Považie, na území obce Dvorníky v okrese Hlohovec a obce Šúrovce v okrese Trnava v Trnavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickej oblasti Podunajská nížina v geomorfologickom celku Podunajská pahorkatina. Ústi do Váhu. Má dĺžku . Rád toku III. 
Začiatok.
Začína sa v v poľnohospodárskom extraviláne v juhozápadnej časti územia obce Dvorníky, východne od cesty Siladice - Šúrovce, na východnom okraji poľa "Podbanské".
Opis toku.
"Šúrovský kanál" tečie od začiatku južným smerom v krátkom úseku cez poľnohospodársky extravilán obce Dvorníky, po 300 m úseku pretína obecnú a zároveň aj okresnú hranicu medzi obcou Dvorníky v okrese Hlohovec a obcou Šúrovce v okrese Trnava, vteká na územie obce Šúrovce v katastrálnom území "Varov Šúr", mení smer na juhozápad, veľkým oblúkom sa stáča na juh až východ, ľavým brehom obmýva pole "Horné Vrbiny", v ústi do Váhu ako jeho pravostranný prítok. Väčšiu časť svojho toku sleduje pôvodné rameno Váhu z obdobia pred vybudovaním jeho pravostrannej hrádze.
"Šúrovský kanál" patrí do okresu Trnava a v malom rozsahu aj do okresu Hlohovec v Trnavskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská pahorkatina v geomorfologickom podcelku Dolnovážska niva. Nemá prítoky.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Šúrovský kanál" má pôvod v názve obce Šúrovce. Z toponyma Šúrovce bolo po pridaní formantu "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom kanál s významom "umelý vodný tok, spravidla so spevnenými bokmi" utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Šúrovský kanál" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. 
Názov obce Šúrovce, ktorá vznikla 1944 zlúčením Veľkých Šúroviec a Zemianskych Šúroviec, s písomne doloženými záznamami 1241 "Sur", 1272 "Suur", 1311 "Maior Sur", 1786 "Surovce", 1808 "Welký Súr", 1927 "Veľké Šúrovce" má pôvod v charakteristickom výskyte "šúru" prípadne i viacerých "šúrov" vo význame "močarisko, vlhká močaristá lúka, úpätná mokraďová zníženina po obvode Malých Karpát" v priestore obce s rozšírením podľa analógie rodinnej prípony "-ovci" → "-ovce". Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1978 v podobe "Šúrovský kanál".
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Šúrovský kanál" je jedinečným hydronymom (október 2022). 
Referencie.
Polymnéstos z Atén

Polymnéstos () bol grécky sochár v 4. stor. pred Kr. 
Polymnéstos pochádzal z Atén. O jeho dielach nemáme správy, zachovali sa avšak tri jeho menom signované podstavce zo sôch. Jeden z nich, objavený v Olympii, je z pentelského mramoru a celkom určite bol základňou sochy športovca. Neskôr (okolo roku 40 pred Kr.) bol tento podstavec znovu použitý pre sochu atléta Thaliarcha z Élidy. Ďalšie dva podstavce nájdené na aténskej Akropole sú signované aj jeho spolupracovníkom Kenchramom.
Sochári Polymnéstos a Kenchramos sa v 2. polovici 4. stor. pred Kr. venovali v Aténach pravdepodobne prevažne portrétnej tvorbe.
Tortilla

Tortilla môže byť:
František Karnok

František Karnok (*4. september 1944, Častá pri Bratislave, †16. apríl 2011) bol slovenský džezový inštrumentalista, ktorý pôsobil ako hráč na pozaunu vo viacerých orchestroch a hudobných skupinách.
Životopis.
František Karnok sa narodil 4. septembra 1944 v Častej. Po skončení hudobnej školy v rokoch 1959 až 1965 absolvoval na Bratislavskom konzervatóriu štúdium hry na akordeóne a na pozaune. Už počas konzervatória hrával v rôznych študentských skupinách a v roku 1962 sa stal členom džezového zoskupenia Traditional Club. Medzi rokmi 1968 až 1969 bol František Karnok členom Revival Jazz Bandu a v rokoch 1967 až 1983 bol vedúcim trombónovej sekcie v Tanečnom orchestri Československého rozhlasu. V rokoch 1969 až 1985 sa ako člen Nového Tradicionálu František Karnok zúčastnil viacerých džezových festivalov v Česku a na Slovensku. 
V 70. rokoch bol František Karnok členom VV Systému Vlada Valoviča, medzi rokmi 1983 až 1994 hrával ako člen Orchestra Gustáva Broma a v rokoch 1991 až 1994 bol členom Big Bandu Rádia Bratislava. František Karnok niekoľko rokov pôsobil ako umelecký vedúci a dirigent Big Bandu Armádneho umeleckého súboru v Bratislave.
Od roku 1994 až do roku 2010 František Karnok pôsobil v kapelách ako boli: Peter Lipa Band, Gustav Brom Big Band, či CZ-SK Big Band Matúša Jakabčica. František Karnok nahrával aj svoje sólové projekty, či príležitostne spolupracoval ako štúdiový hudobník pri nahrávaní hudobných albumov, či na vystúpeniach umelcov z rôznych hudobných žánrov.
Marduňa

Marduňa () je názov vrchu v pohorí Bachureň. Leží nad obcou Renčišov, približne južne od Lipian. 
Poloha.
Nachádza sa na severe strednej časti pohoria Bachureň. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Sabinov a na katastrálnom území obce Rožkovany. Najbližším sídlom je na juhozápadnom úpätí situovaný Renčišov, juhovýchodne ležia Uzovské Pekľany, severným smerom Dubovica, Rožkovany a Lipany a východne obec Pečovská Nová Ves.
Opis.
Marduňa leží v hrebeni, ktorý vedie východným smerom z vrchu Žliabky () na Kamennú (). Severným smerom sa nachádza pohorie Čergov s dominantným Čergovským Minčolom (), východným sa nachádza Kamenná () a Kohút (), južným Končistá hora (), Brezina (), Skalky (), Mindžová () a Bučie () a západným Bachureň (), Žliabky (), Dlhé diely (), Javor (), Stavenec (), Predné Bandovce () a Zadné Bendovce (). Vodu zo severnej časti hrebeňa odvádza Dubovický, Rožkoviansky a Voliansky potok do rieky Torysa, južné odvodňujú krátke prítoky riečky Malá Svinka v povodí Hornádu. Vrcholom vedie značený turistický chodník zo Sedla pod Marduňou. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast s malou vrcholovou lúkou, ktorá umožňuje len obmedzený rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je výnimočne možné pozorovať okolité vrcholy Bachurne, Levočské vrchy, Ľubovniansku vrchovinu, Čergov, Slanské vrchy a Čiernu horu.
Liesková

Liesková () je vrch v Kysuckých Beskydách, súčasť podcelku Javorský Beskyd, nachádzaujúci sa v katastrálnom území obce Skalité.
Opis.
Vrchol sa nachádza približne 2,5 km južne od centra Skalitého. Nachádza sa v severnej časti Javorského Beskydu a je súčasťou horského hrebeňa oddeľujúceho dolinu Čierňanky a Čadečanky, ktorý sa tiahne od Svrčinovca na západe až po Skalité na severovýchode. Na vrchole sa nachádza oplotený areál, ktorý v minulosti slúžil ako rádiolokačné stanovisko armády.
Neprístupnosť úplného vrcholu a les rastúci na svahoch pod vrcholom obmedzujú výhľady, ktoré zahŕňajú hlavne okolité vrchy Kysuckých Beskýd a Jablunkovského medzihoria, čiastočne sú viditeľné aj vzdialenejšie vrchy v poľskej časti Sliezskych Beskýd.
Prístup.
Najľahší prístup na vrchol je po neznačenej spevnenej ceste, ktorá vedie z centra Skalitého k vojenskému areálu. Alternatívny prístup je po červeno značenej hrebeňovej trase, ktorá vedie od železničnej stanice v Skalitom cez rázcestie "Tri kopce", obchádza vrchol a pokračuje cez sedlo "Beskydok" na Javorské. Okrem toho v oblasti prechádza zeleno značkovaný chodník z oščadnickej osady "Švancarovci", ktorý obchádza vrchol v súbehu s červenou značkou a pokračuje do Čierneho.
Peter Bielik (moderátor)

Mgr. Peter Bielik (* 28. jún 1974, Bratislava) je slovenský moderátor a novinár.
Životopis.
Narodil sa 28. júna 1974 v Bratislave fotografovi Ladislavovi Bielikovi a novinárke Alici Bielikovej. V roku 1997 absolvoval magisterské štúdium žurnalistiky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
V roku 2002 začal svoje pôsobenie v TA3. Predtým pôsobil v Rádiu Zóna, Slovenskej televízii, TV Luna a TV Markíza.
V roku 2013 sa stal zástupcom šéfredaktora spravodajstva TA3.
Od roku 2022 je novým moderátorom relácie "Ide o pravdu" a je dlhoročným moderátorom relácie "Téma dňa".
K 30. septembru 2024 Bielik spustil digitálny hudobný a spravodajský portál "Bielikonline.sk." Projekt vznikal podľa Bielika tri roky má byť založený na spravodajstve, publicistike „a najmä na slovenskej hudbe“.
Ocenenia.
Je držiteľom Ceny týždenníka Plus 7 dní a bol nominovaný na Cenu SSN a cenu OTO pre osobnosť TV publicistiky.
Li Čchiang

Li Čchiang (, ) je od 11. marca 2023 premiérom Čínskej ľudovej republiky. Zároveň je stranícky predseda Komunistickej strany Číny (KSČ)a de facto najmocnejší politikv Šanghaji. Patrí medzi blízkych spolupracovníkov prezidenta Si Ťin-pchinga. Pod jeho vedením boli na jar a v lete 2022 v Šanghaji zavedené drastické, dlhotrvajúce lockdowny v rámci politiky "zero covid", vďaka ktorým klesla Li Čchiangova prestíž a popularita.
Li Čchiang pochádza z východočínskej provincie Če-ťiang, v ktorej hlavnom meste Chang-čou vyštudoval mechanizáciu poľnohospodárstva na Če-ťiangskej univerzite. V roku 1983 vstúpil do KSČ a stal sa členom Ligy Mladých v rámci komunistickej strany. V rámci straníckeho rastu bol najprv straníckym predsedom v meste Jung-kang, a neskôr vo veľkomeste Wen-čou. Ako predseda strany vo Wen-čou bol zároveň členom provinčného politbyra v Če-ťiangu, a to v dobe, keď bol straníckym predsedom v tejto provincii Si Ťin-pching. V roku 2013 sa stal guvernérom provincie Če-ťiang, v roku 2016 bol vymenovaný za straníckeho predsedu v provincii Ťiang-su a po 19. straníckom kongrese v roku 2017 sa stal straníckym predsedom v centrálne spravovanom meste Šanghaj. Na tomto kongrese bol zároveň vymenovaný za stáleho člena politbyra Komunistickej strany Číny. 
Ako predseda strany v Šanghaji bol zodpovedný za zavedenie lockdownov v meste, ktoré mali zastaviť šírenie Covidu-19. Implementácia lockdownov však bola poznačená zlou organizáciou, ktorá viedla k nespokojnosti obyvateľstva a výrazne poškodila ekonomiku v meste. Počas jeho pôsobenia však došlo aj k uvoľneniu systému povinnej registrácie, známeho ako chu-kchou, výstavbe nových mestských častí, a prílivu zahraničných investícií do mesta, z nich najznámejšou je výstavba továrne Tesla.
BK Žabiny Brno

BK Žabiny Brno (oficiálny názov: Basketbalový klub Žabiny Brno) je český ženský basketbalový klub, ktorý sídli v brnenskej štvrti Žabovřesky v Juhomoravskom kraji a pôsobí v Ženskej basketbalovej lige. Klub bol založený v roku 1993 pod názvom SK Žabovřesky. Založili ho spoločne vtedajší manažér klubu Jiří Hamza a tréner a bývalý úspěšný český basketbalista a reprezentant Jan Bobrovský. V rekordne krátkom čase následne začal žabovřeský klub hrať už od sezóny 1993/94 ŽBL. Ide o jeden z najúspešnejších klubov v histórii českého ženského basketbalu. Má na konte 14 titulov majsteriek ČR, 18 víťazstiev v českom pohári a tiež jedno víťazstvo v najprestížnejšej európskej klubovej súťaži, v Eurolige v roku 2006.
Mládežnické oddiely pôsobia pod hlavičkou Športovej školy loptových hier, z. s. Brno.
Logom klubu je kruhový znak s bielym pozadím, v ktorom je žaba rosnička, znak vychádza z rovnomenného názvu haly klubu, ktorá sa nachádza v Brne-Žabovřeskoch.
História.
Žabiny sa ako jeden zo štyroch českých tímov v extralige po kontumačnej výhre nad Slaviou Praha kvalifikovali na Federálny pohár v basketbale žien, ktorý sa konal v januári 2024 v Piešťanoch. Vo štvrťfinále zdolali tím ŠBK Šamorín, v semifinále vyhrali nad Levharticami Chomutov, na záver vo finále porazili Piešťanské Čajky v pomere 85:64 a obhájili tak zisk titulu z ročníka 2023.
Úspechy klubu.
Medzinárodné súťaže.
Klub zaznamenal rekordnú sériu 256 víťazných zápasov v rade v ŽBL. Trvala 9 rokov a 3 dni, od 7. februára 1998 do 10. februára 2007, a ohraničili ju dve porážky od basketbalistiek ZVVZ USK Praha. 4. apríla 2009 basketbalistky Gambrinusu SIKA Brno po trinástich majstrovských tituloch v rade za sebou skončili na druhom mieste, keď vo finálovej sérii podľahli tímu ZVVZ USK Praha 2:3 na zápasy.
Pichliač zelinový

Pichliač zelinový () je trváca bylina z rodu pichliač ("Cirsium") z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Je to hojný druh vlhkých lúk a lužných lesov. Kvitne v júni až októbri. 
Opis.
Pichliač zelinový je trváca bylina s uzlovito zhrubnutým podzemkom. Byľ je priama, vysoká 50 až 150 cm, len hore chudobne krátko rozkonárená. Stonka je dutá, plytko ryhovaná, holá alebo roztratene páperistá. 
Listy sú mäkké, po oboch stranách svetlo zelené, na rube s výraznou žilnatinou. Sú holé alebo roztratene páperisté, na okraji mäkko ostnaté, dolné v obryse vajcovité až elipsovité, hlboko laločnaté až hlboko perovito delené. Horné listy so srdcovitou bázou sú podlhovasto kopijovité, perovito zárezové alebo nedelené. Pichliač zelinový je veľmi variabilný druh, predovšetkým v tvare, veľkosti a členení listov, pretože se často kríži s ostatnými druhmi pichliačov. 
Súkvetia (úbory) bývajú v počte dva až šesť a sú stopkaté. Podporné listene pod úbormi bývajú vajcovité, bledozelené a nedelené. Zákrov má v priemere 15 až 25 mm. Koruna je bledožltá, veľká 15 až 25 mm. Rúrkovité kvety sú žlté, zriedka červenkasté. Nažky sú veľké 4 až 5,5 mm, perovitý chocholec je dlhý 15 až 30 mm.
Rozšírenie.
Pichliač zelinový je Európsky druh, na sever zasahuje po južnú Škandináviu, na juh po južné Francúzsko, severné Taliansko, Bulharsko a na východ až po Sibír a Kazachstan.
Ekológia.
Pichliač zelinový je hojný druh vlhkých lúk a lužných lesov od nížin až po horský vegetačný stupeň. Rastie aj popri potokoch a pri prameništiach. Vyhovujú mu pôdy vlhké až mokré, výživné, často vápenaté, zásadité až mierne kyslé, rašelinové, humózne, piesočnaté i hlinité. Rastie predovšetkým v miernych biómoch. Kvitne v júni až októbri. Opeľujú ho včely, muchy, motýle a chrobáky. 
Jedným z najdôležitejších abiotických faktorov prostredia pre rastliny je dostupnosť svetla. Pichliač zelinový má vďaka svojej veľkosti a veľkému povrchu listov ľahký prístup k slnečnému žiareniu počas väčšiny dňa. Ostatné druhy rastúce v jeho okolí sú tienené, s obmedzeným prístupom k svetlu. Zníženie svetla má rovnaký vplyv aj na zmenu teploty a vlhkosti pôdy. 
Význam a využitie.
Na základe výskumu chemického zloženia a variability prchavých zložiek zo súkvetí pichliača zelinového sa dokázala prítomnosť prírodného prchavého oleja thymol ("thymol") v hodnote 4,6% a karvakrolu ("carvacrol") v hodnote 0,5%. Karvakrol je tiež prírodný prchavý olej a používa sa ako potravinová prísada, antimikrobiálne činidlo a agrochemikália. 
Mladé listy nazbierané pred kvitnutím rastliny sa v minulosti používal ako stolová zelenina. Koreň je bohatý na škrob inulín, ktorý ľudia nedokážu stráviť. Tento tak prechádza priamo cez tráviacu sústavu a u niektorých ľudí fermentuje, čím vzniká plynatosť.
Dušan Húščava

Dušan Húščava (* 9. september 1940, Bratislava, † 2. júl 2020) bol slovenský džezový hudobník, hráč na flautu, klarinet a saxofón.
Životopis.
Dušan Húščava sa narodil 9. novembra 1940 v Bratislave. Medzi rokmi 1959 až 1965 študoval hru na klarinete na Bratislavskom konzervatóriu. V roku 1961, ešte v priebehu štúdia, sa stal členom slovenského džezového zoskupenia Traditional Club, v ktorom účinkoval až do roku 1969. Súčasne s tým bol aj členom ďalšej známej džezovej formácie, Revival Jazz Band. V nej hral v rokoch 1963 až 1971.
Od roku 1970 sa stal sólistom, skladateľom a aj aranžérom v Tanečnom orchestri Československého rozhlasu v Bratislave. V rokoch 1971 až 1975 účinkoval aj v skupine Nový Tradicionál. V roku 1974 bol členom VV systému Vlada Valoviča. V 70. rokoch bol hosťujúcim hudobníkom v orchestri Gustava Broma, v nasledujúcej dekáde sa stal jeho stálym účinkujúcim. 
Dušan Húščava pôsobil aj v kvartete Ladislava Gerhardta a v Slovenskom jazzovom kvintete, ktoré si neskôr zmenilo názov na Jozef „Dodo” Šošoka All Stars Band. V roku 1986 vzniklo Kvinteto Dušana Húščavu, v ktorom spolu s ním účinkovali: Gabriela Šusteková-Húščavová – spev, Gabriel Jonáš – klavír, Karol Ondreička – gitara, Matúš Jakabčic – gitara, Jozef Brisuda – kontrabas a Jozef Döme – bicie nástroje. Od roku 1988 bol Dušan Húščava členom Československého jazzového kvarteta, ktoré účinkovalo spolu s ním v zložení: Petr Kořínek (kontrabas), Svatopluk Košvanec (trombón), Jozef „Dodo” Šošoka (bicie)
V 80. a 90. rokoch sa Dušan Húščava v rôznych hudobných formáciách (VV systém Vlada Valoviča, Esprit Band, Kvinteto Dušana Húščavu...) pravidelne zúčastňoval džezových festivalov, ktoré sa konali v Česku a na Slovensku. So svojim kvintetom vystupoval v roku 1987 aj v Alžirsku, či v roku 1990 na kultúrnych dňoch v Dortmunde. V roku 1991 Dušan Húščava dostal cenu Ladislava Martoníka s titulom „Jazzman roka” a v roku 1993 bol jedným z účinkujúcich na turné s Orchestrom Ray Charlesa, ktoré sa konalo v Holandsku a v Nemecku.
Dušan Húščava bol od roku 1995 pedagógom na Konzervatóriu v Bratislave, kde vyučoval hru na saxofón. Spolu so svojimi žiakmi usporiadal v roku 1997 v Zičiho paláci koncert "Saxofónové soirée". Koncertu sa zúčastnili: Pavol Ruček (tenor saxofón), Erik Rothenstein (barytón saxofón), Vladimír Valentovič (alt saxofón), Ján Baláž (alt saxofón). Dušan Húščava spolupracoval pri výrobe mnohých albumov, no pod svojím menom nahral len jeden džezový, "Neposlušné topánky" (2001), ktorý bol zostavený zo skladieb, v skorších dobách nahraných v Slovenskom rozhlase. V rozhlasových archívoch sú stovky nahrávok s Húščavovými sólami na saxofón, ale aj na flautu. Húščava mnohé skladby aj aranžoval, rovnako aj podklady k nahrávkam populárnych piesní, ktoré pochádzajú z produkcie rozhlasového tanečného orchestra.
Kynurenín

Kynurenín je metabolit aminokyseliny tryptofánu, ktorý sa využíva pri tvorbe niacínu. V tele sa vyskytuje jeho -forma, teda -kynurenín.
Metabolické premeny.
Metabolická dráha, ktorou sa tvorí a ďalej premieňa kynurenín, sa nazýva kynurenínová dráha. Kynurenín sa syntetizuje z tryptofánu pôsobením tryptofándioxygenázy (reakcie 1 a 2 na obrázku), ktorá vzniká hlavne (ale nie výhradne) v pečeni, a pôsobením indolamín-2,3-dioxygenázy, ktorá vzniká v mnohých tkanivách v rámci imunitnej odpovede. Kynurenín a produkty jeho rozkladu majú rôzne biologické funkcie, vrátane rozširovania ciev počas zápalov a regulácie imunitnej odpovede. Niektoré druhy rakoviny zvyšujú tvorbu kynurenínu, čo vedie k rastu nádorov.
Kynurenináza katalyzuje premenu kynurenínu na kyselinu antranilovú a kynurenínoxoglutaráttransamináza ho premieňa na kyselinu kynurénovú (reakcia 8 na obrázku). Kynurenín-3-hydroxyláza premieňa kynurenín na 3-hydroxykynurenín (reakcia 3 na obrázku).
Poruchy kynurenínovej dráhy.
Poruchy jednotlivých krokov kynurenínovej dráhy (ako je vznik kynurenínu, kyseliny kynurénovej, kyseliny chinolínovej, kyseliny antranilovej a 3-hydroxykynurenínu) boli opísané pre množstvo porúch, vrátane:
Downregulácia kynurenín-3-monooxygenázy (KMO) môže byť spôsobená genetickými polymorfizmami, cytokínmi alebo oboma. Nedostatok KMO vedie k akumulácii kynurenínu a k posunu v rámci metabolickej dráhy tryptofánu smerom ku kyseline kynurénovej a kyseline antranilovej. Nedostatok kynurenín-3-monooxygenázy je spojený s poruchami mozgu (napr. depresia, bipolárna porucha, schizofrénia, tikové poruchy) a pečene.
Funkcia.
Dôkazy naznačujú, že zvýšená produkcia kynurenínu môže vyvolať depresívne symptómy spojené s liečbou hepatitídy C interferónmi. Kognitívne nedostatky pri schizofrénii sú spojené s nerovnováhou v enzýmoch, ktoré rozkladajú kynurenín. Hladiny kynurenínu v krvi sú znížené u ľudí s bipolárnou poruchou. Produkcia kynurenínu je zvýšená pri Alzheimerovej chorobe a kardiovaskulárnych ochoreniach, kde sú jeho metabolity spojené s kognitívnym deficitom a depresívnymi symptómami. Kynurenín je tiež spájaný s tikmi.
Kynurenín je takisto jednou z dvoch zlúčenín, ktoré spôsobujú žlté sfarbenie pavúka "Misumena vatia."
Polymnéstos (sochár)

Polymnéstos () bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr. 
Polymnéstos, sochár z Atén, pôsobil v Pergamone. Známy je len jeden jeho menom signovaný podstavec zo sochy, ktorý našli v archeologickej lokalite starovekého Pergamonu. Nápis na podstavci podľa typu písma datujú približne do 2. storočia pred Kr.
Dmitrij Jurievič Puščarovskij

Dmitrij Jurievič Puščarovskij (; * 16. máj 1944, Moskva, Ruská SSR, Sovietsky zväz) je ruský geológ, od roku 2021 vedúci katedry geológie na Moskovskej štátnej univerzite M. V. Lomonosova. V rokoch 2002 až 2021 bol dekanom fakulty. Akademik Ruskej akadémie vied (2008), čestný vedec Ruskej federácie (2004). Je po ňom pomenovaný minerál puščarovskit. Venuje sa mineralógii a kryštalochémii.
Skalky (vrch v Bachurni)

Skalky () je názov vrchu v pohorí Bachureň. Leží nad obcou Renčišov, približne západne od Sabinova. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria Bachureň. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Sabinov a na katastrálnom území obce Renčišov. Najbližším sídlom je na západnom úpätí situovaný Renčišov, južným smerom ležia Lipovce, východným Uzovské Pekľany a severným Dubovica a Rožkovany.
Opis.
Skalky ležia v rázsoche, ktorá vybieha severným smerom z vrchu Mindžová (). Severne susedí Kamenná (), Marduňa () a Stavenec (), západne Dlhé diely (), Javor (), Žliabky (), Bachureň (), Magura () a Bučie (), južne Mindžová (), Ortáš () a Brezina () a východne Kohút (). Masív odvodňujú prítoky Malej Svinky v povodí Hornádu, ktorá preteká severným úpätím, z východných vodu odvádza Mindžovský potok a zo západných Renčišovský potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je ojedinele možné pozorovať okolité vrcholy Bachurne, Levočské vrchy, Ľubovniansku vrchovinu, Čergov a Slanské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z Renčišova. Západným úpätím vedie žlto značený chodník z Renčišova do lyžiarskeho strediska a sedla Buče.
SOR B 10,5

SOR B 10,5 je model českého mestského autobusu, ktorý bol vyrábaný spoločnosťou SOR Libchavy od roku 2001 do roku 2006.
Konštrukcia.
Model SOR B 10,5 je dvojnápravový s trojdverovou karosériou. Zadná náprava je hnacia, motor a prevodovka sa nachádzajú pod podlahou v zadnej časti vozidla. Polosamonosná karoséria vozidla je zvarená z oceľových uzavretých profilov, zvonku je oplechovaná, zvnútra obložená plastovými doskami, vybrané spodné časti sú z nerezovej ocele. Podlaha sa nachádza vo výške nad vozovkou. Predná náprava je značka SOR, zadná tuhá náprava je značka Meritor.
Výroba a prevádzka.
V Česku nebol v čase uvedenia autobusu SOR B 10,5 žiadny iný autobus v tej istej kategórii a vďaka tomu sa tento model objavil v množstve menších miest ČR (napr. Jablonec nad Nisou alebo Uherské Hradiště). Vo verzii Ekobus (pohon zemným plynom) je v prevádzke napríklad v Litoměřiciach a v Lounech.
V súčasnosti sa vyrába aj odvodený model SOR BN 10,5, ktorý je čiastočne nízkopodlažný a vďaka tomu je oproti svojmu predchodcovi atraktívnejší.
Ján Kello

Ján Kello (* 6. jún 1883, Vrbica – † 10. august 1962, Vrbica) bol slovenský komunistický politik v prvej tretine 20. storočia.
Životopis.
Podľa údajov z roku 1925 bol murárom z Liptovského Mikuláša. Vo voľbách do Národného zhromaždenia v roku 1925 kandidoval za KSČ do poslaneckej snemovne (za XIX. volebný kraj so sídlom v Liptovskom Sv. Mikuláši), avšak poslancom sa nestal. V nasledujúcich parlamentných voľbách v roku 1929 bol za KSČ zvolený do hornej komory Národného zhromaždenia (kandidoval v IX. volebnom kraji). V senáte zasadal v kultúrnom a zahraničnom výbore. V rokoch 19301950 pracoval ako mlynár v Liptovskom Mikuláši. V nasledujúcich voľbách v roku 1935 už senátorský mandát neobhájil. Od roku 1922 bol predsedom miestnej pobočky KSČ v Liptovskom Mikuláši. Viedol ju až do zákazu strany v závere roku 1938. Počas Slovenského štátu sa zapojil do ilegálneho protifašistického odboja a do Slovenského národného povstania. Po roku opäť v straníckych funkciách v Liptovskom Mikuláši. V roku 1950 odišiel do penzie.
Vodné pólo na Juhoamerických hrách

Vodné pólo na Juhoamerických hrách je vodnopólový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Juhoamerických hier. Do programu hier bol turnaj prvýkrát oficiálne zaradený na 9. juhoamerických hrách v roku 2010 v argentínskom Buenos Aires, v mužskej aj ženskej kategórii. Vodnopólový turnaj sa odvtedy, s výnimkou hier v roku 2014, koná pravidelne. V oboch kategóriách v ňom dominujú 2 krajinyBrazília a Argentína. 
Tento turnaj zároveň slúži ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na vodnopólový turnaj Panamerických hier.
Taq polymeráza

Taq" polymeráza alebo Taq-"polymeráza je termostabilná DNA polymeráza I, ktorá je pomenovaná po termofilnej baktérii "Thermus aquaticus", z ktorého bola prvýkrát izolovaná Chienovou a kolektívom v roku 1976. Jej názov sa často skracuje na Taq alebo "Taq" pol. Často sa používa v polymerázovej reťazovej reakcii (PCR), čo je metóda používaná na amplifikáciu (namnoženie) krátkych úsekov DNA.
"T. aquaticus" je baktéria, ktorá žije v termálnych prameňoch a hlbokomorských prieduchoch. "Taq" polymeráza bola identifikovaná ako enzým, ktorý je schopný odolať denaturujúcim podmienkam (vysokým teplotám) vyžadovaným počas PCR. Nahradila teda DNA polymerázu z "E. coli", ktorá bola predtým využívaní v PCR.
Optimálna teplota aktivity "Taq" polymeráza je 72 °C.
Cudzoložstvo

Cudzoložstvo je mimomanželský pohlavný styk osôb, z ktorých aspoň jedna žije v platnom manželstve. Vo viacerých náboženstvách ako judaizmus, kresťanstvo alebo islam je považované za závažný hriech. Preto bolo alebo je v mnoho krajinách aj trestným činom, no v krajinách západného sveta sa postupne dekriminalizovalo.
Cudzoložstvo v náboženstve.
Kresťanstvo.
Nescudzoložíš!
Exodus 20,14
Neviete vari, že nespravodliví nebudú dedičmi Božieho kráľovstva? Nemýľte sa! Ani smilníci, ani modloslužobníci, ani cudzoložníci, ani prostitúti mužov, ani ich súložníci, ani zlodeji, ani lakomci, ani opilci, ani rúhači, ani vydierači nebudú dedičmi Božieho kráľovstva.
Prvý list Koriťanom 6,9-10
V kresťanstve je cudzoložstvo pokladané za jeden z najzávažnejších hriechov, katolická cirkev ho dokonca pokladá za smrteľný hriech. V Biblii je zmienené viackrát a prikázanie „nescudzoložíš“ je zahrnuté aj v Desatore. Vo viacerých kresťanských krajinách bolo cudzoložstvo v minulosti aj trestným činom a v niektorých ním je aj dodnes, napríklad vo Filipínach. 
Judaizmus.
Keďže židia sa, podobne ako kresťania, riadia tzv. hebrejskou Bibliou, aj oni sa riadia Desatorom Božích prikázaní, podľa ktorých je cudzoložstvo zakázané. Podľa knihy Levitikus by malo byť trestané smrťou a podľa židovskej tradície sú potrební aspoň dvaja svedkovia, aby by mohol byť páchateľ odsúdený.
Islam.
Rovnako ako aj v kresťanstve a judaizme, aj v islame je cudzoložstvo považované za ťažký hriech. V mnohých islamských krajinách sú zaň dodnes tvrdé tresty ako bičovanie alebo ukameňovanie. Podľa tradície musia byť, aby mohli byť hriešnici z cudzoložstva obvinení, prítomní štyria svedkovia, ktorí sú ochotní pod prísahou svedčiť. Pre toto je dokázať cudzoložstvo veľmi ťažké a falošné obvinenia sú trestané.
SOR BN 8,5

SOR BN 8,5 je model českého, čiastočne nízkopodlažného midibusu z produkcie firmy SOR Libchavy. Vozidlo je určené pre mestskú dopravu a je nasadzované na linky, kde postačia vozidlá s menšou kapacitou, tam, kde kvôli stiesneným pomerom na komunikáciu sú malé vozidlá vhodné a na obslužné linky k zdravotníckym a sociálnym zariadeniam a úradom.
Popis.
Model BN 8,5 je obdobou modelu SOR CN 8,5, od ktorého sa líši predovšetkým automatickou prevodovkou. Vozidlá dodané pre MHD Chrudim a pre MHD vo Frýdku-Místku však majú mechanickú šesťstupňovú prevodovku.
Má automatické blokovanie rozjazdu pred uzavretím dverí alebo ak nie je zasunutá plošina pre nájazd invalidného vozíka. Kabína vodiča je uzamykateľná a je vybavená moderným informačným a komunikačným systémom.
Karoséria a priestorové riešenie sú v podstate zhodné s variantom CN. Vozidlo je dvojdverové, predné dvere sú jednokrídlové, druhé, ktoré sa nachádzajú uprostred bočnice, sú dvojkrídlové. Predná časť vozidla až k druhým dverám je nízkopodlažná s výškou podlahy nad povrchom vozovky. Zadná časť tohto low entry autobusu má podlahu v štandardnej výške nad vozovkou a je prístupná po dvoch schodíkoch v interiéri vozidla.
Vozidlo je vybavené naftovým preplňovaným štvorvalcovým motorom Cummins ISBe 4,5 l E5, EEV, (objem 4,5 litra) s medzichladením plniaceho vzduchu. Maximálna rýchlosť je, rovnako ako pri variante CN, 100 km/h.
SOR CN 8,5

SOR CN 8,5 je model českého, čiastočne nízkopodlažného autobusu z produkcie firmy SOR Libchavy. Vozidlo je určené pre linkovú dopravu na menej vyťažených linkách, v súčasnosti sa jedná o najmenší autobus vyrábaný firmou SOR.
Konštrukcia.
Model CN ​​8,5 konštrukčne vychádza z väčších, rovnako čiastočne nízkopodlažných typov CN 9,5, CN 10,5 a CN 12. Vozidlo je dvojdverové, predné dvere sú jednokrídlové, druhé, ktoré sa nachádzajú uprostred bočnice, sú dvojkrídlové. Predná časť vozidla až k druhým dverám je nízkopodlažná s výškou podlahy nad povrchom vozovky. Zadná časť tohto low entry autobusu má podlahu v štandardnej výške nad vozovkou a je prístupná po dvoch schodíkoch v interiéri vozidla. Vozidlo je vybavené britským štvorvalcovým motorom Cummins a mechanickou prevodovkou. Maximálna rýchlosť je 100 km/h.
Výroba a prevádzka.
V produkcii model CN ​​8,5 čiastočne nadväzuje na minibus SOR C 7,5, ktorého výroba skončila v roku 2001 kvôli malému záujmu zákazníkov. Typ CN 8,5 vznikol vďaka potrebe nasadzovať autobusy kratších dĺžok v oblasti Orlickej hory, pretože štandardné vozidlá neboli plne využívané. Prototyp autobusu SOR CN 8,5 bol vyrobený v roku 2008 a 22. decembra toho istého roku odovzdaný zákazníkovi, ktorým bola spoločnosť Audis bus z Rychnova nad Kněžnou. Tá ho ešte v ten istý deň nasadila do pravidelnej prevádzky na linkách v okolí Rychnova. V roku 2021 jazdil ako záloha na linkách MHD v Hraniciach u dopravcu ČSAD Frýdek-Místek. Druhý prototyp prevádzkoval v roku 2021 stále dopravca Audis bus. Tretí prototyp jazdil u Arrivy Morava do roku 2021, kedy bol odstavený.
Kenchramos

Kenchramos () bol grécky sochár v 4. stor. pred Kr. 
Kenchramos, zrejme aténsky sochár, pôsobil v 2. polovici 4. stor. pred Kr. Známe sú jeho autorské podpisy na dvoch podstavcoch zo sôch nájdených na aténskej Akropole. Jeden z nich bol základňou portrétnej sochy venovanej bohyni 
Aténe. V signatúrach neuvádza domovskú krajinu, ale keďže je tu uvedený aj jeho spolupracovník Polymnéstos, ktorý je Aténčan, je pravdepodobné, že aj Kenchramos pochádzal z Atén.
Zdá sa, že Kenchramos sa môže stotožniť s Cenchramisom, ktorého Plínius uvádza medzi bronziarmi zhotovujúcich portréty filozofov. Niektorí znalci sa preto domnievajú, že sochári Kenchramos a Polymnéstos sa venovali prevažne portrétnej tvorbe.
Lavabo (rozlišovacia stránka)

Lavabo (; slovenská výslovnosť: [lavábo]) môže byť:
Rakytie (prítok Komárňanského kanála)

Rakytie je kanál v regióne Podunajsko, na území obce Lipové v okrese Komárno v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickej oblasti Podunajská nížina v geomorfologickom celku Podunajská rovina. Ústi do Komárňanského kanála. Má dĺžku . Rád toku IV. 
Začiatok.
Začína sa v v severovýchodnej časti územia obce Lipové na juhozápadnom okraji samoty "Rakytie" na hranici medzi intravilánom a extravilánom obce v severovýchodnom okraji poľa "Za humnami". 
Opis toku.
Kanál "Rakytie" tečie od začiatku juhozápadným smerom v absolútnej priamke bez jedinej zmeny smeru, pravým brehom obmýva pole "Dlhé diely za kanálom", preteká cez pole "Podlužie", v ústi do Komárňanského kanála ako jeho ľavostranný prítok. Preteká a ústi v poľnohospodárskom extraviláne. Má dva pravostranné bezmenné krátke prítoky a tri ľavostranné bezmenné krátke prítoky.
Vodný tok "Rakytie" patrí do okresu Komárno v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská rovina. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Rakytie" má pôvod v názve samoty "Rakytie", na okraji ktorej sa kanál začína a to v severnej časti územia obce Lipové. Jednoslovný názov samoty bol bez zmeny prenesený na kanál ako súčasť menej početnej skupiny názvov v slovenskej hydronymii. Názov samoty "Rakytie" má pôvod v charakteristickom výskyte stromovej vegetácie s prevahou dreviny rakyta – "Salix caprea". Porovnaj aj Dubie, Javorie, Jedlie, Jelšie a i. Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1978 v podobe "Rakytie".
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Rakytie (prítok Komárňanského kanála)" nie je jedinečným hydronymom (október 2022), na Liptove je prirodzený vodný tok Rakytie (prítok Jalovčanky).
Referencie.
Brezina (vrch v Bachurni)

Brezina () je vrch v pohorí Bachureň, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti.. Leží nad obcou Hermanovce, približne západne od Sabinova. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria Bachureň. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Prešov a na katastrálnom území obce Hermanovce. Najbližšími sídlami sú severovýchodne situované Uzovské Pekľany a severozápadne ležiaci Renčišov, juhozápadne sa nachádzajú Lipovce a južne Hermanovce.
Opis.
Brezina leží v rázsoche, ktorá vybieha východným smerom z vrchu Mindžová (). Východne sa nachádza Hora () a Končistá hora (), južne Chrasť (), západným smerom Mindžová, Bučie (), Magura (), Bachureň () a Skalky () a severným Marduňa (), Kamenná () a Kohút (). Masív je súčasťou povodia Hornádu, kde vodu zo západných svahov odvádza Mindžovský potok, zo severných Malá Svinka a z južných Hermanovský potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Bachurne, Čergov, Šarišskú vrchovinu, Slanské vrchy, Čiernu horu, Volovské vrchy a Branisko.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup vedie neznačenými trasami z okolitých obcí. Západným úbočím prechádza modro značený chodník z obce Uzovské Pekľany do sedla Mindžová, ktorým vedie aj červeno značená trasa z Hermanoviec.
Månegarm

Månegarm je švédska metalová hudobná skupina, založená v 1995 v Norrtälje vo Švédsku. Názov je odvodený od Mánagarm, vlka zo severskej mytológie.
Skupina bola založená Svenne Rosendalom, Jonas Almquim, and Pierre Wilhelmssonom pod názvom Antikrist. K premenovaniu na Månegarm došlo v 1996, pod ním už boli vydané aj prvé demo nahrávky - "Vargaresa" a "Ur Nattvindar". Oficiálny album bol vydaný na konci roku 1998. Do roku 2013, keď došlo k podpisu zmluvy s vydavateľstvom Napalm Records, stihli vydať ďalších päť LP + jeden akustický album - "Urminnes hävd".
Hádzaná na Bolivarianských hrách

Hádzaná na Bolivarianských hrách je hádzanársky turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Bolivarianských hier. Do programu hier bol turnaj prvýkrát zaradený na 17. bolivarianských hrách v roku 2013 v peruánskom Trujillo, v mužskej i ženskej kategórii súčasne. Hádzanársky turnaj sa odvtedy koná pravidelne. Najviac víťazstiev na ňom zaznamenali v mužskej a v ženskej kategórii.
Veľká cena USA 2022

Veľká cena USA 2022 (angl. Formula 1 Aramco United States Grand Prix 2022) sa uskutočnila 23. októbra 2022 na pretekárskom okruhu Circuit of The Americas v Austine – v americkom štáte Texas – na juhu krajiny. Boli to devätnáste preteky sezóny 2022 Majstrovstiev sveta Formule 1. Red Bull Racing získal počas tohto víkendu piaty titul majstra sveta konštruktérov, prvý od roku 2013.
Logan Sargeant bol potvrdený v tíme Williams ako tímový kolega Alexandra Albona na sezónu 2023 pod podmienkou, že vo finále sezóny šampionátu Formuly 2 dosiahne výsledok, ktorý mu zabezpečí potrebný počet bodov na to, aby získal "Superlicenciu".
Max Verstappen si už v predchádzajúcich pretekoch zabezpečil titul majstra sveta. Pred pretekmi bol Sergio Pérez, Verstappenov tímový kolega v Red Bulle, na druhom mieste v poradí jazdcov, tretí bol Charles Leclerc.
Priebeh kvalifikácie.
Carlos Sainz dosiahol v kvalifikácii najrýchlejšie kolo. Jeho tímový kolega z Ferrari Charles Leclerc bol druhý, ale do pretekov musel štartovať z 12. miesta kvôli penalizácii za výmenu motora. Max Verstappen bol tretí. Kvôli Leclercovmu trestu sa Lewis Hamilton posunul na tretie miesto na štartovom rošte.
Priebeh pretekov.
Napriek nevydarenej výmene pneumatík, ktorá trvala 11 sekúnd namiesto obvyklých 2-3 sekúnd, sa Verstappenovi podarilo vyhrať preteky pred Hamiltonom a Leclercom. Carlos Sainz, ktorý štartoval z Pole Position, musel z pretekov odstúpiť po kolízii s Georgeom Russellom v prvom kole.
Fernando Alonso skončil siedmy. Kvôli následnému protestu tímu Haas F1 – keďže Alonsovi po kolízii s Lanceom Strollom odpadlo spätné zrkadlo – dostal španielsky pretekár 30-sekundovú penalizáciu, ktorá ho odsunula na 15. miesto. Tím Alpine, za ktorý Alonso jazdí, sa proti trestu odvolal a bolo mu vyhovené, pretože protest bol podaný po stanovenej lehote. Výsledkom bolo zrušenie trestu a Fernando Alonso sa vrátil na siedme miesto.
Výsledky.
Kvalifikácia.
Poznámky:
Preteky.
Poznámky:
Ragby na Bolivarianských hrách

Ragby na Bolivarianských hrách je ragbyový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Bolivarianských hier. Do programu hier bol turnaj prvýkrát zaradený na 17. bolivarianských hrách v roku 2013 v peruánskom Trujillo, rok po zavedení sedmičkovej verzie ragby na olympijských hrách, v mužskej i ženskej kategórii súčasne. Ragbyový turnaj sa odvtedy koná pravidelne, zatiaľ vždy len v sedmičkovej verzii ragby. Najviac víťazstiev na ňom zaznamenali v mužskej a v ženskej kategórii.
Ebulioskopická konštanta

Ebulioskopická konštanta, označovaná Ee alebo KE, popisuje vplyv molality rozpustenej látky na zmenu teploty varu rozpúšťadla. Vďaka nej sa dá vyjadriť závislosť medzi týmito veličinami:
kde "ΔTK" je zmena teploty varu (v Kelvinoch) a "m̃" je molalita.
Hodnota.
Ebulioskopická konštanta je vlastnosťou daného rozpúšťadla. Je možné ju spočítať podľa vzťahu
kde "R" je plynová konštanta, "Mroz" je molárna hmotnosť rozpúšťadla, "T" je teplota tuhnutia rozpúšťadla a "ΔvypH" je skupenské teplo vyparovania rozpúšťadla pri teplote "T". Tento vzťah je podobný vzťahu pre kryoskopickú konštantu a vychádza z rovnosti chemického potenciálu pevnej a kvapalnej fázy pri bode tuhnutia, kedy je molárna Gibbsova energia fázovej premeny rovná nule.
Rôzne látky majú rôzne ebulioskopické konštanty. Ebulioskopická konštanta vody je napríklad "Ee" = 0,513 K.
Využitie v ebulioskopii.
Pomocou ebulioskopie je možné určiť molárnu hmotnosť látky, pokiaľ je známa ebulioskopická konštanta. Zmena teploty vyparovania patrí medzi koligatívne vlastnosti roztokov, takže táto zmena nie je závislá na druhu rozpustenej látky, len na jej množstve (resp. množstve častíc rozpustených v roztoku). Podobnou metódou k ebulioskopii je kryoskopia, v ktorej sa používa kryoskopická konštanta.
Grünfeld

Grünfeld, Grunfeld or Gruenfeld môže byť:
BK 04 AC LB Spišská Nová Ves

BK 04 AC LB Spišská Nová Ves je slovenský mužský profesionálny basketbalový klub sídliaci v meste Spišská Nová Ves. Klub vznikol v roku 2004. Marketingový názov Spišskí Rytieri SNV používa klub od augusta 2020. Klub pôsobí v Slovenskej basketbalovej lige, najvyššej basketbalovej súťaži na Slovensku a v medzinárodnej súťaži Alpsko-jadranskom pohári. Doterajšími najväčšími úspechmi klubu sú víťazstvo v extralige v roku 2021 a dve víťazstvá v Slovenskom pohári v rokoch 2006 a 2021.
Hráčsky káder.
Súpiska pre sezónu 2023/24.
"Zoznam je aktuálny ku 22. februáru 2024."
Zadné Bendovce

Zadné Bendovce () je názov vrchu v pohorí Bachureň. Leží nad obcou Vysoká, približne juhozápadne od Lipian. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria Bachureň. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Sabinov a zasahuje na katastrálne územie obcí Vysoká, Dubovica a Ďačov. Najbližším sídlom je na západnom úpätí situovaná Vysoká, rovnakým smerom leží aj Brezovička a Nižný Slavkov, severne sa nachádza Torysa, a Ďačov a východne Dubovica.
Opis.
Zadné Bendovce ležia v rázsoche, ktorá vybieha severným smerom z vrchu Žliabky (). Východne susedí vrch Predné Bandovce (), Stavenec () a Marduňa (), južne Dlhé diely (), Javor (), Bachureň (), Žliabky a Adamova hora (), západným smerom Strieborná hora () a Ždiar () a severným Homôľka () a Rohov (). Masív patrí do povodia rieky Torysa; juhovýchodné svahy odvodňuje Dubovický potok, severné Ďačovský potok a západné Vysocký potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva horská lúka, okrajovo tiež lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Bachurne, susedné Branisko, Čergov, Ľubovniansku vrchovinu, Levočské vrchy, nezriedka i Belianske Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolitých sídiel.