burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
ZVVZ USK Praha

ZVVZ USK Praha (oficiálne Závody na výrobu vzduchotechnických zařízení Univerzitní sportovní klub Praha) je český ženský basketbalový klub, ktorý sídli v Prahe-Bubenči. Od sezóny 1993 pôsobí v českej najvyššej basketbalové súťaži žien, známej pod názvom Ženská basketbalová liga. Od svojho založenia klub nikdy nezostúpil z najvyššej súťaže. Klubové farby sú žltá a modrá.
ZVVZ USK Praha je rekordný dvadsaťpäťnásobný majster českej, resp. československej najvyššej súťaže žien. Má tiež päť prvenstiev v domácom pohári, kde je historicky na druhom mieste za Žabinami Brno. Na medzinárodnej scéne sú najväčšími úspechmi klubu víťazstvo v Poháre Ronchettiovej zo sezóny 1975/76, víťazstvo v Eurolige zo sezóny 2014/15 a následně aj v Superpohári FIBA v ročníku 2015. Za tento klub v minulosti hrali súčasne tri vicemajsterky sveta z roku 2010 a české reprezentantky Ilona Burgrová (do r. 2017), Kateřina Elhotová (do roku 2021) a Alena Hanušová (do r. 2022) a mnoho ďalších.
ZVVZ drží český rekord tímu s nejviac vyhranými zápasmi v rade v českej lige. Ten pokorili 14. januára 2022, keď vyhrali svoj 257. zápas v rade. Dovtedajší rekord 256 výhier držal tím Gambrinus Brno z rokov 1998 až 2007. ZVVZ USK Praha naposledy prehralo zápas v domácej súťaži 30. apríla 2013 so Žabinami Brno.
Svoje domáce zápasy hráva v športovej hale Královka s kapacitou 2 500 divákov.
Historické názvy.
Zdroj: 
Súpiska sezóny 2022/2023.
Zdroj: "Aktuálne k 2. 11. 2023."
Sviatlana Heorhijevna Cichanovská

Sviatlana Heorhijevna Cichanovská, rodená Pilipčuková (; * 11. september 1982, Mikaševičy) je učiteľka angličtiny, prekladateľka, bieloruská politička, aktivistka a kandidátka v bieloruských prezidentských voľbách v roku 2020, v ktorých podľa úradne uznaných výsledkov získala 10,12 %. Voľby podľa oficiálnych štátnych údajov vyhral Alexandr Lukašenko, no na základe viacerých podozrení z masívneho falšovania bieloruských prezidentských volieb je Cichanovská presvedčená, že zvíťazila ona.
Životopis.
Cichanovská chodila na strednú školu v Mikaševičiach. Nejaký čas žila aj v Írsku, keďže bola postihnutá černobyľskou haváriou. Na Mazyrskej štátnej pedagogickej univerzite vyštudovala filológiu v odbore angličtiny a nemčiny, okrem toho absolvovala aj štátnu jazykovú skúšku a stala sa tlmočníčkou. Do roku 2013 žila v Homeli, kde bola učiteľkou angličtiny. Neskôr sa so svojím manželom Siarhejom Cichanovskim a synom presťahovala do Minsku.
Od augusta 2020 žije v exile v Litve. Vo februári 2023 ju súd v Minsku odsúdil v neprítomnosti na 15 rokov odňatia slobody pre údajnú vlastizradu a sprisahanie s cieľom zvrhnúť vládu. Jej manžel si v Bielorusku odpykáva 18-ročný trest odňatia slobody za organizovanie masových nepokojov a podnecovanie spoločenskej nenávisti.
Má jedného syna (* 2010) a jednu dcéru (* 2016).
Prezidentské voľby v Bielorusku v roku 2020.
Cichanovskej manžel, Siarhej Leanidavič Cichanovski, známy bieloruský youtuber a blogger, kandidoval na post prezidenta Bieloruskej republiky, avšak bol zatknutý, lebo sa zúčastnil nepovolenej akcie, no podľa iného zdroja bol obvinený "„z podnecovania násilia voči príslušníkom orgánov činných v trestnom konaní“".
Po tom, ako bol jej manžel odsúdený na odňatie slobody, rozhodla sa, že bude kandidovať namieste neho. Začala spolupracovať so štábom odmietnutých kandidátov Viktara Babaryku a Valeryja Capkala.
Údajne získala vo voľbách 10,12 %, no podľa nej vyhrala prezidentské voľby ona.
10. augusta utiekla Cichanovská do Litvy, lebo sa obávala, že by ju Lukašenkova vláda mohla zatknúť. Podporu Cichanovskej vyjadrilo i viac krajín a organizácií.
25. júla vystúpila Cichanovská v Európskom parlamente. Vyhlásila, že sa Bielorusi prebudili a že nikdy neprijmú vládu Alexandra Lukašenka.
Počas leta 2020 pokračovali v Bielorusku protesty proti Lukašenkovi, popričom demonštranti súbežne vyjdarovali podporu Cichanovskej.
Koncom augusta odišla pre obavy o osobnú bezpečnosť do exilu do Litvy.
Dobrý festival

Dobrý Festival je hudobný festival, ktorý sa koná v Prešove.
Dejiny.
Dobrý festival je spojený s tradíciou folkového festivalu, pôvodne Festival dobrej hudby, ktorá bola založená už v roku 1990 členmi kapely Mloci a Žobráci. V roku 2007 dostal ponuku na pokračovanie festivalu Miro Tásler z IMT Smile, ktorý ho premenoval na Dobrý festival.
Od svojho vzniku až do súčasnosti na festivale vystúpili české a slovenské hviezdy ako IMT Smile, Desmod, Iné Kafe, Tublatanka, Kandráčovci, Horkýže Slíže, Lúčnica, Puľs, Gladiator, Janek Ledecký, Xindl X, Čechomor, Zuzana Smatanová, Alkehol, Slobodná Europa, Katka Knechtová, Katka Koščová, Hex, Heľenine oči, Chiki liki tu-a, Peter Nagy, Peter Lipa, AMC trio, Groovin’g Heads, Korben Dallas, Ex-tip, Živá voda, Komajota.
Aj zahraniční headlineri Gary Moore, Skunk Anansie, Steven Seagal, David Hasselhoff, LP, Sepultura, Roni Size, Freak Power, John B, London Electricity, Goldie.
V roku 2012 sa vrátil Dobrý festival na amfiteáter, ktorý bol postavený v roku 1952. Viac ako 50 kapiel vystúpilo pre 10 000 ľudí na troch scénach. Headlinerom bol Drum’n’bass DJ Goldie, kozmopolitná kapela NOHA a slovenská kapela IMT Smile.
V roku 2018 si festival dal pauzu, pretože sa areál festivalu rekonštruoval.
Filozofia.
Filozofiou je vytvoriť hudobne pestrý festival a ukázať v Prešove vystúpenie populárnych kapiel z Česka a Slovenska. Headlinerom je stále legenda zo zahraničia, ktorá inšpirovala tvorcov festivalu.
Okrem hudby dáva festival priestor aj pre ďalšie umenie, šport a zábavu. Dobrý festival je spojený s tradíciou ľudového festivalu Dobrej HUDBY (Festival dobrej hudby), ktorá bola založená už v roku 1990 členmi kapely Mloci a Žobráci. Dobrý festival rozšíril koncept folkového festivalu.
Teraz na festivale vystupujú kapely rôznych štýlov hudby, ako alternatíva, rock, pop, drum &amp; bass, real house music, punk, jazz, blues a metal.
Alexandra Novotná-Rozborilová

MUDr. Alexandra Rozborilová PhD., rodená Žiláková je slovenská dermatologička, bývala politička a autorka vlastnej kozmetickej značky Dr.Sandra. 
Politická kariéra.
Ministerstvo zdravotníctva.
V období 2002-2005 bola postupne hovorkyňou ministerstva zdravotníctva, prvou predsedníčkou Úradu pre dohľad nad zdravotnou starostlivosťou (1. november 2004 - 31. marec 2005) a štátnou tajomníčkou ministerstva zdravotníctva (1. apríl 2005 - 7. december 2005). Funkcie štátnej tajomníčky sa vzdala na vlastnú žiadosť koncom novembra 2005 a vláda ju odvolala z funkcie k 7. decembru 2005. Ministrom zdravotníctva bol v tomto období Rudolf Zajac, nominant strany ANO.
Politická strana Nádej.
V období od marca 2006 do augusta 2009 bola predsedníčkou politickej strany Nádej. Na fungovanie strany prispela sponzorským darom 300 000 Sk.
V parlamentných voľbách v roku 2006 kandidovala za túto stranu z prvého miesta kandidačnej listiny. Strana získala 14 595 hlasov, čo zodpovedá 0,63% platných hlasov a nedostala sa do parlamentu. 
Štúdium a profesionálna kariéra.
Študovala na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde v roku 1993 dosiahla titul MUDr. a v roku 2002 titul PhD.
Profesionálne pôsobila na Kožnej klinike Fakultnej nemocnice Ružinov v Bratislave, na katedre dermatovenerológie Slovenskej zdravotníckej univerzity v Bratislave a na Kožnej klinike Univerzitnej nemocnice AKH vo Viedni.
V roku 2006 založila firmu Esthetic, s. r. o., ktorá prevádzkuje rovnomennú kliniku korekčnej dermatológie a plastickej chirurgie a predáva kozmetiku značky Dr. Sandra, ktorú sama vyvinula a vyrába. 
Je prezidentkou Slovenskej laseroterapeutickej spoločnosti, organizačnej zložky Slovenskej lekárskej spoločnosti.
Občiansky aktivizmus.
Podporuje neziskovú organizáciu Sloboda zvierat a v roku 2010 iniciovala a odvtedy i sponzoruje vydávanie každoročného kalendára Slobody zvierat. 
Osobný život.
26. júna 2017 sa vydala za Viliama Rozborila, známeho televízneho moderátora, scenáristu a producenta.
Z predchádzajúceho manželstva má dcéru Ninu.
Dielo.
Napísala dve knihy príbehov pacientov plastickej chirurgie a estetickej dermatológie.
Kresťanský dom

Kresťanský dom (v minulosti Kino Urania, Orlovňa, Kultúrny dom, Kino Zora) bola budova na Sládkovičovej ulici číslo 4 v Pezinku.
Na tomto mieste predtým stála najstaršia synagóga v Pezinku, nazývaná aj Pálfiho synagóga. V máji 1920 zriadil Michal Viktorín vo svojom dome Kino Urania. To si v roku 1924 prenajala kresťanská telovýchovná jednotka Orol, ktorá tu najprv zriadila tzv. Orlovňu a neskôr Kultúrny dom a kino Zora, ktorý mal posviacku 16. augusta 1936. Kino fungovalo, až kým ho nenahradilo Pezinské kultúrne centrum na Holubyho ulici slávnostne otvorené vo februári 1990. Svoju prevádzku ukončilo filmom "Pod hrozbou smrti". Neskôr bola jej majiteľom rímskokatolícka cirkev v Pezinku a z budovy sa stal Kresťanský dom.
Súčasný stav.
Do roku 2015 budova chátrala, zbúrali ju a v súčasnosti na jej mieste stojí bytový dom Zora. Developer s návrhom prišiel už v roku 2013.
Ján VIII. (Byzantská ríša)

Ján VIII. Palaiologos (; * 17./18. december 1392, Konštantínopol† 31. október 1448, Konštantínopol) bol predposledný cisár Byzantskej ríše. Ako spoluvládca svojho otca Manuela II. vládol od roku 1408, samostatne v rokoch 1421/14251448. Zúčastnil sa na koncile vo Ferrare a Florencii, kde bola zjednaná cirkevná únia medzi Východom a Západom. Ani následné kroky kresťanskej koalície však nezabránili úpadku moci Byzancie a vzostupu Osmanov.
Životopis.
Ján sa narodil ako najstarší syn byzantského cisára Manuela II. a Jeleny Dragašovej v decembri roku 1392. Pred rokom alebo v roku 1408 bol ustanovený za spoluvládcu svojho otca. V roku 1421 sa ešte za Manuelovho života stal autokratorom a vládol v podstate sám. Manuelova smrť v roku 1425 z mocenského hľadiska nič nezmenila. Pre obmedzené možnosti expanzie sa zameral na zisk Peloponézu (Morey), stále čiastočne ovládaného franskými rytiermi. Polostrov celý opanoval a začlenil do Morejského despotátu. Začal tiež expandovať do Atiky a Boiótie, no pád Solúna do rúk Osmanom (1430) znamenal citeľnú ranu do jeho mocenských snáh.
Ján si bol vedomý, že Osmanov, ktorých moc v Európe bola v tom období už značná, bez pomoci neporazí. Obrátil sa preto so žiadosťou o pomoc na Západ, kde jednal s pápežom Eugenom IV. o cirkevnej únii. Keďže takýto krok musel byť z hľadiska Východu uskutočnený koncilom, zúčastnili sa Byzantínci v roku 1439 koncilu vo Florencii, kde bola uzavretá dohoda o únii (pozri: Cirkevná únia z Florentského koncilu). Dohoda znamenala početné ústupky voči požiadavkám Západu, čo v Konštantínopole vyvolalo značné rozhorčenie. Výsledkom koncilových jednaní bola križiacka výprava vedená uhorským magnátom Jánom Huňadim a poľským kráľom Vladislavom. Križiaci však boli v roku 1444 pri Varne porazení a Byzancia sa dostala do značného ohrozenia. Únia sa do praxe nepreviedla a sultán s vojskami v odvetnej akcii vtrhol do Grécka. Po bitke na Korintskej šiji v roku 1446 musela Osmanom platiť tribút aj byzantská Morea.
V roku 1448 zomrel. Napriek tomu, že bol trikrát ženatý, nemal ani jednoho potomka a moc preto prešla do rúk jeho brata Konštantína XI. Konštantín bol posledným byzantským cisárom, pretože Konštantínopol v roku 1453 obsadili Turci (pozri Pád Konštantínopola).
Alexios V.

Alexios V. Dukas Murtzuflos (v preklade Zamračený; , ; * ?november/december 1204, Konštantínopol) bol byzantský cisár v roku 1204.
Cisárom bol prehlásený počas štvrtej križiackej výpravy. Po dobytí Konštantínopola v apríli 1204 bol zosadený a uchýlil sa k bývalému cisárovi Alexiovi III., ktorý sa stal jeho tesťom. Ten ho nechal zajať a oslepiť, čím ho zbavil možnosti vládnuť. Následne sa dostal do rúk latinským križiakom, ktorí ho popravili. Jeho prezývka podľa Nikétu Chóniata odkazovala na jeho veľké obočie.
Životopis.
O Alexiovej genealógii v rode Dukovcov sa nič nevie. S istotou sa tiež nič nevie o jeho živote pred rokom 1203. Možno pre účasť na povstaní Ióanna Komnéna proti Angelovcom bol niekedy v rokoch 1200/1201 uväznený. 
Po tom, čo bol byzanský cisár Alexios III. v roku 1203 z Konštantínopola vyhnaný križiakmi štvrtej križiackej výpravy, sa moci ujali Izák II. a Alexios IV. Noví panovníci Murtzufla vytiahli z väzenia a udelili mu titul protovestiaria, vďaka čomu sa stal vplyvným na cisárskom dvore a mohol ovplyvňovať byzantskú politiku. 
Aby cisári zohnali peniaze, zvýšili dane, čím si ale znepriatelili konštantínopolský ľud. Obyvatelia byzantského hlavného mesta proti nim povstali a za nového cisára prehlásili Nikolaa Kanaba. Cisári hľadali pomoc proti vzbúrencom u križiakov. Murtzuflos využil nepriateľskú situáciu v meste a s pomocou Varjagskej gardy povstal a ujal sa moci. 
Po uzurpácii cisárskeho trónu odmietol splniť záväzky predchádzajúcich cisárov voči križiakom a začal proti nim vystupovať. Keď chystaná pasca proti križiakom nevyšla, opevnil hradby a pripravil sa na križiacky útok. V apríli križiaci zaútočili. Prvý útok obrancovia odrazili, no následne Alexios zo strachu z mesta utiekol do tráckeho Mosynopolu, kde navštívil predchádzajúceho cisára Alexia III. Spolu s Murtzuflom k bývalému cisárovi utiekla z Konštantínopola aj jeho žena a dcéra. Alexios III. Murtzufla najprv vrelo prijal a oženil ho dokonca so svojou dcérou Eudokiou Angelinou. Následne ale Murtzufla zajal a oslepil. Podľa niektorých zdrojov Alexia taktiež vydal križiakom. Iné zdroje píšu o tom, že ho zajal latinský rytier Thierry de Loos. Križiaci Alexia pre zradu odsúdili na smrť a zvrhli ho z Teodóziovho stĺpu v Konštantínopole.
Isotta Fraschini TS 40

Isotta Fraschini TS 40 je označenie talianskeho dvojčlánkového trolejbusu, ktorý bol v niekoľkých kusoch v prevádzke aj v Moste a Litvínove.
Konštrukcia.
Na výrobe týchto vozidiel sa podieľalo niekoľko spoločnosti: Officina Meccanica della Stanga, Padova (OMS) vyrobila podvozok, Isotta Fraschini zhotovila karosériu a spoločnosť Tecnamasio Italiano Brown Boveri (Tibbi) dodala elektrickú výzbroj.
Isotta Fraschini TS 40 je prvý dvojčlánkový (kĺbový) trolejbus prevádzkovaný na území Česko-Slovenska. Do Česka sa tieto vozidlá dostali ako ojazdené z trolejbusovej prevádzky v Miláne. Po druhej svetovej vojne boli trolejbusy rekonštruované v plzenskej Škode a v roku 1946 zahajovali trolejbusovú prevádzku v Litvínove.
Isotta Fraschini TS 40 je trojnápravový dvojčlánkový trolejbus podvozkovej konštrukcie. Hnacia náprava bola stredná, ostatné boli riadiace. Kostra karosérie zhotovená z oceľových profilov bola oplechovaná, v interiéri bola navyše pokrytá lakovanou preglejkou. Vstup do vozidla zaisťovali dvoje štvorkrídlové skladacie dvere v pravej bočnici. Sedadlá bola v interiéri umiestnené priečne.
Prototyp bol čiastočne odlišný od sériových vozidiel. Miesto krycieho mechu v kĺbe mal iba tzv. vejár, ktorý zaisťoval zlom vozidla len vo vertikálnom smere.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Papín

Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Papín v okrese Humenné.
Brekov

 Brekov môže byť:
Blatnica

Blatnica môže byť:
Deliuss (album)

Deliuss je debutový štúdiový album kanadskej heavy rockovej skupiny Deliuss. Vyšiel 27. júna 2017.
Tour de France 2020

Tour de France 2020 bol 107. ročník prestížnych cyklistických pretekov Grand Tour Tour de France. Štart pretekov bol pôvodne plánovaný na 27. júna, pre pandémiu COVID-19 sa však konal až 29. augusta v pobrežnom meste Nice. Cieľ sa uskutočnil 20. septembra v Paríži. Pretekári absolvovali 21 etáp, horskú časovku a .
Tímy.
Na štart nastúpilo 19 UCI World Tour tímov, ktoré doplnili 3 prokontinentálne tímy. Každý výber si do Francúzska priviezol 8 cyklistov. Na štart pretekov tak nastúpilo 176 jednotlivcov.
Trať.
Preteky viedli najmä v južnej polovici Francúzska, pričom z 21 etáp bolo 8 rovinatých, 6 kopcovitých, 6 horských a horský profil mala aj časovka.
Deliuss

Deliuss je kanadský multimediálno-transmediálny projekt. Ide o kombináciu heavy rockovej skupiny, online videohry a sci-fi príbehu.
Heavy rock

Heavy rock môže byť:
Jelcz M121E

Jelcz M121 je poľský čiastočne nízkopodlažný trolejbus vyrobený v rokoch 19992001 v troch prototypoch spoločnosťami Jelcz, PNTKM Gdynia a MPK Lublin.
Konštrukcia.
Karoséria trolejbusu M121E využíva skriňu mestského autobusu M121. Predná časť vozidla je nízkopodlažná s podlahou vo výške 370 mm nad vozovkou, zadná časť vozidla nad zadnou hnacou nápravou (od tretích dverí) má podlahu vo výške 936 mm a je prístupná po schodíkoch z interiéru a vďaka zadným dverám. Trolejbus M121E je vybavený elektrickou výzbrojou Elektrotechnického inštitútu s tranzistormi IGBT. Jednosmerný trakčný motor Elmor DK210A3P je uložený v truhle za zadnou nápravou.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Zbojné

Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Zbojné v okrese Medzilaborce.
Nikolaj

Nikolaj je mužské krstné meno pôvodom z Francúzska. Meniny oslavuje 29. augusta a v preklade znamená „víťazstvo“.
Nekonečný príbeh

Nekonečný príbeh môže byť:
Olivetská hora

Olivetská hora môže byť:
Getsemany

Getsemany môže byť:
Otto II. (Meißenské markgrófstvo)

Otto II. Bohatý (nem. "Otto der Reiche"; * 1125† 18. február 1190) bol meißenský markgróf, pochádzal z významného rodu Wettinovcov a bol najstarším synom Konráda I. Veľkého. Od roku 1156 bol meißenským markgrófom až do jeho smrti v roku 1190. Pochovaný je v cisterciánskom kláštore Altzella neďaleko mesta Nossen.
Život.
Otto bol najstarším synom meißenského a lužického markgrófa Konráda I. Veľkého. Po tom, čo sa Konrád na nátlak cisára Barbarossu vzdal vlády, vstúpil do kláštora augustiánov v Lauterbergu. Vládu v Meissenskom markgrófstve zdedil Otto. Jeho bratia získali Lužicu, grófstvo Groitzsch a hrad Rochlitz. Toto rozdelenie znamenalo oslabenie wettinovskej vlády a znemožnilo expanzívnu politiku Otta II. Musel sa len prizerať na stále rastúcu moc cisára na územiach Pleissnerlandu okolo miest Altenburg, Chemnitz a Zwickau.
Otto viedol neúspešný spor s purkgrófmi v Dohne vo východných Krušných horách. Neskôr viedol spory s durínskym landgrófom Ľudovítom III. Durínskym. V roku 1179 sa spolu s magdeburským arcibiskupom Wichmannom zo Seeburgu pridal k výprave cisára Barbarossu proti rebelujúcemu saskému vojvodovi Henrichovi Levovi. Jeho pád však nedokázal využiť. Ottova domáca politika bola oveľa úspešnejšia. V roku 1165 udelil občanom Lipska, ktorí sa nachádzali na križovatke obchodných ciest "Via Regi" a "Via Imperi", mestské privilégiá. Založil kostol svätého Mikuláša a opátstvo Altzella na svahoch Krušných hôr, ktoré dostal od cisára v roku 1168. Nové banícke mesto (Bergstadt) vo Freiburgu sa čoskoro stalo jedným z najdôležitejších zdrojov príjmov Meißenského markgrófstva. Otto vďaka tomu získal prídomok „"Bohatý"“.
V posledných rokoch vlády sa musel Otto vyrovnať zo spormi o dedičstvo medzi svojimi synmi Albertom a Dietrichom. Otto dal prednosť svojmu mladšiemu synovi Dietrichovi, na čo jeho brat Albert zareagoval zajatím a uväznením ich otca. Otto bol prepustený až na príkaz cisára Barbarossu. Spor však pokračoval a bol doň zapojený Ottov zať, manžel jeho dcéry Adléty a neskorší český kráľ Přemysl Otakar I. Mier v tomto rodinnom spore nastolil cisár Henrich VI. v roku 1189. I napriek tomu si svoje nároky uplatnil Albert a po smrti Otta II. sa stal novým meißenským markgrófom.
Maleinovci

Maleinovci () bol byzantský aristokratický rod pochádzajúci pravdepodobne z themy Charsianon v Malej Ázii. Podľa názorov niektorých historikov však neboli gréckeho pôvodu. Prvým známym príslušníkom rodu bol generál Nikéforos Maleinos, ktorý sa v prameňoch spomína v roku 886 v súvislosti s potlačením vzbury Smbata, príbuzného cézara Barda. Ďalším známym príslušníkom rodu bol svätec Michaél Maleinos (rodným menom Manuel). Maleinovci postupne získali obrovské bohatstvo a viacerí ich príslušníci slúžili v Byzancii ako generáli alebo správcovia. Istý čas v polovici 10. storočia zrejme spravovali Kapadóciu. Vplyv rodu ešte zosilnel po tom, čo sa moci ujal Bazil II. Proti Bazilovi na začiatku jeho vlády povstali silní generáli Bardas Skleros a Bardas Fókas a ríša dočasne upadla do chaosu. Eusthatios Maleinos aktívne zasiahol do bojov o moc. V roku 976 zaútočil na uzurpátora Sklera, no o desať rokov neskôr naopak Fókovo povstanie podporil. Zhromaždil obrovské bohatstvo a jeho statky v Anatólii mali rozlohu asi 115 km². Keď ho na jeho pozemkoch v roku 995 navštívil Bazil II., ohromený jeho bohatstvom a tým, ako ho aristokrat pohostil, povolal Eusthatia do Konštantínopola, kde ho internoval. Následne po jeho smrti maleinovské majetky zhabal. I napriek strate bohatstva a vplyvu rod pretrval. Jeho členovia však naďalej nepôsobili ako vojenskí hodnostári. Koncom 11. storočia sa rod spomína v Solúne, kde jeho členovia vlastnili menšie statky. Jedna z vetiev rodu pôsobila v 11. a 12. storočí v talianskej Kalábrii. Neskoršie osudy rodu sú neznáme.
Marek Rodák

Marek Rodák (* 13. december 1996, Košice) je slovenský futbalový brankár, ktorý naposledy pôsobil v anglickom klube Fulham FC.
Klubová kariéra.
Rodák odišiel na hosťovanie do Accrington Stanley kde 14. januára 2017 debutoval v English Football League proti Cheltenham Town.
Fulham.
Vo Fulhame debutoval 8. augusta 2017 v ligovom pohári proti Wycombe Wanderers. V ten mesiac odišiel na hosťovanie do konca sezóny do Rotherham United. Do klubu sa znova vrátil na ďalšie sezónne hosťovanie. Do Fulhamu sa vrátil na sezónu 2019-20, kde odohral 38 zápasov a pomohol Fulhamu postúpiť do Premier League cez play-off.
2022/2023.
29. augusta 2023 chytil jednu penaltu v penaltovom rozstrele v zápase 2. kola EFL Cupu proti Tottenhamu a pomohol tak Fulhamu postúpiť do ďalšieho kola.
Reprezentácia.
V septembri 2018, Rodák vstrelil gól v 94 minúte, vďaka ktorému slovenská U21 porazila islandskú U21 v kvalifikácií na Majstrovstvá Európy do 21 rokov.
Štatistiky.
K 30. 8. 2020
Ocenenia.
Rotterham United
Fulham
Michaél Maleinos

Svätý Michaél Maleinos (, rodným menom: Manuél Maleinos, Michal Maleinský, Michal Malejský; * asi 894, Charsianon† 12. júl 961, hora Kyminas, Bitýnia) bol byzantský mních a pustovník, neskôr opát (igumen) monastiera na hore Kyminas v Bitýnii. Mal veľký vplyv na cisára Nikefora II., ktorý sám žil veľmi asketický život a na Atanáza Athoského, zakladateľa kláštorného života na hore Athos. Pravoslávnou a Gréckokatolíckou cirkvou je uctievaný ako svätý. Jeho sviatok oslavujú 12. júla.
Životopis.
Manuél sa narodil do vplyvnej aristokratickej rodiny Maleinovcov. V ranom veku obdržal na cisárskom dvore Leva VI. titul "spatharokandidatos", avšak ako osemnásťročný vstúpil do kláštora na hore Kyminas v Bitýnii. V kláštore sa pod vedením igumena Jána Eladita stal mníchom a prijal meno Michaél. Po smrti svojho otca prenechal všetok majetok svojmu bratovi Konštantínovi a sám žil ako pustovník na skalách. Z odľahlej divočiny sa do kláštora vrátil až v roku 921. Najprv istý čas pôsobil v monastieri Xerolimne, kde istý čas pôsobil aj Atanáz Athoský. Následne asi od roku 925 žil v kláštore na hore Kyminas. Prijal kňazské svätenie a následne stal aj igumenom (opátom) kláštora ktorý založil. Podľa zachovaných zmienok šlo zrejme o typ kláštora podobný lavrám. Po smrti bol uctievaný ako svätý. Jeho legendu napísal akýsi Theofanes, možno Maleinov žiak.
Štefan Mereš

Štefan Mereš (* 25. marec 1945) je bývalý slovenský atlét, bežec, ktorý sa venoval stredne dlhým a dlhým tratiam. Je viacnásobným majstrom Slovenska v cezpoľnom behu a v behu na 1500 metrov. Jeho najlepší osobný výkon na 1500 metrov bol 3:45,2 (1967).
V súčasnosti (2020) sa venuje trénovaniu atlétov.
Napoléon le Petit

Napoléon le Petit (doslovný preklad "Napoleon Malý") bol vplyvný politický pamflet Victora Huga, ktorý bol publikovaný v Bruseli v roku 1852. Vo svojom diele kritizoval vládu Napoleona III. a politiku Druhého francúzskeho cisárstva. Hugo žil počas väčšinu vlády Napoleona III. v exile v Guernsey. Jeho kritika bola vplyvná, pretože bol jedným z najvýznamnejších Francúzov tej doby a bol všeobecne rešpektovaný.
V tomto diele bola prvýkrát použitá fráza "2 + 2 = 5", ktorá popierala neustálu pravdu autority. Podobne ju neskôr použil aj George Orwell vo svojom diele "1984".
Ručne písané zväzky boli do Francúzska prepašované v balíkoch sena a medzi plechovkami sardiniek. Ľudia ich čítali tajne.
Victor Hugo bol po publikovaní diela vyhostený z Belgicka do Jersey a následne do Guernsey.
Robert Falcucci

Robert Falcucci (* 10. apríl 1900, Châteauroux, Francúzsko† 13. máj 1989, Saint-Aubin) bol francúzsky maliar a grafik.
Životopis.
V roku 1903 bol jeho otec, poštár, preložený do Saint-Aubin-Château-Neuf (Burgundsko). V roku 1911 sa celá rodina presťahovala do mesta Héry (Burgundsko). Rodina tak spravila, aby uľahčila mladému Robertovi prepravu do mesta Auxerre, kde sa vzdelával v Lýceu Paula Berta.
Ku kresbe a maľbe ho priviedla maliarka a dizajnérka Cecile Cavaille-Coll (18541944), vnučka známeho staviteľa organov, Aristida Cavaillé-Colla (18111899).
V roku 1919 vykonával vojenskú službu v Paríži. Z vojenskej služby bol prepustený príliš neskoro.
Tvoril v známej škole École des Beaux-Arts. Počas života bol prijatý do Galeries des Beaux-Arts a tiež bol prijatý na "Ecole Nationale Supérieure des Arts Décoratifs" v Paríži.
V Paríži sa stretol s Emmanuelom Cavaille-Collom (18601922), bratom Cecilie, známym dizajnérom a maliarom. V skoršej časti jeho tvorby môžeme badať ovplyvnenie týmto umelcom, ktorý maľoval prevažne vodovkami.
V roku 1924 sa oženil s Odile Giniouxovou, s ktorou mal sedem detí.
Štýl.
Mimoriadne tvorivý autor, ktorý maľoval zátišia s kvetinami, krajiny, motívy mora, portréty a tiež krajiny s vyobrazením budov. U autora vidíme veľmi dobrý príklad použitia farby - čiastočne maľovanej paletovým nožom, ktorý vytvára nádhernú textúru typickú pre jeho diela.
V grafike najčastejšie maľoval automobilové a reklamné motívy.
Claude Bénard

Claude Bénard (* 5. október 1926, Cholet† 19. júl 2016, Angoulême) bol francúzsky maliar, grafik a sochár.
Životopis.
Narodil sa v mestečku Cholete 5. októbra 1926. Jeho rodina sa presťahovala do mesta Angoulême v roku 1928, kde aj zomrel 19. júla 2016. Maľovať začal vo veku 10 rokov.
Stredoškolské štúdium absolvoval na Lycée Guez de Balzac v Angoulême, neskôr študoval na École des Beaux-Arts v Paríži (pod vedením Jeana Dupasa) a čiastočným vedením profesorov G. Cheyssiala a E. Fougerata.
Prvú výstavu mal v "Salon des artistes français" vo veku 21 rokov.
Po niekoľkých študijných cestách v zahraničí sa vrátil do Angoulême, kde navštevoval maliara Josué Gaboriauda, od ktorého získal po úmrtí stojan, ktorý nepochybne patril slávnemu maliarovi Renoirovi.
Od roku 1957 do roku 1980 bol profesorom na škole výtvarných umení v Angoulême.
Zúčastnil sa mnohých výstav vo Francúzsku a v zahraničí a bol vystavujúcim členom v "Salon des artistes français", "Salon des indépendants" a v Salon d’automne v Paríži.
Je držiteľom viac ako sedemdesiatich ocenení a vyznamenaní.
V roku 1978 založil Kruh umelcov nazývaný Cercle Angoumoisin des Arts a v roku 1979 organizoval (s Monique Bussac) veľtrh súčasného umenia v Angoulême, spájajúci potvrdené talenty s mladými umelcami Charentais.
V Angoulême v rokoch 1972, 1984, 2001 a 2017 mu boli venované ako pocta 4 výstavy.
Kreslil až do svojich posledných týždňov. Jeho manželka Anne Bénardová bola jeho vernou asistentkou, mal s ňou dcéru Annie Reuff-Bénard. V jeho štúdiu v meste Angoulême sa v súčasnosti nachádza spoločnosť ABC, Atelier Bénard Cousset, kde sú vystavené jeho diela a diela umelkyne Charente Jean-Marie Cousset.
Štýl.
Jeho štýl bol až do konca šesťdesiatych rokov klasický obrazový. Neskôr sa vyvinul do symbolizmu. Bénard vytvoril niťové postavy, ktoré ho charakterizujú. Jeho logom sa stal motív „učiteľ a žiak“. Preskúmal rôzne techniky tvorby: olejomaľbu, maľbu akrylom, kreslenie, medené gravírovanie na drevo, litografiu, sieťotlač. Jeho majstrovstvo ocenil aj Albert Decaris. Na vlastných lisoch v dielni vyrábal litografie, medené dosky a rytiny do dreva. Od roku 1998 vytvoril niekoľko sôch zo svojich slávnych nití, vyrobených z tepaného železa.
Bohumila Zástěrová

PhDr. Bohumila Zástěrová CSc. (* 5. február 1915, Mladá Boleslav† 23. jún 1987) bola česká historička a byzantologička, pracovníčka Slovanského ústavu Česko-slovenskej akadémie vied. 
Bola žiačkou a asistentkou Milady Pavlovej. V 50-tych tokoch 20. storočia zaisťovala redakčnú prácu časopisu "Byzantinoslavica", od roku 1975 až do svojej smrti stála na jeho čele. 
Zaujímala sa najmä o tematiku Avarov, byzantsko-slovanských vzťahov a najstaršie ruské dejiny. V 80-tych rokoch koordinovala autorský kolektív knihy "Dějiny Byzance". Podľa obsahu knihy sama pracovala najmä na kapitole "Zrod středověké Byzance". Vydania knihy sa však už nedožila.
Dielo.
Monografie podľa:
Kumulovaná spotreba energie

Kumulovaná spotreba energie môže byť:
Životný cyklus (rozlišovacia stránka)

Životný cyklus môže byť:
Záujmová samospráva

Záujmová samospráva je typ samosprávy, ktorá nepredstavuje vnútorne ucelený a usporiadaný systém či inštitút. V širšom zmysle zahŕňa všetky subjekty, ktoré vznikajú na základe združovacieho práva za účelom plnenia spoločného cieľa a ktoré majú vnútornú samosprávu. V užšom zmysle (správne právo) ide o záujmovú samosprávu spojenú s výkonom verejnej správy, t. j. o súčasť systému verejnej správy. Na Slovensku ju reprezentujú najmä samosprávne stavovské organizácie (t. j. komory regulovaných povolaní známe aj ako profesijné komory) a hospodárske združenia. 
Profesijné komory.
Profesijné komory sú právnické osoby, verejnoprávne korporácie, ktoré vznikajú "ex lege" za účelom združovania fyzických osôb vykonávajúcich povolanie, resp. činnosť vo verejnom záujme. Nepatria medzi ne združenia fyzických a právnických osôb založené podľa zákona č. 83/1990 Zb. (záujmové združenia), keďže v tomto prípade ide o právnické osoby súkromného práva, ktoré nemôžu vykonávať funkcie štátnych orgánov (t.j. vrchnostenskú verejnú správu).
Činnosť tejto samosprávy má povahu vrchnostenskej verejnej správy na zodpovednosť samosprávnej organizácie a správy vnútorných záležitostí. Predmetom ich výkonu je napr. rozhodovanie o povolení vykonávať dané povolanie, zrušenie či pozastavenie licencie pre výkon povolania, dohľad nad zákonnosťou a etickosťou výkonu povolania, vydávanie vnútorných predpisov, vedenie disciplinárnych konaní atď. Rozlišuje sa pri tom výkon vrchnostenskej verejnej správy a výkon správy vnútorných záležitostí. Právomoci organizácií jednotlivých samospráv (komôr) upravuje zákon, ktorými sú zriadené. Pre výkon povolania spojeného s činnosťou v komore je spravidla požadované členstvo v komore, neplatí to však vo všetkých prípadoch (napr. Slovenská komora zubných technikov). 
Medzi súčasné slovenské stavovské organizácie záujmovej samosprávy patrí napr.
Niektoré komory môžu zakladať zakladať regionálne komory, ktoré sú ich súčasťou. Túto právomoc však musia mať zverenú zákonom.
Hospodárske združenia.
Do podmnožiny hospodárskych združení patria priemyselné, obchodné, poľnohospodárske, priemyselnícke, remeselnícke či živnostenské komory. Narozdiel od profesijných komôr, nikdy nemajú povinné členstvo. Ide o neštátne verejnoprávne a samosprávne inštitúcie, ktoré majú uplatňovať spoločenské záujmy svojich členov. Nevykonávajú vrchnostenskú správu, no poskytujú najmä poradenské služby, podporujú výskum a presadzujú spoločné záujmy členov. Ich členmi sú fyzické a právnické osoby.
Medzi súčasné slovenské hospodárske združenia patrí napr.
Neúzemná samospráva sa uplatňuje aj v školstve, pozri školská samospráva a akademická samospráva, ako i v organizácii Slovenskej akadémie vied.
Umbraco

Umbraco je platforma systému na správu obsahu (CMS) s otvoreným zdrojovým kódom na publikovanie obsahu na sieti WWW a intranetoch. Je napísaný v C# a nasadzovaný na infraštruktúru založenú na technológiách Microsoftu. Od verzie 4.5 je celý systém k dispozícii pod licenciou MIT.
Program Umbraco vyvinul Niels Hartvig v roku 2000 a vydal ho ako softvér s otvoreným zdrojovým kódom v roku 2004. V roku 2009 ho CMS Wire označila za jeden z popredných CMS na báze .NET. V roku 2010, s 1 000 stiahnutiami denne, bolo Umbraco medzi piatimi najobľúbenejšími súbormi stiahnutými prostredníctvom inštalačného programu Microsoft Web Platform Installer, dve miesta pod hlavným rivalom DotNetNuke a 12. najsťahovanejšou aplikáciou od spoločnosti Codeplex, šesť miest pod DotNetNuke a 13 miest nad mojoPortal.
Peter Timko

Don ThLic. Peter Timko SDB (* 9. apríl 1973, Prešov) je rímskokatolícky rehoľný kňaz a provinciál saleziánov Dona Bosca slovenskej provincie.
Životopis.
Narodil sa v nemocnici v Prešove, ale vyrastal v obci Sedlice kde aj absolvoval základnú školu. Po maturite na Strednej priemyselnej škole elektrotechnickej Prešov v roku 1992, vstúpil do saleziánskeho noviciátu a prvé sľuby zložil v konkatedrále Sedembolestnej Panny Márie v Poprade 14. augusta 1993 . Filozofické štúdiá absolvoval v Nave v Taliansku, teologické štúdiá následne absolvoval v Turíne. Knazskú vysviacku prijal 5. mája 2001 v Žiline.
Po vysviacke pôsobil v Námestove, v Žiline. Od roku 2004 prispieval do časopisu AHA!, do rubriky Duchovný život rubriky Duchovný život v časopise
. Od roku 2006 študoval spirituálnu teológiu v Ríme. V roku 2008 sa stal členom provinciálnej rady saleziánov na Slovensku a v lete 2009 nastúpil ako 36-ročný do úlohy magistra novicov v noviciáte v Poprade-Veľkej, kde pôsobil 11 rokov až do 15. augusta 2020. Cez jeho ruky prešlo asi 40 novicov. Celosvetový hlavný predstavený saleziánov don Ángel Fernández Artime ho vymenoval 12. decembra 2019 za slovenského provinciála a 1. septembra 2020 sa stal provinciálom slovenskej provincie.
Jozef Ižold

Don PhLic. Jozef Ižold SDB (* 30. január 1964, Rybník nad Hronom, † 20. máj 2020 Bratislava) bol slovenský rímskokatolícky rehoľný kňaz a provinciál saleziánov Dona Bosca slovenskej provincie.
Zo života.
Jozef Ižold sa narodil 30. januára 1964 v Rybníku nad Hronom rodičom Vincentovi a Júlii. Jozef bol tretím z piatich detí. Najstarší brat Daniel je tiež kňazom. 
V roku 1982 zmaturoval na gymnáziu v Leviciach. Pred začiatkom vojenskej služby a po ukončení základnej vojenskej služby pracoval v SES Tlmače. Neskôr v Štátnom drevárskom výskumnom ústave. V roku 1988 išiel na štúdium špeciálnej pedagogiky na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského.
Rehoľné sľuby zložil 10. augusta 1991 v Konkatedrále Sedembolestnej Panny Márie v Poprade. 
V roku 2000 začal vyučovať na Rímskokatolíckej Cyrilometodskej bohosloveckej fakulte Univerzity Komenského, na detašovanom pracovisku v Žiline .
7. januára 2014 bol menovaný za provinciála saleziánov .
Zomrel 20. mája 2020 po dvadsiatichdeviatich rokoch rehoľného a deväťnástich rokoch kňazského života .
Štátna cena Jozefa Miloslava Hurbana

 
Štátna cena Jozefa Miloslava Hurbana je slovenské ocenenie, určené pre osobnosti "„slovenského spoločenského, kultúrneho a ekonomického života“". Udeľuje ho Predseda Národnej rady Slovenskej republiky.
Vznik a právne ukotvenie ceny.
Cenu inicioval predseda parlamentu Andrej Danko ako "„protiváhu“" štátnych vyznamenaní, ktoré udeľuje prezident republiky. Nepáčili sa mu niektorí ocenení vtedajším prezidentom Andrejom Kiskom.
Parlament cenu schválil v januári 2018. Prezident Kiska však cenu napadol na Ústavnom súde. Kiska namietol, že štátne ceny môže udeliť len hlava štátu.
Ten cenu odobril až vo februári 2020. Podľa novely schválenej v júli 2020 môže cena byť udeľovaná aj za humanitárne zásluhy. 17. júla novelu podpísala prezidentka Zuzana Čaputová a platnosť nadobudla k 15. augustu.
Náležitosti ceny.
Zákon nestanovuje koľko cien môže byť ročne udelených. K cene sa udeľuje listina o udelení ceny a pamätná medaila. Na lícnej časti zobrazuje J. M. Hurbana, na rubovej nápis Národná rada Slovenskej republiky. Cena zahrňuje aj finančnú odmenu, stanovenú ako 25-násobok priemernej mzdy.
Udelenia ceny.
Andrej Danko (2020).
Predseda Národnej rady, Andrej Danko ocenil jedného laureáta:
Boris Kollár (20202023).
2020.
Predseda Národnej rady, Boris Kollár 31. augusta 2020 oznámil laureátov ceny pre rok 2020. Cena mala byť odovzdaná 1. septembra 2020 o 19:00.
Laureátmi sa stali:
Budaj a Kňažko, podľa Kollára „ukázali odvahu v čase, keď nebolo jasné, ako to celé dopadne“.
2021.
Počas ceremónie 16. septembra 2021 boli ocenení siedmi laureáti:
2022.
1. septembra 2022 boli odovzdané ceny šiestim laureátom:
2023.
1. septembra 2023 boli štátne ceny J. M. Hurbana odovzdané 15 laureátom:
Ján XIV.

Ján XIV. môže byť:
Gob Squad

Gob Squad môže byť:
Tang (nápoj)

Tang je instantný nápoj s ovocnou príchuťou, ktorý sa zvyčajne dodáva vo forme prášku. Pôvodne ho vyvinul v roku 1957 výskumník William A. Mitchell v spoločnosti General Foods Corporation a na trh sa uvádzal v práškovej forme od roku 1959.
Značku Tang v súčasnosti vlastní spoločnosť Mondelēz International.
Zdroj.
Ján XIV. (konštantínopolský patriarcha)

Ján XIV. Kalekas (; * 1283, Apros, Trákia† 29. december 1347, Konštantínopol) bol konštantínopolský ekumenický patriarcha v rokoch 13341347. Zohral významnú úlohu v spore o hésychazmus a v občianskej vojne medzi Jánom V. Palaiologom a Jánom VI. Kantakuzénom.
Životopis.
Ján a narodil v roku 1283 v tráckom sídle Apros. Po tom, čo sa stal kňazom, dostal sa do okruhu vplyvného aristokrata Jána Kantakuzéna. I napriek tomu, že bol ženatý sa v roku 1334 s Kantakuzénovou pomocou stal solúnskym metropolitom a následne aj konštantínopolským patriarchom. V roku 1341 v Konštantínopole predsedal synode, ktorá odsúdila učenie mnícha Barlaama z Kalábrie a očistila Gregora Palamu. Po tom, čo na jeseň 1341 vypukla vojna medzi Kantakuzénom a Jánom V. reprezentovaným jeho matkou regentkou Annou Savojskou sa však postavil na stranu Palaiológovcov. Neplnoletého cisára korunoval a Kantakuzéna exkomunikoval z cirkvi. Sám vládol spolu s Annou Savojskou ako regent. Zmenil aj svoj postoj k hésychazmu, ktorý odsúdil. V roku 1344 dokonca exkomunikoval Gregora Palamu. V roku 1346 sa situácia v občianskej vojne začala obracať a víťazstvo sa prikláňalo na Kantakuzénovu stranu. Regentka Anna Savojská preto zvolala synodu, ktorá Kaleku zosadila a odsúdila. Na okamih bol patriarcha vyhostený do Didymoteichonu, no následne sa vrátil do Konštantínopola, kde v roku 1347 zomrel.
Šunka od kosti

Šunka od kosti je mäsový výrobok vyrábaný z bravčového stehna. Ide o modifikovanú podobu tzv. pražskej šunky. Niekedy sa o nej preto hovorí ako o „pražskej šunke od kosti“.
Výroba.
Výroba bola zdanlivo jednoduchá, samozrejme technologicky pomerne náročná. Bravčové stehná z vybraných ošípaných boli upravené tzv. pražským rezom a potom schladené. Do úzkych zárezov museli mäsiari vpraviť primerané množstvo soliacej zmesi s prímesou cukru. Tou potom bolo stehno dôkladne potrená aj na povrchu. Dno nakladacej nádoby sa muselo posypať soľou a stehno do nej bolo vložené s kožou dole. Toto sa zalialo prevareným a vychladeným slaným nálevom, do ktorého sa mohli pridať aj ďalšie ingrediencie, ako koriander, jalovec, rasca či bobkový list, a stehná boli zaťažené. Asi po dvoch týždňoch sa museli šunky preložiť a obrátiť. Za päť až šesť týždňov bolo nakladanie ukončené. Potom sa šunky namáčali na niekoľko hodín vo vlažnej vode, odstránila sa z nich panvová kosť a údili sa v udiarni na bukových štiepkach v dvoch fázach asi 8 až 12 hodín. Potom sa šunka ešte ľahko ovarila. Ovarené a osušené šunky boli na povrchu ošetrené buď slabou vrstvou želatíny alebo olejom. Niekedy sa šunka nechávala dozrieť, bola potrená želatínou a zavesená v suchom prievane.
Súčasnosť.
Po Nežnej revolúcii a vzniku súkromných spoločností došlo k postupnému obnoveniu výroby tejto šunky. Jej kvalita však zďaleka nedosahovala kvalít pôvodného výrobku. Kvôli požiadavkám nižšej ceny či vyššieho zisku sa kráti alebo preskakuje doba zrenia, výrobky sú nastavované a klamané nástrekmi, ktoré sa skladajú z vody, konzervantov, stabilizátorov, škrobov, zahusťujúcich prípravkov, látok zvýrazňujúcich chuť, farbív, rastlinných tukov a pod, pričom ich obsah činí až 25% výrobku.
Keď český podnikateľ v gastronómii Tomáš Karpíšek v roku 2004 zistil, že na pražskú šunku nie je registrovaná žiadna ochranná známka, okamžite si ju zaregistroval. Jeho zámerom bolo obnoviť tradíciu pražskej šunky podľa pôvodnej receptúry z 19. storočia, ktorú údajne získal od potomkov údenárskych majstrov. Proti tomu však protestoval Zväz spracovateľov mäsa a mäsokombináty, ktoré výrobky pod značkou Pražská šunka produkujú. Úrad priemyselného vlastníctva mu preto v roku 2007 túto ochrannú známku zneplatnil.
Aj napriek tomu, že kvalita tejto šunky býva rozdielna, vyrába sa aj dnes originálna šunka od kosti podľa pôvodnej receptúry z dôb 1. Česko-slovenskej republiky.
Ratko Janev

Ratko Janev (mac. Ратко Jанев, * 30. marec 1939, Sveti Vrač, Bulharsko† 31. december 2019, Belehrad, Srbsko) bol macedónsky jadrový fyzik.
Biografia.
Narodil sa v bulharskom meste Sveti Vrač. V mladosti sa presťahoval do Juhoslávie, kde v roku 1957 absolvoval gymnázium v Skopje a potom pokračoval v štúdiu na univerzite v Belehrade, kde v roku 1968 získal titul PhD. Od roku 1965 bol spolupracovníkom Jadrového ústavu vo Vinči. Od roku 1986 bol vedúcim sekcie atómovej a molekulárnej jednotky Medzinárodnej agentúry pre atómovú energiu vo Viedni.
V roku 1972 sa stal mimoriadnym profesorom jadrovej fyziky na univerzite v Skopje a profesorom teoretickej fyziky na univerzite v Belehrade. V rokoch 2002 až 2004 pracoval na Katedre fyziky plazmy vo výskumnom centre Jülich v Nemecku.
Bol členom Macedónskej akadémie vied a umení.
Publikácie.
Publikoval viac ako 500 vedeckých článkov z oblasti atómová fyzika.
Spevácky zbor slovenských učiteľov

Spevácky zbor slovenských učiteľov je jedno z najstarších speváckych telies na Slovensku. Ide o mužský zbor. Jeho zriaďovateľom je Ministerstvo školstva, vedy, výskumu a športu SR. Sídlom zboru je od roku 1933 Domov SZSU v Trenčianskych Tepliciach. Ľudovou, národnou či sakrálnou piesňou sa zbor predstavil tisíckami vystúpení. Spev tenoru i basu cibrili dirigenti: Miloš Ruppeldt, Ján Strelec, Ján Valach, Juraj Haluzický, Peter Hradil či Štefan Sedlický. Zbor získal mnohé významné ocenenia. Priamo pre zbor tvorilo viacero skladateľov ako napr. Mikuláš Moyzes, Mikuláš Schneider Trnavský, Ján Valašťan Dolinský, Viliam Figuš-Bystrý, Ján Cikker, Eugen Suchoň, či Tomáš Vrškový. Národná banka Slovenska vydala v roku 2021 pamätnú zberateľskú desaťeurovú mincu k stému výročiu vzniku spolku.
História.
Zbor vznikol v roku 1921 a jeho počiatok je spojený s mestom Trenčín a menom dirigenta Miloša Ruppeldta. Prvým oficiálnym vystúpením bola účasť na slávnosti odhalenia sochy Jána Hollého v Maduniciach v októbri 1923. Do apríla 1933 zbor uskutočnil 167 vystúpení, z toho 95 celovečerných koncertov. Niekoľko vystúpení absolvoval aj v Česku, Poľsku a v Juhoslávii. Počas vojny činnosť zboru oslabla a zbor uskutočnil iba 40 menších koncertov. Po smrti dirigenta Miloša Ruppeldta v roku 1943 sa znížila na minimum. Domov Speváckeho zboru slovenských učiteľov si zbor vybudoval v Trenčianskych Tepliciach v roku 1933, vďaka Jánovi Gerykovi, daru od kúpeľov i príspevkom učiteľov. 
Po druhej svetovej vojne zbor prešiel reorganizáciou a ideologickou očistou. Zároveň sa obnovila jeho činnosť a už v roku 1949 získal Štátnu cenu. V nasledujúcom období sa v zbore vystriedalo viacero osobností a teleso sa zúčastnilo početných vystúpení v ČSR a v ďalších krajinách východného bloku. V roku 1955 získal na Festivale ľudovej umeleckej tvorivosti v Prahe, druhé miesto. V roku 1961 bol SZSU pričlenený k Ústrednému výboru Odborového zväzu zamestnancov školstva a kultúry v Prahe a Domov zboru bol premenovaný na Klub školstva a kultúry. V auguste sa zúčastnil na Medzinárodnej súťaži Bélu Bartóka v zborovom speve v Debrecíne, kde získal 4. miesto. V októbri 1968 koncertoval dokonca v Paríži a Lyone. 
V nasledujúcom období činnosť zboru i napriek normalizácii pokračovala a zbor uskutočnil viacero koncertov vo východnom i západnom bloku. Jeho činnosť pokračovala aj po roku 1989. V júli 1991 súťažil vo waleskom Llangollene, kde získal druhé miesto. Strieborné umiestnenie získal aj o rok neskôr na súťaži v Aténach. Prvé miesto vo svojej kategórii získal na Smetanovej súťaži speváckych zborov v českom Litomyšli. V roku 1995 sa uskutočnilo prvé turné do zámoria, konkrétne do Kanady. Ďalšou zámorskou krajinou kde zbor vystúpil bolo Japonsko. Činnosť zboru pokračuje na slovenskej i zahraničnej koncertnej úrovni do dnešných dní. Na Svetovej olympiády zborového spevu (World Choir Games) v lotyšskej Rige získal v roku 2014 zlatú medailu. Na XIII. ročníku Medzinárodného zborového festivalu Slovakia cantat 2019 v Bratislave získal dva zlaté diplomy a hlavnú cenu pre absolútneho víťaza festivalu. Dirigentom je prof. Štefan Sedlický.
Udržateľná móda

Udržateľná móda je jednou z oblastí udržateľného dizajnu a je zároveň opakom takzvanej fast fashion (rýchlej módy), ktorá je typická pre svoju nadprodukciu a negatívnym vplyvom na životné prostredie. Oproti fast fashion sa zameriava udržateľná móda pri výrobe na dodržiavanie ekologickej, sociálnej a ekonomickej udržateľnosti. Udržateľne vyrobené oblečenie, obuv či doplnky najľahšie spoznáte podľa certifikácií ako sú GOTS (Global Organic Textile Standard) či Fair Trade.
Tragédia v Rana Plaza.
Hlavným momentom, kedy sa zvýšilo povedomie o vplyvoch fast fashion a zároveň sa spopularizovala udržateľná móda bolo zrútenie bangladéšskej továrne Rana Plaza v roku 2013, v ktorej vyrábalo svoje oblečenie množstvo populárnych fast fashion značiek. Pri zrútení budovy prišlo o život 1 129 zamestnancov fabriky a táto tragédia vyvolala celosvetovú kritiku textilného priemyslu.
Udržateľná móda na Slovensku.
Záujem o udržateľnú módu na Slovensku počas roka 2019 stále stúpal. Čísla hovoria, že až 87 % opýtaných z celkového počtu 6 000 respondentov má záujem o nákup oblečenia vyrobeného lokálne na Slovensku. Bohužiaľ 70 % z nich nevie, kde sa dá táto lokálna a udržateľná móda kúpiť.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2018 – I. divízia

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2018 – I. divízia boli dva hokejové turnaje druhej najvyššej kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. V I. divízii hralo 12 mužstiev vo dvoch výkonnostných skupinách.
I. A divízia.
Turnaj I. A divízie sa hral v Budapešti v Maďarsku od 22. do 28. apríla 2018.
I. B divízia.
Turnaj I. B divízie sa hral v Kaunase v Litve od 22. do 28. apríla 2018.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2018 – II. divízia

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2018 – II. divízia boli dva hokejové turnaje tretej najvyššej kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. V II. divízii hralo 12 mužstiev vo dvoch výkonnostných skupinách.
II. A divízia.
Turnaj II. A divízie sa hral v Tilburgu v Holandsku od 23. do 29. apríla 2018.
II. B divízia.
Turnaj II. B divízie sa hral v Granade v Španielsku od 14. do 20. apríla 2018.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Príslop

Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Príslop v okrese Snina.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Zboj

Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Zboj v okrese Snina.