burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Joaquim Chissano

Joaquim Alberto Chissano (* 22. október 1939) je mozambický politik a druhý prezident Mozambiku v rokoch 1986 až 2005.
Narodil sa v dedine Malehice v provincii Gaza. Ako prvý domorodec absolvoval lýceum v Mapute, štúdium medicíny na Lisabonskej univerzite nedokončil a odišiel do Tanzánie, kde sa zapojil do aktivít hnutia FRELIMO. Po vyhlásení mozambickej nezávislosti v roku 1975 zastával úrad ministra zahraničia a v roku 1986, keď prvý prezident krajiny Samora Machel zahynul pri leteckom nešťastí, stal sa jeho nástupcom. V roku 1992 uzavrel dohodu, ktorá ukončila občiansku vojnu a nastolila pluralitnú demokraciu, v roku 1994 vyhral prvé slobodné voľby a roku 1995 vyjednal vstup Mozambiku do Commonwealthu. Druhýkrát bol zvolený v roku 1999, o tretie obdobie sa už neuchádzal a prezidentskú kandidatúru za FRELIMO prenechal Armandovi Guebuzovi, ktorý voľby vyhral a stal sa jeho nástupcom. 
V rokoch 2003-2004 vykonával funkciu predsedu Africkej únie. V roku 2007 ho Organizácia Spojených národov vymenovala za osobitného vyslanca pre uzavretie prímeria medzi ugandskou vládou a Božou armádou odporu. Dostal tiež cenu nadácie Mo Ibrahima za zásluhy o rozvoj demokracie v Afrike.
V roku 2014 adresoval africkým štátnikom otvorený list, v ktorom ich vyzval k rešpektovaniu ľudských menšín vrátane práv sexuálnych menšín.
Praktizuje meditácie podľa učenia Maharišiho.
Baltika

Baltika je prehistorický kontinent zahŕňajúci zhruba dnešné územia severnej a východnej Európy. 
Objavila sa pred 750 miliónmi rokov pri rozpade superkontinentu Rodinia. Vtedy sa nachádzala na južnej pologuli. Súčasťou dočasného superkontinentu Pannotia sa stala pri južnom póle asi pred 600 miliónmi rokov. Potom sa vydala na sever. Pred 450 miliónmi rokov ju pri obratníku Kozorožca dohnala Avalónia, mikrokontinent odštiepený z Gondwany, a spoločne sa zrazili s Laurentiou a vytvorili Laurentobaltiku – Eurameriku. Táto kolízia kontinentálnych dosiek spôsobila kaledónske vrásnenie. Baltika ako samostatný kontinent potom prestala existovať a bola postupne súčasťou Eurameriky, Pangey, Laurázie a Eurázie (resp. Európy). V rámci týchto kontinentov sa tiež dostala do svojej dnešnej polohy na severnej pologuli.
Tanker

Tanker (iné názvy: tankové plavidlo, tanková loď, cisternová loď; staršie: nádržová loď; z ) je nákladná loď s vlastným pohonom (parným alebo motorovým), špeciálne skonštruovaná na prepravu tekutých nákladov a plynov, konkrétne surovej ropy, tzv. čistých nákladov (benzín, motorová nafta, petrolej, ľahké vykurovacie oleje), chemikálií (alkoholy, kyseliny, lúhy, melasy, víno, šťavy), skvapalneného plynu alebo zemného plynu.
Tankery patria medzi najrozšírenejšie a najväčšie lode svetového obchodného loďstva. Loď patriaca do skupiny tankerov s najväčšou tonážou sa neformálne označuje ako supertanker (v súčasnosti ide o skupiny VLCC a ULCC, ktoré majú tonáž nad 160 000 DWT – pozri kapitolu Klasifikácia).
Za prvý tanker býva označovaná loď "Glückauf" postavená v roku 1886. Pred tým boli kvapaliny prevážané v sudoch na bežných nákladných lodiach. Neskôr boli pre tieto účely zriadené na lodiach špeciálne valcové nádrže.
V roku 2005 vo výstavbe tankerov dominovala Ázia, vyše 70 % z nich postavila Južná Kórea, Japonsko a Čína.
Konštrukcia.
Nákladné priestory tankera sú oddelené pozdĺžnymi a priečnymi prepážkami na plynotesné nádrže (tanky) s expanznými a odvzdušňovacími šachtami a trubicami zakončenými poistnými uzávermi. Nádrže na prepravu stlačených plynov sú konštrukčne riešené ako samostatné veľkoobjemové zásobníky, vložené do lodného telesa. Novšie tankery sú konštruované tak, aby mali tiež samostatné dno i boky mimo obšívku (t. j. vonkajšie obloženie) lode, aby sa v prípade havárie obmedzil (príp. úplne znemožnil) únik nákladu. Palubu lode pretínajú lávkové prechody (angl. "catwalk"). Strojovne sú obvykle umiestnené na korme a ubytovacie priestory v kormovej nadstavbe.
Klasifikácia.
V roku 1954 spoločnosť Shell zaviedla s podporou London Tanker Broker’s Panel (LTBP) stupnicu "average freight rate assessment" (AFRA). Tá pôvodne delila tankery podľa veľkostí do skupín "General purpose" (do 25 000 DWT), "Medium range" (od 25 000 do 45 000 DWT) a "Large range" (nad 45 000 DWT). S nástupom väčších konštrukcií tankerov bola v 70. rokoch doplnená skupinami s vyššou tonážou.
"Product tankers" alebo "product carriers" („produktové tankery“ resp. vo voľnom preklade „tankery na hotové produkty“) sú skonštruované na prepravu hotových ropných produktov (benzín, motorová nafta, petrolej atď.). Spravidla majú väčšie množstvo tankov, ktoré umožňuje prepravu viacerých druhov produktov na jednu plavbu.
Šerm

Šerm je technika boja mečom proti jednému alebo viacerým protivníkom, ktorí majú tiež meč a alebo inú zbraň pri pešom či jazdnom súboji.
História a súčasnosť.
História šermu začína už v staroveku, v priebehu storočí s postupným technologickým pokrokom. Šerm sa vyvíjal v rôznych krajinách inak a vypracovalo sa niekoľko rôznorodých techník. Medzi najväčších hýbateľov šermu na svete patrí na prvom mieste Európa a následne Japonsko, Čína a ďalšie krajiny, kde sa v boji používali meče. 
Z pôvodného boja sa postupne vypracovali aj moderné športové disciplíny. Z európskeho štýlu boja vznikol športový šerm, nazývaný len všeobecným slovom šerm. V Japonsku to je predovšetkým iaidó, ktoré zahŕňa rôzne druhy japonského šermu, a ďalej kendó, ktoré je japonským bojovým umením s mečom a zároveň športovo bojovou disciplínou. Hlavne v Japonsku sa potom pôvodný boj s mečom transformoval do rôznych bojových umení. Z európskej techniky šermu sa najviac presadzuje práve športový šerm, ktorý je primárne športovou disciplínou. Okrem toho rôzne spolky udržujú tradíciu šermu v podobe historického šermu či športovo bojové disciplíny, ktorá majú skratku HMB a organizujú sa v nich majstrovstvách sveta pod skratkou Botn ("Battle of the Nations"). K ďalším formám šermu modernej doby patrí boj s dreveným mečom v rámci väčšinou fantasy prostredia – tzv. drevárne.
Norwegian Air UK

Norwegian Air UK Ltd je dcérska spoločnosť Norwegian Air Shuttle založená v novembri 2015.
Prevádzkuje Boeing 737-800 a Boeing 787-9 s pravidelným servisom z letisko Londýn-Gatwick do Európy, Ázie, Severnej Ameriky a Južnej Ameriky. Sídlo spoločnosti sa nachádza na adrese "First Point", v blízkosti letiska Gatwick.
Prima SK

Prima SK je slovenská lokalizácia českej televízie Prima. Vlastní ju spoločnosť FTV Prima. Televízia spustila svoje vysielanie 23. januára 2017 s názvom Prima Plus, 27. mája 2024 sa stanica premenovala na Prima SK.
Sledovanosť sa pohybuje na úrovni 0,81,1%. Televízia má za cieľ trhový podiel 2%. Vysielanie zo začiatku tvorili len vlastné relácie Primy, momentálne však hľadá na trhu nové akvizície, ktoré by mohla vysielať. Vysiela 1720 hodín denne.
Momentálne je program Prima SK skladaný z programov ako sú napr.: Áno, šéfe, Show Jana Krausa, Nikto neni dokonalý, Prestreté, Zoo, Sestričky atď.
Kováčstvo

Kováčstvo môže byť:
Veľká Javorina (vrch v Čergove)

Veľká Javorina () je druhý najvyšší vrch v pohorí Čergov, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Kríže, približne juhozápadne od Bardejova. Na južných svahoch leží Súkromná prírodná rezervácia Vlčia. Lokalitou prechádza Medzinárodná diaľková turistická trasa E3.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v Prešovskom kraji, na hranici okresov Bardejov a Sabinov a zasahuje na katastrálne územie obce Kríže a Olejníkov. Najbližšími sídlami sú severne situované Kríže a Livov, západne sa nachádza Olejníkov a Červená Voda a východne Fričkovce a Hertník. 
Opis.
Veľká Javorina leží v hlavnom hrebeni, medzi Čergovom () a Soliskom (). Severne sa nachádza Hromadský vrch (), Panteliš () a Žobrák (), východne Bukový vrch () a Čergov, južne Ostrý kameň () a Lysá () a západne Škaredé (), Hrašovík () a Solisko (). Severné časti hrebeňa odvodňuje do rieky Topľa potok Slatvinec a jeho prítok Javorový potok, južné Ľutinka a západné jej prítok Tokáreň do rieky Torysa. Vrcholom vedie značený hrebeňový turistický chodník. 
Prírodná rezervácia Vlčia.
Na južných svahoch v najvyšších partiách masívu leží Súkromná prírodná rezervácia Vlčia, ktorú od roku 1998 vlastní Lesoochranárske zoskupenie VLK. Od pôvodného majiteľa ho za 3,2 milióna korún kúpila aj vďaka zbierke "Kúp si svoj strom", do ktorej sa symbolickou kúpou stromu zapojili občania 18. krajín. V roku 2002 jeden strom stál 1000 korún.
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Čergova, no tiež Busov, Vihorlatské, Slanské a Volovské vrchy, Čiernu horu, Bachureň, Branisko, Levočské vrchy, nezriedka aj Kráľovu hoľu a vrcholy Vysokých Tatier.
Pistón (sochár)

 
Pistón ("Pistón") bol grécky sochár z 3. storočia pred K.
Pistón, grécky sochár (bronziar) neznámeho pôvodu, bol činný na začiatku 3. stor. pred Kr. Podľa rímskeho spisovateľa Plínia bol zamestnancom sochárskeho majstra Teisikrata zo Sikyónu (žiaka Lysippovho syna Euthykrata zo slávnej sikyónskej sochárskej školy). Medzi jeho najslávnejšie diela patrili sochy Area a Herma, ktoré za rímskych čias umiestnili do rímskeho chrámu Concordia. Zhotovil aj sochy Lysidémovho syna Lysifana a jeho matky Sóstraty, z ktorých sa zachoval mramorový podstavec z jeho signatúrou, datovaný do začiatku tretieho storočia pred Kr. (tento podstavec bol opätovne použitý v rímskom období pre sochy L. Valeria Catullu a jeho matky Terentie Hispully.)
Niektorí znalci (napr. nemecký archeológ Maximilian Mayer) mu pripisujú autorstvo originálov sôch Area Ludovisi (dnes v rímskom Národnom múzeu v Termách) a sediaceho Herma z Villa dei Papiri (vila papyrusov) z Herculanea, vystavenej v Národnom archeologickom múzeu v Neapole (inventárne číslo NM 5625). Spolupráca s Teisikratom však bezpečne nepreukazuje, že patril k Lysippovej sochárskej škole (jeho umelecký štýl nie je známy), preto zaradenie tejto sochy medzi jeho diela nie je celkom opodstatnené (avšak ani vylúčené).
Euthykrates

Euthykrates ("Euthykratés") môže byť:
Druhá šlezvická vojna

Druhá šlezvická vojna (, ) bolo vojenské stretnutiu Pruska a Rakúska ako členov Nemeckého spolku s Dánskom o Šlezvicko. 
Vojna začala 1. februára 1864 pruským vpádom do Šlezvicka a skončila 30. októbra toho roku Viedenskou mierovou zmluvou na základe ktorej bolo sporné územie postúpené Prusku a Rakúsku. Vojna vypukla v dôsledku dánskeho pokusu včleniť Šlezvicko, člena Nemeckého spolku, do dánskeho unitárneho štátu. Snaha Pruska o získanie Holštajnska od Rakúska viedla k Prusko-rakúskej vojne.
Texas Instruments

Texas Instruments (skratka TI) () je americká firma zaoberajúca sa výrobou integrovaných obvodov a počítačovej techniky.
Bola založená v roku 1941, keď štyria priatelia zakúpili firmu "Geophysical Service Incorporated". Podnik premenovali na súčasný názov v roku 1951. V roku 1958 vynašiel Jack Kilby počas práce pre TI integrovaný obvod.
TI vyrobila v roku 1954 prvý tranzistorový rozhlasový prijímač, v šesťdesiatych rokoch prvé obvody TTL, v roku 1967 ručnú kalkulačku, v roku 1971 prvý jednočipový mikropočítač, v roku 1973 získala prvý patent na mikroprocesor, jej rodina logických obvodov 7400 sa stala dodnes platným priemyselným štandardom. TI bola tiež medzi prvými firmami, ktoré začali vyrábať digitálne signálové procesory. Od roku 1965 vyrábala pre americké ozbrojené sily protirádiolokačné riadené strely AGM-45 Shrike.
V roku 2011 kúpila TI spoločnosť National Semiconductor za 6,5 ​​mld. dolárov.
V roku 2017 mala spoločnosť výnosy na úrovni 14,96 miliardy dolárov.
Prievidza (album)

Prievidza je debutový štúdiový album slovenskej punkovej kapely Karpina. V roku 2006 ho vydalo hudobné vydavateľstvo Monitor EMI.
Scénografia

Scénografia je v dramatických umeniach „výtvarné a architektonické stvárnenie priestoru, v ktorom sa odohráva dramatická akcia“.
Scénografia existovala už v antickom divadle (scénické maľby pre Aischylosove hry či spis Vitruvia). V stredoveku sa scénografia od antickej odlišovala v tom, že divadlo nemalo stále miesto a teda ani architektonicky uzavreté javiskoodohrávalo sa na námestiach. Renesancia priniesla samostatnú divadelnú architektúru, ktorá umožňovala náročnejšie predstavenia. Začali vznikať kulisy, najprv podľa antického vzoru iba tri druhy: pre tragédie, komédie a pre satirické predstavenia. Ďalšie zmeny umožnilo teláriové javisko, ktoré nasledovalo antické periakty. Barok k scénografii pridal priestorovú hĺbku.
Vzhľadom na svoj materiálny charakter je scénografia divadla v stredoveku, renesancii a období baroka.
Galleria Borghese

Galleria Borghese je súkromná galéria umenia v talianskom hlavnom meste Rím. V galérii sa nachádzajú diela významných autorov ako boli Leonardo da Vinci, Gian Lorenzo Bernini, Caravaggio, Lorenzo Lotto, Raffael, Peter Paul Rubens, alebo Tizian.
Dejiny.
Umeleckú zbierku galérie založil kardinál Scipione Caffarelli-Borghese v rokoch 1605 až 1633, mecenáš a vášnivý zberateľ umenia. Zamestnával mnoho vo svojej dobe významných umelcov, najmä Caravaggia a Berniniho. Týchto umelcov kardinál veľmi obdivoval.
V napoleonskej dobe mnoho výnimočných diel putovalo do parížskeho Louvru. Aj dnes si zbierka zachováva charakteristické črty vynikajúcej súkromnej galérie a odráža vycibrený vkus jej zakladateľa. Vystavené exponáty, ktoré z veľkej časti zakúpil zakladateľ pred štyrmi storočiami, sú dodnes rozmiestnené v barokových sálach bývalej kardinálske rezidencie.
Externé odkazy.
Oficiálna stránka
Bethesda (Maryland)

Bethesda je mesto (oficiálne iba census-designated place) na východe USA v štáte Maryland v okrese Montgomery ("Montgomery County"). Je severozápadným predmestím Washingtonu, hlavného mesta USA. Rovnako ako Washington D.C. leží pozdĺž rieky Potomac. Bethesda je obľúbeným miestom na bývanie, v roku 2010 tu žilo 60 858 obyvateľov, v roku 2013 63 374 a v roku 2020 68 056.
Sídli tu "National Institute of Health" (Národný inštitút zdravia), medzinárodná organizácia na výmenu mládeže "Youth for Understanding" (YfU), niekoľko významných firiem (napr. Lockheed Martin) a veľkých luxusných hotelov.
Bethesda

Bethesda môže byť:
Domobrana (časopis)

Domobrana bol slovenský časopis, tlačový orgán Únie slovenských kombatantov (ÚSK), radikálnej ľudáckej exilovej organizácie. Od konca roku 1953 do roku 1957 vychádzal v Toronte v Kanade, následne v Spojených štátoch, kde ju vydávali ešte v roku 1965. Bol vydávaný v dvojmesačnej peridicite, pôvodne cyklostylom, neskôr tlačou.
ÚSK bola založená Štefanom Haššíkom ako organizácia združujúca bývalých príslušníkov Slovenskej armády a Hlinkovej gardy, čo sa odrazilo aj na radikálne ľudáckej profilácii časopisu. Ten už samotným názvom nadväzoval na týždenník "Domobrana", ktorý vydával slovenský Úrad propagandy od 4. novembra 1944 do 24. februára 1945. Kontinuita spočívala tiež v ideovej i personálnej oblasti, keďže redaktorom exilovej "Domobrany" bol Ján Doránsky, ktorý bol ako pracovník Ministerstva národnej obrany zodpovedným redaktorom vojnovej "Domobrany". Prispievateľmi do časopisu boli o. i. Š. Haššík, Jozef Parčan a Michal Zibrín. "Domobrana" sa vyznačovala tým, že "„útočila na všetkých politických exulantov, ktorí nezdieľali jej názory a metódy“".
Domobrana (noviny)

Domobrana boli slovenské noviny, tlačový orgán brannej moci vojnovej Slovenskej republiky, ktorý vychádzal v réžii Úradu propagandy od 4. novembra 1944 do 24. februára 1945 (spolu vyšlo 15 čísel). Zodpovedným redaktorom bol stotník Ján Doránsky, v redakcii pôsobil napr. nadporučík Eduard Pyšný.
V povojnovom období naň ideovo i personálne nadviazal dvojmesačník "Domobrana" (1953asi 1965) radikálnej ľudáckej exilovej Únie slovenských kombatantov.
Únia slovenských kombatantov

Únia slovenských kombatantov bola radikálna ľudácka exilová organizácia, ktorú založil bývalý minister národnej obrany vojnovej Slovenskej republiky (SR) Štefan Haššík 15. septembra 1945 v Kirchbergu v Rakúsku ako "„vojenskú organizáciu pre všetkých občanov od 18 do 60 rokov“". Združovala bývalých príslušníkov Slovenskej armády a Hlinkovej gardy, ktorí sa mali pripravovať na zaujatie najvyšších funkcií v obnovenej Slovenskej armáde v prípade obnovy SR a ich návratu na Slovensko.
Organizácia mala výrazne protičeskú a protikomunistickú orientáciu. Jej činnosť bola len formálna, keďže na Západe nenašla podporu. Vydávala dvojmesačník "Domobrana" (1953asi 1965), v ktorom "„útočila na všetkých politických exulantov, ktorí nezdieľali jej názory a metódy“".
Sarah Vaughanová

Sarah Vaughanová (; * 27. marec 1924, Newark, New Jersey, USA† 3. apríl 1990, Los Angeles, Kalifornia) bola americká džezová speváčka. Spolupracovala napríklad s Billy Eckstineom.
Hudobný kritik Scott Yanow ju nazval „jedným z najúžasnejších hlasov 20. storočia“. Bola držiteľkou Emmy a štyroch Grammy, vrátane "Lifetime Achievement Award".
Milícia

Milícia môže byť:
Fórum (námestie)

Fórum () bolo námestie v rímskych mestách, jadro a stredisko spoločenského, politického a hospodárskeho života.
Fórum bolo podobné starogréckej agore. Pôvodne malo nepravidelný tvar, usporiadanie okolitých budov bolo neorganizované, neskôr nadobudlo pravidelné tvary. Od polovice 1. storočia bolo obvyklé jednotné plánovanie celého komplexu. Fórum malo spravidla obdĺžnikový tvar, bolo dláždené a obklopené verejnými budovami. Často sa na ňom nachádzalo kolonádové stĺporadie ("porticus"). Fóra bývali umiestnené na križovatke "via cardo" a "via decumana", ale existujú aj excentricky lokalizované fóra. V Galii a v častiach Germánie a Dalmácie sa vyvinulo tzv. galské fórum, ktoré bolo otvoreným obdĺžnikom, najmenej na dvoch stranách obklopeným kolonádami s obchodmi a úradmi a na jednom konci bazilikou.
Príklad, ktoré vytvorilo Forum Romanum, nasledovali aj iné mestá v provinciách. Pôvodná obchodná funkcia sa neskôr vytráca.
Vo väčšine miest (resp. v menších mestách) bolo fórum centrálnym prvkom, hlavným námestím, ktoré plnilo úlohu zhromaždiska, trhoviska a politického centra. Väčšie mestá mali viacero fór, vrátane fór pre konkrétne účely, napr. "forum olitorium" (zeleninový trh), "forum boarium" (dobytčí trh), "forum piscarium" (rybí trh), "forum cuppedinis" (trh s delikatesami), hoci tieto typy fór sa reálne podobali viac trhovisku ("macellum"), s ktorým sa čiastočne prekrývali. Typický príklad fóra je v Pompejách.
Miličná armáda

Miličná armáda je termín označujúci ozbrojené sily založené na miličnom resp. teritoriálno-miličnom systéme výstavby a použitia ozbrojených síl, pri ktorom platí, že ozbrojené sily v čase mieru majú minimálne personálne obsadenie (pozostávajúce zo stáleho velenia a zabezpečovacích útvarov), základný výcvik jednotlivcov sa uskutočňuje formou niekoľkomesačných kurzov a ďalšia príprava príslušníkov a jednotiek ozbrojených síl prebieha formou nevojenskej prípravy a krátkych vojenských cvičení (kurzov) účelovo zameraných podľa predurčenia príslušníkov a jednotiek ozbrojených síl. Jednotlivci plniaci vojenskú službu sú po krátkom základnom výcviku prepustení domov (pričom výstroj a osobnú zbraň často dostávajú natrvalo domov) a na ďalšej vojenskej príprave sa zúčastňujú bez prerušenia zamestnania, prevažne v rámci tzv. teritoriálnych jednotiek. Doplňovanie, výcvik a mobilizácia miličnej armády sa totiž obvykle uskutočňuje u územne najbližších útvarov (z čoho je odvodený názov teritoriálno-miličný systém).
Jediným príkladom súčasnej miličnej armády je Švajčiarska armáda.
Miličný systém

Miličný systém môže byť:
Maurice Quentin de La Tour

Maurice Quentin de La Tour (* 5. október 1704, Saint-Quentin, Francúzsko† 17. február 1788, tamže) bol francúzsky rokokový maliar, ktorý sa venoval portrétom. Medzi jeho najslávnejších portrétovaných patril Voltaire, Ľudovít XV. a Madame de Pompadour.
Narodil sa v Saint-Quentin v Pikardii ako syn hudobníka, ktorý zásadne nesúhlasil so synovým rozhodnutím stať sa maliarom. Vo veku pätnástich rokov sa La Tour rozhodol vydať do Paríža, kde začal študovať u flámskeho maliara Jacquesa Spoedeho. V roku 1724 navštívil Reims, v roku 1725 Anglicko a v roku 1727 sa vrátil do Paríža, kde sa rozhodol, že začne maľovať s pastelmi. 
V roku 1737 začal vystavovať prvú skvelú sériu portrétov, obsahujúcu asi 150 diel, ktorá okúzľovala návštevníkov "Parížskeho salónu" nasledujúcich 36 rokov. Vo svojich portrétoch dokázal nielen neobyčajne spojiť čaro vyobrazenej postavy a zároveň výrazné pozadie, ale preslávil aj svojim dokonalým zachytávaním jemných výrazov v ľudských tvárach, čo dávalo ich portrétom neuveriteľnú živosť.
V roku 1746 bol prijatý na Academii Royale a o 5 rokov neskôr (v roku 1751) bol povýšený na čestného člena rady. V roku 1750 bol menovaný dvorným portrétistom kráľa, kde pôsobil až do roku 1773, kedy ho postihlo nervové zrútenie. O niečo neskôr založil umeleckú školu. Pôsobil tiež ako filantrop, ale s obmedzenou aktivitou, ktorú musel po nervovom zrútení dodržiavať. 
Vo veku 80 rokov sa znovu presťahoval do svojho rodného Saint-Quentin, kde tiež 17. februára v roku 1788 zomrel.
Malá slovenská encyklopédia

Malá slovenská encyklopédia je jednozväzková všeobecná encyklopédia vytvorená kolektívom pracovníkov Encyklopedického ústavu Slovenskej akadémie vied (EÚ SAV) pod vedením Anny Procikovej, publikovaná EÚ SAV a vydavateľstvom Goldpress Publishers v roku 1993 (uzávierka textov bola 31. mája 1993). Na jej tvorbe sa podieľalo vyše 200 autorov a konzultantov. Encyklopédia obsahuje vyše 40 000 stručných hesiel. Pri niektorých heslách sú tabuľky (napr. periodická tabuľka, tabuľky so základnými informáciami o štátoch ap.), avšak žiadne obrázky.
Ohlasy.
Odborník na technickú terminológiu Ján Stoffa v recenzii v časopise "Kultúra slova" (1994) zhodnotil terminologickú a jazykovú úroveň encyklopédie ako nadpriemerne vysokú. Za závažnú systémovú chybu pokladá to, že v mnohých prípadoch sa "„do heslára "[...]" dostali pojmy podradené pojmu, ktorý v heslári chýba a ktorý sa navyše používa pri definovaní príslušných podradených pojmov“" (napr. borovička, cherry brandy, koňak, slivovica a whisky sú v samostatných heslách definované ako druh destilátu, heslo destilát ale chýba). Stoffa tiež encyklopédii vytkol, že pri niektorých heslách používa nevhodné synonymá (napr. pri hesle teplota topenia je to synonymum bod topenia, kým synonymum teplota tavenia v heslári chýba), v textoch niektorých hesiel uvádza termíny, ktoré sa už nemajú používať (napr. termoset namiesto správneho reaktoplast) alebo sú nesprávne (napr. hromozvod namiesto správneho bleskozvod), v niektorých prípadoch ako synonymá uvádza termíny, ktoré majú odlišný obsah (napr. dielektrikum a izolant, pričom namiesto izolantu mal byť použitý presnejší termín elektrický izolant) a upozornil na niektoré ďalšie jazykové a systémové nedostatky, zároveň však konštatoval, že "„sa týkajú iba veľmi malej časti celkového počtu termínov“" a "„hodnotu diela podstatne neovplyvňujú“".
Ivo Sanader

Ivo Sanader (* 8. jún 1953, Split) je chorvátsky politik, predstaviteľ strany Chorvátske demokratické spoločenstvo. V rokoch 2003-2009 bol premiérom Chorvátska. Bol doposiaľ najdlhšie slúžiacim chorvátskym premiérom od získania samostatnosti a je tiež jediným chorvátskym premiérom novej doby, ktorý bol vo funkcii vo viac ako jednom volebnom období. Je však tiež prvým chorvátskym premiérom, ktorý skončil vo väzení.
Životopis.
Vyštudoval porovnávaciu literatúru a románske jazyky na Univerzite v Innsbrucku. V Rakúsku pracoval aj ako novinár. Štúdium ukončil roku 1982. 
V Rakúsku zostal, začal tu pracovať v marketingovom oddelení cestovnej kancelárie Dalmacijaturist, ako nakladateľský redaktor v nakladateľstve Logos a od roku 1988 ako šéfredaktor chorvátskeho exilového časopisu "mogućnosti". Po politických zmenách v Juhoslávii na konci 80. rokov založil v Rakúsku pobočku "Chorvátskeho demokratického spoločenstva" Franjo Tuđmana. Tuđman ho v Rakúsku navštívil a prehovoril ho k návratu do vlasti. Tu najprv pracoval v chorvátskom Národnom divadle v Splite, aby bol krátko na to, v roku 1992, menovaný ministrom vedy v kabinete Hrvoja Šarinića. Potom pracoval ako námestník ministra zahraničných vecí a vedúci kancelárie prezidenta Tuđmana. Po Tuđmanovej smrti bol v roku 2000 zvolený za predsedu Chorvátskeho demokratického spoločenstva a tento post držal až do roku 2009. Stranu priviedol k dvom volebným víťazstvom, v roku 2003 a znovu v roku 2007. Po oboch víťazstvách zostavil vládny kabinet. K jeho hlavným úspechom patrilo podpísanie asociačnej dohody s Európskou úniou, ktorá bola predpokladom budúceho vstupu Chorvátska do únie, hoci sa tomuto vstupu snažilo brániť Slovinsko. Takisto priviedol svoju krajinu do NATO.
V roku 2009 pomerne prekvapivo rezignoval na post premiéra i šéfa strany. Aj keď ohlásil úplný koniec v politike, špekulovalo sa, že si tak uvoľňuje ruky pre kandidatúru v prezidentských voľbách roku 2010.&lt;br&gt; 
V tom roku sa skutočne rozhodol do politiky vrátiť, avšak čoskoro musel čeliť veľkým problémom, keď začal byť vyšetrovaný kvôli korupčnému škandálu. Utiekol z Chorvátska, ale bol zadržaný v Rakúsku, vrátený do rodnej krajiny a v roku 2012 odsúdený najprv na 10 rokov, v ďalšej kauze potom na 9 rokov väzenia. Podľa obžaloby v prvom procese prijal úplatky od rakúskej banky Hypo Alpe Adria Group a od maďarskej ropnej spoločnosti MOL. Podľa žalobcu druhého procesu vyžadoval Sanader a ďalší politici Chorvátskeho demokratického spoločenstva od firiem "dary", ktoré boli inkasované cez agentúru firmy Media, ktorej firmy platili za fiktívne, prípadne predražené služby . Sanader a spol mali takto získať 9 miliárd eur. Do väzenia nastúpil, avšak v roku 2015 bol kľúčový rozsudok zrušený Ústavným súdom kvôli procesným chybám a proces sa bude opakovať. Vo väzení však zostal kvôli platnému rozsudku v kauze firmy Media.
Eva Tomkuliaková

Eva Tomkuliaková (*1982, Trstená) je slovenská poetka.
Životopis.
Vyštudovala dramaturgiu a scenáristiku na Filmovej a televíznej fakulte VŠMU. Pracuje ako manažérka pre šírenie slovenskej literatúry v zahraničí v Literárnom informačnom centre v Bratislave.
Tvorba.
Debutovala výrazne rodovo orientovanou konceptuálnou zbierkou básní "Sie forma" (2014, Drewo a srd). Jej druhá kniha poézie "Cudzie slová" vyšla v roku 2018.
Ocenenia.
Básne 2012 - finalistka
Hypnoterapia

Hypnoterapia je druh terapie, pri ktorej sa hypnóza používa na liečbu rôznych psychických porúch, ako napríklad úzkosti, zlozvyky, alebo závislosti. Hypnóza sa využíva aj pri anestézii, gastroenterológii a v zubnom lekárstve. Hypnotické techniky ako sugescia a budovanie rapportu dokážu pozitívne vplývať na spoluprácu pacientov a skrátenie dĺžky liečby.
Hypnotické procedúry boli preukázateľne efektívne aj pri manažmente bolesti alebo liečbe posttraumatického stresu.
Medzi terapeutov, ktorí využívali hypnózu patria: Milton H. Erickson, Dave Elman, James Braid, Stephen Gilligan.
Európska cesta 56

Európska cesta 56 "(E56)" je medzinárodná cesta 1. triedy. Začína v nemeckom Norimbergu a končí v rakúskej obci Sattledt. Celá trasa meria 330 kilometrov.
Európska cesta 34

Európska cesta E34 "(E34)" je verejná medzinárodná komunikácia 1. triedy. Začína v belgickom Zeebrugge a končí v nemeckom Bad Oeynhausene. Celá trasa meria 489 kilometrov.
Prepadnutie žandárskej stanice v Pečovskej Novej Vsi

Prepadnutie žandárskej stanice v Pečovskej Novej Vsi bola ozbrojená akcia partizánskeho oddielu Čapajev, ku ktorej došlo 14. júla 1944 po 23:15 v obci Pečovská Nová Ves v okrese Sabinov v Šarišsko-zemplínskej župe na severovýchode Slovenskej republiky (SR). Išlo o prvú úspešnú akciu čapajevovcov od ich presunu do Slanských vrchov.
Historický kontext.
Partizánsky oddiel Čapajev patril v lete 1944 k najsilnejším oddielom na východnom Slovensku. Sformoval sa z tzv. hanušovskej partizánskej skupiny, ktorá vznikla pri obci Matiaška ešte v roku 1942 (od augusta 1943 už ako Prvá autonómna partizánska skupina Čapajev na Slovensku). V marci 1944 sa čapajevovci presunuli pod vrch Oblík (pri obci Petrovce) v Slanských vrchoch a 26. apríla na vrch Buč v pohorí Čergov, kde zriadili štáb oddielu. V júni sa k oddielu pripojila Bardejovská partizánska skupina a v júli partizánsky oddiel Pugačov. 7. júla sa oddiel presunul do Slanských vrchov.
Na akvitizáciu partizánskych oddielov na východnom Slovensku reagovali štátne orgány vlnou zatýkania v apríli a máji 1944, ktorá personálne oslabila partizánov, avšak ich lesné tábory ostali nedotknuté. 10. mája vláda SR prijala vládne nariadenie č. 36/1944 Sl. z., ktorým podľa zákona č. 131/1936 Zb. z. a n. splnomocnila hlavného veliteľa slovenskej armády, aby počas stavu brannej pohotovosti štátu na území Šarišsko-zemplínskej župy, ak to uzná za vhodné, vykonával príkazy a zákazy patriace do kompetencií úradov verejnej správy. 17. mája minister vnútra SR Alexander Mach informoval župana, že po dohode s ministrom národnej obrany SR generálom (gen.) Ferdinandom Čatlošom bol týmito úlohami poverený veliteľ Armádneho veliteľstva v Prešove gen. Augustín Malár ako zástupca hlavného vojenského veliteľa Slovenskej armády (v tom čase nachádzajúci sa ešte v Berlíne). Z rozkazu A. Malára sa však akcie proti partizánom nepodnikali.
Priebeh.
Pri vzniknutej prestrelke medzi partizánmi a štyrmi žandármi stanice bol jeden žandár zabitý (strážmajster Ján Oros), jeden ťažko a jeden ľahko zranený. Partizáni zo stanice ukoristili štyri pušky, 120 nábojov, tri písacie stroje a pečiatky. Vojenskej hliadke, ktorá prišla napadnutej stanici na pomoc, sa podarilo zastreliť jedného partizána (vojenského zbeha Jána Jablonovského).
Reakcia.
Incident si vyžiadal výraznú reakciu župana Šarišsko-zemplínskej župy, ktorý 16. júla podal oficiálny návrh, adresovaný prezidentovi Jozefovi Tisovi, ministrovi národnej obrany gen. I.tr. Ferdinandovi Čatlošovi, ministrovi vnútra Alexandrovi Machovi, veliteľovi Armádneho veliteľstva v Prešove gen. Augustínovi Malárovi a Hlavnému veliteľstvu Žandárstva, v ktorom uviedol:
Vláda návrh na zriadenie zvláštneho útvaru na boj proti partizánom nerealizovala.
Alenka Bratušeková

Alenka Bratušeková (* 31. marec 1970, Celje, Juhoslávia) je slovinská politička, bývalá premiérka, od septembra 2018 ministerka infraštruktúry a podpredsedníčka Šarecovej vlády.
V rokoch 2013 – 2014 zastávala post predsedu vlády Slovinska ako prvá žena v tomto úrade. Vystriedala tak Janeza Janšu, ktorý bol donútený odstúpiť kvôli korupčným škandálom. Demisiu na post premiérky svojho štvorkoaličného kabinetu podala 5. mája 2014 po tom, čo v apríli prehrala vnútrostranícky súboj o kreslo predsedu strany s ľubľanským starostom Zoranom Jankovićom. Od januára 2013 do apríla 2014 viedla politický subjekt Pozitívna Slovenija (Pozitívne Slovinsko). Následne z neho vystúpila a založila vlastnú Alianciu Alenky Bratušekovej.
Od roku 2011 je poslankyňou slovinského Národného zhromaždenia, v dôsledku kĺzavého mandátu však túto funkciu počas účinkovania vo vláde nevykonávala.
V Junckerovej európskej komisii pre obdobie 2014 – 2019 bola ako slovinská kandidátka nominovaná na portfólio pre energetickú úniu a mala nahradiť komisára pre energetiku Oettingera. Mala sa tiež stať podpredsedníčkou komisie. Jej vystúpenie pred europoslancami však bolo nepresvedčivé a Bratušekovú veľkou väčšinou odmietli členovia príslušných výborov Európskeho parlamentu. Získala len 13 hlasov členov výborov pre životné prostredie a pre priemysel, výskum a energetiku, zatiaľ čo proti nej bolo 112 členov.
V predčasných júnových voľbách 2018 do dolnej komory, Štátneho zhromaždenia, kandidovala ako vodkyňa Aliancie Alenky Bratušekovej. Subjekt skončil na siedmom mieste so ziskom 5,11 % a piatich poslaneckých mandátov. Pre neschopnosť víťaza, protiimigračnej Slovinskej demokratickej strany expremiéra Janeza Janšu, zložiť kabinet schválil parlament 17. augusta 2018 Šarecovu premiérsku nomináciu od prezidenta republiky. Väčšinu 55 poslancov z 90-členného zákonodarného zboru mu zaistili vládni koaliční partneri a strana Ľavica v úlohe podporovateľov kabinetu.
Päťčlennú koaličnú vládu menšinového charakteru vytvorili kandidátka Marjana Šareca a sociálnej demokracie (SD), Strana moderného stredu (expremiéra Mira Cerara), Aliancia Alenky Bratušekovej a Demokratická strana dôchodcov Slovinska (DESUS). V zhromaždení na začiatku volebného obdobia disponovali 43 mandátmi. Nový stredovo orientovaný kabinet bol vymenovaný 13. septembra 2018 ako v poradí trinásty. Stal sa tak vôbec prvou menšinovou vládou, so šestnástimi členmi, vrátane dvoch ministrov bez kresla. Bratušeková získala posty podpredsedníčky vlády a ministerky infraštruktúry.
Juan Guaidó

Juan Gerardo Guaidó Márquez (* 28. júl 1983, La Guaira) je venezuelský politik a strojný inžinier. Od 23. januára 2019 je Národným zhromaždením Venezuely vymenovaný za úradujúceho prezidenta krajiny.
Životopis.
Guaidó je povolaním strojný inžinier, už ako študent sa venoval politickej činnosti, po ukončení vysokoškolského štúdia vo Venezuele pokračoval v štúdiu v Spojených štátoch.
Politická kariéra.
V politickej činnosti pokračoval Guadó aj naďalej, v roku 2009 sa podieľal na vytvorení politickej strany Vôľa ľudu (Voluntad Popular). Počas venezuelskej politickej a hospodárskej krízy sa aktívne podieľal na príprave demonštrácii, ktorých sa aj osobne zúčastňoval.
Členom národného zhromaždenia je Guaidó od januára 2016, kedy bol zvolený v rámci 1. volebného okrsku štátu Vargas. 
Prezidentská kríza 2019.
Vymenovanie Guaida za prezidenta je ďalším vyvrcholením politickej a hospodárskej krízy, ktorá vo Venezuele trvá minimálne od smrti bývalého prezidenta Huga Cháveza. Guaidó sa stal predsedom národného zhromaždenia 5. januára 2019, už vtedy vyhlásil, že má ambíciu nahradiť Madura vo funkcii, keďže jeho zvolenie považuje venezuelská opozícia za nelegitímne a prezidentské voľby za nedemokratické. O týždeň neskôr národné zhromaždenie formálne prijalo rezolúciu, ktorou Madura označilo za nelegitímneho prezidenta a uzurpátora moci. O niekoľko dní neskôr prijal venezuelský najvyšší súd rozhodnutie, ktorým zas označil všetky rozhodnutia národného zhromaždenia za neplatné. Súčasne najvyšší súd označil aj celé národné zhromaždenie za nelegitímne.
23. januára 2019 ho Národné zhromaždenie Venezuely formálne vymenovalo za úradujúceho prezidenta krajiny, čo malo znamenať ukončenie mandátu dovtedajšieho prezidenta Nicolása Madura. Sám Guaidó následne na demonštrácii oznámil, že sa stal prezidentom republiky zo svojej pozície predsedu národného zhromaždenia, čím využil ústavnú možnosť, ktorá umožňuje nahradiť prezidenta práve predsedom národného zhromaždenia v prípade, ak je prezident podľa ústavy ″"uzurpátor moci"″. Vláda prezidenta Madura však tento krok neuznala a tak je vymenovanie Guaida za prezidenta sporné. Spor o to, kto vykonáva funkciu prezidenta Venezuely následne prerástol aj na medzinárodnú úroveň, kedy časť krajín uznala za prezidenta Guaida a časť uznáva naďalej Madura.
V priebehu prezidentskej krízy, ktorá vo Venezuele začala 10. januára 2019, Guaidóa za dočasného prezidenta Venezuely postupne uznala značná časť amerických štátov vrátane USA, Kanady či Brazílie, ako aj niektoré mimoamerické štáty. Podporu mu vyjadril tiež Európsky parlament.
Durio

Durio je rod rastlín z čeľade Malvaceae. Niekoľko druhov produkuje jedlé ovocie známe ako durian, najbežnejším druhom je "Durio zibethinus". V rode Durio je známych 30 druhov, ale iba deväť produkuje jedlé ovocie.
Živé.sk

Živé.sk je najčítanejší slovenský internetový denník o technológiách a digitálnom životnom štýle. Na trhu pôsobí od roku 1999 a uverejňuje články z technologického diania na Slovensku aj v zahraničí.
Súčasťou vydania je spravodajstvo, cenové porovnania, návody, autorské komentáre, rozhovory, prehľad udalostí týždňa a videorelácia o hrách (Live Game).
Návštevnosť.
Živé.sk je súčasťou mediálnej skupiny Ringier Axel Springer Slovakia. Priemerná mesačná návštevnosť
Živé.sk je medzi 550-650 tisíc RU (podľa oficiálneho slovenského auditu internetovej návštevnosti
AIM Monitor). Zväčša sa umiestňuje medzi TOP 25 najčítanejšími webovými stránkami na Slovensku.
Redakcia.
Šéfredaktorom Živé.sk je od roku 2007 Filip Hanker. Zástupcami šéfredaktora sú Ján Trangel a Martin Kováč. Celkovo pre Živé.sk pracuje asi 30 interných a externých novinárov a prispievateľov.
Biertan

Biertan (, , ) je obec v strednom Rumunsku, v historickom regióne Sedmohradsko v župe Sibiu asi 80 km severne od samotného mesta Sibiu a 29 km východne od mesta Mediaş. Biertan je jednou z najdôležitejších saských dedín s opevnenými kostolmi v Transylvánii, ktoré sú od roku 1993 zapísané na zozname svetového kultúrneho dedičstva UNESCO. Opevnený kostol v obci Biertan bol v rokoch 1572 až 1867 sídlom evanjelického biskupa v Transylvánii.
Členenie.
Obec sa skladá z troch dedín: Biertan, Copşa Mare (Gross-Kopisch, Nagykapus) a Richisa (Reichesdorf, Riomfalva), z ktorých každá má opevnený kostol.
História.
Prvé zdokumentované svedectvo o obci pochádza z roku 1283 v dokumente o daniach, ktoré platili obyvatelia siedmich dedín, a preto bol Biertan pravdepodobne založený niekedy v rokoch 1224 až 1283 sedmohradskými Sasmi. Osídlenie obce sa rýchlo rozvinulo do dôležitého trhového mesta a do roku 1510 mal Biertan okolo 5 000 obyvateľov. V 15. až 16 storočí bol postavený malý opevnený kostol (die Kirchenburg). V stredoveku sa mesto zmenšilo kvôli rozmachu susedných obcí Sighişoara (nem. "Schäßburg"), Sibiu ("Hermannstadt") a Mediaş ("Mediasch").
Obyvateľstvo.
Pri sčítaní ľudu v roku 1930 mal Biertan 2 331 obyvateľov, z ktorých 1 228 bolo sedmohradskými Sasmi. Počas druhej svetovej vojny boli mnohí muži povolaní do rumunskej armády a neskôr do Waffen-SS. Po vojne boli mnohí sedmohradskí Sasi vysťahovaní z regiónu. Po páde komunizmu v roku 1990 ich oveľa viac odišlo do Nemecka.
Dnes má celá obec približne 2 500 obyvateľov, z toho obec Biertan má okolo 1 600 obyvateľov. Je to jedna z najnavštevovanejších dedín v Transylvánii, ktorá je historicky dôležitým miestom každoročného stretnutia sedmohradských Sasov, z ktorých mnohí teraz žijú v Nemecku.
Podľa sčítania ľudu v roku 2011 tvorili Rumuni 73,8% obyvateľstva, Rómovia tvorili 17,9%, Nemci tvorili 4,6% a Maďari tvorili 3,6%.
Záštita

Záštita môže byť:
Záštita (poľovníctvo)

Záštita alebo poľovnícka záštita je kryté prízemné poľovnícke strelecké stanovište, ktoré sa používa pri postriežke (resp. aj pri vábení). Poľovníkovi slúži na ochranu (teda na „záštitu, zaštítenie sa“) pre zrakom alebo čuchom zveri.
Európska cesta 32

Európska cesta E32 je medzinárodná cesta 1. triedy. Začína v anglickom Colchesteri a končí v Harwichi.
Celá trasa meria 30 kilometrov a je tak jednou z vôbec najkratších európskych ciest. Na území Spojeného kráľovstva nie je rovnako ako ostatné európske cesty nijako označená.
Európska cesta 44

Európska cesta 44 "(E44)" je medzinárodná cesta 1. triedy. Začína vo francúzskom Le Havre a končí v nemeckom Gießene. Celá trasa meria 807 kilometrov.
Európska cesta 46

Európska cesta E46 "(E46)" je verejná medzinárodná komunikácia 1. triedy. Začína vo francúzskom Cherbourg-Octeville a končí v belgickom Liège. Celá trasa meria 720 kilometrov.
Európska cesta 51

Európska cesty 51 "(E51)" je medzinárodná cesta 1. triedy. Začína v Berlíne, hlavnom meste Nemecka, a končí v Norimbergu. Celá trasa meria 479 kilometrov a po celej svojej dĺžke je vedená ako nemecká diaľnica A9.
Európska cesta 52

Európska cesta E52 je medzinárodná cesta 1. triedy. Začína vo francúzskom Štrasburgu a končí v rakúskom Salzburgu. Celá trasa meria 554 kilometrov.
Európska cesta 57

Európska cesta 57 "(E57)" je medzinárodná cesta 1. triedy. Začína v rakúskej obci Sattledt a končí v Ľubľane, hlavnom meste Slovinska.
Celá trasa meria 411 kilometrov. V Rakúsku je E57 vedená po rakúskej diaľnici A9. V Slovinsku je potom trasa vedená po diaľnici A1.
Katarína Kucbelová

Katarína Kucbelová (* 28. august 1979, Banská Bystrica) je slovenská spisovateľka a kultúrna manažérka, spoluzakladateľka ceny Anasoft litera.
Životopis.
Narodila sa 28. augusta 1979 v Banskej Bystrici. Maturovala na Gymnáziu A. Sládkoviča v Banskej Bystrici (19931997). Na Filmovej a televíznej fakulte Vysokej školy múzických umení v Bratislave vyštudovala dramaturgiu a scenáristiku (19972002). Pracuje ako kultúrna manažérka, založila a do roku 2012 viedla literárnu cenu Anasoft litera.
Tvorba.
Katarína Kucbelová debutovala v roku 2003 zbierkou Duály (Drewo a srd). Na tú nadviazala básnickými knihami Šport (2006, Ars Poetica), Malé veľké mesto (2008, Ars Poetica), Vie, čo urobí (2013, Artforum) a K bielej (2022, Skalná ruža). V roku 2020 vydala novelu Čepiec (2019, Slovart).
Jej básnická tvorba sa vyčleňuje z konvenčného vnímania poézie, vyznačuje sa vysokou mierou odosobnenosti a kritika ju zaraďuje k autorom tzv. Text Generation a Anesthetic Gen(d)eration. Vo štvrtej knihe jej tvorba nadobúda spoločensko-kritický či ekologický rozmer. Kucbelovej poézia bola preložená do viacerých jazykov a publikovaná v rôznych antológiách.
Jej prozaický debut Čepiec je pôsobivou kombináciou dokumentárneho románu a literárnej reportáže. Novela získala titul Kniha roka 2019 v ankete denníka Pravda, cenu Literárnej akadémia Panta Rhei Awards, Cenu za umenie Nadácie Tatra banky v kategórii literatúra, bola nominovaná do finálovej päťky literárnej ceny Anasoft litera, na Cenu Jána Johanidesa, Cenu René a do ankety Kniha roka mesačníka Knižná revue. Poľký preklad knihy Čepiec bol nominovaný do shortlistu stredoeurópskej ceny Angelus.
Divadelnú adaptáciu Čepiec uviedlo DJGT vo Zvolene v roku 2021. 
Básnická skladba K bielej získala stredoeurópsku Cenu Václava Buriana, Cenu Zlatá Vlna a Cenu Nadácie Tatrabanky.
Európska cesta 63

Európska cesta 63 "(E63)" je medzinárodná cesta 1. triedy. Začína vo fínskom Sodankylä a končí v Turku. 
Celá trasa meria 1100 kilometrov a je vedená iba na území Fínska. Tam je tiež po celej svojej dĺžke značená. Medzi mestami Sodankylä a Kuopio prechádza E63 po národnej ceste 5, medzi mestami Kuopio a Turku potom po národnej ceste 9.
Majstrovstvá Európy v krasokorčuľovaní 2019

Majstrovstvá Európy v krasokorčuľovaní 2019 bol 111. ročník súťaže európskych krasokorčuliarov organizovaný Medzinárodnou korčuliarskou úniou (ISU). 
Súťaž sa konala v dňoch 21.-27. januára 2019 v bieloruskom hlavnom meste Minsk v multifunkčnej aréne Minsk-Arena. Majstrovstvá prebiehali v štyroch kategóriách – muži, ženy, športové dvojice a tanečné páry.
Účastníci.
Právo účasti.
Právo zúčastniť sa majstrovstiev majú športovci registrovaní v európskych národných krasokorčuliarskych zväzoch (vrátane Turecka a Izraela), ktorí 1. júla 2018 dosiahli vekovú hranicu 15 rokov. Okrem týchto základných pravidiel bola ako kvalifikačné kritérium určená minimálna hodnota technických elementov, ktorú museli športovci dosiahnuť.
Minimálna hodnota technických elementov.
Medzinárodná korčuliarska únia určila pre sezónu 2018/2019 minimálnu hodnotu technických elementov (), ktorú museli športovci dosiahnuť aspoň raz na podujatí v aktuálnej alebo predošlej sezóne, aby sa kvalifikovali na majstrovstvá Európy (zohľadňovali sa iba podujatia zaradené do oficiálneho kalendára ISU). Keďže na prelome sezón došlo k zmenám v pravidlách, aby sa vyrovnali rozdiely v hodnoteniach oboch sezón bolo určené minimálne skóre oddelene pre obe sezóny.
Právo nominácie viacerých súťažiacich.
Každá členská krajina ISU má právo nominovať do súťaže jedného reprezentanta, ak splnil podmienku minimálneho veku a dosiahol požadované minimálne TES. Na základe umiestnenia na predchádzajúcich majstrovstvách Európy mali nasledovné krajiny právo nominovať viac ako jedného súťažiaceho:
Zoznam účastníkov súťaže.
Poznámky k zmene nominácií národných krasokorčuliarskych zväzov:
 Ruský krasokorčuliarsky zväz 27. decembra 2018 oznámil, že športová dvojica Natalia Zabijaková / Alexandr Enbert sa kvôli zraneniu partnera súťaže nezúčastnia. Namiesto nich nominovali prvých náhradníkov Pavľučenkovú s Chodykinom.
Program podujatia.
Program podujatia je uvádzaný v miestnom čase UTC+3 (moskovský čas) podľa oficiálneho rozpisu.
Finančné odmeny.
V zmysle rozhodnutia Rady Medzinárodnej korčuliarskej únie z 13. októbra 2018 boli stanovené nasledovné finančné odmeny pre súťažiacich na Majstrovstvách Európy, ktorí sa kvalifikovali a súťažili vo voľných jazdách, resp. voľných tancoch, a zároveň sa umiestnili do 6. miesta (narozdiel od predchádzajúcich majstrovstiev Európy, kedy bolo finančne ocenených prvých 8 miest v súťažiach jednotlivcov, prvých 5 miest v kategórii športových dvojíc a prvých 6 miest v kategórii tanečných párov):
Celkovo tak ISU vyplatila na finančných odmenách súťažiacim 294 000 USD.
Európska cesta 73

Európska cesta E73 je medzinárodná cesta 1. triedy, spájajúca Maďarsko s Jadranským morom. Vedie z Budapešti do Opuzenu a jej celková dĺžka je 702 km.
Európska cesta 74

Európska cesta 74 je medzinárodná cesta 1. triedy. Začína vo francúzskom meste Nice a končí v talianskom meste Alessandria. Jej celková dĺžka je 246 km.
V Nice sa napája na cestu E80 a v Alessandrii na E25 a E70.
Majstrovstvá Európy v krasokorčuľovaní 2020

Majstrovstvá Európy v krasokorčuľovaní 2020 bude 112. ročník súťaže európskych krasokorčuliarov organizovaný Medzinárodnou korčuliarskou úniou (ISU). 
Súťaž sa bude konať v januári 2020 v rakúskom meste Graz. Majstrovstvá budú prebiehať v štyroch kategóriách – muži, ženy, športové dvojice a tanečné páry.
Európska cesta 69

Európska cesta 69 "(E69)" je medzinárodná cesta 1. triedy, ktorá celá vedie po území Nórska. Začína pri Nordkappe a končí v Olderfjorde. Jej celková dĺžka je 129 km. 
Nachádza sa na nej 5 tunelov v celkovej dĺžke 15,5 km, najdlhší z nich má dĺžku 6,9 km.
E69 je najsevernejšia cesta na svete spojená s hlavnou medzinárodnou cestnou sieťou. Cesty na Špicbergoch a v Grónsku sú izolované a krátke. Severná časť cesty je v zimných mesiacoch uzavretá.
Michal Tallo

Michal Tallo (* 1993, Bratislava) je slovenský básnik, prozaik a publicista.
Životopis.
Vyštudoval dramaturgiu a scenáristiku na Filmovej a televíznej fakulty Vysokej školy múzických umení v Bratislave. Je koordinátorom československej literárnej súťaže Básne SK/CZ a moderátorom relácie Ars litera Rádia Devín. Do slovenčiny prekladá tvorbu súčasných anglofónnych autorov a autoriek.
Tvorba.
Michal Tallo debutoval zbierkou "Antimita" (2016, Drewo a srd), v roku 2018 vydal básnickú knihu "Delta" (Drewo a srd). Vo svojej tvorbe pracuje s motívmi digitálnych technológií či sociálnych sietí, ktoré prepája s osobnou a vzťahovou rovinou. Nadväzuje na poetickú tradíciu tvorby Márie Ferenčuhovej, Nóry Ruzičkovej, Kataríny Kucbelovej, Mily Haugovej, Štefana Strážaya či Michala Habaja. Kritika ho označuje za jedného z najvýraznejších predstaviteľov mladej slovenskej poézie. Jeho tvorba bola preložená do niekoľkých jazykov a vyšla v antológiách, ukrajinský preklad zbierky "Antimita" (prel. Oleksandra Kovalchuk) vyšiel v roku 2018. Okrem poézie Tallo publikuje krátke prózy či filmové a literárne recenzie v slovenských a českých médiách.
Európska cesta 72

Európska cesta E72 je medzinárodná cesta 1. triedy, nachádzajúca sa vo Francúzsku. Vedie z Bordeaux do Toulouse a jej celková dĺžka je 242 km.
Európska cesta 76

Európska cesta 76 "(E76)" je medzinárodná cesta 1. triedy, ktorá sa nachádza v Taliansku. Vedie medzi mestami Migliarino a Florencia a jej celková dĺžka je 88 km.
Pred prečíslovaním európskych ciest v roku 1992 bolo označenie E76 používané pre cestu v Nórsku, teraz označovanú ako E134.
Európska cesta 78

Európska cesta 78 "(E78)" je medzinárodná cesta 1. triedy medzi mestami Grosseto a Fano, ktorá pretína Apeninský polostrov severne od Ríma. Celá jej trasa leží v Taliansku. Jej celková dĺžka je 278 km.
Európska cesta 017

Európska cesta E017 je medzinárodná cesta triedy B, ktorá sa nachádza iba Rusku, vedie medzi mestami Jelabuga a Ufa. Jej celková dĺžka je 323 km.