burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Katheryn Winnicková

Katheryn Winnicková (rod. "Katrusia Anna Vinitska"; * 17. december 1977, Toronto, Ontário, Kanada) je kanadská herečka známa z televízneho seriálu "Vikingovia" (2013 - 2020).
Detstvo a mladosť.
Winnicková sa narodila v Toronte, v Kanade. Je ukrajinského pôvodu a jej materinským jazykom je ukrajinčina. Po anglicky sa naučila v ôsmych rokoch. Od siedmych rokov sa venovala bojovému umeniu a v trinástich rokoch získala svoj prvý čierny pás. Do 21 rokov navštívila tri školy bojových umení.
Vyštudovala York University s titulom z kineziológie.
Kariéra.
Winnicková sa objavila v menších úlohách vo filmoch ako napríklad "50 First Dates" (2004), "Failure to Launch" (2006), či televíznych seriáloch ako "Dr. House" alebo "Kosti".
Viac priestoru získala vo filme "When Nietzsche Wept" z roku 2007. Menšiu rolu získala aj vo filme "Vrahúni" (2010), kde ukázala jej bojové skúsenosti.
Od roku 2011 bola obsadená do jednej z úloh v televíznom seriály "Nikita". O rok neskôr bola obsadená do komédie "A Glimpse Inside the Mind of Charles Swan III" po boku Charlieho Sheena, Patricie Arquettovej, Billa Murraya či Mary Elizabeth Winsteadovej.
Od roku 2013 do roku 2020 stvárnila rolu menom Lagertha v televíznom seriály "Vikingovia". Za stvárnenie Lagerthy získala rôzne nominácie na televízne ocenenia, no žiadnu nezískala. Získala jednu z hlavných úloh v televíznom seriály spoločnosti Netflix, "Wu Assassins".
V roku 2020 sa objavila po boku herca Ryana Phillippa v televíznom seriály "Big Sky".
Pohár konfederácií FIFA 1999

Pohár konfederácií FIFA 1999 bol 4. ročník Pohára konfederácií FIFA. Konal sa od 24. júla do 4. augusta 1999 v Mexiku. Víťazmi sa stala domáca reprezentácia Mexika, keď vo finále porazila Brazíliu 4:3. Najlepší strelcom sa stali Ronaldinho, Cuauhtémoc Blanco a Marzouk Al-Otaibi so 6 gólmi. Najužitočnejším hráčom turnaja sa stal Brazílčan Ronaldinho. Zápas o tretie miesto vyhrali futbalisti USA.
Siska

Siska je nemecký kriminálny seriál, ktorý sa vysielal od roku 1998 do roku 2008 na televíznych staniciach ZDF, SF DRS a ORF.
Otakar Diblík

Otakar Diblík (* 19. august 1929, Brno – † 12. február 1999, Praha) bol český priemyselný dizajnér.
Život.
V rokoch 19481952 študoval Diblík architektúru a stavebné inžinierstvo na Technickej univerzite Dr. E. Beneša (dnes Vysoké učení technické v Brne). Už na škole začal pred architektúrou preferovať dizajn. Svoju kariéru začal v Karose vo Vysokom Mýte, kde sa podielal na návrhu autobusu Škoda 706 RTO, najmä na interiéri jeho luxusnej verzie na výstavu Expo 58 v Bruseli. Navrhol dizajn traktoru Zetor Crystal a lokomotívy 230 (prezývaná "Laminátka"). Navrhol tiež interiér lietadla Let L-200 Morava, okrem iného navrhol jeho charakteristický knipl. Neskôr pracoval v Tatre, kde sa podieľal na dizajne nástupcu Tatry 603 a na návrhu Tatry Delfín. Po prevode vývoja do Bratislavskej pobočky Tatry pracoval aj s bratislavským tímom. Žiadna z jeho prác realizovaných v Tatre však nebola realizovaná. V roku 1968 emigroval a usadil sa v Taliansku. Kontaktoval svojho priateľa, známeho dizajnéra Rodolfa Bonetta, ktorý ho zamestnal vo svojom štúdiu v Miláne. V roku 1983 sa stal šéfdizajnérom. Po Nežnej revolúcii sa vrátil do Československa a od roku 1990 pracoval ako vedúci ateliéru dizajnu na pražskej Vysokej škole umeleckopriemyselnej. V roku 1999 zomrel na zlyhanie srdca vo svojom ateliéri.
Bitka pri Çamurlu

Bitka pri Çamurlu sa odohrala 5. júla 1413 medzi Musou Çelebim a Mehmedom Çelebim, synmi Bayezida I., ako posledný konflikt osmanskej občianskej vojny známy ako Osmanské interregnum. Bitka rozhodla o tom, že Mehmed Çelebi sa stal sultánom Osmanskej ríše ako Mehmed I.
Mehmedova invázia a posledná bitka.
Po potlačení revolty Cüneyta Beja zhromaždil Mehmed Çelebi svoje jednotky v Ankare. So svojím svokrom Dulkadiridom začal plánovať inváziu do Rumélie (európska časť ríše a Musova pevnosť), aby porazil svojho brata Musu. Počas pochodu do Bursy získal Mehmed kontingenty vojsk zo západnej Anatólie. Po dosiahnutí úžiny dostali Mehmedovu armádu lode zapožičané od Manuela II. Palaiologosa, ktorý tiež zásoboval Mehmeda niekoľkými jednotkami.
Mehmed pochodoval so svojou armádou z Konštantínopolu do Edirne. Potom pochodoval na Kosovo, aby spojil svoje sily so svojim spojencom (a tiež nevlastným strýkom) srbským vládcom Stefanom Lazarevićom, spolu s informáciami od Ewrenosa o možných prepadoch počas bitky.
Obe armády sa stretli v Çamurlu, neďaleko dnešného Samokova, juhovýchodne od bulharskej Sofie. Musa sa spočiatku zdal byť víťazom bitky aj napriek strate Pašu Yigita a Sinana Beja z Trikkala. Príliv bitky sa však za pomoci srbských a byzantských vojsk otočil v prospech Mehmeda a Musa Çelebi utiekol.
Následky.
Po bitke bol Musa Çelebi zajatý a uškrtený. Táto bitka obnovila jednotu osmanského štátu pod vládou Mehmeda I.
Aldóza

Aldóza je monosacharid s uhlíkovou kostrou zakončenou karbonylovou skupinou, ktorá z nej robí aldehyd, a hydroxylovými skupinami na všetkých ostatných uhlíkoch. Aldózy sa odlišujú od ketóz, ktoré majú karbonylovú skupinu na druhom uhlíku od konca, čo z nich robí ketóny.
Štruktúra.
Ako ostatné sacharidy, jednoduché aldózy majú všeobecný vzorec C"n"(H2O)"n". Keďze formaldehyd (n=1) a glykoaldehyd (n=2) nie sú bežne považované za cukry, najjednoduchšou aldózou je trióza glyceraldehyd, ktorá má tri uhlíky.
Keďže majú aspoň jedno asymetrické uhlíkové centrum, všetky aldózy vykazujú stereoizomériu. Aldózy existujú ako -forma alebo -forma. Toto je možné určiť podľa chirality asymetrického uhlíka, ktorý je najďalej od aldehydovej skupiny, teda predposledného uhlíka v reťazci. Aldózy s alkoholovými skupinami napravo vo Fischerovej projekcii sú -aldózy a tie s alkoholovými skupinami napravo sú -aldózy. -aldózy sa v prírode vyskytujú častejšie.
Príklady aldóz zahŕňajú glyceraldehyd, erytrózu, ribózu, glukózu a galaktózu. Ketózy a aldózy sa dajú chemicky rozlíšiť pomocou Seliwanoffovej skúšky, kde sa vzorka zahreje s rezorcinolom. Test spočíva v dehydratačnej reakcii, ktorá prebieha rýchlejšie u ketóz, takže zatiaľ čo aldózy reagujú pomaly za tvorby slaboružovej farby, ketózy reagujú rýchlo a tvoria tmavočervenú farbu.
Aldózy môžu izomerizovať na ketózy cez Lobry-de Bruyn-van Ekensteinovu transformáciu.
Názvoslovie a bežné aldózy.
Aldózy sú rozlišované podľa počtu uhlíkov v hlavnom reťazci. Minimálny počet uhlíkov v uhlíkovej kostre na to, aby molekula bola považovaná za sacharid, je 3, a sacharidy s troma uhlíkmi sa nazývajú triózy. Jedinou aldotriózou je glyceraldehyd, ktorý má jedno chirálne centrum s dvoma enantiomérmi, - a -glyceraldehydom.
Medzi bežné aldózy patria:
Najčastejšie popisovanou kategóriou aldóz sú tie, ktoré majú 6 uhlíkov, aldohexózy. Aldohexózy, ktorú sú bežne označované triviálnymi názvami, sú:
Stereochémia.
Aldózy sú bežne označované názvami, ktoré sú špecifické pre konkrétny stereoizomér. Toto je veľmi dôležité hlavne v biochémii, kde vie mnoho živých systémov využiť len jeden enantiomér sacharidu, ale nie ten druhý. Aldózy však nie sú obmedzené na jednu konformáciu: môžu a menia sa z jednej formy na druhú.
Aldózy môžu tautomerizovať na ketózy v dynamickom procese s enolovým intermediátom (presnejšie endiolovým). Tento proces je vratný, takže sa dá povedať, že ketózy a aldózy existujú vo vzájomnej rovnováhe. Aldehydy a ketóny sú však takmer vždy omnoho stabilnejšie, než ich enolová forma, takže aldo- a keto-formy zvyčajne dominujú. Tento proces s enolovým medziproduktom umožňuje stereoizomerizáciu. Zásadité roztoky urýchľujú vzájomnú premenu izomérov.
Sacharidy s viac ako 4 uhlíkmi existujú v rovnováhe medzi uzavretým kruhom (cyklickou formou) a otvoreným reťazcom. Cyklické aldózy sú zvyčajne znázorňované pomocou Haworthovej projekcie, otvorené reťazce potom pomocou Fischerovej projekcie. Obe projekcie reprezentujú dôležité stereochemické informácie foriem, ktoré zobrazujú.
Štefan Suroviak

Štefan Suroviak (* 10. november 1892, Pribiš† 17. jún 1950, Piešťany) bol významný železničiarsky predák a politik HSĽS v období medzivojnového Československa a Slovenského štátu.
Štúdium.
Ľudovú školu absolvoval v Spišskej Novej Vsi. Ďalej študoval na obchodnej akadémii v Dolnom Kubíne. Pre svoje národné presvedčenie mu nebolo umožnené maturovať, takže musel štúdia dokončiť neskôr. Ako absolvent strednej školy nastúpil na službu na železnici v Poprade, odkiaľ sa neskôr presunul do Žiliny.
Prvá svetová vojna.
Po vypuknutí 1. svetovej vojny narukoval k 71. pešiemu slovenskému pluku v Trenčíne a po dvojmesačnom vojenskom výcviku bol zapojený do bojov na ruskom fronte. Počas bojov bol zajatý, avšak zo zajatia neskôr utiekol a opäť nastúpil k svojmu pluku v meste Kragujevac, kde sa stal svedkom popravy 42 slovenských vojakov (známa ako vzbura v Kragujevaci). Neskoršie bol ustanovený za veliteľa železničnej stanice v čiernomorskom meste Mariupoľ, kde zotrval do konca vojny.
Obdobie medzivojnového Československa.
Po vzniku Československa pracoval opäť na železnici v Žiline. Tu sa začal aj verejne angažovať. V Žiline 2. novembra 1919 spolu s niekoľkými slovenskými úradníkmi založil samostatnú odborovú organizáciu pre slovenských zamestnancov železníc Zväz slovenských železničiarov. V zväze najskôr pôsobil ako zapisovateľ, neskôr tajomník a od roku 1922 pôsobil ako predseda zväzu. Okrem toho v roku 1921 založil a vydával odborný časopis Hlas slovenských železničiarov.
Bol stúpencom politického kurzu Slovenskej ľudovej strany a jej predsedu Andreja Hlinku. Vo voľbách do župných zastupiteľstiev v roku 1923 bol za SĽS zvolený za poslanca zastupiteľstva Považskej župy. V parlamentných voľbách 1925, 1929 a 1935 bol za HSĽS zvolený (za XVII. volebný kraj) za poslanca československého parlamentu. Počas troch volebných období pôsobil vo viacerých parlamentných výboroch, napr. v rozpočtovom, dopravnom alebo kultúrnom výbore.
19381945.
Politicky aktívny bol aj po vyhlásení autonómie Slovenska v roku 1938. Vo voľbách do Snemu Slovenskej krajiny v decembri 1938 je ako predseda Zväzu Slovenských železničiarov zvolený za poslanca Snemu Slovenskej krajiny (v rámci jednotnej 100-miestnej kandidátky získal lukratívne trináste miesto). V sneme pôsobil počas celej existencie Slovenského štátu a zároveň bol predsedom jeho technicko-dopravného výboru.
Zväz slovenských železničiarov sa neskôr pretransformoval a stal súčasťou Združenia štátnych a verejných zamestnancov, ktorý sa stal jedinou odborovou organizáciou štátneho a verejného zamestnanectva. Keďže sa Štefan Suroviak tejto problematike venoval vyše dvadsať rokov a bol starým a vplyvným funkcionárom strany, bolo logické, že bol Jozefom Tisom menovaný do čela tejto stavovskej organizácie.
Po roku 1945.
V apríli 1945 bol ako „kolaborant“ zo železníc prepustený. V rámci retribučného súdnictva bol za svoju činnosť v rokoch 19381945 odsúdený na 8 rokov odňatia slobody a konfiškáciu celého majetku.
Čierny pluk

Čierny pluk (iné názvy: čierne vojsko, čierna légia, Čierny pluk; , ) bolo stále žoldnierske vojsko (resp. jeho jadro) uhorského kráľa Mateja I.
Čierny pluk vznikol v roku 1462, keď Matej I. prijal jednotky Jána Jiskru a Petra Komorovského do svojho žoldnierskeho vojska. Po bitke pri Veľkých Kostoľanoch vstúpili do čierneho pluku aj bratrícki vojaci Jána Švehlu. Istý čas tam pôsobili aj vojaci iného husitského veliteľa – Jána Talafúsa z Ostrova.
Skladal sa z 6 0008 000 mužov (neskôr 10 00012 000), z ktorých 1000 tvorilo ťažkú jazdu a zvyšok bola pechota, ktorá bola vyzbrojená panciermi, štítmi, kopijami a mušketami. Istý podiel mala aj ľahká jazda (husári). Výdaje na čierny pluk vyžadovali značnú časť kráľovskú rozpočtu, mesačný žold pešiaka bol 3 a pre jazdca 5 zlatých, iný zdroj uvádza: pešiak 2, ľahká jazda 2,5 a ťažká jazda 3 zlaté mesačne.
Čierny pluk patril medzi najbojaschopnejšie armády vtedajšej Európy, šlo o prvú pravidelnú a stálu uhorskú armádu. Jeho vycvičení a spoľahliví vojaci tvorili oporu pre výboje Mateja I.
Hlavný veliteľ čierneho pluku bol Matej I., významnými veliteľmi bol napr. František z Hája, Ján Tetauer, Ján Podmanický, Ján Haugwitz.
Po smrti Mateja I. v apríli 1490 bol čierny pluk zdecimovaný uhorskými feudálmi. Časť prešla do služieb Vladislava II., ktorý však nedokázal zabezpečiť pravidelný žold a tak vojaci rabovali. Vo februári 1492 ich v bitke pri Sáve porazil Pavol Kiniži na čele bandérií a insurekčného vojska. Formálne zanikol nariadením kráľa Vladislava II. zo 6. januára 1493. Zostávajúci vojaci sa pripojili k žoldnierom Francúzska (bandes noires).
Zorkovce

Zorkovce () sú zaniknutá obec, v súčasnosti súčasť Turčianských Teplíc v okrese Turčianske Teplice, severne od mesta, pri mestskej časti Turčiansky Michal, ako odbočka na ceste č. 2132 smerom do Mošoviec (ulice Zorkovská a Rakšianska). Pôvodne samostatná obec bola v roku 1951 pripojená k Turčianskemu Michalu a v roku 1971 spolu s ním k Turčianskym Tepliciam. Ako samostatné sídlo je možné Zorkovce rozoznať na mape vojenského mapovania 1920-1934 aj na historickej ortofotomape Slovenska z roku 1950. Neskôr kvôli domovej výstavbe na súčasných uliciach Rakšianskej a Zorkovskej niekdajšia obec intravilánom splynula s Turčianskym Michalom.
História.
Osada sa prvý krát spomína v roku 1350 ako "Sarouicha, Zorouicha", v roku 1360 ako "Zorkov, Zorkofalua, Zork a.n. Zarnotha", 1361 ako "Zork", 1368 ako "Zorkouch", 1534 ako "Zorkocz, Zorkowcz", 1597 ako "Kis Zorkovcz", 1773 ako "Zorkocz, Zorkowcze", 1786 a 1808 ako "Zorkócz, Zorkowce", 1863–1913 ako "Zorkóc" a napokon v rokoch 1920–1951 ako "Zorkovce". 
Niekdajšia obec má názov podľa synov Zorku (doložené z roku 1312). Samotná je doložená z roku 1350, kedy tento kus zeme daroval Ľudovít I. Pavlovi, synovi Ghyletovmu. Do 20. storočia patrila ako kuriálna obec zemianskej rodine Zorkóczi zo Zorkoviec. Matej Bel ich vo svojich notíciách spomína Zorkovce nasledovne:
Zorkovce nikdy nepatrili medzi veľké obce, v roku 1784 mali napríklad 8 domov, v roku 1828 iba 6. Tradičným zdrojom obživy bolo poľnohospodárstvo, toto sa nezmenilo ani po roku 1918. V roku 1951 bola obec zlúčená s Turčianskym Michalom, v roku 1971 pripojená k Turčianskym Tepliciam.
Obyvateľstvo.
Vývoj počtu obyvateľov od roku 1784 po 1948 vyjadruje nasledovný graf:
Červené pásky

Červené pásky je slovenský rodinný dramatický seriál vysielaný na TV Markíza. 1. séria mala premiéru 3. marca 2020, avšak kvôli opatreniam v súvislosti s ochorením COVID-19, bol seriál prerušený po dvoch odvysielaných epizódach a nové epizódy sa do vysielania vrátili až 16. marca 2021.
Otrokárske štáty a slobodné štáty

V Spojených štátoch pred rokom 1865 bol otrokárskym štátom štát, v ktorom bolo otroctvo a obchod s otrokmi legálne, zatiaľ čo slobodný štát bol štát, v ktorom sa otroctvo nenachádzalo. V rokoch 1812 až 1850 bolo otrokárskymi štátmi považované za politicky nevyhnutné, aby počet slobodných štátov neprekročil počet otrokárskych štátov, preto boli nové štáty prijímané v pároch.
Počas európskej kolonizácie bolo povolené otroctvo v tom, čo sa stane Spojenými štátmi. V roku 1776 bolo otroctvo legálne vo všetkých trinástich kolóniách, potom začali kolónie tento postup rušiť. Pensylvánia zrušila otroctvo v roku 1780 a približne polovica štátov zrušila otroctvo na konci revolučnej vojny alebo v prvých desaťročiach novej krajiny, aj keď to nie vždy znamenalo oslobodenie existujúcich otrokov. Hoci Vermont nebol jednou z trinástich kolónií, vyhlásil svoju nezávislosť od Británie v roku 1777 a súčasne obmedzil otroctvo. V roku 1791 bol prijatý za štát. Otroctvo bolo v USA veľmi rozporuplným problémom. Bol to hlavný problém pri písaní ústavy USA v roku 1787 a bol hlavnou príčinou americkej občianskej vojny v roku 1861. Tesne pred občianskou vojnou bolo slobodných štátov 19 a otrokárskych štátov 15. Počas vojny bolo otroctvo v niektorých z týchto jurisdikcií zrušené a trinásty dodatok k ústave USA ratifikovaný v decembri 1865 definitívne zrušil otroctvo v celých Spojených štátoch.
Raná história.
Otroctvo v koloniálnej Amerike bolo založené ako legálna inštitúcia v každej z trinástich kolónií Severnej Ameriky od 16. storočia. Spočiatku boli Indiáni zajatí a predaní ako otroci, čo bolo neskôr doplnené africkými otrokmi. V priebehu desaťročí predchádzajúcich revolučnej vojne sa počet otrokov v koloniálnej Amerike rýchlo rozširoval. Organizované politické a spoločenské hnutia na ukončenie otroctva sa začali v polovici 18. storočia. Pocity americkej revolúcie a prísľub rovnosti vyvolaný Deklaráciou nezávislosti stáli v protiklade k postaveniu väčšiny čiernych, či už slobodných alebo zotročených, v kolóniách.
Stavebné konanie

Stavebné konanie je osobitným druhom správneho konania, v ktorom stavebný úrad rozhoduje o stavebnom povolení na stavbu, na zmenu stavby a udržiavacích prác na stavbe. Stavebné konanie teda zjednodušene predstavuje proces od podania žiadosti o stavebné povolenie po jeho vydanie.
Právna úprava stavebného konania je upravená v "zákone č. 50/1976 Zb." o územnom plánovaní a stavebnom poriadku (tzv. „stavebný zákon”) a vo "vyhláške Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky č. 453/2000 Z. z.", ktorou sa vykonávajú niektoré ustanovenia stavebného zákona.
Okrem uvedených právnych predpisov sa na stavebné konanie subsidiárne vzťahuje "zákon č. 71/1967 Zb." o správnom konaní (ďalej len „správny poriadok”). V stavebnom zákone upravujú stavebné konanie najmä "ust. § 60 až § 70".
Pohár konfederácií FIFA 1997

Pohár konfederácií FIFA 1997 bol 3. ročník Pohára konfederácií FIFA. Konal sa od 12. decembra do 21. decembra 1997 v Saudskej Arábii. Víťazmi sa stala reprezentácia Brazílie, keď vo finále porazili Austráliu 6:0. Najlepší strelcom sa stal Romário so 7 gólmi. Najužitočnejším hráčom turnaja sa stal Brazílčan Denílson. Zápas o tretie miesto vyhrali futbalisti Česka.
Zorkóci

Zorkóci je slovenské priezvisko, pôvodom z dnes už zaniknutej obce Zorkovce v okrese Turčianske Teplice. V súčasnosti sa najviac vyskytuje v Bratislave (3 x).
História priezviska.
Zorkovi synovia, podľa ktorých sa nazýva aj obec Zorkovce sú po prvýkrát spomenutí v roku 1312. Matej Bel v Notíciách spomína, že sa rodina nazýva „Zorkovskí“. Neskôr prijali pomaďarčené verzie priezviska, pričom časť rodu naďalej používala slovenskú. V súčasnosti sa nositelia volajú "Zorkóci, Zorkoci, Zorkoczy, Zorkóczy" alebo "Zorkovský".
Gigliola Cinquetti

Gigliola Cinquetti (* 20. december 1947, Verona, Taliansko) je talianska speváčka a herečka.
Životopis.
Vo veku šestnásť rokov vyhrala s piesňou „Non ho l'età“ Festival Sanremo a Eurovision Song Contest. Skladba získala tiež platinovú platňu. V roku 1966 vyhrala v Sanremo druhýkrát s piesňou „Dio come ti amo“, ktorú s ňou spieval Domenico Modugno. V roku 1974 získala na súťaži Eurovízia druhé miesto za pieseň „SI“, ktorá tiež obsadila ôsme miesto na UK Singles Chart pod názvom „Go (Before You Break My Heart)“. Vysielanie piesne však bolo v Taliansku zakázané kvôli obavám, že by jej názov („Áno“) mohol ovplyvniť práve prebiehajúce referendum o legalizácii rozvodov.
V roku 1991 uvádzala prenos z Veľkej ceny Eurovízie spolu s Toto Cutugnom. Pôsobí ako moderátorka televízie RAI. V roku 2001 hrala vo filme "I Cavalieri che fecero l'impresa". Vydala autobiografickú knihu "In viaggio con lei".
Jej manželom je Luciano Teodoro, majú dvoch synov.
Bál az Operában

Bál az Operában je tretí štúdiový album, ktorý v roku 1984 vydalo hudobné vydavateľstvo Hungaroton maďarskej pop rockovej skupine KFT.
Zoznam skladieb.
Autorom skladieb je skupina KFT.
Pohár kráľa Fahda 1995

Pohár kráľa Fahda 1995 () bol 2. ročník Pohára konfederácií FIFA. Konal sa od 6. januára do 13. januára 1995 v Saudskej Arábii. Víťazmi sa stala reprezentácia Dánska, keď vo finále porazili Argentínu 2:0. Najlepší strelcom sa stal Luis García s 3 gólmi. Najužitočnejším hráčom turnaja sa stal Dán Brian Laudrup. Zápas o tretie miesto vyhrali futbalisti Mexika. Další ročník sa konal v roku 1997, už pod názvom Pohár konfederácií FIFA.
Svetový pohár v alpskom lyžovaní

Svetový pohár v alpskom lyžovaní (; ) je najvyššia súťaž alpského lyžovania. Založený bol v roku 1966 skupinou lyžiarov a expertov, medzi ktorými bol francúzsky novinár Serge Lang a riaditelia reprezentačných družstiev Francúzska a Spojených štátov. Krátko po vzniku, počas majstrovstiev sveta v alpskom lyžovaní v roku 1966 v Čile, bol podporený prezidentom Medzinárodnej lyžiarskej federácie (FIS) Marcom Hodlerom. Po kongrese FIS v Bejrúte, ktorý sa konal na jar 1967, sa stal oficiálnou súťažou Medzinárodnej lyžiarskej federácie. Prvé preteky svetového pohára sa konali 5. januára 1967 v západonemeckom Berchtesgadene. 
Svetový pohár sa dominantne koná v alpských lyžiarskych strediskách v Európe s pravidelnými zastávkami v Škandinávii, Severnej Amerike a Východnej Ázii, ale niekoľko pretekov sa konalo aj na južnej pologuli. Preteky svetového pohára sa konali v 25 rôznych krajinách po celom svete: Andorra, Argentína, Austrália, Bosna a Hercegovina, Bulharsko, Česko, Fínsko, Francúzsko, Chorvátsko, Japonsko, Južná Kórea, Kanada, Nemecko, Rakúsko, Taliansko, Nový Zéland, Nórsko, Poľsko, Rusko, Slovensko, Slovinsko, Spojené štáty, Španielsko, Švajčiarsko a Švédsko. Všetky preteky svetového pohára hostené v Bosne a Hercegovine sa konali v čase, keď bola súčasťou Juhoslávie.
Pretekári sa snažia dosiahnuť najlepší čas v štyroch disciplínach: slalom, obrovský slalom, super obrovský slalom (super-G) a zjazd. Piatou disciplínou je kombinácia zložená zo zjazdu alebo super-G a slalomu. Svetový pohár pôvodne zahŕňal iba slalom, obrovský slalom a zjazd. Kombinácia (počítaná z výsledkov vybraných zjazdových a slalomových pretekov) bola zahrnutá od sezóny 1974/1975, zatiaľ čo super-G bolo pridané v sezóne 1982/1983. Súčasný bodovací systém bol zavedený v sezóne 1991/1992. Za každý pretek sa udeľuje 30 najlepším pretekárom body. Víťaz získava 100 bodov, druhý 80 bodov, tretí 60 bodov až po 30. miesto, za ktoré je 1 bod. Pretekár s najvyšším počtom bodov v disciplíne na konci sezóny vyhráva svetový pohár s trofejou - malý krištáľový glóbus. Lyžiar s najväčším počtom bodov vo všetkých disciplínach vyhráva celkové hodnotenie pohára - veľký krištáľový glóbus, ktorý váži 9 kilogramov. Svetový pohár sa koná každoročne a po olympijských hrách je považovaný za najprestížnejšiu súťaž alpského lyžovania.
Celkoví víťazi.
Viacnásobné víťazstvá jednostlivcov Svetového pohára sú označení (#).
Externé odkazy.
FIS
Dom Kasandry Bajatovovej

Dom Kasandry Bajatovovej () je meštiansky dom z 18. storočia, nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita.
Dančovov dom leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv vo vrcholovej časti pahorku Nebet tepe v tesnom susedstve rovnomennej archeologickej rezervácie na ulici „Doktor Stojan Čomakov“ () č. 20.
Dejiny a súčasnosť.
Prvá etapa stavby budovy prebehla na začiatku, alebo v polovici 18. storočia. Koncom 18. storočia budova prešla rekonštrukciou v rámci ktorej bolo pristavané druhé poschodie. V roku 1949 získal dom štatút „národnej starožitnosti“. V rokoch 19501951 bola budova reštaurovaná pod vedením architekta Christa Peeva. Bola prvou reštaurovanou obrodeneckou obytnou budovou v Plovdive a týmto úkonom sa začal masívny proces reštaurácií a obnovy plovdivských obrodeneckých domov vo vtedy budúcej architektonicko-historickej rezervácii Starý Plovdiv. V roku 1995 budova získala štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
Charakteristika.
V súčasnej podobe z konca 18. storočia budova predstavuje typický príklad dvojposchodového ranoobrodeneckého obytného domu nesymetrického typu, aké sa stavali na konci 18. a začiatku 19. storočia. Najbohatšie zdobená je fasáda obrátená do dvora. Výzdoba je zachovaná aj v izbách, kde sú na stenách maľby, kde prevládajú florálne motívy. Stropy sú drevené a ich jednotlivé časti vytvárajú geometrické kompozície. Zaujímavým prvkom je atypicky riešené široké drevené schodisko vedúce na druhé poschodie, ktoré je svojím prevedením unikátom medzi schodiskami v obrodeneckých plovdivských domoch.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku v Štátnom vestníku č.85 z roku 1949 ako "národná starožitnosť", štatút kultúrnej pamiatky bol obnovený aj v Štátnom vestníku č. 4 z roku 1995 – ako dôvody ochrany boli pridané aj architektonicko-staviteľská hodnota budovy. Názov budovy ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je "Kăšta na Kasandra Bajatova" (, doslova "Dom Kasandry Bajatovovej").
Pohár kráľa Fahda 1992

Pohár kráľa Fahda 1992 (angl. "1992 King Fahd Cup") bol 1. ročník Pohára konfederácií FIFA. Pohár kráľa Fahda sa hral na počesť vtedajšieho saudskoarabského vládcu, ktorý turnaj organizoval s federáciou svojej krajiny. Konal sa od 15. januára do 20. januára 1992 v Saudskej Arábii. Víťazmi sa stala reprezentácia Argentíny, keď vo finále porazili Saudskú Arábiu 3:1. Najlepší strelcom sa stal Gabriel Batistuta a Bruce Murray s 2 gólmi. Najužitočnejším hráčom turnaja sa stal Argentínčan Fernando Redondo. Zápas o tretie miesto vyhrali futbalisti USA.
Pohár konfederácií FIFA 2017 – Finále

Finále Pohára konfederácií FIFA 2017 bol finálový zápas futbalového turnaja o víťaza Pohára konfederácií FIFA na rok 2017. Zápas sa hral 2. júla 2017 na štadióne Krestovsky Stadium v Ruskom meste Petrohrad medzi mužstvami Čile a Nemecka.
Zoznam astronomických článkov/Á

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 3 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ád.
Áditja-L1
ár.
ÁrjabhataÁrjabhata (družica)
Mestské kúpalisko (Pezinok)

Mestské kúpalisko (iné názvy: kúpalisko pri zámku, letné kúpalisko; historický názov: "letný kúpeľ") bolo kúpalisko na Sládkovičovej ulici (neskôr Mladoboleslavskej ulici) v Pezinku.
História.
Na jeho mieste sa od roku 1924 nachádzal mestský letný kúpeľ, ktorý bol daný do prevádzky 15. mája 1925. V roku 1949 bola pôvodná kúpeľná budova náhradená novou s práve vznikajúcim letným kúpaliskom, ktoré bolo dobudované v roku 1957 a stálo 12 miliónov korún. Kúpalisko sa nachádzalo v susedstve, dnes už zaniknutého, Hostinca Lipár pri križovatke. Areál pozostával s troch betónových bazénov (malého, stredného, veľkého), betónových šmykľaviek, skokanských mostíkov, priľahlej zelene a budovy bývalého Espressa, v ktorej neskôr sídlil mládežnícky Atlas klub. Atlas klub bol miestom konania koncertov a výstav. Každoročne sa kúpalisko otváralo na Medzinárodný deň detí a bolo obľúbeným miestom stretávania sa a rekreácie.
Zánik a súčasnosť.
V prevádzke bolo do začiatku 90. rokov 20. storočia. Pravdepodobným dôvodom ukončenia prevádzky bol problém s bazénmi. Kúpalisko následne začalo pustnúť a bolo predané zahraničnému investorovi, ktorý ale predčasne zomrel. Kúpalisko opäť získalo do vlastníctva mesto a v roku 1996 prípadlo štátu. Mestské kúpalisko bolo zbúrané a na jeho mieste sa začalo s výstavbou budovy okresného úradu, ktorá nebola dokončená. Štát predal súkromnému investorovi kostru budovy a mesto pozemok pod ňou. V súčasnosti sa tu nachádza bytový dom a náhradným mestským kúpaliskom sa v 90. rokoch stalo letné kúpalisko na sídlisku Sever.
Kúpalisko (Pezinok)

Kúpalisko v Pezinku môže byť:
Zoznam hudobných článkov/Ü

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
üz.
Üzenet a liftből / A fodrász
Zoznam kozmonautických článkov/Á

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 2 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
ád.
Áditja-L1
ár.
Árjabhata (družica)
Pohár konfederácií FIFA 2005 – Finále

Finále Pohára konfederácií FIFA 2005 bol finálový zápas futbalového turnaja o víťaza Pohára konfederácií FIFA na rok 2005. Zápas sa hral 29. júna 2005 na štadióne Waldstadion v Nemeckom meste Frankfurt medzi mužstvami Brazílie a Argentíny.
Ochranná zóna

Ochranná zóna () bolo územie v západnej časti Slovenskej republiky (Slovenského štátu), ktoré podliehalo pod vojenskú správu nacistického Nemecka.
Toto územie získalo špeciálny status už na základe Zmluvy o ochrannom vzťahu medzi Nemeckou ríšou a Slovenským štátom ("Schutzvertrag"), ktorá nadobudla platnosť 23. marca 1939. Zónu ďalej určila nemecko-slovenská zmluva z 28. augusta 1939, ktorá bola podpísaná v Bratislave.
Zmluva poskytla Nemecku výhradné hospodárske, politické a vojenské právomoci v určenom priestore, ktorý bol vymedzený ako územie od západných hraníc Slovenskej republiky po východné okraje Malých Karpát a Bielych Karpát a pohoria Javorníky.
Oficiálnym dôvodom vzniku Ochrannej zóny bolo, že Nemecká ríša prebrala ochranu nad politickou nezávislosťou Slovenského štátu a nad integritou jeho územia. V skutočnosti však išlo skôr o akési nárazníkové ochranné pásmo Nemeckej ríše na jej východnej hranici.
Po vzniku Ochrannej zóny Nemci zabrali a po celú vojnu využívali vojenské letisko v Kuchyni, a v Malých Karpatoch začali stavať vojenské opevnenia, z ktorých niektoré sa zachovali dodnes. Za veliteľa Ochrannej zóny bol hlavným veliteľstvom brannej moci menovaný výnosom zo dňa 29. novembra 1939 generálmajor Wecke, veliteľ cvičišťa leteckých zbraní v Malackách.
Vojenské historické múzeum Piešťany

Vojenské historické múzeum Piešťany (VHM) je vojenské múzeum v Piešťanoch. Nachádza sa v areáli letiska Piešťany, ako súčasť Vojenského historického ústavu v Bratislave. Začalo sa budovať v roku 2002 v objektoch po zrušenej 32. leteckej základni. Pre depozitáre a administratívnu budovu boli určené kasárne SNP na Orviskej ceste v blízkosti letiska. Časť bývalého vojenského letiska s tromi halami bola určená na vybudovanie stálej expozície. V rokoch 2002 – 2003 boli tieto objekty čiastočne zrekonštruované.
Múzeum bolo otvorené v septembri 2004, kedy bola sprístupnená stála expozícia pod názvom „Výzbroj čs. armády v rokoch 1945 – 1992“. Expozícia je umiestnená na ploche väčšej ako 41 000 m² v halách aj exteriéri v južnej časti letiskového areálu. V múzeu sa nachádzajú rôzne typy vojenských motorových vozidiel a lietadiel, ktoré Slovensko kedysi využívalo. Hlavná časť expozície je zameraná na výzbroj československej armády v rokoch 1945 – 1992.
Múzejné oddelenie Piešťany registrovalo k 31. decembru 2019 v zbierkovom fonde 9 272 zbierkových predmetov, zaradených v 22 múzejných zbierkach.
Venepunkcia

Venepunkcia (z lat. "vena" - žila, "punctio" - (v)pichnutie; iné názvy: punkcia žily, nabodnutie žily, napichnutie žily) je spôsob odberu krvi, pri ktorom dochádza k zavedeniu injekčnej ihly do žily pacienta. Štandardne sa odber vykonáva zo žíl nachádzajúcich sa v oblasti lakťovej jamky, menej často z predlaktia a dolných končatín.
Postup.
Pred zákrokom pacient sedí alebo leží a na dolnú tretinu ramena sa aplikuje škrtidlo, ktoré spôsobí mierne zvieranie žíl. Škrtidlo nesmie byť príliš tesné, aby sa zachoval prietok krvi, ktorý sa kontroluje pomocou tepu. Ak je pacientova žila zle viditeľná, je pacient vyzvaný, aby vykonal tzv. „pumpovanie paže“, čo je však označované ako nevhodné, pretože pri tomto pohybe dochádza k nárastu analytov v krvnej plazme, preto je vhodnejšie pristúpiť k opakovanému zovretie a povolenie päste. Koža na lakti musí byť pred vpichom dezinfikovaná. Potom sa koža spoločne s žilovou stenou prepichne ihlou pod uhlom cca 45 ° a následne sa cez kanylu ihly pomocou vákua napĺňa krv do plastovej odberovej nádobky, ktoré väčšinou obsahujú protizrážavé činidlo v pevnej forme, ktoré sa musí potom dôkladne miešať, aby sa rozpustilo. Po dokončení odberu krvi sa odstráni škrtidlo a miesto vpichu sa starostlivo ošetrí pritlačením vatového tampónu s dezinfekčným roztokom, ktorý sa prelepí náplasťou. Pacient by mal tampón na mieste držať aspoň 5 minút.
Skúmavky.
Skúmavky majú vyčerpaný vzduch (vákuum), aby sa do nich nasalo príslušné množstvo krvi. Obsahujú antikoagulans alebo protizrážavé činidlá a podľa ich druhu sa potom skúmavka označí príslušnou farbou na zátke. Každá nádobka má využitie v inej oblasti.
Zoznam najlepších strelcov Ligy majstrov UEFA

Liga majstrov UEFA, do roku 1992 známa ako Pohár majstrov európskych klubov, je každoročná futbalová pohárová súťaž organizovaná UEFA od roku 1995. Pôvodne priama vyraďovacia súťaž otvorená iba pre kluby šampiónov sa turnaj v priebehu 90. rokov rozšírila o skupinovú fázu. Expanzia vyústila do toho, že sa hrá viac zápasov, čo zvyšuje šance hráčov na strelenie gólov, a preto sa nižšie uvedený zoznam hodnotí v prospech moderných hráčov. Iba 9 z 50 hráčov na zozname nikdy nezasiahlo do reformovanej Ligy majstrov. Okrem toho sa dvaja hráči zúčastnili éry PMEK aj Ligy majstrov.
Najlepší strelci v histórii.
"K 19. aprílu 2023"
‡ - hráč hral v ére PMEK. Hráči, ktorí sú súčasťou Ligy majstrov UEFA 2020/2021 sú zobrazený hrubým písmom.
Tabuľka nižšie nezaraďuje góly strelené v kvalifikačných zápasoch súťaže.
Kerry Washingtonová

Kerry Washington (; * 31. januára 1977, Bronx, New York, USA) je americká herečka, producentka a režisérka. Je známa vďaka úlohe Olivie Pope z televízneho seriálu "Scandal" (2012 - 2018). V roku 2014 bola zaradená medzi 100 najvplyvnejších ľudí podľa časopisu Time.
Detstvo a mladosť.
Narodila sa v Bronxe v New Yorku. Jej rodičmi sú Valerie a Earl Washingtovnoví. Z otcovej strany má afroamerický pôvod. Navštevovala Spence School na Manhattane, kde maturovala v roku 1994. Neskôr študovala divadelné herectvo na George Washington University.
Kariéra.
V roku 2000 sa objavila v komédii "Nežiadaj svoj posledný tanec" po boku Julie Stiles a Seana Patricka Thomasa. Menšiu rolu získala po boku Angeliny Jolie a Brada Pitta, vo filme "Mr. &amp; Mrs. Smith" z roku 2005. O rok neskôr, vo filme "Mŕtve dievča", stvárnila ženu menom Rosetta, ktorá má vzťah s Kristou, ktorú stvárnila Brittany Murphy. 
V roku 2008 hrala po boku Samuela L. Jaksona a Patricka Wilsona vo filme "Lakeview Terrace". 
V roku 2012 stvárnila jednu z hlavných postáv vo filme Quentina Tarantina, "Nespútaný Django". Od apríla rovnakého roku do apríla 2018 stvárnila hlavnú postavu v dramatickom seriály "Scandal". Washingtonová získala za svoj herecký výkon niekoľko nominácii a získala aj rôzne filmové ocenenia. 
V roku 2017 bola obsadená do filmu "Confirmation", kde získala nomináciu na ocenenie Zlatý glóbus. V roku 2019 mala možnosť produkovať film "American Son", v ktorom si zahrala aj hlavnú ženskú rolu. Film bol spracovaný podľa divadelnej hry. 
V roku 2020 po boku Reese Witherspoon hrá v televíznom seriály "Little Fires Everywhere". V decembri 2020 vyšiel film spoločnosti Netflix "The Prom", kde hrala po boku Meryl Streep a Nicole Kidman. 
Súkromný život.
V júni 2013 sa vydala za Nnamdiho Asomugha, s ktorým má dve deti. Získala čestný doktorát z Univerzity Georgea Washingtona. Je aktivistkou za LGBT a ľudské práva. V marci 2016 spoločne s Ellen Pompeo či Violou Davis podporovala kampaň Hillary Clinton.
Labuda (priezvisko)

Labuda je slovenské priezvisko. Na Slovensku je najčastejšie v Žiline, Snežnici, Levoči a Bitarovej.
Je rozšírené aj v Poľsku, najmä medzi obyvateľmi kašubského pôvodu, v kašubčine výraz "labùda" značí núdza, bieda.
Nathan Söderblom

Nathan Söderblom (* 15. január 1866, Trönö† 12. júl 1931, Uppsala) bol švédsky luteránsky biskup, teológ, autor a arcibiskup uppsalský. Bol taktiež nositeľom Nobelovej ceny za mier.
Život.
Nathan Söderblom sa narodil 15. januára 1866 v švédskej obci Trönö, do rodiny luteránskeho kňaza Jonasa Söderbloma. V roku 1883 sa prihlásil na Univerzitu v Uppsale. V roku 1893 bol vysvätený za kňaza a v roku 1914 bol vysvätený za biskupa v Uppsalskej katedrále svätého Petra. Od roku 1870 bol ženatý s jeho manželkou Annou, s ktorou mali 12 detí. Bol významným predstaviteľom ekumenického hnutia. V roku 1930 mu bola udelená Nobelová cena za mier. Zomrel 12. júla 1931 v Uppsale.
Nathan Söderblom a Slovensko.
Nathan Söderblom v roku 1922 inštaloval prvého slovenského evanjelického biskupa Jura Janošku a v roku 1928 biskupa Dušana Fajnora.
Out (film)

Out je slovensko-maďarsko-lotyšsko-estónsky dramatický film z roku 2017, ktorý režíroval György Kristóf. Bol uvedený v sekcii Un Certain Regard na filmovom festivale v Cannes 2017 a na MFF Art Film feste v Košiciach 2017. 
Film je odyseou päťdesiatročného Ágostona, hlavy rodiny, ktorý sa vydáva na cestu po Východnej Európe s nádejou získať prácu a splniť si svoj sen o chytení veľkej ryby. Skončí v Pobaltí s prázdnymi vreckami a za jeho golierom ostáva len morská soľ a vietor. Počas svojej cesty sa dostáva do čoraz viac bizarných situácií, kde stretáva priateľskú ženu, Rusa s nepriateľskými zámermi a smutného vypchatého zajaca bez uší. Vlny zaplavujú piesok a znovu sa vracajú do mora.
Slovenský pohár v hokeji 1994/95

Slovenský pohár v hokeji 1994/95 bol druhý ročník tejto súťaže. Obhajca trofeje bola Dukla Trenčín. Začiatok bol 11. augusta 1994 a finále bolo 13. septembra 1994. Druhý ročník vyhrala Dukla Trenčín vo finále zdolala HK Spišská Nová Ves 8:1.
Formát súťaže.
Druhého ročníka Slovenského pohára v hokeji sa pôvodne malo zúčastniť 16 tímov. Desať tímov z extraligy a šesť tímov z 1. ligy. Tímy rozdelili do štyroch skupín. Do play-off postupovali víťazi skupín. Semifinále sa potom hralo na dva zápasy a víťazi postupovali do finále. Tím HK Poprad odstúpil pred sezónou zo súťaže.
Play-off.
Semifinále sa hralo na dva zápasy. Finále sa potom hralo na neutrálnej pôde v Prievidzi. Víťazom sa stala Dukla Trenčín vo finále zdolali tím HK Spišská Nová Ves 8:1.
Prvé kolo
06. 09. 1994: HK Spišská Nová Ves - HK 36 Skalica 6:1
07. 09. 1994: Dukla Trenčín - Martimex ZŤS Martin 5:1
Odvety
09. 09. 1994: HK 36 Skalica - HK Spišská Nová Ves 3:4
11. 09. 1994: Martimex ZŤS Martin - Dukla Trenčín 3:2
Finále
Finále sa hralo na neutrálnej pôde v Prievidzi. 
Dukla Trenčín - HK Spišská Nová Ves 8:1 Tretiny (3:0, 4:0, 1:0)
Góly: (7. Jánoš 1:0, 9. Kolník 2:0, 16. Melicherík 3:0, 21. Kolník 4:0, 27. Jánoš 5:0, 36. Madový 6:0, 39. Jánoš 7:1, 50. Smerčiak 8:1 - 37. Krajňák 6:1) 
Najlepší strelci.
7 gólov
Ľubomír Kolník 
6 gólov
Branislav Jánoš 
5 gólov
Richard Kapuš 
4 góly 
Vlastimil Plavucha 
Žigmund Pálffy 
Ľubomír Vaic 
Zdroj.
http://hokej.xf.cz/slpohar/index.html 
https://www.hockeyslovakia.sk/sk/
Robinson &amp; Crusoe (film)

Robinson &amp; Crusoe je experimentálny film Jána Sabola z roku 2012, vytvorený v rámci projektu Košice – Európske hlavné mesto kultúry 2013. Vo filme hrajú Michal Soltész, Sándor Tamás Molnár, Vica Kerekes a Roman Luknár. Film získal hlavnú cenu v kategórii hraný film na filmovom festivale "The Spirits of the Earth" v talianskom Turíne.
Tento celovečerný hraný film spája experimentálnym a originálnym spôsobom divadelnú a filmovú zložku. Jeho téma vychádza zo základného motívu ne-komunikácie medzi ľuďmi, národmi, vzájomných averzií, predsudkov, ktoré sú často motivované neochotou spoznávania iných kultúr a názorov. Pud sebazáchovy, prežitia však prinúti hlavných aktérov k vzájomnej spolupráci, porozumeniu, odhaľujú sa ľudské, vnútorne dimenzie človeka.
Daniil Sergejevič Medvedev

Daniil Sergejevič Medvedev (; * 11. február 1996, Moskva, Rusko) je ruský profesionálny tenista. Získal 20 titulov vo dvojhre na okruhu ATP, vrátane titulu na Turnaji majstrov 2020. Víťazstvom na Turnaji majstrov sa stal prvým hráčom od roku 2007, ktorý na ceste za titulom porazil troch najlepších svetových tenistov.
Krajský súd v Košiciach

Krajský súd v Košiciach (alebo Krajský súd Košice), je krajský súd so sídlom v meste Košice, sídle Košického kraja a Košického samosprávneho kraja. Budova súdu sa nachádza na Štúrovej ulici 29. Predsedníčkou súdu je JUDr. Frederika Zozuľáková, podpredsedmi JUDr. Jozef Maruščák a JUDr. Ján Slovinský.
Na súde v roku 2019 pôsobilo 66 sudcov, ktorých počet oproti minulým rokom klesol. Vo februári 2021 mal súd 57 aktívnych sudcov. Na súde bolo vo februári 2021, evidovaných 44 431 rozhodnutí. Súd vo väčšine prípadov rieši občianskoprávne a trestnoprávne súdne spory a prípady, ale je mu umožnené rozhodovať aj o správnych veciach v prípadoch, keď sa nejedná o situácie presne vymedzené v osobitnom zákone.
Obvod súdu tvoria obvody Okresného súdu Košice I, Okresného súdu Košice II, Okresného súdu Košice-okolie, Okresného súdu Michalovce, Okresného súdu Rožňava, Okresného súdu Spišská Nová Ves a Okresného súdu Trebišov.
História.
História krajského a okresných súdov v Košiciach začala v roku 1945 v povojnovom období. V tomto roku bol zriadený "Hlavný súd v Košiciach", pod ktorý spadali Krajský súd v Košiciach, Krajský súd v Levoči, Krajský súd v Prešove, Krajský súd v Rimavskej Sobote a Krajský súd v Ružomberku. Neskôr bol prijatím ústavného zákona č. 150/1948 Sb. a prijatím zákona č. 320/1948 Sb. bol Krajský súd v Košiciach, ktorý sa stal jedným zo šiestich krajských súdov na území Slovenska. Následne sa po prijatí zákona č. 36/1960 Zb. o územnom členení štátu uskutočnila redukcia počtu krajov na 3 krajské súdy. Krajský súd v Košiciach zahŕňal Košický kraj a Prešovský kraj.
Budova krajského súdu bola postavená v roku 1982. V roku 1997 sa uskutočnila reorganizácia štátnej správy a sústavy súdov. Od tejto doby je budova sídlom Krajského súdu v Košiciach, Okresného súdu Košice I, Okresného súdu Košice II a Okresného súdu Košice-okolie.
Budova súdu.
Projekt Plánu obnovy s názvom "Reforma justície" zahŕňa modernizáciu existujúcej budovy krajského súdu na Štúrovej ulici tak, aby jej rekonštrukcia zabezpečila úsporu primárnej energie minimálne na úrovni 30%. Rozpočet na rekonštrukciu je stanovený na 27,1 milióna eur s DPH.
Nórska križiacka výprava

Nórska križiacka výprava alebo nórska krížová výprava bola križiacka výprava či púť, ktorá prebehla medzi rokmi 1107 až 1110 ako dozvuk prvej križiackej výpravy. Nórska križiacka výprava je aj prvá križiacka výprava, na ktorej sa osobne zúčastnil korunovaný panovník. Viedol ju nórsky kráľ Sigurdom I.
Cesta do Jeruzalema.
Z Nórska do Anglicka (11071108).
Sigurd a jeho muži sa z Nórska vydali na plavbu na jeseň v roku 1107. Výprava pozostávala zo šesťdesiat lodí a asi 5 000 mužov. Ešte na jeseň pristála flotila v Anglicku, kde bol v tom čase kráľom Henrich I. Sigurd tu so svojimi mužmi zostal celú zimu až do jari 1108, keď sa výprava po mori vybrala po mori ďalej.
Na Pyrenejskom polostrove (11081109).
Po niekoľkých mesiacoch zakotvila nórska flotila v Galícii v blízkosti významného pútnického miesta Santiago de Compostela. V krajine, ktorú Nóri označovali ako „Jakobsland“, im bolo miestnym pánom dovolené prečkať zimu. Keď však zima prišla, nastal nedostatok jedla, čo miestneho vládcu donútilo prerušiť predaj potravín nórskym bojovníkom. Sigurd preto zhromaždil svoje vojsko a dobyl hrad lokálneho vládcu, kde získal potrebné zásoby ako aj inú korisť.
Na jar výprava pokračovala po mori ďalej pozdĺž pobrežia Portugalska, pričom zajala osem saracénskych galér a dobyla hrad v Sintre (v skutočnosti išlo asi o Colares, ktoré je bližšie pri mori). Potom Nóri pokračovali smerom k Lisabonu, mestu na pomedzí kresťanského a moslimského sveta, kde zvíťazili v ďalšej bitke. Na svojej ceste ďalej vyplienili mesto Alkasse (pravdepodobne ide o Al Kuasr) a pri vstupe do Stredozemného mora porazili v blízkosti Gibraltárskej úžiny eskadru moslimských lodí.
Na Baleárskych ostrovoch (1109).
Po vstupe do Stredozemného mora sa severania plavili pozdĺž pobrežia krajiny Saracénov "(Serkland)" až k Baleárskym ostrovom. Tie boli v tom čase kresťanmi vnímané ako brloh pirátov a otrokárske stredisko. Nájazdy Nórov sú aj prvými zaznamenanými útokmi kresťanov proti týmto moslimským ostrovom (hoci sa Baleáry stali isto už aj skôr cieľom drobnejších útokov).
V Jeruzalemskom kráľovstve (1110).
V lete 1110 Nóri konečne pristáli v Akkone a vydali sa do Jeruzalema, kde bol Sigurd so všetkými poctami privítaný jeruzalemským kráľom Balduinom I. Po vrelom privítaní, ktoré bolo hodné korunovaného panovníka, sprevádzal Balduin Sigurda k rieke Jordán a späť do Jeruzalema.
Nóri boli obdarovaní mnohými cennosťami a relikviami, a to vrátane triesky zo Svätého kríža, na ktorom mal byť údajne ukrižovaný Ježiš Kristus. Táto vzácna relikvia im bola venovaná pod podmienkou, že budú aj naďalej podporovať a presadzovať kresťanstvo a že relikviu prinesú k hrobu svätého Olafa.
Anna Sámelová

Doc. PhDr. Anna Sámelová, PhD., rodená Korbová (* 1968, Poprad) je slovenská redaktorka, rozhlasová moderátorka a vysokoškolská pedagogička.
Životopis.
Dňa 16. novembra 1989 podvečer bola účastníčkou nepovolenej protestnej demonštrácie študentov v Bratislave.
V roku 1991 absolvovala magisterské medziodborové štúdium filozofie – histórie na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Počas štúdia v rokoch 1990 až 1991 pôsobila ako externá redaktorka vnútropolitického oddelenia denníka "Smena". V rokoch 1991 až 1992 bola redaktorkou dvojtýždenníka "Verejná mienka".
Medzi rokmi 1992 a 1995 pôsobila ako redaktorka, parlamentná spravodajkyňa, moderátorka a vedúca vydania "Rádiožurnálu Slovenského rozhlasu". Keď odišla z Rádiožurnálu, chvíľu pôsobila ako tlačová hovorkyňa Incheba, a. s. a v roku 1996 sa stala šéfredaktorkou dvojtýždenníka "Slovensko a reality". V rovnakom roku jej bola udelená Výročná cena Literárneho fondu za najlepší tvorivý novinársky čin v roku 1996, ktorý získala za podiel na sformovaní rozhlasového denníka "Žurnálu Rádia Twist". V rádiu Twist pôsobila ako redaktorka spravodajstva a moderátorka od roku 1995 až do roku 2000, kedy sa stala šéfredaktorkou spravodajstva až do roku 2004.
V rokoch 1996 až 2002 bola lektorkou verbálnej a neverbálnej komunikácie v Centre nezávislej žurnalistiky v Bratislave.
V roku 2006 bola menovaná guvernérom Národnej banky Slovenska na členku Pracovného výboru pre komunikáciu zavedenia eura v Slovenskej republike, kde pôsobila tri roky. V rovnakom roku sa stala riaditeľkou Centier spravodajstva Rozhlasu a televízie Slovenska. Túto funkciu zastávala do roku 2012.
V rokoch 2006 až 2011 bola spoluautorkou etických kódexov oblasti žurnalistiky. V roku 2008 spoluzakladala Medzinárodný tlačový inštitút na Slovensku.
V rokoch 2011 až 2013 bola členkou poroty Novinárskej ceny v Česku v kategóriách „Najlepšia reportáž audiovizuálnej žurnalistiky“ (roka 2011 a 2012) a „Najlepšia reportáž“ (roka 2010).
Medzi rokmi 2013 až 2015 študovala doktorandské štúdium systematickej filozofie a v roku 2015 získala titul PhDr. v odbore filozofia. Od júna do septembra 2016 robila dizertačný výskum na Katedra médií, kognície a komunikácie Kodanskej univerzity v Kodani.
V rokoch 2014 až 2017 vyučovala na Katedre filozofie a dejín filozofie Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave.
Medzi rokmi 2015 až 2016 vyučovala na Katedre žurnalistiky Vysokej školy Danubius a od roku 2017 je odbornou asistentkou na Katedre žurnalistiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave.
Od 1. januára 2023 do 1. januára 2024 vykonávala funkciu riaditeľky sekcie spravodajstva a publicistiky Rozhlasu a televízie Slovenska (dnes STVR). Od januára 2024 bola zastupovaná Máriou Hlucháňovou a po príchode z dlhodobej zahraničnej stáže 5. augusta 2024 ukončila spoluprácu s vedením STVR.
Glukogénna aminokyselina

Glukogénna aminokyselina je aminokyselina, ktorú je možné premeniť na glukózu pomocou glukoneogenézy. Oproti tomu sa ketogénne aminokyseliny na glukózu premeniť nemôžu a tak sú v prípade potreby premieňané na ketolátky.
Produkcia glukózy z glukogénnych aminokyselín pozostáva z premeny týchto aminokyselín na alfa-ketokyseliny a následne cez intermediáty citrátového cyklu až na glukózu. Oba tieto procesy prebiehajú v pečeni. Tento mechanizmus dominuje počas katabolýzy, jeho aktivita narastá podľa vážnosti pôstenia a hladovania (čím dlhšie trvajú, tým silnejšia je katabolýza).
Metabolizmus.
Glukogénne aminokyseliny sa premieňajú na pyruvát, acetylkoenzým A alebo pomocou anaplerotických reakcií na intermediáty citrátového cyklu. Tieto intermediáty sú potom premieňané na oxalacetát a následne pomocou glukoneogenézy na glukózu. 
U ľudí patria medzi glukogénne aminokyseliny:
Aminokyseliny, ktoré sú glukogénne a ketogénne zároveň (mnemotechnická pomôcka „FITTT“):
Len leucín a lyzín nie sú glukogénne aminokyseliny (sú to len ketogénne aminokyseliny).