burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Dromeus z Mantineie

Dromeus ("Dromeus") bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 480 pred Kr. 
Dromeus z arkádskej Mantineie bol na 75. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v pankratiu. Pankration zaradili do programu olympijských hier v roku 632 pred Kr.
Olympijské víťazstvo Dromea zaznamenal staroveký cestovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Olympiu. Pausanias o Dromeuvom víťazstve uvádza: „"Vtedy údajne získal víťazstvo v pankratiu Dromeus z Mantineie, a to prvý, pokiaľ vieme, bez dotknutia sa prachu."" Slovami „bez dotknuia sa prachu (piesku)", po grécky presnejšie "akoniti", sa označovalo víťazstvo, pri ktorom súper nenastúpil na zápas.
Tachovský vodopád

Tachovský vodopád je prírodná pamiatka ev. č. 2268 západne od dediny Tachov, miestnej časti obce Troskovice v okrese Semily. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Český ráj.
Ochrana.
Predmetom ochrany je geomorfologický fenomén - kaskáda z kompaktného penovca, sintrové povlaky na kremičitom pieskovci, skalné perforácie a jaskyne.
Dromeus

Dromeus ("Dromeus") môže byť:
Michael Malarkey

Michael Malarkey (* 21. jún 1983) je americký herec a spevák známy predovšetkým zo seriálu "Upírske denníky" "(The Vampire Diaries)", kde stvárnil postavu Enza.
Skorý život.
Narodil sa Američanovi írskeho pôvodu a Britke arabsko-talianskeho pôvodu. Rodina sa usadila v Yellow Springs v štáte Ohio. Michael je najstarší z troch bratov (Daniel, Kevin). V 2006 Malarkey odcestoval do Londýna v Anglicku aby mohol študovať na London Academy of Music and Dramatic Art.
Kariéra.
Jeho začiatky sú na londýnskych pódiách, kde sa objavil v rôznych divadelných produkciách ako "Spring Storm", "Beyond the Horizon" alebo v adaptácii "Veľký Gatsby" v úlohe Jaya Gatsbyho či v muzikáli "Million Dollar Quartet" v úlohe Elvisa Presleyho.
Malarkey sa taktiež objavil v krátkych filmoch "Good Morning Rachel" (2009), "Ghost in the Machine" (2012) a v televíznom filme "Impirioso" predtým ako získal úlohu Lorenza (Enza) v seriáli "Upírske denníky".
Zoznam národných prírodných rezervácií na Slovensku

Toto je zoznam národných prírodných rezervácií na Slovensku.
Zoznam prírodných rezervácií na Slovensku

Toto je zoznam prírodných rezervácií na Slovensku.
Zoznam prírodných pamiatok na Slovensku

Toto je zoznam prírodných pamiatok na Slovensku.
Zoznam chránených areálov na Slovensku

Toto je zoznam chránených areálov na Slovensku.
Nístějka

Nístějka je prírodná pamiatka ev. č. 1927, ktorá sa nachádza neďaleko osady Hradsko na pravom brehu rieky Jizery v katastrálnom území mesta Vysokého nad Jizerou. Prírodná pamiatka zahŕňa hrad Nístějka. Správa AOPK Pardubice. 
Ochrana.
Predmetom ochrany sa stal, čiastočne bukový, suťový les a bohatá kvetena, zvlášť vzácny rastlinný druh Hackelia deflexa, teda hakélia zohnutá.
Simon Schama

Simon Schama (* 13. február 1943, Londýn) je britský profesor histórie a dejín umenia, ako aj príležitostný novinár. Známy sa stal najmä účinkovaním v dokumentárnom cykle "A History of Britain" z produkcie spoločnosti BBC.
Životopis.
Narodil sa do židovskej rodiny. Otec Arthur Schama pochádza z rodiny sefardských Židov s koreňmi v súčasnom Turecku a matka Gertie Steinbergová z aškenázskej židovskej rodiny s pôvodom v Kaunase, v súčasnej Litve. Históriu študoval na Christ′s College univerzity v Cambridge a ukončil ju v roku 1966 s červeným diplomom. Na materskej univerzite ostal aj pracovať. V roku 1980 prijal miesto na Harvardovej univerzite. Od roku 1995 pracoval pre magazín "The New Yorker" ako kultúrny kritik. Napokon pôsobil na Kolumbijskej univerzite v New Yorku.
Vo svojom výskume sa zameriava na dejiny Nizozemských provincií (dnešného Holandska) na prelome 18. a 19. storočia, na dejiny Veľkej francúzskej revolúcie, na biografie významných historických postáv alebo na premenu krajiny ľudskou činnosťou. Komerčný úspech mu priniesla najmä jeho biografia o dvoch holandských umelcoch Rembrandtovi van Rijnovi a Peterovi Paulovi Rubensovi (s názvom: Rembrandt´s Eye). Oveľa ynámejším sa ale stal vďaka účinkovaniu v 15-dielnej dokumentárnej sérii s názvom "A History of Britain", v ktorej divákom osobne priblížil dejiny Britských ostrovov v období od praveku až po rok 1965. Televízny dokument bol neskôr prevedený aj do knižnej podoby (tri zväzky publikované v rokoch 20002002).
Od roku 2006 sa spolupodieľal na vytvorení ďalších úspešných dokumentárnych cyklov o dejinách, ktoré produkovala BBC: osemdielnej série o dejinách a význame umenia (s názvom "Simon Schama´s Power of Art", 2006), päťdielnej série "Príbeh Židov" ("The Story of the Jews", 2013) a najnovšie dokumentu "Tvár Británie" ("The Face of Britain by Simon Schama"; päť častí, 2015).
Ocenenia.
S. Schama získal za svoje knihy niekoľko ocenení. Už jeho prvá vedecká monografia "Patriots and Liberators: Revolution in the Netherlands 17801813" získala v roku 1977 Wolfsonovu cenu za históriu (Wolfson History Prize). Jeho kniha "The Embarrassment of Riches" sa dostala v roku 1987 medzi najlepšie knihy roka, ktoré odporúčal denník "The New York Times" (Best Books of the Year). Rovnakú cenu získala v roku 1989 jeho kniha "Občania: Kronika francúzskej revolúcie" (v origináli: "Citizens: A Chronicle of the French Revolution").
David Lean

David Lean (* 25. marec 1908, Croydon, Spojené kráľovstvo – † 16. apríl 1991, Londýn) bol britský filmový režisér, scenárista a producent.
Preslávili ho jeho veľkorozpočtové filmy ako "Most cez rieku Kwai" (1957), "Lawrence z Arábie" (1962), alebo "Doktor Živago" (1965). Za prvé dva filmy dostal Oscara za réžiu.
British Film Institute ho vo svojom časopise "Sight &amp; Sound" v roku 2002 zaradil medzi 9 najväčších režisérov všetkých čias. a tri jeho filmy do stovky najlepších britských filmov.
Oslobodenie Bruselu (1944)

Oslobodenie Bruselu sa uskutočnilo dňa 3. septembra 1944. Bolo súčasťou rozsiahlej kampane na západnom fronte, počas ktorej sa spojenci rozhodli obsadiť územie Belgicka a zatlačiť Nemcov ďalej na východ. Brusel oslobodili jednotky Waleskej gardy britskej armády. Do mesta tiež dorazili aj jednotky kanadskej a americkej armády.
Operácia oslobodenia belgickej metropoly bola možná vďaka úspešnému prechodu rieky Seiny vo Francúzsku britskou armádou. Potom už Briti postupovali ohromnou rýchlosťou; ustupujúca nemecká armáda im v podstate nekládla žiadny odpor. Dňa 11. septembra dorazila americká armáda až k mestu Aachen. 
Brusel bol oslobodený 3. septembra vo večerných hodinách za mohutného nadšenia miestneho obyvateľstva. Nemecká správa sa v snahe zničiť všetky informácie o svojich aktivitách rozhodla zapáliť budovu justičného paláca, ktorá slúžila ako sklad. Mohutný požiar sa miestni bruselania snažili neúspešne uhasiť. V podzemí paláca sa nedlho potom našlo veľké množstvo potravín a luxusného tovaru.
Obyvatelia štvrte Marolles usporiadali 10. septembra satirický pohreb Adolfa Hitlera.
Dňa 8. septembra sa prvýkrát po štyroch rokoch zišla belgická vláda premiéra Huberta Pierlota, ktorá sa vrátila z exilu v Londýne. Belgicko sa tak stalo prvou krajinou v západnej Európe, ktorej vláda sa vrátila do vlasti. O dva dni neskôr bolo v Bruseli zriadené veliteľstvo Spojeneckých expedičných síl (SHAEF), ktoré dohliadalo na prítomnosť spojeneckých vojsk na blegickém území. Britské a americké jednotky následne pomáhali so zásobovaním civilného obyvateľstva a udržiavaním poriadku v meste. 
Na počesť oslobodenia britskou armádou nesie námestie vo východnej časti metropoly názov Place Montgomery podľa generála Bernarda Law Montgomeryho.
Avenue de Tervuren

Avenue de Tervuren () je jedna z hlavných tried v belgickej metropole Brusel. Nachádza sa na východe mesta; názov nesie podľa neďalekého predmestia Tervuren. Vedie od parku Cinquantenaire cez Montgomeryho námestie na východnej hranici mesta, k predmestiu Bruselu Tervuren. Dlhá je 8 kilometrov a miestami široká až 90 m.
Projekt veľkolepej triedy bol realizovaný za vlády kráľa Leopolda II. v rámci jeho kampane modernizácie a rozvoja belgickej metropoly. Dokončená bola roku 1897, pri príležitosti Svetovej výstavy. Vybudovať ju pomohol belgický podnikateľ Edmond Parmentier. Pozdĺž triedy sa nachádzajú parky, luxusné rezidencie a veľvyslanectvá mnohých krajín.
Pod západnou časťou triedy vedú linky 1 a 5 bruselského metra. Od Montgomeryho námestia ďalej na východ potom v osi triedy vedie električková trať. Pozdĺž celej triedy je tiež vedená cyklotrasa.
Každý rok v polovici mesiaca mája býva časť triedy uzavretá pre bežnú dopravu a koná sa tu pravidelný festival. Udalosť pripomína slávnostné otvorenie triedy v 19. storočí.
Reyersova veža

Reyersova veža (, ) je telekomunikačná veža, ktorá sa nachádza na východe bruselského regiónu, vedľa Reyersovho bulváru a sídla frankofónnej a flámskej televízie. Veža sa nachádza na území obce Schaerbeek.
Pred dokončením tohto vysielača slúžil na šírenie televízneho a rádiového signálu Palác Flagey, nachádzajúci sa v južnej časti belgickej metropoly. Plány na vybudovanie novej, modernejšej veže a nového zázemia pre štátnu televíziu a rozhlas sa objavili v roku 1963. Následne prebehla súťaž na novú vežu, v rámci ktorej bolo predstavených celkom 5 návrhov. 
Veža bola dokončená v roku 1979 a tvorí ju mohutný betónový stĺp, ktorého výška je 70 metrov. Na jej vrchole je umiestnený tanier s priemerom 34 m. Tanier bol najprv zostavený na zemi a potom pri dokončení veže vyzdvihnutý do výšky niekoľkých desiatok metrov. Spolu s tanierom a anténami má veža výšku 89 metrov.
Avenue du Stalingrad (Brusel)

Avenue du Stalingrad () je ulica v juhozápadnej časti historickej časti belgickej metropoly Bruselu. Spája centrum mesta (od námestia Place Rouppe so železničnou stanicou Gare du Midi). Vedie paralelne s triedou Anspach. Pomenovaná je podľa Bitky o Stalingrad. Do druhej svetovej vojny niesla názov "Južná trieda" (po francúzsky "Avenue du Midi").
Široká trieda má široké chodníky, pruh pre cyklistov a iba dva pruhy pre automobilovú dopravu. V jej osi vedú štyri línie stromov.
V roku 2012 bol predstavený plán na prestavbu triedy a vybudovanie pešej zóny.
Na triede Avenue du Stalingrad sa nachádza Palais du Midi.
Palais du Midi

Palais du Midi (doslova po slovensky "Južný palác"; po holandsky Zuidpaleis) je rozsiahly objekt v Bruseli. Bol postavený na triede Maurice Lemmonier v rokoch 1875 až 1885 podľa návrhu architekta Wynanda Janssensa pre potreby Generálnej obchodnej spoločnosti (po francúzsky "Compagnie Générale des Marchés"). Budova bola postavená na mieste pôvodnej riečky Senne, ktorá bola na konci 19. storočia premostená a nahradená vo väčšine svojej trasy modernou triedou Anspach. 
Vo svojej dobe bola výstavba opulentného paláca, ktorý slúžil ako centrálna tržnica kritizovaná v tlači ako "katastrofálny podnik". V súčasnej dobe slúžia značné časti paláca ako športové centrum. V časti paláca sa nachádza Kráľovská škola bojových umení Yama Arashi.
Justičný palác (Brusel)

Justičný palác (, ) je jednou z dominantných stavieb belgickej metropoly Brusel. Nachádza sa v juhovýchodnej časti mesta, a ide o najväčšiu stavbu vybudovanú na účely súdnej moci na svete. Nachádza sa na vrcholku Galgenberg, kde boli v stredoveku popravovaní bruselskí kriminálnici.
Budova dosahuje so svojou kupolou výšky 105 m. Štvorcový pôdorys objektu má rozmery 160x150 m; všetky priestory vo vnútri paláca majú spolu rozlohu 26 000 m2.
Dejiny.
Palác bol vybudovaný v rokoch 1866 až 1883 v eklektickom štýle podľa návrhu architekta Josepha Poelaerta. Suma za výstavbu ohromného paláca a jeho vybavenie sa pohybovalo zhruba okolo výšky 45 miliónov vtedajších belgických frankov. Taká suma prostriedkov, ktorú belgický štát na justičný palác vynaložil, zodpovedala ročnému rozpočtu na verejnú správu. Po dokočení sa často diskutovalo o tom, že Justičný palác je najväčšou budovou, ktorá bola vystavaná v 19. storočia.
V predvečer oslobodenia Bruselu za druhej svetovej vojny zapálila ustupujúca nemecká armáda palác s cieľom ho zničiť. Zrútila sa tak kupola stavby. Po skončení konfliktu sa uskutočnila rekonštrukcia a nová kopula bola 2,5 m vyššia, než originál. O päťdesiat rokov neskôr sa však ukázala potreba ďalšej rekonštrukcie. Už v roku 1980 bol palác v havarijnom stave a následne ho musel rad úradníkov opustiť, nielen kvôli zlému stavu, ale aj preto, že stavba nevyhovovala aktuálnym potrebám. Súčasná prebieha už od roku 2003; stavebné práce postupujú veľmi pomaly a v roku 2013 bolo nevyhnutné obnoviť samotné lešenie, ktoré časom skorodovalo natoľko, že hrozilo jeho zrútenie. World Monuments Fund označil Justičný palác ako ohrozenú kultúrnu pamiatku.
Botanická záhrada (Brusel)

Botanická záhrada sa nachádza v centre mesta Bruselu na rozhraní historického jadra belgickej metropoly a Schaerbeeku. Jej adresa je situovaná na ulici "Rue Royale". 
Záhrada bola založená v roku 1826 a vznikla podľa návrhu architekta Tilman-François Suysa. Jej hlavná oranžéria má podobu paláca s dvomi krídlami a centrálnym kruhovým priestorom. 
Záhrade sa finančne v prvých desaťročiach prevádzky nedarilo. Potom, čo pôvodný prevádzkovateľ musel obmedziť vedecký výskum a začať rad komerčných aktivít naliehal na belgickú vládu, aby záhrade pomohla. Finančne problematické sa stali 40. roky 19. storočia. Ale až v roku 1870 ju odkúpil belgický štát a celý objekt zmodernizoval. Vznikli tak rôzne fontány, elektrické osvetlenie a záhradu doplnili rôzne sochy. Celkom ich medzi rokmi 1894 a 1898 pribudlo 52. Na ich vzniku sa podieľalo 43 sochárov. 
Roku 1938 bola väčšina rastlín prenesená do novovzniknutej Národnej botanickej záhrady v Meise, ktorá sa nachádza na okraji metropoly. Pôvodná záhrada je však dnes historickou pamiatkou s dochovaným parkom. A to aj napriek tomu, že pod záhradou prechádza železničný tunel, metro aj tunel mestského cestného okruhu. Dodnes sa dochovala rozsiahla kolekcia veľmi starých stromov v pôvodnom parku. Pôvodné priestory oranžérie slúžia dnes ako kultúrne centrum s názvom "Le Botanique".
Nikofón z Milétu

Nikofón ("Nikofón") bol olympijský víťaz v boxe v roku 8 pred Kr. 
Nikofón, syn Tryfóna z Milétu, bol na 193. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe. Box (pygmé) zaradili do programu olympijských hier v roku 688 pred Kr.
Olympijské víťazstvo Nikofóna je zaznamené v antológii gréckych epigramov (Anthologia Graeca), ktorej epigram (6, 256.) od gréckeho básnika Antipatra zo Solúna vyzdvyhuje hlavne jeho bývalú fyzickú krásu a silu.
Antológie básní sa začali zostavovať už 4. stor. pred Kr., ale väčšina z nich sa stratila. Výraz antologia (anthologia) pôvodne znamenal "„kyticu“", ale v byzantskej dobe začal označovať zbierku básní. Najvýznamnejšia z nich je zbierka epigramov "Anthologia Graeca Palatina".
Jadrová veľmoc

Jadrová veľmoc je štát, ktorý disponuje jadrovými zbraňami a je schopný ich vyrábať. Štaty patriace do tohto tzv. "jadrového klubu" tým typicky získavajú vyššiu prestíž a význam v medzinárodnej politike. Podľa zmluvy o nešírení jadrových zbraní (Nuclear Non-Proliferation Treaty, NPT) je v súčasnej dobe uznaných päť jadrových veľmocí: Spojené štáty americké, Rusko, Spojené kráľovstvo, Francúzsko a Čínska ľudová republika. Dva ďalšie štáty, India a Pakistan, ktoré neboli signatármi dohody o nešírení jadrových zbraní, vykonali jadrové testy - India v roku 1974 a Pakistan v deväťdesiatych rokoch. Severná Kórea odstúpila od dohody o jadrovom odzbrojení v roku 2003, následne vykonala vlastné jadrové testy. Z vlastníctva jadrových zbraní je podozrievaný Izrael, ktorý sa k tomu oficiálne nevyjadril a k dohode o jadrovom odzbrojení sa nepripojil. Jadrovú zbraň v minulosti vyvinula tiež Juhoafrická republika, ale vlastníctvo jadrových zbraní sa vzdala a všetky zásoby zničila. Zo snahy vyrobiť jadrové zbrane sú podozrievaní tiež Irán a Sýria.
Štáty podozrivé z vlastníctva jadrových zbraní.
V roku 1986 zverejnila britská tlač rozsiahle informácie o izraelskom jadrovom programe, ktoré získala od  Mordechaie Vanunu, ktorý v tomto programe pracoval ako technik. Izrael nie je signatárom NPT a oficiálne sa odmieta k vlastníctvu jadrových zbraní akokoľvek vyjadriť. Zvyčajne je však považovaný za de facto jadrovú veľmoc, podľa Federácie amerických vedcov vlastní zhruba 300-400 jadrových bômb.
Irán je signatárom NPT a označuje svoj jadrový program za rýdzo civilný. Západné štáty, hlavne USA, však Irán podozrievajú zo snahy o zbrojné využitie a v poslednej dobe sa objavujú aj špekulácie o možných dôraznejších prostriedkoch, ako Iránu vo vojenskom jadrovom programe zabrániť.
Štáty, ktoré vlastnili jadrové zbrane v minulosti.
Veľa štátov malo v histórii na svojom území dočasne umiestnené jadrové zbrane cudzích mocností, zvlášť v období studenej vojny. Krátko po nežnej revolúcii vykonala československá armáda merania na zistenie, či boli sovietske jadrové zbrane umiestnené aj na území ČSSR (na základe dohody, ktorú uzavreli ZSSR a ČSSR, v skladoch, ktoré boli pod správou sovietskych jednotiek). Toto meranie nič také nenaznačovalo, čo viedlo k záveru, že sa jadrové hlavice v Československu nenachádzali. V roku 2007 však historik Petr Luňák prišiel so štúdiou, podľa ktorej v skladoch jadrové zbrane boli. 
Tiež existovalo niekoľko štátov, ktoré sa dobrovoľne vzdali vlastníctva jadrových zbraní, ktoré mali pod svojou kontrolou. Najväčším takým prípadom je rozpad Sovietskeho zväzu v roku 1991, po ktorom zostalo na území Ukrajiny, Bieloruska a Kazachstanu veľké množstvo jadrových zbraní. Všetky tieto tri štáty zbrane odovzdali do roku 1996 Rusku; všetky sú tiež signatármi NPT.
V 80. rokoch vyvinula jadrové zbrane Juhoafrická republika, pričom existuje podozrenie, že v roku 1979, možno s Izraelom, uskutočnila jadrový pokus (pozri incident Vela). JAR sa, ako jediný štát, dobrovoľne štatútu jadrovej veľmoci zriekol a na začiatku 90. rokov všetky jadrové zbrane demontoval. 10. júla 1991 podpísal NPT.
Vápenický potok

Vápenický potok je potok a chránený krajinný prvok v oblasti Bratislava.
Nachádza sa v okrese Bratislava IV v Bratislavskom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 2007 na rozlohe 2,5161 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Erik XIV.

Erik XIV. Švédsky (* 13. december 1533, Štokholm – † 26. február 1577, zámok Örbyhus) bol švédskym kráľom v rokoch 15601568.
Životopis.
Narodil sa ako syn Gustáva I. Vasa a jeho manželky Kataríny Sasko-Lauenburskej. Potom čo začal vystupovať na verejnosti, začali ho nazývať "vyvoleným kráľom", nakoľko spĺňal všetky predpoklady o typickom Švédovi: bol plavý, modrooký, urastený a mal výraznú bradu. V roku 1557 získal do držby Kalmar, Kronobergs län a Öland, pričom v Kalmare na zámku sídlil jeho dvor. V tej dobe mal napäté vzťahy so svojím otcom, obaja sa navzájom sledovali a vykonávali špionáž. Nakoľko bol Erik Gustávov prvorodený syn, po jeho smrti 29. septembra 1560 sa stal kráľom, pričom korunovaný bol presne rok nato (29. septembra 1561).
V roku 1561 obsadil Reval (dnešný Tallinn) a odtiaľ začal dobývať Estónsko. Tým sa postavil záujmom jeho brata Jána, fínskeho vojvodu, ktorý chcel takisto rozšíriť svoje panstvo. Ján sa proti bratovi vzbúril a spojil sa s Poľskom. Erik vzburu potlačil a obvinil brata z velezrady. Parlamentom bol Ján odsúdený na trest smrti, no 12. augusta 1563 bol tento trest zrušený a Jána len uväznili.
Erik sa počas svojej vlády snažil o nadvládu nad ostatnými štátmi Baltského mora. Tieto snahy ho doviedli ku konfliktu s dánskym kráľom Frederikom II. a s Lübeckom. Tento konflikt je známy ako Severská sedemročná vojna a trval väčšinu obdobia jeho panovania. V rámci vnútornej politiky sa potýkal s nevôľou dánskej šľachty, ktorú podporoval jeho brat Ján. Po jeho uväznení sa Erik domnieval, že šľachta pripravuje vzburu a a tak v roku 1561 zriadil Najvyšší súdni dvor, zvaný "Kráľov výbor – Konungens mängd", ktorý mal dbať na objektívne dodržiavanie zákona, no neskôr sa stal nástrojom na perzekúciu Erikových nepriateľov. Potom čo neúspešne uväznil Nilsa Stureho, ktorého uväznenie sa zmenilo len na pranierovanie v uliciach Štokholmu, jeho nedôvera sa zmenila v paranoju, ktorá viedla k zavraždeniu niekoľko členov rodiny Sture v roku 1567. Po tejto udalosti bola už kráľova demencia zjavná.
V roku 1567 bol Ján oslobodený, spojil sa so svojím mladším bratom Karolom a v roku 1568 spolu iniciovali povstanie. Vzbúrenci prenikli do Štokholmu a v 29. septembra 1568 bol Erik uväznený. V januári 1569 bol Ján menovaný kráľom. Erik umrel 26. februára 1577 vo väzení na zámku Örbyhus, kde bol pravdepodobne otrávený arzenikom.
Manželstvo a deti.
4. júla 1568 sa oženil s dcérou prostého vojaka Karin Månsdotterovou (15501612) s ktorou mal 4 deti, dve sa narodili pred uzavretím manželstva a neskôr boli legitimizované a dve po uzavretí manželstva, ktoré umreli už v útlom veku:
Kostná dolina

Kostná dolina je národná prírodná pamiatka v oblasti Cerová vrchovina.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Hajnáčka v okrese Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1994 a novelizované v roku 1996 na rozlohe 4,92 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je významná paleontologická lokalita s náleziskom kosťových pozostatkov mladotreťohorných cicavcov.
Lánce

Lánce sú národná prírodná pamiatka v oblasti Strážovské vrchy.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Omšenie v okrese Trenčín v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1987 na rozlohe 3,0305 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: "Terasa vápencového tufu s cennou vegetáciou a malakofaunou pre vedecké a výskumné ciele, ako aj významnú ekostabilizačnú funkciu. Chránené územie sa nachádza v Strážovských vrchoch."
Kostol svätej Kataríny (Brusel)

Kostol sv. Kataríny (, ) sa nachádza v centre Bruselu na Námestí svätej Kataríny.
História.
Kostol vznikol na mieste bývalého bruselského prístavu a rybieho trhu. Vedľa neho sa nachádzal stredoveký kostol sv. Kataríny, ktorý bol pôvodne z 15. storočia a zbúraný bol v roku 1893.
Súčasný kostol vznikol v rokoch 1854 až 1874 podľa návrhu architekta Josepha Poelaerta, architekta monumentálneho Justičného paláca. Na vzniku kostola sa ďalej podieľal architekt Wynand Janssens. Obaja architekti sa inšpirovali gotickými aj barokovými kostolmi vo Francúzsku, ako je napr. Kostol St. Eustacha pri Paríži. 
V roku 1950 bola diskutovaná možnosť strhnutia kostola a rozšírenie okolitého námestia, čo však nakoniec nebolo realizované. Kostol bol v rokoch 2011-2014 uzatvorený kvôli havarijnému stavu. Hoci je nevyhnutná jeho rekonštrukcia, bol v roku 2014 opäť otvorený pre bohoslužby. 
V interiéri kostola sa nachádza kamenná socha Čiernej Matky Božej a maľovaná drevená socha svätej Kataríny. Na východ od kostola sa potom nachádza Čierna veža, ktorá je jednou z mála zachovaných častí bývalých hradieb mesta Brusel.
Lúčanský vodopád

Lúčanský vodopád je národná prírodná pamiatka v oblasti TANAP.
Nachádza sa v okrese Ružomberok v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 1974. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: "Ochrana prirodzene odkrytého profilu pomerne hrubej vrstvy travertínov, ktorý poskytol vzácne paleontologické a archeologické nálezy a tamojší potok vytvára na ňom vodopád. Objekt veľkej krajinárskej, prírodnej a estetickej hodnoty. "
Jeho relatívna výška je 12 m. Ide o veľmi špecifický vodopád. Na rozdiel od vodopádov strmo prepadávajúcich cez skalné bralá, ktoré padajúca voda spätne podomieľa a vodopád sa „posúva“ proti toku, tu to platí iba minimálne u niektorých prúdov. Intenzívna tvorba penovca rozdeľuje územie s pretekajúcou vodou na stupne, ktoré narastajú v smere toku a vytvárajú kaskády. Vodnatosť toku spôsobuje aj erózne dôsledky, ako odtrhnuté a niekoľko metrov posunuté bloky horniny. Trhliny sa však zapĺňajú unášanými úlomkami hornín ale aj drevín a sú postupne spájané penovcovým „tmelom“. Rozklad organického materiálu často otvára cestu vode, ktorá následne rozrušuje okolie.
Mičinské travertíny

Mičinské travertíny sú národná prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Poľana.
Nachádzajú sa v katastrálnom území obce Čerín v okrese Banská Bystrica v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1979, a novelizované v roku 1992 na rozlohe 3,832 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené. Na chránenom území platí 4. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany je: "Pramenisková lokalita s recentnou tvorbou travertínu na báze zemito-železitých kyseliek a so súborom typologicky špecifických foriem travertínových útvarov vo Zvolenskej kotline, dôležitých z vedeckovýskumného a náučného hľadiska. "
Snežná diera

Snežná diera je národná prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň.
Nachádza sa v katastrálním území obce Bôrka v okrese Rožňava v Košickom kraji na území Národného parku Slovenský Kras. Územie bolo vyhlásené v roku 1996. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
V roku 1995 sa spolu s ďalšími pamiatkami stala súčasťou Svetového dedičstva UNESCO pod názvom jaskyne Slovenského krasu a Aggteleckého krasu.
Starohutiansky vodopád

Starohutiansky vodopád je národná prírodná pamiatka v pohorí Pohronský Inovec a je v správe Štátnej ochrany prírody Štiavnické vrchy.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Nová Baňa v okrese Žarnovica v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1977. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: "Vodopád na 5 m vysokom terénnom stupni, ktorý sa nachádza na nepomenovanom potoku vlievajúcom sa do Starohutského potoka. Širšie okolie vodopádu je budované treťohornými vulkanickými horninami, zastúpenými rôznymi typmi andezitov a andezitových vulkanoklastík."
Námestie Flagey

Námestie Flagey (, ) je námestie v juhovýchodnej časti belgickej metropoly Bruselu. Administratívne je súčasťou obce Ixelles, ktorá spadá pod Bruselský región. Námestie nesie názov podľa starostu Ixelles, Eugèna Flageya. 
Námestie sa nachádza na pomyselnej priečke medzi Európskym parlamentom (parkom Leopold) a Ixelleskými rybníkmi. Celkom do seba prepája desať ulíc z okolitých štvrtí a je tak jednou z významnejších dopravných križovatiek belgickej metropoly. 
Dlhú dobu sa volalo podľa neďalekého hospicu Svätého kríža (). Na námestí bol v roku 1957 otvorený prvý viacposchodový obchodný dom v Belgicku.
Námestie, ktorého dominantným objektom je Palác Flagey, slúžilo dlho len ako parkovisko a električková zastávka. V roku 2008 bola vykonaná jeho rozsiahla rekonštrukcia, ktorá bola dlho odkladaná, predovšetkým kvôli protestom miestnych obyvateľov. Namiesto parkoviska vznikla pešia zóna a pôvodné parkovisko bolo presunuté do podzemia. Pod pešou zónou sa nachádza tiež veľký podzemný rezervoár vody vzhľadom na riziko možných záplav (námestie sa nachádza veľmi nízko v porovnaní s okolitým terénom a je tu vysoká hladina spodnej vody).
Jaskyňa zlomísk

Jaskyňa zlomísk je národná prírodná pamiatka, ktorá sa nachádza východne od Liptovského Mikuláša, v Národnej prírodnej rezervácii Jánska dolina. Jej dva vstupné otvory sa nachádzajú v blízkosti tiesňavy nad vyvieraním Štiavnice v nadmorských výškach 809 m a 854 m, približne 19 m a 64 m nad dnešným tokom Štiavnice. Horný vchod je dobre prístupný a pravdepodobne odnepamäti známy pastierom a drevorubačom. Druhý vchod bol umelo prerazený z dôvodu ľahšieho prístupu do jaskynných priestorov. Celková dĺžka známych jaskynných priestorov dosahuje 10 445 m s hĺbkou 147 m, čo jaskyňu radí medzi najvýznamnejšie jaskyne na Slovensku.
V niektorých častiach jaskyne sa nachádza bohatšia kvapľová výzdoba, najmä slamky a palicovité stalagmity vyrastajúce z piesčitých sedimentov. V jaskyni zimujú štyri druhy netopierov. Početnejší z nich je netopier veľký (Myotis myotis).
Chránené územie.
Jaskyňa zlomísk je národná prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň. Nachádza sa v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 2001. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je
Medvedia jaskyňa (Slovenský raj)

Medvedia jaskyňa je národná prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Letanovce v okrese Spišská Nová Ves v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v rokoch 1972, 2001. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je fluviokrasová jaskyňa vytvorená vo vápencoch silicika so súhrnnou dĺžkou 485 m. Má rôzne, ale pomerne poškodené sintrové formy. Na Slovensku ide o najbohatšie nálezisko kostí jaskynného medveďa. Vyskytujú sa tu netopiere i trogloxénne bezstavovce.
Okno (jaskyňa)

Okno je národná prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Demänovská Dolina v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 2001. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: "NPP je zriadená na ochranu rovnomennej jaskyne, ktorá predstavuje hodnoty celoslovenského charakteru."
Sojuz MS-01

Sojuz MS-01 bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 7. júla 2016 modernizovaný Sojuz vyštartoval z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravil troch členov Expedície 48. Potom zostal u ISS ako záchranná loď až do októbra 2016, kedy sa s ním rovnaká trojica kozmonautov vrátila späť na Zem.
Priebeh letu.
Štart prvého modernizovaného Sojuzu verzie MS bol pôvodne naplánovaný na 24. júna 2016. Počas simulácií plánovaného automatického spojenia kozmickej lode so stanicou sa začiatkom júna objavili softvérové problémy, kvôli ktorým sa loď začala v simulácii neplánovane otáčať okolo svojej osi. Vzniknutá anomália sa počas simulácií objavovala aj napriek opravným prácam programátorov, a preto musel byť štart následne odložený na 7. júla.
Sojuz MS-01 napokon úspešne vyštartoval pomocou nosnej rakety Sojuz-FG z Bajkonuru dňa 7. júla 2016 o 01:36:40,208 svetového času (UTC). Kozmická loď bola približne po deviatich minútach od štartu navedená na počiatočnú obežnú dráhu vo výške 199,03 – 247,13 km. Po dvoch dňoch letu, 9. júla o 04:06:31 UTC, sa loď pripojila k spojovaciemu uzlu modulu Rassvet na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS). Posádka prešla na stanicu a zapojila sa do práce Expedície 48.
Dňa 30. októbra 2016 o 00:35 UTC sa Sojuz odpojil od stanice a o vyše 3 hodiny neskôr, o 03:58:23,3 UTC, úspešne pristál v kazašskej stepi neďaleko Džezkazganu.
Sojuz MS-02

Sojuz MS-02 bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 19. októbra 2016 úspešne vyštartovala z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravila troch členov Expedície 49. Potom zostala u ISS ako záchranná loď až do apríla 2017, kedy sa s ňou rovnaká trojica kozmonautov vrátila späť na Zem.
Priebeh letu.
Sojuz MS-02 mal pôvodne štartovať 23. septembra 2016, ale problémy s elektronickou súčiastkou pod jedným z kresiel kozmickej lode a jej následná výmena spôsobili takmer mesačný odklad štartu.
Dňa 19. októbra 2016 o 08:05:14,378 svetového času (UTC) Sojuz MS-02 úspešne vyštartoval pomocou nosnej rakety Sojuz-FG z Bajkonuru. Kozmická loď bola približne po deviatich minútach od štartu navedená na počiatočnú obežnú dráhu vo výške 200,22 – 242,42 km. Po dvoch dňoch letu, 21. októbra o 09:52:27 UTC, sa loď pripojila k spojovaciemu uzlu modulu Poisk na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS). Posádka prešla na stanicu a zapojila sa do práce Expedície 49.
Dňa 10. apríla 2017 o 07:57:26 UTC sa Sojuz MS-02 s rovnakou trojicou odpojil od Medzinárodnej vesmírnej stanice a v ten istý deň o 11:20:21,6 UTC úspešne pristál v kazašskej stepi neďaleko Džezkazganu. Pri vystrelení padáku vo výške približne 8 km niektorá z jeho častí nedopatrením narazila do zvaru pretlakovej kabíny Sojuzu, čoho výsledkom bola lokálna prasklina, z ktorej začal unikať vzduch. Napriek tomu, že došlo len k čiastočnej strate vnútornej atmosféry a v tejto výške už neboli životy kozmonautov oblečených v skafandroch Sokol v ohrození, musel byť celý incident dôkladne vyšetrený. Príčinou udalosti bol pravdepodobne spôsob skladania padáku, pričom istý vplyv mohol mať aj uhol zostupu kozmickej lode. Do výroby boli po tomto incidente zavedené kroky, ktoré zabezpečili jeho elimináciu pre ďalšie misie.
Perlová jaskyňa

Perlová jaskyňa je národná prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň.
Nachádza sa v Belianskej doline v okrese Martin v Žilinskom kraji. Jaskyňa bola vyhlásená za národnú prírodnú pamiatku v roku 2001 vyhláškou Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky č. 292/2001 Z.z. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je "Ochrana prírodných hodnôt jaskyne celoslovenského významu."
Podbanište

Podbanište je národná prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Slizké v okrese Rimavská Sobota v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v rokoch 2001 a 2005. Rozloha ochranného pásma bola stanovená na 168,5265 ha.
Predmetom ochrany je "Ochrana prírodných, kultúrnych a estetických hodnôt jaskyne, ktorá je najreprezentatívnejším príkladom aktívnej fluviokrasovej jaskyne s neporušenou kvapľovou výzdobou v podmienkach rozčleneného krasu kombinovaných vrásovo-zlomových štruktúr."
Starý hrad (jaskyňa)

Starý hrad je národná prírodná pamiatka, ktorú spravuje Správa slovenských jaskýň.
Nachádza sa v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 2001. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je "Jeden z najvýznamnejších krasových fenoménov Slovenska – v súčasnosti neporušená a najhlbšia (432 m) známa jaskyňa SR (rok 2003). Nachádza sa vo vysokohorskom krase Krakovej hole. Má bohatú sintrovú výzdobu. Význam pre speleologický výskum – otázka prepojenia s ďalšími jaskyňami."
Stratenská jaskyňa

Stratenská jaskyňa sa nachádza v južnej časti Slovenského raja, v krasovej oblasti nazývanej Spišsko-gemerský kras na krasovej planine Duča. Jaskyňu objavili 1. decembra 1972 členovia Speleologického klubu Slovenský raj v Spišskej Novej Vsi, Vladimír Košel a Jaromír Volek. Vchod do jaskyne sa nachádza v ľavom svahu krasovej doliny Tiesňavy južne od obce Stratená. S dlžkou 18 545 m bola druhou najdlhšou jaskyňou Slovenska. V roku 1994 ju speleológovia prepojili so susediacou jaskyňou Psie diery a vzniknutý krasový systém je s dĺžkou 22 km chodieb, siení a priepastí druhý najdlhší zo slovenských jaskýň.
Výnimočnosť Stratenskej jaskyne spočíva hlavne v mohutnosti jej podzemných priestorov. Najväčší priestor jaskyne, a tiež celého slovenského podzemia, je Rozprávkový dóm s dĺžkou 192 m, šírkou 46 m, priemernou výškou 11 m, plochou 9 040 m2 a objemom 79 017 m3 - najväčší jaskynný priestor Slovenska. Kvapľová výzdoba jaskyne je pomerne bohatá, zvláštnosťou jaskyne sú kopovité či kužeľovité stalagmity. Priestory jaskyne boli vytvorené rozšírením puklín vo vápenci vodami rieky Hnilec.
V priestoroch jaskyne Psie diery sa nachádzajú najbohatšie náleziská kostí medveďa jaskynného na Slovensku, čo z nej robí významnú paleontologickou lokalitu.
Jaskyňa priamo súvisí s Dobšinskou ľadovou jaskyňou, prepojenie s ňou však nebolo nikdy realizované, aby sa nenarušila špecifická mikroklíma ľadovej jaskyne. V budúcnosti sa uvažuje o vykopaní umelého vchodu do jaskyne blízko vchodu do Dobšinskej ľadovej jaskyne a jej sprístupnenie.
Chránené územie.
Stratenská jaskyňa je národná prírodná pamiatka, ktorú spravuje Správa slovenských jaskýň. Nachádza sa v katastrálnom území mesta Dobšiná v okrese Rožňava v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 2001. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je "Ochrana 21485 m dlhej 194 m hlbokej fluviokrasovej jaskyne v Slovenskom raji so sintrovou výzdobou a podzemnými jazierkami, vytvorenej v triasovom wettersteinskom (svetlom) vápenci."
Štefanová (jaskyňa)

Štefanová je národná prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň.
Nachádza sa v katastrálnοm území obce Demänovská Dolina v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 2001. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je "Ochrana jaskyne v krasovom území Demänovskej doliny."
Veľká ľadová priepasť

Veľká ľadová priepasť je národná prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň. Nachádza sa v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 2001. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Nachádza sa tesne pod vrcholom Ohnište v Nízkych Tatrách. Je viditeľná z Jánskej doliny. Z pod plošiny Ohnišťa ústia do priepasti dva otvory. Horný (viď. foto) sa nachádza v nadmorskej výške , spodný bočný vchod je vo výške V hĺbke 89 m, na dne hlavnej priepasti pokrytého ľadovou triešťou a kusmi dreva vystupuje ľadový kužeľ. Dosahuje výšku približne 10 m. Na dne hlavnej priepasti sa ešte nachádza puklinová chodba smerujúca SSV smerom, na konci ktorej je ústie 30 m vertikály, ktorá je ukončená suťovým dnom v hĺbke 125 m od horného otvoru.
Prvá jaskyniarska expedícia do priepasti sa uskutočnila v auguste 1939 pod vedením Vojtecha Benického z Múzea Slovenského krasu. Zostúpili do 89 m hlbokej priepasti, dno ktorej bolo zatarasené ľadom, balvanmi a drevom. Ďalšie výpravy v rokoch 1955 a 1956 priniesli nové poznatky o priepasti. Priepasť je vytvorená v strednotriasových gutensteinských vápencoch bielovážskej série chočského príkrovu.
Predmetom ochrany je "Ochrana koróznej inaktívnej vertikálnej jaskyne, ktorá je hlboká 125 m a má stálu ľadovú výplň. Nachádza sa v Demänovských vrchoch v Nízkych – Ďumbierskych Tatrách."
Zápoľná

Zápoľná je národná prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Východná v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 2001. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je "Ochrana fluviokrasovej vertikálno-horizontálnej jaskyne dlhej 1438 m s prevýšením 59 m. Vytvorená je v gutensteinskom vápenci so sporadickou sintrovou výplňou a jazierkami. Nachádza sa vo Važeckom chrbáte v Kozích chrbtoch."
Záskočská jaskyňa

Záskočská jaskyňa je národná prírodná pamiatka v správe príspevkovej organizácie Správa slovenských jaskýň.
Nachádza sa v okrese Liptovský Mikuláš v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 2001. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je "Ochrana fluviokrasovo-koróznej inaktívnej jaskyne so sintrovou výplňou. Vytvorená je v triasovo gutensteinských vápencoch. Jej dĺžka je 5 034 m, prevýšenie 284 m. Reprezentatívny typ vyššie položených jaskýň rozčleneného krasu monoklinálnych chrbtov."
Javorinka (jaskyňa)

Javorinka je národná prírodná pamiatka, ktorú spravuje Správa slovenských jaskýň.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Tatranská Javorina v okrese Poprad v Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 2001. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je "Najrozsiahlejšia jaskyňa vo vysokohorskom prostredí Tatier, 5. najdlhšia (5 198 m) na Slovensku. Podzemné priestory sú nepoškodené, esteticky pôsobivý je najmä podzemný tok s vodopádmi a jaskynné perly. Je to fluviokrasová jaskyňa s výskytom past. sintra."
Ró

Ró alebo Ρ môže byť:
Volodymyr Borysovyč Hrojsman

Volodymyr Borysovyč Hrojsman (; * 20. január 1978, Vinnycia, Ukrajinská SSR, Sovietsky zväz) je ukrajinský politik, ktorý od 14. marca 2016 do augusta 2019 pôsobil na poste premiéra Ukrajiny.
Život.
Narodil sa v meste Vinnycia vo vtedajšom Sovietskom zväze v židovskej rodine sústružníka a dielenského majstra Borisa Issakoviča Hrojsmana.
Od roku 1994, ako 16 ročný zastával funkciu obchodného riaditeľa vo firme svojho otca. V roku 2003 ukončil štúdium na súkromnej vysokej škole Medziregionálna akadémia riadenia personálu so špecializáciou jurisprudencia. Vo februári 2010 absolvoval štúdium na Národnej akadémii verejnej správy pri úrade prezidenta Ukrajiny a získal magisterský titul v odbore Riadenie sociálneho rozvoja a špecializácii manažment na regionálnej a miestnej úrovni. Je ženatý a má tri deti.
V rokoch 2006 až 2014 pôsobil ako starosta mesta Vinnycia na západe Ukrajiny. V rokoch 20102014 pôsobil ako viceprezident Zväzu miest na Ukrajine pre obytno-komunálne záležitosti. Od roku 2014 podpredseda vlády Ukrajiny a zároveň minister pre miestny rozvoj, stavebníctvo a bývanie (od 27. februára do 2. decembra 2014). 12. predseda Najvyššej rady Ukrajiny (27. november 201414. apríl 2016) za stranu Blok Petra Porošenka. Premiérom Ukrajiny sa stal 14. apríla 2016. Na post premiéra bol zvolený po odvolaní svojho predchodcu Arsenija Jaceňuka v dôsledku ústavnej krízy, ktorá vznikla po rozpade vlády a hrozbe predčasných volieb. Jeho vláda mala len 227 mandátov, teda o jeden viac ako je potrebné minimum. Kritizovaná bola aj za spôsob ako vznikla – po dlhých debatách s pomocou prebehlíkov z iných strán.
Terminal Frost

„Terminal Frost“ je v poradí ôsma skladba z albumu "A Momentary Lapse of Reason", ktorý vydala britská hudobná skupina Pink Floyd v roku 1987. Autorom skladby je David Gilmour. 
Ide o inštrumentálnu skladbu. V skladbe je použitý bicí automat a na saxofón hrajú Tom Scott a John Helliwell. 
Obsadenie.
spolu s:
Praxidamas z Aiginy

Praxidamas ("Praxidamas") bol olympijský víťaz v boxe v roku 544 pred Kr.
Praxidamas, syn Sókleida z Aiginy, bol na 59. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe. Box (pygmé) zaradili do programu olympijských hier v roku 688 pred Kr.
Olympijské víťazstvo Praxidamanta zaznamenal staroveký cestovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí navštívil Olympiu. Pausanias okrem toho uvádza: „"Prvé sochy zápasníkov venované do Olympii patrili aiginskému Praxidamantovi, víťazovi v pästnom zápase pri päťdestatej deviatej olympiáde, a opuntskému Rhéxibiovi, ktorý zdolal účastníkov pankratia pri šesťdesiatej prvej olympiáde. Tieto sochy sú umiestnené neďaleko Oinomaovho stĺpa a sú zhotovené z dreva, Rhéxibiova z figovníka, socha aiginskeho zápasníka z cédra, sú opracované menej než tie druhé."" Cédrovu sochu boxera Praxidamanta Pausanias omylom stotožnil s prastarými drevenými sochami tzv. "xoanami".
Praxidamas okrem olympijského triumfu dosiahol v tejto disciplíne ešte tri víťazstvá v Nemei a päť v Isthmii. Jeho vnuk "Alkidamas" si v Nemei vybojoval víťazstvo v zápasení dorastencov.
Slnko v sieti 2016

6. ročník odovzdávania cien Slnko v sieti sa uskutočnil 16. apríla 2016 v novostavbe Slovenského národného divadla v Bratislave. 
Celkovo sa o ocenenie uchádzalo 42 filmov, z toho 13 celovečerných, 19 dokumentárnych a 10 animovaných. Konečné nominácie obdržalo 15 filmov, 27 neuspelo.
Vojna v Abcházsku

Vojna v Abcházsku môže byť:
Birkkarspitze

Birkkarspitze () je najvyšší vrch pohoria Karwendel. Nachádza sa na území okresu Innsbruck-vidiek v rakúskej spolkovej krajine Tirolsko asi 14 km východne od dediny Scharnitz. Na vrchol vystúpil ako prvý 6. júla 1870 Hermann von Barth. Vrch je možné zdolať od chaty Karwendelhaus alebo Birkkarhütte.
Baricovie lúky

Baricovie lúky je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Biele Karpaty.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Moravské Lieskové v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1994 na rozlohe 1,6247 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené. Je súčasťou CHKO Biele Karpaty. Na území pamiatky platí 4. stupeň ochrany. 
Predmetom ochrany je: "Druhá najväčšia lokalita kriticky ohrozeného druhu Iris graminea (kosatec trávolistý) v Bielych Karpatoch, ako aj jeho sprevádzajúcich druhov. Lokalita sa nachádza na severovýchodnom úpätí Veľkej Javoriny na flyšovom geologickom podklade."
Žaba (film)

Žaba je česko-slovenský komediálny televízny film z roku 1988, natočený na motívy humoresky Marka Twaina "Slávna skákajúca žaba z okresu Calaveras" (1865). Film režíroval Karol Strážnický a protagonistu Jima Smileyho stvárnil Stano Dančiak.
Anenské údolí (prírodná pamiatka)

Anenské údolí je prírodná pamiatka ev. č. 922 nachádzajúca sa v katastri obce Harrachov v okrese Semily. Oblasť spravuje Správa Krkonošského národného parku.
Dôvodom ochrany je lúka s bohatou populáciou šafranu bielokvetého ("Crocus albiflorus").
Popis lokality.
Lúka sa nachádza v plochej údolnej nive riečky Mumlavy medzi samotnou riekou a miestnou cestou. Na začiatku jari tú rozkvitajú tisíce kvetov šafranu bielokvetého, ktorý nie je v prírode Krkonôš pôvodnom druhom. Na lokalitu sa pravdepodobne rozšíril zo záhrad v okolí, pôvodne pochádza z Álp, kde je zastúpený hojne. V súčasnej dobe je populácia stabilná a celkom zdomácnená, čomu napomáha aj každoročné kosenie lúky, ktoré zaisťuje správa NP.
Haren (Brusel)

Haren ( a písané "Haeren") je stará belgická obec, ktorá bola zlúčená s hlavným mestom Brusel v roku 1921. Je odľahlou mestskou časťou, ktorá sa nachádza na severovýchodnom okraji regiónu hlavného mesta Brusel. Nachádza sa tu hlavné veliteľstvo NATO.
Timokrates z Atén

Timokrates alebo Timokratés ("Timokrates", iný prepis: "Timokratés") bol aténsky politik, olympijský víťaz v synóride 4. stor. pred Kr.
Antifónov syn Timokrates, bohatý aténsky politik, bol na 107. olympijských hrách v roku 352 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v synóride (v pretekoch na voze s dvojzáprahom). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 93. hrách v roku 408 pred Kr.
Olympijské víťazstvo Timokrata je zaznamenané (nápis: "IG II² 3127", IG II² = Inscriptiones Graecae II², ed. Johannes Kirchner. Berlin) na kamennej stéle, ktorú našli v Atike. Timokrata spomína vo svojich súdnych prejavoch najslavnejší aténsky rečník Démosthenes, a to napr. v reči "Proti Meidiovi" ("Kata Meidion"), kde ho chváli ako príkladného Aténčana, ktorý v záujme spoločného dobra prispel na vojnovú loď (bola to povinnosť najbohatších Aténčanov) a v reči proti jemu samému, "Proti Timokratovi" ("Kata Timokratoi"), kde Timokrata naopak obviňuje, že sa nemalou mierou pričinil o prijatie nespravodlivého zákona, ktorý zvýhodňoval bohatých občanov na úkor chudobných.
Grécky štát

Grécky štát () alebo Helénsky štát bol bábkový štát nacistického Nemecka a Talianska na území okupovaného Grécka v rokoch 19411944.
Po balkánskom ťažení v roku 1941 bolo územie Grécka rozdelené na nemecko-talianske okupačné zóny (severná časť pripadla Bulharsku). V Aténach bola zriadená bábková vláda na čele s Georgijom Tsolakoglom (apríl 1941december 1942). Po ňom nasledoval Konstantinos Logothetopulos (december 1942apríl 1943) a nakoniec Ioannis Rallis, ktorý zostal premiérom až do pádu režimu. Od Grécka bolo tiež oddelené Pindské kniežatstvo, ktoré vytvorilo vlastný štát. Po kapitulácii Talianska v roku 1943 boli talianske zóny obsadené Nemcami. Kvôli partizánskemu hnutiu a invázii Spojencov sa v roku 1944 nemecké jednotky z Grécka stiahli.
Zoznam diaľníc a diaľničných okruhov v Belgicku

Belgické diaľnice sú približne z 95% Európske cesty. Napriek k existencií národného číslovania sú na belgických ukazovateľoch smeru na diaľniciach a okruhoch v podstate iba čísla európskych ciest. Iba okruhy v Bruseli a Antverpách a niekoľko ciest, ktoré nepatria do európskej siete sú označené tabuľami s národným značením.
Belinské skaly

Belinské skaly sú prírodná pamiatka v oblasti Cerová vrchovina.
Nachádzajú sa v okrese Lučenec v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 1993 na rozlohe 7,1100 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: "Ochrana prírodovedecky a krajinársky hodnotných bazaltových veží so strieškovitými výčnelkami s doskovitou odlučnosťou, ktoré vytvárajú tzv. skalné mesto v počiatočnom štádiu vzniku. Vhodné biotopy plazov a teplomilného hmyzu i vzácnych rastlín."
Bestinné

Bestinné je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Biele Karpaty.
Nachádza sa v okrese Nové Mesto nad Váhom v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe 1,29 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené. Je súčasťou CHKO Biele Karpaty. Na území pamiatky platí 4. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany sú: "Trávnaté porasty s výskytom vzácnych a ohrozených druhov flóry. Prírodná pamiatka predstavuje záver plytkej dolinky nad osadou Šenáková so začiatkom zosuvného prúdu na flyšovom podloží."
Bíňanský sprašový profil

Bíňanský sprašový profil je prírodná pamiatka v oblasti Dunajské luhy.
Nachádza sa v okrese Nové Zámky v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené či novelizované v roku 1984 na rozlohe 0,3600 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: "PP je vyhlásená na ochranu sprašového profilu na brehu Hrona, 5-10 m vysokého, ako vzácneho javu v rámci povodia tejto rieky na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele."