burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kallón z Élidy (sochár)

Kallón alebo Kalón () bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.
Kallón, sochár z Élidy, bol činný pravdepobne v druhej polovici 5. storočia pred Kr. Pausanias uvádza, že bol autorom bronzovej sochy boha Herma s hlásateľskou palicou (hlásateľská palica – , ), ktorá poslúžila ako votívny dar Diovi Olymskému od Glaukia z Rhégia. Zvyšok podstavca (z dvoch fragmentov) tejto sochy bol objavený v olympijskej "palaistre". Bol identifikovaný podľa časti nápisu, datovaného do rokov 420 až 410 pred Kr. Nachádza sa v archeologickom múzeu v Olympii pod katalógovým číslom 681.
Kallón zhotovil v Élide aj tridsaťpäť bronzových sôch messenskych mladíkov zo Sicílie. O smutnej udalosti viažucej sa k týmto sochám rozpráva príbeh Pausanias: „"Messenčania, ktorí bývajú pri morskej úžine, vyslali kedysi po dávnej zvyklosti do Rhégia zbor tridsiatich piatich chlapcov, s nimi aj učiteľa a pištca na nejakú domácu slávnosť Rhégijčanov. Prepadla ich však búrka a nikto z odoslaných sa nevrátil späť. Loď, vezúca chlapcov, zmizla s nimi v hlbinách. More v tejto časti je totiž najviac z celého mora zlopovestné búrkami...Milosť bohov však pri všetkom poskytuje úľavu. Vtedy trúchlili Messenčania pre záhubu chlapcov a okrem iných pôct im stanoveným venovali do Olympie kovové sochy, s nimi potom i podobizne učiteľa a pištca. Starý nápis dokazuje, že sú naozaj darom Messenčanov pri úžine; v neskoršej dobe pre nich zložil báseň Hippias, o ktorom Gréci prehlasujú, že je múdry. Sochy sú dielom élidského Kallóna"“
Kallón z Élidy

Kallón z Élidy môže byť:
Primera División 2016/2017 (Argentína)

Primera División 2016/2017 bol ročník argentínskej najvyššej futbalovej súťaže. Víťazom tohto ročníka sa stal klub Boca Juniors, ktorý tak získal svoj 32. titul majstra Argentíny. V tejto sezóne hralo Primera División posledný krát 30 tímov. Posledné štyri kluby zostúpili, nasledujúci ročník Primera División tak bude hrať 28 tímov.
Zostupová tabuľka.
Zostup klubov na konci sezóny je postavený na koeficiente. Tento sa vyrátava z bodov získaných v aktuálnej sezóne a predchádzajúcich troch sezónach (rátajú sa iba sezóny v najvyššej súťaži). Celkový súčet bodov sa potom delí celkovým počtom zápasov odohraných v posledných štyroch sezónach v najvyššej súťaži, z čoho vzíde konečný koeficient tímu pre danú sezónu. Stanovený počet tímov s najhorším koeficientom zostupuje do druhej najvyššej súťaže.
Basketbal na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017

Basketbal na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017 bol basketbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie 2017. Konal sa v Kuala Lumpur v dňoch od 20.26. augusta 2017, za účasti 9 mužských a 7 ženských tímov. Basketbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1959 a toto bolo jeho 27. vydanie. Všetky zápasy sa odohrali v aréne MABA Stadium s kapacitou 2 500 divákov. Tituly obhájili družstvá a domácej . Filipíny v mužskom finálovom stretnutí zvíťazili nad . U žien vyhrala Malajzia vo všetkých zápasoch skupiny.
Účastníci.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA v roku 2016.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIBA v roku 2016.
Amerikán

Amerikán alebo Amerikánec (v prvom význame nárečovo aj: "Amerikan" alebo "Amerikant") môže byť:
Amerikán môže byť aj:
Amík

Amík (iné názvy: Amik, Ami) môže byť:
Amik

Amik môže byť:
Ami

Ami môže byť:
AMI môže byť skratka pre:
Amici

Amici môže byť:
Netball na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017

Netball na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017 bol netballový turnaj v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie 2017. Konal sa v Kuala Lumpur, v Malajzii v dňoch od 14.20. augusta 2017, za účasti 5 ženských tímov. Netbalový turnaj sa na hrách objavil prvýkrát v roku 2001 a toto bolo iba jeho 3. vydanie. Všetky zápasy sa odohrali v aréne Juara Stadium s kapacitou 1 000 divákov, ktorá je súčasťou športového komplexu Bukit Kiara Sports Complex. Zlato získala domáca , ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad obhajcom prvenstva zo .
Účastníci.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku INF k júlu 2017.
Transcendentálne etudy

Transcendentálne etudy (francúzsky: "Études d'exécution transcendante"), "S. 139", je súbor dvanástich klavírnych etúd Franza Liszta z roku 1852. Sú to extrémne náročné klavírne skladby, patria medzi najťažšie klavírne etudy vôbec.
Liszt začal písať transcendentálne etudy v roku 1826 ako súbor mladých a oveľa menej technicky náročných cvičení s názvom "Étude en douze exercices" (Etuda v dvanástich cvičeniach), S. 136. Liszt potom tieto diela značne spracoval, oveľa sťažil a nazval ich "Douze Grandes Études" (Dvanásť veľkých etúd) S. 137. Tie potom boli uverejnené v roku 1837.
Vodné pólo na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017

Vodné pólo na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017 bol vodnopólový turnaj v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie 2017. Konal sa v Kuala Lumpur, v Malajzii v dňoch od 15.20. augusta 2017, za účasti 5 mužských a 4 ženských tímov. Vodnopólový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1965 a toto bolo jeho 26. vydanie (turnaj žien sa uskutočnil iba tretíkrát). Všetky zápasy sa odohrali v "National Aquatic Centre Bukit Jalil" s kapacitou 4 000 divákov. Tituly obhájili u mužov a u žien. 
Mužský tím Singapuru vyhral doteraz všetky turnaje na subkontinentálnych hrách, pričom na týchto hrách dosiahol iba druhú remízu (všetky ostatné zápasy vyhral), keď s () zopakoval remízu z roku 1987vtedy s remizoval .
Vzdušné sily Kórejskej republiky

Vzdušné sily Kórejskej republiky (; hanča: 大韓民國 空軍) sú leteckou zložkou Ozbrojených síl Kórejskej republiky. Vznikli v roku 1949 a do bojov sa po prvýkrát zapojili pri obrane proti prepadnutiu krajiny Kórejskou ľudovodemokratickou republikou v roku 1950. Zabezpečenie obrany pre prípad ďalšieho podobného útoku zostáva aj naďalej ich hlavných úlohou.
Vlastnými podpornými leteckým zložkami disponujú aj námorné a pozemné sily Kórejskej republiky, ktorá sa počtom prevádzkovaných vojenských lietadiel v súčasnosti zaraďuje na šieste miesto vo svete.
François-Adolphe de Bourqueney

François-Adolphe, barón a gróf Bourqueney (iný zápis: François-Adolphe de Bourqueney, François-Adolphe Bourqueney, skrátene Barón de Bourqueney, ; * 7. január 1799, Paríž, Francúzsko† 26. december 1869, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky diplomat, politik a novinár, ktorý pôsobil počas zreštaurovanej bourbonovskej monarchie, júlovej monarchie, druhej francúzskej republiky a druhého francúzskeho cisárstva.
Štúdium a diplomatická kariéra do revolúcie v roku 1848.
Študoval na Bonapartovom cisárskom lýceu (fran. "lycée impérial Bonaparte", dnes Condorcetovo lýceum, fran. "Lycée Condorcet") a diplomatickú kariéru začala vo veku 17 rokov ako atašé na veľvyslanectve v Spojených štátoch. Funkciu tajomníka vyslanectva v Berne zanechal aby mohol prijať pozíciu v redakcii novín "Journal des débats" a v zahraničnej službe opätovne pôsobil od roku 1830. V rokoch 18401841 pôsobil ako tajomník veľvyslanectva v Londýne, kde vzápätí v rokoch 18411848 zastával funkciu chargé d’affaires a následne veľvyslanca. Za francúzsku stranu podpísal londýnsku konvenciu z 13. júla 1841. V roku 1842 bol prezidentom Ľudovítom Napoleonom Bonapartem (neskorší cisár Napoleon III.) povýšený do barónskeho stavu. V roku 1843 sa stal vyslancom v Istanbule a v roku 1844 postúpil do funkcie veľvyslanca, avšak počas revolúcie v roku 1848 podal demisiu.
Diplomatická kariéra v druhom cisárstve.
Do verejného života sa vrátil po vzniku druhého cisárstva. Vo februári 1853 až júni 1854 pôsobil ako vyslanec vo Viedni. Počas konferencie veľvyslancov v roku 1854 trval na prijatí viedenských štyroch bodov ako výslovných podmienok pre pristúpenie na mierové rokovania. V júni 1854 postúpil do funkcie veľvyslanca a 31. marca 1856 bol vymenovaný za senátora. V roku 1856 sa ako vyslanec zúčastnil parížskeho kongresu. Zohral dôležitú úlohu pri mierových rokovaniach, ktoré ukončili druhú taliansku vojnu za nezávislosť (zürišským mierom z 10. novembra 1859) medzi Rakúskom na jednej strane a Sardíniou a Francúzskom (s podporou Spojených provincií stredného Talianska, klientského štátu Sardínie) na strane druhej. Napoleon III. ho za tieto zásluhy povýšil do grófskeho stavu. 2. mája 1860 ako 61-ročný ukončil svoje pôsobenie vo funkcii veľvyslanca a následne pôsobil už len v Senáte, kde patril k jedným z najlojálnejších prívržencov cisárskeho režimu.
Ženská dvojhra na Miami Open 2017

Viktoria Azarenková bola obhajkyňa titulu, ale tento rok sa nezúčastnila na turnaji lebo bola na materskej dovolenke.
Johanna Kontová vyhrala titul, porazila Caroline Wozniacku vo finále, 6–4, 6–3.
Nasadenie hráčok.
"Kliknutie na číslo tenistu slúži na odkázanie priamo do príslušnej sekcie, v ktorej tento nasadený hráč hrá.
Jozef Kalazanský

Jozef Kalazanský (; * 11. september 1557 – † 25. august 1648, Rím) bol španielsky rímskokatolícky kňaz, pedagóg a zakladateľ rádu piaristov. Katolíckou cirkvou bol vyhlásený za svätého.
Životopis.
Mladosť.
Kalazanský sa narodil v Perlate de la Sal v Španielsku 11. septembra 1557 ako najmladších z ôsmych detí. Mal dve sestry. Jeho rodičia mu dali dobré vzdelanie doma a potom na základnej škole v Perlate. V roku 1569 bol poslaný ná klasickú školu a neskôr na vyššie štúdiá v Estadille. Vo veku 14 rokov zistil, že sa chce stať kňazom. Toto povolanie sa však nestretlo s podporou od jeho rodičov.
Pre svoje vyššie štúdium začal Kalazanský študovať filozofiu a právo na univerzite v Lleide, kde získal titul doktora práv. Po týchto štúdiách začal teologický kurz na univerzite vo Valencii. Keď mu matka a brat zomreli jeho otec chcel, aby sa oženil a pokračoval v rodine. Ale choroba v roku 1582 ho takmer usmrtila a po tom, čo sa jeho otec zmieril s túžbou jeho syna stať sa kňazom, Jozef Kalazanský ozdravel. Po svojom ozdravení bol 17. decembra 1583 vysvätený za kňaza.
Neskoršie pôsobenie.
Od roku 1592 pôsobil Ríme, kde sa venoval opusteným a chudobným deťom. Rok 1597 priniesol otvorenie prvej verejnej bezplatnej školy v Európe. Neskôr jeho spolupracovníci otvárali podobné školy aj v iných mestách a štátoch. Zo spolupracovníkov Jozefa Kalazanského sa postupne sformoval rád piaristov.
Uctievanie.
Za blahorečeného bol vyhlásený 18. augusta 1748. Za svätého bol vyhlásený 16. júla 1767.
Rímske martyrológium uvádza Jozefov sviatok na 25. august.
Circinus X-1

Circinus X-1 alebo BR Circini je röntgenová dvojhviezda v súhvezdí Kružidlo. Jedna z jej zložiek je neutrónová hviezda. Pozorovanie Circinus X-1 v júli 2007 odhalilo prítomnosť röntgenových trysiek, ktoré sa normálne vyskytujú v systémoch s čiernymi dierami. Circinus X-1 môže patriť medzi najmladšie röntgenové binárne systémy.
Zdroj röntgenového žiarenia a vek súvisiaci so zvyškom supernovy.
Röntgenová perióda hviezdy je 16,6 dňa. Zdroj röntgenového žiarenia je pravdepodobne neutrónovú hviezdu ako súčasť röntgenovej dvojhviezdy s nízkou hmotnosťou (LMXB), typu röntgenový burster. Röntgenové a rádioaktívne hmloviny obklopujúce Circinus X-1 majú vlastnosti konzistentné s mladým zvyškom supernovy. Tento zriedkavý prípad röntgenovej dvojhviezdy, ktorý je zjavne spojený so zvyškom supernovy, naznačuje, že Circinus X-1 je dvojhviezdou vo veľmi krátkom kozmickom časovom úseku, pravdepodobne menej ako 4600 rokov. Asociácia Circinus X-1 s iným zvyškom supernovy v blízkosti, G321.9-0.3, je vylúčená.
Futsal na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017

Futsal na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017 bol futsalový turnaj v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie 2017. Konal sa v Shah Alam, v Malajzii v dňoch od 18.27. augusta 2017, za účasti 5 mužských a 5 ženských tímov. Futsalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 2007 a toto bolo jeho 4. vydanie. Všetky zápasy sa odohrali v aréne Panasonic Sports Complex s kapacitou 870 divákov. Tituly obhájili obe družstvá Thajska, ktoré vyhrali svoje skupiny. Bronzové družstvo žien Indonézie získalo na hrách svoju prvú medailu.
Účastníci.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom futsalovom rebríčku k 16. augustu 2017.
Ara modrokrká

Ara modrokrká ("Ara glaucogularis") alebo staršie ara kanindé ("Ara caninde") je papagáj patriaci do rodu "Ara".
Výskyt.
Vyskytuje sa len na malom území na severe štátu Bolívia v Južnej Amerike.
Špecifiká.
Dorastá do dĺžky a do hmotnosti 800 gramov. Donedávna bola považovaná za poddruh ary modro-žltej ("Ara ararauna"), od ktorej sa však odlišuje hrubším farebným golierom, ktorý je navyše tmavomodrý, kým u ary modro-žltej je čierny.
Ohrozenie.
Len nedávno bola zistená veľkosť populácie, v súčasnosti predstavuje asi 73 – 85 pohlavne dospelých vtákov, čo z nej robí najvzácnejší druh veľkého papagája ktorý sa ešte vyskytuje v prírode. Vzácnejšia je len ara sivomodrá ("Cyanopsitta spixii"), ktorá dnes prežíva len v zajatí. Napriek tomu sa však ara modrokrká dosť často chová, pomerne bežná je aj v súkromných chovoch.
Ragby na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017

Ragby na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017 bol ragbyový turnaj v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie 2017. Konal sa v Petaling Jaya (satelitnom meste Kuala Lumpur), v Malajzii v dňoch od 19.20. augusta 2017, za účasti 6 mužských a 5 ženských tímov. Pôvodne sa malo na turnaji predstaviť aj družstvo žien Indonézie. Ragbyový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1967 a toto bolo jeho 7. vydanie, z toho tretie v sedmičkovej verzii ragby. Všetky zápasy sa odohrali na štadióne Petaling Jaya Stadium s kapacitou 25 000 divákov. V mužskej kategórii získala zlato domáca , ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad . U žien obhájilo celkové víťazstvo po finálovej výhre nad .
Kriket na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017

Kriket na Hrách Juhovýchodnej Ázie 2017 bol kriketový turnaj v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie 2017. Konal sa v Kuala Lumpur, v Malajzii v dňoch od 17.29. augusta 2017, za účasti 5 (+ 6) mužských a 4 ženských tímov. Kriketový turnaj mal na hrách svoju premiéru, pričom sa uskutočnil v štandardnej verzii, aj vo verzii T20. Všetky zápasy sa odohrali na štadióne Kinrara Academy Oval s kapacitou 4 000 divákov. V mužskej kategórii vo verzii nad 50 zvíťazila domáca Malajzia, vo verzii T20 Singapur a v ženskej kategórii Thajsko.
Rádio Barcelona

Hlas Slovenskej republiky (iné názvy: Rádio Barcelona, rádio Barcelona, Barcelona, ) bolo rádio resp. rozhlasová vysielačka Slovenského akčného výboru (SAV), teda skupiny slovenského ľudáckeho exilu združenej okolo Ferdinanda Ďurčanského, ktorý v rokoch 19391940 pôsobil ako minister vnútra a zahraničných vecí Slovenskej republiky (SR) a do roku 1945 bol poslancom Snemu Slovenskej republiky. Vysielalo v roku 1947 z obce Salisano v provincii Rieti v regióne Lazio v Taliansku.
Činnosť.
Krátkovlnú vysielačku EAQ-1 zostrojil rádioamatér Dezider Murgaš (* 1922† 1989) s pomocou Eduarda Moškoviča. Vďaka dobrým vzťahom s talianskymi katolíckymi hodnostármi ju mohol Rudolf Dilong umiestniť na vežu kláštorného kostola v obci Salisano, približne 45 km severovýchodne od Ríma, kde ho poslal františkánsky predstavený ako výpomocného kňaza do kláštora františkániek.
Vysielačka vysielala denne od marca do mája 1947, na krátkych vlnách v pásme 44.5 m D. Murgaš denne dochádzal autobusom do Salisanu a prinášal texty programov, ktoré písali najmä F. Ďurčanský a R. Dilong, ktorý bol v SAV zodpovedný za činnosť vysielačky. Názov (resp. prezývka) Barcelona bol zvolený z krycích dôvodov a vychádzal z toho, že E. Moščovič čítal na úvod vysielania vstup "„Aqui Radio Barcelona, signe el programa en slovaco“" (v preklade zo špan. „Tu Rádio Barcelona, hlásime sa s programom v slovenčine“). Vysielanie bolo orientované primárne na slovenských poslucháčov na území Slovenska. Vysielanie malo národný charakter namierený proti komunistickej strane a za obhajovanie slovenskej štátnosti v podobe zaniknutej SR, hlásajúc tézu o právnej kontinuite SR, ktorá slovami F. Ďurčanského nezanikla, "„je len územím, ktoré obsadil nepriateľ“". Vo všeobecnosti bolo cieľom aktivít SAV presvedčiť svetovú verejnosť o nespokojnosti Slovákov s ČSR a s jej politickým režimom, hoci informoval aj o správach zo Slovenska zmieňujúcich sa o deportáciách miestnych obyvateľov do Sovietskeho zväzu.
Vysielačka napokon skončila preto, lebo v Salisame rušila príjem talianskych rozhlasových staníc a pátrali po nej karabinieri.
Reakcia ČSR.
Československej spravodajskej službe sa nepodarilo odhaliť a zabaviť vysielačku a preto sa ich zásah proti rádiu obmedzi len na rušenie vysielania. Predpokladala, že vysiela zo Severného Talianska. Komunistická strana Československa a Komunistická strana Slovenska, ktoré sa v tom období pripravovali na prevzatie moci v ČSR a nastolenie diktatúry, využili aktivity SAV, vrátane činnosti Rádia Barcelona, na vykonštruovanie falošných, kompromitujúcich obvinení proti predstaviteľom Demokratickej strany.
DuckTales

DuckTales môže byť:
Káčerovo

Káčerovo môže byť:
Rieti

Rieti môže byť:
NGC 5866A

NGC 5866A (PGC 166188) je galaxia v súhvezdí Drak.
Salisano

Salisano je obec v provincii Rieti v regióne Lazio v Taliansku. Leží približne 45 km severovýchodne od Ríma a okolo 20 km juhozápadne od Rieti. Katastrálne územie obce činí 17,6 km² a počet obyvateľov 565 (k 31. decembru 2010).
Geografia.
Obec sa rozkladá v nadmorskej výške , na južných svahoch vrchu Sabini. Preteká ňou rieka Farfa.
Dejiny.
V roku 1923 bola obec vyňatá spod provincie Perugia a začlenená do provincie Ríma a v rámci reorganizácie provinčného usporiadania v roku 1927 do provincie Rieti.
V roku 1947 z miestnej fary vysielalo Rádio Barcelona, tajná rozhlasová vysielačka Slovenského akčného výboru.
Demografia.
Vývoj počtu obyvateľstva:
K 31. decembru 2010 počet obyvateľov činil 560, z toho 264 mužov a 296 žien.
NGC 5866B

NGC 5866B (UGC 9769, PGC 54267) je galaxia v súhvezdí Drak.
Veronika roľná

 
Veronika roľná () je jednoročná bylina z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Jej prirodzený areál sa rozprestiera od severozápadnej Afriky, cez Európu až po juhozápadnú Sibír a západné Himaláje.
Opis.
Veronika roľná je jednoročná bylina s jednoduchou vzpriamenou alebo vystúpavou, 5 až 25 cm vysokou stonkou, ktorá je od bázy občas rozkonárená. Byľ je krátko chlpatá, v hornej časti žliazkatá a na uzloch poliehavej časti príležitostne zakoreňuje.
Protistojné listy sú v dolnej časti krátko stopkaté, horne sediace. V obryse sú vajcovité, na báze rovné až plytko srdcovité, vrúbkovane pílkovité, tupé a na oboch stranách čepele roztrúsene chlpaté. Vrcholové listy sú kopijovité až čiarkovité. 
Štvorpočetné kvety sú nakopené v priamych riedkych strapcoch, vyrastajúcich v pazuchách horných listov. Svetlomodrá koruna je tanierovitá, s priemerom do 4 mm. Kvetné stopky sú oveľa kratšie ako listene a kalich. Listene sú vajcovité až kopijovité. Dve tyčinky sú pripojené v strede korunnej rúrky. Čnelka je dlhá do 1 mm a je kratšia alebo len nepatrne prevyšuje výkroj tobolky. Štyri kališné zuby sú kopijovité, nerovnako dlhé, roztrúsene chlpato žliazkaté.
Tobolky sú obrátene srdcovité, stlačené, na vrchole široko vykrojené a na obvode brvité. Semená sú elipsovité, zlatožlté a takmer hladké.
Rozšírenie.
Prirodzený areál rozšírenia veroniky roľnej je od severozápadnej Afriky, cez Európu až po juhozápadnú Sibír a západné Himaláje. Zavlečená je v Severnej a Južnej Amerike, na Islande, v Grónsku, na Madagaskare, v juhovýchodnej Číne, Japonsku, Kórei, na Novom Zélande a Sachaline. 
Výskyt.
Veronika roľná je nenáročný a prispôsobivý druh, ktorý obsadzuje stanovištia na lúkach a pasienkoch, úhoroch, rumoviskách, ako burina na poliach, na okrajoch ciest a lesov od nížinného po podhorský stupeň. Obľubuje vlhkejšie, výživné, neutrálne, hlinité i piesočnaté alebo kamenité pôdy. Na Slovensku je hojná a jej najvyšší výskyt bol zaznamenaný vo výške 1 300 m n. m. (Štrbské pleso). Kvitne od apríla do júna, je to hmyzoopelivý i samoopelivý druh a počas miernych zím môže prezimovať aj vo forme rastliny.
Strofa

Strofa (iné názvy: sloha, zastarano sloka) je uzavretá rytmická, významová, intonačná, obvykle i syntaktická básnická jednotka skladajúca sa z minimálne dvoch veršov. Jej samostatnosť sa zvýrazňuje grafickým odčlenením od zvyšku strof. Tradične mávajú strofy jednej básne jednotnú stavbu (totožný počet rovnako rytmicky organizovaných veršov, rovnaké usporiadanie rýmu).
Typy strof.
Jedným z delení, podľa ktorého možno strofy roztriediť je počet veršov. Antická verzológia rozdelila strofy na nasledovné:
Okrem vyššie uvedených gréckych termínov sa v slovenskej verzológii pre trojveršovú strofu používa aj výraz "terceto" a pre štvorveršovú "kvarteto". Ďalej existuje "kvinteto" (päť veršov), "sexteto" (šesť veršov) a pod.
Okrem počtu veršov môžeme pri delení vziať do úvahy aj stopovú organizáciu strofy, rozvrh rýmov v nej a pod. Ak sa berie ohľad aj na tieto atribúty, poznáme napr. tieto typy strof:
Strofy je možné deliť i na základe autorov, ktorí ich vytvorili, napr. sapfická strofa podľa starogréckej autorky Sapfo.
Umma

Umma v súčasnej provincii Dhikar v Iraku, bolo staroveké mesto v Sumeri. O sumerskom a akkadskom názve tohto miesta sa vedú odborné diskusie, Tradične sa Umma stotožňuje s Tell Jokha. Umma bola mestom ranodynastického kráľovstva Gišša. V blízkosti sa nachádzalo aj mesto KI.AN, ktoré zničil Rimuš, vládca Akkadskej ríše. Je známe, že v KI.AN bolo šesť bohov. 
Ochrannými bohmi Ummy boli Sára a Ninura. Je známe, že vládca ED Ur-Lumma postavil v Umme chrám bohu Enki-galovi a jeden bohu Nagar-pa'e.
V ranej sumerskej literárnej skladbe "Inannin zostup" "do podsvetia" Inanna odrádza démonov z podsvetia od toho, aby uniesli Šaru, patróna Ummy, ktorý žil v biede. 
História.
Miesto bolo obývané prinajmenšom už počas uruckej kultúry. Pochádza odtiaľ množstvo proto-klinových zápisov. Hoci väčšina raných textových zdrojov pochádza z obdobia III. ranej dynastie, pochádza odtiaľ aj niekoľko tabuliek a plaketa z obdobia ED I/II.
Rané dynastické obdobie.
Keďže tieto dve lokality boli vykopané až v novoveku, na základe mnohých ukoristených textov, ktoré mali k dispozícii, skorší archeológovia zoskupili staroveké mestá v ranodynastickom období Gišša a Ummy do jedného geografického názvu Umma. Moderné vykopávky na týchto miestach to spresnili. Gišša prestala byť po ranodynastickom období obývaná a je známy len jeden panovník, a to na základe korálika z lazuritu s nápisom „Bohyni Inanne Aka, kráľ Gišše (ktorý venoval tento korálik)".
Mesto je najznámejšie pre svoj dlhý pohraničný konflikt s Lagašom, ako uvádza Entemena okolo roku 2400 pred n. l., svoj zenit dosiahlo okolo roku 2350 pred n. l. za vlády Lugalzagesiho, ktorý ovládal aj Ur a Uruk.
Sargonské obdobie.
Za Akkadskej ríše bola Umma významným mocenským a hospodárskym centrom, ktorému konkurovali len Adab a Uruk. Je známych jedenásť guvernérov pod Akkadom, ako aj dvaja, ktorí mohli byť pod Gutiom. Jeden z nich, Lu-Utu, uvádza stavbu chrámu pre Ninhursaga a ďalší pre Ereškigal. Namahni, guvernér z čias Iarlagana z Gutium, uvádza stavbu chrámu E-ula pre Ninura. Vládca Lugalanatumu Ummy z obdobia Sargoncov tam postavil chrám E-gidru.
Obdobie Ur III.
Za vlády dynastie Ur III sa Umma stala dôležitým provinčným centrom. Známych je niekoľko správcov Ummy za vlády Ur. Väčšina z viac ako 30 000 tabuliek nájdených na nálezisku sú administratívne a hospodárske texty z tohto obdobia. Umožňujú vynikajúci prehľad o dianí v Umme. Názov roku vládcu Ur III Šu-Sina bol „Rok Šu-Sina, kráľa Uru, postavil chrám Šara v Umme". Nasledujúci vládca Ibbi-Sin mal tiež názov roku „Rok Ibbi-Sin, kráľ Uru, postavil chrám Šara v Umme". Šulgiho kalendár z Ummy (asi 21. storočie pred Kr.) je bezprostredným predchodcom neskoršieho babylonského kalendára a nepriamo aj poexilového hebrejského kalendára.
V nasledujúcom období Isin-Larsa vládca Larsy, Sumuel (cca 1894 – 1866 pred Kr.), uvádza ako jeden z neskorších letopočtov „Rok, kedy bola Umma bol zničená".
Sto dní reforiem

Sto dní reforiem, (, ) známe tiež ako Wu-sü reformy (, ) boli neúspešné reformy čínskeho cisára Kuang-sü a jeho podporovateľov. Hnutie trvalo 103 dní, od 11. júna 1898 až do 21. septembra 1898, kedy bolo násilne ukončené palácovým prevratom vedeným cisárovnou vdovou Cch’-si.
Pozadie.
Hnutie bolo reakciou na prehru Číny v prvej čínsko-japonskej vojne, zaostalosť Číny a neúspešnosť predošlých reforiem. Predzvesťou Sto dní reforiem bolo hnutie "Kung-čche šang-šu". Išlo o zoskupenie reformistov, ktorí v roku 1895 pri príležitosti konania úradníckych skúšok predstavili cisárovi petíciu žiadajúcu o zrušenie Šimonoseckej zmluvy, väčší odpor voči Japonsku, modernizáciu armády, a uskutočnenie ďalších moderných reforiem. Hlavným iniciátorom hnutia bol Kchang Jou-wej, učenec, ktorý reinterpretoval učenie konfucianizmu a snažil sa ho aplikovať na modernú spoločnosť. Hoci táto petícia zlyhala, jej autori sa neskôr stali poprednými osobnosťami Sto dní reforiem.
Priebeh reforiem.
V roku 1898 sa cisárovná vdova Cch’-si uchýlila do novopostaveného Letného paláca. Cisár Kuang-sü to využil ako príležitosť pokúsiť sa nezávisle vládnuť. Cisárovi bol odporučený Kchang Jou-wej, ktorý bol spolu so svojim najlepším žiakom Liang Čchi-čchaom držiteľom najvyššieho akademického titulu. Kuang-sü tak podľa predstáv týchto reformistov vydal sériu mnohých ediktov, ktoré mali reformovať čínsky štát. Reformy sa týkali hlavne vzdelania, armády, hospodárstva a industrializácie. Samotné seba posilňovanie bolo podľa reformistov nedostatočné.
Medzi dôležité ciele reforiem patrilo:
Počas obdobia reforiem bolo do čela cung-li ja-menu (ministerstva zahraničia) a ďalších úradov dosadení modernisti podporujúci reformy. Hnutie čelilo mnohým podozreniam zo strany Cch’-si a konzervatívcov. Cítili, že reformy odporujú čínskym hodnotám a prispôsobujú sa západu. Cchʼ-si sa tiež obávala, že reformy výrazne obmedzia moc cisárskeho dvora. Reformisti o odpore konzervatívcov vedeli a mali údajne aj v pláne obsadiť Letný palác, v ktorom sa zdržiavala Cch’-si.
Koniec.
Reformista Tchan S'-tchung požiadal generála Jüan Š’-kchaja o ochranu pred konzervatívcami. Jüan Š’-kchaj však reformistov zradil a ich plány vyzradil konzervatívcom. 19. septembra sa Cch’-si vrátila a 21. septembra vydala edikt, podľa ktorého ju cisár požiadal, aby sa opäť ujala moci. Za podpory generála Jüan Š’-kchaja a vojenského vodcu Žung-lua previedla cisárovná vdova puč, zvrhla vládu cisára Kuang-sü a zrušila väčšinu reforiem. Kuang-sü bol umiestnený do domáceho väzenia, kde zostal až do svojej smrti v roku 1908. Šesť popredných predstaviteľov hnutia bolo následne 28. septembra popravených. Týmto šiestim popraveným sa historický hovorí "„"šesť mužov zo sto dní reforiem"“." Ďalej bolo uväznených, vyhnaných za hranice alebo odstránených z funkcií asi tridsať ďalších úradníkov"." Hlavný reformista Kchang Jou-wej a jeho žiak Liang Čchi-čchao unikli pred popravou do Japonska, kde sa naďalej usilovali o reformu Číny. Založili Spoločnosť za ochranu cisára, ktorá podporovala návrat cisára Kuang-sü k moci a ustanovenia konštitučnej monarchie.
CGI

CGI môže byť skratka pre:
Encyclopædia Universalis

Encyclopædia Universalis je všeobecná encyklopédia vo francúzskom jazyku, ktorú vydáva spoločnosť Encyclopædia Britannica Inc. Články Encyclopædie Universalis sú zamerané na vzdelaných dospelých čitateľov a píšu ich tímy redaktorov na plný úväzok a odborných prispievateľov.
Napísalo ju viac ako 7 400 odborných autorov a obsahuje takmer 30 000 médií (články, videá, fotografie, mapy, kresby atď.), je najspoľahlivejšou referenčnou zbierkou dostupnou vo francúzštine. Zahŕňa všetky oblasti vedomostí. Má 28 zväzkov s celkovým počtom približne 32 000 strán.
História.
Túto spoločnosť založil v roku 1966 špecialista na vydávanie a predaj kníh a zbierok Claude Grégory. Prvé vydanie vyšlo v 20 zväzkoch medzi rokmi 1968 až 1975.
Douris

Douris alebo Duris () môže byť:
Douris alebo Duris môže byť aj:
1. liga hádzanárov 1994/95

1. liga hádzanárov v sezóne 1994/95 bol 2. ročník 1. ligy hádzanárov, druhej najvyššej hádzanárskej súťaže mužov na Slovensku, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Súťaž niesla dobový názov "II. liga" a súťažilo v nej 12 družstiev. Víťazom ligy sa stalo družstvo PPS Detva, ktoré tak priamo postúpilo do extraligy.
Systém súťaže.
Súťaže pozostávala iba z jednej dlhodobej časti, ktorá sa skladala z 22 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Víťaz súťaže mal právo postúpiť do najvyššej ligy. Naopak, posledné družstvo zostúpilo do 2. ligy.
Účastníci.
Poznámka: Družstvo LKH Levice, ktoré skončilo v minulej sezóne na 7. mieste, nenastúpilo do súťaže a bolo z nej vylúčené. Nahradili ho Bojnice, ktoré sa v kvalifikácii o druhú najvyššiu súťaž umiestnili na 2. mieste za Novými Zámkami.
Oblík (vrch v Slanských vrchoch)

Oblík () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Hermanovce nad Topľou, približne východne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Šimonka. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Vranov nad Topľou a na katastrálnom území obce Hermanovce nad Topľou. Najbližšími sídlami sú na východnom úpätí situované Hermanovce nad Topľou a severne ležiace Petrovce, rovnakým smerom sa nachádzajú aj Pavlovce, juhozápadne Zlatá Baňa a juhovýchodne Zámutov. 
Opis.
Oblík leží na východe strednej, najvyššej časti podcelku Šimonka, v rázsoche, vedúcej severovýchodným smerom z Hermanovského hrebeňa medzi Šimonkou () a Čiernou horou (). Severne sa nachádza Veľká hora () a Hrb (), západne Tri chotáre (), Krivý javor (), Lysá (), Čierna hora () a Bodoň (), južne Chabzdová (), Tancoška (), Dubník (), Šimonka (), Praporec () a Ivanov vrch () a východne Byrotka () a Kunova hora (). Masív je súčasťou povodia Tople, kde vodu zo západných a severných svahov odvádza Hlboký potok a z východných Dúbravský a Hermanovský potok. Veľkú časť vrchu pokrýva NPR Oblík. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných častí s redšou vegetáciou je však možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, no tiež Čergov, Ondavskú vrchovinu, Vihorlatské vrchy a Východoslovenskú nížinu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no nakoľko ide o chránené územie, prístup je možný iba:
Ostrica

Ostrica môže byť:
Larsa

Larsa, Berossom označovaná aj ako Larancha/Laranchon ("Λαραγχων") a spájaná s biblickým Ellasarom, bol významný mestský štát starovekého Sumeru, centrum kultu boha slnka Utu. Leží asi 25 km juhovýchodne od Uruku v irackom gubernáte Dhikar, pri východnom brehu kanála Šatt-en-Nil na mieste modernej osady Tell as-Senkereh alebo Sankarah.
História.
Historická Larsa existovala už za vlády Eannatuma z Lagašu (vládol približne 2500 – 2400 pred Kr.), ktorý ju pripojil k svojej ríši.
Mesto sa stalo politickou silou počas obdobia Isin-Larsu. Po páde Tretej urskej dynastie asi 2000 pred Kr. sa Ishbi-Erra, úradník posledného kráľa Tretej dynastie urskej, Ibbi-Sina, presťahoval do Isinu a zriadil vládu, ktorá sa vydávala za nástupcu Tretej dynastie urskej. Išbi-Erra odtiaľ znovu dobyl Ur, ako aj mestá Uruk a Lagaš, ktoré boli podriadené Larse. Nasledujúci vládcovia Isinu vymenovali guvernérov, ktorí vládli nad Larsou; jedným z takýchto guvernérov bol Amorejčan menom Gungunum. Ten sa nakoniec s Isínom rozišiel a v Larse založil nezávislú dynastiu. Aby legitimizoval svoju vládu a zasadil Isinovi ranu, Gungunum dobyl mesto Ur. Keďže oblasť Larsa bola hlavným centrom obchodu cez Perzský záliv, Isin stratil nesmierne výnosnú obchodnú cestu, ako aj mesto s veľkým kultovým významom.
Dvaja Gungunumovi nástupcovia, Abisare (asi 1841 – 1830 pred Kr.) a Sumuel (asi 1830 – 1801 pred Kr.), podnikli kroky na úplné odrezanie Isinu od prístupu ku kanálom. Isin rýchlo stratil politický a hospodársky vplyv.
Larsa sa stala mocnou, ale nikdy nezískala veľké územie. Na svojom vrchole za vlády kráľa Rim-Sina I. (asi 1758 – 1699 pred Kr.) Larsa kontrolovala len asi 10 – 15 ďalších mestských štátov, čo sa ani zďaleka nepribližovalo územiu, ktoré kontrolovali iné dynastie v mezopotámskych dejinách. Napriek tomu možno archeologicky zistiť obrovské stavebné projekty a poľnohospodárske podniky. Po porážke Rim-Sina I. babylonským kráľom Chammurabim sa Larsa stala menej významným miestom, hoci sa predpokladá, že bola sídlom prvej babylonskej dynastie Ľudu mora. O Larse sa vedelo, že bola aktívna počas novobabylonského obdobia na základe stavebných tehál, ako aj niekoľkých klinopisných textov z larsského chrámu Šamaša, ktoré sa našli v Uruku.
Larsa je považovaná za zdroj viacerých tabuliek zahŕňajúcich babylonskú matematiku vrátane tabuľky Plimpton 322, ktorá obsahuje vzory pytagorejských trojíc.
Štyri modernizácie

Štyri modernizácie (, ) bol program reforiem čínskeho hospodárstva, formálne ohlásených premiérom Čou En-lajom a implementovaných najvyšším vodcom Teng Siao-pchingom. Cieľom štyroch modernizácií bolo dosiahnutie "mierne prosperujúcej spoločnosti."
O „štyroch modernizáciách“, t.j. modernizácii krajiny v štyroch oblastiach – modernom poľnohospodárstve, priemysle, vede a technike a národnej obrane – hovoril Čou En-laj na zasadnutiach novozvoleného parlamentu (Všečínskeho zhromaždenia ľudových zástupcov) už v decembri 1964 a znovu v januári 1975. Krátko po smrti Čou En-laja a Mao Ce-tunga v roku 1976 získal v druhej polovici roku 1978 kontrolu nad Komunistickou stranou Číny Teng Siao-pching. V decembri 1978 Teng Siao-pching vyhlásil štyri modernizácie za cieľ politiky Komunistickej strany Číny a formálne tým začal reformný proces.
V dôsledku štyroch modernizácií sa mala Čínska ľudová republika na začiatku 21. storočia zmeniť na hospodársku veľmoc. Dôležitou zložkou štyroch modernizácií bol dôraz na hospodársku sebestačnosť. Otvorením domáceho trhu mal byť zvýšený objem zahraničných investícií, modernizácia výrobnej základne mala byť dosiahnutá nákupom zariadenia z Japonska, a napokon zo Západu mal byť získaný prístup k moderným výrobným postupom.
Čou En-laj najprv v roku 1964 hovoril o potrebe moderného poľnohospodárstva, moderného priemyslu, modernej vedy a techniky a modernej národnej obrany. Následne boli spomínané štyri oblasti modernizácie vždy uvádzané v rovnakom poradí až do roku 1981, kedy komunistická strana, štátne úrady i médiá posunuli priemysel na prvé miesto. Odvtedy hovoria čínski predstavitelia - dôsledne a bez výnimiek - o modernizácii priemyslu, poľnohospodárstva, vedy a techniky a národnej obrany.
Štyri modernizácie predstavovali liberalizáciu ekonomiky bez toho, aby zároveň došlo k piatej modernizácii, tj. liberalizácii politického systému, ktorú žiadala časť intelektuálov. Teng Siao-pching to dal zreteľne najavo, keď v marci 1979 vytýčil štyri základné princípy, ktorých sa musí Čína držať, a síce socialistickej cesty, diktatúry proletariátu, vedúcej úlohy strany a marxizmu-leninizmu v spojení s Mao Ce-tungovým učením. 
Implementácia začala ešte pod vedením Maovho nástupcu Chua Kuo-fenga, ktorý nadväzoval na tradične poňaté päťročnice a stanovoval gigantické plány. Jeho projekty boli pre neúspech zastavené v polovicu roku 1979, vedenie prebral Teng Siao-pching, ktorý sa v prvej fáze sústredil na reformy v poľnohospodárstve.
Zoznam vrcholov v Zemplínskych vrchoch

Zoznam vrcholov v Zemplínskych vrchoch zahŕňa pomenované vrcholy s nadmorskou výškou nad Zoznam vychádza z údajov, dostupných na stránkach hiking.sk a podrobnej turistickej mape.
SK Sturm Graz

Sportklub Sturm Graz je rakúsky futbalový klub, ktorý sídli v meste Graz. Tím pôsobí v najvyššej národnej klubovej súťaži Rakúska futbalová Bundesliga. Klub hráva svoje zápasy na štadióne Merkur Arena s kapacitou 16 364 miest.
História klubu.
SK Sturm Graz bol založený v roku 1909 ako robotnícky tím, na rozdiel od svojich susedov Grazer AK, založený v roku 1902. V rokoch 1921 až 1949 zožal tím značný úspech, keď 11-krát vyhral krajský šampionát v Štajersku. V roku 1949 vstúpil Sturm Graz do najvyššej rakúskej národnej lige a to ako prvý klub mimo Viedne.
Sturm Graz sa trikrát stal rakúskym majstrom v sezónach 1997/98, 1998/99 a 2010/11. Šesťkrát sa tešili zo zisku rakúskeho poháru.
Najväčším rivalom Sturm Graz je Grazer AK, s ktorým hrávajú derby o Graz.
Káder mužstva.
Súčasná zostava:
Rakúsky parlament

Rakúsky parlament () je dvojkomorový spolkový zákonodarný zbor Rakúskej republiky. Skladá sa z dvoch komôr – Národnej rady a Spolkovej rady. V špecifických prípadoch sa schádzajú obe komory ako Spolkové zhromaždenie. Zákonodarný zbor zasadá v budove rakúskeho parlamentu vo Viedni.
Prehľad.
Národná rada sa skladá zo 183 poslancov volených pomerným volebným sytémom vo všeobecných voľbách. Legislatívne obdobie trvá päť rokov, voľby sa konajú skôr, ak národná rada predčasne pristúpi k vlastnému rozpusteniu. Národná rada je dominantnou (aj keď „dolnou“) komorou rakúskeho parlamentu, a preto sa pojmy "parlament" a "národná rada" bežne používajú ako synonymá.
Spolková rada je volená nepriamo prostredníctvom krajinských snemov ("Landtage") deviatich štátov Spolkovej republiky a odráža rozdelenie kresiel v rakúskej Landtage. Štáty sú vo Spolkovej rade zastúpené zhruba podľa veľkosti ich obyvateľstva. Po každom sčítaní obyvateľstva sa kreslá prerozdeľujú medzi štáty a celková veľkosť komory sa v dôsledku toho mierne líši. Súčasná Spolková rada sa skladá zo 61 delegátov. Pokiaľ ide o väčšinu otázok, Spolková rada má len odkladné právo veta, ktoré môže Národná rada zrušiť uznesením sa kvalifikovanou väčšinou. Spolková rada má však absolútne právo veta nad návrhmi zákonov, ktoré majú zmeniť právomoci buď štátov, alebo samotnej Spolkovej rady.
Spolkové zhromaždenie ("Bundesversammlung") je orgán, ktorého funkcia má prevažne slávnostný charakter a tvoria ho poslanci oboch komôr parlamentu. Federálne zhromaždenie sa schádza len zriedka, napríklad pri inaugurácii spolkového prezidenta. Možno však poznamenať, že za výnimočných okolností rakúska ústava udeľuje Spolkovému zhromaždeniu značnú zodpovednosť. Príkladom toho môže byť jeho kľúčová úloha pri hypotetickej obžalobe prezidenta.
Obe komory parlamentu, ako aj Spolkové zhromaždenie, zasadajú v budove parlamentu, ktorá sa nachádza na viedenskej Ringstraße. V rokoch 2017 až 2022 zasadali kvôli rekonštrukcii budovy parlamentu v Redute v Hofburgu.
Č’

Č’ (, ) je typ čínskeho artefaktu vyrobeného z bronzu, ktorý sa používal ako rituálna nádoba na víno.
Boli používané v starovekej Číne, počas obdobia dynastií Šang a Čou. Č' má tvar malého pohárika, niekedy s pokrievkou. V období dynastie Šang mali prevažne tvar malých fliaš, väčšinou s pokrievkou, okrúhlym bruchom, výraznými ústami a okrúhlym podstavcom. V období dynastie Západný Čou sa presadzovala štvorcová čaša, a v období bojujúcich štátov sa č' vyvinuli do podlhovastých čiaš.
Samsu-iluna

Samsu-iluna (amorejsky: Šamšu; asi 1749 – 1712 pred Kr.) bol siedmy kráľ zakladajúcej amorejskej dynastie v Babylone, ktorý vládol v rokoch 1749 pred Kr. až 1712 pred Kr. (stredná chronológia) alebo v rokoch 1686 až 1648 pred Kr. (krátka chronológia). Bol synom a nástupcom Chammurapiho, matka je neznáma. Jeho vláda sa vyznačovala násilnými povstaniami v oblastiach dobytých jeho otcom a opustením niekoľkých významných miest, predovšetkým v Sumeri.
Okolnosti Samsu-ilunovej vlády.
Keď sa Chammurapi dostal k moci v meste Babylon, ovládal malú oblasť bezprostredne okolo tohto mesta a zo všetkých strán ho obklopovali oveľa mocnejší protivníci. Kým zomrel, podmanil si Sumer, Ešnunnu, Asýriu a Mari a stal sa pánom Mezopotámie. Výrazne oslabil a ponížil aj Elam a Gutejcov.
Hoci boli tieto štáty porazené, neboli zničené. Ak mal Chammurapi plán na ich pripojenie k Babylonu, nežil dosť dlho na to, aby ho dotiahol do konca. V priebehu niekoľkých rokov po jeho smrti Elam a Asýria opustili babylonskú orbitu a na všetkých dobytých územiach sa začali revolty. Úloha vysporiadať sa s týmito, ako aj ďalšími problémami, pripadla Samsu-ilunovi. Hoci viedol neúnavné kampane a zdá sa, že často víťazil, ukázalo sa, že kráľ nie je schopný zastaviť rozpad ríše. Cez to všetko sa mu však podarilo udržať jadro svojej ríše neporušené, čo umožnilo mestu Babylon upevniť svoju pozíciu v dejinách. 
Vyľudňovanie Sumeru.
Samsu-ilunove výpravy nemuseli byť jedinou príčinou spúšte, ktorú spôsobil Uruku a Uru, a jeho strata Sumeru mohla byť rovnako vypočítavým ústupom ako porážkou.
Záznamy v mestách Ur a Uruk v podstate prestávajú po 10. roku Samsu-ilunovej vlády, ich kňazi zrejme pokračovali v písaní, ale zo severnejšie položených miest. Približne v tomto čase sa končia aj záznamy z Larsy. V Nippure a Isine pokračujú záznamy až do Samsu-ilunovho 29. roku vlády a potom prestávajú aj tam. Tieto prestávky sa pozorujú aj v archeologických záznamoch, kde dôkazy poukazujú na to, že tieto mestá boli z veľkej časti alebo úplne opustené na stovky rokov, až do obdobia Kassitov.  
Náboženské a astronomické úspechy.
Hoci Samsu-ilunova vláda nebola pokojná, nebola úplne zameraná na vojnu. Je známe, že napríklad obnovil hradby v Kiši, Nippure a Sippare, a že rovnako ako jeho otec propagoval Mardukov kult. Zrejme tiež obnovil chrám É-babbar zasvätený Šamašovi (známy aj ako Utu) v Larse, zikkuraty v Sippare, a zikkuraty Zababu a Ištar v Kiši.  
Okrem toho existujú špekulácie, že Samsu-iluna zaviedol štandardný babylonský kalendár, možno ako prostriedok na užšie prepojenie svojej ríše.
1. liga hádzanárov 1995/96

1. liga hádzanárov v sezóne 1995/96 bol 3. ročník 1. ligy hádzanárov, druhej najvyššej hádzanárskej súťaže mužov na Slovensku, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Súťaž niesla dobový názov "II. liga" a súťažilo v nej 12 družstiev. Víťazom ligy sa stalo družstvo TJ Štart Nové Zámky, ktoré tak priamo postúpilo do extraligy.
Systém súťaže.
Súťaž pozostávala iba z jednej dlhodobej časti, ktorá sa skladala z 22 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Víťaz súťaže mal právo postúpiť do najvyššej ligy. Naopak, posledné družstvo zostúpilo do 2. ligy (vtedy pod názvom "majstrovstvá kraja").
Účastníci.
Poznámka: V súťaži malo hrať aj družstvo TJ Sokol Žilina, ktoré ako posledný tím zostúpilo z extraligy, ale do 1. ligy sa neprihlásilo. Nahradilo ho Kysucké Nové Mesto, ktoré v kvalifikácii o 1. ligu skončili na 2. mieste a zároveň do ktorého hráči Žiliny podali kolektívny presun. Kysucké Nové Mesto tak získalo podľa platných pravidiel SZH nástupnícke právo.
Cité du Cinéma

Cité du Cinéma alebo Les Studios de Paris je francúzske filmové štúdio založené režisérom a producentom Lucom Bessonom a otvorené v roku 2012. Areál má 5,5 hektára a obsahuje hlavnú budovu, natáčacie haly a parkoviská. Ateliéri vznikli na mieste starej továrne. Výstavba celého komplexu trvala desať rokov a stála vyše 160 miliónov.
Ide o akýsi ekvivalent britského Pinewood Studios, nemeckého Studio Babelsberg, talianskej Cinecittà alebo českého Barrandov Studio.
Vznikli tu fimy ako "3 dni na zabitie" (2014), "Valerian a mesto tisícich planét" (2017) "Taxi 5" (2018), "Anna" (2019), "Notre-Dame v plamenech" (2022) či "DogMan" (2023).
Vybavenie.
Zdroj:
Hlavná budova.
Ústredie obsahuje dve paluby pravú a ľavú, ktoré obsahujú:
Parkovisko.
Areál parkoviska s vyše 300 parkovacími miestami a strážený vrátnicou.
Emanuela

Emanuela alebo Emmanuelle môže byť:
Hatňanskovci

Hatňanskovci alebo Hatňanskí (príp. "páni z Hatného"; dobovo v základnom tvare: "Hatnanski, Hatnenski, Hatnai") boli uhorský šľachtický rod pôsobiaci v Trenčianskej stolici.
Dejiny rodu.
Ide o rod domáceho pôvodu, ktorého základným majetkom bola obec Hatné. Najstarším známym predkom rodu je Ondrej, syn Kiliána, ktorý dostal v roku 1321 od kráľa Karola Róberta donáciu na 7 dedín. V 20. rokoch 15. storočia zaznamenal rod nárast majetkovej držby. Juraj a jeho synovia Ladislav, Gašpar a Juraj dostali v roku 1438 od uhorského kráľa Albrechta panstvá Klieština a Kátlina a v roku 1439 hrad a panstvo Budatín. V roku 1460 sa stal Juraj držiteľom Ilavy a kapitánom tamojšieho hradu. V roku 1466 dal časť svojich majetkov do zálohu Podmanickovcom a neskôr sa Hatňanskovci dostali aj do sporu so Suňogovcami, ktorí sa stali držiteľmi hradu a panstva Budatín.
Koncom 15. storočia sa Hatňanskovci márne snažili získať späť majetky dané Podmanickovcom, ktorí im ich odmietali vydať aj po vyplatení zálohovej sumy, a rod začal upadať. Rod vymrel začiatkom 16. storočia Jurajom, ktorý sa márne domáhal vrátenia hatňanskovských majetkov a zomrel v mladom veku.
Daskalovov dom

Daskalovov dom môže byť:
Veronika vodná

Veronika vodná () je druh z rodu veronika z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Je to jednoročná, zriedka trváca bylina. Prirodzene sa vyskytuje od Európy po Kaukaz a od severnej Afriky cez Azorské ostrovy po Severnú Ameriku.
Opis.
Veronika vodná je jednoročná, zriedka trváca bylina s plazivým podzemkom. Byľ je vzpriamená alebo na báze krátko poliehavá, na uzloch zakoreňujúca, vyššie vystúpavá. Spravidla je hrubá a dutá, tupo štvorhranná a často červenkastá. Väčšinou je holá alebo hore roztrúsene žliazkato chlpatá. Vysoká je 15 až 50 (80) cm. 
Listy sú protistojné, všetky sediace, široko čiarkovité, podlhovasté až kopijovité a celistvookrajové. V hornej časti tmavozelenej čepele sú jemne zúbkaté, končisté a holé. 
Súkvetia tvoria bohaté pazušné strapce, holé alebo čiastočne žliazkaté. Sú zložené z množstva kvetov, ktoré vyrastajú v pazuchách malých listeňov. Štvorpočetná tanierovitá koruna s priemerom 3 – 5 mm je belavá alebo ružová a červeno žilkovaná. Každý kvet má dve tyčinky a jednu čnelku, dlhú do 2 mm. Štyri diela kalicha sú podlhovasté, na vrchole končisté a väčšinou kratšie ako tobolka. Kvetné stopky sú rovné, nápadne odstávajúce v pravom uhle a kratšie ako kopijovité listene.
Kvitne v júli až októbri. Podobne ako ostatné vodné druhy z rodu veronika môže byť značne variabilná, v závislosti od podmienok na stanovišti.
Rozšírenie a výskyt.
Prirodzený areál rozšírenia veroniky vodnej sa rozprestiera od Európy po Kaukaz a od severnej Afriky cez Azorské ostrovy po Severnú Ameriku. Na Slovensku bola roztrúsene zistená na Záhorskej a Podunajskej nížine, v Slovenskom krase a v Bukovských vrchoch. 
Veronika vodná obľubuje brehy stojatých vôd, trsťové porasty a močariská a rastie na mokrých, zaplavovaných i bahnitých, stredne humóznych pôdach.
Poddruhy.
Webové stránky POWO rozlišujú v rámci tohto druhu tieto poddruhy:
Praporec

Praporec () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Hermanovce nad Topľou, približne severozápadne od Vranova nad Topľou. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Šimonka. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Vranov nad Topľou a zasahuje na katastrálne územie obcí Hermanovce nad Topľou, Rudlov a Zámutov. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situovaný Zámutov a Rudlov, východne ležiace Hlinné a Zlatník, severne Hermanovce nad Topľou a Petrovce a západne Zlatá Baňa. 
Opis.
Praporec leží na východe strednej, najvyššej časti podcelku Šimonka, v rázsoche vedúcej východným smerom zo Šimonky () na Ivanov vrch (). Severne sa nachádza Byrotka (), Oblík (), Hrb () a Tri chotáre (), západne Čierna hora (), Šimonka (), Bodoň (), Chabzdová (), Tancoška () a Dubník (), južne Makovica (), Menší vrch (), Čulkov () a Čierna skala () a východne Hlavačka (), Rúbaň () a Ivanov vrch (). Masív patrí do povodia Tople, kde vodu zo severných svahov odvádza Hermanovský potok, z východných Slaný a Ivanov potok a z južných Zámutovský potok. Na vrchol vedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných častí s redšou vegetáciou je možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, no tiež Čergov, Ondavskú vrchovinu, Vihorlatské vrchy a Východoslovenskú nížinu.
Dušan Vlahović

Dušan Vlahović je srbský futbalista, ktorý hrá ako útočník pre Juventus FC a srbské národné futbalové mužstvo. Počas svojej futbalovej kariéry vyhral 2-krát Srbský pohár, 1-krát Srbskú ligu a 1-krát Coppa Italia Primavera. Počas sezóny 2021/22 dostal ocenenie v súťaži Coppa Italia a počas sezóny 2018/19 v súťaži Coppa Italia Primavera.