burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Štrbáková (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Štrbáková () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Stratenou, približne severne od Dobšinej.
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Stratená. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Stratená a osada Dobšinská Ľadová Jaskyňa, juhovýchodne sa nachádzajú Dedinky a Mlynky, južným smerom tiež mesto Dobšiná a západným obec Vernár. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.
Opis.
Štrbáková je nevýrazný vrch rozsiahlej planiny, situovanej severne od údolia Hnilca v centrálnej časti Slovenského raja. Severným smerom sa nachádza Lipovec (), Koč () a Vahan (), západne leží Kopanec (), Javorina () a Doštianky (), južne Honzovské (), Duča (), Čierna hora (), Remiaška (), Marčeková () a Skala () a východne Gačovská skala (), Havrania skala (), Suchý vrch () a Cigánka (). Severné svahy odvodňuje Malý Sokol do Veľká Bielej vody v povodí Hornádu, voda z južnej časti odteká prítokom potoka Kopanec do rieky Hnilec. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pahorku pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Stolické vrchy, východnú časť Nízkych Tatier a Vysoké Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no lokalitou prechádza lesná cesta, uľahčujúca dostupnosť.
Jupiter Icy Moons Explorer

Jupiter Icy Moons Explorer (skratka JUICE) je planetárna sonda, vyvinutá Európskou vesmírnou agentúrou (ESA) a spoločnosťou Airbus Defense and Space ako hlavným dodávateľom. Cieľom misie je štúdium troch z galileovských mesiacov planéty Jupiter – Ganymede, Kalisto a Európa, o ktorých sa predpokladá, že majú pod povrchovou ľadovou kôrou značné množstvo tekutej vody, čo z nich robí potenciálne obývateľné prostredie. Štvrtý galileovský mesiac, vulkanicky aktívny Io, nie je ľadovým mesiacom a nebude predmetom výskumu.
Štart rakety Ariane 5 so sondou prebehol 14. apríla 2023 z kozmodrómu Kourou vo Francúzskej Guyane, následne bolo potvrdené navedenie na správnu dráhu, odpojenie od druhého stupňa, stabilizácia orientácie, príjem signálu zo sondy pozemnou stanicou a rozloženie oboch krídel solárnych panelov.
Na obežnú dráhu Jupitera má sonda vstúpiť v júli 2031, po štyroch gravitačných manévroch (prelet okolo sústavy Mesiac-Zem v auguste 2024, Venuše v auguste 2025, Zeme v septembri 2026 a znova v januári 2029) a ôsmich rokoch letu. V decembri 2034 má potom vstúpiť na obežnú dráhu okolo Ganymeda a stať sa tak prvým umelým telesom, ktoré bude obiehať iný než zemský mesiac. V roku 2035, po vyčerpaní väčšiny zásob manévrovacieho paliva, má byť misia ukončená nárazom na povrch Ganymeda.
Misia bude prebiehať súbežne s misiou NASA Europa Clipper, špecializovanou na výskum mesiaca Európa, ktorá má štartovať v roku 2024.
Náklady na celý životný cyklus misie sú v roku 2023 odhadované na približne 1,5 miliardy eur.
Prístrojové vybavenie.
JANUS ("Jovis, Amorum ac Natorum Undique Scrutator")
MAJIS ("Moons and Jupiter Imaging Spectrometer")
UVS ("UV Imaging Spectrograph")
SWI ("Sub-millimeter Wave Instrument")
GALA ("Ganymede Laser Altimeter")
RIME ("Radar for Icy Moons Exploration")
J-MAG ("JUICE-Magnetometer")
PEP ("Particle Environment Package")
RPWI ("Radio and Plasma Wave Investigation")
3GM ("Gravity and Geophysics of Jupiter and Galilean Moons")
PRIDE ("Planetary Radio Interferometer and Doppler Experiment")
RADEM ("Radiation-hard Electron Monitor")
Slovenská participácia.
Vedeckí pracovníci Oddelenia kozmickej fyziky Ústavu experimentálnej fyziky SAV v Košiciach vyvinuli antikoincidenčný modul ("Anti-Coincidence Module", ACM), ktorého úlohou je detekcia zásahov vysokoenergetickými časticami. Je súčasťou švédskeho modulu "Particle Environment Package" (PEP) a má slúžiť na indikáciu zhoršenej presnosti iných meraní modulov sondy pri preletoch intenzívnymi radiačnými pásmi, prítomnými v dôsledku silného magnetického poľa Jupitera.
René Goupil

René Goupil, SJ (* 15. máj 1608, Francúzske kráľovstvo – † 29. september 1642, Ossernenon, Nové Francúzsko) bol francúzsky jezuitský laický misionár, ktorý sa stal laickým bratom Spoločnosti Ježišovej krátko pred svojou smrťou. Bol prvým z ôsmich severoamerických mučeníkov rímskokatolíckej cirkvi a prvým kanonizovaným katolíckym mučeníkom v Severnej Amerike. Rímskokatolícka cirkev si ho spolu s ďalšími mučeníkmi pripomína 19. októbra.
Život.
René Goupil bol pokrstený 15. mája 1608 v Saint-Martin-du-Bois v regióne Anjou. Bol synom Hippolita Goupila a Luce Provost. Študoval v Chantilly, blízko Paríža. Najprv pôsobil ako chirurg v Orléans, potom sa však rozhodol poskytnúť svoje služby zasväteným osobám. Preto 16. marca 1639 vstúpil do noviciátu Spoločnosti Ježišovej (jezuitov) v Paríži. Keďže však ohluchol, musel opustiť noviciát.
René Goupil dobrovoľne slúžil ako laický misionár. Pomáhal preto hlavne jezuitom v nemocniciach. V roku 1640 prišiel do Nového Francúzska. V rokoch 1640 až 1642 slúžil v misii Saint-Joseph de Sillery neďaleko Quebecu, kde bol poverený starostlivosťou o chorých a ranených v nemocnici. Jeho práca zahŕňala predovšetkým preväzovanie rán a púšťanie žilou.
V roku 1642 odcestoval René Goupil na misie medzi Hurónov s asi štyridsiatimi ďalšími osobami, vrátane niekoľkých hurónskych náčelníkov a jezuitského otca Izáka Joguesa. Boli však zajatí Mohawkmi a odvlečení do ich najvýchodnejšej dediny Ossernenon (asi 9 míľ západne od dnešného Auriesville, New York). Následne boli niekoľko týždňov mučení. Potom, čo Goupil naučil mohawského chlapca prežehnať sa, bol zabitý úderom tomahawkom do hlavy na sviatok svätého Michala archanjela, 29. septembra 1642. Páter Jogues bol prítomný a dal Goupilovi rozhrešenie pred tým, ako naposledy vydýchol. Goupil pred umučením zložil rehoľné sľuby ako jezuitský laický brat pred otcom Joguesom.
Uctievanie.
René Goupil je uctievaný ako prvý kanadský jezuitský mučeník a jeden z troch mučeníkov na území súčasných Spojených štátov. Za blahoslaveného ho vyhlásil 21. júna 1925 pápež Pius XI. Následne bol o päť rokov neskôr, 29. júna 1930, svätorečený týmto istým pápežom spolu s ďalšími siedmimi kanadskými mučeníkmi. Je patrónom anestéziológov. Uctievajú si ho aj nepočujúci, pre ktorých je vzorom, že aj napriek hendikepu sa netreba vzdávať.
Jeho relikvie sa nachádzajú v Sanktuáriu kanadských mučeníkov v Midlande, ako aj v bazilike Notre-Dame v Quebecu.
Emil Boček

Armádny generál Emil Boček (* 23. február 1923, Brno-Tuřany – † 25. marec 2023, Brno) bol český letec, počas druhej svetovej vojny príslušník československých stíhacích perutí v britskom kráľovskom letectve.
Životopis.
Boček sa narodil v brnenskej mestskej časti Brno-Tuřany. V šestnástich odišiel z Protektorátu. Zúčastnil sa bojov vo Francúzsku. Neskôr vstúpil do Royal Air Force kde pôsobil ako mechanik v 312. stíhacej peruti. Letecký výcvik absolvoval v Kanade. Od roku 1944 pôsobil v 310. stíhacej peruti. V lietadlách Spitfire absolvoval 26 operačných letov, nalietal 73 hodín a 50 minút.
V auguste 1945 sa vrátil domov pristáním na Letisku Ruzyně. Bol pridelený k leteckému pluky a povýšený na rotmajstra v zálohe. Ako nekomunistický odbojár sa stal nepohodlným a v marci 1946 však na vlastnú žiadosť z letectva odišiel. Založil si opraváreň motoriek. Po komunistickom prevrate v roku 1948 pracoval v podniku Mototechna, neskôr ako sústružník. V roku 1988 odišiel do dôchodku.
Do hodnosti brigádneho generála ho vymenoval Miloš Zeman v roku 2014, v roku 2017 ho povýšil na generálmajor a v roku 2019 do hodnosti armádny generál.
Okrem vojny žil celý život v Brne. Zomrel 25. marca 2023. Jeho pohreb sa konal 4. apríla 2023 v Brne s vojenskými poctami.
Mikulčin vrch

Mikulčin vrch () je vrch Bielych Karpát v Česku, situovaný v blízkosti česko-slovenskej hranice. Leží nad obcou Lopeník, približne juhovýchodne od Uherského Brodu.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vyškovecká hornatina. Vrch leží na území Zlínskeho kraja, v okrese Uherské Hradiště a zasahuje na katastrálne územie obcí Lopeník a Vápenice. Najbližšími sídlami sú západne ležiaci Lopeník a Březová, severozápadne sa nachádza Bystřice pod Lopeníkem, severne Komňa, severovýchodne Vápenice, východne Starý Hrozenkov a Vyškovec a južne na slovenskom území Nová Bošáca. Oblasť je súčasťou CHKO Bílé Karpaty.
Opis.
Mikulčin vrch leží v hrebeni, ktorý vedie z Veľkého Lopeníka () severovýchodným smerom na Příslop (). Západne susedí Studený vrch () a Obecní háj (), severne Vysoký vrch () a Lokov (), východne Příslop (), Kykula () a Tomkův vrch () a južne Dúžnik (), Veľký Lopeník (), Malý Lopeník () a Lopenickým sedlom oddelený Kobylec (). Oblasť patrí do povodia Váhu, kde vodu zo západných svahov odvádza potok Březová (na Slovensku ako Bošáčka), z južných jej prítok Predpolomský potok a z východných a severných Krátkovský potok do Drietomice. Lokalita je prístupná cestou, no vedie ňou i Cesta hrdinov SNP. V okolí stoji viacero chát a lazov. 
Výhľady.
Nesúvislý lesný porast vrcholu umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných častí je možné pozorovať najmä okolité vrchy centrálnej časti Bielych Karpát a Vizovickú vrchovinu, nezriedka však tiež Považský Inovec, Vtáčnik, Strážovské vrchy, Malú Fatru, Javorníky, Moravsko-sliezske Beskydy, Hostýnsko-vsetínsku hornatinu a vzácne aj Hrubý Jeseník.
Prístup.
Vrchol je dostupný asfaltovou cestou z Lopeníka a Vyškovca, no vedie sem tiež:
Bartolomej Rosenstein

Dr. Bartolomej Rosenstein (* 1880† 23. marec 1942) bol filozof, filológ, teológ a vrchný rabín židovskej náboženskej obce v Spišskej Novej Vsi. V roku 1929 po smrti prvého rabína Árona Krausza sa stal druhým rabínom v Spišskej Novej Vsi až do roku 1942, keď bola väčšina židovských obyvateľov deportovaná do nemeckých koncentračných táborov. Transport smeroval do Lublinskej oblasti na území okupovaného Poľska, odkiaľ sa nikto nevrátil.
Pazardžiško-Plovdivsko pole

Pazardžiško-Plovdivsko pole (, doslova "Pazardžicko-plovdivské pole") je geomorfologická jednotka v Plovdivskej oblasti a v Pazardžickej oblasti v južnom Bulharsku.
Charakteristika.
Polohopis.
Predstavuje západnú časť Hornotráckej nížiny. Z juhu je ohraničená severnými svahmi pohoria Rodopy, zo severu južnými svahmi Săštinskej Srednej gory. Na východe siaha po vysočinu Čirpanski văzvišenija. 
Rozmery a rozloha.
Nížina má tvar elipsy, je dlhá približne 110 km a v najširších častiach dosahuje šíry približne 50 km. Je rozdelená riekou Marica na dve rozdielne veľké časti. Južná menšia časť je široká približne 10 km, väčšia severná časť dosahuje šírky 2530 km. Najširšie časti sa nachádzajú v priečnych rozšíreniach nížiny, ktoré sú tvorené dolinami riek Asenica a Striama. Hlavná os nížiny prechádza v smere západvýchod. 
Celková rozloha Pazardžicko-plovdivského poľa je približne .
Vznik.
Nížina vznikla v období raného neogénu a kvartéru nahromadením a následným usadením riečnych nánosov.
Reliéf.
Reliéf nížiny je rovinatý, výnimku tvoria Plovdivské pahorky, tvorené syenitom, ktoré vystupujú z nížiny do nadmorskej výšky .
Geológia.
Podložie nížiny je tvorené prevažne kryštalickými horninami. Pôdy sú prevažne aluviálne a úrodné.
Vodstvo.
Riečna sieť na území nížiny je pomerne hustá. Oblasť odvodňuje rieka Marica a jej prítoky, pričom medzi najdôležitejšie patria Topolnica, Luda Jana, Čepinska reka, Striama, Văča a ďalšie.
Vody z riek sú široko využívané na zavlažovanie nížiny.
Klíma.
Klíma je mierne prechodne-kontinentálne.
Osídlenie a hospodárstvo.
Osídlenie.
Nížina je husto osídlená, na jej území sa nachádza veľké množstvo miest, ako aj prevažne veľkých a stredne veľkých dedín. Najväčšími a najdôležitejšími sídlami sú mestá Plovdiv a Pazardžik. Medzi ďalšie dôležité mestá patria napríklad Septemvri, Stambolijski,Săedinenie, Rakovski, Părvomaj, alebo Sadovo.
Hospodárstvo.
Väčšina územia nížiny je široko využívaná pre poľnohospodárstvo. Pestuje sa zelenina, ovocie, vinič, obilniny (vrátane ryže), slnečnice, cukrová repa a tabak.
Doprava.
Cez nížinu prechádza hlavná medzinárodná železničná trať na SofiaPlovdivIstanbul, rovnako aj medzinárodná diaľnica, tzv. "avtomagistrala Trakija", spájajúca tie isté mestá. Okrem samotnej diaľnice sa na území nížiny nachádza rozsiahla sieť ciest ostatných tried.
Lipovec (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Lipovec () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Stratenou, približne severne od Dobšinej.
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Stratená. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Stratená, osada Dobšinská Ľadová Jaskyňa a Dedinky, západne sa nachádza obec Vernár. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.
Opis.
Lipovec je rozsiahly, no plochý vrch rozsiahlej planiny, situovanej severne od údolia Hnilca v centrálnej časti Slovenského raja. Západným smerom sa nachádzajú Doštianky (), Kopanec () a Vahan (), severným Koč (), východným Bykárka (), Suchý vrch () a Cigánka () a južným Gačovská skala (), Marčeková (), Havrania skala (), Duča (), Remiaška () a Štrbáková (). Oblasť je súčasťou povodia Hornádu, kde vodu odvádza potok Malý Sokol, smerujúci západne situovanou roklinou do Veľkej Bielej vody. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Horskú lúku na plochom vrchole obklopuje súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je ojedinele možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Volovské vrchy, Stolické vrchy, východnú časť Nízkych Tatier a Vysoké Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný iba lesnými cestami.
Electric Sounds

Electric Sounds je jedenásty štúdiový album kanadského rockového tria Danko Jones. Vyšiel 15. septembra 2023.
4/4

4/4 je názov piateho štúdiového albumu slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1983 album prvýkrát vydalo hudobné vydavateľstvo Opus. Tento album otextovaný Ivanom Štrpkom s Dežom Ursínym nahrali a aranžovali hudobníci zo skupiny Prognóza.
Nezábudka alpínska

Nezábudka alpínska () je trvalá rastlina, rozšírená v mediteránnej a miernej časti Európy. Na Slovensku rastie na vápencových skalách Fatry, Choča a Tatier.
Popis.
Nezábudka má krátky plazivý podzemok s priamymi chlpatými stonkami, ktoré sú 5 - 20 cm vysoké. Prízemné listy kopijovité, listy na stonke sú prisadnuté podlhovasto elipsovité. Kvety sú modrej farby, drobné, na krátkych stopkách, kvitnú od júla do septembra. Plod je hladká tvrdka.
Výskyt.
Rastie na mokrých a vlhkých miestach, skalách, sutinách aj horských lúkach.
Bez počasia

Bez počasia je názov šiesteho štúdiového albumu slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1984 album prvýkrát vydalo hudobné vydavateľstvo Opus. Album s Dežom nahrala skupina Provisorium. Neskôr vychádzali reedície albumu na CD a obnovených vinylových nosičoch.
TV Považie

TV Považie je regionálna televízna stanica pre región Považie. Sídli v Považskej Bystrici. Cieľom televízie je poskytovať kvalitné televízne vysielanie divákom z kultúrneho, športového, spoločenského a politického života, ktoré pre svoju obsahovosť nedokážu zmapovať celoplošné televízie. Televízia vysiela 24 hodín denne.
Program.
Programová štruktúra je navrhnutá s prihliadnutím na sledovanosť iných televíznych programov a so zameraním na aktuálnu informovanosť z diania v regióne. Hlavné spravodajské dni sú utorok a piatok, ostatné sú reprízy. Hlavné spravodajské relácie cyklia s dvojhodinovou periodicitou, ktorá začína párnou hodinou. Ostatné relácie sa vysielajú 2, 4 alebo 6-krát denne, podľa atraktívnosti a cieľovej vekovej skupiny. Každý dvojhodinový blok je zakončený krátkym infotextovým vysielaním.
Cigánka (vrch v Spišsko-gemerskom krase; 1137 m)

Cigánka () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Stratenou, približne severne od Dobšinej.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Stratená. Najbližšími sídlami sú južne situovaná Stratená, osada Dobšinská Ľadová Jaskyňa a Dedinky, západne sa nachádza obec Vernár. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.
Opis.
Cigánka je súčasťou rozsiahlej planiny, situovanej severne od údolia Hnilca v centrálnej časti Slovenského raja. Západným smerom sa nachádzajú Doštianky (), Štrbáková (), Kopanec (), Lipovec () a Vahan (), severným Koč (), východným Bykárka (), Červená skala (), Suchý vrch () a Vrábľová () a južným Gačovská skala (), Marčeková (), Havrania skala (), Duča () a Remiaška (). Voda zo severnej časti odteká prítokmi Veľkej Bielej vody do Hornádu, vodu z juhovýchodnej odvádza Krčmársky potok do Hnilca. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkou vegetáciou je ojedinele možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Branisko, Volovské vrchy, Revúcku vrchovinu, Stolické vrchy, východnú časť Nízkych Tatier a Vysoké Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný iba lesnými cestami.
Zelená (album)

Zelená je názov siedmeho štúdiového albumu slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1986 album prvýkrát vydalo hudobné vydavateľstvo Opus. Album s Dežom nahrala skupina Provisorium, ktorú Ursíny zostavil z hudobníkov: Jaro Filip, Vlado Kaššay, Luboš Stankovský, Richard Kroczek, či Dušan Húščava. 
Autorsky sa na vzniku albumu "Zelená" spolu s Ursínym opäť podieľal básnik Ivan Štrpka. Na predchádzajúce albumy, "4/4" a "Bez počasia", nahrali krátke jednoduchšie piesne, ktoré chcela dvojica autorov dostať do rádií, no aj tak sa z nich mainstreamové hity nestali. Pri albume "Zelená" sa vrátili k dlhším piesňam, ktoré civilným spôsobom deklamujú Štrpkove texty plné smútku, všednosti a osamelosti.
Neskôr vychádzali reedície albumu na CD a obnovených vinylových nosičoch. V roku 1999 vyšla remastrovaná verzia s bonusom a koncertnými nahrávkami.
Na ceste domov

Na ceste domov je názov ôsmeho štúdiového albumu slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1987 album prvýkrát vydalo hudobné vydavateľstvo Opus. Album s Dežom nahrala skupina Provisorium, ktorú Ursiny zostavil z hudobníkov: Jaro Filip, Vlado Kaššay, Luboš Stankovský, Richard Kroczek, saxofón nahral Jiří Stivín. Autorsky sa na vzniku albumu spolu s Ursinym opäť podieľal básnik Ivan Štrpka.
V neskorších rokoch albumu vychádzali reedície na CD a obnovených vinylových nosičoch. 
Album "Na ceste domov" je posledným prednovembrovým albumom Deža Ursinyho. Nasledujúci labum, "Momentky" bol síce nahratý v roku 1989, ale vyšiel až o rok neskôr. V tomto čase bol Ursiny vo svojom vrcholovom období tvorby. Album "Na ceste domov" obsahuje dve rozsiahle verzie titulnej progresívnej kompozície „Na ceste domov“, ktoré dopĺňajú dve kratšie skladby: „Suchý dážď“ a „Neviditeľný spevák“.
Balabanovov dom (Plovdiv)

Balabanovov dom (), Dom chadžiho Panajota Lampšu () je meštiansky dom zo začiatku 19. storočia, nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita.
Danovov dom leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv na ulici „D-r Konstantin Stoilov“ (, doslova "ulica Doktora Konstantina Stoilova") č. 57.
Dejiny a súčasnosť.
Dom bol postavený začiatkom 19. storočia pre potreby obchodníka bulharského plovdivského obchodníka a jedného z najbohatších občanov Plovdivu, chadžiho Panajota Lampšu. Začiatkom 20. storočia dom odkúpil obchodník Luka Balabanov. V 30. rokoch 20. storočia nechal Luka Balabanov dom do základov zbúrať. 
V roku 1971 architekt Christo Peev pripravil projekt na obnovenie domu. Dom bol postavený na základoch pôvodného domu z autentických materiálov v autentickom pôvodnom vzhľade. Samotná reštaurácia budovy následne prebehla v rokoch 19791980.
Súčasné využitie.
V súčasnosti sa Balabanovov dom využíva na viacero účelov:
Charakteristika.
Dom je pomerne netypickým predstaviteľom plovdivskej obrodeneckej architektúry. Predstavuje prechodný typ medzi nesymetrickým a symetrickým obrodeneckým domom. Celková vnútorná zastavaná plocha dosahuje 546 m².
Interiér.
Na prízemí tvorí hlavnú časť priestranná vnútorná veranda do ktorej sa vchádza ako vchodom z dvora, tak aj vchodom z ulice. Okolo verandy sa nachádzali hospodárske miestnosti. Veranda je pomerne nízka miestnosť, miestnosti, ktoré sa nachádzajú po jej stranách sú o meter vyššie. Na druhé poschodie vedie vnútorné schodisko. Centrálnu časť druhého poschodia predstavuje trojdielny salón. Okolo salónu sa rozprestierajú obytné miestnosti, ktoré sú celkovo štyri. Steny salónu smerom k ulici, ako aj smerom do dvora sú presklené. Stropy ako salónu, tak aj obytných miestností sú zdobené bohatou drevorezbou. Každá miestnosť je zdobená iným spôsobom a má tak svoj unikátny osobitý charakter. Všetky miestnosti sú vybavené pôvodným reštaurovaným nábytkom.
Dvor.
Dvor je priestranný a rozdelený na dve časti (v dvoch výškových úrovniach). V severozápadnom rohu dvora sa nachádza portikus s odkrytým schodiskom, ktoré vedie na dvor susedného Chindlijanovho domu.
Múzejná expozícia „Staromestský život“.
Múzejná expozícia „Staromestský život“ () predstavuje životný štýl obyvateľov Plovdivu v minulosti. Expozícia sa nachádza aj vo vedľajšom Chindlijanovom dome s ktorým tak Balabanovov dom tvorí jeden expozičný celok.
Kultúrne centrum.
Balabanovov dom slúži v súčasnosti aj ako kultúrne centrum. Uskutočňujú sa koncerty, divadelné predstavenia, výstavy, krsty vydaných kníh, ako aj stretnutia s významnými umelcami.
Dom Ovanesa Stepaňana

Dom Ovanesa Stepaňana (), Dom televízie () je obrodenecký meštiansky dom nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu. Patrí medzi kultúrne pamiatky v Plovdive, ktoré boli vybrané pre digitalizáciu v rámci projektu, ktorý bol spolufinancovaný Európskou úniou.
Lokalita.
Dom Ovanesa Stepaňana leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv na ulici „D-r Konstantin Stoilov“ (, doslova "ulica Doktora Konstantina Stoilova") č. 56. Miesto bolo súčasťou starej plovdivskej arménskej štvrti.
Dejiny.
Dom bol postavený na prelome 18. a 19. storočia. V roku 1995 získala budova štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku v Štátnom vestníku č. 4 z roku 1995, pričom ako dôvod ochrany bola stanovená architektonicko-staviteľská hodnota budovy. Názov budovy ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je "Кăštata na Ovanes Stepaňan" (, doslova "Dom Ovanesa Stepaňana").
Dom Dragana Mančova

Dom Dragana Mančova (), je meštiansky dom z druhej polovice 19. storočia nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita.
Dom Dragana Mančova leží v centrálnej časti mesta Plovdiv na ulici „Christo G. Danov“ (, doslova "ulica Christa G. Danova") č. 39.
Dejiny.
Dom si nechal postaviť plovdivský vydavateľ kníh Dragan Mančov. Výstavba prebiehala v rokoch 18811882. Projekt pripravil architekt Josef Schnitter, ktorý bol osobný priateľ Dragana Mančova.
Niekedy po roku 1890 bol Dragan Mančov prinútený svoj dom predať z dôvodu vydania prvého dielu prvej bulharskej encyklopédie, ktorú napísal Luka Kasărov, keďže po tomto počine mu neostal dostatok finančných prostriedkov. 
V budove neskôr sídlili Okružná správa (), Oblastná správa () a neskôr niektoré oddelenie plovdivského magistrátu. Po roku 1990 boli v budove krátky čas premiestnení bývalí stranícki funkcionári, neskôr v nej pôsobil úrad práce, ako aj niektoré súkromné firmy.
V súčasnosti sa v budove nachádza sídlo administratívy radnice plovdivského rajónu Centralen.
Charakteristika.
Autorom projektu budovy je významný architekt Josef Schnitter. Budova má dve priestranné obytné poschodia. Je považovaná za jednu z najkrajších plovdivských domov z konca 19. storočia.
Druhý Mančovov dom.
Dragan Mančov vlastnil ešte jeden menší dom, ktorý sa nachádzal na rohu ulíc „Christo G. Danov“ a „Betoven“. túto budovu si kúpil a presťahoval sa do nej po predaji svojho domu na ulici „Christo G. Danov“ č. 39. V súčasnosti táto budova už neexistuje.
Dom s nymfami

Dom s nymfami (), alebo Dom s karyatídami () je meštiansky dom z prvej polovice 20. storočia nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita.
"Kăštata s nimfite" leží v centrálnej časti mesta Plovdiv na ulici „Christo G. Danov“ (, doslova "ulica Christa G. Danova") č. 17.
Dejiny.
Budova bola sčasti postavená na základoch rozľahlej budovy osmanského konaku (typ administratívnej budovy v Osmanskej ríši) Marka beja. Budovu konaku za týmto účelom odkúpil manžel autorky projektu budovy, Emilie Săbevovej, Atanas Săbev.
Prvá etapa výstavby budovy prebiehala v rokoch 19111912. Následne však bola výstavba zastavená v dôsledku prvej balkánskej vojny, druhej balkánskej vojny a prvej svetovej vojny. Budova tak bola dokončená až v priebehu druhej etapy výstavby v rokoch 19191920. 
Po dokončení výstavby v budove Atanas Săbev založil prvé súkromné obchodné gymnázium. V roku 1923 budova začala pôsobiť aj ako sídlo tzv. "Domu umenia a tlače" (). V roku 1930 Atanas Săbev z dôvodu ťažkej choroby odstúpil budovu archimandritovi Stefanovi Abadžievovi. V rokoch 19401941 budova začala fungovať ako knižnica prvého bulharsko-sovietskeho spolku v Plovdive.
V roku 2017 bola budova poškodená v dôsledku požiaru.
Charakteristika.
Budova bola postavená podľa projektu talianskej architektky Emilie Săbevovej, podľa skíc nachádzajúcich sa v plovdivských archívoch s pomocou architekta Kamena Petkova, ktorý mal následne na starosti výstavbu.
Slohovo je budova zástupcom v tom čase modernej tzv. benátskej neogotiky.
Prvé poschodie prednej fasády budovy je rozdelené pilastrami. Na každom z pilastrov sa nachádza basreliéfová socha, predstavujúca ženskú postavu, ktorá v ruke drží buket kvetov.
Doštianky (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Doštianky () sú vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Dobšinskou Ľadovou Jaskyňou, približne severozápadne od Dobšinej.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Stratená. Najbližšími sídlami sú na južnom úpätí situovaná osada Dobšinská Ľadová Jaskyňa, východne sa nachádza Stratená a Dedinky, juhovýchodne Dobšiná, juhozápadne Telgárt a severozápadne Vernár. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.
Opis.
Doštianky strmo vystupujú nad údolie Hnilca v centrálnej časti Slovenského raja. Západným smerom sa nachádza Borovniak (), Kopa (), Kráľova hoľa () a Javorina (), severným Barbolica (), Kopanec () a Vahan (), východným Štrbáková (), Havrania skala (), Remiaška () a Marčeková () a južným Duča (), Čierna hora (), Honzovské () a Ondrejisko (). Masív patrí do povodia rieky Hnilec, ktorá preteká južným úpätím a vodu zo severných častí do nej odvádza potok Kopanec. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu a údolie Hnilca, no tiež Volovské vrchy, Vysoké Tatry a východnú časť Nízkych Tatier.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný iba lesnými cestami a chodníkmi z blízkej osady Dobšinská Ľadová Jaskyňa.
Momentky

Momentky je názov deviateho štúdiového albumu slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1990 album prvýkrát vydalo hudobné vydavateľstvo Opus. Album s Dežom nahrala skupina Provisorium, ktorú Ursíny zostavil z hudobníkov: Jaro Filip, Vlado Kaššay, Luboš Stankovský, Richard Kroczek, saxofón nahral Rudolf Březina. Autorsky sa na vzniku albumu spolu s Ursínym opäť podieľal básnik Ivan Štrpka. V roku 2003 vyšla albumu u vydavateľstva Bonton reedícia na kompaktnom disku.
Lančarič

Lančarič môže byť:
Bailey

Bailey môže byť:
Debi Mazarová

Debi Mazarová (* 13. august 1964, New York, New York, USA) je americká herečka a televízna osobnosť. Známa je z televíznych seriálov ako "Vincentov svet" (2004 - 2011) či "Znovu 20" (2015 - 2021). 
Detstvo a mladosť.
Mazarová sa narodila v New Yorku, v časti Queens. Jej rodičia anulovali svoje manželstvo krátko po tom, čo sa Mazarová narodila, a svoje detstvo strávila so svojou matkou. Jej otec sa narodil v Nemcami okupovanom Lotyšsku v židovskej rodine. Mazarová sa ako tínedžerka sa presťahovala na Long Island, kde žila so svojimi krstnými rodičmi.
Kariéra.
Keď Mazarová pracovala v Danceteria, sa zoznámila s Madonnou, ktorá najala Mazarovú na to, aby jej urobila make-up pre hudobné video ku skladbe „Everybody“. Neskôr, Mazarová jej robila aj vlasy a make-up do divadelného predstavenia, Speed-the-Plow. Mazarová sa objavila sa v piatich Madonniných hudobných videoklipoch – „Papa Don't Preach“, „True Blue“ (obe 1986), „Justify My Love“ (1990), „Deeper and Deeper“ (1992) a „Music“ (2000).
Mazarová stvárnila množstvo vedľajších úloh v rôznych filmoch. V roku 1991 si zahrala vedľajšiu úlohu vo filme "Človiečik Tate". V roku 1995 si zahrala spoločne s Drew Barrymore, vo filme "Batman navždy". Hosťovala v jednej epizóde z ôsmej série v televíznom seriály "Priatelia". Mazarová sa venuje aj dabingu. 
V roku [2002] si zahrala vo filme "Tuxedo". V rokoch 2004 až 2011 účinkovala v televíznom seriály "Vincentov svet". 
Mazarová bola účastníčkou deviatej sezóny Dancing With the Stars. V roku 2014 sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Imogen Poots, Owen Wilson, Kathryn Hahn a Tatum O'Neal vo filme "To dievča musíš milovať". 
V rokoch 2015 až 2021 hrala v televíznom seriály "Znovu 20", spoločne so Sutton Foster a Hilary Duff.
V roku 2018 stvárnila herečku Avu Gardner v španielskom dobovom komediálno-dramatickom televíznom seriáli "Arde Madrid". V roku 2022 účinkovala spoločne s Mikeom Myersom, v televíznom seriály "Pentavirát". 
Súkromný život.
Mazarová mala niekoľko ročný vzťah hercom Paulom Reubensom. 
Za Gabriela Corcosa sa vydala v roku 2002. Svadobnú ceremóniu moderovala Ellen Burstyn. S Corcosom má dve dcéry, Giuliu a Evelinu.
Mazarová s jej manželom v minulosti hostili internetovú show zameranú na toskánsku kuchyňu "Under The Tuscan Gun". Neskôr, spoločne s jej manželom uvádzali šou "Extra Virgin" na Cooking Channel a vydali spoločne kuchársku knihu Recipes &amp; Love From Our Tuscan Kitchen, v roku 2014.
Mazarová a jej manžel sa v roku 2014 objavili v epizóde talkshow "The Chew", aby propagovali svoju show "Extra Virgin". V rokoch 2020 až 2021 prevádzkovali kaviareň/reštauráciu s názvom "Tuscan Gun" v štvrti Windsor Terrace v Brooklyne. Pred pandémiou Covid-19 sa Mazarová s rodinou presťahovali do svojej vily vo Florencii.
Do tla

Do tla je názov desiateho štúdiového albumu slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho. V roku 1991 album vydalo hudobné vydavateľstvo Arta Records. Album s Dežom nahrala skupina Provisorium, ktorú Ursíny zostavil z hudobníkov: Jaro Filip, Vlado Kaššay, Luboš Stankovský, Richard Kroczek, saxofón nahral Rudolf Březina. Ako hostia na nahrávní spoluúčinkovali Juraj Burian (gitara) a Juraj Bartoš (trúbka). Autorsky sa na vzniku albumu spolu s Ursínym opäť podieľal básnik Ivan Štrpka. V roku 2022 vyšla albumu u vydavateľstva Pavian Records reedícia na dvoch vinylových LP platniach.
Aminokyseliny s rozvetveným reťazcom

Aminokyseliny s rozvetveným reťazcom, často označované skratkou BCAA (z anglického "branched-chain amino acids"), sú aminokyseliny, ktoré obsahujú rozvetvený alifatický bočný reťazec. Obsahujú teda atóm uhlíka, ktorý je viazaný na tri alebo viac atómov uhlíka. Bežne sa touto skratkou ozančujú tri proteínogénne aminokyseliny: leucín, izoleucín a valín. Medzi neproteínogénne aminokysliny s rozvetveným reťazcom patrí napríklad 2-aminoizobutyrát.
Proteínogénne aminokyseliny s rozvetveným reťazcom (leucín, izoleucín a valín) sú pre ľudí esenciálnymi aminokyselinami. Sú zodpovedné za 35 % esenciálnych aminokyselín v svalových bielkovinách a 40 % hotových aminokyselín vyžadovaných cicavcami. Syntéza BCAA prebieha vo všetkých častiach rastlín, a to v plastidoch buniek, čo je dané prítomnosťou mRNA, ktoré kódujú enzýmy ich metabolických dráh.
Aminokyseliny s rozvetveným reťazcom majú niekoľko metabolických a fyziologických úloh. Metabolicky podporujú syntézu bielkovín a takisto podporujú signálne dráhy, metabolizmus a premeny glukózy. Oxidácia BCAA môže viesť k oxidácii mastných kyselín a mať úlohu vo vzniku obezity. Fyziologicky majú BCAA úlohu v imunitnom systéme a fungovaní mozgu. BCAA sa rozkladajú pôsobením dehydrogenáz a dekarboxyláz, ktoré sú exprimované v bunkách imunitného systému, a sú vyžadované na rast a množenie lymfocytov a takisto na aktivitu cytotoxických T lymfocytov. Okrem toho využívajú BCAA ten istý transportný proteín, ako aromatické aminokyseliny (fenylalanín, tyrozín a tryptofán). Keď sa dostanú do mozgu, BCAA sa môžu účastniť syntézy bielkovín, neurotransmiterov a tvorby energie.
Dom Andreja Georgiadiho

Dom Andreja Georgiadiho (), známy aj ako Chadžikalčevov dom (), Dom Konstantina Chadžikalčeva (), prípadne Dom vedcov () je obrodenecký meštiansky dom nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu. Patrí medzi kultúrne pamiatky v Plovdive, ktoré boli vybrané pre digitalizáciu v rámci projektu, ktorý bol spolufinancovaný Európskou úniou.
Lokalita.
Dom Andreja Georgiadiho leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv na ulici „Mitropolit Pajsij“ (, doslova "ulica metropolitu Pajsija") č. 6, v úpätí pahorku Taksim tepe medzi budovami Katedrály Zosnutia Bohorodičky a Chrámu svätého Mikuláša.
Dejiny.
Dom nechal v roku 1850 postaviť Andrej Georgiadi. V rokoch 18781880 v dome sídlil, exarcha Josif, ktorý z domu riadil plovdivskú eparchiu. Neskôr budovu kúpil obchodník, bankár a politik Konstantin Chadžikalčev (udáva sa aj ako Chadžikalčov), ktorý ju však v roku 1917 venoval, aby slúžila ako budova školy.
V roku 1995 získala budova štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
V súčasnosti je využívaná ako tvorivá základňa bulharského "Zväzu vedcov" ().
Charakteristika.
Budova je dvojposchodová a plne symetrická. Je typickým predstaviteľom bulharského obrodeneckého baroka, pričom predstavuje klasický symetrický Plovdivský domdom plovdivského typu. Autorom budovy je významný staviteľský majster chadži Georgi Georgiev Chadžijski z rodopskej dediny Kosovo.
Prvé poschodie domu slúžilo na prijímanie návštev a nachádzali sa tam aj hosťovské a hospodárske izby. Druhé poschodie slúžilo ako obytný priestor pre majiteľa domu s rodinou.
Z jednej strany budova priamo prilieha ku skalám pahorku Taksim tepe. Vo dvore sa okrem samotného domu nachádza budova maazy (skladu).
Exteriér.
Pred vchodom do budovy sa nachádza malý portikus s dvojramenným schodiskom. Nad portikom sa v centrálnej časti prednej fasády nachádza prehnutý pologuľový arkier, ktorý je na konci zakončený štítovým frontónom. Po stranách centrálneho arkiera sa nachádzajú dva arkiere obdĺžnikového pôdorysu. 
Interiér.
Vchod vedie do salónu na prvom poschodí, okolo salónu sa nachádza päť izieb. Rozloženie miestností na druhom poschodí je identické. Stropy v salónoch sú zdobené bohatou drevorezbou. Ďalším ozdobným prvkom v salónoch sú alafrangy. Interiér bol vyzdobený freskami.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku v Štátnom vestníku č. 4 z roku 1995, pričom ako dôvod ochrany bola stanovená architektonicko-staviteľská ako aj umelecká hodnota budovy. Názvy budovy ako sú uvedené na zozname kultúrnych pamiatok národného významu sú "Кăštata na Andrej Georgiadi" (, doslova "Dom Andreja Georgiadiho") a "Chadžikalčeva kăšta" (, doslova "Chadžikalčevov dom").
Dom Filibosa Nišaňana

Dom Filibosa Nišaňana () je obrodenecký meštiansky dom nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu. Patrí medzi kultúrne pamiatky v Plovdive, ktoré boli vybrané pre digitalizáciu v rámci projektu, ktorý bol spolufinancovaný Európskou úniou.
Lokalita.
Dom Filibosa Nišaňana leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv na ulici „Omurtag“ () č. 1. 
Dejiny.
Dom bol postavený v druhej polovici 19. storočia.
V roku 1998 bol budove pridelený štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
V súčasnosti je sídlom "Združenia plovdivských umelcov" (), pričom sa využíva ako tvorivá základňa.
Charakteristika.
Dom je predstaviteľom bulharského obrodeneckého baroka, pričom predstavuje dom plovdivského typu. Budova je dvojposchodová. Pred hlavným vchodom sa nachádza portikus podopieraný dvomi dvojitými stĺpmi. Schodisko pod portikom vedúce do vestibulu na prvom poschodí je jednoramenné. V stene vestibulu sa nachádza ozdobná alafranga. Na protiľahlej oproti vchodu do vestibulu sa nachádza prehradná stena za ktorou je jednoramenné vnútorné schodisko, ktoré spája jednotlivé poschodia budovy. Hlavnou miestnosťou na druhom poschodí je centrálne položený salón. Rozmerovo je o niečo predĺžený v porovnaní s vestibulom na prvom poschodí, keďže sa rozprestiera aj nad portikom pred budovou, kde má z vonkajšej strany na tejto fasáde formu rizalitu. 
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku v Štátnom vestníku č. 25 z roku 1998, pričom ako dôvod ochrany bola stanovená umelecká ako aj architektonická hodnota budovy. Názov budovy ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je "Кăštata na Filibos Nišaňan" (, doslova "Dom Filibosa Nišaňana").
Juraj Šlauka

Juraj Šlauka môže byť:
Slavejkovova škola (Plovdiv)

Slavejkovova škola (), Škola P. R. Slavejkova (), je obrodenecký meštiansky dom a škola v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu. Patrí medzi kultúrne pamiatky v Plovdive, ktoré boli vybrané pre digitalizáciu v rámci projektu, ktorý bol spolufinancovaný Európskou úniou.
Lokalita.
Slavejkovova škola leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv na ulici „P. R. Slavejkov“ (, doslova "ulica P. R. Slavejkova") č. 5.
Dejiny.
Dom bol postavený v druhej polovici 19. storočia. Budovu nechal postaviť grécky obchodník Pančidis. V rokoch 18811883 v budove učil a býval (rovnako zároveň býval a učil aj v neďalekom tzv. Slavejkovovom dome) aj s rodinou bulharský učiteľ, spisovateľ, básnik, folklorista a politik Petko Račov Slavejkov.
V 20. storočí bola budova nejaký čas sídlom pobočky Bulharského turistického zväzu, pričom pôsobila aj ako turistická ubytovňa. V roku 1995 bol budove pridelený štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
V súčasnosti (2023) je dom jednou z budov využívaných plovdivskou "Akadémiou hudby, tanca a výtvarných umení" (), tzv. ANTIMu.
Charakteristika.
Dom je predstaviteľom bulharského obrodeneckého baroka, pričom predstavuje dom plovdivského typu. Budova je dvojposchodová. Zaujímavé je točité kamenné schodisko, ktoré vedie z dvora k portiku pred vchodom do domu a dosahuje do výšky celkovo dvoch metrov. 
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku v Štátnom vestníku č. 4 z roku 1995, pričom ako dôvod ochrany boli stanovené architektonicko-staviteľská, umelecká, ako aj historická hodnota budovy. Názov budovy ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je "Učilište na P. R. Slavejkov" (, doslova "Škola P. R. Slavejkova").
Birdasov dom

Birdasov dom (), známy aj ako Dom doktora Dimităra Birdasa (), alebo Dom Birdas (), je obrodenecký meštiansky dom z prvej polovice 19. storočia v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu. Patrí medzi kultúrne pamiatky v Plovdive, ktoré boli vybrané pre digitalizáciu v rámci projektu, ktorý bol spolufinancovaný Európskou úniou.
Lokalita.
Birdasov dom leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv na ulici „Săborna“ () č. 45.
Dejiny.
Budovu nechal pre svoje potreby postaviť lekár Dimităr Birdas, ktorý bol prvým plovdivským lekárom, ktorý študoval chirurgiu v cudzine. Potom, čo sa vrátil zo štúdií založil v Plovdive lekársku prax a zároveň sa rozhodol, že pre seba a rodinu postaví dom. Pozemok pre výstavbu kúpil od Plovdivčana Atanasa Uzunova. Výstavba budovy prebiehala v rokoch 18201830. Dimităr Birdas dom podaroval svojmu zaťovi Zisimu Nemcogluovi, manželovi Birdasovej dcéry Teofany Birdasovej. Okolo roku 1840 bola budova poškodená v dôsledku požiaru. Zisi Nemcoglu dom následne zreštauroval , pričom stavbu spevnil mohutnými kamennými a tehlovými stenami, ktorými nahradil pôvodné drevené steny. 
V dome žili až do svojej smrti potomkovia doktora Birdasa. Po ich smrti bola v roku 1969 budova zoštátnená, pričom sa mala stať miestom na prijímanie oficiálnych návštev plovdivského magistrátu. V 70. rokoch 20. storočia prebehla reštaurácia budovy.
V roku 1995 získala budova štatút kultúrnej pamiatky národného významu.
Posledná menšia reštaurácia prebehla v roku 2012.
Budova aj v súčasnosti (2023) slúži plovdivskému magistrátu ako miesto na prijímanie delegácií a oficiálnych návštev.
Charakteristika.
Dom je predstaviteľom bulharského obrodeneckého baroka, pričom predstavuje dom plovdivského typu. Ide o masívnu budovu postavenú v strmom teréne pahorku v dôsledku čoho je zo strany ulice "Săborna" jednoposchodová a zo strany ulice "Vitoša" trojposchodová.
Pred vchodom sa nachádza portikus zakončený vo vrchnej časti frontónom s iniciálami Z. N. Parapet na schodisku pod portikom je kovový. Samotné schodisko je kamenné a dvojramenné.
Vchodom z dvora z ulice "Săborna" sa vchádza na druhé poschodie domu, kde sa hneď za vchodom nachádza veľký salón a okolo neho sú symetricky rozložené izby pre hostí a spálne. Medzi druhým a prvým poschodím sa nachádza medziposchodie, ktoré slúžilo pre potreby a ubytovanie služobníctva. Steny miestností v budove sú zdobené alafrangami. Sú bohato zdobené drevorezbou a maľbou. 
V dvore je zachovaná pôvodná autentická studňa.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Budova bola vyhlásená za kultúrnu pamiatku v Štátnom vestníku č. 4 z roku 1995, pričom ako dôvod ochrany boli stanovené architektonicko-staviteľská a umelecká hodnota budovy. Názov budovy ako je uvedený na zozname kultúrnych pamiatok národného významu je "Кăštata na Birdas" (, doslova "Birdasov dom").
Bakalovovej dom

Bakalovovej dom (), alebo Dom Evdokije Bakalovovej (), je ranoobrodenecký meštiansky dom v centrálnej časti mesta Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka národného významu.
Lokalita.
Bakalovovej dom leží v centrálnej časti mesta Plovdiv v hraniciach architektonicko-historickej rezervácie Starý Plovdiv na severnom konci ulice „D-r Čomakov“ (, doslova ulica doktora Čomakova) vo vrcholovej časti pahorku Nebet tepe. Tvorí jedinečný architektonický ansábel s oproti stojacím domom Kasandry Bajatovovej.
Dejiny.
Dom bol postavený v polovici 18. storočia. Na prelome 18. a 19. storočia budova prešla čiastočnou prestavbou.
V roku 1954 prebehla reštaurácia budovy. V rokoch 19862005 bol dom sídlom pobočky Archeologického múzea. V roku 2005 sa architektonický ansábel Bakalovovej domu a domu Kasandry Bajatovovej stali súčasťou projektu "Konzervácie pamiatok v rezervácii „Starinen Plovdiv“" (), pričom v rámci projektu venoval japonský fond UNESCO finančný obnos vo výške takmer 360 000 dolárov na reštauráciu týchto dvoch domov.
Od roku 2012 v budove sídlil Remeselné centrum patriace pod "Regionálnu remeselnú komoru" (). V roku 2022 bola budova Remeselnému centru odobraná, keďže po reštaurácii a konzervácii archeologickej rezervácie Nebet tepe bude dom slúžiť ako informačné centrum. 
Charakteristika.
Patrí medzi predstaviteľov ranej bulharskej obrodeneckej architektúry. V pôvodnej podobe z polovice 18. storočie išlo o dvojposchodovú budovu s veľkou otvorenou terasou. V priebehu prestavby na prelome 18. a 19. storočia bola terasa zatvorená a stala sa súčasťou interiéru.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka národného významu
Honzovské

Honzovské () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad osadou Dobšinská Ľadová Jaskyňa, približne severozápadne od Dobšinej. Lokalitou prechádza Cesta hrdinov SNP.
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území mesta Dobšiná. Najbližšími sídlami sú severne situovaná osada Dobšinská Ľadová Jaskyňa, východne ležiaca Stratená a juhovýchodne mesto Dobšiná. Vrcholom prechádza južná hranica Národného parku Slovenský raj.
Opis.
Honzovské je súčasťou hrebeňa, ktorý vystupuje nad údolím Hnilca na južnom okraji Slovenského raja, a vedie od Duče () na Ondrejisko (). Severným smerom sa nachádza Javorina (), Kopa (), Doštianky (), Štrbáková () a Remiaška (), východným Duča (), Gačovská skala (), Skala (), Gápeľ () a Čierna hora (), južným Veľký Radzim (), Skálie (), Buchvald () a Stolica () a západným Trsteník (), Ondrejisko (), Borovniak () a Kráľova hoľa (). Severne sa zvažujúce svahy a východná časť masívu sú súčasťou povodia rieky Hnilec, voda z juhozápadných svahov odteká Dobšinským potokom do Slanej. Vrcholom prechádza značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou a blízkych horských lúk je možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež Volovské vrchy, Revúcku vrchovinu, Stolické vrchy, východnú časť Nízkych Tatier, Vysoké Tatry a údolie Hnilca.