burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Karneval v Ríme

Karneval v Ríme (nem. "Der Karneval in Rom") je opereta, ktorú skomponoval Johann Strauss ml..
Premiéra sa konala 1.marca 1873 v Theater an der Wien. Kvalitné libreto napísali Josef Braun a Richard Genée. Bola to druhá Straussova opereta, prevláda v nej rytmus polky. Na rozdiel od prvej ("Indigo a štyridsať zbojníkov") autor prejavil viac scénického pohľadu, hudba je viac „ponorená“ do deja. Opereta bola úspešná doma aj v zahraničí.
Dej operety bol prepracovaný v roku 1912 Josefom Kleinom a dielo bolo uvedené pod novým názvom "Der blaue Held" (Modrý hrdina). Nová verzia sa však nezaznamenala výraznejší úspech.
Obsah.
Mária, mladá slečna z vidieka sa zamiluje do maliara Artúra Bryka. Ten jej namaľuje portrét. Keď Artúr odíde do Ríma, Mária portrét predá, aby získala peniaze na cestu a mohla sa vybrať za svojou láskou. Prezlečie sa do mužských šiat, Artúr ju nespozná a vezme ju za svojho učňa. V tom čase Artúr dvorí grófke Falconiovej. Mária tomu chce zabrániť a preto začne sama grófku zvádzať. Prichytí ich však gróf a Máriu vyzve na súboj. 
Do Ríma prichádzajú Hesse a Rafaeli, ktorí kúpili od Márie obraz. Keď Artúr obraz uvidí, spozná vo svojom učni Máriu. Počas nasledujúcej veľkej karnevalovej slávnosti sa všetky osoby stretávajú, a všetky problémy sa urovnajú.
Vodivosť

Vodivosť vo fyzike je miera schopnosti predmetu prepúšťať. Je opakom odporu, a jeho veľkosť je prevrátenou hodnotou veľkosti odporu toho istého predmetu.
Ak ide o takúto schopnosť určitej látky, hovoríme o "mernej vodivosti".
Cagliostro, slávny kúzelník

Cagliostro, slávny kúzelník (Cagliostro in Wien) je opereta, ktorú skomponoval Johann Strauss ml. Premiéra sa konala 27. februára 1875 v Theater an der Wien. Libreto napísali F. Zell a Richard Genée.
Dej operety je inšpirovaný návštevou talianskeho dobrodruha grófa Alexandra Cagliostra vo Viedni v roku 1783. Táto návšteva sa uskutočnila pri príležitosti 100. výročia porážky turkov. Hudba operety v kvalite ďaleko zaostáva za autorovou predošlou operetou Netopier.
Obsah.
Cagliostro prichádza do Viedne aj so svojimi pmocníkmi, Blasoninom a Lorencou. Publikum ohuruje vymyslenými historkami, tvrdí že vie vyrobiť zlato a pozná aj recept na nápoj lásky alebo mladosti. Keď hypnózou uspí Lorencu, tá nechtiac vyzradí, že Cagliostro je v skutočnosti hľadaný zločinec, Josef Balsamo. Polícia však zakročí príliš neskoro a falošnému Cagliostrovi sa podarí uniknúť. Mešťania pochopia svoj omyl, že neznámemu cudzincovi tak ľahko naleteli na jeho triky.
Complex Instruction Set Computer

Complex instruction set computer, skrátene CISC (doslova "počítač s rozsiahlou inštrukčnou sadou" alebo "počítač s úplnou inštrukčnou sadou") je mikroprocesorová architektúra, v ktorej sa každá inštrukcia vykonáva ako viacero operácií mikrokódu v jednom takte procesora (napr. načítanie z pamäti, vykonanie aritmetickej operácie, zapísanie do pamäti). CISC procesory majú preto rozsiahlu sadu pomerne zložitých inštrukcií.
Architektúra CISC je duálnou k architektúre RISC.
Pred tým ako prvé procesory typu RISC uzreli svetlo sveta, mnohí vedci a technici zaoberajúci sa architektúrou počítačov sa snažili preklenúť medzeru medzi vyššími programovacími jazykmi a vtedajšími strojovými jazykmi tým, že do inštrukčnej sady procesorov pridali nové inštrukcie, ako volanie podprogramu (funkcie), inštrukcie cyklov a iné. Takýto prístup umožnil programy, ktoré zaberali podstatne menej pamäte, pretože zložitejšiu funkcionalitu bolo možné dosiahnuť volaním jedinej inštrukcie, čo bol v šesťdesiatych rokoch minulého storočia veľmi dôležité. 
Hoci CISC procesory dosiahli svoj cieľ a umožnili používať konštrukcie vyšších programovacích jazykov, ukázalo sa že tieto nie vždy mali za následok zvýšenie výkonnosti. Napríklad, zistilo sa že na jednom konkrétnom type procesora bolo možné zvýšiť výkonnosť použitím sekvencie viacerých jednoduchších inštrukcií namiesto volania podprogramu pomocou jedinej inštrukcie "CALL". Navyše, čím väčšími a zložitejšími sa inštrukčné sady procesorov stávali, tým dlhšie trvalo procesoru inštrukciu dekódovať. Taktiež implementácia všetkých týchto inštrukcií vyžadovala väčšie úsilie od návrhárov procesora a taktiež väčšie množstvo tranzistorov v takomto procesore.
V posledných rokoch sa výrobcovia čipov CISC inšpirovali technológiou RISC do tej miery (napr.Intel x86 a AMD procesory), že stále síce podporujú všetky inštrukcie svojich starších typov procesorov (kvôli zachovaniu spätnej kompatibility) avšak jednotlivé inštrukcie sú dekódované do podoby „mikro-operácií“ a tie potom interne vykonávajú podobne ako je to v procesoroch typu RISC. Tým zmenšujú rozdiel medzi „klasickými“ CISC a RISC procesormi.
Tento postup doviedla do dokonalosti spoločnosť Transmeta, ktorá použila pre svoje x86-kompatibilné procesory architektúru VLIW (s veľmi širokým inštrukčným slovom), pričom do interného kódu sa pôvodný binárny kód x86 priebežne prekladá špeciálnym softvérom.
Karol Strmeň

Karol Strmeň (vl. menom Karol Adam Bekényi) (* 9. apríl 1921, Palárikovo – † 16. október 1994, Cleveland, USA), bol slovenský básnik katolíckej moderny, prekladateľ, novinár, pedagóg, literárny kritik, vysokoškolský profesor a osobnosť slovenského exilu.
Životopis.
Vzdelanie získaval v Nových Zámkoch a Šuranoch, kde aj zmaturoval. Dva roky študoval teológiu v Ostrihome, odkiaľ však musel v roku 1942 kvôli národnému cíteniu odísť do Bratislavy na Filozofickú fakultu Slovenskej univerzity v Bratislave (kombinácia slovenčina – filozofia). Spolu s prozaikom Milom Urbanom riadil kultúrnu rubriku týždenníka Gardista. V roku 1945 pred postupujúcou Červenou armádou emigroval na Západ. Počas úteku jeho vlak neďaleko Plzne zasiahol letecký útok. Strmeň utrpel zlomeninu nohy a zhoreli mu viaceré básne a preklady. 
Po zastávkach v Nemecku a Taliansku v roku 1949 s manželkou Oľgou (rodenou Sidorovou) emigrovali do USA a definitívne sa usadili v americkom Clevelande. Spočiatku žili vo veľmi skromných podmienkach, spolu s rodinou mali prenajatú jedinú izbu. Strmeň postupne doštudoval a stal sa profesorom na Clevelandskej univerzite. Plne sa začal venovať jazykom (ovládal francúzštinu, taliančinu, nemčinu, angličtinu, maďarčinu, slovanské jazyky), literatúre, pedagogike, organizovaniu exilového života a redaktorskej práci v krajanských periodikách Ave Maria (od roku 1957), Most (v roku 1954 inicioval jeho vznik), Slovák v Amerike či Slovenské noviny. Významne prispel k založeniu Slovenského ústavu v Clevelande. 
Po Nežnej revolúcii a páde komunizmu sa na Slovensko vracal, naposledy v roku 1993. Zomrel v Clevelande na následky autonehody, keď za volantom automobilu sedela Strmeňova dcéra. 
Jeho meno nesie základná škola v Palárikove, v ktorej je tiež zriadená stála expozícia jeho literárneho diela.
Tvorba.
Prvé literárne diela publikoval v študentskom časopise Rozvoj, neskôr prispieval i do časopisov Slovenské pohľady, Elán, Kultúra, Smer a ďalšie. Súčasťou jeho básnického diela (vydal osem zbierok reflexie, lyriky a duchovnej poézie) je jeho prekladateľská tvorba. Venoval sa prekladom z francúzštiny (Paul Claudel, Rainer Maria Rilke), angličtiny (Edgar Allan Poe), taliančiny (Dante Alighieri), ale tiež prekladal staršiu poľskú poéziu (Jan Kochanowski, Adam Mickiewicz, Juliusz Słowacki, Cyprian Kamia Norwid) a mladšiu poľskú poéziu (Leopold Staff, Kazimierz Wierzyński, Julian Tuwim, Janusz Minkiewicz, Tymoteusz Karpowicz, Tadeusz Różewicz, Bogdan Czaykowski). Asi jedenásť jeho diel ostalo len v rukopisnej podobe.
Ocenenia.
Na Slovensku získal tieto vyznamenania:
Za prínos do svetového kultúrneho dedičstva ho vyznamenalo Francúzsko aj USA.
Intruzívna hornina

Intruzívna hornina, alebo hlbinná, prípadne plutonická hornina, je označenie vyvretej horniny, ktorá utuhla pod povrchom Zeme, v kôre. Najčastejšie sa vyskytujúca intruzívna hornina je granit.
Intruzívne horniny sa ďalej delia na:
Štruktúry, vytvorené intrúziami, nadobúdajú rôzne rozmery od malých žíl, až po obrovské telesá (nazývané aj plutóny). Keďže utuhnú pod povrchom, ich tvar a veľkosť sa zisťuje nepriamo rôznymi geofyzikálnymi metódami, prípadne sú pozorovateľné pri erózii nadložia. Podľa veľkosti a tvaru sa delia na:
Klasifikácia.
Intruzívne horniny sú vo všeobecnosti dobre vykryštalizované, jednotlivé minerálne zrná sa dajú dobre identifikovať. Na ich klasifikáciu sa používa trojuholníkový QAPF diagram, ktorého vrcholy tvoria definované minerály: kremeň, ortoklas a plagioklas, prípadne, ak je kremeň prítomný iba v akcesorickom množstve, tak foidy. Do ktorého poľa v trojuholníku sa premietne obsah minerálov, podľa toho je hornine daný názov (pozri obrázok).
Tento diagram nie je možné použiť na klasifikáciu hornín s obsahom mafických minerálov väčším ako 90% (peridotity, dunity, a i.). Vtedy sa používajú jeho modifikácie s odlišnými minerálmi vo vrcholoch trojuholníka.
Extruzívna hornina

Extruzívna hornina (iné názvy: výlevná hornina, vulkanická hornina, vulkanit, efuzívna hornina) je geologický termín označujúci horninu sopečného pôvodu, ktorá utuhla na povrchu alebo tesne pod povrchom. Telesá vytvorené extruzívnymi horninami sa nazývajú extrúzie. Tieto nadobúdajú tvary rôznych lávových prúdov a dómov, prípadne klastických uloženín - tefra, pyroklastické prúdy, tufy.
Vulkanické horniny majú často pórovitú štruktúru, vytvorenú únikom plynov z vyliatej lávy. Medzi najčastejšie sa vyskytujúce výlevné horniny patria andezity, ryolity, trachyty a bazalty.
Klasifikácia.
Extruzívne horniny na rozdiel od intruzívnych obvykle nemajú dobre vykryštalizované jednotlivé minerály. Často je to mikrokryštalická zmes pozorovateľná len v polarizačnom mikroskope nazývaná matrix s ojedinelými výrastlicami jednotlivých minerálov. Niekedy je celá hornina sklovitá alebo škvarovitá.
Ak sa modálne minerálne zloženie nedá dobre identifikovať, použitie QAPF diagramu (aj keď existujú jeho varianty pre výlevné horniny) na klasifikáciu stráca zmysel. Vtedy sa používa iný tzv. TAS diagram. Je založený na klasifikácii podľa chemického zloženia, konkrétne obsahu SiO2 a alkálií (Na2O + K2O).
Kryštál (rozlišovacia stránka)

Kryštál môže byť:
Anilín

Anilín (systematický názov benzénamín, fenylamín, zriedkavo aminobenzén) je bezfarebná, na svetle žltnúca, charakteristicky zapáchajúca kvapalina. Je to najjednoduchší aromatický amín, aminoskupina je priamo viazaná na aromatické jadro.
História.
Anilín bol prvýkrát izolovaný ako neznámy produkt deštrukčnej destilácie indiga v roku 1826. V roku 1834 ho Friedrich Runge izoloval z čiernouhoľného dechtu. Chemik Fritzsche reakciou hydroxidu draselného s indigom olejovitú substanciu, ktorú nazval anilín. Názov pochádza z latinského názvu rastliny, z ktorej sa pôvodne získavalo indigo — "Indigofera anil". Ruský chemik Zinin získal anilín kyslou redukciou nitrobenzénu. 
Až August Wilhelm von Hoffmann dokázal, že všetky tieto látky, hoci boli pripravené rôznym spôsobom, sú identické.
Vlastnosti.
Fyzikálne vlastnosti.
Anilín je pri normálnych podmienkach olejovitá, takmer bezfarebná kvapalina, na svetla a vzduchu mierne oxiduje, čo spôsobuje jeho postupné žltnutie. Teplota topenia je −6,3 °C a teplota varu 184,13 °C. Ostatné fyzikálne vlastnosti anilínu sú uvedené v tabuľke. Podobne ako väčšina amínov zapácha anilín po rybách. Je ľahko zápalný, horí dymivým plameňom.
Chemické vlastnosti.
Anilín je v zmysle Bronstedovej teórie slabou zásadou — pH jeho nasýteného vodného roztoku je 8,9. Zásaditosť anilínu v porovnaní s jeho alifatickým analógom cyklohexylamínom je 106-krát nižšia. Je to spôsobené interakciou voľného elektrónového páru atómu dusíka s π-elektrónmi aromatického jadra. 
Anilín reaguje so silnými minerálnymi kyselinami (napr. HCl) za vzniku solí:
Podobne ako fenol, aj anilín reaguje pri elektrofilných substitučných reakciách ochotnejšie než benzén a tie prebiehajú aj do tretieho a vyššieho stupňa:
Toxicita.
Anilín patrí medzi pomerne silné jedy — toxicky pôsobí pri vdychovaní výparov, pri styku s pokožkou a pri požití. Prejavy otravy sú bolesť hlavy, cyanóza, malátnosť, strata orientácie, výnimočne kŕčové stavy. Dlhodobé vdychovanie pár resp. expozícia pokožky bez ochranných pomôcok môže viesť k poruchám nervovej sústavy a hemolýze.
Výroba.
Anilín sa vyrába prevažne dvojstupňovou syntézou z benzénu — v prvom stupni sa nitračnou zmesou pôsobí na benzén a vzniká nitrobenzén. V druhom stupni redukciou nitrobenzénu železom v prostredí kyseliny chlorovodíkovej alebo katalytickou hydrogenáciou vzniká anilín. 
Druhý spôsob výroby spočíva v amonolýze fenolu za prítomnosti Al2O3.SiO2 ako katalyzátora. 
Použitie.
Anilín má veľmi široké spektrum použitia, či už v priemyselnej alebo laboratórnej praxi. V priemyselnej chémii slúži na výrobu cyklohexylamínu, acetanilidu, benzochinónu, difenylamínu, indiga, farbív a rôznych liečív (antibiotikum sulfanylamid). 
V laboratórnej praxi má anilín významné postavenie najmä preto, že jeho reakciou s kyselinou dusitou pri nižších teplotách vzniká diazóniová soľ, ktorá je vhodná na syntézu mnohých dôležitých zlúčenín:
Pásnice

 Pásnice (iné názvy: páskovce, nemertíny, nemertiny; lat. "Nemertini", "Nemertea", "Nemertina", "Nemertinea") sú kmeň špirálovcov. Je to malá skupina takmer výhradne morských červovitých živočíchov.
Povrch tela tvorí obrvený epitel s množstvom žľazových buniek. Prvýkrát v živočíšnej ríši u nich pozorujeme uzavretú obehovú sústavu a otvorenú tráviacu sústavu – majú už funkčný terminálne umiestnený anus. Dýchajú pritom celým povrchom. Špecifickým znakom pásnic je vyliačiteľný chobot, ktorý má často na konci stilet s jedovou žľazou. Chobot sa zaťahuje zvláštnym svalom do trubicovitej slepej dutiny, nazývanej rhynchocoel. Inak nemajú súvislú telovú dutinu, na základe čoho boli dlhé roky zaraďované do konvergentnej polyfyletickej skupiny "Acoelomata".
Anatómia.
Nervová sústava je pásová, receptory sú málo vyvinuté: majú len ploché oči a niekedy statocysty. Vylučovanie zabezpečujú protonefrídie, ktoré však už nečerpajú metabolity zo štrbiniek mezenchýmu, ale z ciev, s ktorými sú v bezprostrednom kontakte. Buchar (in Novák a kol., 1969) uvažuje dokonca o tom, že sú prechodným typom medzi proto– a metanefrídiami.
Rozmnožovanie a vývin.
Sú gonochoristy. Reprodukčná sústava je pomerne jednoduchá. Morské druhy sa vyvíjajú cez trochofóroidnú larvu pilídium, vývin niekoľkých sladkovodných druhov je priamy. Poznáme asi 900 druhov pásnic.
Nebodavce

Nebodavce alebo nepichavce (lat. "Anopla") sú trieda pásnic. Chobot majú bez stiletu i jedovej žľazy, ústa majú subterminálnu polohu. Nervová sústava je v pokožke. Sú to výhradne morské druhy, k najväčším patrí "Lineus longissimus", má 3 – , pri natiahnutí aj viac (údajne až ). Na pobreží európskych morí je častý menší červeno sfarbený druh "Tubulanus polymorphus".
Bodavce

Bodavce alebo pichavce ("Enopla") sú trieda pásnic. Ich chobot má stilet a obyčajne aj jedovú žľazu. Ústa sú umiestnené terminálne. Nervová sústava poklesla do svaloviny. Sú to skoro vždy morské druhy, výnimkou je napr. "Prostoma (= Stichostemma) graecense", ktorá je dlhá asi a žije sporadicky v sladkých vodách aj u nás.
Carson City

Carson City je hlavné mesto amerického federálneho štátu Nevada, USA. V roku 2020 tu žilo približne 58 639 obyvateľov. Nachádza sa na západe Nevady.
Mesto je pomenované na počesť amerického prieskumníka divokého západu Kita Karsona.
Mesto získalo význam po roku 1851 vďaka ranču Eagle Station, pri rieke Carson, ktorý slúžil ako obchodná stanica a prisťahovalcov na Kalifornskej ceste. V roku 1858 kúpil Eagle Station Abraham Curry, ktorý ho premenoval na Carson City. Keď sa Nevada počas americkej občianskej vojny stala štátom Únie v roku 1864, Carson City bolo potvrdené ako trvalé hlavné mesto štátu.
Slobodník

Slobodník je druhá najnižšia hodnosť v rámci Ozbrojených síl SR.
Mäkkýšovce

Mäkkýšovce (iné názvy: pamäkkýše, prvomäkkýše, amfineury [v širšom zmysle], staršie: chitóny (jazykový variant: chitony) [v širšom zmysle]; lat. Amphineura alebo Aculifera [oboje v širšom zmysle]) sú primitívne mäkkýše. 
Charakteristika.
Telo je uhorkovité, ale aj dlhé, červovité, často mierne sploštené. Dorsálna flexia sa ešte neprejavuje – ústa aj anus sú terminálne. Telo pokrýva ostnitá kutikula. V najprimitívnejších prípadoch obsahuje vápenaté spikuly, u chitónov je na chrbtovej strane vytvorená zvláštna schránka zo štítkov. Hlava je slabo diferencovaná, nemajú oči, tykadlá ani statocysty. Nervová sústava je ešte v podstate rebríčková.
Systematika.
Systém recentných taxónov mäkkýšovcov je takýto (stav okolo roku 2020):
podkmeň mäkkýšovce/prvomäkkýše/chitóny A/amfineury A (Amphineura A/Aculifera A): 
Staršie sa do mäkkýšovcov niekedy zaraďovala aj trieda čiapočkovce/čiapočky (Monoplacophora); táto sa dnes spravidla zaraďuje do schránkovcov (Conchifera).
"Vysvetlivky: A, B, C...je pomocné označenie rôznych významov toho istého názvu. Znak / oddeľuje úplné synonymá."
Pedofília

Pedofília je v odbornom poňatí trvalá alebo dlhodobá náklonnosť či reaktivita s erotickým rozmerom prevažne alebo výlučne voči chlapcom alebo dievčatám, u ktorých ešte nie sú vyvinuté sekundárne pohlavné znaky. V štatistických manuáloch (DSM, MKCH) je radená medzi parafílie, niektorí odborníci (napr. F. Berlin) ju zároveň označujú ako sexuálnu orientáciu. Človek, u ktorého je takáto náklonnosť rozoznaná, je nazývaný "pedofil". Označenie pochádza z gréckeho slova "paidofilia" (παιδοφιλια) = láska k deťom, zloženého zo slov "pais" (παις) = dieťa, chlapec a "filia" (φιλια) = láska, priateľstvo. Pôvodne starogrécky výraz umelo zaviedol, ako súčasť psychiatrického termíne "pedophilia erotica", v roku 1886 v spise Psychopathia Sexualis viedenský psychiater Richard von Krafft-Ebing.
V antickom Grécku údajne slovo používali niektorí básnici ako synonymum bežného výrazu pederastia, a to z dôvodov skôr metrických, než významových. Slovo "pederastia" neoznačovalo ani trvalý osobnostný sklon, ani obyčajnú sexuálnu praktiku, ale "typ medziosobného vzťahu".
V neodbornom použití a najmä v masmédiách je často používaná pedofília v posunutom význame, ako označenie pre sexuálne aktivity s deťmi (prípadne vôbec s osobami pod tzv. zákonnou vekovou hranicou) alebo nakladanie s detskou pornografiou (výroby, vlastníctva, šírenie, užívanie).
Vzhľadom na neustálenosti a nepresnosti definície nemožno výskyt pedofílie v populácii vyčísliť spôsobom, ktorý by presahoval kontext konkrétnej metódy zisťovania.
Amfineury

Amfineury (lat. Amphineura) môže byť taxón:
Červovce (v širšom zmysle)

Červovce v širšom zmysle alebo červovky v širšom zmysle (lat. Aplacophora [v širšom zmysle], Aculifera [v užšom zmysle], Solenogastres [v širšom zmysle]) sú taxón (trieda a pod.) primitívnych mäkkýšov. 
V niektorých systémoch je rozdelený na taxóny červovky v užšom zmysle a červovce v užšom zmysle. 
Charakteristika.
Ich červovité telo je pokryté kutikulou, u najprimitívnejších foriem slúži na pohyb obrvený epitel ("Epimenia"). Recentné druhy nemajú typické metanefrídie, plášť, nohu (môže byť posunutá dozadu, atrofovaná a neschopná pohybu) a ani žiabre (dýchajú zriaseným okrajom kloakálnej dutiny na konci tela, kam ústi anus a nefrogonostóm). Žijú iba v mori.
Niektoré dávnejšie teórie hľadali v tejto triede východiskovú skupinu pre fylogenézu mäkkýšov. V skutočnosti ide o veľmi starobylú slepú vývojovú vetvu, kde k zjednodušeniu až redukcii viacerých orgánov došlo druhotne, v dôsledku dlhodobého degradačného vývoja. Napríklad skutočnosť, že redukcia schránky je druhotná, potvrdzuje zakladanie siedmich štítkov u lariev niektorých druhov. 
Systematika.
červovce v širšom zmysle/červovky v širšom zmysle (Aplacophora v širšom zmysle/Aculifera [v užšom zmysle]/Solenogastres v širšom zmysle):
Chitóny

Chitóny (lat. Polyplacophora; iné názvy pozri nižšie) sú trieda mäkkýšovcov (Aculifera/Amphineura). 
Názvy.
Slovenské názvy tohto taxónu sú: chitóny (staršie: chitony), štítonosiče, štítkonosiče, amfineury v užšom zmysle; zastarano: "bliaškonosné"; zastarano ako ekvivalent historického názvu Chitonacea (pozri nižšie): "chrobákovití slimáci", "chrobákovci".
Vedecké (latinské) názvy:
Charakteristika.
Sú to podlhovasté mierne sploštené, bilaterálne súmerné mäkkýše. Na spodnej strane majú podlhovastú nohu, z chrbtovej strany sú kryté ôsmimi sčasti sa prekrývajúcimi štítkami, ktoré sú spojené väzivovou obrubou z okrajovej časti plášťa (perinotum). Štítky tvoria s epidermou i celým telom oveľa užší celok v porovnaní so schránkou podkmeňa "Conchifera", ktorá je za istých podmienok oddeliteľná od tela; systém štítkov u chitónov je teda skôr ektoskeletom než schránkou, najmä keď si uvedomíme fakt, že umožňuje živočíchovi značnú pohyblivosť. Majú už vytvorenú hlavu, nie je však zreteľne oddelená od tela. Nemajú oči, tykadlá ani statocystu, majú však už plášť, žiabre aj metanefrídie. V Stredomorí sú miestami hojné "Callochiton laevis" a "Chiton olivaceus".
UCI ProTour

UCI ProTour bola séria cestných cyklistických pretekov v Európe, Austrálii a Kanade poriadaná Medzinárodnou cyklistickou úniou (UCI). Založil ju Hein Verbruggen, prezident UCI v rokoch 1991 až 2006. UCI ProTour pozostávala zo série cestných cyklistických pretekov, v ktorých súťažili ProTour cyklistické tímy, od ktorých bola požadovaná účasť vo všetkých pretekoch série ProTour. Tento systém bol zavedený v roku 2005 a nahradil dovtedajší súťažný systém UCI Svetový pohár, ktorý sa rokom 2004 skončil. ProTour bola predmetom pokračujúcich sporov medzi UCI, cyklistickými tímami a organizátormi najprominentnejších svetových cyklistických pretekov. V roku 2009 a 2010 bola klasifikácia ProTour nahradená klasifikáciou UCI World Ranking. Od roku 2011 ProTour a World Ranking splynuli do UCI World Tour. ProTour status tímov udelovaný UCI pokračuje pod názvom UCI World Tour ako najvyššia úroveň registrácie a obsahuje právo aj povinnosť pre tieto tímy zúčastniť sa na všetkých pretekoch série World Tour.
Tímy UCI World Tour.
Licenciu UCI World Tour získava maximálne 20 najlepších profesionálnych tímov. Pre rok 2016 je to týchto 18 tímov:
Preteky World Tour.
V sérii World Tour sú zaradené tieto preteky:
Kategorie A: Tour de France – 100 bodov víťaz, 75 druhý, 60 tretí, potom 55, 50, 45, 40, 35, 30, 25, 20, 15, 12, 9, 7, 5, 4, 3, 2 až 1 bod za 20. miesto
Kategorie B: Giro d´Italia, Vuelta a España – 85 víťaz, potom 65, 50, 45, 40, 35, 30, 26, 22, 19, 16, 13, 11, 9, 7, 5, 4, 3, 2 až 1 bod za 20. miesto
Kategorie C: Milan-San Remo, Tour of Flanders, Paris-Roubaix, Liège-Bastogne-Liège, Tour de Lombardy, Paris-Nice, Tirreno-Adriatico, Dauphiné Libéré, Tour of the Basque Country, Tour de Romandie, Tour of Switzerland, Tour of Germany, Tour of Benelux, Tour of Poland – 50 bodov víťaz, potom 40, 35, 30, 25, 20, 15, 10, 5 až 1 bod za 10. miesto
Kategorie D: Amstel Gold Race, Ghent-Wevelgem, Fleche Wallonne, GP de Plouay, Paris-Tours, Clasica San Sebastian, GP Zurich, Hew Cyclasics – 40 bodov víťaz, potom 30, 25, 20, 15, 11, 7, 5, 3 až 1 bod za 10. miesto
Svetový šampionát – 50 bodov víťaz, 40 druhý a 35 tretí
Tour de France – etapové umiestnenie – 3 body víťaz, 2 druhý a 1 tretí
Ostatné jednorazové preteky – 1 bod víťaz 
Víťazi UCI ProTour.
Od roku 2009 bolo hodnotenie UCI ProTour nahradené UCI World Rankingom.
UCI World Ranking.
Od roku 2016 bolo hodnotenie UCI World Ranking nahradené UCI World Tour.
Adamstown

Adamstown je administratívne stredisko a jediná trvalo osídlená osada na Pitcairnovych ostrovoch. Je pomenovaná podľa Johna Adamsa, jediného zo vzbúrencov z lode Bounty, ktorý nebol po dolapení popravený a nezomrel násilnou smrťou. Niektoré zdroje ho pokladajú za najmenšie hlavné mesto na svete. Guvernér ostrova sídli v rezidencii na Novom Zélande.
Dejiny.
Mesto bolo založené v roku 1790.
&lt;br&gt;Obyvatelia sú potomkovia vzbúrencov z lode Bounty a Polynézanov, ktorí sa na ostrove usídlili v roku 1789.
V roku 1825 bolo pomenované po vzbúrencovi Johnovi Adamsovi, ktorému bola zároveň udelená amnestia. Adamstown nemá asfaltové cesty, letisko, ani námorný chránený prístav. Ako dopravné prostriedky obyvatelia používajú bicykle, traktory a terénne motorové vozidlá. Nachádza sa tam základná škola, kostol, mlyn na cukrovú trstinu, zdravotnícke stredisko, elektrický generátor, satelitná – televízna a telekomunikačná stanica, internet, pošta a knižnica.
Stojí tam aj budova súdu a najnovšie aj malá väznica, ktorá sa začala stavať po obvineniach siedmich ľudí z dlhodobého sexuálneho násilia na maloletých dievčatách. Jedným z obvinených bol starosta menom Steven Raymond Christian, ktorý je potomkom vodcu vzbúrencov z HMS Bounty Fletchera Christiana. Súd ho za dokázané 5-násobné zneužitie odsúdil na tri roky. Stojí tam aj niekoľko neveľkých hotelov, z ktorých je jeden upravený na prijímanie oficiálnych vládnych návštev. Obyvatelia sa živia pestovaním ovocia, medu, rybolovom a turizmom.
Alofi

Alofi je hlavné mesto ostrovného štátu Niue v Tichom oceáne. 
Žije tu 614 obyvateľov (2001). Mesto sa skládá z dvoch častí, Severnej Alofi, kde žije 256 obyvateľov, a Južnej Alofi, kde žije 358 obyvateľov a je tu sídlo vlády.
Avarua

Avarua je hlavné mesto Cookových ostrovov, voľne pridružených k Novému Zélandu. Leží v severnej časti ostrova Rarotonga, patriaceho medzi Južné Cookove ostrovy a je najväčšie mesto celého súostrovia.
Administratíva.
Mesto je administratívne okres, zložený z 18 "tapere", malých tradičných území alebo osád. V okrese mesta žije 5445 ľudí (podľa sčítania z roku 2006). Na ostrove sa nachádza 5 okresov rozdelených na 54 tapere. Okrem 5 okresov je ostrov súčasne rozdelený na 3 "vaka" (kmene) alebo hlavné okresy; okres Avarua je zhodný s vaka Te Au O Tonga.
Zoznam tapere okresu Avarua zo západu na východ:
Sčítanie neexistuje na úrovniach tapere, ale okres je rozdelený na takzvané sčítacie oblasti( tiež usporiadané zo západu na východ) 
Doprava.
V Avarue sa nachádzajú 2 prístavy, Avatiu a Avarua, z čoho vzniklo aj jeho meno Avarua (2 prístavy v reči miestnych Maoriov; pozn.: názov druhého prístavu Avarua je podľa názvu mesta). Dôležitejší v celoostrovnom meradle je len prístav Avatiu, ktorý však môže obslúžiť len malé lode. Veľké výletné či nákladné lode musia kotviť ďalej od pobrežia. Na ostrove je Medzinárodné letisko Rarotonga (IATA kód: RAR), ktoré je významným dopravným uzlom, nakoľko medzi ostrovmi a zvyšným svetom (pravidelné lety do Aucklandu, Fidži, Tahiti a Los Angeles) je letecká doprava osôb najvyužívanejšia. Hlavné ulice mesta sú Ara Tapu - okružná ulica obiehajúca celý ostrov a Ara Matua - rovnobežná s Ara Tapu, v ktorej začína aj končí, no prehádza Avaruou ďalej od pobrežia. Tieto dve ulice sú poprepájané sieťou bočných menších ulíc. Všetky dôležité ulice majú asfaltový povrch.
Ekonomika.
Avarua žije najmä z cestovného ruchu, rybárstva, poľnohospodárstva (napr. citrusové, banánové, ananásové a papájové plantáže - samozrejme v ostrovnom meradle) a finančníctva. V meste sa nachádza niekoľko supermarketov, dve banky, reštaurácie a iné špecializované obchody. V sobotu sa v meste koná trh, kde sa predáva takmer čokoľvek, vrátane známych čiernych perál (ich export je po turizme druhý najdôležitejší pre štátnu ekonomiku). V doline Avatiu sa nachádza naftová elektráreň s inštalovaným výkonom 12 MW, čo postačuje pre celý ostrov, kde vrcholová spotreba činí 5 MW..
Bairiki

Bairiki je jedným z najväčších miest ostrovného štátu Kiribati. Leží na atole Tarawa. Niekedy býva označované ako jeho hlavné mesto. V roku 2015 žilo v Bairiki 3 218 obyvateľov. V Bairiki v štvrti Bonriki leží medzinárodné letisko pre Kiribati – Bonriki International (TRW)
Súčasnosť.
Mesto leží na južnej časti atolu Tarawa, konkrétne na ostrovčeku Bairiki. Niekedy býva označované ako hlavné mesto Kiribati – toto označenie pochádza z dôb, kedy v Bairiki sídlil parlament aj vláda. 
V súčasnosti sa ako hlavné mesto uvádza celý atol, teda Tarawa, prípadne jeho južná najkompaktnejšia skupina ostrovčekov, Južná Tarawa.
Na Bairiki je umiestený prezidentský úrad a niektoré ministerstva. Ďalej sa tu nachádzajú dva kostoly, hotel, hlavná z troch kiribatských pôšt a pod. Je tu tiež umiestnená pobočka Juhopacifickej univerzity (jej hlavné sídlo je v meste Suva na Fidži). Ne tejto pobočke študuje v rôznych formách štúdia asi 500 študentov.
Vysiela odtiaľ štátne Rádio Kiribati (v Kiribati neexistuje televízia) a vychádzajú tu jediné kiribatské noviny: štátny týždenník "Te Ukera" a nezávislý týždenník "Kiribati Newstar".
Bairiki je rovnako ako celý štát ohrozené zvyšovaním hladiny oceánov, čo v budúcnosti môže znamenať nutnosť sťahovania jeho obyvateľov do iných časti štátu, prípadne aj mimo neho.
Dejiny.
Počas druhej svetovej vojny sa na Bairiki a na celom atole odohrala Bitka o Tarawu. Jej hlavné boje prebiehali v dňoch 20. – 23. novembra 1943.
Američania si potrebovali vytvoriť základňu pre oslobodzovanie ďalších oblastí Tichého oceánu a preto napadli tunajšiu japonskú posádku na ostrovčeku Betio ( západne od Bairiki). Letisko na tomto ostrovčeku bránilo asi 4 500 japonských vojakov. Prakticky všetci z nich počas bitky padli alebo spáchali samovraždu; len 17 ich bolo zajatých. Američania stratili 1 001 vojakov a takmer 3 000 bolo zranených.
Kokosové ostrovy

Kokosové ostrovy (angl. "Cocos Islands" alebo "Keeling Islands"), dlhý tvar: Teritórium Kokosových ostrovov (), sú austrálske teritórium v Indickom oceáne. Tvoria ho 2 atoly s 27 koralovými ostrovmi, z ktorých len dva – West Island a Home – sú obývané. Objavil ich roku 1609 William Keeling.
Podľa sčítania obyvateľov v roku 2021 mali Kokosové ostrovy 593 obyvateľov. 
West Island je správnym centrom Kokosových ostrovov, no najväčším mestom je Bantam na ostrove Home.
Vrchným predstaviteľom je anglický kráľ, ktorý je zastúpený guvernérom. Predsedom vlády je austrálsky administrátor, zastupujúci austrálsku vládu.
Dejiny.
Ostrovy objavil anglický námorník William Keeling roku 1609. O dva roky po objavení bola na južnom ostrove založená prvá osada. 
Od roku 1955 patria ostrovy do správy Austrálie. V roku 1984 sa konalo referendum o ďalšom osude ostrovov a väčšina obyvateľov sa rozhodla ostať pod správou Austrálie.
Hospodárstvo a cestovný ruch.
Hlavnú časť hospodárstva ostrovov činí vojenská základňa a cestovný ruch. V menšom množstve je to rybolov a poľnohospodárstvo, najmä pestovanie banánov a kokosových paliem na kopru (sušené a rozompleté jadro kokosových orechov). Na ostrovoch sú problémy s pitnou vodou. Turistickým centrom je West Island, kde sa nachádza hotel. Na ostrovy lieta pravidelná linka z Austrálie.
Najteplejšie je tu v mesiacoch od novembra do januára až februára a najchladnejšie zase od júna do augusta až septembra.
Bantam

Bantam je najväčšie mesto Kokosových ostrovov. Nachádza sa na ostrove Home a má približne 500 obyvateľov.
Basse-Terre

Basse-Terre je francúzska obec a západný z dvoch najväčších ostrovov francúzskeho zámorského departementu a zámorskeho regiónu Guadeloupe. Nachádza sa tu sídlo správy.
Polohopis.
Basse-Terre má rozlohu . 
Obyvateľstvo.
Basse-Terre má 11894 obyvateľov (2009).
Graf vývoja obyvateľstva:
Thermaltake

Thermaltake je spoločnosť, ktorá vyrába chladiace a iné príslušenstvo k osobným počítačom. Niektorí z jej konkurentov sú Arctic Cooling, Papst, Spire, Thermalright a Zalman.
Počítačové skrine od Thermaltake sú populárne medzi počítačovými nadšencami a hráčmi na LAN párty. Okrem toho Thermaltake vyrába aj chladiče na procesory a chladiče (spolu alebo bez ventilátorov) na grafické čipy.
Arctic Cooling

Arctic Cooling je výrobca prevažne chladičov pre počítačové komponenty, no v poslednej dobe už aj kvalitných zdrojov, myší, slúchadiel...
Medzi jeho konkurentov patria Papst, Thermaltake, Spire, Gelid, Cooler Master, Noctua Zalman a iní.
Hans Fischer

Hans Fisher (* 27. júl 1881, Höchst am Main – † 31. marec 1945, Mníchov) bol nemecký organický chemik.
V roku 1930 získal Nobelovu cenu za chémiu za svoj výskum hemínu a chlorofylu.
Carlo Dossi

Carlo Alberto Pisani Dossi (* 27. marec 1849, Zenevredo, Taliansko – † 16. november 1910, Cardina) bol taliansky spisovateľ a diplomat.
Životopis.
Narodil sa v šľachtickej rodine v provincii Pavia a dostal vynikajúce vzdelanie. Od detstva sa veľmi zaujímal o literatúru, sám začal čoskoro písať. Ako 15 ročný napísal komédiu pre deti. 
Okrem literatúry ho zaujímala aj žurnalistika. V relatívne krátkom čase napísal viaceré svoje diela ("L'altrieri, Vita di Alberto Pisani a Note azzurre"), neskôr sa venoval politickej kariére. V roku 1870 začal pracovať na ministerstve zahraničných vecí v Ríme. 
Počas vlády Francesca Crispiho pôsobil ako diplomat. V roku 1892 bol vyslaný do Kolumbie, kde pôsobil na talianskom veľvyslanectve v Bogote. Počas svojho pôsobenia v Bogote sa oženil s Carlottou Borsani. 
V roku 1895 sa dostal na diplomatickú misiu do Atén, kde sa nadchol pre archeológiu. Nakoniec sa stal guvernérom v Eritrei. 
Po páde Crispiho vlády v roku 1896 ukončil diplomatickú kariéru a v roku 1901 sa vrátil so svojou ženou a tromi deťmi do vidieckeho domu v Como, kde sa zaoberal hlavne archeológiou. 
Carlo Dossi zomrel v roku 1910.
Pavol Ušák-Oliva

Pavol Ušák-Oliva alebo Paľo Oliva (vl. menom Pavol Ušák, pseudonymy "Ivo Martinovič", "Milo Juriščov", "Mirko Hrázdecký", "Paľo Oliva", "Paľo U. Oliva"; * 16. november 1914, Kátlovce – † 1. marec 1941, Kvetnica) bol slovenský básnik katolíckej moderny, rímskokatolícky kňaz a brat herečky Hany Kostolanskej.
Život.
Pochádzal z roľníckej rodiny a vzdelanie získaval na gymnáziu v Trnave a pokračoval štúdiom katolíckej teológie v Trnave, Bratislave a v Spišskej Kapitule. V roku 1939 bol vysvätený za kňaza. Ako kaplán začal pôsobiť vo Veličnej na Orave, kde bol farárom básnik staršej generácie Ignác Grebáč Orlov. Už v mladom veku ochorel na tuberkulózu, z ktorej sa liečil vo Vysokých Tatrách, no napokon jej podľahol. V rodných Kátlovciach je po Pavlovi Ušákovi Olivovi pomenovaná základná škola s materskou školou.
Tvorba.
Prvé verše publikoval v časopisoch Prameň, Saleziánske zvesti, Kultúra, Svojeť a Elán. Počas života mu vyšla jediná básnická zbierka "Oblaky". Známa je taktiež nedatovaná súkromná bibliofília "Čierne kvietie". Z Olivových básní často vyznieva smútok, neistota a skepsa, iné sú venované vzťahu muža a ženy a otázkam náboženskej viery. Oliva sa často porovnáva tvorbou a podobným životným osudom (tuberkulóza, Tatry…) s Jiřím Wolkerom. Kým sociálny (socialistický) básnik Jiří Wolker nachádza tragičnosť človeka v jeho triednom a protirečivom zápase za lepší zajtrajšok, Oliva sa vnára do širokej harmónie spirituálnej poézie smerujúcej cez oblaky a výšky k Bohu.
Nutričné anémie (MKCH-10)

D50 - D53: NUTRIČNÉ ANÉMIE patria do III.kapitoly MKCH-10 - Choroby krvi a krvotvorných orgánov a daktoré poruchy imunitných mechanizmov (MKCH-10, D50 - D89)
D50 - MÁLOKRVNOSŤ Z NEDOSTATKU ŽELEZA
Zahŕňa: 
D50.0 - Anémia z nedostatku železa po strate krvi (zdĺhavá)
D50.1 - Sideropenická dysfágia
D50.8 - Iné anémie z nedostatku železa
D50.9 - Bližšie neurčená anémia z nedostatku železa
D51 - MÁLOKRVNOSŤ Z NEDOSTATKU VITAMÍNU B12
Nezahŕňa nedostatok vitamínu B12 (E53.8).
D51.0 - Anémia z nedostatku vitamínu B12 zavinená nedostatkom vnútorného faktora
D51.1 - Málokrvnosť z nedostatku vitamínu B12 zavinená selektívnou malabsorpciou vitamínu B12 s proteinúriou
D51.2 - Nedostatok transkobalamínu II
D51.3 - Iná anémia z nedostatku vitanímu B12 vo výžive
D51.8 - Iné anémie z nedostatku vitamínu B12
D51.9 - Bližšie neurčená anémia z nedostatku vitamínu B12
D52 - MÁLOKRVNOSŤ Z NEDOSTATKU KYSELINY LISTOVEJ
D52.0 - Anémia z nedostatku kyseliny listovej v potrave
D52.1 - Anémia z nedostatku kyseliny listovej vyvolaná liekmi
D52.8 - Iné anémie z nedostatku kyseliny listovej
D52.9 - Bližšie neurčená málokrvnosť z nedostatku kyseliny listovej
D53 - INÉ NUTRIČNÉ MÁLOKRVNOSTI
Zahŕňa megaloblastovú anémiu neodpovedajúcu na liečenie vitamínom B12 alebo kyselinou listovou.
D53.0 - Anémia z nedostatku bielkovín
D53.1 - Iné megaloblastové anémie nezatriedené inde
D53.2 - Skorbutová anémia
D53.8 - Anémia (megaloblastová) spojená s nedostatkom iných bližšie určených látok v potrave
D53.9 - Bližšie neurčená nutričná anémia
Hemolytické anémie (MKCH-10)

D55 - D59: HEMOLYTICKÉ ANÉMIE patria do III.kapitoly MKCH-10 - Choroby krvi a krvotvorných orgánov a daktoré poruchy imunitných mechanizmov (MKCH-10, D50 - D89)
D55 - ANÉMIA ZAVINENÁ PORUCHAMI ENZÝMOV
Nezahŕňa anémie z nedostatku enzýmu vyvolaného liekmi (D59.2).
D55.0 - Anémia z nedostatku glukóza 6-fosfát-dehydrogenázy (G-6-PD)
D55.1 - Anémia z iných porúch metabolizmu glutatiónu
D55.2 - Anémia z porúch glykolytických enzýmov
D55.3 - Anémia z porúch metabolizmu nukleotidov
D55.8 - Iné anémie z enzýmových porúch 
D55.9 - Anémia z bližšie neurčenej enzýmovej poruchy
D56 - TALASÉMIA
D56.0 - Alfa talasémia
D56.1 - Beta talasémia
D56.2 - Delta-beta talasémia
D56.3 - Anémia typu talasémie
D56.4 - Dedičné pretrvávanie fetálneho hemoglobínu
D56.8 - Iné talasémie
D56.9 - Bližšie neurčená talasémia
D57 - KOSÁČIKOVITÉ ANÉMIE
Nezahŕňa iné hemoglobinopatie (D58.-) a kosáčikovitú beta talasémiu (D56.1).
D57.0 - Kosáčikovitá anémia s krízou
D57.1 - Kosáčikovitá anémia bez krízy
D57.2 - Zdvojené heterozygotné kosáčikovité poruchy
D57.3 - Kosáčikovitá črta
D57.8 - Iné kosáčikovité poruchy
D58 - INÉ DEDIČNÉ HEMOLYTICKÉ ANÉMIE
D58.0 - Dedičná sférocytóza
D58.1 - Dedičná eliptocytóza
D58.2 - Iné hemoglobinopatie
D58.8 - Iné bližšie určené dedičné hemolytické anémie
D58.9 - Nešpecifikovaná dedičná hemolytická anémia
D59 - ZÍSKANÁ HEMOLYTICKÁ ANÉMIA
D59.0 - Autoimunná hemolytická anémia vyvolaná liekmi
D59.1 - Iné autoimunné hemolytické anémie
D59.2 - Neautoimunná hemolytická anémia vyvolaná liekmi
D59.3 - Hemolyticko-uremický syndróm
D59.4 - Iné neautoimunné hemolytické anémie
D59.5 - Paroxyzmálna nočná hemoglobinúria (Marchiafavova-Micheliho)
D59.6 - Hemoglobinúria vyvolaná hemolýzou z iných vonkajších príčin
D59.8 - Iné získané hemolytické anémie
D59.9 - Bližšie neurčená získaná hemolytická anémia
Zoznam farieb

Toto je zoznam farieb používaných na webových stránkach internetu v značkovacom jazyku html. Vychádza z farebného modelu RGB. V tejto tabuľke sú farby popísané slovne anglicky a 6 ciferným hexadecimálnym kódom, ktorý obsahuje znaky 0,1..9, A, B, C, D, E, F. Prvé dva znaky (napríklad 80 v #800000) udávajú množstvo červenej (R z angl. "Red"), ďalšie dva (00) množstvo zelenej (G z angl. "Green") a posledné dva množstvo modrej (B z angl. Blue). Celkovo je teda možné vytvoriť 256x256x256 = 23x8 = 224 = 16 777 216 odtieňov farieb (bitová hĺbka 8). V iných modeloch (CMYK, RAL a pod) je možné vytvoriť iné farby. Aby sa správne zobrazovali je potrebné, aby boli správne interpretované.
Čiapočkovce

Čiapočkovce alebo čiapočky (lat. Monoplacophora) sú trieda schránkovcov. Oválne telo majú z chrbtovej strany kryté jednodielnou čiapkovitou schránkou, ktorá je spojená s telom ôsmimi pármi dorzoventrálnych svalov. 
Hlava je malá, ale zreteľne oddelená, ústna dutina je už s radulou. Anus má ešte terminálnu polohu (čo u ostatných tried už nikdy nepozorujeme). Nervová sústava je podobná ako u chitónov, je v podstate rebríčková. Z receptorov pozorujeme statocysty, pár predústnych tentakúl a subradulárny senzorický orgán. Niektoré vnútorné orgány – žiabre, metanefrídie, komisúry nervovej sústavy – majú výrazne segmentálne usporiadanie, ide však o orgány ektodermálneho pôvodu. Problémy ale môžu nastať, keď zistíme, že segmentácia sa týka aj niektorých orgánov mezodermálneho pôvodu: majú 2 páry gonád (čo je v živočíšnej ríši zriedkavý stav) a 6 párov metanefrídií, z nich však 1. pár nie je spojený s coelomom. Takáto stavba tela by mohla zvádzať k predstavám o bližšom príbuzenstve s obrúčkavcami. Coelom čiapočkovcov však nevzniká rastom postlarválnych článkov na konci tela metatrochofóry, ale druhotným rozpadom. 
Dnes sa trieda jednoznačne považuje za veľmi starobylú slepú vývojovú vetvu. Čiapočkovce boli dlhú dobu známe len z vzácnych, veľmi starých fosílií z kambria až devónu (živočíchy, čo sa nám týmto spôsobom zachovali, žili pred 400 – 550 miliónmi rokov). Objavenie recentných druhov preto spôsobilo zoologickú senzáciu, takmer porovnate1nú s nálezom "Latimeria chalumnae". V hlbočinách západného pobrežia Mexika bola r. 1952 objavená "Neopilina galatheae" a neskôr ďalšie 3 – 4 druhy, viazané tiež prevažne na abysál amerického kontinentu.
Systematika.
trieda čiapočkovce (Monoplacophora):
Petrovec (obec)

Petrovec alebo v Srbsku aj Báčsky Petrovec () je obec v srbskej Vojvodine so silným zastúpením slovenského obyvateľstva (66,42 %).
Nachádza sa v časti južnej Báčky, na ploche 158 štvorcových kilometrov, na veľmi úrodnom území medzi obcami Nový Sad, Vrbas a Báčska Palanka a obcou Beočín v Srieme, ktorá je oddelená riekou Dunaj. Územie obce je popretínané sieťou kanálov zavlažovacieho systému Dunaj-Tisa-Dunaj, ktorý je splavný na celom svojom toku. Úseky regionálnych ciest Nový Sad-Odžaci-Sombor a Nový Sad-Báčska Palanka, tiahnuce touto obcou, ju spájajú so susednými obcami. Podobne je to aj so železničnou dopravou, keďže územím obce prechádza trať Nový Sad-Sombor.
Obec Petrovec tvoria štyri sídla - mesto Petrovec a dedinské sídla panónskeho typu Kulpín, Hložany a Maglić.
Podľa súpisu z roku 2002 žilo v obci 14 681 obyvateľov, z toho v samotnom Petrovci 7 093, Kulpíne 3 100, Hložanoch 2 351 a v Maglići 2 805 obyvateľov.
NGC 3101

NGC 3101 je galaxia v súhvezdí Sextant, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 22. januára 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
NGC 3102

NGC 3102 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil William Herschel 9. apríla 1793.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 3103

NGC 3103 je galaxia v súhvezdí Výveva, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 27. februára 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,1.
NGC 3104

NGC 3104 (tiež Arp 264) je trpasličia galaxia v súhvezdí Malý lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. marca 1787. Halton Arp ju zaradil do svojho katalógu podivných galaxií medzi galaxie s nepravidelnými zhlukmi.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
NGC 3105

NGC 3105 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Plachty, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 10. apríla 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,7.
NGC 3106

NGC 3106 je galaxia v súhvezdí Malý lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. marca 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 3107

NGC 3107 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 22. marca 1794.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13.
NGC 3108

NGC 3108 je galaxia v súhvezdí Výveva, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 28. januára 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
NGC 3110

NGC 3110 je galaxia v súhvezdí Sextant, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 17. marca 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 3111

NGC 3111 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 17. marca 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 3112

NGC 3112 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15,2.
NGC 3113

NGC 3113 je galaxia v súhvezdí Výveva, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. februára 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 3114

NGC 3114 je otvorená hviezdokopa v súhvezdí Kýl, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 8. mája 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 4,2.
NGC 3115

NGC 3115 je galaxia v súhvezdí Sextant, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 22. februára 1787.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,1.
NGC 3116

NGC 3116 je galaxia v súhvezdí Malý lev, ktorú objavil Johann Palisa 10. marca 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
NGC 3117

NGC 3117 je galaxia v súhvezdí Sextant, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 15. marca 1877.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 3118

NGC 3118 je galaxia v súhvezdí Malý lev, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 16. marca 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 3119

NGC 3119 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 14. decembra 1863.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 3120

NGC 3120 je galaxia v súhvezdí Výveva, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 22. januára 1838.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 3121

NGC 3121 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil William Lassell 31. marca 1848.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
NGC 3122

NGC 3122 je galaxia v súhvezdí Sextant, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 5. marca 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 3124

NGC 3124 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 23. marca 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12.
NGC 3125

NGC 3125 je galaxia v súhvezdí Výveva, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 30. marca 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,5.
NGC 3126

NGC 3126 je galaxia v súhvezdí Malý lev, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 30. apríla 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 3127

NGC 3127 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 3128

NGC 3128 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 3129

NGC 3129 je dvojhviezda v súhvezdí Lev, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 21. marca 1784.
NGC 3130

NGC 3130 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel v roku 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 3131

NGC 3131 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 17. marca 1831.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
Osmičková hmlovina

Osmičková hmlovina alebo NGC 3132 je planetárna hmlovina v súhvezdí Plachty, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 2. marca 1835. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,2.
Leží príliš južne na to, aby bola viditeľná z územia Slovenska. Nachádza sa na hranici súhvezdí Plachty a Výveva. V jej strede pozorujeme dve hviezdy. Tá jasnejšia z nich je hviezda hlavnej postupnosti. Hmlovinu vytvorila druhá, menej jasná hviezda. Na fotografii z Hubbleovho ďalekohľadu sa dá rozoznať aj viacero tmavých vláknitých útvarov. Vytvárajú ich prachové častice, ktoré sa skondenzovali z atómov hmloviny.
Zajsan (jazero)

Zajsan (kaz. Зайсан - Zajsan) je jazero v medzihorskej kotline medzi výbežkami chrbátov južného Altaja, Tarbagataja a Sauru vo východnom Kazachstane. Jazero je prietokové, ústi do neho Čierny Irtyš a odteká Irtyš.
Pred postavením Buchtamirskej hydroelektrárne na Irtyši bola rozloha jazera , dĺžka a šírka približne . Priemerná hĺbka bola 4 až a maximálna . Po postavení priehrady stúpla hladina o a jazero sa rozprestrelo až do vzdialenosti po Čiernom Irtyši. Plocha jazera tvorí veľkú časť vodnej hladiny Buchtamirskej priehrady, ktorá má rozlohu . Je tu rozvinuté hospodárstvo trenia rýb. Od novembra do apríla jazero zamŕza.
NGC 3133

NGC 3133 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,5.
NGC 3134

NGC 3134 je galaxia v súhvezdí Lev, ktorú objavil David Peck Todd 6. februára 1878.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 3135

NGC 3135 je galaxia v súhvezdí Veľká medvedica, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 19. marca 1828.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 3136

NGC 3136 je galaxia v súhvezdí Kýl, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 31. januára 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,7.
NGC 3137

NGC 3137 je galaxia v súhvezdí Výveva, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. februára 1837.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
NGC 3138

NGC 3138 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
NGC 3139

NGC 3139 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 3140

NGC 3140 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
NGC 3141

NGC 3141 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil americký astronóm Francis Preserved Leavenworth v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 15,4.
NGC 3142

NGC 3142 je galaxia v súhvezdí Sextant, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 5. mája 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 3143

NGC 3143 je galaxia v súhvezdí Hydra, ktorú objavil Andrew Ainslie Common v roku 1880. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 3144

NGC 3144 je galaxia v súhvezdí Drak, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 25. septembra 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.