burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Clostridium tetani

Clostridium tetani je bežná pôdna baktéria a pôvodca tetanu. Vegetatívne bunky C. tetani sú zvyčajne tyčinkovité a dlhé do 2,5 μm, ale pri vytváraní spór sa zväčšujú a majú tvar tenisovej rakety alebo paličky. Spóry C. tetani sú extrémne odolné a možno ich nájsť na celom svete v pôde alebo v gastrointestinálnom trakte zvierat. Ak sa C. tetani dostane do rany, môže rásť a produkovať silný exotoxín, tetanospazmín, ktorý zasahuje do motorických neurónov a spôsobuje tetanus. Pôsobeniu toxínu možno zabrániť vakcínami proti tetanovému toxoidu, ktoré sa často podávajú deťom na celom svete.
Klinické opisy tetanu spojeného s ranami sa nachádzajú prinajmenšom už v 4. storočí pred Kr. v Hippokratovom diele "Aforizmy". Prvé jasné spojenie s pôdou bolo v roku 1884, keď Arthur Nicolaier ukázal, že u zvierat, ktorým boli vstreknuté vzorky pôdy, sa vyvinul tetanus. V roku 1889 "C. tetani" izoloval z ľudskej obete Kitasato Shibasaburō, ktorý neskôr ukázal, že organizmus môže spôsobiť ochorenie, keď sa vstrekne zvieratám, a že toxín môže byť neutralizovaný špecifickými protilátkami. V roku 1897 Edmond Nocard ukázal, že tetanový antitoxín vyvoláva u ľudí pasívnu imunitu a možno ho použiť na profylaxiu a liečbu. V prvej svetovej vojne bola injekcia antiséra proti tetanu z koní široko používaná ako profylaxia proti tetanu u zranených vojakov, čo viedlo k dramatickému poklesu prípadov tetanu v priebehu vojny. Modernú metódu inaktivácie tetanového toxínu pomocou formaldehydu vyvinul Gaston Ramon v 20. rokoch 20. storočia; to viedlo k vývoju vakcíny proti tetanovému toxoidu P. Descombey v roku 1924, ktorá bola široko používaná na prevenciu tetanu vyvolaného zraneniami počas druhej svetovej vojny.
Pilos

Pilos () bola antická mužská čiapka.
Pilos (starogrécky „plsť“, mn. č. "piloi"), priliehavá kužeľovitá čiapka (často s malým vyvýšeným okrajom), vyrobená z plsti alebo kože („z plsti“, vyrobená z jednotlivých prameňov alebo vlasov vlny), sa nosila v antickom grécko-rímskom svete. Táto pôvodne grécka čiapka bola bežnejšia u ľudí skromnejších pomerov (bežne ju nosili hlavne rybári, remeselníci a námorníci). V umení boli s ňou zobrazovaní najmä Dioskúrovia, Hermes, Héfaistos (bola atribútom týchto božstiev), Paris, Daidalos alebo Odyseus.
V armáde bola zvyčajne pokrývkou hlavy ľahkej pechoty (peltast), často v kombinácii s exómisom (krátkym chitónom). V bojoch ju hopliti vo všeobecnosti nosili kvôli väčšiemu pohodliu pod "korintskou prilbou" v dôsledku čoho sa postupne vyvinul nový model prilby (typu pilos) s tvarom rovnakým ako čiapka. Táto prilba sa pohodlnejšie nosila a ľahšie sa vyrábala. Od 5. stor. pred Kr. (na konci Peloponézskej vojny) sa už stala najbežnejším modelom prilby vyrábaným v Grécku. Prilba pilos bola pomerne vysoká, a preto poskytovala pešiakom dobrú ochranu pred jazdou. Navyše bola plne otvorená, a tak mal jej majiteľ na bojisku lepší prehľad. Poslednou variáciou prilby pilos vyvinutou počas klasického obdobia bola prilba typu "konos", ktorá zaznamenala veľké využitie počas nasledujúceho helenistického obdobia.
V klasickom rímskom svete si prepustený otrok nasadil na hlavu pileus (hlavu si predtým oholil), táto čiapka (πίλεον λευκόν - pileon leukon) a výraz "servos ad pilleum vocare" (výraz používaný pri oslobodení z otroctva) sa stal totiž volaním na slobodu, keďže to bolo bežné volanie, ktorým boli otroci s prísľubom slobody často povolávaní do zbrane. Preto sa pileus stal čoskoro synonymom slobody. Socha slobody na niektorých minciach (na rube denaria) rímskeho cisára Antonina Pia, razených v roku 145, drží túto čiapku (klobúk) v pravej ruke. Jednou z variácií pilosu je frýgická čiapka s dopredu zakrivenou hornou špičkou. Macedónske, trácke a dácke vojenské prilby pripomínali frýgickú čiapku. Pilos a jeho variácia, frýgická čiapka, mali tiež symboliku niečoho, čo pochádza z východu. Sluhovia (i otroci), ktorí nemali bežne povolenú pokrývku hlavy, mohli počas saturnálií nosiť pileus „čiapku slobody“, takže sa táto forma čiapky špecificky spájala s týmto sviatkom.
Počas vykopávok v archeologických lokalitách "Mons Claudianus" a "Didymoi" v Egypte sa našli tri staroveké čiapky. Jedna z nich je z pohľadu štúdia vojenských čiapok rímskej armády jedným z najsenzačnejších objavov minulého storočia. Tzv. "panónsky pileus" alebo „pileus pannonicus“ bol vojenskou čiapkou z konca 3. storočia, najčastejšie zobrazovanou na mozaikách a iných umeleckých dielach Rímskej ríše. Táto nižšia valcovitá čiapka vyrobená zväčša zo zvieracích koží, bola taká populárna, že sa nosila až do raného stredoveku.
Panovníci Svätej rímskej ríše nemeckého národa si na hlavu pod korunu kládli čiapočku 
"pileolus" (malý pileus), zvanú niekedy tiež "mitra". Podľa Platónovho svedectva aj staroveký "pilidion" (malý pilos) nebol len zdrobneninou pilosu, ale čiapkou s celkom odlišnou funkciou.
Inozinát sodný

Inozinát sodný, prípadne inozinát disodný alebo E631, je disodná soľ kyseliny inozínovej (inozinátu). Používa sa ako prídavná látka v potravinách a bežne sa nachádza v ochutených rezancoch, čipsoch alebo iných pochutinách. Dá sa získať bakteriálnou fermentáciou cukrov, ale komerčne sa typicky získava zo živočíšnych produktov.
Použitie ako aditívum.
Inozinát sodný je zvýrazňovač chuti, ktorý spolu s glutamanom sodným (MSG) tvorí chuť umami. Často sa do jedál pridáva s guanylátom sodným a táto zmes je známa ako disodné ribonukleotidy.
Keďže je relatívne drahý, málokedy sa používa bez glutamanu. Ak sa v zozname prísad nachádza inozinát sodný, ale glutaman uvedený nie je, tak je glutaman zvyčajne súčasťou iných ingrediencií, napríklad zemiakov, parmezánu alebo výťažku z kvasníc.
Pôvod.
Inozinát sodný sa zvyčajne získava z mäsa, vrátane kuraťa. Aj keď je to normálne nevegetariánsky produkt, dá sa získať i z tapiokového škrobu ako vegetariánsky variant. Producent môže upresniť pôvod inozinátu a produkty môžu byť označené ako vegetariánske, ak pochádzajú z rastlinných zdrojov.
Toxikológia a bezpečnosť.
V USA je priemerný príjem pridaných ribonukleotidov asi 4 mg na deň. Oproti tomu je príjem prírodných purínov asi 2 g na deň. Review literatúry komisiou FDA nenašla žiadne dôkazy karcinogenity, teratogenity alebo iných nepriaznivých účinkov na reprodukciu.
V rokue 2004 bol inozinát sodný odstránený zo zoznamu prídavných látok v potravinách Komisiou Codex Alimentarius, ale stále sa spomína v poslednom zozname codex alimentarius z roku 2009.
Thalys

TGV Thalys sú vysokorýchlostné vlaky, dva z typov TGV, ktoré sú nasadzované na spojoch medzi Parížom, Bruselom, Amsterdamom, Kolínom nad Rýnom a niektorými ďalšími mestami. Každá z týchto krajín má inú napájaciu sústavu. Tomu musia byť vlaky prispôsobené. Prevádzkovateľom je od roku 1987 spoločnosť Thalys International so sídlom v Bruseli a vlastníkmi: 62 % SNCF, 28 % NMBS/SNCB a 10 % Deutsche Bahn.
Jednotky TGV Thalys sú poháňané 8 striedavými motormi s celkovým výkonom 8 800 kW; hmotnosť jednotky 385 t (17 t na nápravu); dĺžka 200 m; maximálna rýchlosť 300 km/h.
Vyrobené boli doteraz 2 verzie:
Vojšín (vrch v Pohronskom Inovci)

Vojšín () je vrch v pohorí Pohronský Inovec. Leží nad obcou Malá Lehota, približne severne od Novej Bane.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Vojšín. Vrchol leží v Banskobystrickom kraji, na území okresu Žarnovica a zasahuje na katastrálne územie mesta Nová Baňa a obce Malá Lehota. 
Opis.
Vojšín je najvyšší vrch v severovýchodnej časti pohoria a dominuje celej oblasti. Na severných svahoch sa nachádza lyžiarsky vlek a zjazdovka a nad ňou i veľký kríž. Z výraznejších vrchov sa východným smerom nachádza Drienčie (), južným Sedlová skala (), západným Brezový vrch (), severozápadne Sokolec () a severne Markov vrch (). Západnú časť masívu odvodňujú prítoky Žitavy v povodí rieky Nitry, voda z východných svahov prúdi Novobanským a Píľanským potokom do rieky Hron. Najbližším sídlom je na severozápadnom úpätí ležiaca Malá Lehota, juhozápadne obec Veľká Lehota a juhovýchodným smerom štále (usadlosti) mesta Nová Baňa. 
Výhľady.
Pomerne plochý vrchol s nesúvislým porastom ponúka ďaleký kruhový rozhľad. Viditeľné sú okolité vrchy pohoria, no pri vhodných podmienkach je možno pozorovať i Tribeč, Považský Inovec, Vtáčnik, Kremnické vrchy, Poľanu a Štiavnické vrchy.
Prístup.
Vrcholovou plošinou vedie popri kríži značená trasa, z ktorej možno odbočiť na blízky vrchol.
Sedlová skala

Sedlová skala môže byť:
Anoxomer

Anoxomer je potravinárske aditívum s E číslom E323. Je to polymérny antioxidant, ktorý nie je stráviteľný. Bol dizajnovaný tak, aby bolo do potravín možné pridať známe antioxidanty tak, aby neboli stráviteľné, čím sa predíde potenciálnym zdravotným rizikím pri trávení. Použitie anoxomeru je v EÚ zakázané.
Anoxomer vzniká kondenzačnou polymerizáciou divinylbenzénu a zmesi monomérnych antioxidantov, ako sú "terc"-butylhydrochinón, "terc"-butylfenol, hydroxyanizol, "p"-krezol a bisfenol A.
Inozíntrifosfát

Inozíntrifosfát (ITP) je medziprodukt purínového metabolizmu a vystupuje v syntéze ATP a GTP. Pozostáva z nukleovej báze hypoxantínu, pentózy ribózy a troch fosfátových skupín. 
ITP vzniká deamináciou ATP. Začlenenie ITP do DNA z nukleotidového poolu môže viesť k poškodeniu DNA, mutagenéze alebo iným škodlivým efektom. ITP sa hydrolyzuje enzýmom inozíntrifosfátpyrofosfatázou (ITPA), ktorá ho premieňa na inozínmonofosfát (IMP), aby sa predišlo začleneniu do DNA. 
Niektoré energeticky náročné karboxylácie využívajú ITP ako zdroj energie.
Právne jednanie

Právne jednanie (z čes. "právní jednání") môže byť staršie alebo nespisovne:
Tymidínmonofosfát

Tymidínmonofosfát (TMP alebo dTMP) je nukleotid, ktorý je monomérom DNA. Je to ester kyseliny fosforečnej a nukleozidu tymidínu. TMP sa skladá z báze tymínu, pentózy deoxyribózy a fosfátu. Narozdiel od ostatných deoxyribonukleotidov sa v jeho názve zvyčajne nenachádza predpona „deoxy“, pretože jeho forma s ribózou sa v RNA nevyskytuje. Jeho symbol však často obsahuje „d“ (ako dTMP). V DNA sa páruje s deoxyadenozínmonofosfátom (dAMP).
V podobe substituentu sa pomenováva tymidylyl-.
Deoxycytidínmonofosfát

Deoxycytidínmonofosfát (dCMP) je deoxynukleotid. Skladá sa z báze cytozínu, pentózy deoxyribózy a fosfátu. Je to jeden z monomérov tvoriacich DNA. V DNA sa páruje s deoxyguanozínmonofosfátom.
Deoxyguanozínmonofosfát

Deoxyguanozínmonofosfát (dGMP) je deoxynukleotid a jeden z monomérov tvoriacich DNA. Skladá sa z bázy guanínu, pentózy deoxyribózy a fosfátovej skupiny. V DNA sa páruje s deoxycytidínmonofosfátom.
Deoxyadenozínmonofosfát

Deoxyadenozínmonofosfát (dAMP) je deoxyribonukleotid. Je to derivát adenozínmonofosfátu (AMP), u ktorého bola hydroxylová skupina na 2' uhlíku ribózy nahradená vodíkovým atómom, čím vzniká deoxyribóza. Skladá sa z bázy adenínu, pentózy deoxyribózy a fosfátovej skupiny. Je to jeden z monomérov DNA, v ktorej sa páruje s tymidínmonofosfátom.
Deoxyinozínmonofosfát

Deoxyinozínmonofosfát (dIMP) je deoxyribonukleotid. Skladá sa z bázy hypoxantínu, pentózy deoxyribózy a fosfátovej skupiny. Môže vznikať deamináciou purínovej bázy deoxyadenozínmonofosfátu (dAMP). Enzým deoxyribonukleozidtrifosfátpyrofosfohydroláza, ktorý je v "S. cerevisiae" kódovaný génom YJR069C, má (d)ITPázovú a (d)XTPázovú aktivitu a je schopný hydrolyzovať dITP, čím vzniká dIMP a pyrofosfát.
Zoznam architektonických článkov/Í

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 2 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
íl.
Ílová ulica
ív.
Íván
Sedlová skala (vrch v Pohronskom Inovci)

Sedlová skala () je vrch v pohorí Pohronský Inovec. Leží priamo nad mestom Nová Baňa.
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Vojšín. Vrchol leží v Banskobystrickom kraji, na území okresu Žarnovica a na katastrálnom území mesta Nová Baňa.
Opis.
Sedlová skala patrí medzi najvyššie vrchy Pohronského Inovca, hoci viaceré okolité vrchy prevyšuje len o niekoľko desiatok metrov. Severne susedí Vojšín (), západne leží Dreichov vrch (), juhozápadne Veľký Inovec (), južne Matiašov vrch () a Firceng () a východne Háj (). Celý masív odvodňujú prítoky Novobanského potoka, ktorý patrí do povodia rieky Hron. Najbližším sídlom je na juhovýchodnom úpätí ležiace mesto Nová Baňa, západne leží obec Veľká Lehota. 
Výhľady.
Zmiešaný les, pokrývajúci masív Sedlovej skaly, neumožňuje súvislejší výhľad. Obmedzené panorámy sú možné z lokalít s nižšou vegetáciou, odkiaľ vidieť okolité vrchy pohoria, pri vhodných podmienkach aj Tribeč, Považský Inovec, Vtáčnik, Kremnické vrchy a Štiavnické vrchy.
Prístup.
Vrcholom prechádza náučný chodník od Starohutianskeho vodopádu, ktorý sa v sedle na severozápadnom úpätí pripája na značenú trasu. Tá vrch traverzuje severovýchodnou časťou a zo sedla umožňuje najľahší prístup na vrchol.
Brestovo

Brestovo alebo aj Dreichov vrch () je vrch v pohorí Pohronský Inovec. Leží nad obcou Veľká Lehota, približne severovýchodne od mesta Zlaté Moravce.
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Veľký Inovec. Vrchol leží v Nitrianskom kraji, na území okresu Zlaté Moravce a v katastrálnom území obce Obyce.
Opis.
Brestovo leží v najvyššej časti Pohronského Inovca. Južne je sedlom oddelený Malý Inovec () a Veľký Inovec (), západne susedí Dúbrava (), severne Šibeničný vrch (), severovýchodne Vojšín () a východným smerom Sedlová skala (). Celý masív patrí do povodia Žitavy, kam smerujú Osný a Sviniarsky potok, odvodňujúce vrch Brestovo. Najbližším sídlom je severovýchodne ležiaca Veľká Lehota, severozápadne ležia Jedľové Kostoľany, západne Obyce a východným smerom sú štále (osady) mesta Nová Baňa. 
Výhľady.
Vrcholovú časť Brestova pokrýva zmiešaný les, obmedzujúci rozhľad. Ten však umožňujú horské lúky, ktorých je na svahoch niekoľko a umožňujú vidieť najmä okolité vrchy pohoria. Pri vhodných podmienkach je vidieť aj Tribeč, Považský Inovec, Strážovské vrchy, Vtáčnik, Kremnické vrchy a Štiavnické vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, preto prístup je možný lesom z okolia. Prístup uľahčuje lesná cesta od Obyckej Huty, ktorá vedie sedlom a úpätím vrchu. značená trasa vrch traverzuje východnou časťou, neďaleko vedie i značka.
Mäta

Mäta ("Mentha") je rod rastlín z čeľade hluchavkovité ("Lamiaceae").
Presný rozdiel medzi druhmi je nejasný; odhaduje sa, že existuje 13 až 24 druhov. K hybridizácii dochádza prirodzene tam, kde sa rozšírenie niektorých druhov prekrýva. Je známych veľa krížencov a kultivarov.
Rod má subkozmopolitnú distribúciu v Európe, Afrike, Ázii, Austrálii a Severnej Amerike.
Druhy, ktoré tvoria rod mäta, sú široko rozšírené a možno ich nájsť v mnohých prostrediach. Väčšina rastie najlepšie vo vlhkom prostredí a na vlhkých pôdach. Dorastajú do výšky 10 až 120 cm a môžu vytvárať porasty. Vzhľadom na ich tendenciu nekontrolovaného šírenia sa niektoré druhy mäty považujú za invázne.
Opis.
Sú to aromatické, takmer výlučne trváce byliny. Majú široko sa rozširujúce podzemné a nadzemné výbežky a vzpriamené, štvorcové rozvetvené stonky. Listy sú usporiadané do protiľahlých párov, od podlhovastých po kopijovité, často ochlpené, so zúbkovaným okrajom. Farby listov sa pohybujú od tmavozelenej a šedozelenej po fialovú, modrú a niekedy bledožltú farbu. Kvety sú biele až fialové a vytvárajú nepravé prasleny, ktoré sa nazývajú paprasleny (verticillastrum). Koruna je dvojramenná so štyrmi petalami, horná je zvyčajne najväčšia. Plodom je tvrdka, ktorá obsahuje jedno až štyri semená.
Taxonómia.
Mäta ("Mentha") je členom skupiny "Mentheae" z podčeľade "Nepetoideae". Skupina obsahuje asi 65 rodov a vzťahy v nej sú nejasné. Autori sa nezhodli na vymedzení rodu mäta. Napríklad "M. cervina" bola zaradená do "Pulegium" a "Preslia" a "M. cunninghamii" bola umiestnená do "Micromeria". V roku 2004 štúdia molekulárnej fylogenetiky naznačila, že do rodu mäta by mali byť zahrnuté "M. cervina" aj "M. cunninghamii" [5]. "M. cunninghamii" však bola vylúčená pri úprave rodu z roku 2007. [10]
Do rodu mäta bolo zaradených viac ako 3 000 mien, od druhov až po formy, z ktorých väčšina sa považuje za synonymá alebo neoprávnené mená. Taxonómia rodu je sťažená, pretože mnoho druhov sa ľahko kríži alebo ide o pravdepodobne staré krížence. Semená krížencov spôsobujú variabilné potomstvo, ktoré sa môže šíriť vegetatívnym rozmnožovaním. Variabilita viedla k tomu, čo bolo opísané ako „paroxyzmus druhov a nižších taxónov“; napríklad jeden taxonóm zverejnil medzi rokmi 1911 a 1916 iba 434 nových taxónov pre mätu v Strednej Európe. Súčasné zdroje rozoznávajú od 18 do 24 druhov.
Druhy.
Plants of the World Online udáva nasledujúce druhy (slovenské názvy podľa Flóra Slovenska. V/1.):
Krížence.
Existuje veľké množstvo krížencov. V zozname sú mená z Plants of the World Online. Názvy rodičovských rastlín sú z Tucker &amp; Naczi (2007). Synonymá spolu s kultivarmi a odrodami, ak sú k dispozícii, sú zahrnuté v konkrétnych názvoch krížencov.
Pestovanie.
Všetkým mätám sa darí v blízkosti vodných telies, jazier, riek a chladných vlhkých miest v polotieni. Všeobecne platí, že mäta toleruje široké spektrum podmienok a je možné ju pestovať aj na plnom slnku.
Rastú rýchlo a rozširujú sa pozdĺž povrchu prostredníctvom siete podzemných výbežkov. Niektoré druhy mäty sú inváznejšie ako ostatné a môžu vytláčať iné rastliny. Pre kontrolu jej rastu sa občas vysádza do uzavretých nádob alebo iných zábran.
Homotherium

Homotherium je vyhynutý rod šabľozubých mačiek z čeľade "Machairodontinae". Obývali Severnú Ameriku, Južnú Ameriku, Euráziu a Afriku počas pliocénu a pleistocénu (od 4 mil. rokov až pred 12 000 rokmi), existovali približne 4 miliónov rokov.
V Afrike vyhynul asi pred 1,5 miliónmi rokov. Posledné euroázijské pozostatky získané z dnešného Severného mora boli datované do obdobia asi 28 000 BP. V Južnej Amerike je známy iba z niekoľkých pozostatkov v severnej oblasti (Venezuela), zo stredného pleistocénu.
Homotherium mal výšku v kohútiku 1,1 m a vážil asi 190 kg, čo je približná veľkosť samca leva púšťového. V porovnaní s podobnými druhmi ("Smilodon" alebo "Megantereon") kratšie horné očné zuby. Tieto ploché a zúbkované zuby však boli väčšie ako u súčasných mačiek. Rezáky a dolné očné zuby umožnili silný úchop a prepichovanie. Stoličky boli skôr slabšie a neboli prispôsobené na drvenie kostí. Lebka bola dlhšia akú mal "Smilodon" a mala dobre vyvinutý sagitálny hrebeň, kde boli pripevnené svaly z dolnej čeľuste. Táto čeľusť mala príruby otočené nadol, aby chránila šabľové zuby.
Druhy.
Na území Slovenska sa našli dva druhy: "H. latidens" štíhlejší a mal dlhšie predné končatiny ako starší druh "H. crenatidens".
Květa Smoláriková

Květa Smoláriková (* 1. september 1961, Šurany – † 21. máj 2024) bola slovenská archeologička, egyptologička, vedecká pracovníčka Českého egyptologického ústavu. Pôsobila v Česku a špecializovala sa na archeológiu 1. tisícročia pred Kr. a na problematiku vzťahov starovekého Egypta a východného Stredomoria v danom období.
V minulosti sa zúčastnila výskumu archeologických lokalít v Nitre a okolí. Od roku 1993 sa podieľala na výskumoch v Abúsíre a iných lokalitách Dolného Egypta. Pôsobila ako docentka egyptológie v Českom egyptologickom ústave FF UK v Prahe. Bola členkou The International Association of Egyptologists.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 – Ázia

Ázijská časť kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 bola jednou zo šiestich kontinentálnych častí kvalifikácie MS vo futbale 2022, ktoré sa budú konať v Katare. Bola určená pre národné tímy, ktoré sú členmi Ázijskej futbalovej konfederácie (AFC). Organizácii AFC boli k dispozícii štyri priame miesta na finálovom turnaji a jedno miesto v medzikonfederačnom play-off.
Formát.
Prvé kolo: 12 tímov (v rebríčku na 35. až 46. mieste) hralo dvojzápasové play-off doma a vonku. 6 víťazov postúpilo do druhého kola.
Druhé kolo: 40 tímov (v rebríčku na 1. až 34. mieste, plus 6 víťazov prvého kola) bolo rozdelených do 8 skupín po piatich tímoch. 7 víťazov skupín (Katar ako víťaz skupiny a usporiadateľ MS postúpil priamo na MS) a 5 najlepších tímov z druhých miest postúpilo do tretieho kola.
Tretie kolo: 12 tímov, ktoré postúpili z druhého kola, bolo rozdelených do dvoch skupín po 6 tímov. Prvé dva tímy z každej skupiny postúpia na MS, tretie tímy zo skupín postupujú do štvrtého kola.
Štvrté kolo: Tretie tímy zo skupín tretieho kola odohrajú jeden vzájomný zápas. Víťaz postúpi do medzikonfederačného play-off.
Účastníci.
Všetkých 46 národných tímov pridružených k FIFA z AFC vstúpilo do kvalifikácie. Tímy boli nasadené na základe ich postavenia v rebríčku FIFA z apríla 2019 (uvedené v zátvorke).
Prvé kolo.
V prvom kole hralo 12 najnižšie postavených tímov AFC podľa rebríčka FIFA v šiestich dvojiciach play-off doma a vonku. Víťazi postúpili do druhého kola. Prvé zápasy sa hrali 6. júna 2019, odvety 11. júna 2019.
Druhé kolo.
V druhom kole hralo 34 najvyššie postavených tímov AFC podľa rebríčka FIFA a 6 víťazov z prvého kola v ôsmich skupinách po piatich tímoch. Zápasy sa hrali od 5. septembra 2019 do 15. júna 2021. Víťazi skupín a 5 najlepších tímov z druhých miest postúpili do tretieho kola. Katar vyhral skupinu E, ale ako usporiadateľ MS nemusel hrať tretie kvalifikačné kolo a postúpil priamo na MS. KĽDR mala hrať v skupine H, ale odstúpila z kvalifikácie pre COVID-19.
Tretie kolo.
Tímy hrajú vo dvoch skupinách po šiestich tímoch. Prvé dva tímy z každej skupiny postúpia na Majstrovstvá sveta. Tretie tímy budú hrať štvrté kvalifikačné kolo.
Štvrté kolo.
Dva tímy z tretích miest z tretieho kola odohrali jeden vzájomný zápas, v ktorom sa rozhodlo, ktorý tím postúpi do medzikonfederačného play-off. Hralo sa v Dohe v Katare 7. júna 2022.
Austrália postúpila do medzikonfederačného play-off.
Medzikonfederačné play-off.
Žreb medzikonfederačného play-off sa konal 26. novembra 2021. Víťaz štvrtého kola ázijskej kvalifikácie nastúpil proti piatemu tímu juhoamerickej kvalifikácie. Hralo sa na neutrálnom ihrisku v Katare 13. júna 2022.
Austrália postúpila na Majstrovstvá sveta.
Glykogenolýza

Glykogenolýza je postupný rozklad glykogénu s "n" jednotkami glukózy na glukóza-1-fosfát a glykogén s "n-1" jednotkami glukózy. Vetvy glykogénu sú katabolizované postupnným odbúravaním monomérov glukózy vďaka fosforolýze enzýmom glykogénfosforyláze.
Mechanizmus.
Celková reakcia rozkladu glykogénu n a glukóza-1-fosfát je
Glykogénfosforyláza štiepi väzbu, ktorou je naviazaná terminálna glukóza na vetvu glykogénu substitúciou fosfátovej skupiny za α[1→4] väzbu (na obrázku červené). Enzým fosfoglukomutáza potom premieňa glukóza-1-fosfát na glukóza-6-fosfát, ktorý sa následne zvyčajne spracováva v glykolýze.
Glukózové zvyšky sú fosforolyzované až dokým sa nenachádzajú štyri zvyšky od α[1→6] rozvetvenia glykogénu (na obrázku zelené). Transglykozyláza následne presúva tri zo zvyšných štyroch jednotiek glukózy na iný koniec vetvy glykogénu. Tým sa odhalí α[1→6] väzba a potom sa táto posledná glukózová jednotka hydrolyzuje α[1→6] glukozidázou. V tomto prípade (ako jedinom) vzniká samostatná glukóza namiesto glukóza-1-fosfátu. Glukóza sa následne fosforyluje hexokinázou na glukóza-6-fosfát.
Funkcia.
Glykogenolýza prebieha v svaloch a pečeni ako odpoveď na hormonálne a neurálne signály. Glykogenolýza hrá dôležitú úlohu pri akútnom strese (zvýšení hladiny adrenalínu) a regulácii glukózy v krvi.
V myocytoch (svalových bunkách) poskytuje rozklad glykogénu okamžitý zdroj glukóza-6-fosfátu na glykolýzu, čím poskytuje energiu na sťahy svalov. V hepatocytoch (pečeňových bunkách) je hlavnou úlohou rozkladu glykogénu uvoľnenie glukózy do krvného obehu, aby ju mohli prijať ostatné bunky. Fosfátová skupina glukóza-6-fosfátu sa odstraňuje enzýmom glukóza-6-fosfatázou, ktorá nie je prítomná v myocytoch, a voľná glukóza opúšťa GLUT2 kanálmi s uľahčenou difúziou v bunkovej membráne hepatocytov.
Regulácia.
Glykogenolýza je regulovaná hormónmi, ktoré reagujú na hladinu glukózy v krvi, a to glukagónom a inzulínom. Glykogenolýza je stimulovaná epinefrínom (adrenalínom). Inzulín silne inhibuje glykogenolýzu.
V myocytoch môže byť glykogenolýza stimulovaná aj neurálnymi signálmi.
Klinický význam.
Parenterálne (intravenózne) podaný glukagón je bežný spôsob riešenia diabetických pohotovostí, keď nie je možné orálne podať cukor. Takisto je možné podať glukagón intramuskulárne.
Darren Wharton

Darren Leigh Wharton (* 25. december 1961, Failsworth, Lancashire, Anglicko) je britský klávesista, spevák a skladateľ. Je vedúcim členom svojej skupiny, Dare, od roku 1985, ale najprv sa dostal do povedomia ako člen Thin Lizzy. Jeho syn Paris je tiež hudobníkom.
Životopis.
Wharton sa pripojil ku skupine Thin Lizzy v roku 1980, vo veku 17 rokov, po tom, čo videl frontmana Phila Lynotta hrať v skupine hrajúcej cover verzie. Angažoval sa v nej až do rozpadu v roku 1983. Wharton zložil neskoršie klasiky Thin Lizzy ako „Angel of Death“ a „The Sun Goes Down“. Objavil sa aj na sólovom albume Phila Lynotta "The Philip Lynott Album" (1982).
Po Thin Lizzy založil Wharton skupinu Dare, ktorá do roku 2010 vydala sedem albumov. Skupina hrá melodický hard rock s keltskými vplyvmi. Wharton tiež hrá s novou zostavou skupiny Thin Lizzy.
Flavoxantín

Flavoxantín je prírodný xantofylový pigment so zlato-žltou farbou, ktorý sa v malých množstvách nachádza v rôznych rastlinách. Je to prídavná látka v potravinách a má priradené E číslo E161a. Flavoxantín je potravinárkse farbivo, ale nie je povolený na použitie v EÚ ani USA. Jeho použitie je povolené v Austrálii a na Novom Zélande.
Β-Kryptoxantín

β-Kryptoxantín alebo len kryptoxantín je prírodný karotenoidový pigment. Bol izolovaný z rôznych zdrojov, ako napríklad ovocie rastlín rodu "Physalis", pomarančovej šupky, papáji, žĺtka, masla, jabĺk a hovädzieho krvného séra.
Chemické vlastnosti.
Štruktúrou je β-kryptoxantín príbuzný β-karoténu, ale má o hydroxylovú skupinu viac. Je to xantofylové farbivo.
V čistej forme je β-kryptoxantín červená kryštalická pevná látka s kovovým odleskom. Je rozpustný v chloroforme, benzéne, pyridíne a sírouhlíku.
Biológia a medicína.
V ľudskom tele sa β-kryptoxantín premieňa na vitamín A (retinol) a preto sa pokladá za provitamín A. Ako ostatné karotenoidy, β-kryptoxantín je antioxidant a pomáha predísť poškodeniu buniek a DNA voľnými radikálmi, takisto stimuluje opravu oxidačného poškodenia DNA.
Posledné objavy v niekoľkých epidemiologických štúdiách naznačujú, že β-kryptoxantín by mohol pôsobiť chemopreventívne (zabraňovať vzniku rakoviny) voči rakovine pľúc, teda existuje inverzná asociácia β-kryptoxantínu s rakovinou pľúc. Na druhej strane bol však normálny až vyšší príjem β-kryptoxantínu u dospelých pacientov s diagnostikovaným malígnym gliómom asociovaný s horšou šancou na prežitie.
Iné použitia.
β-Kryptoxantín sa používa ako potravinárske farbivo a má priradené E číslo E161c. Jeho použitie nie je povolené v EÚ ani USA. Jeho použitie je povolené v Austrálii a na Novom Zélande.
Deoxycytidín

Deoxycytidín je deoxyribonukleozid, ktorý je súčasťou DNA. Podobá sa ribonukleozidu cytidínu, ale hydroxylová skupina na 2' uhlíku ribózy je nahradená deoxyribózou. Pozostáva teda z bázy cytozínu a pentózy deoxyribózy.
Enzým deoxycytidínkináza fosforyluje deoxycytidín, čím vzniká deoxycitidínmonofosfát (dCMP), prekurzor DNA. Z neho následne vzniká deoxyuridínmonofosfát (dUMP) a tymidínfosfát (TMP).
Deoxycytidín je takisto prekurzorom pre 5-aza-2'-deoxycytidín, liečivo pre pacientov s myelodysplastickým syndrómom (MDS). Táto zlúčenina spomaľuje bunkový cyklus, pretože interferuje s metyláciou génu P15/INK4B, čím sa zvýši expresia P15/INK4B proteínu, ktorý potlačí premenu MDS na leukémiu.
5-Metyluridín

5-Metyluridín (m5U alebo m5U), takisto nazývaný ribotymidín, je pyrimidínový nukleozid. Je to ribonukleozidový analóg deoxyribonukleozidu tymidínu, ktorý nemá hydroxylovú skupinu na 2' pozícii ribózy. 5-Metyluridín má bázu tymín naviazanú na pentózu ribózu.
Deoxyuridín

Deoxyuridín (dU) je nukleozid, ktorý sa skladá z bázy uracilu a pentózy deoxyribózy. Podobá sa na uridín, ale na 2' uhlíku ribózy je jeho hydroxylová skupina nahradená vodíkom. Deoxyuridín vzniká z deoxycytidínu pôsobením cytidíndeaminázy. 
Idoxouridín a trifluridín sú analógy deoxyuridínu používané ako antivirotiká. Sú podobné deoxyuridínu a začleňujú sa do DNA pri replikácii, ale na uracile majú vedľajšie skupiny (jód a metyltrifluórovú skupinu), ktoré zabraňujú párovaniu báz. Deoxyuridín sa dá použiť i na syntézu edoxudínu.
Deoxyuridín existuje vo všetkých živých organizmoch a môže sa stať súčasťou DNA v prokaryotoch i eukaryotoch jedným z dvoch mechanizmov. Prvým z nich je odstránenie aminoskupiny z cytozínu, čím vzniká uracil. Druhým je neplánované začlenenie pyrimidínu na miesto tymínu do DNA, čím vzniká deoxyuridínmonofosfát (dUMP).
UMP syntázová deficiencia je metabolická porucha u ľudí, ktorá súvisí s deoxyuridínom. Deoxyuridín pre nich môže byť toxický. Takisto bol nájdený v niektorých jedlách, takže by mohol byť indikátorom pre poruchy na základe konzumácie týchto jedál.
Právna spôsobilosť

Právna spôsobilosť (niekedy nazývaná právna subjektivita alebo právna osobnosť [oboje v najširšom zmysle]) je možnosť (spôsobilosť) mať práva a povinnosti a správať sa určitým právne relevantným spôsobom.
Typy.
Typy právnej spôsobilosti sú:
Kolok veľký

Kolok veľký ("Zingel zingel") je druh ryby z čeľade ostriežovité ("Percidae"). 
Je rozšírený v rýchlo tečúcich vodách a podhorských tokoch v povodiach riek Dunaj, Dnester a Prut.
Dorastá do 48 cm, zvyčajne 20 až 30 cm a váhy 250 g. Telo má vretenovité, hlava je zhora sploštená a ústa sú polospodné. Aktívny je v noci, živí sa bentosom alebo malými rybami.
Neresí od apríla do mája na štrkovom alebo pieskovom dne, do ktorého kladie lepkavé vajíčka.
Malý Inovec

Malý Inovec () je druhý najvyšší vrch v pohorí Pohronský Inovec. Leží nad obcou Veľká Lehota, približne severovýchodne od mesta Zlaté Moravce.
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Veľký Inovec. Vrchol leží v Nitrianskom kraji, na území okresu Zlaté Moravce a zasahuje na katastrálne územie obcí Obyce a Čaradice. 
Opis.
Malý Inovec leží v najvyššej časti Pohronského Inovca, v tesnom susedstve dominantného Veľkého Inovca (). Ten na východe oddeľuje Inovecké sedlo, severovýchodne leží Sedlová skala (), ďalším sedlom je severným smerom oddelené Brestovo (Dreichov vrch; ), západným smerom susedí Dúbrava () a Hrádok () a južným Pečanský vrch (). Vrcholový pahorok má pretiahnutý tvar, orientovaný severo-južným smerom, pričom jeho najvyšší bod sa nachádza v južnej časti. Severné a západné svahy masívu patria do povodia Žitavy, kam smerujú Osný a Sviniarsky potok, odvodňujúce túto oblasť. Južne situované svahy odvodňuje Tekovský potok a jeho prítok Inovecký potok do Hrona. Najbližšími sídlami sú severne ležiaca Veľká Lehota a východne situovaná osada Stará Huta, patriaca k mestu Nová Baňa. Severozápadne ležia Jedľové Kostoľany, západne Obyce a južným smerom obce Čaradice a Tekovské Nemce. 
Výhľady.
Vrcholovú časť Malého Inovca pokrýva zmiešaný les, ktorý neumožňuje rozhľad. Na svahoch je však niekoľko horských lúk, z ktorých je obmedzený výhľad na okolité vrchy pohoria a blízku Podunajskú pahorkatinu. Z vhodných lokalít a pri vhodných podmienkach je vidieť aj Tribeč, Považský Inovec, Strážovské vrchy, Vtáčnik, Kremnické vrchy a Štiavnické vrchy, nezriedka i hrebeň Nízkych Tatier.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, preto prístup je možný lesom z okolitých chodníkov, smerujúcich do Inoveckého sedla.
Inovecké sedlo

Inovecké sedlo () je horské sedlo v pohorí Pohronský Inovec. Leží medzi Veľkým () a Malým Inovcom (). V sedle je významná križovatka turistických chodníkov a cyklotrás a neďaleko stojí horská Chata pod Inovcom.
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Veľký Inovec. Sedlo leží v Nitrianskom kraji, na území okresu Zlaté Moravce a zasahuje na katastrálne územie obcí Obyce a Tekovské Nemce. Východnú časť tvorí úpätie Veľkého Inovca (), najvyššieho vrchu pohoria, západnú časť tvorí úpätie Malého Inovca (). Sedlom vedie lesná cesta, smerujúca ku neďalekej chate. Lokalita horskej lúky poskytuje zaujímavý výhľad na blízku Podunajskú pahorkatinu. 
Severne pod sedlom pramení Osný potok, smerujúci do Žitavy, v južne sa zvažujúcej časti sedla pramení Tekovský potok, smerujúci do Hrona. Najbližšími sídlami sú severne ležiaca Veľká Lehota a východne situovaná osada Stará Huta, patriaca k mestu Nová Baňa a južným smerom ležiace obce Čaradice a Tekovské Nemce.
Tymidín

Tymidín (dT alebo dThd) je pyrimidínový deoxynukleozid. Predpona deoxy- sa často vynecháva, pretože tymínové nukleotidy sa neúčastia syntézy RNA (kde sú namiesto toho nahradené uracilovými nukleotidmi). Tymidín je DNA nukleozid T, kde sa páruje s deoxyadenozínom (A) v dvojzávitnici DNA. V bunkovej biológii sa používa na synchronizáciu buniek v G1/počiatočnej S fáze.
Kedysi pochádzala väčšina produkcie tymidínu zo sledích spermií, až kým sa tymidín nezačal vo veľkom používať na tvorbu antiretrovirotika azidotymidínu (AZT). Tymidín sa nachádza prakticky výhradne v DNA, ale môže sa objaviť v T-slučke tRNA.
Štruktúra a vlastnosti.
Tymidín je nukleozid zložený z pentózy deoxyribózy a bázy tymínu. Jeho fosforyláciou potom vzniká dTMP, dTDP a dTTP.
Je to biely prášok alebo malé biele kryštáliky.
Tymidín je netoxický, keďže je to jeden zo štyroch nukleozidov tvoriacich DNA a prirodzene sa náchadza vo všetkých živých organizmoch a DNA vírusoch. RNA obsahuje namiesto tymidínu uridín (uracilový nukleozid). Uracil je veľmi podobný tymínu, ktorý sa takisto nazýva 5-metyluracil. Keďže tymínové nukleotidy sú prekurzorom DNA, ale nie RNA, predpona „deoxy“ sa často vynecháva.
Tymidín je vedený ako chemický teratogén.
Modifikované analógy.
Azidozymidín (AZT) sa používa ako liek na HIV. AZT inhibuje proces reverznej transkripcie, čo je kritický krok životného cyklu vírusu.
Radioznačený tymidín (TdR), napríklad tríciovaný tymidín (3H-TdR), sa bežne používa hodnotenie proliferácie buniek. Tymidín sa zabudováva do deliacich sa buniek a úroveň zabudovania, ktorá sa meria kvapalinovou scintilačnou spektrometriou, je úmerný množstvu deliacich sa buniek. Takýmto spôsobom je možné merať proliferáciu lymfocytov u lymfoproliferatívnych porúch.
Mnoho tymidínových analógov sa používa na sledovanie bunkových procesov:
Jedným z antivirotík je aj edoxudín.
Mutagenita tymidínu.
Počas rastu bakteriofágu T4 spôsobuje vyššia dostupnosť tymidínu mutácie. Nedostatok tymidínu takisto spôsobuje mutácie. Tymidylátový auxotrof diploidnej kvasinky "Saccharomyces cerevisiae" bol kultivovaný pod rôznymi podmienkami a koncentráciami tymidylátu od nadbytku až po nedostatok. Vysoké koncentrácie tymidylátu boli mutagénne i rekombinogénne, nedostatok bol rekombinogénny, ale len slabo mutagénny.
Karcinóm pľúc

Karcinóm pľúc je nádorové ochorenie pľúc.
V súčasnosti jedným z najrozšírenejších a najobávanejších onkologických ochorení. Z hľadiska úmrtnosti je dlhodobo na prvej priečke spomedzi všetkých onkologických diagnóz. Ročná mortalita karcinómu pľúc na Slovensku je viac ako dvetisíc pacientov (v roku 2020 to bolo 2383 pacientov). Predstavuje to toľko ľudí, koľko podľahne rakovine prsníka, rakovine hrubého čreva a konečníka dohromady. Slovensko patrí medzi krajiny s vysokým výskytom tohto ochorenia.
Charakteristika karcinómu pľúc.
Pri tomto ochorení dochádza k nekontrolovateľnému nárastu, čiže množeniu buniek v pľúcnom tkanive, ktoré sa rozširujú aj do okolia, pričom vo veľkej väčšine prípadov ide o primárne nádory. Tieto nádory vznikajú priamo zo zdravých buniek pľúcneho tkaniva. Ochorenie najviac postihuje mužov vo veku 55+ rokov a viac.
Príčiny vzniku karcinómu pľúc.
Vystavenie tabakovému dymu a určitým chemikáliám môže výrazne zvýšiť riziko vzniku tejto choroby. Vdychovanie škodlivých, rakovinotvorných látok alebo karcinogénov poškodzuje pľúcne bunky.
Príznaky.
Na začiatku bezpríznakové, bezbolestné a nie sú viditeľné či citeľné symptómy alebo pacienti pripisujú príznaky iným ochoreniam.
Pretrvávajúci alebo zhoršujúci sa kašeľ, vykašliavanie hlienu alebo krvi, bolesť na hrudníku, ktorá sa zhoršuje hlbokým dýchaním alebo smiatím zachrípnutie, zmeny dýchania, dýchavičnosť, sipot, slabosť, únava, svalová slabosť, problémy s prehĺtaním, strata chuti do jedla, nevysvetliteľná strata hmotnosti, bolesť kostí, hlavy, chrbta, opakujúce sa respiračné infekcie, ako je pneumónia alebo bronchitída, emfyzém, zvýšená telesná teplota, paličkové prsty, opuch tváre alebo krku.
Diagnostika.
Prvé vyšetrenie prebieha väčšinou až pri vážnejších príznakoch, ako dlhodobý kašeľ a vykašliavanie krvi.
Výskyt a typy karcinómu pľúc.
Podľa miesta tvorby rakovinových buniek:
Podľa toho, z akých buniek je nádor tvorený:
Liečba.
Chirurgické odstránenie nádoru.
Pri skorom klinickom štádiu ochorenia:
Chemoterapia.
Zabraňuje rýchlemu rastu a množeniu rakovinových buniek. Chemoterapeutické lieky sa podávajú intravenózne alebo perorálne.
Rádioterapia.
Využíva vysoko výkonné energetické lúče zo zdrojov, ako sú röntgenové lúče a protóny na zabíjanie rakovinových buniek.
Lieková terapia.
Zameraná na špecifické abnormality prítomné v-nádorových rakovinových bunkách. Blokovaním týchto abnormalít môže terapia liekmi spôsobiť smrť rakovinových buniek.
Imunoterapia.
Umožňuje imunitnému systému rozpoznať a ničiť rakovinové bunky alebo pomáha aktivovať silnejšiu imunitnú odpoveď proti nádorovému ochoreniu.
Alternatívna liečba.
Doplnok klasickej liečby, terapie, výťažky z bylín, akupunktúra, masáže, joga, meditácie, atď.
Dimér (chémia)

Dimér ("di-", „dva“ + "-mer", „časti“) je oligomér, ktorý pozostáva z dvoch monomérov spojenými väzbami, ktoré môžu byť silné alebo slabé, kovalentné alebo intermolekulárne. Homodimér je druh diméru, kde sú obe monomérne jednotky rovnaké (napr. A–A) a heterodimér má dve rôzne monomérne jednotky (napr. A–B). Tvorba diméru sa nazýva dimerizácia, teda látka A dimerizuje za tvorby diméru A-A. Opak dimerizácie sa často nazýva disociácia. Ak sa dva opačne nabité ióny asociujú do diméru, nazývajú sa i "Bjerrumove páry", po Nielsovi Bjerrumovi.
Nekovalentné diméry.
Bezvodé karboxylové kyseliny tvoria diméry vďaka vodíkovým väzbám kyslému vodíka a karbonylovému kyslíku. Kyselina octová napríklad tvorí dimér v plynnej fáze, kde sú monomérne jednotky držané pokope práve vodíkovými väzbami. Pri špeciálnych podmienkach tvorí diméry väčšina molekúl, ktoré obsahujú hydroxylovú skupinu, napríklad existuje i vodný dimér.
Borán, , existuje i v podobe diboránu, , kvôli vysokej Lewisovej kyslosti bórového centra.
Exciméry (excitované diméry) a exciplexy (excitované komplexy) sú excitované štruktúry, ktoré majú krátky polčas života. Vzácne plyny netvoria stabilné diméry, ale tvoria ecximéry Ar2*, Kr2* a Xe2* pri vysokom tlaku a elektrickej stimulácii.
Kovalentné diméry.
Molekulárne diméry sa často tvoria reakciou dvoch identických zlúčenín, teda 2A → A-A.
Diaminokarbén dimerizuje za tvorby tetraaminoetylénu:
Karbény sú veľmi reaktívne a ľahko tvoria nové väzby.
Dicyklopentadién je asymetrický dimér tvorený dvoma molekulami cyklopentadiénu, ktorý vzniká Diels-Alderovou reakciou. Zahriatím sa rokladá naspäť na identické monoméry.
Mnoho nekovových prvkov existuje vo forme dimérov: vodík, dusík, kyslík a halogény. Vzácn plyny tvoria diméry spojené van der Waalsovými väzbami, napríklad dihélium a diargón. Označujú sa ako homonukleárne diatómové molekuly. Z kovových prvkov tvorí ortuť dimérne ióny (Hg22+), iné kovy tvoria diméry len vo výparoch. Medzi známe diméry patria Li2, Na2, K2, Rb2 and Cs2.
Mnohé malé organické molekuly takisto tvoria diméry. Jedným z hlavných je formaldehyd, ktorý tvorí dioxetán.
Chémia polymérov.
V kontexte polymérov slovo dimér označuje stupeň polymerizácie 2, bez ohľadu na stechiometriu alebo kondenzačné reakcie.
To platí napríklad pre disacharidy. Celobióza je dimér glukózy, aj keď touto reakciou vzniká voda:
Dimér má však inú stechiometriu, než pár monomérov (práve kvôli štiepenej vode).
Biochemické diméry.
Diméry pyrimidínov sa tvoria fotochemickou reakciou z pyrimidínových báz DNA, zvyčajne tymínu. Spojením báz vznikajú mutácie DNA, ktoré môžu byť karcinogénne a spôsobovať rakovinu kože.
Aminokyseliny takisto tvoria diméry, ktoré sa nazývajú dipeptidy. Príkladom je gylcylglycín pozostávajúci z dvoch molekúl glycínu spojených peptidovou väzbou. Ďalšími príkladmi sú aspartám alebo karnozín.
Vyza veľká

Vyza veľká (iné názvy: vyza obyčajná, vyza pontokaspická, vyza; staršie: beluha, bieluga; zastarano: "beluja", "beluga", "vizina", "výza", "vyz"; ľudovo: "bieluha", "bieľuha", "beľuha"; lat. "Huso huso") je veľká ryba z čeľade jeseterovité ("Acipenseridae").
Rozšírenie.
Je rozšírená v povodiach Čierneho a Kaspického mora. V minulosti boli vyzy aj v Jadranskom mori (do 70. rokov 20. storočia) a v Azovskom mori, ale intenzívny rybolov a priehrady populácie vyhladili. Posledné divoké populácie migrujú riekou Dunaj a Ural. Väčšinu svojho života strávi v mori kde obýva pelagické oblasti. Migruje do sladkovodných riek, kde sa neresí. V minulosti migrovali populácie na svoje neresiská v Dunaji, ale po výstavbe viacerých priehrad (hlavne Železné vráta I, Železné vráta II) sa ich migrácia zastavila. 
Slovensko.
V minulosti vyzy tiahli cez Dunaj aj pri Bratislave a ďalej do jeho prítokov Moravy, Váhu, Hrona či Ipľa. Tento ťah bol pre miestnych obyvateľov významnou udalosťou. Mäso vyzy bolo veľmi cenené. Na území Slovenska vyzy vyhynuli (ale aj v Maďarsku a Chorvátsku). Posledné záznamy a následné vyhynutie vyzy na slovenskom úseku Dunaja možno datovať do roku 1925 resp. 1926. Neskôr bola vyza spozorovaná pri obci Sap v roku 1957. Na území Slovenska je zákonom chránená.
Opis.
Vykazuje typické znaky ostatných jeseterovitých: predĺžené telo, heterocerkná plutva, čiastočne chrupavkovitá kostra, holá koža a pozdĺžne rady kostených štítkov. 
Ústa sú veľmi veľké. Rypák je špicatý a dlhší ako ústa. Pred ústami má dva páry fúzkov. 
Najväčší zaznamenaný jedinec mal 8 m a 3,2 tony. Staré záznamy údajne evidujú aj 10 m jedinca. Väčšinou však dorastala do 5 m s hmotnosťou 1 tony, tieto jedince mali nad 100 rokov. V súčasnosti dorastá v priemere 220 (samce) až 240 cm (samice) s hmotnosťou 65 (samce) až 130 kg (samice), čo sú jedince do 50 rokov.
Biológia.
Samce pohlavne dospievajú od 10 do 16 rokov a samice od 14 do 20 rokov. Rastú veľmi pomaly, ale dožívajú sa aj 150 rokov (v súčasnosti bežne iba 50 rokov). Neresia sa od apríla do júna každé 3 až 4 roky. Presúvajú sa do veľkých riek, kde neresia v hlbokých a prudkých tokoch na štrkovom podloží. Tiahnu v dvoch vlnách, buď na jar alebo na jeseň. Poter po vyliahnutí migruje späť do mora. Mladé ryby sa živia bentosom, dospelé lovia ryby, ale aj vtáky a tulene.
Vyzy sa lovia pre svoje mäso a vysoko cenený je aj kaviár. 
Ohrozenie.
Vyzy ohrozuje okrem priehrad, ktoré im znemožňujú migráciu, aj nadmerný rybolov. Za posledné tri generácie (min. 60 rokov) sa ich populácia zmenšila o 90 %. Vyza bola v Dunaji hojná. Patrila medzi najväčšie ryby, aké bolo možné v Dunaji vidieť. Ich pokles začal v 16. storočí. Chytali sa do špeciálnych sietí a hákov (samolov) a účinných rybích hrádzí. V 17. a 18. storočí boli ich populácie vážne zdecimované a v 19. storočí bolo ulovených len niekoľko jedincov na dolnom toku Dunaja. V 19. storočí viedenské vojsko strieľalo po vyzách z dela.
Taika Waititi

Taika David Waititi (* 16. august 1975, Wellington) je novozélandský režisér, scenárista, producent, herec a komik.
Kariéra.
Začínal ako úspešný komik, objavil sa aj v niekoľkých miestnych filmoch a seriáloch. Po roku 2000 natočil pár vlastných krátkych snímkov, z nich film "Two Cars, One Night" (2004) bol nominovaný na Oscara za najlepší krátkometrážny hraný film. Prvý celovečerný snímok natočil v roku 2007. Za adaptovaný scenár k filmu "Králiček Jojo" (2019), ktorý aj režíroval a zahral si v ňom, získal Oscara a cenu BAFTA.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo futbale 2010 – Európa – Skupina 9

V 9. kvalifikačnej skupine o postup na Majstrovstvá sveta vo futbale 2010 hrali proti sebe , , , a Macedónsko. Každý hral proti každému dvakrát, t. j. jeden zápas na domácom štadióne a druhý na súperovom. Víťazom skupiny sa stalo Holandsko a postúpilo na MS. Z 9. kvalifikačnej skupiny, ako z jedinej, mužstvo z druhého miesta nepostúpilo baráže.
Jailbreak (skladba)

„Jailbreak“ je skladba skupiny Thin Lizzy a pôvodne titulná skladba ich albumu "Jailbreak" z roku 1976. Spolu s „The Boys Are Back in Town“ je jednou z ich najpopulárnejších skladieb hrávanou v classic rockových rozhlasových staniciach.
Skladba má typickú duálnu gitarovú harmóniu a je tu využitý „wah-wah“ pedál gitaristu Briana Robertsona. Texty Phila Lynotta o úteku z väzenia sú typickým zosobnením „drsných chlapov“, ktorých možno vidieť aj v „The Boys Are Back in Town“ a „The Rocker“. Alternatívna verzia skladby sa objavila na bonusovom disku remastrovanej deluxe edícii albumu „Jailbreak“ z roku 2011 s krátkym hovoreným úvodom a ďalšími gitarovými časťami.
V populárnej kultúre.
V decembri 2008 bola televíznou stanicou VH1 označená za 73. najlepšiu hard rockovú pieseň všetkých čias.
Skladba „Jailbreak“ je využitá vo filmoch "Detroit Rock City", "Joe Dirt", "" a "Gracie". Bola tiež použitá v epizóde seriálu "Veronika Marsová", „Ahoy, Mateys!“, a v relácii stanice MTV s názvom "Jackass".
V roku 2008 bola upravená verzia uvedená v televíznej reklame piva Miller Lite a tiež "".
„Jailbreak“ je súčasťou rozhlasovej stanice Liberty Rock Radio 97.8 vo videohre "Grand Theft Auto IV" z roku 2008.
Dňa 3. februára 2009 výška koncertná verzia piesne (z koncertného albumu "Still Dangerous") ako obsah na stiahnutie pre hernú sériu "Rock Band" ako súčasť balíka Thin Lizzy (ktorý obsahoval aj verzie skladieb „The Boys Are Back in Town“ a „Cowboy Song“ z rovnakého albumu). Master piesne z roku 1976 je súčasťou videohry "Guitar Hero 5".
Skladba je využitá v „Late Editions“, deviatej epizóde piatej série televízneho programu "The Wire".
Stavanský vrch

Stavanský vrch () je vrch v pohorí Pohronský Inovec. Leží nad obcou Tekovské Nemce, približne západne od mesta Nová Baňa.
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Veľký Inovec. Vrchol leží v Nitrianskom kraji, na území okresu Zlaté Moravce a v katastrálnom území obce Tekovské Nemce. 
Opis.
Stavanský vrch leží v najvyššej časti Pohronského Inovca, v tesnom susedstve Veľkého Inovca (). Je súčasťou nevýrazného hrebeňa, ktorý z dominantného Inovca vybieha južným smerom na Hrebeňovú horu (). Tá je južným susedom, juhozápadne sa nachádza Pečanský vrch (), severne je plytkým sedlom oddelený Veľký Inovec a východným smerom Suchá Bukovina (). Niektoré mapy udávajú vrchol na najvyššom bode pahorku, kde nadmorská výška dosahuje Vrch leží v povodí Hrona; západné svahy odvodňuje Kalinový potok do Tekovského potoka, východne situované napájajú Orovnický potok. Najbližšími sídlami sú južne ležiace Čaradice a Tekovské Nemce, východne sa nachádza Orovnica a severne osada Stará Huta, patriaca k mestu Nová Baňa. 
Výhľady.
Vrcholový hrebeň vrchu pokrýva miestami riedky les a z lokalít s nízkou vegetáciou je možné vidieť susedné vrchy pohoria a blízku Podunajskú pahorkatinu. Z vhodných lokalít a pri vhodných podmienkach je vidieť aj južný okraj pohoria Tribeč a Štiavnické vrchy, juhovýchodným smerom i mnohé vrchy v Maďarsku.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, preto prístup je možný lesom, odbočením z červeno značenej Rudnej magistrály.