Názvoslovie iónov

Ión vzniká, ak sa z elektricky neutrálnej častice vonkajším vplyvom (energia, reakcia, žiarenie) odtrhne alebo pridá elektrón. Pridaním elektrónu do elektrónového obalu atómu vziká anión (záporne nabitý ión) a odobratím elektrónu vzniká katión (kladne nabitý ión). Existuje veľké množstvo anorganických iónov, pre ktoré bolo vytvorené názvoslovie na jednoduchšie pomenovávanie jednotlivých zlúčenín.
Ióny v organickej chémii a biochémii majú často svoje vlastné pravidlá pomenovávania a neodpovedajú nižšie uvedeným pravidlám. Deprotonované zlúčeniny so záporným nábojom majú často koncovku −"át" prebranú z anglických/latinských názvov (napr. "glutamát", "adipát", ale i "etanolát"). Protonované zlúčeniny niekedy využívajú koncovku −ium (napr. "imidazolium"). Často však náboj nie je vôbec v názve zohľadnený, pretože ide o tranzitné zlúčeniny alebo o zložité molekuly (napr. NAD+, nikotínamidadeníndinukleotid).
Názvoslovie anorganických katiónov.
Pre názvoslovie katiónov existuje niekoľko pravidiel podľa toho, o aký druh katiónu ide.
Katióny odvodené od prvkov.
Katióny sa pomenovávajú prídavným menom podľa atómu a jeho odpovedajúceho oxidačného stavu a slova "katión." Pre sodík v oxidačnom stave +I, ktorému prislúcha koncovka −"ný", by to teda bol "sodný katión." Napríklad:
Niekedy sa používa i názov vytvorený z mena prvku, prípony "ový" a slova "katión," napríklad "sodíkový katión," avšak tento názov by sa nemal používať, pretože je zavádzajúci (koncovka "-ový" v skutočnosti neodpovedá oxidačnému číslu +VI), ale je možné ho použiť, ak oxidačný stav prvku nie je známy alebo nie je nutná jeho špecifikácia. Alternatívne je možné vytvoriť názov i spojením slov "katión" a názvu prvku v genitíve, napríklad "katión sodíka."
Speciálny názov má potom vodíkový katión, ktorý sa označuje ako hydrón.
Soli s viacerými rôznymi katiónmi.
Ak má soľ viac ako jeden katión (napr. dva katióny v podvojných soliach, tri katióny v potrojných soliach a podobne), uvádzajú sa všetky anióny spolu v abecednom poradí, pri čom všetky okrem posledného sú zakončené písmenom −o a spojené spojovníkom medzi jednotlivými slovami. Posledný katión si zachováva svoju normálnu koncovku. Napríklad:
Katióny koordinačných komplexov.
Katióny môžu byť viaczložkové. Koordinačné komplexy sa skladajú z jedného centrálneho atómu, na ktorý sú naviazané ďalšie entity, buď atómy alebo molekuly, ktoré dokopy nazývame ligandy. Podľa celkového náboja takého komplexu môže byť komplex neutrálny, kladne nabitý (komplexný katión) alebo záporne nabitý (komplexný anión). V prípade týchto katiónov sa uvedú všetky ligandy ako predpony v abecednom poradí i s predponami vyjadrenia počtu a nakoniec sa uvedie centrálny atóm s príslušnou koncovkou odpovedjúcou oxidačnému číslo. Celý názov tohto katiónu je jednoslovný. Napríklad:
Neutrálne komplexy sa potom pomenovávajú obdobne. Ak je centrálny atóm nabitý kladne, je pomenovanie komplexu rovnaké, ale nakoniec sa pridáva slovo "komplex". Napríklad:
Ak je komplex neutrálny a i oxidačné číslo centrálneho atómu je 0, upravuje sa tento názov do genitívu. Napríklad:
Binárne zlúčeniny vodíka s prvkom 13.-17. skupiny.
Pre binárne zlúčeniny vodíka s prvkom 13.-17. skupiny (hydridy) sa názov katiónu, ktorý vzniká adíciou katiónu vodíka, tvorí z názvu látky (systémového) príponou −"ánium" alebo −"ániový katión". Napríklad:
Výnimkou sú niektoré zlúčeniny, pre ktoré je akceptovaná i koncovka −"ónium" resp. −"óniový katión":
V prípade koncovky −"ónium" môže dôjsť k situácii, kde by nebol rozlíšiteľný katión od prvku samotného (H3Po+ je správne polánium, čo by bolo nerozlíšiteľné od názvu polónium), preto sa odporúča systémový názov. Pre ióny, ktoré sú formálne odvodené od týchto katiónov (napr. F2Cl+, ktorý je odvodený od H2Cl+), sa používajú predpony vyjadrujúce počet substituentov (difluorochloránium). Alternatívne je možné ich pomenovať ako koordinačné katióny (difluoridochloritý katión).
Katióny kyselín.
Názvy katiónov kyselín sa odporúča tvoriť pomocou tzv. adičného názvoslovia, teda vymenovaním počtu ligandov (kyslíkov a hydroxidov), ktoré sa v zlúčenine nachádzajú. Na koniec sa pridá názov centrálneho prvku s odpovedajúcou koncovkou podľa oxidačného čísla. Napríklad:
Názvy týchto zlúčenín možné vytvoriť i príponou -"acídium" k (poslovenčnému anglickému resp. latinskému) názvu aniónu kyseliny, ale tento názov nie je systémový. Napríklad:
Ostatné.
Snáď posledným prípadom sú katióny atómových skupín, ktorých názvy sa tvoria zo slova katión a názvu atómovej skupiny v genitíve (prípadne sa v zátvorke za názvom uvedie i náboj katiónu). Napríklad:
Názvoslovie anorganických aniónov.
Názvoslovie aniónov je o niečo jednoduchšie, pretože v niektorých prípadoch sa nerozlišuje stupeň oxidačného čísla.
Anióny odvodené od prvkov.
Anióny odvodené od prvkov sa tvoria z názvu prvku pridaním koncovky −"id", resp. −"idový anión". Zvyčajne sa používa slovenský názov prvku, niekedy sa však využíva latinský názov prvku. Napríklad:
V prípade, že oxidačné číslo nie je celočíselné alebo majú rôzne atómy toho istého prvku tvoriace katión rôzne oxidačné čísla, tak sa nábojové číslo vyjadrí pomocou arabskej číslice v zátvorke. Tieto anióny majú často i triviálne názvy. Napríklad:
Tieto anióny sú formálne odovodené od binárnych zlúčenín vodíka s iným prvkom. Podobné anióny, ktoré obsahujú aspoň jeden vodík, obsahujú predponu "hydrogen" a násobnú predponu. Napríklad:
Anióny kyselín a solí.
Soli kyslíkatých kyselín sú formálne odvodené od kyselín, ktoré tieto soli tvoria, odštiepením jedného alebo viacerých katiónov vodíka (hydrónov, H+). Názov takéhoto aniónu vzniká z prídavného mena názvu kyseliny, ktoré sa zakončí koncovkou −"an". Takýmto spôsobom sa zachová i koncovka oxidačného čísla kyselinotvorného atómu. Výnimkou je oxidačné číslo +VI, ktorého koncovka −"ová" sa odstráni celá ("kyselina sírová" - "síran"). Ak v anióne ostane aspoň jeden vodík, počet vodíkov sa vyjadrí predponou v názve kyseliny. Napríklad:
Ak je počet aniónov v soli väčší než jedna, v prípade nutnosti sa používa opäť predpona pre vyjadrenie počtu (aby sa zabránilo zámene za inú zlúčeninu). Napríklad:
Zmiešané soli s viacerými aniónmi.
Ak majú soli viac ako jeden anión, uvádzajú sa všetky anióny spolu v abecednom poradí spojené spojovníkom medzi jednotlivými slovami. Napríklad:
Anióny koordinačných komplexov.
Anióny koordinačných komplexov majú podobné názvoslovie ako katióny. V prípade komplexných aniónov sa uvedú všetky ligandy ako predpony v abecednom poradí i s predponami vyjadrenia počtu a nakoniec sa uvedie centrálny atóm s príslušnou koncovkou odpovedajúcou oxidačnému číslu, ktorá sa zakončí na −"an" (opäť okrem oxidačného stavu +VI), podobne ako u aniónov kyselín. Celý názov tohto aniónu je opäť jednoslovný. Napríklad:
Komplexné kyseliny sa pomenovávajú rovnakým spôsobom, len sa pred názov aniónu pridá slovo "kyselina" a názov aniónu sa zmení do ženského rodu. Napríklad:
Anión však môže obsahovať i centrálny atóm zo záporným oxidačným číslom. V tom prípade je jeho základ rovnaký, ako pri anióne prvku. K nemu sa pridajú názvy ligandov a na koniec názvu sa uvedie oxidačné číslo buď centrálneho atómu, alebo celého komplexu. Napríklad:
Dodatočné gramatické pravidlá a výslovnosť jednotlivých názvov.
Môže sa stať, že názov prvku končí na písmena "d", "t", "n" alebo "l" a koncovka začína na písmena "e" alebo "i". Takmer vždy sa však tieto písmená čítajú tvrdo, napríklad "titaničitý" sa vyslovuje ["titaničitý"], nie ["titaňičitý"]. Podobne to platí u aniónov, napríklad "arzeničnan" sa vyslovuje ako ["arzeničnan"], nie ["arzeňičnan"], "jodid" sa vyslovuje ako ["jodid"], nie ["joďid"]. Slovo "kademnatý" sa takisto vyslovuje tvrdo, pretože v názve prvku kadmium je "d", nie "ď". Naopak, v prípade niektorých katiónov ("meditý", "hilinitý") sa tieto slová vyslovujú mäkko (["meďitý"], ["hliňitý"]), pretože sa mäkko vyslovuje i názov prvku. Výnimkou je katión kobaltitý, ktorý sa číta mäkko (["kobalťitý"]).
Ak je posledná slabika názvu prvku dlhá a koncovka začína na písmeno "i", tak sa táto slabika skracuje, napr. "mangán" - "manganitý", "manganistý". Pre ostatné koncovky je to naopak a skracuje sa prípona ("lítium" - "lítny"). Okrem toho názov prvku končí na "n" a koncovka začína na "n", tak sa "n" píše iba jedenkrát ("cín" + "natý" = "cínatý").