burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Július Szabó

Július Szabó (* 8. jún 1907, Budapešť - † 25. máj 1972, Praha) bol slovenský maliar a grafik.
Jeho otec Jozef Szabó, matka Júlia rod. Hozlingerová.
Životopis.
Maliarske a pozlacovačské remeslo si osvojil v dielni svojho otca, v roku 1932-1933 absolvoval súkromné kurzy pozlacovania, návrhárstva plagátov a písmomaliarstva v Martine a v Prahe. Absolvoval študijné pobyty v rôznych štátoch sveta. Venoval sa maľbe a úžitkovej grafike, zaujímal sa o realistickú krajinomaľbu a portrét. V grafike sa venoval technike drevorytu a lineorytu. Vytvoril grarfické cykly Banská Bystrica I (20 listov, 1950) a Banská Bystrica II. (6 listov, 1966). Výstava v Banskej Bystrici (1972). Člen Maďarskej vedeckej, literárnej a umeleckej spoločnosti, Umeleckej besedy slovenskej a Zväzu slovenských výtvarných umelcov. Zaslúžilý umelec a iné ocenenia.
Ferdinand Szantó

Ferdinand Szantó (* 11. december 1889, Banská Bystrica-Kremnička † 19. február 1945, Slovensko) bol obchodník.
Životopis.
Obchodník s miešaným tovarom v Banskej Bystrici. Rasovo prenasledovaný, obeť fašistického teroru. Po potlačení SNP boli spolu s manželkou Esterou a dcérou Evou zaistení nemeckou bezpečnostnou službou (11. januára 1945), väznení a popravení v Banskej Bystrici-Kremničke.
Štefan Székely

PhDr. Štefan Székely (* 24. máj 1863, Valaská † 1925, Budapešť, Maďarsko) bol pedagóg a prekladateľ.
Životopis.
Do roku 1881 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1881-1885 klasickú filológiu na univerzite v Budapešti, kde 1886 získal diplom stredoškolského učiteľa, PhDr. Stredoškolský profesor na gymnáziách v Maďarsku a v Rumunsku. Zostavovateľ učebníc a čítaniek z latinčiny. Autor článkov z pedagogiky. Prekladal z latinčiny, nemčiny a francúzštiny.
Eduard Szieber

Eduard Szieber (* 30. september 1835, Levoča – † 5. apríl 1909, Užhorod) bol pedagóg, školský inšpektor.
Životopis.
Narodil sa v rodine Martina Sziebera a jeho manželky Kataríny rod. Vitkovej. Učiteľ dejepisu a zemepisu, riaditeľ gymnázia v Prešove, Levoči, Užhorode. Riaditeľ šk. Obvodu v Košiciach (18871907). Školský inšpektor v Banskej Bystrici (18861887). Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Alojz Sokol

Alojz Sokol (, * 19. jún 1871, Hronec – † 9. september 1932, Bernece) bol slovenský atlét, olympionik reprezentujúci Uhorsko. Roku 1996 pri príležitosti 100. výročia olympijských hier vydala Slovenská pošta poštovú známku s podobizňou Alojza Sokola.
Životopis.
Navštevoval školu v Bernecebaráti, kde od 3 rokov vyrastal u krstných rodičov, študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici a v Leviciach, medicínu na univerzite v Budapešti (štúdium nedokončil). Župný archivár v Šahách, po 1918 statkár v Bernecebaráti. Jeden z priekopníkov uhorskej i slovenskej atletiky, pretekal vo viacerých disciplínach, v Budapešti štartoval za Maďarský atletický klub (MAC). Roku 1896 majster Uhorska i Čiech v behu na 100 yardov, prekonal 13 uhorských rekordov. Najväčší úspech dosiahol v roku 1896 na prvých olympijských hrách nového veku v Aténach. Štartoval v 6 disciplínach, v behu na 100 m obsadil 3.miesto, v trojskoku výkonom 12,30 m 4. miesto. Po olympiáde sa aktívnej činnosti vzdal, 1897 prispel k založeniu Uhorského atletického zväzu. Od 1890 člen MAC.
Štefan Szokolszky

Štefan Szokolszky () (* 20. august 1915, Banská Bystrica - † 22. február 1968, Budapešť, Maďarsko) bol maďarský vysokoškolský pedagóg.
Jeho otec Rudolf Szokolovszky, matka Anna rod. Sásiková.
Životopis.
Študoval maďarčinu a nemčinu na učiteľskom ústave v Budapešti. Riaditeľ Vysokej školy pedagogickej v Pécsi, pôsobil na univerzitách a vo Vedeckom pedagogickom ústave v Budapešti. Významný maďarský pedagóg, zaoberal sa teóriou výchovy a didaktiky. Autor a spoluautor štúdií a prác o problematike vyučovacej hodiny, motivácii a aktivizácii, hodnotení a klasifikácii žiakov.
Vojtech Tagáni

Vojtech Tagáni (Tagányi, Taganius) (* 2. február 1681, Oslany – † 1. máj 1760, Brezno) bol pedagóg a kazateľ.
Životopis.
Študoval v Nitre, Vacove a v Prievidzi, 1705 vstúpil do piaristickej rehole. Pôsobil ako prof. humanitných predmetov na viacerých školách, riaditeľ a predstavený rehoľného domu, asistent provinciála. Znamenitý vychovávateľ a kazateľ, jeho kázne sa však nezachovali, 1724 vyšla v Košiciach tlačou jeho kázeň prednesená v Debrecene.
Juraj Tailer

Juraj Tailer (Tayler) (* Slovensko) bol baník.
Životopis.
Dostavil sa s delegáciou mesta Banská Bystrica do Budína pred kráľovský dvor v spore baníkov a mešťanov o prevzatie správy Bratstva Božieho tela do rúk baníkov v Banskej Bystrici (1517). Účastník baníckeho povstania v Banskej Bystrici (15251526).
Janko Tajný

Janko Tajný (vlastným menom Ján Janák) (* 16. december 1855, Železná Breznica) je úradník, básnik. Pseudonym: Ján Vojtech J., Janko Breznický, Janko Tajný, V. Slávoľub, Vojtech Breznický.
Životopis.
Študoval na katolíckom gymnáziu v Kláštore pod Znievom, na maďarskom gymnáziu v Ostrihome, kde roku 1877 maturoval a získal štátny účtovnícky diplom. Roku 1877-1889 účtovník finančnej správy v Banskej Bystrici, od roku 1889 pôsobil na rôznych miestach. Literárne vzdelaný a národne uvedomelý. Publikoval básne, epigramy, veršované spomienky, články a jednu prózu so sentimentálnym motívom. Žil na Sliači-Rybároch.
Miloslav Takáč

Miloslav Takáč (* 4. júl , Tisovec – † 6. november 1968, Bratislava) bol právnik.
Rodina.
-Bratia: Sámuel; Ján Daniel;
-Sestra: Libuša Lupačová
+Manželka: Ružena rod.: 
&amp;Deti: Libuša,Daniel,Vladimíra.
Životopis.
V roku 19261927 študoval na Lekárskej fak. UJEP v Brne, 19271931 na Právnickej fak. UK v Bratislave, roku 1931 JUDr. Advokátsky koncipient, úradník Krajského súdu v Novom Meste nad Váhom, sudca Krajského súdu a Št. zastupiteľstva v Banskej Bystrici (19351938), podpredseda a predseda Najvyššieho kontrolného dvora od 1944 prednášal na Pravnickej fak. v Bratislave. Ľavicovo orientovaný, prívrženec soc. demokracie. Po rozpade republiky príslušník ilegálneho protifašistického hnutia, zúčastnil sa na prípravách SNP, vedúci úradu Povereníctva spravodlivosti SNR v Banskej Bystrici (1944) a v Košiciach. Po oslobodený sa venoval organizácii súdnictva a pravosúdia. Autor právnických monografií a štúdií v Právnickom obzore.
Magda Takáčová

Magda Takáčová (rod. Sluková; * 29. apríl 1924, Baďan – † 5. apríl 2018, Bratislava) bola slovenská prekladateľka.
Životopis.
Roku 1943 maturovala na dievčenskom gymnáziu v Banskej Bystrici. V roku 19431947 študovala slovenčinu a francúzštinu na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity v Bratislave. Prekladala z maďarčiny, ruštiny a nemčiny. Celkove preložila okolo 90 diel, ktorými sa zaradila medzi najproduktívnejšie prekladateľky na Slovensku.
Pod jej rodným menom (Magda Sluková) vychádzali v určitom období aj preklady jej sestry Marty Ličkovej, resp. ich spoločné preklady. Jej dcérou je sociologička Zora Bútorová.
Eugen Tandlich

Eugen Tandlich (* 6. marec 1905, Banská Bystrica-Kremnička † 19. február 1945, tamže) bol právnik.
Životopis.
Právnik v Banskej Bystrici. Rasovo prenasledovaný, obeť fašistického teroru. Zaistený gestapom v Banskej Bystrici (22. januára 1945), väznený, popravený v masovom hrobe v Banskej Bystrici-Kremničke.
Jozef Tanečka

Jozef Tanečka (* 16. november 1925, Uňatin † 21. január 1991, Banská Bystrica) bol slovenský právnik a hospodársky pracovník.
Životopis.
Okresný prokurátor (1948-1959), tajomník Veterinárnej fakulty VŠP v Košiciach a VŠP v Košiciach a VŠP v Nitre (1959). Riaditeľ n.p. Pozemné stavby, Banská Bystrica (1961), tajomník riaditeľa Pedagogického inštitútu v Banskej Bystrici (1962-1964), tajomník Pedagogickej fakulty v Banskej Bystrici (1964-1986).
Pavol Tarcián

Pavol Tarcián (Tarczy, Tartiani, Tartianus, Tartzian, Tartzianus, prímeno Leuchoviensis) (* Levoča) bol evanjelický kňaz a náboženský spisovateľ.
Životopis.
Po absolvovaní domácich škôl študoval 16041605 na univerzite v Lipsku a 16091611 vo Wittenbergu. Od 1612 rektor v Španej Doline, neskôr diakon, od 1622 farár nemeckého evanjelického zboru v Banskej Bystrici. Autor teologickej dišputy, pohrebných rečí na počesť banskobystrického farára E. Wagnera a jeho manželky a príležitostných básní, o. i. na počesť prorektora banskobystrického gymnázia V. Türmera, ktorý zahynul pri vpáde G. Betlena do mesta.
Melchior Tarnóci

Melchior Tarnóci (Tarnoczi, Tarnoczy) () (* 6. január 1704, Zemianske Kostoľany-Dolné Lelovce - † 9. október 1781, Žilina) bol rímskokatolícky kňaz, pedagóg, jezuita.
Životopis.
Roku 1722 vstúpil do jezuitskej rehole, učiteľ poézie a rétoriky v Košiciach, Trnave a na iných miestach. Neskôr sa venoval kazateľskej a misijnej činnosti na rozličných miestach v Uhorsku. Tretiu probáciu si urobil v Banskej Bystrici (1737), kňaz v pastorácii v Banskej Bystrici (1768). Po rozpustení rehole sa usadil v Žiline. Autor náboženských elégií, oslavných básní a mravoučnej právnickej práce.
Matej Tasler

Matej Tasler (* 30. december 1905, Nimnica † 14. júl 1975, Banská Bystrica) bol slovenský evanjelický kňaz, spisovateľ a prekladateľ.
Pseudonym: Michal Traver
Životopis.
Študoval na Teologickej vysokej škole ev. a. v. cirkvi na Slovensku v Bratislave (1926-1930). Kaplán v Trenčíne, farár v Malých Stankovciach, Nových Zámkoch a v Brezne (1938-1970). Zakladateľ cirkevných spolkov, po celý život sa usiloval o ekumenické zblíženie cirkví. Počas Slovenského štátu, aj v 50. rokoch prenasledovaný. Publikovať nemohol od roku 1948 až do jeho smrti. Napriek tomu bol sústavne literárne činný. Veľká časť jeho rozsiahlej tvorby ostala len v rukopise. Autor divadelných hier, básní, piesní (náboženských i svetských) a poviedok. Zo Zpěvníka poslovenčil 30 piesní. Publikoval v náboženských časopisoch a novinách. V rukopise zanechal vlastný životopis. Z hebrejčiny preložil Proroka Ozeáša. V roku 1918 založil ev. skauting na Slovensku a bol jeho náčelníkom. Počas SNP sa evanjelická fara stala strediskom stretnutí duchovných a svetských bojovníkov proti fašizmu. Bol členom dychovky v Podbrezovej a Salónneho orchestra v Brezne. Štátna a cirkevná správa ho prinútila k odchodu do dôchodku 31.10.1970.
Dielo.
Divadelné hry:
Próza:
Piesne:
Básne (v rukopise):
Náboženská literatúra (v rukopise):
Jozef Tatár

Jozef Tatár (* 9. október 1954, Martin) je slovenský básnik, spisovateľ pre deti a mládež.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Turčianskych Tepliciach (1970 – 1974), na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici (1974 – 1978). Učiteľ a riaditeľ ZŠ v Mošovciach (1978 – 1997), od 1997 pedagóg na Katedre slovakistiky Filologickej fakulty Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici, súčasne od 1998 šéfredaktor štvrťročníka "Filologická revue". Autor lyrických básní, veršov pre deti, regionálnych povestí. Venoval sa aj regionálnej histórii, vydal monografiu "Sklabinský hrad" (1997) a monografiu obce Kaľamenová 1240 – 2000 (2000).
Štefan Tatarko

Štefan Tatarko (* 1. január 1904, Baldovce † 7. október 1977, Spišská Nová Ves) bol slovenský dôstojník.
Životopis.
Študoval na Vojenskej akadémii v Hraniciach, na Vysokej škole vojenskej v Prahe. Dôstojník československej armády na rôznych miestach republiky. Počas Slovenského štátu blízky spolupracovník ministra Národnej obrany generála F. Čatloša. Od 1943 plukovník generálneho štábu, náčelník štábu Ministerstva národnej obrany v Bratislave. V čase príprav SNP nebol prepojený na vojenské ústredie. Počas SNP náčelník Civilnej protileteckej obrany a brannej výchovy v Banskej Bystrici (1944). Po oslobodení a od roku 1950 pracovník rozličných podnikov. Zatknutý, odsúdený a väznený, degradovaný.
Taubinger

Taubinger (* Slovensko) bol podnikateľ, lekárnik.
Životopis.
Spoluzakladateľ účastinnej spoločnosti Techma so sídlom v Banskej Bystrici (1. augusta 1942); zameriavala sa na výrobu technických mazadiel, mastí, pást, voskov, textilných a kožných mastí, na obchod s minerálmi a i.; od 1948 pričlenená k n.p. Petrochema Dubová, časť Nemecká, okr. Banská Bystrica. Prevzal po → Karolovi Burdovi Lekáreň sv. Kríža v Banskej Bystrici.
Gustáv Tavy

Ing. Gustáv Tavy (Tavi, do roku 1881 Seefranz; * 1. apríl 1855, Smolník † január 1920, Oravița) bol slovenský lesný inžinier.
Jeho otec bol Anton Seefranz a matka Amália rod. Volfová.
Životopis.
Od roku 1875 študoval lesníctvo na Baníckej a lesníckej akadémii v Banskej Štiavnici, Ing. Od roku 1890 pôsobil ako lesný majster na riaditeľstve lesov v Banskej Bystrici. Od roku 1897 vedúci oddelenia správy lesov na ministerstve pôdohospodárstva v Budapešti, od roku 1905 riaditeľ správy lesov Rakúsko-uhorskej železničnej spoločnosti. Zaslúžil sa o budovanie železničnej lesnej siete a o zriadenie podnikov na destiláciu dreva. Roku 1913 získal šľachtický titul.
Anton Ťažký st.

Anton Ťažký st. (* 24. február 1898, Čierny Balog – † 6. jún 1991, Banská Bystrica) bol robotník, funkcionár KSS a verejný činiteľ.
Manželka: Amália Ťažká, rod. Štulajterová (24. septembra 1901 – 9. decembra 1996). Deti: synovia – Anton Ťažký ml. (1921 – 1992), Ladislav Ťažký (1924 – 2011), Štefan Ťažký (1929 – 1983) a dcéra Antónia Ďurčíková (22.12.1933 – 13.3.2018). 
Životopis.
Po skončení ľud. školy lesný a drevársky robotník na Horehroní a v Čechách, po oslobodení tajomník pre poľnohospodárstvo OV KSS v Košiciach, 1946 – 1948 tajomník OOR v Brezne, 1951 – 1952 pracovník KNV v Banskej Bystrici, 1952 – 1954 ved. odboru Povereníctva lesov a drevárskeho priemyslu v Bratislave, 1954 – 1961 riaditeľ Lesného závodu vo Zvolene a Stupave, neskôr Lesotechnických a poľnohospodárskych meliorácií v Banskej Bystrici, od 1961 na dôchodku. V roku 1919 – 1923 člen Československej sociálno demokratickej strany robotníkov, od 1927 KSČ, spoluzakladateľ a funkcionár Červených odborov na Horehroní, organizátor mzdových štrajkov a iných foriem triednych bojov, 1936 predseda okresného štrajkového výboru tzv. horehronského štrajku. R. 1936 – 1938 člen ÚV KSČ, v 30. rokoch OV KSČ v Brezne, predseda Červených odborov lesných robotníkov, člen obecnej rady v Čiernom Balogu. Pre revolučnú činnosť sústavne perzekvovaný a prepúšťaný zo zamestnania. Po zákaze KSČ sa zapojil do ilegálneho protifašistického odboja, 1939 – 1944 člen okr. vedenia ileg. KSS v Brezne, spoluorganizátor SNP na Horehroní, predseda RNV v Čiernom Balogu. Po ústupe SNP do hôr pracoval v ilegalite. Účastník Zjednoc. zjazdu KSS a soc. demokracie. Prispieval do Ľud. denníka a i. tlače. Po oslobodení funkcionár krajských a okresných straníckych orgánov.
Nositeľ Radu republiky (1968); vyznamenaný Za zásluhy o výstavbu (1955); Za zásluhy v boji proti fašizmu (1965); viacerými pam. medailami a vyznameniami.
Anton Ťažký ml.

Anton Ťažký ml. (* 3. december 1921, Čierny Balog – † 18. apríl 1992, Bratislava) bol slovenský komunistický politik.
Rodina.
Otec: Anton Ťažký st. (18981991). Bratia – Ladislav Ťažký (19242011), Štefan Ťažký (19291983) a sestra Antónia Ďurčíková (19332018).
Životopis.
Štúdium na Vysokej škole politickej ÚV KSČ v Prahe absolvoval roku 1957. Do 1951 stavebný a lesný robotník na viacerých miestach, 19511954 vedúci odd., 19571959 tajomník KV KSS v Banskej Bystrici, 19591961 vedúci odd. ÚV KSS, 19611967 predseda KNV v Košiciach, 19671968 povereník – predseda Komisie SNR pre národné výbory a miestne hospodárstvo, 1968 vedúci tajomník KV KSS v Banskej Bystrici, 1969 podpredseda SNR, 19691970 predseda ÚV NF ČSSR, od roku 1970 pracovník GR Pozemného staviteľstva v Bratislave. Počas SNP príslušnik 1. čs. armády na Slovensku. V roku 19681969 člen ÚV KSČ a jeho predsedníctva, 19621969 ÚV KSS, 19681969 jeho predsedníctva, 19691970 poslanec Snemovne národov FZ, 19621970 SNR, 19671969 člen jej predsedníctva. V roku 1970 vylúčený z KSČ. Do odchodu na dôchodok pracoval v podniku Pozemné staviteľstvo. Po novembri 1989 úplne rehabilitovaný, kooptovaný za poslanca SNR, poslancom až do volieb v roku 1990. Predseda Národného frontu SR až do jeho zániku v roku 1990.
Štefan Ťažký

Štefan Ťažký (* 24. november 1929, Čierny Balog - 26. júl 1983 Zvolen) bol hospodársky pracovník.
Životopis.
V rokoch 1949-1950 pracovník Poľnohosp. nákupného závodu v Banskej Bystrici, 1952-1956 Povereníctva obchodu, 1956-1957 Krajského výboru KSS, 1957-1958 ved. odboru obchodu KNV v Banskej Bystrici, 1958-1963 riaditeľ Združenia maloobch. podnikov v Banskej Bystrici, od 1963 riaditeľ n.p. Stredoslovenský mäsový priemysel (SsMP) vo Zvolene. Významnou mierou sa zaslúžil o rozvoj slovenského mäsového priemyslu. Člen pléna ÚV Odborového zväzu pracovníkov obchodu a člen Komisie pre potrav. priemysel pri SNR. Funkcionár okr. a krajských straníckych orgánov a spoločenských organizácií. Zomrel náhle po krátkej a ťažkej chorobe vo veku nedožitých 54 rokov.
Jozef Telgársky

Jozef Telgársky (* 27. marec 1919, Hrabušice – † 10. september 1998, Bratislava) bol spisovateľ pre deti a mládež, kultúrny pracovník, bibliograf, redaktor.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (1933-1937). Pracoval ako pracovník Ministerstva zahraničných vecí v Bratislave. Pôsobil aj ako redaktor matičných časopisov. Riaditeľ knižnice Matice slovenskej (1955-1959) a vedecký pracovník. Bol prenasledovaný a občiansky perzekvovaný (1959-1969). Je autorom veršovaných a prozaických rozprávok. Prekladal z francúzštiny, taliančiny, angličtiny, švédčiny a rumunčiny. Zostavil a redigoval matičné zborníky a katalógy historických tlačí. Vydal katalóg tlačí 16. storočia v Čaplovičovej knižnici v Dolnom Kubíne (1981.
Koloman Tellyesniczky

Koloman Tellyesniczky (* 25. marec 1868, Aleșd – † 10. február 1932, Budapešť) bol maďarský lekár.
Životopis.
Pôsobil ako lekár, neskôr aj profesor budapeštianskej univerzity.
Ján Teluch

Ján Teluch (kr. m. Dubec) (* 2. september 1909, Banská Bystrica – † 10. apríl 1985, Bratislava) bol slovenský pedagóg, politický pracovník a diplomat.
Životopis.
Filozofickú fakultu KU v Prahe absolvoval roku 1934. V roku 19361941 stredoškolský profesor v Martine, v Liptovskom Mikuláši a v Banskej Bystrici. Účastník protifašistického odboja a SNP. Po oslobodení pracovník OV a KV KSS v Banskej Bystrici (19451951), diplomat (19561969). Pracovník Ministerstva zahraničných vecí ČSSR v Prahe (1970). Nositeľ Radu SNP I.tr. a iných vyznamenaní.
Ján Teml

Ján Teml (* 1766, Špania Dolina – † 25. august 1830, Dobrá Niva) bol rímskokatolícky kňaz.
Životopis.
Po absolvovaní teologických štúdií pôsobil ako rokuk. kaplán v Španej Doline, v Banskej Bystrici a v Močiari, 18021807 farár v Sklených Tepliciach, 18071818 v Žarnovici, od 1818 dobronivský dekan. Autor rukopisu lat. práce – farskej kroniky v Močiari a v Žarnovici. Od 1795 člen Slovenského učeného tovarišstva.
Vojtech Teml

Vojtech Teml (Temel) (* 19. november 1775, Špania Dolina - † 20. august 1835, Nitra) bol slovenský rímskokatolícky kňaz.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Kanonik sídelnej kapituly v Nitre, regionálny historik, prísediaci súdu Trenčianskej stolice. Znalec histórie cirkevného zboru v Dubnici nad Váhom. Autor kázní.
Igor Teplan

Igor Teplan (* 1. marec 1934, Poltár-Zelené – † 14. máj 1997, Banská Bystrica) bol architekt.
Životopis.
Autor projektov obytných domov a objektov občianskej vybavenosti v Banskej Bystrici, Brezne, Lučenci, Prievidzi a v Rimavskej Sobote, monumentálneho Pamätníka v Nemeckej, realizovaného podľa projektu M. Beluša, A. Béla, E. Stančíka a sochára A. Vika (1958), rozšíreného urbanistického riešenia a návrhu Pamätnej izby i rekonštrukcie vápenky v Nemeckej, realizovaného podľa jeho koncepcie (1959-1961). Pôsobil ako vedúci ateliéru Stavoprojektu (bývalý Krajský projektový ústav) v Banskej Bystrici (1958-1992), autorizovaný architekt v Banskej Bystrici (od 1992). Autor projektu i realizácie Strednej priemyselnej školy spojovej techniky J. Murgaša v Banskej Bystrici (1963-1964); autor Krematória v Banskej Bystrici spoločne s Elenou Bellušovou a M. Kasandrom (1967-1970); autor prevádzkovej budovy Stavoprojektu, administratívnej budovy S KNV, KOR a iných objektov v Banskej Bystrici.
Anita Tešovičová

Anita Tešovičová (* 29. december 1940, Žilina) je spisovateľka pre deti, poetka.
Životopis.
V roku 1955 – 1958 študovala na Jedenásťročnej strednej škole v Banskej Bystrici, 1958 – 1964 slovenčinu a dejepis na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Pôsobila ako metodička v Okresnom osvetovom stredisku v Žiline, v redakcii Smeru v Banskej Bystrici 1964 – 1966, redaktorka Československého rozhlasu v Bratislave. Napísala knihy pre deti, televíznu bábkovú hru, zbierky poézie, texty k piesňam rozhlasového muzikálu, dramatizovanú rozprávku, veršovačky k maľovankám. Časopisecky uverejňovala básne, poviedky, fejtóny, humor a satiru, rozprávky a verše pre deti, napísala vyše 150 textov k piesňam.
Meta-Wiki

Meta-Wiki je wiki webové sídlo určené na koordináciu všetkých projektov nadácie Wikimedia Foundation.
Oľga Textorisová

Oľga Textorisová (* 23. november 1880, Revúca – † 4. jún 1938, Blatnica) bola pedagogička, spisovateľka. Pseudonymy: Fata Morgana, Janko Jedľa, K. Olšanská, S.F. Šidlo, Žofia Rovenská.
Životopis.
Súkromne študovala na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici. Autorka novelistických próz, básní pre deti. V rokoch 1907-1917 pôsobila v Chorvátsku. Venovala sa aj sociálno-výchovnej práci, vychovávala päť dievčat, medzi nimi sirotu, neskoršiu poetku Mašu Haľamovú.
Žofia Hielová

Žofia Hielová (* 22. jún 1895, Horná Lehota - † 26. marec 1949, Horná Lehota) bola spisovateľka, publicistka.
Životopis.
Vyučila sa za krajčírku, neskôr v 30. rokoch externe absolvovala štúdium na Učiteľskom ústave v Levoči. Sprvu pracovala ako slúžka a krajčírka v Hornej Lehote, v roku 1920-1923 výpomocná učiteľka, potom učiteľka Odoríne a napokon v Ružomberku. Od roku 1913 a najmä v medzivojnovom období uverejňovala umelecky nenáročnú, nábožensky motivovanú poéziu. Náboženské motívy spracovala i v krátkych prózach, školských divadelných scénkach a meditáciách s moralistickým a didakticko-výchovným zameraním. Značná časť jej tvorby zostala v rukopise a je uložená v Archíve literatúry a umenia SNK v Martine.
Ladislav Thomka-Markovický

Ladislav Thomka-Markovický (de Bisztricka) (* 26. júl 1864, Bystrička – † 13. október 1941, Bystrička) bol verejný činiteľ, statkár zemianskeho pôvodu.
Ján Thomka

Ján Thomka de Bisztricska (* 29. jún 1898, Trnovo† 21. november 1984, Bratislava) bol slovenský pedagóg, osvetový pracovník, veršovník a zeman.
Jeho otec bol Ľudovít Thomka de Bisztricska a matka Mária rod. Jesenská.
Životopis.
Študoval na Učiteľskom ústave v Turčianskych Tepliciach, v roku 19201921 absolvoval kurz pre učiteľov meštianskych škôl v Banskej Bystrici. Roku 1918 účastník bojov na talianskom fronte, učiteľ a správca národnej školy v Turčianskom Jasene. Vynikol ako pedagóg, popri tom sa venoval kultúrno-osvetovej práci, včelárstvu, ovocinárstvu, ochotníckemu divadlu, viedol spevokol, miestne úverové družstvo a knižnicu, aktívne pôsobil v požiarnej ochrane. Napísal príručku pre učiteľov ľudových škôl k vyučovaniu vlastivedy, umelecky nenáročnú poéziu pre deti, náboženskú poéziu i verše s protipožiarnou tematikou. Publikoval v časopisoch. Od roku 1928 člen Matice slovenskej. Nositeľ vyznamenania Zaslúžilý učiteľ.
Matej Thoraconymus-Kabát

Matej Thoraconymus-Kabát (Thoraconimus, Thorakonymus, Kabatai, Kabath) (* Brezno - † 1586, Sárospatak) bol pedagóg, náboženský spisovateľ.
Životopis.
Študoval v Bardejove u T. Fabriho, od 1569 vo Wittenbergu. Pôsobil sprvu ako učiteľ, neskôr rektor evanjelický lýcea v Kežmarku. Prednášal dialektiku, rétoriku, klasickú literatúru, gr. a lat. gramatiku. Znalec antickej literatúry, jeho práce boli uložené v knižnici kežmarského lýcea. V roku 1576-1586 pôsobil v Sárospataku.
Rudolf Thrun

Rudolf Thrun (* 8. január 1927, Hrušovo – † 27. august 1985, Mlynky) bol herec, režisér.
Jeho otec Ján Thrun, matka Gizela rod. Filipovičová.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (19381946). Počas štúdií bol činný v Mestskom divadelnom združení v Banskej Bystrici. V roku 1952 absolvoval štúdium filozofie a estetiky na Filozofickej fakulte Slovenskej univerzity. Pôsobil na Novej scéne v Bratislave, DJGT vo Zvolene, pracovník Osvetového ústavu v Bratislave. S ochotníkmi spolupracoval ako inštruktor, vypracúval dramaticko-režijné rozbory hier a metodické príručky. Člen odborných a hodnotiacich porôt.
Igor Thurzo

Igor Thurzo (* 5. apríl 1884, Banská Bystrica-Radvaň - † 7. september 1926, Praha, pochovaný v Martine), bol podnikateľ, verejný činiteľ, národohospodár.
Jeho otec Ján Thurzo (1856-1889), matka Božena rod. Hodžová, bratia Ivan Thurzo, Samuel Thurzo (1863-1946), Ján Thurzo (1856-1889), sestry Anna Thurzová, Zuzana Thurzová
Životopis.
Študoval rok na gymnáziu v Sarajeve. Vyučil sa za kachliara u M. Brxu v Turanoch a v Martine. Od roku 1920 majiteľ kachliarskej firmy v Martine, od roku 1921 starosta v Martine. Organizátor remeselného hnutia na Slovensku, zakladateľ Veľkonákupného družstva. Významný činiteľ komunálnej politiky na Slovensku. Zaslúžil sa o postavenie viacerých verejných budov a objektov v Martine.
Ivan Thurzo

Ivan Thurzo (* 28. február 1882, Banská Bystrica-Radvaň - † 1. september 1964, Martin) bol redaktor, publicista, národný pracovník. Pseudonym: Ivan, Ivan T. Jeden z poverených, Nebojsa, Prítomný, Ten Pravý, Utekaj
Jeho otec Ján Thurzo (1856-1889), matka Božena rod. Hodžová, bratia Igor Thurzo, Samuel Thurzo (1863-1946), Ján Thurzo (1856-1889), sestry Anna Thurzová, Zuzana Thurzová, syn Fedor Thurzo. 
Životopis.
Študoval na vyššej obchodnej škole v Dolnom Kubíne, v Martine, roku 1900 maturoval. Úradník v Tatrabanke v Martine, v Ľudovej banke v Námestove, vedúci filiálky Krupinskej sporiteľne, účastník 1. svetovej vojny, ťažko ranený. Signatár Martinskej deklarácie, vedúci kancelárie SNR. Stúpenec ČSR a čsl. vzájomnosti. Po roku 1939 on i jeho rodina perzekvovaní, zapojil sa do občianskeho odboja, zúčastnil sa na prípravách SNP, konštituovaní DS, 1944 šéfredaktor jej ústredného orgánu Času v Banskej Bystrici, v roku 1944-1945 žil ilegálne v Banskej Bystrici-Radvani. Po roku 1948 politicky prenasledovaný. Organizátor a propagátor moderných foriem sporiteľníctva. Autor monografie a článkov o sporení a sporiteľníctve. Autor biografických článkov a samostatne vydanej životopisnej jubilejnej práce o Milanovi Hodžovi. Svoje životné osudy spracoval v rozsiahlych rukopisných pamätiach (posmrtne vyšli 2 knižné výbery - 1968, 1987).
Ján Thurzo (prachár)

Ján Thurzo (* 1570, Banská Bystrica-Radvaň) bol prachár.
Životopis.
Prachársky majster, zakladateľ prachárstva v Banskej Bystrici-Radvani. Od radvanského zemepána Fraňa Radvanského vymohol cechové artikuly (3. mája 1633).
Július Juraj Thurzo

Július Juraj Thurzo (* 21. február 1882, Detva – † 16. február 1950, Banská Bystrica-Radvaň) bol námorný dôstojník.
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval v Snine, študoval na nižšom evanjelickom gymnáziu v Banskej Štiavnici a na námorníckej akadémii v Rijeke. Ako námorný dôstojník sa plavil do prístavov Latinskej Ameriky, Karibského mora, Atlantického, Indického a Tichého oceánu. Po prvej svetovej vojne sa vrátil do vlasti. Roku 1919 pracovník Župného úradu v Banskej Bystrici. Organizátor československej lodnej dopravy, najmä Dunajplavby. Inicioval založenie školy pre výchovu námorníkov na riečnych lodiach. Pôsobil v diplomatických službách na veľvyslanectve v Belehrade. Žil v Banskej Bystrici - Radvani (od 1949). Z jeho pozostalosti sa zachoval v LHM v Banskej Bystrici kalamár, ktorý používal pri písaní počas plavieb na mori. Autor cestopisných čŕt, knižne vyšli posmrtne. Nositeľ vyznamenaní.
Viliam Thurzo

Akademik, MUDr. Viliam Thurzo, DrSc. (* 13. november 1912, Komárno, Slovensko – † 2. marec 1984, Bratislava, Slovensko) bol lekár-onkológ, vysokoškolský pedagóg, akademik ČSAV a SAV.
Jeho otec Viliam Thurzo, matka Leopoldína rod. Brunnová, manželka Mária rod. Rozsívalová.
Životopis.
Jeho korene siahajú do prachárskeho rodu Thurzovcov v Banskej Bystrici-Radvani (1650). S rodičmi sa presťahoval do Banskej Bystrice (1925). Dokončil ľudovú školu v Banskej Bystrici. Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici (maturoval 1932). Medicínu vyštudoval na Lekárskej fakulte UK v Bratislave, 1940 MUDr. Zakladateľ onkologického výskumu a onkovirológie na Slovensku. Riaditeľ ústavu experimentálnej onkológie SAV, súčasne vedúci Katedry onkológie, rádiológie a nukleárnej medicíny Lekárskej fakulty UK v Bratislave. Spoluobjaviteľ vtáčieho nádorového vírusu B77. Autor publikácií, štúdií odborných článkov v domácich a zahraničných časopisoch a spoluautor vysokoškolských skrípt. Spolupracoval s filmom, televíziou a rozhlasom. Člen medzinárodných vedeckých spoločností, expert Svetovej zdravotníckej organizácie, člen Predsedníctva Svetovej rady mieru a iné.
Entomologické aktivity.
Akademik Thurzo sa okrajovo venoval i užitej entomológii a ako lekár-parazitológ sa zaoberal prevažne štúdiom dvojkrídlovcov (Diptera), hlavne komármi (Culicidae). Spracoval a publikoval údaje o výskyte komárov rodu "Theobaldia" z okolia Bratislavy a Banskej Štiavnice v svojej práci z roku 1955, ktorá vyšla v časopise Biológia pod názvom: "Výskyt komára "Theobaldia glaphyroptera" Schiner na Slovensku".
Ocenenia.
Nositeľ medzinárodných uznaní, čestných doktorátov, vysokých vyznamenaní:
Anna Thurzová

Anna Thurzová (* 29. apríl 1858 , Banská Bystrica-Radvaň - † 1922, Slovensko) bola národná pracovníčka.
Životopis.
Národná pracovníčka z Banskej Bystrice-Radvane.
Zuzana Thurzová

Zuzana Thurzová (* 28. november 1859, Banská Bystrica-Radvaň - † 1920, Slovensko) bola národná pracovníčka.
Životopis.
Národná pracovníčka z Banskej Bystrice-Radvane.
Kornélia Thurzová

Kornélia Thurzová (* 16. december 1907, Banská Bystrica-Radvaň - † 3. august 1991, Banská Bystrica) bola prekladateľka, publicistka.
Životopis.
Študovala na nižšej strednej dievčenskej škole v Banskej Bystrici, na gymnáziu v Báčskom Petrovci, Belehrade a roku 1926 zmaturovala v Bratislave, pokračovala v štúdiu na Kings' College v Londýne, na jazykovej škole v Besancone, v Cambridgi, 1932 ukončila štúdium na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Od roku 1932 učiteľka na meštianskej škole v Martine, od 1951 úradníčka v Domácich potrebách, v roku 1961-1967 knihovníčka múzea SNP v Banskej Bystrici. Ovládala angl., nem., franc., maď. a srbský jazyk. Od roku 1939 sa venovala publicistickej činnosti, zaujímali ju najmä problémy postavenia ženy v slov. spoločnosti. Prekladala a dramatizovala pre rozhlas, prispievala do detských čsp., počas pobytu v Nórsku informovala slov. verejnosť v periodikách o pozoruhodnostiach nórskej drevenej architektúry, predstavila hudobného skladateľa E.H. Griega. Prekladala články z National Geographic. Za účasť v odboji vyznamenaná roku 1947 Radom SNP II.tr.
Fedor Thurzo

Fedor Thurzo (* 8. september 1907, Námestovo - † 1. jún 1986, Trenčianske Teplice) bol právnik, verejný činiteľ, bylinkár. Známy tiež pod pseudonymami: Peter Záboj, Stanislav Príboj, Martin Ilavský, Anonymus, Prítomný.
Jeho otec Ivan Thurzo, matka Ľudmila Thurzová.
Životopis.
Študoval na reálnom gymnáziu v Martine, na Právnickej fakulte UK v Bratislave, v roku 1932 vzdelanie ukončil získaním titulu JUDr. Od roku 1918 bol činný v slovenskom študentskom hnutí, organizátor podujatí za vytvorenie Slovenskej vysokej školy technickej. Zúčastnil sa na rozvoji slovenského sporiteľníctva, neskôr peňažníctva, poisťovníctva. Účastník protifaštického odboja. Zástupca povereníka pre veci sociálnej spravodlivosti Slovenskej národnej rady v Banskej Bystrici (1944). Autor publikácií s právnou tematikou, spoluautor "Malého atlasu liečivých rastlín" a editor jeho vydaní. Publikoval články o činnosti Zväzu slovenského študentstva, z oblasti sporiteľníctva, s ústavnoprávnym a hospodárskym zameraním a o liečivých rastlinách. Bol pochovaný v Martine.
Karol Augustus Tibély

Karol Augustus Tibély (tiež Tibelyi, Tibelly; * 16. február 1813, Spišské Podhradie – † 1870, Spišská Nová Ves) bol slovenský maliar.
Životopis.
Školil sa u Jozefa Caucika, u ktorého získal základy kresby a čiastočné znalosti kompozície. Po zistení o otcovej defraudácii sirotskej pokladnice sa musel vzdať miesta v mestskej rade a plánu na ďalšie štúdium. Krátko pôsobil v Banskej Štiavnici.
V roku 1853 pricestoval do Brezna za svojím bratom, ktorý vlastnil dielňu na motyky a lopaty. Tu sa spriatelil s G. K. Zechenterom-Laskomerským, zoznámil sa i s Boženou Němcovou. V Brezne pôsobil vyše dvoch rokov ako maliar portrétov. Po zanechaní portrétnej činnosti sa usiloval o krajinomaľbu. Jeho prínos slovenskej krajinomaľbe spočíval v objavení krásy slovenských hôr, najmä Tatier. Jeho diela sú v zbierkach Slovenskej národnej galérie v Bratislave a Východoslovenskej galérie v Košiciach.
Anton Tileš

Anton Tileš (Tillesch, Tilles, Tilleš) (pravdepodobne * 22. máj 1804, Štiavnické Bane, Slovensko - † ?) bol slovenský rímskokatolícky kňaz a národnokultúrny pracovník.
Životopis.
Narodil sa pravdepodobne v rodine Antona Tilescha a jeho manželky Márie v Priargu (dnešné Štiavnické Bane). Študoval teológiu, ThDr. V 40. a 50. rokoch 19. storočia pôsobil ako katolícky farár a súčasne riaditeľ na katolíckom gymnáziu v Banskej Bystrici. Sprvu patril do kruhu benolákovcov, predplácal slovenskú tlač, neskôr spolupracoval so štúrovcami, zasadzoval sa za používanie Štúrovej spisovnej slovenčiny. Roku 1845 spoluzakladateľ a predseda banskobystrického čitateľského Spolku pohronského, mal vlastnú bohatú knižnicu a podporoval zakladanie knižníc v Banskobystrickej diecéze, udržiaval kontakty s Tatrínom. Dištriktuálny notár a dekan, titulárny kanonik, biskupský komisár pre ľudové katolícke školy, asesor Zvolenskej župy, cenzor kníh.
František Tileš

František Tileš (Tilless, Tillesch) (* 16. júl 1810, Berg - † 19. marec 1889, Banská Bystrica) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, cirkevný hodnostár, národnokultúrny pracovník.
Životopis.
Teologické štúdiá absolvoval v Banskej Bystrici. Od roku 1865 katedrálny kanonik a rektor biskupského seminára v Banskej Bystrici, 1868 katedrálny archidiakon v Banskej Bystrici, 1869 rektor kňažského domova v Banskej Bystrici. Titulárny opát v Banskej Bystrici (od 1872), národovec, priateľ a spolupracovník Štefana Moyzesa. Zakladajúci člen a mecén Matice slovenskej a Spolku svätého Vojtecha.
Tomáš Timfelius

Tomáš Timfelius (* Slovensko) bol evanjelický kňaz.
Životopis.
Kazateľ nem. zboru v Banskej Bystrici (1627-?).
Šebo Timko

Šebo Timko (vlastným menom Ladislav Sebastian; * 23. apríl 1926, Brezno† 23. október 2020, Bratislava) bol slovenský lekár, dramatik.
Životopis.
Absolvoval štúdium na Lekárskej fakulte UK v Bratislave (MUDr). Lekár, po 1958 riaditeľ polikliniky, 19831987 lekár Čs. zastupiteľského úradu v Káhire, od 1987 v Bratislave. Ako dramatik debutoval 1959 lyrickou rozhlasovou hrou "Ročné doby", ktorá tematicky a žánrovo obohatila oblasť vtedajších rozhlasových hier. Vo svojich hrách využil aj zážitky z lekárskej praxe: "Bez bielych plášťov" (1966); "Atómy srdca" (1967); "Lekárovo srdce" (1970) a i. Ďalšiu skupinu tvoria hry kriticko-spoločenské, v ktorých nastavil krivé zrkadlo byrokratizmu a honbe za hmotnými statkami: "Rovní v šťastí" (1969); "Klietka"; "Cesty a tiene" (1974) a i. Komediálno-groteskné až satirické znaky majú aj ďalšie hry: "Veľké pranie" (1979), "Päťdesiatiny" (1981) a i.
V roku 1998 vyšla vo vydavateľstve Kalligram jeho životopisná kniha "Kronika lekárskym životom písaná".
Jozef Tmák

Jozef Tmák (* 6. júl 1834, Tvrdošín - † 13. december 1899) bol slovenský katolícky kňaz, botanik, pedagóg.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, prírodopis a chémiu na univerzite v Cluji. Vysvätený na kňaza Banskobystrickej diecézy v roku 1860, kaplán v Detve, Beňuši, Čiernom Balogu, Chrenovci, Bojniciach, Oslanoch, Žarnovici, od r. 1872 farár v Babinej. Roku 1879-1891 profesor prírodopisu, matematiky, zemepisu a slovenčiny na Vyššom katolíckom gymnáziu v Banskej Bystrici, 1891-1892 na gymnáziu v Sibiu. Od r. 1893 školský dekan Banskobystrickej diecézy, od r. 1894 farár vo Zvolene, od r. 1897 čestný kanonik. Študoval flóru okolia Banskej Bystrice a sev. časti Zvolenskej župy. Pôvodca herbára biskupského seminára v Banskej Bystrici. Neskôr tento herbár študoval aj botanik a kňaz Ján Futák a údaje z neho cituje vo svojej monografii o flóre Kremnických vrchov. V súčasnosti je tento herbár nezvestný. Tmák publikoval dve floristické štúdie v ročenkách banskobystrického katolíckeho gymnázia z rokov 1884 a 1886 v maďarskom jazyku.
Ján Tomaják

Ján Tomaják (* Slovensko) bol organár.
Životopis.
Organársky majster v Banskej Bystrici.
Cézar Toman

Cézar Toman (19. storočie, Slovensko) bol slovenský pedagóg, veršovník, františkán.
Životopis.
Profesor katolíckeho gymnázia v Banskej Bystrici. Autor oslavných básní. Napísal oslavnú báseň na počesť biskupa Jozefa Rudňanského (1845) a biskupa Štefana Moyzesa (1851) z príležitosti ich uvedenia do úradu v Banskej Bystrici.
Tomáš z Krupiny

Tomáš z Krupiny (* Krupina) bol skriptor.
Životopis.
Pôsobil v 1.pol. 16. stor. Roku 1531 urobil pre mesto Banská Bystrica antifonár, objednávku ktorú sprostredkoval krupinský mestský richtár L. Gastel. Okrem kaligrafie ovládal aj písanie nôt, jeho znalosti a schopnosti využívali vo svojich službách krupinský richtár a banskobystrická mestská rada.
Alžbeta Tomášková

Alžbeta Tomášková (rod. Otiepková; * 9. marec 1929, Banská Bystrica) je slovenská bábkoherečka.
Životopis.
Pôvodne úradníčka. V roku 1960-1967 členka KBD v Banskej Bystrici, 1967-1969 Divadla dětí v Plzni, 1969-1984 BD v Žiline. Ochot. divadlu sa venovala od roku 1947, hrávala v Div. súbore A. Sládkoviča, v bábkárskych súboroch na Malej scéne a v Divadielku Liliput pri PKO v Banskej Bystrici. Vynikla predovšetkým v charakterových úlohách, ktoré vytvárala vo výrazne diferencovaných polohách, niekedy s humorným podfarbením: Kňažná (Zakliaty káčer, 1962); Čierna pani (Materina dúška, 1975); Matka (Púpavienka, 1983) a i. Stvárnila aj niekoľko detských a zvieracích postáv: Levíča (Hrdinka jednej noci, 1965); Čertík (Diablov most, 1966) a i.
Ján Krstiteľ Tombor

Ján Krstiteľ Tombor (* 7. január 1825, Žilina – † 30. január 1911, Djakovo) bol rímskokatolícky kňaz, spisovateľ a publicista.
Životopis.
Študoval na lýceu v Nitre, teológiu v Banskej Bystrici (18431844), v gen. seminári v Pešti (18441845), v Djakove (Chorvátsko) (18461848). Pôsobil ako kazateľ na viacerých miestach v Chorvátsku, od 1860 katedrálny kazateľ v Djakove. 
Činiteľ študentského hnutia v Banskej Bystrici a v Pešti. Člen Pohronského krúžku v Banskej Bystrici. Autor národne angažovaných článkov, vlasteneckých básní, próz a historických noviel vydaných v Chorvátsku i na Slovensku v časopise Sokol. Roku 1867 navštívil Slovensko, člen MS.
Július Tomčáni

Július Tomčáni ("de Tomcsány"; * 8. november 1844, Olšany† 1923, Budapešť) bol lesnícky odborník.
Jeho otec bol Gustáv Tomčáni ("de Tomcsány"), matka Karolína rod. Werthmüllerová, manželka Gizela Fráterova.
Životopis.
Študoval na lesníckom odbore Baníckej a lesníckej akadémie v Banskej Štiavnici. V roku 18941905 riaditeľ štátnych lesov v Banskej Bystrici, od roku 1905 vedúci odboru štátnych lesov na Ministerstve pôdohospodárstva v Budapešti. Spoluautor súboru služobných inštrukcií pre obvod lesného riaditeľstva v Banskej Bystrici (1897) a Služobnej knihy banskobystrickej, banskoštiavnickej a kremnickej lesnej bratskej pokladnice (1900). Zaslúžil sa o skvalitnenie lesného hospodárenia, najmä v oblasti Poľany. Autor prác o dopravných systémoch a vývine lesníckej služby na Pohroní, spoluautor služobných inštrukcií a odborných článkov.
Otto Tomeček

Otto Tomeček (* 8. júl 1934, Skalica – † 1. november 2004, Banská Bystrica) bol slovenský vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
V roku 19531957 absolvoval štúdium na Fakulte prírodných vied VŠP v Bratislave, 1969 získal titul RNDr., 1986 CSc., 1990 docent, 1998 bol vymenovaný za profesora. Pôsobil v Žiline ako učiteľ, na Pedagogickom inštitúte v Martine ako odborný asistent (196165) a na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici ako odborný asistent a neskôr ako docent (19651992) a od roku 1992 ako profesor. Bol členom redakčnej rady Acta Universitatis Mathaei Belii, séria chémia (Banská Bystrica). Autor odborných publikácií, vysokoškolských učebníc, učebných textov a metodických príručiek pre základné, stredné a vysoké školy, Publikoval vedecké a odborné práce. Bol autorom dvoch patentov. V roku 1998 kandidoval na prezidenta Slovenskej republiky, k zvoleniu mu chýbali štyri hlasy.
Jeho syn Oto Tomeček pôsobí ako historik na Univerzite Mateja Bela v Banskej Bystrici.
Ján Tomka-Sásky

Ján Tomka-Sásky - Tomka de Szászkeő (* 2. október 1692, Zvolen - † 26. august 1762, Bratislava) bol slovenský geograf, historik a pedagóg zemianskeho pôvodu.
Životopis.
Navštevoval školu v Banskej Bystrici (1710-1711), kde sa ho ujal → M. Bel, s kt. neskôr spolupracoval. Študoval filozofiu, politické vedy a právo v Jene. Rektor lýcea a kňaz v Győri, od roku 1747-1760 rektor evanjelického lýcea v Bratislave, kde vyučoval hebrejčinu, históriu, geografiu, lat. poetiku, štylistiku, filozofiu a náboženstvo. Popri → M. Belovi reprezentant geografickej vedy 18. stor. v Uhorsku, priekopník v bádaní hist. osídlenia Slovenska. Autor vedeckých prác a učebníc zemepisu. Blízky spolupracovník → M. Bela, prekladateľ a propagátor jeho vedeckých prác. Zaslúžil sa o zavedenie matematiky do vyšších ročníkov, zaradil vyučovanie dejín Uhorska medzi riadne vyučovacie predmety. Člen lat. spoločnosti v Jene.
Ondrej Tomka

Ondrej Tomka (* 12. január 1928, Tomášovce-Gregorova Vieska - † 6. september 1988, Banská Bystrica) bol agronóm, vedecký pracovník.
Životopis.
Študoval na Vysokej škole poľnohospodárskeho a lesníckeho inžinierstva v Košiciach. Výskumný a vedecký pracovník v poľnohospodárstve v roku 1965-1987 riaditeľ a vedecký pracovník Výskumného ústavu lúk a pasienkov v Banskej Bystrici. Vo vedeckom výskume sa venoval problematike lúkarstva a pasienkárstva. Autor, resp. spoluautor monografií, metodicko- popularizačných príručiek a vedeckých i populárnonáučných článkov. Člen Predsedníctva Európskej lúkarskej federácie, zástupca pre strednú Európu.
Dočasné národné zhromaždenie

Dočasné národné zhromaždenie alebo Dočasné Národné zhromaždenie (, zaužívaná skratka "PNS"), v dlhom tvare názvu Dočasné Národné zhromaždenie republiky Československej (), bol 300-členný zákonodarný zbor ČSR od 28. októbra 1945 do ustanovenia Ústavodarného národného zhromaždenia 18. júna 1946 (posledná, 53. schôdza sa konala 16. mája). Bolo stanovené v prvom článku Košického vládneho programu. Právnym predpisom vymedzujúcim jeho činnosť bol ústavného dekrétu prezidenta republiky č. 47/1945 Sb. z 25. augusta 1945 (platný a účinný od 27. augusta).
Zloženie.
Rovnako ako vo vláde Národného frontu Čechov a Slovákov boli v Dočasnom národnom zhromaždení zastúpené všetky politické strany:
Predsedníctvo.
K voľbe (dočasnej) predsedníctva pristúpili poslanci v druhom bode programu 1. schôdze konanej 28. októbra 1945. Voľba predsedu prebiehala tajným hlasovaním (napísaním mena na biely hlasovací lístok vkladaný do obálky a následne vhadzovaný do urny). Odovzdaných bolo 293 hlasov, z toho za Josefa Davida (ČSNS) 255 hlasov, za Jozefa Lettricha (DS) jeden hlas a 37 lístkov bolo odovzdaných prázdnych. Voľba podpredsedov sa na návrh predsedu Josefa Davida konala aklamáciou (zdvihnutím ruky). Za kandidátnu listinu predloženú poslancami za ostatné strany (KSČ, ČSL, ČSSD, KSS, DS) hlasovalo 285 poslancov, proti bol jeden poslanec. Všetci zvolení poslanci sa ujali funkcie.
Kandidátna listina pozostávala z poslancov:
Predseda a podpredsedovia skladali nasledovný sľub: "„Sľubujem, že budem zachovávať zákony a úrad svoj predsednícky nestranne zastávať podľa svojho najlepšieho vedomia a svedomia.“"
Definitívna voľba predsedníctva sa uskutočnila v rámci prvého bodu programu na 12. schôdzi konanej 29. novembra 1945 a to rovnakým spôsobom ako predchádzajúce hlasovanie. Z 218 odovzdaných hlasov obdržal všetky Josef David. Za dovtedajších podpredsedov hlasovalo (aklamáciou) 183 poslancov, nikto proti.
Výbory.
Na svojich ustanovujúcich schôdzach konaných 28. novembra 1945 boli zvolené predsedníctva nasledovných výborov:
Na svojich ustanovujúcich schôdzach konaných 29. novembra 1945 boli zvolené predsedníctva nasledovných výborov:
Činnosť.
Dočasné národné zhromaždenie potvrdilo zotrvanie prezidenta vo funkcii a vykonávalo právomoc Národného zhromaždenia. Do jeho kompetencie spadala príprava volieb do Ústavodarného národného zhromaždenia (uskutočnené 26. mája 1946).
Ústavným zákonom č. 57/1946 Sb. z 28. marca 1946 (platný a účinný od 3. apríla) schválilo ratihabíciu dekrétov prezidenta republiky a ústavných dekrétov prezidenta republiky.
Medzi významné zákony prijaté Dočasným národným zhromaždením patrí Zákon č. 115/1946 Zb. o právnosti konaní súvisiacich s bojom o znovunadobudnutie slobody Čechov a Slovákov, nazývaný aj "Amnestičný zákon".
Národné zhromaždenie

Národné zhromaždenie (názov je odvodený z názvu francúzskeho Národného zhromaždenia z čias Veľkej francúzskej revolúcie) môže byť názov súčasných a historických parlamentov mnohých krajín:
Ústavodarné národné zhromaždenie

Ústavodarné národné zhromaždenie (z ) môže byť:
Čaj Č’-kang

Čaj Č’-kang (* 21. november 1966) (čín. , tradične , ) je od roku 1998 čínsky kozmonaut, člen oddielu kozmonautov čínskej armády (ČLOA). Roku 2008 absolvoval trojdňový vesmírny let, počas ktorého ako prvý Číňan vystúpil do kozmického priestoru. 
Život.
Čaj Č’-kang pochádza z malej dediny v mandžuskej provincii Číny Chej-lung-ťiang. V rokoch 19851989 vyštudoval vojenskú vysokú leteckú školu, získal titul bakalár. Po štúdiu slúžil vo vojenskom letectve. 
Kozmonaut.
V októbri 1995 sa prihlásil do oddielu kozmonautov. Po úspešnom absolvovaní všetkých testov bol v januári 1998 zaradený medzi čínskych kozmonautov. Bol náhradníkom pri prvom čínskom pilotovanom kozmickom lete – loď Šen-čou 5 v októbri 2003. V druhom čínskom lete, Šen-čou 6 v októbri 2005, bol veliteľom záložnej posádky. 
Roku 2008 bol vymenovaný za veliteľa tretieho čínskeho letu v lodi Šen-čou 7, ďalšími členmi posádky boli Liou Po-ming a Ťing Chaj-pching. Štart sa uskutočnil 25. septembra 2008 o 13:10 UTC. 
Najdôležitejším cieľom letu bol prvý výstup čínskych kozmonautov do vesmírneho priestoru. Výstup sa uskutočnil 27. septembra od 8:38 do 9:00 UTC. Z lode vystúpil Čaj Č'-kang v čínskom skafandri typu Fej-tchien (pchinjin: Fejtian), pomáhal mu Liou Po-ming v ruskom skafandri Orlan. Po skončení výstupu sa od lode oddelil mikrosatelit určený na snímkovanie lode (aktívny do 4. januára 2009). Kozmonauti pristáli v návratovom module 28. septembra 2008 o 9:38 UTC. Orbitálny modul zostal na obežnej dráhe s očakávanou životnosťou pol roka.
Venera-D

Venera-D () je plánovaná ruská vesmírna planetárna sonda k Venuši, ktorá má byť vypustená okolo roku 2029. Jej hlavným cieľom budú vzdialené pozorovania okolo Venuše podobne ako americká sonda Magellan v 90. rokoch 20. storočia, ale s využitím výkonnejšieho radaru. Jej ďalšou úlohou bude mapovanie budúcich miest vhodných na pristátie. V misii sa plánuje aj kapsula, ktorá má pristáť na povrchu, s dlhou životnosťou (podobne ako pri predchádzajúcich misiách Venera).
Venera-D by mala byť prvá ruská sonda smerom k Venuši (všetky predchádzajúce sondy Venera patrili bývalému ZSSR). Venera-D bude vlajkovou loďou novej generácie ruských sond k Venuši, dohromady s kapsulou pre pristátie na povrchu planéty, ktorá bude schopná odolávať tvrdému prostrediu Venuše viac ako 1,5 hodiny. Kvôli udržaniu nízkych nákladov na vývoj a výskum sa bude Venera-D podobať predchádzajúcim sondám typu Venera zo sovietskej éry, ale vybavená bude novými technológiami vyvinutými v Rusku od poslednej misie k Venuši (Vega 1 a Vega 2 v roku 1985). Venera-D bude pravdepodobne vypustená pomocou rakety Proton alebo výkonnejšou raketou Angara.
Monsanto

Monsanto je medzinárodná, v Spojených štátoch založená agrochemická spoločnosť, pôsobiaca v sektore poľnohospodárstva. Jej hlavným zameraním je produkcia osív, agrochémie a biotechnológií. Je to najväčší svetový producent herbicídu glyfosát, predávaného pod obchodnou značkou Roundup, ako aj líder v oblasti GMO plodín.
Od roku 2018 je súčasťou koncernu Bayer AG. 
Kritika a kontroverzie.
V minulosti bola firma významným producentom polychlórovaných bifenylov a zmesi pesticídov s názvom Agent Orange, ktoré boli vo Vietnamskej vojne využité ako chemická zbraň. Na následky použitia tejto látky vo vojne zomrelo niekoľko sto tisíc ľudí a tisícom detí táto látka spôsobila vývojové vady.&lt;br&gt;
Spoločnosť bola taktiež kritizovaná za to, že v dôsledku záplavy indického trhu geneticky modifikovanými semenami bavlny zapríčinila masové samovraždy farmárov.