Ervín Schulhoff

Ervín (Erwin) Schulhoff (* 8. jún 1894, Praha† 18. august 1942, Wülzburg) bol česko-nemecký hudobný skladateľ a klavirista židovského pôvodu. Je otcom českého filmového režiséra Petra Schulhoffa.
Život.
Ervín Schulhoff pochádzal z nemecky hovoriacej hudobnej rodiny. Po matke bol vnukom husľového virtuóza Heinricha Wolfa (18131898) a jeho prastrýko bol žiak Václava Jana Tomáška hudobný skladateľ Julius Schulhoff (18251899). Na pražské konzervatórium bol prijatý už v desiatich rokoch na odporúčanie Antonína Dvořáka a stal sa žiakom Henricha Kaana. Potom pokračoval v štúdiu vo Viedni, Lipsku a v Kolíne nad Rýnom. Medzi jeho učiteľmi bol aj Max Reger. V devätnástich rokoch získal klavírnu cenu Felixa Mendelssohna-Bartholdyho a o päť rokov neskôr aj cenu za kompozíciu.
Za prvej svetovej vojny bojoval v radoch talianskych legionárov. Po vojne žil Schulhoff v rokoch 1919 až 1923 v Nemecku. Vojnová skúsenosť poznačila jeho pohľad na svet i na umenie, v Drážďanoch sa preto pripojil k nemeckej ľavicovej avantgarde a založil so svojimi priateľmi-umelcami skupinu „Werkstatt der Zeit“. Zaujímal sa o expresionizmus a atonality, inicioval koncerty predstavujúce tvorbu Druhej viedenskej školy. Potom sa pridal k berlínskemu dadaistickému hnutiu vedenému maliarmi Georgom Groszom a Ottom Dixom. Z tej doby pochádza tiež silné zaujatie džezom. Inšpirovalo ho aj dielo Igora Stravinského a po jeho vzore používal súčasne postupy impresionizmu, expresionizmu aj neoklasicizmu.
V roku 1923 sa vrátil do Čiech a venoval sa koncertnej činnosti a najmä propagácii najmodernejších skladateľských smerov. Spolupracoval s Aloisom Habom na rozvoji štvrťtónovej hudby. Stal sa klaviristom Československého rozhlasu v Prahe, Brne aj v Ostrave. Spolu s Oldřichom Letfusom vytvoril klavírne duo, ktoré sa zaoberalo prevažne interpretáciou súčasnej hudby. Okrem toho vyučoval na pražskom konzervatóriu skladbu.
Vo svojej tvorbe vychádzal z neskorého impresionizmu a expresionizmu, čoskoro však získala jeho tvorba experimentálny charakter. Jeho diela vynikajú pregnantnými rytmami a zvukovou farebnosťou. Do jeho tvorby sa premietlo aj povojnové opojenie džezom, ktorého prvky preniesol aj do svojich vážnych skladieb. Stal sa významným hosťom festivalov Medzinárodnej spoločnosti pre súdobú hudbu.
V tridsiatych rokoch sa Schulhoff pod vplyvom nastupujúceho nacizmu, ktorý kvôli jeho židovskému pôvodu spôsobil koniec jeho kariéry v Nemecku, stal vášnivým zástancom komunistických ideí. V roku 1932 zhudobnil Komunistický manifest a o rok neskôr odišiel do Sovietskeho zväzu, kde získal čestné občianstvo. S tým súvisí aj prerod umelecký. Odvrhol všetky experimentálne smery a snažil sa o hudbu všeobecne zrozumiteľnú. Výrazom toho je napr. "Symfónia slobody" z rokov 1940-41.
Neopustil však nikdy džez. V rokoch 1933 až 1935 hral v orchestri Jaroslava Ježka v Oslobodenom divadle v Prahe a až do roku 1939 aj v ostravskom rozhlase. Skomponoval dokonca džezové oratórium "H.M.S. Royal Oak" (1930) pre rozprávača, džezového speváka, zmiešaný zbor a orchester. Z tohto inšpiratívneho zdroja pochádza jeho zrejme najznámejšia skladba "Hot Sonate" (1930) pre altový saxofón a klavír.
Po okupácii zvyšku Česka v roku 1939 hodlal Schulhoff emigrovať do Sovietskeho zväzu. Počas čakania na vízum však bol v Prahe zatknutý a deportovaný do koncentračného tábora Wülzburg v Bavorsku, kde 18. augusta 1942 zomrel na tuberkulózu. Jeho dve posledné symfónie (č. 7 a 8), na ktorých začal pracovať vo väzení, zostali nedokončené.