burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Civitavecchia

Civitavecchia [čivitavekkia] je talianske prístavné mesto v metropolitnom meste Rím v centrálnom regióne Lazio. Nachádza sa na brehu Tyrrhenského mora, 80 km západo-severozápadne od Ríma. Oblasť bola osídlená už v etruskom období.
Geografia.
Susedné obce: Allumiere, Santa Marinella a Tarquinia.
Demografia.
"Počet obyvateľov"
Kláštor augustiniánov (Třeboň)

Kláštor augustiniánov je augustiniánsky kláštor v Třeboni, ktorý založili v roku 1367 Petr, Jošt, Oldřich a Ján z Rožmberka. 
Pôvodná gotická časť s kaplnkou sv. Vincenta, dobudovaná po roku 1370, kláštorný ambit s polychromovaným rebrovím a freskami z počiatku 15. storočia sa dochovali v pôvodnom stave. Kláštorné budovy v štýle baroka boli postavené roku 1750. Kláštor sa stal po svojom založení významným strediskom umenia a vzdelanosti, jeho nadácie tvorili roku 1379 takmer štvrtinu hodnoty pozemkov a platov Třeboňska. Bol zrušený v roku 1785 v súvislosti so vznikom třeboňského katolíckeho dekanstva, třeboňského vikariátu a biskupstva českobudějovického.
Areál je chránený ako národná kultúrna pamiatka Českej republiky.
Efedros (sochár)

Efedros () bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.
Efedros, sochár z Atén, tvoril zrejme v polovici 4. storočia pred Kr. Od starovekých autorov nemáme o tomto gréckom umelcovi správy a ani z jeho skulpturálnej tvorby sa nič nezachovalo. Počas archeologických vykopávok sa však na akropole rodoského mesta Lindos našiel jeho menom signovaný mramorový podstavec, ktorý bol základňou bronzovej sochy inak neznámeho "Agésistrata, syna Pythotimovho, z Lindosu".
Nápis na podstavci datujú približne do roku 340 pred Kr. Na hornej časti podstavca sa zachovali stopy dvoch nôh, pravej mierne klenutej.
Petra Hanáková

Mgr. Petra Hanáková PhD. (* 1974, Bratislava) je slovenská filmová historička, kritička a kurátorka.
Životopis.
Absolvovala Vedu o výtvarnom umení na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského a bakalársky tiež Filmovú vedu na VŠMU v Bratislave. Pracovala na Ústave Dejín umenia SAV, na Katedre vied o umení FTF VŠMU a na Inštitúte umenia a vedy VŠVU.
Ešte ako študentka pripravila v spolupráci s Alexandrou Kusou úspešnú prezentáciu slovenského umenia na 48. Bienále v Benátkach 1999 s názvom "Slovak art for free". Kde si návštevníci bienále mohli nechať vytetovať dielo-kerku od slovenských umelcov na telo. V roku 1997 pripravili opäť spolu s Alexandrou Kusou štvrtú výročnú výstavu Sorosovho centra súčasného umenia Slovensko (SCCA) s názvom "60/90", ktorá reflektovala spolupráce medzi generáciou, ktorá prišla na slovenskú výtvarnú scénu v 60. rokoch 20. storočia s generáciou, ktorá prišla na umeleckú scénu v 90. rokoch po Nežnej revolúcii. Výstava sa v dnešnej reflexii 90. rokov 20. storočia berie ako dôležitý kľuč k jej spätnému čítaniu. Výstava sa uskutočnila v rôznych priestoroch Starého mesta Bratislavy. Kurátorky vybrali päť umelcov zastupujúcich 60. roky a k nim priradili výtvarníkov zastupujúcich mladé umenie. Július Koller (1939) vystavoval s Romanom Ondákom (1966) v bývalom fotosalóne Rembrandt na Panskej ulici, Jana Želibská (1941) s E. Pätoprstou v Galérii Medium, Mária Bartuszová (1936-1996) s Denisou Lehockou (1971) v Galérii Živa na Podtatranského ulici, Jozef Jankovič (1937) s Dorotou Sadovskou (1973) v Galérii Medium a Stano Filko (1934) s Borisom Ondreičkom (1969) v bývalej Sturzerovej cukrárni na Sedlárskej ulici. Od roku 2008 je kurátorkou "Zbierky iných médií" v Slovenskej národnej galérii. Venuje sa teórii múzea, slovenskej filmovej a vizuálnej kultúre dvadsiateho a aktuálneho storočia a kurátorstvu výstav. Je spoluautorkou knižného profilu o Pedrovi Almodóvarovi, monografie "Paľo Bielik a slovenská filmová kultúra" (SFÚ, 2010) a publikácie o dejinách umeleckej prevádzky 90. rokov "Ženy-inštitúcie?" (VŠVU/Slovart 2010).
Filmová publicistika.
Filmové recenzie a články publikovala pre časopisy "Kinečko", "Film.sk", "Domino-fórum", "Cinepur" alebo "Kino-Ikon" a konkrétne v Kino-ikon aj viac filmovo-bádateľských štúdií, napr.:
Hanákovej príspevok sa objavil v zborníku "Nové Slovensko" editora Aurela Hrabušického.
Pedro Almodóvar.
V roku 2005 bola pod hlavičkou Slovenského filmového ústavu a Asociácie slovenských filmových klubov vydaná monografia "Pedro Almodóvar". Petra Hanáková ju napísala spoločne s Viktóriou Matákovou, vyšla v edícií Camera Obscura.
Paľo Bielik a slovenská filmová kultúra.
V roku 2010 vyšla pod hlavičkou Slovenského filmového ústavu v edícií Orbis Pictus Hanákovej 315 stranová monografia "Paľo Bielik a slovenská filmová kultúra".
Fatranská ulica (Žilina)

Fatranská ulica je ulica v Žiline na sídlisku Vlčince.
Vznikla na prelome sedemdesiatych a osemdesiatych rokov 20. storočia pri výstavbe panelového sídliska. Má tvar písmena „L“ a je tvorená výhradne 8-poschodovými panelákmi. Pomenovaná je po pohorí Fatra.
Priebeh.
Ulica začína na križovatke s Ul. vysokoškolákov a pokračuje severovýchodným smerom. Po 300 metroch sa stáča v pravom uhle a pokračuje juhovýchodným smerom asi 200 metrov až ku križovatke s Karpatskou ulicou.
Valeria Schulczová

Valeria Schulczová (* 31. január 1975, Bratislava) je slovenská televízna scenáristka a divadelná režisérka.
Životopis.
Spoluautorka divadelných hier "Leni", "Doktor Macbeth" a "Rodáci", ktoré napísala spoločne s Romanom Olekšákom.
V rokoch 2002 až 2010 pôsobila v Česku, kde spolupracovala s divadlami ako režisérka, dramaturgička a taktiež v rokoch 20042009 pracovala pre TV PRIMA.
Podieľala sa na seriáloch televízie JOJ "Odsúdené", "Za sklom", "Nevinní". Pre Markízu pracovala v rokoch 20112013 ako šéfka Oddelenia vývoja nových formátov. Ako kreatívna producentka je podpísaná pod seriálmi "Horúca krv", či "Ordinácia v ružovej záhrade". Je spoluautorkou seriálu "Detektív Dušo".
Anita Ekbergová

Anita Ekbergová (; * 29. september 1931, Malmö, Švédsko† 11. január 2015, Rocca di Papa, Taliansko) bola švédska herečka a modelka od roku 1964 žijúca v Taliansku.
Životopis.
V roku 1950 zvíťazila v súťaži "Miss Švédsko", od roku 1953 potom vystupovala v amerických televíznych programoch s Bobom Hope. V roku 1956 účinkovala v americkom filme "Vojna a mier" ("War and Peace") spoločne s Melom Ferrerom a Audrey Hepburnovou.
Úspech jej priniesla spolupráca s Federicom Fellinim, predovšetkým rola výstrednej americkej herečky Silvie vo filme "Sladký život" z roku 1960. Nočná scéna kúpanie vo fontáne di Trevi, v ktorej účinkovala spoločne s Marcellom Mastroiannim, je považovaná za jednu z najslávnejších scén filmovej histórie. V roku 1962 potom účinkovala vo Felliniho poviedke "Pokušenie doktora Antonia" z filmu "Boccaccio 70". Jej posledným filmom bol "Nain Rouge" z roku 1998.
Časopis Empire ju v roku 1995 zaradil medzi 100 najpríťažliveších hviezd filmovej histórie.
Bola dvakrát vydatá. Jej prvým manželom bol od roku 1956 do roku 1959 herec Anthony Steel, druhým herec Rik Van Nutter v rokoch 1963 až 1975. Deti nemala napriek tomu, že ich chcela.
Zomrela vo veku 83 rokov na klinike San Raffaele v Rocca di Papa neďaleko Ríma.
Huntington Beach

Huntington Beach je mesto v Kalifornii v okrese Orange County na západnom pobreží USA. Podľa sčítania ľudu v roku 2010 malo 189 992 obyvateľov, vďaka čomu je štvrtým najväčším mestom v okrese.
Mesto je známe svojou viac ako 13,5 kilometrov dlhou plážou, miernym podnebím a výbornými podmienkami pre surfing. Z mesta pochádza mnoho známych hudobníkov a hudobných skupín, medzi inými kapely Avenged Sevenfold, The Offspring, "The Vandals", "Reel Big Fish" alebo "Hellogoodbye".
Robert Wise

Robert Earl Wise (* 10. september 1914, Winchester, Indiana, USA† 14. september 2005, Los Angeles, Kalifornia) bol americký strihač, zvukár, filmový producent a režisér.
Za filmy "West Side Story" (1961) a "The Sound of Music" (1965) získal Oscara za najlepšiu réžiu. Na Oscara bol tiež nominovaný v kategórii Najlepší strih za film "Občan Kane" (1941) a v kategórii Najlepší film za film "The Sand Pebbles" (1966).
Academia (české vydavateľstvo)

Academia (názov v rokoch 19551965 Nakladatelství Československé akademie věd; iné názvy pozri v kapitole Názov) je české vydavateľstvo a kníhkupectvo, ktoré v roku 1953 zriadila Československá akadémia vied (ČSAV). Od roku 2007 pôsobí ako divízia Středisko společných činností Akademie věd České republiky, verejnej výskumnej inštitúcie zriadenej Akademií věd České republiky (AV ČR).
Názov.
Vydavateľstvo nieslo v rokoch 19551965 názov Nakladatelství Československé akademie věd, skrátene Nakladatelství ČSAV a skratkou NČAV. V roku 1966 získalo súčasný názov Academia, ktorý bol v rokoch 19661992 zapisovaný aj ako Academia, nakladatelství Československé akademie věd resp. skrátene Academia, nakladatelství ČSAV. Po rozdelení ČSAV na Slovenskú akadémiu vied a AV ČR v roku 1992 došlo k zmene v zapisovaní uvedeného dlhšieho názvu na Academia, nakladatelství Akademie věd České republiky resp. skrátene Academia, nakladatelství AV ČR. Na odlíšenie vydavateľstva od kníhkupectva sa používajú názvy Nakladatelství Academia a Knihkupectví Academia.
Sídlo.
Sídlom nakladateľstva je Wiehlov dom na Václavskom námestí v Prahe 1. Pamätná tabuľa v kníhkupectve pripomína, že dom odkázal architekt Antonín Wiehl Českej akadémii vied a umení
Zameranie.
Nakladateľstvo Academia sa špecializuje najmä na pôvodné vedecké monografie a práce českých vedcov a preklady významných zahraničných autorov. Vydáva tiež encyklopédie, slovníky, jazykové učebnice a vysokoškolské učebnice, ale nevyhýba sa ani kvalitnej beletrii.
Knihy vychádzajú predovšetkým v edíciách "21. století, Atlasy a Průvodce, Paměť, Historie, Šťastné zítřky, Gerstner, Galileo" a ďalšie. Nakladateľstvo vydáva aj populárno-náučný časopis Živa a prevádzkuje svoju sieť kníhkupectiev Academia v Prahe, Brne a Kultúrno-literárne centrum v Ostrave a najnovšie tiež v Českých Budějoviciach. V nich tiež pravidelne organizuje rôzne kultúrne podujatia.
Cieľovou skupinou zákazníkov nakladateľstva je prevažne odborná verejnosť, pedagógovia a vysokoškolskí študenti.
Kartografie Praha

Kartografie PRAHA, a.s. je české vydavateľstvo zaoberajúce sa predovšetkým vydávaním máp a atlasov.
Dejiny.
Podnik vznikol pod názvom "Kartografický a reprodukční ústav" na základe vládneho nariadenia č. 1/1954 Zb. ako organizácia rezortu Ústrednej správy geodézie a kartografie pre kartografické činnosti pri spracovaní a tlači máp pre potreby štátneho hospodárstva, škôl i verejnosti. V dôsledku spoločenských zmien pred rokom 1968 bol ústav rozdelený na dve štátne organizácie: "Kartografické nakladatelství" a "Kartografii Praha", ktoré v roku 1969 spätne zlúčili do firmy Kartografie Praha š.p. V osemdesiatych rokoch sa stala súčasťou Geodetického a kartografického podniku.
V roku 1990 Český úřad geodetický a kartografický založil podnik Kartografie Praha, štátny podnik, ktorý bol k 30. aprílu 1992 zrušený. Jeho nástupcom sa stala spoločnosť Kartografie PRAHA, a.s., ktorá vznikla zápisom do obchodného registra 4. mája 1992 a jeho majiteľom bol Fond národního majetku České republiky. Po postupných vlastníckych zmenách je od 4. februára 2008 jediným akcionárom firmy František Talián, ktorý je od roku 2002 predsedom predstavenstva spoločnosti.
Pixel C

Pixel C je 10,2 palcový androidový tablet, ktorý vyrábala a navrhla spoločnosť Google. Predstavený bol 25. septembra 2015 a predávať sa prestal 28. decembra 2017.
Poháňa ho osemjadrový čipset Nvidia Tegra X1, ktorý je založený na architektúre ARM "big.LITTLE": štyri jadrá sú rýchlejšie, zvyšné 4 sú pomalšie a energeticky efektívnejšie. Obsahuje 3 GB RAM a je dostupný v prevedení s 32 GB a 64 GB úložiskom. Má IPS displej s uhlopriečkou 10,2 palcov (260 mm) s rozlíšením 2560×1800 s bodovou hustotou 308 ppi.
Dostupná je aj voliteľná klávesnica pre Pixel C. Pripája sa k tabletu magneticky a komunikuje cez bluetooth, napájaná je z batérie a nabíja sa induktívne z tabletu.
Pri uvedení mal tablet systém Android 6.0.1 Marshmallow. Android 7.0 Nougat bol uvoľnený 22. augusta. Verzia 7.1.1 bola dostupná v decembri 2016 a verzia 7.1.2 v marci 2017. Android 8.1 bol uvedený v auguste 2017 a Android 8.1 5. decembra 2017.
Tytus Chałubiński

Tytus Chałubiński (* 29. december 1820, Radom, Poľsko† 4. november 1889, Zakopané) bol poľský lekár, profesor patológie, jeden z prvých vedcov, ktorí sa venovali tatranskej prírode.
Bol jeden zo zakladateľov Towarzystwa Tatrzańskiego a jeden z prvých bádateľov, ktorí sa venovali tatranskej prírode. Na jeho počesť nazvali vo Vysokých Tatrách Chałubińského bránu, Chałubińského vežičku, Kopu nad Chałubińského bránou a Sedlo nad Chałubińského bránou. Popularizátor Zakopaného, ktorý sa veľkou mierou zaslúžil o jeho rozvoj. Bol jeden z prvých priekopníkov tatranskej klimatickej liečby. Jeho pričinením Zakopané získalo koncom 19. storočia štatút klimatických kúpeľov.
Zo života.
Bol synom Szymona a Teodozie Wnorowskich. V Radome v roku 1838 ukončil Guberniálne gymnázium. V rokoch 18381840 študoval medicínu na Lekársko-chirurgickej akadémii vo Vilniuse. Po zatvorení vilniuskej akadémie pokračoval v štúdiu na Univerzite v Tartu. Bol členom Konventu Polonia, akademickej spoločnosti poľských študentov. Lekársky diplom v odbore chirurgia získal v roku 1844 na Univerzite vo Würzburgu. Okrem medicíny študoval aj botaniku.
Od roku 1845 žil vo Varšave, pracoval v Evanjelickej nemocnici. Ako lekár pôsobil v Tomaszowe Mazowieckom. Bol účastníkom Uhorskej revolúcie v roku 18481849 v Pešti. V roku 1849 sa stal tajomníkom Towarzystwa Lekarskiego Warszawskiego (Varšavskej lekárskej spoločnosti). V rokoch 18581871 bol profesorom na univerzite vo Varšave.
Vysoké Tatry poznal od roku 1852, ale pravidelne ich začal navštevovať v roku 1873. Býval v Zakopanom, ktoré mu prirástlo k srdcu. Usiloval sa, aby sa zo zapadnutej podtatranskej dediny stalo nielen kúpeľné mestečko, ale aj stredisko vysokohorského cestovného ruchu. Jeho činnosť v Zakopanom bola rôznorodá. Liečil ľudí trpiacich na pľúcne choroby, pomáhal im v čase cholerovej epidémie. Pomáhal zakladať slávnu rezbársku školu, pokladňu na požičiavanie peňazí, zakladal Towarzystwo Tatrzańske, pod Vysoké Tatry pozýval poľských vedcov, ktorí začali rozsiahle prírodovedné a etnografické výskumy. Sám sa vyznamenal ako vynikajúci znalec tatranských machov (na jeho počesť boli nazvané niektoré druhy rias: ("Peridinium chalubinskii" Woloszynska a "Chalubinskia tatrica"), o ktorých napísal dve vedecké práce. Jeho veľkou zásluhou bolo, že dokázal pritiahnuť do spoznávania Tatier miestnych goralov, s ktorými sa vyberal do hôr, brával ich na vysokohorské túry nielen ako sprievodcov, ale ako spoločníkov hudobníkov a rozprávačov, ktorí účinkovali v spoločnosti jeho priateľov. Boli medzi nimi napríklad Jan Krzeptowski–Sabała, Bartolomej Obrochta a mnohí iní. Stanisław Witkiewicz, poľský maliar, architekt a spisovateľ ho nazval „Królem Tatr“.
Prvá manželka Tytusa Chałubińského bola Antonina Kozłowska. Po jej smrti sa oženil s Annou Leszczyńskou. Z druhého manželstva mal syna Ludwika a dcéru Jadwigu, treťou manželkou bola jeho študentská láska Antonina Wilde. Pochovaný bol 8. novembra 1889 na Cmentarzu Zasłużonych (Cintoríne zaslúžilých) na Pęksowym Brzyzku v Zakopanom.
Aristokles (sochár)

Aristokles alebo Aristoklés ("Aristokles", iný prepis: "Aristoklés") bol grécky sochár v 6. storočí pred Kr.
Aristokles je autorom reliéfu na náhrobnej stéle známeho pod menom "Aristionova stéla", objaveného v roku 1839 v atickej Velanideze, dnes uloženého v Národnom archelogickom múzeu v Aténach. Reliéf znázorňuje vysokú siluetu kopijníka, zrejme jedného zo starogréckych bojovníkov, ktorí napriek ľahkej výzbroji prelomili údernú silu perzského vojska.
Umelcovi sa tu veľmi zručne podarilo zachytiť postavu tohto muža a i keď je dielo veľmi starostlivo a jemne spracované, je málo životné (je zhotovené v archaickom štýle). Na stene stély boli nájdené stopy pôvodných farieb: modrej, červenej a žltej. Dielo sa štýlovo približuje maľbám na najstarších červenofigúrových vázach.
Nápis, umiestnený na spodku reliéfu, oznamuje meno bojovníka, Aristiona, i meno sochára Aristokla:
Zo staroveku je známych niekoľko sochárov tohto mena, tento ale podľa nápisu (typu písma), datovaného do roku 510 pred Kr., pochádzal zrejme z Atén.
Kozol (národná prírodná rezervácia)

Kozol je národná prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Malá Fatra.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Turie v okrese Žilina v Žilinskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1993 na rozlohe 91,58 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany je: "Zachovalé územie s významnými prírodnými hodnotami - výraznými bralnatými zoskupeniami, prirodzenými lesnými fytocenózami na dvoch úplne odlišných typoch podložia s výskytom chránených, ohrozených a vzácnych druhov flóry, mäkkýšov a entomofauny. "
Ťažkosť

Ťazkosť môže byť:
Ťarcha

Ťarcha môže byť:
Tiaž (rozlišovacia stránka)

Tiaž môže byť:
Konstal 106N

Konstal 106N je typ električky vyrábanej v poľskom podniku Konstal od konca 70. rokov do začiatku 90. rokov 20. storočia.
Konštrukcia.
Električka 106N vychádza z konštrukcie typu Konstal 105N zo 70. rokov 20. storočia. Ide o jednosmerný štvornápravový motorový električkový vozeň so štyrmi dverami. Vozidlá sú vybavené elektrickou tyristorovou výzbrojou. Podlaha sa v električke 106N nachádza vo výške nad temenom koľajnice. Laminátové sedačky sú v interiéri rozmiestnené systémom 1+1. Kabína vodiča je uzavretá a oddelená od salónu pre cestujúcich. Vozňová skriňa je usadená na dvoch dvojnápravových podvozkoch, pričom všetky nápravy sú hnacie. Každú nápravu poháňa jeden trakčný motor LTa-220 s výkonom 41,5 kW. Prúd je z trolejového vedenia odoberaný pantografom. Električky tohto typu nie sú určené pre rozchod koľaje menší ako .
Vozidlá označené 106Na mali odlišný typ elektrickej výzbroje. Električky 106N sa vyznačovali značnou poruchovosťou. Rôznymi stupňami rekonštrukcie prešla väčšina električiek 106N v Poznani a vo Varšave.
Dodávky električiek.
V rokoch 19771991 bolo vyrobených 11 vozidiel.
Štefan Beniač

Štefan Beniač, KGCHS (r. "Benyács", * 27. marec 1869, Žilina† 21. február 1942, Spišská Sobota) bol slovenský kňaz, kazateľ a publicista. Do roku 1918 používal prídomok "Csacai" – Čadčiansky.
Biografia.
Narodil sa 27. marca 1869 v Žiline rodičom Štefanovi, ktorý bol mestský mäsiar a Juliáne, rod. Piovarčiovej. Teologické štúdiá absolvoval v Biskupskom kňazskom seminári svätého Ladislava kráľa v Nitre, kde mu 6. augusta 1891 udelili kňazské svätenie. Keď v roku 1892 na oltár sv. Anny vo Farskom kostole sv. Bartolomeja v Čadci umiestnil sochu Panny Márie Lurdskej, ktorú za 250 zlatých zhotovila firma Mayer z Mníchova, Štefan Beniač, ktorý tu vtedy pôsobil ako kaplán tieto prostriedky vyzbieral medzi veriacimi. V roku 1900 sa stal v Čadci predsedom Gazdovsko-remeselníckeho spolku. Od roku 1901 bol kaplánom v Rakovej a Rosine. Od roku 1902 bol správcom farnosti v Bytčici a zakrátko v Oščadnici, kde sa zaslúžil o opravu a vymaľovanie kostola. Od roku 1904 bol správca fary v Čadci, kde od roku 1909 pôsobil ako farár. Bol účastinárom Čadčianskej súkennej továrne, úč. spol. v Čadci, ktorá po Prvej svetovej vojne skrachovala, čo pripisovali jemu. V dôsledku týchto udalostí odišiel 1920 do penzie, od roku 1922 však ešte pôsobil ako pomocný duchovný v Bánovciach nad Bebravou. Potom žil v Budapešti a zomrel v Spišskej Sobote. Pochovaný je na Starom cintoríne v Žiline. Bol tiež politicky činný. Keď bola v Čadci 3. novembra 1918 zriadená revolučná Slovenská národná rada, Štefan Beniač sa stal jedným z jej podpredsedov. Jeho osobným heslom bolo „"Constantia virtus mea"“.
Dielo.
Štefan Beniač bol vynikajúcim kňazom a kazateľom. Viaceré svoje kázne publikoval v rokoch 1893 - 1900 v časopise Kazateľňa. Články s náboženskou tematikou publikoval tiež v ďalších slovenských periodikách – Kresťan, Naša nádej, Katolícke noviny, Ľudové noviny, Posol Božského Srdca Ježišovho a Pútnik svätovojtešský. V novinách "Nyitramegyei szemle" publikoval článok „Z minulosti Čadce a jej kostola“ (v maďarčine). V roku 1896 sa stal správcom spolku "Presbyterorum adorationis", ktorý pracoval v rámci Nitrianskej diecézy.
Majstrovstvá Ázie v hádzanej mužov 2018

Majstrovstvá Ázie v hádzanej mužov 2016 bol v poradí 18. turnaj majstrovstiev Ázie v hádzanej mužov, ktoré organizuje Ázijská hádzanárska federácia (AHF). Konal sa v Suwone, v Kórejskej republike v dňoch od 18.28. januára 2018, za účasti rekordných 14 tímov. Pred turnajom sa odhlásilo družstvo Iraku. Nováčikom turnaja boli až 3 družstvá: popri Bangladéši aj dvaja oceánski zástupcovia, ktorých AHF prizvalaAustrália a Nový Zéland. Kórejská republika organizovala ázijský šampionát mužov druhýkrát, keď predtým hostila toto podujatie v roku 1983, v Soule. Zápasy sa odohrali v 2 arénach: Suwon Gymnasium a Seo-Suwon Chilbo Gymnasium. Titul obhájil , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad .
Tento šampionát zároveň slúžil ako kvalifikácia ázijských družstiev na Majstrovstvá sveta 2019, ktoré organizuje Nemecko s Dánskom. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá.
Zemská príťažlivosť

Zemská príťažlivosť môže byť:
IDNES.cz

iDNES.cz (iDNES) je český internetový spravodajský portál prevádzkovaný spoločnosťou "MAFRA" a.s., ktorá vydáva tiež denníky "Mladá fronta DNES", "Lidové noviny" a "Metro". Väčšinovým majiteľom spoločnosti bol od roku 1994 do roku 2013 nemecký "Rheinisch-Bergische Druckerei und Verlagsgesellschaft GmbH", v júni 2013 celú skupinu MAFRA kúpil podnikateľ Andrej Babiš prostredníctvom svojho holdingu "Agrofert".
Portál iDNES.cz je v prevádzke od 12. januára 1998, mesačne ho navštívia viac ako 4 milióny čitateľov. Obsahovo úzko spolupracuje s Mladou frontou DNES. Šéfredaktorkou iDNES.cz je od 31. augusta 2015 Naděžda Petrová.
Ocenenia.
V desaťročnej histórii ankety "Křišťálová Lupa" získal portál iDNES.cz desaťkrát prvé miesto za najlepšie spravodajstvo. Projekty iDNES.cz uspeli aj v ďalších kategóriách. Cestovné poriadky iDNES.cz boli v roku 2011 druhé v kategórii „Nástroje a služby“, o rok neskôr vyhrala aplikácia iDNES.cz v kategórii „Mobilná služba“. V roku 2011 bola vyhlasovaná kategórie "All Star", v ktorej iDNES.cz obsadil tretie miesto. Ďalším ocenením bola "Zvláštna cena servera Lupa.cz" v roku 2013 pre projekt Stratocaching, ktorý spoluorganizovala redakcia Technet.cz.
Za roky 2000 a 2001 získala redakcia iDNES.cz cenu "Český zavináč" za „Najlepšie spravodajstvo“. O rok neskôr získal iDNES.cz prvenstvo v kategórii „Najlepšia športová stránka“.
Obmedzenie diskusného fóra.
Od 1. novembra 2012 došlo k obmedzeniu diskusného fóra, diskutujúci už nemôžu vystupovať pod prezývkami, ale na webe sa bude zobrazovať ich meno a priezvisko. Redakcia iDNES.cz argumentuje tým, že prechod k „neanonymnej“ diskusiu môže debatu kultivovať.
Vyšehrad (nakladateľstvo)

Vyšehrad je najstaršie doteraz pôsobiace české vydateľstvo, ktoré založil v roku 1934 kanonik pražskej vyšehradskej kapituly Bohumil Stašek. Pôvodne sídlilo na Karlovom námestí v Prahe 2, neskôr sa presunulo do súčasných priestorov na Žižkove. 
Vo svojej histórii sa zameriavalo predovšetkým na vydávanie literatúry orientovanej kresťansky. Nakladateľstvo okrem iného ako prvé vydalo román Karla Schulza "Kámen a bolest" alebo prvý diel "Služebníků neužitečných" od Jaroslava Durycha.
Objemom vydaných titulov patrí medzi 20 najväčších českých vydavateľstiev, zaoberá sa ako literatúrou faktu, tak beletriou. Medzi vlajkové lode nakladateľstva patrí filozofia a história, vydáva však tiež napríklad historické detektívky populárneho írskeho spisovateľa Petra Tremayna, detektívne príbehy prestížnymi cenami a šľachtickým titulom ovenčenej Ruth Rendellovej, alebo druhý román mladého českého spisovateľa Františka Kalendu "Ordál".
Vydavateľstvo Vyšehrad každý rok dáva vydavateľské ceny najlepším prácam v kategóriách "pôvodná práca", "preklad" a "výtvarné spracovanie knihy". Medzi jeho spriatelené vydavateľstvá patrí napríklad podobne zamerané vydavateľstvo "Kalich".
Zimná kapusta

Zimná kapusta alebo zimný kel môže byť:
Zimná kapusta môže byť aj (veľmi) neskorá odroda hlávkovej kapusty (t.j. kríženec hlávkovej kapusty a hlávkového kelu, vysieva sa v apríli/máji, zbiera sa v zime alebo na ďalšiu jar), pozri zimná kapusta (hlávková kapusta)
Zimný kel môže byť aj zimná odroda hlávkového kelu , pozri pod hlávkový kel
Námestie mieru (Trebišov)

Námestie mieru je námestie v centre mesta Trebišov.
Prepája Ulicu Slovenského národného povstania na západe a Ulicu Milana Rastislava Štefánika na východe. Miestna komunikácia tvoriaca námestie, ktoré prepája spomínané ulice má dĺžku približne . Na námestí sa nachádza napr. Okresný súd Trebišov, Katastrálny odbor Okresného úradu Trebišov a Mestský úrad v Trebišove. V bezprostrednej blízkosti námestia leží Nemocnica s poliklinikou Trebišov (na západ) a Múzeum a Kultúrne centrum južného Zemplína v Trebišove (na východ).
Majstrovstvá Afriky v hádzanej mužov 2018

Majstrovstvá Afriky v hádzanej mužov 2018 bol v poradí 23. turnaj majstrovstiev Afriky v hádzanej mužov, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konal sa v Libreville, v Gabone v dňoch od 17.27. januára 2018, za účasti 10 tímov. Gabon sa stal desiatou krajinou, ktorá hostila africký šampionát mužov, z toho po Angole a Kongu iba treťou krajinou zo Strednej Afriky. 
Zápasy sa uskutočnili v novovybudovanej aréne Palais des Sports de Libreville s kapacitou 5 358 miest. Titul získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad obhajcom prvenstva z .
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia afrických družstiev na Majstrovstvá sveta 2019, ktoré organizuje Nemecko s Dánskom. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
O dejisku turnaja v roku 2018 rozhodlo predstavenstvo CAHB na svojom zasadnutí v Alžíri 26. januára 2016, kedy sa rozhodlo aj o dejisku turnaja v roku 2020.
Dionýz Andráši

Gróf Dionýz Andráši zo Sâncrăieni a Krásnej Hôrky (starší pravopis: "Dionýz Andrássy"; latinsko-maďarský prídomok: "de Csíkszentkirály et Krasznahorka;" ; * 18. november 1835, Krásnohorské Podhradie, Uhorsko – † 23. február 1913, Palermo, Sicília, Talianske kráľovstvo) bol uhorský magnát, posledný príslušník monockej vetvy rodu Andrášiovcov, člen "Uhorskej akadémie vied" a prezident "Uhorskej heraldickej a genealogickej spoločnosti".
Životopis.
Bol synom grófa Juraja IV. Andrášiho (17971872) a Františky von Königsegg-Aulendorf (18141871). Mal dve sestry a mladšieho brata. Detstvo prežil v rodnom kaštieli v Krásnohorskom Podhradí, univerzitné vzdelanie získal na viedenskej "Orientálnej akadémii". Napriek kvalitnému právnicko-diplomatickému vzdelaniu sa gróf venoval najmä súkromným záujmom (bol aktívnym maliarom) a dobročinnosti. Amatérsky sa zaoberal skúmaním v oblasti genealógie a heraldiky.
V roku 1866 sa v talianskej Pise zosobášil s opernou speváčkou Františkou Hablawetzovou (18381902), dcérou riaditeľa viedenského konzervatória, ktorý bol sám českého pôvodu. Sobáš bol stavovsky nerovný, takže Dionýz prišiel o značnú časť dedičstva v prospech mladšieho brata Juraja V. Andrášiho (18461871). Po bratovej predčasnej smrti sa však stal jediným dedičom veľkého majetku, ktorý tvorilo 61 000 jutár ornej pôdy, 29 000 jutár lesov, vinice, viaceré železiarne, železorudné bane a osem kaštieľov v Gemerskej, Abovskej, Šarišskej a Nitrianskej župe. Do vlastníctva mu pripadol aj hrad Krásna Hôrka. Manželia však trvalo sídlili v Döblingu pri Viedni, kde mali honosnú vilu (neskôr ju venovali pre potreby viedenských sirôt). Ich manželstvo sa vyznačovalo pozoruhodnou emocionálnou vrúcnosťou a stálosťou.
Dionýz Andráši sa venoval maľovaniu a zbieraniu umeleckých diel. S manželkou nemali deti a spoločne podporovali mnoho dobročinných aktivít. Manželia finančne podporili desiatky nemocníc, starobincov, sirotincov, základných a stredných škôl v Michalovciach, Košiciach, Rožňave, Rimavskej Sobote, Lučenci, ale napríklad aj v Liptovskom Mikuláši, vo Viedni a v Budapešti). Gróf v roku 1898 založil pre svojich zamestnancov aj penzijný fond, jeden z prvých súkromných penzijných fondov v Uhorsku. Ako významný zberateľ obrazov podporil aj umeleckú akadémiu v Budapešti, ktorej prispel sumou 223 000 korún na štipendiá pre nadaných študentov maliarstva. Svoj veľkostatok v Monoku v roku 1908 venoval "Lige na ochranu detí".
Po smrti manželky Františky (zomrela 26. októbra 1902 v bavorskom Mníchove) dal pre jej pozostatky v rokoch 19031904 vytvoriť secesné pohrebné mauzóleum v Krásnohorskom Podhradí, do ktorého bola Františka Andrášiová pochovaná 26. októbra 1904. Manželku prežil o jedenásť rokov, pričom sa často zdržiaval v Taliansku, kde napokon v Palerme dňa 23. februára 1913 zomrel. Pochovaný je vedľa svojej milovanej manželky.
Bol tiež členom uhorského parlamentu, riadiacej rady "Uhorskej akadémie vied" (Magyar Tudományos Akadémia) a neskôr prezidentom "Uhorskej heraldickej a genealogickej spoločnosti" (Magyar Heraldikai és Genealógiai Társaság).
Električka 4MT

Električka 4MT je dvojnápravové jednosmerné motorové električkové vozidlo, ktoré bolo vyrábané v Královopolskej strojárni v Brne pre vtedajšiu Společnost brněnských pouličních drah elektrických (SBEPD). Posledná séria vozňov bola vyrobená podľa dokumentácie z Královopolskej vlastnými silami SBEPD vo vozovni Pisárky. Ide o posledné dvojnápravové električky dodané do Brna.
Opis.
Vozňová skriňa bola celokovová, zváraná. V pravej bočnici sa nachádzali troje skladacie dvere s elektrohydraulickým ovládaním. Dvojnápravový podvozok bol tiež zvarený z oceľových plechov a valcovaných profilov. Pomenovanie električky 4MT pochádza z označenia elektrickej časti. K motorovým vozidlám boli tiež vyrábané vlečné vozne s takmer zhodnou karosériou.
Vznik.
V rámci dvojročného plánu z rokov 1947 – 1948 mal byť vyvinutý nový typ štvornápravovej električky pre Brno. Ešte v roku 1946 bola ale požiadavka zo strany Ministerstva dopravy zrušená a mesto tak požadovalo len 50 dvojnápravových električiek. Tieto električky boli následne vyvíjané Královopolskou strojárňou. V súvislosti s centrálnym plánovaním bola úloha výrobcu električiek pre Česko-Slovensko zverená Tatre Smíchov, a tak nakoniec Brno dostalo len 25 električiek a 30 vlečných vozňov. Aby mal dopravca zhodný počet motorových vlečných vozňov, bolo posledných päť električiek v roku 1954 vyrobených vlastnými silami podľa dokumentácie z Královopolskej strojárne.
Dodávky.
V rokoch 19501954 bolo vyrobených celkom 30 vozidiel v štyroch výrobných sériách.
Kornel Földvári

Kornel Földvári (* 13. február 1932, Trenčín – † 26. marec 2015, Bratislava) bol slovenský spisovateľ, satirik, výtvarný a literárny kritik a prekladateľ z nemčiny, manžel muzikologičky Nade Földváriovej.
Životopis.
Stredoškolské štúdium absolvoval na gymnáziu v Trenčíne. Následne začal v roku 1950 študovať slovenský jazyk a literárnu vedu na Filozofickej fakulte vtedajšej Slovenskej univerzity (dnes Univerzita Komenského) v Bratislave, štúdium však bol nútený v roku 1953 pre zlý kádrový posudok (jeho otec bol klenotník) ukončiť. Zamestnal sa teda ako robotník v Starej Turej, absolvoval základnú vojenskú službu v Pomocnom technickom tábore (PTP) a štúdium dokončil až v roku 1960 popri zamestnaní.
Od roku 1956 pôsobil v Bratislave, okrem ročného pôsobenia v časopise Mladá tvorba bol redaktorom literárneho a kultúrno-politického časopisu Kultúrny život až do jeho zrušenia v roku 1968. V rokoch 19691970 bol riaditeľom a dramaturgom Divadla na Korze, po nástupe normalizácie pracoval v Slovenskej literárnej agentúre (LITA).
Po Nežnej revolúcii bol v rokoch 19901992 prvým námestníkom ministra kultúry SR a dramaturgom bratislavského divadla Štúdio L+S.
Prekladal prozaické a dramatické diela z nemeckej literatúry (Franz Werfel, Stefan Zweig, Rudi Strahl).
Ľalia zlatohlavá

Ľalia zlatohlavá ("Lilium martagon") je eurázijský druh ľalie.
Je to vysoká a trvácna bylina. Rastie do výšky od 30 do 100 cm, výnimočne aj 150 cm. Má výrazné červené až ružové škvrnité kvety. Na území Slovenska sa vyskytuje v stredných a vyšších polohách. Dokáže pomocou ťažných koreňov regulovať hĺbku cibule v pôde.
Pestovanie.
Pestuje sa na dekoratívne účely.
Nitrianska ulica (Žilina)

Nitrianska ulica je ulica v Žiline na sídlisku Vlčince.
Ulica vznikla v druhej polovici sedemdesiatych rokov pri výstavbe panelového sídliska. Je v plnej dĺžke tvorená pešou zónou s obojsmerným cyklistickým chodníkom. Na ulici sa nachádza jeden 8 - poschodový panelový dom, ďalej samoobsluha Tesco Expres, detské ihrisko či predajné stánky.
Priebeh.
Ulica začína pri podchode pod ulicou Matice slovenskej a pokračuje juhovýchodným smerom až ku križovatke so Trnavskou ulicou, kde končí. Pešia zóna aj s cyklotrasou ešte pokračujú asi 240 metrov až k Základnej škole Karpatská.
Plovdiv (okres)

Plovdiv () je okres v Plovdivskej oblasti v strednom Bulharsku v Hornotráckej nížine. Okres je totožný s mestom Plovdiv. Žije tu vyše 330 tisíc stálych obyvateľov.
Sídla.
Okres má jediné sídlo - mesto Plovdiv, ktoré sa podľa zákona o územnom delení okresu hlavného mesta a veľkých miest delí na 6 rajónov.
Obyvateľstvo.
V okrese žije 333 635 stálych obyvateľov a vrátane prechodne hlásených obyvateľov 382 929. Podľa sčítania 1. februára 2011 bolo národnostné zloženie nasledujúce:
Henrich II. (Svätá rímska ríša)

Henrich II. (* 6. máj 973/978, Bad Abbach alebo Hildesheim† 13. júl 1024, Grona) bol posledný rímsky kráľ (od roku 1002) a cisár Svätej ríše rímskej (od roku 1014) zo saskej dynastie Liudolfovcov.
Životopis.
Bol synom bavorského vojvodu Henricha II. ktorého nástupcom sa stal v roku 995. Od raného detstva mal úzke styky s cirkvou a dostal výchovu v katedrálnej škole v Hildesheime. Okolo roku 1000 sa oženil s Kunhutou, dcérou luxemburského grófa Siegfried I.
Rímskym kráľom sa stal po smrti svojho bratranca z druhého kolena cisára Otta III. aj napriek silnej internej opozícii. Kráľom bol korunovaný 7. júna 1002 v Mainzi. Jedným z jeho radcov bol svätý Gothard.
Jeho vládu poznamenali najmä spory s posilneným poľským štátom, s ktorým bojoval už od roku 1003. Nepriateľstvo s Boleslavom Chrabrým bolo ukončené v roku 1018 budyšínským mierom, ktorým Poľsko získalo nezávislosť na cisárovi, držbu ríšskych lén Milska a Lužice a tiež Moravy. Naopak sa Henrichovi podarilo využiť slabosti českého štátu na prelome tisícročia; v novembri 1002 prijal Vladivoj české krajiny od cisára ako léno a posilnil tak väzbu Čiech na ríšu.
Henrichovym heslom bolo "Restauratio imperii francorum" – obnovenie franskej ríše, vzdal sa snahy o podrobenie všetkých štátov moci cisára a usiloval o posilnenie moci najmä na území za Alpami. Významnú úlohu zohral vo vzťahoch štátu a cirkvi. V rozvoji cirkevnej správy podporoval biskupov proti mníšskym rádom a pomáhal im získať svetskú vládu nad rozsiahlymi územiami. Presadzoval celibát kňazov a dbal na nededičnosť cirkevných úradov. V roku 1007 zriadil spolu so svojou manželkou biskupstvo v Bambergu, ktorý si tiež zvolil za svoje cisárske sídlo.
V rokoch 1013 – 1014 sa zdržiaval v Taliansku a 14. februára 1014 ho v Ríme korunoval pápež Benedikt VIII. na cisára.
So svojou manželkou Kunhutou nesplodil žiadne deti, podľa neskoršej legendy manželia údajne zložili sľub cudnosti. Zomrel po dlhšej chorobe 13. júla 1024 na falci Gron (zaniknutá falc v oblasti dnešného mesta Göttingen).
V roku 1146 bol vyhlásený za svätého. Roku 1200 bola kanonizovaná aj jeho manželka Kunhuta.
Ajtos (okres)

Ajtos () je okres v Burgaskej oblasti. Leží vo východnom Bulharsku, jeho severná časť na južných svahoch východných výbežkov Starej planiny, južná časť v "Ajtoskej kotline", najvýchodnejšej zo Zabalkánskych kotlín. Sídlom okresu je mesto Ajtos, okrem neho zahŕňa 16 dedín. Žije tu takmer 30 tisíc stálych obyvateľov.
Sídla.
Všetky sídla v okrese sú samosprávne.
Obyvateľstvo.
V okrese žije 29 662 stálych obyvateľov a vrátane prechodne hlásených obyvateľov 35 658. Podľa sčítania 1. februára 2011 bolo národnostné zloženie nasledujúce:
Peggy Lee

Peggy Lee (vlastným menom Norma Deloris Egstrom, * 26. máj 1920, Jamestown, Severná Dakota, USA† 21. január 2002, Los Angeles, Kalifornia) bola americká jazzová a popová speváčka, pesničkárka, herečka a skladateľka, ktorej kariéra trvala takmer šesťdesiat rokov.
Vypracovala sa z vokalistky lokálnej rozhlasovej stanice k big bandu Bennyho Goodmana. Neskôr sa stala mnohostrannou umelkyňou. Skladala hudbu pre filmy, stala sa filmovou herečkou a nahrávala konceptuálne albumy zahŕňajúce poéziu, komorný pop a artové piesne.
Zomrela v 81 rokoch na komplikácie spôsobené diabetom.
Telly Savalas

Telly Savalas (* 21. január 1922, Garden City, New York, USA† 22. január 1994, Universal City, Kalifornia) bol americký herec, režisér, spevák, producent a novinár. Medzi jeho najznámejšie úlohy patrí Theo Kojak z amerického televízneho seriálu "Kojak" z rokov 19731978.
Životopis.
Narodil sa ako Aristotelis Savalas v rodine gréckych prisťahovalcov, jeho otec bol obchodník, matka výtvarníčka.
Počas druhej svetovej vojny slúžil tri roky v americkej armáde a po zranení bol vyznamenaný Purpurovým srdcom. Po vojne vyštudoval psychológiu na Columbijskej univerzite, po absolutóriu úspešne pracoval najprv ako štátny úradník na ministerstve vnútra. V druhej polovici päťdesiatych rokov 20. storočia pracoval pre televíznu stanicu ABC ako režisér a produkčný televízneho spravodajstva.
Potom pracoval ako divadelný režisér, ako herec začal hrať až koncom 50. rokov, v televízii sa objavil prvýkrát až v roku 1959 vo veku 35 rokov, kedy hral gréckeho sudcu. V roku 1965 si zahral v snímke "Najväčší príbeh všetkých čias", kedy si pre rolu Piláta Pontského musel oholiť hlavu. Tento image sa mu zapáčil natoľko, že holohlavý zostal až do konca svojho života.
Vďaka svojmu zjavu často hral rôznych dobrodruhov, psychopatov, ľudí na okraji spoločnosti a pod.
Aristokles zo Sikyónu

Aristokles alebo Aristoklés ("Aristokles", iný prepis: "Aristoklés") bol grécky sochár zo Sikyónu, činný v 6. storočí pred Kr.
Sochár Aristokles zo Sikyónu bol podľa nemeckého znalca antického umenia J. J. Winckelmanna zakladateľom sochárskej školy v Sikyóne, jednej z najstarších a najslávnejších sochárskych škôl. Staroveký autor Pausanias uvádza, že sochársky majster Pantias z Chiosu pôsobiaci na prelome 5. a 4. storočia pred Kr., čo sa týka počtu generácii, bol siedmy žiak jeho školy. Do tejto školy patril napr. aj Aristoklov žiak Synnoón z Aiginy a jeho syn Ptolichos.
O sochárskom diele Aristokla nám zanechal správu vo svojom epigrame grécky básnik Antipatros zo Sidónu, ktorý zaznamenal, že bol autorom sochy múzy hrajúcej na lýre (zrejme múzy Terpsichory alebo Erató). Táto múza patrila do skupiny troch múz, zhotovených s jeho bratom Kanachom a s Ageladom z Argosu.
Zoznam piesní Ivana Csudaia

Slovenský artrockový hudobník, spevák, skladateľ, textár a producent Ivan Csudai vydal sedem štúdiových albumov, jednu kompiláciu a podieľal sa na prvých dvoch štúdiových albumoch alternatívnej skupiny Sleepy Motion (neskôr vystupujúcej pod pôvodným názvom Ospalý pohyb), ktorej bol členom. Nahral celkovo 90 pôvodných vydaných piesní s autorským vkladom, pričom 12 z nich existuje v rozličných verziách. Hudobne dlhodobo spolupracuje s Martinom Burlasom.
Na zozname sú uvedné piesne z Csudaiových sólových albumov "9 Easy Pieces and Other Songs" (1992), "Black and White Dreams" (1993), "Double Flame" (1997), "Dovebat" (1997), "Half" (1998), "Calm" (2004), "Broken Hearts, Lost Souls" (2007) a "" (2011), ako aj z albumov formácie Sleepy Motion "Flowers of Exhaustion" (1991) a "Broken" (1993). Informácie obsiahnuté v prehľadnej tabuľke pochádzajú z originálnych vydaní jednotlivých hudobných titulov.
Hippeus

Hippeus () môže byť:
Peľ

Peľ (nesprávne alebo staršie "pyľ", staršie "pel"; lat. "pollen" alebo "pollina") je súbor (resp. masa) zrelých peľových zŕn. Peľové zrno (iný názov: peľové zrnko; lat. "granum pollinis", "granum pollinarium") je mikrospóra (čiže samčí výtrus) semenných rastlín. V zrelom stave má peľové zrno obyčajne podobu mikroskopického útvaru skladajúceho sa z dvoch buniek so spoločným pevným obalom (menšia bunka je úplne vnorená do väčšej a obe bunky majú haploidné jadrá); farba a tvar peľového zrna sa značne líši v závislosti od druhu rastliny. Peľové zrná sa tvoria v peľových komôrkach tyčiniek kvetov (vrátane šištičiek). Peľová komôrka (najmä u krytosemenných rastlín nazývaná aj: peľnicová komôrka; staršie: prašn(íkov)é púzdro; lat. "loculamentum") je mikrosporangium (čiže výtrusnica mikrospór) semenných rastlín. U krytosemenných rastlín je peľová komôrka súčasťou peľového váčku (iné názvy: peľový vačok, peľnicový váčok, peľové vrecko; lat. "theca, theca antherae"), ktorý je súčasťou peľnice (staršie: prašník, prášnik; lat. "anthera") tyčinky. Pri opelení, čiže fyzickom prenose peľového zrna na samčiu časť kvetu, vyrastá z peľového zrna rúrkovitý výbežok, ktorým sa peľové zrno spojí s vajíčkom a dochádza k oplodneniu; tento výbežok sa nazýva peľové vrecúško (staršie: (peľová) láčka, peľová nitka; lat. "sypho, sipho, tubulus pollinicus"). 
Štúdiom peľový zŕn a spór sa zaoberá palynológia.
Charakteristika.
Kvitnúce rastliny tvoria k svojej reprodukcii v peľniciach kvetu peľové zrná vo veľkých množstvách. Na jednej peľnici môže byť až 100 000 peľových zŕn a jedna rastlina vyprodukuje až 5 miliónov peľových zŕn. Počas opelenia ("pollinatio") sa peľové zrná dostávajú na bliznu kvetu, buď anorganickou cestou (opelenie vetrom, vodou), alebo organickou (prostredníctvom hmyzu, stavovcov). Pred poškodením sú chránené odolným obalom. Priemerná veľkosť peľového zrna je 0,05 mm pri priemernej váhe 250 ng, najmenšie peľové zrno má nezábudka ("Myosotis") o veľkosti 0,006 mm, najväčšie nocovka ("Mirabilis") s rozmerom 0,25 mm. Menšie peľové zrná do 0,1 mm môže prenášať vietor (anemogamia), tie sú i v ovzduší rizikové pre alergikov. Opelenie väčšími peľovými zrnami potom zabezpečujú živočíchy, najmä včely. Peľové zrná sa ďalej líšia tvarom, ktorý je zväčša elipsovitý, ale môže byť trojuholníkový, hviezdicový a i., povrchom, ktorý je u anemogamných rastlín hladký, nelepkavý, u entomogamných drsný, lepkavý, farbou, ktorá je zväčša žltá, ale i biela, zelená, tmavá a i. 
Pozri aj článok včelí peľ.
Associated Press

Associated Press (AP) je americká tlačová agentúra s centrálou v New Yorku, ktorá vznikla v roku 1846 ako "Harbour News Association".
V súčasnosti má viac ako 10 tisíc zákazníkov po celom svete, pre ktorých informácie zabezpečujú regionálne kancelárie vo viac ako sto krajinách celého sveta s viac ako 4 tisíc zamestnancami.
Oberstdorf

Oberstdorf je lyžiarske a turistické stredisko v Allgauských Alpách v južnom Bavorsku v Nemecku.
Obec je známa hlavne vďaka mostíkom pre skoky na lyžiach Schattenbergschanze, na úpätí vrchu Schattenberg (), na ktorých každoročne začína slávne turné štyroch mostíkov. Veľkú miestnu atrakciu predstavuje mamutí mostík Heini-Klopfer-Skiflugschanze, tretí najväčší na svete.
Koná sa tu aj jeden z pretekov bežkárskej série Tour de Ski.
OIKOYMENH

OIKOYMENH (gr. približne „obývaný svet“; názov je písaný veľkými písmenami gréckej alfabety; čítaj "Oikúmené") je pražské občianske združenie a vydavateľstvo teologickej, religionistickej a predovšetkým filozofickej literatúry.
Vzniklo z pôvodnej samizdatovej edície vytvorenej v 70. rokoch 20. storočia. Od roku 1991 začalo oficiálne vydávať knihy ako edícia v rámci "Institutu pro středoevropskou kulturu a politiku" (ISE), osamostatnilo sa v roku 1996. Predsedom je filozof Pavel Kouba, výkonným tajomníkom bol Aleš Havlíček.
Vydavateľstvo sa systematicky venuje vydávaniu prekladov autorov ako je napr. Platón, cirkevní otcovia, z novších potom Martin Heidegger alebo Mircea Eliade. Svoje štúdie tu vydali napr. Filip Karfík, Lenka Karfíková alebo Ladislav Hejdánek. Vychádzajú tu tiež zborníky z konferencií, rad "Dějiny filosofie" (v roku 2007 cena "Magnesia Litera") a súborné dielo Jana Patočku.
Slonovina

Slonovina (iné názvy: slonová kosť, ebur) je zubovina sloních klov. Kly sú pri koreni duté a v špici plné. 
Slonovina je ako materiál veľmi tvrdá, hutná a pružná, farbu má bielu, neskôr mierne žltne. Poskytuje ju najmä slon ázijský a slon africký. Vyrezávajú sa z nej ozdobné predmety, šperky, figúrky, gombíky, intarzie. Používala sa už v staršej dobe kamennej (paleolit). Slonovinou sa niekedy nazýva aj nepravá slonovina, tzv. rastlinná slonovina, ktorá sa získava zo semien palmy slonovinovec.
Pytliactvo.
Od 70. do 90. rokoch 20. storočia poklesla populácia afrických slonov z 2 miliónov na 600 tisíc jedincov, hlavným dôvodom bolo pytliactvo. V roku 1989 bol globálny obchod so slonovinou dohovorom CITES zakázaný .
Zákaz obchodu so slonovinou je stále predmetom diskusií. Podľa jednej štúdie by legalizácia obchodu so slonovinou africké slony neochránila.
Podložie

Podložie predstavuje v geológii všetky horninové vrstvy alebo teleso ležiace pod uvažovanou vrstvou, ložiskom alebo geologickým telesom. Opak nadložia.
Jedná sa o popisný termín, ktorý ma relatívny význam, vzhľadom na uvažovanú vrstvu (alebo teleso), na ktorú je vzťahovaný. Ak existujú 4 vrstvy (od najmladšej po najstaršiu) A, B, C a D, tak vrstvy C a D sú podložím vrstiev A a B. Vrstva C je však zároveň nadložím vrstvy D.
Svoboda (vydavateľstvo)

Svoboda bolo česko-slovenské vydavateľstvo pôsobiace v rokoch 19451998.
Vydavateľstvo sa zameriavalo na politickú a spoločenskú literatúru prevažne z oblasti marxizmu-leninizmu. Vzniklo v roku 1945 ako účelové zariadenie KSČ. Vydávalo politickú i krásnu literatúru, poéziu, ale aj slovníky a zborníky o ZSSR a komunistickej politickej teórii.
V nakladateľstve boli postupne vytvorené redakcie beletrie, politickej a vedeckej literatúry a umeleckej a literárnej kritiky.
Edícia "Antická knihovna" vo vydavateľstve vychádzala v rokoch 19691996.
Chicago Tribune

Chicago Tribune je americký denník. Založili ho James Kelly, John E. Wheeler a Joseph K. C. Forrest.
Prvé vydanie bolo publikované 10. júna 1847. Jeho vlastníkom je spoločnosť Tribune Publishing a od roku 1925 sídli v budove "Tribune Tower" na adrese 435 North Michigan Avenue v Chicagu v štáte Illinois. Vo všedné dni sa predá približne 450 tisíc, v sobotu 330 tisíc a v nedeľu vyše 850 tisíc kusov.
Halové majstrovstvá sveta v atletike

Halové majstrovstvá sveta v atletike je medzinárodný atletický šampionát, ktorý sa odohráva pod záštitou IAAF, s malou výnimkou, každé dva roky. Predchodcom šampionátu boli "Svetové halové hry", ktoré sa konali v roku 1985 v Paríži. V roku 1987 bol šampionát premenovaný na Halové majstrovstvá sveta.
Masarykův slovník naučný

Masarykův slovník naučný: Lidová encyklopedie všeobecných vědomostí je česká všeobecná encyklopédia vydávaná nakladateľstvom Československý Kompas v rokoch 19251933, ktorá má dohromady sedem zväzkov, bez dodatkového zväzku, celkový počet hesiel sa odhaduje okolo 100 000.
Hlavným redaktorom bol zo začiatku Emanuel Rádl, po ňom prevzal túto funkciu Zdeněk V. Tobolka. Encyklopédia má v názve meno mysliteľa a prvorepublikového prezidenta T. G. Masaryka a aj ideologicky bola snaha o vedenie diela v duchu Masarykovho svetonázoru, čomu zodpovedala aj prvá osoba hlavného redaktora, masarykovca Rádla, avšak tento zámer sa podaril len čiastočne.
Prácu domácej redakcie viedol Karel Franzl. Medzi prispievateľov patrili napríklad Jindřich Honzl, Elmar Klos, Karel Teige, Vítězslav Nezval, na diele sa tiež ako prispievateľ podieľal budúci hlavný redaktor "Příručného slovníka náučného", ďalšej podstatnej československej encyklopédie, Vladimír Procházka.