Rondo (hudba)

Rondo alebo rondó (staršie "rondeau") je hudobná forma, založená na niekoľkonásobnom návrate výraznej témy, pričom jej jednotlivé nástupy sú vystriedané iným hudobným materiálom – medzivetami alebo novými, samostatnými témami.
S najstaršou formou ronda sa stretávame v stredovekých tanečných piesňach v 13. storočí, v ktorých sa striedal sólový spev (couplet) so zborovým refrénom (refrain). Tento princíp sa neskôr preniesol aj do inštrumentálnej hudby. Najstaršou formou ronda v inštrumentálnej hudbe je couperinovské rondo (Francois Couperin) v 17.18. storočí. Neskôr sa rozvinuli aj ďalšie formy ronda. 
Podľa počtu striedavých tém a spôsobu ich striedania rozoznávame rondá piatich typov:
Obidve rondá IV. a V. typu sa nazývajú tiež sonátové rondá.
Téma ronda.
Téma ronda, ktorá sa v každom type ronda viacnásobne vracia, býva melodicky aj rytmicky výrazná, ľahko zapamätateľná. Z hľadiska formy je rondo v niektorom type stavby krátkej piesne, t. j. väčšinou je periodické. Charakter témy ronda závisí od toho, v akom tempe je skladba. Pokiaľ nie sú samostatnou skladbou, rondá prvých dvoch typov sú zvyčajne pomalou časťou sonátového cyklu, rondá III. až V. typu rýchlou, väčšinou poslednou časťou cyklu, vtedy mávajú spravidla humorný charakter.
Vyššie typy ronda.
Vyššie typy ronda sú kombináciou rondovej a sonátovej formy, preto sa nazývajú tiež "sonátové rondá". So sonátovou formou majú spoločný predovšetkým tonálny plán najmä rondo V. typu, ktoré obsahuje úplnú sonátovú expozíciu a reprízu. Spoločným znakom môže byť aj čiastočné rozvedenie témy ronda alebo inej témy, ktoré sa niekedy nachádza v strednej časti vyšších typov ronda. Z hľadiska témy (najmä rondo V. typu) je tu opäť podobnosť so sonátovou formou, v tématickom kontraste a krajných dieloch ronda (rondo IV. typu obsahuje dve kontrastné témy, rondo V. typu tri čo je vlastne obdoba hlavnej témy, vedľajšej témy a záverečnej témy v expozícii sonátovej formy).
Od sonátovej formy sa tieto typy ronda líšia predovšetkým strednou časťou v ktorej uvádzajú novú, s krajnými dielmi kontrastujúcu tému. Ak sa v rozvedení sonátovej formy objaví nová téma, má epizodický charakter, dôraz je na rozvedení tém expozície. V sonátovom ronde je nová téma v strednom dieli širšie koncipovaná na väčšej ploche a ak sa tu nachádza aj rozvedenie niektorej témy, nie je na ňom taky dôraz, ako v sonátovej forme.
1. diel: Téma ronda je v periodicky stavanej piesňovej forme v hlavnej tónine, rýchlom tempe. Po medzivete, ktorá moduluje do dominantnej alebo paralelnej tóniny nastupuje v tejto novej tónine vedľajšia veta (zvyčajne menej výrazná ako v sonátovej forme). Nasleduje opäť téma ronda v hlavnej tónine.
2. diel: Prináša novú tému, ktorá je tiež v piesňovej forme, ale je v pomalšom tempe a v tónine, ktorá ešte nebola uvedená(paralelnej, subdominantnej a pod.). V tomto dieli môžu byť aj prvky rozvedenia.
3. diel: Je reprízou 1. dielu, ale s tonálnym vyrovnaním. Uzatvárať ho môže kóda.
Podobne ako v 1. dieli aj medzi jednotlivými dielmi sa môžu nachádzať medzivety, ktoré prekonávajú tonálny rozdiel.
1. diel: Po téme ronda v hlavnej tónine a po medzivete nastupuje vedľajšia téma v dominantnej alebo paralelnej tónine, v tej istej tónine zostáva aj záverečná téma.
2: diel: Nastupuje široko koncipovaná nová téma, pričom sa často v tomto dieli vyskytnú tiež prvky rozvedenia.
3. diel: Prináša reprízu expozície, opäť s tonálnym vyrovnaním. Väčšinou nasleduje malý alebo veľký typ kódy (niekedy má tvar druhého rozvedenia).
Vyššie typy ronda, ak nie sú samostatnou skladbou, vyskytujú sa v rámci sonátového cyklu ako posledná finálna časť. Majú vždy rýchle tempo a často aj dramatický charakter.