Šakal zlatý

Šakal zlatý (iné slovenské názvy pozri nižšie; , staršie "Thos aureus") je druh z rodu "Canis" z čeľade psovité (Canidae). 
Vyskytuje sa v Európe, južnej Ázii a možno aj v časti severného Egypta. Niekedy (najmä staršie) sú do šakala zlatého zahrnuté aj všetky ostatné šakaly zo severnej Afriky, tieto sa ale dnes často uvádzajú ako samostatný druh šakal severoafrický ("Canis anthus" alebo "Canis lupaster") - podrobnosti pozri v kapitole Systematika.
Názvy.
Slovenské názvy tohto druhu sú: šakal zlatý, šakal zlatistý, šakal obyčajný (resp. do polovice 20. storočia "šakal obecný"), vlk šakal, šakal. Ľudové názvy sú: zlatý šakal, ázijský šakal, červený šakal, zlatý vlk. Názov bez zahrnutia šakala severoafrického je aj eurázijský šakal zlatý. O vlkovi trsťovom pozri nižšie.
Vlk trsťový.
Možné zastarané synonymum šakala zlatého je vlk trsťový (iné názvy: vlk trstinový, trstinový vlk, krovinový vlk, malý vlk , lúčny vlk, číkový vlk; maď. nádifarkas, nem. Rohrwolf, čes. rákosní vlk). Ide o vlky (prípadne údajné vlky) z dnešného Maďarska (možno aj Slovenska) a Rakúska, ktoré vyhynuli asi začiatkom 20. storočia, a ktorých presné zaradenie je dnes sporné. Interpretujú sa:
Zaradenie komplikuje aj fakt, že niektoré z analyzovaných nálezov (údajného) vlka trsťového sa ukázali byť psami domácimi.
Výskyt.
Šakal zlatý (bez šakalov severnej Afriky) obýva východ a stred Európy (najmä Balkán) a prakticky celú južnú Áziu. Konkrétne sa vyskytuje v štátoch (stav: 2023): 
Pokiaľ ide špecificky o Európu, prvý doklad o šakalovi zlatom je z Bulharska zo 14. storočia. Na konci 19. a zač. 20. storočia (do 30. rokov 20. stor.) sa šakaly vyskytovali primárne jednak tam, kde je dnes grécko-bulharsko-turecké pohraničie, jednak na čiernomorskom pobreží Bulharska, jednak na Peloponéze, jednak v Dalmácii, jednak v dnešnom Maďarsku a jednak na Kaukaze (s čiastočným presahom na priľahlú dnešnú Ukrajinu). V 40. a 50. rokoch šakaly (pravdepodobne) zmizli z Maďarska a ich počty sa zredukovali vo všetkých oblastiach z predchádzajúcej vety. V 60.-70. rokoch sa šakaly značne rozmnožili v Bulharsku a rozšírili sa do Rumunska a severovýchodného Grécka. V 80. rokoch 20. storočia (sčasti už skôr) prebehla prudká expanzia šakalov zlatých - jednak z juhovýchodného Bulharska a Rumunska do Srbska, Maďarska, Slovenska, Rakúska a Slovinska, a jednak z Dalmácie do Slovinska, Rakúska, Talianska, Albánska a priľahlého Grécka. Na úplnom konci 20. storočia a začiatku 21. storočia expanzia pokračovala - jednak z Maďarska/Slovenska do Česka, Nemecka, Holandska, Dánska a Poľska, jednak z Rumunska na južnú Ukrajinu a odtiaľ do Poľska, Bieloruska, pobaltských štátov a Ruska, jednak z Kaukazu do Ruska a pobaltských štátov a jednak z Talianska do Švajčiarska a Francúzska. Od roku 2018 je doložený výskyt šakala zlatého už aj vo Fínsku a severnom Nórskua od roku 2023 v severnom Španielsku.
Výskyt na Slovensku.
Šakaly zlaté sa možno v minulosti (do konca 19./začiatku 20. storočia) vyskytovali na Slovensku pod názvom vlk trsťový, ale nie je to isté - podrobnosti pozri vyššie.
Šakal zlatý je v zozname cicavcov Slovenska od roku 1947, kedy sa našli kože šakalov zlatých údajne ulovených na Žitnom ostrove, pričom ale nebolo možné overiť, či náhodou neboli v skutočnosti privezené zo zahraničia. Prvý známy nesporný doklad o jeho ulovení na Slovensku pochádza až z roku 1989, keď bol ulovený jeden jedinec pri obci Čierna v okrese Trebišov. Ďalšie údaje o výskyte šakala mali tiež pochádzať z južného Slovenska (1995 Zlaté Moravce; 1996 Gabčíkovo, 1997 Veľký Krtíš). V roku 2016 sa na celom Slovensku početnosť druhu odhadovala na 155 jedincov. Šakal zlatý dnes (na rozdiel od rokov 2001 - 2008) nie je na Slovensku chráneným druhom, jeho lov je povolený od 1. augusta do konca februára. Zo 429 mapovacích kvadrátov DFS sa celkovo vyskytol v 7 (1,6% rozlohy Slovenska).
Systematika.
V textoch do začiatku 21. storočia sa šakal zlatý ("Canis aureus") spravidla uvádzal ako druh, ktorý sa vyskytuje v Európe, južnej Ázii a v severnej Afrike. Od roku 2011/2015 sa však už severoafrické populácie (prípadne s výnimkou časti severného Egypta) obyčajne zaraďujú mimo druhu šakal zlatý, a to najčastejšie ako jeden samostatný druh šakal severoafrický v širšom zmysle (iné názvy: africký šakal zlatý, staršie vlk šakalovitý v širšom zmysle; ľudovo: africký vlk, ľudovo egyptský šakal v širšom zmysle; lat. "Canis lupaster" v širšom zmysle alebo "Canis anthus" v širšom zmysle). 
Treba však dodať, že:
V systémoch, v ktorých sú (takmer) všetky severoafrické populácie odčlenené od šakala zlatého, vyzerá aktuálny systém väčšinou nasledovne:&lt;br&gt;
druh šakal zlatý ("Canis aureus"):
Nasledujúce poddruhy (t.j. všetky tradičné africké poddruhy) šakala zlatého sa zhruba od roku 2011 obyčajne zaraďujú mimo šakala zlatého (a to často, ale nie vždy, ako jeden samostatný druh nazývaný šakal severoafrický v širšom zmysle - "Canis lupaster" v širšom zmysle alebo "Canis anthus" v širšom zmysle): 
Charakteristika (vrátane šakalov severnej Afriky).
Opis tela.
Šakal zlatý dorastá do dĺžky 60 – , chvost má dlhý 20 – a váži okolo 7 – . Srsť ma bledožltú, zlatistú alebo svetlohnedú. Brucho je hnedkasté a chrbát sivší.
Správanie.
Tento druh sa zdržuje do párov, hlavne v období rozmnožovania, ale v lokalitách s veľkou ponukou potravy, ako sú napríklad odpadkové skládky blízko ľudských sídel, vytvárajú svorky zložené až z 20 jedincov. 
Rozmnožovanie.
Obdobie párenie trvá 26 - 28 dní, začína približne od 15. januára a trvá do 15. februára. Gravidita trvá 60 – 63 dní, po nich vrhne samica 1 až 9 mláďat (priemerne je ich 5 – 6, v Bulharsku 4,6 - 6,0). Potomkov odchováva v nore, niekedy v húštine krovín či v trstine. Po 8 – 10 týždňoch prechádzajú mláďatá z mliečnej na pevnú stravu. V tomto veku, ale ešte nie sú schopné loviť, preto im rodičia alebo starší súrodenci po návrate z lovu vyvrhujú potravu. Mláďatá žijú s rodičmi najmenej 1 rok. 
Ochrana.
Šakal zlatý je zákonom chránený druh európskeho významu, spoločenská hodnota je 1000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021, podrobnosti o podmienkach druhovej ochrany str. 133).