burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
José Freire Falcão

José Freire Falcão (* 23. október 1925, Ererê – 26. september 2021) bol brazílsky kardinál, emeritný arcibiskup Brazílie.
Životopis.
Narodil sa v Ererê. Študoval teológiu v seminári v Prainhe. Za kňaza pre diecézu Limoeiro do Norte bol vysvätený 19. júna 1949. Po vysviacke pracoval ako pastoračný kňaz, neskôr tiež pôsobil v kňazskom seminári a ako duchovný Katolíckej akcie.
V roku 1967 ho pápež Pavol VI. vymenoval za titulárneho biskupa Vardimissy a koadjútora diecézy Limoeiro do Norte. Za biskupa ho vysvätil arcibiskup Fortalezy José de Medeiros Delgado 17. júna 1967. Jeho predchodca v úrade zomrel 19. augusta toho istého roku a José Freire Falcão sa stal sídelným biskupom. O štyri roky neskôr, 25. novembra 1971 bol menovaný za arcibiskupa Teresiny. Pápež Ján Pavol II. ho menoval 15. februára 1984 za arcibiskupa Brazílie a 28. júna 1988 sa stal členom kardinálskeho kolégia ako kardinál-kňaz s titulárnym kostolom San Luca a Via Prenestina.
V roku 2000 požiadal o uvoľnenie z funkcie, čomu však pápež vyhovel až 28. januára 2004.
V úlohe voliča sa zúčastnil konkláve, ktoré vybralo Benedikta XVI. Bol v tom čase jedným z najstarších kardinálov-voličov, keďže veku 80 rokov, po dosiahnutí ktorého kardináli nemajú právo voliť pápeža, sa dožil 6 mesiacov po konkláve.
TV Pezinok

TV Pezinok je regionálna televízna stanica mesta Pezinok.
TV Pezinok vysiela od októbra 1998. Od začiatku svojej činnosti sa stala významným prvkom na lokálnom mediálnom trhu. TV Pezinok významnou mierou prispieva k vyššej informovanosti obyvateľov k rozvoju mesta a regiónu. Dlhoročným riaditeľom televíznej stanice bol Peter Bittner.
Vysielanie.
TV Pezinok vysiela prostredníctvom digitálneho terestriálneho vysielania DVB-T na kanáli 41 v mestách a obciach Pezinok, Modra, Slovenský Grob, Chorvátsky Grob, Šenkvice, Viničné, Limbach a ďalších oblastiach v okolí Pezinka (cca 40 tisíc potenciálnych divákov), v káblových rozvodoch spoločnosti UPC v Pezinku, prostredníctvom káblového operátora SWAN a prebiehajú rokovania o ďalších možnostiach pokrytia v Pezinku a okolí. Je dostupná aj prostredníctvom live streamingového vysielania na stránke.
Nahrávacie štúdio

Nahrávacie štúdio je priestor pre nahrávanie zvuku. Malo by byť zložené z najmenej dvoch miestností, ktoré sú od seba oddelené zvukotesnou stenou. Prvá miestnosť slúži pre samotné nahrávanie, inštrumentalisti či speváci tu vykonávajú svoje party. V druhej miestnosti sa nachádza zvukový inžinier, prípadne hudobný producent, a zvuk tu upravuje na mixážnych pultoch. V 21. storočí vznikla možnosť nahrávky obstarávať a upravovať na domácich počítačoch. Štúdio by malo byť koncipované tak, aby bolo možné dosiahnuť optimálne akustických vlastností. Nahrávacie štúdiá sú určené nielen pre nahrávanie hudby, ale tiež napríklad pre dabing.
Batak (priehrada)

Batak () je vodná nádrž v Západných Rodopách v južnom Bulharsku.
Geografia a opis.
Vodná nádrž sa nachádza v pohorí Západné Rodopy na rieke Mătnica v Pazardžickej oblasti. Najbližšie obývané miesto je mesto Batak, ktorého centrum sa nachádza približne 4 kilometre od nádrže. Ďalšie blízke obývané miesta sú približne 7 km vzdialené mesto Rakitovo a 12 km vzdialené mesto Velingrad. Nádrž leží v nadmorskej výške takmer 1108 m.n.m. a využíva sa na výrobu elektrickej energie v rámci Batašskej kaskády. Priehrada Batak je šieste najväčšia vodná nádrž v Bulharsku. Najhlbšie miesto nádrže sa nachádza pri priehradnej stene, kde hĺbka dosahuje až 34 metrov. Teplota vody v nádrži v rámci roka kolísa približne medzi 5°C a 21°C. V južnej časti priehrady sa nachádza rekreačný rezort Cigov čark (). V priehrade (v jej južnej časti) sa nachádza jeden ostrov s rozmermi približne 300x150 metrov. Ostrov nesie meno Golaka (). Blízko východneho brehu priehrady vedie cesta, ktorá vedie z Pazardžiku cez mestá Peštera a Batak do mesta Dospat. Pri južnom pobreží zase vedie cesta, ktorá spája Batak s Velingradom.
Výstavba.
Vodná nádrž bola postavená v roku 1959 na mieste bývaleho Batašského močiara. 
Využitie.
Výroba elektrickej energie - spolu s ďalšími nádržami vytvára tzv. vodno-elektrickú kaskádu "Batak". Nádrž sa využíva aj rekreačne, pri jej južnom pobrežín sa nachádza rekreačný rezort Cigov čark () a pri jej severnom pobreží menší rezort Dănoto (). Nádrž sa využíva aj na rybolov.
Rybolov.
Priehrada sa využíva na rybolov, ktorý je v nádrži povolený celoročne. Lovené ryby sú predovšetkým červenica, ostriež, karas, kapor a vyskytujú sa aj iné predovšetkým drobnejšie druhy rýb.
Exponent (štúdio)

Exponent je názov nahrávacieho štúdia, ktoré sa nachádza v západoslovenskom meste Hlohovec, v časti Šulekovo. V štúdiu nahrali svoje albumy viacerí známi interpreti a kapely. Štúdio Exponent sa okrem nahrávania albumov venuje aj nahrávaniu videoklipov. O zvuk sa starajú producenti a zvukári Roman Slávik a Tomáš Kmeť.
O štúdiu.
Štúdio bolo založené v roku 1989. Založil ho skladateľ spevák a kapelník hudobnej skupiny Exponent Tomáš Kmeť.
Železničná zastávka Svätý Jur

Železničná zastávka Svätý Jur (pôvodne "železničná stanica Svätý Jur") je železničná zastávka v meste Svätý Jur 
Železničná zastávka Svätý Jur leží na hlavnej železničnej trati Bratislava – Žilina, medzi železničnou stanicou Bratislava-Rača a železničnou stanicou Pezinok. Stanica leží na trati elektrifikovanej striedavou trakciou 25 kV 50 Hz a do GVD 1994/95 bola uvádzaná pod názvom Jur pri Bratislave. Záhlavie sa nachádza v oblúku, od staničnej budovy je v priamke. Tesne za stanicou začína stúpanie do Pezinka. V susedstve dnešnej staničnej budovy stojí historická budova jednej z prvých železničných staníc na území Slovenska. 
Počas výstavby V. koridoru bola v roku 2007 železničná stanica zrušená a zmenená na zastávku.
V roku 2019 tu bolo vybudované záchytné parkovisko za cieľom zlepšenia dopravnej infraštruktúry.
Železničná zastávka Paprad

Železničná zastávka Paprad je železničná zastávka v mestskej časti Papraď mesta Stará Turá.
Železničná zastávka s výhybňou Paprad leží na železničnej trati Nové Mesto nad Váhom – Vrbovce, v medzistaničnom úseku Stará Turá – Poriadie.
Poloha budovy je vpravo, v smere od Nového Mesta nad Váhom.
Hoci sa miestna časť volá Papraď, zastávka nesie názov Paprad.
Zdroj.
Železničná zastávka a vyhýbňa Paprad na vlaky.net
Arbanaský monastier svätého Mikuláša

Arbanaský monastier svätého Mikuláša () je fungujúci ženský pravoslávny kláštor nachádzajúci sa na západnom okraji dediny Arbanasi a asi 5 km ďaleko od oblastného mesta Veliko Tărnovo v severnom Bulharsku. Ku kláštoru vedie asfaltová cesta. Patrí pod Velikotărnovskú diecézu.
Miestopoloženie.
Monastier leží v Arbanaskej náhornej plošine, ktorá je časťou stredného Predbalkánu na západnom okraji dediny Arbanasi približne 6 kilometrov od centra mesta Veliko Tărnovo.
História.
Monastier bol postavený v období Druhej bulharskej ríše. V roku 1393 v čase keď vtedajšie hlavné mesto Veliko Tărnovo padlo pod nadvládu Osmanskej ríše, bol zbúraný (súčasne s hlavným mestom) tureckými nájazdníkmi. Kláštor bol obnovený v roku 1680 a niekedy v tomto období bol postavený aj dnešný kláštorný chrám. V roku 1798 bol pri nájazde Kădžalijcov (lúpeživý tureckí nájazdníci z oblasti mesta Kărdžali) chrám vážne poškodený, ale už o desať rokov neskôr bol opravený. V roku 1833 sa na podnet otca Zotika z Preobraženského monastiera a s pomocou dotácií od miestnych obyvateľov začalo s obnovou kláštora a boli pristavané mnohé budovy. Celý kláštorný areál bol taktiež obostavaný kamennou stenou. 
Arbanaský monastier sa premenil na ženský a jeho prvou igumenkou sa stala Teodora Hristova z Veliko Tărnova. V 60. rokoch 19. storočia v kláštore žilo okolo 30 mníšok a napriek tomu, že bol kláštor ženský, bol často navštevovaný revolucionármi - napríklad Vasilom Levskim, Matejom Preobraženskim a Stefanom Stambolovom.
V čase Rusko-Tureckej vojny (1877 - 1888) boli ruskí vojaci ubytovaní v dedine Arbanasi a mníšky z kláštora im často pomáhali. Ako znak vďaky bol za to monastieru venovaný z Ruska ikonostas. Taktiež veľké množstvo ikon v chráme sú dary ruských vojakov z tohto obdobia.
Po oslobodení Bulharska začal monastier upadať a v roku 1913 ho postihlo zemetrasenie, ktoré narušilo väčšinu budov. Tie však boli neskôr obnovené.
Posledná reštaurácia monastiera prebehla v roku 1966.
Areál a charakteristika kláštora.
Na území kláštorného areálu sa nachádzajú kláštorný chrám, ubikačné a administratívne budovy a kaplnka.
Kláštorný chrám Narodenia Krista je jednoloďový, s jednou apsidou a centrálnou kupolou. Má mužské a ženské oddelenie. V roku 1716 bola k jeho severnej strane pristavaná kaplna svätého Iliju. Ubikačné a administratívne budovy boli postavané v rokoch 1833 - 1870.
Najstaršou budovou kláštorného areálu je kláštorný chrám Narodenia Krista, ktorý bol postavený ešte na konci 17. storočia. Z tohto obdobia pochádza aj ikonostas, ktorý je vyrezávaný z dreva. 
Ubytovanie.
Monastier ponúka možnosť ubytovania pre návštevníkov. K dispozícii je 50 jednolôžkových a dvojlôžkových izieb. Izby pre návštevníkov sa nachádzajú v severnom krídle kláštora.
Marian Kotleba (basketbalista)

Marian Kotleba (* 2. január 1952, Bratislava) je bývalý slovenský basketbalista a československý reprezentant, účastník majstrovstiev sveta 1978.
V československej basketbalovej lige hral v rokoch 19721983 za kluby Inter Bratislava, Dukla Olomouc a BC Prievidza, celkom odohral 11 sezón. Bol dvakrát majstrom Česko-Slovenska (1979, 1980), vicemajstrom (1981) a na treťom mieste v roku 1977. Je na 50. mieste tabuľky strelcov československej ligy s celkovým počtom 3 684 bodov.
Hral v 5 ročníkoch európskych klubových pohárov v basketbale. S tímom Dukla Olomouc v Pohári európskych majstrov 197374 s účasťou v osemfinále. S tímom Bratislava hral štyri ročníky, v Pohári európskych majstrov dvakrát s účasťou vo štvrťfinálovej skupine (197980, 198081) a dva ročníky "Koračovho pohára" (197778, 197879) takisto s účasťou vo štvrťfinálovej skupine.
Za reprezentačné družstvo Česko-Slovenska v rokoch 19731979 odohral 96 zápasov. Hral na Majstrovstvá sveta v Manile, Filipíny (9. miesto) v roku 1978 i na Akademických majstrovstvách v roku 1973 (Sofia, Bulharsko).
V roku 1972 bol ocenený ako najlepší basketbalista Slovenska.
Vojenský kúpeľný ústav

Vojenský kúpeľný ústav je komplex kúpeľných objektov v centre mesta Piešťany na Teplickej ulici, predstavujúci druhé najstaršie piešťanské kúpele po Napoleonských kúpeľoch a v súčasnosti hlavné kúpeľnícke zariadenie v meste na pravom brehu Váhu.
Dejiny.
Vojenský kúpeľný ústav bol vybudovaný na podnet vtedajšieho nájomcu kúpeľov a kúpeľného lekára Františka Ernesta Scherera v roku 1863 podľa anonymného projektu. Zariadenie už od počiatku slúžilo ubytovaniu a stravovaniu kúpeľných pacientov z radov príslušníkov rakúsko-uhorskej armády. Pôvodnú, v slohovom výraze historizujúcu budovu postavili uprostred rozmerného pozemku, čo dovoľovalo rozširovať kapacitu zariadenia dostavbami v okolí hlavnej budovy. Budova bola vystavaná v roku 1853 a dnes je situovaná v parkovej výsadbe. V rokoch 1908-1909 vybudovali solitérnu "vilu Izabela", ktorá je dnes prepojená s hlavným objektom a na prelome 20. a 21. storočia bol doplnený rozsah poskytovaných služieb o balneoterapeutickú prevádzku vrátane bazénov, čo urobilo Vojenský kúpeľný ústav nezávislým na službách balneoterapeutických zariadení na Kúpeľnom ostrove.
Súčasnosť.
V súčasnosti funguje ústav pod názvom "Hotel Granit Piešťany - kúpeľný ústav", patriaci do siete hotelovej spoločnosti HOREZZA, a.s., ktorá združuje vojenské rekreačné zariadenia na Slovensku. Hotel poskytuje liečbu typickú pre piešťanské kúpele, teda zameranú na choroby pohybového ústrojenstva. Kúpeľné pramene Ústavu sú zabezpečované vďaka termálnemu vrtu vody vyvierajúcej z hĺbky 2000 metrov.
Železničná zastávka Malé Tŕnie

Železničná zastávka Malé Tŕnie bola železničná zastávka a zároveň železničné hradlo medzi Pezinkom a Šenkvicami pri obci Vinosady.
Zastávka Malé Tŕnie sa nachádzala na železničnej trati Bratislava – Žilina v 23,508 kilometri. Pred druhou svetovou vojnou niesla zastávka názov "Trlínok". Zastávka slúžila súčasne aj ako hradlo Hr. Malé Tŕnie bolo vybavené mechanickými návestidlami a predzvästami v oboch smeroch jazdy.
Hradlo Malé Trnie bolo po zrušení zastávky, niekedy v šesťdesiatych rokoch, samostatne stojace. Hradlo bolo zrušené počas výstavby V. koridoru, kedy sa vybudovala preložka trate, ktorá sa nazýva Šenkvická estakáda a hradlo tak stratilo význam. Od roku 2009 ho na novej preložke trate nahrádza AH Vinosady. AH nesie názov po blízkej obci, ktorá vznikla práve zlúčením obcí Malé Tŕnie a Veľké Tŕnie.
Business centrum Wallenrod

Wallenrod je moderné sedempodlažné biznis centrum na Mickiewiczovej ulici v užšom centre Bratislavy. Má charakter zelenej budovy a ide o prvú stredoeurópsku stavbu s vertikálnymi záhradami. Objekt danou mierkou a svojou komornou atmosférou predstavuje alternatívu k veľkým biznis centrám. Má 3 garážové podlažia, obchodný parter a 6 kancelárskych podlaží, s montovanou nadstavbou, tzv. “kontajnerom“ od inovatívneho slovensko-belgického startupu.
Charakteristika.
Vertikálna zelená fasáda tvorí nosný imidž adresy, a dopĺňa zelenú plochu do úzkej husto zastavanej ulice. Zároveň tvorí príjemnú pobytovú atmosféru pre interiéry za ňou. Dôraz na prírodné prvky sa výrazne prejavuje aj v spoločných priestoroch biznis centra - na recepcii masívnou zelenou stenou s akváriom, a pobytovou strešnou záhradou vo vnútrobloku. Tá je s vyššími podlažiami intenzívnejšie prepojená sériou štíhlych vysutých balkónov. 
Zeleň vkladá medzi pracovné miesta a intenzívnu ulicu polopriepustnú živú “medzivrstvu”, meniacu sa počas roka. V leto tvorí príjemný polotieň, na jeseň je prestrihaná tak, aby v zime dovnútra prepúšťala slnečné lúče. Okrem vytvorenia pracovnej pohody znižuje náklady na chladenie, alebo kúrenie.
Pre nezávislú údržbu sú v predsadených mliečnych podsvietených kubusoch fasády ukryté rebríky medzi úrovňami, vďaka ktorým je celá fasáda obslúžiteľná nezávisle od prevádzky kancelárií. Systém zaveseného vertikálneho skleníka je vzhľadom na jeho priestorové limity svetovo unikátny, musel byť špeciálne posudzovaný teoretickým virtuálnym modelom, a po overení jeho funkčnosti praxou bol patentovaný.
Vstup do budovy je na prízemí z ulice podporený charakteristickým písmenom “W” a zvýraznený podsvieteným portálom z matovaného skla. Ďalej sa na prízemí nachádzajú priestory pre obchodné prevádzky a vjazd do podzemnej garáže. Prízemie a suterény využívajú celú plochu pozemku. Zvyšné podlažia (2.-7.NP) sú navrhované ako kancelárske priestory kategórie A, vo výmere 2 633 m² so svetlou výškou 2,85 m. Priestory sú plne vetrané, klimatizované, so zdvojenou podlahou. Možnosť otvoriť si okno a nadýchať sa čerstvého vzduchu je zachovaná pre každý kancelársky priestor. 
Na streche je miesto pre montovanú miestnosť, ktorá rozširuje kancelárske priestory. Ide o jednoduchú konštrukciu tzv. “kontajner“, ktorý je vďaka nenáročnosti osadenia vhodný pre nadstavby v centrách miest. Miestnosti dominuje veľká okenná tabuľa a terasa s výhľadom na mesto. Zvyšok strechy je osadený obstavaným, aj priznaným technickým zariadením.
Názov budovy symbolicky odkazuje na fiktívneho hrdinu Konrada Wallenroda z rovnomenného historického eposu od Adama Mickiewicza, čím autori akcentovali situovanie projektu na Mickiewiczovej ulici. 
Projekt bol skolaudovaný v roku 2014.
Kóblanos z Afrodisie

Kóblanos ("Kóblanos") bol grécky sochár v 1. storočí. 
Kóblanos, grécky sochár z maloázijského mesta Afrodisias (gréckeho mesta v Kárii), bol činný v 1. storočí. Tento umelec, ktorý sa aktívne venoval reprodukcii gréckych diel na rímskom trhu, je autorom sochy boxera objavenej v talianskom meste Sorrento. Na podstavci tejto sochy je jeho signatúra: 
- text v starogréčtine
Socha predstavuje víťazného boxera, čo dokazuje olivová koruna (olivovou ratolesťou korunovali víťazov aj na olympijských hrách) na jeho hlave. Kóblanos ju zhotovil v prvom storočí, možno v období Flaviovcov. Umelec sa pri tvorbe tejto sochy inšpiroval vkusom minulosti, lebo jej postava je akousi zmesou rôznych sochárskych štýlov klasických gréckych sôch z 5. a 4. storočia pred Kr. Hlave však čiastočne chýba realizmus portrétov boxerov z týchto storočí. Malý Hermes v podobe Herakla, ktorý stojí pri soche, je symbolom gymnasia, miesta, kde športovci trénovali.
Ján Ilavský (geológ)

Ján Ilavský (* 30. apríl 1922 Važec - † 8. júl 1996 Bratislava) bol slovenský ložiskový geológ, odborník v oblasti rudných ložísk.
Život.
V roku 1941 absolvoval stredoškolské štúdium v Liptovskom Mikuláši. Následne nastúpil na štúdium na Prírodovedeckej fakulte Slovenskej Univerzity (dnešná Univerzita Komenského v Bratislave). Počas druhej svetovej vojny sa aktívne zapojil do Slovenského národného povstania, neskôr bojoval ako príslušník prvého československého armádneho zboru. Po vojne demobilizovaný. Následne pokračoval v štúdiu geológie. V roku 1946 ukončil štúdium na Prírodovedeckej fakulte. V roku 1948 získal po obhajobe rigoróznej práce titul RNDr. V roku 1959 sa stal kandidátom geologicko-mineralogických vied (CSc.) na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave a v roku 1974 obhájil titul doktor vied (DrSc.) na Vysokej škole technickej v Košiciach.
Pôsobil ako asistent Geologicko-paleontologického ústavu Prírodovedeckej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave, ako hlavný geológ Východoslovenského rudného prieskumu, n.p. a od roku 1957 pôsobil na Geologickom ústave Dionýza Štúra. V rokoch 1959 - 1962 tu pôsobil ako vedúci oddelenia paleozoika. V rokoch 1962 - 1964 pôsobil ako námestník vtedajšieho riaditeľa M. Kuthana. V rokoch 1969 - 1970 pracoval v Togu ako vedúci projektu OSN na vyhľadávanie farebných kovov. V 80. rokoch prednášal na Univerzite v Annabe (Alžírsko). Okrem dlhodobých pobytov v zahraničí sa zúčastnil aj viacerých krátkodobých akcií v Turecku, Guineji, Mali, Afganistane atď. Bol členom v komisii UNESCO pre zostavenie metalogenetickej mapy Európy a taktiež pracoval v skupine špecialistov RVHP pre tektonické a metalogenetické mapy karpatsko-balkánskych zón. V roku 1985 odišiel do dôchodku.
Geologické výskumy Dr. Jána Ilavského sa vzťahujú na rudné ložiská a geológiu neogénnych, paleogénnych, mezozoických útvarov, kryštalinika a paleozoika Západných Karpát. Zostavil množstvo geologických, banských a metalogenetických máp.
V roku 1972 bol ocenený Radom červenej hviezdy práce.
Dvojriadkové elementy dráhy

Dvojriadkové elementy dráhy alebo súbor elementov v dvoch riadkoch (, skratka TLE) je dátový formát, ktorý kóduje zoznam orbitálnych elementov objektu obiehajúceho okolo Zeme pre daný časový bod – epochu. Pomocou vhodnej predikčnej formulácie môže byť stav (poloha a rýchlosť) v ktoromkoľvek bode minulosti alebo budúcnosti vypočítaný s určitou presnosťou. Zobrazenie údajov TLE je špecifické pre zjednodušené modely perturbácií (SGP, SGP4, SDP4, SGP8 a SDP8), takže akýkoľvek algoritmus, ktorý používa TLE ako zdroj údajov, musí mať implementovaný jeden z modelov SGP na správny výpočet polohy a rýchlosti. TLE popisujú len trajektórie objektov obiehajúcich okolo Zeme.
Formát bol pôvodne určený pre dierne štítky, súbor elementov sa kódoval na dva štandardné štítky s 80 stĺpcami. Tento formát bol nakoniec nahradený textovými súbormi s každou sadou elementov zapísaných do dvoch 70-stĺpcových riadkov ASCII.
Letectvo USA sleduje všetky detekčné objekty na obežnej dráhe Zeme, vytvára zodpovedajúce TLE pre každý objekt a sprístupňuje TLE pre neklasifikované objekty na webovej stránke Space Track. Formát TLE je "de facto" štandardom pre distribúciu orbitálnych elementov objektov obiehajúcich Zem.
Súbor TLE môže obsahovať riadok nadpisu pred údajmi o prvkoch, takže každý záznam môže v súbore mať až tri riadky. Názov sa nevyžaduje, pretože každý dátový riadok obsahuje jedinečný kód identifikátora objektu.
Format.
Príklad TLE pre Medzinárodnú vesmírnu stanicu :
 ISS (ZARYA)
 1 25544U 98067A 08264.51782528 -.00002182 00000-0 -11606-4 0 2927
 2 25544 51.6416 247.4627 0006703 130.5360 325.0288 15.72125391563537
Význam týchto údajov je nasledujúci: 
Presnosť, ktorú možno dosiahnuť modelom SGP4 pre teleso s nízkou obežnou dráhou je 1 km v priebehu niekoľkých dní od vydania (epochy) TLE. Historicky algoritmus SGP definuje nízku obežnú dráhu ako obežnú dráhu s dobou obehu kratšou ako 225 minút.
Ribnoto ezero (Pirin)

Ribnoto ezero (, doslova "Rybné jazero") je vysokohorské jazero v pohorí Pirin v južnom Bulharsku, jedno z Bănderických jazier.
Geografia a opis.
Ribnoto ezero, známe tiež ako Ribnoto Bănderiško ezero (, doslova "Rybné Bănderické jazero"), Goľamo Bănderiško ezero (, doslova "Veľké Bănderické jazero"), alebo Dolno Bănderiško ezero (, doslova "Dolné Bănderické jazero") je jedným zo 16 Bănderických jazier (skupina vysokohorských jazier v severnom Pirine, v ktorých pramení rieka Bănderica) a jedným z 5, ktoré sú pomenované.
Je svojou dĺžkou 384 a šírkou až 230 metrov najväčším zo všetkých Bănderických jazier. Dosahuje hĺbky až 12,2 metra a leží v nadmorskej výške Jazero je vzdialené približne hodinu chôdze od horskej chaty Vichren, pričom cestou sa ide okolo menšieho jazera Okoto. V jazere žije pomerne veľké množstvo rýb a na základe tohto faktu jazero aj získalo svoje oficiálne a najpoužívanejšie meno.
Nad jazerom sa nachádzajú Žabeškoto ezero (, doslova "Žabie jazero") a Dălgoto ezero (, doslova "Dlhé jazero").
Okoto (Pirin)

Okoto () je vysokohorské jazero v pohorí Pirin v južnom Bulharsku, jedno z Bănderických jazier.
Geografia a opis.
Jazero Okoto, známe tiež ako Ravnaškoto ezero (, doslova "Ravnacké jazero") je jedným zo 16 Bănderických jazier (skupina vysokohorských jazier v severnom Pirine, v ktorých pramení rieka Bănderica) a jedným z 5, ktoré sú pomenované. Leží v nadmorskej výške a je tak najnižšie položeným zo všetkých Bănderických jazier. Je malé a kruhovité, na dĺžku má len 65 a na šírku 57 metrov. Na najhlbšom mieste je hlboké 5,4 metra. Nachádza sa len okolo 30 minút chôdze od horskej chaty Vichren na skalnom prahu nad ňou. Vytvorené je na mieste, kde rieka Bănderica preteká miestom známym po názvom "Ravnako" a podľa tohto miesta jazero získalo jeden zo svojich názvov. Vyššie proti prúdu rieky Bănderice sa nachádzajú aj Ribnoto ezero (), Žabie jazero () a Dlhé jazero ().
Katalógové číslo satelitu USSPACECOM

Satelitné katalógové číslo (známe tiež ako katalógové číslo NORAD, NORAD ID, katalógové číslo NASA, číslo objektu USSPACECOM alebo jednoduché katalógové číslo a podobné varianty) je sekvenčné 5 miestne číslo pridelené USSPACECOM (US Space Command) satelitu v poradí identifikácie. Pred USSPACECOM bol katalóg spravovaný veliteľstvom NORAD. Prvý katalógový objekt, katalógové číslo 00001, je raketa Sputniku 1, ktorý má priradené číslo 00002. 
V januári 2019 bolo v hlavnom katalógu National Space Science Data Center uvedených viac ako 44 000 sledovaných objektov vrátane viac ako 8 410 satelitov, ktoré boli vypustené na obežnú dráhu od roku 1957.
International Designator

International Designator (iné názvy: označenie COSPAR, COSPAR ID, v Spojených štátoch NSSDC ID) je medzinárodná konvencia pre označovanie satelitov. Skladá sa z roku štartu, trojciferného prírastkového čísla od začiatku daného roka a až troj-písmenového kódu predstavujúceho sekvenčný identifikátor kusu v štarte. 
Napríklad je raketoplán Discovery na misii STS-31, ktorá niesla Hubbleov kozmický ďalekohľad () do vesmíru. Tento štart bol 37. v poradí v roku 1990. Kozmické lode, ktoré nedokončia obežnú dráhu Zeme, napríklad po štarte nedosiahli obežnú dráhu, nemajú zvyčajne pridelené ID. 
Systém označovania je všeobecne známy ako COSPAR ID, podľa Výboru pre vesmírny výskum (, COSPAR) Medzinárodnej rady pre vedu. Zahŕňa prvý označovací systém, navrhnutý na Harvardovej univerzite v roku 1958. Tento systém používal písmená gréckej abecedy na označenie umelých satelitov. Sputnik 1 bol napríklad označený ako „1957 Alpha 2“. Systém označovania z Harvardu sa používal pre satelity vypustené až do konca roku 1962, kedy bol nahradený COSPAR ID. Prvý satelit, ktorý dostal označenie nového formátu, bola Luna E-6 č. 2, 1963-001B.
Katalóg spravuje v Spojených štátoch National Space Science Data Center (NSSDC), súčasť NASA.
Železničná stanica Čachtice

Železničná stanica Čachtice je železničná stanica v Čachticiach.
Železničná stanica Čachtice leží na jednokoľajnej neelektrifikovanej železničnej trati Nové Mesto nad Váhom – Vrbovce.
Irén Sárközy

Ing. JUDr. Irén Sárközy (* 2. marec 1970) je politička, bývalá poslankyňa Národnej rady Slovenskej republiky za stranu MOST – HÍD.
Politička.
V parlamentných voľbách v roku 2016 kandidovala na 15. mieste kandidátky MOST - HÍD. So ziskom 2 116 hlasov získala 16. miesto a stala sa náhradníčkou.
Parlamentné pôsobenie.
Do parlamentu vstúpila 24. marca 2016 rozhodnutím predsedu NR SR č. 11 ako náhradníčka po tom ako sa László Sólymos stal členom vlády. V Národnej rade pôsobila ako vedúca Stálej delegácie NR SR v Stredoeurópskej iniciatíve a jej parlamentnej dimenzii, členka Ústavnoprávneho výboru NR SR a Stálej delegácie NR SR v Parlamentnom zhromaždení OBSE ako aj overovateľka Výboru NR SR pre európske záležitosti.
V januári 2019 Peter Kresák, stranícky kolega Sárközy, kandidoval na funkciu sudcu Ústavného súdu. Kresák výbor opustil, lebo nechcel rozhodovať o spolukandidátoch. Sárközy prijala Kresákovo miesto v Ústavnoprávnom výbore a Kresák zasadol na jej doterajšie miesto vo Výbore pre financie a rozpočet. 
Tesne pred voľbou kandidátov na ústavných sudcov Sárközy jednoznačne nepovedala či Robert Fico spĺňa podmienky na funkciu alebo nie a či svojim hlasovaním vo výbore prelomí patovú situáciu. Povedala však, že v pléne za Fica hlasovať nebude.
Bănderické jazerá

Bănderické jazerá () je skupina 16 vysokohorských ľadovcových jazier v pohorí Pirin v južnom Bulharsku.
Geografia a opis.
Bănderické jazerá je skupina 16 vysokohorských ľadovcových jazier v centrálnej severnej časti pohoria Pirin. Medzi najnižšie (v nadmorskej výške ) a najvyššie (v nadmorskej výške ) položeným jazerom je denivelácia viac než 250 výškových metrov. Celkovo zaberajú plochu približne 12,7 hektára. Nachádzajú sa v oblasti s veľkým množstvom turistických trás. Z celkového počtu 16 jazier je ich pomenovaných päť. Sú to: jazero Okoto, Muratovo ezero, Ribnoto ezero, Žabeško ezero a Dălgo ezero. Vodu im dodáva rieka Bănderica. 
Najdôležitejšie Bănderické jazerá.
Okoto () - hovorí sa mu ešte Ravnaškoto ezero (, doslova "Ravnacké jazero"). Nachádza sa približne 600 metrov južne od horskej chaty Vichren. Je to malé jazero kruhovitého tvaru o dĺžke 64 a šírke 57 metrov a hĺbke 5,5 metra. Nachádza sa v nadmorskej výške Vzhľadom k blízkosti chaty Vichren ide o jedno z najnavštevovanejších jazier Národného parku Pirin.
Muratovo ezero (, doslova "Muratovo jazero") - známe je aj pod bulharskými názvami Obinato ezero () a Chvojnato ezero (). Nachádza sa na úpätí vrchu Muratov () a sú od neho krásne výhľady na vrchy Todorka () a Malka Todorka (). Okolo jazera vedie turistická trasa, ktorá spája horskú chatu Vichren s horskou chatou Sinanica. Jazero leží v nadmorskej výške a v najhlbšom mieste dosahuje hĺbky 3,2 metra.
Ribnoto ezero (, doslova "Rybné jazero") - hovorí sa mu ešte Goľamo Bănderiško ezero (, doslova "Veľké Bănderické jazero"). Je najväčším a najhlbším jazerom z celej skupiny Bănderických jazier. V jeho juhozápadnej časti sa nachádza oddelené len niekoľkými metrami súše ďalšie bezmenné malé jazierko. V blízkosti jazera vedie turistická trasa z horskej chaty Vichren do útulne Tevno ezero. Ribnoto ezero leží v nadmorskej výške a v najhlbšom mieste je hlboké 12,2 metra.
Žabeško ezero (, doslova "Žabie jazero") - je najvyššie položeným z celej skupiny Bănderických jazier. Odkrýva sa tu nádherný výhľad na severozápad k vrchu Muratov (). V dôsledku len malého odtoku je najteplejším z Bănderických jazier. Pri jazere sa rozdeľuje turistická trasa, ktorá sem vedie z vysokohorskej chaty Vichren. Jednou odbočkou je možné pokračovať k útulni Tevno ezero, druhá vedie k vysokohorskej chate Demjanica. Jazero sa nachádza v nadmorskej výške a v najhlbšom mieste dosahuje hĺbky 1,9 metra.
Dălgo ezero (, doslova "Dlhé jazero") - je známe tiež ako Gorno Bănderiško ezero (, doslova "Horné Bănderické jazero"). Zo všetkých Bănderických jazier leží najďalej od chaty Vichren. V blízkosti jazera vedie turistická trasa z horskej chaty Vichren do útulne Tevno ezero. Leží v nadmorskej výške a v najhlbšom mieste dosahuje hĺbky 10 metrov. Je dlhé až 459 metrov a široké 150 metrov. Leží približne kilometer severne od vrchu Bănderiški čukar ().
Eduardo Martínez Somalo

Eduardo Martínez Somalo (* 31. marec 1927, Baños de Río Tobía – † 10. august 2021, Rím) bol španielsky kardinál, emeritný kardinál camerlengo a emeritný prefekt Kongregácie pre inštitúty zasväteného života a spoločnosti apoštolského života.
Životopis.
Študoval teológiu najprv v seminári svojej diecézy Calahorra y La Calzada-Logroño. Neskôr študoval na Pápežskom španielskom kolégiu a na Pápežskej gregoriánskej univerzite v Ríme. Za kňaza pre diecézu Calahorra y La Calzada-Logroño bol vysvätený 19. marca 1950. Po vysviacke pracoval ako pastoračný kňaz. Vrátil sa do Ríma, kde v roku 1956 získal doktorát z kanonického práva. Následne začal pracovať ako sekretár vo vatikánskom Štátnom sekretariáte, v jeho španielskom oddelení. V roku 1968 sprevádzal pápeža Pavla VI. na 39. svetovom eucharistickom kongrese v Bogote. Učil tiež na Pápežskej diplomatickej akadémii. V roku 1963 bol menovaný za čestného pápežského komorníka a v roku 1970 za pápežského preláta. V tom istom roku sa stal asesorom Štátneho sekretariátu. Okrem kuriálnych povinností sa venoval aj pastorácii chorých.
Arcibiskup a kardinál.
V roku 1975 ho pápež Pavol VI. vymenoval za titulárneho arcibiskupa Thagory a apoštolského nuncia v Kolumbii. Za biskupa ho vysvätil 13. decembra 1975 vatikánsky štátny sekretár, kardinál Jean-Marie Villot. Spolusvätiteľmi boli substitút Štátneho sekretariátu arcibiskup Giovanni Benelli a biskup Tarazony Francisco Álvarez Martínez, obaja neskorší kardináli. V roku 1979 bol menovaný za substitúta Štátneho sekretariátu Svätej stolice.
Pápež Ján Pavol II. ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom Santissimo Nome di Gesù 28. júna 1988.
Od 1. júla 1988 až do 21. januára 1992 bol prefektom Kongregácie pre Boží kult a disciplínu sviatostí. Od roku 1992 pôsobil ako prefekt Kongregácie pre inštitúty zasväteného života a spoločnosti apoštolského života. Počas pôsobenia v tomto úrade ho pápež Ján Pavol II. menoval 5. apríla 1993 camerlengom Svätej rímskej cirkvi. Od 29. januára 1996 až do 9. januára 1999 bol kardinálom protodiakonom, čiže služobne najstarším kardinálom diakonom z kardinálskeho kolégia. V roku 2002 požiadal o uvoľnenie z úradu, čomu však pápež vyhovel až 11. februára 2004.
Po úmrtí pápeža Jána Pavla II. bol ako camerlengo hlavou Vatikánu až do zvolenia jeho nástupcu. V úlohe voliča sa zúčastnil konkláve, ktoré vybralo Benedikta XVI.. Po dosiahnutí veku 80 rokov sa 4. apríla 2007 vzdal funkcie kardinála camerlenga, ktorú po ňom prebral kardinál Tarcisio Bertone.
Kardinál Somalo zomrel 10. augusta 2021 vo svojom dome v Ríme.
Citrónovník pravý

Citrónovník pravý, staršie "Citrónovník limonový" ("Citrus limon") je druh malého subtropického vždyzeleného stromu z čeľade rutovité. Jeho žltý plod sa nazýva citrón. 
Má jednoduché vajcovité listy (dlhé 8 až 14 cm), ktoré obsahujú aromatické oleje. Kvitne od apríla do mája. Malé, obojpohlavné biele kvety sú vo zväzkoch a sú veľmi voňavé. Plod je bobuľa s kožovitou šupkou (hesperídium). Dorastá do výšky 3 až 6 m a má ostré tŕne.
Pôvodom je pravdepodobne zo severozápadnej Indie, rastie v Stredomorí, Juhozápadnej Ázii a na juhu Severnej Ameriky. Genetická štúdia naznačuje, že ide o kríženca medzi "Citrus aurantium" a "Citrus medica". Bol introdukovaný do Talianska v 2. storočí pred Kr. a v Iraku a Egypte sa pestoval v 7. storočí pred Kr.
Plody sa používajú na konzumáciu, ako liečivá rastlina, na čistenie (šťava, dreň aj šupka). Šťava z citróna obsahuje 5% až 6% kyseliny citrónovej, s pH približne 2,2. To jej dáva výraznú kyslú chuť a je kľúčovou zložkou v nápojoch a potravinách, ako je limonáda a citrónový koláč.
Okoto

Okoto () môže byť:
Ribnoto ezero

Ribnoto ezero (, doslova "Rybné jazero") môže byť:
Ján Ilavský

Ján Ilavský môže byť:
Železničná stanica Poriadie

Železničná stanica Poriadie je železničná stanica v obci Poriadie.
Železničná stanica Poriadie bola uvedená do prevádzky 1. septembra 1929. Nachádza sa v kilometri 30,130 na železničnej trati Nové Mesto nad Váhom – Vrbovce, medzi výhybňou Papraď a železničnou stanicou Myjava.
V súčasnej dobe je stanica neobsadená. Napriek tomu sa používajú dve dopravné koľaje a jedna manipulačná. Stanica je vybavená samovratnými výhybkami, ktoré natrvalo určujú smer vjazdu do stanice. Vlaky prichádzajúce od Vrboviec vchádzajú do stanice odbočkou na 3. koľaj, vlaky od Starej Turej priamo na 1. koľaj. Traťová rýchlosť je v stanici obmedzená na 40 km/h.
Dopravné koľaje sú vybavené odchodovými trojznakovými návestidlami. Odchodové návestidlo do Vrboviec je umiestnené vpravo od 1. koľaje, odchodové návestidlo do Starej Turej vpravo od 3. koľaje. Vchod do stanice z oboch smerov je krytý vchodovými návestidlami. Návestidlá sú ovládané diaľkovo z Nového Mesta nad Váhom, odkiaľ je riadená celá doprava na trati č. 121.
Llyn Celyn

Llyn Celyn (doslova "jazero Celyn") je priehrada postavená v doline rieky Tryweryn v Gwynedde v severnom Walese.
Geografia a opis.
Llyn Celyn leží na území severného Walesu v grófstve Gwynedd v doline rieky Tryweryn (ktorej tok začina jej vyústením z jazera Tryweryn, ležiacom na území národného parku Snowdonia a po 19 km toku sa v jazere Bala spája s riekou Dee a stáva sa tak jedným z jej hlavných prítokov), ktorá bola za účelom výstavby priehrady čiastočne zatopená. Dolina bola intenzívne využívaná na poľnohospodárstvo a tak výstavbe priehrady nepadla za obeť len dolina samotná, ale aj v nej ležiaca dedina Capel Celyn, ktorá pozostávala z 12 farmárskych usadlostí, školy, pošty a kaplnky s cintorínom.
Výstavba a súvislosti.
O začatí výstavby sa začalo uvažovať už v roku 1955, keď spoločnosť Liverpool Corporation hľadala dodatočné zdroje vody, ktorá bola potrebná pre stále rastúci výrobný proces v meste Liverpool a dolina rieky Tryweryn bola zvolená ako vhodná lokalita. Výber lokality prebehol bez akejkoľvek vedomosti miestnej komunity, ktorá sa o nadchádzajúcich plánoch pre výstavbu dozvedela z novín. Toto všetko spôsobilo v dedine Capel Celyn (ktorá bola etnicky waleská a bola známa zachovávaním waleských, predovšetkým hudobných tradícií) veľkú vlnu odporu a nasledovalo niekoľko rokov protestných akcií do ktorých sa zapojili aj waleské polovojenské oddiely usilujúce o nezávislosť na Spojenom kráľovstve. Za týmto účelom bola dokonca vytvorená v roku 1956 organizácia po názvom Trywerynský obranný výbor (angl. Tryweryn Defence Committee) s pobočkami na mnohých miestach Walesu. Akcie však v konečnom dôsledku neboli úspešné a požiadavky výboru neboli vypočuté. O rozhodnutí o začatí o výstavbe hlasovala Dolná snemovňa Spojeného kráľovstva 3. júla 1957 a napriek dlhej a náročnej debate bola nakoniec výstavba schválená pri prvom čítaní a následne začiatkom augusta toho istého roku prešlo rozhodnutie aj čítaním druhým. Výstavba sa začala v roku 1960 a po piatich rokoch bola priehrada oficiálne otvorená dňa 28. októbra 1965. Protesty však neutíchli a objavovali sa (vrátane násilných akcií) nielen počas výstavby, ale aj po nej a až do dnešných dní je pamiatka bývalej obce Capel Celyn miestnymi komunitami rôzne pripomínaná. V októbri roku 2005 sa Liverpoolska radnica oficiálne ospravedlnila za spôsob s akým sa vtedy k výstavbe priehrady pristúpilo. 
Využitie.
Okrem výroby elektrickej energie a fungovania ako zásobáreň vody pod správou spoločnosti Dŵr Cymru Cyf sa priehrada využíva aj na rybolov, pričom sa lovia najmä pstruhy, ktoré sú do nádrže pravidelne nasadzované.
Železničná zastávka Báhoň

Železničná zastávka Báhoň je železničná zastávka v obci Báhoň.
Železničná zastávka Báhoň leží na železničnej trati Bratislava – Žilina, v medzistaničnom úseku Pezinok – Cífer. V súvislosti s modernizáciou V. železničného koridoru prešla v roku 2006 celkovou rekonštrukciou. Poloha zastávky je orientovaná tak, že sa vystupuje sprava a v smere jazdy.
Alexandre José Maria dos Santos

Alexandre José Maria dos Santos OFM (* 18. marec 1924, Zavala, Mozambik – † 29. september 2021, Maputo, Mozambik) bol mozambický kardinál, emeritný arcibiskup Maputa.
Životopis.
Študoval teológiu a filozofiu najprv v Mozambiku a neskôr v Portugalsku. Mozambik bol totiž až do roku 1975 portugalskou kolóniou. Vstúpil do rádu františkánov, večné sľuby zložil v roku 1951. Kňazskú vysviacku mu udelil 25. júna 1953 v Lisabone vtedajší lisabonský patriarcha, kardinál Manuel Gonçalves Cerejeira. Po vysviacke pastoračne pôsobil vo františkánskej misii v Mozambiku a tiež pri výchove budúcich kňazov ako rektor kňazského seminára.
V roku 1974 ho pápež Pavol VI. vymenoval za maputského arcibiskupa. Svätenie mu udelil dňa 9. marca 1975 prefekt Kongregácie pre evanjelizáciu národov kardinál Angelo Rossi. Spolusvätiteľmi boli arcibiskup Dar es Salaamu kardinál Laurean Rugambwa a biskup z Malanje Eduardo André Muaca. Pápež Ján Pavol II. ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom San Frumenzio ai Prati Fiscali 28. júna 1988. Stal sa tak prvým kardinálom mozambického pôvodu. V roku 1999 požiadal o uvoľnenie z úradu, čomu však pápež vyhovel až 22. februára 2003.
Železničná stanica Myjava

Železničná stanica Myjava je železničná stanica v Myjave.
Železničná stanica Myjava leží na neelektrifikovanej, jednokoľajnej železničnej trati Nové Mesto nad Váhom – Vrbovce. V súčasnosti je v rekonštrukcii.
Železničná stanica Trenčianske Bohuslavice

Železničná stanica Trenčianske Bohuslavice je železničná stanica v obci Trenčianske Bohuslavice.
Železničná stanica Trenčianske Bohuslavice leží na hlavnej elektrifikovanej železničnej trati Bratislava – Žilina medzi železničnou stanicou Nové Mesto nad Váhom a železničnou stanicou Trenčín. Výpravná budova s dopravnou kanceláriou sa nachádza na pravej strane v smere na Melčice. V roku 2007 prešla rekonštrukciou.
Arturo Vidal

Arturo Erasmo Vidal Pardo (* 22. máj 1987, Santiago, Čile) je čilský futbalista hrajúci za taliansky klub Inter Miláno ako záložník. Na drese nosí číslo 22.
Klubová kariéra.
Colo-Colo.
Vidalov profesionálny debut prišiel v roku 2006 v zápase Apertura Tournament proti Universidad de Chile. Vidal prišiel ako striedajúci hráč. Colo-Colo vyhralo a vyhralo tak celý turnaj. V danej sezóne sa Vidal postupne vypracoval na kľúčového hráča tímu a pomohol mu k ďalším úspechom. Následne po ňom začali pokukovať viaceré európske kluby.
Bayer Leverkusen.
V roku 2007 Vidal prestúpil do nemeckého klubu Bayer Leverkusen. Bayer ho okrem iného kúpil hlavne za výkony na majstrovstvách sveta hráčov do 20 rokov. Cena prestupu sa mala pohybovať okolo 11 miliónov dolárov. Vidal zmeškal prvý zápas sezóny pre zranenie. V ďalších zápasoch už v zostave figuroval. Jeho prvý zápas bol hosťujúca prehra s Hamburgom. Jeho poslednou sezónou v Bayeri bola sezóna 2010/2011. S klubom sa dostal do osemfinále Európskej ligy a v Bundeslige zaznamenal 11 asistencií.
Juventus.
V Juventuse Vidal debutoval v zápase proti Parme kde ako striedajúci hráč dokonca vstrelil aj gól a pomohol Juventusu pri výhre . V jeho poslednej sezóne v Juve pod trénerom Massimilianom Allegrim dal prvý gól a aj druhý gól v zápase prote Cesene pri výhre . Vidal sa dostal do finále Ligy majstrov proti FC Barcelone. Juventus prehral . Vidal sa po sezóne dostal do zoznamu desiatich najlepších hráčov Európy v roku 2015. Umiestnil sa na ôsmom mieste. V Juventuse získal 4 talianske ligové tituly.
Bayern.
Vidal sa v roku 2015 opäť vrátil do nemeckej Bundesligy, tentokrát za 40 miliónov eur prestúpil do Bayernu Mníchov. Debutoval v nemeckom superpohári proti Wolfsburgu. Bayern prehral po penaltovom rozstrele, v ktorom Vidal skóroval. Prvý gól za Bayern dal taktiež z penalty. Odniesol si to FC Nöttingen. Prvý ligový gól dal pri hosťujúcej výhre nad SV Darmstadt 98. V novembri bol nominovaný na najlepšieho hráča roku 2015. S Bayernom vyhral titul. Titul získal aj v nasledujúcich dvoch sezónach.
Barcelona.
V lete 2018 Vidal prestúpil z Bayernu do Barcelony. Prestupová čiastka sa mala pohybovať okolo 20 miliónov eur. 12. augusta 2018 Vidal debutoval za Barcelonu v zápase španielskeho superpoháru. Barcelona porazila Sevillu . 28. októbra dal Vidal svoj prvý gól za Barcelonu. V El Clásicu, teda zápase proti Realu Madrid prišiel na ihrisko v 84. minúte. 3 minúty neskôr skóroval a uzavrel skóre na konečných . Druhý gól za Barcu si pripísal pri domácej prehre s Betisom .
Reprezentačná kariéra.
Vidal po pôsobení v repre do 20 rokov začal hrávať za áčko. Debutoval v priateľskom zápase s Venezuelou. Hral aj na majstrovstvách sveta 2010, 2014 a 2018.
Železničná zastávka Višňové

Železničná zastávka Višňové je železničná zastávka v obci Višňové.
Železničná zastávka Višňové leží na železničnej trati Nové Mesto nad Váhom – Vrbovce. Zastávka nie je elektrifikovaná.
Informačné stredisko

Informačné stredisko môže byť:
Clément Lenglet

Clément Lenglet (* 17. jún 1995, Beauvais, Francúzsko) je profesionálny francúzsky futbalista hrajúci za španielsky klub FC Barcelona ako obranca. Na drese nosí číslo 15.
Klubová kariéra.
Nancy.
Lenglet sa narodil vo francúzskom meste Beauvais. Do Nancy sa dostal cez mládežnícku akadémiu. Predtým pôsobil v juniorke AMS Montchevreuil a US Chantilly. Svoj prvý zápas za Nancy odohral Lenglet 27. septembra 2013 v zápase Ligue 2 proti AC Aries-Avignon, keď prišiel na ihrisko v 32. minúte. Duel skončil bez gólov. V sezóne 2015/16 bol Lenglet súčasťou pevnej obrany Nancy. Odohral 34 zápasov a zabezpečil tímu zisk druholigového titulu a postup do Ligue 1. Prvý gól za Nancy dal 29. januára 2016 v zápase proti Clermontu pri domácej výhre . V prvej polovici sezóny 2016/17 odohral Lenglet v Ligue 1 18 zápasov.
Sevilla.
4. januára 2017 sa Lenglet presunul do Španielska. So Sevillou podpísal kontrakt do roku 2021. Prestupová čiastka bola 5 miliónov eur. Prišiel ako náhrada za Timothéea Kolodziejczaka, ktorý odišiel do Borussie Mönchengladbach. Lenglet debutoval za Sevillu v zápase osemfinále španielskeho pohára proti Realu Madrid pri domácej remíze . Sevilla vypadla po celkovom skóre v prospech Realu. 15. januára 2017 Lenglet debutoval v La Lige. Sevilla opäť čelila madridskému Realu. Tentokrát z toho ale bola domáca výhra , ktorou Sevilla prerušila sériu 40 zápasov Realu Madrid bez prehry vo všetkých súťažiach. V danej sezóne Lenglet odohral 17 zápasov. Prvý gól za Sevillu dal francúzsky obranca 19. augusta 2017 pri domácej remíze s Espanyolom. So Sevillou sa dostal do štvrťfinále Ligy majstrov, keď v osemfinále dokázali vyradiť slávny Manchester United. ESPN zaradilo Lengleta do ich najlepšej zostavy Ligy majstrov za danú sezónu.
Barcelona.
12. júla 2018 prestúpil Lenglet do konkurenčnej Barcelony. Barca zaplatila výkupnú klauzulu vo výške 35 miliónov eur. Francúz debutoval proti svojmu bývalému tímu. Sevillu Barcelona zdolala vo finále španielskeho superpoháru . Prvý gól za Barcelonu dal 31. októbra 2018 v zápase šestnásťfinále španielskeho poháru proti Leonese. Lenglet rozhodol o vonkajšej výhre . Barca postúpila ďalej v celkovom skóre .
Reprezentačná kariéra.
Lenglet doposiaľ nenastúpil za reprezentačné áčko. Francúzov zatiaľ reprezentoval len v mládežníckych kategóriách.
Hektoridas

Hektoridas ("Hektoridas") bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr. 
Hektoridas, grécky sochár neznámeho pôvodu, bol činný v 1. polovici 4. storočia pred Kr. Podieľal sa na výzdobe východného štítu Asklépiovho chrámu v Epidaure (námet mu zrejme spracoval Timotheos). Tento chrám, ktorého výstavba prebiehala zrejme v rokoch 375 až 370 pred Kr., bol najvýznamnejšou liečebnou svätyňou v starovekom Grécku (pútnici tu očakávali zázračný skutok boha Asklépia.).
Svedectvom Hektoridovej práce je jeho signatúra, ktorú našli medzi fragmentami sôch na východnej strane chrámu. Z týchto fragmentov je zrejmé, že v štíte bola znázornená scéna zničenia Tróje (Ἰλίου πέρσις - Iliou persis), potom ako si Trójania dotiahli za mestské hradby dreveného koňa Achájcov. Našla sa tu hlava (zrejme Priamova), ženská postava v skrčenej polohe, ktorú identifikovali ako Andromachu, časť sochy Palladionu (Palladion - posvätná socha bohyne Pallas Atény, uctievanej v jej chráme v Tróji) a ďalšie fragmenty týkajúce sa tejto mýtickej scény. Socha Andromachy je na rozdiel od postáv zo západného štítu majstrovským dielom. Je pôvabne a jemne spracovaná, podčiarknuť by sa tu mohol efekt priliehavosti chitónu na jej pekné nahé telo. Z účtov (nápis účtov bol objavený neďaleko chrámu) výstavby chrámu je známe, že Hektoridas za práce na východnom štíte dostal 1610 drachiem:
Dostal tiež 54 (formula_1formula_2formula_3) drachiem za neidentifikovanú prácu, 16 (formula_2formula_5) drachiem za model pre enkaustickú maľbu hlavy leva (výzdoba oboch štítov bola bohato polychrómovaná a postavy mali i kovové doplnky) a ďalších 1400 (ΧΗΗΗΗ) drachiem za práce na inej strane chrámu (západný štít chrámu bol zrejme pridelený inému neznámemu sochárovi).
Repka

Repka môže byť:
Železničná stanica Vaďovce

Železničná stanica Vaďovce je železničná stanica v obci Vaďovce.
Železničná stanica Vaďovce leží na železničnej trati Nové Mesto nad Váhom – Vrbovce. Stanica nie je elektrifikovaná.
Železničná stanica Trenčín-Zlatovce

Železničná stanica Trenčín-Zlatovce je železničná stanica v mestskej časti Zlatovce mesta Trenčín. 
Nachádza sa asi 2 kilometre juhozápadne od centra Trenčína, smerom na Bratislavu. Železničná stanica leží na elektrifikovanej železničnej trati Bratislava – Žilina. Od Bratislavy je vlakom obec vzdialená 121 km a od Žiliny 82 km.
Jasper Cillessen

Jacobus Antonius Peter Cillessen známy ako Jasper Cillessen (* 22. apríl 1989, Nijmegen) je profesionálny holandský futbalista hrajúci za španielsky klub Valencia CF ako brankár.
Klubová kariéra.
NEC.
Cillessen sa narodil v holandskom meste Nijmegen. Začal hrávať za miestny tím De Treffers. Následne sa vďaka skautom NEC dostal do ich akadémie. V roku 2008 podpísal s NEC profesionálny kontrakt a začal hrať za rezervný tím. V roku 2010 predĺžil zmluvu do roku 2012. Po zranení gólmana Gábora Babosa debutoval za áčko NECU 28. augusta 2010 pri domácej remíze s SC Heerenveen. Po skončení zápasu bol vyhlásený za najlepšieho hráča zápasu. Po Babosovom návrate zo zranenia si Cillessen udržal pozíciu jednotky a podpísal zmluvu do roku 2014.
Ajax.
27. augusta 2011 bol oficiálne oznámený prestup Cillessena z NEC do Ajaxu Amsterdam. Prestupová čiastka sa mala pohybovať okolo 3 miliónov eur. Cillessen podpísal zmluvu na 5 rokov, teda do roku 2016. Jeho debut za Ajax prišiel v septembri 2011 v zápase 2. kola holandského poháru proti VV Noordwijk. Ajax vyhral . Prvý ligový štart prišiel v októbri v zápase s Feyenoordom. Cillessenov štart bol vynútený, keď v 66. minúte dostal Kenneth Vermeer červenú kartu a Cillessen musel prísť na ihrisko namiesto Gregoryho van der Wiela. Zápas sa skončil remízou, keď Ajax zmazal jednogólové manko tesne pred koncom. V roku 2013 sa definitívne stal jednotkou Ajaxu.
Barcelona.
25. augusta 2016 podpísal Cillessen 5-ročný kontrakt s FC Barcelonou. Prestup stál Barcu 13 miliónov eur. Debut Cillessena za Barcelonu v La Lige prišiel v domácom zápase s Deportivom Alavés. Barcelona prehrala . Následne už v La Lige nastúpil len na jeden zápas. Zohral ale niekoľko duelov v Lige majstrov a bol kľúčovým hráčom Barcelony pre zisk španielskeho pohára v rokoch 2017 a 2018. V sezóne 2018/19 zohral kľúčovú rolu v dvojzápase štvrťfinále Copa del Rey proti Seville. Po vonkajšej prehre vychytal doma penaltu a Barcelona po domácej výhre postúpila ďalej v celkovom skóre .
Valencia.
25. júna 2019 Cillessen prestúpil z Barcelony do Valencie, kde podpísal 4-ročný kontrakt.
Reprezentačná kariéra.
Cillessen odohral s Holandskom celý turnaj majstrovstiev sveta 2014. Obsadil 3. miesto.
Olejka

Olejka môže byť:
Jan Červinka

Jan Červinka (* 27. jún 1930, Opava, Česko-Slovensko) je popredný český horolezec, v 50., 60 a 70. rokoch patril medzi česko-slovenskú expedičnú horolezeckú špičku. Jeho častým spolulezcom bol Vlastimil Šmída.
Horolezecká činnosť.
V rokoch 19501961 bol členom prvého Československého reprezentačného družstva. Zúčastnil sa na viacerých celoštátnych a národných expedíciách. V roku 1961 bol ocenený titulom "Majster športu" a v roku 1965 sa stal "Zaslúžilým majstrom športu". V roku 1973 založil vo Vrchlabí horolezecký oddiel, od roku 1989 bol predsedom vrchlabské Telovýchovné jednoty SVS Krkonoše. V roku 2004 sa stal čestným členom Českého horolezeckého svazu
Spolu s Vlastimilom Šmídom sa po vstupe vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska 21. augusta 1968 zriekli sovietskych vyznamenaní na protest proti okupácii Československa.