burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Beatrix Pospíšilová Čelková

Beatrix Pospíšilová Čelková (rod. Božena Pospíšilová, prezývaná Trixi; * 16. júl 1925, Bratislava – † 2. jún 1997, Trenčín) bola slovenská účastníčka československého protinacistického odboja počas druhej svetovej vojny, najmladšia priemyselná špiónka, ktorá zohrala dôležitú rolu pri príprave spojeneckého bombardovania bratislavskej rafinérie Apollo v júni 1944.
Životopis.
Trixi sa narodila ako Božena Pospíšilová v Bratislave v rodine Slovenky a Moraváka. Po vyhlásení Protektorátu a vzniku Slovenského štátu sa jej rodičia rozviedli a otec bol donútený opustiť Slovensko. Trixi s ním ako pätnásťročná odcestovala do Prahy, kde nastúpila na gymnázium.
Odbojová činnosť.
Barrandov.
Ako šestnásťročná sa už angažovala v protinacistickom odboji. Priviedla ju k tomu jej teta Františka Hrubišková prezývaná "Biela pani", ktorá bola aj s manželom aktívna v odbojovej skupine Flóra a ilegálne jazdila zo Slovenska do Prahy, pričom slúžila ako spojka medzi slovenským odbojom a českou Obranou národa vedenou Aloisom Eliášom. Trixi z gymnázia odišla pracovať do spoločnosti Lucernafilm. Na Barrandove začala kariéru najmladšej špiónky. Poznala hercov, ale zamerala sa hlavne na vysokých nemeckých dôstojníkov, od ktorých získavala informácie. V spoločnosti budila pozornosť, ovládala cudzie jazyky, nechýbal jej zmysel pre humor a mala dokonalé spoločenské vystupovanie.
Justícia.
Počas heydrichiády ju vyšetrovalo gestapo, neobjavilo však žiadne dôkazy. Na falošný pas utiekla späť na Slovensko. Ukrývala sa v sanatóriu MUDr. Guhra v Tatranskej Polianke. Tam sa zoznámila so svojim budúcim manželom, Vojtechom Čelkom. V Bratislave sa zapojila do činnosti ilegálnej skupiny "Justícia". Nastúpila do továrne Apollo, ktorá bola v tej dobe súčasťou nemeckého koncernu I. G. Farben a patrila medzi najväčšie európske rafinérie. Pracovala v oddelení finančnej kontroly a mohla tak získavať a odovzdávať ďalej dôležité poznatky o množstve spracovanej ropy, z ktorej sa vyrábalo palivo pre nemeckú armádu na východnom fronte. Vytvorila fotografie továrne a tajne vyniesla film so snímkami v podväzkovom páse. Odbojová skupina "Justícia" spolupracovala s Londýnom, kde informácie spojencom poslúžili pri plánovaní leteckého náletu na Apollo. Napriek tomu, že "Trixi" o útoku vedela, 16. júna 1944 bola v rafinérii ako ktorýkoľvek iný deň. Americké letectvo zničilo počas štyroch vĺn náletu väčšinu závodu. O život prišlo podľa rôznych odhadov 118 až vyše 770 ľudí, nielen zamestnancov Apolla, ale aj civilistov. "Trixi" prežila, musela pomáhať identifikovať zosnulých kolegov a priateľov. Traumu z týchto zážitkov si niesla do konca života.
Po vojne.
Po roku 1948 pracovala ako zdravotná sestra na trenčianskej onkológii. S manželom Vojtechom Čelkom (* 1916 – † 1989) mali synov Vojtecha (* 1946, historik), Juraja (* 1948 – † 2021, lekár) a Martina Alexandra (* 1950, lekár).
Vo filme.
Beatrix Čelkovej je venovaná štvrtá epizóda dokumentárneho seriálu "Prvá" (Slovensko, 2013, 41 min) režiséra Petra Kerekesa.
Plustelka

Plustelka je televízny operátor prevádzkovaný spoločnosťou , ktorý vysiela televízne programy pomocou 4. multiplexu DVB-T2. Vznikla 1. mája 2013, kedy začala vysielať na Slovensku.
V službe okrem spoplatnených staníc sa dajú prijímať aj stanice šírené zadarmo tak isto cez DVB-T/T2.
Televízne stanice dostupné v Plustelke.
Hlavné:
Spravodajské:
Detské:
Filmové, športové:
Dokumentárne:
Hudobné:
Ostatné:
Velká Čantoryje

Velká Čantoryje () je vrch v Sliezskych Beskydách. Leží na česko-poľskej hranici nad obcou Nýdek, približne východne od Třinca. Poľská časť masívu patrí do chránenej oblasti Park Krajobrazowy Beskidu Slaskiego.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Sliezskych Beskýd, v geomorfologickom podcelku Čantoryjská hornatina a jej časti Čantoryjský hřbet. Leží na hranici Česka a Poľska, Moravsko-sliezskeho kraja a Sliezskeho vojvodstva a okresov Frýdek-Místek a Tešín. Zasahuje na katastrálne územie obce Nýdek a miest Ustroń a Wisła, ktoré sú zároveň najbližšími sídlami v okolí.
Opis.
Velká Čantoryje leží v hraničnom hrebeni, ktorý vedie od vrchu Krkavice () severným smerom na Czantoriu Malu (). Západne sa nachádza Ostrý () a Prašivá hora (), južne Mionší (), Veľký Sošov () a Cieslar (), východne Trzy Kopce Wislanskie (), Bukowa () a Orlowa () a severne Równica () a Czantoria Mala (). Hrebeňom vedie rozvodie, preto voda z juhozápadných svahov odteká potokom Hluchová do Olše v povodí Odry, z východných a severných vodu odvádzajú kratšie prítoky Visly. Na vrchole je niekoľko stavieb, vrátane vyhliadkovej veže a vedie sem značený turistický chodník.
Výhľady.
Súvislý lesný porast obklopuje malú vrcholovú lúku umožňujúcu obmedzený rozhľad. Z vyhliadkovej veže je nerušený kruhový rozhľad a možno z nej tak pozorovať okolité vrchy Sliezskych Beskýd, Moravsko-sliezskych i Kysuckých Beskýd, nezriedka tiež Malú Fatru, Turzovskú vrchovinu a ojedinele i Západné Tatry.
Piast (rozlišovacia stránka)

Piast môže byť:
Substrát (biochémia)

Substrát v biochémii označuje reaktant enzýmovej reakcie, ktorý sa mení na produkt. Enzýmová reakcia môže mať niekoľko substrátov a niekoľko produktov, napríklad v reakcii tryptofán-2,3-dioxygenázy sú substrátmi tryptofán a molekulárny kyslík:
Produktom tejto reakcie je "N'"-formylkynurenín. 
Enzýmy vykazujú substrátovú špecifickosť, čo znamená, že premieňajú len jeden konkrétny substrát (prípadne malú skupinu veľmi podobných substrátov). To neplatí pre promiskuitné enzýmy, ktoré sú schopné premieňať mnohé rôzne substráty (napr. cytochróm P450).
Rýchlosť enzýmovej reakcie je daná koncentráciou substrátu v roztoku či bunke. So zvyšujúcou sa koncentráciou substrátu rastie rýchlosť enzýmovej reakcie až po maximálnu hodnotu, kedy dochádza k nasýteniu enzýmov.
Produkt (chémia)

Produkt alebo produkt reakcie je výsledok chemickej reakcie. Vznikajú premenou reaktantov, ktoré do chemickej reakcie vstupujú. Produkty sa v chemickej reakcii zvyčajne zapisujú na pravej strane rovnice, takže majú kladný stechiometrický koeficient. To platí i pre vratné reakcie. 
Pri premene reaktantov na produkty prechádzajú reaktanty vysokoenergetickým tranzitným stavom. Niektoré reakcie prebiehajú spontánne a niektoré vyžadujú prítomnosť katalyzátorov.
Veľká časť chémie sa venuje syntéze a opisu produktov chemických reakcií a takisto detekcii a odstráneniu nežiadaných produktov reakcií. V niektorých reakciách totižto môže vznikať viac než jeden produkt, ale nie všetky tieto produkty môžu byť žiadané, takže výslednú zmes je nutné oddeliť. Syntetickú chémiu teda možno rozdeliť na dve skupiny: prvá skúma spôsoby prípravy rôznych látok a nové metódy ich prípravy a druhá sa zaoberá úpravou týchto metód, aby boli bezpečnejšie, environmentálne udržateľné, efektívnejšie a aby bolo možné robiť ich vo veľkej škále.
Biochémia.
V rámci biochémie pôsobia enzýmy ako biologické katalyzátory, ktoré premieňajú substráty na produkty. Napríklad enzým laktáza premieňa laktózu (substrát) na galaktózu a glukózu (produkty).
Niektoré enzýmy premieňajú jeden substrát na niekoľko rôznych produktov v rámci niekoľkých rôznych chemických reakcií. V takýchto prípadoch prebiehajú reakcie cez vyokoenergetický tranzitný stav, z ktorého môže vznikať niekoľko rôznych produktov. Príkladom takéhoto enzýmu je γ-humulénsyntáza, ktorá premieňa farnezyldifosfát buď na γ-humulén, longifolén, alebo α-longipinén.
Niektoré enzýmy sú inhibované produktmi, ktoré tvoria. Tieto produkty sa viažu na enzým a znižujú jeho aktivitu. Je to spôsob negatívnej spätnej väzby, ktorá sa uplatňuje pri regulácii metabolizmu a riadi metabolické dráhy. Inhibícia produktmi je dôležitá v biotechnológii, pretože zabránenie tomuto efektu môže viesť k zvýšeniu produkcie produktu.
Hamgjongnamdo

Hamgjongnamdo (doslova "Južný Hamgjong") je jedna z provincií Severnej Kórey. Provincia vznikla v roku 1896 z južnej polovice bývalej provincie Hamgjong, zostala provinciou Kórey až do roku 1945, potom sa stala provinciou Severnej Kórey. Jej hlavným mestom je Hamhung.
Poloha.
Provincia je ohraničená provinciou Rjanggangdo na severe, provinciou Hamgjongbukto ("Severný Hamgjong") na severovýchode, provinciou Kangwondo na juhu a provinciou Pjongannamdo na západe. Na východe provincie sa nachádza Japonské more.
Svätostánok

Svätostánok môže byť:
Suchý vrch (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Suchý vrch () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Dedinky, približne severne od Dobšinej.
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Košickom kraji, na hranici okresov Spišská Nová Ves a Rožňava a zasahuje na katastrálne územie obce Smižany a Stratená. Najbližšími sídlami sú južne situované Dedinky a juhovýchodne ležiace Mlynky, juhozápadne sa nachádza Stratená, severne Hrabušice a východne Novoveská Huta, Hnilec a Hnilčík. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.
Opis.
Suchý vrch leží v severozápadnej časti planiny Geravy, v centre Slovenského raja. Severovýchodné svahy klesajú do údolia Bieleho potoka, ktorý odvádza vodu z tejto oblasti do Hornádu, západné svahy klesajú do rokliny Malé Zajfy, ktorou odteká voda Vráblovským potokom do Hnilca. Severným smerom sa nachádza Bykárka (), východným Zadný Turník (), Červená skala (), Holý kameň (), Hýľ (), Haniskova () a Veľká Knola (), južným Kráľova hoľa (), Dobšinský kopec () a Gačovská skala () a západným Marčeková (), Havrania skala () a Cigánka (). Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu a blízkych Volovských vrchov, nezriedka však aj Branisko, Levočské vrchy, Vysoké Tatry, východnú časť Nízkych Tatier s Kráľovou hoľou a Stolické vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no západne prechádza červeno značený chodník z lokality Geravy na rázc. Glac.
Encyklopedia katolicka

Encyklopedia katolicka je poľská odborná encyklopédia zameraná primárne na témy spojené s Katolíckou cirkvou. Obsahuje tiež heslá o témach spojených s inými kresťanskými vierovyznaniami, najmä pravoslávím a protestantizmom, a v menšom počte tiež heslá o nekresťanských náboženstvách a spoločenstvách. Jej vydavateľom bolo v rokoch 19732014 Towarzystwo Naukowe KUL so sídlom v Lubline. V prvom vydaní vyšlo 20 zväzkov.
Obsah.
Dôraz sa v encyklopédii kladie na teologické a náboženské otázky. Široko sú zastúpené aj filozofické a humanistické otázky, najmä literatúra a umenie, ktoré sú prezentované z najmä hľadiska kresťanského kultúrneho rozmeru. Významnú úlohu zohrávajú aj heslá v oblasti spoločenských vied, prezentované v zmysle sociálneho učenia Katolíckej cirkvi a v podobnom duchu je široko zastúpená aj ekonomika.
Coptic Encyclopedia

Coptic Encyclopedia je odborná encyklopédia zameraná na koptskú kultúru, dejiny a náboženstvo.
Vydaná bola v anglickom jazyku, hoci početné príspevky boli pôvodne autormi vytvorené v iných jazykoch a až následne preložené. Hlavným editorom a zakladateľom myšlienky vytvorenia encyklopédie bol koptológ a medievalista Aziz Suryal Atiya, ktorý zomrel krátko pred vydaním encyklopédie. V dôsledku toho projekt do konca doviedla jeho manželka Lola Atiya. Na diele pracovalo 215 autorov.
Hoci sa plány vytvorenia encyklopédie začali rodiť už skôr, práce na projekte začali oficiálne v septembri roku 1979. Celá encyklopédia v ôsmich zväzkoch vyšla v roku 1991 vo vydavateľstve Macmillan Publishers v New Yorku a má jednotné (nadväzujúce) číslovanie strán.
Tvorbu encyklopédie podporili viaceré organizácie či jednotlivci. Od počiatkov dielo podporovali koptský patriarcha Šenúda III. či americká agentúra National Endowment for the Humanities. Podporu tiež poskytli viaceré kresťanské cirkvi či organizácie vrátane Cirkvi Ježiša Krista Svätých neskorších dní, Koptskej cirkvi či Katolíckej cirkvi.
V roku 2009 Claremont Graduate University (CGU) získala právo vyvinúť aktualizovanú a neustále sa rozširujúcu a vyvíjajúcu sa webovú verziu The Coptic Encyclopedia.
Obsah.
Encyklopédia obsahuje približne 2 800 hesiel (iné zdroje hovoria o približne 2 000), ktoré možno rozčleniť do štyroch hlavných oblasti: biografie koptských osobností, dejiny raného a koptského kresťanstva, koptské umenie a architektúra a archeológia. Z hľadiska geografie encyklopédia poskytuje informácie územiach dnešného Egypta, Sudánu a Etiópie. V encyklopédii sa nachádza viac ako 400 hesiel o koptských monastieroch. Encyklopédia obsahuje vnútorný systém referencií na iné heslá, a jednotlivé heslá obsahujú doplnkovú bibliografiu pre ďalšie informácie.
Urbicius z Metz

Urbicius z Metz (, † asi 420) bol biskup mesta Metz. Rímskokatolícka cirkev ho uznáva ako svätého.
Život.
Informácie o jeho živote sú veľmi strohé. Bol vymenovaný za 15. biskupa v gálskom meste Metz, keď na biskupskej katedre vystriedal Explèca. Niektoré zdroje ho uvádzajú ako biskupa medzi rokmi 402 – 417.
V roku 396 dal postaviť kostol sv. Félixa z Noly na mieste rímskej arény, ktorú prvý métsky biskup Klement zasvätil sv. Petrovi. (Tento kostol bol neskôr prebudovaný na kláštor sv. Klementa.)
Podľa stredovekého métzkeho kronikára Philippa de Vigneulles mu bol udelený titul arcibiskupa, ale pre prebiehajúci hladomor v regióne ho predal do mesta Trier, aby pomohol ľuďom.
Umrel približne okolo roku 420. Po jeho smrti sa ďalším biskupom Metzu stal Bonol.
Keď v roku 1516 našli Urbiciove pozostatky, presunuli ich do kostola sv. Eukária.
Uctievanie.
Podľa rímskeho martyrológia pripadá jeho ľubovoľná spomienka na 20. marec. Je zobrazený na vitráži métzskej katedrály spolu s ďalšími miestnymi svätými biskupmi.
Quido Bausnern

Quido Bausnern (; * 25. august 1839, Komárno† 23. august 1917, Sibiu) bol uhorský politik, poslanec uhorského snemu, župan Fogarašskej župy, vojak zemianskeho pôvodu.
Životopis.
Narodil sa v roku 1839 v rodine sedmohradských sasov Jozefa von Baussnern a jeho manželky Matildy von Kárth. Stredoškolské štúdiá absolvoval v Sibiu. V roku 1856 vstúpil do armády, v ktorej slúžil do roku 1860 ako dôstojník. Po odchode do civilu absolvoval právnickú akadémiu v Sibiu.
V čase rakúsko-uhorského vyrovnania sa opätovne prihlásil do armády. Keďže po vypuknutí prusko-francúzskej vojny otvorene podporoval Prusko, bol nútený v roku 1871 opustiť armádu a začal sa plnohodnotne venovať politike. Prvýkrát bol zvolený do uhorského snemu v roku 1872 v sedmohradskom Kőhalomszéku (rum. Scaunul Rupea) za Deákovu stranu. V rokoch 1875, 1878, 1881, 1884 a 1887 bol opakovane zvolený za poslanca v rôznych volebných okrskoch Sedmohradska. Mandátu sa vzdal z dôvodu vymenovania za župana Fogarašskej župy.
Bol podporovateľom hospodárskej únie s Nemeckom.
Napriek tomu, že nikdy nezaprel svoj sedmohradsko-saský pôvod, podporoval maďarizačnú politiku uhorskej vlády. Bol zakladajúcim členom Sedmohradského maďarského vzdelávacieho spolku (EMKE). Ako vláde lojálneho politika ho vymenovali za župana Fogarašskej župy, ktorej väčšinové rumunské obyvateľstvo ostro vystupovalo proti maďarizačným aktivitám. Post župana zastával 16 rokov a po odchode do dôchodku žil v Sibiu.
Kozí vrch

Kozí vrch (; ) je vrch vo Vysokých Tatrách v Poľsku. Leží približne juhovýchodne od Zakopaného a je najvyšším vrchom, ležiacim iba v tejto krajine. Východným smerom stojí v Doline Pięciu Stawów Polskich horská chata.
Poloha.
Nachádza sa vo východnej polovici Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Vysoké Tatry. Leží v Malopoľskom vojvodstve, v okrese Powiat tatrzański a zasahuje na katastrálne územie mesta Zakopané a obce Tatranská Bukovina. Najbližšími sídlami sú severozápadne situované Zakopané a severovýchodne ležiaca Tatranská Javorina. Štít sa nachádza v Tatranskom národnom parku.
Opis.
Kozí vrch leží v hrebeni, ktorý vybieha východným smerom zo Svinice () v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier na slovensko-poľskej hranici. Severne susedí Žólta Turnia (), Zadni Granat () a Buczinowa Stražnica (), východne Śvistowa Kopa (), Široká (), Svišťovky () a Opalony Wierch (), južne Miedziane (), Hrubý štít (), Hrubý vrch () a Veľká kopa () a západne Valentková (), Svinica (), Niebieska Turnia () a Kościelec (). Severné svahy padajú do Kozej dolinky, ktorou odteká voda potokom Sucha Woda cez Czarny Staw Gasienicowy, južným smerom voda odteká Dolinou Pięciu Stawów Polskich potokom Raztoka do Dunajca. Na vrchol vedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Viditeľné sú okolité vrcholy Vysokých Tatier, hrebeň Belianskych Tatier a široké okolie Zakopaného, pri vhodných podmienkach možno pozorovať aj Oravské Beskydy, Spišskú Maguru a veľkú časť Nízkych Tatier.
Rjanggangdo

Rjanggangdo je provincia v Severnej Kórei. Rjanggangdo vznikla v roku 1954, keď bola odčlenená od provincie Hamgjongnamdo. Hlavným mestom provincie je Hjesan. Počet obyvateľov je 719 269 a rozloha je 14 317 km2.
Opis.
Pozdĺž severnej hranice s Čínou preteká rieka Jalu a rieka Tchu-men. Medzi riekami a ich zdrojom je vrch Päktusan, ktorý Kórejčania aj Mandžusko uctievajú ako mýtický pôvod každého národa. Severokórejská vláda tvrdí, že Kim Čong-il sa tam narodil, keď boli jeho rodičia v komunistickom protijaponskom odbojovom tábore na tomto vrchu. Severokórejsko-čínska hranica 30 kilometrov východne od vrchu je suchá, odľahlá a hornatá, sotva hliadkovaná, čo z nej robí jednu z oblastí prechodu pre utečencov zo Severnej Kórey do Číny, hoci väčšina, vrátane utečencov zo samotného Rjanggangu, uprednostňuje prejsť cez rieku Tchu-men.
Kelčský Javorník

Kelčský Javorník () je vrch v Hostýnsko-vsetínskej hornatine. Leží na strednej Morave, nad Osíčkom, približne severne od Zlína. Patrí do Prírodného parku Hostýnské vrchy.
Poloha.
Nachádza sa v severozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hostýnské vrchy a jej časti Rusavská hornatina. Leží v Zlínskom kraji, v okrese Kroměříž a zasahuje na katastrálne územie obce Osíčko a Rajnochovice. Najbližšími sídlami sú západne situované Rajnochovice, severne leží Podhradní Lhota a Osíčko a západne Loukov a Bystřice pod Hostýnem.
Opis.
Kelčský Javorník sa nachádza v hrebeni, ktorý vedie severo-južným smerom v západnej časti Hostýnskych vrchov. Západne a severne krajina klesá do Kelčskej pahorkatiny, východným smerom, kde pokračuje vrchovina, sa nachádza vrch Hradiště (), Černá bařina (), Čečetkov () a Sochová () a južným Čerňava (), Smrdutá () a Javorník (). Oblasť je súčasťou povodia Moravy, kde vodu z juhozápadných a západných svahov odvádza rieka Bystřička, severné a východné odvodňuje riečka Juhyně do Bečvy. Severná časť masívu patrí do rovnomennej prírodnej rezervácie. Na vrchol vedie značený chodník.
Výhľady.
Nesúvislý lesný porast vrcholovej časti umožňuje obmedzený výhľad. Nerušený, kruhový rozhľad poskytuje rozhľadňa, z ktorej je pri vhodných podmienkach vidieť okolité pahorkatiny a vrchy pohoria, no tiež Biele Karpaty, Považský Inovec, Javorníky, hrebeň Lúčanskej Fatry, Moravsko-sliezske Beskydy a Hrubý Jeseník.
United States Military Academy

United States Military Academy (doslovne "Vojenská akadémia Spojených štátov", skratka USMA, hovorovo West Point) je vojenská akadémia vo West Pointe, časti mesta Highlands v americkom štáte New York. Vzdeláva sa tu väčšina nových dôstojníkov Armády Spojených štátov.
S myšlienkou založiť dôstojnícku školu prišiel už George Washington v roku 1783, čo následne podporili aj ďalšie významné osobnosti ako Henry Knox, John Adams či Alexander Hamilton. Zákon o jej založení podpísal napokon tretí americký prezident Thomas Jefferson 16. marca 1802 a k otvoreniu prvej triedy, v ktorej bolo päť dôstojníkov a 10 kadetov, došlo 4. júla rovnakého roku.
Areál akadémie stojí na mieste bývalej armádnej pevnosti Fort Clinton, vybudovanej v roku 1778 počas americkej vojny za nezávislosť generálom a fortifikačným inžinierom poľského pôvodu Tadeuszom Kościuszkom na západnom brehu rieky Hudson, približne 80 km severne od New Yorku. Briti West Point nikdy nedobyli a dnes ide o najstaršie nepretržite obsadené vojenské stanovište v USA.
Celý centrálny kampus je od roku 1960 národnou historickou pamiatkou ("National Historic Landmark", obdoba slovenskej NKP) a pozostáva z mnohých historických budov a ďalších objektov. Väčšina budov v normanskom štýle kampusu je postavená zo sivej a čiernej žuly. Areál je obľúbenou turistickou destináciou s návštevníckym centrom a najstarším múzeom v Armáde Spojených štátov.
Škola patrí medzi prestížne univerzity v USA, absolventi získavajú bakalársky titul a v armáde hodnosť nadporučíka. Po skončení školy sú povinní absolvovať najmenej päť rokov aktívnej služby a potom minimálne tri roky v zálohe.
Od roku 1975 legislatíva umožňuje prihlásiť sa na akadémiu aj ženám. Mimo matematiky a technických disciplín sa do študijných osnov dostali tiež humanitné a spoločenské vedy, samozrejmosťou je vojenská disciplína a telesný výcvik.
Mottom školy je "„Povinnosť, česť, vlasť“" ("„Duty, Honor, Country“").
West Point

West Point môže byť:
Júlia (rozlišovacia stránka)

Júlia môže byť:
Holý kameň (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Holý kameň () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Novoveskou Hutou, približne juhozápadne od Spišskej Novej Vsi.
Poloha.
Nachádza sa na východnom okraji Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Košickom kraji, v okrese Spišská Nová Ves a na katastrálnom území obce Smižany. Najbližšími sídlami sú južne situované Mlynky, juhozápadne sa nachádzajú Dedinky a Stratená, severne Hrabušice a Spišské Tomášovce, severovýchodne Smižany a Spišská Nová Ves a východne Novoveská Huta, Hnilec a Hnilčík. Vrch je čiastočne súčasťou Národného parku Slovenský raj a západná časť patrí do rovnomennej národnej prírodnej rezervácie. 
Opis.
Holý kameň leží v severovýchodnej časti planiny Geravy, na východnom okraji Slovenského raja. Severným smerom sa nachádza Zadný Turník () a Jabloň (), východným Dubnica (), Malý Muráň (), Hýľ () a Haniskova (), južným Viničiar () a Kráľova hoľa () a západným Gačovská skala (), Suchý vrch (), Červená skala () a Bykárka (). Západná časť sa prudko zvažuje do rokliny Berezinec, ktorou vodu odvádza prítok Bieleho potoka, severné svahy klesajú do údolia potoka Lesnica a voda z východne sa zvažujúcej oblasti odteká potokom Holubnica do Hornádu. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu a blízkych Volovských vrchov, nezriedka však aj Branisko, Levočské vrchy, Vysoké Tatry, východnú časť Nízkych Tatier a Stolické vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no okolím vedie:
Eugen Hammersberg

Eugen Hammersberg (; * 14. marec 1845, Košice† 28. február 1918, Budapešť) bol uhorský právnik, poslanec uhorského snemu, sudca, generálny prokurátor Uhorska.
Životopis.
Narodil sa v šľachtickej rodine Ladislava Ganzstuckh von Hammersberg a jeho manželky Emerencie Farkassányi. Po absolvovaní košickej právnickej akadémie začal svoju kariéru na trestnom kráľovskom súde v Pešti ako koncipient. Právnické skúšky zložil v roku 1867 a stal sa sudcom v Košiciach. V roku 1872 ho zvolili za poslanca uhorského snemu za Liberálnu stranu, ktorým bol dve volebné obdobia do roku 1878. Od roku 1883 bol sudcom rôznych súdov a v roku 1891 bol vymenovaný za sudcu Kúrie (najvyššieho súdu Uhorska). V rokoch 1896 až 1899 bol generálnym prokurátorom Uhorska. Po reforme prokuratúry ho cisár František Jozef I. v roku 1899 vymenoval za prvého kráľovského prokurátora Uhorska (ktorý plnil úlohy generálneho prokurátora). V roku 1902 odišiel do dôchodku.
Letisko Melilla

Letisko Melilla (; IATA: MLN, ICAO: GEML), sa nachádza juhozápadne od Melilly, španielskej enklávy na pobreží Maroka.
História.
Letisko slávnostne otvoril 31. júla 1969 minister letectva José Lacalle Larraga, aby natrvalo nahradilo letisko Tauima.
Timo Kivinen

Generál Timo Pekka Kivinen (* 8. december 1959, Lappeenranta) je fínsky generál, od augusta 2019 náčelník generálneho štábu Fínskych ozbrojených síl.
Životopis.
Do Fínskej armády vstúpil v roku 1979. Do roku 1982 študoval na Vojenskej akadémii. V tom istom roku bol povýšený na poručíka.
Na začiatku svojej kariéry slúžil hlavne v ľahkej pechote. V roku 1984 sa stal nadporučíkom a v roku 1989 kapitánom.
V rokoch 1997 až 1998 ako major pôsobil ako zástupca veliteľa práporu misie SFOR v Bosne a Hercegovine. Následne bol vojenským attaché v Budapešti s akreditáciou pre Rakúsko a Ukrajinu. V rokoch 2001 až 2004 velil pluku (Utti Jaeger) a bol povýšený na plukovníka. Neskôr pôsobil na Národnej univerzite obrany.
V roku 2010 bol vymenovaný za brigádneho generála a stal sa veliteľom Brigády Karelia. Do hodnosti generálmajor bol povýšený v roku 2014 a od roku 2015 bol zástupcom náčelníka štábu pre stratégiu. V roku 2016 bol povýšený na generálporučíka. Od roku 2017 bol Obranného veliteľstva. K 1. augustu 2018 sa stal náčelníkom generálneho štábu Fínskych ozbrojených síl a bol povýšený do hodnosti generál.
IPhone 14

 iPhone 14 a iPhone 14 Plus sú smartfóny, ktoré boli navrhnuté, vyvinuté a sú predávané spoločnosťou Apple. V súčasnosti sú jednými z modelov šestnástej generácie telefónov iPhone. Ide o nástupcov modelov iPhone 13 a 13 mini. Modely boli oznámené spolu s drahšími modelmi iPhone 14 Pro a Pro Max 7. septembra 2022 v Divadle Steva Jobsa v Apple Parku, výkonným riaditeľom spoločnosti Apple, Timom Cookom. Predobjednávky na iPhone 14 a iPhone 14 Plus sa začali 9. septembra 2022, iPhone 14 bol vo väčšine krajín k dispozícii 16. septembra 2022 a iPhone 14 Plus 7. októbra 2022.
Charakteristika.
iPhone 14 sa veľmi podobá iPhonu 13. Telefóny však disponujú niektorými rozdielmi, napríklad väčšími zadnými kamerami oproti IPhone 13. Snímač Face ID v hornej časti obrazovky je na iPhone 14 rovnako veľký ako na iPhone 13. Kryty z iPhone 13 opäť nie sú kompatibilné s krytmi na iPhone 14.
iPhone 14 a 14 Plus sú dostupné v šiestich farbách: Midnight (tmavosivá), Starlight (biela), Product Red (červená), modrá, fialová a žltá.
iPhone 14 a iPhone 14 Plus využívajú čip A15 Bionic navrhnutý spoločnosťou Apple. Sú vybavené 6-jadrovým CPU, 5-jadrovým GPU a 16-jadrovým systémom Neural Engine; iPhone 14 má rovnaký čip ako iPhone 13, okrem GPU, ktoré je 5-jadrové ako u iPhone 13 Pro.
Displej.
iPhone 14 má 6,1-palcový (15 cm) displej s technológiou Super Retina XDR OLED s rozlíšením 2532 × 1170 pixelov a hustotou pixelov približne 460 PPI s obnovovacou frekvenciou 60 Hz. iPhone 14 Plus má 6,7-palcový (17 cm) displej s technológiou Super Retina XDR OLED s rozlíšením 2778 × 1284 pixelov a hustotou pixelov približne 458 PPI s obnovovacou frekvenciou 60 Hz.
Kamery.
iPhone 14 a 14 Plus sú vybavené rovnakým systémom s tromi kamerami: jedna predná kamera a dve zadné kamery: širokouhlá a ultraširoká. Zadné fotoaparáty obsahujú väčšie snímače pre väčší zber svetla s optickou stabilizáciou obrazu (). Modul fotoaparátu na zadnej strane je usporiadaný diagonálne, aby sa do šasi zmestili väčšie snímače. Bola pridaná technológia Photonic Engine, ktorá zachytí ešte viac svetla. Okrem toho bol pridaný aj akčný režim.
Jaeden Martell

Jaeden Martell (* 4. január 2003, Philadelphia, Pensylvánia, USA) je americký herec.
Detstvo.
Martell sa narodil 4. januára 2003 vo Philadelphii v štáte Pensylvánia. Jeho stará mama z matkinej strany, Chisun Martell, je kórejčanka. Do ôsmich rokov žil v Južnej Philadelphii, neskôr sa presťahoval do Los Angeles.
Kariéra.
V prvých šiestich rokoch svojej kariéry, Martell používal svoje rodné meno, Lieberher. V roku 2019 začal používať rodné meno svojej matky - Martell.
Jeho prvá herecká rola bola v reklame na Hot Wheels. Jeho prvou hlavnou úlohou v celovečernom filme bol film "St. Vincent" z roku 2014, kde hral po boku Billa Murrayho. Neskôr hral vo filme "Aloha" z roku 2015. Za svoj herecký výkon vo filme "To" z roku 2017 bol filmovými kritikmi chválení. Zahral si aj v jeho pokračovaní "To Kapitola 2" z roku 2019. V rovnakom roku si zahral aj vo filme "Na nože".
V októbri 2022 stvárnil hlavnú úlohu vo filme "Telefón pana Harrigana", ktorý bol natočený na základe poviedky od Stephena Kinga.
Iwona Podkościelná

Iwona Podkościelná (; * 1. jún 1988, Bychawa) je poľská cyklistka. Na Letných paralympijských hrách 2016 v Riu získala zlatú medailu.
Životopis.
Podkościelná má slabý zrak. Vyštudovala špeciálnu pedagogiku. V októbri 2016 ju prezident Poľska, vyznamenal Zlatým krížom za zásluhy (Złoty Krzyź Zasługi) pri propagácii Poľska.
Športová činnosť.
Od roku 2010 je jej pilotka Alexsandra Teclawová, svoje prvé úspechy získali v roku 2013 kedy vyhrali svetový šampionát v para cyklistike. V rokoch 2011 až 2017 bola majsterkou Poľska v tandemoch.
Paralympijské hry.
Letných paralympijských hrách 2016 v Riu získala zlatú medailu v cestných pretekoch kategórie B. Jej pilotkou bola Alexsandra Teclawová.
Úsudok (vyvodzovanie záveru)

Úsudok (iné názvy: logický úsudok, sylogizmus , inferencia, argument; zastarano: "záverka" [alebo "záverok"] , "rozsudok"; lat. ratiocinatio, ratio(cinium), syllogismus, illatio, conclusio, dianoia, discursus; nem. Schluss; angl. inference, reasoning, argument) je logická operácia, myšlienkový postup, pri ktorom sa z jedného alebo niekoľkých súdov (premís úsudku) vyvodzuje nový súd (záver alebo dôsledok), ktorý logicky vyplýva z premís podľa nejakého logického pravidla (tzv. pravidla vyvodzovania). Je to teda výsledok (logického) usudzovania.
Rozsudok (rozlišovacia stránka)

Rozsudok môže byť:
Inferencia

Inferencia môže byť:
Holý kameň

Holý kameň môže byť:
Bykárka

Bykárka () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Dedinkami, približne juhozápadne od Spišskej Novej Vsi.
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Košickom kraji, v okrese Spišská Nová Ves a na katastrálnom území obce Letanovce. Najbližšími sídlami sú južne situované Mlynky a Dedinky, juhozápadne sa nachádza Stratená, západne Vernár, severne Betlanovce a Hrabušice, severovýchodne Spišské Tomášovce, Smižany a Spišská Nová Ves a východne Novoveská Huta. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.
Opis.
Bykárka leží na juhovýchodnom okraji planiny Glac, v strednej časti Slovenského raja. Severným smerom sú zväčša výškovo nevýrazné pahorky horskej plošiny, východným smerom sa nachádza Jabloň (), Zadný Turník (), Malý Muráň (), Hýľ (), Holý kameň () a Haniskova (), južným Viničiar (), Červená skala (), Suchý vrch (), Gačovská skala () a Skala () a západným Havrania skala (), Cigánka () a Tri kopce (). Západná a severná časť časť masívu pozvoľna klesá do planiny, južné a východné sa prudko zvažujú do údolia Bieleho potoka, ktorý odvádza vodu do rieky Hornád. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, Volovské vrchy, Branisko, Levočské vrchy, Vysoké Tatry, východnú časť Nízkych Tatier a Stolické vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no na rázcestie Pod Bykárkou na južnom úbočí vedie:
Skyllis z Kréty

Skyllis () bol grécky sochár v 6. storočí pred Kr. 
Skyllis, grécky sochár z Kréty, brat a spolupracovník Dipoina, bol podľa Plínia činný v období 50. olympiády (580 – 577 pred Kr.). Pausanias uvádza, že Skyllis, spoluautor sochy bohyne Atény v Nemey, bol zrejme synom sochára Daidala a matky pochádzajúcej z krétskej Gortyny: „"Je tam svätyňa Atény a socha, ktorá je dielom Skyllida a Dipoina. Boli vraj Daidalovými žiakmi, jedni dokonca hovoria, že sa Daidalos oženil so ženou z Gortyny a že sa mu Dipoinos a Skyllis z tejto ženy narodili. "“ Ak by bolo toto všetko, čo bolo o týchto umelcoch zaznamenané, možno by boli považovaní za úplne legendárnych. Ale niektoré ďalšie písomné správy o nich sa zdajú byť viac-menej za historické.
Podľa Plínia boli Skyllis a Dipoinos údajne prví umelci, ktorí sa na Kréte preslávili ako sochári tvoriaci z mramoru (prvé mramorové sochy mužov v životnej veľkosti sa začali vyrábať na ostrovoch Naxos, Samos a Paros v polovici 7. stor. pred Kr. ). Neskôr sa ich domovinou na čas stal Sikyón, kde sa zaviazali zhotoviť rôzne sochy bohov, ale skôr, než tieto práce dokončili, po sťažnosti, že im bolo ublížené, odišli do Aitólie (zrejme kvôli porušeniu dohody, možno po smrti tyrana Kleisthena v roku 573 pred Kr.). Sikyón bol po ich odchode okamžite zasiahnutý hladomorom, neplodnosťou a strašným utrpením. Keď ľudia požiadali orákulum o radu ako odvrátiť hnev bohov, z delfskej veštiarne dostali túto odpoveď: úľava príde, „ak Dipoinos a Skyllis dokončia sochy bohov“. To sa im nakoniec za cenu veľkých ústupkov a peňazí podarilo a bratia sochy božstiev Apolóna, Artemidy, Hérakla a Atény dokončili.
Pausanias zaznamenal, že dielami Skyllida a Dipoina boli aj sochy Dioskúrov, sochy Anaxida a Mnasinoua a ich matiek, Hilaeiry a Foiby, všetky zhotovené z ebenového dreva (z menšej časti zo slonoviny), ktoré sa nachádzali v Argose.
Klement Alexandrijský vo svojom diele "Protreptikos pros Hellénas" (4.42) uvádza: „"Boli tam ďalší dvaja sochári, myslím, že Kréťania, podľa mena Dipoinos a Skyllis. Títo muži vytvorili sochy Dioskúrov v Argose, sochu Hérakla v Tirynte a drevenú sochu (xoanón) Artemidy Mounychie v Sikyóne."“ 
Menej spoľahlivá je správa o ich aktivite v Lýdii, ktorú zaznamenal arménsky historik Mojžiš z Chorény.
Skyllis a Dipoinos sú považovaní za zakladateľov peloponézskych sochárskych škôl, táto skutočnosť sa zhoduje s najnovšími štúdiami, ktoré uvádzajú Krétu medzi centrá vzniku a šírenia tzv. „daidalského“ umenia (pre daidalský štýl bol typický vlnitý účes, podobný parochni, frontálne zobrazenie, strnulý postoj a tvár v tvare trojuholníka. Postavy boli nahé a jedna noha bola mierne nakročená.)
Ján Sekáč (verejný činiteľ)

Dr. Ján Sekáč (* 8. marec 1882, Turzovka, Rakúsko-Uhorsko† 8. jún 1964, Bratislava, Česko-Slovensko) bol slovenský sudca a verejný činiteľ. Bol jedným z prvých slovenských, právnicky kvalifikovaných administratívnych pracovníkov v Prvej česko-slovenskej republike a prvým predstaviteľom česko-slovenskej vlády v Košiciach. V roku 1919 zastával post župana Abovsko-turnianskej župy, v roku 1922 Liptovskej župy a v rokoch 1923 – 1926 bol menovaný župan pre Podtatranskú župu.
Životopis.
Jeho otec bol Ján Sekáč a matka Vilma, rodená Beloniová. Študoval na gymnáziu v Žiline a Nitre, právo v Bratislave a Kluži. Sudcovsko-advokátsku skúšku zložil v Budapešti. Po vojenskej službe od roku 1905 bol dobrovoľníkom pri vojsku ako vojenský sudca. V roku 1918 sa stáva štábnym kapitánom justičnej služby v československej armáde. Po vzniku Česko-slovenskej republiky bol advokátom v Košiciach, v roku 1919 bol menovaný županom Abovsko-turnianskej župy, v rokoch 1922 – 1926 Podtatranskej župy. Od roku 1926 bol prednostom oddelenia ministerstva vnútra, od roku 1929 prednostom samosprávnej skupiny krajinského úradu, potom krajinským viceprezidentom v Bratislave. Na dôchodok odišiel v roku 1937. Zomrel v januári 1964 v Bratislave.
Stratenská píla

Stratenská píla alebo Píla je osada Stratenej, obce v okrese Rožňava. Je rekreačnou lokalitou a východiskom turistických trás do Slovenského raja.
Poloha.
Nachádza sa v údolí rieky Hnilec, na vtoku Krčmárskeho potoka do vodnej nádrže Palcmanská Maša, približne západne od centra Stratenej. Severozápadne sa nachádza vrch Marčeková (), východne Gačovská skala () a južne Skala (), pričom celá oblasť patrí do Národného parku Slovenský raj. Osada je situovaná v južnej časti Slovenského raja a prístupná miestnou komunikáciou z cesty I/67. Pravým brehom rieky a vodnej nádrže vedie železničná trať Červená Skala – Margecany, na ktorej je v blízkosti osady vybudovaný 300 metrov dlhý Hamrický tunel.
Turizmus.
Lokalita je dostupná cestou, no vedie z nej viacero značených chodníkov:
Voľba prezidenta Čiernej Hory v roku 2023

Voľba prezidenta Čiernej Hory v roku 2023 boli voľby, ktorých prvé kolo sa konalo 19. marca, druhé 2. apríla 2023. Voľby vyhral Jakov Milatović, dovtedajší prezident Milo Djukanovič skončil v druhom kole.
Predvolebné dianie.
16. marca 2023 prezident Milo Djukanovič rozpustil 81 členný parlament, po rozpustení budú nasledovať parlamentné voľby. Vláda premiéra Dritana Abazoviča funguje ako úradnícka, bez podpory parlamentu. Milo Djukanovič bol na čele krajiny 32 rokov od februára 1991 kedy na svoje 29. narodeniny získal premiérsky post. Svoju pozíciu začal strácať už v roku 2020 kedy v parlamentných voľbách jeho Demokratická strana socialistov (DPS) zostala v opozícii. Na čele strany stál od roku 1997. Premiérom sa vtedy stal s podporou Slobodana Miloševiča, neskôr však opustil pro-srbské smerovanie a v roku 2006 prispel k získaniu nezávislosti od Srbska, v roku 2012 krajina začala prístupové rokovania do Európskej únie a v roku 2017 vstúpila do NATO. Neskôršie však začal byť obviňovaný z rozmachu korupcie a kriminality.
Kandidáti.
Vo voľbe kandidovali títo kandidáti:
Prvé kolo.
Prvé kolo sa konalo v nedeľu 19. marca 2023. V prvom kole sa neočakávalo víťazstvo prozápadného prezidenta, „Za najsilnejších súperov sa považujú kandidáti viacerých prosrbských strán.“
Výsledky.
Predbežné výsledky prvého kola volieb boli nasledovné:
Druhé kolo.
Druhé kolo sa konalo v nedeľu, 2. apríla 2023. Voľby vyhral Jakov Milatović z hnutia Európa teraz, bývalý minister hospodárstva (20222022). Milatovića podporujú srbské strany ako aj Srbská pravoslávna cirkev. Po neúspechu v druhom kole Djukanovič odstúpil z postu predsedu Demokratickej strany socialistov.
Zmena prezidenta je očakávaná na 21. mája 2023.
Výsledky.
Predbežné výsledky boli takéto:
Koloman Horniš

Koloman Horniš (* 1. apríl 1900, Kysucké Nové Mesto† 31. máj 1978) bol slovenský pedagóg, politik HSĽS a funkcionár Hlinkovej gardy.
Životopis.
V roku 1919 absolvoval učiteľský ústav v Štubnianskych Tepliciach. Ako pedagóg pôsobil na viacerých miestach. V roku 1927 sa uvádza, že bol učiteľom v obci Nesluša, neskôr v Kysuckom Novom Meste. Politicky sa angažoval v Hlinkovej slovenskej ľudovej strane, pričom v rokoch 19281945 bol okresným predsedom strany v Kysuckom novom Meste. Od roku 1934 bol tajomníkom miestneho odboru Matice slovenskej v Kysuckom Novom Meste. V parlamentných voľbách v roku 1935 kandiduje za Autonomistický blok do poslaneckej snemovne Národného zhromaždenia.
Vo voľbách do Snemu Slovenskej krajiny v roku 1938 je zvolený za poslanca. Poslancom snemu bol do zániku jeho činnosti v roku 1945 a pôsobil ako podpredseda jeho branného výboru. V roku 1941 sa zaslúžil o vybudovanie novej kalvárie v obci Skalité. V období Slovenského štátu pôsobil aj ako župný veliteľ Hlinkovej gardy v Považskej župe. Po roku 1945 bol za svoju činnosť v rokoch 19391945 súdený v rámci tzv. retribučného súdnictva. V súvislosti s jeho procesom sa mu mal predseda senátu zdôveriť: „"Zaslúžil by si si metál, ale musel som ťa odsúdiť!"“
Svätá synoda Bulharskej pravoslávnej cirkvi

Svätá synoda (), alebo Svätá synoda Bulharskej pravoslávnej cirkvi () je najvyšším duchovným správnym orgánom Bulharskej pravoslávnej cirkvi. 
Charakteristika.
Svätá synoda vznikla v roku 1870, kedy bola založená rozhodnutím Bulharskej exarchie. Jej sídlom je synodálny palác v Sofii.
Na čele Svätej synody stojí bulharský patriarcha, ktorý je zároveň sofijským metropolitom a hlavou celej Bulharskej pravoslávnej cirkvi. Ďalšími členmi sú všetci biskupi (metropoliti), ktorí stoja na čele jednotlivých bulharských eparchií. Ide o metropolitov deviatich eparchií Bulharskej pravoslávnej cirkvi, ktoré sa nachádzajú na území Bulharska a dvoch, ktoré ležia v zahraničí, ktorými sú Americko-austrálska diecéza so sídlom v New Yorku a Západoeurópska diecéza so sídlom v Budapešti. 
Zasadania.
Zasadaniam, ktorým predsedá patriarcha sa uskutočňujú buď v plnej, alebo neúplnej zostave. V plnej zostave Svätá synoda zasadá dvakrát ročne (vždy v júni a v novembri), ale v prípade potreby môže zvolať zasadanie aj mimo tieto termíny. V neúplnej zostave zasadá pravidelne. Neúplná zostava pozostáva z patriarchu a štyroch metropolitov. Členov neúplnej zostavy vyberajú všetci členovia Svätej synody a to vždy na obdobie štyroch rokov. Podmienkou členstva je, aby vybraný metropolita bol na čele svojej eparchie aspoň dva roky.
Rozhodovanie.
Rozhodovanie je vždy kolektívne. Patriarcha nemôže rozhodovať o veciach, ktoré sa týkajú celej cirkvi, bez názoru vyjadreným Svätou synodou, rovnako tak Svätá synoda o takýchto veciach nemôže rozhodovať bez názoru, ktorý vyjadrí patriarcha (prípadne jeho zástupca). V tomto sa proces výrazne odlišuje od Rímskokatolíckej cirkvi, kde o akýchkoľvek otázkach môže rozhodnúť pápež bez toho, aby sa k tomu ktokoľvek iný vyjadril.
Patriarcha.
Súčasným (2023) patriarchom a teda najvyšším predstaviteľom Svätej synody je od roku 2013 Neofit Bulharský.
Hlavný bojový tank

Hlavný bojový tank (angl. "main battle tank", skr. MBT), iné názvy: bojový tank a univerzálny tank je označenie pre pásové obrnené vozidlo kombinujúceho vysokú palebnú silu, silné pancierovanie aj mobilitu. Spravidla je to pásový tank s primárnou kanónovou výzbrojou v otočnej veži. Zjednodušene možno povedať, že predstavuje splynutie predtým vyčleňovaných kategórií stredných a ťažkých tankov.
Označenie hlavný bojový tank (Main battle tank) pochádza z anglo-americkej terminológie. Začalo sa používať v 60. a 70. rokoch 20. storočia. Vývoj tankov tejto kategórie podmienil vývoj výkonnejších tankových motorov, lepších systémov odpruženia a ľahšieho kompozitného pancierovania v období studenej vojny, ktorý prakticky vyrovnal rozdiely v kvalite medzi strednými a ťažkými tankami. Nové hlavné bojové tanky mali palebnú silu a pancierovú ochranu ako ťažký tank ale pohyblivosť stredného tanku. Počas 60. a 70. rokov 20. storočia hlavný bojový tank nahradil takmer všetky ostatné typy tankov, pričom zostali len niektoré špecializované úlohy, ktoré mali byť obsadené ľahšími konštrukciami alebo inými typmi obrnených bojových vozidiel.
Hlavné bojové tanky sú kľúčovou súčasťou moderných armád a hlavnou oporou moderných tankových vojsk. Spravidla sú organizované do obrnených jednotiek, ktoré zahŕňajú podporu pechoty, ktorá v boji sprevádza tanky v bojových vozidlách pechoty. Často ich podporujú aj lietadlá alebo vrtuľníky zabezpečujúce prieskum a priamu vzdušnú palebnú podporu. 
Medzi moderné hlavné bojové tanky patrí nemecký Leopard 2, americký M1 Abrams, britský Challenger 2, francúzsky Leclerc, izraelský Merkava IV, ruský T-72, T-80 alebo T-90 a čínske typ 99.
Gačovská skala

Gačovská skala () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Dedinkami, približne severne od Dobšinej.
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Slovenský raj. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Stratená. Najbližšími sídlami sú na južnom úpätí situované Dedinky, juhovýchodne ležia Mlynky a západne obec Stratená. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský raj.
Opis.
Gačovská skala leží na juhozápadnom okraji planiny Geravy, priamo nad údolím Hnilca a vodnou nádržou Palcmanská Maša. Severným smerom sa nachádza Vrábľová (), Bykárka () a Suchý vrch (), východným Červená skala (), Holý kameň (), Hýľ (), Haniskova (), Veľká Knola () a Viničiar (), južným Martinka (), Dobšinský kopec () a Veľký Radzim () a západne Skala (), Marčeková (), Remiaška () a Havrania skala (). Východným smerom masív nadväzuje na horskú plošinu, severné, západné a južné svahy sa strmo zvažujú do údolí. Vodu zo severozápadnej časti odvádza Krčmársky potok, južné svahy odvodňujú kratšie prítoky Hnilca. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít a skalných vyhliadok je možné pozorovať blízke údolie Hnilca, okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, no tiež susedné Volovské vrchy, Revúcku vrchovinu, Stolické vrchy, východnú časť Nízkych Tatier a Vysoké Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no okolím prechádza viacero trás:
Biele Vody (Mlynky)

Biele Vody sú miestna časť Mlyniek, obce v okrese Spišská Nová Ves. Osada je významným strediskom cestovného ruchu v južnej časti Slovenského raja s prístupom na Geravy.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti okresu, na západnom okraji katastrálneho územia obce. Leží v údolí Bielej vody, prítoku rieky Hnilec, ktorým vedie hranica Volovských vrchov a Spišsko-gemerského krasu. Severozápadne sa tak nachádza Slovenský raj s rovnomenným národným parkom, juhovýchodne začínajú Havranie vrchy. Nachádza sa tu školské zariadenie, detský domov i reedukačný ústav.
Turizmus.
Osada patrí medzi dôležité regionálne strediská cestovného ruchu s možnosťami ubytovania a ponukou služieb pre turistov. Je tu vybudovaný lyžiarsky areál so zasnežovaním a osvetlením, areál bežeckého lyžovania a križovatka značených turistických trás. Blízkou Zejmarskou roklinou je prístup na Geravy.
Zoznam ctihodných rímskokatolíckej cirkvi

V katolíckej cirkvi sa titulom "ctihodný" označuje osoba, ktorá bola počas vyšetrovania a procesu vedúceho ku kanonizácii za svätého posmrtne vyhlásená za "hrdinu cností".
Nasleduje neúplný zoznam osôb vyhlásených za ctihodných. Zoznam je zoradený abecedne podľa kresťanského mena, ale v prípade potreby aj podľa priezviska, miesta alebo atribútovej časti mena.
Invalid (film)

Invalid je slovenská komédia s prvkami čierneho humoru z roku 2023 režiséra Jonáša Karáska. Vo filme sa v hlavných úlohách objaví nervný opravár Lacko (Gregor Hološka) a jeho rómsky priateľ Gabo (Zdeněk Godla). Na Slovensku mal film premiéru vo februári 2023. Dej filmu je rozprávaný retrospektívne.
Dej.
Nevrlý kutil Laco príde kvôli partii mafiánov o všetko. Teraz je pripútaný na invalidný vozík a jeho život ide dolu vodou. A je to práve jeho nový priateľ Gabo, miestny Róm, ktorý pomáha Lacovi vidieť veci z inej perspektívy. Nakoniec sa rozčúlený Lacko rozhodne pomstiť svojim nepriateľom.
Chyby a nezrovnalosti vo filme.
Vo filme je niekoľko chýb. Tento zoznam nie je kompletný, medzi chyby patria napríklad:
Divadelný súbor Jána Chalupku

Divadelný súbor Jána Chalupku je ochotnícky divadelný súbor z Brezna. Na scéne pôsobí nepretržite od roku 1923. Dlhé roky fungoval pri Dome kultúry v Brezne, dnes vystupuje ako občianske združenie. Pri súbore vyvíja svoju činnosť aj "Štúdio mladých", ktoré zastrešuje záujemcov hlavne zo žiakov stredných škôl.
Ocenenia.
Cena za tvorivý čin roka.
Súbor je trojnásobným držiteľom Ceny za tvorivý čin roka, udeľovanej na Scénickej žatve v Martine do roku 2016.
Cena Jozefa Kronera.
Spoločnosť Jozefa Kronera udeľovala v rokoch 2004 až 2014 Cenu Jozefa Kronera za celoživotné dielo v oblasti hereckej tvorby v amatérskom divadle.
Marsina

Marsina môže byť:
Dehydroalanín

Dehydroalanín (DHA) je dehydroaminokyselina. Neexistuje vo voľnej podobe, ale nachádza sa prirodzene ako súčasť niektorých peptidov mikrobiálneho pôvodu. Je to nezvyčajná nenasýtená aminokyselina.
Štruktúra a reaktivita.
Podobne ako iné primárne enamíny, dehydroalanín je nestabilný. Dehydroalanín hydrolyzuje na pyruvát.
"N"-Acylované deriváty dehydroalanínu, ako napríklad peptidy a podobné zlúčeniny, sú stabilné. Metyl-2-acetamidoakrylát je "N"-acetylovaný derivát metylesteru dehydroalanínu. Ako súčasť peptidov vzniká post-translačnými modifikáciami zo serínu alebo cysteínu, ktoré sa enzymaticky dehydratujú. Ako vedľajší produkt vzniká voda (zo serínu) alebo sulfán (z cysteínu). 
Väčšina aminokyselín nereaguje s nukleofilmi, ale medzi výnimky patrí práve dehydroalanín a niektoré dehydroaminokyseliny. Tieto látky sú elektorfilné kvôli α,β-nenasýtenej karbonylovej skupine a môžu napríklad alkylovať ostatné aminokyseliny. Táto aktivita je synteticky užitočná pri syntéze lantionínu.
Výskyt.
Dehydroalanín bol prvýkrát identifikovaný ako súčasť nizínu, čo je cyklický peptid s antimikrobiálnou aktivitou. Dehydroalanín sa nachádza i v lantibiotikách a mikrocystínoch.
DHA vzniká zo serínu alebo z cysteínu jednoduchou reakciou katalyzovanou zásadou bez potreby enzýmov. Táto reakcia môže prebehnúť pri varení alebo zásaditých prípravach jedál. DHA potom môže alkylovať ostatné aminokyseliny, napríklad lyzín, z ktorého vyzniká lyzínoalanín. Tým dochádza k spájaniu rôznych častí reťazcov a racemizácii pôvodného alanínu. Výsledné bielkoviny tak majú nižšiu výživovú hodnotu pre niektoré živočíchy, ale vyššiu pre iné. Niektoré lyzínoalaníny môžu u potkanov spôsobiť zväčšenie obličiek.
Mnohé peptidy obsahujúce dehydroalanín sú toxické.
Dlho sa predpokladalo, že dehydroalanín je dôležité elektrofilné katalytické reziduum v histidín amoniak lyáze a fenylalanín amoniak lyáze, ale neskôr sa ukázalo, že katalytickým reziduom je iný nenasýtený derivát alanínu – 3,5-dihydro-5-metylidén-4"H"-imidazol-4-ón – ktorý je ešte elektrofilnejší.