2S19 Msta-S

2S19 Msta-S je sovietska/ruská samohybná húfnica kalibru , ktorá bola vyvinutá 80. rokoch 20. storočia ako náhrada za húfnice 2S3 Akacija. Húfnica je umiestnená v pancierovanej veži, motor, prevodovka a podvozok pochádza z tanku T-72, niektoré komponenty sú aj z tanku T-80.
Je určená na ničenie delostreleckých a mínometných batérií, tankov a iných obrnených vozidiel, protitankových zbraní, živej sily, systémov protivzdušnej obrany a protiraketovej obrany, veliteľských stanovíšť, ako aj na ničenie poľných opevnení.
Vznik a vývoj.
Prvý prototyp tejto húfnice s označením „Objekt 316“ bol vyrobený v roku 1983. V rokoch 1984-1986 prešiel rozsiahlym testovacím cyklom na delostreleckej strelnici Ržev v Leningradskej oblasti. V roku 1989 bola táto samohybná húfnica prijatá do výzbroje Sovietskej armády pod označením 2S19 "Msta-S" (S - "samochodnyj", t.j. samohybný, na rozdiel od vlečného kanónu 2A65 "Msta-B"). Prvýkrát bol verejnosti predstavená na leteckej šou v meste Žukovskij v auguste 1992.
Prvá séria týchto samohybných húfnic sa vyrábala v závode Uraltransmaš (Jekaterinburg) a následne ich sériová výroba pokračovala v závode v Sterlitamak (Baškiria). Sériová výroba bola spustená v roku 1988 a pokračovala až do roku 1996. V roku 2009 bola opäť obnovená a trvá dodnes. Od roku 2012 sa vyrába nová verzia húfnice s označením 2S19M2. V rokoch 1988-2013 sa vyrobilo asi 950 kusov 2S19. Od roku 2012 sa vojakom ročne dodáva 30 – 40 kusov nových húfnic vo verzii 2S19M2. Celková výroba samohybných húfnic 2S19 všetkých modifikácií vrátane 8 prototypov predstavuje najmenej 1130 kusov. Z celkového počtu skončilo 130 húfnic v zahraničí.
Konštrukcia.
2S19 má konvenčnú konštrukciu s pásovým podvozkom a vežou. Základná konštrukcia podvozku, motor, prevodovka a riadenie pochádzajú z tanku T-72, zatiaľ čo zavesenie a kolesá z tanku T-80. Hrúbka oceľového panciera na korbe a veži je maximálne , čo chráni pred muníciou kalibru . 
Podvozok pozostáva z predného páru napínacích kolies, zadného páru hnacích kolies a šiestich párov pojazdových kolies. Pohon 2S19 zabezpečuje dieselový vidlicový dvanásťvalec V-84 s maximálnym výkonom 582 kW. Ten okrem klasickej nafty dokáže spaľovať a letecký petrolej. Húfnica dokáže bez ohľadu na hmotnosť 42,5 t dosiahnuť na ceste rýchlosť až /h. Priechodnosť terénom u 2S19 je podobná ako u bojových tankov. Zariadenie prekonáva svahy so strmosťou do 25°, zvislé steny vysoké do a priekopy široké . Húfnica sa dokáže bez prípravy brodiť do hĺbky a pokiaľ je použitá súprava na brodenie, tak prekoná aj prekážku s hĺbkou .
V prednej časti tela samohybnej húfnice je umiestnená radlica, s pomocou ktorej môže stroj v priebehu niekoľkých minút vykopať priekopu požadovanej hĺbky, ktorá slúži na vybudovanie krytých pozícií.
Okrem hlavného motora je húfnica vybavená aj pomocným agregátom. Ide o plynovú turbínu s výkonom až 16 kW, ktorá napája filtračno-ventilačné zariadenie, komunikačné vybavenie a systém tesnenia záveru húfnice (na zamedzenie kontaminácia bojového priestoru plynom).
Hlavnú výzbroj 2S19 tvorí 152mm húfnica 2A64, ktorá môže strieľať trieštivo-trhavé, aktívno-reaktívne, kontajnerové a špeciálne (jadrové) granáty. Vozidlo môže niesť štandardne 50 ks nenavádzanej munície. Kadencia dosahuje 7 až 8 výstrelov za minútu. Maximálny dostrel je . Kanón má odmer 360​​° a námer sa pohybuje v rozsahu od -4° po +68°. Pomocnú výzbroj predstavuje guľomet NSV kalibru , ktorý dokáže vystreliť až 800 rán za minútu na vzdialenosť .
V ruskej armáde pozostáva každá batéria z 8 samohybných húfnic 2S19, jedného veliteľského a pozorovacieho vozidla veliteľa batérie a vozidla vyššieho dôstojníka batérie.
Varianty.
2S19 - základný variant vyrábaný od roku 1988, ktorý tvorí chrbticu ruského delostrelectva. 
2S19M1 - v ruskej armáde predstavuje modernizáciu skôr vyrobených húfnic 2S19, ale pri exporte ide o novo vyrobené kusy. Hlavným vylepšením je nový, plne integrovaný a automatizovaný systém riadenia paľby ASUNO. Ďalším vylepšením je navádzanie paľby pomocou družicového systému GLONASS. V ruskej armáde boli 2S19M1, vylepšené o systém ASUNO, zavedené od roku 2008. Do roku 2020 mali byť všetky húfnice, zmodernizované na túto úroveň, vybavené aj terminálom družicovej navigácie. 
2S19M2 - novo vyrábané húfnice, ktoré sa od predchádzajúcich variantov vizuálne odlišujú zväčšenými krytmi pásov so zúbkovaným okrajom. Táto verzia má tiež nový automatizovaný systém riadenia paľby, zvýšenú rýchlosť streľby na 10 rán za minútu. Disponuje tiež možnosťou využívať digitálne elektronické mapy, čo výrazne urýchľuje orientáciu v náročných fyzických a geografických podmienkach a umožňuje rýchlejšie a efektívnejšie vykonávať palebné misie. Je schopná strieľať vysoko presnú navádzanú muníciu Krasnopol. 
Nasadenie.
Prvá a druhá vojna v Čečensku.
Húfnice 2S19 Msta-S Rusko aktívne používalo počas konfliktu v Čečensku (1994-1996) a protiteroristickej operácie na Severnom Kaukaze (1999-2009). Analýza bojového použitia húfnice v týchto konfliktoch ukázala, že zameriavací systém 2S19 je zastaraný a vyžaduje modernizáciu. To viedlo k vývoju modernizovanej verzie 2S19M1 vybavenej automatizovaným elektronickým navádzacím systémom. Následne boli pre 2S19 "Msta-S" vyvinuté aj granáty s laserovým koncovým navedením "Santimetr" a "Krasnopol".
Ruská invázia na Ukrajinu.
Pri okupácii Ukrajiny nasadilo Rusko do bojov húfnice 2S19 a 2S19M2. Za prvý rok vojny stratilo Rusko minimálne 131 týchto húfnic.