Herman z Reichenau

Bl. Herman z Reichenau (* 18. júl 1013, Saulgau, Švábsko† 24. september 1054, ostrov Reichenau) bol nemecký benediktínsky mních, stredoveký polyglot a polyhistor: básnik, skladateľ, historik, astronóm, matematik. Podľa nemeckého "Lexikon des Mittelalters" jeden z "„najvšestrannejších a najvýznamnejších učencov svojej doby“". Hoci nebol kanonizovaný, v Nemecku existuje jeho miestny kult, pričom jeho spomienka bola Apoštolskou stolicou ešte v 19. storočí stanovená na 25. septembra.
Životopis.
Herman bol prvorodeným alebo druhorodeným synom švábskeho šľachtica Wolverada II. (Wolfrat, Wolveredus) z Altshausenu a Hiltrudy. Od narodenia trpel nevyliečiteľnou chorobou. Fyzicky bol veľmi slabý, nedokázal sám chodiť a nemohol dlho ani sedieť. Len s ťažkosťami dokázal rozprávať. Názory o akú chorobu mohlo ísť, sa líšia. Spravidla sa uvažuje o laterálnej skleróze alebo spinálnej muskulárnej atrofii.
Ako sedemročný bol zverený do opatery a výchovy Bernovi, opátovi benediktínskeho kláštora v Reichenau. Na ostrove v Bodamskom jazere následne prežil zvyšok svojho života. V minulosti sa zvažovala téza, že istý čas študoval v Augsburgu, čo sa však zdá nepravdepodobné.
Venoval sa teológii, astronómii, matematike, histórii, poézii a hudbe. Bol veľkým znalcom učených jazykov stredoveku: gréčtiny, latinčiny a minimálne čiastočne aj arabčiny a niekedy mu býva pripisovaná aj znalosť hebrejčiny. V roku 1043 zložil mníšske sľuby a časom sa stal známym vedcom a učiteľom. Podľa jednej z tradícií sa stal na sklonku života aj opátom kláštora v Reichenau.
Pochovaný bol v rodových dŕžavách v Altshausene. Jeho relikvie boli po smrti rozposlané do rôznych kláštorov v Nemecku. Po jeho smrti vznikol v Nemecku miestny kult, ktorý v roku 1863, za pontifikátu Pia IX., potvrdila aj Apoštolská stolica. Hermanov sviatok bol Rímom stanovený na 25. septembra. Za svätého v celej Cirkvi sa spravidla nepovažuje, nespomína ho ani Martyrologium Romanum.
Dielo.
Hermanova kresťanská svetová kronika "Chronicon" (iné názvy: "Chronicon ab urbe condita ad annum 1054"; "Chronicon de sex aetibus mundi") je opisom najvýznamnejších udalostí v dejinách sveta od narodenia Krista po rok 1054. Predlohou jej z formálneho hľadiska bola rovnomenná kronika od svätého Hieronyma. "Chronicon" je zaujímavé pre svoju objektivitu a starostlivú chronológiu. Poskytuje autentické informácie o vláde cisára Konráda II. a najmä Henricha III. Obsahuje tiež informácie o živote Hermanovej rodiny a o autorovom živote. Pre staršie obdobie použil Herman ako zdroje rozličné kroniky a anály (Fuldské anály, Hildesheimské anály, Bedovu "Historia ecclesiastica", ako aj stratenú švábsku kroniku "Chronicum Universale Suevicum" a ďalšie). Od 7. storočia sa orientuje na vládcov Franskej a Svätej ríše rímskej. Zaoberá sa tiež dejinami Veľkej Moravy a raného Uhorska, hoci pri nich vychádza zo starších prameňov. Zachovali sa dva manuskripty ("Codex Carlsruhanus" a "Codex Monacensis") z 11. storočia. Na kroniku nadväzuje dielo Hermanovho žiaka Bertholda z Reichenu. Berthold tiež napísal Hermanov životopis.
Hermanove matematické a astronomické diela sú tematicky rozmanité a významné. Patria medzi ne spisy: "Qualiter multiplocationes fiant in abaco", "De conflictu rithmimachiae", "De mensura astrolabii", "De utilitatibus astrolabii libri II", "Prognostica de defectu solis et lune", "Computus", "De mense lunari". Do európskej vedy uviedol arabské astronomické techniky a prinavrátil nástroje ako astroláb či cylinder.
Báseň "De octo vitiis principalibus" je adresovaná skupine mníšok a zahŕňa varovanie pred hlavnými hriechmi. Pripisované mu bývalo tiež dielo "Conflictus ovis et lini". 
Celkovo mu bývalo pripisovaných 25 hudobných kompozícií, hoci väčšina z nich pravdepodobne nie je autentická. Nesprávne mu boli pripisované veľké kresťanské sekvencie "Alma redemptoris mater" a "Salve regina". Jeho dielami sú však pravdepodobne "De sancta cruce" a "Rex regum Dei agne" zostavené v duchu tradície Notkera Balbula. Pravdepodobne bol tiež autorom sekvencie "Ave praeclara maris stella", hoci niektorí autori akúkoľvek Hermanovu mariánsku tvorbu odmietajú. Dielo "De Musica" vychádzajúce z Boethia položilo základy pre stredovekú modálnu teóriu. Herman v ňom na základe byzantskej notácie vyvinul svoj vlastný zápis, ktorý však vzhľadom na neskorší vývoj v oblasti zápisu nenašiel výraznú odozvu.