Justinián II.

Justinián II. zvaný Rhinotmétos alebo po latinsky Rhinotmetus (* okolo 668, Konštantínopol/Cyprus† 7. november / december 711, Damatrys, Bitýnia) bol byzantský cisár v rokoch 685695 a 705711. Ako spolucisár bol ustanovený už jeho otcom Konštantínom IV. v roku 681/2. Jeho vláda sa spája s bojmi s Arabmi a Slovanmi, ako horlivý zástanca ortodoxie zvolal v roku 691 Trulánsku synodu, ktorá prijala rad významných uznesení. Hoci bol v roku 695 zvrhnutý, vrátil sa k moci a tvrdo potrestal svojich protivníkov. V roku 711 bol počas druhej vzbury popravený. Prezývka Rhinotmétos znamená v preklade beznosý, pretože po vzbure o nos prišiel a údajne nosil zlatú protézu.
Životopis.
Justinián sa narodil ako syn byzantského cisára Konštantína IV. a cisárovnej Anastázie. Ako spolucisár bol svojim otcom korunovaný už v niekedy v roku 681/682. Po Konštantínovej smrti v roku 685 sa ako šestnásťročný stal cisárom.
Počiatočné úspechy.
Justiniánova vláda začala úspešným ťažením proti Arabom (686687). Byzantské vojsko napadlo a vyplienilo Arméniu a potom vtrhlo do Gruzínska a Sýrie. V roku 688 požiadal kalifa Abdulmalika o obnovenie mierovej zmluvy. na ktorej základe Arabi navýšili svoje poplatky Byzantíncom a rozdelili sa taktiež príjmy z Cypru a arménsko-kaukazských oblastí. Cyprus sa stal na ďalších 280 rokov demilitarizovanou nárazníkovou oblasťou, ktorá zostala na dlhý čas ušetrená od búrlivých udalostí byzantsko-arabských vojen.
V tom istom roku (688/689) porazil aj macedónskych Slovanov ohrozujúcich južný Balkán a významný prístav Solún. Pokračoval v politike rozširovania thémskej organizácie. Na Balkáne bola na obranu proti Bulharom a Slovanom zriadená thema "Hellas" v strednom Grécku a kleistúra "Strymón" v Macedónsku. Predtým spustošené časti ríše začali osídľovať roľníci a vojaci - stratioti. Búriaci sa Slovania boli z okolia Solúna presídľovali do maloázijskej themy "Opsikion", vydrancovanej Arabmi. Do európskej časti ríše a na západné pobrežie Malej Ázie naopak presťahovali lúpežných kresťanských Mardaitov z byzantsko-arabskej hranice v Sýrii a Kilíkie. Keď sa roku 691 cisár pokúsil presídliť aj obyvateľstvo Cypru, vyvolal nový vojnový konflikt s Arabmi.
V roku 693 proti Byzancii povstali aj Slovania v Malej Ázii. Slovanský vodca Neboulos (iný prepis Nebulos) sa spojil s Arabmi a po porážke v bitke pri Sebastopole v Malej Ázii sa Byzancia musela stiahnuť z Arménie.
Vnútorná politika a pád.
Justinián bol prívržencom koncilovej ortodoxie. V roku 686 usporiadal synodu, ktorá opätovne odsúdila stále živý monotheletizmus a potláčal herézy ako arménske paulikánstvo. Keďže Tretí konštantínopolský koncil neprejednal niektoré disciplinárne ustanovenia, zvolal v rokoch 691/692 synodu/koncil nazvaný podľa kupolovitej sály paláca "in Trullo" - Trulánsky koncil. Koncil položil právne základy dnešného kresťanského usporiadania na Východe a Pravoslávnou cirkvou je uznávaný ako súčasť šiesteho ekumenického koncilu. Pápež Sergius I. jeho závery (namierené aj proti západným tradíciám) odmietol uznať. Podporoval tiež stavebnú činnosť ako napríklad prestavbu Veľkého paláca. Pre svoj stavebný program avšak potreboval peniaze, čo viedlo k zavádzaniu nových daní. Ako prvý cisár zaviedol zobrazovanie Krista na minciach, cisársky portrét sa dostal na zadnú stranu mince.
Pri presadzovaní svojich politických opatrení postupoval despotický Justinián II. veľmi brutálne, čím vzbudzoval stále väčší odpor. Výraznú nevôľu spôsobovala aj tvrdá daňová politika. Situácia vyvrcholila v roku 695, keď bol zosadený stratégom hellaskej thémy Leontiom. Bol mu odrezaný nos (odtiaľ jeho prezývka) a bol poslaný na Krym do vyhnanstva.
Návrat na trón a smrť.
Na Kryme sa druhýkrát oženil s chazarskou princeznou, ktorá prijala meno Theodora. Chazari avšak Justiniána zradili a ten len vďaka svojej manželke z Krymu včas utiekol. Pomoc hľadal v Bulharsku, kde získal podporu bulharského vládcu Tervela. V roku 705 spolu s Bulharmi pritiahol pred Konštantinopol a ľsťou prenikol do mesta, kde od Tiberia III. znovu získal trón. Tervelovi sa Justinián bohato odmenil. Udelil mu titul "kaisar" dovtedy vyhradený len pre členov panovníckej rodiny a odstúpil mu mesto Zagora, ktoré malo dôležitý strategický význam na zabezpečenie hraníc ich krajiny. 
V zahraničnej politike udržiaval následne priateľské vzťahy ako s Bulharmi, tak aj s Longobardami a pápežmi. Pápeža Konštantína I. dokonca prijal v roku 711 v Nikomédii a podporil ho proti vzbure ravennských šľachticov a arcibiskupa.
Inú politiku zvolil proti svojim protivníkom. V krajine v snahe pomstiť sa zaviedol teror. V roku 711 ho možno pomsta pohnala k výprave na Krym. Byzantské loďstvo však proti nemu povstalo a za cisára zvolilo svojho vodcu Filippika. Justinián bol znovu zvrhnutý a na úteku do Malej Ázie bol lapený a popravený. Jeho telo bolo hodené do mora a hlava vystavovaná v Konštantínopole a Ravenne.