burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Genovesa

Genovesa je malý (14 km) ostrov súostrovia Galapágy v Pacifiku. Je to vlastne vrchol štítovej sopky, s vrcholovou kalderou, ktorej steny sa prepadli a vytvárajú v súčasnosti záliv "Darwin Bay". Povrch ostrova pokrývajú čerstvé lávové prúdy, no vek poslednej erupcie nie je známy (aj keď sa odhaduje na niekoľko sto rokov). Bazalty ostrova sú charakteristické pre ich veľké, hrubozrnné kryštály plagioklasov.
Pontebba

Pontebba (, , frulansky "Pontebbe") je obec v Taliansku v provincii Udine.
Furkotský potok

Furkotský potok je potok v západnej časti okresu Poprad. Preteká Furkotskou dolinou vo Vysokých Tatrách. Je to ľavostranný prítok Bieleho Váhu, jeho dĺžka je a je tokom IV. rádu.
Prameň.
Pramení na juhovýchodnom svahu Ostrej veže () v nadmorskej výške približne .
Opis toku.
V období jarného topenia snehu vyteká z Vyšného Wahlenbergovho plesa na juhovýchodnom úpätí Ostrej () a ďalej preteká cez Nižné Wahlenbergovo pleso (). Na hornom toku tečie juhovýchodným smerom cez Furkotskú dolinu, kde sa niekoľkokrát esovito ohýba, následne sa stáča severojužným smerom a vstupuje do Podtatranskej kotliny, do podcelku Tatranské podhorie. Tu najprv pretína Tatranskú magistrálu, postupne sa stáča juhozápadným smerom, opúšťa územie národnej prírodnej rezervácie a západne od osady Štrbské Pleso sa v nadmorskej výške cca vlieva do Bieleho Váhu.
Názov.
Pozri Furkotská dolina
Rakytovský potok (prítok Bieleho Váhu)

Rakytovský potok je potok v hornom Liptove, prevažne v západnej časti okresu Poprad. Je to ľavostranný prítok Bieleho Váhu, meria a je tokom IV. rádu.
Prameň.
Tečie v Podtatranskej kotline, v podcelku Tatranské podhorie, pramení severne od Rakytovca (), v blízkosti Rakytovských pliesok, v nadmorskej výške približne . 
Opis toku.
Najprv tečie juhojuhozápadným smerom, následne sa esovito stáča a podteká Cestu slobody. Od nej pokračuje na krátkom úseku na juhojuhovýchod cez lokalitu Na Striedku, potom sa postupne stáča na juhojuhozápad a opúšťa územie TANAP-u a zároveň aj okresu Poprad. Zároveň vstupuje do podcelku Liptovská kotlina a na krátkom úseku tečie v okrese Liptovský Mikuláš. Severoseverovýchodne od obce Važec ústi v nadmorskej výške cca do Bieleho Váhu. Nepriberá žiadne prítoky.
Zasmrečinský potok

Zasmrečinský potok je potok v hornom Liptove, tečie na rozhraní okresov Poprad a Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Bieleho Váhu, meria a je tokom IV. rádu. Na hornom toku tečie územím TANAP-u.
Prameň.
Tečie v Podtatranskej kotline, kde pramení v podcelku Tatranské podhorie západne od osady Štrbské Pleso v nadmorskej výške približne 
Opis toku.
Od prameňa tečie sprvu juhojuhozápadným smerom, potom tečie na krátkom úseku na západ a následne sa stáča severojužným smerom, pričom opúšťa územie TANAP-u. Ďalej tečie po hranici medzi okresmi Poprad na ľavom a Liptovský Mikuláš na pravom brehu, dvakrát sa esovito ohýba, tečie okrajom chatovej osady Jastrabia na pravom brehu a zľava následne priberá dva prítoky zo severnej časti lokality Zasmrečinské. Ďalej vstupuje do Liptovskej kotliny, pokračuje juhojuhozápadným smerom a opäť z ľavej strany priberá prítok () z južnej časti lokality Zasmrečinské. Severovýchodne od obce Važec, v blízkosti Nemeckého vojenského cintorína, sa v nadmorskej výške cca vlieva do Bieleho Váhu.
Železná voda

Železná voda je potok v hornom Liptove, v západnej časti okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Lúčneho potoka, meria a je tokom V. rádu.
Prameň.
Tečie v Podtatranskej kotline, kde pramení v najvýchodnejšej časti podcelku Liptovská kotlina, západne od chatovej osady Tatranský Lieskovec v lokalite Zasmrečinské, v južnej časti územia prírodnej rezervácie Blatá, v nadmorskej výške približne 
Opis toku.
Od prameňa tečie severojužným smerom, zľava priberá prítok prameniaci tiež v lokalite Zasmrečinské a prechodne tečie juhozápadným smerom cez lokalitu Petrovská. Sprava potom priberá prítok z močaristej oblasti na hranici PR Blatá a ďalej už tečie juhojuhozápadným smerom. Na dolnom toku podteká štátnu cestu č. 18, následne aj železničnú trať č. 180 a západo-juhozápadne od osady Tatranská Štrba ústi v nadmorskej výške cca do Lúčneho potoka.
Lúčny potok

Lúčny potok môže byť:
Lúčny potok (prítok Bieleho Váhu)

Lúčny potok je potok v hornom Liptove, prevažne v západnej časti okresu Poprad. Je to ľavostranný prítok Bieleho Váhu, má dĺžku 4,7 km a je tokom IV. rádu.
Prameň.
Tečie v Podtatranskej kotline, pramení v najvýchodnejšej časti podcelku Liptovská kotlina, vo východnej časti lokality Zasmrečinské, na okraji chatovej osady Tatranský Lieskovec, v nadmorskej výške približne 925 m n. m. 
Opis toku.
Od prameňa tečie sprvu severojužným smerom západným okrajom Tatranského Lieskovca, podteká cestu I. triedy č. 18 i železničnú trať č. 180, zľava priberá prítok prameniaci západne od železničnej zastávky Tatranský Lieskovec a potok sa stáča juhozápadným smerom. Následne priberá niekoľko ľavostranných prítokov, najprv dva krátke prítoky z lokality Suché, potom prítok zo západného svahu Vlčej jamy (924,5 m n. m.) a tiež prítok z lokality Hencnava. Ďalej priberá svoj najvýznamnejší prítok, pravostrannú Železnú vodu a výrazne rozšíreným korytom pokračuje západným smerom, pričom výrazne meandruje. Z pravej strany ďalej priberá prítok z lokality Petrovská, opäť sa stáča na juhozápad, pričom na krátkom úseku vytvára hranicu medzi okresmi Poprad na ľavom a Liptovský Mikuláš na pravom brehu a zľava ešte priberá tri prítoky pretekajúce lokalitou Krivošova lúka. Zároveň podteká teleso diaľnice D1 a vteká na územie okresu Liptovský Mikuláš (cca 0,5 km), kde sa východo-severovýchodne od obce Važec vlieva v nadmorskej výške 816,5 m n. m. do Bieleho Váhu.
Banda (department)

Department Banda leží v stredozápadnej časti provincie Santiago del Estero na severozápade Argentíny a je jedným z 27 departmentov provincie.
Na severe hraničí s departmentom Jiménez, na východe s departmentom Figueroa, na juhu s departmentmi Robles a Hlavné mesto a na západe s departmentom Río Hondo.
Hlavné mesto departmentu Banda je La Banda na rieke Dulce. Leží 8 km od hlavného mesta provincie Santiago del Estero a 1 180 km od Buenos Aires. Rozloha (3 597 km²) zodpovedá 2,6 percentám rozlohy provincie.
Obyvateľstvo.
Podľa odhadu INDEC stúpol počet obyvateľstva departmentu Banda z 128 387 obyvateľov (2001) na 134 205 obyvateľov v roku 2005.
Ekonomika.
Ekonomika departmentu Banda je závislá od poľnohospodárstva. Okrem chovu dobytka sa poľnohospodári venujú pestovaniu bavlny, zemiakov a batatov, cibule, kukurice, rajčiakov, pšenica a tekvíc. Okrem toho sa tu ťaží soľ.
Solisková voda

Solisková voda je potok v hornom Liptove, na území okresov Poprad a Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Mlyničnej vody, meria a je tokom V. rádu. Na hornom toku preteká územím TANAP-u.
Vznik.
Tečie v Podtatranskej kotline, vzniká v podcelku Tatranské podhorie bifurkáciou Bieleho Váhu. Od hlavného koryta Bieleho Váhu sa oddeľuje sprava na západojuhozápadnom úpätí Rakytovca (), západne od osady Štrbské Pleso, v nadmorskej výške približne 
Opis toku.
Najprv tečie juhojuhozápadným smerom, podteká Cestu slobody a preteká lokalitou Pod Hrádkom. Po opustení územia TANAP-u vteká do Liptovskej kotliny a zároveň na územie okresu Liptovský Mikuláš, kde na krátkom úseku tečie severojužným smerom, pričom sa prechodne rozvetvuje na tri ramená. Napokon sa esovito ohýba, pokračuje k ústiu viac juhojuhozápadným smerom a v lokalite Hliniská, severoseverovýchodne od obce Važec, sa v nadmorskej výške cca vlieva do Mlyničnej vody.
Čierny Váh

Čierny Váh môže byť:
Santiago (ostrov)

Santiago je ostrov, nachádzajúci sa v súostroví ekvádorskom Galapágy. Plocha ostrova je 585 km2, najvyšší bod má 920 m. Celý ostrov zaberá štítová sopka, s centrom na severozápade. Svahy vulkánu pokrývajú početné lávové prúdy a pyroklastickými troskovými kužeľmi, pochádzajúcimi z obdobia holocénu. V súčasnosti sopka nie je aktívna, posledná erupcia sa odohrala na začiatku 20. storočia - rok 1906.
Peñón de Alhucemas

Peñón de Alhucemas je jedna zo španielskych enkláv v Severnej Afrike pri marockom pobreží (podobne ako Ceuta, Melilla, ostrov Peñón de Vélez de la Gomera, súostrovie Chafarinas a ostrov Perejil).
Peñón de Alhucemas a ostrovčeky "Isla de Mar" a "Isla de Tierra" ležia mierne na západ od ostrovov Alhucemas. Nachádzajú sa od marockého mesta Al Hoceima alebo Alhucemas (bývalé Villa Sanjurjo), južne od Ceuty a západne od Melilly.
Španieli ovládajú tento ostrov od roku 1559, kedy viacero území patriacich dynastii Saadiovcov dostalo Španielsko výmenou za pomoc pri ich obrane proti osmanským armádam. V roku 1673 Španieli poslali na ostrov Peñón de Alhucemas posádku a odvtedy je trvalo obývaný. Dnešná pevnosť vybudovaná na tomto ostrove je domovom pre španielsku vojenskú posádku pozostávajúcu zo 60 mužov.
Alexandra Hedisonová

Alexandra Hedisonová (10. júl 1968, Los Angeles, Kalifornia, USA) je americká herečka, ktorá hrá v seriáli "The L word". Je dcérou herca Davida Hedisona a herečky Bridget Hedison, a sestra Sereny Rose Hedison.
Maličkosti.
- slobodná, žije v Los Angeles a pracuje na príprave otvorenia jej tretieho foto projektu, ktorý zatiaľ nebol nazvaný (visit: www.hedison.com)
- študovala na University of California, Los Angeles (UCLA)
- má arménsko-taliansky pôvod
- rada si striháva vlastné vlasy sama
Zina Garrisonová

Zina Garrisonová (* 16. november 1963, Houston, Texas, USA) je bývalá americká profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 14 turnajov WTA v dvojhre a 20 turnajov vo štvorhre.
Teória mysle

Teória mysle je schopnosť uvažovať v mentalistických obrazoch druhého. U človeka sa rozvíja približne vo veku 4 rokov. Deti v tomto veku už začínajú správne odpovedať na otázku, kde bude Anna hľadať ceruzku, ak si ju odložila do hornej zásuvky, ale počas jej neprítomnosti ju Silvia preložila do spodného. Predpokladá sa, ale nepanuje v tejto otázke zhoda, že aj antropidné opice disponujú touto schopnosťou.
Friderika Bayerová

Friderika Bayerová (* 4. október 1971, Budapešť, Maďarsko) je maďarská speváčka. Svoj prvý album vydala 30. apríla 1994. V priebehu 2 mesiacov získal titul "zlatý".
Životopis a kariéra.
V roku 1994 sa stala víťazkou Hudobného festivalu a bola ocenená Maďarskou televíziou. Názov jej víťaznej piesne bol "Kinek mondjam el vétkeimet?" ("Komu poviem svoje hriechy?"). Neskôr získala štvrté miesto v Dubline v roku 1994 na Veľkej cene Eurovízie, a bola prvým maďarským interpretom, ktorý sa prebojoval do finále tejto súťaže. 
Maďarský rozhlas jej pre úspech na Veľkej cene Eurovízie odovzdal cenu EMERTON. V roku 1994 prevzala cenu Zlatého jeleňa od vydavateľstva Axel Springer v kategórii popový spevák roka, na základe spoločného hlasovania odborníkov a verejnosti. Ešte v tom istom roku ju zvolili za popovú speváčku roka aj čitatelia Mládežníckeho magazínu. 25. januára 1995 prevzala druhé ocenenie EMERTON ako objav roka. Ako objav roka ešte prevzala cenu Zlatej žirafy založenú MAHASOM.
V auguste roku 1995 získala druhé miesto na 32. Festivale v Sopote (Poľsko).
Od roku 1996 je členom Zboru Viery.
V roku 1998 vydala tretie CD, pričom pieseň "Feltárcsáztad a szívemet" ("Zavolal si moje srdce") a stala sa najhranejšou skladbou rádií roka v Maďarsku.
Rapsódia pre klarinet a orchester (Debussy)

Rapsódia pre klarinet a orchester je dielo francúzskeho skladateľa Clauda Debussyho. Skladba je často uvádzaná aj pod názvom "Prvá rapsódia pre klarinet a orchester" alebo jednoducho "Premiere Rapsodie". 
Skladbu pôvodne Debussy zložil v rokoch 1910 – 1911 ako "Rapsódiu pre klarinet a klavír". Skladba vznikla na objednávku parížskeho konzervatória, ktoré si želalo vytvoriť dve skladby pre klarinet - jednu prednesovú a jednú určenú pre hru z listu. Debussy tak zložil klarinetovú rapsódiu a ako druhú skladbú útlu "Petite Piece" pre klarinet a klavír. 
Debussy v snahe maximálne využiť zvukové možnosti klarinetu pri komponovaní skladby spolupracoval s popredným francúzskym klarinetistom Mimaetom. Výsledok Debussyho potešil. „Je to jeden z najroztomilejších kúskov, aké som zložil“, vyhlásil radostne po vypočutí skladby. Spokojnosť so skladbou viedla k tomu, že ju v roku 1911 zorchestroval. Hoci skladba rozsahom a prácou so sólovým nástrojom pripomína Faunovo popoludnie, jeho melodika je v porovnaní s nadýchanou atmosférou Faunovho popoludnia viac ostrá, s väčšími kontrastami. Napriek tomu, že je skladba krátka, dochádza tu k častému striedaniu tempa a nálady. Zaujímavá je tiež súhra orchestra a klarinetu, ktorý niekedy vystupuje do popredia, a inokedy je rôzne kombinovaný s inými nástrojmi. Vzniká tak typicky debussyovská farebná skladba. 
Dielo má voľnú až variačnú formu. Tvorí jeden celok s častými označeniami zmeny tempa. 
Zloženie orchestra: sólový klarinet/3 flauty, 2 hoboje, anglický roh, 2 klarinety, 3 fagoty, 4 lesné rohy, 2 trúbky, tympany, 2 harfy, sláčikové nástroje (1. a 2. husle, violy, violončelá, kontrabasy). Typická dĺžka skladby je približne 9 minút.
Skladbu otvára krátke spoločné sólo huslí a violy, s tlmeným sprievodom husľovej sekcie a a flauty. Už v druhom takte sa zamyslene ozýva klarinet. Ten po troch krátkych behoch vystupuje do popredia s éterickou pomalou melódiou, ktorú doprevádzajú sláčiky a hlboké tóny harfy. Náhle ale dôjde k zrýchleniu tempa, sólový nástroj sa však cez trioly a dlhé trilky nakrátko vracia späť k pôvodnému tempu a melódií, po ktorej sa znovu odráža v zrýchlenom tempe. Nasleduje kontrastná časť "Modere animé (Scherzando)". Klarinet tu hrá rozmarný melodický motív, ktorý tvorí základný stavebný prvok skladby, spolu s melódiou z úvodu. Tá je v skladbe na krátky čas pripomenutá znovu. Potom už nasleduje rýchla virtuózna pasáž, ktorá vedie k sebavedomému záveru sólového nástroja doplneného záverečným úderom orchestra. 
Aj keď postavenie Rapsódie pre klarinet a orchester vo svetovej hudbe nie je také významné ako postavenie ťažiskových Debussyho diel (Faunovo popoludnie, More, Nokturná), ide o cenné a zaujímavé dielo, ktoré je dodnes interpretované, či už v klavírnej alebo orchestrálnej podobe. V žánri klarinetových koncertných diel je to novátorské dielo, ktoré znamenalo veľký prínos do klarinetovej literatúry.
Edgar Davids

Edgar Steven Davids (* 13. marec 1973, Paramaribo, Surinam) je bývalý holandský futbalista. Naposledy bol hráčom holandského klubu Ajax Amsterdam. Hrával na pozícií defenzívneho záložníka. 
Životopis.
S kariérou začal v Ajaxe, klubu pomohol získať 3 tituly v Eredivisie po sebe, víťazstvá v Pohári UEFA v roku 1992 a v Lige majstrov v roku [1995]. Davids mal prezývku „Pitbul“, ktorou ho pre jeho silnú hru označil tréner Louis van Gaal.
V roku 1996 prestúpil do talianskeho klubu AC Miláno. Tu dostával len málo príležitostí, odohral 19 zápasov. V roku 1998 prestúpil do klubu Juventus Turín. V Juventuse pôsobil až do roku 2004 a získal tu viacero úspechov. 
17. mája 2001 bol pozitívne testovaný na nandrolón a suspendovaný na rok. V roku 2004 hosťoval v katalánskom veľkoklube FC Barcelona. Po tomto pôsobení podpísal trojročný kontrakt s milánskym klubom FC Internazionale. Inter sa ale rozhodol nasledujúci rok zrušiť kontrakt a Davids v auguste 2005 podpísal zmluvu s anglickým klubom Tottenham Hotspur FC
Od januára 2007 bol hráčom Ajaxu Amsterdam.
Za holandskú reprezentáciu debutoval v roku 1994 a odvtedy bol jej stabilným členom. Reprezentoval Holandsko na MS 1998 vo Francúzsku a na Eure 1996, 2000 a 2004.
Urartu

Urartu alebo Vanské kráľovstvo bolo staroveké kráľovstvo, ktoré existovalo v 9. stor. pred Kr. až zač. 6. stor. pred Kr. v horách na hornom toku Eufratu a Tigrisu a okolo Vanského jazera. Krajina bola už od svojho vzniku najväčším protivníkom silnej Asýrie.
V 9. storočí pred Kr. došlo k zjednoteniu rôznych urartujských (urartských) kmeňov, ktoré vtedy hovorili podobným jazykom ako Churriti – urartčinou (= vančinou). Vládcovia tohto štátu nielen úspešne odrážali útoky Asýrčanov, ale neskôr začali robiť nájazdy na územie Asýrskej ríše. Niekedy v 8. storočí pred Kr. malo územie Urartu najväčšiu rozlohu.
Názov.
V asýrskych prameňoch sa územie od 13. stor. pred Kr. spomína ako Uruatri/Uratri a od 9. storočia Urartu. V urartuských textoch sa krajina nazýva Biai/Biainili.
Dejiny.
V 13. storočí pred Kr. bolo Asýrčanom územie známe a vládcovia tzv. stredoasýrskej ríše si ho snažili podrobiť, čo sa im aj niekoľkokrát čiastočne podarilo. Od 11. storočia pred Kr. sem začali prenikať churritské a aramejské kmene zo severozápadnej Mezopotámie, ktoré časom splynuli s miestnym obyvateľstvom a vytvorili národ Urartčanov s množstvom malých mestských štátov. Okolo roku 835 pred Kr. sa tieto mestské štáty spojili pod vládou jediného panovníka Sarduriho I. (835 až 820 pred Kr.) ako odpoveď na stále asýrske útoky z juhu. Hlavným urartuským mestom bol pôvodne Arzaškun, neskôr sa ním stala Tušpa (pri dnešnom meste Van). Konflikt medzi oboma mocnosťami – Urartu a Asýriou – sa stal doslova chronickým. Najväčšou prekážkou asýrskych ambícií na severe bolo mocné kráľovstvo Urartu, no priamemu asýrskemu vojenskému zásahu bránili nepreniknuteľné pohoria. Aj keby sa Asýrčanom podarilo prekročiť hory alebo dosiahnuť Urartu lepšie prístupnými priesmykmi na východe alebo západe, Urartujci mohli vždy ustúpiť do svojich mohutných horských pevností a ponechať na drsných zimných podmienkach, aby prinútili Asýrčanov k odchodu. Asýrčania síce niekoľkokrát slávili úspechy nad Urartujcami, no nad ich územím nikdy nezískali úplnú kontrolu.
Na pamäť svojich úspechov dali vládcovia Urartu vytesať nápisy v klinovom písme podobnom novoasýrskemu klinopisu, niekedy na ťažko dostupných miestach.
Od konca 8. storočia pred Kr. (porážka Sargonom II. v roku 714 pred Kr.) začala moc Urartu upadať, zo severu útočili kočovníci (Kimeri, Skýti a Médi) a z juhu zasa silnel tlak Asýrskej ríše. Tieto tlaky nakoniec spôsobili zánik štátu Urartu asi začiatkom 6. storočia pred Kr. Štát bol začlenený do Médskej ríše.
Po zániku štátu.
Niekedy v 6. storočí pred Kr. sa na bývalom území Urartu sformovali nové kmeňové celky, z ktorých sa neskôr vyvinuli dve národnosti: arménska a gruzínska. Predkovia dnešných Arménov žili na území okolo Vanského jazera. Gruzínci a im príbuzné kmene, ktoré žili v údolí riek Araks a Kura (kde sa rozkladala bájna Kolchida) a v priľahlých horských oblastiach, vytvorili gruzínsku národnosť.
Bagratovci

Bagratovci bol šľachtický rod, ktorý časom vládol v Arménsku (8861045). Ich pôvod je sporný, ale väčšinou sa predpokladá, že pochádzajú pôvodne z Arménska a v roku 772(?).
Bagratovci vytvorili kráľovské hlavné mesto s centralizovanou správou a relatívne nezávislé od arabského kalifátu a Byzancie. Povzniesli stredoveké Arménsko hospodársky, politicky aj kultúrne, zvýšili medzinárodnú prestíž krajiny. Ich štát podľahol v 11. storočí Byzancii.
Vesta (odev)

Vesta je časť pánskeho odevu bez rukávov siahajúceho po pás. Súčasť trojdielneho pánskeho obleku. Zapínanie na gombíky, vzadu kovová pracka. Na prednej časti malé vrecká. Zadný diel je z lesklého materiálu. Môže byť zhotovená z rozličných textilných materiálov ale aj z kože.
Zemetrasenie v Arménsku v roku 1988

Zemetrasenie v Arménsku v roku 1988 bolo jedno z najznámejších zemetrasení, ktoré postihli Sovietsky zväz a Arménsko. Odohralo sa 7. decembra 1988 o 11:41 miestneho času (7:41 UTC). Epicentrum celého zemetrasenia bolo neďaleko mesta Spitak; otrasy dosiahli magnitúdo 6,9. Oblasť mesta Spitak bola dovtedy považovaná z oblasť bez výrazného ohrozenia zemetraseniami.
Následky zemetrasenia a záchranné práce.
Po otrasoch organizácia zdravotníctva kompletne zlyhala, čo do istej miery prispelo k celkovému päťdesiattisícovému počtu obetí. Bolo odhadnuté, že keby zemetrasenie prišlo o niekoľko minút neskôr, mohlo byť v budovách, hlavne teda školách, menej ľudí. 541 000 ľudí zostalo bez prístrešia.
Zničené bolo samotné mesto Spitak; v okolitých ďalších mestách (Gyumri – vtedy "Leninakan" a Vanadzor, vtedy "Kirovakan") aj dedinách (okolo štyristo) vznikli veľké škody. Pre otrasy musela byť uzatvorená aj jadrová elektráreň Metsamore.
Vzhľadom na zničenie či vážne poškodenie veľa nemocníc a zimné počasie nedokázali štátne orgány zvládnuť distribúciu pomoci do postihnutých oblastí. Vláda Arménskej SSR umožnila zahraničným pracovníkom prístup na svoje územie, prvýkrát v dejinách ZSSR. Michail Gorbačov, ktorý bol v čase zemetrasenia na návšteve v Spojených štátoch amerických, prerušil svoj program a odletel do postihnutých miest. Na miesto bol s poverením riadiť záchranné práce vyslaný aj námestník predsedu vlády ZSSR Boris Ščerbina, ktorý niekoľko rokov predtým na mieste riadil aj záchranné a likvidačné práce po havárii jadrovej elektrárne v Černobyle. Boris Ščerbina bol údajne z miery škôd a množstva obetí na mieste zemetrasenia otrasený.
Celkové materiálne škody boli odhadované na 14 miliárd amerických dolárov.
Počas zimy roku 1989 vďaka pomoci z ďalších krajín boli schopní v Arménsku opraviť veľkú časť poničených domov. Pôvodné mesto Spitak bolo znovu obnovené, no už na inom mieste neďaleko svojho pôvodného.
Karel Stamic

Karel Stamic (Carl Stamitz) (* 7. máj 1745, Mannheim, Nemecko – † 9. november 1801, Jena) bol nemecký skladateľ, starší syn slávneho českého skladateľa a virtuóza Jana Václava Stamica. 
Životopis.
Narodil sa a žil v cudzine. Od detstva bol virtuóznym hudobníkom, už v sedemnástich rokoch pôsobil ako druhý huslista vychýreného mannheimského orchestra, ale ovládal aj mnoho ďalších nástrojov. Už v roku 1770 sa stal dvorným skladateľom grófa de Noailles v Paríži. Dosiahol veľkú popularitu počas svojich početných koncertných ciest po Európe, predovšetkým v Nemecku, Nizozemsku a Anglicku. Jeho skladateľská práca obsahuje predovšetkým kompozície sonátovej formy, ktorú ovládal s veľkou suverenitou (v tomto zmysle pokračoval v odkaze svojho otca, ktorý bol objaviteľom jej klasickej cyklickej formy). Témy sú spracovávané s maximálnou spevnosťou.A tak. 
Dielo.
Hlavné ťažisko jeho tvorby je v symfónii a koncertných skladbách. Napísal 31 symfónií, 28 koncertných symfónií a viac než 60 koncertov. Bol veľmi dobrý improvizátor, ale mnohé témy sa v jeho diele opakujú, takže sa zdá, že skôr ide vždy o niekoľko variant jednej skladby. Niektoré jeho skladby sa dokonca považovali za diela jeho otca. K jeho najpozoruhodnejším dielam patrí koncertantné symfónie, ktoré v sebe zlučujú skladateľskú a hudobnú invenciu (napr. Koncertantná symfónia D dur pre orchester alebo Koncertantná symfónia F dur pre 7 nástrojov). Karel Stamic napísal mnoho koncertov pre pomerne široké spektrum sólových nástrojov: husľové (15), klarinetové (11), flautové (7), pre fagot (7), basetový roh a lesný roh, mnohé z týchto diel sa však nezachovali. Medzi najznámejšie diela patria klarinetové koncerty, komponované približne v období rokov 1770 – 1790.
Philip Zimbardo

Philip G. Zimbardo (* 23. marec 1933, New York – † 14. október 2024, San Francisco) bol americký psychológ, vedúci centra pre štúdium psychológie terorizmu na Stanfordovej univerzite. Známy bol predovšetkým ako koordinátor stanfordského väzenského experimentu.
V roku 1954 získal titul bakalára v Brooklyn College, o rok neskôr titul magistra na Yale University a na tej istej univerzite obhájil doktorát v roku1959. V rokoch 19601967 prednášal na univerzitách Yale, Columbia, Barnard College a New York University.
Od roku 2002 bol prezidentom Americkej asociácie psychológov (American Psychological Assocation).
V roku 2005 dostal cenu Nadace VIZE 97, ktorú založil ex-prezident Václav Havel so svojou ženou Dagmar Havlovou. Odovzdanie ceny sprevádzalo české vydanie knihy "Moc a zlo".
Publikačná činnosť.
V roku 2002 bol prezidentom Americkej asociácie psychológov. Publikoval množstvo kníh, z ktorých najznámejšia je "Psychology and life" („Psychológia a život“). Podieľal sa na popularizácii psychológie prostredníctvom svojich vystúpení cykle programov „Discovering Psychology“.
Odborné zameranie.
Zimbardov záujem a jeho výskumy sa týkajú najrôznejších oblastí psychológie počnúc od sexuálneho správania sa zvierat až po výskum terorizmu.
Skúmal najrôznejšie totalitné spoločenstvá počnúc skutočnými, ako boli komunistické a fašistické režimy či náboženské sekty, až k fiktívnym ako je Orwellov román 1984. Sledoval osoby, ktoré sa podieľali na mučení a páchaní zverstiev a jednoznačne určil, že k takým účelom si autorita nevyberá sadistické, ale normálne osobnosti, ktoré do patologického správania sa neskĺzavajú pre radosť, ale za odmenu, pomaly, pod tlakom situácií a pod vplyvom okolia.
Zaoberal sa štúdiom deindividualizácie, správania sa osôb so skrytou identitou. V roku 1970 realizoval experiment na NYU, pričom v tom čase existovali len dve existujúce štúdie deindividualizácie. Pri nábore osôb, ktoré sa ho mali zúčastniť, bol označovaný ako experiment v rámci výskumu učenia. Vybrali sa skupiny žien – študentiek, ktoré mali nesprávny výsledok učenia trestať elektrickým šokom. Zimbardo zistil, že ak boli študentky oblečené v plášti a kapucni, ktorá skrývala ich identitu, udeľovali dvojnásobné šoky oproti skupine žien, ktoré mali bežné oblečenie s menovkami. Zahalené („deindividualizované“) ženy teda dávali silnejšie šoky v porovnaní so ženami so zrejmou identitou. Opačne pôsobila uniforma zdravotných sestier; takto oblečené ženy dávali zase menej šokov.
Je známy predovšetkým ako koordinátor stanfordského väzenského experimentu. Cieľom bolo pomocou psychologického pokusu preskúmať vplyv pôsobenia situácií, v ktorých sa prejavuje vplyv získanej moci či podriadenosti na obyčajných, neagresívnych, psychicky zdravých ľuďí. Počas experimentu bolo 24 náhodne vybratých študentov držaných v simulovanom väzení vytvorenom v pivničných priestoroch budovy Stanford University. Zistený sadizmus „dozorcov“, spolu so silnými depresiami a pasivitou väzňov vyústili do teórií o dôležitosti sociálnych pozícií v individualistickej psychológii.
Sesil Karatančevová

Sesil Karatančevová (; * 8. august 1989, Sofia, Bulharsko) je súčasná bulharská profesionálna tenistka. Od 2. februára 2009 reprezentuje Kazachstan.
Belinec

Belinec je potok v hornom Liptove, vo východnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Čierneho Váhu, a zároveň jeho posledný prítok pred sútokom s Bielym Váhom, meria a je tokom III. rádu.
Prameň.
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, kde tečie v časti Priehyba. Pramení pod masívom Sekaníc, západne od kóty , v nadmorskej výške približne 
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv severoseverovýchodným smerom, potom sa stáča na východo-severovýchod a vteká do výbežku Liptovskej kotliny. Z východu obteká lokalitu Kladiny, esovito sa ohýba a pokračuje k ústiu na sever, pričom podteká cestu III. triedy Kráľova Lehota - Svarín. Východo-juhovýchodne od Kráľovej Lehoty sa v nadmorskej výške cca vlieva do Čierneho Váhu.
Milkovský potok

Milkovský potok je potok v hornom Liptove, vo východnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Čierneho Váhu, meria 4 km a je tokom III. rádu. Na hornom toku preteká územím NAPANT-u.
Tečie v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, v časti Priehyba, kde pramení na západojuhozápadnom svahu vrchu Milkovo (1 243,9 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 090 m n. m. Od prameňa tečie sprvu severozápadným smerom, sprava priberá najprv krátky prítok zo západného svahu Milkova, potom prítok zo severozápadného svahu Milkova a následne z ľavej strany prítok (871,3 m n. m.) zo severozápadného svahu vrchu Doštianky (1 170,8 m n. m.). Ďalej sa stáča smerom na sever, opúšťa územie NAPANT-u, zľava priberá prítok (1,4 km) spod masívu Sekaníc, na pravom brehu vytvára vedľajšie rameno a preteká chatovou osadou, pričom sprava priberá dva krátke prítoky. Následne vytvára oblúk ohnutý na západ, obteká lokalitu Cúdenica na pravom brehu a prechodne tečie na severovýchod. Napokon sa stáča na sever, preteká okrajom Liptovskej kotliny, z pravej strany priberá prítok z lokality Cúdenica a podteká cestu III. triedy Kráľova Lehota - Svarín. Východojuhovýchodne od Kráľovej Lehoty ústi v nadmorskej výške cca 671 m n. m. do Čierneho Váhu.
Sokolí potok (prítok Čierneho Váhu)

Sokolí potok je potok v hornom Liptove, vo východnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to pravostranný prítok Čierneho Váhu, a zároveň jeho posledný pravostranný prítok pred sútokom s Bielym Váhom, meria 3,1 km a je tokom III. rádu.
Tečie v západnom výbežku Kozích chrbtov, v podcelku Važecký chrbát, pramení severne od kóty 946,0 m v lokalite Sokoly, v nadmorskej výške približne 890 m n. m. Od prameňa tečie najprv na západ, pričom vytvára oblúk prehnutý na sever. Následne pokračuje juhojuhozápadným smerom, esovito sa stáča a ďalej tečie na juhozápad. Napokon sa opätovne stáča na západ a pri osade Svarín sa v nadmorskej výške cca 687 m n. m. vlieva do Čierneho Váhu. Nepriberá žiadne prítoky.
Krefeld

Krefeld (do roku 1929 Crefeld) je nemecké veľkomesto v spolkovej krajine Severné Porýnie-Vestfálsko, vo vládnom obvode Düsseldorf. 
Leží na západnom brehu Rýna, dĺžka brehov rieky na území mesta Krefeld činí 6,2 kilometrov. Centrum mesta je položené zhruba sedem kilometrov od brehov Rýna. Najvyššia prirodzená vyvýšenina je Hülser Berg s , ale ako najvyšší bod mesta sa udáva Inrather Berg (hovorovo "Monte Klamotte"), teleso skládky stavebného odpadu s
Cianovský potok

Cianovský potok je potok v hornom Liptove, vo východnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Svarínky, meria a je tokom IV. rádu. Preteká územím NAPANT-u.
Prameň.
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, kde pramení v geomorfologickej časti Priehyba na severozápadnom svahu Doliniek () v nadmorskej výške približne 
Opis toku.
Od prameňa tečie severovýchodným smerom, zľava najprv priberá krátky prítok z východo-juhovýchodného svahu Milkova (), potom sprava dva prítoky zo severovýchodného svahu Doliniek a opäť zľava krátky prítok zo severovýchodného svahu Milkova. Následne sa esovito ohýba, na krátkom úseku tečie severoseverovýchodným smerom, sprava priberá prítok prameniaci severne od kóty a zľava prítok () zo severovýchodného svahu Milkova. Napokon sa postupne stáča najprv na východ, sprava ešte priberá dva krátke prítoky a východo-severovýchodným smerom pokračuje k ústiu. Do Svarínky sa vlieva v strednej časti Svarínskej doliny, južne od osady Svarín, v nadmorskej výške cca
Bystrý potok (prítok Svarínky)

Bystrý potok je potok v hornom Liptove, vo východnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Svarínky, jeho dĺžka je a je tokom IV. rádu. Tečie v centrálnej časti NAPANT-u.
Prameň.
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, kde pramení v geomorfologickej časti Priehyba na severnom svahu Veľkého boku () v nadmorskej výške približne 
Opis toku.
Od prameňa tečie sprvu na krátkom úseku na sever, zľava priberá prítok zo severovýchodného svahu Veľkého boku a pokračuje juhovýchodným smerom. Preteká dolinou, ktorej oba svahy sú rozbrázdené viacerými úžľabinami po občasných prítokoch. Ďalej sa stáča smerom na sever, na strednom toku sa koryto viackrát vlní a zľava priberá prítok z juhovýchodného svahu Pukanca (). Na dolnom toku ešte priberá dva krátke ľavostranné prítoky a v závere Svarínskej doliny, juhovýchodne od osady Svarín, ústi v nadmorskej výške cca do Svarínky.
Anke Huberová

Anke Huberová (* 4. december 1974, Bruchsal, Nemecko) je bývalá nemecká profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 12 turnajov WTA v dvojhre a 1 turnaj vo štvorhre.
Čierna (rozlišovacia stránka)

Čierna môže byť:
Ipoltica

Ipoltica môže byť:
Plevovský potok

Plevovský potok je potok v hornom Liptove, vo východnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Ipoltice, meria 3,6 km a je tokom IV. rádu. Preteká územím NAPANT-u.
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, pramení v geomorfologickej časti Priehyba na severoseverovýchodnom svahu Mandišky (1 411,3 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 140 m n. m. Od prameňa tečie najprv severoseverovýchodným smerom, sprava priberá krátky prítok z južného svahu Garajok (1 166,0 m n. m.), prechodne sa stáča na severozápad a zľava priberá dva prítoky zo severného svahu Mandišky. Následne sa stáča na sever, zľava priberá ďalší prítok zo severného svahu Mandišky, koryto vytvára oblúk prehnutý na východ a opäť zľava priberá z oblasti Podbuka. Na dolnom toku vytvára veľký oblúk prehnutý na západ a severoseverovýchodným smerom tečie k ústiu. Do Ipoltice ústi pri horárni Ipoltica, južne od osady Čierny Váh, v nadmorskej výške približne 738 m n. m.
Svarín

Svarín môže byť:
Svarín (osada)

Svarín je miestna časť obce Kráľova Lehota v okrese Liptovský Mikuláš.
Leží v údolí Čierneho Váhu, v ústí Čiernovážskej doliny do Liptovskej kotliny, na sútoku Čierneho Váhu so Svarínkou, v nadmorskej výške 695 m n. m., 5 km VJV od Kráľovej Lehoty. Z juhu obklopujú osadu Nízke Tatry, zo severu Kozie chrbty.
Svarín vznikol ako lesnícka osada, údolím Čierneho Váhu viedla Považská lesná železnica, ktorá mala v osade zastávku. Osadou vedie aj cesta III. triedy číslo 2356 ktorá vedie údolím rieky čierny váh a spája domovskú obec Kráľova Lehota s obcou Liptovská Teplička. 
Stojí tu ranč v ktorom má svoje sídlo Misijné centrum Kráľova Lehota pod vedením Mládeže pre Krista a niekoľko podnikových i súkromných chát.
Z osady vedie žltoznačkovaný turistický chodník na juh cez Svarínsku dolinu na Veľký bok (1 727,1 m n. m.) a ďalej na Zadnú hoľu (1 619,4 m n. m.) v hlavnom nízkotatranskom hrebeni.
Čierny Váh (osada)

Čierny Váh je miestna časť obce Kráľova Lehota v okrese Liptovský Mikuláš.
Osada leží na sútoku Čierneho Váhu s Ipolticou, nad vtokom Čierneho Váhu do rovnomennej priehrady v Čiernovážskej doline, v nadmorskej výške , východne od Kráľovej Lehoty v katastrálnom území obce Východná. Na severe ju obklopujú Kozie chrbty, na juhu Nízke Tatry.
História.
Na mieste osady bola v roku 1764 zriadená prvá horáreň v Nízkych Tatrách. Osada vznikla na prelome 18. a 19. storočia a pôvodne sa volala Hošková. Patrili k nej aj samoty Benkovo, Dikula, Medvedzia a Ráztoky. Lesnícka osada sa prvýkrát spomína v roku 1808. Najväčší počet obyvateľov mala k roku 1970 – 136. V tom čase tu fungovala aj škola, obchod a krčma s kolkárňou. Nachádza sa na ceste, ktorá sleduje tok Čierneho Váhu z Kráľovej Lehoty do Šuňavy a Liptovskej Tepličky, ktorou je však prejazd zakázaný. 
Od roku 1914 údolím viedla Považská lesná železnica z Liptovského Hrádku do Liptovskej Tepličky, ktorá mala v osade zastávku. Práve tu sa od hlavnej trate odpájala vetva do doliny Ipoltica. Trať bola v 70. rokoch zrušená, no zachovala sa drevená budova železničnej staničky.
V roku 1944 prebiehali v okolí ťažké boje medzi partizánmi a nemeckou armádou. Stojí tu pomník padlým partizánom.
Pamiatky.
V osade sa nachádza klasicistický kostol Najsvätejšej Trojice, ktorý nechalo postaviť v roku 1803 hrádocké komorské panstvo pre tunajší lesnícky personál. V interiéri kostola sa zachovali pôvodné drevené lavice a časť tehlovej dlažby. Vedľa chrámu stojí drevená zvonica s hodinami. Nachádza sa tu aj malý cintorín s liatinovými krížmi z 19. storočia. Je na ňom pochovaný aj Anton Sokol (1903 – 1973), dekan Lesníckej fakulty Vysokej školy lesníckej a drevárskej vo Zvolene. Celý komplex bol v roku 1990 vyhlásený za kultúrnu pamiatku.
Turistické trasy.
Osadou prechádza modro-značkovaná turistická trasa, ktorá vychádza od železničnej stanice Východná, pokračuje cez sedlo Muránsko (), osadu Muránska a ďalej údolím Ipoltice do sedla Priehybka () v hlavnom hrebeni Nízkych Tatier.
Čierny Váh (vodná nádrž)

Čierny Váh je údolná vodná nádrž na Liptove, bola vybudovaná na strednom toku rovnomennej zdrojnice Váhu v 2. polovici 20. storočia. Je súčasťou systému priehrad Vážskej kaskády. Nádrž má objem 3,7 mil. m³ vody.
Prečerpávacia vodná elektráreň je svojím inštalovaným výkonom 735,16 MW najvýkonnejšou vodnou elektrárňou na Slovensku. Elektráreň bola uvedená do prevádzky v roku 1981. Priemerná ročná produkcia elektrickej energie je 200 GWh.
Vodné dielo pozostáva z dvoch nádrží, horná nádrž bola vybudovaná na krasovej plošine Vyšné Sokoly v nadmorskej výške , dolná nádrž je klasická údolná nádrž v nadmorskej výške Voda sa prečerpáva z dolnej nádrže do hornej a podzemnými prívodmi prechádza cez turbíny. Zo siedmich turbín je jedna typu Kaplan, ostatné typu Francis. Prietok - 6× 30 m3s-1 + 1× 8 m3s-1.
Mandiška

Mandiška je potok v hornom Liptove, vo východnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to ľavostranný prítok Ipoltice, meria 2,4 km a je tokom IV. rádu. Tečie na území NAPANT-u.
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, pramení v geomorfologickej časti Priehyba na juhovýchodnom svahu Mandišky (1 411,3 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 230 m n. m. Najprv tečie prevažne východoseverovýchodným smerom, potom sa esovito ohýba a tečie na severovýchod. Pred ústím sa ešte stáča, na krátkom úseku pokračuje na východ a juhovýchodne od osady Čierny Váh, v strednej časti doliny Ipoltica, sa v nadmorskej výške cca 792 m n. m. vlieva do potoka Ipoltica. Nepriberá žiadne významné prítoky.
Dikula (potok)

Dikula je potok v hornom Liptove, v juhovýchodnej časti okresu Liptovský Mikuláš. Je to pravostranný prítok Ipoltice, meria a je tokom IV. rádu. Preteká na území NAPANT-u.
Prameň.
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Kráľovohoľské Tatry, na severovýchodnom svahu Heľpianskeho vrchu () v nadmorskej výške približne 
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv na krátkom úseku na východ, oblúkom sa potom stáča na sever, zľava priberá prítok prameniaci východo-severovýchodne od kóty a preteká rovnomennou dolinou. Sprava ďalej priberá prítok () z južného svahu Panskej hole () a pretekajúceho dolinou Zárubok, následne sa stáča na severozápad a zľava priberá Vápenicu. Potom pokračuje prechodne severoseverozápadným smerom, sprava priberá prítok prameniaci severozápadne od kóty a ďalej už tečie prevažne severozápadným smerom. Pri horárni Banisko priberá prítok () z juhojuhozápadného svahu Košarísk (), vzápätí preteká popri horárni Veľká Dikula na pravom brehu a opäť sprava priberá prítok () zo severného svahu Košarísk. V závere doliny Ipoltica, juhojuhovýchodne od osady Čierny Váh, ústi v nadmorskej výške cca do Ipoltice.
Šuňavský potok

Šuňavský potok je potok na rozhraní historických regiónov Spiš a Liptov, v západnej časti okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Čierneho Váhu, meria 4,2 km a je tokom III. rádu.
Pramení v Popradskej kotline, v časti Štrbská pahorkatina na území obce Šuňava, priamo na okraji intravilánu Vyšnej Šuňavy (severne od miestneho kostola), v nadmorskej výške približne 875 m n. m. Od prameňa tečie sprvu na západ, preteká intravilánom Vyšnej Šuňavy, podteká cestu III. triedy Štrba - Liptovská Teplička a tečie západojuhozápadným smerom. Následne priberá pravostranný prítok z lokality Jablonky. Ďalej pokračuje prechodne juhozápadným smerom, preteká cez Kozie chrbty, podcelok Važecký chrbát a sprava priberá prítok (1,9 km) z východoseverovýchodného svahu Konskej hlavy (985,1 m n. m.). Napokon ešte priberá pravostranné Konské a v blízkosti chatovej osady a horárne Biely potok ústi v nadmorskej výške cca 794 m n. m. do Čierneho Váhu.
Konské

Konské môže byť:
Stará Zagora (mesto)

Stará Zagora () je šieste najväčšie mesto Bulharska a zároveň administratívne a priemyselné stredisko rovnomennej oblasti Stará Zagora. Nachádza sa v strede krajiny, v Hornotráckej nížine, neďaleko miest Kazanlăk, Plovdiv a Sliven.
História.
Stará Zagora je považovaná za jednu z najstarších osád v Bulharsku a Juhovýchodnej Európe. Založili ju Tráci pod menom "Beroe" (znamenajúce "železo") niekedy v 6. až 5. tisícročí pred Kristom. Okolo mesta sa nachádzali bane na meď a zinok, z ktorých sa určitá časť zachovala dodnes. V druhom storočí nášho letopočtu, počas nadvlády Rímskej ríše bolo mesto premenované na počesť cisára Trajána na "Augusta Traiana". K ďalšej zmene názvu na "Irenepolis" došlo po nástupe vlády Byzantskej ríše, podľa byzantskej cisárovnej Ireny. Postavilo sa opevnenie proti početným útokom barbarských Bulharov, ktorí mesto dobyli roku 717. Pripojenie k Bulharsku sa nestalo - ako bolo dlho očakávané - v boji, ale cisár ho daroval Bulharom za pomoc Byzantícom v boji proti Arabom pri obliehaní Konštantínopola. Bolo to prvé miesto v oblasti Stará Planina, kde Bulhari získali vplyv. Po ustanovení svojej vlády mu názov zmenili na "Boruy."
V roku 1122 sa mesto stalo svedkom bitky medzi byzantským cisárom Jánom II. a vojskom Pečenehov. Pečenehovia utrpeli krutú porážku, mnohí vojaci porazenej strany sa tu však usídlili. V roku 1371 skončilo obdobie vlády Bulharov a mesta sa zmocnili Osmani. V tom čase už mesto malo aj neoficiálne slovanské meno Zagora (t.j. mesto "za horou", "Záhorie"). Za bulharského obrodenia sa názov mesta zmenil na "Železník" (preklad názvu "Beroe" do bulharčiny). Súčasný názov „Stara Zagora“ sa potom používa od roku 1870. Po oslobodení Bulharska od Osmanskej ríše sa stalo mesto súčasťou Východnej Rumélie, od roku 1886 je súčasťou Bulharska už definitívne.
Sabine Appelmansová

Sabine Appelmansová (* 22. apríl 1972, Aalst, Belgicko) je bývalá belgická profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 7 turnajov WTA v dvojhre a 4 turnaje vo štvorhre.
Jetway

Jetway je taiwanská firma zaoberajúca sa výrobou počítačových súčiastok. Prevažne sa zameriava na matičné dosky, grafické karty, LCD monitory a Barebone systémy.
Game Boy Light

Game Boy Light je prenosná herná konzola (handheld) firmy Nintendo, uvedená na trh v roku 1997 ako vylepšená verzia pôvodných konzol Game Boy, vybavená podsvietením displeja.
Potôčky (prítok Popradu)

Potôčky sú potok na strednom Spiši, v centrálnej časti okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Popradu, meria 10,8 km a je tokom IV. rádu.
Prameň.
Pramení v Kozích chrbtoch na východnom svahu Kozieho kameňa (1 255,3 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 150 m n. m. 
Smer toku.
Od prameňa tečie najprv severovýchodným smerom, po pribratí potoka zo severovýchodného svahu Krížového vrchu sa prechodne stáča na sever a vzápätí opäť na severovýchod. Na strednom toku pokračuje smerom na východ, južne od obce Spišská Teplica sa stáča a tečie juhovýchodným smerom k sútoku s Krížnou. Odtiaľ už tečie výhradne severovýchodným smerom.
Ústie.
Do Popradu sa vlieva západne od centra mesta Poprad v nadmorskej výške cca 677,5 m n. m.
Obce.
Potok nepreteká žiadnym intravilánom, tečie katastrálnymi územiami:
Miroslav Šášky

Miroslav Šášky (* 9. september 1959, Banská Bystrica – † 27. máj 2007) bol slovenský novinár a textár .
Zo života.
Novinárskej profesii sa začal venovať po Nežnej revolúcii. Postupne pôsobil v novinách Slovák, Slovenský národ, Slovenská REPUBLIKA a Nový deň, externe písal pre časopis EXTRA plus. Pracoval aj vo výstavníctve. V rokoch 1996-1998 bol hovorcom Slovenskej informačnej služby.
Spoluzakladateľ a generálny prezident SPRJ /Strana priateľov rodiny Jasovskej/
Jeho otec Ladislav Šášky bol historik. Jeho brat Stanislav Šášky bol folk-gospelový hudobník a spevák.
Lopušná (prítok Mlynice)

Lopušná je potok na strednom Spiši, v západnej časti okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Mlynice, meria 7,7 km a je tokom V. rádu.
Prameň.
Pramení na styku Kozích chrbtov s Popradskou kotlinou, severovýchodne od obce Nižná Šuňava, na juhovýchodnom svahu Sviniarky (937,7 m n. m.) v nadmorskej výške približne 895 m n. m. 
Smer toku.
Od prameňa tečie sprvu na krátkom úseku na juhozápad, potom na západ a vytvára výrazný oblúk smerujúci na západ k obci Šuňava. Po pribratí Závadského potoka sa stáča na východ a ďalej po pribratí Hájskeho potoka na severovýchod a preteká dolinou Veľká Lopušná. V ústí doliny sa napokon stáča a pokračuje k ústiu priamo na sever.
Ústie.
Do Mlynice sa vlieva východne od obce Lučivná v nadmorskej výške 744,9 m n. m.
Obce.
Lopušná nepreteká žiadnym intravilánom, tečie katastrálnym územím obcí:
Rodézia a Ňasko

Rodézia a Ňasko (starší slov. názov Rodézie a Njasko), dlhý tvar Federácia Rodézie a Ňaska (neoficiálne aj Stredoafrická federácia; starší slov. názov Federácia Rodézií a Njaska) bolo dočasné spojenie britských území Severná Rodézia (dnes Zambia), Južná Rodézia (dnes Zimbabwe) a Ňaska (dnes Malawi) v rokoch 1953 – 1963. Federácia bola zároveň členom Spoločenstva národov.
Po jej rozpade sa Zambia a Malawi v roku 1963 osamostatnili. Južná Rodézia zostala samosprávnym britským územím a od roku 1964 sa nazývala Rodézia. Na základe referenda bielych kolonistov a po neúspešnom rokovaní s Britániou potom v roku 1965 vyhlásila jednostranne svoju nezávislosť a roku 1970 sa vyhlásila za republiku. Nezávislosť bola už v roku 1965 odmietnutá OSN a po dlhoročnej občianskej vojne bola roku 1979 formálne zrušená. Potom sa Rodézia roku 1980 stala republikou Zimbabwe.
Štrbský potok

Štrbský potok je potok v hornom Liptove, v západnej časti okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Mlynice, meria 5 km a je tokom V. rádu.
Tečie v Popradskej kotline, v geomorfologickej časti Štrbská pahorkatina, pramení v lokalite Pastierske, západoseverozápadne od obce Štrba, v nadmorskej výške približne 910 m n. m. Od prameňa tečie sprvu na krátkom úseku na severovýchod, následne sa stáča na východ a podteká cestu III. triedy Važec - Štrba. Ďalej priberá krátky ľavostranný prítok z južného svahu Vlčej jamy (924,5 m n. m.), pokračuje juhovýchodným smerom a preteká intravilánom obce Štrba. V obci opäť podteká spomenutú cestu, sprava priberá Dielnicu, potom tečie prechodne východným smerom, podteká aj cestu do Vyšnej Šuňavy, a pod obcou priberá z pravej strany aj Brezovský potok. Následne priberá z tej istej strany Priečny potok, výraznejšie rozširuje svoje koryto a tečie východoseverovýchodným smerom k svojmu ústiu. Napokon ešte podteká cestu Štrba - Nižná Šuňava a pri osade Valtierová sa v nadmorskej výške cca 799 m n. m. vlieva do Mlynice.
Dielnica (prítok Štrbského potoka)

Dielnica je potok v hornom Liptove, v západnej časti okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Štrbského potoka, meria 2,8 km a je tokom VI. rádu.
Tečie v západnej časti Popradskej kotliny, v geomorfologickej časti Štrbská pahorkatina, kde pramení na severoseverovýchodnom svahu Pastierskeho (932,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 905 m n. m. Od prameňa tečie východným smerom cez lokalitu Dielnica a zľava priberá prítok (839,3 m n. m.) z lokality Cúdenice. Následne sa stáča východojuhovýchodným smerom a preteká južným okrajom intravilánu obce Štrba. Južne od centra obce ústi v nadmorskej výške cca 819 m n. m. do Štrbského potoka.
Brezovský potok (prítok Štrbského potoka)

Brezovský potok je potok v hornom Liptove, v západnej časti okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Štrbského potoka, má dĺžku 3,6 km a je tokom VI. rádu.
Tečie v západnej časti Popradskej kotliny, v geomorfologickej časti Štrbská pahorkatina, pramení na východnom svahu Pastierskeho (932,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 905 m n. m. Od prameňa tečie východným smerom, zľava priberá prítok z lokality Dielnica a sprava prítok (2,7 km) z južného svahu Pastierskeho, z oblasti Vysokého diela. Následne sa stáča viac na východoseverovýchod a tečie okrajom intravilánu obce Štrba na ľavom brehu. Napokon sa stáča znovu na východ, podteká cestu III. triedy Štrba - Vyšná Šuňava a východojuhovýchodne od centra Štrby sa v nadmorskej výške cca 807,5 m n. m. vlieva do Štrbského potoka.
Priečny potok (prítok Štrbského potoka)

Priečny potok je krátky potok v hornom Liptove, v západnej časti okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Štrbského potoka, meria 1,8 km a je tokom VI. rádu.
Tečie v západnej časti Popradskej kotliny, v geomorfologickej časti Štrbská pahorkatina, kde pramení južne od obce Štrba v lokalite Žľaby, v nadmorskej výške približne 845 m n. m. Od prameňa tečie najprv východným smerom, podteká cestu III. triedy Štrba - Vyšná Šuňava a z pravej strany priberá prítok z lokality Nižná brezina. Následne sa stáča a pokračuje k ústiu smerom na sever. Východojuhovýchodne od centra obce Štrba sa v nadmorskej výške cca 805 m n. m. vlieva do Štrbského potoka.
Jaškovec

Jaškovec môže byť:
Jaškovec (prítok Lopušnej)

Jaškovec je potok na strednom Spiši, na území okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Lopušnej, má dĺžku 3,6 km a je tokom VI. rádu.
Preteká geomorfologickým celkom Kozie chrbty, kde pramení v podcelku Dúbrava na juhovýchodnom svahu Kozieho kameňa (1 255,3 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 140 m n. m. Od prameňa tečie sprvu na severovýchod, potom sa stáča na sever a zľava priberá krátky prítok z východného svahu Kozieho kameňa. Ďalej priberá krátky pravostranný prítok, vytvára oblúk prehnutý na východ a zľava priberá prítok zo severoseverovýchodného svahu Kozieho kameňa. Následne tečie na krátkom úseku na severozápad, pri Štefánikovej horárni priberá zľava významný prítok (2,1 km) z doliny Jašková a na krátkom úseku tečie prechodne na sever. Napokon sa znovu stáča na severozápad, preteká dolinou Kúty s rekreačným strediskom Lopušná dolina. Juhovýchodne od obce Lučivná ústi v nadmorskej výške cca 775 m n. m. do Lopušnej.