burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Růžena Svobodová

Růžena Svobodová, rodená Růžena Čápová (* 10. júl 1868, Mikulovice† 1. január 1920, Praha) bola česká spisovateľka.
Život.
Narodila sa v Mikuloviciach pri Znojme, kde bol otec správcom kláštorného panstva. Čoskoro sa rodina presťahovala do Prahy a ona vyrastala v premonštrátskom kláštore na Strahove, kde otec získal veľký služobný byt. S matkou tu prežívala náboženské obrady, úctu k svätcom a k svätým; otec v nej zase prebúdzal záujem o literatúru. Jeho predčasná smrť, keď mala Růžena, najstaršia z jeho štyroch detí, ešte len dvanásť rokov, premenila celú situáciu rodiny. Doma zavládla autoritatívna matka, byt bol z veľkej časti prenajímaný. Růžena vychodila Vyššiu dievčenskú školu, navštevovala na Smíchove kláštorné penzióny Sacré Coeur, aby sa zdokonalila vo francúzštine. Stala sa domácou učiteľkou.
V roku 1890 sa vydala za básnika F. X. Svobodu v nádeji, že získa spoločenskú nezávislosť. Mala svoj salón, ktorý navštevoval Antonín Sova, Vilém Mrštík, František Václav Krejčí, F. X. Šalda, herečka Hana Kvapilová, z literárno činných žien Božena Benešová a neskôr aj Marie Pujmanová. Zblíženie so Šaldom sa rokom 1893 premenilo na milostný vzťah (Výbor z ich korešpondencie spolu s J. Mourkovou vydal J. Loužil a J. Wagner s názvom "Tíživá samota", 1969).
V priebehu prvej svetovej vojny pôsobila v národnom svojpomocnom združení "České srdce" ako vedúca Detského odboru. Humanitárna práca tohto združenia spočívala v organizovaní pobytu pražských detí na vidieku, kde dostali stravu, zatiaľ čo v hlavnom meste vplyvom vojnových rokov neúmerne trpeli.
Roku 1918 založila časopis "Lípa", ktorý sama redigovala.
Pochovaná je na pražskom Slavíne na Vyšehrade.
Dielo.
Jej dielo je ovplyvnené impresionizmom. Hlavným hrdinom jej kníh býva žena alebo dieťa. Konanie žien sa v jej dielach stáva prototypom životného postoja, u detí sleduje ich vývoj a pohľad na svet.
Celou svojou osobnou a generačnou skúsenosťou bola Růžena Svobodová vybavená na to, aby nad pravdu „vonkajšiu“ stavala „vnútornú“ pravdu duše, aby sa zúčastnila protirealistického hnutia a s generáciou rokov deväťdesiatych hľadala novú slohovosť. V poviedkach a v románoch o ženách stvorila osobitý typ subjektivizovanej a lyrizovanej prózy. Na rozdiel od mnohých „ženských“ spisovateliek medzi svojimi súčasníkmi, ktoré o ženskej emancipácii beletristicky referovali (Božena Viková-Kunětická a ďalšie), Svobodová dala prahnúcej a mučiacej sa duši modernej ženy slohový výraz.
Avia B.135

Avia B.135 bolo moderné česko-slovenské stíhacie lietadlo, pokračovateľ lietadla Avia B.35. Stroj mal zaťahovací podvozok (konečne – počítalo sa s ním už pre B.35), takže aj s pôvodným motorom dosahoval lepších výkonov, než jeho predchodca a mohol sa stať ekvivalentom nemeckého Bf 109E. Aviu B.135 poháňal motor Avia HS 12Ycrs, umožňujúci montáž kanóna v osi vrtule (v Avii licenčne vyrábaný Hispano-Suiza) s max. výkonom 850 k (625 kW) pri 2400 ot./min. Výzbroj sériových lietadiel mali tvoriť dva synchronizované guľomety vzor 30 kalibru a medzi blokmi valcov motora mal byť jeden kanón Oerlikon FFS kalibru , strieľajúci dutou osou vrtule.
Nakoniec bolo popri prototypoch vyrobených iba dvanásť sériových lietadiel pre Bulharsko. Tie boli pod označením Av.135.101 až Av.135.112 dokončené medzi aprílom a septembrom 1942 a dodané začiatkom roku 1943. K nim bolo dodaných aj 35 náhradných motorov. Lietadlá boli odovzdané stíhacej leteckej škole na základni Dolna Mitropolja. Bulharsko uvažovalo o sériovej výrobe lietadla pod označením DAR-11 v továrni DAR v Božurišti neďaleko Sofie, tá sa však neuskutočnila.
Zoznam skratiek na poklopoch šácht v New Yorku

Tento zoznam obsahuje skratky uvedené na poklopoch šácht v New Yorku, ktoré identifikujú organizáciu alebo spoločnosť, ktorá daný poklop osadila a ktorá má na starosti údržbu danej vodovodnej, kanalizačnej alebo rozvodnej siete či rôznych servisných šácht vedúcich v podzemí. Dizajn týchto poklopov je dôležitým prvkom drobnej mestskej architektúry New Yorku. Staršie poklopy sú zároveň istou formou technickej pamiatky.
História.
Najstarší poklop sa nachádza na Jersey Street (na severnom rohu križovatky s Lafayette Street) a je označený nápisom "Croton Aqueduct", keďže sprístupňoval uvedený vodovod postavený v 40. rokoch 19. storočia. V súčasnosti už nie je v prevádzke.
Medzi najstaršie patria poklopy osadené organizáciou "Department of Public Works" (Oddelenie verejných prác), ktorá mala na starosti prevádzku distribučnej siete vody v rokoch 1870 – 1898. V nasledujúcom období (1898 – 1901) túto agendu prevzala "Department of Water Supply" (Oddelenia zásobovania vodou). Z tohto dôvodu poklopy označené skratkami DPW a DWS patria k vnútromestskej siete vodovodných potrubí. Naproti tomu prevádzka kanalizačnej siete bola pôvodne v kompetencii starostu každej štvrte (angl. "Borough President"). Medzi najstaršie patria preto kanalizácie, ktorých poklopy sú označené ako BPB ("Borough President Brooklyn") a BPM ("Borough President Manhattan").
Okrem toho v podzemí vedú elektrické rozvodové siete, medzi ktorými prevláda najstaršia distribučná spoločnosť elektrickej energie na svete "Consolidated Edison, Inc." (najmä skratka ConEdison). Poklopy tiež kryjú prístupové šachty napr. k servisným priestorom metra, sklzy na uhlie a pod.
Kypselos (syn Aipyta)

Kypselos ("Kypselos") je v gréckej mytológii syn a následník arkádskeho kráľa Aipyta.
Po smrti arkádskeho kráľa Aipyta sa následníkom trónu stal jeho syn Kypselos. Kráľovské žezlo prevzal v tedajšom hlavnom meste Trapezous (najdlhšie trvajúcim sídlom arkádskych kráľov bola Tegea). Počas svojej vlády založil v Arkádii mesto Basilis.
Kypselos sa stal otcom dcéry Meropy, ktorá sa vydala za messénskeho kráľa Kresfonta a porodila mu troch synov. Kresfonta a jej dvoch starších synov nespokojní Messénčania po krátkom čase zavraždili a trónu sa zmocnil Polifontes, ktorý donútil Meropu k sobášu. Najmladší jej syn Aipytos, ktorý žil v tom čase pri svojom starom otcovi Kypselovi v Arkádii, tak smrti unikol. Len čo však Aipytos dospel, Arkáďania ho za pomoci dórskych kniežat, Aristodémových synov a Temenovho syna Isthmia, dosadili na messénsky trón.
Ján Bourbonský

Infant Ján Bourbonský, gróf z Barcelony (* 20. jún 1913, Segovia, Španielsko – † 1. apríl 1993, Pamplona, Navarra, Španielsko), celým menom "Juan Carlos Teresa Silverio Alfonso de Borbón y Battenberg", bol synom španielskeho kráľa Alfonza XIII. Je otcom bývalého španielskeho kráľa Juana Carlosa I.
Detstvo.
Ján sa narodil v kráľovskom paláci San Ildefonso španielskemu kráľovi Alfonzovi III., ktorý bol prinútený odísť do exilu po vyhlásení II. španielskej republiky v roku 1931. Jeho matkou bola Viktória Eugénia z Battenbergu. Nástupcom na španielsky trón sa stal po tom, čo sa jeho starší bratia Alfonz Španielsky, princ z Astúrie a infant Jaime, vojvoda zo Segovie, vzdali nároku v tom čase na "neexistujúci" trón. Počas výkonu vojenskej služby v britskom kráľovstvom námorníctve v Bombaji mu bol udelený titul "Princ z Astúrie".
Kariéra.
V roku 1935 zložil vojenské skúšky z delostrelectva a navigácie, čo bolo predpokladom na postup v kráľovskom námorníctve na pozíciu poručíka za predpokladu, že by sa vzdal španielskeho občianstva, čo však Ján odmietol.
Súkromie.
Ján stretol svoju budúcu manželku Máriu Mercedes Bourbonsko-Sicílsku na predsvadobnej hostine usporiadanej Viktorom Emanuelom III. v Ríme pri príležitosti sobáša jeho sestry infantky Beatriz s Alessandrom Torloniom, princom di Civitella-Cesi. V roku 1935 sa v bazilike Santa Maria degli Angeli e dei Martiri v Ríme zosobášili. Ján s rodinou žil v Cannes a Ríme a počas II. svetovej vojny sa presťahovali do Lausanne k jeho matke, kráľovnej Viktórii Eugénii. Neskôr sa usadili v Estoril v Portugalsku.
Nástupníctvo.
Ján sa stal nástupcom na španielsky trón po vzdaní sa nároku jeho dvoch starších bratov v roku 1933. Po smrti svojho otca Alfonza XIII. začal neoficiálne používať titul "Gróf z Barcelony", čo je titul bezprostredne spojený so španielskou korunou. V roku 1936 ho otec vyslal do Španielska, aby sa zúčastnil na povstaní, ale blízko francúzskych hraníc ho generál Mola zatkol a poslať späť. V roku 1947 bola v Španielsku generálom Francom obnovená monarchia. Franco sa však obával, že s nástupom Jána Bourbonského bude nastolená liberálna forma vládnutia, a preto sa vrátil k forme falangistického štátu. V roku 1969 na nátlak generála Franca sa Ján Bourbonský vzdal nároku na španielsky trón v prospech svojho syna Juana Carlosa I., ktorého si Franco vybral za svojho nástupcu po svojej smrti. Franco a Ján Bourbonský nemali medzi sebou nikdy dobré vzťahy. Gróf z Barcelony vyvíjal neustály nátlak na generála Franca, aby znovu nastolil v krajine monarchiu a nazýval ho "neoprávneným uzurpátorom", zatiaľ čo Franco vyhlasoval, že má v krajine oveľa väčšie právo vládnuť, ako Ján Bourbonský.
Ján Bourbonský sa oficiálne vzdal svojich práv na trón o 8 rokov neskôr a následne o dva roky potom sa jeho syn Juan Carlos stal kráľom. Na znak vďaky mu Juan Carlos oficiálne udelil titul "Gróf z Barcelony".
Smrť.
Ján Bourbonský zomrel 1. apríla 1993 v Pamplone. Bol pochovaný ako "Ján III. Španielsky" so všetkými poctami prináležiacimi kráľovi v kráľovskej krypte kaplnky San Lorenzo del Escorial neďaleko Madridu. 
Vyznamenania.
V roku 1927 bol menovaný 1165. rytierom Rádu Zlatého rúna v Španielsku.
Anton Špelec, ostrostrelec

Anton Špelec, ostrostrelec () je československá komédia z roku 1932, natočená na námet divadelnej hry Emila Artura Longena "Už mě vezou". Hlavnú postavu stvárnil Vlasta Burian.
Príbeh.
Výrobca hudobných nástrojov Antonín Špelec je zároveň členom gardy ostrostrelcov. Pri slávnostnom vyznamenaní ostrostrelcov sa dozvie, že bude dekorovaný až o rok, pretože jedna medaila chýba. Nahnevaný sa v krčme opije natoľko, že urazí veliteľa ostrostrelcov a cisára Františeka Jozefa I. výrokom: "„Císař pán je vůl!“" Súd mu za túto urážku udelí trest odňatia slobody tri mesiace nepodmienečne, avšak aby neprišiel o zákazky sľúbi svojmu zamestnancovi Josefovi Kukačkovi 40 zlatých, pokiaľ pôjde miesto neho do väzenia. Kukačka ale pošle do väzenia tuláka, ktorý tam chce prečkať zimu. Avšak skôr než uplynie trest, tulák vo väzení zomrie. Anton Špelec, ktorý sa dovtedy schovával vo svojej dielni, je tak nútený vydávať sa za svojho brata, dvojča Rudolfa.
Produkcia.
Natáčanie filmu prebiehalo v Prahe.
Premiéra.
Film bol uvedený do kín v ČSR 16. decembra 1932. V Spojenom kráľovstve je známy pod názvom "Anton Spelec, Sharp-Shooter" a v Nemecku ako "Anton Spelec, der Scharfschütze".
LKT (lesný kolesový traktor)

Lesný kolesový traktor alebo ľudovo lesný kolesový tank skrátene LKT je typ a zároveň značka ťažkého lesného vozidla, určeného na prácu v lese pri ťažbe dreva. Traktory značky LKT vyrába spoločnosť LKT s.r.o. v Trstenej. Prvý lesný kolesový traktor LKT 75 bol vyrobený v roku 1971.
Modely.
Vyrábajú sa v niekoľkých rôznych prevedeniach a typoch - LKT 50, 75, 80, 81, 81T, 90, 120, LPKT 40, LKT 81 turbo - označenie zodpovedá výkonu motora 50 - 120 kW.
Majstrovstvá sveta v ragby žien 2014

Majstrovstvá sveta v ragby žien 2014 boli v poradí 7. Majstrovstvá sveta v ragby žien, ktoré organizuje Medzinárodná ragbyová federácia (IRB). Konali sa v dňoch od 1.17. augusta 2014 v Paríži a v mestečku Marcoussis, vo Francúzsku, za účasti 12 tímov. 12 družstiev rozdelených do 3 základných skupín postúpilo do následného play-off, ale iba víťazi skupín a najlepšie družstvo z druhých miest mohlo súťažiť o celkové prvenstvo na turnaji. Anglické družstvo získalo po roku 1994 svoj druhý titul, keď vo finále zvíťazilo nad Kanadou. Tá získala svoju prvú medailu. Obhajca titulu z Nového Zélandu skončil na piatom mieste. 
Organizátor.
V auguste 2009 IRB oficiálne spustila súťaž o organizátora MS 2014. K decembru 2009 svoju oficiálnu kandidátsku prihlášku podali 4 krajiny: Kazachstan, Nový Zéland, Samoa a Spojené štáty, čo predstavovalo dosiaľ rekordný záujem o organizovanie ženského svetového šampionátu. Nový Zéland následne svoju kandidatúru v prospech Samoy stiahol. V júni 2011 IRB oznámila víťaza kandidátskych volieb, ktorým sa stalo Francúzsko.
Vo Francúzsku sa samostatne uskutočnil iba raz svetový šampionát mužov, pričom na ďalších dvoch sa Francúzsko spolupodieľalo. Ženský svetový šampionát mal vo Francúzsku premiéru. Takmer všetky zápasy sa odohrali v Centre National du Rugby, ktorý je domovským stánkom miestneho klubu Marcoussis RC. Výnimkou boli iba semifinálové a finálové zápasy, ktoré sa uskutočnili v Stade Jean-Bouin.
Nasadenie do košov.
Pred žrebovaním skupín, ktoré sa konalo 30. októbra 2013, boli kvalifikované družstvá rozdelené do vykonnostných košov:
Kalétor

Kalétor alebo Kalétór ("Kalétor/iný prepis Kalétór") môže byť v gréckej mytológii:
Wolfe+585, Senior

Hubert Blaine Wolfeschlegelsteinhausenbergerdorff, Senior (Wolfe+585, Senior, známy ako Hubert Wolfe) je údajne skrátený tvar mena amerického sadzača nemeckého pôvodu, ktorý drží Guinnessov rekord za najdlhšie osobné meno. Číslica „585“ predstavuje počet ďalších písmen v jeho úplnom priezvisku. Úplné meno, ktoré vrátane krstných mien obsahuje 746 písmen, znie:
Život.
Narodil sa v Bergedorfe (dnes časť Hamburgu) v Nemecku, ale neskôr emigroval do Spojených štátov a usadil sa vo Philadelphii (Pensylvánia). Istý čas bol členom "American Name Society".
1. septembra 1952 týždenník "Time" infomoval o Wolfovom písomnom upozornení novín "The Philadelphia Inquirer", ktoré sa týkalo vynechania písmena „u“ v správe redaktora Franka Brookhousera. Brookhouser poukázal na toto neobyčajne dlhé priezvisko Wolfeschlegelsteinhausenbergerdorff uvedené v registri voličov k prezidentským voľbám 1952.
Pozornosť verejnosti si získal vďaka článku Normana Goldsteina z Associated Press, publikovanom 25. júna 1964 v denníku "The Free Lance-Star", v ktorom bolo uvedené meno zrejme v tvare, v akom sa nachádzalo na Wolfovej vianočnej pohľadnici z roku 1963. Článok sa zmieňoval o tom, že Wolfe pouužíval v úradnom styku len 35 prvých písmen svojho priezviska (teda Wolfeschlegelsteinhausenbergerdorff), pričom takto bol uvedený v záznamoch svojej poisťovne (John Hancock Mutual Life Insurance Co.) aj na svojej karte sociálneho poistenia. Tlačová správa taktiež uvádza, že armáda používala skrátenú a anglicizovanú podobu jeho mena, keď bol odvedený do vojska v roku 1942. Plná podoba daného priezviska bola publikovaná aj v genealogickom časopise "Maryland and Delaware Genealogist" v roku 1959.
Jeho meno bolo zaznamenané v "Guinnessovej knihe rekordov" ako "„the longest name used by anyone“" (najdlhšie použité meno), dokázateľne v rokoch 1978, a 1985. Neskôr bola táto kategória vypustená.
Analýza mena.
Dmitri A. Borgmann, americký lingvista (logológ) nemeckého pôvodu, vo svojej publikácii "Language On Vacation: An Olio of Orthographical Oddities" (1965) podrobil uvedené priezvisko analýze. Podľa neho: "„prvých 35 písmen je kombinácia prvkov, ktoré možno nájsť v mnohých nemeckých menách. Zvyšok priezviska sa snaží zkombinovať nemecké slová, ktoré sa pokúšajú vyrozprávať príbeh.“" Z dôvodu, že obsahuje táto časť mnoho gramatických chýb, jej doslovný preklad nie je možný. Borgmann preto uvádza nasledovný voľný (parafrázovaný) preklad druhej časti priezviska:
Aj na základe uvedeného prekladu sa viacero názorov zhoduje, že je nemožné aby uvedené meno bolo Wolfovym rodným menom. Ďalej tomu nasvedčuje fakt, že jeho krstné mená sú zväčša typicky anglické, pričom sa podľa viacerých zdrojov narodil v Nemecku. Taktiež uvedené priezvisko obsahuje viaceré gramatické chyby (napr. chýbajúce písmená slov). Zároveň je ale nepravdepodobné, že by zostavovatelia "Guinnessovej knihy rekordov" neoverili reálnosť Wolfem nárokovaného titulu najdlhšieho mena. Napr. Tamura Jones sa na základne uvedených faktov domnieva, že si Wolfe zmenil meno až počas pobytu v Spojených štátoch.
Kalétor (syn Klytia)

Kalétor alebo Kalétór ("Kalétor/iný prepis Kalétór") je v gréckej mytológii syn Klytia z Tróje a jeho manželky Laothoé.
Kalétor bol vnuk trójskeho kráľa Laomedonta. Mal sestru Prokleiu, ktorá sa vydala za Kykna, syna boha Poseidóna. Keď vypukla Trójska vojna aj on bránil svoje rodné mesto. Kalétor ako mnoho iných vojnu neprežil. Zabil ho Telamónov syn Aiax, keď sa pokúsil zapáliť achájske lode.
Laothoé

Laothoé alebo Laothoa ("Laothoé") môže byť v gréckej mytológii:
NHL 1936/1937

Sezóna 1936/1937 bola jubilejná 20. sezóna NHL. Rovnako ako pred rokom, aj tentoraz najviac bodov v základnej časti získal Detroit Red Wings, ktorý sa stal aj víťazom Stanley Cupu.
NHL 1937/1938

Sezóna 1937/1938 bola 21. sezóna NHL. Najviac bodov v základnej časti získal Boston Bruins, víťazom Stanley Cupu sa stalo Chicago Blackhawks.
NHL 1938/1939

Sezóna 1938/1939 bola 22. sezóna NHL. Najviac bodov v základnej časti získal Boston Bruins, ktorý sa stal aj víťazom Stanley Cupu.
Montreal Maroons sa chcel pred začiatkom sezóny kvôli finančným problémom presťahovať do St. Louis, ale ostatné kluby boli proti. Tento klub preto zanikol a počet účastníkov NHL sa znížil na sedem.
Ktésippos (syn Herakla)

Ktésippos ("Ktésippos") je v gréckej mytológii syn hrdinu Herakla a jeho manželky Déianeiry, alebo podľa inej verzie Astydameie.
Antický autor Pausanias, ktorý uvádza genealógiu Déifonta zaznamenal, že Heraklov syn Ktésippos bol jeho prastarým otcom. Déifontes bol jedným z vodcov Dórov, dobýjajúcich mykénsky Peloponéz. Hlavne zásluhou jeho vodcovských schopností si Dóri nakoniec podmanili Argos.
Dorka

Dorka môže byť:
Dorota

Dorota môže byť:
Margita

Margita môže byť:
Dorka (priezvisko)

Dorka je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v meste Revúca. V Česku sa (v neprechýlenej podobe) vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia.
Pozri v článku Dorka.
Margita (priezvisko)

Margita je slovenské priezvisko odvodené od mena Margita. Je zriedkavé, s najväčším výskytom v Košiciach. 
Známi nositelia.
Pozri v článku Margita.
Dorota (priezvisko)

Dorota je slovenské priezvisko odvodené od mena Dorota. Je veľmi zriedkavé, v neprechýlenej podobe sa vyskytuje len v Trnave a Cíferi. V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia.
Pozri v článku Dorota.
Dorot (priezvisko)

Dorot je slovenské priezvisko. Je zriedkavé, najviac sa vyskytuje v obci Očová (okres Zvolen).
Známi nositelia.
Pozri v článku Dorot.
Dorot

Dorot môže byť:
Dora (priezvisko)

Dora je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v obci Žihárec (okres Šaľa) a Poprade.
Známi nositelia.
Pozri v článku Dora.
Dorko (priezvisko)

Dorko je slovenské priezvisko. Najviac sa vyskytuje v Prešove, Jaklovciach (okres Gelnica) a Gelnici.
Známi nositelia.
Pozri v článku Dorko.
Ďorko (priezvisko)

Ďorko je slovenské priezvisko. Najviac sa vyskytuje (s výrazným odstupom) v obci Slovinky (okres Spišská Nová Ves). V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia.
Pozri v článku Ďorko.
Dorkó (priezvisko)

Dorkó je maďarské priezvisko. Na Slovensku je zriedkavé, s najväčším výskytom v Čiernej nad Tisou. V Česku sa vôbec nevyskytuje.
Známi nositelia.
Pozri v článku Dorkó.
Dorkó

Dorkó môže byť:
Abordáž (boj lodí)

Abordáž je spôsob boja na mori, pri ktorom lode k sebe prirazia s cieľom umožniť boj muža proti mužovi. Začala sa používať už s nástupom veslových lodí v staroveku.
Najčastejšie išlo o spojenie dvoch lodí, no pri prevahe mohla nastať situácia, kedy dve lode obkľúčili jednu nepriateľskú. Lode sa priťahovali hákmi a na ich spojenie sa používali mostíky. Námorníci bojovali priamo na lodi v súboji muža proti mužovi, najčastejšie mečmi, sekerami či halapartňami. Boju zblízka predchádzalo ostreľovanie šípmi z lukov a kuší. V stredoveku boli nahradené strelnými zbraňami a na palubách pribudli aj delá.
Pre pretrvávanie tohto spôsobu boja na mori vznikol v novoveku samostatný druh vojska - námorná pechota.
Námorník

Námorník je osoba, ktorá pracuje na lodi alebo ponorke. Úlohou námorníkov je zabezpečovať všetky činnosti súvisiace s prepravou nákladu a ľudí z jednej krajiny do druhej alebo z jedného prístavu do druhého. 
Námorníci majú na lodi rôzne úlohy
František Xaver Svoboda

František Xaver Svoboda (* 25. október 1860, Mníšek pod Brdy – † 25. máj 1943, Praha) bol český básnik, dramatik a spisovateľ, autor rozsiahleho básnického, prozaického a dramatického diela.
Literárnu činnosť začal poéziou ako epigón Jaroslava Vrchlického, neskôr tvoril impresionistickú lyriku s polohami meditatívnymi a spomienkovými. Ohlas vzbudili jeho románové cykly: "Rozkvět" (1898) a "Řeka" (1908 – 1909). Bol tiež dramatikom, tvoril drámy kriticky realistické až naturalistické, vo svojich hrách usiloval o postihnutie ľudského charakteru determinovaného prostredím – napr. "Směry života", "Rozklad". Písal tiež veselohry, dodnes aktuálne: "Čekanky", "Poslední muž".
Antonín Sova

Antonín Sova (* 26. február 1864, Pacov – † 16. august 1928, Pacov) bol český básnik a prozaik, 1. riaditeľ Mestskej knižnice v Prahe.
Rodinný pôvod.
Jeho otec bol vidieckym učiteľom a regenschorim. Od roku 1855 učil v juhočeskom Pacove, ktorý dnes leží v kraji Vysočina. Tu sa tiež 26. februára 1864 na miestnom zámku narodil Antonín Sova. Roku 1866 sa rodina presťahovala do blízkeho Lukavca. Otec bol prvým básnikovým učiteľom aj v oblasti umenia, najmä hudby. Citovo však bol Sova viazaný viac k matke. Jej smrť roku 1879 a otcov nový sobáš patrili k intenzívnym zážitkom, ktoré sa neskôr objavili v niekoľkých spisovateľových dielach.
Životopis.
Veľký význam pre básnickej zrenie Sovu malo Lukavecké priateľstvo so sestrami básnika Jaroslava Vrchlického, ktoré mu priblížili poéziu lumírovcov. Gymnázium Sova študoval najprv v Pelhřimove, Tábore a od roku 1880 v Písku, kde v polovici 80. rokov maturoval. Prvé básnické príspevky uverejnil ešte za stredoškolských štúdií pod pseudonymom "Ilja Georgov".
Po maturite odišiel do Prahy študovať právo, ale zanedlho musel pre nedostatok finančných prostriedkov štúdií zanechať a vrátiť sa domov. S pomocou básnika A. Heyduk, s ktorým sa zoznámil v Písku, a J. Vrchlického sa roku 1886 uchytil v Ottovom slovníku náučnom a o rok neskôr nastúpil miesto pisára-protokolistu v zdravotnom referáte pražského magistrátu. Aktívne sa zúčastnil práce v spolku beletristov Máj a v literárnom odbore Umeleckej besedy. Roku 1892 navštívil Taliansko. Roku 1895 podpísal kolektívne vystúpenie spisovateľov a publicistov manifest Českej moderny. V rokoch 1898 – 1920 bol riaditeľom pražskej mestskej knižnice. V tejto funkcii bol vyslaný roku 1901 na exkurziu do knižníc v Nemecku a Belgicku. Ťažká, bolestná choroba (s najväčšou pravdepodobnosťou syfilis), ktorá sa u Sovu prejavila už pred svetovou vojnou, mu nakoniec znemožnila voľný pohyb. Zomrel 16. augusta 1928 v Pacove.
Dielo.
Jeho dielo bolo ovplyvnené realizmom, symbolizmom a impresionizmom. V neskoršej dobe sa sústredil na prírodnú a subjektívnu lyriku. Jeho prírodná lyrika je spojená s juhočeským krajom, jeho milostná poézia je písaná piesňovou formou.
Sova svojimi dielami útočil proti spoločnosti a dával najavo protispoločenské postoje celé mladé generácie. V jeho dielach sa zároveň objavuje vlastenectvo a hľadanie morálnych a spoločenských hodnôt.
Lukašenko (priezvisko)

Lukašenko () je ukrajinské priezvisko odvodené od mena Lukáš. Jeho najznámejším nositeľom je bieloruský prezident Alexandr Lukašenko.
Jeho pôvodné bieloruské priezvisko je "Lukašenka" (), ktoré však nepoužíva.
Na Slovensku sa vôbec nevyskytuje, v Česku v roku 2013 žil jediný nositeľ – v meste Kostelec nad Orlicí (okres Rychnov nad Kněžnou).
Známi nositelia.
Pozri v článku Lukašenko.
Brabec (priezvisko)

Brabec je rozšírené české priezvisko odvodené od hovorového výrazu pre vrabca. 
Najčastejšie je v mestách Praha, Brno, Plzeň, Černošice a České Budějovice. Na Slovensku nie je časté, bez výraznejšieho rozšírenia v niektorej z obcí.
Známi nositelia.
Pozri v článku Brabec.
Jaroslav Brabec

Jaroslav Brabec môže byť:
Keller (priezvisko)

Keller je nemecké priezvisko. Na Slovensku je najrozšírenejšie v Bratislave. V Česku je najčastejšie v mestách Praha, Mladá Boleslav a Brno. 
Známi nositelia.
Pozri v článku Keller.
Antonín Brabec

Antonín Brabec môže byť:
Ladislav Brabec

Ladislav Brabec môže byť:
Andraimón (otec Oxyla)

Andraimón ("Andraimón") je v gréckej mytológii otec "Heraklovca" Oxyla. 
Antický autor Apollodoros uvádza, že Andraimón bol otec Oxyla, jedného z vodcov Dórov, dobýjajúcich mykénsky Peloponéz. Podľa Pausania, ktorý zaznamenal jeho genealógiu, bol však jeho otcom Haimón z Élidy.
NHL 1939/1940

Sezóna 1939/1940 bola 23. sezóna NHL. Najviac bodov v základnej časti získal Boston Bruins a víťazom Stanley Cupu sa New York Rangers.
František Václav Krejčí

 
PhDr. hc František Václav Krejčí (* 4. október 1867, Česká Třebová – † 30. september 1941, Praha) bol česky spisovateľ, novinár, kritik a prekladateľ, politik, poslanec Revolučného národného zhromaždenia Československej republiky za Československú sociálno demokratickú stranu robotnícku a neskôr senátor Národného zhromaždenia ČSR.
Biografia.
Už koncom 19. storočia sa angažoval v sociálno demokratickom hnutí, kam prešiel ako pôvodne študentský aktivista blízky prúdu takzvaných realistov, ktorý mal spočiatku blízko k "Strane pokrokových socialistov". V roku 1896 sa podieľal na vzniku Robotníckej akadémie, ktorej zriadenie inšpiroval Tomáš Garrigue Masaryk. V rokoch 1897 – 1933 viedol kultúrnu rubriku denníka Právo lidu, ktorá vďaka nemu dosiahla vysokú úroveň.
V rokoch 1918 – 1920 zasadal v Revolučnom národnom zhromaždení. Neskôr prešiel do hornej komory parlamentu. V parlamentných voľbách v roku 1929 získal senátorské kreslo v Národnom zhromaždení. V komore zotrval do roku 1935.
František Xaver Šalda

František Xaver Šalda (* 22. december 1867, Liberec – † 4. apríl 1937, Praha) bol český literárny kritik, novinár a spisovateľ.
Životopis.
Študoval právo, ale štúdium nedokončil. V roku 1906 však obhájil na filozofickej fakulte doktorát z umelecko-historickej problematiky (s prihliadnutím na predtým publikované texty z literárnej a umeleckej kritiky).
Pôsobil od roku 1919 ako profesor románskych literatúr na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe.
Niekedy býva považovaný za vodcovskú osobnosť literárnej generácie 90. rokov. Bol spoluautorom "Manifestu Českej moderny".
V rokoch 1894 – 1908 písal pre redakciu Ottovho slovníka náučného heslá z českej, nemeckej, francúzskej a anglickej literatúry a zo svetového maliarstva.
Písal do mnohých časopisov ("Literární rozhledy", "Novina", "Česká kultura", "Kmen", "Volné směry", "Literární listy"), kde sa venoval otázkam a problémom výtvarného umenia, literatúry, kultúry i politiky.
Od roku 1925 vydával časopis "Tvorba" (časopis pre kritiku a umenie; zaujímavosťou je, že na jeseň 1928, teda v čase, keď bola perzekvovaná komunistická tlač, odovzdal časopis Juliusovi Fučíkovi, ktorý ho s prestávkami riadil až do roku 1938). V rokoch 1928 – 1937 vydával "Šaldův zápisník", v ktorom uverejňoval predovšetkým svoje umelecké kritiky a eseje, ale aj básne, prózu a politickú publicistiku.
Dielo.
Jeho dielo vyznačuje kritická reakcia na pozitivizmus. K najdôležitejším zdrojom jeho inšpirácie patrilo kresťanstvo, vitalizmus, Nietzscheho filozofia, ďalej literárno teoretické spisy niektorých francúzskych autorov, ktorí z pôvodne pozitivistického východiska naznačovali medze striktne pozitivistického prístupu (Taine, Guyau, Hennequin, Thibaudet).
Najväčší význam majú jeho práce o literatúre, predovšetkým literárna kritika. Je považovaný za zakladateľa českej modernej kritiky. Bol pravdepodobne najvýraznejším, najoriginálnejším a najlepším českým kritikom v medzivojnovom období.
Jeho kritiky viedli k presadeniu mladých umelcov (veľmi rýchlo doviedol rozpoznať talent). Kriticky posudzoval aj nepodarené zbierky básnikov, ktorých iných diel si vážil.
Požadoval, aby umenie vychádzalo zo života, bolo vnútorne pravdivé a neobmedzené žiadnymi ideologickými požiadavkami. Bol predstaviteľom tzv. duchovedného smeru. Vychádzal zo subjektívneho osobného zážitku a zaujatia dielom, súčasne vysvetľoval objektívne záležitosti literárnych javov.
Prekladal tiež z francúzštiny a angličtiny, zredigoval listy Jaroslava Vrchlického a riadil Melantrichovu knižnicu.
Marie Pujmanová

Marie Pujmanová, rodená Hennerová (* 8. jún 1893, Praha – † 19. máj 1958, Praha) bola česká spisovateľka a novinárka. Bol jej udelený titul národná umelkyňa.
Jej otec Kamil Henner bol univerzitným profesorom cirkevného práva na Právnickej fakulte Karlovej univerzity. Pujmanová sa neskôr myšlienkovo ​​rozišla s triedou, z ktorej pochádzala, a venovala sa robotníckej problematike. Niekoľkokrát navštívila Sovietsky zväz a tieto cesty veľmi ovplyvnili jej myslenie. Od roku 1912 žila v Českých Budějoviciach a vzala si syna tunajšieho zámožného advokáta a politika V. Zátku. Manželstvo však nebolo šťastné a po jej nervovom ochorení skončilo rozvodom. Druhýkrát sa vydala za Ferdinanda Pujmana. V roku 1932 podporovala štrajk baníkov v Moste.
Prispievala do "Rudého práva" (kde sa snažila pôsobiť na deti), "Literárních novin", "Lidových novin", "Tribuny", "Českého slova", "Přítomnosti" atď.
V 50. rokoch sa stala jednou z hlavných propagátoriek politických procesov. Napr. žiadala maximálne tresty pre "zradcov". Zároveň urobila maximum pre to, aby z väzenia dostala svojho syna Petra, ktorý chcel so skupinou ľudí utiecť cez hranice.
Dielo.
Začiatky jej tvorby sú ovplyvnené impresionizmom, neskoršia tvorba je už úplne pod vplyvom socialistických myšlienok. Jej tvorbu ovplyvnil František Xaver Šalda a Růžena Svobodová. Neskôr na ňu veľmi zapôsobil Julius Fučík.
Jej diela sú presvedčivejšie ako diela Marie Majerovej, bojovala v nich proti nezamestnanosti a fašizmu.
Poézia.
Jej poézia je veľmi politická a trpí všetkými problémami poézie 50. rokov 20. storočia.
Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 1994

Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 1994 boli 1. Majstrovstvá sveta vo faustbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná faustbalová asociácia (IFA). Konali sa od 7.9. októbra 1994 v Buenos Aires, v Argentíne, za účasti 8 tímov. Argentína predtým hostila iba mužský svetový šampionát, v roku 1986. Turnaj pozostával z dvoch základných skupín, z ktorých do štvrťfinále a neskôr do semifinále postúpili 4 tímy. Titul získalo družstvo Nemecka, ktoré vo finále zvíťazilo nad Rakúskom.
Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 1998

Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 1998 boli v poradí 2. Majstrovstvá sveta vo faustbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná faustbalová asociácia (IFA). Konali sa od 2.5. septembra 1998 vo Villachu a Linzi, v Rakúsku, za účasti 7 tímov. Pôvodne sa mal na turnaji predstaviť aj Uruguaj. Rakúsko predtým dvakrát hostilo mužský svetový šampionát, v rokoch 1968 a 1990. Turnaj pozostával z dvoch základných skupín, z ktorých do štvrťfinále a neskôr do semifinále postúpili 4 tímy. Titul obhájilo družstvo Nemecka, ktoré vo finále zvíťazilo nad Švajčiarskom. To získalo svoju prvú medailu.
Taran (útok)

Taranovanie bol spôsob boja, pri ktorom loď narážala taranom do boku nepriateľskej lode. V ideálnom prípade nárazom vytvorila dieru, vďaka ktorej sa loď potopila. Tento spôsob sa s nástupom lodného delostrelectva postupne prestal používať. Rovnako ako v boji lodí bol tento spôsob útoku používaný pri leteckom boji. V zriedkavých prípadoch sa taranovanie používalo aj v pozemnom boji pri nasadení obrnených vozidiel.
Taran (hrot)

Taran bol hrot lode, ktorý slúžil na taranovanie - prerazenie trupu nepriateľskej lodi, ktorá sa následne potopila. Tarany sa používali najmä za éry veslových lodí. Nástupom plachetníc sa na čelo lode umiestňovali symbolické vyrezávané sochy. Tarany sa vyrábali z tvrdého treva alebo kuli z medi.
Summertime Sadness

„Summertime Sadness“ je skladba americkej speváčky-skladateľky Lana Del Rey, z jej druhého štúdiového albumu "Born to Die". Bola vydaná dňa 22. júna 2012 vydavateľstvom Interscope Records, ako štvrtý singel z albumu. Singel sa dostal do prvej desiatky v Rakúsku, Bulharsku, Nemecku, Grécku, Luxembursku a Švajčiarsku. Na jar roku 2013 sa stala skladba „Summertime Sadness“ hitom na 1. mieste v Poľsku a na Ukrajine. Trapové a housové remixy dopomohli Lane Del Rey k tomu, aby sa dostala do amerického rebríčka Hot Dance Club Songs. V rebríčku Dance/Mix Show Airplay dosiahla skladba 1. miesto v auguste 2013.
V lete roku 2013 bola vydaná remix verzia od Cedrica Gervaisa pre contemporary hit radio a dopomohla singlu aby sa stal sleeper hitom, ktorý obsadil 72. miesto v rebríčku Billboard Hot 100 a nakoniec dosiahol 6. miesto. Švajčiarsko a Rakúsko dali singlu zlatú platňu a Nemecko platinovú platňu. Gervaisov remix vyhral cenu Grammy v kategórii Best Remixed Recording, Non-Classical.
Kompozícia.
„Summertime Sadness“ je trip-hopová skladba a popová balada, s textom „Baby you da best…kiss me hard before you go“. Hudobná žurnalistka Amy Sciarretto k skladbe „Summertime Sadness“ napísala, že má (príjemné) uspávajúce shoegazing črty.
Verzia Cedrica Gervaisa.
V januári 2013 bol vytvorený remix pre vydavateľstvo Universal Germany. Avšak remix bol pôvodne odmietnutý vydavateľstvami Interscope a Polydor Records. Na jar roku 2013 sa remix dostal na 1. miesto rebríčku Beatport. BBC Radio 1 dalo remix do svojho zoznamu, čo pomohlo remixu zvýšiť popularitu po celom svete.
Váhavo
Zostava a personál.
Zostava pre „Summertime Sadness“ je prevzatá z poznámok albumu "Born to Die".
New age (hudba)

New age je hudba pomalého tempa určená na inšpiráciu, relaxáciu a optimizmus. Je užívaná poslucháčmi pri jóge, masážach, meditáciach a čítaní ako metóda riadenia stresu alebo na vytvorenie upokojujúcej atmosféry doma alebo v inom prostredí. Tiež je preto často spájaná s environmentalizmom a new age duchovnom. Rímskokatolícka cirkev hudbu new age neuznáva, pretože ezoterická hudba a niektoré slová v hudbe new age sa podľa rímskokatolíckej cirkvi dostávajú do podvedomia človeka a človek, ktorý je ľahko psychicky ovplyvniteľný sa takto môže časom dostať do pochybného spoločenstva a môže viac stresovať ako obvykle, môže byť viac smutný, ako býval. Jeho život sa môže zmeniť k horšiemu a všimne si to len okolie. Rímskokatolícka cirkev túto hudbu dovolí počúvať, ale ľudí upozorňuje na možné nebezpečenstvo. Podľa new age náboženstva je však táto hudba v poriadku. Nie vždy to však môže byť pravda.
Vrabec (priezvisko)

Vrabec (o význame pozri vrabec domový) je slovenské, české a slovinské priezvisko. 
Na Slovensku je najčastejšie v Komjaticiach (okres Nové Zámky), Turanoch (okres Martin), Galante a Rosine (okres Žilina). V Česku je najrozšírenejšie v mestách Praha, Mladá Boleslav a Liberec.
Známi nositelia.
Pozri v článku Vrabec.
Vrabec

Vrabec môže byť:
Jozef Vrabec

Jozef Vrabec môže byť:
Vrablec (priezvisko)

Vrablec je slovenské priezvisko. Najčastejšie je (s výrazným odstupom) v obci Závod (okres Malacky).
Známi nositelia.
Pozri v článku Vrablec.
Menšík (priezvisko)

Menšík je české a slovenské priezvisko. V Česku je najrozšírenejšie v mestách Brno, Praha, Prostějov a Ostrava. Na Slovensku je menej časté, najviac v meste Šaštín-Stráže (okres Senica) a obci Veľké Kršteňany (okres Partizánske).
Známi nositelia.
Pozri v článku Menšík.
Menšík

Menšík je priezvisko, pozri Menšík (priezvisko), napr.:
Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 2006

Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 2006 boli v poradí 4. Majstrovstvá sveta vo faustbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná faustbalová asociácia (IFA). Konali sa od 27.30. júla 2006 v meste Jona, vo Švajčiarsku, za účasti 9 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Namíbie a Talianska. Švajčiarsko predtým dvakrát hostilo mužský svetový šampionát, v rokoch 1979 a 1999. Turnaj pozostával z dvoch základných skupín, z ktorých do štvrťfinále a neskôr do semifinále postúpili 4 tímy. Titul získalo tretíkrát v histórii družstvo Nemecka, ktoré vo finále zvíťazilo nad Brazíliou.
Klára Spilková

Klára Spilková (* 15. december 1994, Praha) je česká profesionálna golfistka.
Členka Golf Clubu Erpet Praha sa stala profesionálkou v roku 2010. Medzi profesionálov vstupovala s handicapom +4. Hrá najvyššiu ženskú Európsku súťaž – "Ladies European Tour", kam vstúpila v šestnástich rokoch ako vôbec najmladšia hráčka v histórií.
Amatérska kariéra.
Predtým sa stala dorasteneckou majsterkou Česka a dvakrát aj Nemecka. Je tiež dvojnásobnou majsterkou Česka na údery (2009, 2010) a majsterka Česka v hre na jamky (2009). V roku 2010 sa stala aj medzinárodnou majsterkou Rakúska. V rokoch 2007 – 10 reprezentovala Česko na amatérskej úrovni. Bola taktiež vyhlásená golfistkou roku 2009 a 2010. Bola aj členkou Junior Ryder Cup tímu.
Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 2010

Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 2010 boli v poradí 5. Majstrovstvá sveta vo faustbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná faustbalová asociácia (IFA). Konali sa od 18.21. novembra 2010 v Santiagu, v Čile, za účasti 6 tímov. Čile predtým hostilo iba mužský svetový šampionát, v roku 1992. Turnaj pozostával z jednej základnej skupiny, z ktorej do play-off postúpili všetky tímy. Titul získalo družstvo Brazílie, ktoré vo finále zvíťazilo nad obhajcom z Nemecka. 
Oproti minulému turnaju sa zmenil systém bodovania. Miesto doterajších 2 víťazných setov do 20 bodov sa hrali zápasy na 3 víťazné sety do 11 bodov.
Božena Viková-Kunětická

Božena Viková-Kunětická, rodená Novotná (* 30. júl 1862, Pardubice – † 18. marec 1934, Libočany u Žatce) bola česká nacionalistická politička, spisovateľka s feministickú tendenciou, dramatička.
Život.
Narodila sa v rodine obchodníka s obilím v Zámockej ulici v dome č. 22. Vzdelanie získala na školách v Pardubiciach. Chcela byť herečkou, kvôli tomu sa učila u Otilie Sklenářovej-Malej až do vyhorenia Národného divadla, zahrala si predtým na doskách Prozatímního divadla. Potom sa vydala za cukrovarníckeho úradníka J. Vika, žili v Uhříněvsi a Českom Brode a venovala sa rodine. Mala tri deti, obaja chlapci podľahli ešte malí záškrtu, zostala jej dcéra Vlasta.
Neskôr sa zapojila do politiky za mladočeskú stranu a v roku 1912 sa stala prvou českou ženou zvolenou do Českého krajinského snemu (za volebný obvod Mladá Boleslav-Nymburk). Snem sa v tejto dobe kvôli českonemeckým sporom neschádzal a následne bol Anenskými patentami v roku 1913 rozpustený. Preto otázka, či jej úrady dovolia jej mandát vykonávať, nebola nikdy vyriešená.
V rokoch 1918 – 1920 zasadala za Československú národnú demokraciu v Revolučnom národnom zhromaždení. Po parlamentných voľbách v roku 1920 získala senátorské kreslo v Národnom zhromaždení za národných demokratov. Mandát nadobudla ale až dodatočne roku 1925 ako náhradníčka potom, čo rezignoval senátor Jan Herben. V senáte zasadala len krátku dobu do parlamentných volieb v roku 1925.
Do roku 1930 predsedala Zemskej komisii žien národnej demokracie. Odmietala právne uznanie Sovietskeho zväzu. Vystupovala proti rozširovaniu nemeckého živlu v pohraničí, neznalosti českého jazyka u detí, ale tiež Židom alebo Masarykovi. Bola oddanou obdivovateľkou predsedu svojej strany, nacionálno-konzervatívneho politika Karla Kramářa, ktorého navštevovala vo Vysokém nad Jizerou.
V roku 1927 bola za svoje literárne a dramatické dielo vymenovaná za členku Českej akadémie vied, spoločne s Eliškou Krásnohorskou ako prvé ženy. V období 1. republiky bolo vydaných 15 zväzkov jej zozbieraných spisov. V románovej tvorbe obhajovala ženskú emancipáciu, feministické zásady proti mužom a to napriek tomu, že prežila šťastné manželstvo. Napísala aj niekoľko cestopisov, drám pre Stavovské a Národné divadlo, politicky zameraných spisov, pre poéziu použila aj pseudonym Ignota.
V roku 1934 bola vydaná jej biografia od J. Voborníka. Pozostalosť Vikovej-Kunětickej je uložená v Literárnom archíve Pamätníka národného písomníctva.
Urna bola uložená na Kunětickej hore.
Strahov

Strahov môže byť:
Jaromír Pelc

Jaromír Pelc (* 23. máj 1952, Praha) je český básnik 70. – 80. rokov dvadsiateho storočia, autor parafrází rockovej poézie (Roger Waters, Tom Waits, Neil Young, Leonard Cohen, Bob Dylan), kníh o Osvobozenom divadle Jiřího Voskovca a Jana Wericha, o výtvarnom umení ("Kamil Lhoták a Skupina 42"), editor (Antonín Sova, Konstantin Biebl, Václav Hrabě). Jeho básne zhudobnil a spieva Vladimír Mišík.
Život.
Maturoval v roku 1970 na gymnáziu v Prahe-Žižkove. Potom v rokoch 19701972 študoval Fakultu sociálnych vied a publicistiky Karlovej univerzity a súčasne pôsobil v redakcii týždenníka "Svět práce". Štúdium nedokončil (fakulta bola v roku 1972 zrušená). Od roku 1982 študoval na Vysokej škole politickej ÚV KSČ obor moderné dejiny. Toto štúdium zakončil diplomovou prácou "Boj proti fašismu v letech 19331938 a kulturní fronta", doktorský titul (RSDr.) získal v roku 1989.
V rokoch 19721986 pracoval v týždenníku "Tvorba" ako redaktor prílohy "LUK" ("Literatura – Umění – Kritika") a literárnej prílohy "Kmen". V rokoch 19871990 bol šéfredaktorom vydavateľstva Mladá fronta. V rokoch 19901991 spoluvydával literárno-erotickú revue "Sextant". V roku 1991 sa stal majiteľom Nakladatelství Niké, ktoré vydávalo napríklad časopis "Rodinný lékař" (19932006), ako aj bibliofílie a umelecké publikácie.
V poslednej dobe sa výhradne zameriava na moderné české výtvarné umenie a usporiadava výstavy v Česku a USA.
Od roku 1993 bol súbežne tiež šéfredaktorom časopisu o nadáciách a neziskovom sektore "Grant" a predsedom predstavenstva i riaditeľom akciovej spoločnosti "Questor", zaoberajúcej sa organizáciou a správou neziskových inštitúcií v Česku (do 1999).
Kríž (priezvisko)

Kríž (o význame pozri kríž) je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Bratislave, Žiline, Michalovciach a Prešove.
Známi nositelia.
Pozri v článku Kríž.
Kříž (priezvisko)

Kříž je rozšírené české priezvisko s významom kríž. Najčastejšie je v mestách Praha, Brno, České Budějovice, Ústí nad Labem a Šlapanice (okres Brno-Venkov).
Známi nositelia.
Pozri v článku Kříž.
Kříž

Kříž je priezvisko, pozri Kříž (priezvisko), napr.:
Tenor Fly

Jonathan Sutter (*7. júl 1967 – †17. jún 2016), viac známy ako Tenor Fly, bol britský spevák, rapper a freestyler, ktorý sa stal známym hlavne počas ragga hnutia začiatkom 90. rokov.
V minulosti bol členom britskej elektronickej skupiny Freestylers, avšak najviac známy je vďaka svojím spoluprácam z interpretmi ako Rebel MC, Barrington Levy či Pendulum.
Fly zomrel 17. júna 2016.
Alois Mrštík

Alois Mrštík (* 14. október 1861, Jimramov – † 24. február 1925, Brno) bol český spisovateľ a dramatik.
Život a tvorba.
Najstarší z bratskej štvorice jimramovských rodákov sa narodil v rodine miestneho obuvníka 14. októbra 1861. Otec sa snažil dať všetkým synom náležité vzdelanie, a preto sa s celou rodinou presťahoval do Ostrovačic, odkiaľ bolo bližšie do brnianskych škôl. Alois vyštudoval reálku a učiteľský ústav. Učiteľskú prax začal na Slovensku, čoskoro sa však vrátil na Moravu, kde pôsobil ako podučitel. Učil v Lískovci, Rakviciach, Hrušovanoch, Těšanoch a od roku 1889 bol správcom jednotriedky v Divákoch. V roku 1901 sa tu oženil s Mariou Bezděkovou z Kobylí a brat Vilém tu kúpil domček. Alois zomrel vo veku 64 rokov na následky týfusovej epidémie, ktorá v Divákoch vypukla v dôsledku používania kontaminovanej vody z obecnej studne.
Jeho literárna prvotinou bola zbierka čŕt a poviedok "Dobré duše" z roku 1893. Vrchol jeho diela predstavuje dráma "Maryša", vzniknuté v spolupráci s bratom Vilémom. Jej námet si Alois priviezol z Těšan a pôvodne zamýšľal spracovať ho ako román, ale Vilém ho presvedčil o dráme. Bratská spolupráca sa osvedčila, a tak spoločnými silami vznikla aj knižka "Bavlnkovy ženy a jiné povídky" z roku 1897. Z dlhodobého pobytu v Divákoch na pomedzí Slovácka a Hané čerpá Aloisové najväčšie deväťzväzkové dielo "Rok na vsi – Kronika moravské dědiny". Desaťročná práca bola zavŕšená opäť bratskou spoluprácou, keď sa na konečnom znení znovu podieľal aj brat Vilém. Vzhľadom na rozsah látky autor opustil tradičnú románovú kompozíciu a pomocou rozprávača učiteľa ide o voľný tok rozprávania v kronikárskej postupnosti.
Alois Mrštík zomrel v brnianskej nemocnici 24. februára 1925. Jeho život a dielo pripomína aj poštová známka z roku 1961. Obaja bratia povýšili úroveň moravskej literárnej tvorby na porovnateľnú európsku úroveň.
Josef Svatopluk Machar

Josef Svatopluk Machar (* 29. február 1864, Kolín – † 17. marec 1942, Praha) bol český básnik, prozaik, satirik, publicista a politik, spoluautor Manifestu Českej moderny a predstaviteľ kritického realizmu.
Život.
Vyštudoval gymnázium v Prahe. Potom absolvoval ročnú vojenskú službu. Následne odišiel ako bankový úradník do Viedne. Toto miesto chcel považovať len za dočasné, nakoniec tam však zostal cez 30 rokov až do prvej svetovej vojny. V tejto dobe tiež vznikla najpodstatnejšia časť Macharovho básnického aj publicistického diela, zblížil sa s T. G. Masarykom a stal významným členom Realistickej strany. Už pred 1. svetovou vojnou vystupoval ako nepriateľ prázdneho vlastenectvo. Od roku 1914 pracoval pre T. G. Masaryka vo spoluprácii s odbojovú organizáciú Maffie. Bol pri triumfálnom príjezde T. G. Masaryka do Prahy 21. decembra 1918.
Po roku 1918 sa na želanie Masaryka vrátil do Česko-Slovenska a prijal úrad generálneho inšpektora československej armády. Funkcie sa však roku 1924 vzdal, pretože už v tejto dobe sa prejavovali jeho názorové rozpory s Masarykom. Neskôr boli jeho názory vyložene protimasarykovské a stal sa stúpencom krajnej pravice. V rokoch 1918 – 1919 zasadal v Revolučnom národnom zhromaždení.
Patril medzi slobodomurárov. Bol tiež navrhnutý na Nobelovu cenu za literatúru.
V roku 1998 bola urna s jeho popolom prevezená do Brandýsa nad Labem, kde je uložená na 1. poschodí miestneho gymnázia, pod kamennou pamätnou tabuľou. Gymnázium sa na jeho počesť premenovalo na Gymnázium Josefa Svatopluka Machara.
Dielo.
Machar vo svojom diele podáva otvorenú kritiku meštianskej spoločnosti. Kritizuje najmä ľahostajnosť, pokrytectvo a prázdne vlastenectvo. Nevyhýbal sa ani kritike cirkvi (pozri "Golgatha", 1901) a staval sa proti mladočeskej strane.
Príznačný je jeho realistický, strohý, analytický a provokujúci pohľad na skutočnosť.
Kládol veľký dôraz na významovú stránku poézie. Písal subjektívnu a politickú lyriku a tiež veršovanú epiku. Pre jeho tvorbu je charakteristická tendencia k prózaizácii poézie. Najbližšie mu bola satira a ironické a sarkastické vyjadrenie. Nadväzoval tak na Karla Havlíčka Borovského a Jana Nerudu.
Politické knihy.
Machar je tiež autorom manifestu Česká moderna (1895).
Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 2002

Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 2002 boli v poradí 3. Majstrovstvá sveta vo faustbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná faustbalová asociácia (IFA). Konali sa od 7.10. novembra 2002 v Curitibe, v štáte Paraná, v Bazílii, za účasti 7 tímov. Jediným nováčikom turnaja bolo družstvo Japonska. Pôvodne sa mali zúčastniť aj družstvá Česka a Namíbie. Titul získalo družstvo Švajčiarska, ktoré vo finále zvíťazilo nad domácou Brazíliou.
Brazília predtým hostila iba mužský svetový šampionát, v roku 1976. Zápasy sa hrali v športovom aréali klubu "Clube Duque de Caxias" so špeciálne postavenými tribúnami pre 3 000 divákov. Turnaj pozostával z jednej základnej skupiny, z ktorej do semifinále postúpili štyri tímy.
Výsledky.
Play off.
Pozn: Stretnutie o 3. miesto sa kvôli ďaždivému počasiu neodohralo a obe družstvá tak získali bronzovú medailu.
Henryk Rogacki

Henryk Telesfor Rogacki (* 17. december 1942 – † 23. máj 2010, Štetín) bol poľský geograf, špecialista na sociálno-ekonomické a územné plánovanie.
V roku 1966 absolvoval geografiu na univerzite Adama Mickiewicza v Poznani. O deväť rokov neskôr získal doktorát a roku 2002 získal titul profesora. Bol vysokoškolským pedagógom na univerzitách v Poznani a Štetíne. V rokoch 2005 – 2008 bol dekanom fakulty geografie a geológie Univerzity Adama Mickiewicza.
Zomrel v noci na 23. mája 2010 počas plesu absolventov univerzity v Štetíne.