burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jevgraf Matvejevič Filomafitskij

Jevgraf Matvejevič Filomafitskij (* 20. december 1790 – † 16. apríl 1831) bol vedec a spisovateľ ruského pôvodu z obce Malachova (v súčasnosti v Jaroslavskej oblasti), syn kňaza. V roku 1816 ukončil Charkovskú univerzitu a od roku 1826 na nej pôsobil ako profesor všeobecnej histórie, geografie a štatistiky. Patril k redaktorom "Ukrajinského visnyku" (po slovensky "Ukrajinského vestníku") – prvého časopisu na Ukrajine. Je známy aj ako propagátor divadla na Ukrajine.
Ivan Ivanovyč Bass

Ivan Ivanovyč Bass (* 27. máj 1907, Berezaň, Ruská ríša, dnes Ukrajina – † 5. október 1984, Kyjev, Sovietsky zväz, dnes Ukrajina) bol ukrajinský literárny vedec a doktor filologických vied.
Životopis.
Ukončil sedemročnú školu, potom poľnohospodársku školu v Zolotonoši. Do roku 1940 študoval na filologickej fakulte Charkovskej univerzity. V rokoch 1941 – 44 pôsobil v strane, 1945 – 49 bol zástupca redaktora časopisu "Ukrajina". V roku 1949 – 51 viedol katedru literatúry Užhorodskej univerzity. Následne medzi rokmi 1951 – 75 pracoval ako vedecký pracovník na "Instytute literatury im. T. H. Ševčenka" (po slovensky "Inštitúte literatúry T. H. Ševčenka"). Napísal rad monografií a článkov na témy z histórie ukrajinskej literatúry do roku 1917, obzvlášť o Ivanovi Jakovyčovi Frankovi:
Písal taktiež básne, ktoré publikoval pod pseudonymom Ivan Majovyj. Niektoré z nich boli zhudobnené.
Petro Volodymyrovyč Uhľarenko

Petro Volodymyrovyč Uhľarenko (* 25. jún 1922, Myla, Sovietsky zväz, dnes Ukrajina – † 6. november 1997, Užhorod, Ukrajina) bol ukrajinský spisovateľ.
Životopis.
Petro Volodymyrovyč Uhľarenko sa narodil 25. júna 1922 v rodine dedinského obuvníka. Prvú svoju poviedku napísal ešte ako žiak. Po strednej škole v Kyjeve od roku 1940 slúžil v armáde. Vyštudoval leteckú školu v Krasnodare. Od prvých dní vypuknutia druhej svetovej vojny na východe pôsobil na fronte. Zúčastnil sa bitky o Moskvu, bitky o Stalingrad, Kurskej bitky, druhej bitky o Kyjev a Pražskej operácie. Od februára 1944 do konca vojny bral účasť v československej armáde pod vedením Ludvíka Svobodu. Získal Rad červenej hviezdy, medailu za zásluhy v boji, ako aj vojenských československých ocenení.
Diaľkovo v roku 1954 ukončil Užhorodský učiteľský inštitút. Pracoval v novinách "Zakarpatska pravda" (po slovensky "Zakarpatská pravda"), "Sovetskoje Zakarpatie" (po slovensky "Sovietske Zakarpatsko"). Bol redaktorom "Ukrajinského radia" (po slovensky "Ukrajinské rádio") za Zakarpatskú oblasť, neskôr vedúcim redakcie umeleckej literatúry vo vydavateľstve "Karpaty" a hlavným redaktorom televízneho štúdia v Užhorode. V roku 1958 sa členom Zväzu spisovateľov ZSSR a niekoľko rokov viedol organizáciu spisovateľov v Zakarpatskej oblasti. Zomrel 6. novembra 1997 v Užhorode.
Ostré (vrch v Malej Fatre)

Ostré () je vrch v južnej polovici Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Bystrička, približne juhozápadne od Martina.
Poloha.
Nachádza sa v južnej časti Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Martin a zasahuje na katastrálne územie obcí Trebostovo a Bystrička. Najbližšími sídlami sú východne situovaná Bystrička, Turčiansky Peter a Trebostovo, juhovýchodne sa nachádza Trnovo a Valča, južne Kláštor pod Znievom a severovýchodne mesto Martin.
Opis.
Ostré leží v rázsoche, ktorá vybieha juhovýchodným smerom z Hornej lúky () v hlavnom hrebeni Lúčanskej Fatry na Končiar (). Severné svahy hrebeňa klesajú do Veľkej Bystrickej doliny, ktorou vodu z tejto časti odvádza potok Bystrička do rieky Turiec. Juhozápadne hrebeň lemuje Trebostovská dolina, ktorou voda odteká Trebostovským potokom. Na vrchol vedie značená turistická trasa.
Východne sa nachádza Končiar (), Dubový diel () a Hrádok (), severne ležia Martinské hole s vrcholmi Kalužná (), Krížava (), Veľká lúka (), Humience (), Veterné () a Horná lúka (), západne sa vypína Kopa (), Usypaná skala (), Zvadlivá () a Hnilická Kýčera () a južným Javorina (), Zniev () a Rovienky ().
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Malej Fatry, no tiež Turčiansku kotlinu, Vtáčnik, Žiar, Kremnické vrchy a Veľkú Fatru, ojedinele i Západné Tatry.
Ivan-Marian Ivanovyč Kreveckyj

Ivan-Marian Ivanovyč Kreveckyj (* 27. október 1883, Ivanivci, Hаlíčske a Vladimírske kráľovstvo, Rakúsko-Uhorsko, dnes Ukrajina – † 27. jún 1940, Rozdil, Ukrajinská SSR, Sovietsky zväz, dnes Ukrajina) bol ukrajinský historik, bibliograf, občiansky činiteľ a novinár. Patril medzi historikov školy Mychajla Serhijovyča Hruševského, viedol knižnicu Naukového tovarystva imeni Ševčenka (po slovensky "Vedeckého tovarišstva Ševčenka"). Bol hlavným archivárom Ukrajinskej halíčskej armády. Ako novinár pôsobil vo vládnych novinách Západoukrajinskej ľudovej republiky a v časopisoch "Naša škola" (190912), "Stara Ukrajina" (192425, po slovensky "Stará Ukrajina").
Životopis.
Ivаn-Marian Ivanovyč Kreveckyj sa narodil 27. októbra 1883 v rodine dedinského učiteľa v obci Ivanivci na území vtedajšieho Rakúsko-Uhorska (v súčasnosti Žydačivského rajónu Ľvovskej oblasti). Po ukončení Akademického gymnázia v rokoch 1903 – 07 absolvoval štúdium na filozofickej fakulte Ľvovskej univerzity, kde študoval históriu Ukrajiny pod vedením Mychajla Serhijovyča Hruševského.
V roku 1907 sa stal členom Naukového tovarystva imeni Ševčenka (po slovensky "Vedeckého tovarišstva Ševčenka") a od roku 1909 bol sekretárom jeho historicko-filozofickej sekcie. Po odchode Mychajla Ivanovyča Pavlyka z knižnice Naukového tovarystva imeni Ševčenka (po slovensky "Vedeckého tovarišstva Ševčenka") Mychajlo Serhijovyč Hruševskyj ponúkol pozíciu vedúceho knižnice Kreveckému, ktorý ju viedol 25 rokov – v rokoch 1905 až 1914 a 1921 až 1937. Pred druhou svetovou vojnou knižnica Naukového tovarystva imeni Ševčenka (po slovensky "Vedeckého tovarišstva Ševčenka") pod vedením Ivana-Mariana Kreveckého bola najväčšou zbierkou ukrajinských kníh, časopisov a rukopisov na svete – obsahovala približne 300 tisíc kníh a rukopisov. V období Západoukrajinskej ľudovej republiky vstúpil do radov Ukrajinskej halíčskej armády, kde sa stal redaktorom hlavného tlačového orgánu "Respublika" (po slovensky "Republika"). V armáde absolvoval skúšku národno-oslobodzovacích bojov a po prekonaní týfusu sa v roku 1921 vrátil do Ľvova. Medzi rokmi 1921 až 1925 viedol vedecký seminár z ukrajinskej vojnovej histórie na "Tajemnom ukrajinskom universytete" (po slovensky "Tajnej ukrajinskej univerzite").
Ivаn-Marian Ivanovyč Kreveckyj sa venoval histórii Halíče v období konca 18. a prvej polovice 19. storočia. Stali sa preňho charakteristickými dôsledne napísané práce o udalostiach počas obdobia jari národov. Pripravoval dizertáciu o dejinách Rakúska – následkom zhoršenia jeho vzťahu s Mychajlom Serhijovyčom Hruševským a vojnových udalostí prácu nedokončil. Ivаn-Marian Kreveckyj ako prvý interpretoval tzv. „štátny pohľad“ na jar národov na Halíči.
Rozumnyk Tymofijovyč Honorskyj

Rozumnyk Tymofijovyč Honorskyj (* 1791, Tula, Ruská ríša, dnes Rusko – † 1819, Charkov, Ruská ríša, dnes Ukrajina) bol spisovateľ a vedec.
Životopis.
Rozumnyk Tymofijovyč Honorskyj sа narodil v roku 1791 v chudobnej rodine kňaza. Od roku 1799 sa učil v Tulskom duchovnom seminári, potom od roku 1810 pokračoval na Demidovskom lýceu v Jaroslavli a na Petrohradskom pedagogickom inštitúte.
Po absolvovaní štúdia bol poslaný vo Nového Oskolu na pozíciu učiteľa v ľudovej škole. V roku 1814 prišiel na Charkovskú univerzitu. Keď získal stupeň kandidáta univerzity, prednášal na charkovskom "Instytute šľachetnych divčat" (po slovensky "Inštitúte šľachetných dievčat") a na univerzite.
Bol veľmi vzdelaným človekom – organizoval literárne večery a čítania v Charkove, patril do petrohradského "Voľného obščestva ľubitelej rossijskoj slovesnosti" (po slovensky "Nezávislej spoločnosti nadšencov ruskej slovesnosti"). Spolu s Hryhorijom Kvitkom-Osnovianenkom redigoval časopis "Ukrajinskij Visnyk" (po slovensky "Ukrajinský vestník"). Vydal 2-zväzkovú učebnicu francúzštiny, vlastnú umeleckú zbierku a rozsiahlu prácu s názvom "Pro nasliduvaľnu harmoniju slova" (po slovensky "O napodobňovanej harmónii slova").
Napísal viaceré teoretické práce, medzi ktoré patrí napríklad publikácia "Deščo pro našu chudožňu prozu i rosijsku slovesnisť vzahali" (po slovensky "Čosi o našej umeleckej próze i ruskej slovesnosti obecne"), rad článkov na tému ruského veršovania, biografické eseje, vlastné básne a prozaické diela. Prekladal diela antických autorov (Vergílius, Horatius, Gaius Valerius Catullus, Publius Ovidius Naso, Sextus Aurelius Propertius, Albius Tibullus).
V roku 1818 vyšla publikácia s názvom "Opyty v proze: Razumnika Gonorskogo s prisovokuplenijem dvuch sonetov, dvuch romansov i odnoj fantazii" (po slovensky "Prvotiny v próze: Razumnika Honorského s priložením dvoch sonetov, dvoch romancí a jednej fantastiky"). Jeho práci sa venoval Vasyľ Viktorovyč Drozdovskyj.
Zomrel v roku 1819 v Charkove na následky týfusu.
Ahapij Pylypovyč Šamraj

Ahapij Pylypovyč Šamraj (* 3. október 1896, Myropiľľa, Ruská ríša, dnes Ukrajina – † 7. apríl 1952, Kyjev, Sovietsky zväz, dnes Ukrajina) bol ukrajinský literárny vedec a literárny historik. Pôsobil ako vedecký pracovník Literárnej sekcie Náučno-vedeckej katedry histórie ukrajinskej kultúry v Charkove v rokoch 1925 a 1926 a v Komisii novodobej literatúry Vseukrajinskej akadémie vied a bol redaktorom zbierky "Charkivska škola romantykiv" (po slovensky "Charkovská škola romantikov"). Stal sa obeťou stalinizmu.
Životopis.
Аhapij Pylypovyč Šamraj sa narodil 3. októbra 1896 v obci Myropiľľa.
V roku 1921 ukončil Charkovskú univerzitu a prednášal ukrajinskú literatúru na "Charkivskom instytute narodnoji osvity" (po slovensky "Charkovskom inštitúte národne osvety"). Pracoval na "Instytute literatury im. T. Ševčenka" (po slovensky "Inštitúte literatúry T. Ševčenka") – patril medzi význačných predstaviteľov novej školy literárnej vedy. V roku 1925 ho oslovila práca Pavla Nikitiča Sakulina "Sociologičejskij metod v literaturovedenii" (po slovensky "Sociologická metóda v literárnej vede"), pod vplyvom čoho začal aplikovať túto metódu vo svojich prácach. Aktívne tak vystupoval proti tzv. formálnej metóde vtedy značne rozšírenej v ukrajinskej vede. Kritike formálnej metódy Ahapij Šamraj venoval článok publikovaný vo vydaní časopisu "Červonyj šľach" (po slovensky "Červená cesta") z roku 1926.
Na začiatku 30. rokov mu NKVD hrozilo väzením. V čase vrcholenia hladomoru utiekol z Charkova do Udmurtskej autonómnej sovietskej socialistickej republiky, kde prednášal na vysokej škole pedagogickej v Iževsku. Neskôr sa presťahoval do Fergany a do Permu.
Koncom druhej svetovej vojny bol rehabilitovaný a pokračoval na "Instytute literatury im. T. Ševčenka" (po slovensky "Inštitúte literatúry T. Ševčenka"). Po návrate z emigrácie pôsobil do roku 1944 na Kyjevskej univerzite.
Po jeho smrti vyšla v roku 1963 publikácia "Vybrani staťťi i doslidžeňňa" (po slovensky "Vybrané články a štúdie").
Publikačná činnosť.
Nа témy z histórie ukrajinskej literatúry publikoval práce "Ukrajinska literatura. Styslyj ohľad" (po slovensky "Ukrajinská literatúra. Stručný prehľad"; v rokoch 1927 a 1928), 3-zväzkovú zbierku "Charkivski poety 30-40-ych rr. XIX. st." (po slovensky "Charkovskí básnici 30. – 40. rokov XIX. storočia"; 1930), čo obsahujú aj poznatky z jeho výskumu ukrajinského romantizmu.
Okrem toho napísal odborné publikácie na témy z teórie a z metodológie literatúry. Pri výskume sa venoval tvorbám Ivana Petrovyča Kotľarevského, Hryhorija Kvitku-Osnovianenka, Tarasa Hryhorovyča Ševčenka, Oleksu Petrovyča Storoženka, Mychajla Mychajlovyča Kociubynského, Stepana Vasyľovyča Vasyľčenka a ďalších. Zo svetovej literatúry sa venoval tvorbám napríklad Williama Shakespearea, Victora Huga, Ernsta Theodora Amadea Hoffmana.
Bol autorom prác a článkov:
Bol jedným z redaktorov diel Tarasa Hryhorovyča Ševčenka pri vydaní z roku 1930 a autorom vstupných článkov k samostatným dielam Tarasa Hryhorovyča Ševčenka.
Zoznam členov Académie des beaux-arts (sochárstvo)

Toto je zoznam bývalých a súčasných členov Académie des beaux-arts v sekcii II: Sochárstvo.
Kreslo 4.
Toto kreslo bolo v roku 1985 presunuté do sekcie VII.
Mickey Renaud

Mickey Renaud (* 5. október 1988, Caroline, Alberta, Kanada – † 18. február 2008, Windsor, Ontário, Kanada) bol kanadský hokejový útočník. V roku 2007 bol draftovaný do NHL klubom Calgary Flames, ale už o pár mesiacov neskôr nečakane zomrel na vzácnu chorobu srdca. Na jeho počesť bolo pomenované individuálne ocenenie Mickey Renaud Captain’s Trophy, ktoré sa každoročne udeľuje tomu hráčovi OHL, ktorý najlepšie stelesňuje obetavosť pre tím.
Životopis.
Narodil sa v mestečku Caroline v Alberte, jeho otec bol bývalý hokejista NHL Mark Renaud. Vyrastal v Ontáriu, v meste Windsor, odkiaľ jeho otec pochádzal. V roku 2005 začal nastupovať za tím Windsor Spitfires v lige OHL, jednej z najprestížnejších juniorských hokejových líg na svete. V roku 2007 bol draftovaný do NHL klubom Calgary Flames v piatom kole. Bol považovaný za všestranného útočníka, vedel strieľať góly, ale vďaka mohutnej postave a obratnosti bol platný aj v obrane.
Pred štartom hokejovej sezóny 2007/08, po úspechu na drafte, bol menovaný kapitánom Windsoru Spitfires. Počas tohto ročníka jeho rodina prichýlila ku sebe Taylora Halla, ktorý posilnil tím ako vychádzajúca mladá hviezda. Renaud v tej sezóne stihol odohrať 56 zápasov, ale vo februári 2008 náhle umrel. Pri raňajkách s rodinou skolaboval a už sa nikdy neprebral. Príčinou smrti bola choroba srdca, presnejšie hypertrofická kardiomyopatia.
Pamiatka.
Tím Windsor Spitfires vyvesil pod strop Renaudov dres s číslom 18, čím ho uviedol do klubovej siene slávy.
V sezóne 2008/09 liga OHL predstavila individuálne ocenenie Mickey Renaud Captain’s Trophy, ktorá sa udeľuje hráčovi, ktorý najlepšie stelesňuje tímového ducha.
Bývalý hokejista NHL a spoluhráč Ranauda Ryan Ellis po zvyšok svojej hokejovej kariéry nosil retiazku s číslom 18 na jeho počesť.
Spoluhráč Adam Henrique si zase nechal vytetovať obrázok odkazujúci na Renauda.
Zoznam kardinálov vymenovaných Mikulášom II.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Mikulášom II.
Menovacia politika.
Pápež Mikuláš II. vymenoval počas svojho pontifikátu (10581061) 13 kardinálov.
Hlava Cirkvi vymenovala minimálne 5 kardinálov talianskeho pôvodu; pôvod zvyšných 8 nie je úplne zrejmý. Medzi vymenovanými prelátmi sa nachádzali aj dvaja budúci pápeži. Benediktín Ildebrando sa neskôr stal pápežom Gregorom VII. Od roku 1584 bol uctievaný ako blahoslavený a od 1728 je svätým. Druhým nástupcom apoštola Petra sa stal kardinál Desiderio, ktorý si zvolil meno Viktor III. Od roku 1887 je uctievaný ako blahoslavený.
Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Mikuláš II., bol Giovanni kardinál Minuzzo. Skonal pravdepodobne v roku 1090, teda približne 29 rokov po pontifikovej smrti.
Zoznam kardinálov vymenovaných Štefanom IX.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Štefanom IX.
Menovacia politika.
Pápež Štefan IX. vymenoval počas svojho 7-mesačného pontifikátu (10571058) 13 kardinálov v 1 konzistóriu.
Hlava Cirkvi vymenovala minimálne 4 kardinálov talianskeho pôvodu a 1 nemeckého; pôvod ďalších 8 nie je úplne zrejmý. Spomedzi nových hodnostárov sa kardinál Bruno pred rokom 1088 vzdal svojho titulu. Posledným doloženým žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Štefan IX., bol benediktín Pietro kardinál Alberini. Skonal v roku 1100, teda približne 42 rokov po pontifikovej smrti.
Pápež Lev XII. udelil 1. októbra 1828 ekvipolentne uctievanému svätcovi Petrovi kardinálovi Damianimu titul Učiteľ Cirkvi.
Lake Palace

Lake Palace alebo Lake Palace Hotel (predtým nazývaný Jag Niwas podľa názvu ostrova, na ktorom je postavený) je luxusný hotel s 83 izbami a apartmánmi s bielymi mramorovými stenami, ktorý sa nachádza na malom ostrove jazera Pichola v Udaipur v Indii. Objekt sa nachádza necelých dvesto metrov od pevniny a jeho plocha je okolo 7500 m².
História.
Palác bol postavený pre Jagata Singh II v rokoch 1743 až 1746. Existujú rôzne neoverené príbehy o tom, prečo bol palác postavený na jazere Pichola. Jeden príbeh hovorí, že otec Jagat Singh II, zakázal svojmu synovi žiť v inom neďalekom ostrovnom paláci so ženami, s ktorými sa v tom čase zabával, a tak jeho syn namiesto toho postavil nový jazerný palác. Iná verzia uvádza, že Jagat Singh II jednoducho cítil, že hlavný mestský palác Udaipur je príliš verejným miestom, takže palác pri jazere bol postavený ako odľahlejšie útočisko.
Počas 20. storočia palác postupne chátral a v 60. rokoch sa Bhagwat Singh rozhodol objekt premeniť na luxusný hotel. V roku 1971 prevzala hotel skupina Taj Hotels.
Počas svojho pôsobenia ako kráľovský palác budova hostila rôznych známych hostí, vrátane Jacqueline Kennedyovej, Lorda Curzona, kráľovnej Alžbety či britskej herečky Vivien Leigh.
Chobotnička.
V areáli sa natáčal aj film o Jamesovi Bondovi "" (1983), kde slúžil ako domov postavy Chobotničky (Maud Adams).
Zoznam kardinálov vymenovaných Viktorom II.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Viktorom II.
Menovacia politika.
Pápež Viktor II. vymenoval počas svojho pontifikátu (10551057) 5 kardinálov v 2 konzistóriách.
Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Viktor II., bol kardinál Bennone. Skonal pravdepodobne v roku 1098, teda 41 rokov po pontifikovej smrti.
Kleitias

Kleitias alebo aj Klitias () bol atický maliar čiernofigúrových váz, činný približne v rokoch 570 až 560 pred Kr.
Kleitias, aténsky majster ranej čiernofigúrovej maľby, spolupracoval s hrnčiarom Ergotimom. Ich signatúry sa nachádzajú na štyroch vázach a na jednom keramickom stojane. Na základe štýlu je mu pripísaných aj viacero iných nesignovaných malieb na menších nádobách alebo na keramických fragmentoch. Jeho maliarske diela sú aj napriek istým archaickým črtám (hranaté kontúry, oči spredu na tvári z profilu) dôkazom veľkej grafickej istoty. Kleitias a hrnčiar Ergotimos boli zrejme významnou tvorivou dvojicou, ktorých výrobky sa vyvážali až do Etrúrie.
Jeho najprepracovanejším dielom (s jeho signatúrou "ΚΛΙΤΙΑΣ ΕΓΡΑΦΣΕΝ" – Klitias to namaľoval) je rozmerný čiernofigúrový volútový kráter zvaný „Françoisova váza“ (datovaná do roku 570 pred Kr., je to najstarší aténsky volútový kratér) pomenovaná podľa jej nálezcu Alessandra Françoisa, ktorý ju v roku 1844 objavil v etruskej hrobke neďaleko Chiusi (v Toskánsku). Tento šesťdesiatšesť centimetrov vysoký kratér (ktorý je pýchou Florentského múzea, Museo archeologico nazionale di Firenze, 4209) vo svojom najväčšom obvode meria asi dva metre a jeho výzdoba usporiadaná do pásov (do 7 horizontálnych pásov) zachycuje až dvesto postáv, ktoré sa dajú identifikovať vďaka nápisom. Príbehy vykreslené na váze predstavujú niečo ako „encyklopédiu gréckej mytológie“, je tu zobrazený lov na "kalydónskeho diviaka", skutky Thésea, epizódy z trójskej vojny, a to preteky vozov na pohrebných hrách za mŕtveho Patrokla, Achilles útočiaci na Tróila pred bránami Tróje a Aias nesúci mŕtveho Achilla, je tu tiež zobrazený boj Lapitov a Kentaurov, sprievod bohov na svadbe Pélea a Thetis, Héfaistos vracajúci sa na Olymp, bitka Pygmejov a žeriavov, ako aj Sfingu, gryfy alebo Gorgony.
Zoznam kardinálov vymenovaných Levom IX.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Levom IX.
Menovacia politika.
Pápež Lev IX. vymenoval počas svojho pontifikátu (10491054) 26 kardinálov v 4 konzistóriách, ktoré sa konali zhruba každý rok. Najviac vymenovaných (16) bolo v prvom roku jeho pontifikátu.
Hlava Cirkvi vymenovala minimálne 6 kardinálov francúzskeho pôvodu a 6 talianskeho; pôvod zvyšných 14 nie je úplne zrejmý. Hugo kardinál Candidus bol v roku 1075 exkomunikovaný. Medzi vymenovanými prelátmi sa nachádzal aj benediktín Frédéric de Lorraine, ktorý sa neskôr stal pápežom Štefanom IX.
Posledný zdokumentovaný žijúci kardinál, ktorého vymenoval pápež Lev IX., bol pravdepodobne kardinál Leone. Skonal v roku 1099, teda 45 rokov po pontifikovej smrti.
Hašima

Hašima môže byť:
Zoznam kardinálov vymenovaných Damazom II.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Damazom II.
Menovacia politika.
Pápež Damazus II. vymenoval počas svojho 23-dňového pontifikátu (1048) jedného kardinála. Altwin skonal v roku 1097, teda 49 rokov po pontifikovej smrti.
Zoznam kardinálov vymenovaných Gregorom VI.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Gregorom VI.
Menovacia politika.
Pápež Gregor VI. vymenoval počas svojho 19-mesačného pontifikátu (10451046) štyroch kardinálov v dvoch konzistóriách. Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenovala táto hlava Cirkvi, bol kardinál Giovanni. Skonal pravdepodobne v roku 1055, teda asi 9 rokov po pontifikovej smrti.
Zoznam kardinálov vymenovaných Benediktom IX.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Benediktom IX.
Menovacia politika.
Pápež Benedikt IX. vymenoval počas svojho trojfázového pontifikátu (10321044; 1045; 10471048) 39 kardinálov v 7 konzistóriách, ktoré sa konali v nepravidelných intervaloch. Hlava Cirkvi vymenovala najviac kardinálov (17) v roku 1044. Medzi týmito novými hodnostármi sa nachádzal aj kardinál Giovanni, ktorý sa neskôr stal pápežom Silvestrom III.
Posledným zdokumentovaným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Benedikt IX., bol kardinál Giovanni (kreovaný v roku 1033). Skonal pravdepodobne v roku 1087, teda asi 39 rokov po pontifikovej smrti.
Pane di Monte Sant'Angelo

Pane di Monte Sant'Angelo (, vo foggianskom nárečí "li panet") je tradičný pekárenský výrobok mesta Monte Sant'Angelo v talianskej provincii Foggia.
História.
Pane Monte Sant'Angelo je veľmi špecifický chlieb s jemnou a chrumkavou kôrkou a mäkkým a kompaktným vnútrom. V dávnych dobách sa bochníky zaháčkovali a vešali mimo obchodov: hovoríme o veľmi veľkých bochníkoch, ktoré vážia 5 alebo 6 kilogramov a majú priemer 70 – 80 centimetrov.
V roku 2006 bol chlieb Monte Sant'Angelo zaradený do zoznamu tradičných apúlskych agropotravinárskych výrobkov.
Výroba.
Suroviny na jeho prípravu sú mäkká pšeničná múka typu „0“, voda, soľ a prírodné droždie (v miestnom dialekte "lu crescente"). Múka sa zmieša s prírodným droždím a potom sa zriedi vo vode s pridanou soľou. Takto získané cesto sa nechá vykysnúť a potom sa tvaruje na bochník chleba. Keď je cesto vytvarované, nechá sa pred vložením do rúry odpočinúť v drevených škatuliach a nasledne sa pečie pri teplote 200 °C aspoň 2 hodiny. (tradičná metóda prípravy vyžaduje, aby sa chlieb piekol v peciach na drevo).
Ďalší variant chleba zahŕňa pridanie varených zemiakov do cesta, aby bol chlieb mäkší.
Difúzia.
Dnes sa spomínaný chlieb vyváža aj mimo miesta svojho pôvodu.
10foot

10foot, niekedy tiež písané ako 10 Foot, je pseudonym britského tvorca graffiti, ktorý bol denníkom Financial Times označený za najznámejšieho londýnskeho graffitipisca, zároveň je jeho produkciu možné vidieť po celom Spojenom kráľovstve a v mnohých svetových metropolách aj na odľahlých miestach. Finančná škoda za odstránenie graffiti, ktorú spôsobil v Spojenom kráľovstve, je k roku 2023 odhadovaná vo výške jedného milióna libier. 10foot okrem iného šíri cez svoje graffiti aj politické názory, ako napríklad „free Palestine“, kedy vyslovuje podporu hnutia za nezávislosť Palestíny.
Identita a život.
Za prezývkou 10foot, podľa denníka Daily Mail, stojí Sam Moore pôvodom z malého ostrova Wight, kde vyrastal so svojou matkou a nevlastným otcom a tiež navštevoval miestnu strednú školu. S graffiti začal po svojom presťahovaní sa do Londýna vo veku dvadsiatich rokov, kde sa zoznámil s ďalšími autormi. V roku 2010 bol za tvorbu ilegálneho graffiti odsúdený na odňatie slobody, z dôvodu spáchania dvadsiatich piatich trestných činov, ku ktorým sa priznal. Roku 2023 sa 10foot spojil s odevnou značkou Palace v rámci jesennej kolekcie, kedy na tričkách a mikinách bola fotografia policajného vozidla, ktoré bolo potagované 10footovým podpisom. Ako reklamné video na spoluprácu bol použitý záznam z daného skutku.
Väzenie.
Dvadsaťštyriročný Sam Moore bol 6. júna 2010 zadržaný po tom, čo bol spojený s ilegálnou tvorbou neďaleko mosta Hungerford Bridge v Londýne. Po Samovom zadržaní došlo zo strany polície k vyfotografovaniu jeho tagu, prepojeniu s ich databázou a následnému porovnaniu s ostatnými miestami, kde sa nachádzali. Policajti potom previedli viacero domových prehliadok a zabavili dôkazný materiál v podobe vecí súvisiacich s graffiti vrátane cédečiek s fotografiami jeho diel, sprejov, fixiek a fotografií, na ktorých je vyfotený s ďalšími známymi autormi graffiti. Po analýze jeho rukopisu bol súdom uznaný vinným, keď ním spôsobená škoda bola odhadnutá na 113 000 libier, a odsúdený na dva roky odňatia slobody.
Štýl.
10foot pre písanie svojej prezývky využíva všetky tri základné druhy graffiti v niekoľkých podobách, ako napríklad ľahko čitateľné tagy a piecy „10foot“ či dvojznakový throw up „10“, kedy je nula vizuálne znázornená ako obrys chodidla ("anglicky" foot).
Kalužná

Kalužná () je vrch v južnej polovici Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad mestom Martin, približne západne od jeho centra.
Poloha.
Nachádza sa v južnej časti Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Martin a na katastrálnom území mesta Martin. Najbližšími sídlami sú východne situované mestá Vrútky a Martin, severozápadne sa nachádza Višňové a Turie a južne Valča, Trebostovo a Bystrička.
Opis.
Kalužná leží v rázsoche, ktorá vybieha východným smerom z Krížavy (). Severné svahy sa zvažujú do Lopušnej doliny, ktorou voda z lokality odteká potokom Zázrivá do rieky Turiec. Južne sa nachádza Malá dolina, ktorou preteká Malý potok. Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no úbočím vedie cesta i chodník do blízkeho strediska Martinské hole.
Severne sa nachádza Diaľna (), Ráztoky (), Krivá (), Minčol () a Dlhá lúka (), západne dominujú Martinské hole s vrcholmi Zázrivá (), plytkým sedlom je oddelená Krížava (), Veľká lúka (), Vidlica () a Veterné (), južne sa nachádzajú Humience (), Ostré (), Končiar (), Dubový diel () a Hrádok () a východne sa masív pozvoľne zvažuje do Turčianskej kotliny.
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Malej Fatry, no tiež Turčiansku kotlinu, Západné Tatry, Veľkú Fatru, Kremnické vrchy a Žiar.
Vittorio Francesco Viola

Mons. Vittorio Francesco Viola, OFM (* 4. október 1965, Biella, Taliansko) je taliansky rímskokatolícky kňaz, arcibiskup, súčasný sekretár Dikastéria pre Boží kult a disciplínu sviatostí. Člen Rádu menších bratov.
Skóre roky.
Narodil sa 4. októbra 1965 v Taliansku. Na strednej škole sa sústredil na vedu a zapísal sa na univerzitu, plánoval študovať medicínu, no po účasti na františkánskych programoch pre mládež vstúpil do Rádu menších bratov. Študoval na Teologickom inštitúte v Assisi a na Pápežskom inštitúte posvätnej liturgie v Ríme, kde získal licenciát z liturgie. Na tej istej univerzite v roku 2000 získal doktorát zo sakrálnej liturgie.
14. septembra 1991 zložil večné sľuby v Ráde menších bratov v bazilike Santa Maria degli Angeli. Za diakona ho vysvätil 4. júla 1992 a za kňaza 3. júla 1993 Mons. Luca Brandolini, rímsky pomocný biskup.
Biskup.
Pápež František ho 15. októbra 2014 vymenoval za biskupa v Tortone. Dňa 7. decembra 2014 prijal biskupskú vysviacku v Bazilike Santa Maria degli Angeli v Assisi od Domenica Sorrentina, arcibiskupa z Assisi s kardinálom Gualtierom Bassettim, arcibiskupom z Perugie, a biskupom Martinom Canessom, jeho predchodcom v diecéze Tortona. Ako biskupské heslo si zvolil slová od svätého Ambróza: "In tuis te invenio sacramentis" („Objavujem ťa v tvojich sviatostiach“). 14. decembra bol uvedený do úradu.
Kuriálna služba.
Dňa 14. januára 2021 mal súkromnú audienciu u pápeža Františka. Dňa 27. mája 2021 ho pápež František vymenoval za sekretára Dikastéria pre Boží kult a disciplínu sviatostí, povýšil ho na arcibiskupa a udelil mu titul emeritný arcibiskup z Tortony. Stal sa apoštolským administrátorom Tortony.
Villa del Balbianello

Villa del Balbianello je renesančný palác z 18. storočia v meste Lenno na brehu Comského jazera na severe Talianska. Vila bola postavená pre kardinála Angela Maria Duriniho na konci 18. storočia a ponúka výhľad na jazero Como, takmer oproti Bellagio.
História.
Táto vila sa nachádza na konci výbežku Lavedo. Bola postavená v roku 1787 pre kardinála Angela Maria Duriniho, ktorý sa rozhodol vytvoriť najkrajšiu záhradu na riviére v obci Tremezzo. V 19. storočí sa stal letným domovom Costanzy Arconati Viscontiho. V roku 1976 nehnuteľnosť kúpil známy bádateľ gróf Guido Monzino, ktorý venoval veľa úsilia obnove domu a jeho pozemku. Vila teraz patrí FAI, talianskej obdobe National Trust (fondu na ochranu životného prostredia), ktorý ju udržiava v plnej kráse. Objekt je častým a obľúbeným miestom filmárov.
Casino Royale.
Vila sa objavila aj v bondove "" (2006), kde slúžila ako miestom, kde Bond (Daniel Craig) a Vesper (Eva Green) prevedú peniaze pomocou švajčiarskeho bankára. V deji sa vila objavila až koncom filmu.
IKAR

IKAR, a. s. je najväčšie slovenské vydavateľstvo knižných titulov. Zastrešuje viaceré knižné značky ako IKAR, Príroda, YOLI, Stonožka alebo Odeon.
Vydavateľstvo bolo založené v roku 1990. Od počiatku svojej existencie predalo viac ako 34 miliónov výtlačkov. Do jeho portfólia patrí viacero bestsellerových slovenských autorov a autoriek rozličných žánrov, napríklad Táňa Keleová-Vasilková, Arpád Soltész, Jozef Karika, Jozef Banáš alebo Kristína Tormová.
IKAR je držiteľom viacerých odborných aj čitateľských ocenení, napríklad Vydavateľ roka, Najkrajšia kniha roka, Najkrajšia kniha Slovenska či ocenenia za umelecké preklady.
História.
Vydavateľstvo, ktoré bolo založené začiatkom 90. rokov, sa preslávilo úspechom knižnej série "Kvety v podkroví" od Virginie Andrews, no mimoriadny úspech zaznamenala aj čiernobiela zošitová publikácia "Zdravie z Božej lekárne" od Márie Trebenovej. Predalo sa takmer 400-tisíc výtlačkov.
Od apríla 2024 je edičnou značkou IKARu aj Slovenský spisovateľ.
FC Noah

Football Club Noah (arm. Ֆուտբոլային Ակումբ Նոա) bežne známy ako Noah je arménsky profesionálny futbalový klub, ktorý sídli v meste Armavir. Tím pôsobí v najvyššej arménskej klubovej súťaži Bardsragujn chumb. Klub bol založený v roku 2017 pod názvom FC Artsakh. Svoje domáce zápasy hráva na štadióne Armavir Stadium s kapacitou 3 300 miest.
História klubu.
Klub bol založený v roku 2017 pod názvom FC Artsakh. Klub začal svoj pôsobenie v druhej arménskej lige a v prvej sezóne klubu skončili na druhom mieste a postúpili do najvyššej arménskej klubovej súťaže Bardsragujn chumb.
Po sezóne 2018/19 sa bývalý majiteľ klubu rozhodol predať klub a zároveň sa klub premenoval na FC Noah.
Ich najväčší úspech prišiel v sezóne 2019/20 keď Noah vyhral arménsky pohár.
Súpiska klubu.
Súčasná zostava:
Airbus A400M Atlas

A400M Atlas je štvormotorové turbovrtuľové taktické dopravné lietadlo vyvinuté spoločnosťou Airbus v spolupráci s niektorými aliančnými štátmi. Krídla A400M (z veľkej časti navrhnuté z kompozitných materiálov) sa vyrábajú vo Veľkej Británii, zatiaľ čo trup je vyrobený v Nemecku. Montáž celého lietadla prebieha v Španielsku.
A400M kombinuje schopnosť prepravovať strategické náklady so schopnosťou dopraviť sa aj na taktické miesta s malými a nepripravenými pristávacími dráhami a zároveň môže pôsobiť ako frontový tanker. Francúzske a turecké vzdušné sily už nasadili toto lietadlo v Afganistane, Stredoafrickej republike, africkom regióne Sahel, Mali, ale aj na Blízkom východe, kde zabezpečovalo podporu leteckých operácií nad Irakom a Sýriou.
Vznik a vývoj.
Vývoj A400M bol spustený v máji 2003. Nové lietadlo malo pokryť potreby siedmich európskych národov: Belgicka, Francúzska, Nemecka, Luxemburska, Španielska, Turecka a Spojeného kráľovstva. V roku 2005 sa k týmto krajinám pripojila aj Malajzia. 
A400M uskutočnil svoj prvý let 11. decembra 2009. Prvé sériovo vyrobené lietadlo bolo francúzskym vzdušným silám dodané v auguste 2013.
Charakteristika.
Medzi špecifiká Atlasu patria protichodne otáčajúce sa vrtule, čo zlepšuje jeho letové vlastnosti. Tie sú poháňané motormi Europrop TP400-D6, každý disponujúci výkonom 8250 kW. Vďaka použitiu najmodernejších technológií a štyroch unikátnych turbovrtuľových motorov EuroProp TP400-D6, má A400M schopnosť preletieť vzdialenosť až 8 900 km v cestovnej výške do 11 300 m. Dosahuje maximálnu rýchlosť až 0,72 Machu, čo sa už približuje rýchlosti prúdového lietadla. Pre špeciálne operácie môže dokonca letieť až vo výške 12 200 m. Lietadlo dokáže vzlietnuť z nespevnenej dráhy s dĺžkou 940 metrov.
Nákladový priestor má dĺžku 17,71 metrov, šírku 4 metre a na výšku tiež 4 metre. Pojme až 37 ton materiálu, 116 plne vystrojených vojakov alebo 66 vojenských nosidiel. A400M môže prepravovať množstvo kusov nadmerného nákladu, vrátane vozidiel a helikoptér, ktoré sú príliš veľké alebo príliš ťažké pre taktické lietadlá predchádzajúcej generácie. Dokáže tak prepraviť napríklad vrtuľník NH90 alebo CH-47 Chinook, prípadne ťažké bojové vozidlo pechoty. Lietadlo je schopné prepraviť tiež ťažký nákladný automobil, záchranný čln alebo veľké zdvíhacie zariadenia, ako sú rýpadlá alebo mobilné žeriavy potrebné na pomoc pri odstraňovaní následkov katastrof.
A400M bolo od začiatku navrhnuté ako dvojúčelové lietadlo - dopravné aj tankovacie, čí poskytuje vzdušným silám nákladovo efektívny prostriedok schopný doplniť iným lietadlám palivo počas letu. Stroj má základnú palivovú kapacitu 63 500 litrov (50 800 kg), ktorú je možné ešte zväčšiť prídavnými palivovými nádržami. Dve palivové hadice sa nachádzajú pod krídlami a poskytujú prietok paliva až 1 200 kg za minútu. Tankovanie je možné vykonať aj pomocou stredovej hadice, ktorá má ešte vyšší prietok paliva, približne 1 800 kg za minútu. A400M môže tankovať celý rad vojenských lietadiel vybavených sondami vrátane stíhačiek ako Eurofighter Typhoon alebo väčších lietadiel (napríklad C-295).
Polícia Hvar

Polícia Hvar je česko-slovenský kriminálny seriál TV Nova. Seriál sa vysielal od 8. júla 2024 aj na TV Markíza. Hlavné postavy stvárnili Jakub Štafek a Alžbeta Ferencová.
Valverde (Cesenatico)

 
Valverde alebo Valverde di Cesenatico je časť ("frazione") a turistické centrum obce ("comune") Cesenatico nachádzajúce sa juhovýchodne od verejného parku Parco di Levante.
Spolu so susednou časťou Cesenatica, Villamarina, je plné ubytovacích zariadení, obchodov, barov, reštaurácií a vybavených pláží najmä pre rodiny s deťmi.
Lysiades

Lysiades () môže byť:
Lysiades (hrnčiar)

Lysiades () bol grécky hrnčiar, činný v poslednej štvrtine 6. storočia pred Kr.
Známy je len vďaka signatúre na exaleiptrone (zvanom tiež kóthón) uloženom v mestskom múzeu Lyone (Musée des Beaux-Arts E 387) Exaleiptron podpísaný Lysiadom ponúka ukážkový príklad zručnosti aténskych hrnčiarov. Váza, ktorá má veľmi zdržanlivú dekoráciu (napr. malé jemné bodky na pásiku po obvode), širokú čiernu nôžku, je datovaná približne do roku 530 pred Kr. Podpis len podčiarkuje schopnosti hrnčiara:
Britský historik umenia John Beazley mu pripisoval aj bostonský exaleiptron (Museum of Fine Arts 99.531, Boston). Určité chyby, ktoré sa v priebehu rokov do Beazleyho spisov „vkradli“, boli po novších výskumoch opravené.
Krivá (vrch v Malej Fatre)

Krivá () je vrch v južnej polovici Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad mestom Vrútky, približne severozápadne od mesta Martin.
Poloha.
Nachádza sa v južnej časti Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Martin a na katastrálnom území mesta Martin. Najbližšími sídlami sú východne situované mesto Vrútky a obec Lipovec, juhovýchodne sa nachádza Martin a Bystrička, severozápadne Višňové a Turie, severne Stráňavy a Strečno.
Opis.
Krivá leží v rázsoche, ktorá vybieha z Dlhej lúky () východným smerom na Ráztoky (). Južné svahy klesajú do Lopušnej doliny, ktorou vodu z priľahlých svahov odvádza potok Zázrivá do rieky Turiec. Severné a východné časti sa zvažujú do Javornej doliny, z ktorej voda odteká Javorinou. Vrcholom prechádza značená turistická trasa z Vrútok.
Východne sa nachádzajú Ráztoky () a Diaľna (), severne Grúň (), Úplaz (), Malý Minčol () a Minčol (), západne Skalnatá (), plytkým sedlom oddelená Dlhá lúka () a Zázrivá () a južne Krížava (), Veľká lúka (), Vidlica (), Veterné (), Prostredný grúň () a Kalužná ().
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných odlesnených častí je možné vidieť okolité vrcholy Malej Fatry, no tiež Turčiansku kotlinu, Západné Tatry, Veľkú Fatru a Kremnické vrchy.
SPYDER

SPYDER je izraelský mobilný systém protivzdušnej obrany krátkeho a stredného dosahu vyvinutý spoločnosťou Rafael Advanced Defense Systems v spolupráci s Israel Aerospace Industries (IAI).
SPYDER je raketový systém zem-vzduch, ktorý dokáže zasiahnuť lietadlá, vrtuľníky, bezpilotné vzdušné prostriedky, drony, riadené strely a presne navádzanú muníciu. Zabezpečuje protivzdušnú obranu stacionárnych prostriedkov a bodovú a plošnú obranu pre mobilné sily v bojových oblastiach.
Popis.
Systém môže byť namontovaný na nákladnom vozidle Tatra, Mercedes-Benz Actros, MAN TGS, Scania P-series, Dongfeng alebo TELAR. Využíva rakety Python-5 a Derby. Existujú dva varianty tohto systému: SPYDER-SR krátkeho dosahu a SPYDER-MR stredného dosahu. 
Typická batéria pozostáva zhruba z deviatich vozidiel. Je tam radar, rozdelený na dve vozidlá, aby bol mobilnejší. Potom sú tam štyri odpaľovacie zariadenia, ktoré nesú rakety. Zvyšok tvorí jedno stredisko riadenia paľby a jedno komunikačné stredisko. V jeden okamih môže jedna batéria strieľať na viacero cieľov. Navyše jednotlivé odpaľovacie zariadenia môžu byť od seba vzdialené až 10 kilometrov, čím sa veľmi zväčšuje priestor, v ktorom môžu pôsobiť.
Varianty.
SPYDER-SR.
SPYDER-SR je vybavený prehľadovým radarom Elta EL/M-2106 Advanced Tactical Acquisition Radar (ATAR) 3D Active electronicly scanned array (AESA). Tento radar dokáže sledovať a zasiahnuť viacero cieľov súčasne. E/LM-2106 ATAR je obranný radar štvrtej generácie navrhnutý spoločnosťou Elta a pracuje v L-pásme vlnovej dĺžky. Dokáže detegovať stíhacie lietadlo na vzdialenosť 70–110 km, helikoptéry na vzdialenosť 40 km a bezposádkové lietadlá na 40–60 km.
Odpaľovacie zariadenia systému SPYDER-SR nesú rakety Python-5 s infra-červeným navádzaním. Tie dokážu zostreliť vzdušný cieľ až do výšky 9 km a na vzdialenosť 20 km.
SPYDER-MR.
Systém SPYDER-MR je vybavený 3D radarom AESA EL/M-2084 Multi Mission Radar (MMR). Ten je rovnaký ako radar, ktorý používa systém Iron Dome, ktorý je v súčasnosti prevádzkujú Izraelské sily sebaobrany. EL/M-2084 pracuje v pásme S. V režime vzdušného dohľadu dokáže spracovať až 1200 cieľov a deteguje ciele vzdialené až 250 km. Keď je radar statický, pokrýva 120° v azimute.
Odpaľovacie zariadenia systému SPYDER-MR nesú rakety Derby s aktívnym radarovým navádzaním. Tie dokážu zostreliť vzdušný cieľ až na vzdialenosť 60 km a do výšky 16 km. Dôvodom lepšieho doletu je fakt, že rakety sú vybavené dodatočným pohonom.
SPYDER-LR.
V januári 2023 spoločnosť Rafael oznámila, že vylepšením rakiet Derby LR zmodernizovala systém Spyder tak, aby bol schopný ničiť aj taktické balistické rakety. Systém je schopný ničiť vzdušné ciele na vzdialenosť až 80 km.
Používatelia.
Súčasní používatelia.
 Azerbajdžan - v roku 2012 podpísal s Izraelom zmluvu v hodnote 1,6 miliardy dolárov na dodávku neznámeho množstva systémov Spyder a Barak 8.
 Česko
 Etiópia
 India
 Peru
 Filipíny
 Singapur
 Vietnam
 Spojené arabské emiráty
 Maroko
Château d’Anet

Château d’Anet je zámok v renesančnom štýle nachádzajúci sa v Eure-et-Loir, ktorý dal postaviť francúzsky kráľ Henrich II. v 16. storočí pre Diane de Poitiers. Château d’Anet sa nachádza v Anet, asi 78 km od Paríža a asi 16 km od Dreux.
História a vzhľad.
V roku 1546 Diane de Poitiers, vdova po Louisovi de Brézé, začala stavať skromný dom v dedine Anet. Objekt prešiel značným a veľkolepým rozšírením, keď sa jej milenec Henrich II. stal francúzskym kráľom a dal jej k dispozícii architekta Philiberta de L'Orme a prakticky neobmedzené zdroje. Château d’Anet je postavený na vodnom priekope okolo troch nádvorí so záhradami na severnej strane. Vo východnej časti ležali hospodárske budovy, zatiaľ čo na západe bol Cour de la Fontaine a za ním tenisový kurt, stajne a pohrebná kaplnka Diane de Poitiers. Z tohto komplexu, ktorý bol z veľkej časti zbúraný po Francúzskej revolúcii, zostali len niektoré časti.
Vstupná brána.
Vstupnou bránou je dórsky víťazný oblúk veľmi neklasického typu, odvodený od západného portálu románskeho opátstva Saint-Gilles-du-Gard v Provence. Nad prekladom oblúka, ktorý nesie latinský nápis odkazujúci na Henricha II. a Dianu de Poitiers, bol bronzový reliéf od Benvenuta Celliniho zobrazujúci nymfu z Fontainebleau, ktorý je teraz nahradený sadrovou kópiou. Na vrchu brány stoja bronzové sochy; jeleň obklopený štyrmi poľovníckymi psami, predtým uvádzaný do pohybu hodinovým mechanizmom, v narážke na poľovníčku Dianu.
Thunderball.
Objekt bol použitý ako aj miesto natáčania pre film s Jamesom Bondom "" (1965), ktorý sa objavil hneď v úvodnej sekvencii.
Zoznam kardinálov vymenovaných Jánom XIX.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Jánom XIX.
Menovacia politika.
Pápež Ján XIX. vymenoval počas svojho pontifikátu (10241032) 12 kardinálov v 4 konzistóriách v nepravidelných intervaloch. Najviac kardinálov menovala hlava Cirkvi v prvých rokoch pontifikátu.
Posledným doloženým žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Ján XIX., bol kardinál Pietro. Skonal v roku 1049, teda asi 17 rokov po ponitfikovej smrti.
Zoznam kardinálov vymenovaných Silvestrom II.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Silvestrom II.
Menovacia politika.
Pápež Silvester II. vymenoval počas svojho pontifikátu (9991003) troch kardinálov v dvoch konzistóriách. Dvaja kardináli boli talianskeho pôvodu, jeden nemeckého. 
Spomedzi vymenovaných sa neskôr stali pápežmi dvaja z nich: kardinál Fasano si zvolil meno Ján XVIII. a kardinál Teofilatto sa stal pápežom Benediktom VIII. Druhý menovaný bol zároveň poslednou žijúcou osobou, ktorú pápež Silvester II. vymenoval za kardinála. Skonal 9. apríla 1024, teda skoro 21 rokov po Silvestrovej smrti.
Boxer (obrnené vozidlo)

Boxer je obrnené vozidlo s pohonom všetkých 8 kolies. Bolo vyvinuté v spolupráci Nemecka a Holandska a to nemeckej spoločnosti Krauss-Maffei Wegmann a Rheinmetall spoločne s holandskou spoločnosťou Stork. Vozidlo môže plniť rôzne úlohy a vyrába sa v niekoľkých verziách, napr. ako obrnený transportér, bojové vozidlo pechoty s 30 mm kanónom, veliteľské stanovište, nákladná verzia na prepravu streliva, obrnené vyslobodzovacie vozidlo, sanitka, stíhač tankov a pod.
Dodávka prvých obrnených transportérov Boxer pre Bundeswehr začala v septembri roku 2009. Ozbrojené sily Holandska dostali prvé Boxery v roku 2011. Nemecko má za cieľ, aby vozidlo Boxer nahradilo v Bundeswehre kolesové vozidlá TPz Fuchs (6×6), prípadne pásové vozidlá M113.
Konštrukcia.
Boxer je osemkolesové bojové vozidlo, ktoré vo svojej kategórii patrí k najväčším a najťažším. Skladá sa z dvoch základných častí: podvozku a meniteľnej nadstavby, ktorá ponúka moduly pre rôzne druhy misií.
Do výzbroje väčšiny variantov Boxera štandardne patrí diaľkovo ovládaná zbraňová stanica. Pri holandských vozidlách ide o Protector M151 s guľometom kalibru 12,7 mm. Nemecké Boxery majú stanicu FLW-200, ktorá môže niesť guľomety kalibru 7,62 aj 12,7 mm alebo 40mm automatický granátomet. Súprava senyorov vo FLW-200 poyostáva z dennej kamery, termovízie a laserového diaľkomeru. Zbraňová stanica sa otáča o 360° a námer guľometu je od -15° do +70°.
Vysoká úroveň pasívnej i aktívnej ochrany stojí za veľkou hmotnosťou vozidla dosahujúcou až 38,5 t. Boxer odoláva strelám do kalibru 14,5 mm a vysoká je tiež odlnosť proti mínam (až do 8 kg TNT). Korba vozidla sa skladá z niekoľkých vrstiev ohýbaných oceľových plátov a kritické miesta sú posilnené prídavným pancierovaním. Napriek tomu je Boxer samozrejme transportovateľný letecky. 
Všetky súčasné varianty Boxeru sú poháňané 8-valcovým vznetovým motorom MTU 8V 199 TE20 V s výkonom 711 koní, ktorý mu umožňuje dosiahnuť na ceste rýchlosť až 103 km/h.
Zoznam kardinálov vymenovaných Sergiom IV.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Sergiom IV.
Menovacia politika.
Pápež Sergius IV. vymenval počas svojho pontifikátu (10091012) 10 kardinálov v dvoch konzistóriách, ktoré sa konali s dvojročným odstupom.
Apollon Limassol FC

Apollon Limassol FC (gré. Απόλλων Λεμεσού, "Apollon Lemesou)" je cyperský profesionálny futbalový klub, ktorý sídli v meste Limassol). Tím pôsobí v najvyššej národnej klubovej súťaži Cypriot First Division. Klub bol založený v roku 1954 a svoje domáce zápasy hráva na štadióne Alphamega Stadium s kapacitou 11 000 miest. 
História klubu.
Koncom roku 1953 si družstvo mladých mužov stanovilo za sen a cieľ založenie spolku s národnými a atletickými cieľmi založeného na podpore vzdelanosti a sociálnych zručností svojich mladých členov. Dňa 14. apríla 1954 valné zhromaždenie týchto členov s vedúcim pánom Christakisom Pavlidesom navrhuje založenie atletického zväzu s názvom „APOLLON LIMASSOL“. 
Iba tri roky od založenia klubu sa Apollonu podarilo postúpiť do najvyššej cyperskej súťaže kde sa takmer okamžite zastabilizoval. Počas pôsobenia v cyperskej najvyššej súťaži sa klubu štyrikrát podarilo vyhrať titul. Okrem toho vyhral deväťkrát aj domáci pohár a štyrikrát uspel v superpohári.
Okrem futbalu hrá pod značkou Apollon aj družstvo basketbalu a volejbalu.
Káder mužstva.
Súčasná zostava:
Robert Higgs

Robert Higgs (* 1. február 1944) je americký ekonóm a ekonomický historik kombinujúci myšlienky teórie verejnej voľby, novej inštitucionálnej ekonómie a rakúskej ekonomickej školy. Označuje sa ako „libertariánsky anarchista“. Jeho texty v oblastiach ekonómie a ekonomickej histórie pojednávajú najmä o príčinách, význame a dôsledkoch štátneho intervencionizmu a nárastu moci štátu.
Akademická kariéra.
V roku 1968 získal titul PhD v ekonómii na Johns Hopkins University a v minulosti vyučoval na University of Washington (19681983), Lafayette College (19831989) a Seattle University (19891994). V roku 2006 bol hosťujúcim profesorom na Vysokej škole ekonomickej v Prahe. Viedol dizertačné práce na doktorandskom programe na Universidad Francisco Marroquín, kde je v súčasnosti čestným profesorom ekonómie a histórie.
Higgs je od septembra 1994 vedúcim pracovníkom v politickej ekonómii v Independent Institute. Od roku 1994 je editorom časopisu "The Independent Review", ktorý kvartálne vydáva Independent Institute. Higgs bol taktiež vedúcim pracovníkom Ludwig von Mises Institute a v roku 2015 získal ocenenie „Murray N. Rothbard Medal of Freedom“, ktoré vytvoril podnikateľ George W. Connell.
Crisis and Leviathan.
Higgs vo svojej knihe "Crisis and Leviathan: Critical Episodes in the Growth of American Government" z roku 1987 detailne opisuje spôsoby rastu vládnej moci v histórii. Cieľom knihy je demonštrovať, že súčasné modely na vysvetlenie rastu vlády nevysvetľujú, prečo sa rast historicky vyskytoval skôr nárazovo, ako kontinuálne. Higgs tvrdí, že rast moci vlád sa väčšinou vyskytuje ako odpoveď na skutočné alebo iba domnelé národné "krízy". Keď sa kríza skončí, tak vláda niektoré intervencie zruší, ale zväčša nie všetky. Kniha dokumentuje históriu rastu moci Americkej federálnej vlády od 80. rokov 19. storočia až do 80. rokov 20. storočia. Higgs ako hlavné zdroje tohto rastu považuje ekonomické krízy a vojny.
FC Pjunik Jerevan

Football Club Pjunik Jerevan (arm. Ֆուտբոլային Ակումբ Փյունիկ Երևան) bežne známy ako Pjunik je arménsky profesionálny futbalový klub, ktorý sídli v hlavnom meste Jerevan. Tím pôsobí v najvyššej národnej klubovej súťaži Bardsragujn chumb a je stálym účastníkom najvyššej ligy od svojho založenia v roku 1992. Svoje domáce zápasy hráva na štadióne republiky Vazgena Sargsjana s kapacitou 14 403 miest.
História klubu.
Pjunik založila v roku 1992 arménska futbalová legenda Khoren Oganesian a pôvodne sa klub volal Homenetmen Jerevan. Klub okamžite vstúpil do najvyššej arménskej súťaže a hneď na prvý pokus ju aj vyhral. V roku 1995 bol klub premenovaný na súčasný názov.
Počas svojej viac než tridsaťročnej histórie klubu sa Pjunik stal najúspešnejším arménskym klubom. 16-krát sa stali víťazmi domáceho titulu a okrem toho osemkrát vyhrali pohár a desaťkrát sa tešili zo superpoháru.
Káder mužstva.
Súčasná zostava: