burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Amfiktyónia

Amfiktyónia bol náboženský spolok niekoľkých kmeňov v Grécku, ktorý strážil určité posvätné miesto, jeho majetky a pútnikov, ktorí do tohto centra prichádzali, organizoval náboženské slávnosti a hry, zabezpečoval chrám materiálne.
Pomenovanie vzniklo z gréckych slov amfi = okolo + ktizein = zakladám, usadzujem. 
Elidská amfiktyónia.
Amfiktyónie vznikali v starovekom Grécku už v 9. a 8. storočí pred Kr. Najstaršia amfiktyónia vznikla v Elide na Peloponéze a zabezpečovala ochranu Olympie, kde sa konali pravidelne olympijské hry. Kmene, ktoré boli členmi elidskej amfiktyónie zabezpečovali posvätný mier (ekecheiriá), aby sa mohli na olympijských hrách zúčastniť športovci aj pútnici z celého gréckeho sveta. Štát, ktorý porušil posvätný mier, bol vylúčený z olympijských hier.
Délsko-aténska amfiktyónia.
vznikla okolo Apollónovho chrámu na ostrove Délos. Okolo tejto náboženskej inštitúcie sa postupne vytvoril délsky námorný spolok na ochranu gréckych mestských štátov pred útokmi Peržanov. Aténčania každý rok vysielali na ostrov zvláštnu loď s posolstvom a darmi do chrámu.
Pylso-delfská amfiktyónia.
Najslávnejšia amfiktyónia vznikla okolo chrámu bohyne Démétér v Antele pri Termopylskom priesmyku. Na jej ochranu sa spojilo dvanásť kmeňov (Ióni, Dóri, Boióťania, Thessalovia, Lokrovia, Dolopovia, Magneti, Ainianovia a ďalšie). Zástupcovia týchto kmeňov sa schádzali na jar a na jeseň každého roku a spoločne uctievali bohyňu Demétér. Neskôr sa pylská amfiktyónia (nazvaná podľa skráteného pomenovia Termopýl (Pylai – brány) spojila s mladšou amfiktyóniou, ktorá vznikla na ochranu Apollónovej veštiarne v Delfách. Členovia spolku viedli „sväté vojny“ proti kmeňom, ktoré ohrozovali amfiktyóniu: v 6. storočí pred Kr. proti Krisom a v 5. a 4. storočí pred Kr. proti Fókom. Do druhej svätej vojny proti Fókom zasiahol aj macedónsky kráľ Filip II. a po ich porážke v roku 346 pred Kr. získal miesto v amfiktyónii namiesto nich a ich dva hlasy pri hlasovaní v amfiktyónii.
Antigonos Jednooký

Antigonos Jednooký, (gr. Monofthalmos), alebo aj Kyklop, (* asi 380, † 301 pred Kr.), bol macedónsky vojenský veliteľ a politik v 4. storočí pred Kr.
Antigonos bol veliteľom Alexandra Veľkého a už roku 333 pred Kr. sa stal správcom (satrapa) Frýgie v Malej Ázii. Po Alexandrovej smrti získal ďalšie územia v Malej Ázii (Pamfýliu, Lýkiu a Veľkú Frýgiu) a nakoniec sa stal stratégom (vojenským veliteľom) celej Ázie. Snažil sa udržať jednotu Alexandrovej ríše, ale vo vojnách diadochov porazil Eumena a po vyhlásení „slobody“ gréckych mestských štátov získal vplyv v Grécku. V roku 309 dal odstárniť Alexandrovu sestru Kleopatru, ktorá si robila nároky na vládu, a ovládol Atény. V roku 306 porazil egyptského Ptolemaia I. v bitke pri Salamíne na ostrove Cyprus a spolu so svojím synom Démetriom ako prvý z diadochov prijal kráľovský titul, čím vlastne skončila celistvosť Alexandrovej ríše.
V roku 301 pred Kr. sa proti nemu spojili ostatní diadochovia (Ptolemaios, Lysimachos, Kassandros a Seleukos), v bitke pri Ipse bol ťažko zranený a zakrátko zomrel.
Antigonos Gonatas

Antigonos II. Gonatas alebo Antigonos II. Gonatás (* 319 pred Kr. – † 239 pred Kr.) bol macedónsky vojenský veliteľ a politik v 4. a 3. storočí pred Kr., kráľ Macedónie (276 – 240 pred Kr.)
Bol vnukom Antigona Jednookého a synom Démétria Poliorkéta. Spolu so svojím otcom bojoval v roku 291 pred kr. v Grécku a v roku 287 sa stal jeho miestodržiteľom. V roku 277 porazil keltské oddiely, ktoré prenikli až k Delfám a pustošili stredné Grécko. Spojil sa s epirským kráľom Pyrrhom proti Lysimachovi, ale až v roku 276 pred Kr. sa stal fakticky macedónskym kráľom. V roku 272 pred Kr. sa spojil so spartským kráľom Areom. Zúčastnil sa Chrémonidovej vojny, v ktorej bojoval proti Aténam a ich spojencami Arkádiou, Achájou a Eleiou, a v roku 265 porazil pri Korinte vojsko svojho bývalého spojenca Area. V roku 262 sa mu podarilo poraziť Ptolemaiovo loďstvo a zmocniť sa Atén. 
Oženil sa s Filou, dcérou Antiocha II., s ktorým sa zúčastnil 2. sýrskej vojny proti Ptolemaiovi II. a v roku 255 s ním uzavrel separátny mier. V roku 250 sa proti Antigonovi spojili achájsky spolok, vedený Arátom a jeho synovec Alexander. 
Antigonos sa pokúšal zjednotiť pod svojou vládou Macedóniu a Grécko, ale pre odpor Sparty a Egypta sa mu to podarilo len čiastočne. Na svojom dvore sústredil viacerých gréckych filozofov a básnikov.
Antigonos Dósón

Antigonos III. Dósón (* 263 pred Kr. – † 221 pred Kr.) bol od roku (229 pred Kr. macedónsky kráľ a vládca v Grécku.
Život.
Bol synom kráľa Kyrény, Démétria Pekného, a synovcom bývalého macedónskeho panovníka Antigona Gonata. Zobral si za manželku vdovu po macedónskom vládcovi Demetriosovi II., Fthíu, a v roku 229 pred Kr. sa stal macedónskym kráľom. Vodca achájskeho spolku Arátos ho pozval do boja proti Sparte a jej kráľovi Kleomenovi III. Podarilo sa mu získať Achájcov, Tessalov, Akarnancov, Bojóťanov, Fókov, Lokrov a Eubojčanov a vytvoril pomerne silný spolok. Obsadil Korint a v roku 223 pred Kr. dobyl a zničil Mantineiu na Peloponéze. V roku 222 pred Kr. zvíťazil nad Spartou pri Selasii a donútil ju vstúpiť do ním vytvoreného spolku. V roku 221 sa pokúšal zastaviť vpád Ilýrov, ale ako 42 ročný zomrel.
Chrémonidova vojna

Chrémonidova vojna (267-261? pred Kr.), bol konflikt gréckych štátov, nazvaný podľa athénskeho politika Chrémonida, Eteoklovho syna, proti Macedónii, kde vtedy vládol Antigonos Gonatas. Na jednej strane bojovala Macedónia, na strane druhej početná koalícia, ktorú tvorili Atény, Sparta, Élis, Achája, ďalej päť arkadských obcí a Kréta, príp. ešte ďalší spojenci. Túto koalíciu podporoval aj egyptský panovník Ptolemaios II., ktorý chcel predovšetkým oslabiť pozície Antigona Gonata v Grécku. Jeho pomoc gréckym štátom nemala veľký význam. Koaličné štáty vytvorili aj spojeneckú radu ("synedrion"). Na vytváraní protimacedónskej koalície mal podiel aj Chrémonidov brat Glaukón a Aristeides, Mnésitheov syn.
Macedónci mali v pevnostiach na území Atiky rozmiestnené svoje vojenské posádky, ktoré kontrolovali Peiraieus (Pireus). Takisto kontrolovali Akrokorint (korintskú šiju), takže Sparťania nemohli prísť na pomoc Athénčanom. V Sparte bol vtedy kráľom Areus, ktorý sa pokúšal pomôcť Athénčanom, ale neúspešne. V roku 265 pred Kr. (alebo 264) utrpeli Sparťania pri Korinte porážku a Areus padol v boji. Keď Antigonos spustošil athénsky vidiek, Athénčania neboli schopní ďalej odolávať a vzdali sa. Vojna skončila macedónskym víťazstvom v r. 262 pred Kr.(alebo 261). Antigonos dosadil v Athénach v Músaione macedónsku posádku a takisto kontroloval aj ďalšie pevnosti.
Porážka vo vojne znamenala politický, hospodársky aj kultúrny úpadok Athén, ktoré už nemohli pomýšľať na obnovu svojej bývalej slávy a významné postavenie v rámci Grécka.
Démétrios I. (Macedónia)

Démétrios I. alebo Démétrios Poliorkétes alebo Démétrios Poliorkétés († 283 pred Kr.) bol macedónsky veliteľ a panovník.
Svoje prímeno Poliorkétés (= Obliehateľ miest) dostal za vývoj obliehacích techník pri dobýjaní mesta Salamíny na ostrove Cyprus. Nazývali ho tiež Megas (= Veľký). So svojím otcom Antigonom Jednookým ("Monofthalmos") bojoval po smrti Alexandra Veľkého počas vojen diadochov o vládu v Macedónii. V roku 307 sa spolu zmocnili Atén a uctievali ich tu ako Bohov Záchrancov ("Theoi Soteres"). V roku 306 zvíťazili v námornej bitke pri cyperskej Salamíne a v roku 305 obaja prijali kráľovský titul. V roku 305/304 obliehal Rodos, pričom si dal vybudovať obrovské obliehacie stroje, ale jeho pokus skončil neústupne a Roďania zo strojov postavili sochu boha Hélia.
V roku 303 sa mu podarilo vytlačiť dovtedajšieho vládcu Kassandra z Grécka a obnovil všegrécky spolok. V roku 301 jeho otec Antigonos zahynul v bitke pri Ipse, Démétrios však opäť ovládol Atény a Boiótiu. V rokoch 293 – 287 bol kráľom Macedónie a Tesálie. V roku 287 vtrhli do Macedónie Lysimachos a epirský kráľ Pyrrhos, vojsko zradilo Démétria a ten sa dostal do Seleukovho zajatia, kde v roku 283 pred Kr. zomrel.
Jeho životopis napísal grécky spisovateľ Ploutarchos, pričom ho porovnáva s rímskym politikom Markom Antoniom.
Soldat

Soldat je akčná počítačová hra zameraná na hru viacerých hráčov pre platformu Microsoft Windows, ktorá v sebe kombinuje prvky z hier Liero, Scorched Earth, Counter-Strike, Worms, Quake. Hra je vydaná ako shareware a je možné ju voľne stiahnuť a hrať. Registrácia sprístupňuje niektoré estetické možnosti. 
Vývoj.
Autorom Soldata je poľský programátor Michał Marcinkowski, ktorý začal hru tvoriť v novembri 2001 v programovacom jazyku Delphi s použitím knižníc JEDI. Na vývoji dedikovaného servra sa podieľajú aj ďalší vývojári a pri testovaní autorovi vypomáha malý tím betatesterov. 
Verzia 1.0.5b, vydaná 23. augusta 2002, je považovaná za prvú rozšírenú verziu hry, ktorej predchádzalo vydanie niekoľkých beta verzii. Nasledovné verzie obsahovali ďalšie zmeny a prídavky. Rovnováha zbraní je najvýznamnejšou zmenou v novších verziách. Posledná verzia hry je 1.6.8.
Pôvod názvu.
Názov hry Soldat je prekladom slova "vojak" v niektorých jazykoch (nemčina, holandčina, nórčina, švédčina, dánčina, francúzština, slovinčina, afrikánčina, ruština, katalánčina a rumunčina).
Margaréta II. (Dánsko)

Margaréta II. (Margrethe Alexandrine Þórhildur Ingrid) (* 16. apríl 1940, Kodaň) je bývalou dánskou kráľovnou, ktorá vládla v rokoch 1972 až 2024. Jej heslo bolo "Guds hjælp, folkets kærlighed, Danmarks styrke" (Božia pomoc, láska ľudu, sila Dánska).
Životopis.
Narodila sa ako najstaršia dcéra kráľa Frederika IX. a Ingrid Švédskej. 
Študovala právo, históriu, politológiu, ekonómiu, archeológiu a sociológiu v Kodani, Cambridge, Århuse, Paríži a v Londýne.
V roku 1967 sa vydala za francúzskeho diplomata Henriho de Laborde de Monpezat, s ktorým má dvoch synov: Frederika a Joachima. 
31. decembra 2023 počas svojho novoročného príhovoru oznámila, že 14. januára 2024 abdikuje a novým panovníkom sa stane jej syn, Frederik.
Fernsehturm

Fernsehturm (nem. = "televízna veža") môže byť:
Australázia (geografia)

Australázia (iné názvy: Australoázia, zriedkavo Austrálázia) je geografický termín, ktorý má v závislosti od zdroja niektorú z týchto definícií:
"Poznámka: Austrália sa tu vždy myslí vrátane Tasmánie."
Termín zaviedol Charles de Brosses v "Histoire des navigations aux Terres australes" (1756) vo francúzskej podobe Australasie. Rozumel ním všetky v tom čase nepreskúmané južné územia v Indickom oceáne, teda južne od Ázie (zatiaľ čo obdobné územia v Tichom oceáne nazval Polynézia a v Atlantickom oceáne Magelanika). . Slovo Australasie je zložené zo začiatku latinského slova australis = južný a zo slova Asie = Ázia.
Fellowship of Isis

Isidino spoločenstvo (, v skratke FOI) je kemetistická náboženská organizácia, ktorá združuje súčasných nasledovníkov kultu bohyne Isidy (egyptsky Esety). Na rozdiel od väčšiny ostatných kemetistických združení, ktoré usilujú o obnovu staroegyptského náboženstva v jeho „pôvodnej“ podobe, sa zameriava predovšetkým na kult bohyne Isis v pojatí, v akom sa rozšíril po transpozícii do grécko-rímskeho sveta. Okrem egyptských tradícii sú v ňom preto silno zastúpené aj tradície antické.
Organizáciu založila Olivia Robertson v roku 1976 v Írsku, kde sa nachádza aj jej centrum – zámok Clonegal v provincii Leinster v grófstve Carlow. Svojich členov má však aj v mnohých iných krajinách.
Stýkač

Stýkač je elektromagneticky ovládaný spínač pre spínanie elektrických obvodov stredného a vysokého výkonu. Princípom činnosti je podobný relé (kovová kotva, mechanicky spriahnutá s jedným alebo viacerými silovými spínacími kontaktmi je pritiahnutá magnetickým poľom cievky), je však skonštruovaný s ohľadom na špecifiká spínania a rozpájania výkonových (silových) elektrických obvodov (potreba zhášania oblúkových výbojov po rozpojení obvodu a pod.)
Hlavné (silové) kontakty stýkača bývajú na rozdiel od relé takmer výhradne spínacie – v neutrálnom stave stýkača sú rozpojené. Okrem hlavných kontaktov majú stýkače často aj pomocné nízkonapäťové (spínacie, rozpínacie, prepínacie) kontakty, slúžiace na signalizačné účely prípadne na spínanie pomocných záťaží.
Kategórie spínaných záťaží.
Pre zjednodušenie výberu stýkača, vhodného pre daný typ záťaže existuje kategorizácia typov spínaných záťaží (podľa IEC 947-4):
Mil Mi-8

Mil Mi-8 (v kóde NATO: "Hip") je ruský (pôvodne sovietsky) viacúčelový vrtuľník strednej triedy, ktorý môže byť použitý i na priamu podporu pozemných vojsk (tzv. gunship).
Vznik a vývoj.
Stroj vznikol na základe požiadaviek Aeroflotu. Prvý prototyp vrtuľníka Mil Mi-8 bol zalietaný 9. júla 1961. Druhý prototyp, ktorý bol vybavený dvoma turbínovými motormi AI-24W, po prvýkrát vzlietol 17. septembra 1962. Typ Mi-8 sa stal najrozšírenejším transportným vrtuľníkom na celom svete. Doteraz slúži v mnohých armádach a civilných organizáciách. Môže byť vyzbrojený blokmi neriadených rakiet a rôznou hlavňovou výzbrojou. Bolo vyrobených približne 13 000 kusov. Neskôr bola vyvinutá verzia s výkonnejšími motormi a lepším prístrojovým vybavením označená Mi-17, ktorá sa však od svojho predchodcu navonok výrazne nelíši.
Nasadenie.
Ruská invázia na Ukrajinu.
Dňa 24.2.2022 zahájilo Rusko na Ukrajine letecké operácie na podporu pozemných vojsk, ktoré sa snažili obsadiť niekoľko ukrajinských miest. Popri bojových lietadlách sa do misií na Ukrajine zapojili aj viacúčelové vrtuľníky Mi-8/17.
Transportné vrtuľníky Mi-8/17 prevážali hneď v prvý deň invázie ruské výsadkové jednotky na letisko Hostomel. Vrtuľníky v nasledujúcich mesiacoch vojny zabezpečovali aj podporu ruským lietadlám Su-34, Su-25 a Su-35S pre prípad, že by tieto stroje boli počas náletov zostrelené a bolo by potrebné evakuovať ich posádku. Jedna z takýchto misií sa stala osudnou pre ruský Mi-8, ktorý sa snažil 4. marca 2022 zachrániť pilota útočného lietadla Su-25SM3 zostreleného v blízkosti mesta Volnovacha.
V priebehu prvých dvoch rokov vojny stratilo Rusko minimálne 39 vrtuľníkov Mi-8/17.
Takticko-technické údaje.
Mi-8 je dvojmotorový vrtuľník s jedným nosným rotorom, pre dvoj až trojčlennú posádku a 24 až 28 sediacich cestujúcich (prípadne 12 ležiacich), alebo zodpovedajúci náklad. Trup je tvorený kovovou polškrupinou s niekoľkými oceľovými dielmi. Nosný rotor s piatimi listami je kovový rovnako ako trojlistá vrtuľa vyrovnávacieho rotora. Kolesový podvozok je pevný. Kabína je prístupná bočnými dvermi, v zadnej časti trupu sa nachádza nákladná rampa. Civilné stroje majú inštalovaný aj priehľadný hranol na boku trupu, ktorý slúži ako pozorovateľňa operátorovi žeriavu.
Symbiózne huby

Symbiózne huby sú huby, ktoré žijú s iným živým organizmom alebo organizmami v symbióze. Organizmus dodáva hube živiny, a huba pre daný organizmus tiež niečo robí. Naopak parazitické huby iba čerpajú živiny.
Žindava európska

 
Žindava európska ("Sanicula europaea") je trváca, drobná bylina z čeľade zelerovité ("Apiaceae").
Vzhľad.
Je to zelerovitá bylina, vyháňajúca z podzemku priamu oblú byľ a listy na dlhých stopkách s okrúhlymi a pätdielnymi čepeľami, jednotlivé diely sú dvojito až trojito zárezovité, ostro zúbkované. Súkvetie je vidlicový vrcholík zložený z okolíkov. Kvety sú drobné, lupienky biele až červenkasté. Plodmi sú guľaté, visiace dvojnažky so zvyškami kalicha na vrchole.
Stanovište.
Tieňomilná rastlina na mierne vlhkých až mierne suchých miestach najmä v bukových a hrabových lesoch, tiež v suchších aspektoch lužných lesov. Vyhľadáva zásadité, často vápenaté pôdy. Kvitne v máji až v júli.
Liečivé účinky.
Pre liečivé účinky sa zbierajú listy ("folium saniculae") alebo celá vňať ("herba saniculae"). Niekedy sa zbiera aj koreň. Droga obsahuje saponíny, veľa trieslovín, horčinu a éterický olej, preto má zvieravé účinky. V minulosti bola oficiálnym prostriedkom proti krvácaniu. V ľudovom liečiteľstve sa používa na liečenie ťažko hojacich sa rán. V nemeckom a rakúskom liečiteľstve sa objavuje ako liečivá rastlina od čias Hildegard von Bingen, odvar vzhľadom na obsah saponínov na vykašliavanie pri zápaloch dýchacích ciest, v zmesi s medom a inými zložkami vzhľadom na triesloviny tiež na prečistenie pri zažívacích problémoch.
Nukleosyntéza

Nukleosyntéza môže byť:
Erebos

Erebos (lat. Erebus) je v gréckej mytológii boh temnoty. Bol to jeden z prabohov. Jeho temnota obklopovala brehy sveta a vypĺňala jeho najčiernejšie praskliny. Jeho žena Nyx sa s nimi zlučovala, aby priniesla svetu noc, zatiaľ čo jeho dcéra Hémera temnotu každý deň pretrhávala, aby prinášala deň. Erebos je taktiež názov severnej časti Hádesovho kráľovstva.
Stred hmotnosti telesa

Poloha ťažiska homogénneho telesa je vzhľadom na teleso stála a závisí od toho, ako je v ňom hmotnosť rozložená. Poloha ťažiska dvoch homogénnych telies, ktoré majú rovnakú hmotnosť závisí od ich geometrického tvaru. 
Pri určitom tvare telesa môže byť ťažisko umiestnené aj v bode, ktorý nie je súčasťou tohto telesa.
Keďže poloha ťažiska T súvisí s rozložením hmotnosti v telese, v homogénnom tiažovom poli je tento bod totožný s bodom Sm, ktorý nazývame "stred hmotnosti telesa".
Vojtech Budinský-Krička

Prof. PhDr. Vojtech Budinský-Krička, DrSc. (* 24. júl 1903, Ružomberok – † 5. január 1993, Košice) bol slovenský archeológ a univerzitný profesor. Bol prvým riaditeľom samostatného Štátneho archeologického ústavu od roku 1942.
Život.
Študoval na Univerzite Komenského v Bratislave, tiež na Jagelovskej v Krakove. Najprv sa stal pracovníkom Národného Múzea v Martine, neskôr Československého Štátneho Archeologického Ústavu.
1. marca 1939 sa stal vedúcim Archeologického a Konzervátorského Ústavu v rámci SNM a od vzniku v roku 1942 riaditeľom samostatného Štátneho Archeologického Ústavu až do roku 1951. Medzi 1940 a 1950 profesor na Univerzite Komenského. V roku 1951 ho komunisti uväznili, na príhovor Eisnera ho v roku 1954 pustili. Potom sa stal spolupracovníkom nitrianskeho Archeologického Ústavu. Neskôr (1958) sa stal vedúcim východoslovenského oddelenia tohto ústavu, v ktorom vykonal veľkú časť svojej odbornej práce.
Zaoberal sa hlavne pravekom Východného Slovenska a osídlením Slovanov. Jeho životné dielo obsahuje vyše 300 publikácií skoro zo všetkých oblastí slovenského archeologického bádania. Viedol mnoho zberov a výskumov.
Mandžusko

Mandžusko je historická oblasť na severe Číny na území provincií Chej-lung-ťiang, Ťi-lin a Liao-ning, susediaca s Mongolskom, Ruskom a KĽDR. Najvyšším vrchom Mandžuska je hora Päktu-san na hranici so Severnou Kóreou.
Dejiny.
Do 10. storočia sa v Mandžusku stretávali Čínania a Kórejci, neskôr bolo ovládané Kitanmi, Džürčenmi a Mongolmi. Koncom 16. storočia zjednotil Nurhači miestne džürčenské kmene. Jeho potomkovia založili mandžuskú dynastiu Čching, ktorá do roku 1911 vládla v Číne.
Po tom, ako Mandžuovia ovládli Čínu, dynastia Ming bola nahradená mandžuskou dynastiou Čching. Mandžusko bolo síce s ostatnými oblasťami Číny vo formálnom zväzku, qingskí vládcovia však nikdy plne nezačlenili ich vlasť do Číny. Hoci sa mandžuskí vládcovia neskôr silne sinizovali, v polovici 17. storočia ustanovené právne, a do istej miery aj etnické, rozdelenie pretrvalo až do obdobia slabnutia moci čchingskej dynastie v 19. storočí.
Ako sa oslabovala moc Pekingu, veľa periférnych oblastí sa buďto osamostatnilo (ako napríklad Kašgar) alebo prešlo pod kontrolu imperialistických mocností. Na severné oblasti čchingskej dynastie si v priebehu 19. storočia robilo najväčšie nároky cárske Rusko. V roku 1858, po Pekinskej konvencii, ktorá ukončila druhú ópiovú vojnu, bola oslabená Čína prinútená vzdať sa oblastí severne od rieky Amur. Toto sa odohralo v intenciách Aigunskej zmluvy a Rusko získalo kontrolu nad obrovskou časťou zeme nazývanou Vonkajšie Mandžusko. Rusko to však neuspokojilo a s postupným slabnutím čchingskej dynastie vyvinuli ďalšiu snahu o nadobudnutie kontroly nad zvyšnými časťami Mandžuska. Silný ruský vplyv prenikol do Mandžuska spolu s vybudovaním Východočínskej železnice v 90tych rokoch 19. storočia, ktorá spojila Čínu s ruským ďalekým východom cez Charbin do Vladivostoku.
Výsledkom rusko-japonskej vojny zo začiatku 20. storočia (1904 – 1905) bolo nahradenie ruského vplyvu japonským vo Vnútornom Mandžusku. V roku 1906 Japonci vybudovali Južnú mandžuskú železnicu do Port Arthuru. Medzi prvou a druhou svetovou vojnou sa Mandžusko stalo politickým a vojenským bojiskom medzi Ruskom, Japonskom a Čínou. Roku 1917 vtrhli Japonci do Vonkajšieho Mandžuska v reakcii na chaos, ktorý sprevádzal revolúciu v Rusku. Úspechy sovietskych vojsk spolu s americkým ekonomickým tlakom prinútili Japoncov sa z oblasti stiahnuť, Vonkajšie Mandžusko sa však plne vrátilo pod sovietsku kontrolu roku 1925.
V rokoch 1932 – 1945 bolo územie Mandžuska okupované Japonskom ako bábkový štát Mandžukuo. Po porážke a odchode Japoncov sa na územie Mandžuska rozšírila Čínska občianska vojna medzi komunistami a nacionalistami. Počas občianskej vojny komunisti uskutočnili obliehanie Čchang-čchunu, pri ktorom nechali vyhladovať obyvateľov provinčného veľkomesta Čchang-čchun, čo viedlo k približne 150 tisíc úmrtiam medzi civilným obyvateľstvom. Po pripojení územia k Čínskej ľudovej republike sa tri mandžuské provincie stali centrom ťažkého priemyslu v krajine.
Andrew Bertie

Fra' Andrew Willoughby Ninian Bertie (* 15. máj 1929, Londýn – † 7. február 2008, Rím) bol 78. a prvý britský veľmajster Zvrchovaného vojenského Maltézskeho rádu v rokoch 1988 – 2008.
Do rádu bol prijatý v roku 1956, doživotné sľuby zložil v roku 1981. Členom vlády rádu bol od roku 1981 ako člen zvrchovanej rady, v apríli 1988 bol zvolený za 78. veľmajstra. Bol tiež Špitálnikom svätyne v Lurdoch.
Lexa Doig

Alexandra L. Doig (* 8. júna 1973, Toronto, Kanada) je kanadská herečka, známa skôr pod menom Lexa Doig. Asi jej najznámejšia rola je zo seriálu Andromeda "Rommie", ďalej zo seriálu Hviezdna Brána ako Dr. Carolyn Lam.
Životopis.
Lexin otec je pôvodom Škót, jej matka pochádza z Filipín. Narodila sa a vyrastala v Toronte v Ontáriu, kde jej rodina vlastní časť miestneho divadla. Keď mala deväť rokov, po tom ako videla operu "Porgy a Bess", zatúžila sa stať herečkou. V šestnástich sa prihlásila do modelingového konkurzu a bola prijatá. Pred tým ako nechala školu v poslednom ročníku strednej školy točila hlavne reklamy a venovala sa modelingu. Hrala v divadle v predstaveniach "Rómeo a Júlia" a "Arsenic and Old Lace", počas skúšania pre televízne a filmové úlohy.
Jej záľuby sú čítanie, jazda na kolieskových korčuliach a hranie RPG (Dungeons and Dragons). 2. augusta 2003 sa vydala za hviezdu seriálu Hviezdna Brána Michaela Shanksa. 13. septembra 2004 sa im narodila dcéra Mia Tabitha a v marci 2006 syn Samuel David. Rodina žije striedavo v Toronte a vo Vancouveri, kde Michael Shanks točí Hviezdnu Bránu s plánmi na sťahovanie sa v blízkej budúcnosti do Los Angeles.
Kariéra.
Lexa Doig hrala v niekoľkých reklamách a mala malú rolu vo filme producenta Gena Roddenberryho "Earth: Final Conflict", ale jej prvá veľká rola bola v seriáli Williama Shatnera "TekWar", kde hrala "cowgirl", špecialistku na sledovanie a získavanie informácií.
Lexa Doig dostala rolu Tiny Backus v krátkom seriáli "CI5: The New Professionals". V roku 2000 hrala v ďalšom Roddenberryho seriáli Andromeda trojrolu umelej inteligencie vesmírnej lodi zobrazovanej na obrazovkách, ako hologram alebo vlastné vtelenie lode s menom Rommie.
V roku 2001 hrala v horore "Jason X" a potom v niekoľkých epizódach deviatej a desiatej série Hviezdnej Brány doktorku Carolyn Lam. Neskôr sa objavila v úlohe profesorky Wendy Paulsonové v druhej sérii seriálu "The 4400".
Bryggen

Bryggen je najstaršia štvrť nórskeho Bergenu. Nachádza sa pozdĺž východného brehu prístavu Vågen. Kedysi bola hlavným centrom obchodu v severnej Európe. Tvoria ju súbežné rady domov s kamennými základmi, za ktorých priečeliami s lomeným štítom sa ukrývajú rekonštruované stavby z hrubých fošní. Napriek prísnemu zákazu používať oheň, mnoho domov oheň zničil, naposledy v roku 1955.
V roku 1979 bolo 58 drevených domov na bryggenskom nábreží zapísaných na zoznam svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Australázia

Australázia alebo Australoázia alebo zriedkavo Austrálázia môže byť:
Praboh

Praboh alebo Prahovia boli základné prvky zeme existovali na počiatku a existujú doteraz. Na začiatku sveta bol najvyšší praboh Chaos. Bol to nehmotný všadeprítomný boh ktorý zároveň ničil aj vytváral. Neskôr z neho vzišli Uranos (Boh nebies), Gaja (Bohyňa zeme), Chronos (Boh času), Erebos (Boh temnoty), Hemera (Bohyňa denného svetla), Nyx (Bohyňa noci), Tartaros (Boh bezodnej priepasti), Eros (Boh lásky), Aiter (Boh najvyšších nebies) a Titáni.
Solúnske metro

Solúnske metro () je v súčasnosti budovaný systém podzemnej mestskej hromadnej dopravy v druhom najväčšom meste Grécka Solúne (, ). 30. novembra 2024 bola otvorená Linka 1.
Projekt.
Výstavba solúnskeho metra sa začala v júni 2006 a jej ukončenie je naplánované na koniec roku 2024, resp. začiatok roku 2025. Prvá trasa systému pozostáva z dlhej podzemnej železnice s trinástimi stanicami a depom vybudovaným pri konečnej stanici na východe (Votsi). Väčšina trasy () bude razená v dvoch samostatných tuneloch, zvyšok trasy bude vybudovaný hĺbením a zakrývaním. Rozpočet projektu dosiahol v čase podpisu zmlúv (7. apríl 2006) 1,052 miliardy eur.
Solúnske metro bude podobné metru kodanskému alebo doklandskej ľahkej železnici, bude to teda systém bezobslužnej ľahkej koľajovej mestskej hromadnej dopravy. Osemnásť vlakov „bez vodiča“ bude premávať na trase v dvoch samostatných tuneloch. Vozidlá dodá firma AnsaldoBreda S.P.A. Pre zvýšenie bezpečnosti budú nástupištia oddelené od koľajiska sklenenými stenami s automatickými dverami. Projekt je financovaný grécko-talianskym konzorciom pod vedením aténskej dopravnej spoločnosti Attiko metro a. s. (), prevádzkujúcej aténske metro. 
Parkovanie.
Priamo s výstavbou metra je plánované vybudovanie záchytných parkovísk – pri konečnej stanici Nová hlavná stanica 450 a 600 parkovacích miest v štvorposchodových podzemných garážach, v stanici Nea Elvetia 650 miest v trojposchodových parkovacích domoch – a 2000-miestnych podzemných garáží pri stanici Univerzita.
Antigonovci

Antigonovci bola vládnuca dynastia v starovekej Macedónii, ktorá sa sformovala po smrti Alexandra Veľkého. 
Zakladateľom dynastie bol Antigonos Jednooký (gr. – "Monofthalmos"), ktorý po smrti Alexandra Veľkého ovládol najprv Malú Áziu. V roku 306/305 pred Kr. prijal spolu so svojím synom Démétriom Poliorkétom ako prvý z diadochov kráľovský titul. Keď sa pokúšal zmocniť ďalších území, bol v bitke pri Ipse roku 301 pred Kr. porazený a na následky poranenia zomrel. Jeho syn sa takisto pokúšal ovládnuť nielen Malú Áziu, ale aj ďalšie územia. Až Antigonos Gonatas, vnuk Antigona Jednookého, ovládol aj Macedóniu a založil nad ňou vládu Antigonovcov. Musel však bojovať proti jednotlivým gréckym mestským štátom, ktoré sa pokúsili získať samostatnosť (Chrémonidova vojna). Najväčší rozsah a vplyv dosiahla antigonovská macedónska ríša za vlády Filipa V. (vládol 221 – 179 pred Kr.). Zaplietol sa však do vojen s Rímom (tri macedónske vojny) a jeho syn Perseus (vládol 179 – 168 pred Kr.) bol Rímom porazený (bitka pri Pydne v roku 168 pred Kr.), Macedónia bola rozdelená na štyri nezávislé štáty pod kontrolou Ríma a rímsky veliteľ Titus Quinctius Flamininus vyhlásil v ostatnom Grécku nezávislosť gréckych mestských štátov. Macedónska porážka pri Pydne znamenala nadvládu rímskych légií nad macedónskou falangou.
Literatúra.
OLIVA, Pavel, "Řecko mezi Makedonií a Římem", Praha, Academia, 1995. ISBN 80-200-0435-1
Holub domáci

Holub domáci "(Columba livia f. domestica)" je vták, domestikovaná forma holuba divého. Na Slovensku žije hlavne vo veľkých mestách, mimo miest vzácne na skalách. Je chovaný pre mäso, ako druh zábavy a športu alebo pre poštové účely. Zdivený holub domáci je rozšírený v mestách vo veľkých kŕdľoch a je považovaný za škodcu. Svojim trusom znečisťuje budovy a prenáša choroby.
Výskyt a stav na Slovensku.
Holub domáci obýva veľké mestá Slovenska, hlavne staré centrá, kde hniezdi na historických stavbách a kostoloch. Na sídliskách obsadzuje rôzne výklenky a balkóny moderných budov. V južných oblastiach Slovenska sa vyskytovali vo väčších počtoch už v 30-tych rokoch 20. storočia. Na strednom Slovensku žije len v mestách nad 10 000 obyvateľov.
Najväčšie počty holubov sú na jeseň, v zime ich stavy môžu klesnúť až na štvrtinu jesenných. V Bratislave boli zistené na jeseň v roku 1981 v počte asi 35 000, v roku 1983 asi 33 000 jedincov. Počas zimného sčítania holubov v Bratislave z roku 1985 boli zistené v počte približne 9 100 a roku 2000 asi 9 400 jedincov. Kolónie holubov sú známe i z miest juhovýchodného Slovenska, napríklad pre Košice je odhad populácie holubov asi 100 000 jedincov. 
Mimo miest hniezdil na skalnom brale hradu Devín, na skalnatej časti Sandbergu a neúspešne snažil zahniezdiť na hrebeni Nízkych Tatier v roku 1986. 
Potrava.
Živia sa semenami, obilninami s hladkým povrchom i drobnými farebnými napríklad vika, proso, cirok, ľan i pohánka.
Desatinná čiarka

Desatinná čiarka je matematické znamienko (resp. znak v texte) oddeľujúce celú a desatinnú časť čísla. 
V niektorých krajinách sa namiesto "desatinnej čiarky" používa "desatinná bodka". Pri konverziách údajov je potrebné to mať na pamäti. Použitie oddeľovania desiatkových rádov sa vyvinulo praxou z pozičného desiatkového systému používaného Sumermi v 18. storočí pr. n. l. Systém umožňuje rozdelenie zápisu a tak vzniklo oddelenie celočíselnej časti a zlomkovej neceločíselnej časti hodnoty. Zápis vyzeral podobne ako dnešný zmiešaný zápis so zlomkami, teda napr. 123 35/100. Pri použití desatinného zápisu bol časom vynechaný menovateľ zapisovaný v desatinnej časti a časť za (vtedy ešte nejestvujúcou desatinnou čiarkou) sa odlišovala len rozdielnosťou zápisu celej a desatinnej časti čísla (napr. zápis dnešných 123,35 vyzeral takto 123&lt;ins&gt;35&lt;/ins&gt;, v stredoveku sa v Európe používal zápis s čiarkou nad desatinnou časťou, v staročínskej matematike sa používal zápis v podobe 12335).
V r. 1593 použil Christophorus Clavius vo sínusových tabuľkách a v r. 1595 Bartholomäus Pitiscus vo svojom diele „Trigonometria“ bodku ako oddeľovač desatinných miest. V roku 1617 v práci „Rabdologiae seu numeratio per virgulas libri duo“ použil John Napier – považovaný za objaviteľa logaritmov – prvý raz čiarku a neskôr bodku vo svojich logaritmických tabuľkách, ktoré sa rozšírili do sveta a s nimi i oddeľovanie desatinných miest v podobe, akej ho viac-menej poznáme dnes. Vyskytli sa ešte i historické obdobia, keď sa používala najmä v krajinách Britského impéria tzv. „mid dot“ · – bodka vertikálne v strede riadka – na jednoznačné odlíšenie od čiarky a bodky používanej v niektorých krajinách na oddeľovanie tisícov a miliónov. Sústava SI – Système International (d’Unités) však túto značku pri zjednocovaní zápisov a mier neakceptovala. 
Popri oddelení desatinných miest sa používa vo svete okrem desatinnej čiarky alebo bodky na uľahčenie čitateľnosti veľkých čísel oddelenie trojice rádov pomocou medzery. Zápis číslic je rozdelený do trojíc oddelených medzerou, vyzerá takto 1 256 354,02. 
Hoci sa na uľahčenie čitateľnosti veľkých čísel používa formát čísla s medzerami medzi tisíckami, miliónmi atď. medzi ľuďmi sa udomácnili zjednodušené zmiešané zápisy, v ktorých sa namiesto medzery vyskytuje čiarka alebo bodka. V krajinách so systémom zápisu, používajúcim na oddelenie celej a desatinnej časti desatinnú bodku, používajú ľudia doplnkovo čiarku na oddelenie tisícov, prípadne miliónov (napr. 1,256,354.02 alebo 1'256'354.02). V európskych krajinách, prevažne používajúcich systém zápisu s desatinnou čiarkou, naopak, používajú ľudia na oddelenie tisícov, resp. miliónov zasa bodku (napr. 1.256.354,02).
Paul Allen

Paul Gardner Allen (* 21. január 1953, Seattle, Washington, USA – † 15. október 2018, tamže)) bol americký podnikateľ a filantrop, ktorý založil spoločnosť Microsoft s Billom Gatesom.
Do roku 2007 sa umiestňoval v desiatke najbohatších ľudí sveta, v rokoch 1999 až 2001 bol na treťom mieste. V roku 2018 bol časopisom "Forbes" označený za 44. najbohatšieho človeka na svete, hodnota jeho majetku je odhadovaná na 21,7 miliárd amerických dolárov.
Investor.
Po odchode z Microsoftu investoval do rôznych podnikov. V roku 1998 sa stal väčšinovým majiteľom káblového operátora Charter Communications, ktorý v roku 2009 zbankrotoval a Allen stratil na tejto investícii 7-8 miliárd dolárov. Podľa časopisu Forbes, to bola jedna z najväčších investičných strát jednotlivca vôbec.Medzi známe firmy, do ktorých investoval patria aj DreamWorks Animation a America Online.
Filantropia.
Mal široké portfólio záujmov a celkovo na filantropiu venoval cez 2 miliardy dolárov. Medzi jeho najdôležitejšie filantropické záujmy patril výskum mozgu, ľudské zdravie, vzdelávanie, umenie, záchrana ohrozených druhov a umelá inteligencia. Už v roku 1988 založil nadáciu "Paul G. Allen Family Foundation". V roku 2010 sa stal signatárom iniciatívy The Giving Pledge, ktorá zaväzuje darovať viac ako polovicu svojho majetku na filantropiu.
Inštitúty Paula Allena.
V roku 2003 založil inštitút na výskum mozgu Allen Institute for Brain Science, ktorému venoval viac ako 500 miliónov dolárov. Z počiatočného cieľa výskumu mozgu rozšíril svoj záujem aj na biológiu bunky a biovedy všeobecne. V roku 2014 založil inštitút na výskum bunky Allen Institute for Cell Science a v roku 2016 výskumnú iniciatívu The Paul G. Allen Frontiers Group. Tieto tri subjekty zdieľajú administratívnu podporu ako jeden Allenov inštitút.
Známym výsledkom týchto inštitútov sú atlasy mozgu.
V roku 2014 založil inštitút na výskum umelej inteligencie Allen Institute for Artificial Intelligence (skr. AI2).
Knihy.
V roku 2011 napísal svoje memoáre .
Grand-Place (Brusel)

Grand-Place alebo Grand'Place (po francúzsky) alebo Grote Markt (po holandsky) je námestie a historické jadro hlavného mesta Belgicka. Dominantným prvkom námestia je gotická radnica z 15. storočia s vysokou vežou, na ktorej je umiestnená socha svätého Michaela, patróna Bruselu. Ďalšou významnou budovou je / .
13. augusta 1695 väčšinu drevených domov zničili streľbou z diel francúzske vojská pod vedením maršala Françoisa de Villeroy. Nepoškodená zostala iba veža radnice a niekoľko kamenných múrov. V nasledujúcich rokoch boli cechové domy na námestí vybudované znovu, tentoraz z kameňa. Aj keď je priečelie každého domu iné, tvoria spolu harmonický architektonický celok.
Roku 1998 bolo námestie vďaka svojej jedinečnosti zapísané na zoznam svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Tomsk

Tomsk () je mesto v Rusku. Nachádza sa na Sibíri má 573 647 obyvateľov (2018). Mesto je významným centrom vzdelávania na Sibíri, nachádza sa tu 7 štátnych a 2 súkromné vysoké školy, ktoré navštevuje 86 000 študentov.
História.
Tomsk bol založený v roku 1604 na príkaz cára Borisa Godunova kozákmi ako ruská vojenská pevnosť. Názov mesto získalo podľa rieky Tom, cez ktorú malo strážiť brod pred Tatármi. Časom sa mesto stalo dôležitou vojenskou základňou pre výpravy do vtedy divokého okolia. Pretože nemalo konkurenciu, pomerne rýchlo sa z neho stalo administratívne centrum a v roku 1804 sa stalo centrom gubernie.
V 30. rokoch 19. storočia sa jeho rast ešte urýchlil, keď v neďalekom okolí bolo objavené zlato. 19. decembra 1917 tu získali moc boľševici. V roku 1918 tu boli aj jednotky československých légií a bielogvardejcov, opäť bola sovietska moc ustavená až ku konci roku 1919.
Významné stavby.
V Tomsku sa nachádza prvá univerzita na Sibíri – funguje už od roku 1880 a má jednu z najväčších knižníc v Rusku.
Grand-place

Grand-place alebo grand’place (doslova „(významom) veľké námestie“) je názov hlavných námestí miest v Belgicku a severnom Francúzsku, špecificky napr.:
FIAT (automobilka)

FIAT () je talianska automobilka, ktorá vyrába automobily značky Fiat, a ktorá je súčasťou skupiny Fiat Group. Je najväčším výrobcom automobilov v Taliansku. Spoločnosť Fiat Automobiles S.p.A. bola založená v januári 2007, kedy Fiat zreorganizoval svoj automobilový biznis. Avšak prvý automobil Fiat, alebo automobil Fabbrica Italiana Automobili Torino bol vyrobený v roku 1899.
Fiat v Európe.
V rokoch 1915-1918 postavil Fiat svoj závod Lingotto, pričom v tom čase to bol najväčší závod na výrobu automobilov v Európe. Neskôr bol postavený závod Mirafiori, takisto v Turíne.
V súčasnosti sú v predaji tieto modely:
Predaje Fiatu v roku 2011 boli 676 704 (o 17,3% menej oproti predchádzajúcemu roku):
Európsky automobil roka.
Cenu Európske auto roka získala automobilka Fiat Group dvanásťkrát počas posledných 40 rokov, čo je viac ako ostatné automobilky. Deväť z týchto cien získali tieto modely Fiat Automobiles:
Motoršport.
V roku 1971 bol pre Majstrovstvá sveta v rely pripravený model Fiat 124 Sport Spider, s ktorým získala firma Abarth relatívny úspech s dvomi víťazstvami v roku 1972, jedným v roku 1973 a prvým, druhým a tretím miestom v roku 1974 na Rely Portugalska.
Fiat 131 Abarth sa stal veľmi úspešným rely automobilom, ktorý nahradil model 124. Medzi rokmi 1976 až 1981 vyhral Fiat 131 osemnásť súťaží Majstrovstiev sveta v rely, a celkovo vyhral trikrát: v rokoch 1977, 1978 a 1980.
Počas 80. rokov prevzala rolu v motoršporte pre Fiat Group automobilka Lancia. Po dlhej prestávke, v roku 2003 vyhral Fiat Punto S1600 Majstrovstvá Talianska v rely a v roku 2006 vyhral Fiat Grande Punto S2000 Majstrovstvá Európy v relly, ktoré boli nasledované víťazstvami v rokoch 2009,2010 a 2011.
Honda

Honda Motor Company, Ltd. (jap. 本田技研工業株式会社 – transkripia: "Honda giken kógjó kabušiki gaiša") je japonská nadnárodná korporácia, najviac známa ako výrobca automobilov, motocyklov a pohonných zariadení.
Honda bola najväčším výrobcom motocyklov na svete od roku 1959, rovnako ako tiež najväčší výrobca motorov s vnútorným spaľovaním podľa objemu predajov, pričom vyrobila viac ako 14 miliónov motorov s vnútorným spaľovaním každý rok. Spoločnosť sa stala v roku 2001 druhou najväčšou japonskou automobilkou. Na svete je ôsmou najväčšou automobilkou po General Motors, Volkswagen Group, Toyota, Hyundai Motor Group, Ford, Nissan a PSA.
Honda bola prvou automobilkou, ktorá založila svoju špecializovanú luxusnú značku Acura v roku 1986. Okrem produkcie automobilov a motocyklov, Honda tiež vyrába okrem iného aj záhradné príslušenstvo, lodné motory, vodné skútre a generátory.
V roku 2013 investovala Honda 5,7% (6,8 miliardy USD) zo svojich výnosov na výskum a vývoj.
Firmu založil v roku 1948 Soičiro Honda a v súčasnosti zamestnáva 190 338 zamestnancov.
Hummer

Hummer je značka terénnych automobilov, ktorú chce od automobilky General Motors kúpiť čínska firma Sichuan Tengzhong Machinery. Definitívnu dohodu o predaji podpísali obe spoločnosti v októbri 2009, obchod však ešte museli odobriť príslušné americké a čínske regulačné orgány. 4. februára bolo oznámené, že z predaja zišlo a značka Hummer bude zrušená. Posledné vozidlo Hummer H3 bolo vyrobené 24. mája 2010.
Pôvodný automobil Hummer H1 bol založený na podvozku vojenského terénneho automobilu High Mobility Multipurpose Wheeled Vehicle (HMMWV tiež Humvee). Neskoršie verzie Hummer H2 a Hummer H3 boli založené na podvozku menších civilných verzii automobilov.
Po vojne v Perzskom zálive, prejavila americká verejnosť záujem o civilnú verziu vojenského terénneho automobili HMMWV, čo primälo pôvodného výrobcu vojenskej verzie AM General aby začal konštruovať civilný variant automobilu.
Jeho prvé verzie boli takmer totožné s vojenskou verziou, mali len pohodlnejšie sedadlá a neobsahovali niektoré vojenské prvky, ako vysielačka, vodovzdorná autobatéria apod. Toto vozidlo prešlo rôznymi úpravami od eliminovania verzií (wagon, hard top, sof top,…) až po vývoj nového auta Hummer pod označením H2. Na tomto vozidle bol testovaný aj vodíkový pohon. Potom sa začala pôvodná verzia označovať H1 a verzia s väčším výkonom H1 Alpha. Dnes sa môžeme stretnúť aj s verziou H3, pričom je zaujímavé, že na rozdiel od iných automobiliek vývoj týchto vozidiel postupuje ku stále (rozmerovo) menším vozidlám.
Termistor

Termistor je pasívna elektronická súčiastka (špecializovaný typ rezistoru), ktorej elektrický odpor je závislý od teploty. Názov pochádza z angl. "thermistor", ktorý má pôvod v kombinácii slov "thermal" a "resistor"
Podľa povahy teplotnej závislosti sa termistory delia na dva druhy:
Termistory sa konštrukčne líšia od odporových snímačov teploty (skr. "RTD" z angl. "Resistance Temperature Detector"), typickým reprezentantom ktorých je napr. platinový senzor PT100. Zatiaľ čo odporové snímače sú z čistého kovu, termistory sú vyrobené z keramických alebo polymérových materiálov na báze polovodičov. Sú použiteľné v užšom rozsahu teplôt než odporové snímače, v tomto rozsahu sa však vyznačujú rádovo vyššou citlivosťou na zmenu teploty, čo umožňuje ich využitie v špecifických typoch obvodov, kde nemajú priamu náhradu (pozri nižšie).
Vlastnosti.
Výhody (v porovnaní s inými typmi teplotných snímačov):
Nevýhody:
Matematický model teplotnej charakteristiky.
Steinhart-Hartova rovnica.
"Steinhart-Hartova" rovnica je aproximáciou teplotnej charakteristiky termistoru polynómom 3. rádu:
kde "T" je teplota v kelvinoch, "R" je odpor v ohmoch, "a", "b", "c" sú Steinhart-Hartove parametre – konštanty, špecifické pre konkrétny termistor (príklad výpočtu konštánt z troch nameraných hodnôt teplota-odpor, pozri ).
Po vyjadrení odporu ako funkcie teploty dostaneme:
kde
NTC

NTC môže byť:
PTC

PTC môže byť:
Hyundai

Hyundai (písmom hangul: 현대"Hjondä"; písmom hanča: 現代; IPA /ˈhjʌndɛ/; doslova: „moderný“) je súčasť názvu viacerých, právne spolu nesúvisiacich juhokórejských podnikov, ktoré väčšinou vznikli začiatkom 21. storočia odštiepením od Hyundai Group.
Hyundai Group bola k 1. 4. 2003 rozdelená na nasledujúce skupiny (uvedené sú anglické názvy):
Do konca 20. storočia bola výrobná náplň podniku strojárska výroba, stavba lodí, chemická výroba a elektronika a bol významným svetovým výrobcom automobilov. Firmu založili v roku 1947 ako opravárenský podnik pre nákladné a osobné vozidlá Chung Ju Yung.
Afektová teória

Afektová teória je estetická teória, podľa ktorej je hlavnou úlohou hudby napodobňovať ľudské afekty, teda podnietiť emocionálne stavy u poslucháča. K tomu majú slúžiť modus, rytmus, tempo a harmónia.
Jeep

Jeep je značka výrobcu automobilov a registrovaná ochranná známka koncernu Chrysler. Firma je tradičným a vôbec prvým výrobcom vozidiel SUV.
Slovo "jeep" alebo "džíp" je často používané ako synonymum pre vozidlá podobného tvaru a využitia.
Lancia

Lancia je talianska automobilka založená v roku 1906 v Turíne, pod názvom "Lancia &amp; C. Fabrica Automobili".
Jej zakladateľmi boli Vincenzo Lancia a Claudio Fogolin. Patrí medzi najstarších výrobcov automobilov vo svete. Je známa ako propagátor technických inovácií (napríklad ako prvá vyrábala vozidlá so samonosnou karosériou, má tiež veľmi dlhú históriu v rallye pretekoch. Od roku 1969 je súčasťou koncernu FIAT. Tak ako väčšina talianskych automobiliek vyrábala i Lancia nákladné a úžitkové vozidla, autobusy, trolejbusy a vozidla pre armádu a to až do roku 1975, od kedy táto časť výroby spadá pod firmu Iveco , ktorú taktiež vlastní FIAT. V dnešnej dobe Lancia vyrába len osobné automobily.
Lancia a prominenti.
Vozidlá slávnej a luxusnej talianskej značky boli veľmi populárne u celebrít ako Caruso, Greta Garbo, Gloria Swanson, Ernest Hemingway, Gary Cooper alebo Max Schmeling. Automobily tejto značky vlastnili tiež pretekári Tazio Nuvolari a Mike Hawthorn alebo výrobca lietadiel Anthony Fokker . V roku 1923 si Franz Kafka zapísal do svojho denníka dojmy z inzerátu na automobil Lancia. Viedenský architekt Adolf Loos v rovnakom roku navrhol vozidlo na báze automobilu Lancia. Erich Maria Remarque ušiel vo svojom vozidle Lancia Dilambda spoločne s Marlene Dietrichovú a jej dcérou z Nemecka do Francúzska a automobilu neskôr venoval aj poviedku.
Albert Speer vlastnil biele športové vozidlo Lancia, rovnako ako podnikateľ a inžinier Robert Blohm, ktorému červená Lancia "splnila jeho životný sen". Bavorský princ Konštantín, ktorý svoje vozidlo Lancia Dilambda Cabriolet používal ešte po druhej svetovej vojne, o ňom vyhlásil, že: "je to auto môjho života" Popularita medzi celebritami neutrpela ani v povojnovom období, kupé a kabriolety značky vlastnili a užívali Gregory Peck, Audrey Hepburnová, Jean-Paul Belmondo, Brigitte Bardotová či Marcello Mastroianni. Vlastnou tvorbou na báze vozidiel sa zaoberali aj karosári ako Elio Zagato a Battista Pininfarina či priemyselný dizajnér Raymond Loewy. Hoci Juan Manuel Fangio prevažne pretekal s vozidlom Mercedes-Benz, v roku 1956 zvíťazil s monopostom Lancia-Ferrari D50 aj súkromne používal automobil značky Lancia, čo aj sám stvárnil vo filme "Fangio".
Lotus (výrobca)

Lotus je britský výrobca športových a pretekárskych áut založený v Hethelu v Norfolku. Spoločnosť je známa navrhovaním a stavaním výrazných pretekárskych a sériových vozidiel, ktoré vynikajú skvelou ovládateľnosťou a extrémne nízkou hmotnosťou.
Sídlo spoločnosti je južne od Norwich vo východnom Anglicku a bola založená ako Lotus Engineering Ltd. vplyvným inžinierom Colinom Chapmanom v roku 1952. Prvá továreň spoločnosti bola v starej stajni za železničným hotelom v Hornsey. Lotus sa aktívne a veľmi konkurencieschopne zúčastnil Formuly 1 od roku 1958 do roku 1994. V 60´ rokoch sa spoločnosť presťahovala do modernej továrne s testovacou dráhou v Hethelu blízko Wymondhamu. Toto miesto je na bývalej základni RAF a testovacia trať je na časti bývalého ranveja.
Chapman zomrel na infarkt v roku 1982 v 54 rokoch. Tento výrobca automobilov postavil desiatky úspešných pretekárskych aj cestných automobilov a 7-krát zvíťazil vo formule 1. V dobe pred smrťou bol spájaný zo škandálom okolo značky DeLorean kvôli použitiu štátnych dotácií na výrobu vozidla De Lorean DMC-12 pro ktoré Lotus navrhoval podvozok.
V roku 1986 bola spoločnosť kúpená firmou General Motors. 27. augusta 1993 GM predala Lotus za 30 miliónov libier Luxemburskej spoločnosti A.C.B.N. Holdings S.A., ktorú kontroloval taliansky obchodník Romano Artioli, ktorý tiež vlastnil Bugatti. Roku 1996 bol majoritný podiel v Lotusu predaný Protonu, malajskému výrobcovi automobilov.
Spoločnosť ponúka svoje služby aj ďalším automobilkám, napríklad pre koncern GM navrhla a vyvinula štvorvalcový motor, ktorý sa uplatňuje vo vozidlách Opel, Vauxhall a Saab.
V F1 vyhral Lotus 7 konštruktérskych titulov majstra sveta a 6 jazdeckých: 
Na Veľkých cenách získal 79 víťazstiev. V počte titulov a víťazstiev je štvrtým historicky najúspešnejším tímom F1 po značkách Ferrari, McLaren a Williams.
Veverica obyčajná

Veverica obyčajná (iné názvy: veverica stromová, veverica hrdzavá, nepresne: "veverička obyčajná"; lat. "Sciurus vulgaris"), je cicavec z čeľade vevericovité. Obýva celú Palearktídu. Výskyt na Slovensku bol doložený na 73,1 % územia, chýba len v bezlesných oblastiach a v mäkkých lužných lesoch. Je dobre prispôsobená životu na stromoch.
Opis.
Veverica obyčajná dosahuje dĺžku tela 20 –  a dĺžku chvosta má a hmotnosťou 210 – 410 gramov. Chrbát má červenohnedý, sivočervený (najmä na nížine, hnedý až čierny (vo vyšších polohách), brucho biele, huňatý chvost. V zime majú sivý nádych a ušnice s výraznejšími štetinkami. Aktívna je najmä cez deň. Žije na stromoch, veľmi dobre sa šplhá a skáče. Pohybuje sa veľmi šikovne aj po tých najvyšších konároch. Pri skokoch jej pomáha udržiavať rovnováhu dlhý huňatý chvost. Rýchlo sa šplhá ale rýchlo sa pohybuje aj po zemi.
Rozšírenie na Slovensku.
Zo 429 mapovacích kvadrátov DFS sa celkovo vyskytol v 315 (73,1 % rozlohy Slovenska, do roku 1964 len v 59, 13,7 %) v nadmorských výškach 110 (Číčov) – (vo Vysokých Tatrách).
Biotop.
Veverica obyčajná žije v lesoch rôzneho druhu. Vyhýba sa len mäkkému lužnému lesu. Podmienkou je, aby mala k dispozícii stromy vo veku, kedy už plodia. Okrem lesov obýva parky, cintoríny, záhrady a stromoradia so starými stromami.
Správanie.
Stavia guľaté hniezda z vetvičiek, trávy a machu, obýva aj dutiny stromov a staré hniezda. V zime nehibernuje. Počas tuhej zimy veverice čerpajú zo svojich letných a jesenných potravinových zásob, alebo spia v hniezde a sú málo aktívne. V čase rozmnožovania, od februára do septembra, vykazujú najväčšiu aktivitu. Ročne máva 1 – 2 vrhy s 3 – 5 (8) holými, slepými mláďatami. Gravidita trvá 35 – 42 dní. Oči otvárajú po 4 týždňoch a živia sa materským mliekom približne 6 týždňov, osamostatňujú sa v 8. týždni, ako ročné pohlavne dospievajú a žijú priemerne 5 – 6 rokov.. Schopnosť lúskať orechy a šišky je vrodená, ale cvičením sa zdokonaľuje. Pomocou dlhých ostrých pazúrov sa dokáže dokonale šplhať po kmeňoch stromov. Kvôli jej malej hmotnosti dokáže liezť aj na vysoké, tenké vetvičky.
Potrava.
Zbiera semená, púčiky, kôru a lyko ihličnatých a listnatých stromov, bobule, huby, machy, lišajníky. Konzumuje aj živočíšnu potravu, hmyz, húsenice, článkonožce, vajcia (škrupiny z vajec kvôli vápniku). V čase dostatku potravy si robí zásoby semien aj iných plodov v dutinách stromov.