Ambiorix

Ambiorix (galsky „kráľ okolia“ alebo „kráľ-ochranca“) bol vodcom belgického kmeňa v severovýchodnej Galii, kde sa nachádza dnešné Belgicko. Tento kmeň viedol spolu s Cativolcom, kniežaťom Eburončanov. V 19. storočí sa Ambiorix stal belgickým národným hrdinom vďaka svojmu odporu proti Júliusovi Cézarovi, ako sa píše v Cézarových "Zápiskoch o vojne v Gálii".
Meno.
Udáva sa, že Ambiorix je galské osobné meno utvorené príponou "ambio-" pripojenou k "rix" („kráľ“), ale o význame prvého prvku sú nejasnosti. Niektorí bádatelia prekladajú Ambiorixa ako „kráľa okolia“ alebo „kráľa ohrady“, pričom "ambio-" interpretujú ako tematizovanú formu "ambi-" („okolo, z oboch strán“) s významom „okolie“ alebo inak „ohrada“. Fredrik Otto Lindeman alternatívne vykresľuje Ambiorixa ako „kráľa-ochrancu“, a to odvodením "ambio-" od praindoeurópskeho spojenia "*h₂mbhí-péh₃" („ochranca“; porov. staroindické "adhi-pá-," „ochranca, vládca, pán, kráľ“).
Životopis.
Raná história.
V roku 57 pred Kr. Július Cézar dobyl časť "Galie" a "Belgiky" (Belgicko, dnešné severné Francúzsko, Luxembursko, časť dnešného Holandska pod riekou Rýn a severozápadnú časť Severného Porýnia-Vestfálska v Nemecku). V krajine žilo niekoľko kmeňov, ktoré proti sebe často bojovali. Eburonom vládli Ambiorix a Cativolcus. V roku 54 pred Kr. Cézarove vojská naliehavo potrebovali viac potravín a tak sa miestne kmene museli vzdať časti úrody, ktorá v tom roku nebola dobrá. Hladujúci Eburončania to pochopiteľne nechceli urobiť a Cézar nariadil, aby sa v blízkosti eburónskych dedín vybudovali tábory. Každý stotník dostal príkaz zabezpečiť, aby sa zásoby potravín dostali k rímskym vojakom. To vyvolalo medzi Eburončanmi nevôľu.
Hoci ho Július Cézar oslobodil od platenia tribútu Atuatuciom, Ambiorix sa v zime roku 54 pred Kr. pripojil ku Cativolcovi v povstaní proti rímskym vojskám pod vedením Quinta Tituria Sabina a Lucia Aurunculeia Cotta.
Vzdor Rimanom.
Keďže sucho prerušilo dodávky obilia, Cézar bol nútený prezimovať so svojimi légiami medzi vzbúrenými belgickými kmeňmi. Rímske jednotky pod vedením Sabina a Cotta prezimovali medzi Eburončanmi, keď ich napadli pod vedením Ambiorixa a Cativolca. Ambiorix Rimanov oklamal, keď im povedal, že útok sa uskutočnil bez jeho súhlasu, a ďalej im poradil, aby utiekli, pretože veľké germánske sily sa chystali prekročiť Rýn. Dôverujúc Ambiorixovi, Sabinus a Cotta nasledujúce ráno odišli. Kúsok od tábora rímske jednotky prepadli Eburončania a zmasakrovali ich.
Na inom mieste medzi Nerviovcami zimovali ďalšie rímske jednotky pod vedením Quinta Tullia Cicera, mladšieho brata rečníka Marcusa Tullia Cicera. Ambiorix, ktorý viedol koalíciu vzbúrených belgických kmeňov, obkľúčil Cicerov tábor. Po dlhom čase sa rímskemu poslovi konečne podarilo prekĺznuť cez belgické línie a odovzdať Cézarovi správu o povstaní. Cézar zmobilizoval svoje légie a okamžite vyrazil na pomoc Cicerovi. Keď sa priblížili k obkľúčenému rímskemu táboru, Belgovia sa pohli, aby zaútočili na Cézarove vojská. V obrovskej prevahe, Cézar nariadil svojim vojakom, aby vyzerali zmätene a vystrašene, a úspešne Belgov vylákali, aby na nich zaútočili na území výhodnom pre Rimanov. Cézarove vojská podnikli prudký protiútok a čoskoro zahnali Belgov na útek. Neskôr Cézarove vojská vstúpili do Cicerovho tábora a našli väčšinu mužov zranených.
Medzitým Indutiomarus, vodca Treverov, začal obťažovať tábor vojvodcu Labiena a nakoniec ho vyprovokoval, aby vyslal svoju jazdu s konkrétnym rozkazom Indutiomara zabiť. Tí tak urobili a rozohnali zvyšky Indutiomarovej armády. Cézar osobne zostal v Galii do konca zimy kvôli obnovenej galskej hrozbe.
Cézarova pomsta.
Keď sa rímsky senát dozvedel, čo sa stalo, Cézar prisahal, že zničí všetky belgické kmene. Ambiorix zabil pätnásť kohort. Belgický útok na Cicera, ktorý sa vtedy nachádzal s légiou na území Nerviov, zlyhal vďaka včasnému príchodu Cézara. Rímske výpravy proti Belgom trvali niekoľko rokov, ale nakoniec boli kmene vyvraždené alebo vyhnané a ich polia vypálené. Po tejto genocídnej udalosti Eburončania zmizli z histórie. Podľa spisovateľa Florusa sa Ambiorixovi a jeho mužom podarilo utiecť cez Rýn. Po tomto momente sa v rímskych záznamoch neobjavujú.
Dedičstvo.
Cézar písal o Ambiorixovi vo svojom komentári k bojom proti Galom, "Zápisky o vojne v Galii". V tomto texte napísal slávne slová: „Z týchto [troch regiónov] sú najodvážnejší Belgovia.“ 
Ambiorix zostal až do devätnásteho storočia pomerne neznámou postavou. Nezávislosť Belgicka v roku 1830 podnietila hľadanie národných hrdinov. V Cézarovom diele "Zápisky o vojne" "v Galii" bol Ambiorix a jeho činy znovuobjavené. V roku 1841 napísal belgický básnik Joannes Nolet de Brauwere Van Steeland lyrický epos o Ambiorixovi. Okrem toho 5. septembra 1866 postavili na hlavnom trhovisku v belgickom meste Tongeren sochu Ambiorixa, ktorého Cézar nazval Atuatuca, teda Atuatuca Tungrorum. 
Dnes je Ambiorix jednou z najznámejších postáv belgickej histórie. Je po ňom pomenovaných mnoho podnikov, barov a fritérií a v mnohých belgických komiksoch, ako sú Suske en Wiske a Jommeke, hrá vedľajšiu rolu. Krátko existoval aj komiks s názvom "Ambionix", v ktorom vedec teleportoval belgického náčelníka, voľne založeného na Ambiorixovi, do súčasného Belgicka.
Vo francúzskom komikse Asterixove dobrodružstvá, v diele "Asterix v Belgicku", idú Asterix, Obelix, Idefix a Vitalstatistix do Belgicka, pretože sa hnevajú na Cézara za jeho poznámku, že Belgičania sú najodvážnejší zo všetkých Galov.
V populárnej kultúre.
Ambiorix vedie galskú civilizáciu vo videohre "Civilization VI".