Grumman F-9 Cougar

Grumman F9F/F-9 Cougar bolo americké palubné stíhacie lietadlo vyvinuté pre United States Navy a United States Marine Corps. Bolo postavené na báze F9F Panther a od svojho predchodcu sa líšilo hlavne šípovytými krídlami.
Vznik a vývoj.
Na začiatku programu F9F naliehalo americké námorníctvo na konštruktérov spoločnosti Grumman, aby zvážili aj vývoj verzie so šípovitými krídlami. Tí však v tej dobe nemali takmer žiadne skúsenosti s aerodynamikou šípovitých krídel. Ale Kórejská vojna a nasadenie výkonného MiGu-15 spôsobili, že v marci 1951 prišlo americké námorníctvo s touto požiadavkou opäť a uzavrelo s Grummanom zmluvu na vývoj F9F so šípovitým krídlom. 
Tomuto projektu bolo pridelené označenie „G-93“. Úpravou lietadiel F9F-5 vznikli tri prototypy G-93, pričom dva z nich boli letuschopné a tretí slúžil na statické skúšky. Počiatočný let novej verzie, ktorá bola nazvaná F9F-6, sa uskutočnil 20. septembra 1951. Na palube testovacieho stroja bol skúšobný pilot firmy Grumman Fred C. Rowley.
Nový variant bol dosť odlišný od modelu F9F-5 Panther, preto dostal nový názov: „Cougar“. F9F-6 Cougar získal širokú škálu vylepšení:
Trup lietadla bol predĺžený . Kapacita paliva sa oproti Pantheru znížila o 8% na 3483 litrov. Cougar mal však s Pantherom niekoľko spoločných prvkov, ako napríklad štvoricu kanónov kalibru a motor J48. Prvé vyrobené exempláre boli vybavené motorom J48-P-6A, neskoršie F9F-6 však už získali výkonnejšiu pohonnú jednotku J48-P-8 s maximálnym ťahom 32,2 kN.
Dodávky lietadiel americkému námorníctvu a námornej pechote začali koncom roka 1952. Piloti oceňovali zvýšený výkon lietadla a dychtili zmerať si sily s MiGmi-15. Vojna v Kórei však skončila skôr (v júli 1953) ako mohol Cougar vôbec zasiahnuť do bojov. Do roku 1954 bolo v tejto verzii vyrobených 646 lietadiel.
V rokoch 1954 a 1955 bolo postavených 60 prieskumných lietadiel F9F-6P. Tie mali v nose namiesto štvorice kanónov fotografické zariadenia. Kvôli tomu musel byť nos lietadla predĺžený o a dĺžka F9F-6P vzrástla na . Niektoré z týchto lietadiel boli vybavené sondami na doplňovanie paliva, ktoré boli namontované v nose.
Následne bolo vyrobených 168 strojov vo verzii F9F-7, ktorá bola poháňanás motorom Allison J33-A-16A. Avšak rovnako ako v prípade typu F9F-4 Panther sa ukázalo, že motor Allison je značne nespoľahlivý. Preto bola neskôr väčšina F9F-7 vybavená motorom J48.
Poslednou stíhacou verziou Cougaru bola F9F-8. Tá sa vyznačovala predĺžením trupu o , čím sa zväčšila aj vnútorná palivová nádrž. Došlo tiež k spevneniu krytu kabíny a prepracovaniu krídel. Tie boli tenšie a zároveň väčšie, čo zlepšilo ovládanie lietadla a trochu navýšilo kapacitu paliva. Celková kapacita paliva sa zvýšila na 4029 litrov. F9F-8 bol poháňaný motorom J48-P-8A alebo J48-P-8C. V rokoch 1954 až 1957 bolo postavených celkovo 601 lietadiel F9F-8. Neskoršie série F9F-8 boli vybavené nadstavcom na dopĺňanie paliva a mohli niesť aj štyri rakety typu vzduch-vzduch AIM-9 Sidewinder (dve pod každým krídlom). Dodatočne boli tieto strely integrované aj do predchádzajúcich verzií.
Niekoľko F9F-8 bolo prerobených na taktické jadrové bombardéry F9F-8B, v rámci čoho získali „Low Altitude Bombing System“ (bombardovací systém pre malé nadmorské výšky). 
Bolo tiež postavených 110 prieskumných strojov F9F-8P.
Poslednou verziou Cougaru bolo cvičné lietadlo G-105 alebo F9F-8T. Jeho trup bol predĺžený a výzbroj bola zredukovaná na dva kanóny. Počiatočný let F9F-8T sa konal 4. apríla 1956 a celkovo ich bolo vyrobených 399 kusov.
Cougar bol považovaný za dobré a spoľahlivé lietadlo s vynikajúcou ovládateľnosťou. V 50. rokoch 20. storočia však vývoj lietadiel veľmi rýchlo napredoval a stíhačky Cougar boli koncom tejto dekády nahrádzané výkonnejšími typmi.