burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ľuba Hornoveská

Ľuba Hornoveská (* 16. júl 1926, Revúca† 11. marec 1987, Bratislava) bola slovenská redaktorka a publicistka.
Životopis.
Študovala na gymnáziu v Banskej Bystrici, v roku 1945 maturovala v Tisovci. V rokoch 19461950 študovala na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 19501953 učiteľka na gymnáziu, 19531955 odborná pracovníčka pre ľudový tanec v poradni Ľudovej umeleckej tvorivosti v Banskej Bystrici, 19551958 redaktorka časopisu "Ľudová tvorivosť" v Martine, od roku 1958 časopisu "Hudba, spev, tanec", od 1969 "Rytmus" v Bratislave. Spočiatku sa venovala záujmovej umeleckej činnosti, neskôr sa zamerala na publicistiku. Založila dievčenský zbor na internáte, pôsobila v Speváckom akademickom združení, v roku 1949 spoluzakladateľka Lúčnice. Na gymnáziu v Banskej Bystrici založila súbor piesní a tancov "Trávnica". Ako redaktorka publikovala najmä príspevky o ľudovej a komornej hudbe, zborovom speve a o folklórnom tanci. V roku 1982 Zaslúžilá pracovníčka kultúry.
Ladislav Horský

Ladislav Horský CSc. (* 18. september 1927, Valaská - † 24. september 1983, Brno) bol slovenský vysokoškolský pedagóg, hokejista a tréner.
Životopis.
V roku 1939-1947 študoval na gymnáziu v Brezne, 1947-1951 telesnú výchovu a zemepis na Pedagogickej fakulte UK v Bratislave, 1965 CSc., 1966 doc., 1967 PhDr. 
V roku 1954-1956 dôstojník ČSĽA, 1952 učiteľ Telovýchovného ústavu, 1956-1972 FTVŠ UK, od 1975 Vedúci Katedry telesnej výchovu a športu VŠE v Bratislave, 1972-1975 metodik TJ VSŽ v Košiciach. Hráč prvoligových mužstiev ľadového hokeja: ŠK (1948-1952), CHZJD (1956-1958), ÚDA (1952-1954), Tankista Praha (1954-1956). V roku 1958-1963 a 1976-1981 tréner hokejového mužstva CHZJD Bratislava, 1963-1964 konzultant a vedúci reprezentačného mužstva Rumunska, 1964-1966 a 1968-1969 mužstiev München Obersdorf a Düsseldorf v Nemecku, 1971-1975 VSŽ Košice, 1958-1960 tréner reprezentačného mužstva ČSSR, 1961-1968 vybraného mužstva akademikov, 1971-1982 juniorských a B-mužstva ČSSR. Patril k najlepším hráčom ľadového hokeja v Česko-Slovensku, čs. reprezentant, člen mužstva, kt. 1955 získalo bronzovú medailu na MS a strieborné a bronzové medailu na ME. Popredný predstaviteľ čs. školy ľadového hokeja, ním vedené reprezentačné mužstvo získalo 1959 bronzovú medailu na MS, 1960 4. miesto na ZOH v Squaw Valley, mužstvo Slovana CHZJD sa v sezóne 1978/79 stalo majstrom ČSSR. Viacero úspechov dosiahol i s juniorským mužstvom ČSSR. Zúčastnil sa na výchove hráčov i reprezentantov, a najmä trénerov v Rumunsku, Nemecku, Fínsku, Švajčiarsku, Kanade, USA (o ľadovom hokeji prednášal na 17 univerzitách). Jeho teoretické práce a učebnice bioli preložené do viacerých jazykov, prispieval do domácich i zahraničných odborných časopisov. 
V roku 2002 bol uvedený do Siene slávy slovenského hokeja a v roku 2004 do Siene slávy IIHF.
František Horváth

František Horváth (* 1855, Banská Bystrica – † 4. apríl 1939, Košice) bol huslista, primáš.
Životopis.
Od roku 1869 hral v otcovej kapele, od 1873 domáci primáš grófa Sapáriho v Budapešti, kde 1885 v súťaži 15 najlepších účastníkov získal titul kráľa primášov. Roku 1886 hral s kapelou v Paríži na svetovej výstave pri otvorení Eiffelovej veže, odkiaľ ho pozval anglický kráľ Eduard VI. do Londýna. Neskôr pôsobil v Budapešti, podnikal zájazdy do celého Uhorska a európskych miest. Po 1918 koncertoval v Prahe, Ostrave, Bratislave, kúpeľných mestách ČSR a i., žil v Košiciach. Technicky vyspelý huslista, šíriteľ slov. ľudových piesní.
Jozef Horváth

Jozef Horváth, pôvodne Chorváth (* 28. január 1840, Hodruša-Hámre – † 6. marec 1913, Hodruša-Hámre) bol slovenský osvetový pracovník a pedagóg.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Štiavnici, od 1859 na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, v Spišskej Kapitule, do 1861 v Košiciach. Učiteľ na viacerých miestach v Maďarsku, v Juhoslávii a v Rumunsku. Autor učebníc zemepisu, gramatiky, maďarčiny a iných ľudovýchovných príručiek a metodík (viaceré ostali v rukopisoch), prekladov odborných prác z nemčiny, pedagogických článkov a úvah. Propagátor moderného hospodárenia.
Július Horváth

Július Horváth (* 2. február 1912, Banská Bystrica – † 20. október 1970, Varna) bol slovenský novinár, známy aj pod pseudonymami: Peter Struška, Peter Stružka.
Životopis.
V roku 19221928 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. V rokoch 19281929 absolvoval kurz vyučovania na meštianskych školách. V období 19291930 študoval na námornej obchodnej akadémii v Dubrovníku a 19301933 v Bakare vo vtedajšej Juhoslávii, 1967 externe dejiny umenia na Filozofickej fakulte University Jana Evangelisty Purkyně v Brne. 
Roku 1934 kadet v poľsko-anglickej lodnej spoločnosti v Gdyni, 19341935 v Čs. plavbe dunajskej, 19431944 hlásateľ Slovenského rozhlasu v Bratislave, v septembri-októbri 1944 zástupca prednostu Spravodajského odboru Predsedníctva Slovenskej národnej rady v Banskej Bystrici
Do februára 1945 bol väznený nacistami, 1945 zástupca povereníka pre informácie, redaktor Pravdy, legačný radca čs. veľvyslanectva v Belehrade a vo Varšave, pracovník Novinárskeho štud. ústavu, Čs. rozhlasu, 19661970 Výskumného ústavu oblastného plánovania v Bratislave. 
Ekonomický a výtvarný publicista, hlavný redaktor časopisu. Plánované hospodárstvo a Hospodárskej otázky socializmu, spolupracovník Predvoja, Pravdy, Večerníka a i. Historik novinárstva-autor knihy o dejinách a činnosti Slov. zvestí, štúdií v zborníkoch, prekladateľ z ruš. a poľ. Prorektor VŠE v Bratislave (19501952).
Adolf Horváth

Adolf Horváth (* 8. máj 1879, Banská Hodruša - † 10. jún 1934, Bratislava) bol robotník, politik.
Životopis.
Vyučil sa za kovoobrábača, pracoval ako robotník, majster rúrovne, tajomník Zväzu kovorobotníkov v Podbrezovej, banský podúradník v Pezinku. V sociálno demokratickom hnutí sa začal angažovať v Podbrezovej, účastník mimoriadneho zjazdu Sociálno demokratickej strany Uhorska v Budapešti, martinského zhromaždenia 30. októbra 1918, signatár Deklarácie slovenského národa, člen SNR. Od zač. 1918 organizoval robotnícke a národné hnutie v Podbrezovej a na jej okolí, 1919 splnomocnenec Ministerstva s plnou mocou pre správu Slovenska v Podbrezovej. Roku 1919 poslanec Národného zhromaždenia.
Anton Horváth

Anton Horváth (pseudonym Paduánsky) (* 14. september 1846, Čavoj, Slovensko – † 17. júl 1923, Trenčianska Teplá, Slovensko) bol slovenský pedagóg, osvetový pracovník a spisovateľ. 
Životopis.
Narodil sa v rodine Juraja Horvátha. Ľudovú školu vychodil v rodnom Čavoji, neskôr študoval na gymnáziu v Prievidzi a na učiteľskej prípravke v Banskej Bystrici a v Lučenci. V roku 1867 – 1870 pôsobil ako učiteľ v Brezanoch a v rokoch 1870 – 1913 v Trenčianskej Teplej. 
Tvorba.
Bol šíriteľom školskej a hospodárskej osvety, autorom článkov, úvah a krátkych poviedok z dedinského života s didaktickým zameraním.
Vojtech Horváth (funkcionár)

Vojtech Horváth (* 23. november 1899, Užhorod – † 12. január 1973, Bratislava) bol robotník a funkcionár KSČ.
Životopis.
Vojtech Horváth študoval na gymnáziu v Užhorode a v rokoch 19141916 sa vyučil ako čašník. Od roku 1919 pracoval ako čašník na viacerých miestach, o. i. v Banskej Bystrici. Bol funkcionár Komunistickej strany Československa, revolučných odborov a Federatívnej robotníckej telovýchovnej jednoty (FRTJ) a účastník Slovenského národného povstania. Od roku 1951 bol riaditeľ Ľanárskych a konopárskych závodov v Bratislave. Je autorom spomienok a článkov v straníckej a odborárskej tlači.
Nata Hosťovecká

Nata Hosťovecká (* 16. máj 1954, Bratislava) je poetka, publicistka.
Životopis.
V roku 1969-1973 študovala na gymnáziu v Banskej Bystrici, 1973-1974 žurnalistiku na Filozofickej fak. Univerzity Komenského v Bratislave, 1976-1981 odbor literárny pracovník, redaktor a prekladateľ v Literárnom inštitúte M. Gorkého v Moskve. V roku 1974-1975 pôsobila ako asistentka v Čs. televízii, 1981-1987 pracovníčka Literárneho a hudobného múzea v Banskej Bystrici, 1990-1998 redaktorka Slov. národných novín v Matici slov., od 1998 Slov. rozhlasu v Banskej Bystrici. Prvé básne uverejňovala od roku 1972 časopisecky a v zborníkoch, knižne debutovala zbierkou expresívne ladenej ľúbostnej a občianskej lyriky "Strihanie vrkočov" (1978). Subjektívnejší tón a reflexívnosť, zmysel ľudského života a spolupatričnosť s ústredným motívom postavenia ženy v súčasnom svete je príznačný aj pre jej ďalšie zbierky. V oblasti prózy sa prezentovala novelou s tematikou života súčasnej ženy "Niečo ako nádej" (1990). Venovala sa aj sci-fi literatúre. Zostavila viacero zborníkov a antológií zo súčasnej poézie a prózy. Plodná autorka rozhlasových poviedok a psychologicky prepracovaných hier zo súčasnosti, autorka umelecko-dokumentárneho pásma Smrť je len krátka krivka cesty (1998). Rozhlasové hry prekladá z bulharčiny a ruštiny. Od roku 1972 sa venuje aj publicistike, najmä v Slovenských národných novinách.
Václav Houdek

Václav Houdek (* 5. september 1906, Blovice – † 2. apríl 1957, Bratislava) bol slovenský architekt.
Životopis.
Architektúru študoval na ČVUT v Prahe. Bol projektantom referátu verejných prác na Slovensku, zväčša v Bratislave. Autorsky sa podieľal na projektoch administratívnych budov, rodinnej výstavby, škôl, nemocníc, budov turistického ruchu a i. Je autorom objektu Nemocničného pavilónu v Banskej Bystrici (40. roky 20. storočia).
Július Hozák

Július Hozák (* 11. august 1925, Veľké Uherce – † 1. november 1992, Banská Bystrica) bol slovenský historik a komunistický politik.
Životopis.
Účastník protifašistického odboja a SNP. Pracovník KSS (od 1949) vo volených i menovaných funkciách. Riaditeľ VUML v Banskej Bystrici (19641970), riaditeľ Stredoslovenského vydavateľstva v Banskej Bystrici (19701972), samostatný odborný pracovník-historik Múzea SNP v Banskej Bystrici (19721977), riaditeľ Stredoslovenského múzea v Banskej Bystrici (od 1. októbra 1977-30. september 1986), potom historik (do 29. februára 1988).
Ján Hrabský

Ján Hrabský (Hradský, Hrabski) (* ?, Radvaň† ?) bol slovenský filológ a pedagóg.
Životopis.
Od roku 1649 študoval orientálne jazyky na univerzite vo Wittenbergu. Roku 1657 korektor tureckých edícií biblií v Lipsku, potom rektor gymnázia v Modre. Roku 1655 tlmočník medzi Turkami a posádkou hradu Divín v Novohrade. 
Autor filologickej dizertácie, básne v turečtine na prešovského rektora Jána Matthaeidesa. Roku 1655 člen literárnej spoločnosti v Lipsku.
Ján Hradský

Ján Hradský (* 1701, Bzince pod Javorinou - † 22. apríl 1769, Modra) bol evanjelický kňaz, náboženský spisovateľ.
Jeho otec Ján Hradský, matka Anna rod. Korbeliová.
Životopis.
Vychodil školy v Trenčíne, Banskej Bystrici, Prešove a v Zittau, 1719 študoval v Lipsku a v Halle, 1724 vo Wittenbergu. Roku 1725-1731 vychovávateľ v Berlíne, neskôr evanjelický farár na viacerých miestach Slovenska. Počas protireformácie perzekvovaný, 1749-1753 väznený v Nitre. Autor dišputy.
Martin Hraško

Martin Hraško (* 31. október 1911, Zvolenská Slatina-Slatinské Lazy – † 3. júl 1976, Banská Bystrica) bol slovenský verejný činiteľ a úradník.
Životopis.
Po skončení základnej školy pracoval ako poľnohospodársky robotník. V rokoch 1949-1960 bol pracovníkom KNV, v rokoch 1960-1971 tajomníkom KV Strany slovenskej obrody. Bol účastníkom ilegálneho protifaštistického odboja, spoluzakladateľom a funkcionárom Strany slovenskej obrody. Poslanec SNR v rokoch 1954-1971.
Pavel Hraško

Pavel Hraško (* 19. apríl 1932, Hontianske Tesáre) je slovenský antropológ a vysokoškolský pedagóg.
Ladislav Hrdina

Ladislav Hrdina (* 3. apríl 1910, Častá – † 28. február 1970, Banská Bystrica) bol slovenský violista, hudobný pedagóg a dirigent.
Životopis.
V rokoch 1922 – 1930 študoval na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, hudbu u K. Štiku, v rokoch 1930 – 1938 husle na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave u G. Náhlovského. Pôsobil ako učiteľ, profesor Učiteľského ústavu v Modre a riaditeľ Hudobnej školy pre Slov., neskôr Hudobného ústavu mesta Bratislavy, učiteľ violy a komornej hry na konzervatóriu. Bol členom orchestra SND v Bratislave (koncertný majster skupiny viol). V polovici 50 rokov sa zaslúžil o zriadenie Vyššej hudobnej školy (dvojročná nadstavba) na získanie kvalifikácie učiteľov hudobných škôl. Zaviedol školenie pre učiteľov hudobných škôl a zaslúžil sa o ich spoluprácu s pedagógmi konzervatórií. Autor inštruktívnej literatúry, organizátor a aktívny člen troch sláčikových kvartet.
Anton Hreblay

Anton Hreblay (* 18. január 1882, Brezno† 2. jún 1961, Banská Bystrica) bol slovenský vlastivedný pracovník, hudobný pedagóg, historik.
Životopis.
Jeho otec bol Jozef Hreblay a matka Mária rod. Stellerová. V roku 18931897 študoval na meštianskej škole v Brezne, 18971901 na Učiteľskom ústave v Kláštore pod Znievom, 19131914 na Hudobnej akadémii v Budapešti. Roku 19011910 funkcionár osvetových a učiteľských spolkov, od 1910 učiteľ, neskôr riaditeľ ľudovej školy, súčasne 19101919 vyučoval spev a hudbu na gymnáziu v Banskej Bystrici. Venoval sa vlastivednému výskumu so zreteľom na národopis, školstvo a turistiku. Publikoval v Sborníku Muzeálnej slovenskej spoločnosti, Sborníku Matice slovenskej, Národopisnom věstníku českoslovanskom a v Hronských Novinách.
Ján Hreblay

Ján Hreblay (* 5. jún 1885, Brezno† 31. január 1953, Slovensko) bol slovenský pedagóg a divadelný ochotník.
Jeho otec Ján Hreblay a matka Terézia rod. Schmidtová.
Životopis.
Roku 1903 študoval na učiteľskom ústave v Kláštore pod Znievom. Roku 1904 učiteľ v Ózde, 19041914, 19181924 a 19321952 vo Zvolene, 19241931 riaditeľ ľudovej školy v Rimavskej Sobote. V Ózde založil 35-členný spevácky krúžok, od 1904 člen Robotníckeho spevokolu Union vo Zvolene, 1909-10 jeho dirigent.
Ján Hrk

Ján Hrk (* 8. júl 1923, Ľuboreč – † 4. jún 1991, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ, rozhlasový pracovník, televízny pracovník.
Životopis.
Študoval na Učiteľskom ústave v Banskej Bystrici (1939-1943), hral na organe. Hudobný skladateľ, pracovník Čs. rozhlasu a Čs. televízie v Bratislave. Autor pochodových piesní, oratória a i., upravovateľ ľudových piesní pre zbory.
Juraj Hrnčiar

Juraj Hrnčiar (* 18. august 1928, Gregorova Vieska) je slovenský lekár-internista.
Životopis.
V rokoch 19481953 absolvoval štúdium na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, 1958 CSc., 1978 doc., v roku 1995 bol vymenovaný za profesora. Pracoval ako odborný lekár, neskôr ako zástupca primára (19532000) a ako prednosta Internej kliniky Nemocnice s poliklinikou F. D. Roosevelta v Banskej Bystrici (19802000). Od roku 2000 je členom redakčnej rady časopisu "Vnútorné lekárstvo pre prax", je členom slovenských i zahraničných profesných spolkov a spoločností, tri funkčné obdobia pôsobil ako predseda Spolku lekárov v Banskej Bystrici. Je autorom a spoluautorom odborných monografií, publikoval štúdie v domácich a zahraničných odborných časopisoch. Prednášal v rámci postgraduálneho vzdelávania, vystupoval na odborných vedeckých podujatiach a konferenciách doma a v zahraničí.
Ocenenie.
Za publikačnú činnosť obdržal
a pod.
Tomáš Hromada

Tomáš Hromada (* 3. december 1793, Nedožery-Brezany – † 2. júl 1870, Žarnovica) bol rímskokatolícky kňaz, osvetový pracovník.
Životopis.
Študoval na gymnáziách v Prievidzi, v Kremnici a v Kecskeméte, teológiu v Banskej Bystrici, 1820 vysvätený za kňaza. V roku 18201824 vychovávateľ v rodine Benických, 18241834 rokuk. farár v Dolne Mičinej, 18341867 v Hronci, 18671870 čestný kanonik v Žarnovici. Počas pôsobenia v Hronci založil Spolok striezlivosti a slov. knižnicu, v Podbrezovej dychovú kapelu, rozvíjal divadelnú činnosť, staral sa o školstvo a rozširoval nár. tlač. Roku 1847 člen výboru Prvého ústredného spolku zakladateľov miernosti v Uhorsku, zakladateľ a predseda čitateľského Pohronského spolku v Banskej Bystrici (18451848). Podporoval nár. hnutie, propagoval štepárstvo a sadárstvo.
Oľga Hromadová

Oľga Hromadová (* 4. august 1961, Skalica) je operná speváčka (soprán).
Životopis.
V roku 1976-1982 študovala na Konzervatóriu v Bratislave. Od roku 1982 pôsobí ako sólistka Štátnej opery v Banskej Bystrici. Účinkovala v televíznych adaptáciách operiet Netopier (J. Strauss); Grófka Marica (E. Kálman); Zem úsmevov (F. Lehár).
Juraj Hromkovič

Prof. RNDr. Juraj Hromkovič, DrSc. (* 24. august 1958, Bratislava) je slovenský informatik a vysokoškolský pedagóg pôsobiaci momentálne ako profesor na ETH v Zürichu vo Švajčiarsku. Je autorom viacerých kníh a vedeckých publikácií najmä v oblasti algoritmiky, výpočtovej zložitosti, pravdepodobnostných algoritmov a didaktiky informatiky. Zaoberá sa tiež teóriou grafov.
Život.
Juraj Hromkovič sa narodil 24. augusta 1958 v Bratislave. Zmaturoval v roku 1977 na Gymnáziu Jura Hronca. V rokoch 1977–1982 absolvoval štúdium prírodovedeckej, neskôr matematicko-fyzikálnej časti na vtedajšej Matematicko-fyzikálnej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1982 získal titul RNDr., v roku 1986 CSc., v roku 1989 sa stal docentom. 
V roku 1990 získal titul DrSc. a v roku 1995 bol vymenovaný za profesora. Pôsobil na Katedre teoretickej kybernetiky MFF UK v Bratislave ako asistent a ako odborný asistent.
Pôsobenie v zahraničí.
V rokoch 1989–1994 pôsobil ako hosťujúci profesor informatiky na Univerzite v Paderborne v Nemecku, v rokoch 1994–1997 na Inštitúte informatiky Univerzity v Kiele, v rokoch 1997–2003 ako profesor na technickej univerzite RWTH v Aachene, kde od roku 1999 pôsobil aj ako prodekan pre výučbu informatiky. 
Od roku 2004 pôsobí ako profesor na ETH vo švajčiarskom Zürichu.
Ďalšie pôsobenie.
Je členom najmenej 15 programových výborov medzinárodných vedeckých konferencií. V rokoch 1991–1994 bol členom rady EATCS, od roku 2001 je členom Slovenskej akademickej spoločnosti.
Od roku 2001 pôsobil aj ako neplatený profesor FPV Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici. 
Učí základy informatiky na hodinách Open Class, otvorených pre všetkých a zameraných na deti v základoškolskom veku.
Monografie.
Juraj Hromkovič autorom a spoluautorom odborných monografií a vysokoškolských učebníc, publikoval vedecké a odborné práce v medzinárodných časopisoch a zborníkoch.
Ondrej Hronec

Ondrej Hronec (* 17. október 1917, Strelníky - † 27. apríl 1945, Kolárovice) bol robotník, protifašistický bojovník.
Životopis.
Po skončení základnej školy pôsobil ako robotník v Brezne. Od roku 1944 sa účastnil ilegálneho protifašistického boja, príslušník partizánskeho oddielu Čapajev. Organizoval a viedol diverzné akcie na Košicko-bohumínskej a Považskej železnici a cestách na Moravu, pri jednej z nich zahynul. Pochovaný je v Kolároviciach
Pavol Hronec

Pavol Hronec (* 10. október 1910, Zvolenská Slatina – † 28. august 1973, Nemecko) bol evanjelický kňaz a protifašistický bojovník.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Prievidzi, teológiu v Bratislave a v Strassburgu, filozofiu a históriu literatúry na FF UK v Bratislave (19341938). Ordinovaný za kňaza bol v roku 1934, potom pôsobil ako kaplán v Modre a Bratislave. Bol generálny tajomník Sväzu evanjelickej mládeže a redaktor Nového rodu (19361937). V roku 1937 nastúpil ako farár v Hronseku.
Počas vojny sa zapojil do protifašistického hnutia; najskôr ako pracovník Veliteľstva pozemného vojska v Banskej Bystrici (od júla 1944), počas SNP ako dôstojník čs. armády a prezidiálny šéf povereníctva pre školstvo a osvetu. Po potlačení povstania pôsobil v partizánskej skupine Za slobodu Slovenska.
Po oslobodení nastúpil ako evanjelický farár v Banskej Bystrici. Bol politicky prenasledovaný a prepustený zo služieb.
Zostavil Nárys Všeobecnej vnútromisijnej a pastorálnej konferencie evanjelických kňazov a. v. a kroniku obrodného hnutia v cirkvi. Nositeľ viacerých vyznamenaní. Bol pochovaný v Bratislave.
Branislav Hronec

Branislav Hronec (známy ako Braňo Hronec; * 22. december 1940, Hronsek – † 25. október 2022) bol slovenský hudobník, klavirista a hudobný skladateľ. Jeho manželkou bola herečka Judita Vargová.
Životopis.
Študoval na bratislavskom Konzervatóriu (hru na akordeón, dirigovanie, v tomto období mal jazzovú skupinu "West Coast Combo"). Na VŠMU začal študovať v roku 1961 (študoval dirigovanie a kompozíciu, skladbu u A. Moyzesa). V roku 19641982 viedol vlastnú vokálno-inštrumentálnu skupinu (najskôr sa volala "Skupina Braňa Hronca" a neskôr sa zo skupiny stalo sexteto, potom sa zo sexteta stal "Orchester Braňa Hronca"). Medzi rokmi 19841990 dirigent Tanečného orchestra Čs. televízie v Bratislave. Autor tanečných piesní, spolupracoval s televíziou.
Jozef Hrozienčik

prof. PhDr. Jozef Hrozienčik, DrSc. (* 13. máj 1915, Martin-Priekopa† 1990, Bratislava) bol slovenský historik, pedagóg.
Životopis.
Roku 19271935 absolvoval gymnázium v Martine. V rokoch 19351939 študoval históriu a slovenčinu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 19391942 pôsobil ako pedagóg na gymnáziách v Martine a Banskej Štiavnici, 19421944 na obchodnej akadémii v Martine.
Ľavicovo orientovaný intelektuál, počas 2. svetovej vojny sa zapojil do druhého čs. odboja. V roku 1944 účastník Povstania. Neskôr v rokoch 19441945 väznený vo viacerých koncentračných táboroch v Nemecku. 19451946 inšpektor na Povereníctve školstva a osvety v Bratislave, 1946 – 1950 riaditeľ gymnázií v Rožňave a v Banskej Bystrici. Od roku 1948 vykonával aj funkciu riaditeľa Ústavu Slovenského národného povstania. Pracovník Krajského národného výboru v Nitre, riaditeľ Ústavu dejín európskych socialistických krajín SAV, zároveň prednášal históriu na Filozofickej fakulte UK v Bratislave (od 1970). Od roku 1970 univerzitný profesor. Jeden z hlavných predstaviteľov a organizátorov marxistickej historiografie na Slovensku. Zaoberal sa hlavne povstaleckou tematikou, v ďalšom výskume sa venoval dejinám slovenského rusofilstva, balkanistike a slavistike. Pričinil sa o vznik Múzea SNP a Československo-sovietskeho inštitútu, neskôr rozšíreného na Ústav dejín európskych socialistických krajín. Člen a funkcionár slovenských, česko-slovenských i medzinárodných historických a slavistických spoločností, expert UNESCO pre výskum slovanských kultúr v Európe.
Ján Hrubala (psychológ)

Ján Hrubala (* 25. máj 1938, Šahy – † 22. január 1969, Sereď) bol slovenský psychológ.
Životopis.
V roku 19571963 študoval psychológiu na Filozofickej fakulte UK a zároveň pediatriu na Lekárskej fakulte UK v Bratislave. Od 1965 pôsobil v Útvare nápravných zariadení Min. vnútra v Banskej Bystrici, 1966 riaditeľ Psychologickej výchovnej kliniky v Banskej Bystrici a zároveň od 1967 vedúci Liečebno-výchovného ústavu pre emociálne a sociálene narušené deti v Ľubochni. Zaoberal sa výskumom osobnosti, skúmal a organizoval liečebnú pedagogiku. Organizátor zariadení pre aplikovanie psychologických výskumov v praxi. V roku 1966 založil Krajskú psychologickú výchovnú kliniku v Banskej Bystrici, od 1967 pri nej budoval stredisko pre voľbu povolania. V Banskej Bystrici založil jednu z prvých liniek dôvery na Slovensku. Vypracoval organizačný základ pre rozvoj súdnej psychologickej expertízy. Spolupracoval s Katedrou psychológie na Pedagogickej fak. v Banskej Bystrici, kde sa zameral najmä na výskum osobnosti vysokoškolského poslucháča.
Ladislav Hrubý

Ladislav Hrubý (* 11. september 1957, Žilina) je prozaik. Pseudonym: Boris Vaňovec
Životopis.
Študoval slovenčinu a angličtinu na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici (1976-1980). Pôsobil ako učiteľ, profesor na gymnáziu, redaktor časopisu Slovensko, redaktor novín Cieľ a časopisu POVEX, 1993-1994 denníka Smer v Banskej Bystrici, televízie Sever, od 1998 učiteľ na odbornom učilišti v Čadci. Prvé prozaické pokusy prevažne s kysuckou tematikou publikoval v zborníkoch, knižne vydal zbierku poviedok z prostredia súčasnej kysuckej dediny. Autor rozhlasových poviedok a námetu k dokumentárnemu filmu M. Urbana "Zjavenie Matúša Lašúta".
Samuel Hruškovic

Samuel Hruškovic (tiež Samuelis Hruscowitz) (* 1. apríl 1694, Krupina, Slovensko – † 1. september 1748, Banská Bystrica, Slovensko) bol slovenský evanjelický kňaz, cirkevný hodnostár a náboženský spisovateľ, ale tiež prekladateľ a editor.
Životopis.
Narodil sa v meštianskej rodine Imricha Hrušku a jeho manželky Rebeky Zimaniovej, no detstvo prežil v Turom Poli u starých rodičov, kde aj chodil v roku 1702 do školy. Neskôr študoval v Krupine (17021705), Banskej Bystrici (1705 a 17111717), Jelšave, Gemeri (1709), Rožňave, Banskej Štiavnici (1710), Lučenci (1717) a napokon na univerzite vo Wittenbergu (17171719), kde študoval teológiu, ale tiež fyziku, medicínu, matematiku, právo a jazyky. Pracoval ako domáci učiteľ a vychovávateľ v zemianskych rodinách v Radvani (17111717) a v Banskej Bystrici (17191720), neskôr pôsobil ako diakon v Lešti, rektor v Sennom a evanjelický farár v Kostolných Moravciach, slovenský (17321737) a nemecký (17371748) farár v Banskej Bystrici, a v roku 1743 bol superintendantom banského okolia. Bol obvinený zo zavádzania neprípustných noviniek a zbavený kňazského i biskupského úradu, no v roku 1748 sa do úradu vrátil.
Tvorba.
Skladal latinské príležitostné verše, epigramy a najmä náboženskú lyriku, pokúsil sa aj o drámu (slovenská mytologická komédia), z prozaických žánrov písal napr. slovenské modlitby, latinské dišputy, katechizmus a latinskú autobiografiu. Je autorom 17 vlastných piesní, v ktorých používa výrazové prostriedky charakteristické pre barokovú literatúru – metafory, obrazy z pastierskeho života, antitézy), no jeho tvorba mala pôsobiť viac na rozum ako na cit. dráme a próze používal jednoduché vety a nekomplikované súvetia, čo však nijako neochudobnilo jeho poetické vyjadrovanie. Okrem toho je tiež autorom 74 prekladov nemeckých piesní (Martin Luther, Gašpar Neumann, Zachariáš Titius a i.). V latinskej autobiografii vykresľuje svoj život chudobného študenta, zážitky s kurucmi a zbojníkmi i portréty zaujímavých ľudí (napr. Mateja Bela). Bol tiež editorom 2 vydaní Tranovského "Cithary sanctorum", v ktorom uviedol novú slovenskú piesňovú tvorbu, ako aj nemeckú ortodoxnú náboženskú lyriku. Druhé vydanie určilo definitívnu podobu Tranovského kancionálu.
Františka Hrušovská

Františka Hrušovská (* 19. december 1914, Bratislava – † 5. február 1984, Bratislava) bola slovenská verejná činiteľka.
Životopis.
Po vychodení ľudovej školy pracovala ako robotníčka, neskôr verejná činiteľka, 1946-1950 predsedníčka Zväzu žien v Bratislave. Účastníčka ilegálneho protifašistického odboja a SNP, správkyňa povstaleckej Vojenskej nemocnice 1 na Sliači, členka RNV Sliač-Rybáre, pracovníčka ÚV KSS v Banskej Bystrici (počas SNP).
Miloš Hrušovský

Miloš Hrušovský (* 15. apríl 1908, Bánovce nad Bebravou – † 27. február 1980, Bratislava) bol slovenský politik.
Životopis.
Študoval na gymnáziu a na súkromnej obchodnej škole v Prahe. Pôsobil následne ako bankový úradník. Účastník protifašistického odboja a SNP. Po oslobodení redigoval časopis "Výstavba Slovenska", neskôr poslanec Snemovne národov Federálneho zhromaždenia, SNR, člen jej Predsedníctva, predseda ÚV SZPB, ÚV ČSZPB, člen Predsedníctva federálneho ÚV ČSZPB, člen predsedníctva ÚV NF ČSSR a ÚV Národný front NF SSR. Počas odboja pôsobil v oblastnom vedení ilegálnej KSS v Banskej Bystrici, podpredseda Stredoslovenského KNV v Banskej Bystrici (1960-1963). Autor skíc, fejtónov.
Štefan Hrušovský

Štefan Hrušovský môže byť:
Žigmund Hubáček

Žigmund Hubáček (* 8. august 1906, Budapešť – † 17. apríl 1972, Galanta-Hody) bol slovenský medirytec, kníhviazač a výtvarník.
Životopis.
Vyučil sa za kníhtlačiara a knihára. Pracovník v súkromných podnikoch, od roku 1945 výtvarník a výstavník, od 1947 ľud. výtvarník v ÚĽUV-e. Autor keramických a grafických prác, malieb na skle, akvarelov, ale najmä reliefov tepaných do medi. Čerpal zo života bačov, pastierov, tvoril figurálne kompozície s jánošíkovskou tematikou. Jeho diela sú v SNG, Oblastnej galérii v Banskej Bystrici. Člen Zväzu slovenských výtvarných umelcov. Roku 1947 odmenený 2. cenou, roku 1948 1. cenou na Stredoslovenskej výstave priemyslu a ľudovej umeleckej výroby v Banskej Bystrici, roku 1952 cenou za plagát pre Filmový festival pracujúcich.
Juraj Hudec

Juraj Hudec (* 21. apríl 1858, Dúbravica† 18. december 1920, Banská Bystrica) bol slovenský staviteľ, podnikateľ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Lučenci. Pracoval vo firme Cserey, neskôr vo firme Wünsch v Budapešti, o. i. aj na projektovaní tamojšieho metra. V Banskej Bystrici založil s Ľ. Rosenauerom veľký stavebný podnik (s pílou, výrobňou parkiet, tesárskou, stolárskou, dláždičskou a zámočníckou dielňou). Okrem projektovania sa zaoberal aj problematikou výškových domov, skúšal použitie sadry ako stavebného materiálu. Za kvalitnú prácu dostal na výstave v Taliansku zlatú medailu.
Ladislav Hudec (architekt)

Ladislav Eduard Hudec (* 8. január 1893, Banská Bystrica – † 26. október 1958, Berkeley) bol zo Slovenska pochádzajúci architekt, ktorý pôsobil v Číne a v Spojených štátoch.
Životopis.
Narodil sa do evanjelickej rodiny v dome č. 408 podľa vtedajšieho číslovania, ako prvorodený. Jeho otec bol Juraj Hudec a matka Pavlína rod. Škultétyová. Pokrstený bol až po 20 dňoch, pričom krstným otcom mu bol Eduard Škultéty, po ktorom dostal druhé krstné meno. Základy staviteľstva získal u otca Juraja, ktorý bol architektonickým/staviteľským a hospodárskym inšpektorom mesta, kresliť ho učil Dominik Skutecký, 19111914 študoval na technike v Budapešti, získal titul Ing. arch. Počas 1. svetovej vojny ako dôstojník Rakúsko-uhorskej armády bojoval na ruskom fronte, 1916 padol do zajatia, 1916 ušiel do Číny, 1916 sa usadil v Šanghaji (s bratom Gejzom), kde sa oženil s dcérou zámožného bankára. Tu tvoril a má zrealizovaných viacero významných stavieb. V rokoch 19251945 viedol vlastný ateliér. Po 1945 sa presťahoval do Švajčiarska, podnikal študijné cesty po Taliansku a Grécku, pracoval ako poradca pri úprave okolia Vatikánu. Od roku 1947 pôsobil v USA. Spočiatku pracoval v cudzích staviteľských firmách, potom sa osamostatnil ako popredný architekt (v jeho ateliéri pracoval aj Vojtech Holesch), projektoval 22-podlažnú výškovú budovu bankového koncernu, bola najvyššia budova mimo územia Severnej Ameriky, Grand Theatre, nemocnicu Hospital, kostol Santa Monica a i., 6 – 9 podlažné obytné nájomné domy v koloniálnom štýle s prvkami čínskej eklektiky. Absolvoval námornú cestu s Jurajom Thurzom.
Pochovaný je na evanjelickom cintoríne v Banskej Bystrici, kam boli jeho pozostatky na jeho želanie prevezené z Ameriky v roku 1970.
28. marca 2019 bola architektovi otvorená stála expozícia v Späthovej vile na Skuteckého ulici v Banskej Bystrici. Otvorenia sa zúčastnila ministerka kultúry Ľubica Laššáková a čínsky veľvyslanec na Slovensku Lin Lin.
Hufnagel

Dr. Ernest Hufnagel (Huffnagel) (* 19. storočie Slovensko) bol lekár.
Jeho dcéra Ilonka Hufnagelová
Životopis.
Praktický lekár v Banskej Bystrici na Dolnej ulici. Súkromnú pozostalosť poskytla manželka Helena Paula rodená Hrdinová (1846 ?- 1930 ?) Štátnemu okresnému archívu v Banskej Bystrici (31. decembra 1978). Niektoré medicínskej a i. knihy z pozostalosti sa nachádzajú aj vo fonde ŠVK v Banskej Bystrici.
Ilonka Hufnagelová

Ilonka Hufnagelová alebo Ilonka Huffnagelová (* 8. jún 1900, Banská Bystrica) bola slovenská podnikateľka a organistka.
Životopis.
Posledná majiteľka kominárskej firmy v Banskej Bystrici. Organistka v tzv. kapitulskom kostole v Banskej Bystrici (1935-1946). Pozostalosť sa nachádza v LHM v Banskej Bystrici.
Zuzana Hurtajová

Zuzana Hurtajová (* 27. november 1950, Palúdzka) je vysokoškolská pedagogička.
Životopis.
V roku 1969-1974 absolvovala štúdium na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, odbory slovenský jazyk a literatúra - anglický jazyk a literatúra, 1977 PhDr., 1981-1986 absolvovala externé ašpirantské štúdium na Katedre slov. literatúry a literárnej vedy FF UK v Bratislave, 1986 CSc., 1990 doc. Pôsobila ako stredoškolská prof. na gymnáziu v Nitre, od roku 1978 pôsobí ako vysokoškolská pedagogička na Fakulte humanitných vied UMB v Banskej Bystrici (predtým PF v Banskej Bystrici). Od roku 1999 prednáša a vedie semináre zo slovenského jazyka a literatúry na Filozofickej fakulte Univerzity v Novom Sade v Srbsku. Je garantkou Katedry anglistiky a amerikanistiky na Fak. humanitných vied UMB v Banskej Bystrici (od 1995). V rámci svojej pedagogickej činnosti prednášala rozmanité disciplíny (teória literatúry, literárna kritika, svetová literatúra). Jej prednostnou disciplínou sa stala staršia slovenská literatúra, neskôr medzinárodný slovesný fond v ľudovom 
čítaní a teória umeleckého prekladu starších literárnych textov. Ťažiskom jej výskumného záujmu sú stredoveké renesančné a barokové prózy z medzinárodného slovesného fondu. Spolupracovala s vydavateľstvom Tatran, neskôr s vydavateľstvom Tranoscius a Metodické centrum pre zahraničných Slovákov v Banskej Bystrici, v súčasnosti spolupracuje s redakciami časopisov Nový život, Cirk. listy, so Slovenským rozhlasom a Televíziou Novi Sad, spolupracuje aj s kultúrnymi pracoviskami a organizáciami slovenskej národnostnej menšiny v Juhoslávii. Autorka monografií, štúdií, recenzií a odborných článkov a odborných prekladov v domácich a zahraničných časopisoch. Medzi jej aktivity patria aj príspevky v rozhlase doma a v zahraničí.
Jozef H. Čajka

Jozef H. Čajka (vl.m. Jozef Hurtík) (* 12. jún 1911, Žiar nad Hronom - † 1. december 1989, Veľké Uherce) bol rímskokatolícky kňaz, spisovateľ. Pseudonym: J. H. Čajka
Životopis.
Študoval na gymnáziu v banskej Bystrici (1923-1931). Teológiu študoval na Rímskokatolíckej vysokej škole bohosloveckej v Banskej Bystrici (vysvätený 27. januára 1935). Kaplán v Hriňovej, aktuár biskupského úradu v Žiari nad Hronom, rokuk. farár na rôznych miestach Slovenska. Autor zbierky noviel a poviedok z dedinského prostredia a s meditáciami o ľudskom utrpení. Prózy uverejňoval v literárnych periodikách a v kalendároch.
Adolf Husár

Adolf Husár (; * 18. jún 1842, Banská Bystrica-Jakub† 21. január 1885, Budapešť) bol uhorský sochár.
Životopis.
Za umeleckého zlievača sa vyučil u A. Fernkorna, u H. Gassera, 1870-1872 študoval na AVU vo Viedni u F. Bauera, krátko u K. Zumbuschsa. Od 1871 pôsobil v Budapešti, 1897 prof. Všeobecnej kresliarskej školy. Popredný reprezentant maď. monumentálneho sochárstva, charakteristický akademickým štýlom. Podnikol študijnú cestu po Nemecku a Taliansku. Na Slovensku sú jeho práce z mladosti v banskobystrickom múzeu, neskoršie vo Východoslovenskom múzeu v Košiciach.
Ján Husárik

Ján Husárik (* 18. apríl 1935, Zvolenská Slatina† 24. november 2013 ) bol slovenský choreograf, režisér a osvetový pracovník.
Životopis.
Absolvoval trojročné diaľkové školenie choreografov pri Osvetovom ústave v Bratislave. V rokoch 1953 – 1954 pôsobil v SĽUK-u, v roku 1955 v Krajskom dome pionierov a mládeže v Banskej Bystrici, v rokoch 1956 – 1957 vo VUS-e v Bratislave, v rokoch 1958 – 1963 v Krajskom dome osvety a v rokoch 1964 – 1968 v Závodnom klube ROH Slovenka. V rokoch 1961 – 1971 bol pracovníkom Stredoslovenského krajského národného výboru a od roku 1972 riaditeľom Okresného osvetového strediska v Banskej Bystrici. 
V roku 1957 stál pri zrode folklórneho súboru Urpín v Banskej Bystrici, pre ktorý vytvoril do 30 choreografií najmä z oblasti Podpoľania a Horehronia. Ako choreograf hosťoval vo folklórnych súboroch Čarnica Košice a Zobor Nitra, v Banje Luke a v Békešskej Čabe. Pôsobil aj ako režisér programov folklórnych festivalov v Strážnici, vo Východnej, v Detve a v Heľpe.
Martin Húska

Martin Húska (* 4. január 1849, Ružomberok – † 15. marec 1914, Ladomerská Vieska) bol rímskokatolícky kňaz, spisovateľ a dramatik. Pseudonym: Pohronský
Životopis.
Študoval na gymnáziu a na teologickom seminári v Banskej Bystrici, 1873 vysvätený za kňaza. Rokuk. kaplán v Handlovej, v Trubíne, v Novej Bani, farár v Hornej Lehote, Horných Opatovciach (18991900), v Ladomeri (1900). Člen samovzdelávacieho krúžku banskobystrických bohoslovcov Kolo.
Od roku 1881 písal úvodníky, úvahy, články, literárne recenzie i obsiahlejšie štúdie, v ktorých rozoberal aktuálne otázky histórie, filozofie, sociológie a teológie, najmä problémy rodiny, manželstva a hospodárstva, sociálnej psychológie vysťahovalectva, kritizoval renegátstvo a národnú ľahostajnosť. Prispieval do Katolíckych novín, do Kazateľa, Literárnych listov, Národných novín a i. Autor populárne spracovanej sociografie slovenskej roľníckej rodiny "Naša dedinka", politických brožúr, divadelnej hry "Betlehem" podľa nemeckej predlohy a modlitebnej knižky. Člen výboru Spolku sv. Vojtecha a jeho literárneho odboru.
Helena Húsková

Helena Húsková (vyd. Grečnerová; * 6. február 1944, Brezno) je slovenská herečka.
Životopis.
Roku 1967 absolvovala štúdium herectva na VŠMU v Bratislave. V rokoch 1967-1968 a 1969-1983 členka DAB v Nitre, v rokoch 1968-1969 Činoherného súboru Divadelného štúdia, od roku 1983 PS NS v Bratislave. 
Obdobie pôsobenia v DAB bolo závažnosťou hereckých príležitostí a ich realizáciou umelecky najproduktívnejšie. Vytvorila tu rad postáv, ktorými presvedčila o svojom výraznom charakterizačnom talente. Zaujala predovšetkým ako interpretka výrazných typov a temperamentných, ostro kreslených postáv. Jej doménou sa stali tragikomické hrdinky a postavy s komickým dôrazom - Duňaška (Ženba, 1969). Neskôr sa sústreďovala na dramatické hrdinky s akcentovanou tragickou líniou: Fima (Deti slnka 1972), Margita (Aristokrati 1972); Smrť (Jánošík alebo na Skle maľované 1973), Gina (Margaret zo zámku 1974) a i.
Matej Huťka

JUDr. Matej Huťka (* 16. júl 1904, Medzibrod† 6. jún 1979, Medzibrod) bol slovenský politik a právnik.
Životopis.
Jeho otec bol Matej Huťka a matka Mária rod. Sokolová. Vychodil ľudovú školu v Medzibrode, 19151923 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 19231928 na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Súdny čakateľ, 19301939 advokát a 19391945 verejný notár v Michalovciach. V rokoch 19261945 člen HSĽS, ako poslanec krajinského zastupiteľstva za okres Michalovce podporoval slovenský autonomizmus, predstaviteľ radikálneho krídla HSĽS, spolupracoval s velením Hlinkovej gardy, člen protižidovskej deportačnej komisie v Michalovciach. Prispieval do "Slováka" a "Slovenskej pravdy", podporoval kultúrne podujatia, najmä katolíckeho zamerania, ale aj založenie slovenského divadla v Prešove, funkcionár Matice slovenskej ap., člen správnych rád slovenských peňažných ústavov a podnikov.
Michal Hyroš

Michal Hyroš (Hyross) (* 17. december 1824, Oslany – † 2. august 1908, Banská Bystrica) bol rímskokatolícky kňaz a publicista.
Životopis.
Študoval teológiu v seminári v Pešti, 1847 vysvätený za kňaza, 18461849 prof. gymnázia v Banskej Bystrici, neskôr rokuk. kaplán v Handlovej a v Žarnovici, potom riaditeľ biskupskej kancelárie v Banskej Bystrici (1872), napokon prelát a čestný prepošt. Ako teológ sa hlásil k štúrovskému hnutiu, zapisovateľ Spolku všeobecnej vzdelanosti v Banskej Bystrici, autor správ o stoličných zasadnutiach do Štúrových Slov. nár. novín. Účastník maď. buržoáznej revolúcie 18481849, podporoval maďarizáciu v banskobystrickom seminári. Publikačne sa vtom čase odmlčal, uverejnil iba 2 príležitostné básne na počesť biskupa → Š. Moyzesa, blízky spolupracovník banskobystrického biskupa → J. Rudňanského.
Peter Hyroš

Peter Hyroš (* 10. marec 1906, Podbrezová-Lopej - † 19. december 1968, Bratislava) bol hudobný pedagóg, zbormajster, dirigent.
Životopis.
Do 1927 študoval na Učiteľskom ústave v Spišskej Novej Vsi, 1941 zložil štátne skúšky z hudby a spevu. Učiteľ na viacerých miestach, od 1941 profesor učiteľského ústavu v Banskej Bystrici a v Bratislave, od 1945 gymnázia a Osvetovej školy v Bratislave. Dirigent speváckych zborov (Slovan v Podbrezovej, Dunaj v Bratislave, Ľud. spevokol učiteľov Slov. v Žiline).
Štefan Nikolaj Hýroš

Štefan Nikolaj Hýroš alebo Štefan Nikolaj Hyroš (Hyross de Kisvicsap) (* 8. august 1813, Ružomberok – † 30. december 1888, Liptovský Michal) bol rímskokatolícky kňaz a historik.
Životopis.
Pochádzal zo šľachtického rodu Hyroš (Hyross de Kisvicsap), ktorý do šľachtického stavu v roku 1655 povýšil cisár Leopold I. Študoval na gymnáziu v Ružomberku, v Banskej Bystrici, v Gyöngyösi, v Ostrihome, filozofiu v Spišskej Kapitule a v Egri, do 1836 teológiu na univerzite v Pešti. Sprvu pôsobil ako kaplán a farár na viacerých miestach Slov., 18451851 prof. cirk. dejín a kanonického práva v Spišskej Kapitule. Na kňažských pôsobiskách vykonával nar.-osvetovú prácu, príslušník slovenského národného hnutia. Roku 1861 účastník memorandového zhromaždenia v Martine, 1863 zakladajúci člen MS, Spolku sv. Vojtecha, slov. gymnáziu v Kláštore pod Znievom. Autor príležitostných prejavov, náboženských článkov, no najvýznamnejšia je jeho historická tvorba. Autor monografie o likavskom hradnom panstve a rkp. práce o starobylých chrámoch, priekopníckeh diela slov. dejín umenia.
Ladislav Hyža

 
Ladislav Hyža (* 18. august 1941, Liptovský Mikuláš, Slovensko – † 1. august 2017, Banská Bystrica, Slovensko ) bol slovenský režisér a dramatik.
Životopis.
V rokoch 1958 – 1964 študoval dramaturgiu a divadelnú vedu na Divadelnej fakulte Vysokej školy múzických umení v Bratislave. Od roku 1964 pôsobil v Slovenskom rozhlase, štúdio Banská Bystrica ako režisér, vedúci režisér a od roku 1996 riaditeľ. Režíroval približne 250 – 300 rozhlasových hier domácich i svetových autorov, rozprávok a inscenácií, spolupracoval s ochotníckymi divadelníkmi a pripravil rôzne rozhlasové pásma, poviedky, napísal aj viacero rozhlasových hier a rozhlasových dramatizácií. Svoje spomienky zhrnul v knihe s názvom "Diagnóza: Rozhlasom urieknutý".
Imrich Ikrényi

Imrich Ikrényi (* 5. január 1909, Lipová-Mlynský Sek - † 29. január 1962, Bratislava) bol elektrotechnik.
Životopis.
Študoval na VUT v Brne, Ing. 
Zamestnaný bol ako:
Počas SNP pôsobil v Slobodnom slov. vysielači v Banskej Bystrici, veliteľ skupiny pojazdnej vysielacej stanice, v decembri 1944 zatknutý a väznený v koncentračnom tábore Mauthausen. Autor praktickej príručky Amatérske krátkovlnné antény a funkcionár Spolku slovenských rádioamatérov. Bol držiteľom rádiomaterskej licencie s volacou značkou OK3IP.
Ján Illei

Ján Illei (* 3. január 1725, Komárno – † 23. január 1794, Komárno) bol dramatik, pedagóg a prekladateľ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Komárne, od 1743 novic jezuitského rádu v Trenčine, od 1744 študoval rétoriku v K2szegu, potom opäť novic v Trenčíne, od 1746 v Skalici, 17541758 študoval teológiu v Banskej Bystrici. Stredoškolský prof. na Slov., v Maďarsku a v Rumunsku. Autor náboženskej práce, školských divadelných hier a fašiangovej frašky. Prekladateľ z franc. a lat. jazyka.
Ján Imro

Ján Imro (* 24. marec 1897, Kovačica - † 17. február 1990, Brezno) bol generál, protifašistický bojovník.
Životopis.
Účastník protifašistického odboja počas 2. svet. vojny, dôstojník čs. légií v Taliansku. Povýšený do hodnosti brigádneho generála, hodnosti zbavený a preradený do výslužby, rehabilitovaný (1965). Veliteľ 2. školskej roty pre dôstojníkov pechoty v zálohe, pridelený k 26. pešiemu pluku v Banskej Bystrici (1936-1937). Po vzniku Slovenského štátu splnomocnenec vlády na veliteľstve VII. armádneho zboru v Banskej Bystrici; organizátor a veliteľ Vojenskej akadémie v Banskej Bystrici (november 1939). Prednosta odd. Veliteľstva pozemného vojska v Banskej Bystrici (začiatkom 1944). Veliteľ 2. technickej divízie v júli 1944. Pracovník Múzea SNP v Banskej Bystrici (1965), kde písal svoje pamäti.
Žela Inovecká

Žela Inovecká (vl.m. Angela Ivanovová, rodená Fogarassiová) (* 1. marec 1910, Trenčín, Slovensko – † 25. máj 1980, Banská Bystrica, Slovensko) bola slovenská spisovateľka.
Životopis.
Rodina: 
Manžel: Ing. Alexander Leonidovič Ivanov, narodený v Petrohrade 1894, zomrel v Banskej Bystrici 1967, deti: Leonid Ivanov, Alexej Ivanov, Ing. Andrej Ivanov, JUDr. Igor Ivanov. Vnučky: Renata, Andrea, Karin, Tatiana, Jana. Vnukovia: Gaston, René, Marek a Igor.
Študovala na dievčenskom lýceu v Maďarsku. Okolo roku 1930 pracovala ako úradníčka Krajinského úradu v Bratislave, neskôr žila na rozličných miestach Slovenska (Bratislava, Levice, Prešov, Važec, Trenčín, Brezno, Banská Bystrica).
Tvorba.
Je autorkou populárnej literatúry, najmä schematických sentimentálnych ženských románov a poviedok, praktickej literatúry pre ženy s tematikou starostlivosti o domácnosť, prvej pomoci, kozmetiky, ale najmä kuchárskej literatúry. Po roku 1937 prispievala kultúrnymi, historickými, zábavno-
poučnými a praktickými článkami a poviedkami do časopisov Dennica, Nová žena, Živena a i. Literárne sa opäť aktivizovala na prelome 60. a 70. rokov niekoľkými televíznymi scenármi. Do slovenských periodík prispievala prekladmi z ruského a maďarského jazyka.
Dielo.
1941 -1947 - Slovenská ľudová kuchárka, 7. vydaní
1948 - Dobrá rada nad zlato
1963 - Veselá škola varenia pre deti, ktorá vyšla aj v Maďarsku
sedemdesiate roky - televízne inscenácie - Čln cez jazero, Kdo sa raz dotkne hviezd...,
a ďalšie
Matej Institoris

Matej Institoris (Inštitoris-Mošovský) - (Institorisz de Mosócz) (* 1708, Banská Bystrica – † 17. marec 1763, Levoča) bol lekár zemianskeho pôvodu.
Životopis.
Študoval na gymnáziu a na súkromnej lekárskej škole → K.O. Mollera v Banskej Bystrici, od 1727 na univerzitách v Lipsku a v Halle, 1730 MUDr. Vojenský, mestský a stoličný lekár v Levoči. Autor dizertačnej práce o všelieku.
Johann Institoris

Johann Institoris (* Nemecko?) bol zlatník.
Životopis.
Zlatník v Banskej Bystrici (spomínaný 1681-1691).
Eliáš Institoris-Mošovský

Eliáš Institoris-Mošovský (tiež Mošócy, Mossótzy) - Institorisz de Mosócz (* Slovensko) bol evanjelický kňaz zemianskeho pôvodu.
Životopis.
Slovenský kazateľ v Banskej Bystrici (17051732).
Arnold Ipolyi-Stummer

Arnold Ipolyi-Stummer ("Stummer de Ipoly"; * 18. október 1823, Kmeťovce, dnes Drženice časť Kmeťovce, † 2. december 1886, Veľký Varadín (Oradea), dnešné Rumunsko) bol rímskokatolícky biskup, v rokoch 18711886 diecézny biskup banskobystrický a od roku 1886 veľkovaradínsky. Bol priekopníkom v oblasti uhorských dejín umenia.
Pôvod.
Narodil sa v šľachtickej rodine, šľachtický titul získal v roku 1741 jeho praprastarý otec Juraj Stummer de Ipoly. Otec František Stummer de Ipoly (17991848) bol stoličný úradník, matka Arsenia rod. Smrečaniová (Szmrecsányi) (18021881). Ako miesto jeho narodenia sa takmer vždy uvádzajú Kosihy nad Ipľom, avšak podľa matriky pokrstených farnosti Horné Žemberovce sa narodil vo filiálke Disznós, čo je vtedajší názov pre Kmeťovce v levickom okrese. V Kmeťovciach sa o dva roky neskôr narodil aj jeho brat Ľudovít. Arnold dostal pri krste 22. októbra 1823 mená "Arnold Matthias Aloysius Vendelin", teda "Arnold Matej Alojz Vendelín", resp. . Posledné z krstných mien - Vendelín - predstavuje meno svätca, ktorý má sviatok 20. októbra, teda v deň narodenia. Zaujímavosťou je, že v úmrtnom zázname jeho otca z roku 1848 sa priezvisko uvádza ešte ako Stummer, avšak v úmrtnom zázname jeho matky z roku 1881 už ako Ipolyi-Stummer.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Krupine a v Banskej Štiavnici, filozofiu v Trnave, teológiu vo Viedni, Ostrihome a v Bratislave, 1847 vysvätený za kňaza. Vychovávateľ v Bratislave, kaplán v Dolnom Petre, v Bratislave, farár v Zohore a i., egerský kanonik, rektor seminára v Budapešti, biskup v Banskej Bystrici (18711886), od 1886 biskup v Oradei. Zaoberal sa ľudovou slovesnosťou a hmotnou kultúrou, neskôr uh. výtvarnými dejinami a archeológiou, priekopník ochrany umeleckých pamiatok. V knihách systematicky spracúval predovšetkým stredoveké uh. pamiatky, podnietil zakladanie múzeí vo väšších mestách. Autor asi 50 publikácií, v ktorých spracoval uhorské stredoveké staviteľstvo, sochárstvo, zlatníctvo, emailérstvo atď., písal o dejinách Bratislavy, Trnavy, Banskej Bystrici, Spiša a pod. Na jeho žiadosť je v kaplnke sv. Barbory v Banskej Bystrici pochované jeho srdce. Od 1858 člen korešpondent, 1861 akademik, 1874 riadny člen, 18811886 predseda sekcie Uhorskej akadémie vied.
Ernest Iskra

Ernest Iskra (* 2. október 1895, Banská Bystrica - † 14. august 1983, Banská Bystrica) bol živnostník.
Životopis.
Živnostník-majster plisé a obaľovania gombíkov. Pôvodne spojár na pošte v Banskej Bystrici. Plisovaniu sa zaučil vo Viedni, odtiaľ si priviezol špeciálny stroj. Znalosti obaľovania gombíkov získal v Budapešti, kde chodieval na krajčírske veľtrhy a doniesol si stroj na obaľovanie gombíkov. Jediný majster plisé a obaľovač gombíkov v Banskej Bystrici. Po znárodnení pracoval vo Výrobnom družstve VZOR v Banskej Bystrici.