burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Sliačska kotlina

Sliačska kotlina je geomorfologický podcelok Zvolenskej kotliny.
Vymedzenie.
Podcelok zaberá západnú, najrovinatejšiu časť Zvolenskej kotliny, medzi mestami Banská Bystrica a Zvolen. Na západe susedí Turovské predhorie (podcelok Kremnických vrchov), južný okraj vymedzuje Lomnianska vrchovina, patriaca pohoriu Javorie. Východným smerom nadväzuje Zvolenská pahorkatina, na severe susedí krátkym úsekom Bystrická vrchovina a na severozápade Bystrické podolie, všetko podcelky Zvolenskej kotliny.
Vodstvo.
Osou územia je rieka Hron, ktorá tu má severojužný smer toku, no v južnej časti sa stáča západným smerom. Priberá tu množstvo menších potokov, najvýznamnejším prítokom je Slatina. Významnú úlohu zohrávajú liečivé pramene v okolí Sliača a Kováčovej, využívané v miestnych kúpeľoch.
Osídlenie.
Kotlina patrí medzi stredne husto osídlené oblasti. Na severnom okraji zasahuje do južnej časti Banskej Bystrice, južný okraj zaberá západnú časť Zvolena. V strednej časti leží mesto Sliač, v blízkosti ktorého je letisko.
Doprava.
Zvolen patrí medzi najvýznamnejšie dopravné križovatky v krajine a križujú sa tu severojužné a západovýchodné trasy. Kotlinou vedie v trase rýchlostnej cesty R1 koridor medzinárodnej cesty E 77 (Krakov – Budapešť), ktorá pri Zvolene križuje E 58 (Nitra – Košice). Vo Zvolene sa križujú i významné železničné trate Nové Zámky – Zvolen – Košice, Zvolen – Banská Bystrica – Vrútky a Zvolen – Krupina – Čata.
Hincova kotlina

Hincova kotlina () je kotlina v severnom uzávere osi Mengusovskej doliny pod hlavným hrebeňom Vysokých Tatier v úseku od Čubriny po Hincovu vežu a medzi hlavnou osou Kriváňa od Čubriny po Hlinskú vežu a južným vedľajším hrebeňom Hincovej vežičky.
Topografia.
Dolina hraničí:
Názov.
Hinco t.j. Ingnác, mal byť podľa ľudového podania pastier, ktorý tu kedysi pásol ovce. Je možné, že názov súvisí s baníctvom, ktoré tu bolo dávnejšie rozšírené. Paracelsus píše vo svojom diele "Von heymlichkeiten der Natur" (Strassburg, 1570) o dolujúcich trpaslíkoch, ktorých nazýva Hinzen. Hincovia baníckych povier boli drobní mužíčkovia, pomáhajúci haviarom pri ich práci. V praktickom baníctve boli hincovia banskí furmani, ktorí zo štôlní vyvážali rudu.
Pustovník (rod)

Pustovník (lat. "Pezophaps") je vyhynutý rod vtáka z radu holubotvaré (Columbiformes) a čeľade drontovité (Raphidae) s jediným druhom pustovník krátkokrídly (nazývaným aj pustovník rodrigský, dodo samotársky, lat. "Pezophaps solitaria"). 
Pustovník obýval suché lesy a krovinaté porasty na ostrove Rodrigues (Maurícius) v Indickom oceáne (bol to tunajší endemit). Druh opísal Johann Friedrich Gmelin ako "Didus solitarius", toto staršie pomenovanie je v súčasnosti hodnotené ako vedecké synonymum. Pustovník krátkokrídly bol najbližší príbuzný dronta nelietavého. Podľa analýzy DNA sa od seba línie oboch druhov rozdelili pred 25,6 miliónmi rokmi. Oba druhy sa vyvíjali pravdepodobne nezávisle od seba. 
Pustovník krátkokrídly bol vysoký podobne ako dront nelietavý, meral asi (samec cca , samica cca ), ale vzhľadom sa od dronta odlišoval menej vyvinutým zobákom a celkovo viac vyzeral ako holub. Presná podoba tohto vtáka nie je istá. Vtáka podrobne opísali Julien Tafforet alebo François Leguat, jedni z prvých osadníkov na ostrove. Podľa týchto správ vták vážil 4050 liber, mal prevažne svetlosivé sfarbenie a mal krátky ostrý zobák. Veľmi rýchlo behal, ale bol nelietavý. Pomocou krídel vytvárali vtáky veľmi hlasné zvuky, ktorými si pravdepodobne vymedzovali územia. Krídla tiež slúžili ako zbraň. Počas rozmnožovania si pustovník staval hniezdo z palmových listov. Samica naložila len jedno vajce. Živil sa rastlinnou stravou, napríklad plodmi paliem alebo pandánov a v žalúdku boli objavené gastrolity.
Medzinárodná únia na ochranu prírody a prírodných zdrojov (IUCN) hodnotí druh ako vyhynutý. Na rozdiel od dronta mal pustovník chutné mäso (chutilo aj Tafforetovi) a hlavne kvôli lovu nakoniec na ostrove zanikol. Prežil ale celkom dlho, roku 1733 sa ešte vyskytoval hojne, vyhynul neskôr, asi po roku 1750. Zachoval sa celý rad kostrových pozostatkov vrátane celých kostier.
Zvolenská pahorkatina

Zvolenská pahorkatina je geomorfologický podcelok Zvolenskej kotliny. 
Vymedzenie.
Podcelok zaberá centrálnu časť Zvolenskej kotliny a z veľkej časti ho obklopujú práve podcelky vlastnej geomorfologickej jednotky. Na západe leží Sliačska kotlina, severne a severovýchodne nadväzuje Bystrická a Ponická vrchovina, východným smerom na krátkom úseku susedí Povraznícka brázda. Poľana susedí so Zvolenskou pahorkatinou podcelkom Detvianske predhorie, juhovýchodným smerom pokračuje Slatinská kotlina. Južná hranica vedie údolím Slatiny a oddeľuje pohorie Javorie a jeho podcelok Lomnianska vrchovina.
Chránené územia.
Na území Zvolenskej pahorkatiny leží niekoľko maloplošných chránených území, medzi nimi:
Doprava.
Významnou dopravnou križovatkou je mesto Zvolen, kde sa križujú cesty zo severu, východu, juhu i západu. Okrajom pahorkatiny vedú údoliami Hrona a Slatiny dôležité koridory; zo severu na juh vedie v trase rýchlostnej cesty R1 a cesty I/66 koridor medzinárodnej cesty E 77 (Krakov – Budapešť). Pri Zvolene sa križuje s E 58 (Nitra – Košice), vedúcej po ceste I/16, vedúcej na Lučenec. Vo Zvolene sa križujú i významné železničné trate Nové Zámky – Zvolen – Košice, Zvolen – Banská Bystrica – Vrútky a Zvolen – Krupina – Čata.
Majstrovstvá sveta v lakrose mužov 2018

Majstrovstvá sveta v lakrose mužov 2018 bol v poradí 13. turnaj majstrovstiev sveta v lakrose mužov, ktoré organizuje Medzinárodná lakrosová federácia (FIL). Konal sa v meste Netanja, v Izraeli v dňoch od 12.21. júla 2018, za účasti 46 tímov. Na turnaji sa predstavilo rekordných 46 tímov a nováčikmi turnaja bolo 9 družstiev: Čínsky Tchaj-pej, Filipíny, Grécko, Chorvátsko, Jamajka, Luxembursko, Maďarsko, Peru a Portoriko. Ďalšie 2 nováčikovské tímy z Bulharska a Haiti sa napokon pred začatím turnaja odhlásili. Zápasy sa odohrali v dvoch dejiskách: na futbalovom štadióne Netanya Stadium s kapacitou 13 600 divákov, a v areáli národného športového inštitútu Wingate Institute. Svoj deviaty titul získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad obhajcom prvenstva z .
Turnaj mal pôvodne hostiť anglický Manchester, ktorý dostal toto právo v auguste 2013, ktorý však od svojej organizatúry kvôli neakceptovateľnému finančnému riziku anglickej národnej federácie odstúpil. FIL sa preto v máji 2017 rozhodla udeliť hostiteľské práva izraelskému mestu Netanja. Izrael sa tak po Anglicku stal iba druhou európskou krajinou, ktorá hostila svetový šampionát mužov.
For Evigt

„For Evigt“ (v preklade z dán. "Navždy") je druhý singel zo šiesteho štúdiového albumu dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat, "Seal the Deal &amp; Let's Boogie", ktorý bol vydaný 3. júna 2016. Singel bol vydaný 29. apríla 2016 a je duetom medzi spevákom skupiny Michaelom Pouslenom a Johanom Olsenom ako v skladbe „The Garden's Tale“. Text je v dánčine a angličtine. Vydanie výlučne v angličtine s Poulsenom ako jediným hlasom je publikované v Severnej Amerike s názvom „The Bliss“.
Skladba je zložená hlavným skladateľom skupiny Michaelom Pouslenom. Nahraná bola v Hansen Studios spolu s Jacobom Hansenom ako producentom, rovnako ako ďalšie nahrávky skupiny.
Podľa Poulsena je skladba o spomienke na dobré veci a ich oslave, pretože nikto nevie, či existuje posmrtný život.
Skladba je duet Poulsena a Johana Olsena zo skupiny Magtens Korridorer. Olsen prvýkrát spolupracoval so skupinou na skladbe „The Garden's Tale“ z albumu "Rock the Rebel / Metal the Devil" z roku 2007. Verše sú spievané v angličtine, zatiaľ čo zbor je spievaný v dánčine. Rovnako ako pri ich prvej spolupráci, Poulsen spieval anglické texty, zatiaľ čo Olsen spieval po dánsky. Verzia skladby iba s anglickým textom bola zahrnutá v severoamerickej verzii albumu, kde Poulsen spieva celý text.
V skladbe hrá hudobník Rod Sinclair na banjo. Hral tiež na banjo aj na predchádzajúcom albume "Outlaw Gentlemen &amp; Shady Ladies" z roku 2013.
Hudobné video.
Hudobné video skladby bolo vydané 29. apríla 2016 a obsahuje text. Bola vydaná aj podobná verzia skladby s názvom „The Bliss“ s anglickým textom.
Ocenenia a umiestnenia.
Ocenenia.
Podľa Franka Thiessiesa z nemeckého hudobného časopisu "Metal Hammer" skladba znie dánsky a je to takmer ako opereta textovo a v strednom tempe rockovej skladby. Thiesses tiež napísal, že "použitie banja a harmonických vokálov robí skladbu folklóristickou v štýle skupiny Mumford &amp; Sons". Skladba „For Evigt“ bola medzi 11-timi základnými skladbami hudobného časopisu "GAFFA" z mája 2016. 
V auguste 2016 skladba získala platinu.
V P3 Gold získala „For Evigt“ cenu za "tohtoročný hit", za ktorú hlasovali poslucháči rozhlasovej stanice prostredníctvom SMS. Ide o štvrtú skladbu skupiny, ktorá dostala túto cenu po skladbách „The Garden's Tale“ (2007) , „Maybellene i Hofteholder“ (2009) a „Fallen“ (2011).
„For Evigt“ získala cenu GAFFA-Prisen 2016 za "dánsky hit"
Amatér

Amatér ( [amatör], milovník; pôv. z milovník od "amare" milovať) je človek, ktorý nejakú činnosť robí zo záujmu vo svojom voľnom čase ako koníček (hobby), teda nie pre peniaze ako zamestnanie (profesionálne). Odtiaľ je tiež pejoratívne označenie človeka, ktorý sa nejakej činnosti venuje bez dostatočných odborných znalostí (kvalifikácie), robí ju nedokonale, diletantsky.
Slatinská kotlina

Slatinská kotlina je geomorfologický podcelok Zvolenskej kotliny. 
Vymedzenie.
Podcelok zaberá centrálnu časť južnej polovice Zvolenskej kotliny. Zo severu je ohraničená podcelkom Detvianske predhorie (podcelok Poľany), z juhu kotlinu lemuje Javorie a jeho podcelky Lomnianska vrchovina a Podlysecká brázda. Zvyšok územia obklopujú podcelky Zvolenskej kotliny; na východe Rohy a Detvianska kotlina, na severozápade a západe Zvolenská pahorkatina.
Chránené územia.
Na území Slatinskej kotliny leží iba chránený areál Hrončiačka.
Doprava.
Južnou časťou kotliny vedú komunikácie nadregionálneho významu; E 58 (Nitra – Košice) po budovanej rýchlostnej ceste R2 a cesta I/16 (Zvolen – Lučenec). Územím tiež vedie významná železničná trať Zvolen – Košice.
Piotrowice

Piotrowice ( [ pʲɔtrɔˈvʲit͡sɛ ]) je dedina v Poľsku, v Mazovskom vojvodstve. Má približne 352 obyvateľov. V obci je jazero.
Geografia.
Pietrovice sa nachádza v strednej a východnej časti Poľska, asi 270 km od Karpát a asi 290 km od Baltského mora, 523 km východne od Berlína, v Nemecku. Obec prekročí rieka Visla. Nachádza sa v samom srdci Mazovskej nížiny v nadmorskej výške 94 metrov. V obci je jazero. Je to pozostatok rieky Visla, ktorá tu prúdila v staroveku.
Klíma.
Klíma Piotrowice je mokrý kontinentálny (Kfp klasifikácia klimatických podmienok typu Dfb) s pomerne miernym zimným a chladným letom. Priemerná teplota je v januári -3 ° C a v júli 19,3 ° C. Teploty často dosiahnu v lete leto 30 ° C. Priemerné ročné zrážky sú 495 mm, v júli je deštivý mesiac. Jar a jeseň (zima) sú zvyčajne krásne sezóny.
Detvianska kotlina

Detvianska kotlina je geomorfologický podcelok Zvolenskej kotliny. 
Vymedzenie.
Podcelok zaberá juhovýchodnú časť Zvolenskej kotliny. Zo severu je ohraničená podcelkom Detvianske predhorie (podcelok Poľany), západným smerom pokračuje Zvolenská kotlina podcelkami Slatinská kotlina a Rohy. Na juhozápade sa krátkym úsekom dotýka Javorie podcelkom Podlysecká brázda, južne nadväzujú Ostrôžky. Východným smerom ležia Veporské vrchy a ich Sihlianska planina.
Osídlenie.
Kotlina patrí medzi stredne husto osídlené a najmä v severnej časti je charakteristická lazníckym osídlením. Ležia tu mestá Detva a Hriňová, v južnej časti obec Kriváň.
Doprava.
Južnou časťou kotliny vedú komunikácie nadregionálneho významu; medzinárodný ťah E 58 (Nitra – Košice) prechádza po budovanej rýchlostnej ceste R2 a ceste I/16 (Zvolen – Lučenec). Regionálne významnou je i cesta II/526 cez Hriňovú. Územím tiež vedie významná železničná trať Zvolen – Košice.
Rohy (Zvolenská kotlina)

Rohy sú geomorfologický podcelok Zvolenskej kotliny. Najvyšší vrch územia je vysoký Siroň.
Vymedzenie.
Podcelok leží v juhovýchodnej časti Zvolenskej kotliny, západne od Detvy. Ohraničuje ho z juhu Javorie s podcelkom Podlysecká brázda, východným smerom leží Detvianska kotlina, západ vymedzuje Slatinská kotlina, obe patriace do Zvolenskej kotliny.
Chránené územia.
Na území podcelku leží prírodná rezervácia Rohy a Pstruša.
Doprava.
Územie rozdeľuje rieka Slatina na hornatejšiu severnú a menej zvlnenú južnú časť. Údolím vedú komunikácie nadregionálneho významu; medzinárodný ťah E 58 (Nitra – Košice) prechádza po rýchlostnej ceste R2 a ceste I/16 (Zvolen – Lučenec). Územím tiež vedie významná železničná trať Zvolen – Košice.
Burdov

Burdov môže byť:
Burdov (územie európskeho významu)

Burdov je územie európskeho významu v správe štátnej ochrany prírody Dunajské luhy.
Výnosom Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky č. 3/2004-5. 1 zo 14. júla 2004, ktorým sa vydáva národný zoznam území európskeho významu bolo územie zaradené medzi územia európskeho významu s identifikačným kódom SKUEV0184 Burdov. Navrhované územie európskeho významu schválila Európska komisia dňa 13. novembra 2007 rozhodnutím Komisie ES 2008/26/ES, ktorým sa podľa smernice Rady 92/43/EHS prijíma aktualizovaný zoznam území európskeho významu v panónskom biogeografickom regióne. V území platí 3. stupeň ochrany.
K územiu bolo pričlenené susediace navrhované územie európskeho významu SKUEV2184 Burdov zriadené Uznesením vlády Slovenskej republiky č. 495 z 25. októbra 2017 k Druhej aktualizácii národného zoznamu území európskeho významu s rozlohou .
Na území sa nachádzajú dve národné prírodné rezervácie s názvom Burdov (národná prírodná rezervácia) a Leliansky les.
Mínové pole

Mínové pole je definovaná oblasť (úsek terénu alebo oblasť vôd), v ktorej sú rozmiestnené míny. Termín zamínované územie alebo zamínovaný priestor pritom označuje oblasť, ktorá je nebezpečná z dôvodu skutočnej alebo predpokladanej prítomnosti mín. Mínové pole je zriaďované prostredníctvom mínovania (bojovej činnosti s použitím mín), ktoré v pozemnom mínovom boji vykonáva spravidla ženijné vojsko v rámci prípravy boja alebo aj v jeho priebehu.
Účelom mínového poľa je ničiť nepriateľskú živú silu alebo bojovú techniku, príp. oboje, a zároveň demoralizovať protivníka. Bojové vlastnosti mínového poľa sú dané "„vysokou efektívnosťou mín, trvalou schopnosťou ničiť pohyblivú pozemnú i plávajúcu vojenskú techniku a živú sila protivníka s vysokou odolnosťou proti paľbe delostrelectva a úderom letectva.“"
Typológia.
Mínové polia môžu byť:
Podľa spôsobu roznetu (iniciácie, uvedenia do činnosti) možno mínové polia rozdeliť na:
Účinok.
Účinok mínového poľa sa odvíja od hustoty mín, ktorá je v pozemnom mínovom boji vyjadrená priemerným počtom mín na bežný meter šírky mínového poľa alebo počtom mín na štvorcový meter mínového poľa.
Zriaďovanie a zneškodňovanie mínových polí.
O každom mínovom poli sa vyhotovuje záznam a zakresľuje sa do máp. V ozbrojených silách členských štátov Organizácie Severoatlantickej zmluvy (NATO) dôstojník zodpovedný za zriadenie mínového poľa predkladá veleniu úplný písomný záznam obsahujúci všetky dôležité informácie týkajúce sa mínového poľa. V námornom mínovom boji sa na zakresľovanie mín používa špeciálna námorná mapa s mierkou 1 : 50 000 alebo väčšou (1 : 25 000 a viac) určená na plánovanie a vedenie operácií mínového boja založená na existujúcej štandardnej námornej mape alebo vytvorená pre špeciálne určenie.
Majstrovstvá sveta v canoe pole 2018

Majstrovstvá sveta v canoe pole 2018 bol v poradí 13. turnaj majstrovstiev sveta v canoe pole mužov a žien, ktoré organizuje Medzinárodná kanoistická federácia (ICF). Konal sa vo Wellande, v provincii Ontário, v Kanade v dňoch od 1.5. augusta 2018, za účasti 23 mužských a 19 ženských tímov. Nováčikmi turnaja boli ženské družstvá Argentíny a Číny. Pôvodne sa malo na turnaji predstaviť aj mužské družstvo Číny. Spolu s tímami do 21 rokov sa zúčastnilo spolu 68 tímov z 25 krajín. Kanada bola organizátorom svetového šampionátu druhýkrát, prvý turnaj hostila v roku 2008, v Edmontone. Zápasy sa uskutočnili vo Welland International Flatwater Centre. Tituly v seniorských kategóriách získali obe družstvá Nemecka. Zatiaľ čo v mužskej kategórii zvíťazilo vo finálovom stretnutí nad obhajcom prvenstva z a získalo titul prvýkrát, u žien po finálovej výhre nad to bolo pre už šieste prvenstvo. 
16 najlepších družstiev mužov a 14 najlepších družstiev žien sa priamo kvalifikovalo na budúce majstrovstvá sveta v roku 2020.
Kvalifikácia.
16 najlepších družstiev mužov a 12 najlepších družstiev žien sa kvalifikovalo na tento turnaj z predchádzajúcich MS v roku 2016, ktoré sa konali v talianskych Syrakúzach. 4 družstvá v mužskej (Brazília, Irán, Namíbia, Švédsko) a 3 tímy v ženskej kategórii (Čínsky Tchaj-pej, Švédsko, USA) sa kvalifikovali ako kontinentálni kvalifikanti, zvyšné družstvá dostali divokú kartu. Družstvá Belgicka, Česka, Južnej Afriky a Litvy sa odmietli zúčastniť.
Múzeum mesta Bratislavy

Múzeum mesta Bratislavy bolo založené v roku 1868 a je najstarším múzeom s nepretržitou prevádzkou na Slovensku. Vzniklo z iniciatívy Bratislavského okrášľovacieho spolku a mešťanostu Heinricho Justiho. V roku 1923 múzeum prešlo ako súčasť Vedeckých ústavov mesta Bratislavy pod správu Magistrátu. Od roku 1953 je Múzeum mesta Bratislavy samostatnou inštitúciou s výnimkou rokov 1959 – 1960, kedy bolo zložkou Vlastivedného ústavu mesta Bratislavy.
Činnosť múzea je zameraná na dokumentovanie a prezentovanie dejín Bratislavy. Zbierky mimoriadnej umeleckohistorickej hodnoty dokladajú dejiny mesta prostredníctvom archeologických nálezov, pamiatok na bohatú remeselnú činnosť i priemysel, vinohradníctvo, kultúrny i spoločenský život ale i etnológiu, dejiny farmácie a numizmatiku. Zameranie múzea prezentujú i jednotlivé expozície, mnohé z nich umiestnené v architektonicky cenných, pamiatkovo chránených objektoch. Múzeum mesta Bratislavy ponúka pre návštevníkov 9 stálych expozícií, ktoré sú situované  predovšetkým v historickom centre starého mesta, mimo neho sa nachádza Národná kultúrna pamiatka hrad Devín a múzeum Antická Gerulata v Rusovciach.
Múzeá.
Múzeum zbraní.
Múzeum sa nachádza v súčasti historického mestského opevnenenia, Michalskej veži. Expozícia je venovaná histórii opevnenia mesta, vystavené sú chladné zbrane, vojenská i turnajová výzbroj. Z najvyššieho poschodia je vchod na ochodzu veže, odkiaľ je výhľad na historické centrum Bratislavy.
Múzeum Johanna Nepomuka Hummela.
Múzeum sa nachádza v rodnom dome hudobného skladateľa Jána Nepomuka Hummela na Klubučníckej ulici. V expozícií o živote a diele skladateľa sa nachádza kolekcia hudobných nástrojov z jeho pozostalosti a ukážky notových záznamov jeho diel.
Múzeum Janka Jesenského.
Múzeum sa nachádza v byte slovenského básnika a prozaika Janka Jesenského na Somolického ulici, bolo zriadené v roku 1948 ako prvé literárne múzeum na Slovensku. Expozícia autentického obytného priestoru prezentuje život a dielo tohto spisovateľa.
Po renovácii v roku 1967 v pôvodnej spálni jeho manželky Anny rodenej Bottovej bola zriadená expozícia o živote a diele spisovateľa Jozefa Gregora Tajovského a jeho manželky Hany Gregorovej.
Múzeum Arthura Fleischmanna.
Múzeum sa nachádza na Bielej ulici v Starom meste. Prezentuje život a sochárske diela sochára Arthura Fleischmanna narodeného v Bratislave. V expozícií sa nachádzajú keramické diela z vzniknuté v 30. rokoch, ako aj výber sochárskych prác, ktoré vznikli po roku 1938 (najmä plastiky vytvorené v Londýne).
Múzeum hodín.
Múzeum hodín sa nachádza v Dome dobrého pastiera, na Židovskej ulici v Bratislavskej mestskej časti Staré Mesto v podhradí. V múzeu, na dvoch poschodiach sú vystavené hodiny z 17.-19.storočia. Väčšina exponátov je signovaná bratislavskými hodinárskymi majstrami. Dom u dobrého pastiera je známy aj ako najužší dom v Bratislave.
Antická Gerulata Rusovce.
Rímsky vojenský tábor v Rusovciach, kastel Gerulata.
Hrad Devín.
Expozícia archeologických nálezov na Devínskom hrade.
Karl Richard Lepsius

Karl Richard Lepsius (* 23. december 1810, Naumburg an der Saale, Nemecko† 10. júl 1884, Berlín) bol nemecký vedec – zakladateľ nemeckej egyptológie. Venoval sa najmä otázkam egyptskej filológie, chronológie a dejinám.
V rokoch 1842 – 1845 viedol vedeckú výpravu do Egypta, ktorej hlavným cieľom bolo meranie, zachytenie podoby staroegyptských pamiatok a opisovanie nápisov; výsledkom sa stalo monumentálne dielo "Denkmäler aus Ägypten und Äthiopien" vydané v rokoch 1849 – 1859.
Huncovská kotlina

Huncovská kotlina (iné názvy: menej často: Huncovská dolina, menej často: Huncovský žľab; , , ) je dolina vo Vysokých Tatrách, ktorú uzatvára úsek severovýchodného ramena Lomnického štítu od Kežmarského štítu po Veľkú Svišťovku a zo strán ju lemujú bočné vetvy oboch týchto vrchov. Poniže Tatranskej magistrály sa dolina postupne rozplýva v porastoch a stráca výraznejšie ohraničenie na juhozápadnej strane. Od ústia Huncovského potoka vo výške nad Tatranskými Matliarmi až po úpätie Kežmarského štítu vo výške asi je dolina dlhá asi .
Vodné toky.
Dolinou preteká Huncovský potok zásobovaný potokom Jašterica. Huncovský potok tečie v hornej časti pod povrchom, objavuje sa na povrchu vo výške asi a vteká vo výške okolo pri Tatranských Maliaroch do Skalnatého potoka 
Názov.
Vyplýva zo skutočnosti, že kotlinu uzatvárajú hrebene Huncovského štítu. doline dala názov obec Huncovce, v ktorej historickom chotári dolina leží.
Turistika.
Horná časť doliny je turisticky neprístupná
Írske ústavné referendá v roku 2015

Írske ústavné referendá boli usporiadané írskou vládou 22. mája 2015 o dvoch navrhovaných novelách Írskej ústavy.
Novely, ktoré boli medzi odporúčaniami Ústavnej komisie, mali znížiť minimálny vek kandidáta na post prezidenta Írska z 35 na 21 a povoliť manželstvo rovnakého pohlavia v Írsku. Doplňujúce voľby do parlamentu (Dáil) v okrsku Carlow–Kilkenny boli konané v rovnaký deň. Ďalšie novely boli zvažované, ale nakoniec neboli do referenda zahrnuté: zníženie volebného veku z 18 na 16 a povolenie na založenie Spojeného patentového súdu.
Manželstvo rovnakého pohlavia.
Voliči hlasovali či by Ústava mala obsahovať, že "„manželstvo môže byť uzavreté podľa zákona dvomi osobami bez rozdielu ich pohlavÍ“". Návrh bol podporovaný vládou aj všetkými hlavnými politickými stranami a bol schválený 62,07% hlasujúcimi.
Vek kandidátov na prezidenta.
Voliči neschválili návrh znížiť minimálny vek kandidáta na prezidenta Írska z 35 na 21 rokov v pomere 73% ku 27%.
Bystrická vrchovina

Bystrická vrchovina je geomorfologický podcelok Zvolenskej kotliny. Najvyšší vrch územia je vysoká Stará kopa.
Vymedzenie.
Podcelok leží v severnej časti Zvolenskej kotliny, ohraničený Banskou Bystricou a údolím Hrona na západe a severe a údolím potoka Hutná pri Ľubietovej na východnom okraji. Práve Hutná oddeľuje Čierťaž, ktorý patrí pohoriu Veporské vrchy, zvyšok územia susedí už len s podcelkami Zvolenskej kotliny. Na severe je to Bystrické podolie, na západe krátkym úsekom Sliačska kotlina a južným smerom krajina prechádza do Zvolenskej pahorkatiny. Juhozápadným smerom leží Ponická vrchovina a Povraznícka brázda.
Geológia.
Bystrická vrchovina je z väčšej časti tvorená súvrstviami mezozoických vápencových a dolomitických hornín, ktoré predstavujú dôležitého činiteľa pri tvorbe povrchu krajiny ku ktorému sa na tomto území viaže krasový reliéf. Keďže je miestny vápenec horninou dobre odolávajúcou voči poveternostným vplyvom ako mäkšie horniny, vietor a voda v ňom utvorili na niektorých miestach pôsobivé krasové útvary v podobe prielomov, závrtov či škrapov. Tieto krasové tvary, najmä depresné krasové formy ako jamy, úvaly, suché doliny, slepé či poloslepé doliny, vrecové doliny a podzemné jaskynné systémy sa sústreďujú v Drienockom krase, pozostávajúceho z troch izolovaných krasových ostrovov. V chotári obce Poniky ide o Ponický kras, na hranici chotárov Poník a Slovenskej Ľupče je to Lehotský kras a v chotári obce Môlča Môlčanský kras.
Chránené územia.
Na území podcelku leží niekoľko maloplošných území:
Slivka trnková

Slivka trnková, alebo trnka obyčajná skrátene aj trnka ("Prunus spinosa") je opadavý ker (alebo malý strom) z čeľade ružovité ("Rosaceae").
Je rozšírená skoro po celej Európe, rastie aj na severe Afriky a v Malej Ázii. Je naturalizovaná na Novom Zélande, v Tasmánii a na východe Severnej Ameriky Rastie v nížinách a pahorkatinách, na svahoch a suchých pôdach, kde obľubuje vápenné pôdy a slnečné stanoviská. Je mrazuvzdorná a odolná voči suchu a mestskému prostrediu.
Tento opadavý ker dorastá do výšky 2 až 4 m. Má rozložitú a hustú korunu. Borka má černastú farbu. Konáre majú sivú farbu, sú hladké s hustými tŕňmi. Malé listy rastú po odkvitnutí, sú striedavé s listovou stopkou, eliptického tvaru s malými vrúbkami. Kvitne bielymi kvetmi od marca do apríla. Kvety majú priemer 1,5 cm a päť lupeňov. Kvety sú hermafrodické a opeľuje ich hmyz. Patrí medzi medonosné rastliny.
Trnka má malé plody - kôstkovice o veľkosti asi 10-15 mm. modrej až modročiernej farby a majú modrú voskovú vrstvu. Dužina zostáva zelená. Uprostred plodu je kôstka. Dužinu od nej nemožno oddeliť. Plody dozrievajú v októbri alebo v novembri. Majú trpkú až zvieravú chuť, po premrznutí sú chutnejšie.
Využitie.
Najčastejšie sa využívajú plody, a to ako surovina na výrobu pálenky a ovocného vína, je možné ich použiť na dochutenie likérov, na výrobu lekvárov alebo džemov. Na priamu konzumáciu sú vhodné až po premrznutí, keď plod stráca svoju trpkosť. Tento efekt je možné dosiahnuť aj umelým zmrazením. V minulosti sa šťava z plodov používala na farbenie látok, tým po niekoľkonásobnom vypraní dávala svetlomodrú farbu.
Kvety trnky pôsobia diureticky. Používa sa aj proti hnačkám a pri poruchách trávenia.
Rastové vlastnosti trnky sú vhodné na spevnenie svahov, býva vysádzaná ako hranica na zadržiavanie dobytka, pred ktorým je chránená vďaka svojim ostrým tŕňom.
V minulosti sa používala na vrúbľovanie ušľachtilých druhov sliviek, ale má veľké množstvo výmladkov.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v bejzbale 2018

Majstrovstvá Južnej Ameriky v bejzbale 2018 bol v poradí 18. turnaj majstrovstiev Južnej Ameriky v bejzbale mužov, ktoré organizuje Juhoamerická bejzbalová konfederácia (CONSUBE). Konal sa v dňoch od 14.21. apríla 2018 v meste Ezeiza, v provincii Buenos Aires, v Argentíne, za účasti 4 tímov. Argentína bola organizátorom juhoamerického šampionátu šiestykrát, predtým hostila toto podujatie v rokoch 1963, 1973, 2004, 2011 (všetky v Buenos Aires a 2016 (v Ezeize). Zápasy sa odohrali na štadióne Estadio Nacional de Ezeiza s kapacitou 5 000 divákov. Titul získala domáca po finálovom víťazstve nad obhajcom prvenstva z .
Turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na bejzbalový turnaj Panamerických hier 2019, ktoré hostí Lima. Kvalifikovalo sa naň iba víťazné družstvo.
Účastníci.
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku WBSC v roku 2018.
Ponická vrchovina

Ponická vrchovina je geomorfologický podcelok Zvolenskej kotliny. Najvyšší vrch územia je vysoká Granátka.
Vymedzenie.
Podcelok leží na východe strednej časti Zvolenskej kotliny a obklopujú ho len jej podcelky. Na severe nadväzuje Bystrická vrchovina, západným a južným smerom krajina prechádza do Zvolenskej pahorkatiny. Na východe Povraznícka brázda oddeľuje Ponickú vrchovinu od Poľany.
Chránené územia.
Na území podcelku leží národná prírodná rezervácia Ponická dúbrava a prírodná rezervácia Čačínska cerina.
Povraznícka brázda

Povraznícka brázda je geomorfologický podcelok Zvolenskej kotliny. 
Vymedzenie.
Podcelok leží na východnom okraji Zvolenskej kotliny. Na severozápade nadväzuje Bystrická vrchovina, západným smerom leží Ponická vrchovina a na juhozápade sa krátkym úsekom dotýka Zvolenská pahorkatina. Južným a východným smerom leží Poľana s podcelkami Detvianske predhorie a Vysoká Poľana a na severovýchode susedí Čierťaž, patriaci Veporským vrchom.
Chránené územia.
Do východnej časti Povrazníckej brázdy okrajovo zasahuje Chránená krajinná oblasť Poľana.
Majstrovstvá sveta v bejzbale žien 2018

Majstrovstvá sveta v bejzbale žien 2018 bol v poradí 8. turnaj majstrovstiev sveta v bejzbale žien, ktoré organizuje Svetová bejzbalová a softbalová konfederácia (WBSC). Konal sa v meste Viera, v štáte Florida, v Spojených štátoch v dňoch od 22.31. augusta 2018, za účasti 12 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Dominikánskej republiky. Spojené štáty boli po Kanade a Venezuele tretia americká krajina, ktorá hostila ženský svetový šampionát. Zápasy sa odohrali na ihriskách športového komplexu USSSA Space Sports Complex. Titul obhájilo , ktoré vo finálovom zápase zvíťazilo nad , a získalo tak šiesty titul v rade. Strieborný Čínsky Tchaj-pej získal svoju prvú medailu.
Spojené štáty boli vybrané ako organizátor MS 2018 v októbri 2017.
Kvalifikácia.
Poznámka: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku WBSC v roku 2018.
Bystrické podolie

Bystrické podolie je geomorfologický podcelok Zvolenskej kotliny.
Vymedzenie.
Podcelok leží v severnej a západnej časti Zvolenskej kotliny, ohraničený z veľkej časti korytom Hrona. Leží na jeho pravom (severnom) brehu približne medzi Badínom, Banskou Bystricou a Lučatínom. Na juhovýchode krátkym úsekom susedí s Veporskými vrchmi a ich podcelkom Čierťaž, východným smerom nadväzuje Lopejská kotlina (podcelok Horehronského podolia) a na severovýchode sa dotýkajú Nízke Tatry podcelkom Ďumbierske Tatry. Severnú hranicu vymedzujú Starohorské vrchy, západným smerom leží Malachovské predhorie, Flochovský chrbát a Turovské predhorie, ktoré patria Kremnickým vrchom. Južným smerom podolie nadväzuje na podcelky Zvolenskej kotliny, menovite Sliačska kotlina a Bystrická vrchovina.
Chránené územia.
Severná časť podcelku je súčasťou ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry. Na území podcelku leží niekoľko maloplošných území:
Doprava.
Okrajom územia vedie cesta I/66 na Brezno, ktorá v Banskej Bystrici križuje I/59 na Ružomberok. Údolím Hrona vedie i železničná trať Banská Bystrica – Červená Skala, ktorá sa v Banskej Bystrici pripája na trať Zvolen – Vrútky.
Konfederácia

Konfederácia je spolok alebo združenie, spravidla medzi štátmi. Podľa štátoprávnej teórie možno konfederáciu definovať ako voľný zväzok štátov, ktorého členské štáty zostávajú subjektami medzinárodného práva.
Združenie štátov je označované ako spojenie dvoch alebo viacerých suverénnych štátov, ktoré je podložené a uzavreté na základe medzinárodnej zmluvy. Členské štáty potom majú vlastné spoločné orgány, ktoré spravujú spoločné záležitosti, ktoré sa spravidla týkajú spoločnej obrany, politiky a diplomacie. V ostatných smeroch zostávajú alebo môžu zostať združené štáty samostatné. Členské štáty konfederácie majú zvyčajne garantované právo ústavou alebo zmluvou z nej vystúpiť. 
Konfederácie tvorili v minulosti tieto štáty:
Dnes znaky konfederácie vykazuje najviac Európska únia (základom je medzinárodná zmluva).
Neuskutočneným zámerom z doby po druhej svetovej vojne bola Poľsko-československá konfederácia.
Luther Vandross

Luther Vandross (* 20. apríl 1951, New York, New York, USA† 1. júl 2005, Edison, New Jersey) bol americký spevák.
Životopis.
Na strednej škole bol členom skupiny "Shades of Jade". Študoval na Western Michigan University, ale po jednom roku sa rozhodol odísť a venovať sa naplno hudobnej kariére. Profesionálnu kariéru začal ako vokalista na nahrávkach a koncertoch rôznych hudobníkov, vrátane anglického speváka Davida Bowieho (je tiež spoluautorom jeho piesne "Fascination"). Svoj prvý album, ktorý dostal názov "Luther", vydal v roku 1976 za sprievodu rovnomennej skupiny. Za sprievodu tejto skupiny vydal ešte platňu "This Close to You" (1977). Svoj prvý sólový album "Never Too Much" vydal roku "1981". Nasledoval rad ďalších albumov.
Nikdy sa neoženil a nemal žiadne deti. Veľa rokov sa médiá zaoberala jeho sexualitou, on sám však skutočnosť nikdy neprezradil. Mal problémy s cukrovkou a hypertenziou. V roku 2003 utrpel cievnu mozgovú príhodu a bol v kóme. Neskôr sa vrátil k verejnému vystupovaniu, ale v roku 2005 vo veku 54 rokov zomrel.
Jakub I. (Aragónsko)

Jakub I. Dobyvateľ ( "Jaime I. el Conquistador", "Jaume I. el Conqueridor", * 2. február 1208, Montpellier† 27. júl 1276, Valencia) bol od roku 1213 aragónsky kráľ z dynastie barcelonskej, od roku 1229 kráľom Malorky a od roku 1238 kráľom Valencie.
Životopis.
Bol jediným synom a dedičom kráľa Petra II. a Márie, dcéry Viliama VIII. z Montpellieru. Roku 1211 ho otec v súvislosti s plánovanými zásnubami a snahou utíšiť spornú politickú situáciu v Akvitánsku odovzdal do výchovy vodcovi križiackej výpravy Simonovi IV. z Montfortu. O dva roky neskôr sa obaja muži stretli v bitke pri Murete, kde kráľ Peter zomrel a päťročný následník zostal naďalej u Montforta. Na základe žiadosti Sancha, strýka zosnulého kráľa, bol chlapec v roku 1214 vrátený do Aragónska a odovzdaný na výchovu templárom. Sancho bol ustanovený regentom kráľovstva, vo funkcii zostal do roku 1218.
Jakub sa v roku 1221 oženil s kastílskou princeznou Eleonórou. V roku 1229 bol sobáš po narodení syna Alfonza anulovaný údajne z dôvodu blízkeho príbuzenstva manželov. Syn Alfonz bol uznaný legitímnym, ale následníkom trónu sa pre jeho včasnú smrť stal syn Peter III. z Jakubovho nového manželstva s Jolandou Uhorskou.
V roku 1244 dobyl moslimskú Játivu pri Valencii a získal tak pod kontrolu výrobňu papiera. Namiesto pergamenu sa začal používať papier. Jakub I. je autorom svojho vlastného životopisu pod názvom "Kniha o hrdinských činoch" (Llibre dels Feyts). Pochovaný je v cisterciánskom kláštore Poblet. Jeho náhrobok bol roku 1835 zničený spoločne s ostatnými a v 20. storočí ho rekonštruoval Frederico Marès.
Juráňova dolina

Juráňova dolina je dolina v Západných Tatrách, v katastrálnom území obce Vitanová v okrese Tvrdošín v Žilinskom kraji.
Od roku 1974 je dolina národnou prírodnou rezerváciou.
Preteká ňou Juráňov potok a jej dolnou časťou, nazývanou Tiesňavy, prechádza červeno-značkovaný chodník z Oravíc do sedla Umrlá. Dolina Tiesňavy je typická strmými skalnými stenami a geomorfologickým fenoménom označovaným ako obrie hrnce.
Kotlina (Vysoké Tatry)

Kotlina, spresnene Krivánska kotlina (, , ) je dolinka vo Vysokých Tatrách na severozápadných zrázoch Kriváňa medzi jeho západnými a severozápadnými ramenami. V dolnej časti sa zužuje v žľab, ktorý ústí do Kôprovej doliny.
Turistika.
Do dolinky nevedú turistické chodníky
Kotlina Žabích plies

Kotlina Žabích plies (, , ) je západný úval Žabej doliny ohraničený od západu vedľajším južným hrebeňom Hincovej vežičky, od severu úsekom hlavného hrebeňa Vysokých Tatier po Žabiu vežu a od východu jej krátkym južným hrebeňom.
Turistika.
do dolinky nevedie turistický chodník
Žabia dolina mengusovská

Žabia dolina mengusovská, Žabia dolina (, , ) je horná severovýchodná časť Mengusovskej doliny ohraničená od západu vedľajším južným hrebeňom Hincovej vežičky od severu úsekom hlavného hrebeňa Vysokých Tatier od Hincovej veže po Ťažký štít a od východu vedľajším juhozápadným hrebeňom Ťažkého štítu. Krátky južný hrebeň Žabej veže delí Žabiu dolinu na západe Kotlinu Žabích plies a na východe Dolinku pod Váhou.
Názov.
Pomenovanie, na rozdiel od rovnomenných odvetví Bielovodskej doliny a Javorovej doliny je polohopisne spresňovaný dodatkovým prívlastkom „mengusovská“. Názov je odvodený z názvu Žabích plies. Jeho tvorcami sú zlatokopi, veriaci, že v plesách žijú divotvorné žaby, ktoré majú v žalúdkoch zlato. Z Veľkého Žabieho plesa vyčnieva skalisko, ktoré sa pri pohľade od východu nápadne podobá sediacej velikánskej žabe. 
Turistika.
Cez dolinu vedie turistický chodník na Rysy. Prechádza okolo Veľkého Žabieho plesa mengusovského cez Dolinku pod Váhou, v ktorej stojí najvyššie položená chaty vo Vysokých Tatrách Chata pod Rysmi.
Päťka (televízna relácia)

Päťka (tiež 5-KA) bola zábavná talk show TV JOJ, v ktorej štyria moderátori spovedali jedného hosťa, ktorého následne vtiahli aj do svojich hereckých improvizácií. Relácia sa vysielala od 9. augusta 2018 do 30. augusta 2018. Moderátormi boli Tomáš Hudák, Juraj "Šoko" Tabaček, Stanislav "Stano" Staško a Lukáš "Pucho" Púchovský.
Zuberská brázda

Zuberská brázda alebo aj Zuberecká brázda je geomorfologický podcelok Podtatranskej brázdy. Leží v oravsko-liptovskej časti Slovenska, pokým zvyšok celku je na Spiši.
Polohopis.
Podcelok leží izolovaný od zvyšku Podtatranskej brázdy na severozápad a západ od Tatier. Na severe ho vymedzujú Skorušinské vrchy s podcelkami Oravická Magura, Skorušina a Kopec, na krajnom západe krátkym úsekom susedí Oravská vrchovina. Juhozápadným smerom ležia Chočské vrchy s podcelkami Sielnické vrchy a Prosečné a veniec pohorí uzatvárajú na juhovýchode Západné Tatry, patriace pod Tatry.
Osídlenie.
Zuberská brázda zasahuje na pomedzie Liptova a Oravy a vytvára úzky pás územia po poľskú hranicu. Ležia tu obce Malatiná, Veľké Borové, Malé Borové, Huty, Zuberec, Habovka a rekreačná osada Oravice.
Chránené územia.
Časť územia je súčasťou ochranného pásma alebo priamo Tatranského národného parku. Z maloplošných chránených území tu čiastočne zasahuje:
Ždiarska brázda

Ždiarska brázda je geomorfologický podcelok Podtatranskej brázdy. Leží na Spiši a od zvyšku celku na Orave a v Liptove je oddelený územím Poľska.
Polohopis.
Podcelok leží izolovaný od zvyšku Podtatranskej brázdy na severovýchod od Tatier. Na severe ho vymedzuje Spišská Magura a jej podcelok Repisko, južným smerom hranicu určujú svahy Východných Tatier, ktoré sú súčasťou pohoria Tatry.
Osídlenie.
V Ždiarskej brázde, lemujúcej severný okraj veľhôr, leží iba obec Ždiar a Tatranská Javorina s osadami Podspády a Lysá Poľana. Ide o územie s výrazným turisticko-rekreačným zázemím.
Chránené územia.
Územie je súčasťou ochranného pásma alebo priamo Tatranského národného parku. Z maloplošných chránených území tu leží alebo čiastočne zasahuje:
Doprava.
Zo Spišskej Belej cez Ždiar po Lysú Poľanu vedie Ždiarskou brázdou cesta I/66.
Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 2018

Majstrovstvá sveta vo faustbale žien 2018 bol v poradí 8. turnaj majstrovstiev sveta vo faustbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná faustbalová asociácia (IFA). Konal v dňoch od 24.28. júla 2018 v Linzi, v Rakúsku, za účasti rekordných 11 tímov. Pôvodne sa malo zúčastniť až 14 družstiev, Čile a USA však odstúpili; pričom už po vyžrebovaní sa odhlásila aj Austrália. Nováčikom turnaja bola až štvorica družstiev: Belgicko, Nový Zéland, Poľsko a Srbsko. Nemecko organizovalo svetový šampionát žien druhýkrát, keď hostilo toto podujatie aj v roku 1998, v Linzi a Villachu. Zápasy sa odohrali na dvoch ihriskách školského centra Auhof Linz-Urfahr s vybudovanými tribúnami pre 2 300 a 300 divákov. Titul obhájilo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad .
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Skupina o 9.11. miesto.
&lt;br&gt;
Anna Paquinová

Anna Helene Paquinová (* 24. júl 1982, Winnipeg, Manitoba, Kanada) je kanadsko-novozélandská herečka. V jedenástich rokoch, sa stala najmladšou držiteľkou Oscara, za film "Piano" (1993) a roku 2008 získala Zlatý glóbus za postavu Sookie Stackhouse zo seriálu "". 
Detstvo a mladosť.
Anna sa narodila do učiteľskej rodiny, Brianovi a Mary Paquinovím. Keď mala štyri roky sa s rodičmi presťahovala na Nový Zéland v ktorom získala v roku 2001 aj občianstvo. Má dvoch starších súrodencov. V detstve sa venovala gymnastike, baletu, plávaniu, lyžovaniu, hre na violoncello a klavír. V rokoch 1994 až 1995 dokončila štúdium na Novom Zélande a po rozvode rodičov sa spoločne s matkou presťahovala do Spojených štátov. 
Kariéra.
Jej prvá skúsenosť s filmom bola v roku 1993 vo filme "Piano". Na konkurz sa dostala náhodou, keď prišla na konkurz spolu so svoju sestrou s ktorou sa spoločne pripravovali. V roku 1994 bola nominovaná na Academy Awards, získala sošku Oscara a stala sa najmladšou držiteľkou Oscara v histórií. Zahrala si tiež v v dráme "Amistad" od režiséra Stevena Spielberga. V roku 2000 si zahrala v trilógií dobrodružného filmu "X-Men", po boku Hugha Jackmana, Halle Berry či Patricka Stewarta. V roku 2007 získala viac priestoru vo filme "Moje srdce pochovajte pri Wounted Knee" ktorý jej vyslúžil nomináciu na Zlatý glóbus v roku 2008. Od roku 2008 pôsobí v seriály "", kde stvárňuje rolu Sookie Stockhouse za ktorú v roku 2009 získala Zlatý glóbus. V roku 2010 získala ešte dve nominácie na Zlatý glóbus za hlavnú úlohu vo filme "Odvážne srdce Ireny Sendlerovej" (2009) a za postavu v seriály . 
V roku 2011 si strihla menšiu úlohu spoločne s Kristen Bell v úvode horroru "Vreskot 4", v rovnakom roku sa objavila po boku Matta Damona v dráme "Margaret". 
V roku 2017 sa objavila v siedmych epizódach seriálu "Alias Grace" a v roku 2019 sa objaví po boku hviezd ako Robert De Niro a Al Pacino vo filme "The Irishman".
Súkromný život.
Dňa 5. augusta 2009 sa zasnúbila s kolegom so seriálu "", Stephenom Moyerom. Dňa 21. augusta 2010 sa vzali v súkromnej rezidencii v kalifornskom Malibu. Žijú vo Venice v Los Angeles. V septembri 2012 sa im narodili dvojičky, dcéra Poppy a syn Charlie. 
Verejne sa prihlásila k bisexuálnej orientácií vo videu "Give a Damn". Táto kampaň inicializovala práva LGBT ľudí True Colors Fund, ktorú založila speváčka Cyndi Lauperová. Taktiež podporuje viacero charitatívnych organizácií ako napríklad Children's Hospital Los Angeles a Make-A-Wish Foundation.
Športovec

Športovec je človek, ktorý sa venuje športu. Bežne sa tak ale označujú predovšetkým tí, ktorí sa venujú športu vrcholovému alebo aspoň výkonnostnému, nie iba športu pre radosť.
Profesionálny športovec.
Nie všetci vrcholoví športovci sú platení profesionáli. Povolanie športovca je v modernej spoločnosti podľa prieskumu z roku 2004 jedenáste z dvadsiatich šiestich hodnotených povolaní z hľadiska prestížnosti.
Hoci vo väčšine olympijských športov je teraz svetová špička profesionalizovaná, len v niektorých športoch je možné nájsť skutočnú obživu, v niektorých je profesionálny kariéra aktívneho športovca sprevádzaná viac či menej reálne ďalšou činnosťou (športového inštruktora, trénera atď.). Rozdiel medzi zabezpečením napr. vrcholového futbalistu a zástupcu malých športov je obrovský. 25 najlepšie platených športovcov sveta zarobilo v roku 2006 dohromady 700 miliónov dolárov.
Kariéra profesionálneho športovca je u rôznych športov rôzne dlhá. Do vysokého veku možno prevádzkovať na špičkovej úrovni napr. športovú streľbu, na opačnom póle je napr. moderná gymnastika. Vo väčšine športov však býva horná hranica medzi 30 a 40 rokmi.
Príprava športovcov.
O prípravu športovcov sa v súčasnosti starajú celé tímy odborníkov. Kým pre kariéru profesionálneho športovca zvyčajne nebýva potrebné inú kvalifikáciu než zodpovedajúci výkonnosť, tréneri väčšinou musia absolvovať príslušné vzdelanie v rámci vzdelávacieho systému verejných vysokých škôl alebo zabezpečené príslušnými športovými zväzmi.
Príprava profesionálneho športovca pozostáva nielen zo športového tréningu, ale aj z nevyhnutnej regenerácie a rehabilitácie, psychologickej prípravy a prebieha pod potrebným odborným dohľadom. U vrcholových športovcov bežne zaberá niekoľko hodín denne aj v prípade, že nejde o profesionálov.
Zdravie športovcov.
Aktívni športovci sú predmetom štúdia mnohých vedeckých inštitúcií. Záujem je nielen o sociológiu alebo psychológiu športovca, ale hlavne o jeho zdravie. Vrcholový šport prináša so sebou mnohé zdravotné riziká spojené s intenzívnym a mnohokrát jednostranným tréningom či enormným zaťažením v súťaži. Nijako novým, ale teraz veľmi intenzívne vnímaným problémom je doping.
Psychológia športovcov.
Kariéra vrcholového športovca prináša opakovanú veľkú psychickú záťaž. Je dokázané, že špičkových športových výsledkov môžu dosiahnuť iba športovci nielen s telesnými, ale aj s psychickými predpokladmi. Okrem iného aj popisom psychologických profilov sa venujú športoví psychológovia.
Špecializácia športovcov.
Charakteristickým javom súčasnej doby je špecializácia vrcholových športovcov. V počiatkoch moderného športu ale nebola výnimkou športová všestrannosť. Jej príklady sú napríklad plavec a vodný pólista Johnny Weissmüller či hokejista a tenista Jaroslav Drobný. V modernej dobe dosiahli podobných úspechov napríklad nemecká rýchlokorčuliarka a cyklistka Christa Ludingová-Rothenburgerová, na horskom bicykli pretekala na olympijských hrách tiež lyžiarka Kateřina Neumannová.
Majstrovstvá Európy vo faustbale mužov 2018

Majstrovstvá Európy vo faustbale mužov 2018 bol v poradí 21. turnaj majstrovstiev Európy vo faustbale mužov, ktoré od roku 2016 organizuje Európska faustbalová asociácia (EFA). Predtým ich organizovala Medzinárodná faustbalová asociácia (IFA). Konal sa sa v dňoch od 24.26. augusta 2018 v Adelmannsfeldene, v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko, v Nemecku, za účasti rekordných 10 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Belgicka a Holandska. Nemecko organizovalo európsky šampionát mužov siedmykrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1978, 1994, 1998, 2002, 2008 a 2012. Zápasy sa odohrali v areáli miestneho multišportového klubu TSV Adelmannsfelden 1924. Titul obhájilo , ktoré vo finálovom stretnutí pred 3 500 divákmi zvíťazilo nad .
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Sicherheitsdienst

Sicherheitsdienst ("SD, Bezpečnostná služba") bola spravodajská služba SS a NSDAP. Táto organizácia bola prvá spravodajská služba nacistickej strany. Často bola považovaná za sesterskú organizáciu gestapa, ktoré bolo silne infiltrované SS po roku 1934. Medzi rokmi 1933 až 1939 bolo SD spravované ako nezávislý úrad SS, potom začalo spadať pod Reichssicherheitshauptamt (Hlavný ríšsky bezpečnostný úrad) a stalo sa jedným z jeho siedmich úradov.
Dejiny.
V roku 1931 bola z iniciatívy Reichsführera-SS Heinricha Himmlera zriadená v SS spravodajská služba. Himmler plánoval túto organizáciu využívať spočiatku i ako tajnú políciu, tohto plánu sa vzdal a prenechal ho na inej uniformovanej zložke NSDAP, ktorú založil spoločné s Hermannom Göringom.
Pôvodná Himmlerova myšlienka bola vytvoriť v elitnej jednotke SS novú "superelitu" v radoch SS. Malo ísť o výzvednú službu, ktorá by dohliadala na SA i na odporcov NSDAP.
Himmler nechcel Reinharda Heydricha spočiatku ani prijať do SS, pretože Heydrich predtým na naliehanie svojej manželky Liny Mathilde von Osten vstúpil do SA, úderných jednotiek, ktoré Himmler považoval za podradné uniformované jednotky NSDAP a za Röhmovu "hnedokošeľácku zberbu". Nakoniec v polovici júna 1931 na naliehanie Heydricha von Obersteina (vysoko postavený člen SS a známy R. Heydricha) Himmler Heydricha pozval na stretnutie na svoju hydinovú farmu vo Waldruderingu. Heydrich na neho veľmi zapôsobil a Himmler sa ho opýtal čo si myslí o funkcii ešte nevytvoreného SD - Heydrich mu popísal presne Himmlerovu predstavu o vnútornej rozvednej sieti a ten ho okamžite prijal na post šéfa Sicherheitdienst.
Po Heydrichovej smrti SD viedol Ernst Kaltenbrunner od januára 1943 do mája 1945.
Arthur Surridge Hunt

Arthur Surridge Hunt (* 1. marec 1871, Romford, Spojené kráľovstvo† 18. jún 1934, Oxford) bol britský papyrológ a profesor.
K jeho dielu patrí objavenie mnohých papyrusov, najmä "Oxyrhynchusu", pri vykopávkach v Egypte, ktoré robil spolu s Bernardom Pyne Grenfellom, a ich zverejnenie. V roku 1913 sa stal Grenfellovym nástupcom na mieste profesora papyrológie na Oxforde.
Oravická Magura

Oravická Magura je geomorfologický podcelok Skorušinských vrchov. Najvyšším vrchom je Magura s výškou 
Polohopis.
Podcelok zaberá východnú časť pohoria a od západne ležiacej Skorušiny je oddelený údolím rieky Oravica. Severná hranica s Oravskou kotlinou vedie približne v trase cesty II/520 (Vitanová – Suchá Hora). Južne susedí Zuberská brázda, podcelok Podtatranskej brázdy.
Turizmus.
Územie leží za hranicou Tatranského národného parku a je takpovediac v tieni blízkych Roháčov. Na západnom okraji leží turistické centrum oblasti Oravice, kde sú možnosti ubytovania, stravovania i rekreácie. V osade je akvapark a na svahoch Krúpovej i lyžiarske stredisko. Vybudovaných je tu viacero vzájomne prepojených turistických chodníkov.
Skorušina (podcelok)

Skorušina je geomorfologický podcelok Skorušinských vrchov. Najvyšším vrchom je rovnomenný vrch s výškou 
Polohopis.
Podcelok zaberá strednú časť pohoria a od susedných podcelkov Skorušinských vrchov ho oddeľujú výrazné údolia. Rieka Oravica oddeľuje východne ležiacu Oravickú Maguru, Studený potok na západnom okraji vytvára hranicu s podcelkom Kopec. Severným smerom leží Oravská kotlina, severozápadne Oravská vrchovina. Južným smerom leží Podtatranská brázda a jej podcelok Zuberská brázda.
Turizmus.
Hrebeňom pohoria vedie červeno značený turistický chodník, ktorý spája Oravský Biely Potok a Oravice. Na hlavnú trasu sa pripájajú chodníky z obcí v okolí, ktoré zároveň ponúkajú i ubytovacie možnosti.