Aegna

Aegna (nemecky "Wulf", švédsky "Ulfsö") je jeden z malých estónskych ostrovov v Baltskom mori, významný svojou strategickou polohou pri vjazde do Tallinnského zálivu. Aegna sa nachádza na severozápadnom okraji Tallinnského zálivu, na severozápad od výbežku Viimského polostrova ("Viimsi poolsaar") a na sever od Tallinnského prístavu. Ostrov má rozlohu a nad morskou hladinou sa zdvíha do výšky . V súčasnosti je takmer bez stálych obyvateľov, ale je rekreačne využívaný.
Pomenovanie ostrova.
Aegna sa v historických prameňoch objavuje pod celým radom mien. Najstaršia zmienka je z 13. storočia a nazýva sa "Wluesøø", v roku 1409 je spomínaný názov "Olevessunde", 1434 "Wulvessunt", 1539 "Ulfen", 1569 "Wolffessunde", 1589 "De Wolff", 1650 "Ulffö". Od 18. storočia sa v nemeckých prameňoch používa pomerne jednotný názov"Wulf". Všetky tieto mená sa vykladajú ako odvodené od škandinávskeho "ulv" („vlk“), prípadne zložené s "ö" („ostrov“) či "sund" („prieliv“). Len u varianty "Olevessunde" sa predpokladá súvislosť s menom "Olaf", pretože ostrov patril k stallinké svätoolafskej (estónsky "oleviste") farnosti. Najstarší záznam estónskeho názvu ostrova pochádza z roku 1683 a má názov "Eikisari". Druhá zložka mena je estónske "saar (i)" („ostrov“), zatiaľ čo prvá nie je etymologicky jednoznačne vysvetlená. Niektorí ju odvodzujú od osobného mena "Eik", iní z nárečového "eik" či "aik", znamenajúc „kôň“, ďalší z fínskeho "häikkä", znamenajúci mokraď. Ďalšie estónske pomenovanie nadväzuje ako na tento estónsky kmeň, tak na germánsky kmeň "ulv": "Äignesaar", "Vullisaar", "Wulbisaar", "Äigna", "Aegna". Je doložené tiež názov "Salmesaar", odvodený z estónskeho "salm (e)" („prieliv“).
Geografia.
Susedné ostrovy a útesy.
Ostrov Aegna (1) je obklopený niekoľkými menšími ostrovčekmi a útesmi. Medzi Aegnou a mysom "Rohuneem" (3), najsevernejším výbežkom Viimského polostrova ("Viimsi poolsaar", 2), sa nachádzajú ostrovčeky Kräsuli (4) a Kumbli (5), oddelené od Aegny "Veľkým prielivom" ("Suursalm", 9) a od Rohuneemu "Malým prielivom" ("Väikesalm", 10). Časti Tallinnského zálivu medzi Viimským polostrovom a ostrovmi Aegna a Kräsuli sa nazýva "Mestský záliv" ("Linnalaht", 8). Severozápadne od Aegny sa nachádzajú dva útesy, ktoré sa počas posledného storočia vplyvom postupného tektonického zdvihu stali jasne viditeľnými ostrovčekmi. Bližšie k Aegne leží "Sillikrunn", nazývaný tiež "Vahekari", "Peenkari" či "Peenekarikrunn" (6), ďalej do mora vybieha "Suurkari" alebo "Vullikrunn" (7). Približne na strednej úrovni morskej hladiny alebo tesne pod ňou vyčnievajú severne od Aegny útesy "Peldikukari" (11), "Lõhekari" (12) a "Vahekivi" (13), západne "Kliuhkakari" (14) a "Punakivikari" alebo "Sitakari" (15), južne "Angerjakari" (16) a "Oolgrunni kari", "Holgani kari" (17).
Mysy a výbežky.
Aegna má pomerne uzatvorený tvar, s výnimkou jediného výrazného polostrova, zvaného "Lemmiku neem" (1), vybiehajúceho na severovýchod. Svoje názvy majú aj niektoré výbežky tohoto polostrova – na samom konci "Lemmiku nina" (2), na východnej strane "Tagaloome ots" (3), na severozápadnej strane "Saadukse" (4) a "Rabasloom" (5). Lemmiku neem je s hlavnou časťou ostrova spojení šijou "Lemmiku kael"(6). Hlavná časť ostrova má výraznejšie mysy "Eerikneem" (9) (sú tu zvyšky vojenskej pozorovacej veže) a "Lohknase ots" (13), prebudovaný v prístavné mólo. Ďalšie mysy a výbežky, ktoré majú vlastné označenie – "Abneem" (7), "Tagaheinamaa nukk" (8), "Lõhekari ots" (10), "Kurikneem" (11), "Talneem" alebo "Kalavälja neem" (12) a "Karnap" (14).
Zálivy a zátoky.
Hlavným zálivom ostrova je "Külalaht" (1) medzi hlavnou časťou ostrova a Lemmiku neemem. Z pobrežia zálivu sú dve menšie zátoky – "Abneeme lõugas" (2) a "Liivalõugas" alebo "Rabasloome lõugas" (3). Pomenovanie ďalej majú "Talneeme lõugas" (4), "Kalaauk" (5), "Suurepaadi auk" (6) a "Sihiotsaalune" (7) na južnom pobreží ostrova a výrazný "Pardilõugas" (8) na pobreží Lemmiku neemu. Zátoky na severnej a západnej časti ostrova, ktoré boli ďalej od ľudského osídlenia, nemajú ustanovené pomenovanie. Na južnom pobreží Aegny dostali vlastné označenie aj jednotlivé úseky pobežia – "Lohknase rand" (9), "Karnapi rand" (10), "Hallikivi rand" (11) a "Mustamäe rand" (12). 
Až z najnovšej doby pochádza prozaické pomenovanie pláže na severnej strane ostrova – "Supelrand", teda „Kúpací breh“ alebo „Pláž“ (13).
Významné kamene.
Ako takmer celé územie Estónska, aj na povrchu ostrova Aegna stopy poslednej doby ľadovej. Najmä v severnej časti ostrova sa nachádzajú morénové útvary, a po celej ploche ostrova sú rozptýlené bludné balvany. Niektoré z nich dosahujú impozantnú veľkosť, majú vlastné názvy a vyskytujú sa v legendách. Najvýraznejšou skupinou kameňov sú "Veľké kamene" ("Suured kivid", 1), celkom 23 rozmerných balvanov, z nich najväčší – "Tulekivi" alebo "Sihi Suurkivi" – vyčnieva nad povrch a má obvod . Z ďalšej význačnej skupiny kameňov, "Čarodejných kameňov" ("Nõiakivid", 4), sú dnes už len zvyšky, pretože balvany v dobe sovietskej okupácie rozstrieľali vojaci na ostrove umiestnenej posádky. 
Súčasnosť.
Ostrov dnes patrí pod správu tallinnskej mestskej časti Kesklinn ako jediný ostrov patriaci k Tallinnu. Dnes žijú na ostrove oficiálne dvaja ľudia. Ako zachovalé prírodné územie ležiace v blízkosti mesta nezasiahnuté tak veľkou návštevnosťou ako územia na pevnine, je Aegna obľúbeným cieľom celodenných či viacdenných výletov. V roku 2004 vyhlásila tallinnská radnica súťaž o projekt na budúce využitie ostrova. Vtedajší námestník starostu Toomas Vitsut navrhol plán presťahovať na ostrov mestské kasína a prípadne tiež ostrov spojiť mostom s pevninou. Z 13 navrhovaných projektov, väčšinou predpokladajúci zničenie prírodného prostredia ostrova v jeho súčasnej podobe, nebol žiadny vybratý, ale tallinnská radnica vyjadrila odhodlanie hľadať investora pre prestavbu ostrova.