burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Elektrická sila

Elektrická sila je sila, ktorou elektrické pole (a teda väčšinou teleso či častica s elektrickým nábojom, ktoré/-á toto pole vytvára) pôsobí na (iné) teleso alebo časticu s elektrickým nábojom. Teleso alebo častica s elektrickým nábojom sa dá označiť aj ako elektricky nabité teleso alebo častica. Elektrická sila je vektorová veličina.
Elektrická sila medzi dvomi nabitými telesami s opačným nábojom (+ -) je "príťažlivá", medzi dvoma nabitými telesami s rovnakým nábojom (+ + alebo - -) je "odpudivá".
Rozlišuje sa napr. elektrostatická sila (pozri nižšie) a elektrodynamická sila.
Elektrostatická sila.
Elektrostatická sila je názov elektrickej sily v tých špeciálnych prípadoch, keď sa vyššie spomínané telesá alebo častice nemenia v čase (t.j. najmä sa nepohybujú), t.j. elektrostatická sila je elektrická sila v elektrostatickom poli. 
Coulombova sila je názov elektrostatickej sily v tých špeciálnych prípadoch, keď na seba pôsobia dva bodové náboje. Coulombova sila sa počíta pomocou tzv. Coulombovho zákona, ktorého skalárny (t.j. zjednodušený) zápis je takýto:
kde "F" je Coulombova sila (presnejšie: veľkosť Coulombovej sily), "q"1 a "q"2 sú bodové náboje telies, "r" je ich vzdialenosť, ε je permitivita prostredia.
Veľkosť Coulombovej sily teda závisí od veľkosti nábojov, vzdialenosti telies a prostredia medzi nimi.
Nava

Nava alebo nao je stredoveký typ plachetnice. Konštrukčne nadväzuje na obchodné lode v Stredomorí z 12.–14. storočia. Je príbuzná s karakou.
Adícia

Adícia môže byť:
Licto (sopka)

Licto je názov skupiny troskových vulkanických kužeľov, nachádzajúcich sa v Ekvádore, asi 25 km juhovýchodne od mesta Riobamba a pri severnom okraji mesta s rovnakým názvom - Licto.
Tri andezitovo-bazaltové sa nazývajú Tulabg (3 336 m), Bellavista (3 113 m) a Licto. Jedine Bellavista je tvorená prevažne andezitmi, zvyšné dva sú mix andezitov a bazaltov. Vek poslednej erupcie nie je známy, ale odhadovaný je na holocén, kvôli zachovalej morfológii kužeľov.
Sangay

Sangay je názov aktívnej sopky v Andách na juhu Ekvádora. Sopka počas posledných storočí často eruptovala.
5 230 m vysoký, prevažne andezitový stratovulkán je na vrchole permanentne zaľadnený. Sopka stojí na základoch staršej kaldery tvaru podkovy, súčasná podoba sa vyformovala pred približne 14 000 rokmi. Sangay je zalesnený len z východu, ostatné strany sú bez porastu a pokryté popolom pochádzajúcim z početných lahárov. Prvá zaznamenaná erupcia pochádza z roku 1628. Ďalšie erupcie boli zazanamenané v dvoch sériách v rokoch 1728 - 1916 a 1934-2007. Častá eruptívna činnosť vyvoláva neustále zmeny v morfológii krátera sopky.
Muttaburrasaurus

Muttaburrasaurus bol 7 m dlhý mohutný bylinožravý dinosaurus zo skupiny Ornithopoda. Známy je z nekompletných pozostatkov troch jedincov zahrňujúcich lebku. Žil pred približne 110 až 105 miliónmi rokov na území dnešnej Austrálie.
Opis.
Muttaburrasaurus predstavoval štvornohé zviera schopné vztýčenia a chôdze (prípadne behu) na zadných končatinách. Mal nízku lebku s kosteným oblúkom nad nozdrami, na ktorý sa za života mohol upínať kožený vak slúžiacu vďaka jeho nafukovanie na vydávanie hlasitých zvukov, alebo na predvádzanie sa. Zuby boli ostré, uspôsobené na sekanie rastlinnej potravy (na rozdiel od zubov iguanodona, ktoré boli uspôsobené na rozomieľanie rastlinnej potravy). Niektoré štúdie dokonca u tohto dinosaura predpokladajú čiastočnú mäsožravosť. Predné končatiny boli kratšie a slabšie než zadné, s pohyblivým malíčkom a troma prostrednými prstami spojenými dokopy, čo bolo zrejme adaptáciou na chodenie nielen u mutaburrasaura, ale u mnohých iných veľkých ornitopodov. Či tento rod disponoval veľkým bodákovitým pazúrom na palci, podobným ako napr. Iguanodon, nie je pre nekompletnosť pozostatkov známe.
Klasifikácia.
So zaradením rodu Muttaburrasaurus sú od jeho objavenia až dodnes problémy. Považovaný bol za príbuzného prakticky každej podskupiny ornitopodov, od primitívnych tescelosaurov po hadrosaury. Veľkosťou a niektorými znakmi zodpovedal zástupcom Camptosauridae (napr. rodu Camptosaurus). Disponoval však početnými veľmi primitívnymi znakmi. Pravdepodobne tak predstavoval nezávislú vývojovú líniu austrálskych primitívnych iguanodontov, ktoré prispôsobením sa podobnému životnému štýlu ako kamptosaury druhotne získali mnohé im podobné črty. V prípade muttaburrasaura tak išlo o akúsi obdobu tenontosaura, ktorý tiež pravdepodobne predstavoval primitívneho iguanodonta dorastajpceho do rozmerov kamptosaura. 
Ďalšou možnosťou je, že mal vývojovo blízko ku dvakrát menšiemu austrálskemu rodu Atlascopcosaurus.
Damanovité

Damanovité (lat. "Procaviidae", "Hyracidae") je jediná recentná čeľaď damanov. Všetky recentné rody z tejto čeľade sa po slovensky volajú daman.
Charakteristika.
Damany sú malé, zavalité zvieratá s veľmi krátkym chvostom. Sú veľké asi ako mačka, väčšina damanov dosahuje dĺžku 30 70 cm a váži okolo 2 – 5 kg. Hoci tvarom pripomínajú králiky, geneticky sú viac príbuzné s kopytníkmi. Fenickí moreplavci dokonca považovali králiky žijúce na Pyrenejskom polostrove za damany a pomenovali ho אי שפנים (ʾî šəpānîm), čo znamená krajina damanov. Toto pomenovanie prešlo do latinčiny ako „Hispánia“ a ako základ mena tohto územia sa používa dodnes. Aj veľa králikov opisovaných v biblii sú damany, pretože prví prekladatelia nemohli pomenovať zviera, ktoré vtedy bolo v Európe neznáme. 
Vyskytujú sa v Afrike a na Strednom východe. Žijú na skalách, niektoré druhy na stromoch. 
Majú krátke končatiny, na predných končatinách majú 4 a na zadných 3 prsty, zakončené nechtovitými kopýtkami. Na kopýtka našľapujú iba v behu, inak sa pohybujú po mäkkých vankúšikoch na chodidlách. Vankúšiky na chodidlách im zvlhčujú výlučky žliaz, aby sa zvýšila ich priľnavosť k podkladu. Po strmých skalách lezú dobre vďaka spomenutým výlučkom a protistojným palcom na zadných nohách. 
Zaujímavosťou sú stále dorastajúce horné rezáky, ktoré tvoria akési kly.
Damany zdieľajú niekoľko charakteristík primitívnych placentálnych cicavcov, majú slabo vyvinutú schopnosť termoregulácie, preto sa rady vyhrievajú na slnku alebo sa túlia k sebe navzájom. Na rozdiel od ostatných bylinožravcov nemajú dobre vyvinuté rezáky a rastliny musia odhrýzať pomocou stoličiek. Sú však prispôsobené na trávenie rastlinnej potravy, majú zložitý dvojkomorový žalúdok a dve slepé črevá, ktoré hostia symbiotické baktérie, pomáhajúce tráviť celulózu.
Pretože majú výkonné obličky, potrebujú málo vody. 
Systém.
Čeľaď damanovité ("Procaviidae"):
Lamantínovité

Lamantínovité ("Manatidae" alebo "Trichechidae") je čeľaď z radu sirény.
Charakteristika.
Sú to veľké, vodné, takmer bezsrsté, bylinožravé morské a sladkovodné cicavce. Dlhé sú 3-4 m, ťažké 500 – 1500 kg. Telo je robustné a oválne v priereze. Farba je sivá až hnedastá. Oči a uši sú veľmi malé. Pohybujú sa lenivo. Jediné mláďa, ktoré sa rodí v skrytých lagúnach, vie ihneď plávať. 
Dnes žijú v tropickom a subtropickom Atlantiku pri pobreží a v riekach.
Vznikli asi z dugongovitých v neskorom eocéne alebo na začiatku oligocénu, podčeľaď Trichechinae sa prvýkrát objavila v miocéne.
Proboscidea

Proboscidea je latinská taxonomická jednotka. Môže to byť:
Kopytníky

Kopytníky je súhrnné označenie pre nepárnokopytníky a párnokopytníky, alebo ojedinele v širšom zmysle synonymum pre unguláty.
Hoci nepárnokopytníky a párnokopytníky nie sú bližšie príbuzné, majú sekundárne niekoľko spoločných znakov (napríklad kopytá).
Vyšehrad (stanica pražského metra)

Vyšehrad je stanica metra v Prahe, nachádzajúca sa v rovnomennej štvrti na predmostí Nuselského mosta. Otvorená bola pod názvom Gottwaldova 9. mája 1974.
Charakteristika stanice.
Stanica je povrchová, postavená pod vozovkou magistrály, ležiacej na Nuselskom moste, je vybudovaná tak, aby podopierala vrchnú cestu. Na rozdiel od väčšiny ostatných staníc má táto z dôvodu vyústenia z Nuselského mosta bočné nástupište, čo si vynútilo stavbu priľahlého podchodu. Výstupy vedú priamo do parku okolo stanice, ku Kongresovému centru a k hotelu Corinthia. Z bočných stien stanice je cez Nuselské údolie vidieť panorámu Prahy, od hradu z jednej strany po Strašnice z druhej strany. Táto stanica patrila k najmenej nákladným, stála 43 miliónov Kčs. Od Vyšehradu je stanica vzdialená asi 5 minút cesty.
Pražského povstání (stanica pražského metra)

Pražského Povstání je stanica metra v Prahe, nachádzajúca sa na trase C, na úseku I.C. Pre verejnosť bola otvorená 9. mája 1974. Nachádza sa pod ulicou Na Pankráci.
Charakteristika stanice.
Stanica je hĺbená, postavená v otvorenej jame, zastrešená prefabrikovanými nosníkmi. Je 275,3 metrov dlhá a nachádza sa 8 m pod zemou. Nástupište je podopierané dvoma stĺpmi, ktoré sú umiestnené pri výstupe zo stanice - podopierajú totiž kolektor inžinierskych sietí. Z nástupišťa von vedie jedno pevné schodisko do podzemného vestibulu, ktorý má niekoľko ďalších výstupov priamo na povrch, na námestie Hrdinov a k ulici Na Pankráci. Za stanicou smerom ku stanici Háje je slepá koľaj (tzv. jaskyňa), ktorá slúži ako odstavná koľaj. Smerom ku stanici Vyšehrad je zriadená koľajová spojka umožňujúca obrat vlakov idúcich z obidvoch smerov. Obkladom stanice sú rôzne mramorové dosky - tmavo šedé a biele. Stanica bola postavená v rokoch 1969 - 1974 za cenu 110,4 miliónov Kčs.
Pankrác (stanica pražského metra)

Pankrác (do roku 1990 Mládežnická) je jedna zo staníc pražského metra. Nachádza sa na linke C medzi stanicami Pražského povstání a Budějovická. Bola otvorená ako jedna z prvých, a to 9. mája 1974 pod názvom "Mládežnická". Súčasný názov dostala v roku 1990.
Charakteristika stanice.
Stanica Pankrác sa nachádza pod ulicou Na Pankráci. Je hĺbená, založená v jame hlbokej 17 metrov. Stanica je ale hlboko iba . Pankrác má jeden výstup s jedným vestibulom umiestneným priamo nad nástupišťom a spojeným eskalátorovými tunelmi vedúcimi priamo zo stredu nástupišťa. Je obložená mramorovými doskami, dlažba je z iných kameňov. Výstavba stanice medzi rokmi 1967 a 1974 stála iba 80 miliónov Kčs.
Budúcnosť stanice.
Stanica Pankrác sa má po vybudovaní plánovanej linke D stať prestupnou stanicou. V skorších dobách (80. a 90. roky 20. storočia) bolo zamýšľané ešte aj zavedenie linky E, vďaka čomu by vznikla prvá stanica pražského metra, kde by sa krížili tri linky. Pre toto usporiadanie by musel byť zvolený iný spôsob pôdorysu stanice, ako klasický systém dvoch nad sebou umiestnených a prestupovou chodbou prepojených nástupíšť. Jednotlivé linky by sa museli nachádzať bližšie pri sebe, napríklad aj na jednom nástupišti. Táto zmena by sa však pravdepodobne nedotkla nástupišťa linky C, ktoré by zostalo zachované (výnimkou sú samozrejme vyústenia prípadných prestupových chodieb).
Medzinárodný trestný tribunál pre Rwandu

 Medzinárodný trestný tribunál pre Rwandu (MTTR) (po anglicky "International Criminal Tribunal for Rwanda" (ICTR), po francúzsky "Tribunal Pénal International pour le Rwanda" (TPIR)) bol zriadený na základe rezolúcie Bezpečnostnej rady OSN č.955 z r.1994, ako reakcia na genocídu v Rwande v priebehu 100 dní v roku 1994. Účelom zriadenia MTTR je prispieť k procesu národného mieru v Rwande a k jeho udržaniu v tejto oblasti. Sídlo MTTR sa nachádza v Arushi (Tanzánia).
Zloženie.
MTTR sa skladá z troch senátov a jedného odvolacieho senátu, ktoré pozostávajú zo 16 stálych sudcov a 9 ad litem sudcov, ktorí sú volení Valným zhromaždením OSN na obdobie 4 rokov (stáli sudcovia s možnosťou opätovného znovuzvolenia).
Pôsobnosť.
Medzinárodný trestný tribunál pre Rwandu má právomoc trestne stíhať osoby, zodpovedné za vážne porušenia medzinárodného humanitárneho práva spáchané na území Rwandy alebo občanmi Rwandy na území susedných štátov v období od 1.1.1994 do 31.12.1994. 
Týmito sú: 
Jurisdikcia MTTR vo vzťahu k národným súdom je podobne ako u Medzinárodného trestného tribunálu pre bývalú Juhosláviu "konkurujúca". MTTR je národným súdom nadradený a v ktoromkoľvek štádiu konania ich môže požiadať, aby bola vec podrobená jeho právomoci.
Konanie.
Vyšetrovanie sa začína na podnet prokurátora "ex officio" alebo na jeho podnet na základe informácií z akýchkoľvek zdrojov, najmä od vlád, orgánov OSN, vládnych a mimovládnych organizácií. Prokurátor je oprávnený vypočúvať podozrivých, obete a svedkov, zhromažďovať dôkazy a vykonávať vyšetrovanie na mieste. Obvinený má právo na spravodlivé a verejné konanie, platí zásada prezumpcie neviny. Súd po vykonanom dokazovaní vyhlasuje rozsudok a ukladá tresty, najprísnejší trest je trest odňatia slobody na doživotie. Tresty sa vykonávajú v niektorom zo štátov, ktorý Bezpečnostnej rade OSN oznámil svoju vôľu prijať osoby odsúdené MTTR. Svoju činnosť mal MTTR ukončiť do r. 2011.
Tuojiangosaurus

Tuojiangosaurus bol 7 m dlhý bylinožravec zo skupiny stegosaurov (Stegosauria). Známy je z dvoch nie celkom kompletných kostier. Žil pred 160 až 155 miliónmi rokov na území dnešnej Číny. Jediný druh je Tuojiangosaurus multispinus.
Opis.
Rod Tuojiangosaurus je zatiaľ najväčším a najlepšie známym ázijským zástupcom Stegosauria. Vážil približne 2 500 kg pri výške na úrovni bedier presahujúcej dva metre. Podobne ako iné rody tejto skupiny sa vyznačoval malou, nízkou hlavou s bezzubým zobákom a malými zubami v čeľustiach, oblúkovitým chrbtom, mohutne stavaným telom, stĺpovitými končatinami a dlhým chvostom. Chrbtom sa zástupcom rodu Tuojiangosaurus tiahli dva rady špicatých kostených platní stojacich vertikálne, kým svalnatý chvost bol opatrený dvoma pármi dlhých tŕňov, predstavujúcich nebezpečnú zbraň. Jeden pár plochých tŕňov chránil plecia tohto dinosaura. Je pravdepodobné, že krk a trup chránili malé kostené hrbole.
Spôsob života.
Tuojiangosaurus bol prispôsobený na spásanie prízemnej vegetácie. Hlavu nosil pravdepodobne menej než pol metra nad zemou. Predstavoval zrejme zviera žijúce samotársky alebo v malých skupinkách, keďže na rozdiel od niektorých iných skupín dinosaurov (Ceratopsidae, Ornithopoda, mnohé sauropódy) nepoznáme nič, čo by nasvedčovalo skupinovému životu niektorého zástupcu skupiny Stegosauria. Napriek samotárskemu spôsobu života sa nemusel obávať dravých dinosaurov, ktoré žili po jeho boku (napr. Monolophosaurus, Sinraptor). V prípade napadnutia sa totiž vedel dobre brániť nebezpečnými tŕňmi na chvoste.
Chrbtové platne mu neslúžili na obranu. Boli krehké, plné kanálikov, nevhodné na to, aby slúžili na ochranu pred silnými pazúrmi a zubami teropódov. Ich účelom bolo pravdepodobne skôr vyžarovanie prebytočného tepla, prípadne predvádzanie sa samcov pred samicami.
Rebro

Rebrá (lat. "costae") sú dlhé, štíhle a zakrivené kosti, ktoré tvoria kostru hrudníka. Rebrá sú párové kosti – na každej strane hrudníka sa nachádza 12 rebier. Vpredu sa pripájajú na hrudnú kosť, vzadu na hrudné stavce – spoločne tak vytvárajú tzv. "hrudný kôš". Označujú sa rímskymi číslami I-XII v latinskom, arabskými číslami 1-12 v slovenskom názvosloví.
Každé rebro je v podstate plochá oblúkovitá kosť. 1. – 7. rebro sa na hrudnú kosť upína samostatne – "costae verae", tzv. "pravé rebrá"; 8. – 10. rebro sa upína na rebro o jednu etáž vyššie – "costae spuriae", tzv. "nepravé rebrá"; a 11. a 12. majú konce voľne uložené v svalovine – "costae fluctuantes", tzv. "voľné rebrá".
Anatómia.
Na rebre rozlišujeme dve základné časti:
Ďalej na rebre popisujeme nasledovné anatomické útvary:
1. rebro – costa prima – sa od ostatných odlišuje: je krátke, široké a ploché, s veľkým hrbolčekom. Ďalej sa na jeho hornej ploche opisuje odtlačok podkľúčnej tepny (a.subclavia) – "sulcus arteriae subclaviae", ktorý je ohraničený drsnatinami pre úpon šikmých svalov (mm.scaleni) – predného a stredného.
Osifikácia.
Rebrá v embryonálnom vývoji rastú od stavcov smerom dopredu ako chrupavkovité základy, a postupne obomykajú hrudník. Osifikácia začína už v 6. týždni vnútromaternicového vývoja, z hlavného jadra v oblasti angulus costae. Rastové platničky sú v oblasti hlavice a hrbolčeka rebra, uzatvárajú sa okolo 20. roku života.
Intenzita elektrického poľa

Intenzita elektrického poľa alebo elektrická intenzita je fyzikálna veličina vyjadrujúca veľkosť a smer elektrického poľa. Je definovaná ako elektrická sila pôsobiaca na teleso s kladným jednotkovým elektrickým nábojom. Označuje sa E.
Základná jednotka: volt na meter, skratka "V.m-1"
Ďalšia jednotka: newton na coulomb, skratka "N.C-1"
"Výpočet:" formula_1, kde "F" je elektrická sila, "Q0" je elektrický náboj
Veľkosť elektrického poľa v okolí bodového náboja je podľa Coulombovho zákona rovná formula_2, kde ε je permitivita prostredia elektrického poľa, "Q" je elektrický náboj, ktorý vyvolal elektrické pole, "r" je vzdialenosť od nabitého telesa.
Smer vektora elektrickej intenzity je daná smerom pôsobiacej sily. Orientácia elektrickej intenzity je daná dohovorom, že skúšobným telesom je kladne nabité teleso, a teda elektrická intenzita smeruje od telesa s kladným elektrickým nábojom k telesu so záporným elektrickým nábojom.
Ak sa nechá vektor elektrickej intenzity prechádzať Gaussovou plochou, ide o veličinu elektrický tok.
Zmena elektrickej intenzity má za následok vznik magnetického poľa, čo opisuje dynamická teória elektromagnetického poľa a ukazujú javy ako napríklad elektromagnetická indukcia.
Vyjadrenie intenzity vyplývajúcej z elektrického potenciálu homogénneho elektrického poľa medzi dvoma opačne nabitými (+,-) doskami kondenzátora. 
"Výpočet:" formula_3, formula_4 kde "U" je elektrické napätie, "d" alebo "l" je vzdialenosť medzi doskami 
["V.m-1"]
Danzig (skupina)

Danzig je americká heavy metalová skupina založená v roku 1987 v Lodi v New Jersey. 
Predstavuje v poradí tretiu (a zatiaľ poslednú) formáciu, ktorú zakladal veterán, spevák a skladateľ Glenn Danzig (ex-frontman horror-punkovej The Misfits a death-rockovej Samhain). Hudba Danzig je prepletaná temnými témami a obsahuje v sebe veľké množstvo vplyvov: blues, hard-rock, heavy metal, gotický metal, neskoršie aj industriálny metal. Napriek faktu, že väčšina videoklipov bola na MTV zakázaná prípadne odmietnutá, malá hŕtstka tých, ktoré sa dostali do rotácie ("Dirty Black Summer", "Mother 94", "Cantspeak") zabezpečili skupine nezanedbateľný mainstreamový úspech. 
Poznávacou črtou skupiny Danzig, ktorá ju najvýraznejšie odlišuje od nepreberného množstva iných temných rockový a metalových skupín je hlas jej speváka. Vokálny prejav Glenna Danziga kritici prirovnávajú ku spevu Elvisa Presleyho alebo Jima Morrisona (The Doors), odkiaľ pramení aj Danzigova prezývka "Evil Elvis", teda "diabolský Elvis".
Zostava.
Jediným stálym členom skupiny je jej frontman - Glenn Danzig.
Elektromagnetická indukcia

Elektromagnetická indukcia je jav, pri ktorom vo vodiči dochádza ku vzniku indukovaného elektromotorického napätia Ui a indukovaného prúdu v dôsledku časovej zmeny magnetického indukčného toku, t. j. dôsledkom umiestnenia vodiča v nestacionárnom magnetickom poli.
Zmena magnetickej indukcie toku môže nastať:
1. zmenou magnetickej indukcie
2. zmenou obsahu plochy
3. zmenou uhla medzi normálou plochy a indukčnými čiarami.
Faradayov zákon elektromagnetickej indukcie
Indukované elektromotorické napätie sa rovná zápornej časovej zmene magnetického indukčného toku.
Lenzov zákon
Indukovaný prúd svojimi účinkami pôsobí tak, aby potlačil zmenu, ktorá ho vyvolala.
Vychyľujúca sila (Lorenzova sila)
vzorec: F = B * I * l * z
B = magnetická indukcia a jednotka je Vs/m²;Wb/m² (Weber/meter štvorcový)
I = intenzita prúdu a jednotka A (ampér)
F = vychyľujúca sila a jednotka N (Newton)
l = účinná dĺžka a jednotka m (meter)
z = počet vodičov
Džamál Abd an-Násir

Džamál Abd an-Násir (, v egypt. výslovnosti [gämääl äbd en-náser]; iné prepisy Džamál/Gamál Abdal Násir alebo Džamál/Gamál Abd-al-Násir ;* 15. január 1918, Alexandria, Egypt – † 28. september 1970, Káhira) bol egyptský vojak, politik, ideológ panarabského nacionalizmu a prezident od roku 1954 až do svojej smrti roku 1970.
Životopis.
Študoval na Káhirskej vojenskej akadémii, kde sa po druhej svetovej vojne stal inštruktorom. V roku 1948 sa zúčastnil vojny proti Izraelu ako major.
Na akadémii začal formovať skupinu revolučne zmýšľajúcich vojakov, ktorá v roku 1949 prijala meno "Hnutie slobodných dôstojníkov". Hnutie sa pri vojenskom prevrate 23. júla 1952 zaslúžilo o zosadenie kráľa Fárúka z trónu. V roku 1953 vyhlásili republiku na čele s Muhammadom Nagíbom ako prvým egyptským prezidentom. Nakoľko však išlo o muža, ktorý nemal žiadne potrebné a radikálne plány na rozvoj krajiny, v roku 1954 ho Násir zosadil.
Stal sa v Egypte veľmi populárnym, ako aj v celom arabskom svete o. i. aj pre svoju podporu liberálnych hnutí spod okupácií veľmocami. Po porážke v roku 1967 rezignoval, no napriek tomu mal veľkú podporu vo svojej krajine. Posledné tri roky pred smrťou začal radikálne reformovať egyptskú armádu. Po vážnych zdravotných komplikáciách v roku 1970 zomrel.
Alexandria

Alexandria (, , , ) je druhé najväčšie mesto v Egypte a najväčší egyptský prístav. Mesto sa nachádza severozápadne od Káhiry. Má asi 3 341 000 obyvateľov a je hlavné mesto guvernorátu Al-Iskandarija. V meste sídli univerzita (založená 1942), veľká nová knižnica, koniec ropovodu a plynovodu.
Dejiny.
Mesto založil 332–331 pred Kr. Alexander Veľký ako budúce hlavné mesto svojej ríše a je po ňom pomenované. Architektom bol Deinokrates. Po smrti tu bol Alexander Veľký pochovaný v mauzóleu. Potom sa moci v Egypte ujali Ptolemaiovci. Ptolemaios I. Sótér z mesta urobil svoje hlavné mesto (od roku 305 pred Kr.) a sídlo umelcov a vzdelancov. Za jeho vlády tu vznikla známa alexandrijská knižnica (1 000 000 zväzkov), Museion (bývali tu a študovali učenci), maják na ostrove Faros a Serapeum (chrám zasvätený Serapidovi). Ptolemaiovci dali postaviť aj kráľovský palác a mauzóleum. Mesto zostalo hlavným až do roku 30 pred Kr. V meste sa sústreďoval svetový obchod (tranzitný prístav pre celé východné Stredomorie a pre obchod s Indiou a Čínou), preto už v 1. storočí pred Kr. mesto malo pol milióna obyvateľov (Grékov, Egypťanov, Židov).
Od roku 30 pred Kr., kedy Egypt dobyl Augustus, bolo mesto sídlom rímskych a neskôr byzantských guvernérov. Za Augusta (27 pred Kr. – 14) bola Alexandria druhým najväčším rímskym mestom po Ríme. Za Trajána (98 – 117) tu vypuklo veľké židovské povstanie, ktoré potlačil Hadrián. Alexandria sa čoskoro stala strediskom kresťanského učenia, bola sídlom biskupa a od roku 190 tu bola Alexandrijská katechistická škola (najvýznamnejší predstaviteľ bol Klement Alexandrijský). Alexandria patrila spolu s Rímom a Antiochiou medzi tri pôvodné patriarcháty. V meste často vznikali krvavé zrážky medzi kresťanmi a inými náboženstvami a kultmi. 
Po založení Carihradu v roku 330 stratila Alexandria na význame. Za Theodosia I. (379 – 395), keď sa kresťanstvo stalo štátnym náboženstvom, sa zničili staré pohanské pamiatky, namiesto nich vyrástli nové kresťanské chrámy. Úpadok nastal po roku 642, keď mesto dobyli Arabi a Alexandria stratila svoj význam ako vedecké centrum.
Založenie Káhiry bolo príčinou ďalšieho úpadku Alexandrie koncom 10. storočia. Do 15. storočia ešte mesto zostalo najvýznamnejším obchodným prístavom východného Stredomoria. V 18. storočí už však nebolo väčšie ako rybárska dedina. 
V roku 1798 mesto dobyli Francúzi, začiatkom 19. storočia vznikol fakticky nezávislý Egypt. Od 19. storočia ekonomický význam mesta opäť narastal; dnes je ekonomicky najvýznamnejším egyptským mestom.
Elektrostatické pole

Elektrostatické pole môže byť:
Feluka

Feluka bola malá plachetnica v období galér na Stredozemnom mori. Predný sťažeň mali naklonený dopredu, bola oň prichytená kosatka, ktorá siahala na koniec dlhého čeleňa. Mala pomocné veslá, jej hlavný pohon boli latinské plachty na jednom alebo dvoch sťažňoch.
Keď bola doba radových lodí, niektoré z nich nosievali malé feluky na palubách, aby ich mohli použiť na spojovaciu službu medzi loďami flotily.
V Španielsku sa dodnes používajú feluky ako malé obchodné lode, ktoré majú nízke boky, dlhý a úzky trup s dvoma sťažňami, tieto sťažne nesú arabské alebo latinské plachty.
Kawkab (vrch)

Kawkab (po arabsky "(Tall/Borkan) Kawkab"; po ? "Šarat Kovakab") je menšie vulkanické pole, pozostávajúce z dvoch troskových bazaltových kužeľov, ležiace osamotene v severozápadnej časti Sýrie blízko hraníc s Irakom, asi 200 km východne od irackého Mosulu. Vek posledných erupcií nie je určený, ale odhaduje sa na holocén.
Tulúl as-Safá

Tulúl as-Safá ( - "as-Safá"/miestna výslovnosť "es-Safá" alebo - "Tulúl as-Safá") je vulkanické pole v južnej Sýrii, blízko hraníc s Jordánskom, približne 75 km juhozápadne od Damasku.
Pole sa rozkladá na ploche 220 km², pozostáva približne s 38 bazaltových troskových kužeľov a je vlastne pokračovaním rozsiahlejšieho poľa Harrat Aš Šám, rozkladajúceho sa na území Sýrie (vulkanické pole As-Safá), Jordánska a Saudskej Arábie (vulkanické pole Al Harrah). Približne v polovici 19. storočia bolo v tomto poli pozorované jazero roztavenej lávy, neskoršia aktivita v oblasti nebola zaznamenaná.
Džabal ad-Durúz

Džabal ad-Durúz alebo Džabal ad-Drúz (arab. - Džabal ad-D(u)rúz - "Drúzsky vrch") alebo Džebel ed-Drúz (-prepis podľa miestnej arabskej výslovnosti) je vulkanické pole na juhu Sýrie, blízko hraníc s Jordánskom, približne 75 km južne od Damasku. Pole je pomenované podľa svojho najvyššieho vrchu. Pole pozostáva približne s 118 alkalických bazaltových troskových kužeľov a je severným pokračovaním rozsiahlejšieho poľa Harrat aš-Šám, rozkladajúceho sa na území Sýrie, Jordánska a Saudskej Arábie. Jedná sa o kvartérne vulkanity veku starší pleistocén až holocén.
Alexandria (rozlišovacia stránka)

Alexandria môže byť:
Rebrá

Rebrá sú prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody PIENAP.
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Kyjov a Šarišské Jastrabie v okrese Stará Ľubovňa v Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1989 na rozlohe 8,3216 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Na území pamiatky platí 4. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany je: "Výrazný bradlový geomorfologický útvar a vysoko estetický krajinný fenomén ojedinelého typu. Jeho vysoká vedecká hodnota spočíva aj vo výskyte chránených rastlinných druhov a významných ohrozených karpatských malakocenóz."
Triréma

Triréma (iné názvy: trojveslica, trojradová veslica, triéra, zriedkavo trojradovka) je staroveká alebo stredoveká veslica s vesliarmi umiestnenými v troch radoch nad sebou. Triréma v užšom zmysle označuje len príslušné rímske a stredoveké lode, triéra v užšom zmysle len príslušné grécke lode.
Ako prví tieto vojnové lode postavili grécki stavitelia okolo roku 700 pred Kr., podľa niektorých historikov okolo roku 500 pred Kr. V Grécku mali v troch radoch nad sebou vyše 150 veslárov, pentekontéra mala iba 50. Jedno veslo obsluhovali dvaja až traja veslári, na pentekontére každé veslo obsluhoval jeden veslár. 
Triéra preto bola rýchlejšia, čo hralo vo vojnách veľkú rolu, lebo sa zvyšoval úder čeleňového bodca.
Dejiny.
Okrem dopravných plavidiel sa v staroveku rozvíjala aj výroba vojnových lodí. Stavali sa masívne lode schopné prevážať veľký náklad, ale aj rýchle, ktoré mali tvar vretena. Oba typy mali plachty, veslá a kormidlo. Ale vojnové lode sa nemohli spoliehať len na vietor a vodné prúdy, tak ako obchodné lode. Z toho dôvodu boli vojnové lode vybavené viacerými radmi vesiel, ktoré im umožňovali rozmanitejšie a obratnejšie manévre.
Vojnové lode konštruovali všetky stredomorské národy. Grécki bojovníci sa do Tróje plavili pravdepodobne na galérach – lodiach s jedným radom vesiel. Feničania, Etruskovia a neskôr aj Gréci stavali lode s dvoma radmi vesiel. Tak vznikla mimoriadne obratná dvojveslica. Gréci pokračovali v zdokonaľovaní tohto plavidla a vynašli trojveslicu – triéru, ktorá bola ťažšia než dvojveslica, a preto mala omnoho väčšiu údernú silu.
V roku 480 pred Kr. tristodesať gréckych triér pod vedením stratéga Temistokla v bitke pri Salamíne zničilo 1 207 (podľa Hérodota - veľmi nepravdepodobné) veľkých a neobratných perzských lodí s vysokými bokmi.
I. P. Pavlova (stanica pražského metra)

I. P. Pavlova je jedna zo staníc pražského metra. Nachádza sa na linke C medzi stanicami Muzeum a Vyšehrad. Leží pod rovnomenným námestím na hranici štvrtí Nové Město a Vinohrady, ktoré je pomenované podľa ruského fyziológa Ivana Petroviča Pavlova. 
Patrí k najvyťaženejším staniciam pražského metra, denne tu vystúpi a nastúpi viac ako stotisíc ľudí. Otvorená bola 9. mája 1974 spolu s prvým úsekom metra medzi stanicami Florenc a Kačerov.
Charakteristika stanice.
Stanica I. P. Pavlova je hĺbená, založená v jame (19 m hlboko). Nástupište stanice je podopierané šesťbokými stĺpami, steny za stanicou sú obložené mramorovými doskami. Z nástupišťa vedie iba jeden výstup krátkym eskalátorovým tunelom so štyrmi eskalátormi do veľkého podzemného vestibulu pod námestím s piatimi výstupmi. Stanica umožňuje prestup na veľké množstvo električkových liniek. Na výstavbu stanice v rokoch 1970 až 1974 bolo vynaložených 160,8 miliónov Kčs.
Traťová spojka.
V smere od stanice Vyšehrad sú pred vlastnou stanicou na obidvoch koľajách odbočky na traťové spojky na linku A, ktoré ústia v stanici Náměstí Míru. Spojka, ktorá je na 1. koľaji (koľaj, po ktorej ide vlak zo stanice Háje do stanice Letňany), sa nazýva C – A. Spojka na 2. koľaji sa nazýva A – C. Zaujímavosťou týchto spojok je, že ak ide vlak z Depa Kačerov do Depa Hostivař a naopak, nemusí meniť smer jazdy. Táto podmienka bola zadaná už pri projekte. Vďaka tomuto riešeniu dochádza k podstatnej úspore času. Obidve spojky je samozrejme možné využívať obojsmerne.
Planckova dĺžka

Planckova dĺžka (symbol formula_1) je jednotka dĺžky v systéme Planckových jednotiek zavedená Maxom Planckom. Planckova dĺžka je považovaná za „prirodzenú” jednotku, pretože je vyjadrená pomocou troch základných fyzikálnych konštánt — rýchlosti svetla, Planckovej konštanty a gravitačnej konštanty.
Hodnota.
Hodnota Planckovej dĺžky je daná jednoduchým vzťahom
Dve čísla umiestnené v zátvorkách značia neistotu (štandardnú odchýlku) posledných dvoch cifier hodnoty.
Planckova dĺžka vyjadrená v SI jednotkách je rovná približne 1,62 · 10−35 m. Odhadovaný priemer pozorovateľného vesmíru (7,4 · 1026 m) vyjadrený v Planckovej dĺžke je približne 1,2 · 1062 "l"P.
Význam.
Pri zanedbaní činiteľa "π" zodpovedá Planckova hmotnosť hmotnosti čiernej diery, ktorej Schwarzschildov polomer je rovný jej Comptonovej vlnovej dĺžke. Polomer takej čiernej diery je približne rovný Planckovej dĺžke.
Nasledujúci myšlienkový experiment túto skutočnosť objasňuje. Úlohou experimentu je zmerať polohu objektu odrazom elektromagnetického žiarenia (t. j. fotónov). Čím kratšia vlnová dĺžka žiarenia (a vyššia energia), tým je meranie presnejšie.
Ak by mali fotóny dostatok energie na to, aby meranie bolo presnejšie než Planckova dĺžka, ich kolíziou s objektom by vznikla čierna diera veľmi malých rozmerov. Vzniknuvšia čierna diera by fotóny nenávratne pohltila a nebolo by možné získať výsledok merania. Pomerne jednoduchým výpočtom s použitím rozmerovej analýzy však vyplýva, že rovnaký problém nastane aj pri meraní s mierne nižšou presnosťou než "l"P.
Tento myšlienkový experiment je založený na všebecnej teórii relativity a na platnosti Heisenbergovho princípu neurčitosti. Tieto dva teoretické princípy implikujú fakt, že nie je možné určiť "polohu" presnejšie než je Planckova dĺžka a "časový interval" kratší, než je čas potrebný pre svetlo na prejdenie Planckovej dĺžky (t. j. Planckov čas). Pri kratších dĺžkach resp. časových intervaloch sú klasické predstavy o spojitom priestore a čase neplatné.
História.
Planckovu dĺžku navrhol nemecký fyzik Max Planck ako dĺžkovú jednotku v systéme ním odvodených „prirodzených“ jednotiek. Napriek tomu, že kvantová fyzika vznikla až po zavedení Planckových jednotiek, ukázali sa ako jej veľmi dôležitá súčasť. Je zistené, že pri vzdialenosti rovnej Planckovej dĺžke začína gravitácia prejavovať kvantové efekty, ktorých pochopenie vyžaduje teóriu kvantovej gravitácie.
Posúvačový rozvod

Posúvačový rozvod (nesprávne aj šúpatkový) je typ rozvodového mechanizmu využívajúci posúvače na riadenie toku pracovných plynov cez piestový stroj. Ide o typ mechanických rozvodov, používaný v niektorých benzínových motoroch. 
Výhodou posúvačových rozvodov je tichý chod a väčšie otvorenie. Nevýhodou je nizka životnosť a vysoká citlivosť. Posúvač môže vykonávať priamočiary, rotačný, rotačný vratný alebo kombinovaný pohyb. 
Príklady riešení.
V oblasti piestových spaľovacích motorov boli používané niektoré z nasledovných riešení:
Zdroje.
Trnka J., Urban J.: "Spaľovacie motory". Alfa Bratislava, 1992.
Fight Club (román)

Fight Club je prvý publikovaný román amerického spisovateľa Chucka Palahniuka.
Fight Club

Fight Club môže byť:
Vysokoenergetická astronómia

Vysokoenergetická astronómia je odvetvie astronómie, ktoré sa zaoberá štúdiom objektov, ktoré vyžarujú elektromagnetické žiarenie vo veľmi vysokých frekvenciách. Zahŕňa röntgenovú astronómiu, gama astronómiu, extrémnu ultrafialovú astronómiu a tiež aj štúdium neutrín a kozmického žiarenia. Fyzikálnym štúdiom týchto fenoménov sa zaoberá "vysokoenergetická astrofyzika".
Medzi objekty štúdia vysokoenergetickej astronómie patria čierne diery, neutrónové hviezdy, jadrá aktívnych galaxií, zvyšky supernov, záblesky gama žiarenia a kvazary.
Elektromagnetické spektrum

Elektromagnetické spektrum je rozsah všetkých možných elektromagnetických žiarení.
Elektromagnetické spektrum alebo len "spektrum" objektu je rozsah elektromagnetického žiarenia, ktoré objekt emituje, odráža alebo prepúšťa.
Protogalaxia

Protogalaxia je vo fyzikálnej kozmológii oblak plynu, ktorý sa formuje do galaxie. Predpokladá sa, že rýchlosť formovania hviezd počas tohto procesu galaktického vývinu určuje, či bude galaxia špirálová alebo eliptická, pričom pomalší proces formácie hviezd vedie ku vzniku špirálovej galaxie.
Gordián I.

Gordián I. alebo Gordian (us) I. alebo Marcus Antonius Gordianus Sempronianus (* cca 157 – † apríl 238) bol rímsky cisár, ktorý vládol spolu so svojim synom Gordiánom II. krátkodobo v januári 238 po Kr.
Jeho pôvod nie je celkom ujasnený. Gordián bol po matke pravdepodobne potomkom rímskeho rodu Semproniovcov, ku ktorému patrili aj Tiberius Gracchus a Gaius Gracchus. Je možné, že mal aj grécky pôvod, z mesta Gordios v Malej Ázií. O jeho otcovi sa veľa nevie, bol to rímsky senátor.
Ako panovníka ho možno považovať za pravý opak dovtedajšieho cisára Maximina Thráka, ktorého na trón dosadila pred tromi rokmi armáda. Kým Maximinus bol zhruba päťdesiatpäťročný, vojenskej povahy a neurodzeného pôvodu, Gordianus mal už takmer osemdesiat rokov a jeho úradná kariéra bola príkladná – najprv pôsobil ako kvestor, potom ako edil a prétor, nasledoval konzulát (v rokoch 220 – 222) a neskôr funkcia prokonzula Afriky (237).
Vzbura v severoafrickom Thysdru, ktorá prokonzula Gordiana vyniesla na krátke obdobie k moci, súvisela s všeobecným odporom voči režimu, ktorý panoval. Aj keď je pravdepodobné, že sa Maximinove krutosti a výstrelky zveličovali (a zveličujú), dôležité je, že nespokojnosť naozaj panovala – dokazuje to rýchlosť, s akou senát Gordiana a jeho syna Gordiana II. uznal na tróne. Je tiež zrejmé, že to bola veľká improvizácia. Obaja vzbúrenci nemali po ruke dosť vojenských jednotiek a stačil rýchly zásah numidského legáta Capelliana, Maximinovho straníka, aby sa revolta zrútila ako domček z kariet. Gordiana II. stál boj s Capellianovými vojakmi život, a keď sa o tom dozvedel starý Gordianus, obesil sa. Od okamihu proklamácie uplynulo presne dvadsať dní.
Gordianova uzurpácia sa niekedy vysvetľuje ako prejav odporu severoafrických veľkostatkárov proti Maximinovmu režimu. Je to možné, urodzené kruhy cisára radi určite nemali. Nemožno tiež prehliadnuť, že udalosti zásadne otriasli Maximinovu pozíciu a destabilizovali pomery v rímskej ríši na dlhšiu dobu. Najviditeľnejším výsledkom thysderskej rebélie bola potom voľba Gordianovho vnuka Marka Antonia Gordiana toho istého roku za cisára, ktorý sa na rímskom tróne udržal až do roku 244.
Letuchovité

Letuchovité alebo poletuchovité ("Cynocephalidae, Galeopithecidae, Colugidae, Galeopteridae") sú jediná recentná čeľaď z radu letuchy (lat. Dermoptera) v širšom zmysle. U niektorých autorov je táto čeľaď jedinou čeľaďou radu (a je teda zhodná s radom) letuchy (lat. Dermoptera) v užšom zmysle.
Domorodé označenie letuchy indomalajskej je „kolugo“. 
Charakteristika.
Príbuzenské vzťahy letuchovitých sú opísané v článku letuchy. 
Letuchovité dosahujú veľkosť mačky, majú veľké oči, končistý nos, silné pazúry na lezenie. Oči sú namierené dopredu, zabezpečujú dokonalé priestorové videnie a orientáciu v priestore. 
Sú to nočné živočíchy, deň prespia v dutinách, pritlačené na kmeň alebo zavesené na vetvách..
Charakteristickým znakom je kožná široká blana (patagium) lemujúca celé telo od krku po koniec chvosta. Je natiahnutá aj medzi prstami. Roztiahnuté patagium letuchám umožňuje plachtiť do pomerne veľkej vzdialenosti (aj 130 m so stratou výšky iba 10 m) zo stromu na strom. Patagium roztiahnu po skoku zo stromu tak, že roztiahnu nohy a ruky. Smer letu sa mení pomocou svaloviny v kožnom leme. Patagium je pokryté hnedastou alebo sivou srsťou s nepravidelnými škvrnami a pre nehybné letuchy pritlačené k vetvám je výborným krycím zafarbením. Na rozdiel od netopiera letucha nelieta, iba plachtí. 
Bývajú v dažďových lesoch juhovýchodnej Ázie. Žijú samotársky, prípadne v malých voľných skupinách. Rodia jediné mláďa zavesené na matke (aj počas plachtenia).
Sú bylinožravé, živia sa lístím, púčikmi, výhonkami, kvetmi a plodmi. 
Systém.
Letuchovité:
Pozor na zámenu s češtinou, kde sa ako poletucha označuje to, čo sa v slovenčine označuje ako poletuška.
Letucha

Letucha (iné názvy: poletucha; zastarano: "letúška"; ľudovo: kolugo, lietajúci lemur) môže byť:
Spojenie chrbtice

Spojenia chrbtice sú miesta, kde sa vzájomne spájajú jednotlivé kosti chrbtice viac či menej pohyblivo.
Stavce sa vzájomne spájajú 3 rôznymi spôsobmi:
Anténky

Anténky je zábavná párty hra, vyžadujúca postreh a synchronizáciu zúčastnených hráčov.
Pravidlá.
Hráči stoja v kruhu, prvý z nich "vysielač" ukáže na jedného z hráčov v kruhu "prijímač" a povie „Ö“, 
"prijímač" potvrdí príjem tak, že si dlane priloží k ušiam a povie „Ö“, jeho susedia "overovači signálu" si priložia dlaň k opačnému uchu od "prijímača", naklonia sa bokom k nemu a povedia „Ö“.
Ak všetko prebehlo v poriadku, "prijímač" sa stáva "vysielačom" a znovu vyšle signál na niektorého z hráčov. Ak sa niekto pomýli, vypadáva. Hra končí, ak zostanú v kruhu iba dvaja hráči alebo jeden hráč. Takticky môže "vysielač" ukázať aj sám na seba, čím sa znovu stane "prijímačom" a "potvrdzovači signálu" často nezareagujú. Pre nezainteresovaného diváka vyzerajú hráči, ako partia bláznov.
Medzistavcová symfýza

Medzistavcová symfýza (lat. "symphysis intervertebralis") je spojenie tiel stavcov typu synchondrózy. Toto spojenie je vytvorené medzi stavcami pohyblivej časti chrbtice. Jeho základom je "medzistavcová platnička" (intervertebrálny disk, lat. discus intervertebralis).
Medzistavcová platnička.
Platničiek je v chrbtici človeka 23 - prvá je medzi stavcami C2 a C3, posledná medzi L5 a S1. Platničky tvoria celkovo približne 20% výšky chrbtice.
Každá platnička má okraje, ktoré naliehajú na spodnú plochu vyššieho a hornú plochu nižšieho stavca, z hyalínnej chrupavky, ktorá je zrastená s kosťou ich tiel. Vlastnú hmotu platničky tvorí väzivová chrupavka, ktorá po obvode postupne prechádza do hustého fibrózneho väziva.
Okrem miest umožňujúcich vzájomný pohyb, slúžia platničky aj ako pružné vložky tlmiace otrasy.
Unkovertebrálny kĺb.
Horné plochy tiel krčných stavcov majú konkávny, dolné konvexný miskovitý tvar, pričom ich prominujúci vonkajší okraj sa označuje ako "uncus corporis". V medzistavcových platničkách sa pri tomto okraji môžu obojstranne vytvárať dutiny vyplnené synoviálnou tekutinou, ktoré sa označujú ako "unkovertebrálne kĺby".
Anténa

Anténa je zariadenie na príjem a/alebo vysielanie (najmä rádiových) elektromagnetických vĺn cez prirodzené médiá (vzduch, zem, voda atď.). Je to sústava vodičov, pomocou ktorej sa mení energia elektromagnetického žiarenia na vysokofrekvenčný prúd (prijímacia anténa) alebo naopak (vysielacia anténa). 
Antény v rádioastronómii.
Antény rádioastronomických prístrojov sa obyčajne konštruujú tak, aby prednostne prijímali (resp. vysielali) žiarenie v určitom smere (smerová anténa); na niektoré ciele sa používajú aj všesmerové antény. Tvar a rozmery antény závisia od používanej vlnovej dĺžky a cieľa použitia. Elementárnym prípadom antény je bodový žiarič so všesmerovou charakteristikou alebo Herzov dipól s dĺžkou l « λ a s vyžarovacou charakteristikou, s toroidálnym tvarom. V rádioastronómii sa často používa polvlnový dipól, žiarič s rozmermi 1/2 pracovnej vlnovej dĺžky. V porovnaní s Herzovým dipólom má 1,64-násobný smerový účinok. Koeficient smerovosti antény polvlnového dipólu G = 1,64. Smerovosť antény sa zvyšuje použitím sústavy polvlnových dipólov. Smerový účinok alebo zisk antény sa dosahuje aj umiestením pasívnych vodičov za dipól (reflektor) a pred dipól (direktor) na anténový systém Yagi. Pri sústavách dipólov sa ako reflektor používa rovinná alebo parabolická vodivá sieť. Najcharakteristickejším rádioastronomickým prístrojom je rádioteleskop, ktorého anténa tvorí dipól s parabolickým reflektorom. Reflektor je fixovaný vo výške a azimute alebo je pohyblivý v jednom alebo obidvoch smeroch na sledovanie zdroja žiarenia na oblohe. Kovový výplet reflektora antény musí mať v porovnaní s pracovnou vlnovou dĺžkou prístroja relatívne malú vzdialenosť uzlov. Vzhľadom na deformácie materiálu sú veľké nároky na presnosť parabolickej plochy reflektora pri použití centimetrových alebo ešte kratších vĺn.
Delenie.
Delenie podľa funkcie:
Delenie podľa konštrukcie:
Kvalita antény sa udáva ako tzv. zisk antény.
Malá Strana

Malá Strana (pôvodne Menšie mesto Pražské) je historické mesto, mestská štvrť a katastrálne územie rozkladajúce sa v centre Prahy na ľavom brehu Vltavy. Je to jedna z najstarších a najpôsobivejších častí Prahy. Malostranské katastrálne územie má rozlohu 137,28 ha a z 96% sa nachádza na území mestskej časti Praha 1 (zvyšné 4% – niekoľko blokov domov v blízkosti ulice Vítězná – na území Prahy 5).
Dejiny.
Táto oblasť bola, vďaka svojej pozícii v podhradí sídla českých kniežat, osídlená už v 10. storočí a na mesto bola povýšená v roku 1257 Přemyslom Otakarom II. 
Na Malej Strane žilo mnoho význačných umelcov, vedcov i politikov (Jan Werich, Jozef Dobrovský, Joachim Barrande a i.), ďalší z rodákov – Jan Neruda – jej dokonca zasvätil svoje známe "Malostranské poviedky", ktoré farbisto opisujú život v tejto štvrti v 19. storočí.
Charakter štvrte.
Malá Strana obsahuje veľké množstvo pozoruhodných stavieb i ďalších zaujímavých miest – napr. oblasť Kampy s riečkou Čertovkou, Malostranské námestie s kostolom sv. Mikuláša, Maltézske námestie, Újezd s lanovou dráhou na Petřín, Štefánikovu hvezdáreň a Petřínsku rozhľadňu či veľký komplex záhrad (Kinského záhrada, Petřínske sady, Schönbornská záhrada, a i.). Práve vďaka nim a vrchu Petřín, ktorý ich zviditeľňuje, pôsobí Malá Strana ako zelená oáza uprostred mesta.
Na Malej Strane v súčasnosti sídli Parlament ČR – Poslanecká snemovňa, Senát, pre mimopražských poslancov potom poslanecká ubytovňa. Z ministerstiev tu môžeme nájsť napríklad Ministerstvo financií ČR, a súvisiace budovy využívané politickými stranami, veľvyslanectvami a tiež hotely s reštauráciami. Z kedysi veľmi osobitej štvrte sa tak rýchlo vytráca pôvodný, toľko cenený genius loci.
Doprava.
Električky.
Malou Stranou vedie jedna z pražských ľavobrežných vetiev povrchovej Mestskej hromadnej dopravy v podobe električkovej trate vedúcej Štefánikovou ulicou a Újezdom až na Malostranské námestie. Ďalej pokračuje k stanici metra Malostranská, ktorá je umiestená až na Klárove, teda v blízkosti Strakovej akadémie (sídla úradu vlády ČR).
Lanovka.
Na malostranskom Újezde má dolnú stanicu pozemná lanová dráha na Petřín. 
Automobilová doprava.
Úrad Prahy 1 sa bráni vjazdu nákladných automobilov do historického jadra Malej Strany; z dôvodu malej prejazdnosti je i osobná automobilová doprava slabšia. Na rozhraní Malej Strany a Smíchova ale vedie Kartouzskou ulicou privádzač k Strahovskému tunelu.
Malostranské mostné veže

Malostranské mostné veže sú dve koncové veže na malostranskej strane Karlovho mosta v Prahe, pôvodne postavené v románskom slohu.
Nižšia mostná veža.
Nazýva sa tiež Juditina veža. Pochádza zo začiatku 12. storočia a jej základy sú postavené v románskom slohu. Hoci je pomenovaná podľa Judity a viazala sa pravdepodobne k Juditinmu mostu, je zrejme staršia ako bol Juditin most. Postavená je z kameňa – opuky – a bola súčasťou opevnenia. Nachádzajú sa na nej zreteľné stopy renesančnej úpravy z roku 1591, kedy vznikli štíty a strecha, ale i rustiková omietka a tvar okien a portálu. V 15. storočí slúžila ako väznica pre najťažších zločincov, od konca 16. storočia až do roku 1784 slúžila ako colný úrad, potom vystriedala viacero majiteľov, až sa v roku 1893 dostala do majetku mesta. 
V pivnici veže sa zachovali unikátne rytiny z 13. storočia, medzi ktorými sa nachádza i množstvo šľachtických erbov. Vežu tvorí prízemie a tri poschodia, z ktorých každé má jednu miestnosť a sú spojené dreveným schodiskom. Na prvom poschodí možno nájsť neskororománsky reliéf, ktorý zdobil východné priečelie veže a až do 16. storočia bol vidieť z mosta, no znovuobjavený bol až koncom 19. storočia. Na štíte sú vyobrazené dve postavy – jedna sediaca a druhá kľačiaca, o ich identite a pôvode sa vedú spory.
Colnica.
K veži je pristavený malý domček, tzv. colnica. Vstup do veže je z chodby domu. Tento domček okrem colnice slúžil aj ako sídlo úradu mostu pražského a solný úrad cisársky.
Vyššia mostná veža.
Vznikla po roku 1464 na príkaz Jiřího z Poděbrad na mieste pôvodnej románskej veže. Svojou podobou sa viaže k Staromestskej mostnej veži, ktorú postavil Petr Parléř, a je najmladšou súčasťou Karlovho mosta. Je postavená z pieskovcových kvádrov, má hranolový tvar, na stranách k mostu a Malej Strane je prizdobená výklenkami s baldachýnovitými strieškami, ktoré mali slúžiť ako výklenky na sochy, no pravdepodobne tam nikdy žiadne neboli. Veža bola v rokoch 1874 – 1879 dôkladne zreštaurovaná do dnešnej podoby, prestavbu realizoval Jozef Mocker. Pôvodne slúžila ako hlásna veža a skladisko, v súčasnosti je prístupná verejnosti.
Brána.
Medzi oboma vežami sa nachádza brána, ktorá vznikla v roku 1411 na mieste staršej brány postavenej v románskom slohu, a vďaka nej sa vchádza na Malú Stranu (tvorí vstup na Mosteckú ulicu). Začína sa v mieste, kde končí schodisko nižšej mostnej veže, kde je vchod na oblúk brány. Tadiaľ sa dalo dostať priamo do vyššej mostnej veže. Brána má tvar dvoch gotických rovnobežných arkád a na hornom okraji je ozdobená cimburím. V klenbe brány sa nachádzajú znaky území Václava IV. - luxemburský lev, český lev a moravská orlica, ďalej je tu erb Starého Mesta, vratislavská orlica, dolnolužický znak a pod nimi malostranský erb.
Gordián II.

Gordianus II. (* okolo 192 – † 12. apríl 238, Thysdrus pri Kartágu), vl. menom Marcus Antonius Gordianus Sempronianus, ako cisár Imp. Caesar Marcus Antonius Gordianus Sempronianus Romanus Africanus Augustus, bol rímsky cisár, vládnuci necelé tri týždne na začiatku roka 238. 
V čase svojho zvolenia zastával post správcu provincie Africa Proconsularis. Jeho vymenovanie bolo následkom nesúhlasu s despotickou vládou dovtedajšieho cisára Maximina Thraxa. Bezprostrednou príčinou bolo cisárom plánované zvýšenie daní, najmä u majetných občanov obávajúcich sa majetkových strát. Tí otvorene požadovali na čele krajiny cisára, ochotného spolupracovať pri správe impéria.
Prvým otvoreným prejavom proti Maximinovej vláde bolo povstanie v Afrike. Po zabití cisárovho vyslanca 22. marca 238 bol za nového cisára vyhlásený Gordianus I., ktorého spoluvládcom sa stal jeho syn Gordianus II. Onedlho ho v tejto funkcii uznala veľká časť ríše (okrem oblastí verných dovtedajšiemu cisárovi Maximinovi Thraxovi).
Thraxovou odpoveďou bolo vyslanie vojenskej jednotky na čele s Capelianom, legátom v Numídii, veliteľom jednej z najlepších rímskych légií. Gordianovci mohli postaviť iba málopočetnú a slabo vyzbrojenú jednotku. Bitka, ktorá sa odohrala 12.4.238 neďaleko Kartága tak pre nich dopadla katastrofálne. Gordianus II. v nej padol a jeho otec spáchal samovraždu.
Po smrti bola jeho pamiatka na krátky čas „vymazaná“ ("damnatio memoriae"), počas panovania Gordiana III. však nasledovala konsekrácia spolu s otcom. V čase svojej proklamácie bol Gordianus II. bezdetný slobodný muž, ktorý mal takmer štyridsaťsedem rokov.