Stupnica (hudba)

Stupnica (iné názvy: tónová stupnica, hudobná stupnica) je v muzikológii rad tónov, stupňovito zoradených v stúpajúcom alebo klesajúcom smere podľa určitých pravidiel od základného (prvého) tónu – toniky stupnice k jeho oktáve (oktáva je vzdialenosť tónov z ktorých ten vyšší má dvojnásobnú frekvenciu). Skupinu tónov danej stupnice,
použitú v určitej hudobnej skladbe alebo piesni nazývame tónina.
Stupnice sú v podstate konvencie, ktoré sa vytvorili tak, aby ladili nášmu sluchu. Rôzne stupnice sa líšia hlavne počtom tónov a ich vzdialenosťami (intervalmi), t. j. hlavne umiestnením poltónov a celých tónov. 
Stupnice môžeme rozdeliť podľa počtu tónov. Stupnice sa však zvyčajne hrajú tak, že sa zahrá aj prvý tón nasledujúcej (o oktávu vyššej) stupnice. Preto napr. bežná „sedemtónová“ stupnica má celkovo 8 tónov. Najznámejšie stupnice sú:
Tradičná európska hudba vychádza zo stupníc, ktoré sa ustálili v 17. storočí. Pracuje so stupnicami diatonickými, ktoré rozdeľujeme na tvrdé, durové (tvrdé) a tri typy mäkkých, molových (aiolská, harmonická, melodická).
Diatonické stupnice.
Diatonické stupnice obsahujú celotónové aj poltónové vzdialenosti (intervaly) medzi tónmi. Jednotlivé tóny diatonickej stupnice sa označujú rímskymi číslicami a nazývajú sa:
Durové stupnice.
Základnou durovou stupnicou je "C dur". Skladá sa z týchto tónov: "C, D, E, F, G, A, H, C "(na klavíri sú to iba biele klávesy): 
Na vokálne (hlasové) účely majú tóny "C dur" aj svoje slabičné názvy, to je tzv. solmizačná stupnica:
Prvý tón "C", je základný tón stupnice. Medzi "C/D", "D/E", "F/G", "G/A" a "A/H" je rozdiel jedného stupňa (na klavíri sa medzi nimi nachádza čierny kláves), kým medzi "E/F" a "H/C" je len poltónový rozdiel (na klavíri medzi nimi nie je žiadny kláves). Stupnicu "C dur" teda tvorí 5 celotónových a 2 poltónové vzdialenosti medzi jej tónmi, pričom poltónové vzdialenosti sú medzi 3. a 4., a medzi 7. a 8. tónom. Táto vlastnosť platí pre všetky ďalšie durové stupnice, ktorých názov je odvodený vždy od prvého tónu stupnice (toniky). Názvy durových stupníc píšeme veľkými začiatočnými písmenami.
Molové stupnice.
Molové stupnice znejú smutnejšie ako durové. Základnou molovou stupnicou je "prirodzená" (alebo aj "aiolská") "a mol", ktorá sa skladá z tónov "A, H, C, D, E, F, G, A".
Obsahuje rovnaké tóny ako základná durová stupnica "C dur", ale poltóny má medzi 2. a 3., a medzi 5. a 6. stupňom. Názvy molových stupníc označujeme malými písmenami.
Okrem "prirodzenej" majú molové stupnice dva ďalšie tvary: "harmonický" a "melodický".
Harmonická molová stupnica.
Harmonické molové stupnice majú poltónové vzdialenosti medzi 2. a 3., 5. a 6., a medzi 7. a 8. stupňom, kým medzi 6. a 7. tónom je vzdialenosť až 1,5 tónu tzv. Hyatus pred ktorým je medzi 5. a 6. stupňom 0,5 tón je to tón napätia. Teda keď vychádzame z prirodzenej molovej stupnice, táto má zvýšený o poltón 7. tón stupnice. (V obidvoch smeroch – nadol aj nahor.)
Napr.:
Melodická molová stupnica.
Melodické molové stupnice sa vyznačujú tým, že sú iné v stúpajúcom ako v klesajúcom smere. V stúpajúcom smere majú poltónové vzdialenosti medzi 2. a 3., a medzi 7. a 8. stupňom, kým v klesajúcom smere je to medzi 6. a 5., a medzi 3. a 2. stupňom. Teda keď vychádzame z prirodzenej molovej stupnice, tak v stúpajúcom smere má zvýšený o poltón 6. a 7. tón a v smere nadol sa hrá ako aiolská molová stupnica bez zmien.
Napr.: