Hans Urs von Balthasar

Hans Urs von Balthasar (* 12. august 1905, Luzern, Švajčiarsko† 26. jún 1988, Bazilej) bol švajčiarsky rímskokatolícky teológ. 
Pochádzal zo starej patricijskej rodiny z Luzernu. Hoci nikdy nepôsobil na akademickej pôde, je považovaný za jedného z najvýznamnejších teológov 20. storočia. 
Bol jedným z akýchsi „pripravovateľov“ Druhého vatikánskeho koncilu, na ktorý bol nakoniec aj pozvaný ako „"jediný spomedzi veľkých stredoeurópskych teológov"“, ktorý nemal funkciu oficiálneho poradcu ("peritus"). Po skončení koncilu sa stal členom Medzinárodnej teologickej komisie, ktorá patrila pod Kongregáciu pre náuku viery.
Jeho teológia je poznačená vplyvmi významných jezuitských filozofov a teológov, ako boli napr. Erich Przywara, Jean Daniélou či Henri de Lubac, ktorého diela Balthasar prekladal do nemčiny. Ovplyvnili ho však aj filozofi Gustav Siewerth a Ferdinand Ulrich. Významne ho poznačila dlhoročná spolupráca s mystičkou Adrienne von Speyr. Hans Urs von Balthasar prostredníctvom svojích diel nanovo vyzdvihol význam patristiky pre teológiu a kresťanskú vieru vôbec. Za tieto jeho zásluhy ho pápež Ján Pavol II. v roku 1988 vymenoval za kardinála, avšak zomrel dva dni pred plánovaným prevzatím kardinálskeho klobúka. Bol pochovaný pri kostole "Hofkirche St. Leodegar" v Luzerne.
Životopis.
Navštevoval jezuitské gymnázium "Stella Matutina" v rakúskom meste Feldkirch. Od roku 1923 študoval v Zürichu, Berlíne a Viedni germanistiku a filozofiu. V roku 1928 promoval v Zürichu s prácou "Geschichte des eschatologischen Problems in der modernen deutschen Literatur" (Dejiny eschatologického problému v modernej nemeckej literatúre). 
Dňa 31. októbra 1929 vstúpil do noviciátu Spoločnosti Ježišovej vo Feldkirchu. Po absolvovaní noviciátu pôsobil, v rokoch 1931 až 1932, v Pullachu. V rokoch 1932 až 1936 študoval v Lyone katolícku teológiu. Tzv. terciát absolvoval v Pullachu. 
Za kňaza bol vysvätený v Mníchove v roku 1936. V rokoch 1937 až 1939 bol redaktorom rádového časopisu "Stimmen der Zeit". 
Od roku 1940 bol Balthasar študentským a akademickým kaplánom v Bazileji.
Spolu s Adrienne von Speyr založil 8. decembra 1944 sekulárny inštitút "Johannesgemeinschaft". V Zürichu a Bazileji pôsobil potom ako spisovateľ a riaditeľ "Johannesverlag" („Jánovské vydavateľstvo“). Balthasarov konflikt so Spoločnosťou Ježišovou spôsobil, že v 50. rokoch bol v teológii postavený na vedľajšiu koľaj ("theologischer Außenseiter"). Istý čas bol dokonca kňazom bez akéhokoľvek cirkevného zaradenia.
V roku 1950 vystúpil zo Spoločnosti Ježišovej. 
Balthasar je autorom skutočne rozsiahleho teologického diela. Hoci bol jedným z najvzdelanejších teologických autorov 20. storočia, usilovne sa vyhýbal profesúre. V roku 1960 odmietol ponúkané miesto profesora fundamentálnej teológie na Katolíckej teologickej fakulte Eberhard Karls Univerität v Tübingene, toto miesto tak napokon prevzal Hans Küng. 
V roku 1956 bol vyznamenaný cenou "Innerschweizer Kulturpreis". V roku 1971 obdržal "Cenu Romana Guardiniho" ("Romano-Guardini-Preis").
Dielo.
Literárne dielo Hansa Ursa von Balthasara obsahuje okolo 90 vlastných kníh, 100 prekladov, 550 esejí, 15 zväzkov zobraných spisov vybraných klasických autorov. Okrem toho bol vydavateľom 13 knižných edícií.
Výber z menších spisov:
Jeho najvýznamnejšia, veľká teologická trilógia pozostáva z nasledujúcich diel:
Výber z ďalších diel:
Časopis "Communio".
V roku 1972 založili Hans Urs von Balthasar, Joseph Ratzinger, Karl Lehmann, Franz Greiner, Otto B. Roegele, Albert Görres und Hans Maier časopis "Internationale Katholische Zeitschrift Communio". Vychádza (2017) v 17 jazykoch a je považovaný za jeden z najvýznamnejších katolíckych teologických časopisov.