Psychika

Psychika človeka je vlastnosť, funkcia vyššej nervovej sústavy, spojená s činnosťou mozgu. Možno ju chápať ako integrovaný súbor všetkých prejavov nervovej činnosti: t. j. vnemov z vonkajšieho a vnútorného prostredia, potrieb organizmu a činnosťou spojenou so skúsenosťou alebo učením.
Psychiku človeka vytvárajú psychické procesy, stavy a vlastnosti. Psychika človeka vznikla v dôsledku vývinu živej hmoty v súvislosti s vývinom nervovej sústavy. Je odrazom objektívnej skutočnosti prostredníctvom pocitov a vnemov.
Ľudská psychika má biologický základ, ale utvára ju aj sociálne, kultúrne a výchovné prostredie.
Podstata ontogenézy (vývinu) psychiky ako vedná disciplína sa zaoberá štúdiom vývinu psychiky človeka od narodenia až po starobu.
Podstatu ontogenézy psychiky tvorí: socializácia a individualizácia.
Socializácia.
Po narodení dieťa prichádza do istého prostredia, do podmienok v ktorých prebieha jeho vývin. V procese tohto vývinu jednotlivec v procese výchovy a sebavýchovy prijíma za svoje vedomosti, normy, postoje, zvyky, pravidlá platné v danom prostredí. Osvojuje si rôzne spoločenské roly, ktoré sú očakávané v danej spoločnosti. Tým sa zaraďuje do spoločnosti ako jeden z jej členov, socializuje sa. Berie na seba požiadavky, ktoré na neho kladie spoločnosť. Socializáciou sa človek „odbiologizúva“ a „poľudšťuje“ sa.
Socializácia ako utváranie osobnosti človeka pôsobením vonkajších zložiek – spoločenské hodnoty, normy, kultúra. Prostredníctvom socializácie ako celoživotného procesu sa jedinec stáva osobnosťou.
Individualizácia.
Človek sa postupne vo svojom vývine stáva „samým sebou“, stáva sa tým čím je. Nadobúda špecifické črty, ktorými sa odlišuje. Hovorí sa, že neexistujú dve celkom rovnaké osobnosti. Tieto rozdiely sú zapríčinené tým, že každý človek svojím spôsobom zvnútorňuje pôsobiace podnety: môže ich prijať, alebo odmietnuť, alebo pretvoriť.
Súčasne s procesom individualizácie prebieha aj proces osamostatňovania sa,rast vnútornej nezávislosti človeka. Utvára si vlastnú hierarchiu hodnôt, názorov, ideálov, postojov, cieľov... čo sa prejaví v jeho prežívaní a správaní.
Činitele ovplyvňujúce psychiku človeka.
Učenie znamená nadobúdanie individuálnej skúsenosti. Učenie je cieľavedomé a systematické nadobúdanie vedomostí, zručností a návykov ale aj určitého správania a vlastností.
Druhy učenia:
Učenie: 
S učením úzko súvisí krivka učenia a krivka zabúdania
Pri učení využívame isté typy pamäti:
1.Ultrakrátka pamäť.
Premieňa zmyslové vnemy do podoby bioenergetického poľa a uchováva ich po dobu 30 sekúnd až maximálne 5 minút.
Ak vnem nenájde žiadnu asociačnú dráhu, ku ktorej by sa mohol pričleniť, energetické pole sa uvoľní a vnem bez uskladnenia vyhasne. Taký prípad vzniká z viacerých dôvodov: 
Na uskladnenie slabších informácií potom neostáva jednoducho čas a bioelektromagnetické pole mozgu, ktoré ich udržiava, zanikne.
Krátkodobá pamäť.
Uchováva všetky informácie, ktoré sú potrebné pre porozumenie zmyslu. To samozrejme predpokladá, aby sa tieto informácie dostali do správnych asociačných dráh.
Bez krátkodobej pamäti by nebolo možné viesť ani najjednoduchší rozhovor, pretože by sme zachytávali len nesúvisiace slabiky a slová. Každé slovo by sme ale ihneď zabudli a nič by sme nechápali.
Krátkodobá pamäť však disponuje len relatívne malou kapacitou uskladnenia a hodí sa napríklad na zapamätanie maximálne sedemmiestneho čísla. Preto si možno zapamätať maximálne sedemmiestne telefónne číslo iba po dobu, kým prejdeme z jednej izby do druhej.
Treba ešte poznamenať, že krátkodobá pamäť je naostatok veľmi poruchová a nové vnemy veľmi rýchlo prekrývajú „staršie“ informácie. Aspoň určitou ochranou proti takýmto prekrývaniam je okamžité zopakovanie si získanej informácie.
Dlhodobá pamäť.
Uchováva všetky tie informácie, ktoré úspešne prešli cez predchádzajúce filtre. Dlhodobá pamäť má neobmedzenú schopnosť vnímania, avšak množstvo informácií, ktoré sa súčasne môže ukladať, nie je veľké.
Zato sa však nestráca nič, čo kedysi vošlo do dlhodobej pamäte. Schopnosť znovu si vybaviť tieto informácie je však individuálne veľmi rozdielna. Dlhodobú pamäť možno však úspešne trénovať. 
Ak si chcete niečo skutočne zapamätať, musíte na to využiť už prvých 10 minút potom, ako ste sa stretli so zapamätávanou informáciou.
Informácia sa dostane do dlhodobej pamäti len vtedy, ak nerušene prejde rovinami ultrakrátkodobej a krátkodobej pamäti. Poruchy, resp. prirodzené filtre, na týchto rovinách totiž zabraňujú, aby sa informácia vôbec dostala do dlhodobej pamäti.
Pohľady filozofov.
Podľa D. Humea je psychika hra zmyslových vnemov.