burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Usť-Orda

Usť-Orda, dlhý tvar Usťordský buriatsky autonómny okruh (do roku 2000 "Usťordynský buriatsky autonómny okruh") bol ruský autonómny okruh. Od 1. januára 2008 je začlenený do Irkutskej oblasti.
Usťordský buriatsky autonómny okruh mal rozlohu a v roku 2002 v ňom žilo 135 327 obyvateľov. Sídlom okruhu bolo mesto Usť-Ordynskij.
Republika (Rusko)

Republika je typ subjektu Ruskej federácie. V súčasnosti má 21 subjektov Federácie podobu republík (od 18. marca 2014 po medzinárodne neuznanom pričlenení Krymu je podľa ruských zákonov republík 22, pričom novou republikou je Krymská republika).
Republiky Ruskej federácie sa od druhých subjektov Ruskej federácie líši predovšetkým svojím národno-štátnym základom (subjekty totiž vznikli na územno-štátnom základe).
Republiky majú zo všetkých subjektov federácie najvyšší stupeň autonómie. Podľa článku 5 Ústavy Ruskej federácie sú charakterizované ako štáty Ruskej federácie, ktoré majú vlastnú ústavu, prezidenta, parlament, právo vydávať zákony a stanoviť úradný jazyk republiky (článok 68). Nie sú však subjektom z hľadiska medzinárodného práva, tým je iba Ruská federácia.
Republiky sú založené na etnickom základe, teda predstavujú oblasti obývané niektorým z neruských etník federácie. Vzhľadom na internú migráciu obyvateľstva v Rusku tieto národnosti netvoria vždy väčšinovú skupinu obyvateľstva daných republík.
Poznámka k počtu subjektov Federácie.
 Od 18. marca 2014 sa na základe medzinárodne neuznaného referenda pripojili k Rusku dva nové subjekty Federácie, Krymská republika a mesto federálneho významu Sevastopoľ. Aj keď Rusko uvedené subjekty vo svojej ústave a zákonoch považuje sa legitímnu súčasť svojho územia, prevažná väčšina štátov sveta (vrátane Slovenska) považuje tieto územia naďalej za súčasť Ukrajiny.
Mesto federálneho významu

Mesto federálneho významu je typ subjektu Ruskej federácie - sú to mestá Moskva, Petrohrad a Sevastopoľ.
V sovietskej ére mali osobitný štatút mestá Moskva a Leningrad - od roku 1931 boli označené ako "mestá republikovej podriadenosti" čo znamenalo, že tieto mestá boli postavené na roveň zväzovým republikám Sovietskeho zväzu. Tento štatút postupne získali aj ďalšie veľké mestá v ZSSR, Sevastopol získal tento štatút v roku 1948. 
Sevastopoľ má podľa ruských zákonov štatút mesta federálneho významu od 21. marca 2014. K Rusku bol pričlenený na základe medzinárodne neuznaného referenda.
Dve nové sumbjekty Federácie, Krymská republika a mesto federálneho významu Sevastopoľ, boli k Rusku pripojené 18. marca 2014. Aj keď Rusko uvedené subjekty vo svojej ústave a zákonoch považuje sa legitímnu súčasť svojho územia, prevažná väčšina štátov sveta (vrátane Slovenska) považuje tieto územia naďalej za súčasť Ukrajiny.
Evenkovsko

Evenkovsko (do roku 2000 "Evenkia", do 1. júna 2010 "Evensko"), dlhý tvar Evenkovský autonómny okruh, bol do konca roka 2006 autonómny okruh Ruska v rámci Krasnojarského kraja. Od 1. januára 2007 je priamou súčasťou Krasnojarského kraja ako zvláštna administratívna jednotka.
Autonómny okruh (Rusko)

Autonómny okruh je typ subjektu Ruskej federácie. V súčasnosti (od 1. marca 2008) v Ruskej federácii existujú 4 autonómne okruhy. Ide o regióny obývané neruskými etnikami, ktoré často tvoria iba menšiu časť obyvateľstva.
Autonómne okruhy (staršie "národnostné okruhy") sú pozostatok administratívneho členenia ZSSR, kde išlo o formu autonómie umožňujúcu malým národnostiam v ZSSR samostatne spravovať svoje vnútorné záležitosti.
Komornícky potok

Komornícky potok je potok na dolnom Liptove, na území okresu Ružomberok. Je to ľavostranný prítok Štiavničanky, má dĺžku 4,3 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Ďumbierske Tatry, v časti Salatíny, na východnom svahu Kriváňa (1 233,3 m n. m.) v nadmorskej výške približne 930 m n. m. Od prameňa tečie prevažne smerom na sever, preteká cez Komornícku dolinu. Na dolnom toku vstupuje do Liptovskej kotliny, do geomorfologickej časti Ľubeľská pahorkatina a stáča sa na severovýchod. Napokon sa stáča znovu na sever, preteká intravilánom obce Liptovská Štiavnica a priamo v obci sa v nadmorskej výške cca 569 m n. m. vlieva do Štiavničanky. Nepriberá žiadne prítoky.
Evenkia

Evenkia môže byť:
Tajmýrsko

Tajmýrsko, dlhý tvar Tajmýrsky (Dolgansko-nenecký) autonómny okruh, bol do konca roku 2006 autonómny okruh Ruska v rámci Krasnojarského kraja; od 1. januára 2007 je to zvláštna administratívna jednotka v rámci Krasnojarského kraja ako jeho integrálna súčasť. Hlavné mesto je Dudinka.
Vrchhorský potok

Vrchhorský potok je potok na dolnom Liptove, vo východnej časti okresu Ružomberok. Je to ľavostranný prítok Váhu, meria 3,2 km a je tokom III. rádu.
Pramení v Liptovskej kotline, v geomorfologickej časti Ľubeľská pahorkatina, severovýchodne od obce Liptovská Štiavnica, na severozápadnom úpätí Vrchhory (611,8 m n. m.) v nadmorskej výške približne 560 m n. m. Od prameňa tečie najprv na krátkom úseku na severovýchod, potom sa stáča a tečie smerom na sever. Na dolnom toku podteká cestu I/18, následne aj pristávaciu plochu letiska v lokalite Španie (Lisková), stáča sa na severozápad a južne od spomenutej obce ústi v nadmorskej výške cca 487 m n. m. do Váhu.
Autonómna oblasť

Autonómna oblasť je správna jednotka v rámci štátu, vybavená určitou mierou samostatnosti/autonómie. 
Oficiálne nesú názov "autonómna oblasť" najmä jednotky v Rusku (dnes už len Židovská autonómna oblasť, predtým početnejšie v Sovietskom zväze) a v Číne (napr. Tibet). Niekedy sa ako "autonómna oblasť" nepresne prekladajú aj španielske autonómne spoločenstvá.
Pozri:
Bežanský potok

Bežanský potok je potok v dolnom Liptove, vo východnej časti okresu Ružomberok. Je to krátky ľavostranný prítok Váhu, meria 2,2 km a je tokom III. rádu.
Pramení v Liptovskej kotline, v geomorfologickej časti Galovianske háje, na severozápadnom svahu vrchu Bežan (669,8 m n. m.) v nadmorskej výške približne 550 m n. m., severovýchodne od Stredného Sliača. Od prameňa tečie prevažne severozápadným smerom, na dolnom toku tečie rovinatým územím vážskej nivy, pričom podteká štátnu cestu I/18 a tečie v blízkosti osady Lazy. Východne od obce Lisková sa v nadmorskej výške 492,9 m n. m. vlieva do Váhu.
Ivachnovský potok

Ivachnovský potok je na rozhraní stredného a dolného Liptova, pramení na území okresu Liptovský Mikuláš, potom tečie v najvýchodnejšej časti územia okresu Ružomberok. Je to ľavostranný prítok Váhu, meria 2,7 km a je tokom III. rádu.
Pramení v Liptovskej kotline, v geomorfologickej časti Galovianske háje, severozápadne od obce Partizánska Ľupča, v lokalite Roveň na východnom svahu vrchu Bežan (669,8 m n. m.) v nadmorskej výške cca 625 m n. m. Najprv tečie smerom na sever, zľava priberá krátky prítok (549,8 m n. m.) zo severoseverovýchodného úpätia Bežana a pokračuje severoseverozápadným smerom. Na dolnom toku podteká štátnu cestu I/18, tečie v rovinatom priestore vážskej nivy, kde preteká intravilánom obce Ivachnová. V obci priberá pravostranný prítok prameniaci juhovýchodne od nej a na jej území sa v nadmorskej výške približne 501 m n. m. vlieva do Váhu.
Josef Hanuš

Josef Hanuš môže byť:
Josef Hanuš (chemik)

Josef Hanuš (* 13. január 1872 – † 24. december 1955) bol český chemik, profesor ČVUT, člen ČSAV.
Klenová

Klenová môže byť:
Malinová

Malinová môže byť:
Bžany

Bžany môže byť:
Republika (rozlišovacia stránka)

Republika môže byť:
Haluzice

Haluzice môže byť:
Autonómny okruh

Autonómny okruh môže byť:
Kuma

Kuma môže znamenať:
v astronómii:
v geografii:
XM

XM je súborový formát od Mr.H z Tritonu predstavený v programe Fasttracker 2 v roku 1994. Vývoj sa skončil s nástupom OS Windows 98.
Subjekt Federácie

Podľa platnej ústavy z roku 1993 (článok 65) sa Rusko skladá z 83 subjektov Federácie/subjektov Ruskej federácie, ktoré sa delia na 6 kategórií obdarených rôznym stupňom politickej autonómie; v Rade federácie (hornej komore Federálneho zhromaždenia) majú ale všetky subjekty rovnaké zastúpenie dvomi poslancami. Subjekty Federácie sa delia na: republiky, kraje, oblasti, mestá federálneho významu, autonómne oblasti a autonómne okruhy. Všetky subjekty Ruskej federácie môžu mať vlastnú vlajku a znak. 
Od 18. marca 2014, po medzinárodne neuznanom pričlenení Krymu, má podľa ruských zákonov Rusko 85 subjektov Federácie (vrátane Krymskej republiky a mesta federálneho významu Sevastopoľ).
Základná charakteristika subjektov.
Ruskú federáciu tvoria rôzne typy subjektov Federácie. Charakter jednotlivých typov je uvedený priamo v "Ústave Ruskej federácie", základné rozdiely sú zhrnuté v nasledovnej tabuľke:
Prehľad subjektov Ruskej federácie.
V nasledujúcej tabuľke je uvedený prehľad subjektov Ruskej federácie. Jednotlivé typy subjektov sú uvedené v rovnakom poradí, v akom sú uvedené v "Ústave Ruskej federácie" v článku 65 (republiky, kraje, oblasti, mestá federálneho významu, autonómne oblasti a autonómne okruhy). V rámci jednotlivých skupín sú subjekty zoradené podľa slovenského abecedného poradia.
Aktuálne zmeny.
Súčasné územnosprávne členenie Ruskej federácie platí od roku 1993, kedy bola uzákonená "Ústava Ruskej federácie". Odvtedy došlo k niekoľkým zmenám:
Federálny okruh

Federálny okruh () je názov administratívnej jednotky, na ktoré je rozdelené Rusko. Ich predstaviteľov vymenúva prezident Ruska. Do federálnych okruhov je rozdelených 83 subjektov Federácie.
Federálne okruhy boli zriadené výnosom prezidenta Putina v máji 2000, a to v počte 7. Príkazom prezidenta Medvedeva bol k 19. januáru 2010 oddelený z Južného federálneho okruhu nový Severokaukazský federálny okruh. 21. marca 2014 bol ako reakcia na pripojenie Krymu do Ruskej federácie založený nový deviaty federálny okruh - Krymský, ktorý má obsahovať 2 subjekty - Republiku Krym a mesto Sevastopoľ. Dňa 13.decembra 2018 podpísal prezident Putin premiestnenie sídla Ďalekovýchodného federálneho okruhu z Chabarovsku do Vladivostoku. 
Federálne okruhy sú:
Tichá dolina

Tichá dolina môže byť dolina:
Bory

Bory môže byť:
Bačkov

Bačkov môže byť:
Tichá dolina (Podtatranská brázda)

Tichá dolina je dolina v Podtatranskej brázde, oddeľuje masív Tvrdošínskej Magury (1 231,7 m n. m.) v Skorušinských vrchoch na severe od geomorfologického podcelku Osobitá v Západných Tatrách.
Dolinou preteká rieka Oravica na svojom hornom toku, dolina prebieha v smere východ-západ od štátnej hranice s Poľskom zhruba k sútoku Oravice s Juráňovym potokom.
Z Oravíc vedie ku horárni v Tichej doline červeno značený bezbariérový turistický chodník, vhodný pre ľudí so zníženou mobilitou a imobilných. Má dĺžku 3,4 km, jeho povrch je asfaltový, no i tak sa vozíčkarom odporúča sprievod.
Farba

Farba môže byť:
Neskoré obdobie

Neskoré obdobie alebo neskorá doba môže byť:
Plynulé liatie

Plynulé liatie/odlievanie (iné názvy: kontinuálne liatie/odlievanie, kontinuitné liatie/odlievanie, nepretržité liatie/odlievanie) je metóda liatia ingotov, pri ktorej sa tavenina na druhom konci súčasne ochladzuje.
Postup.
Na jednej strane v dostatočnej výške je tekutá oceľ v panve. Táto sa prelieva do medzipanvy kde je kontrolovaná teplota a hladina, aby bola zaistená kotinuita pri výmene panvy. Z medzipanvy vyteká tekutá oceľ výtokovými uzlami (jedným až štyrmi) do kryštalizátora, kde sa prudkým ochladením vytvára kôra na povrchu. Vzniknutý nekonečný profil je ďalej ťahaný a ochladzovaný. Po ochladení v celom priereze sa delí na požadovanú dĺžku. Proces je teoretický nekonečný, praktický sa prerušuje kvôli zmene profilu ingotu, a hlavne opotrebeniu výmurovky medzipanvy.
Obliehanie Sardisu (498 pred Kr.)

Obliehanie Sardisu (498 pred Kr.) bol lokálny vojenský konflikt medzi obyvateľmi Sardisu a alianciou Grékov z Iónie, Atén a Eretrie. Gréci boli pod vedením Aristagora z Milétu a Eualcida z Eretrie. Obliehanie bolo súčasťou Iónskeho povstania (499 - 494 pred Kr.) a Grécko-perzských vojen (500 - 484 pred Kr.).
Pozadie.
Aristagoras z Milétu, ktorý viedol (menom Naxoských exulantov a Dareia Veľkého) a neuspel pri prvom obliehaní Naxosu v roku 499 pred Kr., sa po porážke pridal na grécku stranu Iónskeho povstania. Požiadal Spartu a Atény o vojenskú pomoc pri ťažení proti Dáreiovi. Sparta pomoc odmietla z dôvodu svojho zapojenia do konfliktov na Peloponéze, ale Atény súhlasili a vyslali 20 lodí. Spojenecká Eretria poslala ďalších 5 lodí pod vedením Eualcida.
Sardis.
Podľa Herodota, Aristagoras zostal v Miléte a zveril vedenie svojej Iónskej armády do rúk svojho brata Charopina a človeka menom Hermofantos. Armáda mesto vyplienila a vypálila. Sardis mal strategický význam, pretože bol sídlom najbližšieho perzského satrapu a konečnou stanicou perzskej "kráľovskej cesty", ktorá začínala v Perzepolise. Satrapa Artafernes hľadal útočisko v akropole Sardisu, spolu so svojou silnou ochrankou.
Pre nepriateľstvo miestnych Lýdijcov sa Gréci stiahli naspäť k Efezu, prenasledovaní Artafernom. Následne došlo k vzájomnému stretu v Bitke pri Efeze, kde Peržania svojho protivníka porazili.
Účasť Atén a Eretrie na vypálení Sardisu nebola zabudnutá a tieto dve mestá boli Peržania rozhodnutí zničiť. V roku 490 pred Kr. sa ich armáda vydala do Grécka tento úmysel uskutočniť. Peržania uspeli v Naxose a Eretrii, ktoré boli vyplienené, zničené a obyvatelia odvlečení do otroctva. Atény od podobného osudu zachránilo víťazstvo v Bitke pri Maratóne.
Eisenach

Eisenach je mesto nachádzajúce sa v západnej časti spolkovej krajiny Durínsko. V roku 2005 malo 43 858 obyvateľov. Mesto sa nachádza na úpätí Durínskeho lesa. Medzi pamätihodnosti mesta patrí pomník Martina Luthera, ktorý v meste žil medzi 14. a 17. rokom života ako študent a neskôr počas rokov 1521 až 1522 našiel útočište na neďalekom hrade Wartburg. V Eisenachu sa narodil Johann Sebastian Bach. 
Mesto má pomerne dlhú tradíciu výroby automobilov. Už v roku 1898 tu vyrobili prvý automobil značky Wartburg. Automobilka Automobilwerk Eisenach ukončila výrobu krátko po zániku NDR. Od roku 1992 sa v meste vyrábajú automobily značky Opel.
Dejiny.
Mesto bolo založené ako tržná osada patriaca k hradu Wartburg. Od 12. storočia bolo mesto nazývané "Isinacha".
Externé odkazy.
Oficiálna stránka
Bitka pri Efeze

Bitka pri Efeze môže byť:
Jan Svatopluk Presl

Jan Svatopluk Presl (* 4. september 1791, Praha – † 6. apríl 1849, Praha) bol český prírodovedec, profesor zoológie a mineralógie na univerzite v Prahe
Spoluzakladal českú odbornú terminológiu početných vedných oborov, najmä v mineralógii, chémii, zoológii a botanike. Zaviedol dvojslovné pomenovanie anorganických zlúčenín a rozlišovanie oxidačného čísla pomocou prípon (v jeho pôvodnom systéme bolo však prípon len 5). V roku 1821 sa podieľal na založení prvého česky písaného vedeckého časopisu "Krok", na ktorom ďalšom vydávaní sa neskôr podieľal.
Wahpeton (Severná Dakota)

Wahpeton je mesto v Spojených štátoch amerických, na juhovýchode štátu Severná Dakota. Je sídlom Richland County, má rozlohu a žije tu 8 586 obyvateľov .
Mesto leží v oblasti Veľkých prérií, na hranici s Minnesotou, na pravom brehu rieky Red River oproti mestu Breckenridge. V meste sa nachádza zoologická záhrada Chahinkapa Zoo.
Wahpeton

Wahpeton môže byť:
Wahpeton (Iowa)

Wahpeton je sídlo v Spojených štátoch amerických, na severe štátu Iowa. Je súčasťou Dickinson County, má rozlohu a žije tu 462 obyvateľov .
Wahpeton leží v rekreačnej oblasti, zvanej "Iowa Great Lakes", v meste je situovaný Gull Point State Park.
Múm

múm je hudobná skupina z Islandu. Ich tvorba, oficiálne označovaná za experimentálnu elektronickú hudbu, je charakteristická jemnými vokálmi poprepájanými s elektronickými efektami a množstvom klasických nástrojov. Okrem toho je však táto skupina známa aj svojimi stručnými a zhustenými remixami skladieb iných interpretov.
Bola založená v roku 1997. Jej pôvodnými členmi boli Gunnar Örn Tynes, Örvar Þóreyjarson Smárason a dvojičky Gyða a Kristín Anna Valtýsdóttir. V roku 2002 Gyða skupinu kvôli štúdiu v Reykjavíku opustila, a neskôr, na začiatku roku 2006 z pôvodnej zostavy odišla aj jej sestra, Kristín. Jej odchod však bol oficiálne oznámený až neskôr, 23. novembra.
Podľa Kristín, zakladajúcej členky skupiny, názov múm nemal mať žiadny konkrétny zmysel. Neskôr však bolo meno skupiny v rámci rozhovoru pre islandský časopis Fókus vysvetlený ako obrázok; písmená múm totiž pri miernej dávke predstavivosti vyzerajú ako dva slony kývajúce svojimi chobotmi.
Kristín sa tvorbe hudby venuje aj od doby, kedy opustila pôvodnú zostavu skupiny múm. Svoj posledný sólo projekt, na ktorom spolupracovala aj s členom skupiny múm, Eiríkurom Orrim, vydala pod menom Kría Brekken.
Williston (Severná Dakota)

Williston je mesto v Spojených štátoch amerických, na severozápade štátu Severná Dakota. Je sídlom Williams County, má rozlohu a žije tu 12 512 obyvateľov .
Mesto leží v oblasti Veľkých prérií, na brehu veľkej vodnej nádrže Lake Sakakawea a severovýchodne od vtoku riek Missouri a Yellowstone River do nádrže. Mesto s okolím obsluhuje medzinárodné letisko Sloulin Field International Airport.
Fón

Fón je jednotka vnímanej hlasitosti zvuku.
Táto jednotka umožňuje porovnávať psychoakustický vnem vyvolávaný zvukmi s rozdielnou frekvenciou, pretože ľudské ucho má rozdielnu citlivosť pre rôzne frekvencie zvuku. Hodnota vyčíslená vo fónoch udáva, akú intenzitu zvuku (v dB) musí mať sínusový tón s frekvenciou 1 000 Hz (1 kHz), aby ho človek vnímal rovnako intenzívne ako popisovaný zvukový podnet.
Jednotka fón je pomenovaná podľa prípony –fón, ktorá označuje nositeľa zvuku.
Norikura

Norikura je názov skupiny niekoľkých stratovulkánov nachádzajúcich sa na ostrove Honšú, v centrálnej časti vulkanickej zóny, tiahnucej sa od severu (Jakedake) na juh (Ontake). Komplex je vysoký 3 026 m a je to tretia najvyššia vulkanická stavba v Japonsku. Posledná aktivita komplexu sa odohrala na začiatku holocénu.
Zeitgeist (album)

Zeitgeist je v poradí šiestym štúdiovým albumom americkej alternatívnej rockovej skupiny 
The Smashing Pumpkins. Album vyšiel 10. júla 2007. Z albumu sú zatiaľ vonku single „Tarantula“ a „That’s the Way (My Love Is)“
Je to ich prvý album od rozpadu v roku 2000, avšak The Smashing Pumpkins sa po znovuzaložení na ňom nepracovali v pôvodnej zostave, ale Jamesa Ihu nahradil Jeffrey Shroeder a D’Arcy nahradila Ginger Reyes. 
V tomto albume sa vracajú k ich začiatkom a k hutnému rockovému zvuku, v ktorom dominujú prevažne dynamické gitarové riffy a výrazné sóla.
Zeitgeist

Zeitgeist (z nem. „"duch času, duch doby"“) môže byť:
ZeitGeist je názov populárnovedeckého časopisu, pozri ZeitGeist (časopis)
Echoes, Silence, Patience &amp; Grace

Echoes, Silence, Patience &amp; Grace je v poradí šiestym štúdiovým albumom rockovej skupiny Foo Fighters. Album vyšiel 25. septembra 2007. Producentom albumu je Gil Norton, ktorý už spolupracoval so skupinou na albume "The Colour and the Shape". Obsadil prvé miesto v rebríčku pred-predaja iTunes v Spojenom kráľovstve a v Austrálii získal platinovú platňu len päť dní po svojom vydaní.
Na albume sa objaví aj gitaristka Kaki King, ktorá hrá v piesni „The Ballad of the Beaconsfield Miners“. Túto inštrumentálnu pieseň napísal Dave Grohl pred stretnutím s uväznenými baníkmi v Beaconsfieldskej baníckej tragédií.
Prvý singel, „The Pretender“ vyšiel 17. septembra 2007, no v rádiách sa hral už od augusta. Druhý singel „Long Road to Ruin“ vyšiel 26. novembra 2007.
Album získal ocenenie "Najlepší rockový album roka" na Grammy v roku 2008.
Duglaska tisolistá

Duglaska tisolistá (lat. "Pseudotsuga menziesii") je vždyzelený ihličnan z čeľade borovicovité ("Pinaceae"), podčeľaď jedľovaté ("Abietoideae").
Vytvára dva poddruhy:
Rozšírenie.
Poddruh "Pseudotsuga menziesii menziesii" pochádza z pobrežných oblastí západnej časti Severnej Ameriky, s výskytom od centrálnych a západných oblastí Britskej Kolumbie v Kanade až po centrálnu časť Kalifornie v Spojených štátoch. V amerických štátoch Oregon a Washington sa duglasky tisolisté nachádzajú na území tiahnucom sa od svahov Kaskádových vrchov po pobrežie Tichého oceánu. V Kalifornii sa dajú nájsť v pohorí Klamath a horskom pásme Pacific Coast Range až po juh pohoria Santa Cruz a od pohoria Sierra Nevada až po údolie Yosemite Valley. Dá sa nájsť pri horských svahoch od hladiny mora až po nadmorskú výšku 1 800 metrov v pohorí Sierra Nevada. Hlbšie vo vnútrozemí sa vyskytuje jej blízky príbuzný poddruh "Pseudotsuga menziesii glauca".
V Európe sa vyskytuje v mnohých krajinách ako introdukovaný a naturalizovaný druh, kvôli hospodárskemu využitiu dreva.
Opis.
Duglaska tisolistá je vysoký strom, druhý najvyšší ihličnan po sekvoji vždyzelenej. Dosahuje výšky 60 až 75 metrov a jej kmeň má 1,5 až 2 metre v priemere. Najvyššia duglaska tisolistá je vysoká 100,3 metra a nachádza sa v okrese Coos County v Oregone. Duglaska s najhrubším kmeňom - až 4,85 metra v priemere sa nachádza v údolí Queets River v parku Olympic National Park vo Washingtone. Duglaska tisolistá sa bežne dožíva viac ako 500 a zriedkavo aj vyše 1 000 rokov.
Arbutus menziesii

Arbutus menziesii je listnatý vždyzelený strom, ktorý je druhom arbutusu a bežne sa nachádza na západnom pobreží Severnej Ameriky, od Britskej Kolumbie (najmä Vancouverovom ostrove) po Kaliforniu. V Kalifornii sa vyskytuje na svahoch pohoria Pacific Coast Range, no dá sa nájsť aj na západných svahoch pohoria Sierra Nevada. Na juh od okresu Santa Barbara sa vyskytuje zriedkavo, izolované zhluky arbutusov sa nachádzajú južne od pohoria Palomar v okrese San Diego a na severe Kalifornského polostrova v Mexiku.
Arbutus menziesii dosahuje bežne výšku 10 metrov, no pri správnych podmienkach môže dorásť aj do výšky 30 metrov. Je pomenovaný podľa škótskeho prírodovedca Archibalda Menziesa, ktorý strom pre európanov objavil počas výpravy kapitána Georgea Vancouvera.
Arekotvaré

Arekotvaré (lat. "Arecales"), staršie palmy ("Palmae") v širšom zmysle, sú rad jednoklíčnolistových rastlín. V rámci jednoklíčnolistových rastlín je konkrétne zaraďovaný podľa APG IV do skupiny commelinidy (lat. "Commelinidae") a podľa niektorých tradičných systémov do podtriedy arekové (lat. "Arecidae"). 
Vnútorná systematika.
"Podľa Cronquista, Tachtadžjana 2009, Němejca 1975, podľa mnohých iných tradičných autorov ako aj podľa APG III (2009):"&lt;br&gt;
rad arekotvaré/palmy (Arecales/Palmales/Palmae):
"Podľa Nováka 1961 (citovaný in Němejc 1975) a iných:"&lt;br&gt; 
rad arekotvaré/palmy (Arecales/Palmales/Palmae):
"Podľa Tachtadžjan 1997:"&lt;br&gt;
rad arekotvaré (Arecales):
"Podľa Baranec et al. 2001:"&lt;br&gt;
rad arekotvaré/palmy (Arecales):
"Podľa APG IV (2016) a Mičieta et al. 2018:"&lt;br&gt;
rad arekotvaré (Arecales):
Zaradenie hustofúzovitých pod arekotvaré bolo však už v čase písania APG IV sporné a najnovšie sa ukazuje, že je pravdepodobne chybné (porov. napr. Givnish et al. 2018). Z toho vyplýva, že rad arekotvaré pravdepodobne správne pozostáva len z čeľade arekovité (t.j. systém arekotvarých je rovnaký ako kedysi).
Charakteristika.
Charakteristika radu závisí od použitého vymedzenia radu (porov. vyššie Systematika). Charakteristiku preto pozri v článkoch arekovité a prípadne hustofúzovité.
Araukária andská

Araukária andská ("Araucaria araucana") je ihličnatý strom, ktorý je najodolnejší druh z čeľade araukáriovité ("Araucariaceae"). Nachádza sa v centrálnom Čile a na západe centrálnej Argentíny, je to vždyzelený strom, ktorý dorastá do výšky 40 metrov s priemerom kmeňa 2 metre. Najstarší zdokumentovaný jedinec mal 834 letokruhov, čiže sa predpokladá, že sa môžu dožiť až 1000 rokov. Je príkladom živej fosílie, história druhu siaha až do obdobia kriedy a jury, čiže rastie viac-menej v nezmenenej podobe už 150 miliónov rokov. Araukária andská je národným stromom štátu Čile.
Jeho prirodzeným prostredím sú nízke svahy čilských, argentínskych, južných a centrálnych Ánd, zvyčajne nad nadmorskou výškou 1 000 metrov, v regiónoch so silnými snehovými búrkami v zime. Váha snehu tlačí na staršie konáre, takže strom sa v jeho prirodzených podmienkach javí ako malý zhluk vegetácie nad holým kmeňom, čo je jav, ktorý ho značne odlišuje od jedincov, ktoré rastú v teplejších oblastiach.
Rastie v dobre zavlažovaných, mierne kyslých, vulkanických pôdach, no znesie takmer každý druh pôdy, ktorá je dobre zavlažovaná.
"A. araucana" patrí do prílohy CITES I. a do prílohy A nariadenia Európskej komisie 1332/2005, čo znamená, že dovážanie tohto druhu je do Európskej únii zakázané, rovnako aj ako akékoľvek obchodovanie (dávanie ponuky na predaj alebo kúpu) s týmto druhom je prísne zakázané pod pokutou a pri opakovanom porušení zákonov s možnosťou odňatia slobody, to neplatí pre rastliny vypestované mimo prirodzene stanovištia napr. v škôlkach a pod.
Javor dlaňolistý

Javor dlaňolistý alebo javor dlaňovitolistý (lat. "Acer palmatum") je druh javora. 
Pôvodne sa vyskytoval v Japonsku, v Kórei, na Taiwane a vo východnej Číne. Zvyčajne dosahuje výšky 15 metrov, jeho listy sú dlhé a široké 5 až 12 centimetrov. Ako väčšina javorov, je aj javor dlaňolistý prispôsobivý, no najlepšie sa mu darí v hlbokých, dobre zavlažovaných, úrodných pôdach. Nemá rád celodenný úpal a závlahu počas horúcich dní (voda spáli listy).
Ladislav Burket

Ladislav Burket (* 22. október 1855, Stará Ľubovňa - † 26. november 1933, Písek) bol český odborný spisovateľ, spoluzakladateľ, budovateľ a prvý riaditeľ lesníckych škol v Písku. 
Životopis.
Narodil sa na Slovensku v Starej Ľubovni v rodine Jozefa Burketa a jeho manželky Klementíny rodenej Skuherskej, kde služobne pôsobil jeho otec. Vyštudoval gymnázium v Plzni a hospodárskú školu v Tábore. Neskôr využil svoje znalosti šiestich jazykov k pokračovaniu štúdia v cudzine: ovocinárstvo v Klosterneuburghu a vinárstvo vo Francúzsku a Belgicku. Ako učiteľ poľnohospodárstva potom pôsobil na viacerých miestach. V rokoch 1879 - 1883 pôsobil v cudzine ako kočovný ľudový učiteľ poľnohospodárstva. Od r. 1883 bol poverený reorganizáciou roľníckej školy v Písku, kde sa stal jej riaditeľom. Zanedlho od 1.10.1885 bol pri roľníckej škole zriadený a zahájený dvojročný český lesnícky praktický i teoretický kurz s celkove 30 študentmi. V r. 1888 bol organizovaný ako dvojročná česká revírnicka škola, ale už v r. 1910 bola rozšírená na trojročnú, ktorá bola v r. 1921 zrušená. K 1.11.1899 bol otvorený prvý ročník dvojročného českého Vyššieho lesníckého ústavu. V r. 1920 boli ústavy zoštátnené. Vyššej lesníckej škole bolo v r. 1927 s platnosťou od 1.1.1928 odovzdané cvičné polesie Hůrky o vtedajšej rozlohe 672 ha. 20.2. 1912 - 1914 bola zriadená výskumná stanica lesnícka a v marci 1913 založený botanický park (arborétum) s 250 druhmi drevín. V rokoch 1907 - 1912 vydával Burket odborný časopis "Les a lov".
Už počas jeho života boli ocenené nielen jeho zásluhy o rozvoj roľníckej školy a zriadenie lesníckej školy v Písku, ale aj jeho aktivita v mestskom zastupiteľstve, v odborných spolkoch a činnosľ literárna (bolo mu udelené čestné občiansto kráľovského mesta Písku a viacerých českých obci, ako napr. Vrcovic a stal sa tiež rytierom radu Františka Josefa).
Jeho meno je v Písku trvale pripomenuté a to pomenováním ulice, v kterej stojí historická budova žiackého domova, terajšie "Střední lesnické školy" - "Burketova".
Ladislav Burket si v lesníckej praxi všímal tiež otázky ochrany lesov pred chorobami a škodcami aj z triedy hmyzu (Insecta). Je autorom mnohých poľnohospodárských a lesníckych spisov a učebníc.
Azalka

Azalka je názov pre malé, vždyzelené alebo opadavé rastliny rodu Rhododendron. Pôvodne boli vyčlenené ako samostatný rod, dnes sa však považujú za druhy alebo poddruhy skupiny "Pentanthera" a "Titsushi".
Existuje okolo 10 000 rôznych kultúrnych kultivarov azaliek. Najlepšie sa im darí na dobre zavlažovaných pôdach, alebo v črepníkoch v tieni, na chladnejšom mieste. Ich hnojenie je na zvážení každého ich pestovateľa, niektoré druhy vyžadujú pravidelné prestrihanie.
V Kórei sa z kvetov azaliek robí tradičný alkoholický nápoj, nazývaný "dugyeonju" 두견주, v preklade „azalkové víno“.
Električková doprava v Paríži

Električky spravuje v Paríži mestský dopravný podnik RATP, ktorý prevádzkuje aj parížske metro a väčšinu autobusových spojov. V meste sa momentálne nachádzajú štyri linky a je naplánovaná ďalšia.
História.
Od roku 1855 do 1938 Parížu slúžila rozsiahla električková sieť, ktorá predchádzala metro asi o polstoročie. Posledná z troch prvých generácií tratí, do Versailles, bola zatvorená v roku 1957.
Pôvodne boli poháňané koňmi, neskôr parou, pneumatickými motormi a elektrinou.
Pozemná lanovka, ktorá premávala v Belleville od roku 1891 do 1924, je niekedy mylne považovaná za električkovú trať. 
Prvá z novej generácie električiek v Paríži bola linka T1, otvorená v roku 1992. Sieť tvorí spolu s linkou T2 otvorenou v roku 1997, linkou T4 18. novembra 2006 a linkou T3 16. decembra 2006. Konštrukcia linky T8 sa mala začať v januári 2007, ale stavba sa ešte nespustila.
Plánované linky.
T8.
V rámci rozširovania tratí električiek sa predpokladá konštrukcia piatej linky - dočasne označenej T8 - spájajúcej stanicu metra "Châtillon - Montrouge" a "Viroflay Rive Droite" na železničnej linke Transilienu zo stanice Saint-Lazare. Začiatok výstavby je očakávaný na koniec roka 2006.
Replikátor (Hviezdna brána)

Replikátori sú rasa mechanických strojov vo vedecko-fantastickom seriáli Hviezdna brána. 
Po prvý raz sa nepriamo objavili v epizóde "Fair Game", keď Tór informoval Jacka O'Neilla o nepriateľovi, ktorý je horší ako Goa’uldi. Replikátori samotní sa po prvýkrát objavili v epizóde "Nemesis". Boli hlavným nepriateľom Asgardov, ale ich expanzívna povaha z nich robila významnú hrozbu pre všetky formy života vo vesmíre, ľudí nevynímajúc. Replikátori ako takí sú tvorení z tzv. blokov, t. j. elektronických častí, schopných spájať sa do rôznych tvarov a vytvoriť rôzne samostatne pracujúce a fungujúce celky. Každý blok pracuje samostatne, čo umožňuje po zničení Replikátora znovu ho poskladať do niečoho iného. Jeden blok sa skladá z dvoch miliónov Kevronových spojov. Replikátori sú stroje, schopné prežiť takmer čokoľvek.
Používajú zložitú logiku a ich pamäť je regulovaná jedine ich počtom. Akékoľvek odpozorované taktiky rýchlo spracovávajú do vlastnej špecifickej siete, čo ich robí veľmi silnými a odolnými. Replikátori boli vytvorení presne neznámou rasou, resp. jedným druhom, ktorý si takto chcel urobiť spoločníka, no postupne bolo čoraz náročnejšie všetky replikátori ovládať. Asgardi dokázali niekoľko Replikátorov izolovať a skrotiť ich, no väčšinou sa tieto pokusy nepodarili.
Druhý spôsob ako zničiť Replikátora je použiť zbrane na bázy pušného prachu, čiže klasické ľudské strelné zbrane. Zásah energetickými zbraňami (tyčová zbraň a podobne) im len poskytujú potrebnú energiu na chod. Replikátori sa živia kovmi, pričom platí, že aj nasledujúci potomkovia budú z toho kovu, ktorý dotyčný Replikátor pohltil. Replikátorov tvoria matky, jedinci s vylepšenými schopnosťami a väčším objemom „tela“. Replikátorov sa ale podarilo izolovať na jedinú planétu, kde ale skúmali a vyzdvihli svoje schopnosti na úplné maximum, dokonca až tak vysoko, až sa naučili, ako s pomocou blokov vytvoriť humanoidné organizmy. Tieto organizmy sa nazývali menami "Prvý, Druhý" atď. Replikátori sa stali obrovským nebezpečenstvom pre celý vesmír, a definitívne boli porazení až vo ôsmej sérií seriálu, za pomoci technológie Antikov.
Replikátori sa taktiež ocitli v seriáli Hviezdna brána: Atlantída, kde však išlo len o humanoidné bytosti. Boli pomenovaný Asurani podľa staroindickej mytológie. Replikátor bol taktiež zostrojený ľuďmi vo filme .
Replikátor

Replikátor môže byť
SN 2006gy

SN 2006gy bola extrémne energetická supernova typu Ia v galaxii NGC 1260 v súhvezdí Perzeus, niekedy označovaná ako hypernova, ktorá bola objavená okolo 18. septembra 2006. Prvýrát ju pozorovali Robert Quimby a P. Mondol, potom ju študovalo niekoľko tímov astronómov použitím prístrojov ako Chandra, a observatóriá Lick a Keck. 7. mája 2007 NASA a niekoľko astronómov oznámilo prvú detailnú analýzu supernovy, pričom ju opísali ako najjasnejšiu hviezdnu explóziu, aká bola kedy zaznamenaná.
Výbuch bol stokrát energickejší ako bežné supernovy. Extrémna svietivosť bola zapríčinená veľkým množstvom železa.
Drozd čvíkota

Drozd čvíkota (iné názvy pozri nižšie), lat. "Turdus pilaris" je druh z čeľade drozdovité. Sibírsky druh, ktorý sa od roku 1750 šíri do strednej Európy a v roku 1937 dosiahol Grónsko. Od začiatku 20. storočia postupne obsadzuje Slovensko, najmä pozdĺž tokov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov drozd čvíkota patrí medzi najmenej ohrozené druhy, stav celkovej populácie je stabilný. Rovnaké výsledky priniesol aj prieskum v Európe v rokoch 19802013.
Názvy.
Iné názvy drozda čvíkotu sú: drozd čvíkotavý, čvíkota severná, čvíkota, nárečovo alebo zastarano: kvíčala, cvíčala, borovčiak, v dávnej slovenčine: "čvikota, prskavec, prskota, čvíčela, čvíčala, kvícala, kvíčavka, kvičánka, kvičárka, borovíčkový pták, jalovčiak, jalovčák" a nepresne: "trskot"("a")
Opis.
Je veľký asi ako drozd kolohrivý, meria 25 – a váži 89 – 109 g.
Hlas.
Typický hlas čvíkoty je silné "čak-čak-čak" a vysoké "krij". Za letu sa ozýva jemným "sii". Spev čvíkoty neznie muzikálne, je to zmes rôznych zvukov s mľaskavým prídychom, často spieva i za letu.
Výskyt a stav na Slovensku.
Od začiatku 20. storočia hniezdi aj na Slovensku a postupne sa šíri smerom na juhozápad. V období posledného mapovania (1980 – 1999) už hniezdili na 73% mapovaných kvadrátov. Dodnes platí, že najmenej sa vyskytuje na západnom Slovensku. Hniezdi do .
V zimnom období je to typický druh, ktorý sa vyskytol na 93,5% kvadrátov.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 10 000 – 20 000, zimujúcich jedincov 60 000 – 500 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje vykazujú "mierny nárast" o 20 do 50%. Ekosozologický status v rokoch 1995, 1998 a 2001 žiadny. V roku 2014 "LC" - menej dotknutý. Európsky ochranársky status "SPEC4" – druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe a majú tam vhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia "S" – vyhovujúci ochranársky status.
Biotop.
Hniezdi v okolí riek a potokov, v pobrežných porastoch, v sadoch, v parkoch miest, v oblastiach so zvyškami malých listnatých aj ihličnatých lesíkov a na okrajoch lesov.
Potrava.
Na jar a v lete sa živí hmyzom, pavúkmi aj malými slimákmi. Na jeseň a v zime konzumujú plody (borievka, imelo biele, jarabina vtáčia).
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 500 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Drozd trskota

Drozd trskota (iné názvy: drozd trskotavý, trskota obyčajná, trskota, zastarano: "trskot" , "brávnik", "trusk"("l")"avec", v dávnej slovenčine: "lepjedací drozd" [čo je doslovný preklad lat. názvu] ; lat. "Turdus viscivorus") je druh z čeľade drozdovité. Je čiastočne sťahovavý, migrujú hlavne populácie zo severu a severovýchodu jeho areálu rozšírenia. Na Slovensku pravidelne zimujú a len z hôr sa posúvajú do nižších polôh, zimovanie bolo zistené na 69,90 % mapovacích kvadrátov. Hniezdi súvisle v lesoch stredného a východného Slovenska, menej na západnom Slovensku. Hniezdienie bolo zistené alebo predpokladané na 74,10 % mapovacích kvadrátov. Je najväčší zo slovenských drozdov.
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov drozd trskota patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, výskum v Európe v rokoch 19802013 preukázal mierny pokles.
Výskyt a stav na Slovensku.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 40 000 - 80 000, zimujúcich jedincov 5 000 - 16 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sú "stabilné", maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v rokoch 1995, 1998 a 2001 žiadny. V roku 2014 "LC" - menej dotknutý. Európsky ochranársky status "SPEC4" - druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe a majú tam vhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia "S" - vyhovujúci ochranársky status.
Ethelweard

Ethelweard (tiež Ælfweard) (* 904 – † 2. august 924, Oxford) bol druhý známy syn Eduarda I. Staršieho. 
Na trón nastúpil ako "kráľ Wessexu", zatiaľ čo jeho starší nevlastný brat Athelstan zdedil 
Merciu, jedno zo siedmich anglosaských kráľovstiev. Ethelweard, ktorý pravdepodobne nebol nikdy korunovaný, zomrel čoskoro po svojom otcovi v Oxforde.
Ethelweard bol možno nasledovaný vo Wessexe svojím mladším bratom Edwinom, pretože Athelstan nebol korunovaný za kráľa Wessexu až do 4. septembra 925.
Masaru Emoto

Masaru Emoto (; * 22. júl 1943, Jokohama, Japonsko† 17. október 2014) bol japonský autor známy svojim kontroverzným tvrdením, podľa ktorého keď sú ľudské myšlienky nasmerované na vodu pred tým ako je zmrazená, fotografie výsledných ľadových kryštálov budú buď krásne alebo odporné v závislosti od toho, či myšlienky boli pozitívne alebo negatívne. Tvrdil, že toto môže byť dosiahnuté modlitbou, hudbou alebo priložením napísaných slov na nádobu s vodou.
Od roku 1999 vydal niekoľko vydaní svojej knihy pod názvom "Posolstvo vody" (Messages from Water, eng.).
Biografia.
Absolvoval medzinárodné vzťahy na univerzite Yokohama Municipal University. V roku 1992 obdržal certifikát doktora alternatívnych medicín na Open International University v Indii. 
Bol emeritným prezidentom International "Water For Life Foundation", neziskovej organizácie založenej v Oklahoma City v roku 2005. 
Bol ženatý s Kazuko Emoto a mali tri deti.
Práca na ľadových kryštáloch a kritika.
V experimentoch Masaru Emota je voda v sklenených nádobách vystavovaná rôznym slovám, obrázkom alebo hudbe. Voda je potom nakvapkaná do 50 Petriho misiek, ktoré sú následne vložené do mrazničky pri teplote -25 °C. So zmrazenou vodou sa neskôr pracuje v miestnosti pri teplote -5 °C. Kryštály sú odfotografované pod mikroskopom. Jeho štúdie ale vedecká komunita nikdy neprijala, pretože upravoval ich výsledky a boli mu aj vyvrátené. 
Knihy.
Masaru Emoto tvrdí, že boli predané dva milióny kusov jeho kníh.
Antofagasta de la Sierra (department)

Department Antofagasta de la Sierra leží na severozápade provincie Catamarca na severozápade Argentíny a je jeden zo 16 departmentov provincie.
Na severe a severovýchode hraničí s provinciou Salta, na východe s departmentom Belén, na juhu s departmentom Tinogasta a na západe s Čile.
Hlavné mesto departmentu má rovnaký názov, Antofagasta de la Sierra.
Belén (department)

Department Belén leží na severe provincie Catamarca na severozápade Argentíny a je jedným zo 16 departmentov provincie.
Na severe hraničí s provinciou Salta, na východe s departmentmi Santa María a Andalgalá, na juhu s departmentmi Pomán a Tinogasta a na západe s departmentmi Tinogasta a Antofagasta de la Sierra.
Hlavné mesto departmentu má rovnaký názov Belén.
Belén

Belén môže byť
Obliehanie Naxosu (490 pred Kr.)

Druhé obliehanie Naxosu v roku 490 pred Kr. bolo bitkou medzi obyvateľmi Naxosu a Peržanmi pod velením Datisa a Artaferna, ktorí smerovali proti Aténam a Eretrii. Bolo súčasťou Grécko-perzských vojen.
Iónske povstanie začalo v roku 499 pred Kr. po prvom obliehaní Naxosu. Vtedy boli Peržania porazení a rebéliu sa im podarilo potlačiť až o 5 rokov neskôr. Perzský kráľ Dareios I. žiadal pomstu a vydal príkaz svojmu loďstvu a armáde pod vedením Datisa a Artaferna k invázii do Grécka. Druhýkrát Peržania obyvateľov Naxosu prekvapili, a tí boli nútení opustiť svoje mesto a utiecť do hôr. Opustené mesto Peržania vyplienili a vypálili.
Predohra.
V roku 500 pred Kr. bol ostrov Naxos obliehaný Perzskou ríšou, s pomocou Naxoských exilantov a ich Iónskych spojencov. Obyvatelia Naxosu boli pred inváziou varovaní perzským veliteľom Megabatom a boli na obliehanie pripravení. Trvalo štyri mesiace; potom Peržanom došlo zlato a potraviny a boli nútení ustúpiť.
Veliteľ Iónskych Grékov Aristagoras, ktorý povedal, že zaplatí výdavky na túto vojenskú kampaň, stratil dôveru Peržanov a následne vyvolal povstanie Iónov proti nim. Povstanie trvalo do roku 494 pred Kr., kedy perzské loďstvo rozdrvilo grécke v Bitke pri Ladé. Aristagoras bol zabitý v boli proti Trákom v Trácii po svojom úteku z Iónie. Dareios sa chcel pomstiť aj Eretrii a ténam za vojenskú pomoc Iónskemu povstaniu. V roku 490 pred Kr. zozbieral veľké loďstvo v počte približne 600 lodí, z ktorých 300 boli vojnové lode alebo trirémy a zvyšok transportné lode. K loďstvu sa pridala armáda ľahko ozbrojených 20 - 30 000 mužov.
Naxos.
Velitelia výpravy boli Méd Datis a Artafernes, Dareiov synovec. S jadrom armády sa stretli v Kilikii a odtiaľ sa plavili na ostrov Samos. Odtiaľ loďstvo smerovalo k Ikarii a ďalej od ostrova k ostrovu až k Naxosu. Obyvatelia boli príchodom perzskej flotily prekvapení a utiekli do hôr. Peržania po pristátí vyplienili a podpálili mesto Naxos, a zajatcov odviedli do otroctva. Ostrov anektovala Perzská ríša.
Dozvuky.
Po obsadení Naxosu perzská flotila prehľadala okolité ostrovy a násilne odviedla mnoho mužov do svojej armády. Potom sa Peržania obrátili k ostrovu Eubója, kde začali obliehanie Eretrie. Mesto obsadili o 6 dní potom, čo niektorí prominentní obyvatelia otvorili dobyvateľom brány. Z Eretrie pokračovali smerom do Atén a stretli sa v pozemnom boji s Grékmi v Bitke pri Maratóne. Tu však boli spojenými silami Atén a Plataje porazení a nútení vrátiť sa späť do Malej Ázie. Naxos zostal súčasťou Perzskej ríše do roku 479 pred Kr., kedy prebehol v Bitke pri Salamíne na stranu víťaznej gréckej flotily.
Mikulčice

Mikulčice () sú obec v Juhomoravskom kraji, 7 km juhozápadne od Hodonína pri hranici so Slovenskom, v nadmorskej výške 
História.
Tri kilometre juhovýchodne od súčasnej obce sa pri rieke Morave nachádzalo v 6. až 10. storočí slovanské hlinené hradisko, jedno z hlavných centier Veľkej Moravy. Areál hradiska s pozostatkami 12 kostolov a kniežacieho paláca je chránený ako česká Národná kultúrna pamiatka Mikulčice–Valy; od roku 1963 je tu zriadený P"amätník Veľkej Moravy".
Najstaršia písomná pamiatka o obci je z roku 1131 (Miculcici).
Teťana Lužanská

Teťana Lužanská (, ; * 4. september 1984, Kyjev, Ukrajina) je súčasná ukrajinská profesionálna tenistka.
Čan Ťin-wej

Čan Ťin-wej alebo Ťin-wej Čanová (* 8. január 1985, Kao-siung, Taiwan) je súčasná taiwanská profesionálna tenistka.
Interštadiál

Interštadiál je čiastkové teplejšie obdobie v glaciáli. Medzi dvoma interštadiálmi starším a mladším prebiehalo obdobie studeného podnebia, štadiál. Interštadiál mal výrazne vyššiu priemernú teplotu ako štadiál, no v porovnaní s dneškom sa vyznačoval nižšími teplotami. Priemerná teplota v období štvrtohorného zaľadnenia v oblastiach Európy počas interštadiálu pohybovala okolo 2 - 3 °C.
Williston

Williston môže byť:
Dickinson

Dickinson môže byť:
Dickinson (Severná Dakota)

Dickinson je mesto v Spojených štátoch amerických, na západe štátu Severná Dakota. Je sídlom Stark County, má rozlohu 24,6 km² a žije tu obyvateľov .
Mesto leží v oblasti Veľkých prérií, na rieke Heart River, východne od geomorfologicky pozoruhodného územia Badlands a národného parku Theodore Roosevelt National Park. V meste sídli Dickinson State University a múzeum Dakota Dinosaur Museum (s replikami dinosaurov), Dickinson je obsluhovaný regionálnym letiskom Theodore Roosevelt Regional Airport. 
Z európskych prisťahovalcov sú dnes najpočetnejší Nemci (54,1 %), Nóri (14,2 %) a Česi (7,5 %). Viaceré sídla v okolí mesta nesú české názvy (napr. New Hradec).
Rapid City (Južná Dakota)

Rapid City je mesto v USA, v západnej časti štátu Južná Dakota. Je to druhé najľudnatejšie mesto v štáte (po Sioux Falls), žije tu 59 607 obyvateľov , v metropolitnej oblasti 138 763 a má rozlohu . Je sídlom Pennington County.
Mesto leží na východnom predhorí pohoria Black Hills v nadmorskej výške Juhovýchodne od mesta sa rozprestiera geomorfologicky pozoruhodná oblasť badlands s národným parkom Badlands, západne od mesta chránené územie Black Hills National Forest a juhozápadne od mesta svetoznámy skalný monument Mount Rushmore. 
V meste sídli geologické múzeum, vysoká škola "South Dakota School of Mines and Technology", ďalej "National American University" a park dinosaurov Dinosaur Park. Mesto s okolím obsluhuje regionálne letisko "Rapid City Regional Airport".
Rapid City

Rapid City môže byť:
Sioux Falls

Sioux Falls je mesto v Spojených štátoch amerických, vo východnej časti štátu Južná Dakota. Je sídlom Minnehaha County, zaberá plochu a žije tu 123 975 obyvateľov . Je to najľudnatejšie mesto štátu a v metropolitnej oblasti žije až 223 000 obyvateľov .
Mesto sa nachádza v oblasti Veľkých prérií, na sútoku rieky Big Sioux River so Skunk Creek, v nadmorskej výške Leží neďaleko hranice so štátmi Minnesota a Iowa, východne od mesta sa rozprestiera rekreačná oblasť Big Sioux Recreational Area.
V meste sídli vysoké školstvo (Augustana College, University of Sioux Falls, National American University ai.). V Sioux Falls sa každoročne koná tradičný festival Spirit of the West Festival (14. – 16. september). Mesto so zázemím obsluhuje významné regionálne letisko Sioux Falls Regional Airport (zvané tiež Joe Foss Field).
Štít (geológia)

Štít je veľká stabilná časť kontinentálnej zemskej kôry, budujúca vyzdvihnuté jadro platformy. Je tvorený najčastejšie prekambrickými kryštalickými vyvretými a vysoko premenenými horninami, ktoré sú obnažené priamo na zemskom povrchu. Na všetkých štítoch je vek týchto hornín väčší ako 570 miliónov rokov, niekedy dokonca 2 až 3,5 miliardy rokov. Od prekambria štíty neboli zasiahnuté tektonickým nepokojom. Štíty sú preto v dôsledku dlhodobej erózie pomerne rovinaté oblasti, kde neprebieha žiadna orogenéza, nevznikajú zlomy a aj ostatné tektonické procesy sa vyskytujú hlavne na ich okrajoch. V porovnaní s aktivitou na rozhraniach tektonických platní sú štíty veľmi pokojné a nevyskytujú sa tu prakticky žiadne zemetrasenia.
Termín "štít" v geológii po prvýkrát použil H. B. C. Sollas v nemčine ako "schild", v diele "Tvár zeme" tento termín neskôr použil aj Eduard Suess.
Geologická stavba.
Horninové zloženie.
V oblastiach štítov v zemskej kôre na povrch prenikajú staré prekambrické horniny. Môžu mať veľmi zložitú stavbu a pozostávať z rozsiahlych oblastí granitoidných hornín alebo premenených hornín ako sú granodiority a ruly tonalitického zloženia. Nachádzajú sa tu aj vrstvy usadených hornín, ktoré sú často obklopené sopečnými horninami alebo zelenými bridlicami (či zelenokameňmi). Tieto sú často rôzne metamorfované či už na úroveň fácie zelených bridlíc, amfibolitov alebo až do podoby najviac premenených granulitov.
Zemská kôra je pod štítmi hrubá iba 35 – . Väčšinu hrúbky litosféry (hrubej okolo ) v týchto oblastiach tvorí vrchný plášť.
Štíty sú väčšinou jadrami kontinentov, bývajú ohraničené vrstvami kambrických hornín. Ich stabilita vylučujúca vznik nových pohorí mala za následok, že ich erózia väčšinou pomerne dobre zarovnala, aj keď stále majú mierne zvlnený povrch. Pokrývajú ich sedimenty nachádzajúce sa na platformách. V oblasti platforiem možno štíty rozoznať podľa prítomnosti kryštalických hornín v podloží, prekrytých sedimentami. Štíty a platformy dohromady tvoria najstabilnejšie časti kontinentálnej zemskej kôry, takzvané kratogény.
Tektonika.
Okraje štítov sú tvorené pomerne mobilnými zónami, kde prebiehajú intenzívne tektonické alebo platňové pohyby. Tieto oblasti sú tiež nazývané orogény, pretože v nich bežne dochádza k horotvornej činnosti – orogenéze.
Pohorie Ural oddeľuje Baltský štít od Angarského štítu. Himaláje oddeľujú Angarský štít a priľahlé štíty v Číne od Indického štítu na juhu. Hranice štítov sú výsledkom geotektonických síl, ktoré najprv spôsobili orogenézu a tým prebudovanie okrajových častí štítov, a neskôr viedli k spojeniu štítov do jednej pevniny. Tieto procesy, predstavované nalepovaním (akréciou) mladších deformovaných hornín na štíty počas kontinentálnej kolízie, vlastne predstavujú vznik novej pevniny či kontinentov.
Aberdeen (Južná Dakota)

Aberdeen je mesto v USA, v severovýchodnej časti štátu Južná Dakota. Je sídlom Brown County, má rozlohu a žije v ňom 24 658 obyvateľov , je to tretie najľudnatejšie mesto v štáte.
Leží v oblasti Veľkých prérií, západne od rieky "James River", v jej údolí v nadmorskej výške Severozápadne od mesta sa rozkladá rekreačná oblasť "Richmond Lake Recreational Area", západne "Mina Lake Recreational Area". V meste sídli "Northern State University" a je obsluhované regionálnym letiskom "Aberdeen Regional Airport". 
Mesto bolo založené v roku 1881. Začiatkom mája 2007 mesto s okolím postihli rozsiahle záplavy.