Demokracia karpatského typu

Demokracia karpatského typu alebo karpatská demokracia je pejoratívne označenie, ktoré sa začalo používať v slovenskej (spočiatku predovšetkým novinárskej) praxi v 90. rokoch 20. storočia. Termín vyjadruje názor, že demokracia na Slovensku nefunguje ideálne, pričom tento nedostatok nevychádza zo samotnej demokracie ako formy politického zriadenia, ale z politickej praxe a kultúry na Slovensku. Ideovo je teda karpatská demokracia vnímaná ako akýsi „svojský typ demokracie“ odlišnej od štandardnej formy demokracie či ako „pseudodemokracia“. 
Pôvodne bol termín používaný najmä v súvislosti s kritikou spôsobu vládnutia slovenského premiéra Vladimíra Mečiara a jeho vlády. Neskôr sa termín začal v publicistike používať aj v súvislosti s kritikou vlády premiéra Roberta Fica (a jeho strany SMER-SD"„karpatská sociálna demokracia“"). Spájaný bol však aj s inými predstaviteľmi slovenskej politiky, ako napríklad s Jánom Slotom, stranou ĽSNS či "„s chybami Dzurindových nominácií“".
Prívlastok „karpatského typu“ začal byť v politickom a novinárskom prostredí neskôr používaný aj v iných kontextoch vyjadrujúcich negatívne konotácie.
Pôvod a používanie.
Prívlastok „karpatského typu“ sa dlhodobo v rôznych oblastiach používa na označenie predmetov typických pre oblasť Karpát, teda aj oblasť Slovenska. Išlo napríklad o ľudovú architektúru karpatského typu, konkrétne napríklad domy karpatského typu či kostoly karpatského typu, prípadne iné architektonické prvky (strechy karpatského typu). Prívlastok sa používa aj v botanike (lesy a pralesy karpatského typu) či zoológii (napr. kranská včela karpatského typu, jeleň karpatského typu a pod.). Archeológia rozpoznáva napr. karpatský typ hrnčiarskych výrobkov. Jazykoveda rozlišuje ukrajinské nárečia karpatského typu. Prívlastky v týchto významoch v zásade nemajú negatívne konotácie.
V negatívnom politickom význame sa termín začal používať niekedy v polovici 90. rokov 20. storočia v súvislosti s kritikou politiky Vladimíra Mečiara a jeho vlády. Podľa novinára Mariána Leška označenie „demokracia karpatského typu“ vymysleli slovenskí politickí komentátori. Publicista Róbert Kotian, ktorý termín použil 21. januára 1995 v novinách "SME", označenie podľa vlastného vyjadrenia prevzal od bližšie nešpecifikovaného komentátora "Nového Času".
Po páde Mečiarovej politickej moci bol termín naďalej používaný v rámci kritiky niektorých javov v slovenskej politike. Napríklad novinár Peter Schutz napísal v roku 2001: "„pokiaľ ide o politické obsahy, ešte aj dva-tri roky pred vstupom do EÚ sme stále ľudovou demokraciou karpatského typu. Kto to kedy v civilizovanej krajine videl, aby najväčším ťahákom k [...] (akýmkoľvek) voľbám bola obava z víťazstva kandidáta inej etnickej príslušnosti.“"
V súvislosti s premiérom Robertom Ficom sa termín začal spomínať už v období prvej Ficovej vlády. Napríklad roku 2007 termín s vládou spojil komentátor Juraj Hrabko, keď sa predseda parlamentu Pavol Paška pokúsil sfalšovať prijatý zákon o sociálnom poistení a prikázal vyhotoviť iné znenie než schválila Národná rada Slovenskej republiky ("„...prudký nárast demokracie karpatského typu neveští nič dobré. Nie pre tých, ktorí ju odmietali aj za Mečiara, aj za Dzurindu a odmietajú ju stále. Ale pre tých, čo v podaní tentoraz Roberta Fica s ňou sympatizujú.“"). 
V pomerne hojnom počte sa termín začal znovu používať od polovice 10. rokov 21. storočia, pričom pejoratívny prívlastok „karpatského typu“ alebo „karpatský“ si okrem komentátorov osvojil a v rôznych kontextoch používal aj širší politický, odborný či spoločenský priestor. Frekventovane používaný je napríklad termín „kapitalizmus karpatského typu“ Socialista Artur Bekmatov hovoril o „podnikateľoch karpatského typu“. Melicher z Mladých sociálnych demokratov (SMER-SD) hovoril o „liberalizme karpatského typu“, pričom tento termín bol spolu s termínom kapitalizmus karpatského typu už v roku 2007 jedným z predmetov knihy "Sociálny, alebo liberálny štát?" od Jozefa Mihalíka. V slovenskej jazykovej praxi prívlastok vyjadruje kritické negatívne konotácie aj v iných prípadoch, napr. „nemocničný štandard karpatského typu“ či „kontradiktórne konanie karpatského typu“.
Niektoré opisy a názory.
Tibor Ferko (2002): "„[...]Odtiaľto na východ má už kultúra i politika byzantský charakter a návrat v akomkoľvek modifikovanom prestrojení mečiarovskej karpatskej demokracie pred rok 1998 nám sľuboval vyhliadky len na dlhodobý pobyt mimo eurozóny[...]“"
Vasil Gluchman a kol. (2011): "„[...]aj demokracia na Slovensku v danom období" (pozn. v 90. rokoch 20. storočia) "mala veľmi zaujímavú podobu demokracie karpatského typu, kde bolo možné v priebehu jednej dlhej parlamentnej noci porušiť všetky demokratické parlamentné pravidlá, privlastniť si všetku výkonnú a zákonodarnú moc, z opozície urobiť štatistu bez akejkoľvek možností kontroly moci a vplyvu na chod politického života na Slovensku.“"
Marián Leško (2014): "„Jej súčasťou" (pozn. demokracie karpatského typu) "sa stalo potláčanie opozície, čistky v štátnej správe a jej politizácia, obmedzovanie práv menšín, používanie spravodajskej služby na kriminálne účely, útoky na predstaviteľov odborov, cirkví, novinárov, umelcov, akademickú obec i mimovládne organizácie. Pretože početné demarše a iné výstrahy zo zahraničia nezabrali, po zmarenom referende krajiny Európskej únie a NATO definitívne prestali považovať Mečiarovu garnitúru za akceptovateľného partnera na rozhovory o členstve.“"
Michal Cirner (2017): "„[... udelenie Mečiarových amnestií] bolo už našťastie labuťou piesňou politického systému neliberálnej demokracie karpatského typu, ktorá sa fixne spája s menom Vladimíra Mečiara. Amnestie udelené v roku 1998 vtedajším predsedom vlády a zastupujúcim prezidentom v jednej osobe znemožnili doriešenie najvypuklejších káuz vtedajšieho obdobiasmrť Róberta Remiáša, únos prezidentovho syna a rolu slovenskej tajnej služby pod vedením Ivana Lexu v týchto ošemetných záležitostiach.“"
Martin Bútora (2019): "„Zopár rokov po zmene v roku 1989 sa tu rozbujneli prvky, ako sa hovorilo v dobovom žargóne, ‚karpatskej demokracie‘ vyznačujúcej sa porušovaním ústavnosti a základných pravidiel liberálnodemokratického poriadku.“"
Branislav Škripek (7. februára 2024, Vystúpenie v rozprave NRSR, skrátené): "„[...]toto nie je demokracia holandská alebo britská, alebo americká, ale demokracia karpatského typu v tejto kotline, lebo tu s ňou narábame, ako sa nám páči. Takže dá sa zneužiť vo svoj prospech, keď sa dostanú k moci, ale postupne ju takýmito zmenami koncentrujú do vlastných rúk, tú moc, následne prekrútia spravodlivosť, lenže demokracia bez pravdy a morálky sa pokrivuje na prekrucovanie spravodlivosti. [...]“"
Ladislav Križan spája s „dobovou demokraciou karpatského typu“ kontroverzných podnikateľov v čelných pozíciách športových klubov.