burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Hampton Court Palace

Hampton Court Palace je pôvodný kráľovský palác v londýnskom obvode Richmond. Palác je vzdialený na juhozápad od Charing Cross. V súčasnosti je prístupný pre verejnosť. V parku pri paláci sa každý rok koná kvetinová slávnosť "Hampton Court Palace Flower Show".
Dejiny.
Od roku 1263 sa na mieste súčasného paláca nachádzal statok Rytierov maltézského kríža. V roku 1505 si prenajal túto usadlosť najvyšší komorník sir Giles Daubeney a využíval ju na rozptýlenie Henricha VII.
Thomas Wolsey, v dobe keď zastával funkciu arcibiskupa z Yorku a prvého ministra kráľa, prevzal prenájom a pôvodné panské sídlo nechal v priebehu nasledujúcich siedmich rokoch zrekonštruovať a vytvoril tak základ súčasnej podoby paláca. Wolsey chcel vytvoriť z tohoto paláca kardinálske renesančné sídlo podľa vzoru talianskych palácov.
Palác si privlastnil, ešte za života Wolseyho, asi v roku 1525, Henrich VIII. Tudor, ktorý dal postaviť "Veľkú aulu" – poslednú veľkú stredovekú aulu postavenou pre anglického panovníka a tenisový kurt (pre pôvodnú verziu tenisu, z ktorého sa vyvinula súčasná podoba tenisu).
Roku 1604 bol palác miestom rokovania Jakuba I. s reprezentáciou anglických puritánov, známeho ako "Hampton Court Conference". Dôsledkom neúspechu rokovania bolo rozhodnutie kráľa Jakuba I. vydať vlastnú verziu biblie, tzv. Bibliu kráľa Jakuba (anglicky "King James Version Bible").
Za vlády Márie II. a Viliama III. Oranžského bola časť prestavieb vzniknutých v dobe Henricha VIII. zbúraná a časť štátnych komnát sa začala bežne používať. Polovica paláca bola v období rokov 1689 až 1694 prestavaná. Po smrti kráľovnej Márie stratil Viliam záujem o rekonštrukcii paláca. Potom bol palác znovu zanedbávaný až do doby Juraja II. a jeho manželky Karolíny, kedy bol palác vybavený novým nábytkom, ktorý navrhol architekt "William Kent". Kráľovnine súkromné komnaty – kúpeľňa, spálňa a súkromná kaplnka – sú prístupné verejnosti.
Od roku 1760 panovníci preferovali iné londýnske sídla, a tak Hampton Court prestal byť využívaný ako kráľovský palác.
Roku 1796 sa začala rekonštrukcia Veľkej auly a po jej dokončení roku 1838 kráľovná Viktória sprístupnila palác pre verejnosť. Veľký požiar v kráľovskej spálni roku 1986 si vyžiadal rekonštrukciu niektorých miestností, ktoré boli ukončené roku 1995.
Labyrint.
Blízko Hampton Courtu je svetoznámy labyrint zo živého plotu. Bol založený okolo roku 1689 až 1695 Jurajom Londonom a Henrym Wisem pre Viliama Oranžského.
Labyrint sa rozprestiera na ploche a je dlhý . Je pravdepodobné, že bol vytvorený na mieste predchádzajúceho bludiska vytvoreného pre kardinála Wolseyho. Plot tvorili pôvodne stromčeky hrabu, ale časom boli na jeho opravy použité i iné druhy stromčekov a krov.
Labyrint sa nachádza v záhradách s rozlohou obklopujúcich palác.
Windsor Castle

Windsor Castle, v anglickom Windsore v grófstve Berkshire, je najväčším obývaným hradom na svete a tiež najdlhšie sústavne obývaným hradom už od doby Viliama I. Dobyvateľa. Plocha, ktorú hrad zaberá, je približne . Tento výpočet vyplýva z plochy, ktorá bola odkrytá v roku 1992 pri požiari a bola odhadnutá na jednu pätinu celkovej plochy hradu.
Hrad sa nachádza približne 30 kilometrov od Londýna, neďaleko letiska Heathrow.
Spoločne s Buckinghamským palácom v Londýne a Holyrood Palace v Edinburghu je jednou z oficiálnych rezidencií britského panovníka.
Väčšina kráľov a kráľovien Anglicka mala priamy vplyv na stavbu a vývoj hradu, ktorý bol ich kasárňami, pevnosťou, domovom, oficiálnym palácom a občas dokonca aj ich väzením. História hradu a britských monarchov je nerozlučne spojená. V období mieru boli rozširované jeho obytné priestory a v období vojen bolo vylepšované jeho opevnenie.
K 27. januáru 2022 má nad hradom byť zavedená bezletová zóna.
Pôdorys.
Hrad sa počas doby svojej existencie stále vyvíjal až do výslednej dnešnej podoby, ktorá je zobrazená na pláne. V strede je umelo vytvorený pahorok (v pláne písmeno "A"), na ktorom Viliam Dobyvateľ vybudoval prvý drevený hrad.
Legenda k obrázku:
Warwick Castle

Warwick Castle je hrad v Anglicku, ležiaci v meste Warwick, pri rieke Avon. Bol sídlom grófa z Warwicku, v súčasnosti je to obľúbená turistická atrakcia. Podľa legiend boli prvé opevnenia vybudované ešte v roku 914 Ethelfledou, dcérou Alfréda Veľkého.
Hever Castle

Hever Castle je zámok ležiaci v grófstve Kent, južne od mesta Sevenoaks v Anglicku. 
Dejiny.
Pôvodná pevnosť štvorcového pôdorysu so silnými múrmi a masívnou bránou s padacím mostom ponad vodnú priekopu pochádza z konca 13. storočí. O dvesto rokov neskôr bolo do vnútorného priestoru vybudované pohodlné obydlie v tudorovskom slohu. V 16. storočí v zámku žila v detstve rodina Anna Boleynová, druhá manželka Henricha VIII.. Zámok niekoľkokrát navštívil i samotný kráľ, ktorý nakoniec dal Annu popraviť pre údajnú neveru (v skutočnosti preto, že mu neporodila syna, následníka trónu). Zámok potom po rozvode venoval svojej štvrtej manželke, Anne Klévskej. Na začiatku 20. storočia kúpil zámok sir William Waldorf Astor, ktorý ho dal kompletne zreštaurovať.
Pohronie

Pohronie (Pohronský región cestovného ruchu) je slovenský región a región cestovného ruchu.
Ako región cestovného ruchu oficiálne zahŕňa:
Podunajsko

Podunajsko (Podunajský región cestovného ruchu) je slovenský región a región cestovného ruchu.
Rozprestiera sa na juhozápade Slovenska, v južnej časti Podunajskej nížiny až k hraniciam s Maďarskom a ako región cestovného ruchu zahŕňa:
Územie má výrazne pretiahnutý tvar v smere zo západu na východ a susedí na severozápade s regiónom Bratislava a okolie, na severe s regiónmi Dolné Považie a Dolná Nitra, na severovýchode s Tekovom a okrajovo Hontom a na východe a juhu s Maďarskom.
Bratislavský región

Bratislavský región (cestovného ruchu) alebo v niektorých textoch Bratislava a okolie je slovenský región a región cestovného ruchu.
Ako región cestovného ruchu zahŕňa:
Územie susedí na severe so Záhorím, na východe s Dolným Považím, na juhovýchode s Podunajskom, na juhu s Maďarskom a na západe s Rakúskom.
Záhorie

Záhorie je región a región cestovného ruchu (Záhorský región cestovného ruchu) na západe Slovenska pri hraniciach s Českom a Rakúskom. 
Poloha.
Zo severozápadu Záhorie ohraničuje rieka Morava, ktorá tu súčasne tvorí aj štátnu hranicu s Českom a Rakúskom. Na severe je ohraničený Bielymi Karpatami a Myjavskou pahorkatinou a na východe Malými Karpatami.
Delenie:
Okresy na Záhorí:
V zemepisnom chápaní však do Záhoria patria aj bratislavské mestské časti Záhorská Bystrica, Lamač, Dúbravka, Devín, Devínska Nová Ves a Karlova Ves.
Územie susedí na severovýchode so Stredným Považím, na juhovýchode s Dolným Považím, na juhu s regiónom Bratislava a okolie, na západe s Rakúskom a na severe s Českom.
História územia.
Na Záhorí sa hovorí typickou rečou pre tento región - záhoráčtinou, ktoré je veľmi podobné nárečiam na susednej Morave. V období Veľkej Moravy bolo toto územie súčasťou Moravského kniežatstva. Roku 1843 bola v obci Hlboké na miestnej fare kodifikovaná spisovná slovenčina. Historicky bohaté na pamiatky je mesto Skalica. Pozostatky po židovskej komunite sú viditeľné v Stupave, Malackách a Šaštíne-Strážach, kde sa nachádzajú synagógy. Mesto Stupava sa hrdí jednou z našich najvzácnejších židovských pamiatok. Ide o druhú najstaršiu synagógu na Slovensku, jedinú synagógu poľského typu (tzn. postavenú v štýle historických poľských synagóg zo 17. storočia) na Slovensku a jednu z dvoch posledných zachovaných deväťklenbových synagóg na Slovensku. 
Hrady:
Zámky:
Mlyny:
Považie

Považie je slovenský región, spravidla súhrnné označenie pre Horné Považie, Stredné Považie a Dolné Považie, teda územie v okolí rieky Váh od prielomu v Strečnianskom priesmyku zhruba po sútok s Malým Dunajom.
Ponitrie

Ponitrie je slovenský kultúrny región.
Geografická poloha.
Rozprestiera sa v povodí rieky Nitra a jej prítokov. Okrem Podunajskej nížiny (celkov Podunajská rovina a Podunajská pahorkatina) zahŕňa aj Hornonitriansku kotlinu. Zo Západu ho vymedzujú pohoria Strážovské vrchy a Považský Inovec, zo severu Malá Fatra a z východu Žiar, Vtáčnik a Tribeč. Na juhu sa rozprestiera Podunajská rovina.
Z územnosprávneho hľadiska Ponitrie zasahuje do Trenčianskeho a Nitrianskeho kraja. Nachádzajú sa tu mestá Prievidza, Partizánske, Bánovce nad Bebravou, Topoľčany, Nitra, Šaľa, Zlaté Moravce a iné.
Okresy: 
Charakteristika.
Vďaka vhodným podmienkam je celá oblasť využívaná na poľnohospodárstvo. Priemysel je zastúpený najmä vo väčších mestách s dostatkom kvalifikovanej pracovnej sily. 
Doprava.
Z dopravného hladiska tvorí os regiónu cesta I/64, prechádzajúca severo-južným smerom, no z celoštátneho hľadiska sú významnejšie západo-východne smerujúce cesty E572 (v trase I/9) v severnej časti a E58 (v trase I/51 a I/65) v južnej časti regiónu. Ponitrím prechádza hlavná regionálna trať Nové Zámky – Prievidza, na ktorú nadväzujú trate Leopoldov – Kozárovce, Trenčín – Chynorany a Prievidza – Horná Štubňa. Letiská sa nachádzajú v Prievidzi, Partizánskom a Nitre.
Dejiny.
Územie Ponitria patrí k najdlhšie osídleným regiónom Slovenska. Najstaršie dôkazy ľudskej prítomnosti boli nájdené v jaskyni Čertova pec pri Radošine, len o niečo neskôr sa pračlovek pohyboval v okolí Bojníc (Prepoštská jaskyňa), Prievidze (Mariánsky vŕšok), Komjatice, Šale (nález časti lebky) a Nitry (celá aglomerácia). Po období sťahovania národov bolo Ponitrie husto osídleným regiónom a koncom 8. storočia z osád na území dnešnej Nitry vzniklo centrum Nitrianskeho kniežatstva. V období Veľkej Moravy už bolo okrem rozsiahleho sídelného a obchodného centra v Nitre v Ponitrí niekoľko dôležitých centier obchodu i moci: Vyšehrad, Prievidza, Bojnice, Hradište, Nitrianska Blatnica, Bojná, Kostoľany pod Tribečom, Šaľa, Mojmírovce a iné.
Horehronie

Horehronie (Horehronský región cestovného ruchu alebo Horné Pohronie) je slovenský región cestovného ruchu rozprestierajúci sa na hornom toku rieky Hron na území okresov Banská Bystrica a Brezno. Zo severnej strany región ohraničuje hrebeň Nízkych Tatier, z juhu pohoria Muránska planina, Veporské vrchy a Poľana. 
Územie má pretiahnutý tvar v smere zo západu na východ a susedí na severe s Liptovom, na severovýchode s regiónom Tatry na juhovýchode s Gemerom, na juhu s Podpoľaním a okrajovo Novohradom, na juhozápade s Tekovom a na severozápade s Turcom.
Horehronie je jednou z najmalebnejších častí Slovenska, a to z dôvodu rozmanitosti prírodných krás, bohatou kultúrou a tradíciami. 
Prírodné zaujímavosti.
Na Horehroní sa nachádza viacero prírodných zaujímavostí. Pod najvyšší stupeň ochrany patria dva národné parky, Národný park Nízke Tatry a Národný park Muránska planina. Mýto pod Ďumbierom a Tále ponúkajú zvlášť dobrý prístup do Nízkych Tatier s vybavenosťou pre návštevníkov. Neďaleko je aj Bystrianska jaskyňa, ktorá počas SNP poskytla úkryt okolitým obyvateľom. 
Rozšíreným športom na Horehroní je lyžovanie či už zjazdové, alebo bežecké. V Osrblí je centrum biatlonu, kde sa v roku 1997 konali majstrovstvá sveta. Na zjazdové lyžovanie sú možnosti na svahoch Chopku, na Čertovici, v Mýte pod Ďumbierom, Selciach a inde. V okrese Brezno sa nachádza celkovo 14 lyžiarskych svahov s vlekmi.
V obci Brusno sú kúpele, v ktorých sa využívajú žriedla Ondrej, Ludwig a Paula na liečbu ochorení tráviaceho ústrojenstva.
Kultúra.
V Heľpe sa od roku 1966 každoročne konajú "Horehronské dni spevu a tanca", folklórny festival so zameraním na Horehronie a jeden z najstarších festivalov na Slovensku.
Horehronský viachlasný spev je zapísaný do Reprezentatívneho zoznamu nehmotného kultúrneho dedičstva ľudstva UNESCO. Dňa 8. decembra 2017 o tom rozhodli členovia Medzivládneho výboru na ochranu nehmotného kultúrneho dedičstva UNESCO na jeho 12. zasadnutí na ostrove Jeju v Južnej Kórei.
Ďalšie zaujímavosti.
Medzi vyhľadávané turistické atrakcie regiónu patrí Čiernohronská železnica v Čiernom Balogu a Lesnícky skanzen vo Vydrovskej doline. Táto úzkorozchodná železnica bola postavená v doline Čierneho Hrona primárne za účelom odvozu dreva. Železničné zaujímavosti dopĺňa Telgártska slučka na trati Červená Skala – Margecany. Táto slučka (sčasti tunel), unikát v bývalom Československu, umožňuje trati nabratie potrebnej výšky pre prechod sedlom Besník.
Tatry (región)

Tatry (Tatranský región cestovného ruchu) je jeden zo slovenských subregiónov cestovného ruchu. Spolu so Zamagurím je súčasťou regiónu Spiš. Sčasti zasahuje na Liptov a Oravu.
Ako subregión cestovného ruchu zahŕňa:
Územie na severe a severozápade susedí s Poľskom.
Charakteristika.
Subregión Tatry sa stotožňuje predovšetkým s okresmi Kežmarok, Poprad a Liptovský Mikuláš, čiže s okresmi Horného Spiša a Liptova. Západný okraj súčasného okresu Poprad zasahuje do územia Liptova a zahŕňa liptovské podtatranské obce Štrba, Štrbské Pleso, Liptovská Teplička a Vernár.
Turistický ruch.
Územie Horného Spiša, ktorého súčasťou je turistický subregión Tatry ponúka množstvo turisticky atraktívnych lokalít: 
Mestá.
Okresy:
Košický región

Košický región (cestovného ruchu) (v niektorých textoch Košice a okolie) alebo Abov je slovenský región a región cestovného ruchu. Zodpovedá zhruba časti Abovsko-turnianskej župy, ktorá roku 1918 pripadla Československu. V regióne sa nachádzajú 3 mestá a 112 dedín.
Ako región cestovného ruchu oficiálne zahŕňa:
Územie susedí na západe s Gemerom, na severozápade so Spišom, na severe so Šarišom, na severovýchode s Horným Zemplínom, na východe s Dolným Zemplínom a na juhu s Maďarskom.
Dejiny od roku 1918.
V roku 1918 (potvrdené Trianonskou zmluvou r. 1920) sa severná časť Abovsko-turnianskej župy stala súčasťou Česko-Slovenska a južná časť Maďarska. Abovsko-turnianska župa na česko-slovenskom území zanikla v septembri 1922, kedy bola celá včlenená do Košickej župy, ktorá existovala len do konca roka 1922. Po tomto dátume sa stal celý Abov súčasťou Košickej župy až do zániku župného zriadenia 1. júla 1928.
Počas 2. svetovej vojny bola väčšina česko-slovenskej časti Abova obsadená Maďarskom a pripojená k tamojšej župe Abaúj-Torna s centrom v Košiciach. Počas vojnovej Slovenskej republiky bolo obnovené župné zriadenie a abovské obce, ktoré ostali na slovenskom území, boli rozdelené medzi Tatranskú a Šarišsko-zemplínsku župu.
Po skončení vojny boli obnovené predvojnové hranice. V súčasnosti je Abov súčasťou Košického kraja.
Ekonomika.
Po ekonomickej stránke patrí región Abova v súčasnosti medzi bohatšie slovenské regióny, je to však najmä zásluhou Košíc.
Národnosti.
V súčasnosti prevažujú v slovenskej časti Abova Slováci, Maďari tvoria asi 9% obyvateľstva, Nemcov tu po roku 1945 takmer niet.
Horné Považie

Horné Považie (Severopovažský región cestovného ruchu) alebo v niektorých textoch Severné Považie je slovenský región a región cestovného ruchu. Do roku 1923 bolo súčasťou bývalej Trenčianskej stolice, neskôr Považskej župy.
Poloha.
Územie susedí na severe s Kysucami, na východe s Oravou, na juhovýchode s Turcom, na juhu s Hornou Nitrou, na juhozápade so Stredným Považím. Zo severozápadu naň v Česku nadväzuje región Moravské Valašsko.
Jeho prevažnú časť prekrývajú pohoria: Javorníky, Malá Fatra, Strážovské a Súľovské vrchy, Kysucká vrchovina i Žilinská pahorkatina.
Tradičný región sa rozprestiera od povodí rieky Varínky, Rajeckej doliny, najjužnejšej časti povodia Kysuce a Štiavnika až po údolie potoka Lednica a dolinu Pružinky.
Členenie.
Ako tradičný región zahŕňa:
Ako oficiálny región cestovného ruchu navyše zahŕňa aj oblasť tradičného regiónu Kysuce a patria tu teda aj:
Horné Považie patrí aj medzi pomerne husté mestské zoskupenia na Slovensku, zvykne sa týmto termínom označovať tzv. aglomerácia Horné Považie. Aglomerácia má približne 260 000 obyvateľov.
Megabajt

Megabajt (skratka "MB", ) je jedna z jednotiek kapacity pamäťových médií.
Definícia.
1 megabajt = 106 bajtov.
V minulosti bola jednotka megabajt používaná vo význame 220 bajtov (1024 kilobajtov). V súčasnosti sa ale presadzuje trend používania jednotky "MiB" (mebibajt) pre 1 024 KiB, aby mohla predpona "mega" (MB) zostať chápaná ako 1 000 kilobajtov.
Kilobajt

Kilobajt (skratka "kB", ) je jedna z jednotiek kapacity pamäťových médií.
Definícia.
Platí, že 1 kilobajt = 103 bajtov (1000 bajtov).
V minulosti bola jednotka kilobajt používaná vo význame 210 bajtov (1024 bajtov). V súčasnosti sa ale presadzuje trend používania jednotky "KiB" (kibibajt) pre 1 024 B, aby mohla predpona "kilo" (kB) zostať chápaná ako 1 000 bajtov.
Gigabajt

Gigabajt (skratka "GB", ) je jedna z jednotiek kapacity pamäťových médií.
Definice.
1 gigabajt = 109 bajtov.
V minulosti bola jednotka gigabajt používaná vo význame 230 bajtov (1024 megabajtov). V súčasnosti sa ale presadzuje trend používania jednotky "GiB" (gibibyte) pre 1 024 MiB, aby mohla predpona "giga" (GB) zostať chápaná ako 1 000 megabajtov.
DVD a konverzia medzi GB a MB.
Na DVD médiách je často udávaná kapacita prázdnych DVD+/-R 4,7 GB. Takéto označenie budí dojem, že je možné na jedno jednovrstvové médium uložiť 4,7 GiB, čo v súčasnom ponímaní znamená 4,7 × 230 B, kde 1 KiB (nie kB) = 210 B, čo je 1 024 B. 
V skutočnosti 4,7 GB znamená 4,7 × 109 B, kde 1 kB = 103 B, čo je 1 000 B. Výsledná kapacita je teda 4 489 MiB pri DVD-R médiu a 4 483 MiB pri DVD+R médiu. Rozdiel 6 MiB je spôsobený malým rozdielom v kapacite média, ktorý je spôsobený iným formátom zápisu dát.
Viedenské metro

Viedenské metro (), otvorené roku 1976, je metro (podzemná železnica) vo Viedni, ktoré sčasti vzniklo z Viedenskej mestskej dráhy (postavenej v 19. storočí ešte v čase cisárstva) a ktoré prevádzkuje dopravná spoločnosť Wiener Linien GmbH &amp; Co KG, tvoriaca súčasť akciovej spoločnosti Wiener Holding AG. Väčšinovým vlastníkom Wiener Holding AG je mesto Viedeň. Viedenské metro – a všeobecne „MHD vo Viedni“ – vyhralo tretie miesto v poskytovanej kvalite cestovania a podľa prieskumov spokojnosti cestujúcich skončilo ako najlepšie na svete (z 2000 opýtaných 98 % odpovedalo, že sú spokojní; prieskum sa uskutočnil na jar roku 2011). Maximálna rýchlosť je 80 km/h. Priemerný ranný interval je 2 – 3 minúty, obedňajší 4 – 6 minút, poobedňajší 2 – 4 minúty, večerný 4 – 6 minút, po 21.00 premávajú všetky linky v 8-minútovom intervale. Viedenské metro využíva najmodernejšie bezpečnostné systémy, ako napr. systém elektronickej kontroly maximálnej povolenej rýchlosti, a vzdialenosti najbližšieho vlaku (t. j. pokiaľ vlak prekročí max. povolenú rýchlosť alebo sa približuje na max. povolenú vzdialenosť od druhej súpravy, vlak automaticky v bezpečnej vzdialenosti vodiča upozorní, pri nezareagovaní sám zabrzdí).
Sieť metra.
V súčasnosti sieť pozostáva z piatich liniek metra, má dĺžku 83,1 km a 109 staníc. Premáva od 5.00 do približne 0.30. Cez deň metro jazdí v 2- až 5-minútových odstupoch, po 20. hodine každých 7 – 8 minút. Cez víkendy od piatka do nedele do 0.30 hod. metro premáva nepretržite v 15-minútových intervaloch, s dvoma policajtmi a 3 dispečermi v jednej súprave a na stanici.
Každá linka metra má vlastnú charakteristickú farbu, v ktorej sú vybudované aj mnohé jej stanice.
Metro sa neustále rýchlym tempom ďalej rozširuje. Momentálne sa plánuje výstavba línie U5 a „prestavba“ línie U2. Línia U5 pôjde po terajšej trase línie U2 zo stanice Karlsplatz až po stanicu Rathaus, kde bude pokračovať po svojej novovybudovanej trase na konečnú Frankplatz – Altes AKH. Línia U2 bude po stanicu Rathaus nezmenená, odtiaľto pôjde ďalej cez stanice Neubaugasse, Pilgramgasse, Reinprechtsdorfer Straße až na konečnú Matzleinsdorfer Platz. Začiatok výstavby je naplánovaný na rok 2018. 
Na sieť metra úzko nadväzuje viedenská rýchlodráha (Schnellbahn, S-Bahn).
Milánske metro

Milánske metro je sieť piatich liniek podzemnej rýchlodráhy v druhom najväčšom talianskom meste Miláne. Celý systém, ktorý je prevádzkovaný spoločnosťou Azienda Trasporti Milanesi, zahŕňa 125 staníc a 111 km trate. Denne využije systém 1,4 milióna ľudí. Milánske metro je podľa dĺžky tratí, počtu staníc a pasažierov najväčším systémom metra v Taliansku, piatym v Európskej Únii a ôsmym v Európe.
Momentálne je vo výstavbe 1 úsek: predĺženie existujúcej linky M1 na sever (2 stanice).
Parížske metro

Parížske metro je podzemný dopravný systém v Paríži vo Francúzsku. Spočiatku bolo známe ako "Chemin de Fer Métropolitain" (Metropolitná železnica), neskoršie ako "Métropolitain", čo sa rýchlo skrátilo na "Métro". Metro má 16 tratí označených -, pretože trate a sú odbočkami hlavných tratí. Má 245,6 km, 320 staníc, z ktorých je 84 prestupných. Tieto údaje nezahrňujú RER sieť. Otvorené bolo v roku 1900.
Linky.
Linky a majú ešte vetvy a .
Niektoré linky boli časom spojené, iné rozdelené (napr. v roku 1937 boli spojené linky a ).
Linky , a sú plne automatizované, riadené počítačom. Cestujúci tak majú výhľad priamo pred vlak, akoby z miesta strojvodcu.
Newyorské metro

Newyorské metro, v origináli nazývané New York City Subway, je veľký prepravný systém metra nachádzajúci sa v New Yorku. Je to jeden z najväčších systémov verejnej dopravy v USA a rovnako aj na svete. Má 27 liniek, od 416 do 475 staníc (v závislosti od toho, ako sa počítajú spojené stanice) a dosahuje dĺžku 1056 km, pričom celková dĺžka tratí je a používa sa vyše 6 000 vozňov.
Denne metro prepraví vyše 6 miliónov cestujúcich. Ako jeden z mála systémov slúži newyorská podzemná dráha cestujúcim bez prestávky, 24 hodín denne, 7 dní v týždni, 365 dní v roku.
Dejiny.
Prvá podzemná trať bola otvorená v roku 1904, bola dlhá a štvorkoľajná. Prvá nadzemná trať bola postavená o 35 rokov skôr. Postupne sa vytvorili dvaja konkurenční súkromní prevádzkovatelia metra, spoločnosti BMT a IRT. Neskôr sa o stavbu a prevádzku začali zaujímať mestské úrady. Najskôr trate stavali a prenajímali ich BMT a IRT, v roku 1932 sprevádzkovali vlastný systém IND. V roku 1940 mesto odkúpilo oboch súkromných prevádzkovateľov a vytvorilo jednotnú sieť.
Rímske metro

Rímske metro je podzemná sieť dvoch liniek pod hlavným mestom Talianska, Rímom. Metro sa skladá z dvoch liniek A a B. Na trase linky A prebehla v roku 2008 rekonštrukcia tunela (bezpečnostné prvky a zlepšenie vetrania) a jazdia na nej nové zrekonštruované súpravy. Nástupištia má riešené ostrovčekovým spôsob a má vždy dve samostatné tubusy. Linea B je pôvodná jazdia na nej staré nezrekonštruované súpravy. Nástupištia má vždy na jednej a na druhej strane a výnimkou sú len stanice Bologna, Policlinico a Castro pretorio kde sú ostrovčekové. Linea B v Laurentine ide vonku ešte nie v tuneli. Tunel je vždy razený jeden široký a ide sa v ňom oba dvomi smermi. Elektrika na oboch linkách je ťahaná drôtmi pripevnenými o klenbu tunela. Dĺžka metra je 41 km. Vo výstavbe je zelená linka C a žltá D sa plánuje a pôjde paralelne na trasu B.
Nehody a havárie.
V metre sa v roku 2006 na linke A zrazili dve nové súpravy, keď jedna prichádzajúca súprava vrazila do súpravy, ktorá už stála na stanici. Podľa správ, vodič pokračoval v jazde napriek červenému svetlu. Zranený vodič si súvislosti s incidentom nepamätal. Zomrela jedna cestujúca a približne 145 bolo zranených. Pri nehode sa narušila aj statika tunela a časť sa zrútila.
Moskovské metro

Moskovské metro (rus. Московский метрополитен; "Moskovskij metropoliten") je historicky prvý a najväčší systém metra v Rusku i niekdajšom ZSSR a v súčasnosti štvrté najzaťaženejšie metro na svete.
Počas bežného pracovného dňa prepraví v priemere 9 miliónov pasažierov, čo ročne tvorí 2,4 miliardy pasažierov. Okrem samotného mesta Moskva premáva aj v susediacej Moskovskej oblasti. 
Moskovské metro je známe svojou bohatou architektúrou a výzdobou staníc. Vestibuly staníc a nástupištia sú bohato zdobené sochami, maľbami, mozaikami, vitrážami a inými umeleckými dielami, zobrazujúcimi obdobie socialistického realizmu a komunizmu.
Sieť moskovského metra je dlhá a má 263 staníc. Funguje od roku 1935.
Všeobecné informácie.
Moskovské metro premáva denne od 5:30 do 1:00. V špičke vlaky prichádzajú každých 40 sekúnd, v sedle každé 2 až 4 minúty. Po polnoci sa interval predlžuje až na 10 minút.
V Moskve využívajú, podobne ako napríklad v Londýne, tzv. zatvorený tarifný systém. To znamená, že na to, aby sa cestujúci dostali na nástupište, musia mať vopred zakúpený cestovných lístok, inak neprejdú turniketom.
Podľa tarify z marca 2013 stojí obyčajný lístok 30 rubľov. Dajú sa kúpiť aj lístky na 2 jazdy (60 rubľov), 5 (150 rubľov), 11 (300 rubľov), 20 (500 rubľov), 40 (1000 rubľov) a 60 jázd (1200 rubľov). Lístky na jednu až dve jazdy majú platnosť päť dní, ostatné viacjazdové platia 90 dní. Predávajú sa vo forme jednorazových magnetických kariet, pričom turniket vždy po priložení karty a otvorení prechodu na nástupište ukáže zostávajúci počet jázd. Tieto lístky sú označované aj ako „jeden lístok“, čo znamená, že tie isté karty s jazdami sa používajú aj na prepravu ostatnými prostriedkami moskovskej mestskej hromadnej dopravy. „Smart karty“ sa kupujú na obmedzené časové obdobie a nie sú limitované počtom absolvovaných jázd: 1 deň za 200 rubľov, 30 dní za 2200 rubľov, 90 dní za 5200 rubľov a 365 dní za 17000 rubľov.
Linky.
Systém tvorí 16 liniek, ktoré sú značené číslami (, , , , , , , , , , , , , , , a 4 MCD linky (, , , )), farbou ale i názvom oblasti, ktorú obsluhujú. Hlásenia na staniciach a vo vlakoch ohlasujú trasy po mene, v bežnej reči sú nazývané farbou.
Dlhé linky prechádzajú radiálne mestom, okrem trasy Koľcevaja , ktorá je dlhá , a trasy Moskovský centrálny okruh , ktorá je dlhou okružnou linkou spájajúcou radiálne linky. Orientáciu na linkách cestujúcim uľahčujú hlásenia vo vlakoch: Na radiálnych linkách vo vlakoch smerujúcich do centra Moskvy hlási stanice mužský hlas, vo vlakoch smerujúcich z centra ženský hlas – "„šéf volá do práce, manželka domov k večeri“". Na okružnej linke je to mužský hlas pre vlaky, ktoré premávajú v smere hodinových ručičiek a ženský hlas pre vlaky premávajúce proti smeru hodinových ručičiek.
Jednou zo zvláštností Moskovského metra je to, že prestupné uzly tvoria dve stanice na dvoch linkách s dvoma odlišnými menami, spojené chodbami pre cestujúcich. Iba tri stanice ponúkajú prestup cez nástupište.
1927

Úmrtia.
__STATICKÉPŘESMĚROVÁNÍ__
George H. W. Bush

George Herbert Walker Bush (* 12. jún 1924, Milton, Massachusetts, USA† 30. november 2018, Houston, Texas, USA) bol americký obchodník a politik, bývalý kongresman, veľvyslanec, riaditeľ CIA (1976-1977), 43. viceprezident a následne 41. prezident USA (v rokoch 1989 – 1993).
Životopis.
Narodil sa v meste Milton v štáte Massachusetts v rodine politikov. Jeho otec Prescott Bush bol senátor za štát Connecticut. 
Vzdelanie získal na prominentnej Phillips Andover Academy a vo veku 18 rokov sa zapísal do námorníctva, kde sa ako pilot bojového lietadla zúčastnil druhej svetovej vojny na pacifickom bojisku. Po skončení vojny sa oženil s Barbarou Pierce a vyštudoval ekonómiu na Yale University v New Heaven v štáte Connecticut. V roku 1964 vstúpil do politiky za republikánsku stranu. V rokoch 1971 až 1972 pôsobil ako veľvyslanec USA pri OSN. Neskôr v rokoch 1976-1977 viedol americkú tajnú službu CIA. V roku 1978 pôsobil ako profesor na Rice University. 
V rokoch 1981 až 1989 pôsobil ako viceprezident Ronalda Reagana. 20. januára 1989 bol zvolený za 41. prezidenta USA. Vo funkcii nahradil Reagana. Počas jeho vlády došlo k pádu berlínskeho múru a rozpadu východného bloku. Podieľal sa na vytvorení medzinárodnej koalície proti irackej anexii Kuvajtu, ktorá viedla k vojne v Perzskom zálive. V prezidentských voľbách v roku 1992 ho porazil kandidát demokratickej strany Bill Clinton.
Jeho najstarší syn, George W. Bush, bol 20. januára 2001 zvolený za 43. prezidenta USA.
George H. W. Bush zomrel v piatok 30. novembra 2018.
Roku 1999 mu Karlova Univerzita udelila čestný doktorát.
Bill Clinton

William (Bill) Jefferson Clinton, rodným menom "William Jefferson Blythe III" (* 19. august 1946, Hope, Arkansas, USA) je americký politik. V dvoch volebných obdobiach od roku 1993 do 2001 bol 42. prezident Spojených štátov. Predtým bol guvernérom Arkansasu.
Do úradu prezidenta zasadol vo veku 46 rokov ako tretí najmladší prezident v dejinách USA. Bolo obdobie konca Studenej vojny a Clinton bol prvý prezident z generácie baby boomers. Bol označovaný ako nový demokrat (). Značná časť jeho politiky je označovaná ako stredná tretia cesta filozofie vládnutia. Predtým ako sa stal prezidentom bol dvakrát guvernérom Arkansasu (v rokoch 1979 – 1981 a 1983 – 1992). V rokoch 1977 až 1979 bol generálnym prokurátorom štátu Arkansas.
Vyrastal v Arkansase. Počas štúdia patril medzi študentských lídrov a venoval sa hre na saxofón. Študoval na Georgetown University (B.S.), University College Oxford a Yalovej univerzite (J.D.). Na Yalovej univerzite spoznal svoju budúcu manželku Hillary Rodhamovú Clintonovú. Ako guvernér prebudoval štátny vzdelávací systém a slúžil ako predseda organizácie National Governors Association.
V roku 1992 porazil v prezidentských voľbách G. H. W. Busha. Vládol v najdlhšom období mierovej ekonomickej expanzie USA. Podpísal Severoamerickú dohodu o voľnom obchode. Po tom ako v roku 1993 neprešla reforma zdravotníctva stratili demokrati kontrolu v Kongrese (prvýkrát po 40 rokoch). Po dvoch rokoch sa stal druhým demokratom (po Rooseveltovi), ktorý bol zvolený dvakrát za prezidenta USA. Presadil reformu sociálnej starostlivosti a program detského zdravotného postenia (SCHIP). V roku 1998 bol obvinený za krivé svedectvo pred porotou a marenie spravodlivosti v prípade sexuálneho škandálu. Bol prepustený zo Senátu. Počas jeho posledných troch rokoch vládnutia, od 1998 do 2000, oznámil Congressional Budget Office prebytok v štátnom rozpočte.
Úrad prezidenta USA opustil s vysokou verejnou mienkou, najvyššou od druhej svetovej vojny. Odvtedy prednášal a venoval sa charite. Založil William J. Clinton Foundation, ktorá sa venuje globálnym problémom ako AIDS a globálne otepľovanie. V roku 2004 vydal autobiografiu s názvom "My Life". Ostal aktívny v demokratickým prezidentských kampaniach, napr. pre svoju ženu Hillary a Baracka Obamu v 2008 a 2012. Po odchode z úradu prezidenta si udržal popularitu.
1926

Narodenia.
Lyndon B. Johnson

Lyndon Baines Johnson (* 27. august 1908, Stonewall, Texas, USA – † 22. január 1973, Stonewall) bol americký politik. Od roku 1961 bol viceprezident Spojených štátov. Po atentáte na prezidenta Kennedyho 22. novembra 1963 sa v rovnaký deň stal prezidentom. Po prezidentských voľbách v 1964 bol 36. prezident Spojených štátov. 
Jeho prezidentská kariéra bola výrazne poznamenaná nepopulárnou Vietnamskou vojnou.
Richard Nixon

Richard Milhous Nixon (* 9. január 1913, Yorba Linda, Kalifornia, USA – † 22. apríl 1994, New York, New York) bol americký politik. V rokoch 1969 až 1974 bol 37. prezident Spojených štátov.
Za prezidenta bol zvolený 5. novembra 1968. Porazil pri tom s veľkým odstupom demokrata Huberta Humphreyho, aj vďaka tomu že sľuboval stiahnutie amerických vojsk z Vietnamu. Jeho veľkým odporcom bol práve kvôli vojne vo Vietname britský hudobník John Lennon. Vyštudoval Whittier College v roku 1934 a Duke University of Law v roku 1937 kedy sa vrátil do Kalifornie praktizovať právo. On a jeho manželka Pat Nixonová sa presťahovali do Washington D.C. za prácou vo federálnej vláde v roku 1942. Potom počas druhej svetovej vojny slúžil v US Navy. V roku 1946 bol v Kalifornii zvolený do snemovne poslancov a v roku 1950 do senátu. Jeho úsilie v prípade Algera Hissa mu prinieslo reputáciu anti-komunistu a povýšilo ho to k národným prominentom. Bol spolukandidátom Dwight D. Eisenhowera v Republikánskej strane v prezidentských voľbách v roku 1952. Osem rokov slúžil ako viceprezident. Viedol neúspešnú prezidentskú kampaň v roku 1960. Prehral tesne oproti svojmu protivníkovi Johnovi F. Kennedymu. V roku 1962 stratil post Guvernéra Kalifornie. V roku 1968 opäť kandidoval a bol zvolený. Hoci spočiatku stupňoval Americkú účasť vo Vietnamskej vojne potom ukončil zásah v roku 1973. Nixonova návšteva Čínskej ľudovej republiky v roku 1972 otvorila diplomatické vzťahy medzi oboma krajinami. Zaslúžil sa aj o zmiernenie napätia medzi Sovietskym zväzom a USA. V domácej politike všeobecne zaviedol politiku, ktorá preniesla moc z Washingtonu D.C. do ostatných štátov. Odštartoval iniciatívu boja proti rakovine a ilegálnym drogám, zrušil rasovú segregáciu v južanských školách, zrealizoval environmentálnu reformu a uviedol legislatívu reformy zdravotnej starostlivosti a sociálnej prosperity. Jeho politickú činnosť ukončila aféra Watergate, pri ktorej vyšlo najavo, že vedome kryl a popieral odpočúvanie novinárov.
Gerald Ford

Gerald Rudolph Ford, Jr. (* 14. júl 1913, Omaha, Nebraska, USA – † 26. december 2006, Palm Springs, Kalifornia) bol americký politik, 40. viceprezident (1973 - 1974) a 38. prezident Spojených štátov (1974 - 1977).
Ford bol jediným prezidentom Spojených štátov, ktorý sa dostal do úradu bez toho, aby bol zvolený buď ako prezident, alebo viceprezident. Potom, ako v roku 1973 rezignoval na svoju funkciu viceprezidenta Spiro Agnew, Forda navrhol prezident Richard Nixon na uvoľnenú funkciu a obe komory Kongresu ho schválili. Keď 9. augusta 1974 prezident Nixon rezignoval, prevzal po ňom Ford prezidentský úrad. Ako svojho viceprezidenta si Ford vybral Nelsona Rockefellera, ktorý je spolu s ním jediný viceprezident, ktorý svoju funkciu nezískal vo voľbách.
Onedlho potom, ako sa ujal prezidentského úradu, udelil Ford svojmu predchodcovi Richardovi Nixonovi milosť. Zabránila jeho prípadnému stíhaniu za zločiny, ktoré mohol spáchať počas výkonu prezidentskej funkcie, predovšetkým v súvislosti s aférou Watergate. Ford zdôvodňoval svoje rozhodnutie tým, že to bolo v záujme jeho krajiny. Toto rozhodnutie bolo hodnotené veľmi kriticky a podľa mienky niektorých komentátorov bolo jednou z príčin Fordovej porážky v prezidentských voľbách v roku 1976.
V máji 1975 musel Ford čeliť vážnej zahraničnopolitickej kríze. Potom, ako sa v Kambodži dostali k moci Červení Kméri, podarilo sa im v medzinárodných vodách zajať americkú obchodnú loď Mayaguez. Ford vyslal armádne jednotky, aby zachránili zajatých Američanov. Vojaci sa ale vylodili na inom ostrove a tam narazili na neočakávane tuhý odpor. Približne v rovnakom čase zajatých námorníkov prepustili, o čom však vtedy Američania ešte nevedeli. Počas bojov bolo zranených asi 50 mužov a 41 zahynulo. Predpokladá sa, že padlo približne 360 kmérskych vojakov. 
Počas Fordovho prezidentovania sa tiež Američania definitívne stiahli z Vietnamu, keď v dňoch 29. apríla a 30. apríla 1975 evakuovali svoju ambasádu v Saigone.
V roku 1976 Ford kandidoval v prezidentských voľbách, ale porazil ho demokrat Jimmy Carter. 
Gerald Ford zomrel 26. decembera 2006 vo veku 93 rokov. Bol najstarším žijúcim ex-prezidentom Spojených štátov.
Externé odkazy.
Oficiálny životopis na stránkach Bieleho domu
Fortran

Fortran je programovací jazyk. Jeho názov je skratkou z anglických slov "Formule Translating System".
Prvá špecifikácia vyšla pod názvom "The IBM Mathematical Formula Translating System" z IBM v roku 1954 . Šlo o snahu efektívnejšie programovať sálový počítač IBM704 ako v asembleri. Prvý manuál a kompilátor k jazyku vyšli v 1957. 
Postupne boli uvoľnené verzie (číslovka súvisí s rokom vydania, od písania verzálkami sa neskôr upustilo):
Fortran bol pôvodne procedurálny programovací jazyk. Súčasný Fortran 2003 už podporuje prácu s objektmi. Aj keď Fortran vznikol už v 50-tych rokoch minulého storočia, stále sa hojne využíva vďaka množstvu existujúcich knižníc. Jeho hlavné použitie je vo vedeckých výpočtoch (intenzívne výpočty a superpočítače). Pre fortranovský program je typické prísne formátovanie programu a hojné využitie skoku GOTO.
Lisp

Lisp je funkcionálny programovací jazyk. Vynašiel ho John McCarthy na MIT v 50. rokoch 20. storočia. LISP je skratka z anglických slov „LISt Processing“ (Spracovávanie zoznamov).
Inšpiráciou pre syntax bol λ-kalkul a preto sa často v kóde využíva.
Jeho základným dátovým typom je zoznam (linked list) (alebo pole).
Lisp sa stal obľubený hlavne v oblasti výskumu umelej inteligencie v 70. a 80. rokoch 20. storočia.
Richard Stallman ho použil ako skriptovací jazyk pre Emacs a celý slobodný operačný systém GNU.
Jeho výrazným rozlišovacím znakom je častý výskyt zátvoriek. Nasledujúca rekurzívna definícia faktoriálu je napísaná v dialekte Racket.
 (if (= n 1)
 1
 (* n (factorial (- n 1)))))
Lisp tiež zapisuje operácie pomocou Reverznej Poľskej notácie. Význam využitia tejto notácie je ten, že kód je možné vykonať presne tak, ako je zapísaný. Táto vlastnosť umožňuje pracovať so všetkými funkciami (operátormi) ako s dátami. 
Funkcia, ktorá zvýši hodnotu parametra o 1, zapísaná pomocou lambdy:
Smalltalk

Smalltalk je objektovo orientovaný programovací jazyk, ktorý v Xerox PARC vyvinuli Alan Kay, Dan Ingalls, Ted Kaehler, Adele Goldberg v sedemdesiatych rokoch 20. storočia. Inšpiráciu čerpali prevažne z projektov Sketchpad a Simula.
Aj keď sa nejedná o najrozšírenejší jazyk pre písanie podnikových aplikácií či výuku, je dodnes často používaný. Práve komunita okolo Smalltalku vyvinula extrémne programovanie, systém testovania programu SUnit (jeho známejšia verzia JUnit sa často využíva v Jave), refaktoring a návrhové vzory.
Pôvodná implementácia jazyka mala veľmi vysoké obstarávacie náklady, čo bránilo väčšiemu rozšíreniu medzi amatérmi. V súčasnosti sa stávajú populárnymi slobodné implementácie ako Squeak.
Ukážka kódu.
Klasický príklad "Hello, world!" je v Smalltalku možné zapísať napr. nasledovne:
Transcript show: 'Hello, world!'.
Objektu Transcript sa posiela správa "show:" s parametrom 'Hello, world!'. Volanie metódy "show:" vypíše na konzolu reťazec, ktorý sa odovzdal ako parameter.
Peter Singer

Peter Albert David Singer (* 6. júl 1946) je austrálsky filozof a univerzitný profesor. Patrí k popredným filozofom súčasnosti a medzinárodne uznávaným filozofom. Je zástancom práv zvierat, venuje sa témam ako chudoba v rozvíjajúcich sa krajinách, potraty, eutanázia alebo infanticída. Jeho myšlienky prispeli k vzniku hnutia efektívneho altruizmu.
Život.
Jeho rodina je pôvodom z Moravy. V roku 1971 začal študovať na Oxfordskej univerzite. V súčasnosti pôsobí ako profesor bioetiky na Princetonskej univerzite. 
Je autorom mnohých kníh vyjadrujúcich myšlienky hnutia za práva zvierat. Z tohto hľadiska je dôležitá jeho kniha "Oslobodenie zvierat" ("Animal Liberation").
V deväťdesiatych rokoch na sérii prednášok obhajoval tiež právo podstúpiť za určitých podmienok eutanáziu.
Osobné zážitky.
Východiskom k jeho úvahám o krutom a neetickom zaobchádzaní so zvieratami bolo niekoľko osobných zážitkov: 
Kniha Oslobodenie zvierat.
Jeho kniha "Oslobodenie zvierat" mala zásadný význam pre hnutie za práva zvierat. Svoju pozornosť upäl predovšetkým na dva problémy, ktoré považuje za najväčšie – pokusy na zvieratách a výrobu živočíšnych potravinových produktov. Singer nie je zásadným odporcom pokusov, požaduje ale ich „účinnú, zákonom stanovenú kontrolu“ a kladie prísne kritériá. Túžba po poznaní by podľa neho nemala byť tolerovaná hneď ako začne spôsobovať bolesť.
Singer spopularizoval pojem „druhizmus“, ktorý vyjadruje pohľad nadraďujúci človeka nad ostatné živočíchy. Singer naproti tomu argumentuje za rovnaké zohľadňovanie záujmov všetkých vedomých bytostí.
Eutanázia.
Singer spochybnil všeobecne rozšírený názor o „posvätnosti života“. Vychádza z utilitarizmu. Podľa preferenčného utilitarizmu by všetko malo prebiehať tak, aby sa maximalizovalo uspokojenie záujmov dotyčnej osoby. Preferencia je pritom to, čo si osoba vyberá po racionálnej úvahe ako presadenie vlastných záujmov.
Rozlišuje tri formy eutanázie: dobrovoľnú, mimodobrovoľnú a nedobrovoľnú.
"Dobrovoľná eutanázia" (voluntary) znamená naplnenie explicitne a opakovane vysloveného a racionálneho priania dotyčnej osoby (tej, ktorá má byť usmrtená). V niektorých prípadoch ju ťažko možno odlíšiť od asistovanej samovraždy. Za týchto podmienok Singer nepovažuje usmrtenie osoby za previnenie.
"Mimodobrovoľná eutanázia" (non-voluntary) označuje situácie, kedy dotyčná osoba nie je schopná dať svoj súhlas na usmrtenie, ale predpokladá sa že by volila smrť. Ide o situácie, keď je osoba v duševnom stave v ktorom nemôže ani pochopiť význam rozhodovania o živote a smrti. Táto forma eutanázie je najspornejšia. Singer sa ňou vo svojich úvahách zaoberá a za určitých podmienok ju ospravedlňuje.
"Nedobrovoľná eutanázia" (involuntary) označuje prípady, v ktorých je dotyčná osoba schopná vysloviť súhlas ku svojmu usmrteniu, ale nevyslovila ho. Buď preto, že nedostala otázku, alebo preto, že sa rozhodla ďalej žiť. V tejto situácii nie je podľa Singera eutanázia ospravedlniteľná.
Identifikačné číslo organizácie

Identifikačné číslo organizácie (skr. IČO; zákon 540/2001 Z.z. používa aj legislatívnu skratku identifikačné číslo, tento skrátený názov - pri zachovaní skratky IČO - používa niekedy aj napr. ŠÚ SR ) je 8 miestny číselný kód (staršie organizácie môžu mať ešte IČO zložené iba zo šiestich číslic), ktorý slúži na odlíšenie právnických osôb. IČO sa prideľuje aj fyzickým osobám - podnikateľom (napr. živnostníkom). Podľa identifikačného čísla možno nájsť určitú obchodnú spoločnosť, či inú právnickú osobu aj v prípade, ak došlo k zmene jej obchodného mena, resp. názvu alebo sídla. 
Prvých 7 číslic je poradovým číslom, posledná ôsma číslica má charakter kontrolného kľúča. Je nemenné počas celej doby právnej existencie právnickej osoby a fyzickej osoby vedenej v registri organizácií.
IČO prideľuje orgán štatistiky (pri obchodných spoločnostiach registrový súd). IČO je jedným z povinných údajov daňového dokladu. 
Typografia.
Identifikačné číslo organizácie (IČO) sa píše bez medzier. Príklad: IČO 12345679
Živnostenské podnikanie

Živnostenské podnikanie alebo živnosť je (na Slovensku a v Česku) druh podnikania. Upravuje ho predovšetkým zákon č. 455/1991 Zb. o živnostenskom podnikaní (živnostenský zákon). 
Nasledujúci text opisuje úpravu živnostenského podnikania platnú na Slovensku.
Definícia.
Živnostenské podnikanie (legislatívna skratka: živnosť) je definované ako podnikanie vykonávané za podmienok ustanovených živnostenským zákonom. K tomu vysvetlenie:
Terminologická poznámka: Živnostenský zákon označuje:
Činnosti, ktoré nikdy nie sú živnostenským podnikaním.
Živnostenským podnikaním nie sú : 
Okrem toho živnosťou nie je činnosť, ktorá je v rozpore s dobrými mravmi.
Delenie živností.
Z hľadiska predmetu podnikania sa rozlišuje :
Z hľadiska podmienok, ktoré treba splniť na prevádzkovanie živnosti, sa rozlišuje :
Do mája 2010 (teda do zrušenia koncesovaných živností) vyzeralo príslušné delenie živností takto :
Podmienky na prevádzkovanie živnosti.
Fyzická osoba resp. štatutárny orgán slovenskej právnickej osoby resp. vedúci podniku zahraničnej právnickej osoby musí na prevádzkovanie živnosti v zásade spĺňať nasledujúce tzv. všeobecné podmienky prevádzkovania živnosti :
Fyzická osoba, resp. u právnickej osoby (spravidla) jej zákonný zástupca, musí splniť aj tzv. osobitné podmienky prevádzkovania živnosti, čiže musí mať odbornú alebo inú spôsobilosť podľa príloh 2, 3 a 4 a § 21, 22 a 24 živnostenského zákona. Zákonný zástupca je bližšie charakterizovaný v § 11 živnostenského zákona.
Ďalšou podmienkou je získanie oprávnenia prevádzkovať živnostenské podnikanie (legislatívna a bežná skratka: živnostenské oprávnenie). Na tento účel treba živnosť ohlásiť (tzv. ohlásenie živnosti - pozri nižšie) a následne získať doklad nazývaný „osvedčenie o splnení podmienok ustanovených živnostenským zákonom na prevádzkovanie živností“ (legislatívna a bežná skratka: osvedčenie o živnostenskom oprávnení). Do mája 2010 sa na rozdiel od súčasnej právnej úpravy rozlišovalo ohlásenie živnosti (pre ohlasovacie živnosti) a požiadanie o vydanie koncesie (pre koncesované živnosti), a namiesto osvedčenia o živnostenskom oprávnení sa vydával živnostenský list (pre ohlasovacie živnosti) a koncesná listina (pre koncesované živnosti). 
Ako preukaz živnostenského oprávnenia možno následne namiesto osvedčenia o živnostenskom oprávnení používať aj výpis zo živnostenského registra. 
Náležitosti ohlásenia živnosti.
Podľa textu živnostenského zákona platí o náležitostiach ohlásenia živnosti nasledovné :
"§ 45: 
§ 45a Iné údaje k ohláseniu
§ 46
Tatra banka

Tatra banka, a.s. je banka na Slovensku.
Dejiny.
"Tatra banka, a. s." vznikla v roku 1990 ako prvá súkromná banka na Slovensku. Meno prevzala od pôvodnej Tatra banky založenej v roku 1885, ktorá bola v roku 1945 znárodnená a neskôr úplne zanikla.
Súčasnosť.
Tatra banka je v súčasnosti jednou z najväčších slovenských komerčných bánk a zároveň je lídrom na trhu v inováciách. Od svojho vzniku priniesla množstvo prelomových bankových inovácií a získala viac ako 280 ocenení od mnohých renomovaných vyhlasovateľov doma aj vo svete.
Jej dcérskymi spoločnosťami sú Tatra Asset Management, DDS Tatra banky a Tatra-Leasing. Tatra banka je súčasťou najsilnejšej rakúskej bankovej skupiny Raiffeisen Bank International AG.
Princípy fungovania.
Tatra banka je od svojho vzniku spoločensky zodpovednou firmou, ktorá podniká na etických princípoch a princípoch ESG. Orientuje sa primárne na podporu umenia, vzdelania a technológií. Prepojením týchto 3 svetov chce banka spoluvytvárať novú inteligentnú budúcnosť. Prostredníctvom svojej Nadácie Tatra banky podporila od založenia v roku 2004 projekty a granty sumou viac ako 11 miliónov eur.
Raiffeisen Banka Slovensko.
V roku 2013 spustila Tatra banka na slovenskom bankovom trhu unikátny projekt multibrand prístup a založila Raiffeisen banku Slovensko, ktorá pôsobí ako jej organizačná zložka so zameraním na vlastnú cieľovú skupinu a poskytovanie jednoduchých bankových produktov a služieb.
Tatra banka v číslach.
Tatra banka zamestnáva viac ako 3 300 zamestnancov, v roku 2024 má 70 pobočiek Tatra banky a 55 pobočiek Raiffeisen banky. V roku 2022 dosiahla historický míľnik 1 milión klientov.
Najvýznamnejšie inovácie.
TOP 12 za posledných 12 rokov:
365.bank

365.bank, a. s. je plnoformátová retailová banka so sídlom na Slovensku. Súčasťou bankovej skupiny 365.bank je aj Poštová banka, 365.invest, 365.nadácia, 365.fintech, Ahoj, PB Finančné služby, Art Fond, SkPay, PB Servis a Cards&amp;Co.
História.
Značka 365.bank vznikla pôvodne ako čisto digitálna banka. V roku 2021 sa uskutočnil transformačný proces, v ktorom vystriedala 365.bank na čele skupiny pôvodne materskú Poštovú banku a stala sa jej hlavnou značkou. Zároveň prebrala celú sieť kamenných pobočiek Poštovej banky. Po procese transformácie sa tak z 365.bank stal plnoformátový bankový dom s kompletnou škálou produktov vrátane tých, ktoré sú naviazané na osobný kontakt. V roku 2022 sa 365.bank stala najpreferovanejšou digitálnou bankou na Slovensku. Svoje služby poskytuje v 61 pobočkách po celom Slovensku a pod značkou Poštová banka pôsobí aj na poštách.
Štruktúra spoločnosti.
Predstavenstvo
Dozorná rada
Ekológia a 365.bank.
Ekológia a udržateľnosť patria medzi kľúčové hodnoty a princípy 365.bank. V októbri 2021 banka podpísala "Memorandum Slovenskej bankovej asociácie" o trvalo udržateľnom podnikaní a rozvoji. V memorande sa okrem iného zaviazala, že bude hľadať nové spôsoby, ako minimalizovať dopady svojich aktivít na životné prostredie, bude pokračovať v digitalizácii, v znižovaní uhlíkovej stopy či podporovať projekty verejnej sféry, občianskych iniciatív alebo dobrovoľníctvo. Súčasťou dokumentu je aj vytvorenie sektorového štandardu ESG certifikácie firemných klientov, dodávateľov a partnerov.
Ekologické aktivity banky: Bezplastový účet, EKO hypotéka, Ekologické investovanie v aplikácii 365.bank, recyklácia kariet na eko lavičky, redukcia plastového odpadu, spolupráca s OZ Ružínska priehrada na osadení nornej steny pre zachytávanie plastového odpadu
Charta diverzity.
V roku 2022 sa 365.bank stala oficiálnym signatárom Charty diverzity z dielne Nadácie Pontis. Prihlásila sa tak k záväzku vytvárať a udržiavať pracovné prostredie založené na princípoch rozmanitosti, nediskriminácie a rovnosti, a to bez ohľadu na vek, pohlavie, etnicitu, náboženstvo, sexuálnu orientáciu či zdravotné znevýhodnenie. Charta diverzity je dobrovoľná iniciatíva firiem a organizácií na podporu inklúzie a diverzity na pracoviskách s cieľom poskytovať prácu a príležitosti všetkým bez rozdielu.
OTP Banka Slovensko

OTP Banka Slovensko bola banka na Slovensku. Majoritným vlastníkom banky (viac ako 90% akcií) bola od roku 2002 do roku 2020 maďarská OTP Bank Rt. Banka mala na Slovensku 69 pobočiek. Ústredie banky bolo v Bratislave. 1. októbra 2021 banka skončila a klienti OTP boli presmerovaní do ČSOB.
Bývalé produkty.
Banka poskytovala produkty pre individuálnych klientov, firmy a pre malých podnikateľov:
Bývalá OTP READY nadácia.
Nadácia OTP Ready bola určená na finančné vzdelávanie mladých ľudí, ktorá bola založená v roku 2015. Nadácia sa starala o finančnú osvetu mladej generácie, pre vykonávanie správnych rozhodnutí v oblasti financií a pre zvýšenie finančnej gramotnosti. Vzorom pre vytvorenie nadácie je OTP Bank Nyrt a Nadácia Fáyho Andrása.