Ezoterizmus

Ezoterizmus je komplex ezoterických pojmov a názorov. Slovo vzniklo z gréckeho slova ["esōterikos"], ktoré pochádzalo zo slova ["esō"] „vnútri“. Prenesený význam je potom: „vzťahujúci sa na vnútorné“. Súbor konkrétnych ezoterických prvkov sa nazýva ezoterika. Antonymum je "exoterizmus".
Ezoterické vedenie je také, ktoré je možné získať len v úzkej skupine „osvietených“, „zasvätených“ alebo mimoriadne vzdelaných ľudí. Exoterické poznanie je oproti tomu všeobecne známe, verejne prístupne a stabilne prijímané v celej spoločnosti.
Ďalšie významy.
V súčasnosti, hlavne v po anglicky hovoriacich krajinách, sa slovo „ezoterizmus“ používa nielen na označenie mystických vedomostí a praxe, ale aj prenesene na vnemy alebo vedomostí, ktoré sa dajú ťažko pochopiť alebo zapamätať, ako je napr. teoretická fyzika alebo sa vzťahujú na veľmi špecifické podrobnosti istého odvetvia, napr. „ezoterická“ bejzbalová štatistika.
„Ezoterický“ niekedy znamená, že k regulárnemu obsahu sa pridá ďalší, ktorý ten pôvodný rozširuje. Napr. pri zasväteniach.
Ďalej označuje niečo tajné, čo sa neutajuje zámerne, ale zo samej podstaty veci. Napr. ak je niečo prístupné len pre ľuď í s vhodným vzdelaním alebo intelektuálnym pozadím.
Pôvod.
Platón v dialógoch "Alkibiades" (cca 390 pred Kr.) používa výraz "to esó" vo význame „vnútorné veci“. V dialógoch "Theaitétos" (cca 390 pred Kr.) zase používa "ta eksó" s významom „vonkajšie veci“. Pravdepodobne najskorší výskyt gréckeho adjektíva "esóterikos" je v diele Lukiana zo Samosaty "Dražba životov" (alebo "Dražba filozofických škôl") (cca 166 po Kr.).
História.
Ezoterizmus nie je súrodá tradícia, ale veľký rad často nesúvisiacich prvkov a hnutí.
Rímska ríša mala niekoľko tajomných náboženstiev, ktoré vyžadovali zasvätenie. Podobne sa niektorým javilo aj kresťanstvo s rituálom krstenia. Gnostické hnutia o sebe tvrdili, že vlastnia tajné poznanie ("gnósis"), podobne ako ďalší antický smer zvaný hermetizmus.
Izmaeliti dbali na rozlišovanie medzi „vnútorným“ a „vonkajším“. Verili, že duchovné spasenie prichádza cez prijaté ezoterické svetlo ("Nur"), čo je vlastne hľadanie duchovného osvietenia.
Aj keď v dejinách existuje mnoho ezoterických subjektov, ktorých začiatky siahajú tisícky rokov do minulosti, do dnešných dní žiaden z nich neprežil ako tradícia s priamou kontinuitou. Potom ich mŕtve myšlienky ožívali vďaka rôznym revivalistickým kultúrnym vlnám. Napr. počas talianskej renesancie prekladatelia ako Marsilio Ficino alebo Pico della Mirandola upriamovali svoju pozornosť na novoplatonizmus a texty, o ktorých si mysleli, že hovoria o predmojžíšovskom hermetizme.
V 17. storočí európsky ezoterizmus prešiel do "rozekrucianizmu" a neskorších foriem slobodomurárstva. V polovici 19. storočia nový záujem o ezoterizmus hlavne vo Francúzsku podnietil vznik teozofického hnutia Heleny Blavatskej. V 20. storočí sa Teozofia ďalej transformovala vďaka Annie Besantovej, C. W. Leadbeaterovi, Alice Baileyovej, Rudolfovi Steinerovi a ďalším. Teozofii sa prisudzuje hlavný vplyv na rozmanitosť dnešného ezoterizmu, prejavujúceho sa v rôznych metafyzických organizáciách a skupinách hnutia new age. Antropozofia je syntéza západných ezoterických tradícií a Teozofie, ktorú vytvoril Rudolf Steiner na začiatku 20. storočia, aby stimulovala vývoj vo vzdelávaní, poľnohospodárstve a medicíne. Treba spomenúť ešte ezoterické školy G. I. Gurdžijeva a P. D. Uspenského, ktoré sa snažili rozvíjať ľudskú individualitu.