burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Phineas a Ferb

Phineas a Ferb () je americký animovaný seriál, ktorý v USA vysiela Disney Channel, na Slovensku Slovenská televízia.
Opis.
Phineas a Ferb sú nevlastní bratia, ktorí nemajú cez prázdniny čo robiť, tak napríklad urobia svoju pláž, postavia horskú dráhu alebo zachraňujú kamarátovi rybku. Ich sestra chce tomu všetkému zabrániť, ale vždy, keď ich skoro dostane, ich výtvory sú preč. Ich maznáčik vtákopysk Perry je tajným agentom, kazí diabolské plány vedcovi Doofenshmirtzovi, ktorý vždy niečo vymyslí.
Série.
Zoznam častí seriálu Phineas a Ferb
Ed Belfour

Edward John Belfour (* 21. apríl 1965, Carman, Kanada) je bývalý kanadský hokejový brankár.
V sezóne 1986–87 sa stal majstrom univerzitnej súťaže NCAA v drese University of North Dakota. Nasledujúci rok podpísal ako voľný agent zmluvu s klubom NHL Chicago Blackhawks. Na začiatku 90. rokov sa stal jedným z najuznávanejších brankárov v NHL, počas svojej prvej sezóny NHL dosiahol Calder Trophy pre najlepšieho nováčika ako aj ďalšie významné ocenenia. 2. júla 1997 sa stal hráčom Dallas Stars a v roku 1999 v jeho drese získal Stanley Cup. Neskôr hrával ešte za Toronto Maple Leafs a Florida Panthers, v roku 2007 odohral 20 zápas za švédsky druholigový klub Leksands IF. Celkovo odohral v NHL vyše 1000 zápasov a s počtom víťazstiev 484 je tretím najlepším brankárom histórie NHL. Belfour mal na svojej maske zobrazeného orla, preto dostal aj prezývku orol.
Lawrence James DeLucas

Lawrence James DeLucas (* 11. júl 1950, Syracuse, New York, USA) je americký vedec a astronaut, 272. človek vo vesmíre po absolvovaní letu raketoplánom.
Životopis.
Vysokoškolské vzdelanie v odbore chémia získal na univerzite v Birminghame (University of Alabama at Birmingham). Tu tiež už ako doktor získal v rokoch 1994-1996 zamestnanie vo vedeckom centre makromolekulárnej chémie (), neskôr sa stal jeho riaditeľom. Je autorom 25 patentov a dvoch vedeckých kníh. 
Ešte pred svojím letom sa oženil a založil si rodinu. Jeho manželkou je Katherine Gesterová, majú dcéru Katherine (* 1983) a dvoch synov - Roberta (* 1982) a Johna (* 1987). Používa prezývku Larry. Jeho záujmy: basketbal, bowling, modely lietadiel, astronómia. 
Let do vesmíru.
Raketoplán Columbia odštartoval k svojmu 12. letu z rampy 39 na Vesmírnom stredisku Johna F. Kennedyho začiatkom leta roku 1992. Na jeho palube bolo vedecké laboratórium Spacelab v prevedení USML-1 a tiež sedemčlenná medzinárodná posádka. Veliteľom misie bol Richard Richards, s DeLucasem leteli ďalej Kenneth Bowersox, Carl Meade, Eugene Trinh z Vietnamu a dve ženy, Bonnie Dunbarová a Ellen Bakerová. Doktor DeLucas, ktorému mal necelých 42 rokov, tu bol ako univerzitný biochemik špecialistom pre užitočné zariadenia, teda obsluhu Spacelabu. Misia získala v tom čase rekord v dĺžke letu raketoplánu aj vďaka odkladanému pristátiu pre zlé počasie na kozmodróme v USA. Nakoniec pristáli tam kde štartovali, na Floride. V evidencii COSPAR bol let katalogizovaný ako 1992-034A. Je registrovaný ako 272. človek vo vesmíre s 13 dňami stráveným v kozme.
Ikarus 415

Ikarus 415 je vysokopodlažný autobus radu 400. Ten mal nahradiť zastaraný rad 200. Už v 70. rokoch sa začal vyvíjať nový rad mestských a prímestských autobusov. V roku 1978 bol skonštruovaný prvý prototyp tohto radu - Ikarus 410 NE. Konštrukčne bol podobný Ikarusu 415, odlišoval dizajnom a rozmermi. Po tomto prototype bolo vyrobených ešte niekoľko skúšobných autobusov rôznych označení. Až v roku 1984 bol vyrobený prototyp označený ako Ikarus 415. Po zahájení sériovej výroby došlo pri verzii 415.10 v roku 1992 k zmene predného čela a zadných dverí. Smerové svetlá boli oddelené od stretávacích a zaoblené, predné sklo bolo delené. Zadné dvere sa zmenšili na jednoprúdové.
Popis.
Ikarus 415 je krátky, dvojnápravový autobus mestského a prímestského typu. Podľa toho bol prispôsobený interiér. Nástup a výstup zabezpečovali celopresklené dvojkrídlové dvere o počte 2 až 3 otvárané dovnútra, ktoré mali šírku 1360mm. V novších verziách boli zadné dvere široké 860mm. Sedadlá boli v usporiadaní 2+1, za strednými dverami mohli byť aj v 2+2. Oproti stredným dverám bola plošina pre 2 kočíky. Prímestská verzia mala usporiadanie sedadiel aj v 2+2 v celom vozidle ale zadné dvere chýbali. Podlaha bola vo výške 770mm, mohla sa líšiť od rozmerov kolies. Za zadnou nápravou bola podlaha zvýšená, kde sa nachádzal radový 6-valcový motor. Nádrž na naftu bola umiestnená za prednou pravou nápravou.
Výskyt na Slovensku.
 Bratislava 
Do zbierky historických vozidiel Dopravného podniku Bratislava bolo v auguste 2015 vybrané vozidlo #4122 zastupujúce najpočetnejšiu sériu Ikarusov 415.
 Košice
Milka (rozlišovacia stránka)

Milka môže byť:
Aioli

Aioli alebo Aiolovia (starogr. Αιολείς - Aiolis) bol jeden zo starogréckych kmeňov. Svoj pôvod odvodzovali od Aiola, syna Helléna, otca gréckeho národa.
Dejiny.
Aioli začali na grécku pevninu zostupovať približne medzi rokmi 2000 až 1900 pred Kristom. Prešli cez Epirus, Macedóniu a usadili sa v severnej časti Tesálie. Tu splynuli s pôvodnými obyvateľmi - Pelasgami. Je možné, že Achájci boli jeden z kmeňov Aiolov, čo by potvrdzovali aj niektoré jazykové podobnosti. Medzi aiolskými kmeňmi v Tesálii boli aj Grékovia, podľa ktorých neskôr Rimania nazývali všetkých Grékov (Graeci). Aiolského pôvodu boli pravdepodobne aj obyvatelia Boiótie. Počas dórskej invázie sa časť Aiolov z Tesálie vysťahovala na ostrov Lesbos a Tenedos (dnes Bozkada v Turecku) a na priľahlé anatólske pobrežia krajov Lýdia a Troas. Toto anatólske historické územie sa podľa nich nazýva Aiolida (gr. Aiolis).
V neskoršom období boli Aiolovia známi svojou poéziou. Najznámejší umelci bola poetka Sapfó z Lesbu a Hesiodos z Kýmé.
Jazyk.
Aiolovia hovorili aiolskou gréčtinou, jazykom najviac podobným gréckej arkádocyperčine, ktorou rozprávali potomkovia Achájcov. Oba jazyky teda pochádzali zo starej achájčiny mykénskeho obdobia (3000-1450 pred Kr.). Jazyk sa ďalej delil na viac dialektov (tesálsky, boiótsky, anatólsky). Jazyk Aiolov zanikol medzi 3.-1. stor. pred Kr., kedy grécke dialekty boli nahradené zjednocujúcim jazykom iónskeho, aténskeho dialektu-koiné. Lingvisti našli dnes pozostatok staroaiolského dialektu vo viacerých dedinách modernej východnej Tesálie, ktorým hovoria miestni dedinčania.
Schola Gregoriana Pragensis

Schola Gregoriana Pragensis je mužský spevácky zbor, ktorý založil David Eben v roku 1987.
Zbor sa venuje stredovekej duchovnej hudbe so zameraním na interpretáciu gregoriánskeho chorálu. Spolupracoval s celým radom špičkových českých aj zahraničných interpretov (Petr Eben, Jiří Bárta, Jaroslav Tůma, Tomáš Thon, Iva Bittová, Choeur grégorien de Paris, Boni pueri, Musica Florea a ďalšími.
Učedníci

Učedníci je hudobná skupina zameraná na kresťanský folk. Vznikla v roku 1985 a v súčasnej dobe má 5 členov: 
Diskografia.
Piesne z prvých 8 albumov sú zhromaždené v "Zpěvníku Učedníci".
Joe Frank Edwards

Joe Frank Edwards (* 3. február 1958, Richmond, Virgínia, USA) je americký vojenský pilot a kozmonaut, ktorý absolvoval na palube raketoplánu osemdňový let a pobyt na orbitálnej stanici Mir.
Životopis.
Stredoškolské štúdium ukončil roku 1976 na Lineville High School v Alabame a potom pokračoval v štúdiu na leteckej akadémii US Naval Academy. Túto zakončil v roku 1980 a stal sa vojenským letcom. V roku 1983 absolvoval nasadenie vo vojne v Libanone. V roku 1986 absolvoval na akadémii ďalšie štúdium, po ktorom sa stal testovacím pilotom. Absolvoval vysokoškolské štúdium na University of Tennessee v Knoxville so zameraním na letecké systémy. S úspechom školu ukončil v roku 1994. V roku 1992 bol odvelený do Pentagónu, kde zastával funkciu operačného dôstojníka. O dva roky neskôr ho získala NASA. V Houstonskom Johnsonovom vesmírnom stredisku prešiel potrebným výcvikom a v roku 1998 letel do vesmíru. Mal vtedy 40 rokov. U NASA zostal do roku 2000, potom sa rozhodol odtiaľ odísť a začať súkromne podnikať. Joe Edwards je ženatý, vzal si Janet rodenú Raganovú. V mladosti mal rád loptové hry, na škole hral futbal, softball a basketbal. 
Let do vesmíru.
V roku 1998 sa zúčastnil ako pilot misie STS-89 na palube raketoplánu Endeavour a stal sa tak 369. kozmonautom sveta. Misia bola katalogizovaná v COSPAR pod označením 1998-003A. Sedemčlenná posádka po dosiahnutí orbitálnej dráhy aktivovala laboratórium Spacehab na palube raketoplánu, potom zaparkovala pri ruskej stanici Mir, vyložila zásoby a spoločne s obsluhou stanice niekoľko dní plnila stanovené úlohy. Zanechala tu astronauta Thomasa a jeho miesto neho astronaut Wolf. Misia bola úspešná. Štart aj cieľ bol na Floride, na kozmodróme Cape Canaveral Air Force Station.
Patsy Kensitová

Patricia Jude Francis „Patsy“ Kensit (* 4. marec 1968, Hounslow, Greater London, Anglicko) je anglická herečka a speváčka skupiny Eighth Wonder, známa z mnohých vystúpení v televízii.
Nikolaj Michajlovič Girenko

Nikolaj Michajlovič Girenko (, * 31. október 1940, Leningrad – † 19. jún 2004, Petrohrad) bol ruský etnológ-afrikanista a aktivista za ľudské práva.
Známy bol predovšetkým ako aktivista za práva národnostných menšín.
Životopis.
Absolvoval vtedajšiu Leningradskú štátnu univerzitu v odbore orientalistiky. Po doštudovaní pôsobil ako tlmočník medzi sovietskymi špecialistami a domorodými kmeňmi na Zanzibare. Pôsobil vo viacerých etnologických a antropologických inštitúciách.
V Petrohrade usporiadal viacero seminárov upozorňujúcich na rozširujúci sa trend extrémizmu. Zúčastňoval sa aj medzinárodných konferencii týkajúcich sa ľudských práv. Figuroval ako svedok a konzultant vo viacerých súdnych procesoch proti ultranacionalistickým organizáciám a jednotlivcom.
19. júna 2004 bol Nikolaj Girenko zastrelený vo vlastnom byte v Petrohrade. Vrahovia (podľa Girenkovej dcéry boli dvaja) neboli odhalení.
Sršeň obyčajný

Sršeň obyčajný (zriedkavo: sršeň európsky, staršie: veľký sršeň, staršie alebo ľudovo: sršeň; lat. "Vespa crabro") je druh z rodu sršeň ("Vespa") z čeľade sršňovité (Vespidae).
Sršne sú spoločenský hmyz. Hlavou kolónie je kráľovná, ktorá je najväčším jedincom v hniezde dosahuje veľkosť 2550 mm. O fungovanie kolónie sa starajú neplodné robotnice, ktoré sa starajú o potomstvo. Na rozdiel od včiel si sršne nepripravujú zásoby na zimu a hniezdo je jednosezónne, obvykle zaniká koncom septembra. Zimu prežívajú len oplodnené kráľovné, ktoré na jar založia nové kolónie. Najčastejším miestom sú dutiny stromov a podkrovia starých domov so sedlovou strechou.
Živí sa hmyzom, ovocnými šťavami a nektárom.
Má 2 páry krídiel, 3 páry nôh a 1 pár tykadiel. Bruško je čierno-žlté.
Rozšírenie.
Ide o európsky druh. Bol introdukovaný aj do Severnej Ameriky. Tu sa však výrazne nepremnožil.
Anthony Wayne England

Anthony Wayne England (* 15. máj 1942, Indianapolis, Indiana, USA) je bývalý americký astronaut, ktorý v lete roku 1985 letel necelých 8 dní v raketopláne Challenger. 
Životopis.
Základnú školu absolvoval v rodnom Indianapolise, strednej potom v Severnej Dakote. Bol rádioamatér. Vysokoškolské vzdelanie získal na univerzite Massachusetts Institute of Technology. Zamestnaný bol na univerzite v Michigane ("University of Michigan"), Ann Arbob ako vyučujúci profesor. K NASA sa dostal 4. augusta 1967. Je ženatý a má dve deti. 
Let do vesmíru.
Bol na palube raketoplánu Challenger spolu s ďalšími šiestimi astronautmi. Išlo o misiu označenú neskôr v COSPAR ako 1985-063A. Na palube so sebou viezli niekoľko paliet pre laboratórium Spacelab 2 a skleník pre rastlinstvo a malou družici PDP. Napriek niekoľkým technickým problémom bola misia označená ako úspešná. Doktor Anthony England tu pôsobil ako geofyzik. Pristáli na základni Edwards v (Kalifornii - Mohavská púšť).
Stanislav Štepka

Stanislav Štepka (* 26. júl 1944, Radošina) je slovenský spisovateľ, dramatik, režisér, scenárista, herec, textár, zakladateľ a vedúca osobnosť Radošinského naivného divadla.
Stanislav Štepka v roku 1965 absolvoval Pedagogickú fakultu v Nitre, neskôr, v roku 1977, žurnalistiku na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Od roku 1963 sa stal umeleckým šéfom Radošinského naivného divadla (RND). V decembri toho istého roku mala premiéru jeho prvá divadelná hra, "Nemé tváre alebo Zver sa píše s veľkým Z". V rokoch 1964 až 1969 bol Štepka pedagógom v Bojnej, v rokoch 1970 – 1975 bol redaktorom Učiteľských novín v Bratislave, medzi rokmi 1976 až 1983 pracoval ako redaktor zábavných programov Československého rozhlasu v Bratislave. Od roku 1983 je Stanislav Štepka profesionálnym divadelníkom a spisovateľom na voľnej nohe. Od roku 1997 je majiteľom Agentúry RND, ktorá sa stará o chod a prevádzku Radošinského naivného divadla.
Stanislav Štepka žije v Bratislave, je ženatý a má dve deti.
Zoznam piesňovej tvorby (výber).
(h: /) – doteraz nezistený autor hudby
Fej Ťün-lung

Fej Ťün-lung (, trad. ), ; * 5. máj 1966) je bývalý čínsky kozmonaut. V októbri 2005 absolvoval takmer päťdňový kozmický let loďou Šen-čou 6. 
Životopis.
Ťun-lung pochádza z mesta Kun-šan v provincii Ťiang-su. V rokoch 1982-1986 študoval na vojenskej vysokej leteckej škole s vynikajúcim prospechom. Po štúdiu slúžil vo vojenskom letectve. 
Kozmonaut.
V októbri 1995 začal medzi čínskymi vojenskými pilotmi výber do oddielu kozmonautov. Po úspešnom absolvovaní všetkých testov bol v januári 1998 zaradený medzi kozmonautov. Pri prvom čínskom pilotovanom kozmickom lete (2003, Šen-čou 5) bol v užšej skupine piatich astronautov pripravujúcich sa na let. 
Roku 2005 bol menovaný za veliteľa druhého čínskeho letu v lodi Šen-čou 6, ďalším členom posádky bol Nie Chaj-šeng. Loď odštartovala 12. októbra 2005 o 3:00 UTC. 
Po splnení letového programu pristáli kozmonauti v návratovom modulu 16. októbra 2005 o 20:33 UTC. Orbitálny modul zostal na obežnej dráhe s očakávanou životnosťou pol roka, zanikol v atmosfére 1. apríla 2008. 
Roku 2008 bol zaradený do záložnej posádky letu Šen-čou 7. Bol náhradníkom pilota Liou Po-minga.
Chickenfoot

Chickenfoot je americká hardrocková skupina, ktorá vznikla v roku 2008. Je považovaná za superskupinu, pretože všetci štyria členovia boli alebo sú súčasťou známych skupín (s výnimkou Satrianiho, ktorý je skôr sólový umelec): spevák Sammy Hagar (ex-Van Halen a Montrose), basgitarista Michael Anthony (ex-Van Halen), gitarista Joe Satriani a bubeník Chad Smith (Red Hot Chili Peppers). Symbol a názov skupiny odkazujú na mierový symbol a znak stopy amerického kuraťa.
História.
História sa začína v Cabo San Lucas, mexickom meste kde Sammy Hagar v roku 1990 si otvoril klub s kolegami Van Halen s názvom Cabo Wabo Cantina. Prakticky ihneď nastala situácia, o ktorej sa Sammy vyjadril v poľskom Teraz Rocku: "Prestali sme byť priatelia, začali sme sa nenávidieť a hádali sa" Vokalista vykúpil podiely zostávajúcich majiteľov a prebudoval miesto v jednu z najväčších atrakcii. V roku 2002 sa na jednej akcii objavil Chad Smith, bubeník Red Hot Chili Peppers, ktorý bol v Mexiku na dovolenke. Každý rok Sammy uskutoční narodeninové oslavy, ktoré trvajú týždeň a počas nich hrá z rôznymi ľuďmi. Chad si kúpil vlastný pozemok, páni sa spriatelili a rozhodli sa spolu hrať. Hagar sa chopil gitary, na bas gitaru nastúpil Michael Anthony a po niekoľkých ďalších rokoch trio vystupovalo niekoľkokrát ročne. V roku 2008 prevzal iniciatívu Chad Smith: "Povedal som Sammymu, že Chili Peppers si berú na nejaký čas voľno a že je to vynikajúca chvíľa pre nahranie albumu. On na to zareagoval nadšené, ale hneď podotkol, že nie je dostatočne dobrý gitarista, aby mohol hrať so mnou a Mikeom" Vokalista zavolal Joe Satrianimu, s ktorým mali nejaké pletky v kapele Planet Us (2002 – 2003). Virtuóz súhlasil prakticky ihneď "Bola to šanca na rozšírenie mojich aktivít a súčasne je to návrat k hudbe, akú som komponoval v dobe, než som sa rozhodol pre sólovú kariéru. Vždy som sa považoval za gitaristu, ktorý stojí v pozadí za spevákom". Kapela spolu hrala na koncerte Hagara v The Pearl Concert Theater v Las Vegas, v roku 2008. Akcia sa im tak zapáčila, že zatúžili po niečom viac. "Pozreli sme sa na seba a hneď nám bolo jasné, že to medzi nami klape. Čo sme s tím mali robiť" spomína Satriani. Počas prvého víkendového jamovania vzniklo niekoľko nových skladieb. S takým prístupom a rýchlosťou vznikal celý materiál úplne bez problémov. V septembri odišli hudobníci do Skywalker Sound, štúdia George Lucasa, aby tam nahrali prvé album. Do decembra sa tam objavili ešte 2-krát. K posledným úpravám prišlo tento rok 5. júna, keď nové album Chickenfoot uzrelo svetlo sveta.
Baccaurea

Baccaurea je tropický rod z čeľade fylantovité (Phyllanthaceae). Rod obsahuje asi 80 druhov, ktoré rastú v Indomalajskej oblasti a v západnom Pacifiku.
Synonymá.
Rod je známy aj pod týmito synonymami:
Mangovník

Mangovník ("Mangifera") je rod rastlín z čeľade obličkovcovité (Anacardiaceae).
Mangovníky rastú v Ázii a väčšina druhov je vážne ohrozená odlesňovaním. Niektoré druhy, napr. "Mangifera casturi", sa vo voľnej prírode už nevyskytujú.
Plod mangovníka indického ("Mangifera indica") je ovocie mango.
Raí

Raí, celým menom Raí Souza Vieira de Oliveira (* 15. máj 1965, Ribeirão Preto) je bývalý brazílsky futbalový stredopoliar. Bol členom brazílskeho mužstva, ktoré vyhralo Majstrovstvá sveta vo futbale 1994. Na klubovej úrovni hrával predovšetkým za São Paulo FC a Paris Saint-Germain. Raí je tiež mladším bratom ďalšej brazílskej futbalovej legendy, Sócratesa.
Na Majstrovstvách sveta 1994 začínal ako kapitán brazílskeho mužstva, vo svojom prvom zápase proti Rusku premenil pokutový kop. Neskôr prenechal kapitánsku pásku Dungovi a od štvrťfinále nedostal v základnej zostave príležitosť.
Je považovaný za najlepšieho hráča São Paulo FC histórie, v jeho drese vyhral všetky turnaje, ktoré bolo možné vyhrať. Väčšinou hrával na pozícií útočného stredopoliara a bol kapitánom tímu. Raí (a tréner Telê Santana) sú považovaný za najdôležitejšiu súčasť tímu São Paula, kvôli ktorým sa klub sa stal najúspešnejším brazílskym klubom na národnej scéne.
V rokoch 1993 až 1998 hrával vo Francúzsku za Paris Saint-Germain. V roku 1998 sa rozhodol vrátiť do São Paula, pretože tento klub považoval za vhodný pre koniec kariéry. Tím bol kompletne zmenený, doplnený o mladé hviezdy ako Denílson a França. Jediným hráčom, ktorý zostal z víťazného tímu z roku 1993 bol brankár Rogério Ceni. V roku 2000 získal svoje posledné ocenenie, regionálne majstrovstvá vo futbale São Paula.
V roku 1992 získal ocenenie Juhoamerický futbalista roka.
Mangovník bornejský

Mangovník bornejský ("Mangifera casturi") známy v oblasti výskytu ako "kasturi", "kastuba" alebo "pelipisan" je vždyzelený ovocný strom z čeľade obličkovcovité ("Anacardiaceae").
Bol endemitom južného Bornea, rástol v okolí Banjarmasinu v Indonézii. Dnes sa v prírode kvôli klčovaniu pralesov už nevyskytuje, prežíva len v kultúre. Rodí purpurovo-čierno fľakaté plody veľmi sladkej chuti, dužina je tmavooranžová.
Prekmurčina

Prekmurčina (iné názvy východná slovinčina, panónska slovinčina, zámurčina; po slovinsky "prekmurščina, prekmürščina, prekmürski jezik, panonska slovenščina, vzhodnoslovenščina"; po maďarsky "vend nyelv") je nárečie slovinčiny, ktorým sa hovorí najmä v kraji Prekmurje (prekmur. nárečím "Prekmürsko") - severne od rieky Mura v Slovinsku a v Slovenskom Porabji (maď. "Vendvidék", slovin. "Slovensko Porabje" ) v Maďarsku, ale i v Rakúsku. Používa ho okolo 80 000 ľudí. 
Nárečie je lexikou, výslovnosťou aj skloňovaním značne odlišné od spisovnej slovinčiny. Spolu s prleským nárečím tvorí tzv. panónsky dialekt slovinčiny.
Od 18. storočia do roku 1919 sa na príslušnom území (vtedy súčasť Uhorska) používala spisovná prekmurčina (bol to aj vyučovací jazyk na školách), v roku 1920 ho nahradila spisovná slovinčina, ale spisovná prekmurčina sa čiastočne používala v tlači až do konca druhej svetovej vojny.
Bývalé názvy.
V 19. stor. sa nárečie (jazyk) nazýval(o) aj "vendčina" - "vendski jezik" (slovin.), "vend nyelv" (maď.), "Wendisch" (nem.); v maďarčine sa tento názov používa dodnes. Od 16. do 18. storočia sa nazýval(o) - najmä odborne - "vandalčina" - "lingua vandalicus" (lat.), "vandalszka jezik" (slovin.), "vandalus nyelv" (maď.), "Wandalisch" (nem.). V 18. a 19. ho slovinskí autori nazývali aj "stará slovinčina" - "sztári szlovenszki jezik" (slov.). Do začiatku 19. stor. sa nárečie (jazyk) v maďarčine označovalo (aj) ako "tót nyelv" (maď.), t. j. prekmurskí Slovinci mali (aj) to isté označenie ako Slováci (pozri tót).
Zoznam moderných a administratívnych budov v Košiciach

Toto je zoznam moderných a administratívnych budov v Košiciach. Objekty sú v zozname radené spravidla v chronologickom poradí podľa rokov výstavby.
Rezidenčné komplexy.
Toto je zoznam developerských projektov s obytnou funkciou v Košiciach. Po stavebnom útlme v 90. rokoch 20. storočia sa v Košiciach na rozdiel od západoslovenských miest začalo v nultých rokoch 21. storočia s výstavbou iba ojedinelých developerských projektov. Stavebný boom nastal až po odznení finančnej a hospodárskej krízy v roku 2008, kedy okrem lokálnych investorov vstúpili na miestny realitný trh bratislavskí a zahraniční developeri.
Pre staršiu výstavbu – "Pozri aj:" Košické sídliská
Cesta II. triedy 534 (Slovensko)

Cesta II. triedy 534 ("II/534") je cesta II. triedy na Slovensku v Prešovskom kraji. Na svojej dĺžke 10,942 km spája mestá Poprad a Vysoké Tatry. 
História.
Cesta pôvodne viedla z obce Gemerská Poloma (vtedy "Veľká Poloma"), kde sa oddeľovala od cesty II/533, cez Dobšinú a Poprad (v krátkej peáži s cestou I/18) do Starého Smokovca vo Vysokých Tatrách. Po roku 1950 bol k ceste pričlenený tiež úsek cesty II/533 Rožňava – Gemerská Poloma. V roku 1956 bol úsek Rožňava – Poprad preklasifikovaný na cestu I. triedy a zaradený do cestného ťahu I/67.
Úsek Poprad – Starý Smokovec viedol v rokoch 1946 až 1968 po dnešných cestách III/3080 a III/3093 z centra Popradu z križovatky s vtedajšou trasou cesty I/18 (dnešná križovatka Partizánska/Slovenského odboja) cez miestnu časť Veľká a ďalej cez Veľký Slavkov a na dnešnú trasu sa napájal v blízkosti železničnej zástavky Nová Lesná. V rokoch 1967 až 1968 bola cesta preložená do novo vybudovanej trasy zhodnej s dnešnou a bol tiež rozšírený pôvodný úsek cesty od železničnej zástavky Nová Lesná po Starý Smokovec.
Priebeh.
Cesta II/534 sa začína na okraji Popradu, kde sa začína na križovatke s I/18 odkiaľ pokračuje križovatkami s cestami III/3082, III/3093, III/3081 a končí na križovatke s cestou II/537 v meste Vysoké Tatry v časti Starý Smokovec.
Vandalčina

Vandalčina môže byť:
Vendi

Vendi je iné označenie pre Venedov (označenie Slovanov u rímskych autorov), pozri Venedi
Vendi alebo Vendovia môže byť:
Vendčina

Vendčina môže byť:
Memory Alpha

Memory Alpha je online encyklopédia fiktívneho sveta Star Treku. Ide o databázu väčšiny relevantných informácii spracovanú wiki spôsobom. Je písaná komunitou dobrovoľných prispievateľov podobne ako Wikipédia, využíva softvér MediaWiki. Má vlastnú doménu, ktorú hostinguje spoločnosť Wikia Inc.
Poskytuje súhrnný zdroj informácii o postavách, rasách, technológiách zo sci-fi sveta, ktoré sú vzájomne hypertextovo prepojené. Obsahuje podrobný popis všetkých epizód seriálov a filmov Star Treku, vyzrádza tak ich dej bez upozornenia. Na rozdiel od spracovania vo Wikipédii, Memory Alpha vo svojej licenčnej politike umožňuje používať obrázky a ostatné multimediálne záznamy zo Star Treku. Pod licenciou Creative Commons je obsah článkov naďalej vlastníctvom prispievateľov, ktorý obsah uvoľňujú výhradne na nekomerčné použitie, pri zachovaní licencie. Samotný web Memory Alpha však poskytuje priestor na umiestňovanie komerčných reklamných bannerov. 
Vznik a história.
Tvorcovia nápadu sú Harry Doddema a Dan Carlson, pričom obsah článkov doplňuje práve komunita prispievateľov. Pôvodne chcel Dan Carlson vytvoriť osobnú databázu "Starfleet Reference Databank", ale zamýšľaný rozsah nemohol jednotlivec zvládnuť, preto privítal nápad Harryho Doddema použiť wiki prispievateľstvo. 
Oficiálne bola Memory Alpha spustená 5. decembra 2003 a o dva mesiace mala už tisíc článkov. Až do apríla 2004 Carlson hostingoval stránky encyklopédie na vlastnom webe. Po zmene adresy a hostingu začala byť Memory Alpha dostupná aj v iných jazykových verziách. Vo februári 2005 prešla encyklopédia pod hosting Wikia Inc. Postupne pribudla možnosť vlastných blogov, podcastu a zjednotenie formátovania ako u Wikimedia Commons. V októbri 2006 vznikla verzia encyklopédie orientovaná na alternatívnu realitu v Star Treku. V júni 2009 mala anglická verzia encyklopédie vyše 30 000 samostatných článkov.
Jazykové verzie.
Sú zoradené podľa dátumu ich spustenia
Chladný

Chladný ("Chladni, Chladná"):
Muhammad Ahmad Fáris

Muhammad Ahmad Fáris (; * 28. máj 1951, Aleppo, Sýria† 19. apríl 2024, Gaziantep, Turecko) bol vojenský letec, prvý kozmonaut zo Sýrie. So Sojuzom sa v roku 1987 dostal na niekoľko dní na stanicu Mir.
Životopis.
V rokoch 19691973 absolvoval Vysokú vojenskú leteckú školu v Sýrii a po jej absolvovaní sa stal vojenským letcom. V tíme pripravujúcich sa kozmonautov sa objavil v roku 1985. Po dvojročnom výcviku letel do vesmíru hlavne vďaka tomu, že Sýria bola vtedajšiemu Sovietskemu zväzu spriatelená krajina.
Let do vesmíru.
Z kozmodrómu Bajkonur odštartoval v lete roku 1987 v lodi Sojuz TM-3 spolu s dvoma Alexandrami, sovietskymi kozmonautmi Viktorenkom a Alexandrovom. Bol to let katalogizovaný v COSPAR ako 1987-63A. Napojili sa na sovietsku orbitálnu stanici Mir, kde už pracovala posádka Romanenko a Lavejkin. Pplk. Fariz tu strávil niekoľko dní určených na experimenty a po siedmich dňoch spoločne s Lavejkinom a Viktorenkom odletel späť v inej lodi, Sojuz TM-2, na Zem. Pristáli ako zvyčajne všetky Sojuzy na padákoch s kabínou na území Kazachstanu.
Počas svojho letu strávil vo vesmíre 7 dní, je zaregistrovaný ako 202. človek vo vesmíre.
Štátna vedecká knižnica v Košiciach

Štátna vedecká knižnica v Košiciach (skrátene ŠVK v Košiciach alebo ŠVKK), je univerzálna vedecká knižnica a z hľadiska rozsiahlosti knižničného fondu druhá najväčšia knižnica na Slovensku. Zameriava sa na knižničnú, bibliografickú, výskumnú a vydavateľskú činnosť. V rámci celoslovenskej pôsobnosti sa špecializuje na odbornú literatúru z odboru baníctvo, hutníctvo, aplikovanú geológiu a ekológiu.
Jej riaditeľstvo a hlavná budova sídli v empírovom Pongrácovsko-forgáčovskom paláci na Hlavnej ulici v Košiciach.
História.
Vznik knižnice je odvodený od založenia "Knižnice Vysokej školy poľnohospodárskeho a lesníckeho inžinierstva v Košiciach" v auguste 1946. Z hľadiska budovania knižničných fondov tradície knižnice siahajú až do roku 1657. Knižnica začala ako knižnica prvej košickej univerzity Alma Universitas Episcopalis Cassoviensis, neskôr ako knižnica premenovanej na Academia Regia v 18. storočí a následne pôsobila ako knižnica "Právnickej akadémie", ktorá pôsobila až do roku 1922. V roku 1954 začala knižnica preberať historický fond. Fond predstavuje 90 000 zväzkov kníh od inkunábul až po knihy zo začiatku 20. storočia, najmä z oblasti teológie, práva, medicíny, histórie a prírodných vied.
V roku 1947 získala knižnica právo na povinný výtlačok. V 50. rokoch 20. storočia začala knižnica tvoriť zbierky špeciálnych technických dokumentov, medzi ktoré patrili najmä patenty, normy a firemná literatúra.
V 70. rokoch 20. storočia bola knižnica poverená koordináciou odberu zahraničných periodík na východnom Slovensku. Výsledkom koordinácie je každoročne vydávaný "Zoznam zahraničných periodík" dochádzajúcich do knižníc východného Slovenska.
Knižnica začala ako jedna z prvých uplatňovať automatizáciu a reprografiu. Strojovú evidenciu používateľov pomocou výpočtovej techniky začala využívať už v roku 1981, ako prvá knižnica v bývalom Československu. O rok neskôr zaviedla aj strojovú evidenciu výpožiciek.
Centrá.
V roku 2004 knižnica v spolupráci s Veľvyslanectvom USA na Slovensku, zriadila informačné a vzdelávacie centrum s názvom "American Space in Košice". V roku 2006 začalo poskytovať služby "Britské centrum", ktoré bolo zriadené "Britskou radou" so sídlom v Bratislave. Na základe projektu "Vytvorenie siete s informačným prepojením vedeckých, akademických a špeciálnych knižníc vrátane ich modernizácie" sa v roku 2008 vytvorilo "Stredisko VTI", kultúrno-vzdelávacie centrum a školiace centrum zo štrukturálnych fondov Európskej únie.
Pasca

Pasca môže byť:
Sportovní hala Fortuna

Sportovní hala Fortuna je multifunkčná aréna nachádzajúca sa v Prahe v štvrti Bubeneč, neďaleko pražského výstaviska. Aréna bola otvorená v roku 1962. Využíva sa hlavne na ľadový hokej, svoje domáce zápasy tu odohráva klub HC Sparta Praha, ale arénu možno využiť i na rôzne koncerty či prezentácie.
Arena bola dejiskom majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji v rokoch 1972, 1978, 1985 a 1992. Odohralo sa tu i finále Davisovho pohára v roku 1980.
Zoznam mostov v Košiciach

Toto je zoznam mostov v Košiciach.
Cez rieku Hornád sú postupne v smere toku rieky postavené nasledovné mosty:
Alexander Piroš

Alexander Piroš (* 20. august 1972, Prešov) je slovenský spisovateľ, žurnalista a literárny vedec.
Zimné olympijské hry 1976

XII. zimné olympijské hry sa uskutočnili v rakúskom Innsbrucku od 4. do 15. februára 1976. Zimné olympijské hry sa v tomto tirolskom meste uskutočnili po druhýkrát v histórii. 
Po mníchovskom masakre na Letných olympijských hrách boli na týchto hrách zvýšené bezpečnostné opatrenia. Maskotom hier bol tirolský snehuliak. Olympijský oheň zapaľovali lyžiarka Christl Haasová a sánkar Josef Feistmantl.
Najviac medailí získal Sovietsky zväz (13 zlatých, 6 strieborných a 8 bronzových). Ich hokejový tím získal štvrtú zlatú medailu v rade. Nemecká lyžiarka Rosi Mittermaierová vyhrala 2 zo 3 zjazdových súťaží, v mužskom zjazde vyhral domáci Franz Klammer, keď zdolal obhajcu titulu švajčiara Bernharda Russiho. Ruská korčuliarka Tatiana Averinová získala v rýchlokorčuľovaní štyri medaily.
Voľba.
Usporiadateľ zimných olympijských hier 1976 bol zvolený za 14. mája 1970 v Amsterdame na zasadnutí Medzinárodného olympijského výboru. Z kandidátov Sion, Denver, Tampere a Whistler bolo vybrané americké mesto Denver. Toto mesto sa ale po troch rokoch z ekonomických a finančných dôvodov organizovanie hier vzdalo. 4. februára 1973 MOV poveril organizovaním XII. zimných olympijských hier mesto Innsbruck.
Zúčastnené štáty.
Zimných olympijských hier sa zúčastnilo 37 štátov. Prvýkrát sa hier zúčastnila Andorra a San Maríno.
Súťažné disciplíny.
Prvýkrát sa olympijskou disciplínou stal tanec na ľade.
Jane Seymour (herečka)

Jane Seymour (rodným menom "Joyce Penelope Wilhelmina Frankenbergová"; * 15. február 1951, Londýn, Spojené kráľovstvo) je anglická herečka, ktorá sa preslávila najmä ako "Bondovo dievča" v roku 1973 vo filme Žiť a nechať zomrieť ("Live and Let Die") a ako hlavná predstaviteľka amerického televízneho seriálu Doktorka Quinnová, vysielaného od roku 1993.
Životopis.
Narodila sa v Hayese v Londýne. Jej otec John Frankenberg († 1990) bol pôrodník židovského pôvodu (s koreňmi v Poľsku), matka Mieke van Trigtová († 2007) bola Holanďanka, ich manželstvo trvalo 40 rokov až do otcovej smrti.
Ako umelecké meno si vybrala meno tretej manželky Henricha VIII., keď mala 17 rokov. Vyštudovala nezávislú školu "The Arts Educational School" v Tringu v Hertfordshire v Anglicku.
Trpí tzv. heterochrómiou, čo znamená, že pravé oko má hnedej a ľavé zelenej farby. V roku 2007 verejne priznala, že podstúpila plastickú operáciu pŕs a úpravu očných viečok.
V roku 1984 si kúpila s vtedajším manželom, Davidom Flynnom, kaštieľ sv. Kataríny v dedinke sv. Kataríny, neďaleko Bathu v Somersete. Trávila v ňom leto a počas zimných období bývala v Malibu. Po rozvode s Flynnom a po svadbe so súčasným manželom Keachom, trávila viac času v Amerike, a preto dom, ktorý využívala menej, prenajímala (medzi jej nájomcov patrili napríklad anglická rocková skupina Radiohead alebo skupina The Cure). Dom predala v novembri 2007, po tom, ako vyhrala súdny spor so susedmi, ktorý ju žalovali za nadmerný hluk, ktorý spôsobovali nájomníci.
Herečku veľmi poznačila alergická reakcia na antibiotikum, ktorú dostala počas nakrúcania filmu v Španielsku, kedy skoro zomrela.
Rodina.
Herečka bola vydatá štyrikrát a má štyri deti:
V súčasnosti býva v Malibu v Kalifornii s manželom a dvojičkami.
Vyznamenanie, občianstvo a charita.
Na silvestra v roku 1999 jej britská kráľovná Alžbeta II. oficiálne udelila titul Rad britského impéria OBE. 11. februára 2005 jej bolo na slávnosti v Los Angeles, v Kalifornii, udelené občianstvo Spojených štátov. Jana Seymourová je veľvyslankyňou neziskovej organizácie Childhelp. Pravidelne sa objavuje na benefičných a iných akciách zameraných na prevenciu, pomoc a liečbu zneužívaných detí a patrí medzi najaktívnejších členov a prispievateľov. V roku 2007 sponzorovala detskú súťaž "Art Pillow". Celý finančný výťažok išiel na podporu organizácie Childhelp. 2. decembra 2008 jej Nadácia Christophera and Dana Reevea na slávnosti v Los Angeles udelila vyznamenanie za jej prácu s hendikepovanými ľuďmi.
U-88

U-88 alebo Unterseeboot 88 bola ponorka typu VIIC nemeckej Kriegsmarine počas druhej svetovej vojny. Posádka U-88 bola relatívne úspešná. Podarilo sa jej zničiť dve lode spojeneckej flotily o celkovej sile 12 304 BRT (celkovo lode s objemom 33 960 m3) počas služby, ktorá trvala len jeden rok.
Operácie.
Všetky 3 operácie, ktorých sa ponorka zúčastnila boli hliadkovacieho charakteru. Identifikačné znaky ponorky boli M 27 945.
test
História.
U-88 bola postavená na vo Flender Werke v meste Lübeck na severe Nemecka. Lodenicu opustila 1. júla 1940 a nasadená do služby bola 16. augusta 1941. Potom, čo ju vyskúšali v Baltskom mori, aby sa odhalili nedostatky a opravili drobné chyby, bola nasadená do bojov v Atlantiku. Kapitánom bol Heino Bohmann, od 15. októbra 1941 až do stroskotania lode, 12. septembra 1942.
V októbri 1941 sa dostavil prvý úspech, kedy boli potopené dve lode spojeneckej flotily.
Dňa 12. septembra 1942 bola ponorka potopená v Severnom ľadovom oceáne, južne od súostrovia Svalbard hlbinnou bombou britského torpédoborca HMS Faulknor. Posledný signál U-88 bol zachytený na pozícii "75° 04' severne a 04° 49' východne". Všetkých 46 členov posádky vrátane kapitána pravdepodobne zahynuli.
Flender Werke

Flender Werke bola nemecká lodiarska spoločnosť so sídlom v meste Lübeck na severe Nemecka. 
História.
Spoločnosť bola založená v roku 1917 a v tom čase bola jedným z najväčších lodeníc v Nemecku. Firma mala okolo 4000 zamestnancov.
Počas druhej svetovej vojny tu boli vyrobené dve ponorky typu II a 40 kusov ponoriek typu VII pre nemecké námorníctvo (Kriegsmarine). 
Po vojne Flender Werke naďalej staval obchodné lode, ale v roku 2002 bol nútený ukončiť prevádzku z dôvodu platobnej neschopnosti.
Juan Martín de Pueyrredón

Juan Martín de Pueyrredón y O'Dogan (* 18. december 1776, Buenos Aires, Argentína – † 13. marec 1850, San Isidro) bol argentínsky generál a politik z prvej polovice 19. storočia.
Roger Penrose

Roger Penrose (* 8. august 1931, Colchester, Spojené kráľovstvo) je britský matematický fyzik a emeritný profesor matematiky na Oxfordskej univerzite.
Je známy predovšetkým vďaka svojej práci v oblastiach všeobecnej teórie relativity a kozmológie. Je tiež amatérskym filozofom. Je členom Poľskej akadémie vied.
V roku 2020 získal polovicu Nobelovej ceny za predikciu vzniku čiernych dier na základe všeobecnej teórie relativity, druhú polovicu získali nemecký astrofyzik Reinhard Genzel a americká astronómka Andrea Ghezová za objav supermasívneho objektu v jadre našej galaxie.
Odsúdené

Odsúdené () je seriál vyrábaný v koprodukcii slovenskej televízie TV JOJ a českej televízie TV Barrandov. Na obrazovkách sa objavil na jeseň 2009. Seriál vyrába spoločnosť D.N.A. Production v ateliéroch na Kolibe v Bratislave. Prvá klapka padla 10. júla 2009. 3. augusta 2009 začalo promo seriálu priamo s hercami, ktorí hovorili o svojej postave, a tak zoznámili divákov s prostredím. Premiéra na Slovensku bola 1. septembra, v Česku o deň skôr, 31. augusta. Seriál sa vysielal dvakrát do týždňa, v utorok a štvrtok o 21. hodine, v Česku v pondelok a stredu o 20,05, neskôr o 21,05. Bola potvrdená aj druhá séria na jar roku 2010. Druhá séria sa začala natáčať 4. januára 2010 a na obrazovkách sa objavila 16. marca 2010.
Seriál Odsúdené získal ocenenie portálu Kinema.sk ako Televízna udalosť roku 2009.
Predstaviteľka Grófky, Elena Podzámska, oznámila v týždenníku Eurotelevízia, že sa bude natáčať aj tretia séria seriálu. Tá sa začala natáčať 24. júla 2010 a premiéru mala 14. septembra. TV JOJ v priebehu tretej série oznámila, že bude posledná a všetky dejové línie sa uzavrú.
Príbeh.
Seriál sa odohráva za múrmi ženskej väznice, kam sa dostali odsúdené z rôznych príčin. Dej vidíme očami Evy, hlavnej postavy (Zuzana Mauréry), ktorá sa dostáva za mreže za jazdu v opitosti, keď havarovala so svojím synom Filipom, ktorý takmer zomrel, a usmrtila druhého vodiča. Eva sa musí adaptovať v novom prostredí, ktoré ma niekoľko podôb. Taktiež spoznáva nových ľudí. S týmto osudom sa musí čím skôr vyrovnať, pretože vo väzení platia iné pravidlá a rešpekt v ňom si treba vydobyť. Musí sa síce prispôsobiť, ale nestratiť svoju tvár. Vo väzení je úplne iná hierarchia ako vonku. Panuje tam Grófka, ktorá pašuje do väzenia nelegálne látky prostredníctvom podplatených referentov, ale aj zvonka. Stráž jej robí jej gorila Gigi a jej milenkou je cigánka Brenda. Ďalej sa tu Eva stretne s Grófkinými narkomankami, Magorkou, ktorá nie je taká zlá ako by sa na prvý pohľad zdá, anjelom- väzenkyňou, o ktorej by ste nič zlé nepovedali, Nevadou- dobráckou "babičkou", ktorá odcudzila pekný balík peňazí z firmy v ktorej pracovala a inými. V ženskej väznici panujú: napätie, strach, klamstvo, intrigy a bitky.
Juan José Viamonte

Juan José Viamonte González (* 9. február 1774, Buenos Aires – † 31. marec 1843, Montevideo) bol argentínsky vojak a politik, ktorý vykonával dvakrát (1829, 1833 - 1834) funkciu guvernéra Provincie Buenos Aires. Počas jeho mandátov bol guvernér Buenos Aires fakticky najvyšším predstaviteľom Argentíny.
Životopis.
Narodil sa v Buenos Aires do rodiny pôvodom španielskeho vojaka a miestnej matky. Už vo veku 12 rokov začal svoju vojenskú kariéru a v rokoch 1806 a 1807 sa zúčastnil na bojoch proti Britom, ktorí obsadili Buenos Aires. V bojoch sa vyznamenal a tak bol povýšený do hodnosti kapitána. V máji 1810 bol súčasťou Cabilda, teda mestského zastupiteľstva v Buenos Aires, ktoré zvrhlo španielskeho miestokráľa, čím začala tzv. Májová revolúcia. Následne sa ako vojak zúčastnil na strane revolucionárov bojov so zástancami monarchie. V roku 1818 sa stal poslancom a v nasledujúcom období bol jedným z veliteľov armády.
Patril k zástancom centralizmu a po ich prehre s federalistami v roku 1820 musel odísť do exilu v Montevideu, z ktorého sa vrátil o rok neskôr. V roku 1826 podporil unitaristickú ústavu Bernardina Rivadaviu. Napriek tomu ešte v ten istý rok začal podporovať federalistov. Po zosadení unitaristického guvernéra Provincie Buenos Aires Juana Lavalleho 26. júna 1829 sa stal novým dočasným guvernérom, pričom už v decembri ho nahradil Juan Manuel de Rosas, ktorý bol do tejto funkcie zvolený. V novembri 1833 bol zvrhnutý vtedajší guvernér Provincie Buenos Aires Juan Ramón González de Balcarce manželkou bývalého guvernéra Rosasa a Viamonte González sa tak stal znova guvernérom. Vo funkcii zotrval do 27. júna 1834, kedy musel úrad odovzdať Manuelovi Vicentovi Mazovi. V roku 1839 bol Viamonte González znova prinútený odísť do exilu v Montevideu, kde v roku 1843 zomrel. Pochovaný je v Buenos Aires.
EKG

EKG môže byť:
Philip Aaberg

Philip Aaberg (* 8. apríl 1949, Havre, Montana, USA) je americký klavirista a hudobný skladateľ.
Aaberg vyrástol v Chester v štáte Montana v a už v ranom veku hral na klavír. Na vysokú školu nastúpil v roku 1967. Ďalej potom študoval na Harvardovej univerzite klavír. Jeho hudobný štýl obsahuje rock, new age, jazz a blues. Aaberg hral okrem iných s Petrom Gabrielom, Johnom Hiattom, Vinniem Colaiutaom, Elvinom Bishopom, so skupinou The Doobie Brothers a s mnohými ďalšími umelcami. Jeho sólová kariéra začala v roku 1985 nahrávkou albumu "High Plains", vydaného v štúdiu Windham Hill Records. Od roku 2000, nahráva Aaberg svoje albumy vo vlastnom štúdiu "Sweetgrass Music". Jeho sólové album, "Live from Montana" bolo nominované na Grammy.
Bezhlavá pyramída

Bezhlavá pyramída alebo Menkauhorova pyramída alebo Lepsius XXIX je pyramída pri Sakkáre v Egypte, severovýchodne od Tetiho pyramídy, pri okraji pohrebiska.
Pyramídu dal postaviť pravdepodobne faraón Menkauhor (okolo 24222414 pred Kr.), panovník 5. dynastie a možný syn faraóna Niuserreho. Existuje domnienka, zakladajúca sa na nálezoch z okolia, že majiteľom mohol byť aj faraón Merikare, resp. Merikare si Menkauhorovu pyramídu prisvojil. Z nadzemnej časti pyramídy dodnes zostali len jej základy. Vstup mala takmer v osi severnej steny. Zachovala sa priekopa po mierne odkláňajúcej sa chodbe a pozostatky predsiene a pohrebnej komory. V jame sa našli fragmenty červenej žuly a veko čadičového sarkofágu. Nenašli sa však stopy po hieroglyfoch, t. j. po Textoch pyramíd, čo pyramídu chronologicky radí pred Venisovu. V tesnej blízkosti sa nachádzajú pozostatky objektu, ktorý mohol byť jej zádušným chrámom.
Pyramídu krátko skúmal už Lepsius a Maspero. V priebehu 20. storočia bol niekoľkokrát robený systematický výskum pyramídy. Od roku 2006 tu pracoval Záhí Hawáss, ktorý sa v roku 2008 na základe nových nálezov vyjadril, že pyramída patrí faraónovi Menkauhorovi.
Nedelinova katastrofa

Nedelinova katastrofa alebo katastrofa na Bajkonure bol výbuch novo vyvinutej vojenskej rakety R-16, ktorý sa odohral 24. októbra 1960 na kozmodróme Bajkonur. K výbuchu došlo počas technických príprav asi 30 minút pred plánovaným štartom rakety, keď sa kvôli elektrickému skratu spustil motor jej druhého stupňa, ktorý následne poškodil nádrže prvého stupňa a zapríčinil výbušné vznietenie paliva. Okolo presného počtu obetí ostávajú nejasnosti; oficiálny údaj hovorí o 78 mŕtvych, iné zdroje predpokladajú vyššie číslo, najčastejšie je uvádzaný počet 126 obetí vrátane ranených, ktorí umreli v nemocniciach. Každopádne ide o preukázateľne najhoršiu katastrofu v dejinách vývoja raketovej techniky. Meno nesie po maršalovi Nedelinovi, vrchnému veliteľovi raketového vojska, ktorý projektu osobne velil a bol jednou z obetí katastrofy.
Vyšetrovanie ukázalo, že za katastrofu mohlo predovšetkým hrubé porušovanie bezpečnostných pravidiel pri príprave štartu, ktoré bolo inicializované Nedelinovou snahou o jeho urýchlenie v súvislosti s oslavou výročia Veľkej októbrovej revolúcie. Len náhodou pri katastrofe nezahynul hlavný konštruktér rakety Michail Kuzmič Jangeľ, ktorý si krátko pred výbuchom odbehol zafajčiť do podzemného krytu.
Z priebehu katastrofy a odstraňovania jej následkov sa zachoval filmový dokument, ktorý je však veľmi neúplný. Celý ho videlo len niekoľko členov vtedajšieho sovietskeho vedenia a členovia vyšetrovacej komisie. Ešte v priebehu vyšetrovania bolo nariadené dokument zostrihať a všetky vyradené zábery zničiť. Napriek tomu však podáva ucelené svedectvo z priebehu tragédie.
Nehoda bola dlho v Sovietskom zväze prísne utajovanou záležitosťou a Nedelinova smrť bola oficiálne prezentovaná ako letecká nehoda. Hoci v západnej tlači kolovali nejasné chýry o katastrofe už od 60. rokov, prvé informácie o nej vyšli v sovietskej tlači najavo až v apríli 1989. Na pamiatku katastrofy (a pravdepodobne aj v súvislosti s poverčivosťou) sa niekoľko rokov po tragédii na Bajkonure 24. októbra neuskutočňovali žiadne štarty rakiet, neskôr bolo toto nariadenie zrušené (hoci neoficiálne sa až na výnimky dodržuje dodnes).
„Nedelinova katastrofa" sa obvykle uvádza ako najhoršia katastrofa spojená s raketovým programom. V súvislosti so sovietskym a ruským raketovým programom je to zrejme pravda. Je však možné, že najhoršou katastrofou spojenou s kozmickým a raketovým programom bol neúspešný štart čínskej rakety CZ-3 (Long March 3) s družicou Intelsat 708 v noci 14. februára 1996. Raketa tri sekundy po štarte stratila smer a dopadla na zem do blízkosti neďalekého mestečka (alebo bola zničená autodeštrukciou nízko nad zemou), ktoré bolo takmer kompletne zničené. Čínske oficiálne zdroje obvykle uvádzajú 6 – 8 mŕtvych a 57 – 64 zranených, niektoré mimočínske zdroje však odhadujú počet mŕtvych na 400 – 500. Tieto odhady však pramenia len z televíznych záberov z miesta tragédie (ktoré ukazujú množstvo domov poničených tlakovou vlnou a ohňom strážené kordónom vojakov) a sú absolútne neoveriteľné a podľa viacerých nezávislých odborníkov veľmi prehnané.
Elliot McKay See

Elliot McKay See, Jr. (* 23. júl 1927, Dallas – † 28. február 1966, St. Louis) bol americký letecký inžinier, námorný pilot, skúšobný pilot a astronaut NASA, ale do vesmíru neletel. Tragicky zahynul pri jednom z letov s nadzvukovým cvičným prúdovým lietadlom T-38.
Životopis.
V roku 1949 vyštudoval vojenskú námornú akadémiu a potom slúžil u námorného letectva ako pilot. Titul leteckého inžiniera získal v roku 1962 po ukončení štúdia na Kalifornskej univerzite v Los Angeles a ešte v tom istom roku sa dostal do druhej skupiny amerických astronautov v NASA. Po absolvovaní výcviku bol vymenovaný za záložného pilota pre misiu Gemini 5 a potom za veliaceho pilota hlavnej posádky Gemini 9. Bol vedený ako nevojak, civilista. Elliot See bol ženatý a mal tri deti.
Bol tiež námorným a skúšobným pilotom. Pri jednom z letov s nadzvukovým cvičným prúdovým lietadlom Northrop T-38 Talon, ktorými NASA disponovala, došlo k nehode a See spolu s kolegom, astronautom Charlesom Bassettom, zahynuli pri pristávacom manévri za veľmi zlého počasia po zrážke s budovou spoločnosti McDonnell na letisku v St. Louis, kde mali prevziať práve dokončovanú kozmickú loď Gemini 9.
John Bardeen

John Bardeen (* 23. máj 1908, Madison, Wisconsin, USA – † 30. január 1991, Boston, Massachusetts) bol americký fyzik a elektrotechnik.
Dvakrát získal Nobelovu cenu za fyziku: prvýkrát v roku 1956 spolu s Williamom Shockleym a Walterom Brattainom za objav tranzistoru a druhýkrát v roku 1972 spolu s Leonom Neilom Cooperom a Johnom Robertom Schriefferom za základnú teóriu konvenčnej supravodivosti, známu ako BCS teória.
Bardeenove objavy mali veľmi významné praktické aplikácie. Objav tranzistoru spôsobil elektrotechnickú revolúciu, umožnil napríklad vývoj moderných počítačov. Bardeenove výsledky v oblasti supravodivosti sa zas využívajú pri zobrazovaní magnetickou rezonanciou.
V roku 1990 ho časopis Life zaradil na zoznam 100 najvplyvnejších Američanov 20. storočia.
Venera-13

Venera-13 (rusky: Венера-13) bola sovietska planetárna sonda programu Venera, ktorej cieľom bol prieskum planéty Venuša.
Venera-13 a Venera-14 boli postavené identicky a vyštartovali s odstupom 5 dní. Venera-13 odštartovala 30. októbra 1981 o 06:04:00 UTC a Venera-14 4. novembra o 05:31:00 UTC. Obidve sondy mali hmotnosť na obežnej dráhe 760 kg.
Priebeh misie.
Sondu Venera 13 vyniesla do vesmíru raketa Proton-K/D-1 z kozmodróm Bajkonur (rampa PU-200P) ráno 30. októbra 1981. Po štyroch mesiacoch letu sa od nej 1. marca 1982 oddelilo pristávacie puzdro a kým nosná sonda pokračovala v prelete okolo planéty ďalej na heliocentrickú dráhu, puzdro (pristávací modul) sa dostalo na povrch Venuše v oblasti "Phoebe Regio". Počas letu atmosférou boli vykonávané jej merania. Na povrchu puzdro s pomocou mechanickej vŕtačky dokázalo odobrať vzorky horniny a dostať ich do hermeticky uzatvorenej komory. V nej bola teplota 30 stupňov, tlak 5 atmosfér a fluorescenčný spektrometer, ktorým sa vzorky horniny skúmali. Bol nájdený hlavne urán a draslík. Namerané údaje boli prenášané cez prelietajúcu sondu počas 127 minút na Zem. Sonda taktiež odoslala na Zem prvé farebné snímky Venuše z oblasti pristátia. Po dvoch hodinách puzdro obrovský tlak a teplotu na povrchu planéty nevydržalo a prestalo pracovať. 
Konštrukcia.
Hmotnosť sondy je udávaná vrátane dvoch pomocných rakiet a paliva 4363 kg. Samotná sonda s označením 1981-106A mala 2460 kg, pomocné rakety boli označené 106b a 106c, pristávacie puzdro s hmotnosťou 1478 kg bolo katalogizované ako 1981-106D.
Walter Houser Brattain

Walter Houser Brattain (* 10. február 1902, Sia-men, Čína – † 13. október 1987, Seattle, Washington, USA) bol americký fyzik a vynálezca pracujúci v Bellových laboratóriách. 
V roku 1956 dostal spolu s Williamom Shockleym a Johnom Bardeenom za objav tranzistoru Nobelovu cenu za fyziku. Veľkú časť svojho života venoval výskumu povrchových stavov.