burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Sanfermines

Sanfermines (názov vznikol z výrazu "fiesta de San Fermín" = slávnosť svätého Fermína) sú od roku 1591 každoročné oslavy v meste Pamplona (v Španielsku) konajúce sa od 6. júna do 14. júla. Stredobodom pozornosti je "Encierro", býčie zápasy známe na celom svete.
Literatúra.
So Sanfermines sa zaoberajú viaceré diela svetovej literatúry, na čele s románom "Slnko aj vychádza" od Ernesta Hemingwaya. Následkom tohto v roku 1926 vydaného románu je, že Sanfermines dodnes navštevujú v hojnom počte i Američania.
John Kuck

John Henry Kuck (* 27. apríl 1905, Wilson, Kansas, USA – † 21. september 1986, Wilson, Kansas, USA) bol americký atlét, ktorý 29. júla 1928 získal zlatú medailu na Letných olympijských hrách 1928 v Amsterdame novým svetovým rekordom vo vrhu guľou 15,87 m. Meral 190 cm a jeho pretekárska váha bola 102 kg.
Kariéra.
V roku 1926 sa stal majstrom AAU (Amateur Athletic Union) vo vrhu oštepom s hodom 65,63 m, ktorý bol americkým rekordom. 1927 vyhral titul vo vrhu guľou. Na jar v roku 1928 vrhol guľou 15,55 m a 15,59 m, dvakrát ďalej ako Ralph Rose pri svojom rekorde z roku 1909. Obidva výkony neboli uznané a tak starý svetový rekord 6. mája 1928 zlepšil Emil Hirschfeld na 15,79 m. 29. júla 1928 získal zlatú medailu na Letných olympijských hrách 1928 v Amsterdame novým svetovým rekordom vo vrhu guľou 15,87 m.
Externé odkazy.
John Kuck v Hall of Fame Sports Kansas (po anglicky)
Toqtar Oñğarbaýulı Äwbäkirov

Toqtar Oñğarbaýulı Äwbäkirov (; ; * 27. júl 1946, kolchoz „1. Maj“) je bývalý sovietsky kozmonaut. V roku 1991 absolvoval let v Sojuze TM-13 na orbitálnu stanicu Mir, potom sa stal aj vysokým vládnym činiteľom Kazachstanu. 
Život.
Do roku 1965, teda svojich 19 rokov, pracoval ako sústružník v jednom závode v Kazachstane. Po narukovaní do armády absolvoval v rokoch 19651969 letecké učilište v Armavire (Armavirskoje vysšeje vojennoje učilišče letčikov). Potom absolvoval leteckú školu a výcvik na profesiu skúšobného letca, ktorý úspešne ukončil v roku 1976. V rokoch 19761990 pracoval ako skúšobný letec v Mikojanovej konštrukčnej kancelárie (ОКБ им.А.И.Микояна). Tu okrem iného s MiGom 31 preletel z Murmansku, cez Severný pól do Anadyru, v novembri 1989 s MiGom 29K prvý pristál a vzlietol z lietadlovej lode Tbilisi. Pri zamestnaní diaľkovo vyštudoval Moskovský letecký inštitút S. Ordžonikidzeho, kde získal titul leteckého inžiniera. Za vynikajúcu prácu bol 31. októbra 1988 vyznamenaný titulom Hrdina Sovietskeho zväzu. 
V roku 1985 vznikla idea k 30. výročiu vzniku kozmodrómu Bajkonur vyslať do vesmíru kozmonauta kazašskej národnosti, ale cez lekársku komisiu žiadny Kazach nájdený medzi vojenskými letcami neprešiel. Aubakirov vtedy ponuku kandidatúry odmietol. V roku 1989 nové vedenie Kazašskej SSR myšlienku kazašského kozmonauta oživilo, prípravu na let začal civilný letec Talgat Musabajev, ale až koncom roka 1990 bol nájdený druhý kandidát – Äwbäkirov. Od mája 1991 začal prípravu, spočiatku s Valerijom Korzunom a Alexandrom Alexandrovom, po zlúčení kazašského a rakúskeho letu v júli s Alexandrom Volkovom a Franzom Viehböckom. 
Po letu z tímu kozmonautov odišiel. V decembri 1991 vyhlásil Kazachstan samostatnosť. Äwbäkirov bol v roku 1992 povýšený do hodnosti generálmajora a stal sa námestníkom predsedu Štátneho výboru pre obranu republiky Kazachstan. V tom istom roku sa stal poradcom prezidenta pre otázky kozmonautiky a členom jeho prezidentskej kancelárie. V apríli 1990, máji 1994 a septembri 2004 bol zvolený za poslanca kazašského parlamentu (resp. Najvyššieho sovietu v deväťdesiatych rokoch). V apríli 2005 bol v rakúskych kúpeloch Baden pri Viedni na stretnutí členov posádky Sojuzu TM-13. V októbri 2007 sa v škótskom Edinburghu zúčastnil aj na XX. planetárnom kongrese ASE – Združenie kozmických cestovateľov, ktoré združuje väčšinu kozmonautov sveta. 
Let do vesmíru.
Do vesmíru letel na palube kozmickej lode Sojuz TM-13 (COSPAR 1991-069A) spolu s veliteľom Alexandrom Volkovom a Franzom Viehböckom z Rakúska. Štart 2. októbra 1991 z kozmodrómu Bajkonur sledovalo 14 hláv štátov. Na obežnej dráhe sa pripojili k stanici Mir, kde pôsobila 9. základná posádka Anatolij Arcebarskij a Sergej Krikaľov. Po týždni sa pätica rozdelila, v lodi Sojuz TM-12 na Zem odleteli Arcebarskij, Äwbäkirov a Viehböck, avšak Volkov zostal ako člen 10. základnej posádky s Krikaľovom. Äwbäkirov pristál na území svojho štátu so svojimi kolegami 10. októbra 1991. Je registrovaný ako 256. človek vo vesmíre so siedmimi dňami strávenými v kozme.
Alexis Argüello

Alexis Argüello (* 19. apríl 1952, Managua – † 1. júl 2009, tamže) bol nikaragujský profesionálny boxer, ktorý odboxoval v ringu 90 zápasov, z toho 82 vyhral a z nich 65 spôsobom KO.
Bol vlajkonosičom Nikaraguy na Letných olympijských hrách 2008 v Pekingu.
Smrť.
Zomrel v stredu 1. júla 2009 v skorých ranných hodinách potom, čo si strelil zbraňou do srdca. Podľa miestnych médii trpel depresiami.
Michael Rodgers

Michael Rodgers môže byť:
Michael Rodgers (atlét)

Michael Rodgers (* 24. apríl 1985, St. Louis, Missouri, USA) je americký atlét, ktorý sa venuje behu na 100 a 200 metrov.
Kariéra.
2009.
V júni 2009 vyhral americkú kvalifikáciu, ktorá je zároveň Majstrovstvami USA, v behu na 100 metrov časom 9,91 s a kvalifikoval sa tak na Majstrovstvá sveta 2009 v Berlíne.
Výkonnostný rast.
Vonku.
2006 - 10,29 s (Lawrence, USA; 22. apríl)
2007 - 10,10 s (Indianapolis, USA; 21. jún)
2008 - 10,06 s (Modesto, USA; 10. máj)
        - 10,06 s (Štokholm, Švédsko; 22. júl)
2009 - 9,94 s (Eugene, USA; 7. jún)
2007 - 20,88 s (Arkansas City, USA; 31. marec)
2008 - 20,92 s (Ostrava, Česko; 12. jún)
        - 20,92 s (Atény, Grécko; 13. júl)
2009 - 20,24 s (Bélem, Brazília; 24. máj)
Monzavous Edwards

Monzavous Edwards známy aj pod menom Rae Edwards (* 7. máj 1981, Opelika, Alabama, USA) je americký atlét, ktorý sa venuje behu na 100 a 200 metrov.
Kariéra.
2004.
V októbri 2004 dostal od Americkej antidopingovej agentúry verejné varovanie potom, čo mu bol zistený pozitívny test na marihuanu po pretekoch "Norwich Union International".
2009.
V júni 2009 skončil na treťom mieste v americkej kvalifikácií, ktorá je zároveň Majstrovstvami USA, v behu na 100 metrov časom 10,00 s a kvalifikoval sa tak na Majstrovstvá sveta 2009 v Berlíne.
Vyšehradský cintorín

Vyšehradský cintorín je miesto pochovávania najvýznačnejších osobností českého kultúrneho a spoločenského života na bývalom hradisku přemyslovských kniežat na pražskom Vyšehrade v mestskej časti Praha 2.
Dejiny.
Pôvod cintorína v dnešnej podobe treba hľadať už v samotných začiatkoch budovania hradiska. Podľa archeologických prieskumov na tomto území existovalo viacero pohrebísk. Najvýznamnejší z nich bol malý cintorín zriadený tesne pri múroch tunajšieho kapitulného kostola.
Časom sa však toto územie vyľudňovalo čím zanikal i cintorín, na ktorom sa už pochovávalo iba sporadicky. Napokon bolo pochovávanie na ňom ukončené a cintorín bol ohradený múrom. K definitívnemu zániku cintorína malo prísť nariadením cisára Jozefa II. z roku 1785 o zrušení cintorínov pri kostoloch vnútri mesta. Vzhľadom na polohu kostola, sa nariadenie tohto cintorína netýkalo. Cintorín ostal v takomto stave až do 60. rokov 19. storočia.
V uvedenom období vznikol v Prahe spolok českých spisovateľov Svatobor, v ktorom pôsobilo viacero významných osobností kultúrneho života. Práve na pôde tohto spolku vznikla myšlienka na zriadenie miesta pochovávania významných českých osobností na spôsob národného cintorína. Myšlienka sa čoskoro ujala i medzi verejnosťou. Ostávalo iba nájsť pre cintorín vhodné miesto. Po viacerých návrhoch padla voľba na roky nepoužívaný malý cintorín na Vyšehrade pri kapitulnom kostole. Na vzhľade cintorína sa podpísalo jeho neudržiavanie v predchádzajúcom období. Napriek tomu boli v krátkom čase na takto existujúcom cintoríne pochované ostatky prvých osobností – Boženy Němcovej, Karla Purkyně a jeho otca Jana Evangelistu Purkyně.
Z iniciatívy vyšehradského kanonika Václava Štulca vzišiel plán na pretvorenie nie príliš vzhľadného cintorína na skutočné národné pohrebisko. Prvým konkrétnym výsledkom bolo zväčšenie jeho rozlohy o . Ďalším návrhom bolo architektonické dotvorenie areálu a jeho uzatvorenie formou arkád. Ich realizáciou bol poverený vynikajúci architekt Antonín Wiehl. Výstavba prebehla v rokoch 1889 – 1908. Konečnú podobu však cintorín dostal realizáciou myšlienky vybudovania Pantheonu najvýznamnejších českých osobností, kedy bol vo východnej časti cintorína, na jeho najvyššom mieste, postavený Slavín.
Časom sa vzhľadom na pribúdajúci počet hrobov objavovali snahy o zväčšenie rozlohy cintorína, či dokonca o zriadenie nového miesta pochovávania. K uskutočneniu žiadneho z návrhov napokon kvôli rôznym príčinám neprišlo. Posledným bol návrh v roku 1974 na zriadenie urnového hája. I tento návrh sa nezrealizoval, dokonca bolo s definitívnou platnosťou rozhodnuté, že cintorín sa už nikdy nebude meniť a rozširovať a definitívne ostane na svojej rozlohe osemdesiatjeden árov.
Na tejto neveľkej ploche sa dnes tiesni viac ako šesťsto hrobov. Popri významných osobnostiach českého kultúrneho života (spisovatelia, herci, maliari, sochári, hudobní skladatelia) tu našlo svoje miesto posledného odpočinku i viacero osobností z oblasti vedy, športu, politiky ale i mnoho obyčajných ľudí, väčšinou zámožných mešťanov. Mnohé z hrobových miest sú samy umeleckými dielami a prechádzka medzi nimi je výletom do českej kultúrnej histórie.
Majstrovstvá klubov FIFA 2006

Majstrovstvá klubov FIFA 2006 bol tretí ročník majstrovstiev klubov FIFA a druhýkrát sa uskutočnil v Japonsku. Turnaj začal 10. decembra a skončil 17. decembra. Víťazom sa stal brazílsky klub Internacional, keď vo finále porazil španielsky klub FC Barcelona 1:0. Jediný gól finálového zápasu dal v 82. minúte Adriano Gabiru. Najlepším strelcom turnaja s 3 gólmi sa stal Egypťan Mohamed Aboutrika a najužitočnejší hráč bol Portugalčan Deco. Zápas o tretie miesto vyhral egyptský klub Al-Ahly.
Letisko Trenčín

Letisko Trenčín (ICAO kód: LZTN) je neverejné letisko na juhozápadnom okraji Trenčína, ktoré slúži na vojenskú a civilnú prevádzku na frekvencii 132.015 MHz pod volacím znakom Trenčín prevádzka. Nachádza sa v blízkosti Biskupíc, mestskej časti Trenčína, na ľavej strane Váhu vo výške 
Letisko má 3 dráhy: 2 trávnaté (75 × 1 000 m) a 1 betónovú (30 × 2 000 m). V areáli letiska sídlia Letecké opravovne Trenčín, miestny aeroklub a ďalšie organizácie a spoločnosti. 
V roku 1998 sa tu konali XIX. majstrovstvá sveta v leteckej akrobacii. Od roku 2004 sa v areáli letiska v lete každoročne koná hudobný festival Pohoda. V roku 2013 sa na letisko v Trenčíne taktiež presúva hudobný festival Beefree.
HBCD

1,2,5,6,9,10-hexabrómcyklododekán (skratka HBCD alebo HBCDD) je cyklická organická zlúčenina, brómderivát cyklododekánu. Používa sa ako spomaľovač horenia, najmä v polystyrénových penách, ktoré sa využívajú ako obalový alebo izolačný materiál.
HBCDD je prezistentná, bioakumulatívna a toxická látka, ktorá bola preukázaná vo vzorkách pôdy a sedimentov, ale aj v tkanivách rýb, vtákov alebo cicavcov
Zvýšené množstvá boli nájdené v úsekoch riek, ktoré prechádzali aglomeráciami a kaloch čističiek.
28. októbra 2008 Európska chemická agentúra zverejnila oficiálny kandidátsky zoznam nebezpečných chemikálií, ktoré budú podliehať autorizácii podla smernice REACH, zahrnujúci aj HBCDD.,
Dušan Perniš

Dušan Perniš (* 28. november 1984, Nitra) je slovenský futbalový brankár.
V lete 2009 sa dohodol na zmluve s klubom Dundee United, k úplnému prestupu od leta 2009 však neprišlo, Perniš sa stal hráčom Dundee od januára 2010.
 Od leta 2012 hráč poľského klubu Pogoń Szczecin.
Reprezentácia.
V slovenskej reprezentácii debutoval v zápase King Cupu 2. decembra 2004 proti domácemu Thajsku (1:1, na penalty 5:4 pre Slovensko). Neskôr sa objavil v reprezentácii až 12. augusta 2009 v priateľskom zápase proti Islandu, ktorý sa skončil remízou 1:1 a Dušan Perniš odohral druhý polčas po tom, čo vystriedal Jána Muchu ml. Inkasoval jeden gól.
Reprezentačné zápasy.
"(Stav k: 14. augustu 2009)"
Majstrovstvá klubov FIFA 2006 – Finále

Na Majstrovstvách klubov FIFA 2006 sa konalo finále 17. decembra a stretli sa v ňom brazílsky klub Internacional a španielsky klub FC Barcelona. Hralo sa na štadióne v Jokohame. Aktívnejšia bola Barcelona ktorá počas zápasu vystrelila až 14 krát a mala 59% držanie lopty. Prvý polčas skončil nerozhodne 0-0. Ten druhý vyzeral podobne, ale keď sa zdalo, že bude treba predlžovať zápas, v 82. minúte strelil Adriano Gabiru gól a poslal Internacional do vedenia. Do konca zápasu už nepadol žiadny gól a tak Internacional oslavoval prvý titul na tomto turnaji.
The Dodos

The Dodos je americká alternatívna rocková skupina založená v roku 2005 v San Francisco. Skupina pozostáva z gitaristu a speváka Merica Longa, a bubeníka Logana Kroebera.
Duslo

Duslo, a. s. je slovenská spoločnosť zaoberajúca sa výrobou priemyselných hnojív a dusíkatých zlúčenín. Patrí k najväčším podnikom chemického priemyslu v krajine.
Počas svojej histórie sa vyprofilovalo na výrobcu minerálnych hnojív európskeho významu a globálneho dodávateľa gumárskych chemikálií.
Duslo, a.s. je od roku 2005 súčasťou nadnárodného koncernu AGROFERT, globálne pôsobiaceho v chemickom priemysle, poľnohospodárstve, potravinárstve, lesníckom a drevárskom priemysle, pozemných technológiách, dopravnej technike, obnoviteľných zdrojoch a médiách.
Duslo, a.s. patrí k lídrom slovenského priemyslu a k stabilným zamestnávateľom. Na pracoviskách v Šali, v Bratislave (bývalý Istrochem) a v Strážskom zamestnáva 2 tis. pracovníkov.
Produkty:
Minerálne hnojivá - dusíkaté, komplexné, špeciálne
Gumárenské chemikálie - antidegradanty, urýchľovače
Disperzie a lepidlá - Duvilaxy
Špeciálne produkty - AdBlue, dusičnan amónny, cyklohexylamín, dicyklohexylamín, produkty horčíkovej chémie
Argentínske tango

Argentínske tango je hudobný a tanečný štýl, ktorý pochádza z druhej polovice 19. storočia z dvoch veľkých prístavov oblasti Río de la Plata - Buenos Aires (Argentína) a Montevideo (Uruguaj). Tango pravdepodobne vzniklo zmiešaním ľudovej hudby mnohých európskych krajín: Taliansko, Rusko, Nemecko, Španielsko, Poľsko - prisťahovalci) a hudby miestnych kreolov, černochov a indiánov. Vyznačuje sa vášňou, ale i nostalgiou a melanchóliou, zvukovú osobitosť mu dodáva hudobný nástroj bandoneón. Medzi jeho významné osobnosti patria spevák a skladateľ Carlos Gardel, skladateľ Mariano Mores a umelci Osvaldo Pugliese a Astor Piazzolla.
Medzi najznámejšie orchestre možno zaradiť (podľa mena umeleckého šéfa): Lomuto, D'Arienzo, Di Sarli, Di Paulo, Canaro, Firpo, Pugliese, Piazzolla, ďalej Color Tango, Gotan Project, Bajo Fondo a ďalšie.
V dnešnej dobe je tango rozšírené takmer po celom svete. Má rôzne formy, napr. koncerty tangových kapiel, tanečné alebo divadelné predstavenia alebo vystúpenia profesionálnych aj amatérskych tanečných párov, tanečné lekcie a kurzy pre verejnosť a tanečné večery - milongy.
Klasické tango a argentínske tango.
Klasické tango je relatívne často tancované a vyučované ako jeden zo štandardných spoločenských tancov, s argentínskym tangom však má spoločného len málo. Vzniklo na začiatku 20. storočia vo Veľkej Británii, kde bolo pôvodne argentínske tango upravené a zavedené medzi štandardné tance. Zostala hudba (2/4 takt s výraznejším rytmom) a celková nálada tanca. Rozdiel je medzi držaním tela a charakterom krokov - argentínske tango má typické latinskoamerické držanie tela, tanečníci sa držia hruďou a tvárou oproti sebe v prirodzenom držaní – objatí, zboku pripomína písmeno „H“ alebo „A“, tanec je postavený na spoločnej plynulej tanečnej chôdzi a na improvizácii bez predpísaných pravidiel. Oproti tomu európske tango má tesnejšie držanie spodnej časti tela, pričom tanečníci majú hornú časť tela a hlavy odvrátené od seba (do tvaru písmena „Y“) s typickou polohou partnerky ľavej ruky s palcom pod partnerovým ramenom, tanec má prísnejší sled krokov a niektoré figúry sú sprevádzané prudkými pohybmi hlavou. Táto európska verzia patrí medzi súťažné štandardné tance.
Najznámejšie tangá na svete.
Medzi najznámejšie tangá na svete nepochybne patrí La Cumparsita (Rodrigues, 1916) a El Choclo (Villoldo, 1915).
Robert Louis-Dreyfus

Robert Louis-Dreyfus (* 14. jún 1946, Paríž, Francúzsko – † 4. júl 2009, Zürich, Švajčiarsko) bol francúzsko-švajčiarsky miliardár.
Životopis.
Louis-Dreyfus vstúpil do rodinnej firmy Louis-Dreyfus, ktorá existuje od roku 1861 v máji 2000.
Bol predsedom Neuf Telecom do roku 2004 a slúžil aj na predstavenstve tejto firmy. Až do februára 2001, bol aj generálny riaditeľ spoločnosti Adidas-Salomon, nemeckého výrobcu športových potrieb. V rokoch 1989 až 1993 pôsobil ako generálny riaditeľ v britskej reklamnej agentúre Saatchi &amp; Saatchi.
Od roku 1982 do 1988 pôsobil ako riaditeľ a generálny riaditeľ na IVS (medzinárodný prieskum trhu pre farmaceutický priemysel). Louis-Dreyfus získal magisterský titul v odbore Business Administration na Harvard University. V športovej oblasti bol majoritným akcionárom v Olympique Marseille od roku 1996 až do svojej smrti.
Zomrel 4. júla 2009 po dlhom boji s leukémiou. Prezident FIFA Sepp Blatter sa o ňom vyjadril, že bol veľkým prínosom pre futbal.
Jeho sesternica Julia je herečka.
Locutus z Borgov

Locutus z Borgov je postava v sci-fi Star Trek, násilne asimilovaný kapitán Jean-Luc Picard rasou Borgov. Stvárnil ho rovnako herec Patrick Stewart, s výrazným futuristickým a robotickým maskovaním. 
Locutus sa objavuje v ', úvodnej epizóde ' a v filme ".
Picard bol unesený z lode a asimilovaný v roku 2366, keď Borgovia zaútočili na kolóniu Jouret IV, jednu z najvzdialenejších kolónii Federácie. Predstavoval zástupcu Borgov s ich typickými vlastnosťami ako sú potlačená osobnosť, neexistujúci jednotlivec, spoločná myseľ. Hlavné zámery Spoločenstva boli získať jeho taktické vedomosti a informácie o Hviezdnej flotile. A taktiež spraviť z všeobecne známeho Picarda zástupcu a hovorcu Borgov v plánovanej asimilácii ľudskej rasy. 
Neskôr bol posádkou Enterprise zachránený a od Spoločenstva odpojený. Vo filme ", ktorý chronologicky nasleduje, Picard využíva vedomosti Locutusa na zničujúci útok na hviezdnu loď Borgov. Počas ďalších udalostí vo filme sa Picard stretáva s borgskou kráľovnou, ktorá mu pripomína zážitky a pocity Locutusa. Hrozí, že bude opakovane asimilovaný.
Vladimír Levársky

Vladimír Levársky (* ) je slovenský obchodník a podnikateľ. V súčasnosti je jediným spoločníkom a generálnym riaditeľom aj konateľom spoločnosti OMS, spol. s r.o., Dojč, a majoritným vlastníkom futbalového klubu FK Senica.
Do roku 1991 bol na gymnáziu učiteľom matematiky a geografie. Potom sa začal venovať podnikaniu. Nastúpil do stavebnej firmy, kde mal na starosť svetlá. Po niekoľkých rokoch sa osamostatnil a založil si vlastnú firmu OMS, ktorá sa špecializuje na výrobu a dizajn svietidiel. V súčasnosti je spoločnosť OMS s ročným obratom 65 miliónov jednotkou na trhu v strednej a východnej Európe.
Firma OMS podporovala do júna 2007 aj ženský volejbalový klub VK Senica. Dlhodobo podporuje mládežnícky futbal v Senici, kde pôsobia takmer dve desiatky tímov žiakov a dorastencov. Seniorský tím FK Senica je od roku 2009 účastníkom najvyššej futbalovej súťaže na Slovensku - Corgoň ligy.
Near Field Communication

Near Field Communication alebo NFC je krátkodosahové, vysokofrekvenčné, bezdotykové spojenie, umožňujúce výmenu dát medzi zariadeniami do vzdialenosti okolo 10 cm. 
Technológia vznikla rozšírením štandardu ISO/IEC 14443 (bezkontaktné karty, RFID), ktorý kombinuje rozhranie smart kariet a čítačiek do jedného zariadenia. Zariadenie NFC môže komunikovať s oboma existujúcimi štandardmi – smart kartami a čítačkami – a takisto s inými NFC zariadeniami. Tým je kompatibilné s už existujúcou bezkontaktnou infraštruktúrou pre verejné použitie, prepravu a platby. NFC je primárne určené na použitie v mobilných komunikačných zariadeniach.
Použitie a aplikácie.
NFC technológia je momentálne primárne zameraná pre použitie v mobilných zariadeniach. Existujú tri základné druhy využitia NFC:
Sú možné ďalšie možnosti aplikácií, ako napríklad:
Iné aplikácie môžu v budúcnosti obsahovať:
V súčasnosti je pre NFC vo vývoji patentový a licenčný program pod vedením spoločnosti Via Licensing Corporation, ktorá je nezávislou dcérskou spoločnosťou firmy Dolby Laboratories.
Near Field Communication (NFC) knižnica je vydaná pod GNU Lesser General Public License v mene libnfc.
V decembri 2008 bola uvoľnená aplikácia eCL0WN , ktorá umožňuje čítať a kopírovať obsah čipu biometrických pasov.
Chromozóm Y

Chromozóm Y je jeden z dvoch pohlavných chromozómov (gonozómov). Cicavce, ktoré majú jeden chromozóm Y a druhý chromozóm X, sú samčieho pohlavia – označuje sa XY. Jedince samičieho pohlavia majú oba chromozómy X – označuje sa XX. 
Kombinácia YY nemôže z princípu existovať vďaka pohlavnému rozmnožovaniu. Pohlavné bunky (gaméty) majú len jednu sadu chromozómov, a teda môžu obsahovať buď chromozóm X alebo Y. Keďže samec má kombináciu XY, polovica jeho spermii má chromozóm X a polovica Y. Samica má kombináciu XX, preto všetky jej vajíčka budú mať pohlavný chromozóm X. Spojením spermie a vajíčka tak môžu vzniknúť len kombinácie XX a XY. Existujú genetické poruchy, pri ktorých môže budúci jedinec obsahovať dva pohlavné chromozómy X (vždy X – u človeka syndróm žena)
FK Senica

FK Senica (celým názvom "Futbalový klub Senica") je futbalový klub so sídlom v Senici. V súčasnosti už klub ako celok neexistuje.
História klubu.
Senický futbalový klub bol založený v roku 1921. Novovzniknutý oddiel prudko napredoval, ale jeho rozmach pribrzdilo temné obdobie II. svetovej vojny. Celosvetový konflikt takmer zničil senický futbal. Rudolf Pšurný, ktorý bol predsedom už predvojnového klubu, však nedovolil aby sa futbal z mesta vytratil. Organizoval zápasy a turnaje. Po vojne začal šport na Záhorí opäť kvitnúť. 
Rok 1962 je v klubovej kronike zapísaný výrazným písmom. Futbalový oddiel dostal do užívania nový štadión. Ten slúži futbalistom dodnes. Otvorenie športového areálu bolo spojené s exhibičným zápasom medzi futbalistami okresu Senica a vtedajšími vicemajstrami sveta z Čile, v zostave s Jozefom Adamcom či Jozefom Kadrabom.
Senica si s pribúdajúcimi rokmi získavala na športovom poli čoraz väčší rešpekt. Darilo sa jej v nižších ligových súťažiach i v pohároch. Medzi absolútnou špičkou sa predstavila premiérovo v sezóne 2009/10, kedy sa začala nová éra klubu.
Aktuálna súpiska.
 "(na hosťovaní v SFC Opava)"
 "(na hosťovaní z SK Dynamo České Budějovice)"
Tréneri pôsobiaci v klube.
"Aktualizované 8. júl 2019"
Najlepší strelci.
"Aktualizované po sezóne 2018/19"
Ústav slovenskej literatúry Slovenskej akadémie vied

Ústav slovenskej literatúry Slovenskej akadémie vied sídli v kampuse SAV na Dúbravskej ceste v Bratislave. Založený bol v roku 1953. V roku 1973 bol zlúčený s Ústavom svetovej literatúry a jazykov a vznikol Literárnovedný ústav SAV. Opäť samostatne funguje od roku 1991. Ústav je orientovaný na základný výskum v oblasti dejín a teórie slovenskej literatúry.
Ján Steinhübel

Mgr. Ján Steinhübel, DrSc. (* 21. máj 1957, Modra) je slovenský historik. Zameriava sa na výskum príchodu Slovanov na Slovensko, Veľkú Moravu a počiatky arpádovského Uhorska.
V roku 1981 vyštudoval odbor archívnictvo na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V súčasnosti je vedeckým pracovníkom Historického ústavu Slovenskej akadémie vied v Bratislave.
Známy je najmä rozsiahlou monografiou "Nitrianske kniežatstvo" z roku 2004 (²2016 , angl. "The Nitrian Principality : The Beginnings of Medieval Slovakia". Leiden : Brill, 2020. ), ktorá vychádza z jeho početných štúdií a článkov vydaných v minulosti.
John-David Francis Bartoe

John-David Francis Bartoe (* 17. november 1944, Abington, Pensylvánia, USA) je americký astrofyzik. Absolvoval jeden let raketoplánom Challenger v roku 1985 a stal sa v poradí 178. kozmonautom. 
Život.
Vysokoškolské vzdelanie získal na Georgetown University a Lehigh University. V tíme astronautov bol od roku 1978. V septembri 2007, teda 22 rokov po svojom lete, sa zúčastnil XX. kongresu ASE (Združenie kozmických cestovateľov) v škótskom Edinburghu. V súčasnosti je manažérom ISS v Johnsonovom vesmírnom stredusku americkej NASA. Bartoe je ženatý a má tri deti. 
Let do vesmíru.
V lete roku 1985 odštartoval z mysu Canaveral na Floride raketoplán Challenger na svoj ôsmy let. Na palube bola táto posádka: Charles Fullerton, Roy Bridges, Karl Henize, Franklin Musgrave, Anthony England, Loren Acton a štyridsaťjedenročný Dr. John-David F. Bartoe. So sebou viezli laboratórium Spacelab. Aj napriek niekoľkým technických problémom bol plán experimentov splnený a sedemdňová misia bola úspešne zakončená pristátím na základni Edwards v Kalifornii.
Štefanovičová (rozlišovacia stránka)

Štefanovičová môže byť:
Tyratrón

Tyratrón je plynom plnená elektrónka, čiže výbojka. Ak je plnená ortuťovými parami alebo vzácnymi plynmi, nazýva sa aj plynová trióda.
V dokonalom vákuu elektrónok nenastáva znateľná ionizácia. Ak sú elektródy vo veľmi zriedenom plyne, ktorý sa prechodom prúdu ionizuje, hovoríme o výbojkách. Hustota iónov, ktoré sú ťažšie ako elektróny, zhromaždené okolo katódy, je značná a svojím kladným nábojom rušia jej záporný priestorový náboj, takže anóda ktorej stačí celkom nepatrné napätie(15 až 20V), pritiahne všetky elektróny. Výbojka dáva väčší prúd než elektrónka vákuová. Ak sa pri elektrónke nesmie prekročiť medzný prúd daný katódou, pri výbojke je to ešte kritickejšie. Táto katóda intenzívne bombardovaná kladnými iónmi, by sa zničila.
Výbojka s troma elektródami sa nazýva tyratrón. Ak má mriežka veľké záporné napätie, neprepustí elektróny k anóde. Keď postupne mriežkové napätie zmenšujeme, elektróny preniknú na anódu a nastane výboj. Mriežka prestane mať vplyv na výboj, nakoľko sa odtieni obklopenými ionizovanými časticami plynu. Výboj možno prerušiť len znížením na hodnotu zhášacieho napätia(okolo 20V). Okamih zapálenia tyratrónu možno pri rovnakom mriežkovom napätí ovplyvňovať zvyšovaním anódového napätia. Ich súvislosť vyjadruje zapaľovacia charakteristika. Výboj nastáva len napravo od krivky zapaľovacej charakteristiky.
Často sa vyskytujú tyratróny s tieniacou mriežkou. Majú výhodnejšiu pracovnú charakteristiku a na ovládanie je potrebný menší príkon.
Tatiana Štefanovičová

Prof. PhDr. Tatiana Štefanovičová, CSc. (* 10. marec 1934, Bratislava – † 3. január 2021) bola slovenská archeologička, historička a pedagogička. Zameriavala sa na slovanskú a stredovekú archeológiu, najmä architektúru a najstaršie dejiny Bratislavy. Patrila medzi popredných slovenských archeológov.
Štúdium na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave absolvovala v roku 1958. V rokoch 19581962 pracovala v Múzeu mesta Bratislavy, v rokoch 19621964 v Archeologickom ústave SAV, v rokoch 19642004 na Filozofickej fakulte UK (Katedra archeológie). V rokoch 19581964 pracovala vo výskumnom kolektíve na Bratislavskom hrade a viedla ho. V roku 1959 spolu s vedúcim výskumu Belom Pollom odkryli zvyšky stavieb datovaných do veľkomoravskej doby.
Od roku 1972 CSc., od roku 1981 doc. V roku 2005 jej prezident SR udelil štátne vyznamenanie Pribinov kríž II. triedy za významné zásluhy o kultúrny rozvoj Slovenskej republiky. V roku 2009 bola na kandidačnej listine DS do volieb do Európskeho parlamentu.
Dielo.
...a desiatky vedeckých štúdií
Lochnesská príšera

Lochnesská príšera (iné názvy: lochneská príšera, lochnes(s)ká obluda, lochnesský netvor; hovorovo: lochneska, lochnesska, Nessie) je tvor, údajne žijúci v jazere Loch Ness (Lochnesskom jazere) v Škótskej vysočine. Okolo jej existencie či neexistencie sa vedú dlhodobé spory, samotný vzhľad a opis tvora sa líši od jedného pozorovania k druhému. Záujem a viera v jeho existenciu narastal od roku 1933. Dôkazy o jeho existencii sú z veľkej časti neoficiálne a anekdotické s výnimkou nepočetného, a aj to sporného, fotografického materiálu a sonarových meraní. Vedecká obec označuje lochnesskú príšeru ako moderný mýtus a vysvetľuje pozorovania ako zmes kanadských žartov a zbožných želaní, napriek tomu je netvor aj naďalej jedným z najznámejších príkladov kryptozoológie.
Dejiny.
Prvýkrát bola lochnesská príšera videná pri jazere Loch Ness v roku 1933 manželmi Spiceovcami, ktorí ju vraj videli ako sa plazila po ceste. O rok potom anglický chirurg Robert Wilson, ktorý šiel okolo jazera so svojou priateľkou v aute, uvidel na jazere dlhý čierny pás a vyfotografoval ho. To bola prvá fotografia dokazujúca existenciu lochnesskej príšery. Odvtedy už jazero Loch Ness navštívilo mnoho vedcov, amatérov, novinárov aj turistov, ale nikdy sa nedokázalo, že by lochnesská príšera existovala.
Emil Hirschfeld

Emil Hirschfeld (* 31. júl 1903, Gdansk, Poľsko – † 23. február 1968, Berlín, Nemecko) bol nemecký atlét, ktorý bol dvakrát držiteľom svetového rekordu vo vrhu guľou (6. máj 1928 – 29. jún 1928 a 26. august 1928 – 27. august 1932) a ktorý získal na Letných olympijských hrách 1928 v Amsterdame bronzovú medailu vo vrhu guľou (15,72-14,98-15,52-15,63-14,78-15,01). Meral 1,84 m a jeho pretekárska váha bola 88 kg. Zúčastnil sa i na Letných olympijských hrách 1932 v Los Angeles, na medailovej priečke sa neumiestnil. Vo vrhu guľou bol štvrtý a vo vrhu oštepom trinásty. 
Po druhej svetovej vojne pracoval ako tréner.
Clarke

Clarke môže byť:
Iğdır

Iğdır je mesto vo východnom Turecku v nadmorskej výške 850 m. M
á približne 76 950 obyvateľov (údaj z roku 2009) a je hlavným mestom rovnomennej provincie. Administratívne sa delí na 14 mestských častí.&lt;br&gt;
Je jedným z dôležitých miest Turecka v oblasti poľnohospodárstva a chovu zvierat.
Kantonská veža

Kantonská veža alebo Kuang-čou tcha (, , , , doslova: Kantonská televízno-turistická veža; alebo "Guangzhou TV &amp; Sightseeing Tower") je veža v čínskom meste Kanton. Bola dokončená koncom roka 2009, aby bola hotová počas Ázijských hier 2010. Slúži ako televízna veža a rozhľadňa. Okrem technológií sa vo veži nachádzajú reštaurácie, obchody, konferenčné priestory a kiná.
Výstavba začala v novembri 2005 a po dokončení sa stala druhou najvyššou voľne stojacou stavbou na svete (v súčasnosti (jún 2011) tretia po Burdž Chalífa a Tokyo Sky Tree) s výškou . Má 108 poschodí nad terénom a 2 pod. Výška strechy je 459,2. Má tvar hyperboloidu, ktorý je tvorený dvoma elipsami.
Indigo (farba)

Indigo (španielsky, latinsky, grécky "indikón" podľa "to indické, podľa pôvodu z Indie") je tmavomodré farbivo a rovnomenné pomenovanie farby Indigo. Popísať sa dá ako posledný rozoznateľný odtieň modrej prechádzajúc do modrofialovej.
Vlajka Sovietskeho zväzu

Vlajka Sovietskeho zväzu má červený list, v ktorého hornom rohu je skrížený zlatý kosák a kladivo, nad nimi je zlato lemovaná päťramenná hviezda (rovnaké symboly ako na štátnom znaku). Červená farba symbolizuje proletársku revolúciu, kosák a kladivo zväzok robotníkov a roľníkov v nezávislom štáte pod vedením komunistickej strany, päťramenná hviezda je znamením jednoty a medzinárodnej solidarity pracujúcich všetkých piatich kontinentov. Vlajka bola schválená v roku 1923, definitívne upravená v roku 1924. 
Kresba kosáku a kladiva bola presne popísaná v roku 1955. Poslednou úpravou z roku 1980 bolo stanovené, že kosák a kladivo sú len na líci vlajky, rub je iba červený.
Ignitrón

Ignitrón je výbojka, ktorá patrí do skupiny regulovaných výbojok. Okrem neho sem patria: tyratróny, ortuťové výbojky s mriežkou, excitróny a senditróny.
Ortuťové výbojky s mriežkou majú ortuťovú katódu, anódu a mriežku. Aby sa katódová škvrna emitujúca elektróny, udržala aj vtedy, ak nepreteká nijaký anódový prúd, je vo výbojke ešte pomocná anóda, ku ktorej ide výboj nepretržite. Jej funkcia je podobná ako u tyratrónu, ale pretože má ortuťovú katódu, ktorej emisná vrstva-katódová škvrna je na hladine kvapalnej ortuti takmer nezničiteľná, je preto vhodná pre väčšie zaťažovacie prúdy.
Ignitrón je výbojka s ortuťovou katódou. Katódová škvrna sa zapaľuje v každej perióde katódovým zapaľovačom (ignitorom). Okamih zápalu možno fázovo posúvať, a tým regulovať strednú hodnotu prepúšťaného prúdu.
Ignitor je kužeľovitý kolík z polovodiča (napríklad karbid bóru), ponorený do ortuťovej katódy. Synchrónne s napätím anódy sa ignitorom privádzajú krátkodobé prúdové impulzy. Na mieste styku s ortuťou vzniká veľká koncentrácia prúdu (vplyvom malej vodivosti igniteru) a veľmi silné elektrické pole(vplyvom kapilárnej depresie ortuti je tesne pri styku s ignitorom nepatrná vzduchová medzera). Na mieste styku to spôsobuje malé iskry. Tie sa potom rýchle premenia na oblúkový výboj medzi anódou a ortuťou.
Excitrón je ortuťová výbojka s mriežkou a pomocnou anódou na udržanie katódovej škvrny, ktorá sa uvádza do činnosti ignitorom (nie v každej perióde, ale raz za celý čas práce).
Senditrón je výbojka s ortuťovou katódou. Výboj sa zapaľuje v každej perióde kapacitným zapaľovačom. Do ortuťovej katódy zasahuje zapaľovač, ktorý je obalený tenučkou nevodivou vrstvou. Po privedení vysokého napätia, zažne sa potom výboj medzi katódou a pomocnou anódou, na ktorej je pripojené tiež vysoké napätie. To zapáli napokon aj výboj medzi katódou a hlavnou anódou. Senditrón pre spoľahlivý chod vyžaduje aby mala katóda vysokú čistotu ortuti. Aby sa neznečistila parami z anódy, anódy sa zhotovujú tiež ortuťové.
Zdroje.
Literatúra: :
©Ing. Štěpán Vostrý - Ing. Gustav Tauš, 1968: Elektronika, 3.nezmeniteľné vydanie. Nakladateľstvo alfa, Bratislava. Translation ©Ing Ján Kamiač, 1972. Strana č.93, odsek: 16.5. Zapaľovacie obvody ignitrónov.
Excitrón

Excitrón je ortuťová výbojka s mriežkou a pomocnou anódou na udržanie katódovej škvrny, ktorá sa uvádza do činnosti ignitorom (nie v každej perióde, ale raz za celý čas práce).
Lady Pank

Lady Pank ja poľská rocková skupina, založená v roku 1982. Zakladajúcimi členmi skupiny boli Jan Borysewicz a Andrzej Mogielnicki.
Deanna Troi

Deanna Troi je fiktívna postava lodnej poradkyne v sci-fi Star Trek, ktorú stvárnila herečka Marina Sirtisová. 
Deanna je veľmi empatická osoba, pred ktorou je len ťažko možné skryť pravé pocity a nálady. Zo silných pocitov protistrany často trpí sama. V obmedzenej miere je schopná telepatie. Na rozdiel od Guinany hovorí otvorenejšie a priamym spôsobom, bez inotajov. Udržuje si značný odstup podobný telepatom z Babylonu 5, ale má „ľudskejšiu tvár“.
Seriály a filmy.
Je takmer vo všetkých epizódach seriálu "" ako lodná poradkyňa a psychologický terapeut. Je polovičný Betazoid, a preto má fyziologické predpoklady na svoju funkciu. Má nezastupiteľnú úlohu pri prvých kontaktoch s neznámymi rasami, pretože dokáže doplniť informácie (nálady, úmysly), ktoré boli úmyselne zakrývané, či nevyslovené.
Narodila sa 29. marca 2336, blízko jazera El-Nar na Betazede. Matka je veľvyslankyňa Lwaxana Troi a otec človek, dôstojník hviezdnej flotily Ian Andrew Troi. Až do roku 2370 z vôle matky nevedela, že mala sestru Kestru, ktorá sa utopila. V roku 2365 mala syna, ktorý bol pokusom mimozemskej civilizácie overiť city a pocity ľudí. Jeho rast bol urýchlený a Deana zažila radosť z jeho detstva aj žiaľ z rýchlej smrti.
Študovala psychológiu a v rokoch 2355 - 2359 Akadémiu hviezdnej flotily. Na Enterprise je členom skupiny vyšších dôstojníkov, zúčastňuje sa porád s kapitánom. Na hlavnom mostíku má trvalé miesto po pravici kapitána. Má hodnosť nadporučíka, neskôr komandéra (2370), ale na svojej uniforme ju v seriáli nenosí. Velenie preberá len v krízových situáciach pretože nemá dostatočné technické znalosti.
Na Betazede sa spoznala a zblížila s William T. Rikerom, s ktorým viackrát prerušila kontakt kvôli pracovným povinnostiam, ostali však "imzadi" (z betazoidštiny: milovaný, drahý). Stýka sa aj s inými mužmi v rôzne vážnych vzťahoch. Vydá sa len raz. Priatelí sa s doktorkou Beverly Crusherovou a Natashou Yarovou, inak je skôr uzavretá a nekamaráti sa s každým. Má rada poker a čokoládu vo všetkých formách a príchutiach, ukľudňuje ju.
Zoznam nemeckých radarov druhej svetovej vojny

Táto stránka obsahuje zoznam hlavných pozemných a námorných radarov používaných Nemeckom počas druhej svetovej vojny.
Štandardný elektródový potenciál

Štandardný elektródový potenciál (E°) je hodnota potenciálu elektródy určitého kovu, ponoreného do roztoku jeho soli za štandardných podmienok (pri tlaku 101 325 Pa, teplote 25 °C a koncentrácii iónov v roztoku 1 mol/dm3). Hodnota štandardného elektródového potenciálu určuje schopnosť kovu prechádzať do iónového stavu v elektrolyte, na základe čoho sa dá predpokladať chemická aktivita daného kovu v roztokoch.
Absolútna hodnota štandardného eletródového potenciálu nie je zmerateľná, no je možné merať rozdiel potenciálov medzi párom elektród z rôznych kovov. Pokiaľ sa jedna elektróda z dvojice definuje ako referenčná, nameraný potenciál sa vzťahuje na takúto referenčnú elektródu. Konvenciou sa zaviedla štandardná vodíková elektróda (platinová elektróda nasýtená vodíkom pri parciálnom tlaku 101,325 kPa, ponorená do roztoku kyseliny s jednotkovou aktivitou oxóniových katiónov). Potenciál tejto elektródy je podľa dohody rovný nule, takže nameraná hodnota rozdielu potenciálov sústavy kov - vodíková elektróda je hodnota štandardného elektródového potenciálu príslušného kovu. Konvenciou sa taktiež zaviedlo, že hodnota štandardného elektródového potenciálu je hodnotou redoxného potenciálu. Zotriedené hodnoty E° predstavujú elektrochemický rad napätia kovov.
Čím negatívnejšia je hodnota štandardného potenciálu daného kovu, tým väčšia je jeho tendencia prechádzať do roztoku v podobe katiónov. Z uvedeného vyplýva, že kov s negatívnejším potenciálom, (menej ušľachtilý) redukuje z roztoku ióny kovu s pozitívnejším potenciálom (ušľachtilejšieho) a pritom sa sám oxiduje a prechádza do roztoku ako katión.
Jurij Michajlovič Baturin

Jurij Michajlovič Baturin (; * 12. jún 1949, Moskva) je bývalý ruský politik a kozmonaut, ktorý dvakrát letel do vesmíru v lodiach Sojuz. 
Životopis.
Vo svojej rodnej Moskve absolvoval viacero škôl. V roku 1973 ukončil štúdium na Moskovskom fyzikálno-technickom inštitúte s titulom inžinier fyziky a začal pracovať u NPO Energija v Moskve. O sedem rokov neskôr absolvoval Lomonosovu univerzitu (o. i. odbor žurnalistika). V roku 1990 nasledovala vedecká stáž na Kennan Institute v USA a potom sa dostal do kancelárie prezidenta Jeľcina ako jeho konzultant. V rokoch 19911997 bol zamestnaný na fakulte žurnalistiky Lomonosovej univerzity. V roku 1993 bol zvolený do prezidentského sovietu v Moskve a prevzal niekoľko riadiacich funkcií. V roku 1997 sa dostal do tímu kozmonautov, prešiel výcvikom a o rok neskôr už do vesmíru letel prvýkrát. Po návrate síce v tíme zostal, ale venoval sa práci pre Novaja gazeta a potom išiel učiť ako profesor politickej analýzy na Moskovský inžiniersko-fyzikálny inštitút. V roku 2000 absolvoval vojenskú akadémiu Generálneho štábu Ruskej federácie a potom sa vrátil pracovať aj do výcviku kozmonautov v Hviezdnom mestečku. V roku 2001 letel do vesmíru druhýkrát. 
V roku 2005, keď mal 56 rokov, sa bol liečiť v českých Tepliciach a predniesol tu aj svoje úvahy o budúcnosti niektorých projektov kozmonautiky. Toho istého roku bol hosťom Týždňa ruskej kultúry v Drážďanoch. 
Lety do vesmíru.
V auguste 1998 sa stal 382. kozmonautom, keď letel v kozmickej lode Sojuz TM-28. Na palube lode, ktorá odštartovala ako všetky ruské z kozmodrómu Bajkonur, s ním boli kozmonauti Gennadij Padalka a Sergej Avdejev. Pripojili sa k orbitálnej stanici Mir, kde slúžila 26. stála posádka, spoločne tu 10 dní pracovali a Baturin potom na palube Sojuz TM-27 spolu s pôvodnou posádkou odletel na Zem. Padalka s Avdejevom na Mire zostali ako nová stála posádka. 
O necelé tri roky neskôr (mal 51 rokov) letel druhýkrát so Sojuzom TM-32. Spolu s s ním letel vesmírny turista Američan Dennis Tito a Talgat Musabajev z Kazachstanu. Cieľom letu bolo vymeniť dosluhujúcu kozmickú loď Sojuz TM-31, ktorá bola dlhšiu dobu zaparkovaná ako záchranná loď na orbitálnej stanici ISS. Na stanici pobudli 7 dní a potom sa v lodi Sojuz TM-31 spoločne všetci traja vrátili na Zem s pristátím v Kazachstane. 
Pri svojich dvoch letoch strávil vo vesmíre 19 dní.
Jiřina Švorcová

Jiřina Švorcová (* 25. máj 1928, Kociánovice (dnes lokalita v Hradci Králové-Slezskom Předměstí) – † 8. august 2011, Praha) bola česká divadelná a filmová herečka a komunistická politička. Hrala množstvo postáv poplatných jej komunistickému presvedčeniu. Iniciovala a riadila rad politických aktivít v českej kultúre.
Kariéra.
Absolvovala pražskú DAMU a stala sa členkou Divadla na Vinohradoch. Politická činnosť a presadzovanie politických tém v kultúre jej prinieslo povesť angažovanej a presvedčenej komunistky. V 70. a 80. rokoch bola predsedníčkou Zväzu českých dramatických umelcov, po potlačení „pražskej jari“ bola jednou z kľúčových postáv riadiacich normalizáciu v českej a československej kultúre. Aktívne pôsobila pri príprave a prezentácii Anticharty. V roku 1976 sa stala členkou ÚV KSČ. 
V roku 1978 jej bol udelený Rad Víťazného februára, v roku 1984 titul národná umelkyňa. Svoje postoje nezmenila ani po nežnej revolúcii. Pokračovala v angažovaní sa v prospech komunistickej myšlienky, pôsobila na kampaniach a akciách KSČM ako recitátorka poézie. V roku 1996 neúspešne kandidovala za KSČM do Senátu. V roku 2011 dostala od TV Barrandov cenu Prominent roka.,
Populárnou sa stala, keď stvárnila hlavnú postavu v televíznom seriáli Jaroslava Dietla "Žena za pultom".
Zomrela po ťažkej chorobe v pražskej liečebni dlhodobo chorých v Malvazinkách.
Jozef Krivička

 
Jozef Krivička (* 9. november 1952, Cífer, Slovensko† 13. marec 2020, Florida, USA) bol slovenský divadelný a televízny herec. Žil v USA.
Jozef Krivička hral hrdinské, výbojné typy postáv, ale výborne sa pohyboval aj v komediálnej polohe nielen v hrách klasikov, ale aj súčasných autorov. Okrem postáv stvárnených na divadelných doskách vytvoril viacero ďalších v televíznych inscenáciách a filmoch.
Životopis.
Na základnej škole v Cíferi sa začína venovať prednesu poézie, prózy a ochotníckemu divadlu. Počas štúdia na Gymnáziu Jána Hollého v Trnave (19681971) účinkoval v divadelnom súbore Mladé letá pri vtedajšej Stálej scéne v Trnave.
V rokoch 19711975 študoval herectvo na Divadelnej fakulte VŠMU v Bratislave v ročníku profesora Karola L. Zachara.
Počas štúdia vytvoril niekoľko hlavných postáv:
Po absolvovaní štúdia prijal angažmán vo vtedajšom Krajovom divadle Trnava, kde sa stal zakladajúcim členom súboru Divadla pre deti a mládež.
Jozef Krivička a herci Marián Zednikovič, Zuzana Kronerová, Jaro Filip, Vladimír Jedľovský, Štefan Kožka a ďalší, ako aj režiséri Juraj Nvota a Blaho Uhlár, pomáhali uvádzať do života novú formu pohľadu na divadelné umenie. Ako jedno z prvých profesionálnych divadiel práve trnavské Divadlo pre deti a mládež upriamilo pozornosť na detského diváka a mládež presne v intenciách svojho názvu.
Symboly ZSSR

Vlajka.
Vlajka Sovietskeho zväzu má červený list, v ktorého hornom rohu je skrížený zlatý kosák a kladivo, nad nimi je zlato lemovaná päťramenná hviezda (rovnaké symboly ako na štátnom znaku). Červená farba symbolizuje proletársku revolúciu, kosák a kladivo zväzok robotníkov a roľníkov v nezávislom štáte pod vedením komunistickej strany, päťramenná hviezda je znamením jednoty a medzinárodnej solidarity pracujúcich všetkých piatich kontinentov. Vlajka bola schválená v roku 1923, definitívne upravená v roku 1924.
Znaky.
Znaky zväzových republík takisto ako znak Zväzu sovietskych socialistických republík obsahujú kosák a kladivo a červenú hviezdu ktorá symbolizuje komunizmus, tak ako aj vychádzajúce slnko (aj keď v Lotyšskej SSR, kde sa Baltské more nachádza na západe krajiny sa interpretovalo ako zapadajúce slnko), obklopený kotúčom pšenice. Motto ZSSR "Proletári všetkých krajín, spojte sa!", bolo na každom znaku v jazyku republiky a v ruskom. Pridané boli okrem toho do znakov jednotlivých republík aj charakteristické motívy, reliéfy, charakteristiky krajiny (kopce, vrchy...), prípadne iné (ekonomika, kultúra a pod).
V tabuľke sú uvedené znaky republík v roku 1987, rok predtým, než jednotlivé republiky začali postupne meniť svoje štátne symboly na súčasné, čo súviselo s rozpadom ZSSR, ktorý bol zavŕšený v roku 1991. Na pravej strane je znak republiky tak, ako ho používajú v súčasnosti. Ako vidieť viaceré ázijské republiky používajú podobné znaky ako za éry ZSSR. Viaceré európske republiky sa vrátili k historickým znakom. Bielorusko používalo tradičnú Pahoniu (znak Litovského veľkovojvodstva) v rokoch 1991 až 1995, kedy sa vrátili k preštylizovanému znaku z éry bývalého Sovietskeho zväzu. Odštiepenecká Podnesterská moldavská republika (Podnestersko), medzinárodne považovaná za časť Moldavska, používa znak Moldavskej SSR (pozri znak Podnesterska).
Pedro de Mendoza

Pedro de Mendoza y Luján (* 1487, Guadix - † 23. jún 1537, Atlantický oceán) bol španielsky conquistador a kolonizátor Južnej Ameriky, prvý guvernér (po španielsky adelantado) oblastí v okolí La Plata, zakladateľ Buenos Aires. 
Narodil vo významnej španielskej rodine, slúžil ako dôstojník počas španielskych kampaní v Taliansku. Pretože cisár Karol V. povzbudený správami o veľkom bohatstve Inkov, chcel, aby Španielsko bolo prvým národom, ktorý preskúma vnútrozemie Južnej Ameriky, vymenoval Mendozu za vedúceho expedície dobývania a kolonizácie v oblasti Río de la Plata s pokynmi založiť tri mestá a získať kontrolu nad rozsiahlym regiónom. 24. augusta 1535 sa Mendoza plavil s asi 2 000 mužmi a 13 loďami (ďalšie tri boli pridané na Kanárskych ostrovoch a dve sa stratili počas plavby). Bohužiaľ, Mendoza trpel syfilisom a tak medzi jeho podriadenými panovala rivalita, následkom čoho bol jeden z vodcov popravený. Expedícia dorazila do Río de la Plata začiatkom roku 1536 a založila Buenos Aires. Indiáni boli spočiatku nápomocní, ale čoskoro sa obrátili proti usadlíkom. Mendoza, trpiaci svojou chorobou zrejme stratil podporu posádky a preto sa rozhodol vrátiť do Španielska. Zomrel cestou domov a bol pochovaný na mori.
Grzegorz Lato

Grzegorz Bolesław Lato (* 8. apríl, 1950, Malbork, Poľsko) je bývalý poľský futbalista a politik. Hrával na pozícií útočníka, resp. krídla. Je držiteľom rekordu v počte štartov za poľskú reprezentáciu a druhým najlepším strelcom v histórii. Lato hrával počas zlatej éry poľského futbalu, ktorá začala ziskom zlata na olympiáde v Mníchove v roku 1972 a skončila o desať rokov neskôr na Majstrovstvách sveta 1982. Lato bol taktiež najlepším strelcom a získal zlatú kopačku Majstrovstiev sveta 1974. Je považovaný za jedného z najpodceňovanejších európskych hráčov futbalovej histórie.
Na klubovej úrovni odohral najväčšiu časť svojej kariéry za tím Stal Mielec, s ktorým dvakrát získal titul v Poľskej lige. Dve sezóny odohral v Belgicku za KSC Lokeren a v Mexiku za FC Atlante. Bol považovaný za rýchleho krídelníka. Počas 90. rokov bol trénerom viacerých poľských klubov.
Vstúpil do politiky za stranu Zväz demokratickej ľavice ("Sojusz Lewicy Demokratycznej"), v rokoch 2001 až 2005 bol členom poľského Senátu. 30. októbra 2008 sa stal predsedom Poľského futbalového zväzu.
Autofelácia

Autofelácia je sexuálna praktika, pri ktorej muž dráždi svoj penis vlastnými ústami. Ide o formu masturbácie. Väčšina mužov ale nemá penis dostatočnej dĺžky, alebo dostatočnú ohybnosť chrbtice, aby mohla túto praktiku vykonávať. Niekedy je možné dosiahnuť túto schopnosť tréningom. Niekedy je tiež možné zvoliť pozíciu, pri ktorej zasunutiu penisu do úst napomáha gravitácia (väčšinou sa v konečnom dôsledku nezasúva do úst celý penis, ale iba žaluď, prípadne sa žaluď olizuje). Kinseyove správy uvádzajú, že túto praktiku je v USA schopné vykonávať iba asi jedno percento mužov. Analogická praktika u žien (žena ústami dráždi vlastnú pošvu) sa nazýva autocunnilingus.
Majstrovstvá klubov FIFA 2005

Majstrovstvá klubov FIFA 2005 bol druhý ročník majstrovstiev klubov FIFA a prvýkrát sa uskutočnil v Japonsku. Turnaj začal 11. decembra a skončil 18. decembra. Víťazom sa stal brazílsky klub São Paulo FC, keď vo finále porazil anglický klub FC Liverpool 1 - 0. Jediný gól finálového zápasu dal v 27. minúte Mineiro. Najlepším strelcom turnaja sa stali s 2 gólmi až štyria hráči: Brazílčan Márcio Amoroso, Angličan Peter Crouch, Kostaričan Alvaro Saborio a Saudskoarab Mohammed Noor. Najužitočnejší hráč sa stal Brazílsky brankár Rogério Ceni. Zápas o tretie miesto vyhral kostarický klub Deportivo Saprissa.