burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Demokratická strana (2006)

Demokratická strana, skratka DS, (v rokoch 20062007 Demokratická strana Slovenska) bola mimoparlamentná pravicová politická strana na Slovensku. Strana bola pravicová a demokraticky orientovaná, ideovo nadväzovala na odkaz Demokratickej strany z obdobia rokov 19451948 a bola pokračovaním pôvodnej línie ponovembrovej Demokratickej strany. Posledným predsedom strany bol od júna 2020 Stanislav Rajnoha. 9. apríla 2024 strana vstúpila do likvidácie.
História.
Demokratická strana Slovenska bola zaregistrovaná 10. augusta 2006. Tvorili ju najmä členovia bývalej Demokratickej strany, ktorá v roku 2006 definitívne splynula s SDKÚ. Keďže sa odporcom tohto kroku nepodarilo fúzii zabrániť, založili novú stranu pod názvom Demokratická strana Slovenska. Na Republikovom sneme 29. septembra 2007 sa strana vrátila k svojmu historickému názvu Demokratická strana (skratka DS).
Častým miestom stretnutí členov a sympatizantov DS býva Vodný hrad v Hronseku, nachádzajúci sa v symbolickom geografickom strede Slovenska.
V roku 2009 v strane súperili o vedenie skupina okolo Braňa Hochela a vtedajšieho predsedu Dušana Bobríka so skupinou okolo Viliama Beleja a Dušana Fedoročka, ktorí sa po separátnom sneme považovali za nové vedenie strany. Obe strany podnikali pre potvrdenie postavenia aj trestno-právne kroky.
V roku 2014 sa stranu pokúšali oživiť odídenci z banskobystrickej SDKÚ-DS, predsedom sa stal banskobystrický chirurg, mestský poslanec a bývalý šéf Rooseveltovej nemocnice Michal Bucek.
Od roku 2018 do roku 2019 bol predsedom DS Michal Kravčík, ktorý bol v roku 1999 ocenený Goldmanovou cenou. V oblasti životného prostredia, v ktorej sa udeľuje, sa považuje táto cena za najprestížnejšie ocenenie.
V októbri 2019 vstúpili do strany deviati odídenci zo strany Sloboda a Solidarita, poslanci NR SR z tzv. "Demokratického jadra" na čele s Ľubomírom Galkom, Janou Kiššovou a Natáliou Blahovou. Ponuku na spoluprácu im tlmočila DS. Ako dôvod poslanci uviedli snahu o spájanie sa za účelom porážky mafie na Slovensku tak, ako sa kedysi podarilo Demokratickej strane poraziť komunizmus (vo voľbách v roku 1946). Za stranu kandidovali v nasledujúcich parlamentných voľbách v roku 2020, pričom s predsedom strany Kravčíkom sa dohodlo, že volebnou líderkou kandidátky bude Jana Kiššová. Na mimoriadnom kongrese 26. októbra 2019 v Hronseku delegáti zvolili členov predsedníctva (Jana Kiššová, Adam Hochel, Erika Jankajová, Ľubomír Galko, Jozef Rajtár) a za podpredsedov strany zvolili Janu Kiššovú a Jozefa Rajtára.
Volebné obdobie 2020 – 2024.
V parlamentných voľbách vo februári 2020 DS neuspela, keď získala len 4 194 hlasov (0,14 %). V júni 2020 bolo na sneme v Hronseku zvolené nové vedenie strany, predsedom sa stal Stanislav Rajnoha, prvou podpredsedníčkou Natália Blahová a podpredsedom Miroslav Ivan.
Predstavitelia strany.
Členská základňa.
K 31. decembru 2018 mala DS 12 členov.
Volebné preferencie.
Volebné preferencie strany sú také nízke, že ich Štatistický úrad Slovenska v súčasnosti nezaznamenáva.
Volebné výsledky.
Volebné výsledky z volieb do Národnej rady SR a Európskeho parlamentu, v ktorých sa zúčastnila Demokratická strana.
Gigant

Gigant môže byť:
Eklekticizmus

Eklekticizmus alebo eklektizmus (z gr. "eklegein" - vyberať) môže byť:
Eklekticizmus (filozofia)

Eklekticizmus (z  – vyberať) alebo eklektizmus alebo eklektická škola je postup vytvárania filozofického výkladu sveta na základe preberania riešení jednotlivých problémov a tém z rozmanitých filozofických systémov.
Ako škola antickej filozofie sa eklekticizmus začal šíriť v období helenistickej filozofie v 2. storočí pred Kr. Najväčšie rozšírenie dosiahol v 1. storočí pred Kr. – 2. storočí, t. j. v období, keď nevznikali nijaké filozofické systémy. (V 3. storočí boli všetky staré smery a s nimi aj eklekticizmus zatlačené novoplatonizmom.) Veľmi silno prispel k rozšíreniu eklekticizmu Karneadov skepticizmus, z ktorého vyplývalo, že každý si môže vyberať to, čo považuje za teoreticky pravdepodobné a prakticky užitočné.
V 1. stor. pred Kr. sa prejavovala tendencia zdôrazňovať skôr zhody ako rozdiely medzi filozofickými školami (pozri: Akadémia). V etike dospelo stieranie rozdielov tak ďaleko, že sa dá ťažko rozoznať, či napr. Horatiov ideál mudrca je viac stoický alebo epikurovský.
Typickými predstaviteľmi antického eklekticizmu boli: Antiochos z Askalónu, ktorý podľa antického svedectva previedol stou do Akadémie, Cicero, Marcus Terentius Varro Reatinus, Favorinus z Arelaty, Plutarchos.
Romantická škola

Romantická škola môže byť:
Skepticizmus

Skepticizmus môže byť:
Kategória (filozofia)

Kategória alebo kategoriálny významový útvar je relatívne základný a najvšeobecnejší významový útvar, ktorý je výsledkom poznania všetkých entít reality z istého (napríklad filozofického, špeciálnovedného atď.) hľadiska. Je výsledkom poznania najvšeobecnejších stránok reality a implikuje významový útvar transhorizontová realita.
Dôležitými druhmi kategórií sú najmä filozofické kategórie, všeobecnovedné kategórie a špeciálnovedné kategórie.
Treba odlišovať kategóriu a pojem kategórie. Pojem kategórie zaviedol do filozofie Aristoteles.
Kategória podľa Aristotela.
Kategória je základný rod bytia, trieda predikátov, ktoré sa dajú použiť na každý predmet. Existuje 10 kategórií: vec, kvantita, kvalita, vzťah, miesto, čas, poloha, manie, činnosť, trpenie. Na inom mieste Aristoteles vyčleňuje len tri kategórie: vec, vlastnosť, vzťah.
Kategória podľa Kanta.
Kategória sú čisto formálne podmienky poznania, ktoré zabezpečujú jeho všeobecnosť
a nevyhnutnosť. Kategórie sa nevzťahujú na poznávaný objekt, ale patria k rozumu ako schopnosti poznania. Kategórie sa odvodzujú od štyroch základných hľadísk, podľa ktorých sa delia všetky súdy (kvalita, kvantita, vzťah, modalita) a podľa troch možných druhov súdov v rámci každej zo štyroch skupín: kategórií je tak dvanásť, a síce:
Kategória podľa Černíka.
Podľa Černíka sú filozofické kategórie koncentrovaným vyjadrením materiálneho a duchovného zmocňovania sa sveta. Ich formovanie sa sprostredkuje celými dejinami ľudského myslenia a spoločenskej praxe. Vzhľadom na ich krajne všeobecný charakter je ich vývin relatívne pomalý a možnosť systematicky ich spracovať vzniká až na pomerne vysokom stupni vývinu praxe a poznania.
Zmluva (náboženstvo)

Zmluva (do roku 1953: "smluva") je vzťah medzi Bohom a človekom, ktorý vznikol z iniciatívy Boha a je regulovaný jeho zákonmi. Jej platnosť zaručuje na jednej strane Boží sľub, na druhej strane dodržiavanie zákonov človekom.
Táto zmluva sa spočiatku vzťahuje iba na jednotlivé osoby, napr. na Nóacha (1M 9,9-17) alebo Abraháma (1M 15,9-18), potom aj na skupiny, na ich potomkov. So zmluvou uzavretou s Abrahámom je spojená povinnosť obriezky. No Boh uzatvára zmluvu aj s ľudom (2M 19,5), čím sa židovský ľud stáva vyvoleným
spomedzi všetkých národov.
V zmysle toho Boh dá svojmu ľudu aj politickú moc a zabezpečí mu víťazstvo nad rozličnými národmi (5M 7,1-2). Politické neúspechy židovského národa si však vynútili isté prehodnotenie tejto zmluvy. Preto vzďaľujúc sa realite, dostáva interpretácia tejto zmluvy čoraz väčšmi duchovný obsah. Jeremiáš (Jer 31,31-34) kladie vonkajšie dodržiavanie zákonov a ich formálne zachovávanie až za vnútorný zákon poznania Boha, ktorý je vpísaný do srdca.
Počtový výkon

Počtový výkon alebo počtový úkon môže byť:
Logistika

Logistika môže byť:
Termín

Termín môže byť:
Kalkul

Kalkul môže byť:
Matematický koeficient

Matematický koeficient alebo koeficient alebo súčiniteľ je činiteľ (spravidla konštantný) v matematických výrazoch pri neznámych alebo premenných, napr. v "2x + py" sú koeficientami 2 a p. Typickým príkladom je číselný koeficient (v "2x + py" je to 2).
Fritz Zwicky

Fritz Zwicky (* 14. február 1898, Varna, Bulharsko – † 8. február 1974, Pasadena, Kalifornia, USA) bol švajčiarsko-americký astronóm.
Životopis.
Zwicky bol syn obchodníka s bavlnou, ktorý podnikal v Bulharsku. Vo veku šiestich rokov bol poslaný k prarodičom do Glarusu, aby tu začal školskú dochádzku. Neskôr zložil maturitu v Zürichu s výbornými výsledkami. V rokoch 1917 až 1925 študoval na Eidgenössischen Technischen Hochschule Zürich matematiku a experimentálnu fyziku a obhájil doktorát s prácou "Die Reissfestigkeit von Steinsalz-Einkristallen bei unterschiedlichen Temperaturen".
Získal Rockefellerovo štipendium a emigroval v roku 1925 do Pasadeny, kde pokračoval so štúdiom na "Caltech". Neskôr tam ako asistent prednášal o atómovej fyzike.
Navrhol rad kozmologických teórií, ktoré významne prispeli k súčasnému chápaniu vesmíru. V roku 1942 bol menovaný profesorom astronómie. V období 1943-1961 pracoval ako poradca Aerojet Engineering Corporation a skúšal rôzne palivá a materiály pre kozmické rakety. Od roku 1948 bol členom Mount Wilson Observatory a Palomar Observatory.
V roku 1932 sa oženil s Dorothy Vernon Gates pochádzajúci zo slávnej kalifornskej rodiny. Toto manželstvo skončilo rozvodom o deväť rokov neskôr. V roku 1947 sa oženil s Annou Margarithou Zürcher. Z tohto druhého manželstva sa narodili tri dcéry.
Fritz Zwicky zomrel vo veku 76 v Pasadene a bol pochovaný v meste Mollis.
Obhajoval stavbu americkej atómovej bomby, ale odsúdil jej použitie proti Japonsku. Friedrich Dürrenmatt bol osobou Zwickyho fascinovaný a poslúžil mu ako predobraz postavy Mobia v tragikomédii Die Physiker.
Geoffrey Ronald Burbidge

Geoffrey Ronald Burbidge (* 24. september 1925, Chipping Norton, Oxfordshire, Spojené kráľovstvo – † 26. január 2010, San Diego, USA) bol britsko-americký astronóm, ktorý sa zoberal najmä jadrovou fyzikou, mimogalaktickou astronómiou a výskumom kvazarov. Spolu s W. Fowlerom a F. Hoylom roku 1956 dokázal. že ťažké prvky vznikajú vo hviezdach syntézou ľahkých jadier. So svojou manželkou Margaret Eleanor, ktorá bola v rokoch 1972-1973 ako prvá žena riaditeľkou Greenwichského observatória, uverejnil viaceré práce z oblasti teórie vývoja hviezd.
Joost Bürgi

Joost Bürgi (* 28. február 1552, Lichtensteig - † 31. január 1632, Kassel) bol švajčiarsky matematik, astronóm a výrobca hodiniek.
V roku 1605 prišiel do Prahy a stal sa dvorným hodinárom cisára Rudolfa II. V Prahe zostal až do roku 1631. 
Zostrojil geometrický vymeriavací prístroj a pomerné kružidlo. V rokoch 1603-1609 vypočítal v Prahe tabuľky logaritmov. Prácu dokončil roku 1611, ale skôr, než bola publikovaná v roku 1620, stratil prvenstvo tohto objavu.
Sherburne Wesley Burnham

Sherburne Wesley Burnham (* 12. december 1838, Thetford, Spojené kráľovstvo - † 11. marec 1921, Chicago, Illinois, USA) bol americký astronóm, ktorý začínal ako amatér. Známy je objavmi 1274 dvojhviezd, ktoré usporiadal do hviezdnych katalógov.
Bruno Hans Bürgel

Bruno Hans Bürgel (* 14. november 1875, Berlín, Nemecko - † 8. júl 1948, Postupim) bol nemecký astronóm, významný popularizátor astronómie.
Wiechert

Wiechert je priezvisko týchto osobností:
Emil Wiechert

Emil Wiechert alebo Johann Emil Wiechert (* 26. december 1861, Tilsit, Rusko - † 19. marec 1928, Göttingen, Nemecko) bol nemecký fyzik a seizmológ, vynálezca seizmografu.
Študoval v Kaliningrade, kde v roku 1898 promoval a o rok neskôr získal habilitáciu. Vtedy sa zaoberal stavbou hmoty, experimentmi s katódovými prúdmi a elektrinou. V roku 1891 Wiechert odišiel do Göttingenu a v roku 1898 sa stal profesorom geofyziky. V roku 1902 zhotovil najstarší seizmograf na svete, ktorý je dodnes v prevádzke.
Celio Calcagnini

Celio Calcagnini (* 17. september 1479, Ferrara, Taliansko – † 24. apríl 1541, Ferrara) bol taliansky astronóm, ktorý v diele "Obloha nehybná a Zem sa otáča" medzi prvými vyslovil teóriu o pohyboch Zeme, avšak jej pravdivosť s určitosťou nemohol dokázať.
Charles Camichel

Charles Camichel (* 15. september 1871 – † 27. január 1966) bol francúzsky astronóm, ktorý sa zaoberal výskumom planét, najmä Merkúra.
William Wallace Campbell

William Wallace Campbell (* 11. apríl 1862, Hancock County, Ohio, USA - † 14. jún 1938, San Francisco, Kalifornia ) bol americký astronóm, ktorý sa zaoberal spektrálnym výskumom hviezd. Objavil veľa spektrálnych dvojhviezd. Významná bola aj jeho pedagogická činnosť.
Vyšší princip

Vyšší princip je česko-slovenský film z roku 1960 z obdobia 2. svetovej vojny po atentáte na Heydricha.
Dej.
Druhá svetová vojna v Čechách, nič pekné pre civilné obyvateľstvo. Prichádza rok 1942 a Gabčík s Kubišom sa postarajú o to, aby Heydrich nebol medzi živými. Gymnaziálna trieda si presne v deň Hedrichovej smrti vyloží maturitné tablo. 
Sfilmovaná poviedka Jána Drdu hovorí o neľudskosti a o hrozných činov nacistov. Film sa začína tým, že blázniví maturanti sa smejú zo svojho tabla. O niekoľko minút sa začne po celom Protektoráte ozývať ohlas. Odmena 10 miliónov českých korún. Odmenia toho, kto odhalí mená atentátnikov. Zároveň je zákaz vychádzok po 20.00. 
Ivan Mistrík v hlavnej postave je šikovný študent, ktorého majú radi či spolužiaci, či učitelia. Až na jedného, ktorého otec je obchodník. Otca stvárnil Rudolf Hrušínský a jeho syna mladučký Jiří Kodet. 
Vlastimil Ryšánek (Ivan Mistrík) sa rozhodne pomáhať spolužiakovi na Nemčine. Ten číta článok z novín a nevie prekladať. Učiteľ (Václav Lohinský) vidí, že Ryšánek našepkáva. Vykríkne na neho a Vlastimil povie : "Ja prosím nenašepkávam, ja si len nahlas opakujem, aby som nezabudol." Celá trieda sa rozosmeje. Ešte počas školy si robia traja spolužiaci humor zo zosnulého Heydricha. 
Ďalší deň sa študenti podrobia písaniu maturitnej písomky. Do školy nabehne gestapo. Jeho čierne uniformy pripomínajú smrť. Riaditeľ si zavolá kolegu, ktorý má na starosti maturitnú písomku. Píšu z latinčiny. Každý ho prezýva Vyšší princíp. 
Gestapo vezme troch chlapcov. Medzi nimi aj najšikovnejšieho Ryšánka. O ich osude rozhodne nacistická „ľudskosť“ Kolega Vyšší princíp síce skúša poprosiť o odpustenie svojich žiakov. Lenže samopale pracujú rýchlejšie. 
Večer oznamuje rozhlas, kto je už zastrelený. Medzi menami začujú aj Vlastimila Ryšánka. Keď sa to dozvedia spolužiaci, skoro im pukne srdce. Dozvie sa o tom aj profesor, Vyšší Princíp. 
Do školy príde a spolužiakom má povedať, že chlapci si to zaslúžia. Lenže jeho svedomie to nedovoľuje. Preto začne rozprávať : "Z vyššího princípu mravního vám říkam, že vražda na tyranu není zločin."
Film ešte končí, keď Ryšánková matka odíde na gestapo a tam ju zastrelia. Jej posledné slová Vrazi, vrazi ešte dlho budú na pamäti. 
Do postavy Vlastimila Ryšánka sa vžil Ivan Mistrík. Už v tomto filme ukazuje, že z neho bude úspešný herec. Vo filme sa objavili aj prvky geniality Hrušinského, Kostku, či Jany Brejchovej.
Joseph Galamb

Joseph A. Galamb () (* 1881, Makov, Rakúsko-Uhorsko, dnes Maďarsko – † 1955) bol americký inžinier maďarského pôvodu. Bol hlavným projektantom vo firme Ford Motor Company. Známym sa stal ako konštruktér mnohých častí svetoznámeho modelu T.
Diplom zo strojného inžinierstva získal v Budapešti. Určitý čas pracoval v oceliarňach v Diósgyőri. Do firmy Ford nastúpil roku 1905 ako projektant. Hlavným projektantom sa stal po prekonštruovaní chladiaceho systému v modeli N, neskôr skonštruoval mnohé časti modelu T spolu s Childe H. Willsom a s ďalším maďarským emigrantom Eugenom Farkasom.
Annie Jump Cannonová

Annie Jump Cannonová (* 11. december 1863 – † 13. apríl 1941) bola americká astronómka, ktorá sa zaslúžila o vytvorenie Harvardského klasifikačného systému hviezdnych spektier. Bola hlavnou autorkou 9-zväzkového katalógu spektier 225 300 hviezd (Henry Draper Catalogue, 1918-1924). Zostavila aj 2 katalógy premenných hviezd (1903, 1907).
Ernő Rubik

Ernő Rubik, (* 13. júl 1944, Budapešť, Maďarsko) je maďarský vynálezca, sochár a architekt. 
Jeho najznámejším vynálezom je Rubikova kocka. Kocku zostavenú z farebných štvorcov možno otáčať okolo troch osí, čím je možné dosiahnúť až štyridsaťtri kvintiliónov farebných kombinácií. Hlavolam sa stal populárny po celom svete.
Gal Rasché

Gal Rasché (vlastným menom Galina Viktorovna Krutikovová, , ; * 13. marec 1960)
je rusko-rakúska dirigentka a klaviristka. Je členkou ruského zväzu spisovateľov.
Študovala u Anatolija Ivanovova na konzervatóriu N. A. Rimského-Korsakova v Petrohrade. Učila na viacerých hudobných školách a inštitútoch v Rusku a je činná v orchestrovom manažmente. Taktiež bola činná ako profesorka pre klavír na Praynerskom konzervatóriu vo Viedni a vyučovala ako hosťujúca profesorka na Viedenskom konzervatóriu. Okrem toho dirigovala dva koncerty orchestra Viennarmonica (diela W.A. Mozarta, F. Schuberta a P. I. Čajkovského) v Koncertnom Dóme a zorganizovala a dirigovala koncerty v Zlatej dvorane Hudobného spolku. Popritom vystúpila ako hosťujúca dirigentka v rôznych krajinách. 
Napísala dejstvo pre televíznu verziu Detského albumu Piotra Iľjiča Čajkovského, externe pracuje pre rakúsky rozhlas a uverejnila rozličné články v časopisoch. V roku 1999 získala prvú cenu v súťaži na medzinárodnom festivale "Interfer 99" v Srbsku.
Jacques Cassini

Jacques Cassini (* 18. november 1677, Paríž, Francúzsko – † 15. apríl 1756, Thury-sous-Clermont) bol francúzsky astronóm, ktorý sa zaoberal štúdiom komét, planét a ich mesiacov. Bol synom talianskeho astronóma Giovanniho Domenica Cassiniho.
V roku 1716 publikoval prvú astronomickú tabuľku mesiacov Saturna.
Ústavné právo

Ústavné právo je odvetvie právneho systému, ktoré reguluje štátnu moc vnútri štátu, jej fungovanie a organizáciu na určitých princípoch a zároveň stanovuje základné pravidlá vzťahu štátnej moci a občanov.
Názory na vzťah pojmov štátne právo a ústavné právo sa v teórii rôznia, pričom obyčajne sa ústavné právo považuje za užší pojem, pretože rozhodujúce vzťahy v štáte neupravuje len ústava a ústavné zákony, ale aj množstvo ďalších právnych predpisov. 
Ústavné právo sa považuje za vedúce právne odvetvie, pretože s jeho úpravou musia byť v súlade všetky ostatné normy verejného aj súkromného práva. Keďže jeho základnou úpravou je štruktúra, kompetencie, tvorba a činnosť štátnych orgánov a vlastne úprava štátnej formy, t. j. režimu, formy vlády a štátneho zriadenia, sú základnými subjektami ústavného práva štát a štátne orgány. 
Občania do ústavno-právnych vzťahov vstupujú najmä v súvislosti s voľbami, alebo ako nositelia ľudských a občianskych práv. Základnými prameňmi ústavného práva sú ústava, ústavné zákony, uznesenia, nálezy Ústavného súdu a medzinárodné zmluvy (najmä z oblasti ľudských práv).
Labyrintkovité

Labyrintkovité (lat. "Belontiidae" alebo "Polyacanthidae") je v niektorých starších taxonomických systémoch čeľaď rýb z radu ostriežotvaré ("Perciformes"). V aktuálnom systéme sú taxóny z tejto čeľade (spolu s ďalšími taxónmi) zaradené do čeľade Osphromenidae v širšom zmysle.
Sú to sladkovodné ryby žijúce vo voľnej prírode v Ázii v prostredí chudobnom na kyslík: v stojatých, niekedy močaristých vodách, na zaplavených ryžových poliach a v rastlinami zarastených potokoch. Patria medzi obľúbené akvaristické čeľade rýb.
Zvláštne anatomické znaky.
Labyrintky majú za očami umiestnený prídavný dýchací orgán - "labyrint", podľa ktorého sú aj pomenované. Nachádza sa po oboch stranách hlavy v žiabrovej dutine a je pokrytý kožou. V určitom zmysle plní funkciu pľúc, umožňuje rybe dýchať atmosférický kyslík a tým prežiť vo vodách chudobných na kyslík. Brušné plutvy niektorých druhov sú vláknité, majú hmatovú funkciu a pomáhajú im pri orientácii.
Rozmnožovanie.
Väčšina labyrintiek kladie svoje ikry do takzvaného penového hniezda, ktoré postaví samček. Toto hniezdo buduje samček zo vzdušných bubliniek obalených ústnym sekrétom. Penové hniezdo zabezpečí potomstvu potrebný kyslík.
Pracovné právo

Pracovné právo je kodifikované odvetvie práva upravujúce vzťahy medzi ľuďmi pri uskutočňovaní ľudskej práce. Pracovné právo sa obyčajne zaraďuje do systému súkromného práva, ale má skôr zmiešaný charakter. Ten vyplýva predovšetkým z toho, že sa realizuje jednak v rovnocenných vzťahoch zakladaných dohodou – pracovnou zmluvou, ale zároveň má pracovné právo ochrannú funkciu premietajúc tak štátnu sociálnu politiku. Základná premisa súkromnoprávneho vzťahu – rovnocennosť – je tak narušená ochrannými normami, ktoré v Európe tradične chránia najmä zamestnanca. 
Pracovné právo sa najčastejšie rozdeľuje na individuálne a kolektívne. "Individuálne pracovné právo" sa zaoberá najmä pracovným pomerom s dôrazom na práva a povinnosti zamestnanca a zamestnávateľa pri jeho založení a zániku. "Kolektívne pracovné právo" upravuje vzťahy medzi kolektívom zamestnancov (organizáciou zamestnancov) a zamestnávateľom (alebo organizáciou zamestnávateľov). Pričom ide najmä o úpravu kolektívnych zmlúv, kolektívneho vyjednávania, štrajku.
Kolektívne vyjednávanie.
Podľa zákona o kolektívnom vyjednávaní sa za kolektívne spory považujú spory o uzavretie kolektívnej zmluvy a spory o plnenie záväzkov z kolektívnej zmluvy. O kolektívny spor nejde, ak sa jedná o nároky jednotlivých zamestnancov.
Anabantoidei

Anabantoidei sú podrad rýb radu ostriežotvarých ("Perciformes"). 
Vyznačujú sa prítomnosťou labyrintového orgánu, ktorý im umožňuje absorbovať vzdušný kyslík. Mnohé druhy tohto podradu sú obľúbenými akváriovými rybkami. Pri chove si vyžadujú voľný prístup ku hladine, pretože bez možnosti „nadýchnuť“ vzduch do labyrintového orgánu môžu trpieť až fatálnym nedostatkom kyslíka.
Taxonómia.
"Anabantoidei":
V minulosti namiesto čeľade Osphronemidae boli tieto tri čeľade:
Širokopásmový prenos

Širokopásmový prenos (po angl. "broadband (signalling)") je pôvodne v telekomunikáciách označenie pre prenosové metódy na relatívne širokom pásme frekvencií, ktoré môžu byť rozdelené do kanálov alebo frekvenčných pásiem. 
Výraz "širokopásmový" sa však dá chápať aj širšie. Napríklad pri rádiovom prenose je veľmi úzkopásmový prenos prenos morseovky, širšie pásmo je hlas a najviac širokopásmový je prenos hudby bez straty high audio frekvencií, ktoré sú potrebné pre realistický zvuk.
V dátovej komunikácií modem prenáša dáta pomaly rýchlosťou 64 kbit za sekundu cez telefónnu linku, cez tú istú telefónnu linku však prostredníctvom služby ADSL hovoríme o širokopásmovom pripojení. V dátovej komunikácií výraz širokopásmový väčšinou označuje prenos optickým vláknom (FTTH, FTTC).
Broadband

Broadband (angl. "široký pás") môže byť:
Stratená generácia

Stratená generácia (, Generation T) je označenie povojnovej (prvá svetová vojna) generácie umelcov, pre ktorých sa svet stal len chaosom plným nestabilných hodnôt. Boli sklamaní, plní dezilúzie a deprimovaní z prežitého. Ozajstné hodnoty hľadali v Európe a v Paríži. Demografovia, William Strauss a Neil Howe, v svojej práci, "Strauss–Howe generational theory", ohraničili ich narodenie medzi roky 1883-1900. Pojem „lost generation“ spropagovala Gertrude Steinová, americká emigrantka v Paríži, okolo ktorej sa zoskupovali umelci. Pojem od svojej patrónky a mentorky, Gertrude Steinovej, spopularizoval Ernest Hemingway, ktorý ho použil ako motto („Vy všetci ste stratená generácia") pre svoj prvý román "Slnko aj vychádza."
Okrem Hemingwaya, sú hlavnými predstaviteľmi tejto generácie umelci a spisovatelia ako Francis Scott Fitzgerald, T. S. Eliot, Gertrude Steinová, John Dos Passos, Sherwood Anderson, E.E. Cummings, Archibald MacLeish, Kay Boyle, Hart Crane, James Joyce, Olaf Stapledon, John Steinbeck, William Faulkner, Ford Maddox Ford, Djuna Barnes, Glenway Wescott, Waldo Peirce, Isadora Duncanová, Abraham Walkowitz, Ezra Pound, Alan Seeger, Henry Miller, Aldous Huxley, Malcolm Cowley, Louis-Ferdinand Céline, Erich Maria Remarque, J. R. R. Tolkien, C. S. Lewis, Sergej Sergejevič Prokofiev, Paul Hindemith, George Gershwin, Aaron Copland a Zelda Fitzgeraldová.
Vlastnícke právo

Vlastnícke právo alebo vlastníctvo (lat. dominium, proprietas) je právnym poriadkom ustanovená možnosť vlastníka vec držať, užívať a disponovať s ňou podľa vlastného uváženia v medziach zákona. Ide o najklasickejšie absolútne právo, pretože z neho môže nositeľ vylúčiť ostatných, čiže pôsobí voči všetkým (erga omnes). Vlastnícke právo patrí medzi tzv. vecné práva, ktoré sa práve rozlišujú s ohľadom na ich absolútnosť či relatívnosť. V jednej skupine je tak vlastnícke právo (súčasne s držbou) a v druhej sú vecné práva
k cudzej veci. Do tejto skupiny patrí záložné právo, zádržné právo a práva zodpovedajúce vecným bremenám. 
Obmedzenia.
Vlastnícke právo je obmedzené, jednak tým, že vlastnícke práva všetkých subjektov sú si rovnocenné, čiže využívaním svojho vlastníckeho práva nesmie vlastník narušiť pokojné využívanie vlastníckeho práva inému. Najstaršou úpravou v tomto zmysle je úprava susedských vzťahov a z nich vyplývajúcich obmedzení (napr. neobťažovanie hlukom, dymom, prachom a pod.). Ďalšie obmedzenia sa vyvinuli z požiadavky, aby vlastník rešpektoval nielen záujmy iných, ale aj verejný záujem. V tomto zmysle nesmie výkonom svojho vlastníckeho práva poškodzovať ľudské zdravie, životné prostredie či kultúrne pamiatky.
Obsah práva.
Obsahom vlastníckeho práva je takzvaná triáda oprávnení formulovaná klasickou rímskou právnou vedou. Ide o právo vec držať (ius possidendi), vec užívať a požívať jej plody a úžitky (ius utendi et fruendi) a právo vecou disponovať (ius disponendi). Za inherentné právo vlastníka sa pokladá aj právo na ochranu proti akýmkoľvek neoprávneným zásahom do vlastníckeho práva. 
Tieto práva môže vlastník previesť na iného aj bez toho aby scudzil (napr.predal) vec ako takú. V takom prípade hovoríme o holom vlastníctve (nuda proprietas) ku ktorému dochádza napríklad pri prenájme.
Ochrana vlastníckeho práva.
Vlastnícke právo ako najzákladnejšie subjektívne právo je v podstate chránené priamo či nepriamo celým právnym poriadkom počnúc ústavou ("Každý ma právo vlastniť majetok. Vlastnícke právo všetkých vlastníkov má rovnaký zákonný obsah a ochranu.Dedenie sa zaručuje."čl 20.ods.1). Najkonkrétnejšou je občiansko-právna ochrana ktorá formuluje osobitné prostriedky ochrany (tzn. také, ktoré sa nedajú použiť na ochranu iných práv než vlastníckeho). Týmito osobitnými prostriedkami sú dva druhy žalôb koncipované už rímskym právom a to žaloba na vydanie veci (rei vindicatio) a zapieracia žaloba (actio negatoria).
Gorkij

Gorkij môže byť:
Zdeněk Ceplecha

Zdeněk Ceplecha (* 27. január 1929 - † 4. december 2009) bol český astronóm, ktorý sa zaoberal meteorickou astronómiou, najmä fyzikou meteorov. V roku 1984 získal Merillovu cenu od Národnej akadémie vied USA.
Lidija Petrovna Ceraská

Lidija Petrovna Ceraská (; * 23. jún 1855, Astrachán, Rusko – † 22. december 1931) bola ruská astronómka, ktorý objavila 219 premenných hviezd.
Obchodná spoločnosť

Obchodná spoločnosť môže byť:
Polopriama reč

Polopriama reč je prvok mikrokompozície, súčasť pásma rozprávača, tvorí prechod medzi autorskou rečou a nevlastnou priamou rečou. Funkčne sa zbližuje s nevlastnou priamou rečou, ale je tesnejšie zviazaná s autorskou rečou. Odlišujú sa od seba najmä kategóriou slovesnej osoby. Polopriama reč je v 3. osobe. Rozprávač však výpoveď presne nereprodukuje, ale iba referuje, čo sa povedalo. 
Príklad: Emil darmo hovoril Galovi a strýcovi, že ani baran nemôže byť taký sprostý ako ...
Nevlastná priama reč

Nevlastná priama reč je prvok mikrokompozície, navonok vyzerá, že je to reč postavy, ale reprodukuje ju rozprávač, zhrnie ju do svojho prejavu. Najčastejšie sa používa 1. osoba singuláru, prípadne plurálu, doslovne reprodukuje reč postáv (voľakedy sa vyčleňovala apostrofmi)
Príklad: Nič ma neprekvapovalo, ani decká, čo sa stále vypytovali, koľko je hodín, strýčko.
BBC

BBC môže byť:
Václav Mika

Ing. Václav Mika (* 17. jún 1963, Trenčín) je slovenský manažér a od roku 2021 generálny riaditeľ SLOVAKIA TRAVEL. Bol zakladateľom a generálnym riaditeľom Rádia Expres (1999 – 2006), následne tiež generálnym riaditeľom TV Markíza (2006 – 2010) a Rozhlasu a televízie Slovenska (2012 – 2017). V komunálnych voľbách v roku 2018 neúspešne kandidoval na post primátora Hlavného mesta SR Bratislavy. Zároveň je aj honorárnym konzulom Mexika na Slovensku.
Vzdelanie.
Vyštudoval Fakultu ekonomiky a riadenia výrobných odvetví vtedajšej Vysokej školy ekonomickej v Bratislave, v rokoch 1991 až 1994 získal profesionálne certifikáty v odbore Manažment na Open University Bratislava a v Inštitúte pre manažment v Grazi. Václav Mika bol viacnásobným predsedom poroty Krištáľového krídla v kategórii Divadlo a audiovizuálne umenie. 
Politická činnosť.
Kandidatúra na primátora Bratislavy 2018.
Bol nezávislým kandidátom na post primátora hlavného mesta SR Bratislavy. Zámer uchádzať sa o post primátora ohlásil na tlačovej konferencii 3. júna 2018 v Sade Janka Kráľa v Petržalke. Heslom jeho kampane bolo NAŠE MESTO JE TO HLAVNÉ. 
Volebný program.
Volebný program NAŠE MESTO JE TO HLAVNÉ predstavil 17. augusta 2018. V jeho úvode sa nachádza preambula a 5 princípov, ktorými sa mal riadiť. 
Samotný program bol následne rozdelený do 12-ich programových oblastí:
Kandidatúra do NR SR za SaS v roku 2019.
Predseda strany SaS Richard Sulík ho navrhol na 10. miesto kandidátnej listiny strany v parlamentných voľbách 2020. Václav Mika však sa po týždni tohto miesta vzdal, lebo nechcel byť dôvodom, pre ktorý nebudú delegáti nominačnom kongrese hlasovať za Sulíkov návrh kandidátky. 
Osobný život.
Mika bol 23 rokov ženatý s podnikateľkou a novinárkou Andreou Mikovou, ich manželstvo bolo bezdetné. V roku 2017 sa rozviedol pre nový vzťah, ktorý udržiaval od roku 2015 s o 25 rokov mladšou Kristínou Maturovou, s ktorou sa oženil v roku 2021. Spolu majú dve dcéry, Michaelu a Marisu.
Mazurek Dąbrowskiego

Mazurek Dąbrowskiego je štátna hymna Poľskej republiky.
26. februára 1927 bola pod týmto názvom schválená Sejmom poľská tradičná pieseň "„Jeszcze Polska nie zginęła“" ("„Ešte Poľsko nezhynulo“"). Text napísal Józef Wybicki, autor hudby je neznámy. 
V rokoch 1918-1927 Poľsko nemalo oficiálnu hymnu a v tejto roli vystupovalo niekoľko tradičných piesní, okrem Mazurku Dąbrowskiego to boli:
História vzniku.
Pesnička vznikla v roku 1797 v Taliansku a bola prijatá" Legionmi Dąbrowského" (poľskej vojenskej jednotky v cudzine, ktoré dúfali, že budú môcť bojovať za obnovu nezávislosti Poľska). Melódia bola chytľavá a text bol neskôr zo solidarity k Poliakom preložený do 17 jazykov (nemčina, francúzština, angličtina, ruština, maďarčina, chorvátčina, slovenčina a iné). V revolučnom roku 1848 sa Mazurek Dąbrowského spieval na uliciach Viedne, Berlína i Prahy.
Na základe tejto piesne napísal slovenský spisovateľ Samuel Tomášik v roku 1834 s takmer identickou melódiou novú pieseň (najprv v češtine), ktorá sa na Všeslovanskom zjazde v Prahe v roku 1848 stala všeslovanskou hymnou pod názvom "Hej, Slované" a bola preložená do množstva slovanských jazykov. 
Lužickosrbská verzia "Hišće Serbstwo njezhubjene" bola národnou hymnou tohto národa do prvej svetovej vojny. 
Počas druhej svetovej vojny bola hymnou Slovenského štátu.
Po roku 1945 bola prijatá za štátnu hymnu Juhoslávie. 
Preklad súčasného textu do slovenčiny.
"Ešte Poľsko nezhynulo
"Dokiaľ my žijeme
"Čo nám cudzie násilie vzalo
"Šabľou si späť vezmeme
"Na pochod, Dąbrowski,
"Z talianskej zeme do Poľska
"Pod tvojím vedením
"Spojíme sa s národom
"Prejdeme Vislu, prejdeme Vartu
"Budeme Poliakmi
"Príklad dal nám Bonaparte
"Ako máme víťaziť
"Na pochod...
"Ako Czarniecki do Poznane
"Po švédskom zabratí
"Kvôli záchrane vlasti
"Vrátime sa cez more
"Na pochod...
"Už tam otec ku svojej Baši
"Uplakaný vraví:
""Len počúvaj, vraj naši
"bubnujú."
"Na pochod…"
Trolejbusová doprava

Trolejbusová doprava je doprava prevádzkovaná po vozovke pozemných komunikácií a jej vozidlá i zastávky sú veľmi podobné autobusovým. Od autobusovej dopravy sa trolejbusová doprava líši tým, že trolejbusy vyžadujú trakčné elektrické vedenie.
Vznik a vývoj.
Trolejbusová doprava vznikla na začiatku 20. storočia ako kompromis medzi autobusovou a električkovou koncepciou. Vznikla v mestách, kde nebolo možné prevádzkovať klasickú električkovú trať. K masovému rozšíreniu trolejbusov došlo ako v Česko-Slovensku, tak aj v Európe v polovici 20. storočia. Potom ju rozvoj autobusovej dopravy takmer odkázal do múzea, ropná kríza však situáciu zmenila. Od 80. rokov sa začala trolejbusová doprava opäť rozširovať, väčšiu váhu získal aj argument, že je ekologicky šetrnejšia ako autobus a zároveň lacnejšia ako električka.
Jaffa (prístav)

Jaffa ( "Jáfá", hebr. "Jafo") je starobylé prístavné mesto v Izraeli, dnes časť mesta Tel Aviv-Jafo.
V roku 1911 bola v Jaffe založená Palestínska národná strana. Bola jedným z miest nepokojov medzi Arabmi a Židmi, pôvodne bola samostatné arabské mesto.
Veľké arabské povstanie

Veľké arabské povstanie alebo Arabská revolúcia v Palestíne bola vlna národných nepokojov na území Britského mandátu v Palestíne v rokoch 1936 až 1939, ktorá sa začala dvíhať proti koloniálnej britskej vláde a v dôsledku zvýšeného prisťahovalectva Židov do Palestíny. 
Povstanie začalo 15. apríla 1936 útokom na konvoj nákladných áut na ceste z Nábulusu do Tulkarmu, počas ktorého útočníci zabili dvoch židovských vodičov, bezprostredne zomrel Israel Khazanm, ďalší Zvi Dannenberg zomrel o päť dní na to. 
Povstanie nepriaznivo ovplyvnila aj svetová hospodárska kríza (1933) a rozmach fašizmu v Európe (1936). Vedúcu úlohu v povstaní zohrali arabské strany zjednotené do Vysokej arabskej komisie pod vedením veľkého jeruzalemského muftiho Mohameda Amína al-Hussejního. Povstanie nebolo príliš úspešné. Bolo potlačené zásahom britských vojsk. 
Počas posledných 15 mesiacov povstania bolo 936 vrážd a 351 pokusov o vraždu, 2 115 útokov ostreľovačov, 472 bombových útokov, 364 prípadov ozbrojených lúpeží, 1 453 prípadov sabotáže proti vláde a obchodným spoločnostiam, 323 ľudí bolo unesených, 72 prípadov vydierania, 236 Židov zabitých Arabmi a 435 Arabov zabitých Židmi, väčšinou ochraňujúc osady, 1 200 rebelov zabitých políciou a vojskom a 535 ranených. 
Pozri aj.
Arabsko-izraelský konflikt
Folke Bernadotte

Folke Bernadotte z Wisborgu (* 2. január 1895, Štokholm, Švédsko – † 17. september 1948, Jeruzalem, Izrael) bol švédsky diplomat, potomok švédskych kráľov z dynastie Bernadotte. 
Životopis.
Bol synom švédskeho princa Oscara Carla Augusta (* 1859 – † 1953), ktorý bol synom kráľa Oskara II., a jeho manželky Ebby Munck af Fulkila (* 1858 – † 1946). Jeho manželkou bola Američanka Estelle Manville (* 1904 – † 1984).
V roku 1945 vyjednával s Heinrichom Himmlerom prepustenie 21 000 väzňov z nemeckých koncentračných táborov.
Od roku 1943 bol viceprezidentom a od roku 1946 prezidentom švédskeho Červeného kríža.
Bernadotteho zavraždili radikálni sionisti z izraelskej teroristickej skupiny Lechi počas jeho služby v Palestíne, kde pôsobil ako vyjednávač Organizácie spojených národov.
Tivadar Puskás

Tivadar Puskás (; * 17. september 1844, Pešť, Maďarsko – † 16. marec 1893, Budapešť) bol maďarský vynálezca, priekopník telefónu, vynálezca telefónnej ústredne.
Životopis.
Puskás odišiel po smrti otca v roku 1866 do Anglicka. Neskôr pracoval pre "Warnin Railway Construction Company" v Sedmohradsku, najprv ako zástupca spoločnosti, neskôr ako hlavný inžinier pri výstavbe tratí. Neskôr pri príležitosti svetovej výstavy vo Viedni založil Puskásovu cestovnú agentúru, ktorá sa stala štvrtou na svete a prvou v Strednej Európe.
Od roku 1873 pôsobil Puskás v USA, kde spolupracoval s Thomasom A. Edisonom. Ešte predtým si ale kúpil pozemok v Colorade, kde sa pokúšal nájsť zlato. Keď sa dopočul o vynáleze A.G.Bella, kúpil si jeden telefón, rozobral ho a snažil sa ho zdokonaliť. 
Podľa Edisona bol Puskás „"prvým človekom, ktorému napadla myšlienka na telefónnu ústredňu“". Prvá ústredňa bola spustená do prevádzky na základe jeho plánov v roku 1878 v Bostone. Ďalšia bola postavená o rok neskôr v Paríži. Puskás pôsobil v Európe ďalšie štyri roky ako obchodný zástupca Edisona. Puskásovi tu pomáhal aj jeho brat Ferenc Puskás, s ktorým založili roku 1881 prvú ústredňu v Pešti. Roku 1886 minister Baross Gábor zoštátnil telefónnu sieť v Uhorsku a dal ju do prenájmu T. Puskásovi. 
R. 1887 predstavil Puskás nový typ ústredne, ktorá sa stala revolučnou vo vývoji telefónnych ústrední. Jeho nasledujúcim vynálezom boli "Telefonické správy", ktoré v mnohom predznamenali budúce rozhlasové vysielanie. Túto službu spustil v rodnej Pešti. Jeho vynález údajne umožňoval počúvať program pol miliónom poslucháčov, kým Edisonov telefón to umožňoval len päťdesiatim.
R. 1890 si Puskás patentoval kontrolované explózie, používané v stavebníctve a o dva roky neskôr si patentoval už spomínané "Telefonické správy".
Tivadar Puskás zomrel v pomerne mladom veku na srdcový infarkt. Správu o jeho smrti rozniesol jeho vynález "Telefonických správ", ktorý predbehol rádiové vysielanie o plných 30 rokov.
Haló.
K Tivadarovi Puskásovi sa viaže aj prvé použitie výrazu „"Haló“" v telefonickom rozhovore. Vyslovil ho jednému z pomocníkov pri skúšaní ústredne. „"Hallom“" znamená v maďarčine „"počujem“". Od vtedy sa tento výraz v angličtine rozšíril do celého sveta v podobe „"hallo/hello“".
Džoser

Džoser () alebo Necerichet () bol pravdepodobne druhým panovníkom 3. dynastie starovekého Egypta a prvým panovníkom Starej ríše, ktorý si nechal vystavať pyramídu (dnes Stupňovitá pyramída v Sakkáre).
Meno.
Meno Džoser sa vyskytuje až v textoch zo Strednej ríše a pôvodne to bol epiteton legendárneho faraóna. Spomína sa aj na Turínskom zozname kráľov ako Džoser-it () a v Manetónových "Aigyptiakach" v gréckej podobe Tosorthros. Za života bol známy pod menom Necerichet. Aj Manetó spomína istého Necherofa, v Turínskom zozname kráľov ako Nebka, ktorý by mal byť prvým vládcom dynastie. Mnohí egyptológovia sa dnes domnievajú, že Džoser bol prvým faraónom dynastie a upozorňujú na to, že poradie, v ktorom sú spomínaní Chufuovi predchodcovia na Westcarovom papyruse, naznačuje, že Nebka by mal byť umiestňovaný medzi Džosera a Huneja, nie pred Džosera. V nedávnej dobe poukázal anglický egyptológ Toby Wilkinson na fakt, že na pohrebných pečatiach na vstupe do hrobky faraóna Chasechemueja, posledného vládcu predchádzajúcej 2. dynastie, sa objavuje meno Džosera, nie Nebky. To by znamenalo, že Chasechemueja pochoval, a teda jeho nástupcom sa stal, Džoser.
Dĺžka vlády.
Podľa Manethóna Džoser vládol Egyptu 29 rokov, zatiaľ čo Turínsky zoznam kráľov uvádza len 19 rokov. Pretože za Džoserovho života boli uskutočnené niektoré náročné stavebné projekty, najmä v Sakkáre, podľa niektorých musel faraón vládnuť aspoň po tri desaťročia. Manethónov údaj sa javí ako presnejší s ohľadom na Wilkinsonove dáta získané roku 2000 z Palermskej dosky, ktoré spomínajú začiatok aj koniec Džoserovho panovania. Wilkinson uvádza, že podľa Palermskej dosky vládol panovník "„28 úplných alebo čiastočných rokov“".
Rodina.
Pretože manželka faraóna Chasechemueja, kráľovná Nimaethap, ako sa zdá, mala titul „Kráľova matka“, podľa niektorých bol Džoser jej synom a Chasechemuej bol jeho otcom. Z obdobia panovania Džosera sú známe tri ženské mená: Inetkaus, Hetefernebti a tretie, ktoré je na záznamoch nečitateľné. Jedna z týchto žien mohla byť jeho manželka, posledná jeho údajná matka Nimaethap.
Život.
Džoser vyslal niekoľko vojenských výprav na Sinajský polostrov, ktorými si podmanil miestne obyvateľstvo. Rovnako tu ťažil tyrkys a meď. Je možné, že tiež ustálil južnú hranicu Egypta na prvom nílskom katarakte.
Niekoľko zlomkov nájdených v Iunu (Héliopolis) a Per-Hathore (Pathyris) spomína Džoserovo meno v súvislosti s výstavbou v týchto mestách. Ďalší nápis, ktorý tvrdí, že pochádza z Džoserových čias, ale v skutočnosti sa datuje iba do doby Ptolemaiovcov, rozpráva o tom, ako Džoser prestaval Chnumov chrám na ostrove Abu (Elefantiné), čím ukončil sedemročný hladomor v Egypte. Podľa niektorých ide iba o povesť, každopádne ale dokazuje, že aj dve tisícročia po faraónovej smrti si Egypťania pamätali na veľkého panovníka. Jeho najznámejšou pamiatkou je Stupňovitá pyramída, prvá svojho druhu, ktorá slúžila ako vzor pre ďalších faraónov.
Maľovaná vápencová socha faraóna Džosera v Egyptskom múzeu v Káhire je najstaršia známa egyptská socha životnej veľkosti. Bola objavená počas vykopávok v Sakkáre v rokoch 19241925. Dnes je na jej mieste v Sakkáre umiestnená kópia zo sadry.
Skvíz

Skvíz alebo nátlaková hra je bridžová technika, ktorá donúti súperov v koncovke zahodiť niektorú z najvyšších kariet a tak získať zdvih, či zdvihy vo farbe zahodenej karty. Skvíz väčšinou uplatňuje hlavný hráč proti obrancom, ale môže to byť aj naopak.
Skvíz sa používa aj vo whiste, ale častejšie sa používa a prepracovanejší je v bridži.
Skvíz operuje s princípom, v "n"-kartovej koncovke s "n-1" kombináciou vysokých kariet, dve ruky majú jeden potencionálny zdvih.
Ukážka jednoduchého skvízu.
Juh vynesie trefové eso a Západ je v srdcovo pikovom skvíze - ak zahodí srdcové eso, hlavný hráč zahodí pikového dolníka a získa všetky zvyšné zdvihy, ak západ zahodí pik, hlavný hráč zahodí srdce a zase získa všetky zdvihy.
Toto je pozičný skvíz. Ak by si východ a západ vymenili karty, skvíz by nefungoval.
Ak by v koncovke bolo nasledujúce rozloženie kariet, skvíz by nefungoval. Na trefové eso z juhu, západ zahodí káro a nie je v skvíze.
Klasifikácia skvízov.
Existuje niekoľko klasifikácii skvízov. 
Pseudo skvíz.
Ako z názvu vyplýva, nie je to skutočný skvíz. Hráč si iba myslí, že je skvízovaný a tak často zahodí nesprávnu kartu.
Harry Potter a Polovičný princ (kniha)

Harry Potter a Polovičný princ () je šiesty diel románovej série J. K. Rowlingovej o čarodejníckom učňovi Harry Potterovi. Vyšiel 16. júla 2005.
Šiesty diel potterovskej ságy sa odohráva v pomerne inej atmosfére ako minulý diel. Každý vie, že Harry Potter hovoril pravdu. A vedia to aj Voldemort a Smrťožrúti. Severus Snape zabije Dumbledora. Remus Lupin sa ožení s Nymphadorou Tonksovou. A Severus Snape konečne odhalí svoju idetitu - je smrťožrút.
Maglev

Maglev je skratka z magnetická levitácia, je to najmodernejší, najrýchlejší druh koľajovej dopravy s najdrahšou traťou, i keď najlacnejšou prevádzkou. Anglickú skratku "maglev" začal v 60. rokoch používať fyzik Howard T. Coffey, v angličtine sa používa na označenie fyzikálneho javu a termín "magnetic levitation" na označenie technológie dopravných systémov založených na tomto princípe.
Vlak sa pohybuje na vankúši magnetického poľa, ktoré je vytvárané sústavou supravodivých magnetov, zabudovaných v trati i vo vlaku. Tento vlak má namiesto kolies špeciálny systém magnetov, vrátane lineárnych motorov a pohybuje sa asi 1,2 cm nad koľajnicami.
Trate pre Maglev sú pomerne nákladné a musia byť z bezpečnostných dôvodov stavané na mostoch alebo v tuneloch, čo túto technológiu tiež predražuje.
Rýchlosť vlakov nie je teoreticky nijako obmedzená, rýchlostný rekord z roku 2005 dosahuje 583 km/h, ktorý vytvorili Japonci. V praxi je rýchlosť limitovaná spotrebou energie a aerodynamickým odporom, tento problém sa snaží vyriešiť projekt Swissmetro tým, že navrhuje prevádzkovať dráhu v tuneloch zbavených vzduchu až k hranici vákua. Maglev sa nachádza v Číne, Japonsku, Nemecku.
Maglev v prevádzke.
Transrapid je nemecký systém, realizovaný na skúšobnej trati od 70. rokov v Kasseli, dnes v Lathene v oblasti Emsland v Dolnom Sasku na severozápade Nemecka. Podobne Japonci tento druh dopravy skúšajú od 70. rokov. V súčasnosti, od roku 1996, je japonský JR-Maglev prevádzkovaný na skúšobnej trati v provincii Jamanaši, ktorá je vedená prevažne v tuneloch.
Od roku 2004 je v komerčnej prevádzke ako mestská dráha v Šanghaji medzi centrom a medzinárodným letiskom Pudong vo východnej časti mesta. Pripravuje sa predĺženie až na vnútroštátne letisko v západnej časti mesta. V záverečnej fáze je príprava projektu "letiskovej trate" (obdoba trate v Šanghaji) v Mníchove.
V rokoch 1984 až 1991 bola v prevádzke skúšobná magnetická mestská dráha v Berlíne, takzvaná Magnetická dráha Berlín (M-Bahn), fungujúca na podobnom princípe.
Projekty.
Na podnet EÚ bol vypracovaný projekt potenciálnej siete pre Transrapid v strednej a východnej Európe (vrátane SR), avšak pre vysoké náklady na výstavbu tratí pravdepodobne nie je možné očakávať jeho realizáciu v najbližšom období.
Princíp levitácie.
Vznášanie vlaku nad koľajami je zaistené odpudivou alebo príťažlivou silou elektromagnetov. Niektorí výrobcovia používajú klasické elektromagnety, iní zvolili elektromagnety so supravodivými cievkami.
Výroba dostatočne výkonných elektromagnetov s nepatrnou energetickou spotrebou je umožnená supravodivosťou niektorých materiálov po ochladení kvapalným dusíkom. Zaujímavé je, že dodnes neexistuje spoľahlivá vedecká teória vysvetľujúca tento jav. Dosiaľ známa teória supravodivosti hovorí o tom, že vibrácia kryštalickej mriežky spôsobí vznik Cooperových párov elektrónov. Teória funguje na kvapalnom héliu a ďalších látkach tak spoľahlivo, že za ňu bola udelená Nobelova cena. Zároveň však predpovedá, že k týmto javom nemôže dochádzať pri teplotách vyšších než 23 Kelvinov, na čo by kvapalný dusík nestačil. Za vyšších teplôt musia Cooperove páry vznikať iným spôsobom, dosiaľ presne neobjasneným.
Koľajová doprava

Koľajová doprava je druh dráhovej dopravy, pozemnej alebo podzemnej. Využíva koľaje, obyčajne zostavené z dvoch koľajníc, ktoré vedú koľajové vozidlá po pevnej dráhe. Prevažujúcim druhom koľajovej dopravy je železničná doprava.
Ďalšími druhmi koľajovej dopravy sú metro a električková doprava. Tieto druhy dopravy väčšinou bývajú súčasťou mestskej hromadnej dopravy.
Patrí sem aj pozemná lanovka, priemyselná železnica napríklad v baniach a lomoch, prípadne koľajové mechanizmy strojov a zariadení, napríklad na pohyb žeriavov alebo pracovnej plošiny.
Hlavnou výhodou koľajovej dopravy oproti cestnej doprave je vysoká energetická účinnosť, pretože kolesá majú pri pohybe nízky valivý odpor. Nevýhodou je nutnosť náročnejšej infraštruktúry a viazanosť dopravy iba na túto infraštruktúru.
Okrem najobvyklejšieho systému železného dvojkolia na železných koľajniciach boli vykonávané aj pokusy s vlakmi na gumových kolesách, vzduchovom vankúši alebo jednokoľajové systémy. Na magnetických dráhach Maglev sú vlaky nad koľajami držané magnetickým poľom.
Pozemná lanovka

Pozemná lanovka alebo pozemná lanová dráha je nevisutá lanovka s lanovým pohonom vozíka (vozíkov) pohybujúceho sa po koľajovej trati, spravidla s jednostranným sklonom so stúpaním nad 10 %.
Slúži na dopravu, ak je potrebné prekonať veľké stúpanie. Často je samotná lanovka turistickým lákadlom a jazda lanovkou je považovaná za nevšedný zážitok. Okrem pozemnej lanovky existujú aj visuté lanovky, ktorých kabíny alebo sedačky sú zavesené na lanách.
Lanovka má vždy najmenej dve stanice, hornú a dolnú. Niektoré lanovky môžu mať po ceste i ďalšie stanice.
Pri lanovke obyčajne stúpanie nebýva väčšie ako 45 stupňov. Niektoré zariadenia však sú na rozmedzí medzi lanovkou a výťahom.
Na pozemnej lanovke sú obyčajne dve vozidlá pohybujúce sa po koľajach každý opačným smerom. Trať môže byť v celej dĺžke dvojkoľajová, alebo vo väčšine dĺžky jednokoľajová a na vyhnutie je uprostred dĺžky výhybňa s dvoma Abtovými výhybkami.
Iným spôsobom, ako umožniť koľajovému vozidlu jazdu po strmšej dráhe, je ozubnicová dráha.