Ares (boh)

Ares alebo Arés (kmeň pri skloňovaní "Are-"; gr. Άρης - Ares/iný prepis:Arés), resp. zriedkavo Árés alebo Áres je starogrécky boh vojny, vojnového vraždenia a odvahy. Ares je syn Dia a Héry. Na podnet Afrodity podporoval Tróju a bojoval s Heraklom. Bol všeobecne nenávidený, hašterivý, krutý a bol narušiteľom zákona a poriadku.
Gréci mali k nemu rozporuplný vzťah. Stelesňuje fyzickú udatnosť potrebnú na úspech vo vojne, ale môže zosobňovať aj čistú brutalitu a krvilačnosť, na rozdiel od svojej sestry, Atény, ktorej bojové funkcie zahŕňajú vojenskú stratégiu a generálstvo. Spojenie s Áresom dodáva miestam, predmetom a iným božstvám divokú, nebezpečnú alebo militarizovanú kvalitu.
Hoci Áresovo meno poukazuje na jeho mykénsky pôvod, niektorí sa domnievali, že jeho povesť divocha odráža jeho pravdepodobný pôvod ako tráckeho božstva. Niektoré mestá v Grécku a viaceré v Malej Ázii organizovali každoročné slávnosti, aby ho upútali a aby si ho udržali ako svojho ochrancu. V niektorých častiach Malej Ázie bol vešteckým božstvom. Ešte ďalej od Grécka údajne Skýti rituálne zabíjali jedného zo sto vojnových zajatcov ako obetu svojej obdobe Área. Neskoršie presvedčenie, že starovekí Sparťania prinášali Áresovi ľudské obete, možno vďačí viac mýtickej prehistórii, nedorozumeniam a povesti než skutočnosti.
Hoci existuje veľa literárnych narážok na Áresove milostné vzťahy a deti, v gréckej mytológii má len obmedzenú úlohu. Keď sa objaví, je často ponížený. Najznámejší je prípad, keď boh remeselníkov Hefaistos zistí, že jeho manželka Afrodita má pomer s Áresom, chytí milencov do siete a vystaví ich posmechu ostatných bohov.
Najbližším Áresovým náprotivkom v rímskom náboženstve je Mars, ktorý mal v starovekom rímskom náboženstve dôležitejšie a dôstojnejšie miesto ako prastarý ochranca rímskeho ľudu a štátu. Počas helenizácie latinskej literatúry rímski spisovatelia mýty o Áresovi reinterpretovali pod menom Mars a v neskoršom západnom umení a literatúre sa mytológia týchto dvoch postáv prakticky nerozlišovala.
Zeus ho neznášal pre jeho krvilačnosť. Obľuboval bitky a zabíjanie. Vznášal sa medzi bojovníkmi v žiaracej zbroji s prilbicou a veľkým štítom a rozsieval skazu. Jeho pomocníkmi boli bohovia Deimos (des), Fobos (hrôza), Eris (Areova sestra, bohyňa sváru) a bohyňa Enyo, rozsievajúca záhubu. Legendy o Areovi tvrdili, že počas bitiek obchádzal ženy bojujúcich vojakov a obšťastňoval sa s nimi. 
Ares bol milenec Afrodity, Hefaistovej manželky a mal s ňou podľa povestí 6 detí - bohov Erosa, Anterosa, Fobosa, Deimosa, Harmoniu a Adrestia. Ares bol podľa tradície, reprezentovanej v Homérovej "Iliade" a "Odysey", jeden z dvanástich Olympanov. Uctievaný bol predovšetkým v Tébach, lebo kráľovná Kadmose bola jeho dcérou.
V Sparte ho uctievali ako svalnatého vojaka, ktorého sila, vytrvalosť a vojenská inteligencia nemala páru.
Kult.
V pevninskom Grécku a na Peloponéze je známych len niekoľko miest, kde sa nachádzal oficiálny chrám a kult Área. Pausanias (2. stor. po Kr.) opisuje oltár Área v Olympii a premiestnenie Áreovho chrámu na aténsku agoru počas vlády Octavia Augusta, ktorý ho v podstate znovu zasvätil (2. stor. po Kr.) ako rímsky chrám Augustovho "Marsa Ultora". Areopág ("Áresova hora"), prírodný skalný výbežok v Aténach, vzdialený od Akropoly, bol údajne miestom, kde bol Áres súdený a oslobodený bohmi za pomstu - zabitie Poseidónovho syna Halirrhotia, ktorý znásilnil Áresovu dcéru Alkippé. Jeho názov sa používal pre súd, ktorý sa tam schádzal, väčšinou na vyšetrovanie a súdenie možných prípadov zrady.
Numizmatik M. Jessop Price uvádza, že Áres „typizoval tradičný spartský charakter", ale v Sparte nemal žiadny dôležitý kult a nikdy sa nevyskytuje na spartských minciach. Pausaniás uvádza dva príklady jeho kultu, oba v spojení s bojovnou Afroditou alebo „vo vnútri", na spartskej akropole. Gonzalez vo svojom prieskume Áresových kultov v Malej Ázii z roku 2005 poznamenáva, že Áresove kulty na gréckej pevnine mohli byť bežnejšie, než tvrdia niektoré pramene. Vojny medzi gréckymi štátmi boli endemické; vojny a bojovníci poskytovali Áresovi daň a živili jeho nenásytnú chuť bojovať.
Áresovými atribútmi sú nástroje vojny: prilba, štít a meč alebo oštep. Libanius „robí z jablka posvätné Áresovo jablko", ale „neponúka žiadny ďalší komentár", ani súvislosti so žiadnym etiologickým mýtom. Jablká sú jedným z Afroditiných posvätných alebo symbolických plodov. Littlewood nadväzuje na Artemidorovo tvrdenie, že snívať o kyslých jablkách predznamenáva konflikt, a uvádza Área popri Eris a mytologických „jablkách sváru".
Spútané sochy.
Bohovia boli nesmrteľní, ale mohli byť spútaní a obmedzení, a to v mýtickom rozprávaní aj v kultovej praxi. V spartskom chráme Enyalios (niekedy považovaný za Áreovho syna, inokedy za samotného Área) sa nachádzala archaická spartská socha Área v reťaziach, ktorá podľa Pausania znamenala, že v meste sa má udržať duch vojny a víťazstva. Je známe, že Sparťania rituálne spútavali aj obrazy iných božstiev vrátane Afrodity a Artemidy (porov. Áres a Afrodita spútaní Hefaistom) a na iných miestach boli spútané sochy Artemidy a Dionýza.
Sochy Área v reťaziach sú opísané v pokynoch, ktoré dala veštiareň z neskorej helenistickej éry rôznym mestám Pamfýlie (v Anatólii) vrátane Syedry, Lýkie a Kilíkie, miest takmer neustále ohrozovaných pirátmi. Každému z nich bolo povedané, aby postavilo sochu „krvavého, ľudí zabíjajúceho Área" a zabezpečilo jej každoročnú slávnosť, počas ktorej bola rituálne spútaná železnými okovmi („Diké a Hermes"), akoby prosila o spravodlivosť, postavená pred súd a obetovaná. Orákulum sľubuje, že „takto sa pre vás stane pokojným božstvom, keď raz vyženie nepriateľskú hordu ďaleko od vašej krajiny, a dá vzniknúť blahobytu, za ktorý sa toľko modlili". 
Obety.
Ako väčšine gréckych božstiev, aj Áresovi sa prinášali zvieracie obety. V Sparte mu po bitke dávali vola za víťazstvo úskokom alebo kohúta za víťazstvo útokom. Zvyčajným príjemcom obety pred bitkou bola Aténa. Správy o historickej ľudskej obete Áresovi v nejasnom obrade známom ako "hekatomfónia" predstavujú dlhodobý omyl, ktorý sa preniesol cez niekoľko storočí až do novoveku. Hekatomfónia bola zvieracia obeta Diovi; mohol ju priniesť každý bojovník, ktorý osobne zabil sto nepriateľov. Pausaniás uvádza, že v Sparte každá družina mladíkov obetovala Enyaliosovi šteňa predtým, ako sa zapojila do ručného „boja bez pravidiel" na Fébach. Chtonická nočná obeta psa Enyaliosovi sa asimilovala s Áresovým kultom. Porfyrios bez uvedenia podrobností tvrdí, že Apollodotos z Atén (asi v 2. storočí po kr.) hovorí, že Sparťania prinášali ľudské obete Áresovi, ale môže ísť o odkaz na mýtickú prehistóriu.
Trácia a Skýtia.
Trácky boh, ktorého Hérodotos (asi 484 - asi 425 pred kr.) identifikoval ako Área, bol jedným z troch inak nemenovaných božstiev, ktoré vraj uctievali trácki obyčajní ľudia. Hérodotos uznáva a pomenúva zvyšných dvoch ako „Dionýza" a "Artemidu" a tvrdí, že trácka aristokracia uctievala výlučne Herma. V Hérodotových "Dejinách" Skýti uctievajú domorodú formu gréckeho Área, ktorý je inak nepomenovaný, ale v božskej hierarchii Skýtov je zaradený pod Tabiti (o ktorej Hérodotos tvrdí, že je formou Hestie), Apiho a Papaiosa. Jeho kultovým predmetom bol železný meč. „Skýtskemu Áresovi" sa prinášali krvavé obety (alebo rituálne zabíjanie) dobytka, koní a „jedného z každých sto ľudských vojnových zajatcov", ktorých krv sa používala na poliatie meča. Zasväcovali mu sochy a zložité plošiny-altáre z naukladaného chrastia. Tento alebo veľmi podobný kult meča údajne pretrvával aj u Alanov. Niektorí sa domnievajú, že „Marsov meč" v neskorších európskych dejinách odkazuje na to, že Huni prijali Área.
Malá Ázia.
V niektorých častiach Malej Ázie bol Áres významným vešteckým božstvom, čo sa nenachádza v žiadnom helénskom kulte ani v rímskom kulte (Áres resp. Mars). V niektorých regiónoch bol Áres spojený s miestnym bohom alebo kultovým hrdinom a uznávaný ako vyššie, prestížnejšie božstvo než v pevninskom Grécku. Jeho kulty v južnej Malej Ázii sú doložené od 5. storočia pred Kr. až do neskoršej éry rímskeho cisárstva na 29 rôznych miestach a na viac ako 70 miestnych emisiách mincí. Na minciach z tohto regiónu je niekedy zobrazený s „Áresovou prilbou" alebo s kopijou a štítom, prípadne ako plne ozbrojený bojovník, niekedy v sprievode ženského božstva. Na území dnešného západného Turecka postavilo helenistické mesto Metropolis monumentálny chrám Áresovi ako ochrancovi mesta až v 3. storočí pred Kr. Dnes je stratený, ale zachovali sa mená niektorých jeho kňazov a kňažiek, ako aj pravdepodobné vyobrazenia chrámu na minciach provincie.
Kréta.
Afroditina svätyňa bola založená v Sta Lenika na Kréte medzi mestami Lato a Olus, pravdepodobne počas geometrického obdobia. Koncom 2. storočia pred Kr. bola prestavaná ako dvojitá svätyňa Área a Afrodity. Nápisy zaznamenávajú spory o vlastníctvo svätyne. Mená Área a Afrodity sa objavujú ako svedkovia prísahy a existuje tu aj ďakovná obeta víťazstva Afrodite, o ktorej Millington verí, že mala postavenie „bojovníka-ochrancu pôsobiaceho v Áresovej ríši". Existovali kultové spojenia medzi svätyňou Sta Lenika, Knossosom a inými krétskymi štátmi a možno aj s Argosom na pevnine. Hoci grécke literárne a umelecké záznamy z archaického aj klasického obdobia spájajú Área a Afroditu ako komplementárnych spoločníkov a ideálnych, hoci cudzoložných milencov, ich kultová dvojica a Afrodita ako bojovníčka-ochrankyňa je lokalizovaná na Krétu.
Aksum.
V Afrike bol Maḥrem, hlavný boh aksumských kráľov pred 4. storočím po Kr., v gréckych nápisoch vzývaný ako Áres. Anonymný kráľ, ktorý si koncom 2. alebo začiatkom 3. storočia objednal "Monumentum Adulitanum", sa odvoláva na „môjho najväčšieho boha Área, ktorý ma aj splodil a prostredníctvom ktorého som dostal pod svoju vládu [rôzne národy]". Samotný monumentálny trón oslavujúci kráľove víťazstvá bol zasvätený Áresovi. Na začiatku 4. storočia sa posledný pohanský kráľ Aksumu Ezana odvolával na „toho, ktorý ma priviedol na svet, nepremožiteľného Áresa".
Mytológia.
Narodenie.
Áres je jedným z dvanástich bohov Olympu a synom Dia a Héry.
Argonautika.
V "Argonautike" od Apollonia z Rodu visí zlaté rúno v háji zasvätenom Áresovi, až kým ho neukradne Iasón. Vtáky Áresove ("Ornithes Areioi") vrhajú šípy z peria na obranu svätyne Amazoniek, ktorá je venovaná Áresovi ako otcovi ich kráľovnej, na pobrežnom ostrove v Čiernom mori.
Založenie Téb.
Áres zohráva ústrednú úlohu v mýte o založení Téb ako predok vodného draka, ktorého zabil Kadmos. Dračie zuby boli zasiate do zeme ako úroda a vyrástli ako plne ozbrojení bojovníci. Kadmos sa dal na osem rokov do služieb boha, aby odčinil zabitie draka. Aby si Kadmos ešte viac udobril Área, oženil sa s Harmóniou, dcérou zo zväzku Área a Afrodity. Týmto spôsobom Kadmos urovnal všetky spory a založil mesto Téby. V skutočnosti Téby ovládli veľkú a úrodnú rovinu Boeótiu, ktorá bola v histórii aj v mýtoch bojiskom súperiacich miest. Podľa Plutarcha sa rovina v staroveku označovala ako „Areov tanečný parket".
Afrodita.
V Homérovej "Odysei", v príbehu, ktorý spieval bard v Alkinoovej sieni, boh Slnka Hélios raz zazrel Área a Afroditu, ako tajne súložia v sieni jej manžela Héfaista. Ten sa snažil prichytiť pár milencov pri čine a vyrobil jemne pletenú a takmer neviditeľnú sieť, ktorou ich chytil. Vo vhodnom čase sa táto sieť rozprestrela a uväznila Área a Afroditu vo veľmi intímnom objatí.
Héfaistos sa však so svojou pomstou neuspokojil, a tak pozval olympských bohov a bohyne, aby si nešťastný pár pozreli. Bohyne kvôli skromnosti odmietli, ale mužskí bohovia si tento pohľad nenechali ujsť. Niektorí sa vyjadrovali o kráse Afrodity, iní poznamenali, že by si s Áresom ochotne vymenili miesto, ale všetci prítomní sa im vysmievali. Keď dvojicu prepustili, rozpačitý Áres sa vrátil do svojej vlasti, do Trácie, a Afrodita odišla do Pafu.
V oveľa neskôr interpolovanom detaile Áres postavil k dverám mladého vojaka Alektryona, ktorý bol Árovým spoločníkom pri pití a dokonca aj milovaní, aby ich varoval pred Héliovým príchodom. Obával sa, že by Hélios v prípade odhalenia Afroditinej nevery o nej povedal Héfaistovi. Avšak Alektryon zaspal na stráži. Rozzúrený Áres premenil ospalého Alektryona na kohúta, ktorý teraz vždy ráno ohlasuje príchod slnka, aby sa Áresovi ospravedlnil.
Giganti.
V jednom archaickom mýte, o ktorom sa píše len v "Iliade" a ktorý rozpráva bohyňa Dione svojej dcére Afrodite, dvaja chtonickí obri, Alóedi menom Otus a Efialtes, spútali Área reťazami a uväznili ho v bronzovej urne, kde zostal trinásť mesiacov, teda jeden lunárny rok. „A to by bol koniec Área a jeho chuti do vojny, keby krásna Eriboea, macocha mladých obrov, nepovedala Hermovi, čo urobili." Área držali v urne, zatiaľ čo kričal, kým ho Hermes nevyslobodil, a Artemis oklamala Aloadov, aby sa navzájom pozabíjali. V Nonnovej "Dionýziake" vo vojne medzi Kronom a Zeusom zabil Áres nemenovaného obra, syna Echidny, ktorý bol spojencom Krona a bol opísaný ako pľuvajúci „strašný jed" a s „hadími" nohami.
V "Metamorfózach" Antonina Liberalis z 2. storočia, keď obludný Tyfón zaútočil na Olymp, bohovia sa premenili na zvieratá a utiekli do Egypta. Áres sa premenil na rybu Lepidota (posvätného egyptského boha vojny Anhura).
"Iliada".
V Homérovej "Iliade" nemá Áres vybranú jednu stranu. Sľúbi Aténe a Hére, že bude bojovať za Achájcov, ale Afrodita ho presvedčí, aby sa postavil na stranu Trójanov. Počas vojny bojuje Diomédes s Hektorom a vidí, že Áres bojuje na strane Trójanov. Diomédes vyzve svojich vojakov, aby sa stiahli. Zeus dá Aténe povolenie vyhnať Área z bojiska. Diomédes povzbudzovaný Hérou a Aténou sa vrhne kopijou na Área. Aténa navedie kopiju na cieľ a všetky strany sa zachvejú Áresovým výkrikom. Áres uteká na Olymp a núti Trójanov ustúpiť. Áres sa dopočuje, že jeho syn Askalafus bol zabitý, a chce opäť zmeniť stranu a pripojiť sa k Achájcom, aby sa pomstil, pričom nedbá na Diov príkaz, aby sa do bitky nezapojil žiadny boh Olympu. Aténa ho zastaví. Neskôr, keď Zeus opäť dovolí bohom bojovať vo vojne, Áres napadne Aténu, aby pomstil svoje predchádzajúce zranenie. Aténa ho premôže tak, že ho udrie balvanom.
Pobočníci.
Deimos („Hrôza") a Fobos („Strach") sú Áresovými spoločníkmi vo vojne a podľa Hésioda sú aj jeho deťmi od Afrodity. Za sestru a spoločníčku násilníckeho Área sa považovala Eris, bohyňa sváru, alebo Enyo, bohyňa vojny, krviprelievania a násilia. 
Área môže sprevádzať aj Kydoimos, démon bojového hluku; Makhai („Bitky"); „Hysminai" („Skutky zabíjania"); Polemos, menší duch vojny alebo len epiteton Área, keďže nemá žiadnu špecifickú vládu; a Polemosova dcéra Alala, bohyňa alebo zosobnenie gréckeho vojnového pokriku, ktorej meno Áres používa ako svoj vlastný vojnový pokrik. Môže ho sprevádzať aj sestra Hébé („Mladosť"). 
Podľa Pausania miestni obyvatelia Therapne v Sparte považovali Théru, „divú, divokú", za Áresovu sestru.