Ílovnica (potok)

Ílovnica (staršie Iľovnica) je potok na severovýchodnom Slovensku, na rozhraní okresov Snina a Humenné. Je to ľavostranný prítok Udavy, meria 6,7 km a je tokom VII. rádu. Hydrologické poradie Ílovnice: 4-30-03-078.
Prameň.
Pramení na severnom svahu Patrie (532,7 m n. m.) v nadmorskej výške 365 m n. m. 
Opis toku.
Preteká južnou časťou Laboreckej vrchoviny, najprv tečie na západ, sprava priberá potok zo Stredného grúňa a stáča sa na juhozápad. Zľava potom priberá krátky prítok z juhovýchodného svahu Barvinkovho vrchu (392,0 m n. m.), na krátkom úseku pokračuje na západ, sprava priberá prítok z juhozápadného svahu Makovice (529,6 m n. m.) a z ľavej strany potok z Barvinkovej doliny. Ďalej sa stáča k severozápadu, preteká okrajom prírodnej rezervácie Iľovnica na oboch brehoch a postupne priberá niekoľko prítokov: zľava zo severného svahu Vysokého vrchu (465,3 m n. m.), sprava z juhozápadného svahu Makovice, prítok spod kóty 473,4 m a z juhovýchodného svahu Žiaru (456,4 m n. m.), zľava z oblasti Nad Črepovom, sprava z juhozápadného svahu Kalinovej (449,2 m n. m.) a opäť zľava zo severovýchodného svahu Črepova (426,0 m n. m.). Na krátkom úseku tečie potom na západ, menším oblúkom sa stáča k juhu a severovýchodne od obce Adidovce ústi v nadmorskej výške cca 207 m n. m. do Udavy. 
Pôvod názvu.
Názvoslovná autorita v roku 1975 štandardizovala názov potoka v podobe "Iľovnica" a túto podobu v roku 2007 nahradila štandardizáciou spresnenej podoby "Ílovnica". Toponymum "Ílovnica" (pred rokom 2007 aj "Iľovnica") má pôvod vo všeobecnom podstatnom mene íl s významom "druh hliny, mastná nespevnená usadená nepriepustná hornina hnedastej alebo sivobielej farby", ktoré bolo rozšírené toponymickým formantom so špecifickým príznakom miesta "-ov-n-ic-a". Podobne boli utvorené slovenské hydronymá – názvy vodných tokov Kôprovnica (ľavostranný prítok Tichého potoka (zdrojnica Belej)) a Žiarovnica v okrese Sobrance, ale aj názvy iných geografických objektov napr. "Čakovnica" (lúka), Hranovnica (obec), "Jalovnica" (les), "Kočovnica" (les), "Kopovnica" (pole), "Ortovnica" (les), Rakovnica (obec), "Tisovnica" (les), "Trhovnica" (les). Íly sa od staroveku používali na výrobu keramiky, pálených aj nepálených tehiel a ako prísada do náterových hmôt na natieranie - omietanie vypletaných stien v chatrčiach najmä kvôli ich nehorľavosti. V pomenovacom procese vodného toku "Ílovnica" bol v období pomenovania motivačným prvkom "charakteristický druh ílovej hliny v koryte potoka, alebo v blízkosti koryta, ktorým potok pretekal". Najstaršia písomná zmienka o obci Adidovce je v listine z roka 1568. Toponymum "Ílovnica" bolo prenesené na les v chotári Adidoviec s názvom "Malá Ílovnica". 
Podobný pôvod názvu zo slovného základu íl má malý počet slovenských toponým napr. Ílovité (pole, Moldava nad Bodvou, okres Košice-okolie), Ilavské štvrte (pole, Kšinná, okres Bánovce nad Bebravou), Ílovisko (pole, Gemerské Dechtáre, okres Rimavská Sobota), Ilava (mesto), Iliavka (ľavostranný prítok Porubského potoka (prítok Podhradského potoka)), Ilavské (pole, Pruské, okres Ilava). 
Zaujímavosť.
Do roku 1934 viedla údolím Ílovnice lesná železnica do Udavského, dodnes sú rozpoznateľné zvyšky pôvodných násypov.