burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1983

Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1983 boli v poradí 5. majstrovstvá Afriky v hádzanej, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konali sa v Káhire, v Egypte v júli 1983, za účasti 10 mužských a 9 ženských tímov. Nováčikom turnaja bolo iba mužské družstvo Maroka. V mužskej kategórii obhájilo titul , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . Pre strieborné Kongo to bola prvá medaila. U žien získalo titul tretíkrát v rade po finálovej výhre nad .
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia mužských afrických družstiev na Letné olympijské hry 1984, ktoré hostilo Los Angeles. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo. Ďalšie družstvo v poradí postúpilo na MS B kategórie 1985.
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1985

Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1985 boli v poradí 6. majstrovstvá Afriky v hádzanej, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konali sa v Luande, v Angole v septembri 1985, za účasti 11 mužských a 9 ženských tímov. Nováčikom turnaja bolo iba ženské družstvo Ghany. V mužskej kategórii získalo titul tretíkrát v rade , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . U žien získalo titul štvrtýkrát v rade po finálovej výhre nad .
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia afrických družstiev na Majstrovstvá sveta 1986, ktoré organizovalo Švajčiarsko, resp. Holandsko. Z oboch kategórii sa na ne kvalifikovali iba víťazné družstvá. Družstvá na 2. mieste postúpili na MS B kategórie 1987.
Konečné poradie.
Pozn: Kongo sa nakoniec MS 1986 nezúčastnilo.
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1987

Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1987 boli v poradí 7. majstrovstvá Afriky v hádzanej, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konali sa v Rabate, v Maroku v roku 1987, za účasti 8 mužských a 8 ženských tímov. Nováčikom turnaja bolo iba ženské družstvo Maroka. V mužskej kategórii získalo titul štvrtýkrát v rade , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . U žien získalo titul po finálovej výhre nad .
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia afrických družstiev na Letné olympijské hry 1988, ktoré hostil Soul. Z oboch kategórii sa na ne kvalifikovali iba víťazné družstvá. Družstvá na 2. mieste postúpili na MS B kategórie 1989.
Konečné poradie.
Pozn: Kamerun sa nakoniec MS B kategórie 1985 nezúčastnil.
Tibor Molek

Tibor Molek (* 30. október 1930, Banská Bystrica – † 22. júl 2023, Mníchov) bol bývalý slovenský rozhlasový redaktor a exilový pracovník.
Životopis.
Narodil sa v Banskej Bystrici roku 1930 ako jediný syn úradníka. Koncom 30. rokov sa jeho rodina presťahovala do Senca, odkiaľ sa jeho rodina vysťahovala po záboru južného Slovenska do Bratislavy, kde Tibor Molek študoval na gymnáziu.
Ďalej študoval na bratislavskej univerzite právo. Z Česko-Slovenska emigroval aj so svojou budúcou manželkou v januári roku 1952, keď predtým dostal povolávací rozkaz do PTP. Pri úteku preplávali rieku Moravu a na rakúskej strane vyhľadali pomocníkov, ktorí im pomohli, a to aj finančne. Dostali sa potom až do Viedne, odkiaľ pokračovali do utečeneckého tábora v Linci. Tam získal kontakty na Slobodnú Európu a na prelome apríla a mája prekročili hranice do Západného Nemecka. V Mníchove zložil skúšky pre prácu v rozhlase a bol prijatý Pavlom Tigridom.
Tibor Molek zomrel 22. augusta 2023 v Mníchove.
Kariéra v Slobodnej Európe.
Pracoval ako hlásateľ kultúrnych a hudobných programov. Užíval krycie meno Tibor Dolina. To však nezabránilo vyšetrovaniu jeho rodiny v Česko-Slovensku. Roku 1968 sa mohol v Mníchove (po prvý a posledný raz) stretnúť so svojou matkou. Potom bol vyslaný do Lisabonu, aby tam pomáhal vybudovať slovenské oddelenie pre vysielanie na územie Slovenska na iných frekvenciách. V Lisabone pôsobil až do roku 1991.
Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1989

Majstrovstvá Afriky v hádzanej 1989 boli v poradí 8. majstrovstvá Afriky v hádzanej, ktoré organizuje Africká hádzanárska konfederácia (CAHB). Konali sa v Alžíri, v Alžírsku v júli 1989, za účasti 7 mužských a 6 ženských tímov. Alžírsko bolo organizátorom afrického šampionátu druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 1976. V mužskej kategórii získalo titul piatykrát v rade domáce , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . U žien získala titul po finálovej výhre nad . Pre zlatú Angolu to bola vôbec prvá medaila.
Tieto majstrovstvá slúžili zároveň ako kvalifikácia afrických družstiev na Majstrovstvá sveta 1990, ktoré organizovalo Česko-Slovensko, resp. Kórejská republika. Z oboch kategórii sa na ne kvalifikovali iba víťazné družstvá.
Jiří Mrázek (geofyzik)

RNDr. Jiří Mrázek, CSc. (* 17. apríl 1923, Praha – † 14. november 1978, Praha) bol český geofyzik, popularizátor prírodných vied a kozmonautiky, šachista a náboženský spisovateľ.
Vedecká a odborná činnosť.
Vyštudoval fyziku a astronómiu na Karlovej univerzite, zároveň sa však venoval aj svojim početným koníčkom, a to na vysokej úrovni. Bol juniorským majstrom ČSR v šachu, československým rekordmanom v telegrafnom kľúčovaní a príjme a renomovaným amatérom vysielačom (značka OK1GM). Pracoval v Geofyzikálnom ústave ČSAV v Prahe a zaoberal sa geomagnetickými javmi, ionosférou a šírením elektromagnetických vĺn. V súvislosti s touto činnosťou sa v 60. rokoch podieľal na československých projektoch na družiciach Magion, zaoberal sa kozmonautikou a stal sa jej televíznym a rozhlasovým propagátorom, takže bol veľmi populárnou postavou. Ku koncu života ťažko ochorel a prekonal duchovnú konverziu, ktorú popísal v rozhovoroch s V. Holotom; knižka pôvodne vyšla ako samizdat, potom neskôr v Ríme a v roku 1994 v Prahe.
Ernst Otto Fischer

Ernst Otto Fischer (* 10. november 1918, Solln, dnes Mníchov – † 23. júl 2007, Mníchov) bol nemecký chemik, nositeľ Nobelovej ceny za chémiu za rok 1973 (spolu s Geoffrey Wilkinsonom).
Za vojny sa zúčastnil bojov ako vojak nemeckej armády a študoval chémiu na Technickej univerzite Mníchov. Doktorskú prácu mu viedol Walter Hieber. Na rovnakej univerzite neskôr pokračoval ako učiteľ, profesor a od roku 1964 vedúci katedry anorganickej chémie. Venoval sa štúdiu organokovovej chémie a v tomto odbore dosiahol prelomových výsledkov.
William Lipscomb

William Nunn Lipscomb, Jr. (* 9. december 1919, Cleveland – † 14. apríl 2011, Cambridge) bol americký chemik, nositeľ Nobelovej ceny za chémiu za rok 1976. Študoval chémiu a dočasne aj fyziku na Univerzite v Kentucky a na Kalifornskom technologickom inštitúte. V rokoch 1946 až 1959 učil na Univerzite v Minnesote, roku 1959 získal profesúru na Harvardovej univerzite. Významné sú najmä jeho práce o teórii zlúčenín bóru, za ktoré dostal Nobelovu cenu.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov 2014

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov 2014 boli siedme majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov. Odohrali sa v maďarskom hlavnom meste Budapešť od 23. do 30. marca 2014. Titul z roku 2013 obhájila .
O udržanie.
Tretí zápas, ktorý bol naplánovaný na 30. marca o 12:00, sa nehral, lebo o zostupujúcom už bolo rozhodnuté.&lt;br&gt;" vyhralo 2:0 na zápasy a udržalo sa. zostupuje do I. divízie a v Top divízií ho nahradí ."
I. divízia.
Turnaj I. divízie MS 2014 sa hral vo Füssene v Nemecku od 29. marca do 4. apríla 2014.
Kvalifikácia I. divízie.
Kvalifikácia I. divízie v rámci MS 2014 sa hrala v Krynici-Zdróji v Poľsku od 18. do 23. marca 2014.
Demografia Bieloruska

Tento článok sa zaoberá demografiou Bieloruska. 
K 1. aprílu 2016 žije v Bielorusku 9 498 700 obyvateľov.
Demografické trendy.
Počet obyvateľov Bieloruska sa značne znížil počas druhej svetovej vojny, keď klesol zo zhruba 9 miliónov v roku 1940 na 7,7 milióna v roku 1951. Bielorusko bolo Nemcami okupované tri roky a okrem vojenských obetí zaznamenala Bieloruská SSR ohromné civilné straty v dôsledku brutálnych protipovstaleckých opatrení. 
Po druhej svetovej vojne pokračoval rast obyvateľstva, ktorý bol najmä v 50. a 60. rokoch brzdený emigráciou z Bieloruska do iných zväzových republík, v neskoršom období už migračné saldo nebolo také výrazné, v niektorých rokoch bolo dokonca kladné. Postupne dochádzalo k znižovaniu úhrnnej plodnosti (v dôsledku toho i miery pôrodnosti) na úroveň približne 2 detí na 1 ženu v závere 80. rokov (úroveň 2,1 býva považovaná za potrebnú na dosiahnutie jednoduchej reprodukcie obyvateľstva vo vyspelých krajinách). V Bieloruskej SSR dochádzalo aj k presunu obyvateľstva do miest, tento proces pokračuje až do súčasnosti, keď vidiek stráca v migrácii každoročne tisíce ľudí. Počet obyvateľov presiahol 10 miliónov v roku 1985. Toto obdobie bolo zároveň poznačené extrémne vysokými mierami potratovosti - počet potratov prevyšoval počet narodených až do roku 2003. 
Prirodzený úbytok sa v Bielorusku vyskytuje od roku 1993, podobne ako v iných východoeurópskych krajinách je spôsobený ekonomickými a spoločenskými zmenami. V roku 1993 dosiahol aj počet obyvateľov Bieloruska svoj vrchol - 10 240 000. Odvtedy sa počet obyvateľov znižoval prirodzeným aj mechanickým spôsobom. Migračné saldo bolo v rokoch po získaní samostatnosti spôsobené najmä emigráciou Rusov do Ruska, Židov do Izraela a aj iných národov bývalého ZSSR do svojich domovských štátov.
Postupne sa migračné saldo dostalo do kladných čísel a v posledných rokoch dokonca kompenzuje prirodzený úbytok, ktorý sa značne znížil (v roku 2015 dosiahol len 621 ľudí - teda asi 0,06 promile) a počet obyvateľov Bieloruska tak pomaly rastie. Migračný prírastok bol v roku 2015 vyše 18-tisíc ľudí, v roku 2014 15 700 ľudí a v roku 2013 asi 11 600 ľudí.
Vitálne štatistiky.
Bieloruské gubernie Ruskej ríše.
Územne nekorešpondujú s územím dnešného Bieloruska.
Jazyky.
Bieloruština a ruština (od referenda v roku 1995) sú spoločne úradné jazyky v Bielorusku. Ruština je prevládajúcim jazykom domácej i verejnej komunikácie (školstvo, médiá) - doma ňou hovorí asi 70 percent ľudí, napriek tomu väčšina ľudí uvádza ako svoj materinský jazyk bieloruštinu. Bieloruština prevláda na vidieku, ktorý ale zažíva odliv obyvateľstva do miest. Obroda bieloruštiny je veľmi slabá, čiastočne je prejavom opozície voči prezidentovi A. Lukašenkovi, ktorý je vnímaný ako činiteľ rusifikácie.
Front a vlasť

Front a vlasť ("Týždenník Technickej brigády") bol časopis, ktorý vychádzal v Taliansku a vydávalo ho Propagačné oddelenie Veliteľstva Technickej brigády v rokoch 19431944. Bol to vlastne frontový týždenník, ktorého úlohou bolo podávať informácie z frontu (psychologicky vplývať na vojakov) a zachytávať akékoľvek detaily frontového života.
Prvá strana bola venovaná dobovej propagande, v zmysle ideologických predispozícií sa riešili politické otázky; na ďalších stranách boli zaujímavé rubriky ako pozdravy z frontu, vzdelávanie sa v taliančine, žarty, šport, občas nejaké básne a beletria. V redakcii uvedeného periodika sa stretli napríklad nadrealistický básnik Štefan Žáry a Ján Motulko, ktorého literárna veda neraz stotožňuje s autormi slovenskej katolíckej moderny. Zodpovedným redaktorom prvého čísla bol Pavol Makovník, neskôr najčastejšie Ján R. Schmidt. Starší názov periodika, vydávaného ešte na Slovensku bol "Slovenský vojak", resp. "Frontové noviny slovenského vojaka".
Torymbas z Tesálie

Torymbas (iné názvy: Toryllas, Torymnas; ) bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 460 pred Kr.
Torymba z Tesálie korunovali na 80. olympijských hrách v roku 460 pred Kr. olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda.
Olympijské víťazstvo Torymba uvádzajú starovekí historici Dionysios, Diodóros a Eusebios. Dionysios ho zaznamenal v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tom roku udiali v Ríme, Diodóros ho uvádza pod menom "Toryllos" v súvislosti s datovaním tohoročných udalostí týkajúcich sa hlavne Aténčanov a ich nepriateľa Perzskej ríše a v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia je uvedený ako "Torymmas" (Torymnas). Eusebios vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Veľký seminár

Veľký seminár môže byť:
Ona (film)

Ona je americká romantická dráma s prvkami vedecko-fantastického filmu (sci-fi) z roku 2013, ktorú režíroval Spike Jonze. Do hlavnej úlohy bol obsadený Joaquin Phoenix, hlas operačného systému, ku ktorému nadviaže emočný vzťah, nahovorila herečka Scarlett Johanssonová. 
Dej filmu.
Dej filmu sa odohráva v časovo bližšie neurčenej blízkej budúcnosti v Los Angeles. Ľudia tu čoraz častejšie využívajú najmodernejšie technologické zariadenia a internet, ktorý im do istej miery nahrádza aj potrebu medziľudských vzťahov. Hlavná postava Theodore Twombly sa živí písaním romantických listov pre rôznych ľudí v agentúre. Žije sám, práve sa rozvádza so svojou manželkou Catherine (Rooney Mara). Stretáva sa síce s pár priateľmi, ale citovo žije pustý život. Aj intímny život rieši prostredníctvom technológií a internetu (sex realizuje vo virtuálnej rovine – telefonickým rozhovorom s osobou, ktorá rovnako vyhľadáva len virtuálny sex). 
Hlavný hrdina napokon nadviaže citový vzťah s prepracovaným a dokonale personifikovaným operačným systémom jeho počítača, ktorý nazve Samantha a dá mu ženskú identitu. Systém sa plne prispôsobuje jeho predstavám, túžbam či požiadavkám. Vo fyzickej podobe sa systém prejavuje napríklad tým, že na Theodora hovorí jemu príjemným ženským hlasom, že s ním komunikuje na jemu príjemné i menej príjemné témy, že mu púšťa zaujímavú hudbu alebo kreslí vtipné obrázky. Neskôr mu systém dokonca „vyhľadá“ a do bytu pošle svoju reálnu predstaviteľku (ktorá zodpovedá predstavám a túžbam Theodora, ktoré pre operačný systém nie sú tajomstvom). 
Theodore po práci trávi čoraz viac času so svojím softvérom, stáva sa od neho emocionálne závislým. Aj Samantha sa však mení, učí sa, a čo je prekvapujúce – sama začína cítiť emócie. Theodorov záujem však opadne, keď zistí, že Samantha komunikuje v podobnom duchu s ďalšími stovkami „klientov“, z ktorých je niekoľko desiatok „špeciálnych“, rovnako ako Theodore. Z tohto dôvodu - i z istého presýtenia Samanthou - sa napokon Theodor napokon operačného systému vzdáva. 
Film je do veľkej miery kritikou ľudského odcudzenia v modernej (alebo aj časovo neďalekej) dobe, v ktorej sú živé, i keď problematické, medziľudské vzťahy vďaka dokonalej technike nahradzované virtuálnymi a zdanlivo bezproblémovými. Zároveň tak príbeh podrobuje kritike aj ľudskú túžbu po dokonalom partnerovi a ľúbostnom vzťahu, v ktorom by neboli problémy a ktorý by neprechádzal zmenami.
Kritika filmu.
Film bol filmovými kritikmi a recenzentmi pozitívne hodnotený. Novinár Miloš Ščepka v jeho recenzii filmu zdôraznil: „Popri neobyčajnom príbehu a skvelom herectve zaujme inscenačná suverenita: kamera, masky, kostýmy, rekvizity i hudba (počítačová Samantha komponuje a Theodore brnká na ukelele) – všetko je do najmenšej podrobnosti premyslené, odôvodnené a zladené. Vyše dvojhodinový film, v ktorom je jediná ako-tak akčná scéna, obstojí po všetkých stránkach. “
Ocenenie.
Zo štyroch nominácií na cenu "Americkej filmovej akadémie" Oscar v roku 2014 film "Ona" premenil jednu nomináciu – pre režiséra a zároveň scenáristu Spike Jonza za pôvodný scenár.
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 2016

Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 2016 boli v poradí 36. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 1.14. februára 2016 v Ulianovsku a Dimitrovgrade, v Ulianovskej oblasti, v Rusku, za účasti 18 tímov rozdelených do dvoch výkonnostných divízií. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Česka. Titul obhájilo domáce , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad , a zvíťazilo tak už štvrtýkrát v rade.
Ruský Ulianovsk dostal právo organizovať MS 2016 v roku 2013, keď jeho organizáciu schválila FIB. Rusko bolo organizátorom svetového šampionátu mužov štrnástykrát (z toho 4-krát ako Sovietsky zväz), po Irkutsku 2014 a Chabarovsku 2015 tretíkrát za sebou. Zápasy sa odohrali na 3 štadiónoch, jeden z nichnovovybudovaná Volga-Sport-Arenabola krytá aréna.
Frank Finlay

Francis „Frank“ Finlay (* 6. august 1926, Farnworth, Spojené kráľovstvo – † 30. január 2016, Weybridge) bol anglický divadelný, filmový a televízny herec.
Patril medzi najobsadzovanejších britských hercov. Na Slovensku je zrejme najznámejšia jeho úloha mušketiera Portosa vo filmovej adaptácii Dumasovho románu Traja mušketieri z roku 1973, ktorú režíroval Richard Lester. Hral napríklad aj rolu otca hlavného hrdinu a hlavu židovsko-poľskej rodiny vo vojnovej dráme Romana Polanského Pianista.
Za svoje zásluhy bol v roku 1984 dekorovaný komandérom Rádu britského impéria. V júli 2010 dostal čestný doktorát University of Bolton.
Jana Sudeková

MUDr. Jana Sudeková (* 27. apríl 1943, Bratislava) je lekárka a bývalá poslankyňa NR SR (19931994 a 19951998).
Biografia.
Jana Sudeková pôsobila ako zubná lekárka v Nemocnici s poliklinikou v Považskej Bystrici. Vo voľbách v roku 1992 kandidovala v stredoslovenskom volebnom kraji za HZDS, ale za poslankyňu nebola zvolená. Stala sa ňou až 22. septembra 1993, keď v parlamente nahradila Mariána Vanka, ktorý sa stal predsedom NKÚ. V parlamente pôsobila vo Výbore NR SR pre vzdelanie, vedu a kultúru. V predčasných voľbách v roku 1994 kandidovala za koalíciu HZDSRSS v stredoslovenskom volebnom kraji. Poslankyňou sa opäť stala až dodatočne v novembri 1995, keď nastúpila ako náhradníčka za štátneho tajomníka ministerstva pre správu a privatizáciu národného majetku Stanislava Husára, ktorý v súvislosti s prijatím ústavného zákona o konflikte záujmov prestal uplatňovať poslanecký mandát. Pôsobila vo Výbore NR SR pre hospodárstvo, privatizáciu a podnikanie a vo Výbore NR SR pre nezlúčitelnosť funkcií štátnych funcionárov.
Jozef Hanker

Ing. Jozef Hanker, CSc. (* 11. september 1934, Pezinok) je vedecký pracovník a bývalý poslanec SNR a NR SR za HZDS.
Biografia.
Jozef Hanker bol zvolený za poslanca SNR za HZDS v parlamentných voľbách v roku 1992 v západoslovenskom volebnom kraji. Bol členom národohospodárskeho a rozpočtového výboru parlamentu. V roku 1992 hlasoval za Deklaráciu SNR o zvrchovanosti SR, ako aj za Ústavu SR. V predčasných parlamentných voľbách v roku 1994 kandidoval za koalíciu HZDSRSS, ale nebol zvolený. Následne pôsobil ako riaditeľ Výskumného úradu práce, sociálnych vecí a rodiny v Bratislave. Do parlamentu nastúpil ako náhradník v decembri 1995 za Jána Tužinského, ktorý bol vtedy ústredným riaditeľom Slovenského rozhlasu, a ktorý sa v súvislosti s prijatým ústavným zákonom o konflikte záujmov rozhodol vykonávať funkciu riaditeľa rozhlasu. V parlamente nahradil Jána Tužinského v zahraničnom výbore. Poslancom bol do konca volebného obdobia v roku 1998. V roku 1998 mu bol udelený Rad Andreja Hlinku I. triedy za mimoriadne zásluhy o vznik samostatnej Slovenskej republiky.
Mária Bartošíková

Mária Bartošíková (* 24. január 1939) je ekonómka a bývalá poslankyňa SNR a NR SR za HZDS.
Biografia.
Mária Bartošíková bola zvolená za poslankyňu SNR v roku 1992 v stredoslovenskom volebnom kraji za HZDS. Pôsobila v Národohospodárskom a rozpočtovom výbore SNR. V roku 1992 hlasovala za Deklaráciu SNR o zvrchovanosti SR, ako aj za Ústavu SR. V predčasných parlamentných voľbách v roku 1994 je opäť zvolená za poslankyňu NR SR v stredoslovenskom volebnom kraji za koalíciu HZDSRSS. V tomto volebnom období pôsobila vo Výbore NR SR pre financie, rozpočet a menu. V parlamente pôsobila do parlamentných volieb v roku 1998, v ktorých opäť kandidovala za HZDS, no za poslankyňu nebola zvolená. V roku 1998 jej bol udelený Rad Andreja Hlinku I. triedy za mimoriadne zásluhy o vznik samostatnej Slovenskej republiky.
Ingemar Stenmark

Jan Ingemar Stenmark (* 18. marec 1956, Joesjö, Švédsko) je bývalý švédsky pretekár v zjazdovom lyžovaní.
Na Zimných olympijských hrách 1980, ktoré sa konali v Lake Placid v USA, získal dve zlaté olympijské medaily – v slalome a obrovskom slalome. O štyri roky skôr na ZOH v Innsbrucku získal bronz v obrovskom slalome. V rokoch 1978 a 1982 bol trikrát majstrom sveta.
Je držiteľom zďaleka najvyššieho počtu víťazstiev v histórii medzinárodných pretekov v zjazdovom lyžovaní. Prvé miesto získal celkom v 86 pretekoch (46 obrích slalomov a 40 slalomov), druhý Rakúšan Hermann Maier si pripísal 54 víťazstiev.
Zdroj.
Parkán

Parkán je priestor pred hradbami, ktorý je z prednej strany chránený ďalším, spravidla menším múrom (parkánová stena), palisádou, alebo násypom. Parkán umožňoval obrancom hradieb (predovšetkým lukostrelcom) chránený pohyb a zvyšoval tak podiel aktívnej ochrany opevnenia. Parkán mohol byť aj zdvojený, prípadne niekoľkonásobný.
Parkán sa budoval navezením zeminy pred hlavnú hradbu do výšky niekoľkých metrov. Zemina sa z vonkajšej strany spevnila druhou, o niečo nižšou hradbou (parkánová hradba). Parkán s dostatočnou šírkou (pri mestských hradbách až 10 m) slúžil ako komunikácia na presun obrancov, alebo vozov so strelivom. V čase mieru súžil parkán na ustajnenie hospodárskych zvierat alebo pestovanie potravín.
Saint-Cloud

Saint-Cloud môže byť:
Jean-Claude Killy

Jean-Claude Killy (* 30. august 1943, Saint-Cloud, Francúzsko) je bývalý francúzsky zjazdár.
Stal sa najúspešnejším pretekárom na ZOH v Grenobli v roku 1968, keď získal olympijské zlato vo všetkých vtedajších mužských disciplínach zjazdového lyžovania – slalome, obrovskom slalome i zjazde. Šesťkrát tiež zvíťazil v pretekoch Svetového pohára.
Osobný život.
V roku 1973 sa oženil s francúzskou herečkou Danielle Gaubert, s ktorou žil až do roku 1987, kedy v 44 rokoch zomrela na rakovinu. Mali spolu dcéru Emiliu. Killy tiež adoptoval dve deti z jej predchádzajúceho manželstva s Rhadamésom Trujillom – synom Rafaela Trujilla, v roku 1961 zavraždeného diktátora z Dominikánskej republiky.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov 2015

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov 2015 boli ôsme majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien do 18 rokov. Konali sa v Buffale v USA od 5. do 12. januára 2015. Po ôsmykrát sa vo finále stretli a ; americké hokejistky vyhrali 3:2 gólom v predĺžení. Historicky prvú medailu získalo .
O udržanie.
Tretí zápas, ktorý bol naplánovaný na 12. januára o 18:00 SEČ, sa nehral, lebo o zostupujúcom už bolo rozhodnuté.&lt;br&gt;" vyhralo 2:0 na zápasy a udržalo sa. zostupuje do I. divízie a v Top divízií ho nahradí ."
I. divízia.
Turnaj I. divízie MS 2015 sa hral vo Vaujany vo Francúzsku od 4. do 10. januára 2015.
Kvalifikácia I. divízie.
Kvalifikácia I. divízie v rámci MS 2015 sa hrala v Katoviciach v Poľsku od 19. do 25. januára 2015.
Eryxias

Eryxias ("Eryxias") môže byť:
Albín Čáki

Gróf Albín Čáki (staršie Csáky alebo Čáky, v dlhom tvare gróf Albín Čáki z Cheresigu a z Adrianu, , celým menom Albin Rudolf Alexander Augustín gróf Csáky de Körösszeg et Adorján; * 19. apríl 1841, Krompachy, Rakúske cisárstvo† 15. december 1912, Budapešť, Rakúsko-Uhorsko) bol spišský a šarišský župan 18671889, v rokoch 18881894) minister kultúry a vzdelania vo vláde Kálmana Tiszu, od roku 1894 predseda hornej snemovne, uhorského parlamentu a v rokoch 18801892 predseda Uhorského karpatského spolku.
Životopis.
Študoval v Levoči a právnické vzdelanie získal na univerzite v Budapešti. Za manželku si vzal prvorodenú dcéru grófa Štefana Bolza a jeho manželky Lujzy, grófku "Annu Čákiovú". Mali dvoch synov Albína a Ladislava.
Albín Čáki bol liberálnym politikom, počas pôsobenia ministerskej i v najvyššej funkcii hornej snemovne parlamentu sa usiloval o politické reformy cirkvi (povinné uzatváranie civilných manželstiev a registráciu narodených detí na matrikách, zreformoval školstvo a mnohé iné). Od roku 1887 bol aj zvoleným členom poslaneckej snemovne uhorského snemu za Liberálnu stranu.
Ako predseda Uhorského karpatského spolku presadzoval vo Vysokých Tatrách výstavbu vozovky, namiesto staršieho chodníka, medzi Štrbským Plesom a Tatranskou Kotlinou, stavbu turistických chodníkov medzi Štrbským Plesom a Popradským plesom, vo Velickej doline, "Studených dolinách" a v okolí Zeleného plesa. Bol jedným z iniciátorov založenia osobitnej sekcie spolku. V čase jeho predsedníctva vyrástla v Poprade budova "Karpatského múzea", zvýšila sa úroveň spolkových ročeniek, vyšla publikácia o desaťročnej organizovanej turistiky a bol schválený štatút horských vodcov. Gróf Čáki bol potom, ako odstúpil z funkcie, zvolený v roku 1892 za doživotného čestného predsedu Uhorského karpatského spolku. Pochovaný je v Bijacovciach
Malý seminár (Nitra)

Malý seminár je klasicistická palácová budova na Pribinovom námestí v nitrianskom Hornom meste. Budova, spolu s budovou Veľkého seminára, v súčasnosti slúži interdiecéznemu Kňazskému semináru sv. Gorazda, ktorý poskytuje formáciu kandidátom kňazstva nitrianskej,žilinskej a banskobystrickej diecézy..
Dvojpodlažný objekt bol postavený v tvare "U" na staršom základe v rokoch 18761884. Zásluhu na jeho postavený má biskup Augustín Roškováni. Zakladateľom kňazského seminára bol biskup Imrich Paluďai (Palugyay).
Vo vstupnom priestore sa nachádzajú 2 erby s nápismi, ktoré naznačujú poslanie budovy. Na pravej strane je erb biskupa Paluďaia s latinským textom: "Gloria aeterna praesuli Emerico Palugyay, Qui Haec Atria Insigni e Zelo posito Legato, iuventuti ecdclesiasticae Institui Iussit", čo v preklade znamená "Večná sláva biskupovi Imrichovi Palugyayovi, ktorý tieto priestory zo svojej vynikajúcej obetavosti zanechajúc potrebný kapitál pre ciele cirkevného dorastu prikázal zriadiť". Na ľavej strane je erb biskupa Roškoványiho, ktorý je nasledovný: "Honoris gratisci praesulis Augustini Roškoványi Devoveor Qui aedes has, virtuti scienciisque sacras singulari pietate et zelo aperuit Iuvenesque levitas favore charitate ac tutela prosecutus perbenigne iuvit". Text v preklade znamená "Zasväcujem k úcte vďačnému biskupovi Augustínovi Roškoványimu, ktorý túto budovu, zasvätenú cnosti a vedám, jedinečnou zbožnosťou a horlivosťou otvoril a mladých levítov priazňou, láskou a ochranou preláskavou pomáhal sprevádzať."
V prvej polovici 90. rokov 20. storočia prebehla z iniciatívy nitrianskeho biskupa Jána Ch. Korca rozsiahla rekonštrukcia budovy a bolo dostavané zadné krídlo, čím sa dispozícia zmenila na štvorkrídlovú s átriom uprostred. Na štíte budovy bol umiestnený biskupský erb Jána Ch. Korca.
Ponitrianska cyklomagistrála

Ponitrianska cyklomagistrála je oficiálna značená cyklotrasa. Vedie prevažne popri rieke Nitra. Trasu spravuje SCK v Piešťanoch. Delí sa na severnú časť (19a) a južnú časť (19b).
Severná časť trasy.
Dĺžka severnej časti trasy je 68 km. Celkové prevýšenie 705 m.
Začína pri prameni rieky Nitry, pokračuje po ceste I. triedy 64 cez Kľačno až po Nitrianske Pravno, odtiaľ vedie popod les cez Bojnice až po Nováky kde prechádza cez mesto, potom znova do lesa a pri Bystričanoch sa vracia späť na cestu I. triedy 64 až po Partizánske cez ktoré prechádza popri rieke Nitre. Za mestom sa vracia znova na cestu I. triedy 64. Končí v Žabokrekoch nad Nitrou.
Južná časť trasy.
Dĺžka južnej časti trasy je 75 km. Celkové prevýšenie 451 m.
Začína pri rieke Nitre pri obci Výčapy-Opatovce, kopíruje rieku Nitru po celej trase a vedie po jej brehoch. Prechádza cez mestá Nitra a Nové Zámky, končí v obci Komoča, neďaleko sútoku riek Nitra a Váh.
Vladimír Homola

Ing. Vladimír Homola (* 15. október 1952) je strojný inžinier a bývalý poslanec Federálneho zhromaždenia ČSFR a Národnej rady Slovenskej republiky.
Biografia.
Na začiatku 90-tych rokov pôsobil ako prednosta OÚ v Čadci. Vo voľbách v roku 1992 bol zvolený za poslanca Snemovne národov Federálneho zhromaždenia za HZDS (v stredoslovenskom volebnom kraji). 25. novembra 1992 svojím hlasom prispel k prijatiu zákona o zániku ČSFR. Poslancom FZ bol do zániku ČSFR 31. decembra 1992. V predčasných parlamentných voľbách v roku 1994 kandidoval za koalíciu HZDSRSS v stredoslovenskom volebnom kraji na poslednom, 50-om mieste, a za poslanca nebol zvolený. Stal sa ním až dodatočne, keď 14. decembra 1994 nastúpil do NR SR ako náhradník na neuplatňovaný mandát Vladimíra Mečiara, ktorý sa stal predsedom vlády. V parlamente Vladimíra Mečiara nahradil aj v ústavnoprávnom výbore. Poslancom bol do konca volebného obdobia. V parlamentných voľbách v roku 1998 opäť kandidoval za poslanca za HZDS, no do Národnej rady SR sa už neprebojoval. V roku 1998 mu bol udelené štátne vyznamenanie Rad Andreja Hlinku II. triedy za mimoriadne zásluhy o vznik samostatnej Slovenskej republiky.
Eryxias z Chalkidy

Eryxias alebo Eryxidas ("Eryxias, Eryxidas") bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 532 pred Kr.
Eryxias z Chalkidy bol na 62. olympijských hrách v roku 532 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda. 
Záznam o olympijskom víťazstve Eryxia je uvedený v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Olympijské víťazstvo Eryxida zaznamenal aj jeho rodák filozof Iamblichos vo svojom diele "Život Pythagora", a to v súvislosti s datovaním Pythagorovho príchodu do Krotónu, kde okolo roku 530 pred Kr. založil školu a zároveň náboženský spolok, ktorý prijímal mužov i ženy.
Matala

Matala () je dedina 55 km juhozápadne od Iraklio na Kréte. Je súčasťou krajskej jednotky Iraklio a správneho celku Timbaki.
História.
Umelé jaskyne v matalských útesoch boli vytvorené už v neolite. V minojskom období bola Matala prístavom pre Faistos. V roku 220 pred Kr. bola Matala obsadená obyvateľmi Gortyny a počas rímskeho obdobia Matala slúžila ako gortynský prístav. V 1. a 2. storočí boli jaskyne používané ako hrobky. Jedna jaskyňa sa nazýva „Brutospeliana“ pretože podľa legendy bola často navštevovaná rímskym vojvodcom Brutom. 
Potom bola Matala obyčajnou rybárskou dedinou. V šesťdesiatych rokoch 20. storočia jaskyne zabrali hippies, ktorí boli neskôr vyhnaní. Dnes je Matala malou dedinkou, ktorá žije hlavne z turistiky. Matalská pláž je dlhá asi 250 m a široká 45 m. 
Kanadská folková speváčka Joni Mitchell skúsenosti s matalskými hippies popísala v roku 1971 v svojej skladbe "Carey".
Mytológia.
Keď Zeus v podobe bieleho býka uniesol Európu cez more, priniesol ju na matalskú pláž. Tam sa zmenil na orla a odletel s ňou do Gortyny, kde ju znásilnil.
Bôrik (prírodná rezervácia)

Bôrik je prírodná rezervácia v obciach Lučivná a Mengusovce v Popradskom okrese.
Prírodná rezervácia sa nachádza na západnom svahu Bôrika () celku Kozie chrbty v katastroch obcí Lučivná a Mengusovce v Popradskom okrese. Je súčasťou ochranného pásma Tatranského národného parku.
Rozloha rezervácie je 207 400 m², ochranné pásmo nie je stanovené. Pamiatka bola vyhlásená v roku 1991 Slovenskou komisiou pre životné prostredie vyhláškou 166/1991 Zb. z 15. januára 1991 o ŠPR a CHN v Tatranskom národnom parku. Spravuje Štátna ochrana prírody Správa Tatranského národného parku. Predmetom 5. stupňa ochrany je „"Vzácny doklad vývoja vegetácie podtatr. oblasti v minulosti. Biocenóza tvorená zmesou prealpínskych, dealpínskych a xerotermných druhov rastlín na vápencovom podklade a vzácnych druhov živočíchov dol. časti montánneho stupňa"“.
Tunel Bôrik na Diaľnici D1 mal byť projektovaný tak, aby „"zabezpečoval požiadavky ochrany krajinného prostredia prírodnej rezervácie Bôrik v ochrannom pásme chránenej krajinnej oblasti TANAP"“. Podľa stavebného portálu ASB museli stavbári kvôli prírodnej rezervácie šetriť priestor a „"dôsledne dbali na ochranu životného prostredia"“.
Albrecht Habsburský

Albrecht Habsburský môže byť
Jakub Buchholtz

Jakub Buchholtz alebo Jakob Buchholtz (* 29. december 1696, Kežmarok† 14. máj 1758, Kežmarok) bol ihlársky majster v Kežmarku, samouk - mineralóg, hľadač pokladov, zberateľ prírodných zvláštností vo Vysokých Tatrách. Je syn Juraja Buchholtza (16431725) a jeho manželky Zuzany. Zhotovil prvú známu plastickú mapu Vysokých Tatier.
Životopis.
Vyučil sa v Bardejove a v pruskom Elbingu. Po tom, ako ho do Vysokých Tatier priviedol jeho starší brat Juraj, ktorému pomáhal sprevádzať študentské exkurzie, začal sa amatérsky zaoberať mineralógiou a prírodnými zvláštnosťami horstva.
V roku 1746 zostavil rozsiahlu zbierku niekoľko tisíc nerastov a daroval ju cisárskemu viedenskému dvoru. Zaujala cisára Františka I., ktorý do Vysokých Tatier vyslal v roku 1751 mineralogickú komisiu, aby preskúmala mineralogické ložiská tohto horstva a možnosť ťažby drahých kovov. Jakub Buchholtz bol presvedčený o rentabilite tatranského baníckeho podnikania. Svoju cestu podrobne opísal v publikácii "Historischer Geslechts-bericht". Zúčastnili sa na nej dvaja dvorní matematici páni Nagel a Johann Ludwig de Baillon, páter Spoločnosti Ježišovej, profesor na košickej univerzite a prírodovedec Jozef Liesganig, správca kremnických kráľovských baní a hút Ernest Rez, inžinier poručík František Langer a štyria baníci. Do Kežmarku prišli 26. júla 1751. Okrem Vysokých Tatier navštívili okolité usadlosti, medzi inými aj šuňavský chotár. Cesta komisie po prieskumoch pod Gerlachovským štítom a na iných miestach sa skončila fiaskom. Cisár bol však presvedčený o Buchholtzovom talente a poveril ho v roku 1746 mineralogickým prebádaním hôr v Sedmohradsku.
Jakub Buchholtz v roku 1746 zhotovil prvú známu plastickú mapu Vysokých Tatier, ktorú predal vacovskému biskupovi, grófovi Althanovi. Inú mapu, zhotovenú z pôvodných tatranských minerálov, daroval v roku 1752 viedenskému cisárskemu dvoru. Obsiahly popis Vysokých Tatier s bohatým zemepisným názvoslovím uverejnil v diele "Beschreibung des wundervollen Karpatischen Schnee-gebirges" v roku 1752, ktoré bolo uverejnené v roku 1783. (Ungarisches Magazin III, odtlačok, Kežmarok, 1904).
Cestu neúspešnej cisárskej mineralogickej komisie vo Vysokých Tatrách opísal v článku "Reise auf die Karpathischen Gebirge" (Ungarisches Magazin IV, 1787, odtlačok, Kežmarok, 1905). Buchholtzov denník je uložený v Národnom múzeu v Budapešti.
Jozef Déry

Jozef Déry, tiež József Déry (* 1865 – † 13. október 1937, Pestszentlőrinc, Maďarsko) bol maďarský tabulárny sudca a talentovaný maliar – samouk. Bol priekopníkom horolezectva vo Vysokých Tatrách.
Životopis.
Už v mladosti začal navštevovať Vysoké Tatry. Jeho svokor Edmund Téry bol známym priekopníkom tatranského horolezectva. Spoločne presadzovali výstavbu Téryho chaty v Malej Studenej doline.
Roku 1896 spoločne uskutočnili prvovýstupy na Spišský štít, Zadnú Mačaciu vežu a Širokú vežu. V roku 1899 prešiel Déry ako prvý cez Žltú lávku, v roku 1901 prvý zdolal Malý Pyšný štít, Loktibradu, Žltú stenu, Kopu nad Ohniskom, Pfinovu kopu, Sedlo za Oštepmi a južný hrebeň Lomnického štítu.
Spišský štít pomenovali na jeho počesť Déryho štítom (, ).
Ešte vo veku 70 rokov chodieval do hôr. Zaoberal sa fotografovaním a v časopise "Turisták Lapja", ktorý redigoval po smrti Edmunda Téryho, uverejňoval mnohé svoje perokresby s tatranskými motívmi.
Bol čestným predsedom Maďarského turistického spolku (Magyar Turista Egylet) a čestný predsedom Poľského tovarišstva tatranského (Polskie Towarzystwo Tatrzańskie).
Neapoli

Neapoli () je mestečko a bývalá obec vo východnej časti Kréty - v Lasithi. Od vládnej reformy v roku 2011 je súčasťou obce Ajos Nikolaos, a je vzdialené na západ od sídla Ajos Nikolaos. 
Dejiny.
Koncom stredoveku, v období Benátskej republiky, tu vznikli dve osady: Kenurjo Chorio (=“nová dedina“) a Neochori (=“novodedina“). V 19. storočí bolo sídlo okresu prenesené z Furni do Kenurjo Chorio, Neochori bolo pripojené ku Kenurjo Chorio a výsledné sídlo bolo premenované na Neapoli. To zostalo sídlom okresu Lasithi až do roku 1904, potom sa ním stal Ajos Nikolaos. 
Charakteristika.
Neapoli je tradičné krétske mestečko s úzkymi uličkami a dláždenými cestami. Na centrálnom námestí je katedrála zasvätená Panne Márii (Megali Panagia). Tradičná náboženská slávnosť sa koná 15. augusta a je sprevádzaná kultúrnymi a športovými akciami. Okolie mestečka je hornaté a vo veľkom sa tu pestuje oliva a mandľa. Tradičným miestnym výrobkom je okrem olivového oleja aj nealkoholický sladký nápoj "sumada" vyrobený z mandlí.
Pri potulkách v okolitých kopcoch môžeme natrafiť na divo žijúce kozy, zajace a korytnačky, občas aj orlov, kolibríky a škorpiónov. Posledne menované sa obyčajne ukrývajú pod skalami.
Maďarský turistický spolok

Maďarský turistický spolok alebo Uhorský turistický spolok () bola organizácia, ktorá vznikla na konci 19. storočia zameraná na rozvoj turistiky v Uhorsku. Zanikla po druhej svetovej vojne v roku 1946.
Krátka história.
Uhorský karpatský spolok (UKS), ktorý združoval milovníkov turistiky a horolezectva, bol založený 10. augusta 1873 v Kežmarku na Spiši, ktorý prevažne obývali spišskí Nemci. Košicko-bohumínska železnica, ktorá bola dokončená dva roky predtým, umožnila rýchly nárast turistiky v oblasti Vysokých Tatier. Zakladatelia UKS, podľa vzoru západných, najmä alpských krajín, formovali základy klubovej činnosti. Presadzovali filozofiu skĺbenia športovej aktivity v horách, spoznávania prírody a histórie s dobrovoľníckou činnosťou pri výchove mladých turistov a alpinistov, budovaní turistických chodníkov a turistických chát. Členstvo v spolku tvorila vzdelaná prevažne po nemecky a po maďarsky hovoriaca podtatranská menšina, ktorá nerada videla vo svojich radoch ľudí z nižších spoločenských vrstiev a slovenského obyvateľstva. Koncom 19. storočia v jeho vedení začali prevládať spišskí Nemci. To sa nepáčilo niektorým akademicky vzdelaným maďarským členom.
Názorové a ideové konflikty niektorých členov Uhorského karpatského spolku spôsobili koncom 19. storočia rozkol v tejto turistickej organizácii a viedli k založeniu novej, ktorá vznikla v roku 1891 v Budapešti pod názvom "Magyar Turista Egyesület". Vstúpilo do nej 152 bývalých členov UKS. Do nového spolku vstupovali nielen príslušníci maďarskej vysokej a strednej spoločenskej vrstvy, ale už aj milovníci prírody a turistiky z nižších spoločenských vrstiev, ktorí nemali prístup do UKS. Počet členov rýchlo rástol. V roku 1892 mal spolok 2 663 členov a v roku 1895 už 2 889. Nová organizácia sa čoskoro stala druhou najväčšou v krajine.
Prvým prezidentom sa stal barón Loránd Eötvös a výkonným viceprezidentom Edmund Téry. K novej organizácii sa pridali niektoré skupiny Uhorského karpatského spolku, napríklad Košicko – abovsko – turnianska skupina..
V roku 1909 vznikol Budapeštiansky univerzitný turistický spolok ("Budapesti egyetemi turista egyesület" –- BETE). Obidve nové organizácie sa začali špecializovať na vysokohorskú turistiku a horolezectvo vo Vysokých Tatrách. Chceli spolupracovať s Uhorským karpatským spolkom.
Maďarský turistický spolok začal rozvíjať svoju činnosť v Maďarsku, v pohorí Matra, vo Vysokých Tatrách, ale aj v iných horstvách. Napríklad členovia Košicko – abovsko – turnianskej skupiny v roku 1896 vybudovali chodníky z Košíc cez Bankov na Jahodnú a podnikli mnohé iné akcie. Tatranská skupina spolku sa zasadila prostredníctvom Edmunda Téryho o vybudovanie novej Téryho chaty v Malej Studenej doline. Verejnosti bola odovzdaná do užívania 21. augusta 1899. Edmund Téry bol v rokoch 19071910 najvyšším predstaviteľom spolku. Druhá svetová vojna výrazne utlmila prácu spolku. V roku 1946 bola organizácia rozpustená.
Parmenión z Mytilény

Parmenión (iné názvy: Parmenides, Parmenidés; "Parmenión, Parmenides", iný prepis: "Parmenidés") bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 312 pred Kr.
Parmenión z Mytilény bol na 117. olympijských hrách v roku 312 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Beh na vzdialenosť jedného stadia sa v Olympii zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a bol hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda. 
Olympijské víťazstvo Parmenióna zaznamenal historik Diodoros v súvislosti s datovaním tohoročných vojnových udalostí v tretej vojne diadochov (diadochos, dedič nástupca) o Alexandrovo následníctvo. V tretej vojne diadochov uzavreli spojenectvo Kassandros (miestodržiteľ Macedónie), Lysimachos (z Trákie) a egyptský vládca Ptolemaios proti Antigonovi, stratégovi "Ázie". Boje sa skončili nerozhodne a roku 311 pred Kr. diadochovia uzavreli mier, v ktorom sa dohodli, že každý si ponechá, čo práve má a Alexandrova svetová ríša bola rozdelená. 
Záznam o olympijskom víťazstve Parmenida je uvedený aj v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch.
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji žien 2016

Majstrovstvá sveta v bandyhokeji žien 2016 boli v poradí 8. majstrovstvá sveta v bandyhokeji žien, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 18.21. februára 2016 v Roseville, v štáte Minnesota, v Spojených štátoch, za účasti 7 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Číny. Spojené štáty organizovali ženský svetový šampionát druhýkrát, keď predtým hostili toto podujatie v roku 2006. Zápasy sa odohrali na štadióne The Oval. Svoj siedmy titul získalo po finálovej výhre nad obhajcom prvenstva z .
Zápasy v skupine mali hrací čas 2 x 30 min, zápasy v play-off 2 x 45 min.
Krásná Lípa (prírodná pamiatka)

Krásná Lípa je prírodná pamiatka ev. č. 1540 východne od obce Křimov v okrese Chomutov. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Predmetom ochrany je populácia kriticky ohrozeného druhu ponikleca otvoreného ("Pulsatilla patens"), jedinej lokality na úpätí Krušných hôr.
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1971

Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1971 boli v poradí 7. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 3.14. marca 1971 v dvanástich švédskych mestách: Eskilstuna, Göteborg, Katrineholm, Lidköping, Motala, Oxelösund, Skövde, Štokholm, Uppsala, Vänersborg, Västerås a Örebro, za účasti 4 tímov. Švédsko bolo organizátorom svetového šampionátu mužov tretíkrát, predtým hostilo turnaj v rokoch 1963 a 1969. získal svoj siedmy titul, keď vyhral skupinu bez prehry.
Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1973

Majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov 1973 boli v poradí 8. majstrovstvá sveta v bandyhokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná federácia bandyhokeja (FIB). Konali sa v dňoch od 17.24. februára 1973 v Moskve a Krasnogorsku, v Sovietskom zväze, za účasti 4 tímov. Sovietsky zväz bol organizátorom svetového šampionátu mužov druhýkrát, predtým hostil turnaj v roku 1965. Domáci získal svoj ôsmy titul, keď vyhral všetky zápasy v skupine.
Vertigo Records

Vertigo Records je britské hudobné vydavateľstvo založené v roku 1969. Patrí spoločnosti Universal Music Group. 
Svoje albumy tu vydávali napríklad skupiny Metallica,Uriah Heep, Black Sabbath, Dire Straits, Thin Lizzy, Def Leppard, Status Quo, Dio, Bon Jovi alebo hudobníci Rod Stewart či Keith Tippett.
Penica sardínska

Penica sardínska ("Sylvia sarda" alebo "Curruca sarda") je stredne veľký druh spevavca z čeľade penicovité (Sylviidae).
Je hojne rozšírená v západné Stredomorie.
Važecká chata

Važecká chata tiež "Kertészova chata", "Kertészova važecká chata", Chata kpt. Rašu (, ) bola chata, ktorú postavili na Troch studničkách vo Vysokých Tatrách.
Názov.
Pomenovaná tak bola preto, lebo stála na važeckých pozemkoch. Dôvernejší znalci, turisti a horolezci ju volali Kertézsovou chatou alebo Kertézsovou važeckou chatou, lebo ju postavil Jozef Kertész, bývalý nájomca chaty v Kôprovej doline.
História chaty.
Na Troch studničkách poskytovala ubytovanie turistom erárna horáreň, ktorá bola postavená v roku 1907. Kriváň a jeho okolie lákali stále viac turistov. Horáreň nestačila, Jozef Kertész z Kežmarku sa rozhodol v roku 1933 postaviť novú chatu. Bola na výhodnom mieste, lebo bola východiskovým bodom pre túry cez "Vyšnú priehybu" na Kriváň.
Važecká chata počas druhej svetovej vojny slúžila poľským kuriérom, bola útočiskom i zásobovacou základňou pre partizánov počas Slovenského národného povstania. Hitlerovské vojská ju 27. septembra 1944 vypálili.
V roku 1961 vyrástla na Troch studničkách, neďaleko vypálenej Važeckej chaty nová, ktorá slúžila turistom tak, ako predchádzajúca. Jej ubytovacia kapacita však nebola dostatočne využitá, a tak ju v roku 1970 odovzdali podniku košického PRIORu. Dostala meno Chata kpt. Rašu a stala sa podnikovým rekreačným zariadením. Chata stála približne na mieste, kde padol 26. septembra 1944 hrdina SNP kpt. Ján Rašo (19131944), ktorý bol pred povstaním veliteľom žandárskej stanice na Štrbskom Plese. Chata v roku 1999 vyhorela a novú na jej mieste už nepostavili.
Alexibios z Héraie

Alexibios ("Alexibios") bol olympijský víťaz v päťboji v roku 312 pred Kr.&lt;ref name="Biographischer Index der Antike / Biographical Index of the Classical World 40"&gt;Walter de Gruyter, "Biographischer Index der Antike / Biographical Index of the Classical World", str. 40&lt;/ref&gt;
Alexibios z arkádskej Héraie si na 117. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v päťboji. Alexibios je zaznamenaný aj ako víťaz päťboja z hier "Lykaia" z roku 313 alebo 303 pred Kr. na nápise zo svätyne Dia, ktorý archeológovia objavili na arkádskej hore Lykaion. Tieto slávnosti sa konali na počesť boha Dia. Penthatlon (päťboj) sa stal olympijskou disciplínou na 18. hrách v roku 708 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Lampis zo Sparty. Pentathlon pozostával zo skoku do diaľky, z behu na jedno stadion, hodu diskom, hodu oštepom a zo zápasenia. V starovekom Grécku bol veľmi obľúbený.
Za toto víťazstvo sa Alexibiovi dostalo veľkej pocty, keď mu v Olympii postavili sochu. Jeho sochu si ešte v druhom storočí mohol prezrieť cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý zaznamenal, že bola dielom sochárskeho majstra Akestora.
Francisco Solano López

Francisco Solano López (* 24. júl 1827, Asunción, Paraguaj – † 1. marec 1870, Cerro Corá) bol paraguajský diktátor. Je neslávne známy tým, že 12. novembra 1864 rozpútal vojnu proti Brazílii. 18. apríla 1865 sa protistrana rozšírila na koalíciu Brazília, Argentína a Uruguaj proti Paraguaju. Skončila Lopézovou smrťou ako jedna z najničivejších vojen v ľudských dejinách. Zahynulo približne dva milióny ľudí. Paraguaj mal pred vojnou 1 250 000 obyvateľov, z čoho prežilo asi 260 000 z toho 38 000 mužského pohlavia vo veku od 12 do 75 rokov.Všetci boli v armáde.Dohnal národ k skoro úplnej samovražde pod heslom boja proti kolonizátorom.V krajine je dodnes považovaný za národného hrdinu.
Emíre Khidayer

Mgr. Emíre Khidayer, PhD. (* 1971, Piešťany) je slovenská diplomatka, podnikateľka a spisovateľka. Je autorkou niekoľkých rozhlasových seriálov a viackrát vystúpila ako hosť v arabských, českých a slovenských televíziách a rozhlasoch.. Na Univerzite Komenského vyštudovala arabistiku, anglicistiku a islamistiku, z arabských štúdií má aj doktorát. Štúdium arabistiky pokračovala štipendiom na univerzite Ajn Šams v Káhire.
Akestor

Akestor alebo Akestór ("Akestor", iný prepis: "Akestór") môže byť:
Žirafa núbijská západoafrická

Žirafa núbijská západoafrická alebo žirafa západoafrická (lat. "Giraffa camelopardalis peralta") je najviac ohrozeným poddruhom žiráf.
Opis.
Žirafa núbijská západoafrická sa od ostatných poddruhov odlišuje červenkastými škvrnami s veľmi bledožltým pozadím.
Výskyt.
Žije len v hraničnej oblasti medzi Nigerom, Čadom a Burkinou Faso. 
Ochrana.
V 90tych rokoch bola celá populácia 49 jedincov. Tento poddruh bol klasifikovaný v roku 2008 medzi ohrozené druhy. V Nigérii sa žirafa núbijská západoafrická dostala pod formálnu ochranu, jej stavy sa podarilo zvýšiť na 400 - 450 jedincov.