burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Věra Šťovíčková-Heroldová

Věra Šťovíčková-Heroldová (* 3. november 1930, Praha – † 30. október 2015, Praha) bola česká rozhlasová novinárka a prekladateľka.
Životopis.
Narodila sa v rodine taxikára a posluhovačky. Otec jej z finančných dôvodov nechcel dovoliť študovať, ale štúdium si vyvzdorovala – prihlásila sa na reálne gymnázium Ch. Masarykovej v Prahe, ktoré ako jediné nevyžadovalo súhlas rodičov; ten nakoniec spätne získala pod podmienkou, že si na štúdium zarobí sama. Po maturite v roku 1949 nastúpila do Československého rozhlasu, od roku 1959 bola rozhlasovou spravodajkyňou v Afrike a o svojom tamojšom pôsobení vydala štyri knihy reportáží ("Africké perokresby", 1960; "Afrika rok jedna", 1963; "Prostor pro naději", 1967; "Bouře nad rovníkem", 1967). Po invázii vojsk Varšavskej zmluvy sa zapojila do protiokupačného vysielania. V reakcii na to bola najskôr v roku 1969 preradená a neskôr, v roku 1970, z rozhlasu aj z KSČ vyhodená. Po odchode z rozhlasu bola krátko asistentkou v Náprstkovom múzeu, kde sa zoznámila so svojím budúcim manželom a vtedajším riaditeľom múzea, etnológom Erichom Heroldom (* 1928 – † 1988). Z vôle komunistickej strany však bola opäť nútená odísť. Ďalej pracovala ako upratovačka a ako obchodníčka s kyselinou sírovou v Ústředných skladoch (na odporúčanie Petra Pitharta), kde zostala až do Nežnej revolúcie. Predovšetkým sa však venovala prekladom beletrie z angličtiny a francúzštiny. Podpísala Chartu 77, kvôli čomu sa ocitla v hľadáčiku Štátnej bezpečnosti, ktorá sa ju snažila ešte v 80. rokoch opakovanými výsluchmi psychicky zlomiť a prinútiť tak k tomu, aby svoj podpis odvolala. Pretože v 70. a 80. rokoch nesmela publikovať, vydávala svoje preklady pod menami priateľov (Libuše Boháčková, Věra Bystřická, Zlata Černá, Josef Kandert, Hana Knížková, Greta Mašková, Eva Musilová, Dušan Zbavitel). Spoločne s manželom Věra Šťovíčková napísala knihu o africkom orálnom umení a preložila do češtiny klasickú knihu Jamesa Frazera "Zlatá ratolest".
S Náprstkovým múzeom odborne spolupracovala aj po svojom nútenom odchode, aj po revolúcii – napríklad roku 1993 ako spoluautorka výstavy "Africký ornament a tvar" (s Josefom Kandertom).
Vojtěch Vodochodský

Vojtěch Vodochodský (* 3. august 1994, Hradec Králové) je český herec.
Životopis.
Jeho otcom je herec a kuchár Ivan Vodochodský, sestrou herečka Tereza Vodochodská. Vyrastal v Hradci Králové. V piatich rokoch sa po prvýkrát objavil na divadelných doskách spoločne so svojím otcom a svojou sestrou v inscenácii Vladimíra Morávka. Vyštudoval jazykové gymnázium a potom herectvo na pražskej DAMU, potom prešiel na voľnú nohu a hosťoval v niekoľkých pražských divadlách.
Stvárnil menšie role v seriáloch "Ohnivý kuře", "Případ Roubal" alebo "Ochránce". V roku 2022 vstúpil do širšieho povedomia rolou Petra Sepešiho v minisérii "Iveta". Vodochodský a Anna Fialová (predstaviteľka titulnej hrdinky, speváčky Ivety Bartošovej) spievali všetky party sami.
Kútik

Kútik () je vrch v južnej časti Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Vrícko, približne juhozápadne od Martina.
Poloha.
Nachádza sa v južnej polovici Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Kýčery. Vrch leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Martin a Žilina a zasahuje na katastrálne územie obcí Vrícko a Rajecká Lesná. Najbližším sídlom je juhovýchodne situované Vrícko, západne sa nachádza Fačkov a severozápadne Rajecká Lesná.
Opis.
Kútik leží v hlavnom hrebeni Malej Fatry, medzi Ostrou skalou () a Skalkami (). Západne sa nachádza Vríčanské sedlo, v ktorom je dôležitá križovatka turistických trás. Hrebeňovka v tomto úseku vedie traverzom po južnom úbočí vrchu. Južné svahy klesajú do údolia potoka Vríca, ktorá odvádza vodu do rieky Turiec, severné sa zvažujú do Rajeckolesnianskej doliny, ktorou voda do Rajčanky odteká potokom Lesnianka.
Severným smerom sa nachádza Koziarsky vrch (), Grúň (), Kukla (), Jablonská (), Kýčera () a Rajecká skala (), východne Úplaz (), Prípor (), Janková (), Skalky () a Dutá skala (), južným Závozy (), Partizán (), Bukovec () a Reváň () a západným Kľak (), Malý Kľak (), Ostrá skala () a Kýčera ().
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je však možné pozorovať okolité vrcholy Malej Fatry a ojedinele i Súľovské a Strážovské vrchy a časť Vtáčnika.
100 (rozlišovacia stránka)

100 môže byť:
101 (rozlišovacia stránka)

101 môže byť:
102 (rozlišovacia stránka)

102 môže byť:
103 (rozlišovacia stránka)

103 môže byť:
104 (rozlišovacia stránka)

104 môže byť:
105 (rozlišovacia stránka)

105 môže byť:
106 (rozlišovacia stránka)

106 môže byť:
107 (rozlišovacia stránka)

107 môže byť:
108 (rozlišovacia stránka)

108 môže byť:
Zoznam kardinálov vymenovaných Alexandrom IV.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Alexandrom IV.
Menovacia politika.
Pápež Alexander IV. vymenoval počas svojho pontifikátu (12541261) dvoch kardinálov v dvoch konzistóriách. Obidvaja boli talianski benediktíni. Riccardo kardinál di Montecassino ako dlhšie žijúci kardinál skonal 1. marca 1262, teda 9 mesiacov po pontifikovej smrti.
Zoznam kardinálov vymenovaných Inocentom IV.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Inocentom IV.
Menovacia politika.
Pápež Inocent IV. vymenoval počas svojho pontifikátu (12431254) 15 kardinálov v dvoch konzistóriách, ktoré sa konali so sedemročným odstupom.
Hlava Cirkvi kreovala za kardinálov 9 Talianov, 5 Francúzov, 1 Angličana a 1 Uhra. Medzi vymenovanými prelátmi boli aj budúci pontifikovia: Ottobono Fieschi sa neskôr stal pápežom Hadriánom V. a Giovanni Gaetano Orsini pápežom Mikulášom III. Uhorsko získalo kardinála v osobe vacovského biskupa Istvána Báncsu.
Posledným žijúcou osobou, ktorú pápež Inocent IV. kreoval za kardinála, bol Giovanni Gaetano Orsini. Skonal 22. augusta 1280, teda 26 rokov po Inocentovej smrti.
Turistická značkovaná trasa číslo 2457

 Turistická značkovaná trasa číslo 2457 je krátka modrá trasa v Bielych Karpatoch. Začína v obci Horné Srnie a končí v sedle pod Hrachovým. Dĺžka trasy je 7,3 km.
Zoznam kardinálov vymenovaných Gregorom IX.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Gregorom IX. 
Menovacia politika.
Pápež Gregor IX. vymenoval počas svojho pontifikátu (12271241) 16 kardinálov v piatich konzistóriách, ktoré sa konali v nepravidelných intervaloch. Na najväčšom z nich pápež kreoval šiestich kardinálov. 
Hlava Cirkvi vymenovala 7 Talianov, 6 Francúzov, 2 Angličanov a 1 Španiela. Medzi vymenovanými boli aj budúci pontifikovia: Gregorovým nástupcom sa stal Goffredo kardinál Castiglioni ako pápež Celestín V., po ktorom sa Sinibaldo kardinál Fieschi stal Inocentom IV. a Rinaldo kardinál Conti di Segni bol pápežom Alexandrom IV.
Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Gregor IX., bol Riccardo kardinál Annibaldi. Skonal 4. októbra 1276, teda 35 rokov po pontifikovej smrti. Spomedzi týchto kardinálov bol Ramón Nonato od 31. augusta 1626 uctievaný ako blahoslavený a od 13. augusta 1669 je svätým.
Zoznam členov Académie des beaux-arts (maľba)

Toto je zoznam minulých a súčasných členov Académie des Beaux-Arts v sekcii I: Maľba.
Kreslo 1.
Toto kreslo bolo v roku 1998 presunuté do sekcie VII.
Kreslo 3.
Toto kreslo bolo zrušené v roku 1967.
Kreslo 12.
Toto kreslo bolo v roku 1987 presunuté do sekcie VII.
Kreslo 14.
Toto kreslo bolo zrušené v roku 1967.
François Nadal

François Nadal (* 1. február 1924, Paríž, Francúzsko† 14. marec 2007, Paríž) bol francúzsky tréner koní, jazdec a kaskadér. Vo filmovej branži sa špecializoval na koordinovanie konských kaskád. Zomrel v stredu 14. marca vo svojom parížskom dome vo veku 83 rokov.
Životopis.
Od 50. rokov do 90. rokov spolupracoval na vyše 100 filmov, prevažne historických. Asistoval mnohým hercom pri ich kinematografických výkonoch ohľadom koní (medzi najznámejších patria: Jean Marais, Jean-Paul Belmondo, Louis de Funès, Gérard Philipe, Gérard Barray, Philippe Noiret či Jean Rochefort) a bol žiadaný aj v americkej, anglickej alebo talianskej produkcii. Podieľal sa napríklad na filmoch "Hrbáč" (1959), "Kapitán" (1960), "Traja mušketieri" (1961), "Cartuche" (1962), "Fantomas kontra Scotland Yard" (1967) či na bondovke "" (1985). Počas svojej kariéry často spolupracoval s niektorými hercami a kaskadérmi, vrátane Claude Carlieza, Rémyho Julienna, Bernarda Sachsého či Maria Luraschiho. Je autorom knihy "Ces Chevaux Qui Font Du Cinéma" (doslovne Tieto kone, ktoré robia kino), ktorá vyšla v roku 1986.
Síran ceritý

Síran ceritý, tiež nazývaný sulfát ceritý, je anorganická zlúčenina so vzorcom . Je to jedna z mála solí, ktorých rozpustnosť vo vode so stúpajúcou teplotou klesá.
Síran ceritý (anhydrát) je hygroskopická biela tuhá látka, ktorá sa začína rozkladať pri teplote nad 600 °C. Má monoklinickú kryštálovú štruktúru.
Tetrahydrát síranu ceritého je biela pevná látka, ktorá uvoľňuje svoju kryštalizačnú vodu pri 220 °C. Má (podobne ako biely oktahydrát) monoklinickú kryštálovú štruktúru s priestorovou grupou "P"21/"c" ( priestorová grupa 14). Nonahydrát má hexagonálnu kryštálovú štruktúru s priestorovou grupou "P63"/"m" (priestorová grupa 176). Hydráty tejto zlúčeniny sú známe s 12, 9, 8, 5, 4 a 2 dielmi kryštalickej vody.
Grúň (1 056,6 m n. m.)

Grúň () je vrch v južnej časti Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Rajecká Lesná, približne južne od Rajca.
Poloha.
Nachádza sa v južnej polovici Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Kýčery. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Žilina a na katastrálnom území obce Rajecká Lesná. Najbližším sídlom je severozápadne situovaná Rajecká Lesná, západne sa nachádza Fačkov a juhovýchodne Vrícko.
Opis.
Grúň leží v rázsoche, vybiehajúcej severným smerom z oblasti Vríčanského sedla v hlavnom hrebeni Malej Fatry, medzi Ostrou skalou () a Kútikom (). Západné svahy klesajú do Lesnej doliny, ktorú odvodňuje potok Rybná do Rajčanky, východné sa zvažujú do doliny Široká, odkiaľ voda steká do Rajeckolesnianskej doliny a potoka Lesnianka. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Severným smerom sa nachádza Jablonská (), Baba () a Kukla (), západným Kýčera () a Košiarka (), južným Malý Kľak (), Kľak (), Ostrá skala (), Partizán (), Koziarsky vrch () a Kútik () a východným Skalky (), Janková (), Prípor (), Úplaz (), Hnilická Kýčera (), Skalky () a Kýčera ().
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Malej Fatry a ojedinele i Súľovské a Strážovské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z Rajeckolesnianskej doliny, resp. z neďalekého Vríčanského sedla. Rajeckolesniansku dolinu a sedlo spája popod hrebeň dolinou Široká žltá turistická značka.
Ľubovniansky zlatý

Ľubovniansky zlatý (, /"lubowieński"/"lubowieyski") bola historická peňažná jednotka, ktorá sa spomína medzi rokmi 17531765 v účtoch miest Spišského zálohu.
Ľubovniansky zlatý je predmetom polemiky. Pravdepodobne existoval ako platidlo, avšak nie je zrejmé, či šlo o priamo označenú mincu ako ľubovniansky zlatý alebo poľskú mincu razenú v Starej Ľubovni či hodnotu uvádzanú v písomnostiach. Faktom je, že doteraz nebola objavená minca s týmto označením. Predpokladu existencie napomáha fakt, že v Starej Ľubovni fungovala mincovňa, ktorá je doložená písomnosťami krátko po jej zániku v roku 1769, kedy bola poškodená vojskom Barskej konfederácie. Ďalšími faktormi môže byť záujem spišských starostov o banícku činnosť na Spiši a ľahko dostupné drahé kovy. Zároveň zálohované územie predstavovalo v istom zmysle štát v štáte, čo nevylučuje možnosť razby vlastných mincí zo strany dedičných spišských starostov z poľského vplyvného rodu Lubomirských.
Najstaršia písomná zmienka pochádza z roku 1706, kedy vo svojom testamente Alžbeta Herteli odkazuje manželovi aj 20 ľubovnianskych zlatých. Neskôr sa pravidelne spomína v písomnostiach spišských zálohovaných miest. Príkladom je dlžobný úpis vyhotovený magistrátom mesta Hniezdne, podľa ktorého si richtár, prísediaci a ostatní členovia mestskej rady požičali v roku 1753 od Jána Jaglinského, farára z Ružbách, 400 holandských auresov (zlatých) na opravu a výstavbu domov zničených po požiari. Okrem správy o požiari v Hniezdnom poskytuje informácie o dobovej hodnote ľubovnianskeho zlatého, keďže čiastka 400 holandských zlatých bola prerátaná na 3320 ľubovnianskych zlatých v pomere 8,3:1. Navyše sa zázname spomína, že 1 ľubovniansky zlatý zodpovedá 30 poľským grošom, prípadne 20 poltorákom. Pomer odpovedá podobnej úrovni 9 poľských zlatých k 1 poľskému dukátu (9:1) v polovici 18. storočia. Prípadne 1 poľskej dvojzlatke k 8 poľským grošom (8:1). Okrem ľubovnianskeho zlatého občas figuruje aj drobná minca ("pieniezek").
V roku 2006 zhotovila Štátna mincovňa v Kremnici raziace matrice podľa návrhu Mgr. Art. Jozefa Česlu, ktorý vzišiel z verejnej súťaže organizovanej Mestskou agentúrou pre cestovných ruch a regionálneho rozvoja (MARMON). Minca má dve varianty. Obidve majú spoločný rub, kde je vyobrazený svätý Mikuláš, patrón mesta, pochádzajúci z mestskej pečate 18. storočia s latinským kruhopisom: „"Sigillum civitatis lubloviensis"” (znak/pečať ľubovnianskych mešťanov). Na líci jednej z nich je zobrazená podoba Ľubovnianskeho hradu z 18. storočia a nápis: Ľubovniansky zlatý. Druhý variant obsahuje štylizovanú hlavu vlkolaka ako odkaz na udalosti z 18. storočia a kruhopis: Ľubovniansky zlatý. Mincu je možné si vyraziť alebo zakúpiť v expozícii múzea Dom ľubovnianskeho mešťana, prípadne v informačnom centre v Starej Ľubovni alebo stredovekom vojenskom tábore pod Ľubovnianskym hradom.
109 (rozlišovacia stránka)

109 môže byť:
110 (rozlišovacia stránka)

110 môže byť:
111 (rozlišovacia stránka)

111 môže byť:
Albert R. Broccoli

Albert Romolo Broccoli (* 5. apríl 1909, New York City, USA† 27. jún 1996, Beverly Hills, USA), prezývaný „Cubby“, bol americký filmový producent, ktorý zrealizoval viac ako 40 filmov počas svojej kariéry. Väčšina filmov bola natočená v Spojenom kráľovstve a často sa natáčala v Pinewood Studios. Broccoli, spoluzakladateľ Danjaq, LLC a Eon Productions, je najznámejší ako producent mnohých filmov o Jamesovi Bondovi. On a Harry Saltzman videli, ako sa filmy Bond série vyvíjali z relatívne nízkorozpočtového pôvodu na veľkorozpočtové, vysoko zarábajúce počiny. Broccoliho dediči pokračujú v produkcii nových bondoviek.
Životopis.
Detstvo.
Broccoli sa narodil v štvrti Queens v New Yorku ako mladší z dvoch detí imigrantov z regiónu Kalábria v Taliansku, Giovannimu Broccolimu a Kristiny Vence. Mal staršieho brata. Svoju prezývku získal po tom, čo ho jeho bratranec, Pat DiCicco, začal volať „Kabibble“, podľa podobne pomenovanej kreslenej postavičke. Toto bolo nakoniec skrátené na „Kubbie“ a prijaté Broccolim ako „Cubby“. Rodina neskôr kúpila farmu v Smithtown, New York, na Long Islande, blízko svojich príbuzných DiCiccoovcov.
Začiatky kariéry.
Neskôr sa rodina presťahovala na Floridu a po smrti svojho otca Giovanniho sa Broccoli presťahoval k svojej babičke v Astoria, v New Yorku. Po mnohých zamestnaniach vrátane výrobcu rakiev sa Broccoli zapojil do filmového priemyslu. Začínal na dne, pracoval ako „poslíček“ na filme Howarda Hughesa "The Outlaw" (1941), v ktorom hrala Jane Russell. Tu sa prvýkrát stretol so svojím celoživotným priateľom Hughesom, zatiaľ čo Hughes dohliadal na produkciu filmu po tom, čo bol režisér Howard Hawks prepustený. Broccoli sa rýchlo dostal na úroveň asistenta réžie, kým USA vstúpilo do druhej svetovej vojny.
Kariéra.
V roku 1951 spolu s Irvingom Allenom vytvorili spoločnosť Warwick Films, aby využili daňové úľavy, ktoré im boli k dispozícii, produkovaním filmov v Spojenom kráľovstve s britskými štábmi, pričom často využívali americké hviezdy. Medzi filmami, ktoré vyprodukovali, sú "The Red Beret" (1953), "Hell Below Zero" (1954), "The Black Knight" (1954), "The Gamma People" (1956), "Safari" (1956), "Fire Down Below" (1957) či "The Trials of Oscar Wilde" (1960). Partnerstvo Allen-Broccoli sa čiastočne skončilo kvôli nezhode o získaní filmových práv na romány Jamesa Bonda, pretože Allen mal pocit, že sú nekvalitné. Broccoli sa namiesto toho spojil s Harrym Saltzmanom v roku 1961 a vytvorili Eon Productions, ktorá by produkovala filmovú sériu Bond. Toto duo fungovalo deväť Bond filmov čiže do roku 1975.
Smrť.
Broccoli zomrel vo svojom dome v Beverly Hills v roku 1996 vo veku 87 rokov na zlyhanie srdca. Začiatkom toho roku podstúpil trojité srdcové aortokoronárne premostenie. Po pohrebnej omši v kostole v Beverly Hills bol pochovaný v ozdobenom sarkofágu vo vonkajšej časti Courts of Remembrance na cintoríne Forest Lawn – Hollywood Hills v Los Angeles.
Zoznam kardinálov vymenovaných Honoriom III.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Honoriom III.
Menovacia politika.
Pápež Honorius III. vymenoval počas svojho pontifikátu (12161227) deviatich kardinálov v šiestich konzistóriách, ktoré sa konali v nepravidelných intervaloch. Hlava Cirkvi vymenovala 6 Talianov, 2 Nemcov a 1 Španiela.
Posledným doloženým žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Honorius III., bol Gil kardinál Torres. Skonal 5. novembra 1254, teda 27 rokov po pontifikovej smrti.
Zoznam kardinálov vymenovaných Inocentom III.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Inocentom III.
Menovacia politika.
Pápež Inocent III. vymenoval počas svojho pontifikátu (11981216) 41 kardinálov v 10 konzistóriách. Spočiatku sa konali v dvojročných intervaloch, neskôr boli noví preláti kreovaní v rozmedzí jedného až štyroch rokov. Na najväčšom konzistóriu, ktoré sa konalo v roku 1205, vymenoval až 12 osôb.
Medzi vymenovanými boli 33 Taliani, 3 Francúzi, 2 Nemci, 2 Angličania a 1 Portugalec. Hneď na prvom konzistóriu hlava Cirkvi vymenovala za kardinála Ugolina kardinál dei Conti di Segniho, ktorý sa neskôr stal pápežom Gregorom IX.
Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Inocent III., bol Stefano kardinál Normandis dei Conti. Skonal 8. decembra 1254, teda 42 rokov po pontifikovej smrti.
Vlny

Vlny môžu byť:
Natasha Henstridge

Natasha Henstridgeová (* 15. august 1974, Springdale, Newfoundland a Labrador, Kanada) je kanadská herečka, známa z filmovej série "Mutant". 
Detstvo a mladosť.
Henstridgeová sa narodila v meste Springdale, v provincii Newfoundland a Labrador. Má mladšieho brata. 
Ako štrnásťročná sa prihlásila do súťaže krásy modelingovej agentúry Casablanca. Rok po súťaži odišla do Paríža, aby sa venovala modelingu. Ako pätnásťročná sa objavila na jej prvej obálke časopisu, francúzskom vydaní Cosmopolitan. Objavila sa aj na niekoľko ďalších obálkach časopisov. Objavovala sa aj v reklamách.
Kariéra.
Jej prvá väčšia filmová rola prišla v roku 1995, vo filme "Mutant", kde stvárnila postavu Sil, geneticky upraveného mimozemského a ľudského hybrida vytvoreného na základe správy prijatej SETI, ktorá sa vymaní zo zajatia laboratória. Film sa stal okamžitým hitom a v pokladni zarobil 113 miliónov USD. Henstridgeová získala aj filmovú cenu MTV za najlepší bozk. Postavu Sil, si zahrala aj v ďalších dvoch častiach filmovej série "Mutant", natočených v roku 1998 a 2004. 
V roku 1996 si zahrala v akčnom filme "Maximálne riziko", po boku Jean-Clauda Van Damma. 
V roku 2000 sa pripojila k hereckému obsadeniu filmu "Môj sused zabijak" a v roku 2004 si zahrala aj v druhej časti. O rok neskôr, si zahrala po boku hercov ako Jason Statham, Clea DuVall, Pam Grier a Ice Cube vo filme "Duchovia z Marsu". 
V rokoch 2005 až 2006 hrala v televíznom seriáli "Prvá prezidentka". V rokoch 2008 až 2009 účinkovala v televíznom seriáli "Eli Stone". V rokoch 2011 až 2012 sa objavila v televíznom seriáli "Tajomstvo kruhu čarodejníc".
V roku 2016 si zahrala v televíznom filme "Môj splnený sen", po boku herečky Vivicy A. Fox. 
Hosťovala v štyroch epizódach televízneho seriáli "Charmed", z roku 2022. 
Súkromný život.
Henstridgeová sa v roku 1995 vydala za amerického herca Damiana Chapu ale ich manželstvo trvalo iba rok. V rokoch 1996 až 2004 chodila s americkým hercom Liamom Waitom, s ktorým má dvoch synov.
V roku 2004 začala chodiť so škótskym spevákom Dariusom Campbellom. Boli zasnúbení ale začiatkom roka 2010 sa rozišli. Neskôr sa dali znovu dokopy a zosobášili sa na Valentína 2011. V júli 2013 podali žiadosť o rozvod, ktorý bol uskutočnený vo februári 2018.
V novembri 2017, počas vrcholenia hnutia #MeToo, sa pripojila k šiestim ďalším herečkám a obvinila režiséra Bretta Ratnera zo sexuálneho napadnutia a obťažovania a zo sexuálneho obťažovania obvinila aj producenta Harveyho Weinsteina.
Mutant (séria)

Mutant je americká filmová séria s prvkami žánrov ako sci-fi, hororu a akčného filmu. Séria pozostáva z troch na seba nadväzujúcich filmov a jedného samostatného filmu.
Filmy zo série.
Mutant je prvý film série, natočený v roku 1995. 
Mutant 2 je druhým filmom série, natočený v roku 1998. 
Mutant 3 je tretím filmom série, natočený v roku 2004. 
 je štvrtým filmom série, natočeným v roku 2007.
Ceremoniár

Ceremoniár (niekedy sa používa výraz v skrátenej forme: ceremonár, tiež obradník), je osoba, ktorá má na starosti dodržiavanie ceremónií.
Ceremoniár v katolíckej cirkvi.
Osoba, ktorá riadi liturgické úkony pri slávnostných bohoslužbách. Má na starosti správne a dôstojné konanie posvätných úkonov (ceremónií), najmä pri obradoch konaných biskupom v katedrálnych chrámoch a pri slávnostiach. Ceremonár môže byť duchovný alebo aj laik, ktorý je dobre oboznámený s liturgiou. Pri pápežskom dvore, pri katedrálach alebo významných chrámoch býva obvykle ustanovený stály ceremoniár.
Úlohy ceremoniára pri bohoslužbe.
Ceremoniár je povinný zabezpečiť, aby boli liturgické predpisy presne sledované a liturgické oslavy prebiehali pokojne a dôstojne. Je oprávnený s predstaveným chrámu prerokovať liturgické záležitosti. Jeho služba zahŕňa náročnú prípravu, pretože počas bohoslužby koordinuje všetku činnosť osôb pri oltári alebo na mieste bohoslužby. Tí, ktorí konajú bohoslužbu sa musia jeho pokynom podriadiť. Z tohto dôvodu musí celebrantom i všetkým asistujúcim priebeh bohoslužby vysvetliť a poprípade s nimi vykonať nácvik obradu. Je dôležité, aby tiež dokázal inštruovať ostatných ľudí, ktorí nie sú najvyššou mierou do obradov zapojení. S nimi komunikuje priateľsky a ohľaduplne, pretože aj s nimi je vo vzájomnej interakcii. Ak je liturgia príliš náročná môže mať pomocných ceremoniárov.
Najdôležitejšou osobou, o ktorú sa ceremoniár pri vlastnej liturgii stará, je hlavný celebrant.
Odevom ceremoniára pri bohoslužbe je klerika a rocheta (superpelícia), poprípade albu alebo aj iný odev podľa predpisov.
Železné

Železné môže byť:
Burgdorf (Švajčiarsko)

Burgdorf (, v bernsko-nemeckom dialekte "Burdlef") je najväčšie mesto údolia Emmental a obec () administratívneho regiónu Emmental-Oberaargau v švajčiarskom kantóne Bern. Hlavným mestom rovnomenného okresu bolo až do roku 2010, kedy sa stalo súčasťou nového okresu Emmental. K 31. decembru 2022 v meste žilo 16 586 obyvateľov.
Doprava.
Burgdorfom vedú hlavné cesty číslo 23, 240 a 245. Nachádzajú sa tu tiež tri železničné stanice – Burgdorf, Burgdorf Buchmatt a Burgdorf Steinhof.
Železničná stanica Burgdorf

Železničná stanica Burgdorf (, ) je železničná stanica v meste Burgdorf, vo švajčiarskom kantóne Bern. Nachádza sa na križovatke troch železničných tratí so štandardným rozchodom: Olten – Bern Švajčiarskych federálnych železníc a Burgdorf – Thun a Solothurn – Langnau spoločnosti BLS AG.
Spoje.
Nasledujúce spoje zastavujú v Burgdorfe:
Dutá skala (vrch v Malej Fatre)

Dutá skala () je vrch v južnej časti Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Vrícko, približne juhozápadne od Martina.
Poloha.
Nachádza sa v južnej polovici Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Kľak. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Martin a zasahuje na katastrálne územie obcí Vrícko a Kláštor pod Znievom. Najbližším sídlom je na juhozápadnom úpätí situované Vrícko, východne sa nachádza Kláštor pod Znievom a západne Fačkov.
Opis.
Dutá skala leží v rázsoche, vybiehajúcej juhovýchodným smerom zo Skaliek () v hlavnom hrebeni Lúčanskej Fatry. Severovýchodné svahy masívu padajú do Suchej doliny, ktorou preteká potok Suchá, južné do Vríckej doliny, ktorou voda odteká riečkou Vríca do Turca. V južnej časti masívu sa nachádza jaskyňa. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Východne leží Kýčera (), Zniev () a Chlieviská (), južne Sokol (), Závozy () a Baran (), západne Vrania skala (), Bukovec (), Reváň (), Partizán (), Kľak (), Ostrá skala () a Kútik () a severným smerom sú sedlom oddelené Skalky (), Prípor (), Janková () a Hnilická Kýčera ().
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, no najmä južné skalnaté časti ponúkajú množstvo výhľadov. Z vhodných lokalít je preto možné pozorovať okolité vrcholy Malej Fatry, no tiež Strážovské vrchy, Vtáčnik, Kremnické vrchy, Veľkú Fatru a Chočské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný neznačenými trasami z blízkeho Vrícka. Prístup je možný tiež odbočením z červeno značenej hrebeňovky v oblasti Skaliek ().
113 (rozlišovacia stránka)

113 môže byť:
114 (rozlišovacia stránka)

114 môže byť:
115 (rozlišovacia stránka)

115 môže byť:
116 (rozlišovacia stránka)

116 môže byť:
117 (rozlišovacia stránka)

117 môže byť:
118 (rozlišovacia stránka)

118 môže byť:
119 (rozlišovacia stránka)

119 môže byť:
Absolventská škola medzinárodných a rozvojových štúdií

Graduate Institute of International and Development Studies, alebo Geneva Graduate Institute (francúzsky: Institut de hautes études internationales et du développement), skrátene IHEID, je postgraduálna škola. Nachádza sa v Ženeve vo Švajčiarsku.
Akademické programy.
Graduate Institute of Geneva ponúka šesť magisterských programov, štyri výkonné magisterské programy a päť doktorandských programov. Patria sem:
Harry Saltzman

Herschel „Harry“ Saltzman (* 27. október 1915, Sherbrooke, Quebec, Kanada† 28. september 1994, Paríž, Francúzsko) bol kanadský divadelný a filmový producent. Najznámejší vďaka koprodukcii prvej deviatky filmov zo série o Jamesovi Bondovi s Albertom R. Broccolim. Väčšinu svojho života prežil v Buckinghamshire v Anglicku.
Životopis.
Mladosť.
Saltzman sa narodil v nemocnici v Sherbrooke v Quebecu. Bol synom židovských prisťahovalcov Abrahama Saltzmana a Dory Horsteinovej. Prvých sedem rokov svojho života vyrastal v Saint John v štáte New Brunswick. Jeho otec bol záhradník a emigroval do USA v roku 1905 z Kozienice v Poľsku. V roku 1909 sa Abraham oženil s Dorou. Pár sa presťahoval v roku 1910 do Kanady, kde sa im narodili štyri deti (Minnie, Florence, Harry a Isadore). Rodina sa potom presťahovala do Clevelandu v štáte Ohio, kde sa narodil ich najmladší syn David. Harry utiekol z domu vo veku 15 rokov. Saltzman mal 30 rokov, keď sa dozvedel, kde sa vlastne narodil.
Franšíza Jamesa Bonda.
Začiatkom roku 1961, nadšený čítaním románu Jamesa Bonda "Goldfinger", urobil ponuku na získanie filmových práv na túto postavu. Saltzman spoluzakladateľ Danjaq, SA s Albertom R. Broccoli v roku 1962. Bola to holdingová spoločnosť zodpovedná za autorské práva a ochranné známky Jamesa Bonda na obrazovke a materská spoločnosť Eon Productions, ktorú založili aj ako filmovú produkčnú spoločnosť pre bondovky.
Podľa rozhodnutia súdu z roku 1978 sa Saltzman a Broccoli údajne dohodli na rozpustení spoločnosti Danjaq, SA v roku 1972, ale Broccoli neskôr údajne odmietol dohodu dodržať. Saltzman sa neúspešne pokúsil o zrušenie spoločnosti švajčiarskymi súdmi. Na jeseň toho roku bola Saltzmanova finančná situácia zúfalá. V marci 1974 "Los Angeles Times" informovali, že Saltzman sa pokúšal predať Paramount Pictures svoj 50% podiel na franšíze bondoviek. Kvôli nedostatku peňazí nakoniec po deviatich bondovkách musel Saltzman predať svoje práva na sériu Bond čím sa producentom stal iba Broccoli.
120 (rozlišovacia stránka)

120 môže byť:
Janková

Janková môže byť:
Úrad pre pápežské bohoslužby

Úrad pre pápežské bohoslužby () je sekcia rímskej kúrie zodpovedná za organizáciu a vedenie liturgií a iných náboženských obradov. Na čele tohto úradu je majster pápežských liturgických slávení.
Táto inštitúcia existuje od 16. storočia, aj keď sa jej názov, význam, rozsah zodpovednosti a organizácia upravili (do roku 1970 to bola Prefektúra pápežských obradov, do roku 1988 Úrad pápežských obradov). Súčasná podoba bola ustanovená po Druhom vatikánskom koncile v roku 1970 (Pavlom VI.), a keďže súvisela predovšetkým so všeobecnou liturgickou reformou zavedenou koncilom, má tento úrad väčší význam ako predtým.
Ján Pavol II. konštitúciou, ktorú oznámil (28. júna 1988) "Pastor Bonus", zaviedol ďalšiu reformu Úradu pápežských liturgických slávení, ktorý mu dal nové kompetencie a úlohy. Vedúceho úradu – majstra pápežských liturgických obradov – menuje pápež na obdobie piatich rokov. Zvyšných ceremoniárov vymenúva aj štátny sekretár na päťročné funkčné obdobie. Dňa 19. januára 2019 pápež František preniesol zodpovednosť za zbor Sixtínskej kaplnky z pápežského dvora na tento úrad.
Zoznam majstrov pápežských liturgických slávení.
Okrem pomoci pápežovi pri posvätných úkonoch pomáhajú pápežskí ceremoniári kardinálom pri rôznych príležitostiach: počas konzistória, kardinál prevezme svoj titulárny kostol, a počas slávnostných omší alebo iných dôležitých bohoslužieb. Keď sa na konzistóriu kreuje kardinál majster pápežských liturgických slávení mu pridelí jedného z ceremoniárov.
Majstrovi pomáha niekoľko ceremoniárov. Občas zastávajú aj iné úrady v rímskej kúrií. S posledným menovaním 25. novembra 2023 je osem pápežských ceremoniárov.
121 (rozlišovacia stránka)

121 môže byť:
122 (rozlišovacia stránka)

122 môže byť:
123 (rozlišovacia stránka)

123 môže byť:
310 (rozlišovacia stránka)

310 môže byť:
322 (rozlišovacia stránka)

322 môže byť:
420 (rozlišovacia stránka)

420 môže byť:
666 (rozlišovacia stránka)

666 môže byť:
Burgdorf

Burgdorf môže byť:
89 (rozlišovacia stránka)

89 môže byť:
88 (rozlišovacia stránka)

88 môže byť:
87 (rozlišovacia stránka)

87 môže byť:
86 (rozlišovacia stránka)

86 môže byť:
85 (rozlišovacia stránka)

85 môže byť:
84 (rozlišovacia stránka)

84 môže byť:
83 (rozlišovacia stránka)

83 môže byť:
90 (rozlišovacia stránka)

90 môže byť:
91 (rozlišovacia stránka)

91 môže byť:
93 (rozlišovacia stránka)

93 môže byť:
94 (rozlišovacia stránka)

94 môže byť:
95 (rozlišovacia stránka)

95 môže byť:
96 (rozlišovacia stránka)

96 môže byť:
97 (rozlišovacia stránka)

97 môže byť:
Corner Brook

Corner Brook je mesto v kanadskej provincii Newfoundland a Labrador. V roku 2021 malo 19 333 obyvateľov. Nachádza sa západnom brehu ostrova Newfoundland, v zálive Bay of Islands a v strednej časti pohoria Long Range Mountains. Corner Brook vznikol spojením 4 obcí: Curling, Corner Brook West, Corner Brook East a Townsite.
Dejiny.
Mesto preskúmal kapitán James Cook, ktorý má v meste pomník. Curling je najstaršia časť mesta. V roku 1864 fungovala v Corner Brooku píla. V roku 1923 vznikla Newfoundland Power and Paper Company, ktorá v meste do roku 1925 postavila spracovanie dreva a výrobu papiera pre noviny. Pri neďalekom Deer Lake postavila elektráreň. Spoločnosť postavila svoje plánované mesto. V 30. rokoch 20. storočia bolo mesto jedným z najbohatších v atlantickej časti Kanady.
Od roku 1956 má mesto štatút „city“.
Demografia.
V sčítaní obyvateľstva v roku 2021 malo mesto 19 333 obyvateľov, v roku 2016 ich bolo 19 806. V roku 2021 nikto neuviedol ako etnický pôvod slovenský, český ani česko-slovenský. Ako rodný jazyk 18 255 uviedlo angličtinu, 70 francúzštinu, 30 oba, 390 ľudí neoficiálne jazyky z toho nikto jazyky pôvodných obyvateľov. Viacero rodných jazykov uviedlo 120 ľudí.
Doprava.
V meste sa nachádza celoročný prístav. Mestom vedie Trans Canada Highway.
Ekonomika a inštitúcie.
V meste je pobočka Memorial University a kampus College of the North Atlantic. Sídli tu nemocnica Western Memorial Regional Hospital.
Kultúra a šport.
Mesto vlastní Corner Brook Civic Centre, športové a kultúrne centrum. V roku 1999 sa v ňom konali Canada Winter Games.
Šalvia lepkavá

Šalvia lepkavá (lat. "Salvia glutinosa") je druh rastliny z rodu šalvia ("Salvia"). Je to trváca rastlina. 
Výskyt.
Prirodzene sa vyskytuje v strednej a východnej Európe a západnej Ázii. Rastie v listnatých a zmiešaných lesoch, najmä v tieni, alebo polotieni, na vápenatých pôdach, v nadmorskej výške 
Opis.
Šalvia lepkavá dorastá do výšky 40100 centimetrov. Stonky sú vzpriamené s jasno-zelenými listami. Listy rastú na 810 centimetrov dlhých stopkách a samotné čepele listu sú dlhé asi 13 centimetrov. Listy sú špicaté so zúbkovaným okrajom, pokryté lepkavými chĺpkami rovnako, ako aj celá rastlina. S príchodom zimy nadzemná časť rastliny odumiera. Znáša mrazy až do -18 °C.
Pomerne veľké kvety sú žltej farby, dlhé asi 35 centimetrov a rastú v praslenoch po dvoch až šiestich. Majú dve tyčinky a zvončekovitý kalich. Doba kvitnutia trvá od júna do septembra.
Pre svoje pekné kvety a príjemnú vôňu sa často pestuje ako okrasná rastlina.
Použitie.
Šalvia lepkavá sa používa v kulinárstve ako aromatická rastlina a v ľudovom liečiteľstve Rumunska na boľavé hrdlo, tráviace ťažkosti a pri bolestiach hlavy.
Humber River

Humber River môže byť:
Šalvia pomúčená

Šalvia pomúčená (iné názvy: šalvia múčna, šalvia modrá; lat. "Salvia farinacea") je druh rastliny z rodu šalvia ("Salvia"). Je to bylinná trvalka vyskytujúca sa v Nuevo León v Mexiku a v časti juhozápadných Spojených štátov vrátane Texasu. U nás sa pestuje iba ako letnička.
Opis.
Šalvia pomúčená dosahuje výšku 60 až 90 cm. Tvar listovej čepele sa mení od vajcovitého kopijovitého až po kopijovitý. Os súkvetia tvorí modrá, zriedkavo biela stonka. Kvety sú drobné a väčšinou výrazne modré s bielou kresbou. Niektoré kultivary majú fialovú, alebo bielu farbu kvetu.
Pestovanie.
Táto rastlina vyžaduje plné alebo čiastočné slnko a s dobrou pôdou a dosahuje výšku do 46 centimetrov alebo viac. Priťahuje motýle a kolibríky. Rastlina je vhodná pre zónam odolnosti USDA 8 – 10, to znamená, že najvhodnejšie oblasti pre jej rast dosahujú najnižšie ročné priemerné teploty asi 12 °C. Rastlina kvitne od júna do mrazov. V miernych zemepisných šírkach sa pestuje ako jednoročná rastlina alebo ako letnička, a používa sa ako okrasná rastlina v parkoch a záhradách. Dá sa použiť aj ako rezaný kvet do kytíc.
Šalvia modrá

Šalvia modrá môže byť:
Humber

Humber môže byť:
16 (rozlišovacia stránka)

16 môže byť:
18 (rozlišovacia stránka)

18 môže byť:
19 (rozlišovacia stránka)

19 môže byť:
20 (rozlišovacia stránka)

20 môže byť:
21 (rozlišovacia stránka)

21 môže byť:
22 (rozlišovacia stránka)

22 môže byť:
23 (rozlišovacia stránka)

23 môže byť:
24 (rozlišovacia stránka)

24 môže byť:
25 (rozlišovacia stránka)

25 môže byť:
26 (rozlišovacia stránka)

26 môže byť:
27 (rozlišovacia stránka)

27 môže byť:
28 (rozlišovacia stránka)

28 môže byť:
29 (rozlišovacia stránka)

29 môže byť:
30 (rozlišovacia stránka)

30 môže byť:
31 (rozlišovacia stránka)

31 môže byť:
32 (rozlišovacia stránka)

32 môže byť:
33 (rozlišovacia stránka)

33 môže byť:
34 (rozlišovacia stránka)

34 môže byť:
35 (rozlišovacia stránka)

35 môže byť:
36 (rozlišovacia stránka)

36 môže byť:
37 (rozlišovacia stránka)

37 môže byť:
39 (rozlišovacia stránka)

39 môže byť:
40 (rozlišovacia stránka)

40 môže byť:
41 (rozlišovacia stránka)

41 môže byť:
43 (rozlišovacia stránka)

43 môže byť:
44 (rozlišovacia stránka)

44 môže byť:
45 (rozlišovacia stránka)

45 môže byť:
46 (rozlišovacia stránka)

46 môže byť:
47 (rozlišovacia stránka)

47 môže byť:
48 (rozlišovacia stránka)

48 môže byť:
49 (rozlišovacia stránka)

49 môže byť:
50 (rozlišovacia stránka)

50 môže byť:
51 (rozlišovacia stránka)

51 môže byť:
52 (rozlišovacia stránka)

52 môže byť:
53 (rozlišovacia stránka)

53 môže byť:
54 (rozlišovacia stránka)

54 môže byť:
Janková (vrch v Malej Fatre)

Janková () je vrch v južnej časti Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Vrícko, približne juhozápadne od Martina.
Poloha.
Nachádza sa v južnej polovici Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Kýčery. Vrch leží v Žilinskom kraji, na pomedzí okresov Martin a Žilina a zasahuje na katastrálne územie obcí Rajecká Lesná a Kláštor pod Znievom. Najbližším sídlom je južným smerom situované Vrícko, východne sa nachádza Kláštor pod Znievom a Valča, západne Fačkov a severozápadne Rajecká Lesná.
Opis.
Janková leží v južnej časti hlavného hrebeňa Lúčanskej Fatry, medzi Kľakom () a Hnilickou Kýčerou (). Severným susedom je Sedlom pod Úplazom oddelený Úplaz (), juhozápadne je nevýrazná Venclova skala, resp. Skalky (). Východným smerom vybieha rázsocha na Kýčeru (). Južné svahy klesajú do Suchej doliny, ktorou preteká potok Suchá, severne leží Slovianska dolina, ktorou vodu do rieky Turiec odvádza Sloviansky potok. Severozápadná časť hrebeňa klesá do Rajeckolesnianskej doliny, ktorou voda odteká Lesniankou do Rajčanky. Vrcholom prechádza turistická hrebeňovka.
Východným smerom sa nachádza Javorina () a Kýčera (), južným Zniev (), Chlieviská (), Sokol (), Dutá skala () a Závozy (), západným Vrania skala (), Bukovec (), Partizán (), Kľak (), Skalky (), Ostrá skala (), Kútik () a Prípor () a severným Jablonská (), Kýčera (), Rajecká skala (), Sedlom pod Úplazom oddelený Úplaz () a Hnilická Kýčera ().
Výhľady.
Vrchol pokrýva sčasti horská lúka a sčasti lesný porast, ktoré umožňujú obmedzený výhľad. Z vhodných miest je preto možné pozorovať okolité vrcholy Malej Fatry, no tiež Súľovské a Strážovské vrchy, Vtáčnik, Žiar, Kremnické vrchy, Veľkú Fatru a Chočské vrchy, ojedinele i Západné Tatry.
55 (rozlišovacia stránka)

55 môže byť:
56 (rozlišovacia stránka)

56 môže byť:
57 (rozlišovacia stránka)

57 môže byť:
58 (rozlišovacia stránka)

58 môže byť:
59 (rozlišovacia stránka)

59 môže byť:
60 (rozlišovacia stránka)

60 môže byť:
61 (rozlišovacia stránka)

61 môže byť:
62 (rozlišovacia stránka)

62 môže byť:
63 (rozlišovacia stránka)

63 môže byť:
64 (rozlišovacia stránka)

64 môže byť:
65 (rozlišovacia stránka)

65 môže byť:
66 (rozlišovacia stránka)

66 môže byť:
67 (rozlišovacia stránka)

67 môže byť:
68 (rozlišovacia stránka)

68 môže byť:
70 (rozlišovacia stránka)

70 môže byť:
71 (rozlišovacia stránka)

71 môže byť:
72 (rozlišovacia stránka)

72 môže byť:
73 (rozlišovacia stránka)

73 môže byť:
74 (rozlišovacia stránka)

74 môže byť:
75 (rozlišovacia stránka)

75 môže byť:
76 (rozlišovacia stránka)

76 môže byť:
77 (rozlišovacia stránka)

77 môže byť:
78 (rozlišovacia stránka)

78 môže byť:
79 (rozlišovacia stránka)

79 môže byť:
80 (rozlišovacia stránka)

80 môže byť:
81 (rozlišovacia stránka)

81 môže byť:
82 (rozlišovacia stránka)

82 môže byť:
98 (rozlišovacia stránka)

98 môže byť:
99 (rozlišovacia stránka)

99 môže byť:
124 (rozlišovacia stránka)

124 môže byť:
125 (rozlišovacia stránka)

125 môže byť:
126 (rozlišovacia stránka)

126 môže byť:
127 (rozlišovacia stránka)

127 môže byť:
128 (rozlišovacia stránka)

128 môže byť:
129 (rozlišovacia stránka)

129 môže byť:
130 (rozlišovacia stránka)

130 môže byť:
131 (rozlišovacia stránka)

131 môže byť:
132 (rozlišovacia stránka)

132 môže byť:
133 (rozlišovacia stránka)

133 môže byť:
134 (rozlišovacia stránka)

134 môže byť:
135 (rozlišovacia stránka)

135 môže byť:
136 (rozlišovacia stránka)

136 môže byť:
137 (rozlišovacia stránka)

137 môže byť:
138 (rozlišovacia stránka)

138 môže byť:
139 (rozlišovacia stránka)

139 môže byť:
140 (rozlišovacia stránka)

140 môže byť:
141 (rozlišovacia stránka)

141 môže byť:
142 (rozlišovacia stránka)

142 môže byť:
143 (rozlišovacia stránka)

143 môže byť:
144 (rozlišovacia stránka)

144 môže byť:
145 (rozlišovacia stránka)

145 môže byť:
146 (rozlišovacia stránka)

146 môže byť:
147 (rozlišovacia stránka)

147 môže byť:
148 (rozlišovacia stránka)

148 môže byť:
149 (rozlišovacia stránka)

149 môže byť:
150 (rozlišovacia stránka)

150 môže byť:
151 (rozlišovacia stránka)

151 môže byť:
152 (rozlišovacia stránka)

152 môže byť:
153 (rozlišovacia stránka)

153 môže byť:
154 (rozlišovacia stránka)

154 môže byť:
155 (rozlišovacia stránka)

155 môže byť:
156 (rozlišovacia stránka)

156 môže byť:
157 (rozlišovacia stránka)

157 môže byť:
158 (rozlišovacia stránka)

158 môže byť:
159 (rozlišovacia stránka)

159 môže byť:
160 (rozlišovacia stránka)

160 môže byť:
161 (rozlišovacia stránka)

161 môže byť:
162 (rozlišovacia stránka)

162 môže byť:
163 (rozlišovacia stránka)

163 môže byť:
164 (rozlišovacia stránka)

164 môže byť:
165 (rozlišovacia stránka)

165 môže byť:
166 (rozlišovacia stránka)

166 môže byť:
167 (rozlišovacia stránka)

167 môže byť:
168 (rozlišovacia stránka)

168 môže byť:
169 (rozlišovacia stránka)

169 môže byť:
170 (rozlišovacia stránka)

170 môže byť:
Zoznam druhov rodu šalvia

Šalvia je najväčší rod rastlín z čeľade hluchavkovité (lat"." "Lamiaceae").
Mnohé druhy boli v priebehu rokov premenované, zlúčené a preklasifikované.
171 (rozlišovacia stránka)

171 môže byť:
172 (rozlišovacia stránka)

172 môže byť:
173 (rozlišovacia stránka)

173 môže byť:
174 (rozlišovacia stránka)

174 môže byť:
175 (rozlišovacia stránka)

175 môže byť:
176 (rozlišovacia stránka)

176 môže byť:
177 (rozlišovacia stránka)

177 môže byť:
178 (rozlišovacia stránka)

178 môže byť:
179 (rozlišovacia stránka)

179 môže byť:
180 (rozlišovacia stránka)

180 môže byť:
181 (rozlišovacia stránka)

181 môže byť:
182 (rozlišovacia stránka)

182 môže byť:
183 (rozlišovacia stránka)

183 môže byť:
184 (rozlišovacia stránka)

184 môže byť:
185 (rozlišovacia stránka)

185 môže byť:
186 (rozlišovacia stránka)

186 môže byť:
187 (rozlišovacia stránka)

187 môže byť:
188 (rozlišovacia stránka)

188 môže byť:
189 (rozlišovacia stránka)

189 môže byť:
190 (rozlišovacia stránka)

190 môže byť:
191 (rozlišovacia stránka)

191 môže byť:
192 (rozlišovacia stránka)

192 môže byť:
193 (rozlišovacia stránka)

193 môže byť:
194 (rozlišovacia stránka)

194 môže byť:
195 (rozlišovacia stránka)

195 môže byť:
196 (rozlišovacia stránka)

196 môže byť:
197 (rozlišovacia stránka)

197 môže byť:
198 (rozlišovacia stránka)

198 môže byť:
199 (rozlišovacia stránka)

199 môže byť:
200 (rozlišovacia stránka)

200 môže byť:
201 (rozlišovacia stránka)

201 môže byť:
202 (rozlišovacia stránka)

202 môže byť:
203 (rozlišovacia stránka)

203 môže byť:
204 (rozlišovacia stránka)

204 môže byť:
205 (rozlišovacia stránka)

205 môže byť:
206 (rozlišovacia stránka)

206 môže byť:
Noël Alexandre

Noël Alexandre tiež Natalis Alexander (* 19. január 1639, Rouen† 21. august 1724, Paríž) bol francúzsky teológ a spisovateľ.
Životopis.
Narodil sa v Rouene vo Francúzsku. Roku 1654 vstúpil do rádu bratov kazateľov. Bol menovaný profesorom filozofie v Couvent des Jacobins v Paríži, kde bol tiež neskôr pochovaný. Počas svojho života prednášal na Parížskej univerzite. Jeho prednášky boli natoľko úspešné, že sa ho francúzsky minister financií Jean-Baptiste Colbert rozhodol vybrať ako učiteľa pre svojho syna Jacquesa Nicolasa Colberta, neskoršieho arcibiskupa z Rouenu.
Roku 1700 vydal dielo pod názvom "Conformité des cérémonies chinoises avec l'idolâtrie grecque et romaine" a taktiež "Lettres sur les cérémonies de la Chine".
Zomrel v Paríži 21. augusta 1724 vo veku 85 rokov po tom, čo prišiel o zrak. Bol pochovaný v dnes už zbúranom kostole Couvent des Jacobins v Paríži.
Michael G. Wilson

Michael Gregg Wilson, CBE (* 21. január 1942, New York, USA) je americko-britský scenárista a filmový producent, ktorý je známy najmä vďaka svojmu spojeniu s filmovou sériou Jamesa Bonda. Objavil sa aj v pätnástich filmoch zo série Bond v cameo úlohe.
Životopis.
Mladosť.
Wilson sa narodil v New Yorku ako syn Dany (rodenej Natol) a herca Lewisa Wilsona. Je nevlastným synom producenta Jamesa Bonda Alberta R. Broccoliho a nevlastným bratom koproducentky Bonda Barbary Broccoliovej. Wilson vyštudoval Harvey Mudd College v roku 1963 ako elektroinžinier. Neskôr vyštudoval právo na Stanforde. Po ukončení štúdia pracoval Wilson pre vládu Spojených štátov amerických a neskôr pre firmu so sídlom vo Washingtone DC, ktorá sa špecializovala na medzinárodné právo.
Bol vymenovaný za dôstojníka Rádu Britského impéria (OBE) v Novoročnom vyznamenaní 2008 a za veliteľa Rádu Britského impéria (CBE) v Novoročnom vyznamenaní 2022 za zásluhy v kinematografii. V roku 2010 Wilson získal cenu The Royal Photographic Society za vynikajúcu služby.
Wilson a jeho manželka Jane majú dvoch synov, mladšieho syna Gregga Wilsona a staršieho Davida G. Wilsona, ktorí obaja pracujú v Eon Productions.
Franšíza Jamesa Bonda.
V roku 1972 sa Wilson pripojil k Eon Productions, produkčnej spoločnosti zodpovednej za filmovú sériu Jamesa Bonda z roku 1962, ktorá začala s jeho nevlastným otcom Albertom R. Broccolim a Harrym Saltzmanom. Wilson konkrétne pracoval v právnom oddelení spoločnosti Eon Productions, kým neprijal aktívnejšiu úlohu asistenta Cubbyho Broccoliho vo filme ' (1977). V roku 1979 sa Wilson stal výkonným producentom filmu ' a odvtedy je výkonným producentom alebo hlavným producentom v každom filme o Jamesovi Bondovi. V súčasnosti koprodukuje so svojou nevlastnou sestrou Barbarou.
Wilson päťkrát spolupracoval s dlhoročným scenáristom Bonda Richardom Maibaumom od roku 1981 s filmom "". V roku 1989 bol Wilson nútený dokončiť scenár k "" sám kvôli štrajku spisovateľov na západe Ameriky, ktorý zabránil Maibaumovi v ďalšom pokračovaní. Pre oboch to bol ich posledný scenár Jamesa Bonda, keďže Maibaum zomrel v roku 1991 a Wilson prestal písať scenáre, hoci načrtol nikdy nevzniknutý film, ktorý bol zrušený kvôli interným právnym sporom medzi Eon Productions a MGM.
Okrem svojich produkčných povinností, Wilson tiež urobil veľa cameo rolí (hovoriacich aj nehovoriacich) v bondovkách. Jeho prvé vystúpenie, dávno predtým, ako sa stal producentom, bolo v " (1964), v ktorom sa objavil ako vojak. Wilson sa od roku 1977 zúčastnil každej bondovky produkovanej spoločnosťou Eon.
Humber River (Newfoundland a Labrador)

Humber River je rieka západnej časti ostrova Newfoundland v kanadskej provincii Newfoundland a Labrador. Jej dĺžka je 121 km alebo 153 km.
Geografia.
Rieka pramení v Long Range Mountains, tečie cez viacero vodopádov a jazier vrátane Deer Lake. Pri meste Corner Brook sa vlieva do časti Humber Arm zálivu Bay of Islands.
Názov.
Rieka je pomenovaná podľa estuáru Humber v Anglicku.
Dejiny.
Rieku prvýkrát zmapoval kapitán James Cook v 60. rokoch 18. storočia. Osídlenie oblasti začalo začiatkom 19. storočia a od jeho konca sa oblasť využíva ako zdroj dreva.
Využitie.
Rieka a jej údolie sú využívané na rybolov (losos), ako zdroj dreva, na lov a na poľnohospodárstvo. Na Deer Lake je vodná elektráreň. Pozdĺž dolného toku rieky vedie Trans Canada Highway a trať Canadian National.
Pri vodopádoch Big Falls sa nachádza provinčný park Sir Richard Squires Memorial Provincial Park, založený v roku 1954 a otvorený v roku 1959. Vodopády sú významným miestom rybolovu lososov. Medzi májom a augustom lososy vyskakujú z vody, aby prekonali trojmetrový výškový rozdiel a mohli na hornom toku vypustiť svoje vajíčka a spermie.
518 metrov nad riekou dosahuje vrch Marble Mountain s lyžiarskym strediskom s najvyšším výškovým rozdielom v Atlantickej Kanade. K dispozícii je aj kempovanie, turistika, golf a iné aktivity.
207 (rozlišovacia stránka)

207 môže byť:
208 (rozlišovacia stránka)

208 môže byť:
209 (rozlišovacia stránka)

209 môže byť:
210 (rozlišovacia stránka)

210 môže byť:
211 (rozlišovacia stránka)

211 môže byť:
212 (rozlišovacia stránka)

212 môže byť:
213 (rozlišovacia stránka)

213 môže byť:
214 (rozlišovacia stránka)

214 môže byť:
215 (rozlišovacia stránka)

215 môže byť:
216 (rozlišovacia stránka)

216 môže byť:
217 (rozlišovacia stránka)

217 môže byť:
218 (rozlišovacia stránka)

218 môže byť:
219 (rozlišovacia stránka)

219 môže byť:
220 (rozlišovacia stránka)

220 môže byť:
221 (rozlišovacia stránka)

221 môže byť:
222 (rozlišovacia stránka)

222 môže byť:
223 (rozlišovacia stránka)

223 môže byť:
224 (rozlišovacia stránka)

224 môže byť:
225 (rozlišovacia stránka)

225 môže byť:
226 (rozlišovacia stránka)

226 môže byť:
227 (rozlišovacia stránka)

227 môže byť:
228 (rozlišovacia stránka)

228 môže byť:
229 (rozlišovacia stránka)

229 môže byť:
230 (rozlišovacia stránka)

230 môže byť:
231 (rozlišovacia stránka)

231 môže byť:
232 (rozlišovacia stránka)

232 môže byť:
Martin z Leónu

Svätý Martin z Leónu (* 1130† 12. január 1203) bol španielsky kňaz a kanonik rádu augustiniánov.
Životopis.
Narodil sa v Leóne. Po matkinej smrti sa spolu s otcom pripojil k miestnym augustiniánskym kanonikom v kostole svätej Marcele, kde tiež študoval. Čoskoro nato bol vysvätený za kňaza. Po otcovej smrti sa vydal na púť do Ríma, Konštantínopolu a Jeruzalema. Po návrate do Leónu vstúpil do kláštora svätého Izidora. Tam aj dňa 12. januára roku 1203 zomrel.
Úcta.
Jeho pamiatka sa oslavuje v deň jeho úmrtia, to jest 12. januára.
233 (rozlišovacia stránka)

233 môže byť: