burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Boris Dmitrievich Parygin

Boris Dmitrijevič Parygin (; * 19. jún 1930, Leningrad† 9. apríl 2012, Petrohrad) bol sovietsky a ruský sociálny psychológ. Profesor, doktor filozofických vied (DrSc.). Zakladateľ vedeckej sociálnej psychológie v Rusku.
Životopis.
Boris Parygin je popredný predstaviteľ filozoficko-sociologického smeru v sociálnej psychológii. Narodil sa v Leningrade. Vyštudoval Filozofickú fakultu Leningradskej štátnej univerzity (LŠU, 1953). V roku 1961 obhájil kandidátsku dizertačnú prácu z filozofie (LŠU); názov doktorskej dizertačnej práce: "Sociálna psychológia ako veda (otázky histórie, metodológie a teórie)" (Leningradská štátna univerzita, 1967).
Boris Parygin je autorom desiatich monografií a viac ako 400 článkov, ktoré boli publikované a preložené do mnohých jazykoch: angličtiny, nemčiny, japončiny, litovčiny, španielčiny, portugalčiny, bulharčiny, češtiny, slovenčiny, maďarčiny a iných. K jeho najvýznamnejším prácam patria: "Sociálna psychológia ako veda" (1965); "Spoločenská nálada" (1966); "Základy sociálno-psychologickej teórie" (1971); "Sociálna psychológia. Počiatky a perspektívy" (2010).
Boris Parygin prednášal na Filozofickej fakulte Leningradskej štátnej univerzity (Leningrad, 19531957). Neskôr v Pediatrickom lekárskom ústave (Leningrad, 19571962). Viedol Katedru filozofie v Gercenovom štátnom pedagogickom inštitúte v Leningrade, kde založil laboratórium sociálno-psychologického výskumu a prvú Fakultu sociálnej psychológie v ZSSR (Leningrad, 19681976). Parygin bol neskôr vedúcim sektoru sociálno-psychologických problémov v Ústave sociálnych a ekonomických problémov Ruskej akadémie vied (Leningrad, 19761992). V 70. a 80. rokoch 20. storočia prednášal aj pre verejnosť. Často pracovne cestoval do Vilniusu, kde školil postgraduálnych študentov. V rokoch 19902000 Boris Parygin viedol Katedru sociálnej psychológie na Petrohradskej humanitnej univerzite odborových zväzov (Petrohrad, 19922012), ktorú sám založil. Ako hosťujúci profesor prednášal na mnohých univerzitách v Rusku.
Credo BC 11

Credo BC 11 je maďarský mestský midibus s dĺžkou 10,7 m vyrábaný v rokoch 2002 až 2005. Autobusy boli vybavené motormi typu Iveco Tector s výkonom 176 kW. V prednej časti vozidla mali bubnové brzdy typu Rába 501 a vzadnej časti vozidla Rába 106. Neexistovala žiadna nízkopodlažná verzia týchto autobusov. Od medzimestského typu Credo EC 11 sa tento autobus líši v počte dverí. V prednej a zadnej časti vozidla sú jedny jednokrídlové dvere a v strednej časti vozidla sú jedny dvojkrídlové dvere. Credo BC 11 koncepčne vychádza z typu SOR B 10.5 od českého výrobcu SOR, v Maďarsku prebiehala licenčná výroba týchto autobusov na základe dohody.
Opis.
Karoséria autobusu je panelová a polosamonosná, jeho skelet je z ocele a je zvarený s podvozkom autobusu. Na výstup a nástup cestujúcich sú zabezpečené jedny jednokrídlové dvere v prednej a zadnej časti vozidla a jedny dvojkrídlové dvere v strednej časti vozidla, ktoré taktiež slúžia na nástup s kočíkom alebo invalidným vozíkom. Dvere fungujú na pneumatickom pohone od firmy ISAF. Interiér autobusu je pokrytý protišmykovou podlahou. Vetranie je zabezpečené stropnými vetrákmi a kúrenie teplovodnými radiátormi.
Tepelná elektráreň

Tepelná elektráreň je typ elektrárne, ktorá používa na pohon turbín teplo, vznikajúce spaľovaním uhlia, plynu alebo mazutu, jadrovým rozpadom (jadrové elektrárne), alebo zemským teplom (geotermálne elektrárne). V kotli sa vyrába para, ktorá poháňa turbínu pripojenú k alternátoru. Premena tepelnej energie na elektrickú sa realizuje parným cyklom. Niekedy sa pojem tepelné elektrárne vzťahuje len na uhoľné elektrárne.
Činnosť a funkcia tepelných elektrární je v rámci elektrizačnej sústavy Slovenska významná, predstavujú významné zdroje pracujúce v základnom zaťažení alebo v pološpičkovom režime. Celkový inštalovaný výkon tepelných elektrární v portfóliu Slovenských elektrární, a.s., je 581 MW.
Tepelnú elektráreň tvorí niekoľko samostatných výrobných blokov o potrebnej veľkosti a výkone. Každý blok elektrárne môže pracovať samostatne. Princíp fungovania je jednoduchý. Uhlie zo skládky je vynášané zauhľovacím pásom do zásobníka uhlia, ktorý sa nachádza pri každom kotli. Uhlie sa postupne suší a melie na prášok, následne sa spaľuje v kotle. V stenách kotla sú umiestnené trubkové alebo membránové výparníky, v ktorých sa voda mení na paru a vzniknutá para o vysokej teplote a tlaku je odvádzaná do parného bubna. Odtiaľ je para vedená cez prehrievače a prihrievače parným rozvodom na lopatky turbíny, ktorá je spojená s generátorom.
Klasická elektráreň pozostáva z kotolne, medzistrojovne, strojovne, vyvedenia elektrického výkonu a z pomocných prevádzok (zauhľovanie, úprava vody, vodné hospodárstvo, zadný palivový cyklus atď.).
Gunnar Fant

Carl Gunnar Michael Fant (* 8. október 1919, Nyköping† 6. jún 2009, Danderyd) bol švédsky inžinier a jazykovedec, popredný svetový výskumník v oblasti ľudskej reči a zvlášť v oblasti umelej syntézy reči. Väčšinu svojej kariéry strávil ako profesor na švédskom Kráľovskom technologickom inštitúte (KTH) v Štokholme.
Voľby do zastupiteľských orgánov Československa v roku 1986

Voľby do zastupiteľských orgánov Československa v roku 1986 sa konali v piatok 23. a sobotu 24. mája. Boli to štvrté voľby od začiatku normalizácie a vpádu vojsk Varšavskej zmluvy v roku 1968 a posledné voľby za socialistického režimu počas vlády jednej strany – Komunistickej strany Československa – pred Nežnou revolúciou v roku 1989. Ako bolo v tých časoch zvykom, spoločne v rovnaké dni sa konali voľby do Snemovne ľudu a Snemovne národov Federálneho zhromaždenia (spoločného parlamentu), do Českej a Slovenskej národnej rady (parlamentov jednotlivých republík federácie) aj do krajských, okresných, mestských, miestnych či obvodných národných výborov (orgánov miestnej samosprávy). Vo voľbách kandidoval len jeden subjekt, tzv. Národný front Čechov a Slovákov.
Výsledky.
Výsledky volieb, ako o nich informoval oficiálny denník Komunistickej strany Rudé právo v pondelok 26. mája 1986:
Voľba prezidenta Československej socialistickej republiky v roku 1989

Voľba prezidenta Československej socialistickej republiky v roku 1989 bola nepriama voľba prezidenta Československej socialistickej republiky (ČSSR), ktorá sa uskutočnila 29. decembra 1989 vo Vladislavskej sále Pražského hradu na spoločnej schôdzi oboch komôr Federálneho zhromaždenia vedenej čerstvo kooptovaným predsedom Alexandrom Dubčekom. Samotná voľba bola ovplyvnená udalosťami Nežnej revolúcie, ktoré viedli k pádu komunistického režimu a k abdikácii prezidenta Gustáva Husáka. Za deviateho a v poradí posledného prezidenta Česko-Slovenska bol zvolený Václav Havel, disident a kritik komunistického režimu.
Medzinárodné letisko Banja Luka

Medzinárodné letisko Banja Luka (; IATA: BNX, ICAO: LQBK) je medzinárodné civilné letisko pri meste Banja Luka v Republike srbskej v Bosne a Hercegovine.
Letisko sa nachádza v obci Mahovljani. Po podpise Daytonskej mierovej zmluvy na letisku začala spoločnosť Aerodromi Republike Srpske a.d. medzinárodnú činnosť. Letisko spolupracuje s leteckými spoločnosťami Ryanair a AirSerbia. V letnej sezóne existujú charterové lety do Grécka a Turecka.
Letisko má jednu runway: 17/35 v dĺžke 2 500 metrov. Letisko sa nachádza v nadmorskej výške 116,88 metrov.
Doprava.
V novembri 2018 Ryanair odbavil 10 000 cestujúcich z letiska do destinácií Memmingen, Skavsta (Švédsko) a Charleroi (pri Bruseli). Charterové lety do Antalye a plánované do Atén
V auguste 2019 letisko odbavilo 14 976 cestujúcich čo je v porovnaní s predošlým augustom 354.5% nárast. Od januára do augusta odbavilo 98 084 cestujúcich čo je nárast 543.6%. Od apríla 2020 malo pribudnúť spojenie do Moskvy. Vo februári 2020 bolo oznámené, že od októbra 2020 sa deviatou destináciou letiska stane Milano.
Kvôli pandémii koronavírusu je letisko uzavreté. Ryanair svoje lety plánuje obnoviť 1. augusta 2020, pričom začiatok spojenia do Bergama je pripravovaný na 26 októbra. Samotné letisko je zatvorené aspoň do 1. júla 2020.
Koleus amboinický

Koleus amboinický (iné názvy: nádchovník citrónový, ľudovo: kubánske oregano, španielsky tymián; lat. "Coleus amboinicus", staršie u niektorých autorov: "Plectranthus amboinicus", zastarano: "Coleus aromaticus") je druh rastliny z rodu koleus ("Coleus") z čeľade hluchavkovité ("Lamiaceae"). Staršie (najmä od 60. rokov 20. stor. do začiatku 21. storočia) sa tento druh často zaraďoval do rodu plektrant ("Plectranthus").
Charakteristika.
Má prenikavú chuť a vôňu podobnú oreganu. Táto bylinka sa využíva pre svoje protizápalové a protiplesňové vlastnosti a pri nádche. Je známa predovšetkým svojimi aromatickými listami. Vôňa listov sa ale uvoľňuje až po ich rozdrvení medzi prstami. Druh je rozšírený a pestuje sa v trópoch, kde sa používa v tradičnej medicíne aj ako korenie a okrasná rastlina. Do rodu Plectranthus ho zaradil Kurt Polycarp Joachim Sprengel (1766 - 1833). Názov druhu amboinický sa vzťahuje na ostrov Ambon v Indonézii, kde ho zrejme objavil a opísal João de Loureiro (1717 – 1791).
Rozšírenie.
Koleus amboinický pravdepodobne pochádza z južnej a východnej Afriky. Rozšírený je od Južnej Afriky (KwaZulu-Natal) a Svazijska po Angolu a Mozambik a na severe po Keňu a Tanzániu, kde rastie v lesných alebo pobrežných krovinách, na skalnatých svahoch a nízko položených hlinitých alebo piesočnatých stanovištiach. Z južnej Afriky ju Arabi a ďalší obchodníci prepravili do Arábie, Indie a juhovýchodnej Ázie pozdĺž námorných obchodných ciest v Indickom oceáne. V súčasnosti rastie aj v pevninskej Indii. Rastlina bola neskôr privezená do Európy a potom zo Španielska do Ameriky, odtiaľ má názov aj španielsky tymián. U nás sa pestuje ako bežná izbová rastlina.
Na konci leta rastlina rozkvitne – kvety môžu byť bielo až ružovo sfarbené. Koleus amboinický je vysoký okolo 20 cm a výhony dorastajú do jedného metra. Má oválne zúbkované dužinaté listy, ktoré pôsobia masívne a sú pokryté jemnými chĺpkami.
OG (album)

OG je štvrtý sólový a celkovo desiaty štúdiový album rapera Separa zo skupiny DMS. Snippet aj s albumom bol vydaný dňa 4. apríla 2020 o 12:00. Prvé kusy albumov sa dostali k ľuďom 18. apríla 2020, následne bol album 3. mája 2020 zverejnený na streamovacích službách, a 12. mája aj na YouTube. OG Tour sa začalo 5. júla 2021 na chorvátskom festivale v Zrće.
O albume.
Po vydaní albumu nastali problémy s autorskými právami. Niektorí fanúšikovia, čo si album objednali a dostali ho skôr, ho zverejnili na pirátske stránky. Separ ich upozornil, aby si album stiahli lebo im môže hroziť pokuta v tisícoch eur.
Single.
Ako prvý singel z albumu bol predstavený „OG“ dňa 12. februára 2020. Pôvodne mal vyjsť 2. februára, lenže klip nebol dokončený. Cena klipu sa pohybuje okolo 15 tisíc eur, čo z neho robí jeden z najdrahších klipov aký kedy vyšiel na Slovensku. Neskôr sa zistilo, že beat ku skladbe „OG“ bol kradnutý. Ako druhý singel vyšiel „Všetci za jedného“ s Tinou. Do klipu boli zapojení aj fanúšikovia.
Aiton

Aiton môže byť:
IRS

IRS môže byť skratka pre:
Sic (rozlišovacia stránka)

Sic môže byť:
Letisko Trnava Kopánka

Letisko Trnava Kopánka sa nachádza v mestskej časti Trnava-sever v meste Trnava, konkrétne v mestskej štvrti Kopánka, na severovýchodnom okraji mesta, smerom na Veľké Kostoľany. Ide o neverejné vnútroštátne letisko s trávnatým povrchom. Rozmery vzletovej a pristávacej dráhy: betón – 1 200 × 103 m. Letisko má na severozápadnom okraji malú spevnenú plochu, vhodnú na pristávanie vrtuľníkov. 
Letisko je plocha pre lietajúce športové zariadenia schválené Slovenskou federáciou ultraľahkého lietania (SFUL). Letisko sa skladá z hangárov a servisných priestorov, pristávacej plochy, administratívnych a výcvikových objektov.
Severozápadne od letiska Kopánka sa rozprestiera Atómová elektráreň Jaslovské Bohunice – zakázaný letový priestor. Vjazd na letisko je z cesty II/504.
O prevádzku na letisku Trnava Kopánka sa stará spoločnosť UL-Helicopters s.r.o.
Softbal na Panamerických hrách 2019

Softbal na Panamerických hrách 2019 bol softbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 2019. Konal sa v Lime, v Peru v dňoch od 25. júla do 10. augusta 2019, za účasti 6 mužských a 6 ženských tímov. Nováčikom podujatia bolo družstvo mužov domáceho . Softbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1979 a toto bolo jeho 11. vydanie. Zápasy sa odohrali na štadióne Campo de Sóftbol s kapacitou 1 700 divákov, ktorý je súčasťou športového komplexu Complejo Deportivo Villa María del Triunfo. 
V mužskej kategórii získala titul , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad . Víťazom v ženskej kategórii sa stalo , ktoré vo finále vyhralo nad obhajcom titulu z .
Nur Tatarová

Nur Tatarová (; * 16. august 1992, Van) je súťažiaca v taekwondo, ktorá reprezentuje Turecko.
Športová činnosť.
Je štvornásobnou majsterkou Európy. Na svojich piatych majstrovstvách sveta v taekwondo v Muju v Južnej Kórey získala v roku 2017 svoj prvý svetový titul.
Olympijské hry.
Na Letných olympijských hrách 2012 v Londýne získala v súťaži v taekwondo 2. miesto v kategórii žien do 67 kg. Finálový zápas so Seon Kyung Hwang z Južnej Kórey prehrala 5-12. Na Letných olympijských hrách 2016 v Riu získala v rovnakej disciplíne bronzovú medailu.
Aiton (Rumunsko)

Aiton je obec v župe Cluj v Rumunsku. Skladá sa z dedín Aiton a Rediu. Obec je súčasťou metropolitnej zóny () mesta Kluž.
Koronavírusová recesia

Koronavírusová recesia je významná ekonomická recesia, ktorá v roku 2020 významne ovplyvňuje ekonomiku takmer všetkých štátov sveta. Spúšťačom recesie bola Pandémia ochorenia COVID-19, proti ktorej šíreniu sa celosvetovo začali zavádzať preventívne opatrenia ako zatváranie obchodov, škôl či štátnych hraníc. Ide o najhoršiu recesiu od Veľkej hospodárskej krízy v 30. rokoch 20. storočia. Ekonomické dopady se líšia v rôznych oblastiach sveta podľa toho, ako rýchlo sa v daných oblastiach podarilo získať kontrolu nad šírením pandémie a aj s ohľadom na vývoj a bilanciu daných ekonomík v minulých rokoch.
Priebeh.
Prvé zreteľné ekonomické problémy sa začali prejavovať na prelomu februára a marca 2020 so začiatkom výrazného poklesu cien ropy na svetových trhoch. Klesol aj dopyt po cestovaní. Pokles citeľne zasiahol leteckú dopravu. V priebehu marca sa vo väčšine sveta významne obmedzila vnútroštátna verejná doprava a došlo k obmedzovaniu prevádzky podnikov. Kvôli dĺžke trvania obmedzení až niekoľko mesiacov, vyhlásilo viacero spoločností insolvenciu alebo došlo k prepúšťaniu zamestnancov, čo zvýšilo mieru nezamestnanosti. Napríklad v Spojených štátoch amerických, kde miera nezamestnanosti kolísala v období od mája 2019 do februára 2020 medzi 3,4 a 3,7 %, v marci 2020 vzrástla na 4,4 % a v apríli skokovo na 14,7 %. Takúto hodnotu nedosiahla nikdy od začiatku sledovania v roku 1948. Pri predchádzajúcej recesii sa na prelome rokov 2009 a 2010 pohybovala okolo 10 %.
Počas recesie sa prepadla cena ropy kvôli obchodnej vojne medzi Ruskom a Saudskou Arábiou, prepadu v odvetví turizmu, energetiky a výraznému zníženiu spotrebiteľskej aktivity v porovnaní s predchádzajúcou dekádou. Prebytok ponuky nad dopytom spôsobil, že sa koncom apríla prvýkrát v dejinách ropa predávala za zápornú cenu (teda že predávajúci platil kupujúcemu za odobratú ropu). Svetové akciové burzy klesli v priebehu druhej polovice februára a marca zhruba o 20 až 30%. Zároveň vykazovali veľmi veľkú volatilitu, najmä kvôli extrémnej neistote na trhu.
Štátom sa zvyšujú náklady na záchranu obyvateľov a zároveň sa znižujú príjmy do rozpočtu, preto si požičiavajú. Štáty se teda postupne zadlžujú. Veľké množstvo krajín ešte nedokázalo znížiť dlh z obdobia predchádzajúcej celosvetovej ekonomickej krízy (20082015) alebo ich štátny dlh v pomere k HDP v posledných rokoch ešte narástol. Koronavírusová recesia teda môže niektoré štáty ekonomicky extrémne poškodiť, najmä tie štáty, ktoré na tom neboli dobre ešte pred touto recesiou (napríklad Grécko alebo Libanon).
Následky.
Medzinárodný menový fond v apríli 2020 varoval, že ekonomický dopad pandémie koronavírusu bude omnoho horší, než predchádzajúca ekonomická kríza. Svetový potravinový program OSN varoval pred „hladomorom biblických rozmerov“, keď by počet hladujúcich mohol vzrásť zo 135 miliónov na viac ako 250 miliónov.
Saint-Jean-de-Maurienne

Saint-Jean-de-Maurienne môže byť:
Aiguebelle

Aiguebelle môže byť:
Saint-Michel-de-Maurienne

Saint-Michel-de-Maurienne môže byť:
Modane

Modane môže byť:
Lanslebourg-Mont-Cenis

Lanslebourg-Mont-Cenis môže byť:
Jalakšová

Jalakšová () je miestna časť obce Bátovce, predtým samostatná obec (do roku 1943) v okrese Levice, v Nitrianskom kraji. Nachádza sa 13 km severovýchodne od Levíc, na ľavom brehu potoka Sikenica. 
Dejiny.
Obec sa spomína pod názvami:
Jalakšová patrila panstvu Levice, počas 19. storočia Esterháziovcom a Schöllerovcom. Počas 1. ČSR poľnohospodárska obec.
Sic (Rumunsko)

Sic (, ľudovo tiež "Scaun de judecată") je obec v župe Cluj v Rumunsku. Je to jedna zo sikulských obcí v rámci maďarského jazykového ostrova v Transilvánii.
Huedin

Huedin () je malé mesto v župe Cluj v Rumunsku. Súčasťou mesta je aj dedina Bicălatu, nachádzajúca sa asi 3 km od samotného mesta. Huedin má dobré dopravné spojenie cestou, aj železnicou.
Voľby do zastupiteľských orgánov Československa v roku 1981

Voľby do zastupiteľských orgánov Československa v roku 1981 sa konali v piatok 5. a sobotu 6. júna. Boli to tretie voľby od začiatku normalizácie a vpádu vojsk Varšavskej zmluvy v roku 1968 a parlamentné voľby, ktoré sa v rámci nich konali, boli siedme parlamentné voľby uskutočnené za socialistického režimu počas vlády jednej strany – Komunistickej strany Československa – od Februára 1948. Ako bolo v tých časoch zvykom, spoločne v rovnaké dni sa konali voľby do Snemovne ľudu a Snemovne národov Federálneho zhromaždenia (spoločného parlamentu), do Českej a Slovenskej národnej rady (parlamentov jednotlivých republík federácie) aj do krajských, okresných, mestských, miestnych či obvodných národných výborov (orgánov miestnej samosprávy). Vo voľbách kandidoval len jeden subjekt, tzv. Národný front Čechov a Slovákov.
Výsledky.
Výsledky volieb, ako o nich informoval oficiálny denník Komunistickej strany Rudé právo v pondelok 8. júna 1981:
Samuel Šikeť

Samuel Šikeť (* 7. august 1863, Pukanec† 13. január 1902, Tanga, Tanzánia) bol slovenský cestovateľ a svetobežník, „jeden z najväčších slovenských cestovateľov“.
Životopis.
V rokoch 18781882 sa učil za debnára. Následne absolvoval vandrovky po mestách Szőgye, Ostrihom, Vacov a Budapešť. V roku 1888 precestoval skoro celú Európu, 1891 sa z neho stal debnársky majstermajiteľ dielne, neskôr mal krčmu vo Viedni. Po neúspechu svojho podnikania sa rozhodol cestovať.
Navštívil Boží hrob (Palestína). V roku 1895 vycestoval do Kanady, odtiaľ do Spojených štátov (prešiel každý z členských štátov), nasledovali Kuba, Mexiko, Haiti, Kolumbia, Venezuela, Brazília. V Ázii to boli štáty: India, Čína, Japonsko, Malajsko, Filipíny, ostrovy: Borneo, Jáva, Sulawesi. Navštívil aj Austráliu a Oceániu: Austrália, Nový Zéland, Tasmánia. V Afrike precestoval: Egypt, Tunis, Alžír, Madagaskar a Tanzániu.
Zomrel v Tanzánii (v tom čase nemecká kolónia), ktorá bola vtedy vo vojnovom stavepravdepodobne ho popravili ako špióna.
Cestoval vlakom, loďou a pešo. Jeho cesty majú celkovo okolo . Z jeho ciest sa zachovalo 10 listov bratovi (opísal v nich zážitky z ciest, mapky, pamätihodnosti). Počas ciest sa živil uverejňovaním zážitkov v novinách, tlmočníctvom a prekladateľstvom (ovládal sedem jazykov).
Jeho cestovný denník, na základe ktorého chcel vydať cestopis, sa nezachoval.
Arash

Arash, vlastným menom Arash Labaf (perzsky: آرش لباف; * 23. apríl 1977, Teherán, Irán), je iránsky spevák, herec, komik a producent azerbajdžanského pôvodu sídliaci v Malmö vo Švédsku. V roku 2009 spolu s Aysel Teymurzadəovou reprezentoval Azerbajdžan na Eurovízii v roku 2009 s piesňou „Always“. Obsadili na nej tretie miesto. 
Arash sa oženil so svojou dlhoročnou snúbenicou, Behnaz Ansariovou, v Dubaji v máji 2011.
Osmanské vojny v Európe

Osmanské vojny v Európy boli série vojenských konfliktov medzi Osmanskou ríšou a rôznymi európskymi štátmi, ktoré sa datujú od konca stredoveku do začiatku 20. storočia. 
Prvé konflikty sa začali počas byzantsko-osmanských vojen, ktoré sa konali v Anatólii na konci 13. storočia, pred vstupom do Európy v polovici 14. storočia, po ktorom nasledovali bulharsko-osmanské vojny a srbsko-osmanské vojny, ktoré sa začali v polovici 14. storočia. Väčšinu tohto obdobia charakterizovala osmanská expanzia na Balkán.
Osmansko-benátske vojny trvali štyri storočia, počnúc rokom 1423 a trvajúcimi až do roku 1718. Toto obdobie bolo svedkom pádu Negroponte v roku 1470, pádu Famagusty (Cyprus) v roku 1571, porážky osmanskej flotily pri bitke pri Lepante v roku 1571 (v tom čase najväčšej námornej bitky v histórii), pádu Candie (Kréta) v roku 1669, benátskeho dobytia Morey (Peloponéz) v 80. rokoch 17. storočia a jeho strata opäť v roku 1715. Ostrov Korfu pod benátskou vládou zostal jediným gréckym ostrovom, ktorý nebol dobytý Osmanmi.
Na konci sedemnásteho storočia sa európske sily začali konsolidovať proti Osmanom a formovali Svätú ligu, čím získali mnoho osmanského územia počas Veľkej tureckej vojny v rokoch 1683 - 1999. Osmanské armády sa napriek tomu dokázali udržať proti európskym rivalom až do druhej polovice osemnásteho storočia. V 19. storočí boli Osmani konfrontovaní s povstaním od svojich srbských (1804 - 1817) a gréckych (1821 - 1832) poddaných. Dialo sa to v čase rusko-osmanských vojen, ktoré tiež destabilizovali ríšu. Ku konečnému ústupu osmanskej nadvlády došlo pri prvej balkánskej vojne (1912 - 1913), po ktorej nasledovalo podpísanie Sèvreskej zmluvy na konci prvej svetovej vojny.
Vznik a rast Osmanov (1299 - 1453).
Byzantská ríša.
Po údere do oslabenej Byzantskej ríše v roku 1356 (alebo v roku 1358 - sporný z dôvodu zmeny byzantského kalendára), pri ktorom získala Gallipoli ako základ pre operácie v Európe, začala Osmanská ríša svoju expanziu na západ na európsky kontinent v polovici 14. storočia.
Konštantínopol padol v roku 1453 po bitke pri Varne (1444) a druhej bitke na Kosovom poli (1448).
Zostávajúce grécke štáty padli v roku 1461.
Bulharská ríša.
V druhej polovici 14. storočia Osmanská ríša pokračovala v postupe na sever a západ na Balkáne, a po bitke pri Marice v roku 1371 si úplne podriadila Tráciu a veľkú časť Macedónska. Sofia padla v roku 1382, nasledovalo hlavné mesto druhej bulharskej ríše Tarnovgrad v roku 1393 a severozápadné zvyšky štátu po bitke pri Nikopolise v roku 1396.
Kamensk-Šachtinskij

Kamensk-Šachtinskij (oficiálny prepis:Kamensk-Šahtinskij, ) je mesto v Rusku v Rostovskej oblasti neďaleko hraníc s Ukrajinou. Mesto leží na rieke Severný Donec a tvorí dopravnú železničnú križovatku medzi Moskvou a Rostovom nad Donom (sever-juh) a Volgogradom a Kišinevom (východ-západ). Cez mesto prechádza Európska cesta 40. Mesto patrí priemyselným a strojárskym centrám, vyrábajú sa v ňom banské zariadenia a stroje. V meste sa nachádza tepelná elektráreň a sídli v ňom aj chemický a potravinársky priemysel. Neďaleko mesta sa nachádzajú uhoľné bane Doneckej panvy.
História.
Mesto bolo založené v roku 1671 ako kozácka osada v blízkosti vodného toku Kamenki, podľa ktorej dostalo názov. Mesto následne z viacerých dôvodov (v dôsledku živelných pohrôm, nepriateľských tatárskych vpádov, či pre vypálenie mesta po kozáckej účasti na Bulavinovom povstaní) päťkrát zmenilo svoju polohu, pričom pôvodne sa nachádzalo na ľavom brehu rieky Severný Donec a nie na pravom. Na mieste prvej polohy sa dnes nachádza sídlo Staryj gorodok (Старый городок, Staré mestečko) a na predposlednom mieste (t.j. oproti dnešnému mestu) sa nachádza sídlo Staraja stanica (Старая Станица). Naposledy sídlo zmenilo polohu v roku 1817, keď sa časť obyvateľstva premiestnila na vyvýšený pravý breh. Od toho istého roku bolo sídlo tiež pomenované kozáckou stanicou Kamenskaja. Od roku 1802 sa obec stala jedným z administratívnych centier Doneckej oblasti. 
Význam sídla vzrástol v 20. storočí, keď sa navýšil počet obyvateľov a do mesta prišla železnica. V stanici sa nachádzala sa správa okresného náčelníka, okresného zemského zastupiteľstva, poštový a telegrafický úrad a výbory. Sídlil v ňom okresný lekár, súdny vykonávateľ, policajný súdny úradník, štyri kostoly a v tomto období bolo taktiež vystavaných viacero škôl. Sídlo bolo najľudnatejšiou stanicou v donskom regióne a bolo známe svojimi kostolmi a veľtrhmi.
Po prvej svetovej vojne sa stanica stala súčasťou Donskej republiky, proti-boľševického nezávislého kozáckeho štátu. V roku 1920 bolo sídlo spolu s republikou obsadené Červenou armádou a do roku 1924 bolo súčasťou Ukrajinskej SSR. Následne sa stanica stala súčasťou Ruskej SSR. Od roku 1927 získala stanica štatút mesta a sídlo nieslo názov Kamensk, o dva roky neskôr získalo súčasný názov. V priebehu 2. svetovej vojny bolo od júla 1942 do februára 1943 okupované nemeckou armádou. 7. augusta 1987 došlo v meste k jednej z najväčších železničných katastrof v ZSSR. Pri havárii zahynulo 106 ľudí. Po zániku Sovietskeho zväzu sa stalo súčasťou Ruska.
Pamiatky.
V meste sa nachádza niekoľko historických budov, pravoslávnych chrámov a pamätníkov. Niektoré kresťanské chrámy boli zbúrané v období komunizmu. V meste niekoľko múzeí, či tematický park Patriot zameraný na ruskú vojenskú techniku.
Bejzbal na Panamerických hrách 2019

Bejzbal na Panamerických hrách 2019 bol bejzbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 2019. Konal sa v Lime, v Peru v dňoch od 29. júla do 4. augusta 2019, za účasti 8 mužských tímov. Ženský turnaj sa neorganizoval. Bejzbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1979 a toto bolo jeho 18. vydanie. Zápasy sa odohrali na novopostavenom štadióne Campo de Béisbol s kapacitou 3 000 divákov, ktorý je súčasťou športového komplexu Complejo Deportivo Villa María del Triunfo. Titul získalo premiérovo , ktoré vo finálovom zápase zvíťazilo nad obhajcom prvenstva z .
Bejzbalový turnaj zároveň slúžil ako jedno z kvalifikčných podujatí na Panamerický kvalifikačný turnaj o postup na LOH 2021, ktorý hostili Spojené štáty. Kvalifikovali sa naň 2 najvyššie umiestnené panamerické družstvá, ktoré nepostúpili na LOH zo svetového turnaja WBSC Premier 12 2019. 
Kvalifikácia.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku WBSC k decembru 2018.
Frozen

Frozen môže byť:
Fuengirola

Fuengirola je mesto v južnom Španielsku v autonómnom spoločenstve Andalúzia. Má rozlohu 10,3 km² a žije tu 80-tisíc obyvateľov. Mesto leží na pobreží Stredozemného mora, asi 27 km juhozápadne od Malagy.
HMS Ark Royal (91)

HMS Ark Royal bola lietadlová loď britského námorníctva. Bola schválená do prevádzky v roku 1938. Významne sa podieľala na potopení bojovej lode Bismarck v roku 1941. 14. novembra 1941 bola potopená nemeckou ponorkou U-81, keď sa vracala z Malty do Gibraltáru.
Vznik a vývoj.
HMS Ark Royal bola navrhnutá v roku 1934, aby vyhovovala obmedzeniam Washingtonskej námornej zmluvy. Bola postavená v spoločnosti Cammell Laird and Company v meste Birkenhead v Anglicku. HMS Ark Royal bola dokončená v roku 1937.
Pozemný hokej na Panamerických hrách 2019

Pozemný hokej na Panamerických hrách 2019 bol turnaj v pozemnom hokeji v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 2019. Konal sa v Lime, v Peru v dňoch od 30. júla do 10. augusta 2019, za účasti 8 mužských a 8 ženských tímov. Hokejový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1967 a toto bolo jeho 14. vydanie. Zápasy sa odohrali na novopostavenom štadióne Campo de Hockey s kapacitou 2 000 divákov, ktorý je súčasťou športového komplexu Complejo Deportivo Villa María del Triunfo. Titul v mužskej kategórii obhájila , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad . U žien zvíťazila rovnako , ktorá vo finále vyhrala nad .
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na hokejový turnaj Letných olympijských hier 2021, ktoré hostí Tokio. Kvalifikovali sa naň iba víťazné družstvá v oboch kategóriách. 
Kvalifikácia.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k júnu 2019. 
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIH k júnu 2019.
Wüstenrot Slovensko

Wüstenrot Slovensko je označenie finančnej skupiny, pod ktorú spadajú značky Wüstenrot poisťovňa, a. s. a Wüstenrot stavebná sporiteľňa, a. s. Spoločnosť Wüstenrot je pôvodom z Nemecka a Rakúska a na slovenský trh sa etablovala v roku 1993, kedy bola podľa zákona č. 310/1992 Zb. o stavebnom sporení založená Stavebná sporiteľňa VÚB-Wüstenrot, a. s. so špecifickou bankovou licenciou.
História spoločnosti Wüstenrot.
V roku 1921 založil Georg Kropp prvú stavebnú sporiteľňu v kontinentálnej Európe s názvom Združenie priateľov. Jej hlavným sídlom sa stalo mesto Wüstenrot a vo forme družstevnej spoločnosti svoje pôsobenie odštartovala aj v susednom Rakúsku, a to v roku 1925.
Wüstenrot sa začal so životným poistením spájať v roku 1973, kedy bola založená životná poisťovňa s názvom Wüstenrot Versicherung GmbH. Až v roku 2001 Wüstenrot Versicherung a Volksfürsorge Jupiter Versicherung spojili svoje sily, vďaka čomu sa stali jedným z lídrov vo svete poistenia.
Wüstenrot na Slovensku.
Spoločnosť Wüstenrot vstúpila na slovenský trh v roku 1993, a to výlučne len v oblasti stavebného sporenia. O dva roky neskôr do svojho portfólia zaradila aj poskytovanie úverov na bývanie, vďaka čomu sa stala jedným z prvých poskytovateľov financovania vlastného bývania.
Wüstenrot životná poisťovňa otvorila na Slovensku svoje brány v roku 1998 a v roku 2003 sa rozhodnutím kúpiť Univerzálnu bankovú poisťovňu dostala aj na trh neživotného poistenia s novým názvom Wüstenrot poisťovňa, a. s.
Na začiatku roka 2004 sa kvôli zmene akcionárov mení názov Stavebnej sporiteľne VÚB-Wüstenrot na nové obchodné meno Wüstenrot stavebná sporiteľňa, a. s.
V roku 2021 došlo k výraznej transformácii a inováciám skupiny Wüstenrot na Slovensku. Spoločnosť ukončila predaj nových zmlúv stavebného sporenia a úspešne naštartovala nový obchod. Založila spoločnosť Wüstenrot InHouse Broker, čím klientom a vlastnej obchodnej sieti zabezpečila predaj komplexných finančných služieb v oblasti sprostredkovania úverov, sporenia a kapitálového trhu. 
Wüstenrot zároveň spúšťa nové inovatívne produkty W dobrom život a W dobrom budúcnosť, inovuje online nahlasovanie poistných udalostí, modernizuje online kalkulačky a zefektívňuje činnosť klientskeho centra. 
Po komunikačnej stránke po siedmich rokoch spoločnosť upustila od claimu „život sa mení rýchlo“ a začala používať nový claim „W dobrom aj v zlom“.
Londýnska zmluva (1913)

Londýnska zmluva, Londýnska mierová zmluva alebo Londýnsky protokol (ang. "Protocol of London") z roku 1913 je mierová zmluva, ktorá bola podpísaná 30. mája 1913 medzi Bulharskom, Čiernou Horou, Srbskom a Osmanskou ríšou po skončení prvej balkánskej vojny. Do obsahu tejto zmluvy patrilo vyhlásenie nezávislého Albánska, rozdelenie Kosova, Sandžaku, Macedónie, Trácie medzi balkánske štáty a vytýčenie nových hraníc Osmanskej ríše.
Nie všetky balkánske krajiny považovali túto dohodu za spravodlivú, a preto 29. júna 1913 vypukla druhá balkánska vojna, ktorá sa skončila 12. augusta 1913. 
Predohra.
Prvá etapa Prvej balkánskej vojny.
Prvá balkánska vojna vypukla 8. októbra 1912, keď krajiny Balkánskeho zväzu z roku 1912 (Grécko, Bulharsko, Srbsko a Čierna Hora) napadli Osmanskú ríšu. 
Bulhari.
Bulharský cár, Ferdinand I., so svojim vojskom zaútočil na Osmanskú ríšu. Bulhari porazili stred tureckých vojsk, dostali sa cez Lozengrad a Burgas. Keď sa nachádzali už len 40 km od Carihradu (Istanbul), Osmanská ríša chcela podpísať prímerie. Bulhari však nesúhlasili, a preto čoskoro opäť napadli Osmanov. Ich druhý vpád do ríše už nevyšiel podľa očakávaní, skončil sa neúspechom, a tak 20. novembra 1912 súhlasili a podpísali mierovú zmluvu. 
Srbi, Gréci, Čiernohorci.
Srbskej, čiernohorskej a gréckej armáde sa v boji proti Turkom tiež darilo, tým pádom krajiny Balkánskeho zväzu vyhrali prvú etapu vojny. 
Pokus o mierovú dohodu.
3. decembra 1912 sa v Londýne začalo rokovať o mierovej dohode. Podľa víťazov prvej etapy sa Osmanská ríša mala vzdať všetkých oblastí v Mýzii a ostrovov v Egejskom mori. Turci sa zo začiatku nesúhlasili, nakoniec však uznali, že by mali balkánskym krajinám ustúpiť. Vtedy bola v Carihrade (Istanbul) zvolená nová vláda, ktorá mienila v boji pokračovať. 
Druhá etapa Prvej balkánskej vojny.
Nová osmanská vláda sa snažila o obrat vo vojne, avšak ich plány boli Bulharmi na Galipolskom polostrove prekazené. Turkom ostali už len pevnosti Odrin, Janina a Shkodër. V dňoch 11. - 13. marca 1913 sa uskutočnila najdôležitejšia bitka vojny. Šesť mesiacov obliehalo 105 000 Bulharov a 35 000 Srbov pevnosť Odrin. Turecký sultán Šukri paša sa 13. marca 1913 vzdal v prospech Bulharov. 
Obsah Londýnskej zmluvy z roku 1913.
Londýnska zmluva bola podpísaná 30. mája 1913. 
Obsah tejto zmluvy:
Nie všetky balkánske krajiny považovali túto dohodu za spravodlivú, a preto 29. júna 1913 vypukla druhá balkánska vojna, ktorá sa skončila podpísaním Carihradskej a Bukurešstkej zmluvy 12. augusta 1913.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2019

Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2019 bola kvalifikácia vo florbale mužov na MSU19 2019, ktorú organizuje Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Zúčastnilo sa jej 15 družstiev z 2 kontinentov, ktoré súťažili o 5 miest na záverečný turnaj v Divízii B, v 3 kvalifikačných skupinách. Kvalifikácia prebiehala v Európe od 29. augusta - 9. septembra 2018. Ázijsko-oceánska kvalifikácia prebiehala od 27. do 29. septembra 2018. Priamo z MSU19 2017 postúpili 9 najvyššie umiestnené tímy, hostiteľská krajina a Spojené štáty.
Účastníci kvalifikácie.
Pozn: V zátvorke je uvedené umiestnenie v medzinárodnom rebríčku IFF v roku 2018.
Ázia a Oceánia.
 Wellington
Európa.
Skupina 1.
 Moskva
Skupina 2.
 Bolzano
Giacomo dalla Torre del Tempio di Sanguinetto

Fra’ Giacomo dalla Torre del Tempio di Sanguinetto SMOM (* 9. december 1944, Rím† 29. apríl 2020, Rím) bol taliansky profesionálny rytier a učiteľ, 80. veľmajster Maltézskeho rádu, nositeľ viacerých čestných vyznamenaní.
Životopis.
Narodil sa 9. decembra 1944 v Ríme do rodiny blízkej vatikánskym cirkevným kruhom. Vyštudoval literatúru a filozofiu na Rímskej univerzite Sapienza, pričom jeho špecializáciou bola kresťanská archeológia a dejiny umenia. Následne pôsobil ako bibliotekár, hlavný archivár a učiteľ klasickej gréčtiny na Pápežskej Urbanovej univerzite. Venoval sa aj publikačnej činnosti zameranej na dejiny stredovekého umenia.
V roku 1985 vstúpil do Zvrchovaného maltézskeho rádu a v roku 1993 zložil slávnostné večné sľuby. Už o rok neskôr sa stal veľpriorom Lombardie a Benátok. Na tomto poste zostal do roku 1999, keď sa stal členom rádovej Vrchnej rady ("Sovrano Consiglio"). V roku 2004 vymenil post člena rady za funkciu hlavného komtúra ("Gran Commendatore"). V roku 2008 dočasne viedol rád Maltézskych rytierov po tom, čo zomrel 78. veľmajster Fra' Andrew Bertie a následne bol až do roku 2017 veľkým priorom Ríma.
Po tom, čo odstúpil 79. veľmajster rádu Fra' Matthew Festing bol 29. apríla 2017 Veľkou štátnou radou na jeden rok zvolený do čela rádu ako zástupca veľmajstra ("Luogotenente di Gran Maestro"), a 2. mája 2018 bol zvolený za 80. veľmajstra s kniežacím titulom ("Principe e Gran Maestro").
Ako veľmajster rádu sa venoval dobročinnej práci a riadeniu rádu. Účastnil sa pútí maltézskych rytierov a navštevoval letné tábory pre zdravotne znevýhodnené deti. Absolvoval tiež viacero oficiálnych a štátnych návštev v Afrike a Európe. Venoval sa aj urovnaniu sporov s Vatikánom a v pomerne konzervatívnom ráde uskutočnil niekoľko reforiem. Za jeho úradu vznikla skupina, ktorej úlohou je príprava novej ústavy rádu. Zomrel 29. apríla 2020 na nevyliečiteľnú chorobu, diagnostikovanú niekoľko mesiacov skôr. Vedením rádu bol dočasne poverený hlavný komtúr Fra' Ruy Gonçalo do Valle Peixoto de Villas Boas.
Hádzaná na Panamerických hrách 2019

Hádzaná na Panamerických hrách 2019 bol hádzanársky turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 2019. Konal sa v Lime, v Peru v dňoch od 24. júla do 5. augusta 2019, za účasti 8 mužských a 8 ženských tímov. Nováčikmi podujatia boli obe družstvá domáceho Peru. Hádzanársky turnaj sa na hrách organizuje od roku 1987 a toto bolo jeho 9. vydanie. Zápasy sa odohrali v aréne Polideportivo 1 s kapacitou 2 300 divákov, ktorá je súčasťou športového komplexu Villa Deportiva Nacional. Titul v mužskej kategórii získala , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad . U žien zvíťazila , ktorá vo finále vyhrala nad .
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia panamerických družstiev na hádzanársky turnaj Letných olympijských hier 2021, ktoré hostí Tokio. Kvalifikovali sa naň iba víťazné družstvá v oboch kategóriách. V poradí ďalšie družstvo postúpilo do svetovej kvalifikácie o účasť na LOH 2021.
Volejbal na Panamerických hrách 2019

Volejbal na Panamerických hrách 2019 bol volejbalový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 2019. Konal sa v meste Callao (metropolitná oblasť Limy), v Peru v dňoch od 31. júla do 11. augusta 2019, za účasti 8 mužských a 8 ženských tímov. Nováčikom podujatia bolo družstvo mužov domáceho . Volejbalový turnaj sa na hrách organizuje od roku 1955 a toto bolo jeho 17. vydanie. Zápasy sa odohrali v aréne Polideportivo Callao s kapacitou 6 100 divákov, ktorá je súčasťou športového komplexu Villa Deportiva del Callao. Aréna hostila na hrách tiež súťaže v taekwonde. 
Titul v mužskej kategórii získala , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad . U žien zvíťazila , ktorá vo finále vyhrala nad .
Kvalifikácia.
Ženy.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku FIVB.
&lt;br&gt;
Výsledky.
Muži.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Play off.
&lt;br&gt;
Ženy.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Samo Daxner

Samo Daxner (* 4. alebo 5. máj 1856, Banská Štiavnica† 27. apríl 1949, Tisovec) bol slovenský advokát a politik; poslanec Revolučného národného zhromaždenia, neskôr senátor za Republikánsku stranu poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu.
Životopis.
Narodil sa v rodine Juraja Daxnera a Márie rod. Rosiarovej, v Banskej Štiavnici, kde sa jeho mama dočasne zdržiavala. Študoval na gymnáziu v Revúcej. Pôvodne sa chcel po absolvovaní štúdia venovať národohospodárstvu, ale na nátlak matky sa stal advokátom. Navštevoval preto právne školy v Bratislave a v Budapešti. Po zložení advokátskej skúšky hospodáril na rodinnom statku v Tisovci a viedol advokátsku prax. Často sa zaoberal politickými kauzami ľudí z radov slovenských národovcov. V roku 1879 založil Samo Daxner v Tisovci hasičský zbor, roku 1877 tu tiež ustanovil spevácky spolok. Ovládal niekoľko jazykov a okrem iného do slovenčiny preložil Predanú nevestu od Bedřicha Smetanu a operu Viléma Blodeka V studni, ktoré v Tisovci potom zohrali miestni ochotníci. V roku 1904 v tejto obci organizoval prvý šachový turnaj na Slovensku. V okolí Tisovca zbieral ľudové piesne. Niektoré z nich vyšli v zbierke "Slovenské zpevy II." (Martin, 1890).
V 90. rokoch 19. storočia patril medzi novo nastupujúcich politikov Slovenskej národnej strany. Vďaka priateľom udržiaval kontakt s dianím v českých krajinách. V novembri 1918 bol v Tisovci hlavnou postavou tunajšieho prevratu a viedol miestnu národnú radu.
Po roku 1918 zasadal v Revolučnom Národnom zhromaždení. Na post v tomto zákonodarnom zbore rezignoval v roku 1919. Bol profesiou advokátom. Čoskoro po vzniku ČSR bol menovaný Vavrom Šrobárom do funkcie župana Gemersko-malohontskej župy. Tu dohliadal na preberanie moci na jej území československými úradmi a armádou. V máji 1919 sa županského úradu vzdal.
Na začiatku 20. rokov bol členom Slovenskej národnej a roľníckej strany (SNaRS) a v marci 1920 sa uvádzalo, že za ňu bude kandidovať v parlamentných voľbách v roku 1920 do senátu. Zvolený nebol, ale senátorom Národného zhromaždenia bol potom v rokoch 19221925, pretože sem dodatočne nastúpil ako náhradník po tom, čo zomrel Ján Ružiak. Zastupoval Republikánsku stranu poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu, do ktorej sa roku 1922 SNaRS zlúčila.
Po roku 1948 mu bol odňatý jeho statok a hospodársky majetok.
Jeho synom bol právnik a dôstojník Vladimír Daxner.
Trimester

Trimester (z  &lt; "tri-" – „tri“ + "mensis" – „mesiac“) môže byť:
Londýnska zmluva (1915)

Londýnska zmluva z roku 1915 (, ) bola podpísaná v Londýne 26. apríla 1915 medzi Talianskym kráľovstvom a krajinami Trojdohody (Spojeným kráľovstvom, Francúzskom a Ruskom).
Obsah zmluvy.
Talianske kráľovstvo 26. apríla 1915 podpísalo, a tým aj sľúbilo, že opustí Trojspolok, vstúpi do Trojdohody a že do mesiaca sa zapojí do bojov v prvej svetovej vojne. Taliansko muselo vyhlásiť vojnu Rakúsko-Uhorsku a Nemecku, čo sa uskutočnilo 23. mája 1915. Trojdohoda mnohým spojencom sľúbila odmeny v podobe nových území.
Sľuby Trojdohody.
Sľuby Talianskemu kráľovstvu.
Talianskemu kráľovstvu mali byť podľa zmluvy pridelené územia ako:
Sľuby Srbskému kráľovstvu.
Srbskému kráľovstvu mali byť podľa zmluvy pridelené územia ako:
Sľuby Čiernej Hore.
Čiernej Hore mali byť podľa zmluvy pridelené územia ako:
„Tajná zmluva“.
Londýnska zmluva z roku 1915 mala byť po celý priebeh vojny tajná. Vedeli o nej len krajiny Trojdohody (Francúzsko, Spojené kráľovstvo, Rusko) a Taliansko. Tieto štyri krajiny neoznámili obsah zmluvy ani svojim spojencom, ako bolo Srbsko, či Čierna Hora. Zmluva bola tajná najmä preto, lebo Srbsko a Taliansko mali v niektorých oblastiach rovnaké požiadavky, teda nechceli medzi týmito dvomi spojeneckými krajinami vyvolať konflikt. Keď Talianske kráľovstvo vyhlásilo vojnu Nemecku a Rakúsko-Uhorsku, Trojdohoda uprednostnila Srbsko, čo sa preukázalo po vojne, keď Srbsku pridelili celú Dalmáciu, Zadar a Goricu.
Prvýkrát sa o tejto dohode na verejnosti dozvedeli v Rusku počas Októbrovom prevrate v roku 1917, keď ruské noviny Izvestija zverejnila obsah zmluvy.
Následky.
Po podpísaní Versaillskej zmluvy sa stala "Londýnska zmluva" neplatná, totižto Thomas Woodrow Wilson, vtedajší americký prezident, trval na uznaní nových krajín, aké bolo napríklad aj Česko-Slovensko.
Talianske kráľovstvo napokon nedostalo všetky sľúbené územia, ale len časť z nich. Hranice tejto krajiny sa nezmenili až do roku 1947, do skončenia druhej svetovej vojny.
Ragby na Panamerických hrách 2019

Ragby na Panamerických hrách 2019 bol ragbyový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 2019. Konal sa v Lime, v Peru v dňoch od 26. do 28. júla 2019, za účasti 8 mužských a 8 ženských tímov. Nováčikmi podujatia boli družstvo mužov a družstvá žien a domáceho . Ragbybový turnaj sa na hrách organizuje iba od roku 2011 a toto bolo jeho 3. vydanie, opäť v sedmičkovej verzii. Zápasy sa odohrali na štadióne Campo de Rugby s kapacitou 2 500 divákov, ktorý je súčasťou športového komplexu Complejo Deportivo Villa María del Triunfo. 
Titul v mužskej kategórii získala premiérovo , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad obhajcom prvenstva z . U žien obhájila titul , keď vo finále vyhrala nad .
Labyrintová jaskyňa

Labyrintová jaskyňa alebo Jaskyňa na Pohanskom vrchu je jaskyňa, nachádzajúca sa v národnej prírodnej rezervácii Pohanský hrad v Cerovej vrchovine, katastrálnom území obce Stará Bašta v okrese Rimavská Sobota. Leží v nadmorskej výške 560 m.n.m. a ide o sutinovú jaskyňu vytvorenú v bazaltoch s ľadovou výplňou. Boli v nej objavené archeologické nálezy z doby halštatskej, bronzovej a stredoveku, ktoré spolu s jaskyňou objavil maďarský archeológ a speleológ Jenő Nyáry.. Jaskyňa sa nachádza na slnečnom stanovišti vprostred kamenného mora, v blízkosti sa nachádza Nyáryho jaskyňa.
Podmienky v jaskyni.
V jaskyni bola v júli nameraná teplota o 10 °C nižšia, než na povrchu, v októbri len o 5 °C. Vnútri sa udržiava vysoká vlhkosť vzduchu, presahujúca 80 %.
Fauna.
Jaskyne sú jedny z menej preskúmaných biotopov z pohľadu fauny. Z bezstavovcov boli v Labyrintovej jaskyni pozorované druhy roztočov "Stylochirus fimetarius", "Trichouropoda ovalis", "Ceratozetes peritus" a "Xenillus" cf. "clypeator" koscov "Mitostoma chrysomelas", "Dicranolasma scabrum" a "Egaenus convexus", piadivka "Triphosa dubitata". Z pavúkovcov tu bol pozorovaný bežný druh "Harpactea hombergi", z rovnakonôžok "Orthometopon planum". Zaujímavý je aj nález drobčíka " Quedius mesomelinus skoraszewskyi" z tejto jaskyne.
Ragby na Panamerických hrách 2011

Ragby na Panamerických hrách 2011 bol ragbyový turnaj v rámci multišportového podujatia Panamerických hier 2011. Konal sa v Guadalajare, v Mexiku v dňoch od 29. do 30. októbra 2011, za účasti 8 mužských tímov. Ragbybový turnaj mal na hrách svoju premiéru, organizoval sa v sedmičkovej verzii a iba v kategórii mužov. Zápasy sa odohrali na novopostavenom štadióne Estadio Tlaquepaque s kapacitou 1 360 divákov. 
Titul získala , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad .
Lakmusový test (politika v USA)

Lakmusový test () je výraz používaný v americkom prostredí na označenie testu „ideologickej čistoty“ (t. j. na označenie preverovania názoru na nejakú ideologickú otázku) kandidáta na politickú alebo vyššiu sudcovskú funkciu. Tento výraz sa zaužíval v 70. rokoch 20. storočia na označenie dôležitých tém, na ktoré mali rozdielne názory centristi, resp. oportunisti na jednej strane a autentickí stúpenci určitej politickej ideológie na strane druhej.
Napr. republikánskym lakmusovým testom bol postoj k zmluvám o Panamskom kanále z roku 1977 (tzv. Torrijosove-Carterove zmluvy), ktorý stúpenci Ronalda Reagana označili za rozhodujúci v otázke, či kandidát získa republikánsku nomináciu v prezidentských voľbách. Pre demokratov bola lakmusovým testom podpora návrhu zákona kongresmana Augusta Hawkinsa a senátora Huberta Humphreyho na zníženie nezamestnanosti ("Humphrey–Hawkins Full Employment Act"). Pri výbere sudcov Najvyššieho súdu Spojených štátov je lakmusovým testom ich názor na legálnosť interrupcií.
V slovenčine sa v podobnom, lež širšom význame používajú publicistické prenesené výrazy "lakmus" a slovné spojenie "lakmusový papierik".
Park Komenského (Košice)

Park Komenského je verejný park v Košiciach v mestskej časti Sever. Nachádza sa po oboch stranách ulice Komenského. Parky Komenského "východ" a "západ" patria medzi významné mestské areály historickej zelene mestskej časti Sever a sú súčasťou kultúrneho dedičstva mesta.
Poloha.
Západná časť parku sa nachádza neďaleko Technickej Univerzity. Táto časť parku má rozlohu 27 163 metrov štvorcových. V druhej východnej časti parku sa nachádza Poliklinika Sever a množstvo ihrísk pre deti. Umenie v parku zastupuje socha s názvom "„Češúca sa“" od významného košického sochára Jána Mathého. Východná časť parku má rozlohu 15 126 metrov štvorcových.
V roku 2013 bol park vďaka projektu Európskeho hlavného mesta kultúry revitalizovaný a vytvoril sa v ňom multifunkčný priestor pre realizáciu kultúrnych podujatí. V parku bola revitalizovaná zeleň, obnovený mobiliár, rekonštruované chodníky a obnovené fontány.
Hádzanárska konfederácia Severnej Ameriky a Karibiku

Hádzanárska konfederácia Severnej Ameriky a Karibiku (), skr. NACHC, je strešná organizácia krajín Severnej Ameriky a Karibiku v hádzanej a plážovej hádzanej. Vznikla v roku 2019 a v roku 2020 združovala 21 národných hádzanárskych federácií. Sídli v Colorado Springs, v Spojených štátoch a jej prezidentom je od 2019 Mexičan Mario García de la Torre. NACHC je jednou zo šiestich členských konfederácií Medzinárodnej hádzanárskej federácie (IHF). 
Dejiny.
NACHC vznikla 13. apríla 2019 na popud IHF, ktorá sa na svojom zasadnutí v januári 2018 rozhodla pozastaviť bývalú kontinentálnu federáciu pre celú AmerikuPanamerickú hádzanárskú federáciu, a rozdeliť ju na dve samostatné konfederácie. Hlasovanie rady IHF dopadlo nasledovane: za rozdelenie 102 hlasov, proti 26 hlasov, zdržalo sa 40 hlasov. Túto myšlienku presadzoval aj samotný prezident IHFHassan Moustafa. Dôvod rozdelenia spočíval v tom, že pokrok hádzanej na americkom kontinentne podľa IHF nenapredoval v dostatočnej miere a jedným z jeho problémov boli aj veľké vzdialenosti a z nich vyplývajúce veľké cestovné náklady. PAHF podnikla bez prizvania člena IHF interné hlasovanie na svojom kongrese v roku 2018 v Bogote, ktoré dopadlo proti jej pozastaveniu a podala kvôli rozhodnutiu IHF sťažnosť na Športový arbitrážny súd (CAS). Ten uznal námietku PATHF. IHF však svoje rozhodnutie nezmenila a podľa reglementu dočasne organizovala panamerické súťaže. Na mimoriadnom kongese IHF v roku 2019 v Göteborgu schválila vytvorenie dvoch nových konfederáciiNACHC a COSCABAL.
Od roku 2019 spustila NACHC svoju prvú súťaž národných tímovMajstrovstvá Severnej Ameriky a Karibiku, a rovnako aj kontinentálnu klubovú súťaž.