burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Týr

Týr je boh zo severskej mytológie. Je mu priraďovaný znak Tiwaz/Teiwaz ᛏ
Pôvodný Germánsky význam.
Pôvodom je germánskym bohom vojny a najvyšším bohom nebies. Taktiež predstavoval právo a poriadok. Známe obdobie uctievania je od 500 pred Kr. do prijatia kresťanstva. Jeho synonymá sú Ti, Tir, Tiwaz, Tig, Tiu alebo Tiw (staroanglicky), Ziu alebo Ziw (staronemecky). Centrom kultu boli posvätné háje so svätyňami na rôznych miestach osídlených Germánmi. Umeleckými pamiatkami sú reliéfy v kameňoch a kovoch. Literárne pramene môžeme nájsť v Germánii (Tacitus), Mladšej Edde, runových nápisoch atď.
Zrejme najstarší a pôvodný germánsky boh. Jeho meno etymologicky súvisí s výrazom boh, dieus, iných indoeurópskych národov. Podobne je tomu aj u ostatných indoeurópskych nebeských božstiev (Zeus, Jupiter, Djaus Pitar, Sabazios, Dievs, Svarog, Teutates), základom ich mien je indoeurópske slovo vyjadrujúce nebo a často obsahujú aj variáciu prídomku pitar, vo význame otec. Odkazujú k pôvodnému indoeuropskému nebeskému božstvu Djausovi (Nebo). Pôvodne ho Germáni uctievali ako hlavné božstvo, postupne však jeho funkcie prevzal Odin, nakoniec ho severská mytológia začala uvádzať ako Odinovo syna. Na kopijách a mečoch germánskych bojovníkov sa niekedy zobrazovali runy, v tvare k nebesiam ukazujúcej šípky, ktorá ho symbolizovala. Pravdepodobne aby ich ochraňoval v boji.
Existuje aj celkom rozšírená hypotéza, že sa z neho neskôr oddelil a vznikol boh Thor a to nielen u Germánov, hypotéza vznikla na základe toho, že Thorovho etymologicky aj významovo overiteľné obdobie sa vyskytuje len u niektorých indoeurópskych národov (Taranos (keltsky), Perun (slovansky) a Perkunas (baltsky). V rímskom a gréckom náboženstve si naopak Thorove atribúty podržal Jupiter a Zeus (obdoby Tyra). Aj v gréčtine Diov prídomok hromovládny, etymologicky súvisí s pobaltským a slovanským pomenovaním pre Thora (Perkunas, Perun).
Týr v severskej mytológii.
Týr je severský boh vojny, odvahy a nebojácnosti. Je Odinovym synom, pravdepodobne adoptívnym. Iba on sa nebál kŕmiť rastúceho vlka Fenrira a tak je nazývaný pestúnom vlka. Cez svoju česť a schopnosť priameho rokovania musí Týr krivo prisahať, keď dôjde na spútanie Fenrira. Za trest ho vlk pripraví o pravú ruku. S tým súvisí rituál vstupu do Týrovho posvätného hája, kedy si návštevníci nechávali zviazať ruky a nohy. Jemu zasväteným dňom je utorok. Týr predstavuje právo a poriadok a je rozhodne čestnejší a spravodlivejší sudca než nevyspytateľný Odin. Prísaha zložená v jeho chráme mala najvyššiu pečať neporušiteľnosti. Týrovou runou je Teiwaz (ᛏ), túto runu v tvare šípky (nazývanú tiež oštepová runa) si bojovníci ryli z oboch strán čepele na zbrane, alebo dokonca do mäsa na vnútornú stranu pravého predlaktia, aby im zabezpečila po smrti priamy vstup do Valhally. Týr je najstatočnejší z božskej rodiny Asov.
Lovćen

Lovćen () je pohorie nachádzajúce sa v Čiernej Hore v bezprostrednej blízkosti Kotorského zálivu na pobreží Jadranského mora. Ide o rozlohou malé, ale významné pohorie miestnymi prezývané "Čiernohorský Olymp". Najvyšším vrchom je Štirovnik (1 749 m), ktorý je pre prítomnosť vojska pre turistov uzavretý. Podľa pohoria je pomenovaný čiernohorský klub z mesta Cetinje, FK Lovćen Cetinje.
Poloha.
Masív sa nachádza v južnej časti krajiny, juhovýchodne od mesta Kotor. Spolu s ním je masív Štirovniku spojený úzkou cestou obsahujúcou 32 serpentín. Zo západu severozápadu obklopuje masív Kotorský záliv do ktorého vrchy priamo spadajú. Ďalej na východ sa tiahne krasová krajina, uprostred ktorej leží turistické centrum, mesto Cetinje. Úplne na juhu pohoria leží mesto Budva pri rovnomennom zálive.
Charakteristika.
V pohorí na malej ploche možno nájsť veľa bizarných skalných vápencových útvarov, hlboké lesy a vysoko položené alpínske lúky. Lovćen sa považuje za onú ​​"Čiernu Horu" podľa ktorej bola celá krajina pomenovaná; je to veľmi významné miesto pre obyvateľov štátu. Pohorie je súčasťou národného parku Lovćen o rozlohe 62,2 km². Ten bol vyhlásený v roku 1952 aby chránil mimoriadne prírodné a kultúrne hodnoty oblasti. Na vrchole Jezerski vrh, ktorý je najvyššie turisticky dostupné miesto v pohorí, sa nachádza mauzóleum vladyku Petara II. Petroviča Njegoša ("Mauzóleum Petara II. Petrovića-Njegoša"). Nachádza sa tu jeho veľká socha z čierneho mramoruu a hrobka. Tesne pod vrcholom vrchu Jezerski vrh je parkovisko, z ktorého vedie tunel pre peší výstup skrz vrch až na jeho vrchol. Vo výške 1 620 metrov sa nachádza najznámejšie jazero pohoria - Lovcensko jazero.
Geológia.
Pohorie je ako všetky okolité masívy tvorené vápencom. Okolo najvyšších vrcholov sa nachádzajú hlboké krasové depresie (najhlbšie v oblasti) a mnoho štrbín, rozsadlín, priepastí a ďalších krasových javov. Niektoré z týchto zníženín či puklín (kotliny, panvy) sú až 200 metrov hlboké (Kuk, Bizaljevac, Vuci podvod, Veliki a Mali Bostur), zatiaľ čo iné môžu byť plytké. Jedny z tých plytších sú napr. Ivanova Korita a Dolovi, kde sa nachádzajú aj najväčšie horské lúky a kotliny pohoria. Najviac viditeľné stopy po poslednom glaciály môžu byť nájdené v severných častiach druhého najvyššieho vrchu Jezerski vrh.
Podnebie.
Geografická poloha Lovćen a jeho morfológia sú hlavným dôvodom prečo do pohoria zasahujú ako stredomorské, mierne - kontinentálne podnebie, tak drsné horské klíma. Mesto Kotor má priemernú ročnú teplotu 15,4°C a mesto Budva 17°C. V severnej a východnej časti masívu sa potom teploty pohybujú od 10,5°C (Ivanova korita) po 5,9°C (Štirovnik). Lovćen je podobne ako susedný masív Orjen mimoriadne bohatý na spadnuté zrážky, ktoré tu dosahujú ročný priemer až 3 5004 500 mm. Dôvod pre tak veľké množstvo zrážok je, že Lovćen je veľmi často vystavený teplým vlhkým vetrom z Jadranského mora. Tieto vetry sa ďalej zrážajú s chladným vzduchom nad pobrežnými horskými reťazcami a spôsobujú oblačnosť.
Ralská pahorkatina

Ralská pahorkatina je geomorfologický celok na západe Severočeskej tabule. Zaberá prevažnú časť okresu Česká Lípa, východ okresu Litoměřice, sever okresu Mělník, juhozápad okresu Liberec a malú severozápadnú časť okresu Mladá Boleslav. Najvyšším vrchom je Ralsko (696m). V západnej časti pahorkatiny sa nachádza CHKO Kokořínsko.
Charakteristika územia.
Je to členitá pahorkatina na vrchnokriedových kvádrových kremenných, miestami ílovitých a vápnitých pieskovcoch, v menšej miere na slieňovcoch, piesočnatých slieňovcoch a ílovcoch, s početnými drobnými telesami treťohorných sopečných hornín (žily, výplne sopúchov, lakolity). Vznikol štruktúrne denudačný reliéf sedimentárnych stupňovín, plytkých kotlín s riečnymi terasami a rašeliniskami, rozsiahlych zarovnaných povrchov typu kryopedimentov. V kvádrových pieskovcoch sú kaňonovité a tiesňavovité údolia a početné tvary zvetrávania a odnosu horniny. Charakteristické sú početné vrchy na neovulkanitoch, vypreparovaných čadičových, znelcových a trachytových horninách, ktoré vytvárajú krajinné dominanty. Do povodia horného toku Panenského potoka prenikol cez Jítravské sedlo v dobe halštrovského a sálskeho zaľadnenia pevninský ľadovec. Na severovýchode sú rozsiahle montánne antropogénne tvary.
Poloha.
Ralská pahorkatina sa tiahne v smere juhozápad - severovýchod. Na severovýchode je ohraničená Ještědsko-kozákovským chrbtom. Na severe sa stýka s Lužickými horami, línia medzi nimi je vedená medzi Novým Borom, Svorom, Mařenicami, Heřmanicami v Podještedí a obcou Kněžice. Na severozápade medzi Novým Borom a Litoměřicami nadväzuje na České středohoří, s ktorým má vôbec najdlhšiu hranicu z okolitých celkov. Na západe pozvoľna klesá k Labe, blízko ktorého pravého brehu sa medzi Liběchovom a Litoměřicami stýka s Dolnooharskou tabuľou. Na juhovýchode celok plynule prechádza do Jizerskej tabule a dosahuje takmer k mestu Mělník. Na východe pri meste Český Dub susedí s druhým celkom Severočeskej tabule, Jičínskou pahorkatinou, s ktorou má najkratšiu hranicu z okolitých celkov.
Členenie.
Celok Ralskej pahorkatiny (podľa Demka VIA-1) má v geomorfologickom členení dva podcelky. Prevažnú časť tvoria na juhozápade Dokeská pahorkatina (VIA-1A), na severovýchode je Zákupská pahorkatina (VIA-1B). Tieto podcelky sa ďalej členia do celkom deviatich okrskov:
Väčšie mestá.
Na území celku leží okresné mesto Česká Lípa a sčasti tiež Litoměřice, z ďalších menších miest tu sú Nový Bor, Cvikov, Jablonné v Podještědí, Zákupy, Mimoň, Stráž pod Ralskem, Doksy, Dubá, Úštěk, Ralsko a z menšej časti Štětí.
Najvyššie vrcholy.
Uvedené sú všetky s aktuálnou výškou nad 500 metrov. Výška u niektorých vrchov sa časom znižuje ťažbou kameňa (napr. Maršovický vrch, Tlustec).
Hydrografia.
Územie je odvodňované riekou Ploučnicou a menšími pravostranným prítokmi Labe (Pšovka, Liběchovka, Obrtka a Úštěcký potok). Na druhej strane potom prítokmi Jizery (Zábrdka, Mohelka).
Drakensang Online

Drakensang Online je fantasy MMORPG hra od nemeckej vývojárskej firmy Bigpoint. Drakensang Online je hra ktorá sa dá stiahnúť. Hra vyšla 19. novembra 2011. 
Princíp hry.
Na začiatku hry si každý hráč vytvorí postavu, za ktorú bude hrať, pričom si vyberá zo štyroch rôznych tried postáv (Rytier Draka, Lovec, Čarodejník Kruhu a Paromechanikus). Po vybraní triedy sa hráč pohybuje vo voľnom svete, kde môže plniť úlohy (questy), prechádzať dungeony alebo len zabíjať monštrá. Všetky tieto veci môže hráč robiť sám, alebo s ostatnými hráčmi (Bigpoint hru sústreďuje na skupinovú spoluprácu, takže sólovanie bude znemožnené (stále je možné ale je o niečo ťažšie kvôli skupinovým bodom ktoré zjednodušujú hranie). Pozn. patch 209). Je tu tiež možnosť bojovať s inými hráčmi v PvP móde alebo v zápasoch (1vs1, 5vs5). Hráč začína od úrovne 1 až do úrovne 100 pritom aby sa dostal ďalej potrebuje plniť questy (do ďalších oblastí nie sú potrebné na priebeh hry ale hlavne na dej), v hre má aj body za ktoré sa môže vylepšovať. V hre je stále čo robiť napr. kombinovať predmety aby ich zlepšil, ťažiť rudy aby si mohol vytvárať rôzne nápoje, podstaty a pod.
Postavy v hre.
V hre sú na výber 4 postavy. Hráč môže mať v hre akékoľvek 4 postavy z týchto:
Lesný bežec.
Lesní bežci Dracanie sú známi svojim smrtiacim inštinktom. Z diaľky oslabia nepriateľa presne mierenými šípmi, aby ich potom dorazili v súboji nablízko svojimi čepeľovými lukmi.
Paromechanikus.
Paromechanikovia sú preslávení svojim kutilským umom. Ich vynálezy, ako napríklad palebné zbrane a raketové ruksaky, z nich robia obávaných a nevyspytateľných protivníkov.
Rytier Draka.
Rytieri rádu draka patria k najobávanejším bojovníkom Dracanie. Dračia krv kolujúca v ich žilách im dáva nadprirodzené schopnosti, ktoré v nepriateľoch vzbudzujú panickú hrôzu.
Čarodejník Kruhu.
Čarodejníci kruhu dokážu prostredníctvom svojej vycvičenej mysle ovládať živelné sily ohňa, ľadu a blesku, vďaka čomu dokážu v radoch nepriateľov spôsobiť zmätok a skazu.
Monštrá.
Monštier v hre Drakensang online je je naozaj požehnane veľa, tu je uvedených niekoľko z nich, avšak plno ďalších ich je skryto v temnote:
Čarodejnice, tvor z bažín, dračie mláďatá, okultisti Nefertari, zombie, ľadoví prisluhovači, koreňové bytosti, kostry, goblini, trolovia, Heredur, Khalys, Dragan...
Všetko čo si len vieš predstaviť okrem obrovských lietajúcich príšer.
Eventy.
V hre Dso (Drakensang Online) je tiež mnoho eventov, niektoré sú častejšie, a niektoré zas príležitostné.
Patria medzi ne:
a iné
Ivo Lapenna

Ivo Lapenna (* 5. november 1909, Split† 15. december 1987, Kodaň) bol chorvátsky univerzitný profesor medzinárodného práva a dejín diplomacie v Záhrebe, neskôr v Londýne, čestný doktor niekoľkých univerzít, bývalý generálny tajomník a potom predseda Svetového esperantského zväzu.
Je autorom významných esperantských diel: "Retoriko", všetko o umení rečníckom, "Aktualj problemoj de la nuntempat internacia lingvo", "La internacia lingvo", "Elektitaj paroladoj", z najväčšej časti slávnostné prejavy pri začatí svetových zjazdov esperanta, dielo historické, literárne a didaktické. Z poslednej doby je to dielo "Esperanto en perspektivo". Lapenna dosiahol prijatie UEA do UNESCO prijatím slávnej rezolúcie v prospech esperanta na valnom zhromaždení UNESCO v decembri roku 1954 v Montevideu. Založil pri UEA Ústredie pre bádanie a dokumentáciu [CED], zaviedol rečnícke súťaže a dosiahol pre esperantské hnutie vysokú prestíž. Jeho sloh je obdivuhodný, jasný, bohatý, je rečníkom svetovej povesti.
Žukovova ulica

Žukovova ulica je zaniknutá ulica v Bratislave, v mestskej časti Petržalka, v miestnej časti Lúky. 
Vznikla v prvej polovici 80. rokov 20. storočia pri výstavbe panelákového sídliska. Bola pomenovaná podľa Georgija Konstantinoviča Žukova (1896 – 1974), sovietskeho maršala. Zanikla 1. apríla 1991, keď sa rozdelila na Strečniansku a Znievsku ulicu.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1995

Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1995 boli v poradí 24. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBASQUET). Konali sa v São Paulo, v Brazílii v dňoch od 27. septembra1. októbra 1995, za účasti iba 4 tímov. Brazília bola organizátorom juhoamerického šampionátu žien štvrtýkrát, keď predtým hostila toto podujatie v rokoch 1954, 1965 a 1986. Piaty titul v rade a pätnásty celkovo získala domáca , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad .
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá Ameriky 1995, ktoré organizovala Kanada. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá s tým, že Brazília ako majster sveta mala účasť na LOH 1996, na ktoré boli Majstrovstvá Ameriky 1995 kvalifikáciou, už zabezpečenú a preto sa amerického turnaja nezúčastnila.
Konečné poradie.
Pozn: Brazília sa Majstrovstiev Ameriky 1995 kvôli istej účasti na LOH 1996 nezúčastnila.
Kálmán Kalocsay

Kálmán Kalocsay, pseudonymy "Peterido Peneter" a "Peter Peneter" (* 6. október 1891† 27. február 1976) bol maďarský esperantista a lekár. Je pokladaný za jedného z najväčších esperantských básnikov, zároveň bol jedným z najplodnejších prekladateľov do tohto jazyka. Pôsobil ako univerzitný profesor a primár nemocnice v Budapešti, napísal rad vysokoškolských učebníc lekárstva. Získal štátne vyznamenanie.
Dielo.
Kalocsay najprv publikoval v maďarčine, ale pomerne skoro sa začal venovať esperantu, ktorého literatúru ovplyvnil nielen ako básnik, ale aj ako prekladateľ.
Poézia.
Jeho literárny prínos pre esperantistickú poéziu spočíva predovšetkým v tom, že vypracoval prakticky celú poetiku esperanta a obohatil tento jazyk o značné množstvo poetických slov. Hoci bol jeho vplyv na esperantistickú poéziu obrovský, nie je jeho dielo mimo esperantistický svet príliš známe.
Odborná literatúra.
Kálmán Kalocsay redigoval "Hungara antalogio" a "Enciklopedio de esperanto", ďalej bol dlhoročným šéfredaktorom najvýznamnejšej esperantskej literárnej revue "Literatura mondo". Uverejnil množstvo recenzií, esejí, štúdií, ktoré často vychádzali v revue "Hungara vivo".
Preklady.
Mimo vlastnú tvorbu sa venoval prekladom do esperanta, prekladal predovšetkým z maďarčiny a podarilo sa mu preložiť najvýznamnejšie diela maďarskej poézie. Prekladal ale aj z mnohých iných európskych jazykov. Jeho básnické preklady sú považované za veľmi dobré. Mimo poéziu preložil aj niekoľko prozaických diel, tieto preklady sa stretli s menším ohlasom.
Ďalej preložil dve Goetheho diela "Romaj elegioj" a "Taglibro", Dantove Peklo z Božskej komédie ("La inferno"). V spolupráci s G. Waringhienom preložil Baudelairove kľúčové dielo Kvety zla ("Floroj de l'malbono"). Z anglickej literatúry preložil Shakespearovho Kráľa Leara (Rego Lear), "Somermeznokta songo a Tempesto".
V spolupráci s. G. Waringhinom preložil Heineho "Kantoj kaj romancoj".
Z prózy preložil drámu F. Karinthyho "Morgaŭ matrne", Heltaiovu komédiu "La paĉjo de la reĝino" a "Arthistorio" od A. Heklera, novely "Rozinjo" (G. Törtök) a "Du kokcineloj" (G. Gárdonyi).
Tandúr

Tandúr (sanskrt: कन्दु, , , , , , , , , , , ) je hlinená alebo kovová pec, ktorá má podobu valca asi meter vysokého, postaveného na základni a zapusteného do zeme. Je určená na varenie a pečenie.
Na dne sa kúri uhlím alebo ešte lepšie dreveným uhlím - nad ním sa dá piecť mäso na ihle. Na stenách tandúru sa pečú placky, na mise, ktorá zakrýva horný otvor, sa pripravujú omáčky alebo sa tu udržujú placky v teplom stave.
Tandúr sa používa predovšetkým v južnej, strednej a západnej Ázii, a ďalej tiež na Kaukaze.
Kurča Tandoori.
Kurča tandoori je chutný pokrm indickej kuchyne pôvodom z regiónu Pandžáb, ktorý sa nachádza na území dnešnej Indie a Pakistanu. Kurča je najprv naložené v jogurtovej marináde, ktorej súčasťou je garam masala, cesnak, zázvor, rímska rasca, kajenské korenie, prípadne ďalšie koreniny. Papričky dodávajú pokrmu charakteristickú červenú farbu, u menej pálivých receptov sa môžeme stretnúť s tmavo žltou farbou, ktorú spôsobuje použitie kurkumy. Pokrm môže byť pripravený v tradičnej peci tandúr, často tiež na tradičnom grile.
Nikolaj Vladimirovič Nekrasov

Nikolaj Vladimirovič Nekrasov (, * 18. december 1900, Moskva† 4. október 1938, popravený) bol ruský novinár. Zaoberal sa najmä esperantskou literatúrou zo sociologického hľadiska. Jeho hlavné dielo je preklad od A. Puškina "Eŭgeno Onegin". Prekladal tiež Majakovského, Gerasimova a i.
Nikolaj Nekrasov

Nikolaj Nekrasov môže byť:
Sveti Nikole

Sveti Nikole () je mesto vo Vardarskom regióne v Severnom Macedónsku. Má celkom 13 280 obyvateľov.
Mesto podľa legendy vzniklo na mieste kostola zasväteného Svätému Mikulášovi v 14. storočí. Nachádza sa uprostred pláne známej pod názvom Ovče Pole, kde sa chovajú už od stredoveku nielen ovce, ale tiež aj dobytok. Prvýkrát je dokumentovaná zo stredovekých srbských textov.
Počas 19. storočia sa malá dedina s prevažne tureckým obyvateľstvom začala rozširovať a sťahovali sa do nej aj Slovania. Na začiatku 20. storočia tu tak už žilo značne početné slovanské obyvateľstvo. Po skončení balkánskych vojen sa väčšina moslimov z mesta vysťahovala.
Významné osobnosti.
Z mesta Sveti Nikole pochádzali tieto významné osobnosti Macedónska:
Karel Píč

Karel Píč (esperantsky "Karolo Piĉ", * 6. december 1920, Litomyšl15. august 1995) bol český úradník, básnik a esperantista. Písal básnické zbierky, romány, prozaické a filologické diela. Bol členom Esperantskej akadémie.
Život.
Svoj život opísal v autobiografickom románe "Litomiŝla tombejo" (Litomyšlský cintorín), ktorý ako väčšinu Píčových diel vydalo nemecké nakladateľstvo Iltis. Vojna a pracovný tábor prerušili jeho štúdia, po vojne sa stal úradníčkom v Poličke. Všetok voľný čas potom venoval esperantu a literatúre. Písal básne, romány, poviedky a eseje, ktoré vzbudzovali nadšenie aj pohoršenie u čitateľov. Nevyhýbal sa erotickým, takmer pornografickým scénam, zavádzal mnoho jazykových novotvarov do esperanta, používal nezvyklé postupy. Jeho autobiografia je napr. napísaná v druhej osobe. V románe "Klaĉejo" opisuje život v obyčajnom nájomnom dome, plnom ohovárania a pavlačových klebiet, aby ukázal, že esperanto dokáže vyjadriť aj najdrsnejšie rozhovory. Romány musel prepašovať do Nemecka, aby mohli 80. rokoch vyjsť. Nadšení obdivovatelia považujú Karla Píča za najväčšieho esperantského spisovateľa vôbec, iní esperantisti jeho jazyk plný neologizmov rovnako energicky odmietajú. Ešte v roku 1949 zverejnil v časopise "Esperantista" rozsiahlu stať, kde neologizmy odmietal, videl v nich zbytočnú komplikáciu pre obyčajných používateľov jazyka, ešte len vlastná literárna tvorba ho presvedčila, že beletria novotvary potrebuje.
Jajce

Jajce () je mesto v Bosne a Hercegovine. Leží vo Federácii Bosny a Hercegoviny, vo Stredobosnianskom kantóne, na riekach Pliva a Vrbas. V roku 1991 malo 11 000 obyvateľov. 
Dejiny.
Mesto bolo založené vo 14. storočí ako hlavné mesto vtedajšieho Bosnianskeho kráľovstva. Nachádzal sa tu hrad, mesto navyše bolo obohnané hradbami. Hoci Osmani mesto dobyli už v roku 1463, v roku nasledujúcom ho stratili. Do svojej moci ho získali opäť až v roku 1528, ako posledné z bosnianskych miest. Podľa tureckého cestopisateľa Evliya Çelebiho bolo mesto dobyté lsťou. Turci sa vtrhli bránami zrovna v chvíli, keď sa miestni kresťania modlili.
Ďalej tiež vo svojom cestopise z konca 16. storočia uvádzal, že mesto má tisíc domov, a to ako prízemných, tak i poschodových, väčšinou v dobrom stave. Obchodov potom napočítal na niekoľko desiatok. Ulice boli väčšinou úzke, žiadne široké triedy sa v tom čase v meste nenachádzali. V okolí Jajce, zovretého kaňonmi riek, sa tiež nachádzali početné vinohrady. Na vrchole kopca, na ktorého úpätí sa Jajce rozkladá, sa nachádza citadela, ktorá bola v začiatkoch osmanskej vlády v značne zúboženom stave. Sídlil tu však správca mesta (Dizdar).
Sulejman-Hánová mešita, ktorú tiež autor spomína, bola vybudovaná na mieste zničeného kostola. K nej neskôr pribudla náboženská škola (medresa), hamam a mekteb.
V Jajce sa písali dejiny opäť až v polovici 20. storočia, za druhej svetovej vojny. 29. novembra 1943 sa tu konalo druhé zasadnutie "Antifašistickej rady národného oslobodenia Juhoslávie" za účasti budúceho prezidenta Josipa Tita. To ustanovilo, že po oslobodení bude krajina preskupená ako socialistická federatívna republika. 
Začiatkom 90. rokov 20. storočia tu boli zhruba rovnomerne zastúpené všetky hlavné etniká Bosny a Hercegoviny - Bosniaci, Srbi aj Chorváti. Mesto ležalo na hranici medzi severom, obývaným Srbmi, juhozápadom obývaným Chorvátmi a juhovýchodom obývaným bosnianskymi moslimami. V roku 1992 odtiaľto Srbi odišli na sever, a v lete toho istého roku začali mesto bombardovať. Miestne Bosniaci odišli do Travniku. V roku 1995 ho dobyli späť Chorváti a po podpísaní Daytonskej zmluvy a uzavretí mieru sa stalo súčasťou moslimsko-chorvátskej Federácie Bosny a Hercegoviny. Dnes tvoria väčšinu obyvateľov práve Bosniaci a Chorváti. 
Významná miesta.
Mesto je známe hlavne vďaka vodopádom, ktoré sa nachádzajú priamo v jeho centre. Tvorí ich rieka Pliva, ktorá sa vlieva do rieky Vrbas. Nad centrom mesta sú ruiny hradu, dochovala sa aj časť stredovekého opevnenia. Cestné spojenie je dobré, mestom prechádza hlavná cesta na Donji Vakuf (Travnik, Sarajevo) a Banja Luku. Miestny kostol je spustnutý, stavia sa tu nová mešita.
Tarbucka (prírodná rezervácia)

Tarbucka je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Latorica.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Streda nad Bodrogom v okrese Trebišov v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1986 na rozlohe 10,95 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: "Prírodná rezervácia je vyhlásená na ochranu posledného zvyšku pieskomilných spoločenstiev Východoslovenskej nížiny so vzácnym klinčekom piesočným, dôležitých z vedeckovýskumného, náučného a kultúrno-výchovného hľadiska. Ojedinelý geomorfologický zjav – viate piesky na andezitových kopcoch."
Zofia Zamenhofová

Zofia Zamenhofová (* 13. december 18891942, Treblinka) bola poľská pediatrička, internistka a esperantistka židovského pôvodu, dcéra Ludwika Zamenhofa (18591917) a Klary Zamenhofovej (18631924). Jej sestra bola Lidia Zamenhof (19041942) a brat Adam Zamenhof (18881940).
Študovala na univerzite v Lausanne. Počas druhej svetovej vojny bola presídlená do varšavského geta, kde pokračovala v práci lekára. Počas veľkej vyhosťovacej akcie v auguste 1942 odišla na Umschlagplatz. Aj keď, ako lekár, mala príležitosť odísť, nechcela opustiť svojich mladých pacientov a spolu s nimi išla do vyhladzovacieho tábora Treblinka, kde zomrela v plynovej komore.
Jej symbolický hrob (pamätná tabuľa pri hrobe Klary Zamenhof) je na židovskom cintoríne vo Varšave.
Mali Zvornik

Mali Zvornik () je mesto v Srbsku, v Mačvanskom okruhu na hranici s Bosnou a Hercegovinou. Svoj názov má podľa mesta Zvornik, ktorý sa nachádza na druhej strane rieky Drina, už na bosnianskom území. Podľa sčítania ľudu z roku 2011 malo mesto 4 384 obyvateľov. Opčina Mali Zvornik má 11 987 obyvateľov a tvorí ju celkom 12 sídiel.
Dejiny.
Do roku 1830 bol Mali Zvornik súčasťou Bosny a Hercegoviny a potom bol pripojený k Srbsku v ktorom vládli Obrenovićovci. V roku 1918 sa stal súčasťou Juhoslávie, po roku 1941 bol okupovaný Nemeckom. V skale blízko mesta bol v roku 1931 vybudovaný bunker vtedajšej juhoslovanskej kráľovskej rodiny, ktorý mal slúžiť v prípade napadnutia krajiny pre jej ochranu a ako veliteľské stanovište Juhoslovanskej armády. Počas invázie do Juhoslávie v roku 1941 a napadnutia Juhoslávie Nemeckom a Bulharskom bol tento kryt použitý.
Počas existencie socialistickej Juhoslávie bola južne od Zvornika a Malého Zvornika vybudovaná vodná elektráreň.
Od roku 1995, keď bola po Daytonskej dohode uznaná nezávislosť Bosny a Hercegoviny zo strany Juhoslovanskej zväzovej republiky je Mali Zvornik pohraničným mestom (hlavný cestný prechod do Zvornika sa nachádza severne od mesta blízko dediny Karakaj; prechod pre chodcov vedie po starom moste, ktorý začína v strede mesta). Severne od Malého Zvornika prechádza tiež aj železničná trať z Loznice cez Zvornik do bosnianskej Tuzly.
Raymond Schwartz

Raymond Schwartz (* 8. apríl 1894† 14. máj 1973) bol francúzsky riaditeľ banky a esperantský básnik, humorista a kabaretiér.
Dielo.
Bol redaktorom humoristického časopisu "La pirato". V revue "Sennaciulo" mal stálu rubriku "el mia … ridpunkto". V Paríži založil esperantský kabaret "Verda kato" a po druhej svetovej vojne založil kabaret "Tri Koboldoj".
Básnické zbierky.
Jeho básne sa nachádzajú na hranici šansónov, sú písané v kabaretnom slohu, vtipne a ironicky.
Čerského chrbát

Čerského chrbát () je pohorie na ruskom Ďalekom východe medzi riekami Jana a Indigirka. 
Prechádza od severozápadu k juhovýchodu Jakutskou republikou a Magadanskou oblasťou. Najvyšším vrchom je Pobeda (), vysoká 3 003 metrov. Pohorie sa nachádza na rozhraní Euroázijskej a Severoamerickej tektonickej platne. Čerského chrbát spolu so susedným Verchojanským chrbátom ovplyvňujú klímu, pretože bránia prúdeniu vlhkého oceánskeho vetra od východu a tým zmenšujú množstvo snehových zrážok na územiach smerom na západ.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2001

Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2001 boli v poradí 27. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBASQUET). Konali sa v Lime, v Peru v dňoch od 9.16. júna 2001, za účasti iba 7 tímov. Kvôli ekonomickej kríze sa na nich nepredstavilo družstvo Kolumbie, ktoré skončilo na minulom turnaji strieborné. Peru bolo organizátorom juhoamerického šampionátu žien šiestykrát, keď predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1950, 1958, 1972, 1977 a 1981. Ôsmy titul v rade a osemnásty celkovo získala , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad .
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá Ameriky 2001, ktoré organizovala Brazília. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2003

Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2003 boli v poradí 28. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBASQUET). Konali sa v meste Loja, v Ekvádore v dňoch od 22.27. júna 2003, za účasti 6 tímov. Ekvádor bol organizátorom juhoamerického šampionátu žien tretíkrát, keď predtým hostil toto podujatie v rokoch 1956 a 1970. Deviaty titul v rade a devätnásty celkovo získala , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad .
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá Ameriky 2003, ktoré organizovalo Mexiko. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá. Rovnako slúžili ako kvalifikácia na basketbalový turnaj Panamerických hier 2003 v Santo Domingo, kde postúpila najlepšia dvojica družstiev.
Románová novela

Románová novela je literárny útvar, prechod medzi románom a novelou.
Podľa slovenského literárneho vedca Eduarda Gombalu medzi novelou a románom nie sú presne merateľné hranice a vznik termínu "románová novela" je toho dôsledkom. Ivan Cvrkal prirovnáva tento termín k ruskému literárnemu žánru povesť. Podľa Viery Žemberovej je románová novela jedným z príkladov narušenia tradičnej ustálenosti epických žánrov, ku ktorému došlo v 20. storočí.
Medzi románové novely patria napr.:
Dokeská pahorkatina

Dokeská pahorkatina je geomorfologickou časťou južnej a juhozápadnej časti Ralskej pahorkatiny. Územie o rozlohe 753 km2 je prevažne súčasťou okresu Česká Lípa v Libereckom kraji, v menšej miere aj susedných okresov Mělník, Litoměřice a Mladá Boleslav. Najvyšším vrcholom je Vlhošť (614 m), najnižší je na východe tok Labe (145 m).
Geológia.
Je to členitá pahorkatina, tvorená vrchnokriedovými pieskovcami, piesočnatými slieňovcami, slieňovcami a vápnitými ílovcami a treťohornými vulkanitmi. Vyhranený štruktúrne denudačný povrch, miestami neotektonicky porušený, charakterizovaný sedimentárnymi štrukturálnymi stupňovinami, štruktúrnymi a tektonickými kotlinami, kaňonovitými údoliami, neovulkanickými uzlami a početnými tvarmi zvetrávania a odnosu pieskovcov.
Geomorfologické členenie.
Českolipsko je zahŕňané do troch subprovincií Českej vysočiny: Česká tabule, Krkonošsko-jesenická subprovincia a Krušnohorská subprovincia.
Súčasťou Českej tabule je Ralská pahorkatina (podľa členenia zavedeného Jaromírom Demkom VIA-1), ktorá má dva podcelky: Dokeská pahorkatina (VIA-1A) a Zákupská pahorkatina (VIA-1B).
Tieto podcelky sa delia do menších okrskov. Dokeská pahorkatina ich má päť:
Kompletné geomorfologické členenie celej Ralskej pahorkatiny uvádza nasledujúca tabuľka:
Ochrana prírody.
Na území Dokeskej pahorkatiny pôsobí CHKO Kokořínsko a CHKO České středohoří. Je tu rad chránených lokalít, NPP Peklo, PP Kaňon potoka Kolné, NPR Novozámecký rybník, NPP Swamp, NPR Břehyně - Pecopala, PR Veľký a Malý Bezděz, PR Kokořínský důl, PP Špičák u Střezivojic, PP Husa.
Najvyššie kopce Dokeskej pahorkatiny.
Uvedená je drvivá väčšina kopcov nad 450 metrov.
Podrobný zoznam hôr a kopcov podľa nadmorskej výšky a prominencie obsahuje Zoznam vrcholov v Ralskej pahorkatine.
Úštěcká pahorkatina

Úštěcká pahorkatina je geomorfologický okrsok v západnej časti Dokeskej pahorkatiny ležiaci v okrese Litoměřice Úsťanského kraja. Územie okrsku zhruba vymedzujú okresné mesto Litoměřice a mestá Úštěk a Štětí. 
Charakteristika územia.
Je to členitá pahorkatina na stredoturónskych slienitých až vápnitých pieskovcoch, piesočnatých slieňovcoch a vrchnoturónskych až coniackých (popr. Santonských) slieňovcoch, vápnitých ílovcoch a ílovitých vápencoch, ojedinele na neovulkanitoch; Sedimentárna stupňovina štruktúrne denudačných plošín so široko roztvorenými údoliami (často s nesúmerným priečnym profilom) stromovité vodné siete v povodí Obrtky, Úštěckého a Lučného potoka. Mierne sklonený povrch, miestami s proluviálnymi sedimentami, pri úpätí Českého středohoří prehlbuje štruktúrne tektonická Úštěcká kotlina. Na juhozápade vystupujú výrazné neovulkanické uzly. V údolí Obrtky a Úštěckého potoka sú početné pramenné vývery. Územie je nepatrne, miestami až stredne zalesnené (hlavne pri východnom okraji) - prevažne borovicové porasty, miestami zmiešané, dubové, smrekové a bukové. Prevažuje orná pôda, v nivách sú početné chmeľnice. Miestami sú drobné fragmenty zachovalých lúk s významnými druhmi. V severnej časti okrsku je vyhlásená CHKO České středohoří. 
Geomorfologické členenie.
Okrsok Úštěcká pahorkatina patrí do celku Ralská pahorkatina a podcelku Dokeská pahorkatina. Ďalej sa člení na podokrsky Úštěcká kotlina, Liběšická pahorkatina, Ploskovická pahorkatina na severe a Vědlická tabule na juhu. Pahorkatina susedí s ďalším okrskom Dokeskej pahorkatiny, Polomenými horami na východe, ďalej s Českým středohořím na severe a Dolnooharskou tabúľou na západe a juhu.
Najvyššie vrcholy.
Najvyšším vrcholom Úštěckej pahorkatiny je vrch Hořidla (371 m n.m.).
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2008

Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2008 boli v poradí 31. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizuje Juhoamerická basketbalová asociácia (ABASU). Konali sa v meste Loja, v Ekvádore v dňoch od 24.29. mája 2008, za účasti 6 tímov. Ekvádor bol organizátorom juhoamerického šampionátu žien štvrtýkrát, keď predtým hostil toto podujatie v rokoch 1956, 1970 a 2003. Zápasy sa hrali v aréne Coliseo Municipal s kapacitou 2 800 divákov. Dvanásty titul v rade a dvadsiaty druhý celkovo získala , ktorá vo finálovom zápase zvíťazila nad .
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá Ameriky 2009, ktoré organizovala Brazília. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1970

Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1970 boli v poradí 13. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBAQUET). Konali sa v Santiago de Guayaquil, v Ekvádore v dňoch od 22. septembra3. októbra 1970, za účasti rekordných 8 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Venezuely. Ekvádor bol organizátorom juhoamerického šampionátu žien druhýkrát, keď predtým hostil toto podujatie v roku 1956. Štvrtý titul v rade a šiesty celkovo získala , ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred a domácim .
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá sveta 1971, ktoré organizovala Brazília. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1972

Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1972 boli v poradí 14. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBAQUET). Konali sa v Lime, v Peru v dňoch od 3.15. marca 1972, za účasti 8 tímov. Peru bolo organizátorom juhoamerického šampionátu žien tretíkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 1950 a 1958. Piaty titul v rade a siedmy celkovo získala , ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred domácim a . Strieborné Peru dosiahlo svoje najlepšie umiestnenie.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1977

Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1977 boli v poradí 16. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBAQUET). Konali sa v Lime, v Peru v dňoch od 13.24. marca 1977, za účasti 8 tímov. Peru bolo organizátorom juhoamerického šampionátu žien štvrtýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 1950, 1958 a 1972. Titul získalo domáce , ktoré sa v jedinej hranej skupine umiestnilo pred obhajcom titulu z a . Peru dosiahlo svoj najväčší úspech.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1984

Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1984 boli v poradí 19. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBAQUET). Konali sa v meste Cúcuta, v Kolumbii v dňoch od 5.13. októbra 1984, za účasti 8 tímov. Kolumbia bola organizátorom juhoamerického šampionátu žien druhýkrát, keď predtým hostila toto podujatie v roku 1967. Titul získala domáca , ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred obhajcom titulu z a . Kolumbia ziskom juhoamerického titulu dosiahla svoj najväčší úspech.
Latvijas Radio

Latvijas Radio (skrátene LR, v preklade "Lotyšský rozhlas") je lotyšská verejnoprávna rozhlasová spoločnosť. Organizácia bola založená 1. novembra 1925 so sídlom v hlavnom meste Lotyšska v Rige. Je to kultúrna inštitúcia Lotyšska - s rozhlasovými hrami, rozhlasovým zborom a detskými speváckymi skupinami. Hudobný archív obsahuje približne 200 000 nahrávok. Od 1. januára 1993 je členom Európskej vysielacej únie.
Medzi rokmi 1960 - 1995 bolo vysielanie relácií vykonávané aj vo švédčine.
Rozhasové stanice.
Vysiela sa na piatich rôznych staniciach
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1967

Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1967 boli v poradí 11. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBAQUET). Konali sa v Cali, v Kolumbii v dňoch od 26. októbra7. novembra 1967, za účasti 7 tímov. Kolumbia organizovala juhoamerický šampionát žien prvýkrát, ale v roku 1955 hostila mužský turnaj. Titul získala , ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred a .
Wilford Brimley

Anthony Wilford Brimley (* 27. september 1934, Salt Lake City, Utah, USA† 1. august 2020, St. George) bol americký herec.
Hral napr. vo filmoch "Čínsky syndróm" (1979), "Vec" (1982), "Záhadné mušle" (1985) a "Firma" (1993). Opakovane účinkoval v televíznom seriáli "The Waltons" zo 70. rokov. Pracoval na televíznych reklamách, napr. pre potravinársku spoločnosť "Quaker Oats Company" a pre "Liberty Medical", ktorá okrem iných predáva domáce testery na cukrovku, ktorú má i Brimley. Jeho výslovnosť slova „diabetes“ v týchto reklamách sa stala internetovým mémom.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1974

Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1974 boli v poradí 15. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBAQUET). Konali sa v La Paz, v Bolívii v dňoch od 16.27. októbra 1974, za účasti 7 tímov. Bolívia organizovala juhoamerický šampionát žien prvýkrát. Šiesty titul v rade a ôsmy celkovo získala , ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred a domácou . Bronzová Bolívia získala svoju prvú medailu.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá sveta 1975, ktoré organizovala Kolumbia. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Vladimír Kavčiak

MgA. Vladimír Kavčiak (* 13. máj 1948, Žilina) je slovenský režisér, scenárista a spisovateľ, pôsobiaci prevažne v Česku.
Život.
V roku 1972 absolvoval na FAMU odbor filmovej a televíznej réžie. V rovnakom roku sa stal zamestnancom ČST ako režisér dramatických relácií, a to až do roku 1977. Po nezhodách s vedením redakcie (mal ísť na stáž do továrne) odišiel na Slovensko do slovenských filmovej tvorby, kde okrem krátkych a kreslených filmov režíroval štyri celovečerné filmy. V roku 1983 sa vrátil do ČST na pôvodné miesto v dramatickej tvorbe na pozíciu režiséra, kde pôsobil až do roku 1990.
Počas týchto rokov režíroval aj na niekoľkých divadelných scénach (napr. v Činohernom klube, v divadle Semafor, v Hudobnom divadle Karlín). Od roku 1991 až do roku 2007 viedol producentskú spoločnosť, kde spoločne so svojím tímom vytvoril vyše 2 500 publicistických, dokumentárnych, reklamných a zábavných programov, okrem iného pre TV Prima a Českú televíziu.
V roku 2012 pôsobil ako externý dramaturg TV Nova. Od roku 2013 pracuje ako externý dramaturg pre Českú televíziu. Okrem audio-vizuálnych diel napísal aj sedem románov, jednu monografiu a dve divadelné hry. Je držiteľom rady domácich i zahraničných ocenení.
Osemnásť rokov bol manželom herečky Národného divadla Blanky Bohdanovej.
Chemnitz

Chemnitz môže byť:
Amésinas z Barky

Amésinas ("Amésinas") bol olympijský víťaz v zápasení v roku 460 pred Kr.
Amésinas z Barky zvíťazil na 80. olympijských hrách v roku 460 pred Kr. v zápasení. Zápasenie ("palé") sa podobalo nášmu „"grécko-rímskemu""; aby súťažiaci zvíťazil, musel súpera trikrát zvaliť na zem, takže sa jej dotkol kolenom, alebo ho prinútiť, aby sa vzdal. Súperi sa od prvého až do posledného kola určovali žrebom a zápasili vylučovacím systémom. 
Meno olympionika Amésina je uvedené v zozname olympijských víťazov od starovekého historika Eusebia z Kaisareie, ktorý vo vyhotovovaní tohto zoznamu čerpal z písomnosti Iulia Africana, autora diel, zachovaných prevažne len vo fragmentoch. Eusebios uvádza historku, že Amésinas bol pastier, ktorý v príprave pred olympijskými hrami zápasil s býkom. Dokonca si býka priviedol aj do élidskej Pisy (pri Olympii), aby mu tam pomohol pri tréningu.
Martin Chemnitz

Martin Chemnitz môže byť:
Alexander Van der Bellen

Prof. Dr. rer. oec. Alexander Van der Bellen (; * 18. január 1944, Viedeň, Nacistické Nemecko) je rakúsky prezident, vysokoškolský pedagóg, ekonóm a politik. V rokoch 19972008 pôsobil ako predseda rakúskej parlamentnej strany Zelení – Zelená alternatíva.
V máji 2016 porazil v druhom kole prezidentských volieb Norberta Hofera, ale Ústavný súdny dvor vo Viedni 1. júla 2016 výsledky druhého kola prezidentských volieb zrušil a nariadil opakovanie druhého kola v celom Rakúsku. 3. decembra sa konalo opakované druhé kolo prezidentských volieb, v ktorom porazil Norberta Hofera. Od 26. januára 2017 je v pozícii prezidenta. V roku 2022 bol zvolený na druhé obdobie.
Životopis.
Narodil sa vo Viedni roku 1944 estónskej matke a ruskému otcovi holandského pôvodu. Ruštinu, prvý jazyk svojich rodičov, sa nikdy neučil. Je ženatý, z predchádzajúceho manželstva má dvoch synov.
Prezidentské voľby 2016.
V apríli 2016 sa uchádzal o post rakúskeho prezidenta. V prvom kole so ziskom 20,4 % hlasov sa umiestnil na druhom mieste a postúpil do druhého kola spolu s Norbertom Hoferom, kandidátom pravicovo-populistickej strany FPÖ, ktorý ziskom 36,4 % hlasov prvé kolo vyhral. V druhom kole, ktoré sa konalo 22. mája 2015, sa podarilo Van der Bellenovi so ziskom 50,3 % hlasov tesne vyhrať. V tesnom súboji rozhodlo o víťazovi až sčítanie hlasov, ktoré boli odovzdané prostredníctvom pošty. Zvíťazil v spolkových krajinách Viedeň, Horné Rakúsko, Tirolsko a Vorarlbersko.
Strana FPÖ 8. júna 2016 odovzdala na Ústavnom súdnom dvore vo Viedni podanie, ktorým napadla výsledky druhého kola prezidentských volieb. Namietala hlavne nezrovnalosti pri procese sčítavania hlasov zaslaných poštou. Ústavný súd podanie prijal a 1. júla 2016 žalobe vyhovel. Skonštatoval, že počas sčítavania hlasov prišlo k porušeniu pravidiel a že mohlo prísť k ovplyvneniu výsledkov volieb. Súčasne výslovne skonštatoval, že počas súdneho konania nezistil žiadne manipulácie volebného výsledku. Rakúsky kancelár Christian Kern 5. júla oznámil, že druhé kolo prezidentských volieb sa bude opakovať 2. októbra 2016. Tento termín musí ešte formálne schváliť príslušný výbor parlamentu.
Prezidentské voľby 2022.
Dňa 22. mája 2022 vyhlásil sociálnymi sieťami, že bude znova kandidovať. Vo voľbách, ktoré sa konali 9. októbra, Van der Bellen vyhral v prvom volebnom kole a bol tým zvolený na ďalších šesť rokov. Svoje druhé obdobie začal inauguráciou 26. januára 2023.
Zdroj.
Českolipský Špičák

Českolipský Špičák je meno čadičového kopca na severnom okraji mesta Česká Lípa. Podľa neho sa volá priľahlé sídlisko, reštaurácia, knižnica, škola a ďalšie inštitúcie. Na jeho vrchole vo výške je verejnosti dlhšiu dobu neprístupná rozhľadňa ovešaná vysielačmi.
Popis.
Kopec je zaraďovaný do Zákupskej pahorkatiny, ktorá je súčasťou Ralskej pahorkatiny. Zákupská pahorkatina má päť okrskov, Špičák je radený do okrsku Českolipská kotlina.
História.
Prvou stavbou na vrchole bola zhruba v roku 1700 kamenná kaplnka. Okolo roku 1850 bola v jej rozvalinách postavená drevená chatka, k nej potom viedla kľukatá cesta s lavičkami. Čoskoro však zanikla. V roku 1880 bola v meste vypísaná zbierka podporovaná miestnou tlačou a vlastivedným spolkom Excursions Club na stavbu rozhľadne, pomenovanej vopred "Stephanie - Turm". Bol vybraný projekt architekta Gottloba Albera z Varnsdorfu a počas štyroch mesiacov roku 1884 bola rozhľadňa postavená. Stavba bola 14 metrov vysoká, s okrúhlou vežou, do ktorej viedlo drevené schodisko. Cena stavby bola 5 000 zlatých. Slávnostné otvorenie sa konalo 10. mája 1885.
Dva roky potom schodisko vyhorelo. Bolo postavené nové z kameňa a pristavená aj kuchynka pre vybudovanú výletnú reštauráciu. Dňa 28. augusta 1887 bola rozhľadňa slávnostne znovu otvorená. Bola potom hojne navštevovaná, len v roku 1906 sa do jej pamätnej knihy zapísalo 2500 turistov. Už spomínaný Excursion Club sa stal majiteľom. V roku 1939 ju prevzalo mesto Česká Lípa.
Počas 2. svetovej vojny slúžila pre protiletecké hliadky a po vojne začala chátrať. Roku 1997 bola kúpená spoločnosťou Real Invest, renovovaná a upravená ako vysielač rozhlasu a pre prevádzku mobilných telefónov. Objekt bol potom uzavretý a pre verejnosť sa stal neprístupným. Mimoriadna prehliadka bola umožnená 28. júna 2015 v rámci Českolipských slávností.
Prístup.
V blízkosti podchodu k českolipskej autobusovej stanici začína modro značený turistický chodník, ktorý vedie na sever okolo Špičáku až do Cvikova. Predtým viedla západne od kopca a na vrchol bola Klubom českých turistov vyznačená modrá odbočka. Po uzavretí rozhľadne bola trasa preznačená, vedie teraz po východnom úpätí bez spomínanej odbočky ďalej na sever, cez Pihel do Cvikova. Pôvodnú cestu je možné použiť, k rozhľadni sa však kvôli oploteniu nedá dostať. Blízko kopca sú vodárenské budovy a vedie k nim cesta, odkiaľ je cesta pre peších turistov nahor. Pre vysokú zeleň výhľad do okolia z úpätia rozhľadne nie je. 
Na úpätí kopca bol vybudovaný v roku 2008 Náučný chodník Špičák.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1981

Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 1981 boli v poradí 18. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBAQUET). Konali sa v Lime, v Peru v dňoch od 24.31. októbra 1981, za účasti 7 tímov. Peru bolo organizátorom juhoamerického šampionátu žien piatykrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 1950, 1958, 1972 a 1977. Zápasy sa odohrali v aréne Ginasio Amauta. Druhý titul v rade a desiaty celkovo získala , ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred domácim a . Bronzová Kolumbia získala svoju prvú medailu.
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá sveta 1983, ktoré organizovala Brazília. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Karel Effa

Karel Effa (pôvodným menom Karel Effenberger; * 23. máj 1922, Praha – † 11. jún 1993, Praha) bol český herec. 
Život.
Za 2.svetovej vojny slúžil vo vládnom protektorátnom vojsku, ktoré bolo odvelené do Talianska. Tu následne zbehol k československým jednotkám bojujúcim na strane západných spojencov. Po vojne hral a spieval dva roky v novo vzniknutom Armádnom umeleckom súbore Víta Nejedlého. Odtiaľ potom prešiel do Divadlá satiry, z neho do Divadla štátneho filmu, odtiaľ potom do Hudobného divadla v Karlíne, z neho si nakrátko odskočil do Divadla ABC, aby sa opäť vrátil do karlínskeho divadla. Od roku 1979 bol členom Divadla Semafor.
Karel Effa bol veľmi výrazný komediálny herec, ktorý za svoj život vytvoril niekoľko desiatok menších a epizódnych filmových rolí - napr. zloducha Pancho Kida vo vynikajúcej českej komédii "Limonádový Joe aneb Koňská opera," čierneho Gustava v známom Zemanovom filme "Ukradená vzducholoď" alebo strážcu pokladu v obľúbenom rozprávkovom filme "Pyšná princezna". Karel Effa po mnoho rokov pôsobil ako člen hereckého súboru Československého štátneho filmu, resp. Filmového štúdia na Barrandove, zahral si aj v Divadle na Fidlovačce, či v niekdajšom hudobnom divadle v pražských Nusliach, pôsobil aj v povojnovom Divadle satiry.
Okrem vystupovania v divadle a vo filme uskutočnil za svoj život na šesť tisíc zájazdových vystúpení, kde uplatnil svoj ľudový humor, hru na gitaru a spev trampských piesní.
Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2005

Majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien 2005 boli v poradí 29. majstrovstvá Južnej Ameriky v basketbale žien, ktoré organizovala Juhoamerická basketbalová konfederácia (CONSUBAQUET). Konali sa v meste Villavicencio, v departmente Meta, v Kolumbii v dňoch od 6.12. júla 2005, za účasti 7 tímov. Kolumbia bola organizátorom juhoamerického šampionátu žien štvrtýkrát, keď predtým hostila toto podujatie v rokoch 1967, 1984 a 1991. Zápasy sa odohrali v aréne Coliseo Alavaro Mesa de Villavicencio. Desiaty titul v rade a dvadsiaty celkovo získala , ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred domácou a . 
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia juhoamerických družstiev na Majstrovstvá Ameriky 2005, ktoré organizovala Dominikánska republika. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
Ruské národné hokejové mužstvo hráčov do 18 rokov

Ruské národné hokejové mužstvo hráčov do 18 rokov je mužstvo, ktoré reprezentuje Rusko na majstrovstvách sveta hráčov do 18 rokov v ľadovom hokeji.
Účasti na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov.
Rusko patrí v tejto kategórie medzi veľmi úspešné tímy so ziskom 9 medailí. &lt;br&gt;Získali - 3 zlaté medaily a ešte k tomu - 4-krát sa tešili zo zisku strieborných medailí a - 2-krát boli bronzoví v tejto kategórii.