burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Double album

Double album je štrnásty pôvodný štúdiový album Miroslava Žbirku z roku 2018. Autorom hudby je sám Miro, texty k slovenským piesňam vytvorili tiež sám, po jednej mu autorsky prispeli Kamil Peteraj a Jozef Urban. Anglické texty vytvoril Pete Brown. Na vokáloch na tomto albume spolupracovali Rachel Skleničková, Katarína Knechtová, Eddi Reader a Rob Cass. Nahrávanie prebehlo v londýnskych Abbey Road Studios. Manažérkou projektu bola Mirova manželka Katka Žbirková a na vytvorení videoklipov k vybraným skladbám pomohol Mirovi syn David Žbirka. Obálku na základe dojmov z nahrávania albumu vytvorila umelkyňa Mila Fürstová.
Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1960

Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1960 bol v poradí 3. turnaj majstrovstiev sveta vo volejbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB). Konal sa v dňoch od 29. októbra13. novembra 1960 v mestách: Rio de Janeiro, Belo Horizonte, Niterói, Santo André, Santos a Volta Redonda, v Brazílii, za účasti 10 tímov. Nováčikom turnaja bola štvorica družstiev: Argentína, Japonsko, Peru a Uruguaj. Už do skupín vyžrebované družstvo Paraguaja sa nakoniec turnaja nezúčastnilo. Zápasy finálovej skupiny sa odohrali v arénach Ginásio do Maracanãzinho s kapacitou 13 000 divákov a Ginásio do Caio Martins v Niterói. Titul tretíkrát v rade získal , ktorý sa vo finálovej skupine umiestnil pred a . Strieborné Japonsko získalo prvú medailu.
Turnaj žien sa organizoval spolu s turnajom mužov.
Yapeyú

Yapeyú je mesto nachádzajúce sa v provincii Corrientes v severovýchodnej Argentíne. Nachádza sa v departmente San Martín. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo 1 736 obyvateľov. Mesto leží na ľavom brehu rieky Uruguaj, ktorá ho oddeľuje od Brazílie. Yapeyú je známe tým, že sa tu v roku 1778 narodil José de San Martín, jeden z najvýznamnejších bojovníkov za nezávislosť nie len v Argentíne, ale aj celej Južnej Amerike.
Mesto bolo založené v roku 1626 misionármi z katolíckeho rádu Jezuitov, kedy tu bola založená jezuitská redukcia s názvom "Villa de Nuestra Señora de los Santos Reyes Magos y Yapeyú". V tej dobe tu žilo približne 7 000 indiánov z kmeňa Guaraníov, ktorí tu pracovali. Postupne sa táto redukcia stala významným poľnohospodárskym centrom celej oblasti. Miestne redukcie boli v 19. storočí zničené portugalským vojskom.
Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1962

Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1962 bol v poradí 4. turnaj majstrovstiev sveta vo volejbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB). Konal sa v dňoch od 13.25. októbra 1962 v mestách: Moskva, Leningrad, Riga a Kyjev, v Sovietskom zväze, za účasti 14 tímov. Už do skupín vyžrebované družstvá Indie a Turecka sa nakoniec turnaja nezúčastnili. Sovietsky zväz organizoval ženský svetový šampionát druhýkrát, predtým hostil toto podujatie v roku 1952, v Moskve. Zápasy finálovej skupiny sa odohrali v aréne Palác športu Lužniki s kapacitou 13 700 divákov. Titul získalo , ktoré sa vo finálovej skupine umiestnilo pred domácim tímom a zároveň obhajcom prvenstva zo a .
Turnaj žien sa organizoval spolu s turnajom mužov. Kvôli zavedeniu volejbalu na olympijských hrách v roku 1964 zmenila FIVB rok pôvodneho konania MS (1964) na rok 1962. A práve na tieto hry, ktoré hostilo Tokio, slúžil turnaj MS 1962 ako jedno z kvalifikačných podujatí. Kvalifikovali sa ne 2 najlepšie družstvá.
Železničná stanica Lipany

Železničná stanica Lipany je železničná stanica v Lipanoch. Leží na trati Košice – Muszyna. Stanica je vybavená systémom KVC na predaj vnútroštátnych aj medzinárodných lístkov.
S výstavbou železničnej trate sa začalo v apríli 1872. Z lipianskej stanice bol prvý osobný vlak do Prešova vypravený 2. mája 1873 o 4. hodine ráno. Počas Druhej svetovej vojny bola predĺžená pre dlhé transporty.
Na mieste stanice v minulosti pravdepodobne stál špitál.
ČTV

ČTV bola česká televízna stanica vysielajúca od 3. septembra 1990 do 31. decembra 1992. Bola nástupkyňou druhého programu Československej televízie.
Vznik.
V roku 1990 bol prvý program ČST premenovaný na F1 , druhý program ČST na ČTV v Česku resp. S1 na Slovensku. Zároveň vznikol aj tretí program ČST, známy ako OK 3. V júli 1991 vznikla Slovenská televízia a v januári 1992 Česká televízia, ktorá sa stala prevádzkovateľom vysielania kanála ČTV. ČT si vzala do správy programy ČTV a OK 3, STV zase S1 a TA 3. Stanica ČTV ukončila svoju prevádzku 31. decembra 1992 a od 1. januára 1993 bola nahradená kanálom ČT1
Zánik.
So zánikom Česko-Slovenska zanikla aj Česko-slovenská televízia. Nástupcom ČTV sa stala ČT 2.
Senianska mokraď

Senianska mokraď je geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny.
Vymedzenie.
Podcelok zaberá rovinaté územie v severovýchodnej časti Východoslovenskej roviny, v širšom okolí Senianskych rybníkov. Na severe krátkym úsekom susedí Zalužická pahorkatina, patriaca do Východoslovenskej pahorkatiny, zvyšné podcelky v okolí patria do Východoslovenskej roviny: západným smerom susedí Iňačovská tabuľa a Laborecká rovina, juhovýchodným smerom nadväzujú Kapušianske pláňavy. Na severe susedí Sobranecká rovina a Závadská tabuľa.
Chránené územia.
V centrálnej časti podcelku sa nachádzajú Senianske rybníky, ktoré sú národnou prírodnou rezerváciou. Ide o významnú ornitologickú lokalitu v rámci celej strednej Európy a svojím vedeckým a ochranárskym významom nadobudla medzinárodný charakter.
Osídlenie.
Rovinaté, no na značnej časti močaristé územie patrí medzi riedko osídlené oblasti, kde sa nachádza len niekoľko menších obcí. Ležia najmä v severnej časti a sú prepojené cestami III. triedy.
Doprava.
Južnou časťou územia vedie cesta II/555, spájajúca Michalovce a Veľké Kapušany.
Pruština (rozlišovacia stránka)

Pruština môže byť:
Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1967

Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1967 bol v poradí 5. turnaj majstrovstiev sveta vo volejbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB). Konal sa v dňoch od 25.29. januára 1967 v Tokiu, v Japonsku, za účasti iba 4 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Kórejskej republiky. Zápasy sa odohrali v aréne Nippon Budokan s kapacitou 13 000 divákov. Titul obhájilo domáce , ktoré sa v jedinej hranej skupine umiestnilo pred a .
Turnaj tiež slúžil ako jedno z kvalifikačných podujatí na Letné olympijské hry 1968, ktoré hostilo Mexiko City. Kvalifikovali sa ne 3 najlepšie družstvá.
Kontroverzia a bojkot.
Turnaj žien sa prvýkrát neorganizoval spolu s turnajom mužov, ten sa odohral už v roku 1966. V tom roku sa mal pôvodne konať aj tento ženský turnaj, malo ho v októbri hostiť Peru, bol však odložený kvôli stiahnutiu peruánskej organizatúry. Novým hostiteľom sa stalo Japonsko, ktoré dopredu avizovalo, že nebude vyvesovať vlaky a hrať hymny KĽDR a NDR. Mienilo ich tiež nazvať ako "Severná Kórea" a "Východné Nemecko", s čím zmienené krajiny nesúhlasili. Všetky krajiny vtedajšieho východného bloku na protest voči týmto japonským krokom turnaj bojkotovali. Z pôvodne avizovaných 11 tímov prišli nakoniec iba 4, okrem domáceho Japonska nikto z favoritov a osemdenný turnaj sa skrátil iba na 3 hracie dni. Bojkotujúce krajiny, ktorých družstvá už boli vyžrebované do jednotlivých skupín: KĽDR, NDR, Česko-Slovensko, Čína, Maďarsko, Poľsko a Sovietsky zväz.
Cíbik stepný

Cíbik stepný (lat. "Vanellus gregarius" staršie "Chettusia gregaria") je druh z čeľade kulíkovité. Obýva centrálnu palearktídu. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov cíbik stepný patrí medzi kriticky ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci a za obdobie posledných troch generácií (27 rokov) je predpokladaný viac ako 50% pokles. V Európe za rovnaké obdobie až o 80%. Prudký pokles o 40% bol zaznamenaný v rokoch 19301960 v severnom Kazachstane, v súčasnosti je z centrálneho Kazachstanu z výskumných plôch hlásený vzostup počtu hniezd.
Výskyt a stav na Slovensku.
Cíbik stepný je zriedkavým hosťom. V 20. storočí bol zaznamenaný v máji v roku 1962 pri Ľuboticiach a v júli 1971 na Zemplínskej šírave. V rokoch mapovania 1980 – 1999 bolo iba jedno pozorovanie koncom apríla 1995 pri Šebastovciach. Je to súčasne aj posledné známe pozorovanie zo Slovenska. V zozname vzácnych ornitologických pozorovaní podliehajúcich hláseniu Faunistickej komisii ani v zozname vzácnych a zriedkavých druhov vtákov databázového systému Birding Slovakia nie sú žiadne novšie záznamy. Po roku 2000 sa zmenilo aj zaradenie druhu podľa IUCN, od roku 2004 je zaradený medzi kriticky ohrozené druhy.
Iňačovská tabuľa

Iňačovská tabuľa je geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny.
Vymedzenie.
Podcelok zaberá rovinaté územie v severnej časti Východoslovenskej roviny, v priestore medzi Senianskymi rybníkmi a Zemplínskou šíravou. Na severe susedí Zalužická pahorkatina, patriaca do Východoslovenskej pahorkatiny, západným smerom leží Laborecká rovina a východným nadväzuje Senianska mokraď, obe patriace do Východoslovenskej roviny.
Osídlenie.
Rovinaté, no na časti močaristé územie patrí medzi riedko osídlené oblasti, kde sa nachádza len niekoľko menších obcí. Ležia tu Hažín, Jastrabie pri Michalovciach, Iňačovce a Senné.
Doprava.
V tejto časti územia vedú len cesty III. triedy, spájajúce tunajšie obce. Západne od Iňačovskej tabule vedie cesta II/555, spájajúca Michalovce a Veľké Kapušany.
Kostol svätej Márie Magdalény (Lipany)

Kostol svätej Márie Magdalény je rímsko-katolícky kostol, ktorý nechala postaviť Klára Sirmaiová v roku 1758 v Lipanoch. Nachádza sa v časti mesta menom Petrovenec, neďaleko vstupu do mesta smerom od Prešova.
V rokoch 1984 bol v tomto kostole zrekonštruovaný interiér aj exteriér. O dva roky na to, bola ku kostolu pribudovaná moderná zvonica.
Interiér.
Hlavný oltár pochádza z roku 1758 a je najstaršou časťou. Najvýraznejším prvkom je reliéf Márie Magdalény z tzv. tirolskej školy. V blízkosti reliéfu sa nachádzajú sochy svätého Michala a Rafaela archanjela. V časti nachádzajúcej sa pod Bohostánkom sa nachádza erb rodu Sirmaiovcov.
Čajka vidlochvostá

Čajka vidlochvostá (iné názvy: čajka Sabineho, čajka vidličnatochvostá; lat. "Xema sabini" staršie "Larus sabini") je druh čajky z čeľade čajkovité ("Laridae"). Hniezdi v arktíde, časť populácie tiahne Atlantickým oceánom na zimoviská na pobrežie juhozápadnej Afriky, preto sa len zriedkavo dostane do strednej Európy. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov čajka vidlochvostá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stabilná, v Európe je stúpajúca. Európska populácia tvorí približne 10% z celkovej.
Výskyt a stav na Slovensku.
V decembri v roku 1875 bola pri Lučenci zastrelená čajka trojprstá, omylom určená ako čajka vidlochvostá. Prvé akceptované pozorovanie zo Slovenska, schválené Faunistickou komisiou Slovenska i Maďarska, pochádza z 25. augusta 2001. Bol zdokumentovaný výskyt jedného dospelého jedinca v letnom šate na brehu Dunaja (riečny kilometer 1717), pri obci Kamenica nad Hronom.
Ochrana.
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 1840 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Externé odkazy.
Námestie svätého Martina

Námestie svätého Martina je námestie v Lipanoch.
História námestia.
V roku 1859 pri mohutnom požiari vyhorelo takmer celé námestie. Za kostolom sa nachádzala budova obecnej ľudovej školy. Objekt školy postavenej v roku 1875 je dodnes využívaný ako hotel a reštaurácia. V roku 1928 boli na námestí zriadené parky a odhalený pomník padlým v 1. svetovej vojne. V roku 1990 bolo námestie premenované z Gottwaldovho na Námestie sv. Martina. V roku 1997 bola ukončená prvá časť jeho rekonštrukcie.
Opis námestia.
Na jednotlivých popisných číslach sa nachádzajú tieto inštitúcie:
Zlá diera

Jaskyňa Zlá Diera (známa aj ako Lipovecká jaskyňa, alebo jaskyňa Zla džura) je prírodný útvar, vzdialený cca severne od obce Lipovce, približne 30 km západne od mesta Prešov. Ide o jedinú sprístupnenú jaskyňu na území Prešovského okresu. 
História.
Jaskyňa bola sprístupnená prvý raz v roku 1999. Vznikla v masíve vrchu "Buče", na pomedzí pohorí Bachureň a Branisko, na dolomitovej a vápencovej vrstve.
F1 (televízna stanica)

F1 (Federálny okruh jedna) bola televízna stanica Česko-slovenskej televízie, ktorá vysielala od 3. septembra 1990 do 31. decembra 1992. Bola nástupkyňou prvého programu Česko-slovenskej televízie.
Vznik.
V súvislosti s demokratickými zmenami v Česko-Slovensku po novembri 1989 došlo aj k zmene vysielacej štruktúry a názvu televíznych programov Česko-slovenskej televízie (ČST). Prvý program ČST bol od pondelka 3. septembra 1990 premenovaný na F1. V ten istý deň bol taktiež premenovaný aj druhý program ČST (ktorý bol koncipovaný ako národný program) na ČTV (Česká televize) v Česku, resp. na S1 (Slovenský okruh 1) na Slovensku. Dňa 1. júla 1991 vznikla Slovenská televízia (STV) a nahradila televízny program S1. Dňa 1. januára 1992 vznikla Česká televízia (ČT), ktorá sa stala prevádzkovateľom vysielania kanála ČTV. Od 1. januára 1992 tak Česko-slovenská televízia pre federálny okruh F1 vyrábala len spravodajstvo a publicistiku a ČT a STV dodávali ostatné programy.
Zánik.
So zánikom Česko-Slovenska zanikla aj Česko-slovenská televízia. Nástupkyňou F1 na Slovensku sa stala STV 2, v Česku ČT 2 (v roku 1994 jej frekvencie pripadli TV Nova).
OK 3

OK 3 bol tretí program Československej televízie. Stanica vysielala od 14. mája 1990 do 31. decembra 1992.
Vznik.
V roku 1990 bola k dispozícii tretia sada frekvencií, užívaná sovietskou televíziou pre sovietskych vojakov v Česko-Slovensku.
Program.
Program pozostával z preberaní vysielania svetových satelitných televízií, hlavne CNN, MCM, TV5, RTL, La Sept, RAI 1 a ďalších.
TA 3.
V júli 1991 bola založená slovenská verzia s podobným programom, TA 3. 
Zánik.
So zánikom Česko-Slovenska sa rozpadla aj Česko-slovenská televízia. Nástupcom OK 3 sa v Česku stala ČT3 (ČT 3 ukončil vysielanie 3. februára 1994 a 4. februára 1994 začala vysielať TV Nova), na Slovensku kanál TA 3 skončil vysielanie bez náhrady.
Cornelio Saavedra

Cornelio Judas Tadeo de Saavedra y Rodríguez (* 15. september 1759, Otuyo † 29. marec 1829, Buenos Aires) bol argentínsky politik, obchodník a vojak. Bol najvyšším predstaviteľom prvých dvoch revolučných argentínskych vlád po revolúcii z roku 1810.
Životopis.
Narodil sa v malej osade Otuyo v Hornom Peru (súčasná Bolívia). Bol obchodníkom a neskôr sa presťahoval do Buenos Aires, kde sa zapojil okrem obchodovania aj do politického života. Podieľal sa na Májovej revolúcii z roku 1810, čo bol začiatok boja za nezávislosť Argentíny od Španielska. 25. mája 1810 sa stal predsedom tzv. prvej chunty, čím sa stal formálne najvyšším predstaviteľom prvej argentínskej vlády. 18. decembra toho istého roku bola prvá chunta nahradená tzv. veľkou chuntou, kde si Saavedra udržal najvyššie postavenie. Patril však k umierneným členom vlády a musel tak čeliť veľkému tlaku radikálov. K zvrhnutiu chunty došlo dňa 23. septembra 1811, čím sa skončila politická kariéra Saavedru na čele Argentíny (na čele chunty však bol nahradený už 26. augusta).
Po svojom politickom páde musel čeliť perzekúcii zo strany svojich oponentov, čo viedlo k jeho exilu v Čile. Do Argentíny sa vrátil v roku 1814, kedy sa na západe krajiny usadil José de San Martín, ktorý tu pripravoval inváziu do Čile a umožnil Saavedrovi návrat na územie, ktoré mal pod kontrolou. Už o krátky čas potom, čo došlo k porážke politických oponentov Saavedru mu bola vrátená vojenská hodnosť a vyznamenania, no možnosť podieľať sa na vláde mu bola naďalej zakázaná. Zomrel v marci 1829 v Buenos Aires, kde je aj pochovaný. Kvôli nepokojnej situácii vo vtedajšej Argentíne mu nechal štátny pohreb zorganizovať guvernér provincie Buenos Aires Juan Manuel de Rosas až v januári 1830.
Juan Manuel de Rosas

Juan Manuel José Domingo Ortiz de Rozas y López de Osornio, známy ako Juan Manuel de Rosas (* 30. marec 1793, Buenos Aires † 14. marec 1877, Southampton) bol argentínsky politik a vojak. Bol dlhoročným guvernérom Provincie Buenos Aires v čase existencie Argentínskej konfederácie, vďaka čomu bol fakticky najvyšším predstaviteľom Argentíny, ktorej vládol ako diktátor. Svojimi oponentmi bol prezývaný ako "Caligula z Río de la Plata", zástancovia ho naopak chválili, že zachránil krajinu pred rozkladom.
Životopis.
Narodil sa v Buenos Aires v rodine chovateľov dobytka. Chovu dobytka sa venoval aj Juan Manuel a postupne sa vypracoval na jedného z najúspešnejších chovateľov v krajine. Neskôr sa zapojil aj do vojenskej služby a vyznamenal sa v bojoch proti indiánom v roku 1828, kedy sa stal všeobecne známym. Pôvodne patril k zástancom unitaristov, ktorí nesúhlasili s federalizáciou krajiny. Slabosť vlády z neho ale spravila zástancu federalizmu. V roku 1829 sa stal guvernérom Provincie Buenos Aires, no napriek príslušnosti k federalistom začal okamžite presadzovať tvrdú unitaristickú a autokratickú politiku. Pristúpil k potláčaniu ľudských práv a faktickej vojenskej pacifikácii celej krajiny. Vďaka tomu na čele krajiny nahradili dobytkári obchodníkov. V novembri 1832 skončilo jeho funkčné obdobie, čo Rosas využil na vojenské ťaženie proti indiánom na juh od Buenos Aires, v ktorom bol úspešný a rozšíril tak územie Provincie Buenos Aires o veľké územie. V roku 1835 sa tak stal znova guvernérom tejto provincie. Aj v druhom období svojej vlády pokračoval v rovnakej politike, ako pred tým. Presadzoval fakticky centralistickú vládu na čele s Buenos Aires a ako formálny federalista netoleroval žiadne náznaky skutočného federalizmu, či regionalizmu, ktoré by ohrozovali postavenie Buenos Aires. Rosas začal využívať vo veľkej miere propagandu a dokázal si vybudovať kult osobnosti. Postupne sa dostal do konfliktu aj s európskymi mocnosťami, ktoré dokonca voči nemu vojensky zasiahli. K nim sa pridali aj Bolívia a Uruguaj, ktoré tiež vyhlásili Argentíne vojnu. Rosas však postupne všetkých nepriateľov porazil, čo mu iba zvýšilo popularitu.
V roku 1848 Rosas uzatvoril znova hlavné obchodné rieky (čo bol dôvod aj predchádzajúceho zásahu európskych štátov). Tentoraz však táto situácia prekážala aj Brazílii, pre ktorú bolo riečne spojenie veľmi dôležité. Poškodená sa cítila aj provincia Entre Ríos, kde vládol guvernér Justo José de Urquiza. Urquiza vyzval Rosasa, aby rieky znova otvoril a aby bolo umožnené farmárom z jeho provincie obchodovať s inými štátmi. S tým však Rosas nesúhlasil. Urquiza chcel zabrániť znovuzvoleniu Rosasa, čo však Rosas taktiež odmietol akceptovať. Urquiza tak so svojou armádou zaútočil na vojsko, ktoré obliehalo Montevideo a toto konečne oslobodil. Následne vytiahol priamo proti Buenos Aires. Tu prekvapivo Rosas rýchlo strácal podporu. Urquiza tak 3. februára 1852 porazil Rosasa v bitke pri Caseros. V Buenos Aires následne Urquizovi vojaci povraždili stovky stúpencov Rosasa. Rosas následne odišiel do britského exilu, kde dožil.
Llamas with Hats

Llamas with Hats (slov. "Lamy v čiapkách") je krátka animovaná séria, ktorú vytvoril Jason Steele. Prvá epizóda bola vytvorená v roku 2009. Seriál obsahuje celkovo 12 epizód. Prvá časť predstavuje dve lamy, spolubývajúcich Carla a Paula. Celá séria sa nesie v štýle čiernej komédie. Existuje aj neoficiálny český dabing "Lamy v čepicích" v ktorom majú hlavné postavy mená Kája a Pája.
Zápletka.
Od prvej epizódy sa Carl vyvíja ako viac a viac nebezpečná lama, ktorá „mimo kamery“ vykonala strašné veci, ako vraždenie bábätiek a hromadenie ich rúk. Následky týchto činov je však (našťastie?) jediné, čo v seriáli vidíme, ako aj pohoršenie jeho družky Paula, ktorá vyniká najmä kričaním „Caaaaarl!“ po tom, čo sa dozvie o Carlových skutkoch.
Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1970

Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1970 bol v poradí 6. turnaj majstrovstiev sveta vo volejbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB). Konal sa v dňoch od 22. septembra do 2. októbra 1970 v mestách: Sofia, Burgas, Sevlievo a Varna, v Bulharsku, za účasti 16 tímov. Nováčikmi podujatia boli družstvá Kuby, Mexika a Mongolska. Zápasy finálovej skupiny sa odohrali o varnaskej aréne Dvorec na kulturata i sporta s kapacitou 6 000 divákov. Svoj štvrtý titul získal , ktorý sa vo finálovej skupine umiestnil pred obhajcom prvenstva z a . Bronzová KĽDR získala svoju prvú medailu.
Turnaj žien sa po jednoturnajovej prestávke opäť organizoval spolu s turnajom mužov. Turnaj zároveń slúžil ako jedno z kvalifikačných podujatí na Letné olympijské hry 1972, ktoré hostil Mníchov. Kvalifikovali sa ne 3 najlepšie družstvá.
Kvalifikácia.
Prvýkrát bol počet účastníkov obmedzený, a to na 16 družstiev.
Poznámka: Kórejská republika sa odmietla zúčastniť kvôli politickým problémom s Bulharskom, nahradilo ju Mongolsko.
Cicero Moraes

Cícero Moraes je brazílsky 3D dizajnér. Jeho najznámejšia práca v odbore je rekonštrukcia tváre svätého Antona Paduánskeho, ďalej náčelníka predinckej civilizácie - Pána zo Sipánu, rovnako ako siedmich ďalších svätých a dvoch katolíckych blahoslavených.
V oblasti veterinárnej starostlivosti digitálne navrhol a vymodeloval (ako prvý na svete) protézu pre korytnačku, papagája, hus a tukana, následne vytlačené technológiou 3D tlače. 
Moraes pracoval najnovšie v r. 2018 na rekonštrukcii podoby tváre svätej Zdislavy z Lemberku. Práca bola taktiež vytvorená s organizáciou Geo-cz a diecézou Litoměřice. Tvár svätice bola slávnostne odhalená 26. mája 2018 v Jablonnom v Podještědí.
Laborecká rovina

Laborecká rovina je geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny. Zaberá územie medzi Čečehovským kanálom a Dušou, južným smerom od Michaloviec.
Vymedzenie.
Podcelok zaberá rovinaté územie v strednej časti Východoslovenskej roviny, v širšom okolí rieky Laborec. Severným smerom ležia podcelky Východoslovenskej pahorkatiny, od východu Zalužická pahorkatina, Podvihorlatská pahorkatina, Laborecká niva a Pozdišovský chrbát, vymedzujúci severozápadný okraj. Západným smerom sa rozkladá Malčická tabuľa, južným Latorická rovina, juhovýchodným Kapušianske pláňavy a na východnom okraji nadväzuje
Senianska mokraď a Iňačovská tabuľa, všetko podcelky Východoslovenskej roviny.
Chránené územia.
V tejto časti Východoslovenskej roviny leží chránený areál Stretavka a prírodná rezervácia Raškovský luh.
Osídlenie.
Rovinaté územie patrí medzi stredne husto osídlené oblasti a v severnej časti leží i najväčšie mesto Východoslovenskej nížiny, Michalovce. Nachádza sa tu tiež pomerne veľa obcí, prepojených cestnou sieťou.
Doprava.
Prirodzenou dopravnou križovatkou sú Michalovce, kde sa križujú cesty I/18 a I/19, v trase ktorej vedie i európska cesta 50. Severo-južným smerom vedie cesta II/555, spájajúca Michalovce a Veľké Kapušany, južným okrajom i cesta II/552 (Oborín – Veľké Kapušany). Západnou časťou vedie železničná trať Trebišov – Humenné, južnou časťou trať Trebišov – Veľké Kapušany.
Bernikla veľká

Bernikla veľká alebo bernikla bielobradá ("Branta canadensis") je zúbkozobec, patrí do rodu Bernikla. Obýva nearktídu. Bola introdukovaná do Európy a postupne sa šíri. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov bernikla veľká patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je stúpajúci, u európskej populácii bol zaznamenaný nárast a v severnej Amerike bol za 40 rokov zistený štatisticky významný nárast o 1500%.
Výskyt a stav na Slovensku.
Prvý výskyt na území Slovenska pochádza z roku 1964, jeden samec bol pozorovaný na Senianskych rybníkoch. Neskôr bolo pozorovaných 5 jedincov na Sĺňave, od konca apríla do 15. mája v roku 1971. Na Slovensku zahniezdili iba polokrotké, vysadené páry v Nitre v parku v rokoch 1973 - 1977. Tieto hniezdiská už zanikli. Po roku 1980, v období mapovania, bol evidovaný výskyt znovu na Senianskych rybníkoch v roku 1985 aj v blízkosti Sĺňavy v apríli 1988. Okrem týchto dvoch pozorovaní bol druh pozorovaný v Karlovej Vsi v Bratislave v apríli 1987, od konca októbra až do novembra 1989 sa zdržoval jeden jedinec na vyrovnávacej nádrži vodného diela Veľká Domaša a na ramene rieky Moravy "Stará Morava - Lepňa" bol zaznamený kŕdeľ 30 jedincov v apríli 1993 v katastri Veľké Leváre. 
V 21. storočí bola znovu pozorovaná až po roku 2010. V zozname vzácnych ornitologických pozorovaní podliehajúcich hláseniu Faunistickej komisii je 22 záznamov a v zozname vzácnych a zriedkavých druhov vtákov databázového systému Birding Slovakia je 23 záznamov. Faunistická komisia Slovenskej ornitologickej spoločnosti BirdLife/Slovensko akceptovala nasledujúce hlásenia: 18. marca 2013 1 jedinec Zemplínska Šírava (Jovsa), 20.10.2013 1 krotký jedinec Kuchajda, (Bratislava), ktorý ostal aj do ďalšieho roka na štrkoviskách mesta a podobne ako bola vidieť bernikla veľká na Váhu v okolí Trenčína a Zamaroviec od 2. mája 2014 do 7. februára 2015.
Malčická tabuľa

Malčická tabuľa je geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny.
Vymedzenie.
Podcelok zaberá rovinaté územie v strednej časti Východoslovenskej roviny, a v rámci krajinného celku susedí na západe s rozsiahlou Ondavskou nivou, južným smerom nadväzuje Latorická a východným Laborecká rovina. Severným smerom leží Pozdišovský chrbát, ktorý je súčasťou Východoslovenskej pahorkatiny.
Chránené územia.
V tejto časti Východoslovenskej roviny leží prírodná rezervácia Slavkovské slanisko a národná prírodná rezervácia Kopčianske slanisko.
Osídlenie.
Malčická tabuľa patrí medzi stredne husto osídlené oblasti a mnohé obce sa sústreďujú v okolí cesty Trhovište – Oborín. Druhá línia sídiel prechádza východnou časťou podcelku.
Doprava.
Severným okrajom prechádza západo-východným smerom cesta I/19, v trase ktorej vedie i európska cesta 50. Na ňu sa pripájajú cesty III. triedy, no tiež cesta II/554, ktorá vedie z Trhovišťa južným smerom k Oborínu, kde sa pripája na cestu II/552. Rovinatým územím v severnej časti vedie i železničná trať Trebišov – Michalovce, východným smerom vedie trať Trebišov – Veľké Kapušany.
Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1974

Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1974 bol v poradí 7. turnaj majstrovstiev sveta vo volejbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB). Konal sa v dňoch od 13. do 27. októbra 1974 v mestách Mexiko City, Guadalajara, Monterrey, Puebla, Tijuana a Toluca, v Mexiku, za účasti dovtedy rekordných 23 tímov. Nováčikom podujatia bola pätica družstiev: Bahamy, Dominikánska republika, Filipíny, Kanada a Portoriko. Už do skupín vyžrebované družstvo KĽDR, bronzové z predchádzajúceho turnaja, sa nakoniec nezúčastnilo. Zápasy finálovej skupiny sa odohrali v Guadalajare. Svoj tretí titul získalo , ktorý sa vo finálovej skupine umiestnilo pred obhajcom prvenstva zo a .
Turnaj žien sa naposledy odohral spolu s turnajom mužov. Turnaj zároveň slúžil ako jedno z kvalifikačných podujatí na Letné olympijské hry 1972, ktoré hostil Montreal. Kvalifikovalo sa ne iba víťazné družstvo.
Mexiko bolo zvolené za organizátora MS v Sofii 25. septembra 1970, keď v hlasovaní zvíťazilo pred Uruguajom. Hlasovanie dopadlo pomerom hlasov v prospech Mexika. Tretí kanditát, Poľsko, stiahol svoju kandidatúru. Žrebovanie družstiev do skupín sa uskutočnilo 17. mája 1974. V priebehu MS sa konal aj kongres FIVB, na ktorom bolo schválených 10 nových členov FIVB: Barbados, Bermudy, Honduras, Island, Jemen, Južný Jemen, Katar, Malta, Nikaragua a Tanzánia. Členstvo bolo pozostavené Stredoafrickej republike.
Kvalifikácia.
Poznámka: Odstúpený tím Uruguaja nahradili Bahamy.
Nasadenie do výkonnostných košov.
Družstvá boli nasadené do nasledovných výkonnostných košov, ktoré boli určené podľa umiestnenia na predchádzajúcom turnaji MS:
Latorická rovina

Latorická rovina je geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny. Tvorí ju územie v širšom okolí rieky Latorica.
Vymedzenie.
Podcelok zaberá rovinaté územie v južnej polovici strednej časti Východoslovenskej roviny. Východný okraj vymedzuje štátna hranica s Ukrajinou, severným smerom ležia Kapušianske pláňavy, Laborecká rovina, Malčická tabuľa a Ondavská rovina. Západným smerom leží Trebišovská tabuľa a južne nadväzuje Bodrocká rovina a Medzibodrocké pláňavy.
Chránené územia.
Veľká plocha tejto časti Východoslovenskej roviny leží v Chránenej krajinnej oblasti Latorica, z maloplošných chránených území sa tu nachádza prírodná rezervácia Zatínsky luh a národné prírodné rezervácie Botiansky a Latorický luh.
Osídlenie.
Zátopové územie Latorickej nivy je celoplošne chráneným územím a mimo osídlenia na západnom okraji je neobývané. Nachádza sa tu niekoľko horární.
Doprava.
Severozápadným okrajom cesta II/552, z Veľkých Kapušian do Kráľovského Chlmca vedie Latorickou rovinou cesta II/555.
Manuel Dorrego

Manuel Críspulo Bernabé do Rego, známy ako Manuel Dorrego (* 11. jún 1787, Buenos Aires – † 13. december 1828, Navarro) bol argentínsky právnik a vojak, ktorý vykonával dvakrát funkciu guvernéra Provincie Buenos Aires. Počas jeho druhého mandátu v rokoch 1827 až 1828 bol guvernér Buenos Aires fakticky najvyšším predstaviteľom Argentíny. 
Životopis.
Narodil sa v Buenos Aires do rodiny portugalského obchodníka, neskôr študoval právo na Kráľovskej univerzite svätého Filipa v Santiagu. V Čile sa v roku 1810 aktívne zapojil do bojov za nezávislosť proti Španielom. Následne sa vrátil do Spojených provincii La Platy a pripojil sa k ich severnej armáde, ktorej velil Manuel Belgrano. V bojoch bol viackrát zranený. Otvorene sa postavil proti invázií portugalskej Brazílie do Banda Oriental (súčasný Uruguaj), kvôli čomu sa dostal do sporu s najvyšším predstaviteľom Spojených provincii La Platy Juanom Martínom de Pueyrredónom, ktorý Dorrega vyhnal z krajiny. Dorrego potom odišiel do exilu v USA.
Po nútenej rezignácii Pueyrredóna sa v roku 1819 Dorrego vrátil. Postupne vystriedal niekoľko politických a vojenských funkcii a v júni 1820 sa na niekoľko mesiacov stal dočasným guvernérom Provincie Buenos Aires. V USA sa z Dorrega stal veľký zástanca federalizmu a preto sa dostal rýchlo do opozície voči stále vplyvnejšiemu politikovi Bernardinovi Rivadaviovi, ktorý presadzoval centralizmus Buenos Aires. Po rezignácii Rivadaviu v júni 1827 dosiahol aj rezignáciu jeho nástupcu Vicenta Lópeza y Planesa a bol svojimi prívržencami presadený na post guvernéra Provincie Buenos Aires. Dorrego nechal rýchlo zrušiť ústavu a priznal provinciám autonómiu, čím okrem iného zanikla aj funkcia prezidenta. Dorrego ako guvernér najsilnejšej provincie sa tým pádom dostal fakticky na čelo Spojených provincii La Platy. Krajinu však preberal počas vojny s Brazíliou, v ktorej Spojené provincie definitívne stratili Uruguaj, čo vyvolalo nespokojnosť s Dorregom, ktorý podľa kritikov nemal prijať mierové podmienky presadené Veľkou Britániou. Práve tie totiž znamenali vytvorenie nezávislého Uruguaja. V roku 1828 sa do Buenos Aires vrátilo vojsko z neúspešného obliehania Montevidea, ktoré viedol Juan Lavalle. Dorrego bol zosadený 1. decembra 1828, no ešte pred tým radšej opustil Buenos Aires a snažil sa zorganizovať vlastné vojsko, ktoré by sa mohlo Lavalleovi postaviť. Lavalle ho však napriek tomu 13. decembra pri meste Navarro v Provincii Buenos Aires porazil a následne popravil. Pochovaný je v Buenos Aires.
Cizí zeď

Cizí zeď je pieseň ku kampani 1/10 od ONEMANSHOW Foundation. Pieseň mala premiéru 12. septembra 2018 na internetovej televízii Stream.cz vo videu "Odhalení skandálu prohrané sázky o Ferrari za 8 000 000 Kč". Na Youtube bol videoklip s piesňou nahraný o deň neskôr - 13. septembra 2018. Videoklip sa za niekoľko hodín umiestnil do kategórie Trendy. Po 3 týždňoch po vydaní mal klip na Youtube 3,3 milióna zhliadnutí.
Židovský cintorín v Lipanoch

Židovský cintorín v Lipanoch bol založený v prvej polovici 19. storočia. V súčasnosti nie je aktívny. Nachádza sa v ulici Poľná. Je známy aj ako nový židovský cintorín. Podľa Pamiatkového úradu SR cintorín vznikol okolo roku 1855.
Pred vznikom tohto cintorína miesta židovská obec pochovávala zosnulých na cintoríne v obci Brezovica. Od roku 1840 v meste pôsobilo pohrebné bratstvo (chevra kadiša). V roku 2005 uskutočnilo detašované pracovisko ÚZŽNO v Banskej Bystrici rekonštrukciu cintorína. Obsahuje asi 150 náhrobných kameňov, náhrobné kamene pochádzajú z polovice 19. storočia.
17. júla 2000 bol rozhodnutím MK SR-1610/99-400 vyhlásený za kultúrnu pamiatku.
Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1978

Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1978 bol v poradí 8. turnaj majstrovstiev sveta vo volejbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB). Konal sa v dňoch od 25. augusta do 6. septembra 1978 v mestách Leningrad, Minsk, Riga a Volgograd, v Sovietskom zväze, za účasti 23 tímov. Nováčikom podujatia bola štvorica družstiev: Fínsko, Juhoslávia, Taliansko a Tunisko. Už do skupín vyžrebované družstvo KĽDR sa nakoniec nezúčastnilo. Sovietsky zväz organizoval ženský svetový šampionát tretíkrát, predtým hostil toto podujatie v rokoch 1952 a 1962. Finálové zápasy sa odohrali vo Volgograde. Titul získala , ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad obhajcom prvenstva z .
Turnaj zároveň slúžil ako jedno z kvalifikačných podujatí na Letné olympijské hry 1980, ktoré hostila Moskva. Kvalifikovalo sa ne iba víťazné družstvo.
Kvalifikácia.
Poznámka: Odstúpené tímy Rumunska, Portorika, Egypta a Argentíny nahradili tímy Holandska, Talianska, Belgicka a Čile. Čile tiež odstúpilo, nahradilo ho Fínsko.
Nasadenie do výkonnostných košov.
Družstvá boli nasadené do nasledovných výkonnostných košov, ktoré boli určené podľa umiestnenia na predchádzajúcom turnaji MS:
Kapušianske pláňavy

Kapušianske pláňavy je geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny. Tvorí ju územie v širšom okolí rieky Uh, najmä južným smerom.
Vymedzenie.
Podcelok zaberá rovinaté územie vo východnej časti Východoslovenskej roviny. Východný okraj vymedzuje štátna hranica s Ukrajinou, severným smerom ležia Sobranecká rovina a Senianska mokraď. Západne sa rozkladá Laborecká rovina a južným smerom pokračuje Latorická rovina. Všetko sú to podcelky Východoslovenskej roviny.
Chránené územia.
Južný okraj územia zasahuje do Chránenej krajinnej oblasti Latorica, z maloplošných chránených území sa tu nachádza chránený areál Stretavka a Bešiansky polder, prírodná rezervácia Ortov a prírodná rezervácia Raškovský luh.
Osídlenie.
Rozsiahle územie Kapušianskych pláňav je stredne husto osídlenou časťou Východoslovenskej roviny. Obce sú rozložené pomerne rovnomerne a v strednej časti leží mesto Veľké Kapušany, ktoré dalo okolitému kraju pomenovanie.
Doprava.
Vo Veľkých Kapušanoch sa križujú dva významné cestné ťahy; zo severu na juh vedúca cesta II/555 a zo západu na východ smerujúca cesta II/552. Rovinatým územím vedie tiež železničná trať Bánovce nad Ondavou – Veľké Kapušany i širokorozchodná trať Užhorod – Haniska.
Medzibodrocké pláňavy

Medzibodrocké pláňavy sú geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny. Tvorí ju územie medzi riekou Latorica a hranicou s Maďarskom. Najvyšší vrch územia je Tarbucka, dosahujúca 
Vymedzenie.
Podcelok zaberá územie v južnej časti Východoslovenskej roviny. Východný okraj vymedzuje štátna hranica s Ukrajinou, južný hranica s Maďarskom. Severným smerom leží Latorická rovina, západným smerom nadväzuje Bodrocká rovina, oba podcelky Východoslovenskej roviny.
Delenie.
Na území Medzibodrockých pláňav sa nachádzajú dve časti:
Chránené územia.
Severná a západná časť územia zasahuje do Chránenej krajinnej oblasti Latorica, z maloplošných chránených území sa tu nachádzajú:
Osídlenie.
Nerovnomerné rozloženie sídiel v tejto časti Východoslovenskej roviny spôsobuje striedanie stredne husto osídlených a pomerne pustých oblastí. Vo východnej časti ležia mestá Kráľovský Chlmec a Čierna nad Tisou.
Doprava.
Centrálnou časťou prechádza zo Slovenského Nového Mesta k Čiernej nad Tisou cesta I/79, na ktorú sa v Kráľovskom Chlmci pripája cesta II/555 z Veľkých Kapušian. Južnou časťou vedie dôležitá železničná trať Košice – Čierna nad Tisou.
Bodrocká rovina

Bodrocká rovina je geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny. Tvorí ju územie popri rieke Bodrog, v blízkosti ktorej je aj najnižší bod Slovenska ().
Vymedzenie.
Podcelok zaberá územie v južnej časti Východoslovenskej roviny. Južný okraj vymedzuje štátna hranica s Maďarskom, východným smerom nadväzujú Medzibodrocké pláňavy a severným Latorická rovina a Trebišovská tabuľa, všetko podcelky Východoslovenskej roviny. Západným smerom sa nad rovinu dvíhajú Zemplínske vrchy.
Chránené územia.
Značná časť územia zasahuje do Chránenej krajinnej oblasti Latorica, z maloplošných chránených území sa tu nachádza chránený areál Boršiansky les a národná prírodná rezervácia Tajba.
Osídlenie.
V blízkosti Bodrogu leží niekoľko menších obcí, najväčším sídlom v oblasti je Streda nad Bodrogom. Veľká časť podcelku tvorí niva s často zaplavovaným územím, nevhodným na poľnohospodárske aktivity či bývanie.
Doprava.
Centrálnou časťou prechádza zo Slovenského Nového Mesta k Čiernej nad Tisou cesta I/79, v jej blízkosti vedie i dôležitá železničná trať Košice – Čierna nad Tisou.
Premier League 2018/2019

Premier League 2018/2019 bol 120. ročník najvyššej anglickej futbalovej súťaže. Súťaže sa zúčastnilo 20 tímov. Jej víťazom sa stal obhajca titulu Manchester City. Do Championship zostúpili Cardiff City, Fulham a Huddersfield.
Tabuľka.
Z - zápasy, V - výhry, R - remízy, P - prehry, G - skóre, +/- - rozdiel skóre, B - body, Š - šampión, ZO - zostup
Juan Ramón González de Balcarce

Juan Ramón Nepomuceno González Balcarce, známy ako Juan Ramón González de Balcarce (* 16. marec 1773, Buenos Aires – † 12. november 1836, Concepción del Uruguay) bol argentínsky vojak a politik, ktorý vykonával štyrikrát (1818, 1819 – 1820, 1820 a 1832 – 1833) funkciu guvernéra Provincie Buenos Aires. Počas jeho posledného mandátu bol guvernér Buenos Aires fakticky najvyšším predstaviteľom Argentíny.
Životopis.
Narodil sa v Buenos Aires do rodiny vojenského dôstojníka pôvodom zo španielskej Barcelony a miestnej matky. Politickej kariére sa venovali aj jeho mladší bratia, Antonio González de Balcarce bol na čele Spojených provincii La Platy v roku 1816 a Marcos González de Balcarce bol guvernérom Provincie Cuyo v roku 1812. Juan Ramón sa spočiatku venoval vojenskej kariére a vyznamenal sa v bojoch proti Britom v rokoch 1806 a 1807. Po Májovej revolúcii z mája 1810 sa zúčastnil vojenských výprav proti stúpencom monarchie do Horného Peru (súčasná Bolívia). Jeho politická kariéra sa začala v roku 1818 menovaním za guvernéra intendanta Intendancie Buenos Aires, kde vydržal pol roka. Do rovnakej pozície bol vymenovaný aj v marci 1819, pričom tento raz vo funkcii zotrval do februára 1820. Krátko potom sa Intendancia Buenos Aires pretransformovala na Provinciu Buenos Aires. Mesiac po jej vzniku, teda v marci 1820 sa stal na týždeň už jej tretím guvernérom.
Pridal sa na stranu federalistov a čoskoro sa stal podporovateľom Juana Manuela de Rosasa. Postupne pôsobil vo funkcii ministra vojny vo vládach guvernérov Buenos Aires Manuela Dorrega, Juana Josého Viamonteho a Juana Manuela de Rosasa. Po skončení funkčného obdobia Juana Manuela de Rosasa na poste guvernéra bol na jeho miesto zvolený práve Juan Ramón González de Balcarce, ktorý sa úradu ujal v decembri 1832. Oponenti Rosasa ale presadili jeho súdenie a tak bol González de Balcarce pod tlakom podporovateľov Rosasa, ktorí ho obviňovali, že sa podieľal na vyvolaní súdu voči Rosasovi. Zastupiteľstvo tak radšej pod tlakom verejnosti odvolalo v novembri 1833 Gonzáleza de Balcarceho z funkcie. Nakoniec bol uväznený aj González de Balcarce, po prepustení odišiel do Provincie Entre Ríos pod ochranu tamojšieho guvernéra Justa Josého de Urquizu. Po smrti boli jeho pozostatky prevezené do Buenos Aires, kde je pochovaný.
Manuel Vicente Maza

Manuel Vicente Maza (* 5. apríl 1779, Buenos Aires – † 27. jún 1839, Buenos Aires) bol argentínsky právnik a politik, ktorý vykonával v rokoch 1834 až 1835 funkciu guvernéra Provincie Buenos Aires. Počas jeho mandátu bol guvernér Buenos Aires fakticky najvyšším predstaviteľom Argentíny.
Životopis.
Narodil sa v Buenos Aires, študoval právo na Kráľovskej univerzite svätého Filipa v Santiagu de Chile. Od počiatku bol podporovateľom myšlienok nezávislosti na Španielsku a tak sa dostal do väzenia. Prepustený bol v roku 1815. Po svojom prepustení odišiel do Buenos Aires, kde sa začal venovať kariére v súdnictve. V roku 1816 začal svoju politickú kariéru, keď sa stal súčasťou Cabila (metského zastupiteľstva) v Buenos Aires. Postupne sa stal zástancom federalizmu a hlavne jedného z federalistických vodcov Juana Manuela de Rosasa. Stal sa pomerne radikálnym a tak bol kvôli svojim politickým aktivitám, vrátane pokusu o puč voči guvernérovi Martínovi Rodríguezovi, vyhnaný v roku 1823 do exilu. Neskôr sa mohol vrátiť, ale v roku 1829 sa zapojil opäť do príprav prevratu, tento raz voči guvernérovi Juanovi Lavalleovi a tak bol opäť poslaný do exilu. Potom, čo sa k moci oficiálne dostal Juan Manuel de Rosas, sa Maza vrátil do Buenos Aires a začal pracovať pre Rosasovu vládu. Po Rosasovom odchode z funkcie pokračoval vo funkcii ministerského predsedu vo vláde guvernéra Juana Ramóna Gonzáleza de Balcarca. O krátky čas sa ale Maza proti guvernérovi postavil spolu s ďalšími nespokojnými podporovateľmi Rosasa.
V roku 1833 tak pokračoval aj vo vláde ďalšieho guvernéra Juana Josého Viamonteho. Ale aj Viamonte bol po pár mesiacoch nútený rezignovať a na jeho miesto bol po dlhých diskusiách dočasne zvolený práve Maza ako najvyšší predstaviteľ súdnictva v Buenos Aires. Funkcie guvernéra Provincie Buenos Aires sa ujal 27. júna 1834. Na začiatku roka 1835 vyslal jedného z vodcov federalistov Facunda Quirogu, aby vyjednal mier medzi znepriatelenými argentínskymi provinciami. Quiroga bol ale počas svojej misie zavraždený, čo vyvolalo s Mazom veľkú nespokojnosť, ktorá vyvrcholila jeho nútenou rezignáciou v marci 1835. Nahradil ho jeho spojenec Rosas a Maza sa vrátil k svojej súdnej kariére, no už čoskoro sa prejavili rozpory aj medzi ním a Rosasom. V júni 1839 bol uväznený Mazov syn, ktorý bol obvinený, že pripravoval vraždu guvernéra Rosasa. Neskôr bolo zistené, že Mazov syn mal podporovať aj prípravu invázie argentínskych exulantov z Uruguaja. Na to odporučil sám Rosas Mazovi, aby radšej opustil Buenos Aires. Medzi tým však bola príprava vraždy a invázie zverejnené, Mazov syn popravený a sám Maza zavraždený príslušníkmi tajnej polície vo svojej kancelárii.
Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1982

Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 1982 bol v poradí 9. turnaj majstrovstiev sveta vo volejbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná volejbalová federácia (FIVB). Konal sa v dňoch od 13. do 25. septembra 1982 v mestách Lima, Arequipa, Ica, Chiclayo, Tacna a Trujillo, v Peru, za účasti 23 tímov. Nováčikom podujatia bola šestica družstiev: Austrália, Čile, Indonézia, Nigéria, Paraguaj a Španielsko. Neoficiálne sa ako 24. tím zúčastnilo aj druhé družstvo Peru. Peru bolo po Brazílii 1960 druhá juhoamerická krajina, ktorá hostila ženský svetový šampionát. Finálové zápasy sa odohrali v limaskej aréne Coliseo Amauta s kapacitou 20 000 divákov. Titul získala , ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad domácim . Strieborné Peru získalo svoju prvú medailu. , ktorý získal medailu na každom doterajšom turnaji, ktorého sa zúčastnil, obsadil až 6. miesto.
Turnaj zároveň slúžil ako jedno z kvalifikačných podujatí na Letné olympijské hry 1984, ktoré hostilo Los Angeles. Kvalifikovalo sa ne iba víťazné družstvo.
Majstrovstvám predchádzal v Buenos Aires kongres FIVB, ktorý na svojom jednaní rozhodol, že nasledujúce mužské MS bude organizovať Francúzsko a ženské MS Česko-Slovensko. Rozhodol taktiež, že sa počet účastníkov zmenší z 24 na 16 družstiev, ako aj schválil kvalifikačný kľuč pre postup na tieto záverečné turnaje.
Kvalifikácia.
Poznámky: 
Nasadenie do výkonnostných košov.
Družstvá boli nasadené do nasledovných výkonnostných košov, ktoré boli určené podľa umiestnenia na predchádzajúcom turnaji MS:
Konečné poradie.
Poznámka: Peru sa kvalifikovalo na Svetový pohár 1985. Čína mala na ňom účasť zabezpečenú ako víťaz LOH 1984.
Ondavská rovina

Ondavská rovina je geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny. Nachádza sa v západnej polovici krajinného celku, na dolnom povodí Ondavy.
Vymedzenie.
Podcelok zaberá rovinatú časť po oboch brehoch Ondavy a v rámci celku susedí na západe s Trebišovskou tabuľou, na juhu s Latorickou rovinou a na juhovýchode s Malčickou tabuľou. Severnejšie ležia podcelky Východoslovenskej pahorkatiny, na severovýchode Pozdišovský chrbát, na severe Ondavská niva, Vranovská pahorkatina a Toplianska niva.
Osídlenie.
Rovinaté územie poblíž rieky je osídlené najmä v línii hlavných ciest. Na severnom okraji leží mesto Vranov nad Topľou, na západnom okraji strednej časti Trebišov.
Doprava.
Na severnom okraji vedie Vranovom nad Topľou cesta I/18 (Prešov – Michalovce), cesta I/79 (Vranov nad Topľou – Slovenské Nové Mesto) smeruje popri rieke Ondave na juh. Rovnaké smerovanie, no východným brehom rieky má cesta II/554. Centrálnu časť križuje cesta I/19 (Košice – Michalovce), v koridore ktorej vedie európska cesta 50. Rovinaté územie využíva i železnica, konkrétne trate Prešov – Humenné, Trebišov – Michalovce, Trebišov – Vranov nad Topľou a Košice – Čierna nad Tisou.
Burt Reynolds

Burt Reynolds (* 11. február 1936, Lansing, Michigan, USA† 6. september 2018, Jupiter, Florida ) bol americký herec, režisér a producent. 
Za svoju kariéru získal celkom osemnásť nominácií, vrátane nominácie na Oscara a tridsať ocenení, vrátane cien Emmy alebo Zlatého glóbusu. Medzi jeho najúspešnejšie filmy patrí film "Hriešne noci" (1997) za ktorý získal nomináciu na 
Oscara za veľajšiu úlohu.
Tiež sa preslávil rolou Chubbyho v seriáli Volajú ma Earl.
ŠBK Šamorín

ŠBK Šamorín, oficiálne Šamorínsky basketbalový klub, je slovenský ženský basketbalový klub, pôsobiaci v meste Šamorín. Klub začal pôsobiť v extralige žien v sezóne 1994/95.
Prvý klubový basketbal sa viaže v Šamoríne k roku 1964, kedy vznikol klub TJ Slávia Šamorín. Pod hlavičkou ŠBK Šamorín pôsobí klub od roku 1991. Okrem extraligového tímu žien má tiež družstvá žiačok a mladších žiačok. V roku 2015 bola rekonštruovaná hala tímu, Športcentrum Samaria, ktorá pochádzala zo 70. rokov, a tak teraz vyhovuje predpisom FIBA.
História.
Sezóna 2023/24.
Šamorín sa kvalifikoval ako jeden z prvých štyroch tímov v extralige po základnej časti na Federálny pohár v basketbale žien, ktorý sa konal v januári 2024 v Piešťanoch. Vo štvrťfinále prehral so Žabinami Brno, v skupine o 5. – 8. miesto podľahol Ružomberku, na záver v súboji o 7. miesto Šamorínčanky podľahli tímu KP TANY Brno 44:63 a obsadili tak na turnaji ôsme miesto. Vo februári 2024 sa Šamorín zúčastnil Final 6 Slovenského pohára. Vo štvrťfinále vyhral nad Young Angels Košice 60:44, v semifinále podľahol Piešťanským Čajkám 40:77.
Hráčsky káder.
Súpiska hráčok v sezóne 2023/24.
"Aktuálna k 3. 11. 2023."
Identikit

Identikit je pokus o zostavenie portrétu hľadanej osoby na základe výpovedí svedkov, používaný v kriminalistickej praxi. Podoba tváre sa postupne skladá z jednotlivých segmentov (nos, oči a pod.), ktoré svedok vyberá z ponuky štandardných vzorov, kým celkový obraz nezodpovedá tomu, ako si dotyčného zapamätal. Pôvodne sa tvorbou identikitu zaoberali kresliari, neskôr ich nahradili špeciálne počítačové programy. Identikit používajú policajti pri vyšetrovaní, prípadne sa prostredníctvom masmédií obracajú na verejnosť so žiadosťou o identifikácii dotknutej osoby. Ako prvý použil túto metódu koncom päťdesiatych rokov detektív z Los Angeles Hugh C. McDonald.
Trebišovská tabuľa

Trebišovská tabuľa je geomorfologický podcelok Východoslovenskej roviny. Nachádza sa na západnom okraji krajinného celku a na jeho území leží v južnej časti jediná geomorfologická časť, Veľký vrch.
Vymedzenie.
Podcelok zaberá rovinatú oblasť v západnej časti Východoslovenskej roviny, od Vranova nad Topľou po Zemplínske vrchy a rieku Bodrog. V rámci celku susedí na juhu s Bodrockou rovinou, na juhovýchode nadväzuje Latorická a na východe Ondavská rovina. Na severe a západe leží Podslanská pahorkatina, ktorá je podcelkom Východoslovenskej pahorkatiny a na juhozápade sa vypínajú Zemplínske vrchy.
Osídlenie.
Táto časť Východoslovenskej roviny patrí medzi stredne husto osídlené a nachádza sa tu množstvo obcí. Na severnom okraji leží mesto Vranov nad Topľou, v strednej časti Sečovce a Trebišov.
Doprava.
Na severnom okraji vedie Vranovom nad Topľou cesta I/18 (Prešov – Michalovce), východným okrajom vedie južným smerom cesta I/79 (Vranov nad Topľou – Slovenské Nové Mesto). Západo-východným smerom vedie cesta II/552 a cesta I/19 (Košice – Michalovce), v koridore ktorej vedie európska cesta 50. Rozsiahlym podcelkom vedie tiež Železničná trať Prešov – Humenné, Michaľany – Trebišov – Michalovce, Trebišov – Vranov nad Topľou a Košice – Čierna nad Tisou.