burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Takaroa

Takaroa (iné názvy: Taka-roa, Takapua) je veľký atol v západnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Najbližším susedom je atol Takapoto smerom na juhozápad tým istým smerom je aj Tahiti ale vzdialený .
Geografia atolu.
Jeho lagúnu obklopuje pás nepravidelne roztrúsených väčších aj menších ostrovčekov po útesovom prstenci, ktorých vegetáciu tvoria väčšinou kokosové palmy a iné menšie tropické stromy alebo kry. Do lagúny vedie jediný splavný vstup na západe.
Z geologického hľadiska je to koralový atol na vrchole podmorskej sopky, ktorá je iba tesne pod hladinou. Tá má z oceánskeho dna na výšku a jej vek sa odhaduje na 55,5 až 58,2 mil. rokov.
História.
Prvou písomnou zmienkou o návšteve atolu je od holandských cestovateľov Willema Schoutena a Jacoba Le Maireho z roku 1616. Atol pomenovali „Zonderground Eiland“. Po nich to bol 19. mája 1722 Jakob Roggeveen. 
Potom to bol 12. júna 1765 John Byron, ktorý mu dal polynézske meno „Tioka“, v apríli 1774 ho James Cook zmieňuje ako „Tiokea“, a 30. júna 1797 James Wilson. 
Francúz Jules Dumont d'Urville sa k atolu priblížil v septembri 1838 a nasledujúci rok to bol Američan Charles Wilkes so zápisom 8. septembra 1839.
V 19. storočí sa ostrov stal francúzskym územím, vtedy mal 75 obyvateľov.
V súčasnosti je komunitným centrom osada "Teavaroa".
Ekonomika.
Na atole žije takmer 900 obyvateľov a týmto sa zaraďuje k najobývanejším atolom Francúzskej Polynézie. Ekonomika ostrova je postavená zväčša na pestovaní čiernych „tahitských“ perál na miestnych perlových farmách. Menšou zložkou príjmu je turistika a príjmy z produkcie kopry či rybolovu.
V roku 1986 bolo postavené letisko s dlhou pristávacou dráhou.
Demografický vývoj obývania atolu:
Fauna a flóra.
Na atole sa okrem typického morského vtáctva, jašteričiek, hmyzu a pavúkov nevyskytuje žiadny vzácnejší druh živočíchov. Pórovitý vápenec pôdy na nízkych atoloch južného Pacifiku neumožňuje udržanie dažďovej vody po dlhší čas. Tá mizne pomerne rýchlo a dáva šancu len pomerne odolnej a druhovo chudobnej vegetácii. Na Takapoto rastie krík Pemphis acidula (v polynézčine "miki-miki"), ktorý je pomerne tolerantný na soľ s veľmi ťažkým červenohnedým drevom a tvoriacim rozsiahly koreňový systém. Ďalšie často sa vyskytujúce rastliny sú Pandán a "Pisonia grandis".
Kokosové palmy boli v prvej polovici 19. storočia ešte pomerne vzácne. Neskôr začala ich intenzívna výsadba na výrobu kopry. Z ostatných plodín, ktoré slúžia najmä na obživu obyvateľstva, sú to taro, jam, sladké zemiaky a banány.
Administratívne začlenenie.
Geograficky patrí atol Ahe k subskupine ostrovov kráľa Georga (, ) spoločne s atolmi Manihi, Takapoto, Ahe a Tikei.
Mark Spoon

Markus Löffel (* 27. november 1966, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko – † 11. január 2006, Berlín, Nemecko), známy ako Mark Spoon alebo Spacy Trancer, bol nemecký dídžej, hudobník a hudobný skladateľ. Jeho umelecké priezvisko bolo doslovným prekladom jeho vlastného "löffel" a "spoon" ktoré sú nemeckým a anglickým výrazom pre "lyžičku". Na začiatku 90. rokov sa spolu s Rolf Ellmer - Jam El Marom spojili a vytvorili niekoľko hudobných projektov, vrátane Jam &amp; Spoon, Tokyo Ghetto Pussy alebo Storm. V roku 1992 dostal Mark v Nemecku ocenenie DJ roka. Ďalej produkoval rôzne remixy iných hudobných interpretov vrátane Mobyho. Stal sa veľmi populárnym na známom podujatí v Berlíne pod názvom Love Parade.
Medzi ich najväčšie hity patrí klubová hymna „Stella“, rádiové skladby so speváčkou Plavkou ako „Right In The Night“, „Find Me“, „Angel (Ladadi O-Heyo)“, „Kaleidoscope Skies“, „Don't Call It Love“ či zo spevákom Reou Garveyom „Be.Angeled“. 
11. januára 2006 bol Mark Spoon nájdený mŕtvy vo svojom berlínskom byte, príčinou smrti bol infarkt myokardu.
Vysielač Szabad-hegy

Vysielač Szabad-hegy sa nachádza v severozápadnom Maďarsku, na južnom okraji Győru.
Železobetónová veža vysielača, vysoká 103 metrov, sa nachádza na nevýraznom návrší, v juhovýchodnej časti mesta, v nadmorskej výške Pre mesto a jeho širšie okolie šíri rozhlasový a televízny signálu, ktorého presahy umožňujú ich príjem na juhozápadnom Slovensku, v západnom Rakúsku a na juhovýchodnej Morave. 
Vysielanie.
V súčasnej dobe je možné z vysielača prijímať:
Lykourgos (Arkádia)

Lykourgos (iné názvy: Lykurgos, Lykúrgos, Lykurg, (, ) je v gréckej mytológii syn Alea z Arkádie a Neairy, dcéry Perea.
Lykourgos syn a nástupca Alea, kráľa v arkádskej Tegee bol pravnuk slávneho Arkada, po ktorom bola pomenovaná Arkádia, krajina v strede Peloponézskeho polostrova. Po jeho otcovi Aleovi zase pomenovali arkádske mesto Alea. Jeho rodičia mali okrem neho aj synov Amfidama a Kéfea a dcéru Augé.
Antický autor Pausanias uvádza, že Lykourgos sa po nástupe na trón tvrdo vysporiadal s odpocami, ktorých vodcom bol kráľ Aréithoos z Boiótie. Podľa Homéra, Lykourgos zabil Aréithoa po nečakanom útoku v úzkom priesmyku, kde vojsko slávneho Aréithoa nemohlo využiť svoju početnú prevahu. Lykourgos mu potom zvliekol brnenie, ktoré v starobe daroval Ereuthaliónovi. Lykourgos sa oženil s Kleofylou, alebo s Eurynomou, s ktorou splodil synov, Ankaia, Epocha, Amfidamanta a Iasa.
Aréithoos, ako to uvádza Homér, bojoval proti Lykourgovi železným kyjom, podľa toho sa tieto mytologické postavy zaraďujú do doby najstarších nálezov železa v Grécku. (14. stor. pred Kr.)
Takapoto

Takapoto (iné názvy: Tua-poto, Oura) je atol v západnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Najbližším susedom je atol Takaroa ( smerom na severovýchod) a Tahiti je vzdialený na juhozápad.
Geografia atolu.
Jeho lagúnu obklopuje pás nepravidelne roztrúsených väčších aj menších ostrovčekov po útesovom prstenci, ktorých vegetáciu tvoria väčšinou kokosové palmy a iné menšie tropické stromy alebo kry. Do lagúny nevedie žiadny splavný vstup a voda s tou z okolitého oceánu sa v nej vymieňa len málo. Preto má vyššiu salinitu a bohatú biomasu fytoplanktónu.
Z geologického hľadiska je to koralový atol na vrchole podmorskej sopky, ktorá je iba tesne pod hladinou. Tá má z oceánskeho dna na výšku a jej vek sa odhaduje na 55,5 až 58,2 mil. rokov.
História.
Prvou písomnou zmienkou o návšteve atolu je od holandských cestovateľov Willema Schoutena a Jacoba Le Maireho z apríla roku 1616. Atol pomenovali „Zonderground Eiland“. Po nich to bol 19. mája 1722 Jakob Roggeveen a atolu dal meno „Schadelijk Eiland“. 
Ďalší návštevníci nasledujú v tomto poradí: 9. júna 1765 John Byron, ktorý mu dal polynézske meno „Uia“, 22. apríla 1816 ho do máp zakreslil Otto von Kotzebue a v septembri 1838 to bol Jules Dumont d'Urville, nasledovaný takmer presne o rok neskôr Charlesom Wilkesom so zápisom 3. septembra 1839.
V 19. storočí, keď sa ostrov stal francúzskym územím, mal 150 obyvateľov. Začína sa rozvíjať výroba kokosového oleja a kopry (cca 10 – 12 ton ročne v roku 1860). Počas obdobia britskej okupácie v roku 1879 tu postavili malé väzenie. V roku 1920 sa začal stavať maják, dokončený a slávnostne uvedený do prevádzky bol 11. novembra 1922 za prítomnosti koloniálneho správcu Ferrouceho.
Takapoto bol opakovane zasiahnutý hurikánmi, v rokoch 1903, 1958, 1982 a 1983, ktoré spôsobili veľké škody najmä na východnej časti atolu.
V súčasnosti je komunitným centrom osada "Fakatopatere", v ktorej sa sústredí väčšina populácie atolu. Zvyšok žije na malých „motu“, kde sa venujú najmä chovu perlorodiek.
Ekonomika.
Na atole žije približne 380 obyvateľov. Ekonomika ostrova je postavená zväčša na pestovaní čiernych „tahitských“ perál na miestnych perlových farmách. Menšou zložkou príjmu je turistika a príjmy z produkcie kopry či rybolovu.
Od roku 1973 je na atole postavené aj letisko s dlhou asfaltovou dráhou.
Fauna a flóra.
Vegetáciu atolu tvoria najmä umelo vysadené Kokosové palmy a krík "Pisonia grandis".
Trvale tu hniezdi endemický vzácny druh spevavého vtáka z čeľade trsteniarikovitých (lat. Acrocephalus caffer, ang. Tahiti Reed Warbler) a "Ptilope des Tuamotu "(,  – atolový ovocný holub)".
V lagúne sa vyskytuje niekoľko vzácnejších druhov mäkkýšov, napríklad "Tridacna maxima", "Pinctada margaritifera", "Arca ventricosa" a "Chama iostoma". Z tohto dôvodu je biotop atolu a lagúny klasifikovaný ako biologická rezervácia najvyššej dôležitosti od Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov (IUCN).
Administratívne začlenenie.
Geograficky patrí atol Takapoto k podskupine ostrovov kráľa Georga (, ) spoločne s atolmi Manihi, Takaroa, Ahe a Tikei.
Aréithoos

Aréithoos ("Aréithoos") môže byť v gréckej mytológii:
John Huston

John Huston (* 5. august 1906, Nevada, Missouri, USA – † 28. august 1987, Middletown, Rhode Island, USA) bol americký režisér, scenárista a herec.
Bol synom herca Waltera Hustona. Sám hral vo viac ako 50 filmoch.
Tikei

Tikei (iné názvy: Manu, Tikai alebo Tiku) je malý koralový ostrov v západnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Najbližším susedom je atol Takaroa ( smerom na severozápad) a Tahiti je vzdialený na juhozápad.
Geografia atolu.
Jeho lagúna zanikla zaplavením sedimentami a zarastením vegetáciou, ktorú tvoria zväčša umelo vysadené kokosové palmy
História.
Prvá písomná zmienka o návšteve atolu je od Jakoba Roggeveena z 18. mája 1722. Atol pomenovali „Carlshoff“. Ďalším návštevníkom bol 20. apríla 1816 Otto von Kotzebue, ktorý sa na ostrov vrátil aj 8. marca 1824.
V 19. storočí, keď sa ostrov stal francúzskym územím, na ňom v osade Tereporepo žilo 30 obyvateľov. Dnes je ostrov trvale neobývaný, len prechodne na neho zavítajú obyvatelia vedľajších atolov kvôli ťažbe kopry alebo lovu krabov.
Fauna a flóra.
Na ostrove sídli väčšia populácia rôznych vtákov, avšak ich počty alebo druhy nie sú presne zmapované.
Administratívne začlenenie.
Geograficky patrí atol Takapoto k subskupine ostrovov kráľa Georga (, ) spoločne s atolmi Manihi, Takaroa, Ahe a Takapoto.
Leóchares z Messénie

Leóchares (iné názvy: Leócharés, Leochares, "Leóchares/iný prepis:Leócharés") bol v roku 736 pred Kr. víťaz olympijských hier behu na jedno stadion.
Leóchares z Messénie zvíťazil v behu na jedno stadion na 11. olympijských hrách. Beh na jedno stadion bol jedinou disciplínou, v ktorej sa od založenia hier v roku 776 pred Kr. súťažilo. Hry sa o ďalšiu disciplínu, behu na dve stadiá (diaulos) rozšírili v roku 724 pred Kr. Prvým víťazom behu na dve stadiá bol Hypénos z Pisy. Vzdialenosť stadia (600 stôp) sa pohybovala približne od 175 do 200 metrov.
Aischines z Élidy

Aischines alebo Aischinés ("Aischines/iný prepis:Aischinés") bol v roku 760 pred Kr. víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion.
Aischines z Élidy zvíťazil v behu na jedno stadion na 5. olympijských hrách, v jedinej disciplíne, v ktorej sa od ich založenia v roku 776 pred Kr. súťažilo. Hry sa o ďalšiu disciplínu behu na dve stadiá (diaulos) rozšírili na olympijských hrách v roku 724 pred Kr. Prvým víťazom behu na dve stadiá sa stal Hypénos z Pisy. Vzdialenosť stadia sa pohybovala zhruba od 175 do 200 metrov (olympijské stadion 192,27 metra).
Art Bergmann

Art Bergmann (* 8. február 1953, Vancouver) je kanadský spevák a gitarista. V rokoch 1979-1980 viedol skupinu Young Canadians. V osemdesiatych rokoch bol členom niekoľkých ďalších skupín a v roku 1988 vydal svoj prvý sólový album nazvaný "Crawl with Me"; jeho producentom bol John Cale. Druhý album "Sexual Roulette" vydal o dva roky neskôr, potom "Art Bergmann" (1991) a "What Fresh Hell Is This?" (1995). Tieto tri albumy produkoval Chris Wardman. S ďalším albumom "Design Flaw" prišiel v roku 1998 a tentoraz sa na produkcii podieľal Peter J. Moore.
Above &amp; Beyond

Above &amp; Beyond je anglická dance skupina, ktorej členmi sú Jono Grant, Tony McGuinness a Paavo Siljamäki. Skupinu založili v roku 2000 a sú majiteľmi vydavateľstiev Anjunabeats a Anjunadeep. V hlasovaní Top 100 DJs Poll 2013 časopisu "DJ Magazine" obsadili 17. miesto.
Pomník Petra Michala Bohúňa

Pomník Petra Michala Bohúňa je národná kultúrna pamiatka nachádzajúca sa v bratislavskej mestskej časti Staré mesto na Rázusovom nábreží pred Slovenskou národnou galériou. Za národnú kultúrnu pamiatku bol vyhlásený 23. októbra 1963.
Pomník postavili v roku 1958 na pamiatku slovenského maliara Petra Michala Bohúňa (1882 – 1879). Postavený je v štýle realizmu a jeho autorom je akademický sochár Fraňo Štefunko.
Pomník Heinricha Justiho

Pomník s portrétnym reliéfom Heinricha Justiho je národná kultúrna pamiatka nachádzajúca sa v bratislavskej mestskej časti Staré mesto v Horskom parku. Za národnú kultúrnu pamiatku bol vyhlásený 23. októbra 1963.
Postavili ho v roku 1908 alebo 1909 z niekoľkých veľkých neotesaných blokov prírodného kameňa, ktoré dohromady tvoria umelé bralo. Na ňom sa nachádza bronzový reliéf mešťanostu Heinricha Justiho (1804 – 1878), na pamiatku ktorého bolo pomník postavený. Heinrich Justi je spoluzakladateľ Horského parku.
Autorom pomníka je známy bratislavský sochár Alojz Rigele.
Súčasťou pomníka je aj polkruhová terasa pred ním. Na opornom múre pod terasou bývala umiestnená tabuľa s maďarským pamätným nápisom. Tú však odstránili, ale inú so zodpovedajúcim slovenským textom dodnes nikto nedodal. Okolie pomníka a terasy pôvodne nebolo zarastené, takže bolo zďaleka viditeľné z protiľahlého svahu Malých Karpát.
Pomník inštalovali až dvadsať rokov po jeho smrti. 13. mája 1908 ho slávnostne odhalil (a odovzdal mestu) podpredseda Okrášľovacieho spolku Julius von Simonyi so slovami: „Je to práve 41 rokov, čo sa stal Justi mešťanostom nášho mesta a s ním začala v jeho dejinách nová éra! Justi bol nielen výnimočný mešťanosta, ale aj tvorca Horského parku a zakladateľ nášho Okrášľovacieho spolku. Okrem nezničiteľných spomienok a okrem jeho diela vlastníme iba jeho jednu skromnú fotografiu, podľa ktorej vytvoril Alojz Rigele Justiho železnú podobu.
Arthur Wellesley

Arthur Wellesley môže byť:
Richard Kaufmann

Richard Kaufmann alebo aj Richard Kauffmann (: ריכרד קאופמן, žil 1887–1958), bol nemecko-židovský, neskôr izraelský architekt a urbanista.
Život.
Narodil sa roku 1887 vo Frankfurte nad Mohanom, kde študoval maľovanie na tamojšej Kunstakademie, potom architektúru na Grossherzogliche Hochschule v Darmstadte. V roku 1909 začal študoval maľbu v ateliéri Hansa von Hayeka v Dachau a na Königlich Bayerische Technische Hochschule v Mníchove. Po štúdiách sa začal zaoberať projektovaním zahradných miest.
Pôsobil ako urbanista a architekt v Nemecku a Nórsku. Roku 1920 sa však usídlil vo vtedajšej mandátnej Palestíne a začal pracovať pre Židovskú agentúru. Navrhoval celý rad novo zakladaných židovských osád v 20. a 30. rokoch 20. storočia. Jeho najznámejším dielom je dedina Nahalal z roku 1921, navrhnutá na prísne kruhovom pôdoryse, kde je kruhovému tvaru podriadená nielen orientácia usadlostí okolo centrálneho priestoru ale aj jednotlivé poľnohospodárske pozemky rozbiehajúce sa od neho do okolitej krajiny. Neďaleko odtiaľ projektoval Kaufmann aj novo budované židovské mesto Afula, navrhnuté ako potenciálne veľkomestské centrum (tento cieľ však Afula nedosiahla).
Okrem urbanistického plánovania sa podieľal aj na mnohých menších architektonických dielach ako boli obytné domy v Jeruzaleme a Tel Avive. Richard Kaufmann bol stúpencom moderny, konkrétne bauhausu a funkcionalizmu. Patrí medzi hlavných predstaviteľov generácie tvorcov Bieleho Mesta - centrálnej časti Tel Avivu s koncentráciou funkcionalistickej architektúry zapísanej na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.
Zomrel v roku 1958 ako sedemdesiatročný a je pochovaný na jeruzalemskom cintoríne Har ha-Menuchot.
Majstrovstvá Strednej Ameriky a Karibiku v softbale mužov 2014

Majstrovstvá Strednej Ameriky a Karibiku v softbale mužov 2014 boli v poradí 16. Majstrovstvá Strednej Ameriky a Karibiku v softbale mužov, ktoré organizuje Stredoamerická a karibská softbalová konfederácia (CONCACAS). Konali sa v meste Cali, v Kolumbii v dňoch od 25. apríla3. mája 2014, za účasti 12 tímov. Pôvodne sa malo na turnaji predstaviť aj družstvo . Zápasy sa hrali na štadióne: Estadio de Softbol Simon Carbonell Townsend s kapacitou 1 900 divákov, ktorý bol postavený v roku 2013 kvôli Svetovým hrám v Cali. Titul obhájila softbalová reprezentácia Venezuely.
Tieto majstrovstvá boli zároveň kvalifikáciou na tohtoročný softbalový turnaj Stredoamerických a karibských hier 2014, ktorý sa uskutoční v mexickom Veracruze. Kvalifikovalo sa naň 5 najlepších družstiev.
Vigdís Finnbogadóttir

Vigdís Finnbogadóttir (* 15. apríl 1930, Reykjavík, Island) je islandská politička, v rokoch 1980 – 1996 bola štvrtým islandským prezidentom. Stala sa prvou prezidentkou v Európe a vôbec prvou ženskou hlavou štátu na svete zvolenou v demokratických voľbách.
Životopis.
Študovala na univerzite v Grenobli a na Sorbone francúzsku literatúru, potom v Kodani a na islandskej univerzite dejiny divadla.
Pracovala v divadelníctve a vyučovala francúzštinu, neskôr sa stala známou ako aktivistka bojujúca proti ozbrojeným silám Spojených štátov so sídlom na územiach Islandu a vyžadujúca vystúpenie Islandu z NATO ("Ísland úr NATO, herinn burt").
Po zvolení za prezidentku pracovala na vytvorení dobrého mena svojej krajiny v zahraničí. Po odchode z funkcie sa podieľala na rôznych medzinárodných mierových projektoch, dodnes je vyslankyňou dobrej vôle UNESCO.
Čečeľnyk

Čečeľnyk (; ) je sídlo mestského typu na Ukrajine v Čečeľnyckom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 5187 obyvateľov.
Petr Janda (architekt)

Petr Janda (* 5. január 1975, Zlín) je český architekt.
Vyštudoval Strednú priemyselnú školu stavebnú v Zlíne, Fakultu architektúry ČVUT v Prahe (1993-2001), diplom obhájil v ateliéri prof. Jana Bočana. V rokoch 1997-2003 pokračoval v štúdiu na AVU Praha v Škole monumentálnej tvorby prof. Aleša Veselého.
Pracoval najprv v ateliéri A 69 architekti, potom sa stal zakladajúcim členom ateliéru sporadical, od marca 2008 má vlastné štúdio brainwork. Od apríla 2011 je členom predstavenstva Českej komory architektov.
Epochos

Epochos ("Epochos") môže byť v gréckej mytológii:
Amfidamas

Amfidamas ("Amfidamas") môže byť v gréckej mytológii:
Niau

Niau (alebo Fakaau) je malý atol v západnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Najbližším susedom je atol Toau ( smerom na severovýchod) a centrálny ostrov Tahiti je vzdialený približne na juhozápad.
Geografia atolu.
Atol má takmer kruhový tvar, najmä jeho lagúna. Má iba na dĺžku a na šírku. Jeho lagúna je úplne uzatvorená, bez akéhokoľvek spojenia s okolitým oceánom. Preto má podstatne vyššiu salinitu a nezvykle zelenú farbu.
Z geologického hľadiska je to koralový atol, umiestnený na vrchole podmorskej sopky, ponorenej len tesne pod hladinu mora. Sopka z oceánskeho dna na výšku meria a jej vek sa odhaduje na 56,8 až 59,3 mil. rokov.
Dejiny.
Prvý Európan, ktorý atol navštívil a je o tom písomná zmienka, bol španielsky moreplavec Pedro Fernandes de Queirós v roku 1606. Atol pomenoval „La Decena“.
Ďalším bol až o viac ako dve storočia ruský moreplavec a cestovateľ Faddej Faddejevič Bellinsgauzen, 18. júla 1820. Atol pomenoval „Greig“.
V 19. storočí, keď sa Niau stal francúzskym územím, mal asi 30 obyvateľov. Vďaka zachovaniu tropickej vlhkej vegetácie má v rámci Francúzskej Polynézie výnimočný ekosystém.
V súčasnosti je hlavným komunitným centrom osada "Tupana", situovaná na severovýchode prstenca atolu, kde žijú prakticky všetci obyvatelia atolu.
Ekonomika.
Na atole žije okolo 200 obyvateľov. Ekonomika ostrova je postavená zväčša na produkcii citrusových plodov, kopry a rybolovu.
Demografický vývoj:
Atole disponuje aj letiskom s asfaltovou dráhou.
Fauna a flóra.
Ostrov je domovom aj vzácneho endemického a kriticky ohrozeného vtáka "Tuamotu Kingfisher" (Todiramphus gambieri) z čeľade rybárikovitých (Alcedinidae). Živí sa najmä hmyzom, chrobákmi a drobnými plazmi. V tahitčine ho volajú "ote'ute'u".
Trvale tu hniezdi aj endemický druh vzácneho spevavého vtáka z čeľade trsteniarikovitých (lat. Acrocephalus caffer, ang. Tahiti Reed Warbler).
Aj vďaka atolu Niau, na ktorom sa vyskytuje tento vzácny a ohrozený druh zvieraťa, je komunita Fakarava klasifikovaná UNESCOm ako Rezervácia biosféry. Znamená to, že pre dané územie platia zvláštne predpisy, ktorými sa riadi prístup na atol a využívanie jeho zdrojov.
Bežnou vegetáciou na atole je nízky ker miki-miki (Pemphis acidula), kahaia (Guettarda speciosa), kokosová palma, ktorá bola intenzívne vysádzaná po celej Francúzskej Polynézii v prvej polovici 19. storočia s cieľom ťažiť kopru. Z ostatných plodín, ktoré slúžia najmä na obživu obyvateľstva, sú to taro, jam, sladké zemiaky a banány. Kvôli uzavretej lagúne a špecifickým podmienkam sa na ostrove darí aj citrusovému ovociu, ktorý je jednou z významných položiek finančného príjmu obyvateľov atolu.
Administratívne a geografické členenie.
Geograficky patrí atol Niau k Palliserovým ostrovom. Tie tvoria ešte atoly Fakarava, Toau, Arutua, Apataki, Kaukura, Mataiva, Tikehau, Rangiroa a Makatea.
Administratívne je atol členom komunity Fakarava, kde patria ešte atoly Aratika, Kauehi, Raraka, Taiaro a Toau.
Vysielač Dalos-hegy

Vysielač Dalos-hegy sa nachádza v severozápadnom Maďarsku, na južnom okraji Šopronu.
Železobetónová veža vysielača, vysoká 165 metrov, sa nachádza na rovnomennom vrchu, asi 2 km južne od mesta, v nadmorskej výške Pre mesto a jeho širšie okolie šíri rozhlasový a televízny signál, ktorý je vďaka polohe vysielača možné prijímať v západnom Rakúsku, na juhovýchodnej Morave a na veľkej časti juhozápadného Slovenska.
Vysielanie.
V súčasnej dobe je možné z vysielača prijímať:
Majstrovstvá Spoločenstva národov vo vodnom póle 2014

Majstrovstvá Spoločenstva národov vo vodnom póle 2014 boli v poradí 3. Majstrovstvá Spoločenstva národov vo vodnom póle, ktoré organizuje Federácia Hier Spoločenstva národov (CGF). Konali sa od 5.12. apríla 2014 v Aberdeene, v Škótsku, za účasti 7 mužských a 5 ženských tímov. Šiesty tím žien, sa z turnaja odhlásil. Nováčikmi turnaja boli družstvo mužov Škótska a družstvo žien Walesu. Všetky zápasy sa hrali v novovybudovanom Aberdeen Sports Village Aquatics Centre. Obe reprezentácie Anglicka získali premiérovo titul.
Toau

Toau (iné názvy: Pakuria, Taha-a-titi) je veľký atol v západnej časti súostrovia Tuamotu v rámci Francúzskej Polynézie. Najbližším susedom je atol Fakarava ( smerom na juhovýchod) a centrálny ostrov Tahiti je vzdialený približne na juhozápad.
Geografia atolu.
Atol má oválny tvar, s veľmi tenkým prstencom k pomere k celkovej rozlohe. Má iba na dĺžku a na šírku. Jeho lagúna má niekoľko splavných vstupov, najväčší a najširší (cca 600 metrov) je na západe. Prstenec atolu je, podobne ako u atolu Fakarava, z južnej a juhozápadnej strany uzatvorený koralovým útesom, umiestneným iba tesne na úrovni hladiny oceánu. Zo severnej a severovýchodnej strany tvorí prstenec atolu takmer súvislý pás súše s vegetáciou, prerušovaný plytkými prieplavmi, alebo už vyššie spomenutým hlavným prieplavom.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka je od známeho objaviteľa a výskumníka Jamesa Cooka z 19. apríla 1774.
V 19. storočí, keď sa Niau stal francúzskym územím, mal asi 90 obyvateľov.
V súčasnosti je hlavným komunitným centrom osada "Maragai", situovaná na severovýchodnom páse súše prstenca atolu. Ďalšia menšia osada je na severozápade atolu.
Ekonomika.
Na atole žilo v roku 2002 okolo 24 obyvateľov. Obývanosť ostrova kolíše, väčšina obyvateľov sa za prácou a lepšími podmienkami presťahovala na blízky atol Fakarava, alebo na Tahiti. Ekonomika ostrova závisí od príjmov z turistiky, produkcie kopry a rybolovu.
Fauna a flóra.
Atol je v rámci komunity Fakarava klasifikovaný ako súčasť Rezervácie biosféry UNESCO. Znamená to, že pre dané územie platia zvláštne predpisy, ktorými sa riadi prístup na atol a využívanie jeho zdrojov.
Bežnou vegetáciou na atole je nízky ker miki-miki (Pemphis acidula) a kokosová palma, ktorá bola intenzívne vysádzaná po celej Francúzskej Polynézii v prvej polovici 19. storočia s cieľom ťažiť kopru.
Administratívne a geografické členenie.
Geograficky patrí atol Toau k Palliserovým ostrovom. Tie tvoria ešte atoly Fakarava, Niau, Arutua, Apataki, Kaukura, Mataiva, Tikehau, Rangiroa a Makatea.
Administratívne je atol členom komunity Fakarava, kde patria ešte atoly Aratika, Kauehi, Raraka, Taiaro a Niau.
Majstrovstvá Spoločenstva národov vo vodnom póle

Majstrovstvá Spoločenstva národov vo vodnom póle sú medzinárodné podujatie národných družstiev vo vodnom póle krajín Spoločenstva národov, ktoré organizuje Federácia Hier Spoločenstva národov (CGF). Konajú sa v súvislosti s Hrami Spoločenstva národov, hoci nie sú v oficiálnom programe hier. Organizujú sa so 4-ročnou periodicitou, vždy pred organizáciou Hier Spoločenstva národov.
Prvé majstrovstvá sa uskutočnili v roku 2002, v mužskej aj ženskej kategórii zároveň. V roku 2010 (samotné Hry spoločenstva národov sa konali v indickom Dillí) sa turnaj neuskutočnil. Na prvých dvoch turnajoch dominovali družstvá Austrálie, na treťom turnaji zvíťazili obe reprezentácie Anglicka.
Evan Taubenfeld

Evan David Taubenfeld (* 27. jún 1983, Baltimore, Maryland, USA) je americký spevák, skladateľ a producent. Známejší je ako hlavný gitarista a vokalista kanadskej speváčky Avril Lavigne. Jeho debutový album vyšiel 18. mája 2010 vo vydavateľstve Warner Bros. Records pod názvom "Welcome to the Blacklist Club".
Život.
Narodil sa v meste Baltimore, Maryland, Markovi a Amy Taubenfeldovým, ktorí v tom čase rozbiehali cateringovú spoločnosť. Má dvoch súrodencov, mladšie brata Drewa (narodený v r. 1984), ktorý je známy ako gitarista z formácie Selena Gomez &amp; The Scene, a mladšiu sestru Annie (narodená v r. 1990). Je žid a študoval na McDonogh School. Na gitare sa naučil hrať sám a pôsobil v kapele s názvom Spinfire.
Kariéra.
Josh Sarubin pozval Evana na konkurz, kde hľadal členov kapely pre novoobjavený talent Avril Lavigne. Konkurzom prešiel a stal sa jej gitaristom a podieľal sa aj na tvorbe skladieb na jej prvých troch albumoch (napr. "Hot", "Don't Tell Me", "Innocence", atď.). V septembri 2004 dostal svoj vlastný kontrakt. V roku 2008 produkoval dve skladby na debutovom albume rapera Tyga.
Jeho prvým synglom bola skladba "Boy Meets Girl" v marci 2009. Dostal tiež rolu v seriály "Private", kde stvárnil Blakea Pearsona a jeho skladba "Evan Way" sa stala soundtrackom k seriálu. Jeho album "Welcome to the Blacklist Club" napokon vyšiel v roku 2010. V tom istom roku spolupracoval aj na štvrtom štúdiovom albume Avril Lavigne Goodbye Lullaby a hosťoval na jej skladbe "Push". V roku 2012 produkoval skladby pre Japonskú skupinu Stereopony. 
V súčasnosti spolupracuje s Mighty Seven Songs, čo je hudobné vydavateľstvo, ktoré vzniklo spojením Songs Publishing a Crush Managment.
Diskografia.
Single.
"Boy Meets Girl" (2009)
"Merry Swiftmas (Even Though I Celebrate Chanukah)" (2009)
"Pumpkin Pie" (2010)
"Best Years Of Our Lives" (feat. Avril Lavigne) (2011)
"Song 1" (2012)
"Clare" (2013)
"Still In Love Somehow" (2013)
Filmografia.
2003: 
2007: KAYA
2009: Private
Jan Zajíc

Jan Zajíc (* 3. júl 1950, Vítkov - † 25. február 1969, Praha) bol český študent, ktorý spáchal samovraždu podľa vzoru Jana Palacha v deň 21. výročia komunistického puču vo februári 1969 na Václavskom námestí v Prahe. Upálil sa na protest proti okupácii Československa vojskami Varšavskej zmluvy.
Životopis.
Narodil sa vo Vítkove pri Opave v rodine predavača a učiteľky. Od roku 1965 študoval na Strednej priemyselnej škole železničnej v Šumperku. Počas štúdia sa zaujímal o literatúru i poéziu, sám sa pokúšal písať básne. Počas Pražskej jari s nadšením podporoval uvoľnenie v spoločnosti. 
Po samoupálení Jana Palacha sa zúčastnil na protestnej hladovke (na Václavskom námestí v Prahe v stane pri studni, stráženej príslušníkmi SNB, ktorí rozháňali okoloidúcich záujemcov o vystavený text), ktorú ukončil v deň Palachovho pohrebu. Približne o mesiac neskôr, sklamaný pokračujúcou normalizáciou aj tým, že Palachov čin nepriniesol žiadnu dlhodobejšiu reakciu v spoločnosti, rozhodol sa Jana Palacha nasledovať. V deň výročia komunistického prevratu 25. februára 1969 sa vydal vlakom do Prahy. V hornej časti Václavského námestia sa toho dňa asi o pol druhej popoludní v prejazde domu čp. 39 polial benzínovým čističom a zapálil. Už sa mu však nepodarilo z prejazdu vybehnúť na námestie, po niekoľkých krokoch spadol na zem a vzápätí zomrel.
Štátna bezpečnosť zabránila, aby bol Zajíc pochovaný v Prahe, pretože sa obávala ďalších demonštrácií, podobne ako v prípade Jána Palacha. Jeho pozostatky boli prevezené do rodného Vítkova, kde bol 2. marca 1969 pochovaný.
V liste, ktorý zanechal na rozlúčku, stálo:
Až po nežnej revolúcii bol na ploche námestia pred Národným múzeom zriadený prostý pomník na Palachovu a Zajícovu pamiatku. V rodnom Vítkove po ňom bolo pomenované námestie a na pražskej Letnej bývalá Komsomoľská ulica. V Šumperku bolo po ňom pomenované námestie, ktoré sa nachádza v areáli bývalých sovietskych kasární.
V roku 1998 dostal čestnú Medailu T. G. Masaryka "Masarykovho demokratického hnutia" za vernosť jeho odkazu a vzápätí od prezidenta Václava Havla Rad T. G. Masaryka in memoriam.
Vedecká práca

Vedecká práca môže byť:
Amfidamas (syn Alea)

Amfidamas ("Amfidamas") je v gréckej mytológii syn Alea, kráľa arkádskej Tegee a jeho manželky Kleobulé.
Amfidamas sa do mýtov zapísal ako účastník nebezpečnej výpravy Argonautov. Podľa antického autora Hygina sa synovia kráľa Alea, Amfidamas a Kéfeus pod vedením Iasóna vypravili spolu s ďalšími gréckymi hrdinami do ďalekej Kolchidy za zlatým rúnom. Účastníci tejto slávnej výpravy potom nielenže dosiahli svoj cieľ, ale sa aj všetci šťastne vrátili domov.
Marc Almond

Marc Almond (narodený Peter Mark Sinclear Almond, * 9. júl 1957, Southport, Spojené kráľovstvo) je britský spevák, skladateľ a herec. Vo svojej hudbe miešal new wave sa synthpopom, popom a dancom. Preslávil sa najmä členstvom vo vplyvnej kapele Soft Cell, s ktorou mal i niekoľko hitov. Kapela ovplyvnila hudobníkov ako Pulp, Blur, Pet Shop Boys alebo Divine Comedy. On sám sa nechal ovplyvniť hudbou, ktorú počúvali rodičia. Medzi túto hudbu patrí Chubby Checker, Eartha Kitt alebo Dave Brubeck. Neskôr už ako teenager, keď počúval Radio Luxembourg, vplyv na jeho tvorbu mali Marc Bolan, Roxy Music, David Bowie, New York Dolls, Brian Eno, Lou Reed a Alice Cooper.
V roku 1999 vstúpil do Cirkvi Satanovej; satanská biblia ho takisto ovplyvnila.
V roku 1999 Marc Almond vydal knižne svoju biografiu nazvanú "Tained Life". Tu opisuje svoj intímny život, svoju sexuálnu orientáciu (Almond je gay) a tiež drogovú závislosť, kvôli ktorej musel byť v roku 1994 hospitalizovaný.
Zoznam interpretov kresťanskej hudby

Toto je zoznam interpretov kresťanskej hudby, gospelových interpretov, chrámových zborov. Pre umiestnenie sa vyžaduje, aby kresťanská hudba hrala relevantný podieľ v tvorbe/prezentácii interpreta.
Orsippos z Megary

Orsippos ("Orsippos") bol v roku 720 pred Kr. víťaz olympijských hier behu na jedno stadion.
Orsippos z Megary zvíťazil na 15. starovekých olympijských hrách v behu na jedno stadion. Ďalším víťazom bol Akanthos zo Sparty, ktorý zvíťazil v dvoch bežeckých disciplínach, v diaulu (behu na dve stadiá) a dolichu (behu na dlhú trať), novozavedenej bežeckej disciplíne. Olympionici na hrách po prvýkrát bežali všetci nahí. Podľa antického autora Thukydida atléti na predchádzajúcich olympijských hrách pretekali s páskou okolo ohanbia, a potom sa s tým prestalo. Pripomína, že niektorí barbari, predovšetkým Aziati, pri zápasení a boxe majú také pásky ešte aj za jeho čias a aj to, že starí Gréci mali kedysi veľa spoločného s barbarmi.
Grécky cestovateľ Pausanias do svojej sprievodcovskej príručky po Grécku zaznamenal: „"Neďaleko Koroiba je pochovaný Orsippos, ktorý zvíťazil na olympijských hrách, bežiac v stadiu nahý, zatiaľ čo boli pretekári v Olympii podľa starého zvyku opatrení opaskami. Hovoria tiež, že Orsippos neskôr ako vojvodca odňal susedom územie. Domnievam sa, že v Olympii nechal úmyselne spadnúť svoj opasok, usúdiac, že nahý muž beží ľahšie ako opásaný."“ Náhrobný kameň s nápisom, ktorý videl Pausanias, sa našiel. Jeho nápis skutočne interpretuje to čo napísal. Nápis pochádza z druhého storočia, mnoho storočí po Orsippovom víťazstve v roku 720 pred Kr. Možno nahradil starší nápis, ktorý sa v priebehu storočí stal nečitateľným.
Zoran Ferić

Zoran Ferić (* 2. jún 1961, Záhreb, Chorvátsko) je chorvátsky spisovateľ.
Životopis.
Narodil sa v Záhrebe, kde aj vyrastal. V Záhrebe vyštudoval gymnázium a kroatistiku na Filozofickej fakulte.
V roku 2000 dostal "Cenu Ksavera Šandora Gjalského" a cenu novín "Jutarnji list" v roku 2001. 
V súčasnosti učí literatúru a chorvátsky jazyk na gymnáziu v Záhrebe, píše stĺpčeky pre týždeník "Nacional" a poriada tvorivé dielne na zdokonaľovanie spisovateľských schopností.
Rozďava obrovská

Rozďava obrovská () je najväčší žijúci druh lastúrnika. Dorastá do veľkosti aj a váhy .
Najväčší známy exemplár, avšak už neživý, bol objavený okolo roku 1917 na severnom pobreží Sumatry. Dnes je vystavený v múzeu v Severnom Írsku. Lastúra meria a váha je okolo .
Uzatvorený lastúrnik je pomerne nenápadný, pretože býva zahrabaný na dne alebo ako súčasť koralových porastov. Identifikovať sa dá podľa úzkej kľukatej štrbiny medzi oboma polovicami lastúr. Pri roztvorení roztiahne farebný plášť, ktorý je pre každého jedinca jedinečný podobne, ako papilárne línie na koži každého človeka. Mäkkýš sa živí planktónom, drobnými plávajúcimi jednobunkovcami a inými drobnými mäkkýšmi, ktoré nasáva z okolitej vody a filtruje. Zvláštnosťou tohoto lastúrnika je symbiotická schopnosť uchovávať niektoré zachytené druhy rias a „pestovať“ ich ako zdroj potravy.
Vyskytuje sa prevažne v teplých vodách Indického alebo Tichého oceánu.
Rozďavy sú hermafroditi (produkujú vajíčka aj spermie), ale samooplodnenie nie je možné. Jednoducho vypustia vajíčka aj spermie voľne do vody, kde splynú. Oplodnené vajíčko pláva asi 12 hodín, po ktorých sa vyliahne larva. Okamžite začne vytvárať vápencovú schránku (lastúru). Lastúry tohto druhu nemajú perleťový povrch, teda ani nevytvárajú perly.
Cesta III. triedy 3657 (Slovensko)

Cesta III. triedy číslo 3657 ("III/3657", staré číslo "III/050247") je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Trebišov. Jej celková dĺžka je 2,4 km.
Priebeh.
Cesta začína v obci Višňov križovatkou s cestou III. triedy 050208. Úsek v intraviláne obce má názov Hlavná ulica (časť Hlavnej ulice, juhozápadne od križovatky, tvorí aj III/050208). Ďalej cesta pokračuje na východ do katastrálneho územia obce Parchovany, kde končí križovatkou s I/79.
Pozoruhodnosti.
V obci Višňov sa 160 m východne od križovatky s III/050208 nachádza rímskokatolícky kostol sv. Petra a Pavla z roku 1936, ktorý v rámci filiálky Višňov spadá pod Farnosť nanebovzatia Panny Márie Sečovce.
Cesta III. triedy 3673 (Slovensko)

Cesta III. triedy číslo 3673 ("III/3673", staré číslo "III/553006" alebo skrátene "III/5536") je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Trebišov. Jej celková dĺžka je 4,578 km.
Priebeh.
Cesta začína v obci Parchovany križovatkou s cestou I. triedy 79. Intravilánom obce prechádza Staničnou, Hlavnou a Družstevnou ulicou a mieri na východ do Božčíc, ktoré sú časťou obce Parchovany. Končí sa v intraviláne Božčíc a na ňu nadväzuje nespevnená poľná cesta smerujúca do obce Dlhé Klčovo.
Autobusová doprava.
Na trase sa nachádzajú autobusové zastávky v intraviláne Parchovian (č. d. 335, základná škola, č. d. 79) a v Božčiciach. Pravidelné autobusové spojenie zabezpečuje ARRIVA Michalovce, a. s.
Pozoruhodnosti.
V Parchovanoch sa pri križovatke Staničnej a Hlavnej ulice nachádza vstup do chráneného prírodno-krajinárskeho parku, v ktorom sa nachádza lesnícky náučný chodník. Blízko križovatky III/5536 s Lipovou ulicou stojí rímskokatolícky kostol sv. Štefana Kráľa z roku 1900, ktorý je farským kostolom Farnosti sv. Štefana Uhorského Parchovany.
Cesta III. triedy 3651 (Slovensko)

Cesta III. triedy číslo 3651 ("III/3651," staré číslo "III/050209") je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Trebišov. Jej celková dĺžka je 300 m.
Priebeh.
Začína sa križovatkou s cestou I. triedy 19 (európska cesta 50) v extraviláne obce Trnávka a končí v jej intraviláne, 300 m juhozápadne od uvedenej križovatky, kde sa rozvetvuje na tri ulice.
Autobusová doprava.
Pri križovatke s I/19 sa nachádza autobusová zastávka (na znamenie), ktorá je súčasťou autobusového spojenia na trase Michalovce (alebo Trebišov) – Sečovce – Košice. Pravidelné autobusové spojenie zabezpečuje ARRIVA Michalovce, a.s.
Veľká cena Malajzie 2014

Veľká cena Malajzie 2014 (2014 Formula 1 Petronas Malaysia Grand Prix), boli preteky Formule 1, ktoré sa konali dňa 30. marca 2014 na okruhu Sepang v Malajzii.
Okruh leží približne 60 km južne od hlavného mesta Malajzie, Kuala Lumpur a 3,5 km od letiska. Je prvým dielom známeho architekta tratí Formule 1 Hermanna Tilkeho.
Veľká cena Malajzie od svojho prvého ročníka v roku 1999 ponúkala vždy dramatické preteky, no najdramatickejšie práve v roku 2009, keď prívalový dážď, ktorý sa spustil po 22 kolách, prinútil organizátorov Veľkú cenu po 32 kolách z celkovo 56 prerušiť a po takmer hodinovom čakaní aj predčasne ukončiť. Jazdci si tak medzi sebou rozdelili len polovičné body. Víťazom sa stal Jenson Button.
Veľká cena Malajzie bola druhými pretekmi preteky sezóny 2014 a šestnástym ročníkom Veľkej ceny Malajzie.
Výsledky.
Kvalifikácia.
Poznámky:
Cesta III. triedy 3675 (Slovensko)

Cesta III. triedy číslo 3675 ("III/3675," staré číslo "III/553009" alebo skrátene "III/5539") je cesta III. triedy na Slovensku v okrese Trebišov. Jej celková dĺžka je 500 m.
Priebeh.
Začína sa križovatkou s cestou I. triedy 79 v intraviláne Milhostova, mestskej časti Trebišova. Cesta vedie k železničnej zastávke Milhostov, resp. končí sa železničným priecestím s železničnou traťou č. 192. V roku 2003 bola na tejto železničnej trati zastavená osobná doprava.
Pozoruhodnosti.
Klub historických koľajových vozidiel na tejto trati organizuje pravidelné nostalgické jazdy na motorovom vozni M 131.1125 – „Sečovská strela“.
Majstrovstvá Oceánie v hádzanej mužov 2014

Majstrovstvá Oceánie v hádzanej mužov 2014 boli v poradí 6. Majstrovstvá Oceánie v hádzanej mužov, ktoré organizuje Oceánska hádzanárska federácia (OCHF). Konali sa v Aucklande, na Novom Zélande od 25.26. apríla 2014, za účasti iba 2 tímov. Nový Zéland bol organizátorm kontinentálneho šampionátu mužov tretíkrát, predtým to bolo v rokoch 2008 (vo Wellingtone) a 2010 (v Porirua). Oba zápasy sa hrali v aréne "ASB Kohimarama Gymnasium", v aucklandskom predmestí Kohimarama. Oba zápasy vyhrala a stala sa tak piatykrát víťazom kontinentálneho šampionátu.
Tieto majstrovstvá boli zároveň kvalifikáciou na budúcoročné Majstrovstvá sveta 2015, ktoré sa uskutočnia v Katare. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Ivica Gabrišová-Encingerová

Doc. Mgr. art. Ivica Gabrišová-Encingerová, ArtD. (* 6. september 1976, Bratislava) je slovenská flautistka.
Životopis.
Hru na flautu sa učila na Základnej umeleckej škole Jozefa Kresánka. Na zobcovú flauta ju vyučoval Gustáv Beseda a na priečnu flautu Valéria Bánovská. Neskôr študovala na Konzervatóriu v Bratislave u Dagmar Šebestovej-Zsapkovej.
Pôsobila v hudobnej skupine Atlanta, ktorá vydala niekoľko albumov, ako aj v skupine Szidi Tobias &amp; Band.
Aktívne vystupuje na mnohých koncertoch, vystupovala v týchto krajinách: Slovensko, Česko, Maďarsko, Rakúsko, Chorvátsko, Slovinsko, Rumunsko, Nemecko, Švajčiarsko, Luxembursko, Fínsko, Spojené kráľovstvo, Japonsko, Čína. Vyučuje na Cirkevnom konzervatóriu v Bratislave a v Akadémii umení v Banskej Bystrici.
V súčasnosti okrem koncertovania a pedagogickej činnosti pôsobí v dvoch hudobných skupinách: Duo Cordefiato a Trio Nuevo. Iniciovala, spoluorganizovala a organizuje Medzinárodnú súťaž v hre na flautu – Flautiáda.
Timothy (hudobná skupina)

Timothy je slovenská gospelová hudobná skupina, ktorej názov znamená „tí, ktorí uctievajú Pána Boha". Skupina vznikala v Prešove v rokoch 19901991. Jediným pôvodným členom skupiny je spevák Marián Lipovský.
Stadio Artemio Franchi-Montepaschi Arena

Stadio Artemio Franchi (od roku 2007 Stadio Artemio Franchi-Montepaschi Arena) je viacúčelový štadión v toskánskej Siene. Najčastejšie je využívaný pre futbal. Jeho kapacita je 15 373 divákov a hrá tu futbalový tím AC Siena. Bol otvorený v roku 1923. V lete 2007 rozhodlo vedenie klubu o zmene názvu na Stadio Artemio Franchi - Montepaschi Arena, pretože chcelo mať v názve štadióna názov najväčšieho klubového sponzora, banky Monte dei Paschi di Siena. V priebehu roku 2011 vedenie oznámilo stavbu nového štadióna na južnom okraji mesta pre 20 000 divákov s revolučným podzemným dizajnom.
Kéfeus (Tegea)

Kéfeus ("Kéfeus") je v gréckej mytológii syn Alea, kráľa arkádskej Tegee a jeho manželky Kleobulé.
Kéfeus a jeho brat Amfidamas boli účastníkmi výpravy Argonautov, ktorí pod vedením Iasóna spolu s ďalšími gréckymi hrdinami odišli do ďalekej Kolchidy za zlatým rúnom. Účastníci tejto slávnej výpravy potom nielenže dosiahli svoj cieľ, ale sa aj všetci šťastne vrátili domov.
Následne prevzal v krajine kráľovskú korunu. Mal dvadsať synov, s ktorými sa pripojil k Heraklovi v boji proti spartskému kráľovi Hippokoónovi. Podľa rôznych antických zdrojov Kéfeus zomrel v boji so všetkými svojimi synmi, alebo so sedemnástimi.
Basa

Basa môže byť:
Ancenis (obvod)

Ancenis je obvod v departemente Loire-Atlantique a regióne Pays-de-la-Loire vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 5 kantónov a 29 obcí.
Angers (obvod)

Angers je obvod v departemente Maine-et-Loire a regióne Pays-de-la-Loire vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 17 kantónov a 112 obcí.
Châteaubriant (obvod)

Châteaubriant je obvod v departemente Loire-Atlantique a regióne Pays-de-la-Loire vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 10 kantónov a 53 obcí.
Château-Gontier (obvod)

Château-Gontier je obvod v departemente Mayenne a regióne Pays-de-la-Loire vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 7 kantónov a 71 obcí.
Cholet (obvod)

Cholet je obvod v departemente Maine-et-Loire a regióne Pays-de-la-Loire vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 9 kantónov a 78 obcí.
La Flèche (obvod)

La Flèche je obvod v departemente Sarthe a regióne Pays-de-la-Loire vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 12 kantónov a 125 obcí.
Alan Stivell

Alan Stivell vlastným menom Alan Cochevelou (* 6. január 1944, Riom, Francúzsko) je francúzsky hudobník.
Hudbe sa venoval už od detstva; ako päťročný začal hrať na klavír a onedlho aj na keltskú harfu. Širšiemu publiku sa predstavil v roku 1972 a odvtedy je uznávaný ako jedna z významných osobností, ktoré kombinujú keltskú hudbu s rockom. V roku 1983 získal cenu Premio Tenco. Spolupracoval aj s českou skupinou Čechomor.
Fontenay-le-Comte (obvod)

Fontenay-le-Comte je obvod v departemente Vendée a regióne Pays-de-la-Loire vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 9 kantónov a 107 obcí.
Benjamin Mazar

Profesor Benjamin Mazar (: בנימין מזר, rodným menom Binjamin Zeev Maizler; 28. jún 1906 – † 9. september 1995) bol izraelský archeológ, historik a priekopník syntézy biblického výskumu a historickej geografie. V 50. rokoch bol rektorom a prezidentom Hebrejskej univerzity v Jeruzaleme. Medzi jeho najvýznamnejšie archeologické práce patria vykopávky pozdĺž západného a južného múru Chrámovej hory v Jeruzaleme.
Život.
Narodil sa v mestečku Ciechanowiec v cárskom Rusku (dnešné Poľsko) a študoval na nemeckých univerzitách v Berlíne a Giessene. Po ukončení štúdií imigroval v roku 1929, ako 23 ročný do britskej mandátnej Palestíny, kde sa stal členom Židovskej palestínskej prieskumnej spoločnosti. V 30. rokoch riadil archeologické vykopávky v Ramat Rachel (1932) a Bejt Šearim (1936-40), pri ktorých boli odhalené pozostatky Herodovskej dynastie (zhruba 55 pred Kr. – 93 po Kr.). Vykopávky v druhom spomínanom mieste patrili medzi jedny z prvých, ktoré organizovala židovská inštitúcia a okrem pozostatkov Herodovskej dynastie pri nich odkryli veľké židovské katakomby, datované do 2. až 4. storočia po Kr., známe ako pohrebné miesto židovského predstaviteľa rabiho Jehudu ha-Nasiho.
V roku 1943 sa stal akademickým pracovníkom Hebrejskej univerzity, kde neskôr pôsobil ako profesor (1951-77), rektor (1952-61) a nakoniec ako prezident (1953-61).
Medzi jeho najvýznamnejšie archeologické práce patria vykopávky pozdĺž západného a južného múru Chrámovej hory v Jeruzaleme, ktoré umožnilo až izraelské dobytie východného Jeruzalemu počas šesťdňovej vojny v roku 1967. V priebehu archeologických prác trvajúcich desať rokov, sa našli predmety z čias Prvého chrámu z 8. až 7. storočia pred Kr.
V roku 1968 mu bola udelená Izraelská cena za prínos v oblasti židovských štúdií a ocenenie Jakir Jerušalajim (doslova „Úctyhodný občan Jeruzalema“).
Časť jeho rodiny patrí medzi uznávaných odborníkov izraelskej archeológie. Ide predovšetkým o vnučku Ejlat Mazarovú a synovca Amichaja Mazara. Švagrom Benjamina Mazara bol druhý izraelský prezident Jicchak Ben Cvi.
Dielo.
Benjamin Mazar vytvoril rozsiahle dielo o izraelskej archeológii, s obsahom viac ako 300 titulov. Radia sa medzi ne:
Laval (obvod)

Laval je obvod v departemente Mayenne a regióne Pays-de-la-Loire vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 13 kantónov a 88 obcí.
Ozonid

Ozonidy sú binárne (dvojprvkové) zlúčeniny ozónu s elektropozitívnymi prvkami.
Vo svojej štruktúre obsahujú ozonidový anión O3-. Štruktúra ozonidov je zhodná so štruktúrou ozónu, ale navyše obsahujú jeden elektrón, ktorý je umiestnený do delokalizovaného protiväzobného orbitálu. Preto je oxidačné číslo ozonidového aniónu I-, (O3)I-.
Názov je zložený z podstatného a prídavného mena. Podstatné meno udáva aniónovú zložku, tj. ozonid, a prídavné meno katiónovou zložku. Koncovka prídavného mena udáva aj oxidačné číslo tohto prvku.
Eat to the Beat

Eat to the Beat je štvrtý štúdiový album skupiny Blondie. Bol ocenený platinovou platňou a v roku 1980 sa umiestnil v Billboard TOP 10. Producentom albumu bol Mike Chapman.
O albume.
Album obsahuje pestrú škálu štýlov ako je pop, punk, reggae a funk. Tri single vyšli v Británii ("Dreaming", "Union City Blue" a "Atomic"). Pieseň "The Hardest Part" vyšla ako druhý singel z albumu v USA namiesto "Union City Blue".
Zoznam piesní.
Strana A
Strana B
Majstrovstvá Spoločenstva národov vo vodnom póle 2002

Majstrovstvá Spoločenstva národov vo vodnom póle 2002 boli 1. Majstrovstvá Spoločenstva národov vo vodnom póle, ktoré organizuje Federácia Hier Spoločenstva národov (CGF). Konali sa od 24.31. marec 2002 v Manchesteri, v Anglicku, za účasti 9 mužských a 5 ženských tímov. Zápasy sa hrali v Manchester Aquatics Centre. V obidvoch finálových zápasoch sa stretli reprezentácie Austrálie a Kanady. V mužskom finále zvíťazila Kanada, v ženskom zase Austrália.
Mamers (obvod)

Mamers je obvod v departemente Sarthe a regióne Pays-de-la-Loire vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 16 kantónov a 202 
obcí.
Chionis

Chionis ("Chionis") môže byť:
Ústredný výbor Komunistickej strany Česko-Slovenska

Ústredný výbor Komunistickej strany Česko-Slovenska (skr. ÚV KSČ; súdobé písanie "Ústredný výbor Komunistickej strany Československa") bol najvyšší orgán KSČ medzi dvoma po sebe nasledujúcimi zjazdmi. Ústredný výbor volil spomedzi svojich členov najužšie vedenie strany (predsedníctvo a politbyro) a generálneho tajomníka (v rokoch 1953 až 1971 "prvý tajomník"). Počet jeho členov v priebehu doby kolísal, vo vrcholných dobách mal 150 členov a 50 kandidátov ÚV KSČ. Sídlo mal v Prahe. KSČ aj Komunistická strana Slovenska (KSS) od roku 1938 do konca vojny v 1945 pôsobili v ilegalite. Od roku 1948 bola KSS len organizačnou zložkou KSČ a význam Ústredný výbor Komunistickej strany Slovenska (ÚV KSS), ktorý bol aktívny počas vojny a SNP sa zmenšil. 
Význam.
Po procese boľševizácie (pôsobenie Klementa Gottwalda po roku 1925 až 1929) bola KSČ riadená presne podľa sovietskeho vzoru a direktív Kominterny. Ústredný výbor (Центральный комитет) Komunistickej strany Sovietskeho zväzu (KSSZ) vznikol v decembri 1917, pričom význam "Ústredný výbor" v ruštine znamenal "inštitúciu, v ktorej sa sústreďujú všetky záležitosti umožňujúce riadenie/vládnutie (управлению)". ÚV KSSZ bol teda hlavný orgán strany, s kolektívnou rozhodovacou právomocou, pracujúci v súlade s tzv. leninskými princípmi demokratického centralizmu. 16. mája 1921 ustanovujúci zjazd zvolil Václava Šturca prvým predsedom KSČ. Piatym predsedom KSČ a od 5. zjazdu KSČ v apríli 1929 aj oficiálne generálnym tajomníkom ÚV KSČ bol Klement Gottwald, ktorý od roku 1925 je uvádzaný ako člen ÚV a polit. byra ÚV KSČ. Vplyv a význam ÚVKSČ potvrdil napríklad 29. mája 1975 Gustáv Husák keď po zvolení za prezidenta republiky si ponechal aj funkciu generálneho tajomníka ÚV KSČ. 
2. svetová vojna.
Počas nacistickej okupácie a 2. svetovej vojny v dobe Protektorátu Čechy a Morava pracoval tento orgán v ilegalite a z praktických dôvodov konšpirácie a utajenia mal vtedy len niekoľko členov.
Le Mans (obvod)

Le Mans je obvod v departemente Sarthe a regióne Pays-de-la-Loire vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 12 kantónov a 48 
obcí.
Mayenne (obvod)

Mayenne je obvod v departemente Mayenne a regióne Pays-de-la-Loire vo Francúzsku. Člení sa ďalej na 7 kantónov a 71 obcí.