burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Turistická značkovaná trasa číslo 8130

 Turistická značkovaná trasa číslo 8130 je krátka žltá trasa v Považskom Inovci spájajúca obec Trenčianske Jastrabie so zelenou trasou 5111. Dĺžka trasy je 4,6 km.
Lazzaro You Hueng-Sik

Mons. Lazzaro You Hueng-Sik (* 17. november 1951, Nonsan, Južná Kórea) je juhokórejský rímskokatolícky kňaz, biskup, kardinál a prefekt Dikastéria pre klérus.
Život.
Lazarus You Heung-sik sa narodil 17. novembra 1951 v Nonsan, Južná Kórea. Ako šestnásťročný bol pokrstený ako katolík. Najprv študoval v Soule na Katolíckej univerzite v Kórei a potom v Ríme, kde získal titul z dogmatickej teológie na Pápežskej Lateránskej univerzite. Za kňaza bol vysvätený 9. decembra 1979.
Medzi jeho úlohy patrilo pôsobenie ako pomocný kňaz v diecéznej katedrále, riaditeľ rekolekčného domu a riaditeľ vzdelávacieho centra. Od roku 1994 pôsobil ako duchovný vodca a profesor na Katolíckej univerzite v Daejeone; sa stal jeho prezidentom v rokoch 1998 až 2003. Bol spojený s Hnutím fokoláre a zúčastňoval sa medzinárodných stretnutí biskupov, ktorí ho propagujú.
Pápež Benedikt XVI. ho 9. júla 2003 vymenoval za biskupa koadjútora diecézy Daejeon. Biskupské vysvätenie prijal 19. augusta 2003 od biskupa Josepha Kyeonga Kap-ryonga z Daejeonu.Biskupom sa stal po odchode Kyeonga do dôchodku 1. apríla 2005.
Pápež Benedikt XVI. ho 29. mája 2007 vymenoval za člena Pápežskej rady "Cor unum". Ako biskup z Daejeonu viedol niekoľko výborov Katolíckej biskupskej konferencie Kórey, vrátane výborov pre migrantov, službu mládeže a presadzovanie veci kórejských mučeníkov.
V roku 2014 jeho diecéza hostila pápeža Františka, ktorý celebroval omšu na štadióne svetového pohára Daejeon, zúčastnil sa Ázijských dní mládeže a stretol sa s ázijskými biskupmi. V roku 2018 sa zúčastnil na biskupskej synode o mládeži a rozlišovacej schopnosti pápežským menovaním. Opísal situáciu mladých ľudí v Kórei: "Od detstva vyrastajú vo vysoko konkurenčnej spoločnosti. Konkurencia narúša bratské vzťahy, zavrhuje priateľstvá a živí osamelosť." Synodu využil na stretnutie s dvoma zúčastnenými biskupmi z Číny. Vyjadril nádej na mier na Kórejskom polostrove; predstavoval si prípadnú pápežskú návštevu Severnej Kórey, ale varoval, že si to bude vyžadovať rozsiahle prípravy, „začínajúc otázkou náboženskej slobody a prítomnosti kňazov“. 14. októbra 2020 sa stal tajomníkom Kórejskej biskupskej konferencie.
Pápež František ho 11. júna 2021 vymenoval za nástupcu kardinála Beniamina Stellu vo funkcii prefekta Kongregácie pre klérus, pričom dátum jeho nástupu do úradu nie je špecifikovaný. Dostal osobný titul arcibiskupa spolu s titulom emeritného biskupa z Daejeonu.Následne sa presťahoval do Ríma a 2. augusta prevzal jeho nový post prefekta.
Vo februári 2022 sa zúčastnil na cirkevnej univerzite San Damaso v Madride v Španielsku na konferencii piateho ročníka pastoračných aktualizácií pre kňazov.
Pápež František ho 29. mája 2022 oznámil, že ho povýši do hodnosti kardinála. Dňa 27. augusta ho pápež František vymenoval za kardinála-diakona a poveril ho diakonátom Gesù Buon Pastore alla Montagnola.
Pápež František ho 13. júla 2022 vymenoval za člena Dikastéria pre biskupov.
Dikastérium pre klérus

Dikastérium pre klérus () je jedno zo šestnástich dikastérií rímskej kúrie, ktoré má na starosti všetky záležitosti týkajúce sa katolíckych duchovných. Jeho súčasným prefektom je kardinál Lazzaro You Hueng-sik.
História.
Kongregácia bola založená roku 1564 bezprostredne po skončení Tridentského koncilu pápežom Piom IV. ako Kongregácia Koncilu ("Sacra Congregatio Cardinalium pre executione et interpretatione concilii Tridentini interpretum"). V rokoch 19672022 sa nazývala Kongregácia pre klérus. Zaoberá sa kňazským povolaním, disciplínou a tiež laicizáciou kňazov, ktorí o to požiadajú. V januári 2013 pápež Benedikt XVI. apoštolským listom "Ministrorum institutio" tejto kongregácii zveril starostlivosť o formáciu v kňazských seminároch. Táto kompetencia prešla z Kongregácie pre katolícku výchovu.
Pápež František apoštolskou konštitúciou "Praedicate evangelium" k 5. júnu 2022 zmenil názov tejto organizácie na "Dikastérium pre klérus".
Kyslá uhorka

(Zavárané) kyslé uhorky alebo nakladané uhorky sú uhorky zaliate sladkokyslým nálevom a potom zavarené (na rozdiel od kvašákov, kde je konzervácia dosiahnutá mliečnym kvasením). Kyslé uhorky sú klasické jedlo mnohých kuchýň, napríklad českej, moravskej, slovenskej, poľskej a ruskej. Povestné a cenené sú tiež kyslé uhorky z Lužice v Nemecku. Na zaváranie sa používa uhorka poľná (nakladačka), pridáva sa korenie a nálev.
Zoznam kardinálov vymenovaných Kalixtom II.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Kalixtom II.
Menovacia politika.
Pápež Kalixt II. vymenoval počas svojho pontifikátu (11191124) 35 kardinálov v ôsmich konzistóriách, ktoré sa konali skoro každoročne, niekedy aj viackrát do roka. Najviac kardinálov (12) bolo vymenovaných v decembri 1122.
Hlava Cirkvi kreovala minimálne 11 kardinálov talianskeho pôvodu a 7 francúzskeho; pôvod zvyšných 17 kardinálov nie je úplne zrejmý. Medzi novovymenovanými prelátmi sa nachádzal aj Gerardo Caccianemici dell'Orso, ktorý sa neskôr stal pápežom Luciom II.
Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Kalixt II., bol Étienne kardinál de Bar. Skonal 29. decembra 1162, teda 38 rokov po pontifikovej smrti.
Usypaná skala

Usypaná skala () je vrch v juhozápadnej časti Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Kamenná Poruba, približne východne od Rajca.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Kýčery. Vrch leží v hrebeni, ktorý zasahuje na katastrálne územie mesta Rajec a obcí Kamenná Poruba a Kunerad v okrese Žilina, v Žilinskom kraji. Najbližšími sídlami sú severozápadne situovaná Kamenná Poruba a Kunerad, západne sa nachádza mesto Rajec, Ďurčiná a Rajecká Lesná.
Opis.
Usypaná skala leží v rázsoche, ktorá vybieha severozápadným smerom z hlavného hrebeňa Lúčanskej Fatry medzi Hnilickou Kýčerou () a sedlom Majbíková. Východným smerom sa svahy zvažujú do údolia Bystričky, ktorou voda odteká do Kuneradského potoka a Rajčanky, severné svahy odvodňuje potok Konštica a juhozápadné Porubský potok. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Severným smerom sa nachádza Skalka (), Jurgová (), Rácovo () a Žiar (), západným Kopaná (), Sokol (), Baba () a Jablonská (), južným Kýčera (), Skalky (), Úplaz (), Hnilická Kýčera (), Oselná () a Javorina () a východným Zvadlivá (), Kopa (), Horná lúka (), Veterné () a Veľká lúka ().
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje výhľad. Z vhodných lokalít a vyhliadok je možné vidieť okolité vrcholy Malej Fatry, no tiež Súľovské a Strážovské vrchy, Kremnické vrchy a Veľkú Fatru.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no východne prechádza červeno značená hrebeňovka z Hnilickej Kýčery () na Veľkú lúku (), odkiaľ je prístup po hrebeni. Prístup je tiež možný z okolitých dolín.
Lydos (z polovice 6. stor. pred Kr.)

Lydos () bol atický maliar čiernofigúrových váz, činný približne v rokoch 565 až 535 pred Kr.
Lydos bol maliar čiernofigúrových váz, ktorý pôsobil v Aténach v polovici 6. stor. pred Kr. Bol to maliar s veľkou predstavivosťou, ako aj koncepčnými a technickými schopnosťami. Na dve svoje vázy sa podpísal ako Lydos (pred svojím menom použil určitý člen, ho Lydos „Lýd“, čím zdôraznil svoj etnický pôvod) čo naznačuje, že on alebo jeho rodina sa zrejme prisťahovali do Atén z maloázijskej Lýdie. To, že hrnčiari a maliari v aténskych hrnčiarskych dielňach mohli byť aj negréci alebo ich potomkovia, dosvedčujú aj ďalšie signatúry. Lydos sa na fragmentárny dinos, nájdený na aténskej Akropole (Atény, National Museum, Acropolis Coll., 1.607) podpísal ako hrnčiar a maliar ([HO ΛΥΔΟΣ ΕΠΟΙΕ]ΣΕΝ : HO ΛΥΔΟΣ E[Γ]ΡΑΦΣΕΝ – Lydos to zhotovil, Lydos to namaľoval), a na amforu z parížskeho Louvre (Paris, Louvre, F 29) ako maliar (HO ΛΥΔΟΣ E[Γ]ΡΑΦΣΕΝ – Lydos to namaľoval).
Jeho tvorba predstavuje posun od skoršieho dekoratívneho štýlu s pásmi zvierat k naratívnemu štýlu s mytologickými kompozíciami. Bol jedným z prvých, ktorý zobrazil Heraklov boj s netvorom Geryónom, mnohé epizódy Trójskej vojny alebo boj Thésea s Minotaurom. Lydos, zobrazoval svoje mužské postavy typicky robustnou formou, akou sú široké stehná a kĺbové svalstvo, ktoré pripomínajú vyrezávaných 
kúrov ("kouroi") z archaického obdobia.
Medzi jeho najznámejšie diela patrí čiernofigúrový kratér z Metropolitného múzea umenia v New Yorku, ktorý zobrazuje Héfaistov návrat. Váza, ktorá má veľký rozmer, ponúkla umelcovi širokú plochu na zobrazenie Héfaista, ktorého Dionýzos a jeho družina satyrov a mainád sprevádzali na horu Olymp. Lydos tu sprostredkúva bujarosť sprievodu tak živo, že ho takmer počuť.
Atická čiernofigúrová amfora, pripisovaná Lydovi (ako maliarovi) alebo jemu blízkym gréckym maliarom (vyrobená v Aténach približne v rokoch 550 - 540 pred Kr.) zobrazujúca bitku Thésea a Minotaurom bola obľúbenou témou aténskych maliarov váz, pretože predstavovala najhrdinskejší čin veľkého hrdinu ich mesta. Na tejto amfore sa aténski mladíci a panny pozerajú, ako Théseus bodá mečom Minotaura – napoly muža, napoly býka. Nahé zviera padá na kolená, keď ho Théseus chytí za zápästie, aby mu zabránil hodiť kameň. Orol letiaci smerom k Théseovi, signalizuje jeho víťazstvo.
Francis Giacobetti

Francis Giacobetti (* 1. júl 1939, Marseille) je francúzsky fotograf, režisér, producent a scenárista. Preslávil sa najmä réžiou filmu "Emmanuella – antipanna", druhej časti zo série Emmanuelle. Taktiež začiatkom 70. rokov spolupracoval na Kalendári Pirelli. Za svoju kariéru fotografoval mnoho významných osobností. Je otcom Louisa Giacobettiho, syna Carole Bouquetovej, ktorý sa narodil v roku 1987.
Životopis.
Ako popredného fotografa si Giacobetti vybrali v roku 1975 aby režíroval druhý film série Emmanuelle. Jaeckin sa druhého pokračovania nezúčastniť nechcel. K sérii filmov sa Giacobetti ešte vrátil o necelých desať rokov a to ako producent štvrtej časti "Emmanuella – Útek pred láskou" (1984).
V roku 1992 Francis Giacobetti ponúkol fotografie na výstavu do Grand Palais, pre Salon des Artistes Français. V roku 1993 si ho vybralo oddelenie Grand Louvre spolu s inými umelcami, aby predstavil súčasné umenie v múzeu umenia. Dvadsaťštyri jeho obrazov stále visí v bývalej kancelárii ministerstva financií, v krídle Richelieu v Louvri. Rok 1994 bol rokom Francisa Bacona od Francisa Giacobettiho, monumentálnej výstavy v galérii Marlborough v Londýne – spolu s 200 fotografiami. Potom prišla ďalšia výstava okolo Francisa Bacona v Sainsbury Center for Visual Art, University of East Anglia, Norwich. Taktiež v roku 2008 prišiel Francis Bacon od Francisa Giacobettiho do galérie Kings Place v Londýne. V roku 2017 Artcurial predal 50 Giacobettiho najlepších fotografií.
Praedicate evangelium

Apoštolská konštitúcia Praedicate evangelium ("Hlásajte evanjelium") o "rímskej kúrii a jej službe cirkvi a svetu" bola vydaná pápežom Františkom dňa 19. marca 2022 a nadobudla platnosť 5. júna 2022, na slávnosť Turíc. Nahradila apoštolskú konštitúciu Jána Pavla II. "Pastor bonus" z 28. júna 1988. Apoštolská konštitúcia je dekrét najvyššej úrovne vyhlásený pápežom.
Na čele vrcholných orgánov Vatikánu môžu stať po novom aj pokrstený laici a ženy.
Lydos (z konca 6. stor. pred Kr.)

Lydos () bol maliar čiernofigúrových váz na konci 6. stor. pred Kr.
Lydos, aténsky maliar čiernofigúrových váz, pôsobiaci okolo roku 520 pred Kr., bol s veľkou pravdepodobnosťou otrok, o čom svedčí jeho podpis (koniec nápisu je značne poškodený) na čiernofigúrovom kyathose (Rím, Museo Nazionale di Villa Giulia, 84466; BAPD 6247), ktorý zobrazuje zhromaždenie jedenástich olympských bohov.
"Hranaté zátvorky v texte znamenajú doplnenie medzier (lacunae) a označujú písmená, ktoré sú nečitateľné alebo úplne stratené. Bodka pod písmenom označuje, že nie je celkom čitateľné" "Myrina je dnes archeologická lokalita neďaleko Izmiru na tureckom pobreží."
Išlo o typický prípad, kedy bol otrok pomenovaný podľa svojej rodnej domoviny, konkrétne maloázijskej Lýdie. Iným umelcom je neslobodný pôvod možný predpokladať na základe typického mena otroka, napr. Brygos alebo Epiktétos. Len na základe mena sa však ich otrocký stav s istotou nedá určiť. Otroci sú definitívne doložení v rímskej hrnčiarskej výrobe a otrokov bolo možné v staroveku nájsť vo všetkých profesiách.
Dikastérium

Dikastérium (, z ) je v Katolíckej cirkvi inštitúcia zriadená pre správu cirkvi vo vymedzenej oblasti. Dikastériá spolu so štátnym sekretariátom a ďalšími kuriálnymi inštitúciami tvoria Rímsku kúriu. Podľa apoštolskej konštitúcie "Praedicate evangelium" existuje celkovo 16 dikastérií. Na čele každého dikastéria stojí prefekt, s výnimkou dikastéria pre evanjelizáciu, na čele ktorého stojí pápež.
Medzi dnes (august 2024) existujúce dikastériá patria:
The Rolling Stones, Now!

The Rolling Stones, Now! je tretí štúdiový album anglickej rockovej skupiny The Rolling Stones, ktorý vyšiel v Spojených štátoch. Album v marci 1965 vydal ich americký distribútor London Records. Obsahuje dve predtým nevydané piesne a jednu alternatívnu verziu, no väčšinou pozostáva z piesní vydaných skôr v Spojenom kráľovstve, ako aj z nedávneho singla skupiny zo Spojených štátov, „Heart of Stone“ a B-stranu tohto singlu, „What a Shame“. Mick Jagger a Keith Richards napísali na album štyri skladby (vrátane singlu z USA) a druhú časť skladieb zložili americkí R&amp;B a rokenroloví hudobníci.
Výroba albumu.
Čísla skladieb uvedené v zátvorkách nižšie vychádzajú z číslovania skladieb na disku CD.
Myrina

Myrina môže byť:
Myrina môže byť aj:
Zoznam kardinálov vymenovaných Paschalom II.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Paschalom II.
Menovacia politika.
Pápež Paschal II. vymenoval počas svojho pontifikátu (10991118) 92 kardinálov v 15 konzistóriách, ktoré sa konali každoročne. Najviac prelátov (14) bolo vymenovaných v prvom roku pontifikátu.
Hlava Cirkvi vymenovala minimálne 20 kardinálov talianskeho pôvodu, 3 francúzskeho a 2 anglického; pôvod ďalších 67 kardinálov nie je úplne zrejmý. Medzi vymenovanými bol aj Corrado Dimitri Della Suburra, ktorý sa neskôr stal pápežom Anastázom IV. Tento bol zároveň poslednou žijúcou osobou, ktorú pápež Paschal II. vymenoval za kardinála. Skonal 3. decembra 1154, teda 36 rokov po Paschalovej smrti.
Berardi dei Marsi bol 10. mája 1802 ekvipolentne vyhlásený za svätého.
Fyzulnačka

Fyzulnačka je tradičné kultúrne podujatie a medzinárodná súťaž vo varení fazuľovej polievky v Pezinku, ktorú organizuje mesto a Pezinské kultúrne centrum. Súťažné tímy s tajnou receptúrou polievku varia v 30 – 50 litrových kotlinách. „Fyzulnačku“ potom hodnotí odborná porota, ktorá určí troch najlepších. Možnosť hlasovať má aj široká verejnosť, ktorá vyberie najchutnejšiu polievku. Sprievodným programom sú hudobné koncerty.
História podujatia.
Fyzulnačka sa prvýkrát konala v roku 2003. Vtedy sa jej šéfom a hlavným organizátorom stal Pavol Boriš. Prvých 6 ročníkov prebiehalo ako sprievodné podujatie v rámci vinobrania. Od roku 2009 sa koná ako samostatné podujatie koncom augusta. V roku 2011 a v rokoch 2020 – 2022 sa podujatie neuskutočnilo.
Jurgová

Jurgová () je vrch v juhozápadnej časti Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Kunerad, približne východne od Rajca.
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch leží v hrebeni, ktorým vedie hranica katastrálnych území obcí Stránske a Kunerad v okrese Žilina, v Žilinskom kraji. Najbližšími sídlami sú západne situovaný Kunerad, Kamenná Poruba a Stránske, severozápadne sa nachádza Poluvsie, severne Turie a juhozápadne Ďurčiná a Rajecká Lesná.
Opis.
Jurgová leží v rázsoche, ktorá vybieha západným smerom z Veľkej lúky () v hlavnom hrebeni Lúčanskej Fatry. Severné svahy sa zvažujú do Stránskej doliny, ktorú odvodňuje Stránsky potok do Rajčanky, južné klesajú do Svitačovej doliny, ktorou voda z oblasti odteká Kuneradským potokom. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Severným smerom sa nachádza Žiar (), Kozol (), Kobylie () a Mylný grúň (), východným Skalka (), Krížava (), Veľká lúka (), Slatiny (), Veterné () a Humience (), južným Horná lúka (), Kopa (), Usypaná skala () a Jablonská () a západným Kopaná (), Dubová () a Žibrid ().
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje výhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť najmä okolité vrcholy Malej Fatry, no tiež Súľovské a Strážovské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z blízkych dolín, prípadne hrebeňom z Veľkej lúky ().
Rádio Bonton

Rádio Bonton je česká súkromná rozhlasová stanica. Začala vysielať 7. októbra 1991 ako prvá rýdzo česká rozhlasová stanica. Od začiatku išlo o hudobnú stanicu orientovanú prevažne na cieľovú skupinu 16 až 35 rokov s veľkým množstvom hudobných noviniek a dynamickou aktuálnou muzikou. Teraz vysiela predovšetkým časom preverené české a svetové hity, čomu zodpovedá aj jej slogan – „Tady je česká hudba doma!“
Spoločne s rádiami Evropa 2, Frekvence 1, a Dance Rádio patrí od roku 2018 do mediálnej skupiny Czech Media Invest. Stanica vysiela z 8 FM vysielačov, v multiplexe ČRa a DAB+ a na internete.
História.
Rádio Bonton zahájilo vysielanie 7. októbra 1991. Až do roku 2006 stanica sídlila priamo v budove na Zelenom pruhu, odkiaľ vysiela na kmitočte 99,7 MHz. Potom sa z dôvodu zmeny vlastníka presťahovala do centra na Nové Město.
Bontonu sa darilo a v deväťdesiatych rokoch sa stal populárnym médiom šíriacim predovšetkým modernú tanečnú hudbu. V pôvodnej podobe fungoval až do roku 2002, kedy sa Rádio Bonton dostalo do područia talianskej mediálnej skupiny Elmedia. Zo svojho pôvodného názvu upúšťalo postupne – najprv sa z Rádia Bonton stal Bonton Rádio DeeJay, potom sa názov Bonton vytratil úplne, a vzniklo vtedy prvé pražské Rádio DeeJay, ktoré pokrývalo aj stredné Čechy. Koncom roku 2005 sa však Rádio DeeJay začalo pozvoľna meniť späť na Bonton, keď ho získala do svojho portfólia mediálna skupina Lagardere. Vtedy sa písalo, že značka DeeJay nie je súčasťou transakcie, skupina sa však dohodla s pôvodným vlastníkom značky Rádio Bonton o jej nasadení späť do pražského éteru a 1. marca 2006 sa z Rádia DeeJay znovu stal Bonton, ktorý sa ale sústredil na „nezastaviteľný pop-rock“ a so svojim predchodcom nemal veľa spoločného. 1. apríla 2012 došlo k zásadnej zmene hudobného formátu z pop-rocku na české a časom preverené svetové hity. V rovnaký deň došlo tiež k zmene loga, sloganov a webových stránok.
Vysielače.
Rádio Bonton je šírené z nasledujúcich FM a DAB vysielačov
Five by Five (Rolling Stones EP)

Five by Five je druhý EP album anglickej rockovej skupiny The Rolling Stones, ktorý vyšiel v Spojenom kráľovstve, krátko po ich debutovom albume, v auguste roku 1964. Nahrávky vznikli v júni toho istého roka v štúdiu firmy Chess Records v Chicagu (USA). Názov "Five by Five" je slovná hračka, ktorá má vychádzať z faktu, že jeho päť skladieb nahrali piati členovia kapely Rolling Stones.
Teri Hatcherová

Teri Hatcherová (* 8. december 1964, Palo Alto, Kalifornia, USA) je americká herečka a speváčka, ktorá sa preslávila úlohou Lois Lane v televíznom seriáli "Superman" (19931997) a "Zúfalé manželky" (20042012), kde stvárnila postavu Susan Mayer.
Detstvo a mladosť.
Hatcherová sa narodila v Palo Alto v štáte Kalifornia ako jedináčik. Jej otec je waleského pôvodu, zatiaľ čo jej matka je francúzskeho, nemeckého a sýrskeho pôvodu. Hatcherová navštevovala hodiny baletu na San Juan School of Dance v Los Altos, vyrastala v meste Sunnyvale v Kalifornii. Hatcherová študovala herectvo na American Conservatory Theatre.
Kariéra.
Jednou z jej prvých rolí, bola postava Amy v televíznom seriáli "The Love Boat", ktorý sa natáčal v rokoch 1985 až 1986. Účinkovala aj v šiestich epizódach televízneho seriálu "MacGyver".
V roku 1988 hosťovala v epizóde "Star Trek: The Next Generation The Outrageous Okona". O rok neskôr si zahrala po boku hercov ako Sylvester Stallone a Kurt Russell vo filme "Tango a Cash".
V roku 1992 sa Hatcherová uchádzala o hlavnú rolu v televíznom seriáli "Som do teba blázon", ale rolu nakoniec získala Helen Huntová.
Hatcherová získala v roku 1993 hlavnú ženskú rolu v televíznom seriáli "Superman", kde stvárnila reportérku Lois Lane. Jej hereckým kolegom, ktorý stvárnil Supermana, bol Dean Cain. Hatcherová s Cainom účinkovali v televíznom seriáli od roku 1993 do 1997.
V roku 1997 si zahrala vo filme "". V roku 2001 sa pripojila k hereckému obsadeniu ako Antonio Banderas, Carla Guginová a Alan Cumming vo filme "Spy Kids: Špióni v akcii".
Hatcherová v rokoch 2004 až 2012 účinkovala v televíznom seriáli "Zúfalé manželky", v ktorom stvárňovala postavu Susan Mayer. Za svoj herecký výkon obdržala v roku 2005 cenu Zlatý glóbus a cenu SAG.
V roku 2010 bola špeciálnym hosťom v poslednej sérii televízneho seriálu "Smallville", kde stvárnila postavu Elly Lane, matky Lois Lane, ktorú v seriáli "Smallville" stvárnila Erica Durance.
V roku 2016 sa objavila v druhej sérii televízneho seriálu "Supergirl", kde stvárnila postavu menom Rhea. V rokoch 2016 až 2017 sa objavila v niekoľkých epizódach televízneho seriálu "Správna dvojka".
Súkromný život.
V júni 1988 sa Hatcherová vydala za Marcusa Leitholda. Ich manželstvo sa skončilo rozvodom o rok neskôr. Od roku 1994 do roku 2003 bola vydatá za herca Jona Tenneyho, s ktorým má dcéru, narodenú v roku 1997.
Charles Matton

Charles Matton (* 13. september 1931, Saint-Ouen† 19. november 2008, Paríž) bol francúzsky maliar, sochár, ilustrátor, spisovateľ, fotograf, scenárista a režisér.
Charles Matton vystavoval svoje obrazy a sochy predovšetkým vo Francúzsku, Taliansku a Japonsku. Vystavoval aj v Palais de Tokyo, Múzeu moderného umenia v Paríži, Centre Georges Pompidou či Forum Gallery.
Zomrel v novembri 2008 vo veku 77 rokov na rakovinu pľúc.
Herci

Herci môžu byť:
Eiffel

Eiffel môže byť:
Gróf Monte Christo

Gróf Monte Christo môže byť:
Zoznam kardinálov vymenovaných Gregorom VII.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Gregorom VII.
Menovacia politika.
Pápež Gregor VII. vymenoval počas svojho pontifikátu (10731085) 31 kardinálov v ôsmych konzistóriách, ktoré sa spočiatku konali skoro pravidelne každý rok; neskôr sa ich frekvencia znížila. Najviac kardinálov bolo vymenovaných počas prvého roku pontifikátu.
Hlava Cirkvi vymenovala minimálne 5 kardinálov talianskeho pôvodu a 5 francúzskeho; pôvod ďalších 21 kardinálov nie je úplne zrejmý. Medzi vymenovanými sa nachádzali aj dvaja neskorší pápeži: Eudes de Lagery sa stal Urbanom II. a Raniero de Bieda pápežom Paschalom II.
Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Gregor VII., bol kardinál Benedetto (kreovaný v roku 1077). Skonal pravdepodobne po 5. máji 1125, teda zhruba 39 rokov po pontifikovej smrti. Pápež Lev XIII. potvrdil 14. júla 1881 dovtedajší kult uctievania Eudesa de Lagery, neskoršieho pápeža Urbana II. ako svätého.
Zoznam najsledovanejších českých hudobných videí na YouTube

Toto je zoznam najsledovanejších českých hudobných videí na YouTube. Rebríček je zostavený na základe počtu zhliadnutí, ktoré boli naakumulované od dátumu nahrania videa na platformu. Zoznam je aktuálny k 25. augustu 2024. Zoznam zahŕňa hudobné videá od interpretov alebo hudobných projektov tvoriacich prevažne v Česku, pôvodom z Česka alebo tvoriacich v češtine. Zahŕňa videá, ktoré dosiahli minimálne 25 miliónov zhliadnutí. V zozname je jedno hudobné video s viac ako 100 miliónmi, pätnásť s viac ako 50 miliónmi, a štyridsaťdva s viac ako 30 miliónmi zhliadnutí.
Aktuálne je s približne 171 miliónmi zhliadnutí najsledovanejším českým hudobným videom na YouTube videoklip k piesni „Katarze“ od skupiny Slza. Videoklip je na YouTube od roku 2015.
Na druhom mieste sa nachádza hudobné video „POKEMON GO SONG!!! by MISHA“ s 99 miliónmi zhliadnutí. Na treťom mieste je videoklip k piesni „Srdce nehasnou“ od Karla Gotta a jeho dcéry Charlotte Elly Gottovej s viac ako 87 miliónov zhliadnutí.
To, že sa detská tvorba v posledných rokoch dostáva do popredia v rámci YouTube platformy, dokazuje aj fakt, že v rebríčku medzi 50 hudobnými videami sa nachádza až 10 hudobných videí pre deti. Medzi najpopulárnejšie detské videá patria piesne od Míši Růžičkovej a Štístka a Poupěnky. Najsledovanejším hudobným videom pre deti je „Mňam mňam Bobík“ z kanálu Bobíkův svět so 67 miliónmi zhliadnutí.
Najúspešnejším interpretom rebríčka je Míša Růžičková, ktorá má v rebríčku umiestnených päť videí, pričom ich celkový počet zhliadnutí presahuje 211 miliónov.
Štatistiky.
Celkový počet zhliadnutí.
Celkovo 50 najsledovanejších videí má súhrnný počet zhliadnutí viac ako 2,3 miliardy.
Hudobné videá obsahujúce iné jazyky.
V rebríčku sú 4 videá, ktoré obsahujú hudobné videá obsahujúce iné jazyky alebo kombinujúce češtinu a iný cudzí jazyk.
Najsledovanejšie české hudobné videá.
Nasledujúca tabuľka uvádza 50 najsledovanejších českých hudobných videí na YouTube s interpretom, YouTube linkom, približným počtom zhliadnutí, YouTube kanálom, režisérom a dátumom zverejnenia.
Radio Čas

Radio Čas je česká rozhlasová stanica, vysielajúca predovšetkým na Morave a v Sliezsku. Svojím signálom však pokrýva aj kraj Vysočina a Svitavsko. Majiteľom rádia bol ostravský podnikateľ a frontman kapely Citron Radim Pařízek. Súčasťou skupiny Rádia Čas je rockové Radio Čas Rock a zaniknuté rádio Dálnice. Do roku 2022 išlo o stanicu, ktorá hrala prevažne časom preverené české a slovenské pesničky a známe zahraničné hity. Teraz vysiela predovšetkým súčasnú populárnu hudbu, a to ako českú a slovenskú tak aj zahraničnú.
História.
Stanica začala vysielať 1. novembra 1998. Jej majiteľ získal licenciu po zaniknutom ostravskom Rádiu Sprint a neskôr získal kmitočty po zaniknutom Rádiohrade. Rádio vtedy vysielalo netradičný program. Neoddeliteľnou súčasťou bola hudba 50. a 60. rokov, ktorá bola doplnená o rock, country, a western. Postupne z programu zmizli niektoré špeciality (blues, swing a predvojnová hudba), ale jadro – oldies, česká hudba, rock a country zostalo zachované.
V roku 2000 stanica prvýkrát usporiadala svoj koncert, ktorý pomenovala „"Megakoncert pro všechny bezva lidi"“, ktorý si poslucháči počas rokov veľmi obľúbili. Za celých 24. rokov ich existencie hostili mnoho osobností z českej i slovenskej hudobnej scény.
Pravidelnou akciou bola aj „"Pravá česká pouť"“, počas ktorej boli v niektorých sliezskych a moravských mestách atrakcie pre detí a dospelých.
V roku 2001 začalo tzv. odpájané vysielanie. Najprv pre Sliezsko, neskôr pre Valašsko. V roku 2003 bolo vybudované štúdio aj v Zlíne. 16. mája 2005 začalo odpájané vysielanie aj pre Olomouc a okolie. V januári 2009 začala na Brněnsku vysielať stanica "Radio Čas jižní Morava", ktorá však hrala iný štýl a to hlavne country a folk. 25. mája 2011 začala vysielať čisto rocková verzia Radio Čas Rock. V rovnakom roku sa k Radiu Čas pridalo aj Rádio Dyje, čo bolo spojené so zmenou názvu na "Radio Čas Dyje".
Stanica v roku 2022 zmenila zameranie a pôvodný formát bol nahradený prevažne modernou populárnou hudbou. A to ako Českú a Slovenskú, tak aj zahraničnú. V playliste však nechýbajú ani vybrané hity z 80. a 90, rokov.
So zmenou hudobného formátu stanica zaviedla nové slogany a znelky, ktoré nie sú spievané, nové programy ako je „"Tajemný hlas"", „"Dobré ráno Moravo!"" a „"Šotek Rádia Čas"" v ktorom musí poslucháč uhádnuť pesničku, ktorá je prehrávaná obrátene. Aj napriek zmenám v programe si však stanica drží vysokú počúvanosť.
Program.
Program Radia Čas sa vysiela na desiatich mutáciách: "Ostravsko", "Slezsko", "Valašsko", "Novojičínsko", "Brněnsko" "Olomoucko", "Zlínsko", "Svitavsko" a "Jihlavsko". Mutácie sa líšia iba reklamou. Zvyšok vysielania je odbavovaný z hlavného štúdia v Ostrave. Lokálne štúdiá boli zrušené.
Vysielacie frekvencie.
Radio Čas vysiela na FM na celej Morave a v Sliezsku, kde má cez 30. kmitočtov. Je možné ho počúvať cez DVB-T2 v multiplexe 24 a na internete.
San Giovanni Rotondo

 
San Giovanni Rotondo je mesto a obec ("comune") v provincii Foggia a regióne Apúlia na polostrove Gargano v južnom Taliansku. Je tiež súčasťou Národného parku Gargano.
San Giovanni Rotondo bolo domovom svätého Pia z Pietrelciny od 28. júla 1916 až do jeho smrti 23. septembra 1968. Pútnický kostol Pátra Pia bol postavený z úcty k svätému a zasvätený 1. júla 2004. Mesto je známe svojou nemocnicou a medicínsko-výskumným centrom Casa Sollievo della Sofferenza ("Domov pre trpiacich"), ktoré založil svätý Pio z Pietrelciny.
Neďaleká Svätyňa svätého Michala archanjela v Monte Sant'Angele je tiež miestom katolíckych pútí a v roku 1987 ju navštívil Pápež Ján Pavol II.
Končiar (vrch v Malej Fatre)

Končiar () je vrch v južnej polovici Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Trebostovo, približne juhozápadne od Martina.
Poloha.
Nachádza sa na východe južnej časti Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Lúčanské Veterné hole. Vrch je súčasťou hrebeňa, ktorý zasahuje na katastrálne územie obcí Trebostovo a (čiastočne) Bystrička v okrese Martin, v Žilinskom kraji. Najbližšími sídlami sú východne situovaná Bystrička, Turčiansky Peter a Trebostovo, juhovýchodne sa nachádza Trnovo a Valča, južne Kláštor pod Znievom a severovýchodne mesto Martin.
Opis.
Končiar leží v rázsoche, ktorá vybieha z Hornej lúky () v hlavnom hrebeni Lúčanskej Fatry juhovýchodným smerom na Ostré (). Juhozápadne sa nachádza Trebostovská dolina, ktorou voda z priľahlých svahov odteká Trebostovským potokom do rieky Turiec, severovýchodne hrebeň vymedzuje Veľká Bystrická dolina, ktorou vodu z lokality odvádza potok Bystrička. Na vrchol vedie značená turistická trasa.
Severným smerom sa nachádzajú atraktívne Martinské hole s vrcholmi Krížava (), Veľká lúka (), Veterné () a Humience (), severne susedí aj Ostré () a Horná lúka (), západným smerom leží Kopa (), Usypaná skala (), Zvadlivá (), Hnilická Kýčera () a Javorina (), južným Rovienky () a Zniev () a východným Dubový diel () a Hrádok ().
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje výhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Malej Fatry, no tiež Turčiansku kotlinu, Žiar, Kremnické vrchy a Veľkú Fatru, ojedinele i Západné Tatry.
Končiar

Končiar môže byť:
Monte Sant'Angelo

Monte Sant'Angelo ("Mónde" [mondə] v montanarskom nárečí) je mesto 
a obec ("comune") v provincii Foggia a regióne Apúlia na južných svahoch Monte Gargano v južnom Taliansku.
História.
Samotné mesto Monte Sant'Angelo vzniklo v 11. storočí. Medzi rokmi 1081 a 1103 bolo Monte Sant'Angelo hlavným mestom rozsiahleho normanského panstva pod správou grófa Henricha, ktorý bol vazalom Byzantskej ríše.
V jaskyni, v ktorej sa nachádza Svätyňa svätého Michala archanjela, podľa legendy došlo k zjaveniu archanjela Michaela v rokoch 490, 492 a 493. Kvôli udalostiam, ktoré sú spojené s posledným z troch zjavení, sa oslavuje 29. septembra ako hlavný Michaelov sviatok. Ide o veľmi významné pútnické miesto. V roku 1987 navštívil svätyňu pápež Ján Pavol II.
Mestská štvrť ("rione") Junno je najstaršou štvrtou v meste. Je charakteristická množstvom malých jednoposchodových radových domčekov, ktoré sú bielené vápnom. Sú veľmi malé, často sa jedná o jedinú miestnosť a dvorček. Vznik tejto štvrti sa datuje do 6. storočia. Štvrť Junno je obývaná (informácie z roku 2022).
V 17. storočí sa mesto stalo súčasťou Neapolského kráľovstva, ku ktorému patrilo až do zjednotenia Talianska v roku 1861.
Dňa 25. júna 2011 bola Svätyňa svätého Michala archanjela v Monte Sant'Angelo zapísaná do zoznamu svetového dedičstva UNESCO.
Zoznam kardinálov vymenovaných Alexandrom II.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Alexandrom II.
Menovacia politika.
Pápež Alexander II. vymenoval počas svojho pontifikátu (10611073) 45 kardinálov. Ku kreovaniam dochádzalo skoro každý rok, pričom najviac (8) ich pápež vymenoval v roku 1062.
Hlava Cirkvi vymenovala minimálne 11 kardinálov talianskeho pôvodu, 3 francúzskeho, 2 nemeckého a 1 gréckeho; pôvod zvyšných 28 prelátov nie je úplne zrejmý. Posledným žijúcim kardinálom, ktorého vymenoval pápež Alexander II., bol benediktín kardinál Alberto. Skonal v roku 1116, teda približne 43 rokov po pontifikovej smrti. Rímske martyrológium uvádza Pietra Ignea kardinála Aldobrandiniho ako blahoslaveného a Anselma kardinál da Baggio ako svätého.
Cesenatico

Cesenatico (romagnolsky: "Ziznàtic") je prístavné mesto a obec ("comune") s približne 26 000 obyvateľmi na jadranskom pobreží Talianska. Nachádza sa v provincii Forlì-Cesena v regióne Emilia-Romagna, asi 30 km južne od Ravenny. Prístavný kanál Cesenatico preskúmal a nakreslil Leonardo da Vinci na žiadosť Cesara Borgiu ako súčasť jeho plánov na opevnenie neďalekého mesta Cesena.
Frazioni.
Toto sú "frazioni" (mestské časti) mesta Cesenatico:
Partnerské mestá.
Partnerskými mestami Cesenatica sú:
Serdešna Oksana

Serdešna Oksana (po slovensky "Srdečná Oksana") je románová novela Hryhorija Kvitku-Osnovianenka, ktorá bola prvýkrát publikovaná v roku 1841 v almanachu "Lastivka" (po slovensky "Lastovička"). Témou románovej novely je príbeh ženy s nemanželským dieťaťom, ktorú zviedol vojak, čo predstavuje rovnakú tematiku ako v poéme "Kateryna" od Tarasa Hryhorovyča Ševčenka.
Prijatie.
Vzťah diela s poémou "Kateryna". Ešte aj samotný Hryhorij Kvitka-Osnovianenko v liste z 23. októbra 1840 písal Tarasovi Hryhorovyčovi Ševčenkovi o podobnosti/o spoločných znakoch/o spoločných vlastnostiach diel "Kateryna" a "Serdešna Oksana":Neskôr vznikla teória, podľa ktorej Taras Hryhorovyč Ševčenko mohol čítať "Serdešnu Oksanu" (po slovensky "Srdečnú Oksanu") v čase, keď pomáhal Jevhenovi Pavlovyčovi Hrebinkovi založiť almanach "Lastivka" (po slovensky "Lastovička"). Jevhen Pavlovyč Hrebinka dostal podľa názoru Jurija Oleksijovyča Ivankina románovú novelu Hryhorija Kvitku-Osnovianenka obdržal na prelome rokov 1838 a 1839; v rovnakom čase bola napísaná poéma "Kateryna".
29. novembra 1925 mal Oleksandr Kollessa v aule Geologického ústavu pražskej univerzity prejav na inauguračnej prednáške s názvom "Genéza modernej ukrajinskej drobnej prózy (povisti)". V prejave sa sústredil na prozaickú tvorbu Hryhorija Kvitku-Osnovianenka, čo porovnával s českou prózou – pozornosť zameral hlavne na diela Boženy Němcovej. Zároveň aj konštatoval analógiu poviedky "Sestry" od Boženy Němcovej a románovej novely "Serdešna Oksana" Hryhorija Kvitku-Osnovianenka.
December’s Children (And Everybody’s)

December’s Children (And Everybody’s) je piaty americký album anglickej rockovej skupiny The Rolling Stones. Album bol vydaný hudobným vydavateľstvom London Recordings v decembri roku 1965. Album je primárne zostavený z rôznych už vydaných skladieb z celej doterajšej hudobnej kariéry kapely a nachádzajú sa na ňom skladby, ktoré boli na britskej verzii "Out of Our Heads". Podľa vyjadrenia basgitaristu kapely, Billa Wymana Jagger v roku 1968 o nahrávke povedal, že to „nie je album, je to len kompilácia skladieb“. Medzi nahrávkami je aj ich vtedy dosť aktuálny medzinárodný hitový singel „Get Off of My Cloud“, ako aj ich remake hitu Jagger-Richards, ktorý pôvodne zložili pre Marianne Faithfullovú, „As Tears Go By". Táto verzia piesne vyšla aj ako druhý singel albumu v USA.
Hašima (ostrov)

Hašima () je ostrov v Japonsku nachádzajúci sa v prefektúre Nagasaki necelých dvadsať kilometrov juhozápadne od rovnomenného mesta. Rozprestiera sa na ploche vyše 6 hektárov.
Popis ostrova.
Kvôli početným a kvalitným zásobám tam začiatkom priemyselnej revolúcie začali ťažiť uhlie. V roku 1887 bola vybudovaná na ostrove Hašima prvá uhoľná šachta. Po pár rokoch od spustenia bola ťažba zastavená kvôli zlým poveternostným podmienkam. V roku 1890 bane kúpil koncern Mitsubishi Corporation, aby tam vystaval infraštruktúru čím veril, že ťažba bude účinnejšia, ak budú zamestnanci bývať bližšie k baniam. A tak boli na ostrove postavené okrem domov aj nemocnice, školy, obchody, kiná, ba aj cintorín. V ranných časoch 20. storočia bol areál niekoľkokrát umelo zväčšený betónovými vlnolammi na ochranu ostrova. V rokoch 1887 až 1974 ostrov obývalo okolo 5 tisíc ľudí. Prevádzka bola definitívne ukončená v polovičke 70. rokov.
Súčasnosť.
Pre verejnosť bol areál ostrovu otvorený 35 rokov od zatvorenia, teda v roku 2009. Hašima je jedným z 505 neobývaných ostrovov v prefektúre Nagasaki.
Skyfall.
Lokalita sa objavila aj v bondovke "" z roku 2012. V deji filmu tam mal hlavný záporák Raoul Silva (Javier Bardem) svoj úkryt.
Ivan Fedorovyč Štejn

Ivan Fedorovyč Štejn (* koniec 18. storočia† 1837) bol impresário, režisér a choreograf pochádzajúci z Braunschweigu. Od roku 1802 pôsobil na scénach nemeckých divadiel v Petrohrade a v Moskve. Neskôr prišiel na územie súčasnej Ukrajiny – v rokoch 18041809 bol choreografom v divadle J. Ilinského v obci Romaniv. Pôsobil ako učiteľ tanca – na gymnáziu v Kyjeve (18091811) a na Charkovskej univerzite (18121816). Od roku 1816 pokračovali ako impresário v Charkov, kde spolupracoval s Osipom Ivanovičom Kalinovským, kde budovali miestne divadlo.
Mal v tom čase najväčší herecký súbor (40 herci a 20 hudobníkov) – vystupoval v Poltave, v Odese, v Kyjeve aj v ďalších mestách. Herecký súbor tvoril napríklad Mychajlo Semenovyč Ščepkin, Petro Jehorovyč Barcov, Ľubov Młotkowska, Ludwik Młotkowski, Karpo Trochymovyč Solenyk, Ivan Chrystyjanovyč Drejsih a ďalších. Ich repertoár tvorili divadelné hry Ivana Petrovyča Kotľarevského, Hryhorija Kvitku-Osnovianenka, ako aj svetových dramatikov – Williama Shakespeara, Friedricha Schillera či Molièra.
Ludwik Młotkowski

Ludwik Młotkowski (* 1795 – † 27. marec 1855) bol herec, režisér a impresário Ruskej ríše. Jeho manželku bola známa rusko-ukrajinská herečka Ľubov Młotkovská.
Životopis.
Ludwik Młotkowski sa narodil v roku 1795 v poľskej šľachtickej rodine. Od roku 1816 vystupoval v súboroch A. Žmijevského, O. Lenkawského, neskôr aj Ivana Fedorovyča Štejna.
Ludwik Młotkowski spolu s ďalšími hercami zo súboru Ivana Fedorovyča Štejna vytvoril vlastný súbor, ktorý vystupoval v Charkove – boli v ňom napríklad L. Ostriakova, Karpo Trochymovyč Solenyk, Nikolaj Chrisanfovič Rybakov, Ľubov Młotkowska. Spočiatku si prenajímal Charkovské a na dve sezóny aj Kyjevské divadlo. Vystupovali v Kyjeve, v Jelysavethrade, ako aj v ďalších ukrajinských mestách. Młotkowski v roku 1842 vytvoril vlastné divadlo v Charkove, pri ktorom existovala aj divadelná škola. O rok neskôr však zbankrotoval a odišiel do Oriola.
Bol pochovaný na Prvom kresťanskom cintoríne v Odese, ktorý bol komunistami zničený v roku 1937. Na jeho mieste vznikli Park Iľjiča so zábavnými atrakciami a zoologická záhrada. Do súčasnosti sa zachovali informácie iba o niektorých premiestneniach tiel zo starého cintorína iba časť cintorína a informácie, ale v prípade Młotkowského sa stratili.
Divadelná tvorba.
Ludwik Młotkowski uskutočnil so svojím súborom inscenácie divadelných hier: "Útrapy z rozumu" odAlexandra Sergejeviča Gribojedova, "Revízor" od Nikolaja Vasilieviča Gogoľa, "Hamlet" od Williama Shakespeara, "Mirandolína" od Carla Goldoniho, "Úklady a láska" od Friedricha Schillera, "Svataňňa na Hončarivci" od Hryhorija Kvitku-Osnovianenka, "Olena Glinska" a "Smerť ili česť" (po slovensky "Smrť alebo česť") od Nikolaja Aleksejeviča Polevoja a ďalšie.
Herecký súbor Ludwika Młotkowského bol jeden z najlepších na Ukrajine. Tvorili ho napríklad Karpo Trochymovyč Solenyk, Ivan Chrystyjanovyč Drejsih, Mychajlo Semenovyč Ščepkin, Pavel Stepanovič Močalov, Teofil Matvijovyč Dombrovskyj, Karl Mychajlovyč Zelinskyj a ďalší.
Viasat True Crime

Viasat True Crime je televízna stanica vysielajúca kriminálne programy bola spustená 6. júna 2024 a patrí pod Viasat World.
Kanál sa venuje rôznym typom kriminálnej produkcie. Harmonogram zahŕňa kriminálne programy. Viasat True Crime môžu od 6. júna sledovať predplatitelia poskytovateľov Canal+, UPC Polska a Orange TV. Od júla 2024 je k dispozícii aj u satelitného operátora Polsat Box. Pre Česko a Slovensko je stanica dostupná na družici Eutelsat 16A, kde svoje služby poskytuje aj slovenský satelitný operátor ANTIK Sat. Oficiálne ju na Slovensku zaradil operátor 4ka TV. Zaradenie do vysielania pre Česko a Slovensko potvrdili aj operátori Antik (len pre satelitné vysielanie), Telly a DIGI, Magio TV, Magenta TV a Skylink (len pre satelitné vysielanie).
Ivan Kurťak

Ivan Kurťak (* 21. február 1888, Chust, Rakúsko-Uhorsko, dnes Ukrajina – † 2. január 1933, Sevľuš, Československo, dnes Ukrajina) bol československý politik rusínskej národnosti a poslanec Národného zhromaždenia za Autonómny poľnohospodársky zväz, pedagóg a maďarón.
Životopis.
Ivan Kurťak sa narodil 21. februára 1888 v Chuste. Základné vzdelanie získal v rokoch 1897 až 1902 v ľudovej škole. Stredoškolské vzdelanie nadobudol v rokoch 1902 až 1906 v mestskej škole v Chuste. V roku 1910 ukončil gréckokatolícky seminár. Po jeho absolvovaní učil v obciach Čepa (191012) a Saldoboš (191214).
Počas prvej svetovej vojny bojoval v rakúsko-uhorskej armáde na východnom fronte. Zranil sa v novembri 1914. Po návrate z liečenia počas rokov 1916 – 18 slúžil ako vojenský cenzor vo Viedni.
Kurťak sa v septembri 1918 vrátil na Podkarpatskú Rus. Od októbra do apríla 1919 pracoval ako školský inšpektor Marmarošského komitátu. Z funkcie odišiel po pričlenení Podkarpatskej Rusi k Československu a začal sa zaoberať politikou. Pridržiaval sa moskovofilských názorov, zaujal však obzvlášť prouhorský postoj – jeho činnosť financovali maďarské úrady.
Bol aktívnym členom moskovofilsko-maďarónskeho tovarišstva "Spoločnosť Alexandra Duchnoviča" a v rokoch 1923 – 33 patril do jeho prezídia.
Na začiatku 20. rokov 20. storočia sa angažoval pri vzniku Karpatskoruského robotníckeho zväzu. Ten však postupom času splýval s celoštátnou Republikánskou stranou poľnohospodárskeho a maloroľníckeho ľudu (s agrárnikmi), čo časť podkarpatkoruských politikov odmietala. Kurťak sa následne v januári 1924 podieľal na založení promaďarskej strany Autonómny poľnohospodársky zväz, ktorá mala za cieľ získať autonómiu pre Podkarpatskú Rus, po ktorej by nasledovalo jej pričlenenie k Maďarsku. Ivan Kurťak pôsobil na pozícii predsedu strany v rokoch 1924 až 1933. Ľudia stranu prezývali „kurťakovská“ a jej podporovateľov „kurťakovcami“. Autonómny poľnohospodársky zväz dokázal existovať hlavne vďaka peniazom z Maďarska. Strana predstavovala opozíciu pre československú vládu – požadovala autonómiu Podkarpatskej Rusi a revíziu Saintgermainskej mierovej zmluvy v otázke začlenenia Podkarpatskej Rusi k Československu.
Po doplnkových parlamentných voľbách na Podkarpatskej Rusi v roku 1924 sa stal poslancom Národného zhromaždenia. V parlamentných voľbách v roku 1925 získal opätovne mandát – rovnako ako v parlamentných voľbách v roku 1929. Kandidoval za Autonómny poľnohospodársky zväz, ktorý vo voľbách kandidoval v koalícii s Československou národnou demokraciou. Kurťak v roku 1930 predložil spolu so zástupcami strán nemeckej, maďarskej a poľskej menšiny v parlamente návrh na zriadenie menšinového výboru, ktorý by sa zaoberal sťažnosťami menšín na nerovné postavenie v Československu. Po jeho smrti v roku 1933 ho na mieste poslanca nahradil Andrej Bródy.
Podľa údajov z roku 1929 bol profesiou poľnohospodár z Chustu.
Ivan Kurťak zomrel 2. januára 1933 v nemocnici v meste Sevľuš. Je pochovaný v Chuste. Po jeho smrti na pozíciu predsedu strany Autonómny poľnohospodársky zväz nastúpil Andrej Bródy, ktorý sa stal aj poslancom československého parlamentu.
Osip Ivanovič Senkovskij

Osyp Ivanovyč Senkovskij (poľ. "Józef Julian Sękowski", najznámejší pseudonym: Baron Brambeus; * 31. marec 1800, Antologon, okres Vilnius, Ruská ríša, dnes Litva   – † 16. marec 1858, Petrohrad, Ruská ríša, dnes Rusko) bol rusko-poľský orientalista, polyglot, spisovateľ, kritik, redaktor a novinár.
Životopis.
Osyp Ivanovyč Senkovskij sa narodil 31. marca 1800 v šľachtickej rodine, ktorá patrí do starobylého rodu Sarbevskovcov. Nadobudol najskôr vzdelanie doma, skoro prejavil vzťah k filológii. V detstve sa učil staré jazyky – jeho učiteľom bol profesor Vilniuskej univerzity Gottfried Ernst Groddeck. Učil sa v Minskom kolégiu. Počas štúdia na Vilniuskej univerzite absolvoval štúdium na 3 fakultách – na fyzikálno-matematickej, na filologickej a na morálno-politickej. Pokračoval na lekárskej fakulte – počas štúdia však vážne ochorel. Aby si odpočinul od štúdia, v roku 1819 odišiel do Istanbulu za účelom zlepšenie praktickej znalosti východných jazykov. Formálne neukončil univerzitu.
V rokoch 1819 – 21 uskutočnil cestu po Turecku, po Sýrii a po Egypte. Čiastočne na ňu prispeli vedci z Vilniusu pod podmienkou, že sa počas cesty zozbierajú dokumenty o poľsko-tureckých vzťahoch. V roku 1821 prišiel z cesty do Petrohradu, kam priniesol odborné práce a staré arabské rukopisy.
Ovládal mnoho jazykov. Okrem európskych jazykov dokonale ovládal východné jazyky – obzvlášť turečtinu a arabčinu – okrem rozprávania v nich písal prozaické diela a básne, ďalej perzštinu, novogréčtinu, taliančinu a srbčinu. Neskôr sa naučil aj čínštinu, mongolčinu a tibetčinu.
Senkovskij sa stal zakladateľom ruskej orientalistiky.
Slovenské národné hokejové mužstvo v kvalifikácii na ZOH 2026

Toto je zostava slovenského národného hokejového mužstva v kvalifikácii na Zimné olympijské hry 2026, ktoré sa budú konať v talianskom Miláne a v Cortine d'Ampezzo. Tím bude viesť ako hlavný tréner Craig Ramsay a spoločne s nim asistenti Peter Frühauf a Róbert Petrovický.
Tentokrát na kvalifikáciu pricestovali aj hráči hrajúci v ruskej KHL.
Zo zámoria (NHL, AHL) prišlo Slovensko posilniť 9 hráčov: Tomáš Tatar, Šimon Nemec, Martin Pospíšil, Adam Sýkora, Miloš Kelemen, Patrik Koch, Pavol Regenda, Samuel Hlavaj a Samuel Kňažko.
V nominácií naopak neuvidíme mená ako Juraj Slafkovský, Peter Cehlárik, Erik Černák či Martin Fehérváry, ktorého na poslednú chvíľu vyradilo zranenie.
Zostava.
Zápas proti Maďarsku.
Zostava bez zmeny.
Zápas proti Kazachstanu.
V zostave je jediná zmena. Šimona Nemca ktorého vyradilo zranenie nahradil Samuel Kňažko. Siedmym obrancom bol premiérovo František Gajdoš.
Konsťantyn Maksymovyč Sementovskyj

Konsťantyn Maksymovyč Sementovskyj (* 10. apríl 1823, Semenohrika, dnes súčasť obce Irklijiv, Ruská ríša, dnes Ukrajina – † 1902) bol ukrajinský etnograf, folklorista a literárny kritik. Využíval pseudonym Kalajdenskyj.
Životopis.
Konsťantyn Maksymovyč Sementovskyj sa narodil 10. apríla 1823 v rodine statkára Maksyma Sementovského. V roku 1839 vyštudoval Nižinské lýceum. Pracoval ako úradník v Černihove, v Poltave, v Charkove a v ďalších mestách. Stál vo vedení amurskej spoločnosti a publikoval rad článkov z oblasti ekonomických a politických tém v periodikách "Žurnal dľa akcioneriv" (po slovensky "Časopis akcionárov") a "Biržovi vidomosti" (po slovensky "Burzové správy"). V roku 1847 sa stal riadnym členom "Rusského geografičského obščestva" (po slovensky "Ruskej geografickej spoločnosti").
Udržiaval kontakt s viacerými osobnosťami ako napríklad s Izmailom Ivanovičom Sreznevským, s Mykolom Ivanovičom Kostomarovom, s Hryhorijom Kvitkom-Osnovianenkom, s Petrom Petrovyčom Hulakom-Artemovským či s Amvsrosijom Lukianovičom Metlynským.
Zozbieral folklórne a etnografické materiály o ľudových tradíciách, veľa ľudových hádaniek či zariekadiel.
Utrenňaja zvezda

Utrenňaja zvezda (po slovensky "Ranná hviezda") je literárny almanach z roku 1833. Vyšiel v dvoch knihách v Charkove. Vytvorenie inicioval Hryhorij Kvitka-Osnovianenko, vydávali ho Ivan Matvejevič Petrov a Izmail Ivanovič Sreznevskij.
Prvá kniha.
Prvý diel almanachu vydal Ivan Matvejevič Petrov. Obsahoval článok Izmaila Ivanoviča Sreznevského – "Otryvki iz zapisok o starce Grigorije Skovorode" (po slovensky "Úryvky zo zápisov o starcovi Hryhorijovi Skovorodovi") v ruštine a ukrajinský preklad náčrtu od Oresta Mychajlovyča Somova – "Nedobryj glaz" (po slovensky "Nedobré oko").
Obsah:
Druhá kniha.
Druhý diel obsahoval diela Hryhorija Kvitku-Osnovianenka – prvú románovú novelu napísanú po ukrajinsky "Saldackyj patret" (po slovensky "Portrét vojaka"), článok "Suplika do pana izdateľa", kde vystúpil proti vtedajším ohlasom, čo popierali literárne možnosti ukrajinského jazyka, a úryvok z románovej novely "Marusia". Ďalej ho tvorili básne Petra Petrovyča Hulaka-Artemovského, bájky Jevhena Pavlovyča Hrebinku, úryvky z poémy "Enejida" (po slovensky "Eneida") od Ivana Petrovyča Kotľarevského a úryvky ukrajinského prekladu historickej poémy "Poltava" od Alexandra Sergejeviča Puškina.
Obsah: