burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Orava (región)

Orava (Oravský región cestovného ruchu) je jeden zo slovenských regiónov a regiónov cestovného ruchu. Územie regiónu Orava je zhruba totožná so slovenskou časťou bývalej Oravskej župy. Regionálnym, historickým a kultúrnym centrom Oravy je Dolný Kubín.
Ako región cestovného ruchu oficiálne zahŕňa:
Územie susedí na juhu s Liptovom, na juhozápade s Turcom, na západe s Horným Považím a Kysucami a na severe a východe s Poľskom.
Geografia.
Orava sa rozprestiera v severozápadnej časti Slovenska v Žilinskom kraji. Leží tu jeho najsevernejší bod: Beskydok (obec Oravská Polhora) na štátnej hranici s Poľskom (49° 37' s. z. š., 19° 28' v. z. d.). 
Územie regiónu sa vnútorne rozdeľuje na dve časti: 
Vodstvo.
Okrem povodia potoka Sestrč pri Malatinej celé územie Oravy odvodňuje rieka Orava. Umelé vodné plochy reprezentuje Oravská priehrada a vodná nádrž Tvrdošín. Z prírodných jazier sú to Roháčske plesá. Historickou a technickou zaujímavosťou sú tajchy.
Obyvateľstvo.
Pri sčítaní obyvateľov, domov a bytov v roku 2011 žilo v troch oravských okresoch 134 889 obyvateľov. Región je historicky známy vysokou religiozitou. Celkovo tu má na slovenské pomery nadpriemerné zastúpenie Rímskokatolícka cirkev na Slovensku. Spolu sa k nej hlásilo v roku 2011 114 901 (85,18 %) Oravčanov. K druhej najväčšej cirkvi v regióne, ECAV, sa hlásilo 7 383 obyvateľov. Obzvlášť významné je rímskokatolícke zastúpenie v okresoch Námestovo (95,20% - najvyššie na Slovensku) a Tvrdošín (91,34%). V okrese Dolný Kubín je tiež významná časť obyvateľstva hlásiaca sa ku evanjelickej cirkvi augsburského vyznania - 17,85% v roku 2011, spolu s 64,51% podielom rímskych katolíkov v okrese.
Ekonomika.
V súčasnosti patrí Orava medzi priemerne rozvinuté regióny , avšak s bohatými možnosťami v oblasti turistického ruchu. Patrí k najpríťažlivejším slovenským regiónom. Najväčšie pracovné možnosti sú v mestách Dolný Kubín, Nižná, Námestovo, Trstená, Tvrdošín.
Turistický ruch.
Orava patrí spolu s Liptovom, Spišom a Gemerom k najpríťažlivejším slovenským turistickým regiónom.
Hornád

Hornád () je rieka na Slovensku a v Maďarsku. Je to významný ľavostranný prítok Slanej. Podľa dĺžky je 5. najdlhšia slovenská rieka. Dĺžka 147km
Prameň.
Pramení asi 3 km západne od obce Vikartovce pri ceste III/3074, na juhovýchodnom úpätí vrchu Krahulec v nadmorskej výške cca .
Opis toku.
Od prameňa postupne tečie ako potok s výrazne vyvinutým korytom, postupne zvyšuje svoju vodnatosť pribratím menších i väčších prítokov. Preteká cez Slovenský raj, kde sa prerezáva kaňonovitým údolím, nazývaným Prielom Hornádu, zaradeným kvôli svojej výnimočnosti medzi národné prírodne rezervácie Slovenska. Koryto rieky je zarezané do vápencového podložia. 
Po opustení Slovenského raja tečie cez Spišskú Novú Ves a ďalej cez Krompachy. Na sútoku Hornádu s Hnilcom je vybudovaná vodná nádrž Ružín. Je to typická údolná nádrž a využíva sa na výrobu elektrickej energie a priemyselný odber vody pre železiarne v Košiciach. 
Pod priehradným múrom pokračuje tok rieky ďalej na východ, no pri Kysaku sa stáča prudko na juh, preteká cez Košice a napokon za obcou Trstené pri Hornáde opúšťa slovenské územie. Pokračuje do Maďarska a neďaleko mesta Ónod ústi do Slanej.
Prítoky.
Významnejšími prítokmi Hornádu sprava sú najmä:
Zľava sú to predovšetkým:
Prietok.
Z hľadiska vodnatosti má rieka najviac vody na jar, pri topení snehu a najmenej na jeseň. V úseku od Ružínskej priehrady sú prietoky ovplyvňované množstvom vypúšťanej vody.
Fauna.
Hornád je domovom takmer všetkých bežne rozšírených sladkovodných rýb vyskytujúcich sa na Slovensku, no možno tu nájsť aj našu najvzácnejšiu rybu hlavátku podunajskú ("Hucho hucho").
Podpoľanie

Podpoľanie (v niektorých textoch Zvolensko) je slovenský región.
Okresy:
Územie susedí na severovýchode s Horehroním, na juhovýchode s Novohradom, na juhozápade s Hontom a na severozápade s Tekovom.
Lietavská Svinná-Babkov

Lietavská Svinná-Babkov je obec na Slovensku v okrese Žilina v Žilinskom kraji. Obec vznikla administratívnym spojením Lietavskej Svinnej, Kňazovej Lehoty a Babkova.
Poloha a prírodné pomery.
Obec leží v južnej časti okresu v Žilinskej kotline v údolí riečky Svinianka.
Dejiny.
Lietavská Svinná sa po prvýkrát spomína v roku 1393 a podliehala panstvu Lietavského hradu. Kňazova Lehota sa spomína od roku 1393, s Lietavskou Svinnou sa administratívne spojila v roku 1907. V tom istom roku sa spomína aj Babkov, ktorý sa s Lietavskou Svinnou spojil v roku 1981.
Najvýznamnejšou historickou pamiatkou v obci je murovaná zvonica z roku 1606, v ktorej, podľa legendy, visí zvon pochádzajúci z Lietavského hradu s rodovým erbom Turzovcov. V centre obce oproti zvonici stojí moderný Kostol Sedembolestnej Panny Márie.
Šuja

Šuja je obec na Slovensku v okrese Žilina.
Poloha.
Obec leží v Rajeckej kotline, asi 1 km južne od mesta Rajec. Preteká ňou rieka Rajčanka, ktorá tak oddeľuje Malú Fatru a Súľovské vrchy. Šujou prechádza spojnica Žiliny a Prievidze, cesta I/64. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1393. V minulosti patrila pod Lietavské panstvo. V obci sa našli mince keltského kmeňa Eraviskov a v oblasti Šuje existovalo sídlisko Púchovskej kultúry z prelomu letopočtov. 
V obci sa narodil doc. Anton Dubec, slovenský pedagóg a matematik.
Pamiatky.
V centre obce sa nachádza kaplnka so zvonicou postavená na prelome 18. a 19. storočia. Ide o štvorcovú stavbu s polkruhovým zakončením portálu.
Turistika.
Nachádza sa tu prírodná rezervácia Šujské rašelinisko a cez susedné obce sa dá dostať na hlavný hrebeň Malej Fatry.
Krasňany (okres Žilina)

Krasňany sú obec na Slovensku v okrese Žilina.
Poloha.
Obec je situovaná v severovýchodnej časti Žilinskej kotliny, na západných svahoch Malej Fatry, v údolí Kúr a riečky Varínky. Od mesta Žilina je vzdialená asi a stred obce má nadmorskú výšku Stredom obce vedie cesta II/583 zo Žiliny do Párnice.
Dejiny.
Lokalita susedného Varína bola osídlená už v bronzovej a železnej dobe, no husté osídlenie regiónu dokladajú aj nálezy v blízkej Koňhore a Gbeľanoch. V Krasňanoch bolo v roku 1933 odkryté rozsiahle slovanské mohylové pohrebisko z 8. – 9. storočia. Zachovalo sa 51 mohýl s unikátnymi nálezmi keramiky, zbraní i ozdôb, ktoré sú uložené v etnografickom múzeu SNM v Martine.
Aj keď prvá písomná zmienka o obci „Karazna“ pochádza až z roku 1354, v písomných kronikách a spisoch kráľa Boleslava z roku 1001 sa spomína usadlosť Starých Krasňan. Ide o osadu v lokalite Tehelňa alebo Za Hájom, kde sa pôvodné osídlenie v stredoveku nachádzalo. V spomínanom roku 1354 udelil Mikuláš Drugeth dedičné richtárstvo Bohušovi, synovi Dezlona a spomína sa zavedenie žilinského práva s 20 ročným oslobodením osadníkov od daní. Obec patrila Varínskemu panstvu, ktorého sídlo sa práve do tejto obce v druhej polovice 16. storočia z nepohodlného hradu presunulo. Pôvodnú drevenú kúriu s padacím mostom nad vodnou priekopou (zhorela v roku 1654) nahradila v rokoch 1667-1678 murovaná stavba. Sídlil tu grófsky rod Pongráczovcov, ktorý neskôr postavil vedľa staršej ďalšiu kúriu a obe prepojili spojovacím krídlom. Objekty boli opravené v rokoch 1898 – 1912, po ďalších rozsiahlych úpravách v rokoch 1967 – 1980 bol kaštieľ odovzdaný Považskému múzeu v Žiline pre účel zriadenia expozície pod názvom „Príroda a ľud severozápadného Slovenska“. Kaštieľ bol v roku 1995 v rámci reštitúcie prevzatý dedičmi rodiny Pongráczovcov, od roku 2004 ho vlastní súkromná spoločnosť. 
Krasňany patrili k stredne veľkým vidieckym sídlam, keďže v roku 1598 tu stálo 14, no v roku 1828 už 56 domov so 466 obyvateľmi. Tí sa živili poľnohospodárstvom, no tiež ťažbou vápenca a železnej rudy. 
V dňoch 20. a 21. augusta 1947 sa pri krasňanoch odohrala bitka, v ktorej česko-slovenské vojenské jednotky zastavili prenikanie Burlakovej sotne UPA do Bavorska. 
Pamätihodnosti.
V obci sa nachádza národná kultúrna pamiatka – kaštieľ. Ide vlastne o dva samostatné neskororenesačné kaštiele prepojené prízemným krídlom. V minulosti to bolo sídlo starohradského panstva rodu Pongráczovov.
V katastrálnom území obce sa na rieke Varínka nachádza aj prírodná pamiatka Krasniansky luh.
Brezany

Brezany sú obec na Slovensku v okrese Žilina.
Kľače

Kľače sú obec na Slovensku v okrese Žilina.
Poloha.
Obec leží v Rajeckej kotline, asi 1 km severne od mesta Rajec v smere k Žiline. Preteká ňou rieka Rajčanka, ktorá Kľače oddeľuje od susedného Jasenového. Obcou prechádza spojnica Žiliny a Prievidze, cesta I/64, ako aj železničná trať Žilina – Rajec.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka je z roku 1511, kde sú Kľače zapísané ako "Kletzen". Obec parila do lietavského panstva.
Hôrky (okres Žilina)

Hôrky sú obec na Slovensku v okrese Žilina.
Stráňavy

Stráňavy sú obec na Slovensku v okrese Žilina.
Polohopis.
Obec leží pod vrchom Polom, na rozhraní Žilinskej pahorkatiny a Lúčanskej Malej Fatry. Cez obec preteká Stráňavský potok (Hýrov), prameniaci pod Minčolom () v závere Stráňavskej doliny.
Stráňavy sú dostupné cestou III/2089, odbočujúcej z cesty I/18 zo Žiliny na Vrútky. Od Žiliny sú vzdialené juhovýchodným smerom, Vrútky ležia juhovýchodne.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1356 s názvom ZTRANY. Názov obce sa menil: v roku 1483 STRÁNYAWA, r. 1520 STRÁNAWY, r. 1773 STRÁNANY, r 1888 SZTRANYAVI a v roku 1920 už STRÁŇAVY. Obec mala v minulosti erb s námetom "Na pažiti pasúca sa hus". Z toho vychádzal aj návrh na erb „v modrom štíte na vysokej zelenej pažiti pred zlatým kríkom stojaca strieborná hus“.
Od roku 1598, keď obec mala 22 domov, sa neustále rozrastala na súčasných 523 domov a 1838 obyvateľov. Obec má dobre vybavenú občiansku a technickú vybavenosť.
Počas druhej svetovej vojny v apríli 1945 tu boli tuhé boje 1. čs. armádneho zboru v Malofatranskej operácii. V starej horárni nad obcou bolo v roku 1976 otvorené Múzeum malofatranskej operácie. V roku 2009 otvorili novú stálu Expozíciu histórie Stráňav a Malofatranskej operácie 1. čs. armádneho zboru v apríli 1945. Na vrchu Polom bol postavený v roku 1961 Pamätník I. čs. armádneho zboru. Pre ťažbu vápenca bol monumentálny pamätník v roku 1986 premiestnený na neďaleký vrch Javorina (). K pamätníku vedie zelený značkovaný chodník a krátka odbočka zo sedla Javorina ().
V obci pred kultúrnym domom v roku 1970 odhalili Pamätník oslobodenia. Jeho autormi sú Ing. arch. I. Meliš a akad. sochár Stanislav Bíroš.
V roku 2006 obec oslávila 650 rokov od prvej písomnej zmienky.
Turizmus.
V obci sa nachádza rekreačné stredisko a termálne kúpalisko. Teplota vody býva regulovaná na asi 24°C. V blízkosti obce sa nachádza múzeum, na vrchu Polom stojí pamätník na ťažké boje počas II. svetovej vojny. Horskí cyklisti obľubujú starú cestu na Polom, vedúcu Stráňavskou dolinou s výskytom krasových úkazov.
V blízkosti obce je viacero turisticky atraktívnych lokalít, medzi nimi Strečniansky a Varínsky hrad, vyhliadková veža či splavovanie Váhu plťami pri Strečne, no tiež oddychové terasy s občerstvením pri neďalekom vodnom diele. 
Z obce vedú turistické trasy do Malej Fatry:
Lutiše

Lutiše sú obec na Slovensku v okrese Žilina. Obec v súčasnosti patrí do žilinského okresu. Vznik obce a jej vývoj je však úzko spätý s bystrickým regiónom. Lutiše spájajú bystrický región s terchovským a varínskym prostredníctvom spoločného dialektu, folklóru a spôsobu života. Obec vznikla kopaničiarskym osídľovaním hlavne zo Starej Bystrice.
Lietava

Lietava (po nemecky "Littau," po maďarsky "Zsolnalitva -" do roku 1902 "Ljetava)" je obec na Slovensku v okrese Žilina v Žilinskom samosprávnom kraji. 
Geografia.
Obec sa nachádza na juhozápadnom okraji Žilinskej kotliny, 8 kilometrov od Žiliny. Stred obce je vystavaný po obvode lúčnej kotliny, ktorou preteká potok Lietavka, prameniaci na východných svahoch Súľovských vrchov. Centrum obce sa nachádza v nadmorskej výške 429 m.n.m. Obec sa delí na tri časti: Lietavu, Majer a Lietavskú Závadku, ktorá bola pričlenená k Lietave v druhej polovici 20. storočia.
Na západe susedí Lietava s obcou Podhorie, na juhu s Lietavskou Svinnou-Babkovom, na východe s Lietavskou Lúčkou a na severe s Brezanmi. 
Dejiny.
"Bližšie informácie v hlavnom článku: Lietava (hrad)."
Podľa archeologických nálezov vieme, že tunajšie územie bolo osídlené už v strednej bronzovej dobe. Presný dátum vzniku usadlosti známy nie je. Najstaršia písomná zmienka pochádza z roku 1318, aj keď na mieste dnešnej Lietavy existovalo už aj predtým sídlisko. Po celý čas až do zániku Lietavského panstva bola v jeho držbe. V roku 1539 mala dedina 40 až 50 obyvateľov, ktorí sa venovali najmä poľnohospodárstvu. Najstaršími murovanými budovami sú gotický kostol z 15. storočia (vežu má však podstatne staršiu, možno už z 13. storočia, vnútorné zariadenie má z 18. stor.) budova fary, budova cirkevnej školy a krčma. Po celý čas svojej existencie je Lietava pokojnou dedinkou pod Súľovskými vrchmi, cez ktorú nevedie žiadna významná cesta a nesídli v nej žiaden veľký podnik. V súčasnosti vzrastá počet prisťahovalcov, nakoľko sa obec nachádza pomerne blízko k mestu Žilina a prostredie ju predurčuje k pokojnému bývaniu.
Obyvateľstvo.
Etnické zloženie.
Podľa sčítania ľudu v roku 2011 žilo v Lietave 1410 obyvateľov, z toho bolo 1390 Slovákov, 8 Čechov a 2 Rusi, pričom 1 obyvateľ bol inej národnosti a u deviatich sa národnosť nepodarilo zistiť.
Náboženské zloženie.
1286 obyvateľov sa hlásilo k rímskokatolíckej cirkvi, traja k evanjelickej cirkvi augsburského vyznania, 11 obyvateľov vyznávalo inú vieru, 70 ich bolo bez vierovyznania a pri štyridsiatich sa vyznanie nepodarilo zistiť.
Politika.
Súčasným starostom obce je Ivan Oboňa. Obecné zastupiteľstvo má 9 členov a spolu so starostom je volené na 4 - ročné obdobie. OZ má taktiež 6 komisií.
Občianska vybavenosť.
V Lietave sa nachádza základná škola, materská škola, pobočka Slovenskej pošty, potraviny, pohostinstvo, zopár ubytovacích zariadení, obecná knižnica, futbalové ihrisko a 6 autobusových zastávok (v Lietavskej Závadke je ďalších 5). Obec má taktiež vlastný cintorín. V obecnej časti Lietavská Závadka sa nachádza malé múzeum Remeselnícka izba, umiestnená v budove bývalej školy.
Doprava.
Autom sa do obce dá dostať po ceste III. triedy č. 2102, ktorá začína na križovatke s cestou I. triedy č. 64 v obci Lietavská Lúčka. Pravidelnú autobusovú linku na trase Žilina - Lietava - Podhorie - Lietavská Závadka prevádzkuje dopravca SAD Žilina. Autobusy zastavujú na dvoch zastávkach v časti Majer, štyroch v samotnej Lietave a štyroch v Lietavskej Závadke. Najbližšia železničná stanica sa nachádza v Lietavskej Lúčke a je vzdialená asi 5 km.
Brezovica (okres Tvrdošín)

Brezovica je obec na Slovensku v okrese Tvrdošín na úpätí Skorušinských vrchov smerom na juh od Trstenej.
Symboly obce.
Znakom je breza na návrší, z oboch strán pri pni po jednom kvete a dvoma hviezdami po oboch stranách na úrovni vrcholu koruny stromu.
Dejiny.
Brezovica bola založená podľa valašského práva valachov patriacich k oravskému panstvu. Zakladaciu listinu vydal v roku 1580 Stanislav Thurzo (1576 – 1625) šoltýsovi Alexandrovi Walasekovi ako náhradu za klčovanie a obrábanie pozemkov pre poľnohospodárstvo. Obec bola v roku 1683 vypálená a v roku 1690 úplne zruinovaná litovskými vojskami. V roku 1695 bola zahájená rekatolizácia obce. Do doby Márie Terézie obec spravovali dediční šoltýsi. Neskôr volení richtári. Konečné pomery medzi starousadlíkmi a oravským panstvom boli upravené urbárskou dohodou z roku 1870. Názov obce je odvodený od brezy. 
Obyvateľstvo.
Obyvateľstvo tvoria od samých počiatkov ľudia slovenského pôvodu, hovoriaci typickým hornooravským nárečím.
Kultúra, šport a zaujímavosti.
V obci pôsobí "Folklórny súbor Briezka", ktorý sa skladá z viacerých skupín:
Čimhová

Čimhová je obec na Slovensku v okrese Tvrdošín. 
Charakteristika.
Obec leží v nadmorskej výške 644 m na východnom okraji Oravskej vrchoviny a na riečnych nánosoch rieky Oravica. Pahorkatinný až hornatinný povrch chotára tvorí centrálnokarpatský flyš. Lesy sú len v najvyšších polohách južnej časti chotára. 
Vznikla v roku 1438, zakladajúci rod Platthyovci. V 17. storočí bola centrom rekatolizácie na Orave. Nachádza sa tu rímskokatolícky neskorobarokový kostol z r. 1775. (kol. autorov, 1977, s.300)
Rozpráva sa tu stredoslovenskou spisovnou slovenčinou. Nárečie obce patrí do tzv. oravického nárečia. Toto sa používa v obciach v oblasti Oravíc. Má tieto charakteristické znaky: , Vyslovujú sa dlhé samohlásky, aj sa zachováva rytmický zákon ako v spisovnom jazyku, ale najtypickejšou zvláštnosťou je výslovnosť dvojhlásky uo. Napr.: čuo, počuo, peknuo... .“ ( Habovštiak Anton, 1965, s.30)
V súčasnosti sa obyvatelia živia poľnohospodárstvom, rôznymi podnikateľskými aktivitami, niektorí dochádzajú za prácou do okolitých miest, alebo odchádzajú za prácou tak ako aj v minulosti za hranice Slovenska. Tento spôsob života sa v podstate nelíši od ostatných obcí a miest celej súčasnej Oravy a vlastne jej celej existencie, veď už dávno je známe že: „na Orave sa tvrdý chlebík rodí.“ ( Ľudová múdrosť )
Habovka

Habovka () je obec na Slovensku v okrese Tvrdošín.
Poloha.
Obec sa nachádza asi 15 km na sever od Liptovského Mikuláša a 15 km na severovýchod od Dolného Kubína. Je situovaná v Zuberskej brázde, podcelku Podtatranskej brázdy, v mieste styku Skorušinských vrchov a Západných Tatier. Obcou preteká Studený potok, do ktorého sa v obci vlieva Blatná. Obec má 1 359 obyvateľov.
Symboly obce.
Znakom obce je smrek, nad ktorým je koruna. Pri pni smreku je z oboch strán po jednej hviezde.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci "Chabówka" je z roku 1593. Podľa kroniky habovskej farnosti názov obce pochádza od názvu poľskej obce Chabówky, z ktorej niekoľko obyvateľov prišlo do novozaloženej obce a ktorí ponechali meno svojej pôvodnej vlasti pre novú obec. Iné zdroje hovoria, že názov obce môže pochádzať aj zo slova chabovina, chabovka - chrastie, krovím pokrytý terén. 
Od roku 1598 sa Habovka považuje za valaskú osadu, novozriadenú v lesoch. Hranice habovského chotára určuje listina župana Juraja Thurzu (1567-1619), vydaná 14. apríla 1616 vo Veľkej Bytči. Počas kuruckých vojen v 17. storočí Habovka spustla, po tom, čo ju úplne vypálili litovské vojská. Do vydania tereziánskeho urbára spravovali dedinu dediční šoltýsi pod menami: Habovský, Žiačik, Valel, Hruboš atď. Habovka bola v poddanskom pomere k hradnému panstvu Oravského zámku až do roku 1848, kedy došlo k zrušeniu poddanstva. 
Obyvateľstvo.
Prvé obyvateľstvo bolo pravdepodobne prisťahované z poľskej obce Chabówka. Osídlenie valaskými sedliakmi na neúrodnej skalnatej pôde vplývala na rozvoj obce a počet obyvateľov, keď v obci bolo v roku 1715 - asi 180 ľudí, v roku 1778 - 350 ľudí a ďalej 1828 - 793 ľudí, 1930 - 476, 1940 - 755.
Hladovka (okres Tvrdošín)

Hladovka (gor. "Glodōvka") je obec na Slovensku v okrese Tvrdošín. Leží na severe Slovenska, cca 11 km na východ od mesta Trstená, na severných svahoch Skorušiny v nadmorskej výške 756 m. Jej chotár susedí s chotármi Suchej Hory, Vitanovej a s hranicou Poľska. Obec je súčasťou mikroregiónu "Tatry". V obci sú ešte stále živé goralské tradície, ktorých hlavným pokračovateľom je Detský folklórny súbor Goral, ktorý bol založený v roku 1957. Aj dnes, hlavne počas cirkevných sviatkov, je možné v nedeľu a vo farskom kostole vidieť krojované skupiny mladých ľudí a počuť vyhrávať goralskú muziku.
Liesek

Liesek () je obec na Slovensku v okrese Tvrdošín.
História.
Obec založil v roku 1558 gróf František Thurzo. Mala len tri domy a pôvodnými obyvateľmi boli pastieri oviec. Od svojho vzniku má poľnohospodársky charakter, no obyvatelia sa venovali aj pláteníctvu, košikárstvu a obchodovaniu s obilím a vápnom. 
V obci sa nachádza barokový rímskokatolícky kostol sv. Michala Archanjela, vysvätený v roku 1818 a rozšírený v rokoch 1996-98. Rozšírenie inicioval vtedajší farský administrátor Štefan Koma. Kostol je zaujímavý pre unikátne spojenie barokového a moderného funkcionalistického štýlu. Duchovný otec farnosti je farár Dušan Kubica.
Koncom 19. storočia (21. decembra 1899) bol Liesek napojený na železničnú trať Kraľovany – Suchá Hora. v okolí obce sa dolovalo kamenné uhlie, no celé toto obdobie bolo poznačené veľkým vysťahovalectvom za prácou.
V roku 1916 bol v Liesku založený dobrovoľný hasičský zbor. 
Po skončení 2. svetovej vojny zostalo z Liesku len zhorenisko, keď z 304 domov zostalo nepoškodených len 26 v časti Bugaj. Obec bola oslobodená 29. marca 1945.
V roku 1973 bolo založené miestne Jednotné roľnícke družstvo.
Okolo Liesku ide súčasne aj cyklotrasa z Trstenej až do Poľska do Nového Targu.
Nižná (okres Tvrdošín)

Nižná je obec na severnom Slovensku v okrese Tvrdošín. Počet obyvateľov - 3 935 (k 31. 12. 2022) - radí Nižnú medzi najväčšie obce v Žilinskom kraji.
Dejiny.
Pobyt človeka v okolí dnešnej obce dokladajú archeologické nálezy z doby bronzovej, ako aj o niečo mladšie dôkazy z halštatského hradiska na vrchu Ostražica medzi Nižnou a Tvrdošínom (Zemianskou Dedinou). Prvý, aj keď nepriamy dôkaz existencie stredovekej osady pochádza z roku 1380, kedy sa spomína Vyšný Tvrdošín ("Twardoschin superior"), čo vedie k domnienke o existencii Nižného Tvrdošína ("Twardoschin inferior"), ktorým mohla byť iba Nižná. Priamy dôkaz o osade "Twardoschin" (Nižná) pochádza z roku 1395, v roku 1420 už listiny spomínajú priamo osadu "Nissne Wes". V tomto období miestni obyvatelia klčovaním lesa rozširovali pasienky a poľnohospodársku pôdu, čím sa postupne zvyšoval aj počet obyvateľov. Ešte v 15. storočí tu dokončili farský kostol, začiatkom 17. storočia tu fungovali dva mlyny a píla. Nižná Ves mala v tom čase okolo 400 obyvateľov a spadala pod Oravské panstvo. 
Najmä druhá polovica 17. storočia sa niesla v znamení nešťastí a pohrôm - v roku 1666 obec poničila povodeň a v roku 1686 život obyvateľov veľmi poznačil prechod vojska Jána Sobieskeho, ktoré Nižnú vypálilo a miestni sa rozutekali do okolitých lesov. Čo nezničili vojaci, dokonal následný požiar. V roku 1695 patrili do nižnianskej farnosti obce Nižná, Zuberec, Habovka, Biely Potok, Podbiel a Zemianska Dedina. Pri sčítaní o dve desaťročia neskôr žilo v 14 usadlostiach na území Nižnej 107 gazdov, čo predstavovalo niečo viac ako 500 obyvateľov. Ich počet v pokojnejšom období narastal a dosahoval v roku 1785 1031 obyvateľov, v roku 1890 1217 obyvateľov a v roku 1940 933 obyvateľov.
Rozvoj regiónu a teda i Nižnej prinieslo vybudovanie železničnej trate Kraľovany – Suchá Hora v roku 1899, ktorá viedla ku strategickej Košicko-bohumínskej železnici. Dopravne významným koridorom bola neskôr vybudovaná aj cesta I/59 do Krakova.
Priemysel.
V minulosti tu sídlil podnik Tesla ORAVA, ktorý vyrábal televízory. Podnik sa transformoval na OTF. Od roku 2000 je v konkurze.
Školstvo.
V obci sa nachádza Stredné odborné učilište (so zameraním na informatiku, elektrotechniku a remeselné práce) a Stredná umelecká škola. 
Stavby.
V obci sa nachádza Kostol svätého Gála a technická pamiatka Františkova huta.
Turistika.
Obec je významným turistickým centrom. Okolie obce je vhodné na letnú pešiu turistiku a v zime slúži lyžiarom neďaleké lyžiarske stredisko SkiCentrum Uhliská. Rekreáciu poskytuje aj miestna krytá plaváreň (momentálne mimo prevádzky).
Oravský Biely Potok

Oravský Biely Potok je obec na Slovensku v okrese Tvrdošín.
Podbiel

Podbiel je obec na Slovensku v okrese Tvrdošín.
Polohopis.
Obec sa nachádza v severnej časti Oravskej vrchoviny, v údolí rieky Orava, na sútoku so Studeným potokom. Západne sa nachádza Oravská Magura, východ a juhovýchod chotára zasahuje do Skorušinských vrchov. Podbielom prechádza významná komunikácia E 77 z Budapešti na Krakov, vedúca v trase cesty I/59. Údolím Studeného potoka vedie cesta II/584 do Zuberca a ďalej na Liptov. Pravým brehom Oravy prechádza železničná trať Kraľovany – Trstená.
Najbližším mestom je vzdialený Tvrdošín na severovýchode, Dolný Kubín leží juhozápadne a Liptovský Mikuláš južne.
Dejiny.
Údolím rieky Orava viedla od pradávna cesta zo Strednej Európy do Pobaltia, preto boli očakávané archeologické náleziská aj v blízkosti súčasnej obce. Strategicky umiestnené lokality potvrdili pobyt človeka - keltských Kotínov na vrchole Bielej skaly približne v 4. storočí pred Kr. Práve masív výrazného vrchu "Biela" dala názov aj obci, ležiacej na jeho severnom úpätí. Hoci súčasnému názvu, ktorý sa ustálil až v 18. storočí, predchádzali názvy ako Podbyly, Podbielie, Podbilia, Podbiela, Podbiel alebo Podbel, najstaršia zachovalá písomná zmienka pochádza z roku 1556. Tak ako okolité sídla, aj Podbiel patril panstvu Oravského hradu. 
Obyvatelia sa živili prevažne poľnohospodárstvom a hlavnými pestovanými plodinami boli pšenica, žito, jačmeň a hrach. V menšom rozsahu sa prevádzkovalo pltníctvo, výroba šindľov a plátna. Na jarmoky dochádzali najmä do Trstenej. V 18. storočí tu bol prevádzkovaný mlyn pivovar, dve píly, tradíciu tu však má aj hutníctvo a baníctvo. Pri ceste do Zuberca stoja dodnes ruiny Františkovej huty. Nerantabilná výroba kvôli drahej doprave rudy z okolia Zuberca a z Malatinej, napokon zanikla. V roku 1833 bola v obci dokončená drevená budova školy s dvoma triedami a miestnosťou pre učiteľa. Veľkou pohromou bol požiar, ktorý v roku 1885 zničil 38 domov, čím sa ešte viac sťažil život obyvateľov. Výraznejšiu zmenu obyvateľom Oravy priniesla výstavba lokálnej železničnej trate v roku 1899, ktorý umožnil jednoduchší presun tovaru i osôb. Po roku 1930 sa začal rozvíjať turistický ruch, hlavne v Západných Tatrách, dostupných cez Podbiel, a aj preto bola už v roku 1933 prevádzkovaná pravidelná autobusová linka do Zuberca a na Zverovku. Kompletná elektrifikácia obce bola dokončená v roku 1940. Zachovalá tradičná architektúra bola hlavným dôvodom vyhlásenia časti Bobrova rala v roku 1977 za Pamiatkovú rezerváciu ľudovej architektúry, ktorá sem dodnes láka množstvo turistov.
Suchá Hora

Suchá Hora (, ) je obec na Slovensku v okrese Tvrdošín. 
Poloha.
Obec sa nachádza vo východnej časti Oravy na hranici s Poľskom, s ktorým ju spája hraničný priechod Suchá Hora - Chocholów. Podľa geomorfologického členenia leží na rozhraní Oravskej kotliny a Skorušinských vrchov.
História.
Obec vznikla počas valašskej kolonizácie a prvá písomná zmienka o nej je z roku 1566. Spomína sa v daňových súpisoch pod menom "Zucha" ako novozaložená poddanská osada pána Františka Thurzu a patrila Oravskému panstvu. 
Jej názov bol spočiatku vo viacerých podobách. A. Kavuljak spomína, že v roku 1586 Platthyovci protestovali proti tomu, že F. Thurzo asi pred 25 rokmi (1561) založil dedinu "Ztarahora" údajne na území ich čimhovského majetku. Ďalšími názvami boli Suchahora (1593), Sucha hora (1598), Zucha hora (1604), Zucha Hora (1607) a Szucha Hora (1614). Dnešný názov Suchá Hora sa ustálil koncom 17. storočia. V r. 1920-24 a počas niekoľkých mesiacov v roku 1939 patrila Poľsku.
Zaujímavosťou je, že väčšinu obyvateľov obce tvoria gorali, ktorí aktívne rozprávajú goralským nárečím. Príslušnosť ku goralom zohráva významnú úlohu v živote obyvateľov obce. Niektoré goralské tradície sú preto stále živé - goralské piesne, hudba, kroj i zvyky.
V severnej časti katastra je rašelinisko vrchoviskového typu, poznačené povrchovou ťažbou rašeliny v minulosti. Do severnej časti katastra zasahuje CHKO Horná Orava s osobitne chránenými územiami v zóne B – Rudné (zvyšky pôvodného rašeliniska) a Sosnina (zachovaná podmáčaná rojovníková borina a jedľová smrečina).
Štefanov nad Oravou

Štefanov nad Oravou () je obec na Slovensku v okrese Tvrdošín, s katastrom medzi riekou Oravou a Oravskou priehradou.
V obci je most ponad Oravu (zrekonštruovaný 2015). V lete sa tam uskutočňujú detské tábory. Písomnú zmienku datujú v roku 1355 keď kráľ Ľudovít I. udelil pôdu
Vitanová

Vitanová (, ) je obec na Slovensku v okrese Tvrdošín. Obec bola vo februári 1945 vypálená počas oslobodzovacích bojov, nemeckými vojakmi. Úplne zhoreli tri štvrtiny obce.
Zábiedovo

Zábiedovo je obec na Slovensku v okrese Tvrdošín v doline Skorušinských vrchov s prístupom od cesty medzi mestami Trstená a Tvrdošín smerom na juhovýchod. 
Symboly obce.
Erb tvorí žltá postava jeleňa, osadená zo stredu na ľavú stranu, na zelenom pozadí s dvoma bielymi jedľami, z ktorých väčšia je v strede erbu a druhá menšia približne v jednej štvrtine erbu z pravej strany. 
Dejiny.
Už pri popise hraníc zakladanej Trstenej z roku 1371, sa spomína Zábiedovský potok, v tom čase potok Zavoda, ako hraničný pri popise hraníc novozaloženej Trstenej. Prvá doložená písomná zmienka o obci Zábiedovo, kedy sa jednoznačne toto sídlo spomína v daňovom súpise, pochádza z roku 1567 pod názvom Zawydow. Prvé obydlia sa tu v tých časoch začali stavať na pustých miestach a v hustých lesoch. Prvými osídlencami boli valasi. Obec bola považovaná za veľmi chudobnú. Počas kuruckých bojov dedina spustla a v listinách z roku 1688 sa hovorí, že je úplne zničená a tí, ktorý ostali sa podobajú na žobrákov. Až do zavedenia tereziánskeho urbára spravovali dedinu dediční šoltýsi s menami: Zawidovský, Zavídovský, Zábidovský, Mikula, Balvan atď., potom bola dedina riadená voleným richtárom.
V roku 1728 prestala forma názvu obce Zavidov a zaviedla sa forma Zábido, Zábidov alebo Zábidovo dnes Zábiedovo. Avšak aj v súčasnosti starší ľudia v obci a okolí používajú ako názov obce Zabidovo. 
Obec bola na konci marca 1945 vypálená počas oslobodzovacích bojov. Zhorelo alebo bolo zničených celkom 88 domov aj s hospodárskymi budovami.
Obyvateľstvo.
Prvými osadníkmi boli valasi, neskôr sedliaci zaoberajúci sa poľnohospodárstvom. 
V roku 1715 bolo v Zábiedove asi 230 ľudí, v roku 1778 - 438 ľudí a neskôr r.1828 - 743 ľudí, r.1870 - 531 ľudí, r.1930 - 476 obyvateľov spolu s Hámričkami.
Kultúra, šport a zaujímavosti.
Stavby.
Rímskokatolícky kostol Božského srdca Ježišovho s kaplnkou Lurdskej Panny Márie postavený v roku 1931.
Pamiatky.
Nehnuteľná kultúrna pamiatka Zvonica s kaplnkou v Hámričkách, zachytená v slovenskej filmovej klasike (Živý bič, Rysavá jalovica)
Hospodárstvo a infraštruktúra.
Školstvo.
Základná škola s materskou školou - základná škola pre 1. až 4. ročník, ktorej súčasťou je materská škola, školský klub detí, zariadenie školského stravovania.
Abramová

Abramová (, ) je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice, v Žilinskom kraji. Je to malá obec s rebríkovitým pôdorysom.
Polohopis.
Abramová leží na úpätí Malej Fatry v juhozápadnej časti Turčianskej kotliny.
Dejiny.
Obec vznikla okolo roku 1310. Prvá písomná zmienka pochádza až z roku 1400 ako Villa Abraham.
Obyvatelia sa venovali lesníctvu, poľnohospodárstvu a povozníctvu.
Názov.
Vývin názvu obce
Časti obce.
Osada Trhanová.
Súčasťou obce je aj osada "Trhanová", ktorá sa nachádza na ceste II. triedy č. 519 medzi Abramovou a Slovenským Pravnom, bližšie k Abramovej. Osadou preteká Laclavský potok a nad ňou sa vypína Tlstý vrch () a Bukovec (), pod ktorým tento potok pramení.
Blažovce

Blažovce sú obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. V roku 1952 bola k obci pripojená obec Bodovice, pravdepodobne na konci 19. storočia aj kuriálna osada Vachotovice (v súčasnosti zaniknutá).
Bodorová

Bodorová je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice.
Polohopis.
Obec leží v južnej časti Turčianskej kotline pri potoku Dolinka. Súčasťou obce je od roku 1951 bývalá zemianska osada Kevice. Pahorkatinný a odlesnený povrch chotára na poriečnej rovni tvoria treťohorné štrky. Má hnedé lesné pôdy.Nadmorská výška v strede obce je a v chotári 457–
Dejiny.
Obec Bodorová sa prvý raz spomína v roku 1265 pod názvom Vida. Bodorová vznikla v chotári Žarnovice. Názov má podľa Petra de Boda.
Do 15. storočia patrila Vidovcom, neskôr Thurócziovcom, od polovice 16. storočia Nyáryovcom. V roku 1720 mala 11 domácností, v roku 1785 mala 16 domov a 132 obyvateľov, v roku 1828 mala 18 domov a 128 obyvateľov. Obyvateľia sa Zaoberali poľnohospodárstvom a remeslami. Rozvinuté bolo najmä kožušníctvo. Za I. ČSR pracovali hlavne v poľnohospodárstve. Počas SNP boli tunajší obyvatelia aktívne zapojení do odboja. Blízka osada Paraštiná, dnes miestna časť obce sa prvý raz spomína v roku 1534 ako Parazka.V roku 1773 ako Parasstina.V roku 1585 patrila Ladislavovi a Simeonovi a rodine Paraskovcov, ktorí tu mali majetky až do 20. storočia. V roku 1715 sa spomína ako úplne opustená osada , v roku 1785 mala 3 domy a 15 obyvateľov, v roku 1828 mala 2 domy a 17 obyvateľov. Podľa ďalších zdrojov však obec mala v roku 1720 11 domácností, v roku 1785 mala 16 domov a 132 obyvateľov, v roku 1828 mala 18 domov a 128 obyvateľov.
Názov.
Vývin názvu obce
Občianska vybavenosť.
V obci sídli stanica Ústredného kontrolného a skúšobného ústavu poľnohospodárskeho. Skúšobná stanica Bodorová
Ochodnica

Ochodnica je obec na Slovensku v okrese Kysucké Nové Mesto. 
Polohopis.
Nachádza sa približne na sever od Kysuckého Nového Mesta v doline na pravej strane rieky Kysuca. Obec sa rozprestiera pozdĺž potoka Ochodničanka, ktorá sa na dolnom konci obce vlieva do Kysuce.
Prvá písomná zmienka je uvádzaná v roku 1244. K 31. decembru 2015 mala obec 1 929 obyvateľov. V katastrálnom území obce sa nachádza niekoľko typických kysuckých osád (napr. Beľajky, Suchá, Petránky).
Názov.
Vývin názvu obce
Kultúra a zaujímavosti.
Kultúra.
V obci sa každoročne v lete konajú v prírodnom amfiteátri folklórne slávnosti. 
Zaujímavosti.
Minerálny prameň.
Na hornom konci sa nachádza Ochodnický prameň „Vajcovka“.
Osobnosti obce.
Rodáci.
Pavol Turčák maliar,fotograf
Ondrašová

Ondrašová je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice.
Rudno

Rudno je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice, na JZ okraji Turčianskej kotliny.
Polohopis.
Pôvodne zemepanská obec s roľníckym a drevospracujúcim charakterom, leží v malebnom prostredí pohoria Žiar, na úpätí podcelku Sokol. Obcou prechádza významná dopravná spojnica Hornej Nitry s Turcom, cesta II/519 z Nitrianskeho Pravna do Martina. Susedí s obcami Jasenovo, Slovenské Pravno, Budiš a Liešno. Rudnom preteká Rudniansky potok, ktorý sa južne od obce vlieva do Jasenice, ľavostranného prítoku Turca.
Budiš

Budiš je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. 
Polohopis.
Obec leží v juhozápadnej časti Turčianskej kotliny, na severnom úpätí pohoria Žiar. Nadmorská výška chotára je 473 Preteká ňou potok Budiš, pravostranný prítok riečky Jasenice. 
Na tektonickom zlome na okraji obce pramenia tri minerálne pramene, plnené do fliaš.
Budišom prechádza cesta III. triedy, spájajúca cestu II/519 od obce Rudno cez Dubové s Diviakmi.
Brieštie

Brieštie je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. 
Polohopis.
Obec leží v severnej časti pohoria Žiar v úzko zarezanom údolí potoka Briešťanka. Nadmorská výška v strede obce je a v chotári 536 – 
Hornatý povrch chotára tvoria druhohorné horniny (vápence, slieňovce, dolomity). Má rendziny a pararendziny. Rendziny sú dvojhorizontové A-C pôdy vyvinuté výlučne zo zvetralín pevných karbonátových hornín. Nesúvislé je zalesnený jedľobučinami, miestami smrečinami.
Dejiny.
Obec nesie názov podľa staroslovenského pomenovania stromu brest - berest. Táto pôvodne poddanská obec sa prvýkrát spomína roku 1392 ako Beryssth (Brestovec). 
Obyvateľstvo sa zaoberalo poľnohospodárstvom a bolo väčšinou nemeckej národnosti. 
V roku 1954 bola k obci pripojená obec Hadviga.
Borcová

Borcová je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice.
Liešno

Liešno je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice.
Kaľamenová

Kaľamenová je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. 
Polohopis.
Obec leží 20 km na juh od Martina v Turčianskej kotline, na pravom brehu potoka Jasenica. 
Časti obce.
Osada Za Hájom.
Súčasťou obce je aj osada "Za Hájom". Situovaná je v najjužnejšej časti katastrálneho územia Kaľamenovej, neďaleko obce Budiš, na odbočke z cesty spájajúcej Budiš a Dubové.
Dejiny.
Táto pôvodne zemianska obec, patriaca rodu Rakovských, neskôr poddanská, sa prvýkrát spomína v roku 1240 ako Laskouch.
Jazernica (obec)

Jazernica je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice.
Ivančiná

Ivančiná (maďarsky "Ivánkafalva", nemecky "Iwantschina") je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. Súčasťou obce je osada Dvorec.
Moškovec

Moškovec je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice.
Horná Štubňa

Horná Štubňa je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. Obec patrila do Nemcami obývaného regiónu Hauerland, dodnes tu žije malá nemecká menšina.
Polohopis.
Obec leží v juhovýchodnej časti Diviackej pahorkatiny, podcelku Turčianskej kotliny, v blízkosti pomedzia s Veľkou Fatrou a Kremnickými vrchmi. Hornou Štubňou preteká Dedinský potok a vedie ňou cesta I/65 (Martin – Kremnica). Západne od obce vedie rýchlostná cesta R3, ktorá vytvorila obchvat obce a prevzala veľkú časť tranzitu. V blízkosti obce je významný dopravný uzol, kde sa križujú železničné trate Zvolen – Vrútky a Zvolen – Diviaky. Na oboch tratiach sú v blízkosti obce zastávky. 
Turčianske Teplice ležia asi severne, Kremnica je situovaná južne a dobre dostupná je i na východ položená Banská Bystrica.
Dejiny.
Obec sa nachádza 6 km južne od Turčianskych Teplíc. Názov obce je odvodený od nemeckého "„Stuben“" - chalupa. V chotári obce sa našli nálezy z doby bronzovej, železnej a staroslovienske osídlenie. Prvá písomná zmienka je z roku 1493. V obci do roku 1945 žilo prevažne nemecké obyvateľstvo.
Časti obce.
Osada Dvor.
Súčasťou obce je osada "Dvor". Nachádza sa niekoľko kilometrov južne od centra obce, pri železničnej stanici Horná Štubňa. Nachádza sa tu penzión a niekoľko obytných domov. V historických dokumentoch sa nespomína.
Háj (okres Turčianske Teplice)

Háj je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. 
Polohopis.
Obec Háj sa nachádza od kúpeľného mesta Turčianske Teplice smerom na zimnú rekreačnú oblasť Čremošné. 
Názov.
Názov "Háj" nesie obec podľa hájov, ktorých bolo na okolí veľa.
Vývin názvu obce 
Občianska vybavenosť.
V Háji sa nachádzajú dva obchody, pohostinstvo, knižnica, kultúrny dom, ihrisko a hasičská zbrojnica.
Doprava.
Háj je prístupný autom z Turčianskych Teplíc smerom na Čremošné. Autobus chodí do obce rovnako na linke Turčianske Teplice – Háj – Čremošné.
Najbližšie železničné spojenie je v Turčianskych Tepliciach.
Cez obec prechádza žltá cyklistická trasa z Turčianskych Teplíc do Žarnovickej doliny.
Čremošné

Čremošné je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. Nachádza sa 5 km východne od Turčianskych Teplíc. 
Názov.
Názov "Čremošné" je odvodený od stromu čremcha.
Vývin názvu obce 
Doprava.
Čremošné je prístupné autom z Turčianskych Teplíc smerom na Háj až do Čremošného. Autobus chodí do obce rovnako na linke Turčianske Teplice - Háj - Čremošné. Diaľkové autobusy na trase medzi Banskou Bystricou a Martinom stoja mimo obce na hlavnej ceste číslo 14 na zastávke "Čremošné, Čierna voda".
Najbližšie železničné spojenie na zastávke Čremošné (na trati Turčianske Teplice - Banská Bystrica), ktorá je mimo obce a v Turčianskych Tepliciach. Od roku 2012 na zastávke železničnej zastávke Čremošné nezastavujú osobné vlaky, nakoľko sa ich prevádzka na trati Dolná Štubňa - Banská Bystrica zrušila a nahradila rýchlikmi. 
Cez obec prechádza žltá cyklistická trasa z Turčianskych Teplíc do Žarnovickej doliny.
Rakša (okres Turčianske Teplice)

Rakša je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice.
Polohopis.
Podhorská obec Rakša leží na hornom Turci, 4 km severovýchodne od centra Turčianskych Teplíc. Je lokalizovaná v Turčianskej kotline, v geomorfologickom podcelku Mošovská pahorkatina a na podhorí Veľkej Fatry, cez obec preteká rovnomenný potok. 
Dejiny.
Prvá zmienka o obci je z roku 1277, kedy sa spomínala ako "Roxa". Vznikla zlúčením Rakše s obcou "Nedozor" (prvá zmienka v roku 1264).
Kultúra a zaujímavosti.
Neziskové organizácie.
V obci Rakša sa takmer každoročne konajú skautské tábory. V Rakši je krásna príroda, výborné prostredie a viacero rovných lúk,
ktoré sú potrebné pre vybudovanie skautského táboriska.
Turček (okres Turčianske Teplice)

Turček je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. Dnešný Turček vznikol spojením obcí Horný Turček a Dolný Turček v roku 1951.
Polohopis.
Obec sa nachádza v najjužnejšej časti Turca, v úzkom údolí rovnomennej rieky. Strmé svahy Kremnických vrchov a blízka Vodárenská nádrž Turček vymedzujú obec z troch strán, čo ešte viac umocňuje jej izolovanosť od sveta. 
Dejiny.
Okolité husté lesy, nerastné bohatstvo v okolí a nemeckí kolonizátori ovplyvňovali dejiny podhorskej obce od jej vzniku. Práve ich príchodom do banskej oblasti sa začali písať dejiny obce, prvýkrát písomne spomínanej v roku 1371. V listine mestská rada Kremnice potvrdila Jánovi Stiborovi vlastníctvo na dvojicu mlynov v Dolnom Turčeku. Po majetkových sporoch prešli Turček a Sklené začiatkom 15. storočia pod správu Kremnice, no spory so zemanmi z Čepčína a Mútnej pokračovali celé nasledujúce storočie. Až po prehratom súde v roku 1567 zemania "Vladárovci" definitívne prišli o šancu vlastniť sporné majetky, čím sa Horný aj Dolný Turček dostali trvale pod kremnické panstvo. Kremnica si ako bohaté kráľovské mesto v roku 1686 vymohla u Leopolda I. pre Turčeky privilégium, ktorým boli pripojené k mestu a zároveň vyňaté z právomoci Turčianskej stolice. a pripojené boli pod Kremnicu.
Obyvatelia sa živili najmä prácou v lese a pálením dreveného uhlia, ktoré úzko súviseli s kremnickými baňami. Práca pre mestské bane boli dôvodom mnohých daňových úľav, ktoré zanikli urbárskou reguláciou počas reforiem na konci 18. storočia. Nevôľa obyvateľov priniesla nezhody s Kremnicou, ktoré v revolučných rokoch vyústili do ozbrojeného stretu medzi maďarskými a nemeckými vojakmi. Od 16. do 17. januára 1848 tak v Dolnom Turčeku zahynulo 74 vojakov.
Koncom 19. storočia sa začalo vyťažené drevo spracovávať v miestnej píle, ku ktorej bola roku 1906 vybudovaná úzkorozchodná lesná železnica. Pracovné príležitosti podnietili rozmach Turčekov a počet obyvateľov narástol z 1145 v roku 1869 na 1558 v roku 1900. Stagnáciu priniesli obe svetové vojny a následný odsun nemeckého obyvateľstva, ktoré nahradili Slováci z Oravy a Rumunska. V roku 1949 tu bolo založené JRD a v roku 1951 sa Horný a Dolný Turček zlúčili do jednej obce.
Obyvateľstvo.
Národnostné zloženie.
1991:
2001:
2011:
Doprava.
Juhozápadnou časťou obce prechádza cesta I/65 z Martina do Kremnice. Od Martina vedie na juh aj železničná trať, ktorá oblúkom obchádza úzke údolie a celý "Horný Turček".
Jasenovo

Jasenovo (, ) je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice. Jasenovom prechádza cesta II/519, ktorá spája Turiec s Hornou Nitrou a nachádza sa medzi obcami Budiš, Rudno a Nitrianske Pravno (časť Vyšehradné).
Polohopis.
Obec leží v juhozápadnej časti Turčianskej kotliny, na juhozápadnom úpätí pohoria Žiar, pod vrchom Vyšehrad. Nadmorská výška chotára je 473– Preteká ňou Jasenovský potok, ktorý napája Jasenicu, ľavostranný prítok rieky Turiec.
Prírodné pomery.
Prevažne hornatinný povrch chotára tvoria druhohorné horniny, v južnej časti aj kryštaliká. Na hnedých lesných pôdach a rendzinách tu rastú nesúvislé bukové a smrekové lesy.
Dejiny.
V obci bolo nájdené sídlisko Lužickej kultúry a v chotári sa nachádza staroslovanské hradisko Vyšehrad.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1392 a od roku 1505 sa spomína už ako Jasenovo. Majiteľkou a dedičkou obce bola Cecília z rodu Rečkovcov. Obec založili nemeckí kolonisti ako súčasť tzv. Hauerlandu a patrila rodu Prónayovcov a pravňanskému panstvu. Jasenovo malo slobodný mlyn. Hoc v prvej polovici 18. storočia bolo ešte čisto nemecké, už v 40. rokoch 20. storočia sa uvádzajú len obyvatelia slovenskej národnosti.
V 16. storočí tadiaľto viedla poštová cesta Magna via z Bratislavy do Košíc, ktorú založil v rokoch 1552 – 1553 Matej Taxis. Druhá hlavná spojovacia cesta viedla z Nového Targu (Poľsko) do Bojníc.
Erb obce.
Erb zobrazuje motív jaseňa v spojení s poľnohospodárskou tematikou podľa pečatidla obce z roku 1818.
Obyvateľstvo.
Vývoj počtu obyvateľov od roku 1869 po 2020 vyjadruje nasledovný graf:
Veľký Čepčín

Veľký Čepčín je obec na Slovensku v okrese Turčianske Teplice.
Polohopis.
Obec leží v centrálnej časti Turčianskej kotliny, asi 5 km severozápadne od Turčianskych Teplíc.
Dejiny.
Obec sa spomína od roku 1262 ako Cheptsin, doložená je z roku 1343 ako Shepcsin, z roku 1359 ako Cepchin, Chepchin, z roku 1369 ako Chepchen, z roku 1534 ako Nagyczepchyn, z roku 1736 ako Nagy Cscheptschin, Slauice Welky Cseptzjn, z roku 1773 ako Welky Czepczin, maďarský Nagycsepcsén. 
Od roku 1383 obec patrila Vladárovcom, v roku 1663 tu mali kúrie aj Šándorovci a Bendíkovci. V roku 1787 mala obec 58 domov a 357 obyvateľov, v roku 1828 tu bolo 61 domov a 309 obyvateľov. Zaoberali sa poľnohospodárstvom a remeslami. Za I. ČSR pracovali ako roľníci a poľnohospodárski robotníci. Podporovali partizánske hnutie. Počas SNP a pri oslobodzovaní obce sa viedli ťažké boje. Obec vyznamenali Pamätnou medailou SNP.
Symboly obce.
Erb.
Erb obce pozostáva z červeného štítu, v ktorom z vodnej hladiny vyskakuje biely jeleň, sprevádzaný žltou hviezdou a bielym polmesiacom v horných rohoch štítu.
Slovenské Pravno

Slovenské Pravno je obec na Slovensku v regióne Turiec v okrese Turčianske Teplice.
Polohopis.
Obec sa nachádza v južnej časti Turčianskej kotliny pod východnými svahmi pohoria Žiar, po oboch stranách rieky Briešťanky. Obcou prechádza cesta II/519, ktorá spája Turiec s Hornou Nitrou. Od okresného mesta Turčianske Teplice je vzdialená približne 10 km severozápadne. Stred obce leží v nadmorskej výške 505 m n. m., kataster 452-752 m n.m. Miestne časti sú Mokraď, Priehrady a Štiepnica.
Príroda.
Okolie obce tvoria polia, lúky a lesy pohoria Žiar. V lesných porastoch prevládajú smrečiny a borovice, z menšej časti porasty jedle bielej. Najvyššie hrebene Žiaru pokrývajú bučiny. V lesoch nájdeme porasty čučoriedok a brusníc a vresu. Na slnečných miestach je charakteristická nepôvodná lupina. V lesoch žijú rysy, medvede a množstvo iných živočíchov.
Dejiny.
Jednou z podmienok pre vznik obce Slovenské Pravno bol horský priechod cez pohorie Žiar - hlavná cesta z Nitrianskeho Pravna cez Vyšehradné do Rudna a ďalej do Turčianskej kotliny aj cez Slov. Pravno. Na túto cestu sa práve v Slovenskom Pravne napájala odbočka cez Brieštie a Hadvigu do Kľačna. Preto v Slovenskom Pravne vznikli už v dobe rímskej až dve významnejšie sídliská - lokality "Lamošova prašnica" a "Sokolský jarok". Okolo r. 1000 tu pravdepodobne vzniklo staroslovenské drevené opevnenie v lokalite "Šiance", kde pravdepodobne v časoch tatárskeho vpádu už existoval murovaný hrad.
V roku 1113 sa obec prvý raz spomína ako "Prauna" na Zoborskej listine, neskôr v roku 1275 ako "Prona", 1293 "Prouna", 1453 "Prona Sclavonicalis", 1514 "Thothprona" a 1736 ako "Tót Prona" alebo "Slowenske Prawno".
Výhodná poloha na starej ceste z Ponitria na Liptov a Oravu (s pokračovaním do Poľska) podporovala obchod a remeslá. V obci boli zastúpené cechy hrnčiarov, pláteníkov, krajčírov, kováčov, čižmárov, remenárov a súkenníkov. V 16. storočí tadiaľto viedla poštová cesta Magna via z Bratislavy do Košíc, ktorú založil v rokoch 15521553 Matej Taxis. Význam obce tým výrazne vzrástol, čo dokladá udelenie trhového práva v roku 1655, existencia školy, ale aj mlynov, pálenice, pivovaru a neskôr aj tlačiarne Ferdinanda Kohna (v rokoch 19081912).
V roku 1882 v obci vzniklo slovenské ochotnícke divadlo a v roku 1923 bola postavená Sokolovňa, v ktorej bolo zriadené kino.
Obyvateľstvo.
Vývoj počtu obyvateľov od roku 1825 po súčasnosť vyjadruje nasledovný graf:
Občianska vybavenosť.
V obci sa nachádza základná škola s telocvičňou, materská škola, knižnica, pošta, zdravotné stredisko, futbalové ihrisko a viaceré súkromné podniky. Obec je napojená na vodovod a je plynofikovaná. Zastavujú tu diaľkové autobusy.
Slovany

Slovany sú obec na Slovensku v okrese Martin.
Polohopis.
Obec Slovany leží 15 km juhozápadne od okresného mesta Martin v západnej časti Turčianskej kotliny. Chotár obce má výmeru 1 378 hektárov a susedí s chotármi obcí Kláštor pod Znievom, Lazany, Valča, Ležiachov a Rakovo.
Dejiny.
Prastará osada ležiaca pod hradom Zniev na významnej ceste spájajúcej Nitru s Turcom známej už pred 11. storočím. Svoje meno dostala pravdepodobne v 11. storočí a vzniklo z kmeňa Slověne – Sloveny – Sloväna – Slovany. Takéto meno mohla osada dostať len preto, že celé jej okolie bolo slovenské.
Prvá písomná zmienka o Slovanoch je z roku 1252 – "Terra quinque villarum" (zem piatich osád), kedy ju Belo IV. daroval spolu s Lazanmi, Ležiachovom, Moškovcom a Svätým Ďurom kláštoru premonštrátov. Dovtedy osada patrila k "villas sancti Ypoliti" (k Znievu).
Patrí k najznámejším olejkárskym a šafranickým obciam s typickými olejkárskymi murovanými domami. Z Urbáru z roku 1607 sa dozvedáme, že sa v Slovanoch pestoval chmeľ. Urbár z roku 1610 uvádza kapustu a ten zo začiatku 17. storočia pohanku, jačmeň a pšenicu a sladovnícky jačmeň. V minulosti sa v obci pestoval taktiež ľan, konope a šafrán.
Rody.
V roku 1689 bol Juraj Polony od rektora Trnavského kolégia obdarovaný kúriou v Slovanoch a učinený slobodníkom za zásluhy v roku 1677, ktorý nasadením vlastného života spravoval Znievske panstvo ako úradník a zachránil archív prepozitúry.
Od 18. stor. tu pôsobil rod Matuškovich a Polerecký.