burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Lima

Lima je hlavné a najväčšie mesto Peru.
História mesta.
Lima bola založená 18. januára 1535 založením mesta španielskym conquistadorom Franciscom Pizarrom. Pôvodný názov mesta bol "Ciudad de los Reyes" (slovensky: Mesto kráľov). Mesto bolo založené v údolí rieky Rímac v oblasti osídlenej Yschmami, ktorí tvorili súčasť ríše Inkov. Roku 1543 sa Lima stala hlavným mestom miestokráľovstva Peru a sídlom súdu "Real Audiencia". V roku 1551 bola založená najstaršia univerzita v Latinskej Amerike, v roku 1563 ju nasledovalo divadlo. V 17. storočí mesto, napriek zemetraseniam aj hrozbe v podobe pirátov, prosperovalo ako centrum rozsiahlej obchodnej siete. V 18. storočí však kvôli bourbonským reformám začalo upadať.
Obyvateľstvo Limy hralo v rokoch 1821-1824 významnú úlohu v peruánskej vojne za nezávislosť; mesto bolo sužované aj zo strany royalistov, aj zo strany povstaleckých armád. Po získaní nezávislosti sa Lima stala hlavným mestom novej Peruánskej republiky. V polovici 19. storočia zažívala krátke obdobie prosperity až do vypuknutia druhej tichomorskej vojny medzi Peru a Bolíviou na jednej strane a Čile na strane druhej v rokoch 1879-1883, kedy bolo mesto obsadené a vyplienené čilskými jednotkami. Po skončení vojny Lima prechádzala obdobím populačného rastu aj urbanistického rozvoja. Značný populačný nárast nastal najmä v 40. rokoch 20. storočia vďaka prisťahovalcom z peruánskych Ánd. To prispelo aj k veľkému rozšíreniu slumových mestečiek (známych ako "pueblos jóvenes") na predmestiach Limy, pretože úrady nedokázali rozširovanie mesta udržať pod kontrolou.
V roku 1988 bolo historické centrum mesta zapísané na zozname kultúrneho dedičstva UNESCO.
Geografia a podnebie.
Lima sa nachádza neďaleko pobrežia Tichého oceánu. Hoci sa nachádza na 12 stupni južnej zemepisnej šírky, mesto má mierne podnebie bez extrémov tepla alebo chladu. Počas leta teplota nepresiahne 29 stupňov Celzia. Zimy sú vlhké s teplotami medzi 12 a 19 stupňov Celzia.
Partnerské mestá.
Zoznam partnerských miest :
Caracas

Caracas je hlavné mesto Venezuely. Mesto má 3 247 000 obyvateľov (sčítanie obyvateľstva z roku 1998). Caracas je prístavné mesto.
Bogota

Bogota (administratívne aj Bogota, D.C. (distrito capital = hlavný „dištrikt“); staršie "Santafé de Bogota") je hlavné mesto Kolumbie. Je to aj rozlohou a počtom obyvateľov najväčšie mesto v štáte. 
V roku 2009 mala 7 319 600 obyvateľov, metropolitná oblasť (t. j. vrátane sídlisk Chia, Cota, Soacha, Cajica a La Calera) mala 8 361 000 obyvateľov.
Svojou nadmorskou výškou 2640 metrov je tretím najvyššie položeným hlavným mestom na svete po La Paze a Quite.
Bogota má prezývku Atény Južnej Ameriky, pretože je v nej veľa univerzít a knižníc.
Havana

Havana () je hlavné mesto, provincia, významný prístav a obchodné centrum Kuby. Mesto leží v severnej časti ostrova, má rozlohu a s 2 135 498 obyvateľmi je najväčším mestom a štvrtou najväčšou mestskou oblasťou v Karibiku. Mesto sa skladá z troch častí: Stará Havana, Vedado a novšia predmestská štvrť. 
Havana je centrom kubánskej vlády a domovom rôznych ministerstiev, riaditeľských podnikov a viac ako 90 zastupiteľských úradov. 
Havana bola založená v 16. storočí a slúžilo ako križovatka medzi Novým svetom a Starým svetom pre nakladanie pokladov na španielske galeóny. V roku 1898 bola príčinou vzniku španielsko-americkej vojny. V roku 1982 bolo historické centrum vyhlásené za pamiatku UNESCO. 
Mesto má vďaka zálivu tri prístavy: Marimelena, Guanabacoa a Atarés. Mestom od juhu k severu prechádza rieka Almendares. 
Mesto priláka cez milión turistov ročne. V roku 2010 navštívilo mesto 1 176 627 medzinárodných turistov, čo bol nárast o 20%. 
Polohopis a prírodné pomery.
Havana sa nachádza na severnom pobreží Kuby, južne od Florida Keys, kde sa Mexický záliv pripája ku Karibiku. 
Mestom preteká rieka Almenderes, ktorá prechádza mestom od juhu k severu. Vlieva sa do Straits of Florida, niekoľko kilometrov od zátoky. Mesto leží na menších vrchoch, ktoré spadajú na jemne hlboké vodné prielivy. Nachádza sa tu aj 60 metrový vápencový hrebeň a vrcholí pri komplexe La Cabana a El Morro, odkiaľ vidno východnú zátoku. Mesto obklopujú vyššie pohoria na východe a západe. 
Podnebie a počasie.
Havana má príjemné celoročné tropické podnebie, ale leží v páse pasátov a teplých pobrežných prúdov. Teploty sa pohybujú od 22°C v januári a februári a 28°C v auguste. Najnižšia teplota bola 1°C. Najviac zrážok je v júni a októbri a najmenej od decembra do apríla v priemere 1200 mm každoročne. Len zriedka narazia na Havanu hurikány.
Bujumbura

Bujumbura (do 1962 Usumbura) je najväčšie mesto Burundi. Do roku 2018 bolo hlavným mestom Burundi. Mesto je prístavom na jazere Tanganika. Je tu rozvinutý rybolov, z prístavu sa exportuje káva, koža, cínová ruda. V roku 2021 tu žilo približne 1 000 000 obyvateľov.
Dejiny.
Spočiatku sa tu nachádzala len malá obec. Pri ktorej v roku 1889 Nemeckí kolonizátori založili vojenskú základňu. Po prvej svetovej vojne sa mesto stalo centrom Belgičanmi spravovaného mandátneho územia Ligy národov Ruanda-Urundi. Do roku 1962 mesto sa volalo Usumbura.
Damask

Damask (zastarano "Damašk" alebo "Damašek"; arab. "Dimašk", angl. "Damascus") je hlavné a druhé najväčšie (najväčšie je Aleppo) mesto Sýrie. Býva označované ako najstaršie trvalo osídlené mesto na svete. Má okolo 1,7 milióna obyvateľov.
Dejiny.
Predpokladá sa, že bolo osídlené 10 000 až 8 000 rokov pred Kr. Do príchodu Aramejci nebolo považované za dôležité mesto. Ich príchod mal za následok vybudovanie prvého vodovodného systému na svete.
Poloha.
Nachádza sa asi 80 km od Stredozemného mora, obklopené je Antilibanonským pohorím. Leží na plošine vo výške na súradniciach 33°31' severne, 36°18' východne (33°50'; 36°30').
Historický Damask, uzatvorený medzi mestskými hradbami, ležal na južnom pobreží rieky Baradá. Na juhovýchode, severe a severovýchode je obklopený predmestiami, ktorých história siaha až do stredoveku.
Od konca 19. storočia tu začali rásť moderné administratívne a komerčné centrá na západe starého mesta, okolo rieky Baradá, v strede oblasti známej ako Al-Mardža (El-Merdže) alebo „lúka“. Al-Mardža sa čoskoro stala centrom moderného Damasku s radnicou. Súdy, pošta a železničná stanica sa nachádzajú na vyvýšenine smerom na juh. Neskôr bola postavená europeizovaná rezidenčná štvrť na ceste medzi Al-Mardža a Sálihijja (Sálihijje). Komerčné a administratívne centrum nového mesta sa postupne presunulo mierne na sever od tejto oblasti.
V dvadsiatom storočí boli postavené nové predmestia severne od rieky Baradá a mesto bolo mierne rozšírené aj na juh, k oáze Gúta. Od roku 1955 sa nová štvrť Jarmúk stala druhým domovom tisícov palestínskych utečencov. Mestskí architekti uprednostňovali ponechanie oázy Gúta čo najďalej. V neskoršom dvadsiatom storočí sa niektoré z hlavných oblastí nachádzali severne, v západnej oblasti Mazza (Mezze) a posledne okolo údolia rieky Baradá v časti Dummar na severozápade a na svahoch pohorí Barza (Berze) na severovýchode. Chudobnejšie oblasti, často bez oficiálneho stanoviska, boli väčšinou budované južne od samotného mesta.
Mesto je okrem iného sídlom melchitského gréckokatolíckeho patriarchu, gréckopravoslávneho patriarchu aj predstaviteľov ďalších kresťanských cirkví.
Bagdad

Bagdad () je hlavné a najväčšie mesto Iraku a guvernorátu Bagdad. Leží na rieke Tigris. Po Teheráne je to druhé najväčšie mesto juhozápadnej Ázie a zároveň aj druhé najväčšie mesto Arabského sveta po Káhire. V roku 2011 sa počet jeho obyvateľov odhadoval na 7 216 040.
Poloha a prírodné podmienky.
Bagdad leží v plochej krajine stredného Iraku na rieke Tigris v nadmorskej výške 34 m. Podnebie je púštne, kontinentálne s výraznými teplotnými rozdielmi medzi dňom a nocou. Priemerná ročná teplota je 22 °C, pohybuje sa od 9 °C v januári po 34 °C v júli; ročný úhrn zrážok dosahuje iba 155 mm.
Dejiny mesta.
Bagdad založil na ľavom brehu Tigrisu roku 762 kalif al-Mansúr z abbásovskej dynastie, ktorý sem preniesol svoje sídlo z Damasku. Názov však pochádza už z dôb skoršej osady a jeho výklad je sporný – najčastejšie z perzštiny vo význame "Bohom dané", eventuálne z aramejčiny "Ovčia ohrada". Tiež môže znamenať "Mesto mieru" alebo "Dar kráľov"..
Mesto s charakteristickým kruhovým pôdorysom sa čoskoro stalo jedným z civilizačných centier vtedajšieho sveta a dôležitou obchodnou križovatkou medzi Indiou, Perziou a Európou. V Bagdade, vtedy prezývanom "Madína as-Salám" "(„Mesto mieru“)", žilo podľa niektorých odhadov až milión obyvateľov. Najslávnejšie obdobie mesta za kalifa Hárúna ar-Rašída dodnes pripomínajú príbehy Tisíc a jednej noci. Koniec pozície Bagdadu ako centra arabského sveta prišiel 10. februára 1258, kedy ho vyplienilo mongolské vojsko Hülegü chána; o život vtedy prišlo odhadom 250-tisíc ľudí. Z tejto rany sa mesto už nespamätalo a upadlo do postavenia provinčného centra. Od roku 1534 do roku 1921 patrilo k Osmanskej ríši. V roku 1938 sa stalo hlavným mestom Irackého kráľovstva, najprv pod britskou správou, neskôr nezávislého, dnes Irackej republiky. Vďaka tomuto titulu sa mesto postupne opäť stalo jedným z centier arabskej kultúry.
V poslednom období je mesto častou obeťou vojen a útokov, ako napríklad posledná vojna v Iraku, pri ktorej bolo mesto vystavené intenzívnemu bombardovaniu. To sa prejavuje aj na kvalite života v meste - v rôznych rebríčkoch kvality života sa Bagdad spravidla ocitá na chvoste. Aj v súčasnosti je mesto opäť v ohrození, ako sa ho snažia dobyť militanti z Islamského štátu.
Tel Aviv-Jafo

Tel Aviv-Jafo (, t.j. doslova Tel Aviv - Jaffa; ), často skrátene Tel Aviv, je mesto v Izraeli, ležiace na pobreží Stredozemného mora. Je súčasťou najväčšej a najľudnatejšej aglomerácie v Izraeli, známej ako Guš Dan. Žije tu okolo 380 000 obyvateľov, v celej aglomerácii okolo 3 850 100 . Samotné mesto má rozlohu iba 50,6 km² a hustota zaľudnenia je až 7 826 obyvateľov na km².
Mnohé štáty (vrátane Slovenska) majú v Tel Avive svoje konzuláty a ambasády; dištancujú sa tak od tzv. , ktorým Izrael potvrdil anexiu Východného Jeruzalema a vyhlásil zjednocený Jeruzalem hlavným mestom krajiny.
96,1 % obyvateľov sú Židia, 3 % arabskí moslimovia a 0,9 % arabskí kresťania. Podľa niektorých odhadov tu žije a pracuje okolo 50-tisíc neregistrovaných obyvateľov. Podľa odhadov z roku 2001 je metropolitná oblasť Tel Avivu sídlom s najväčšou koncentráciou židovského obyvateľstva na svete. Žije tu okolo 3,5 milióna Židov (na druhom mieste je metropolitná oblasť New Yorku s 1,4 milióna židovských obyvateľov).
Širšia metropolitná oblasť obsahuje množstvo samostatných sídiel s približne 2,5 milióna obyvateľmi žijúcimi na 14 km dlhom úseku pri pobreží Stredozemného mora. Ďalšími významnými mestami aglomerácie Guš Dan sú Bat Jam, Cholon, Ramat Gan, Givatajim, Bnej Brak, Petach Tikva, Rišon le-Cion, Ramat ha-Šaron a Herclija.
Dejiny.
Osada na juhu súčasného Tel Avivu bola založená v 80. rokoch 19. storočia ako náhrada za pomerne drahé arabské osady v Jaffe. V roku 1909 sa začala výstavba a v roku 1910 vzniklo meno Tel Aviv. Pôvodne to bolo iba predmestie alebo "nocľaháreň" pre ľudí pracujúcich v Jaffe. Konflikty medzi Židmi v Tel Avive a Arabmi v Jaffe v roku 1921 viedli obyvateľov Tel Avivu k vytvoreniu novej centrálnej obchodnej štvrte. Územný plán na vývoj mesta založený na centrálnych komunikáciách a bulvároch bol vypracovaný v roku 1925 (Patrick Geddes) a schválený magistrátom (Meir Dizengoff). Tel Aviv rýchlo rástol a stal sa centrom izraelského mestského života, čím je dodnes.
Počas arabsko-izraelského konfliktu v roku 1948 po dobu 8 mesiacov, od mája do decembra 1948 a počas arabskej blokády Jeruzalema slúžil aj ako dočasné hlavné mesto Izraela. Po tom, ako bol Jeruzalem vyhlásený za hlavné mesto, väčšina veľvyslanectiev ostala v oblasti Tel Avivu a trinásť ďalších sa tam presťahovalo začiatkom 80. rokov 20. storočia.
V roku 1950 bol Tel Aviv spojený s mestom Jaffa do jedného mesta s názvom "Tel Aviv-Jafo".
Niekoľkokrát na Tel Aviv zaútočili palestínski teroristi. 19. októbra 1994 sa samovražedný atentátnik odpálil v autobuse mestskej dopravy, pričom prišiel o život a spolu s ním ďalších 25 civilistov. 4. marca 1996 ďalší samovražedný atentátnik zabil 18 ľudí. 1. júna 2001 sa odpálil samovražedný atentátnik v zástupe pred diskotékou, zomrelo 21 ľudí. 25. januára 2002 zomrelo pri samovražednom útoku 20 ľudí. 5. januára 2003 bolo zabitých 23 ľudí pri dvoch súčasných útokoch. 17. apríla 2006 pri útoku neďaleko starej centrálnej autobusovej stanice zomreli 10 ľudia a bolo mnoho zranených.
Partnerské mestá.
Medzi partnerské mestá Tel Avivu patria:
Jeruzalem

Jeruzalem (hebr. "Jerušalajim", arabs. "Al-Kuds"/iný prepis: "al-Quds", starogr. "Ἱεροσόλυμα" - Hierosolyma) je rozlohou aj počtom obyvateľov najväčšie mesto Izraela. Pre židov, kresťanov a moslimov je to posvätné mesto. Dnes v Jeruzaleme žije 936 000 obyvateľov.
Izrael v roku 1949 a 1980 vyhlásil Jeruzalem za svoje hlavné mesto - je sídlom vlády, prezidenta, vládnych úradov, najvyššieho súdu a parlamentu. Niekoľko krajín uznáva Jeruzalem albo jeho západnú časť ako hlavné mesto Izraela, väčšina krajín má však svoje velvyslanectvá a diplomatické misie v inných mestách, predovšetkým v Tel Avive. Palestínska autonómia požaduje východný Jeruzalem za hlavné mesto plánovaného palestínskeho štátu.
V srdci Jeruzalema sa nachádza hradbami ohradené "Staré mesto" ležiace vo výške 800 metrov nad morom. Staré mesto má štyri štvrte: židovskú, moslimskú, kresťanskú a arménsku.
Dejiny.
Jeruzalem vznikol na dvoch vyvýšeninách - západnej a východnej. Pôvodne, t.j. odpradávna, bola osídlená len východná; v jej severnej časti bol chrámový okrsok (Chrámová hora), v strednej časti bol vŕšok Ófel (dnes Ofel) a v južnej časti stálo Dávidovo mesto. Západná vyvýšenina bola osídlená až asi od 8. stor. pred Kr. Názvom Sion (dnes Cion) sa pôvodne označovalo Dávidovo mesto, neskôr Chrámová hora a od raného stredoveku južná časť západnej vyvýšeniny. 
Prehľad:
Lisabon

Lisabon (, ) je hlavné a najväčšie mesto Portugalska. Má približne 550 tisíc obyvateľov a je súčasťou metropolitnej oblasti, v ktorej žije okolo 2,9 milióna obyvateľov. Lisabonský región je najvyspelejší v Portugalsku a jeho HDP na osobu dosahuje viac ako priemer Európskej únie. Nachádza sa na juhozápade Pyrenejského polostrova na pobreží Atlantického oceánu a preteká ním rieka Tajo.
Dejiny mesta.
Lisabon je jedno z najstarších miest na svete, po Aténach druhé najstaršie hlavné mesto v Európe.
1. novembra 1755 Lisabon postihlo jedno z najničivejších zemetrasení v histórii ľudstva, ktoré spolu s následnými požiarmi a vlnou tsunami zničilo veľkú časť mesta. Podľa niektorých odhadov zahynulo až 100 000 ľudí.
Administratívne rozdelenie.
Mesto Lisabon je rozdelené na 53 mestských častí (tzv. "freguesia" = farnosť), ktoré sú pre administratívne účely podriadené štyrom obvodom (tzv. "bairros"). Každá mestská časť má svoju samosprávu volenú miestnymi občanmi. V roku 2012 bol počet mestských častí zredukovaný na 24. Za významnejšie možno pokladať pôvodné historické štvrte, ako je "Alfama" (najstaršia lisabonská štvrť, názov pochádza z arabského slova "Al-hamma"), "Baixa" (centrum mesta, štvrť vznikla po zemetrasení v roku 1755), "Bairro Alto" (Horná štvrť, centrum kaviarní, barov, kníhkupectiev, leží severne od námestia "Praça de Camões"), "Belém" (štvrť na západe mesta, predmestie Lisabonu s dvomi pamiatkami zapísanými v zozname UNESCO), "Estrela", "Alcântara", "Graça", "Anjos", "Xabregas" a ďalšie.
Oslo

Oslo je hlavné mesto Nórska. Žije v ňom asi pol milióna obyvateľov. Celá aglomerácia má však až 1 milión obyvateľov. Patrí medzi menšie európske hlavné mestá.
Oslo je jedným z najvýznamnejších námorných prístavov Nórska a dôležitým železničným a cestovným uzlom krajiny. K medzinárodnému letisku Gardermoen (OSL) vedie moderná železničná rýchlodráha Flytoget, ktorá dopraví cestujúcich na hlavnú železničnú stanicu za 19 minút.
Dejiny.
Oslo bolo založené približne v roku 1048 kráľom Haraldom III. Za vlády Håkona V. (1299 – 1319) sa stalo hlavným mestom; bol tu postavený hrad Akershus. Za dánskej nadvlády mesto tento status stratilo. V minulosti v meste viackrát vypukol požiar a po štrnástej kalamite v roku 1624 nariadil dánsky kráľ Kristián IV. mesto na druhej strane zálivu znovu postaviť. Podľa neho nieslo mesto istý čas názov "Christiania".
V roku 1811 bola založená Univerzita v Osle ("Universitetet i Oslo"). Všetci študenti môžu študovať na nórskych univerzitách bez školného. V súčasnosti sa to týka študentov z EÚ/EHP/Švajčiarska a všetkých ostatných neeurópskych študentov. Platí to pre všetky verejné univerzity vrátane vysoko hodnotených a populárnych inštitúcií, ako je napríklad práve Univerzita v Osle.
Nórska vláda však zvažuje zavedenie školného pre študentov z krajín mimo EHP, ktorí študujú v Nórsku, od jesenného semestra 2023. Zatiaľ čo študenti z EÚ/EHP/Švajčiarska by naďalej študovali bez školného, všetci ostatní študenti, ktorí chcú získať titul, by potom museli platiť. Na výmenných študentov sa táto povinnosť nevzťahuje. 
V roku 1814 sa Oslo stalo opäť hlavným mestom. Názov mesta bol zmenený ešte dvakrát – v roku 1877 na Kristianiu a v roku 1924 späť na Oslo. V roku 1952 sa tu konali Zimné olympijské hry.
Vaduz

Vaduz je hlavné mesto Lichtenštajnska. Leží na pravom brehu Rýna v nadmorskej výške Má rozlohu a 5 129 obyvateľov (2003). Symbolom Vaduzu je kniežacie sídlo – zámok (skôr stredoveký hrad) postavený na skale nad mestom.
Dejiny.
Vaduz sa spomína v roku 1150. Stal sa sídlom rovnomenného grófstva založeného roku 1342. V roku 1499 miestny hrad dobyli a vyplienili Švajčiari.
Od začiatku 18. storočia je v rukách rodu Lichtenštajnovcov. Roku 1719 bolo Lichtenštajnsko povýšené na ríšske kniežatstvo s Vaduzom ako hlavným mestom. Kniežacia rodina tu ale sídli iba od roku 1938 (do tej doby žila prevažne vo Viedni či na Morave).
Mesto sa vzhľadom príliš nelíši od iných historických miest, ktoré sa nachádzajú v údolí rakúskych a švajčiarskych Álp. Tie isté uličky a malebné námestia, domy z bieleho kameňa. Všetok život mesta je sústredený na hlavnej ulici, ktorá polkruhom obchádza skalu s hradom. Nachádzajú sa tam radnica, banka, múzeá a obchody.
Sídlom všetkých štátnych inštitúcií je trojposchodová budova v centre mesta, nad ktorou vlaje vlajka Lichtenštajnska. Mesto je taktiež sídlom rímskokatolíckeho arcibiskupa. Vaduz je centrom kultúry Lichtenštajnska. Asi najhodnotnejším kultúrnym zariadením je obrazová galéria, ktorá patrí kniežacej rodine. Je v nej zhromaždených okolo 1 000 plátien svetoznámych maliarov (jedna z najväčších zbierok na svete) – Rembrandta, van Dycka, Rubensa, Brueghela a predovšetkým Leonarda da Vinci. K miestnym zaujímavostiam patrí aj poštový úrad a "Poštové múzeum", založené v roku 1930. Vo vitrínach je zachytená história filatelie lichtenštajnskej i svetovej – od prvej poštovej známky až po posledné vydané emisie. V "Zemskom múzeu" je veľká archeologická, prírodovedecká a národopisná expozícia. Zvláštne oddelenie je venované rezbárstvu, numizmatike a zbierke zbraní. V "Zemskej knižnici" sú uložené všetky knihy vydané v Lichtenštajnsku.
Vaduz je taktiež priemyslovým centrom kniežatstva, prevažuje tu priemysel textilný a strojársky. Vzhľadom na daňové podmienky v Lichtenštajnsku je taktiež sídlom mnohých zahraničných firiem.
Reykjavík

Reykjavík je hlavné a najväčšie mesto Islandu.
Je to najsevernejšie ležiace hlavné mesto na svete, nachádza sa takmer pri severnom polárnom kruhu. Leží v juhozápadnej časti ostrova pri zálive Faxaflói. Mesto Reykjavík malo 135 814 obyvateľov v roku 2016. Je v ňom rybársky, vlnársky, kožiarsky a lodiarsky priemysel. Zásoby teplej vody pochádzajú z horúcich prameňov. Na juh od mesta je satelitné prístavné mesto Hafnarfjörður.
Poloha.
Reykjavík leží na juhozápade Islandu. Cez mesto preteká rieka Elliðaár, ktorej dva pramene vyvierajú v pohorí Bláfjöll, po ich sútoku sa stáva z potokov rieka Suðurá, ktorá neskôr vytvorí menšie jazero Helluvatn, ktoré je súčasťou väčšieho jazera Elliðavatn. Obidve jazerá patria do prírodnej rezervácie Heiðmörk. Rieka Elliðaár sa stáva riekou, až keď opúšťa jazero Elliðavatn, ktoré sa nachádza na juhovýchode mesta a ústi do zálivu Elliðaárvogur.
Keďže Island je ostrov vytvorený sopečnou činnosťou, tak aj okolie mesta je prevažne tvorené z vyvretých hornín (Diorit, Granit, Bazalt, a pod.)
Dejiny.
Mesto (respektíve osada) bolo založené vikinským osadníkom Ingólfurom Arnarsonom už v roku 874. Pomenoval ho Reykjavík, čo znamená v islandčine dymová zátoka od termálnych prameňov a gejzírov v jeho okolí. Neskôr sa začala osada vyvíjať vďaka augustiniánskému kláštoru postaveným na neďalekom ostrove Víðey v roku 1226.
V polovici 18. storočia chcel miestny podnikateľ rozvinúť hospodárstvo a ľahký priemysel. V tom čase bola v meste vybudovaná kresťanská katedrála a mesto sa stalo významným obchodným a námorným uzlom. 18. augusta 1786, vtedy 167 žijúcich obyvateľov v osade priznalo mestské právo. Od roku 1904 bolo mesto poctený titulom sídelného mesta vlády ostrova. Univerzita Háskóli Íslands bola v meste založená o 7 rokov neskôr roku 1911.
Obyvateľstvo.
Postupný vzrast populácie v Reykjavíku od roku 1786.
Šport.
V meste sídlia futbalové kluby Valur a Knattspyrnufélag Reykjavíkur. Mužský hádzanárský klub Valur Reykjavík je 21-násobným majstrom Islandu.
Veľká Británia

Veľká Británia alebo skrátene (nepresne) Británia môže byť:
Veľká Británia môže byť aj bývalé (do roku 2000 platné) oficiálne slovenské krátke označenie pre Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska, dnes správne Spojené kráľovstvo
Británia môže byť aj:
Poznámka.
Takto komentuje používanie výrazov Británia a Veľká Británia v angličtine Oxford English Dictionary:
Brusel

Brusel ( , , , ; na odlíšenie od regiónu sa mesto niekedy neformálne označuje ako "Stad Brussel/Ville de Bruxelles/City of Brussels/Stadt Brüssel", ale nejde o oficiálny názov mesta ) je hlavné mesto a najväčšia aglomerácia Belgicka. Je tiež niekedy považovaný za jedno z hlavných miest Európy, pretože je sídlom Európskej komisie. Samotné mesto má iba 145 tisíc obyvateľov (2005) ale s aglomeráciou až 1 milión.
Brusel je jedna z 19 obcí Bruselského regiónu. Má rozlohu . Názov Brusel sa používa často aj na označenie celého Bruselského regiónu, ktorý má približne 1 milión obyvateľov a rozkladá sa na ploche . Rovnako ako všetky obce Bruselského regiónu je aj Brusel oficiálne dvojjazyčný, úradnými jazykmi sú francúzština a holandčina. Väčšina obyvateľov je frankofónna (85-90%).
Doprava.
Železničná doprava.
Brusel je najdôležitejším železničným uzlom Belgicka. Uzlovou stanicou je Brusel-juh (Bruxelles-Midi/Brussel-Zuid), z ktorej má mesto spojenie vysokorýchlostnými traťami s Parížom (Thalys, TGV, 88 min), Londýnom (Eurostar, 111 min), Kolínom n/Rýnom (Thalys, 140 min), Amsterdamom (Thalys, 110 min), Frankfurtom n/Mohanom (210 min) a pod. Vďaka hustej premávke regionálnych vlakov má Brusel-Juh železničnou dopravou zabezpečené spojenie aj so stanicou Brussel-Centraal/Bruxelles-Central v strede mesta.
Mestské časti.
Od roku 1921 mesto pozostáva z 3 častí (bývalých obcí):
Tirana

Tirana (po albánsky "Tiranë" alebo "Tirana", grécky Τίρανα (Tirana), arumunsky Tirana) je hlavné a najväčšie mesto Albánska. Podľa oficiálnych údajov má 618 431 obyvateľov (2008) a hlavným mestom krajiny je od roku 1920, dovtedy túto funkciu plnil Drač (Durrës). 
Poloha a prírodné podmienky.
Tirana leží v strednom Albánsku pri rieke Ishm asi od pobrežia Jadranského mora, v nadmorskej výške cez . Na východ od mesta sa dvíha horský masív Dajtit (), z južnej a západnej strany obkolesujú Tiranu vrchy a iba na sever a severozápad sa otvára rovina. Podnebie je subtropické stredomorské s dažďami v zime a suchým letom. Priemerná ročná teplota je 16 °C (7 °C v januári, 24 °C v júli), ročný úhrn zrážok sa pohybuje okolo .
Opis mesta.
Uprostred mesta je veľké Skanderbegovo námestie s jeho sochou. Historická mešita zo 17. storočia bola v časoch ateizmu nefunkčná, ale nebola zbúraná. Medzi zaujímavosti patrí hodinová veža, budovy ministerstiev a budova národného múzea postavená za čias Hodžovho režimu. V meste je veľa nových mešít a kostolov, ktoré sú v ostrom kontraste s mauzóleom Envera Hodžu (v minulosti múzeum PPSH (albánskej komunistickej strany)), ktoré bolo postavené v 80. rokoch za 210 miliónov dolárov. 
Do roku 1991 bola uzavretá veľká časť mesta, kde sa nachádzali vily komunistických funkcionárov. V meste je univerzita (1957) a univerzitný park, so sochou Envera Hodžu. Severozápadne od Tirany leží medzinárodné letisko Rinas, nesúce meno Matky Terezy.
Predmestia Tirany sú veľmi chudobné a nepripomínajú európske mesto. Hlavné cesty sú často prašné a plné dopravných kolapsov. Objekty západných firiem sú z dôvodu bezpečnosti oplotené.
Luxemburg (mesto)

Luxemburg () je hlavné a najväčšie mesto Luxemburska. V roku 2014 malo 107 247 obyvateľov. Mesto je dopravnou križovatkou, finančným centrom a sídlo viacerých európskych inštitúcií (Súdny dvor Európskej únie, Európsky dvor audítorov, Európska investičná banka). 
Poloha.
Obec má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod 
Nachádza sa na sútoku riek Alzette a Pétrusse v južnej časti Luxemburska.
Dejiny.
Základy hlavného a sídelného mesta Luxemburského vojvodstva boli postavené v 4. storočí ako rímska stanica v dobe normanských nájazdov. Jeho názov bol „Lucilinburhuc“. Siegfriedov hrad (r. 963) sa stal sídlom neskorších luxemburských vojvodov. Osada sa postupne dostavovala – v 10. storočí boli postavené hradby a v roku 1244 získala mestské práva. 200 rokov vládla v meste limburská dynastia. Mesto bolo niekoľkokrát dobyté. Až za vlády Ľudovíta XIV. sa zmenilo na mohutnú pevnosť, ktorej výstavbu riadil významný inžinier Sébastien Le Prestre de Vauban. Mesto prešlo pod správu Rakúska, neskôr Francúzska. Počas prvej i druhej svetovej vojny bolo Luxembursko okupované Nemeckom. Členitý terén mesta prekonáva asi 90 mostov. 
Staršia časť Luxemburského Notre-Dame pochádza z rokov 1613 – 1621 a upúta pekný renesančný portál. Nová časť (1935 – 1938) je známa najmä vďaka krypte s renesančným náhrobkom (okolo r. 1610, so skupinovou plastikou Oplakávanie Krista), v ktorej sú uložené telesné pozostatky luxemburského vojvodu a českého kráľa Jána Luxemburského, otca Karola IV. V blízkosti sa nachádza radnica, pred ktorou stojí jazdecký pomník Viliama II.
Obyvateľstvo.
Luxembourg má 107 247 obyvateľov (2014).
Graf vývoja obyvateľstva:
Ekonomika.
S 7,66 % bola v Luxemburgu nezamestnanosť vyššia o 0,69 % ako luxemburský priemer v roku 2010.
Kábul

Kábul (po paštúnsky Kábol) je hlavné mesto Afganistanu. Jeho názov pochádza z mena rovnomennej rieky. Žije tu okolo 4,6 miliónov obyvateľov.
Prírodné podmienky.
Kábul leží v údolí rieky Kábul uprostred pohoria Asmai a Šir-Davaza. Mesto leží v nadmorskej výške okolo , najnižší bod je vo výške , najvyšší vo výške V júli sa priemerná teplota pohybuje okolo 25 °C, v januári klesá tesne pod bod mrazu. Najviac zrážok spadne v apríli, v tomto mesiaci činí úhrn . Naproti tomu v júli spadne priemerne iba zrážok.
Dejiny mesta.
Kábul bol založený v 1. tisícročí pred Kr. na dôležitej obchodnej ceste do Indie. Prvé zmienky o meste možno nájsť vo védách, svätých knihách indických Árjov, ktoré vznikali v období od roku 1500 pred Kr. do roku 400 pred Kr. Nazývajú ho "Kubhá Kóphén". Geograf Strabón ho na začiatku nášho letopočtu označil ako "Kóphés", v polovici 2. storočia ho Ptolemaios nazýva "Kóa". V roku 1221 bol Kábul vyplienený Džingischánom, v roku 1504 ho ovládol Bábur, potomok Tamerlána a urobil z neho hlavné mesto svojej ríše Veľkých Mogulov (Mughalov). Mogulovia (Mughalovia) sa tu pri moci udržali až do roku 1738, kedy ich vyhnal perzský vládca šáh Nadir. V roku 1747 sa Kábul dostal pod nadvládu afganského štátu založeného Ahmadšáhom. V roku 1773 Timuršáh, syn Ahmadšáha, učinil z Kábulu hlavné mesto ríše (na úkor Kandaháru). Neskôr sa ríša rozpadla na štyri kniežatstvá, jedno z nich bolo kábulské. V rokoch 1839-41, 1842 a 1880 bolo mesto obsadené britskými vojskami. Po tretej afganskej vojne v roku 1919 získal Afganistan ako kráľovstvo plnú nezávislosť a Kábul sa stal jeho hlavným mestom.
Dnešné mesto.
Mesto Kábul sa delí na dve časti: na starý Kábul a nové mesto. Starý Kábul sa nachádza na pravom brehu rieky, nové mesto na ľavom. Najstaršia časť celého mesta leží na úpätí horského chrbta Šir-Davaza. Uchovali sa tu i ruiny starovekých hradieb s pevnosťou Bala Hišar. Neďaleko tejto pevnosti stojí stĺp oslobodenia. Čím ďalej ležia mestské časti od tejto oblasti, tým vyzerajú modernejšie. V meste môžeme nájsť bývalý Kráľovský palác a rezidenciu veľvyslanectva, ďalej je zachovaných niekoľko pomníkov na pamiatku boja afganských obyvateľov za nezávislosť. Historické múzeum založené v roku 1918 má veľkú a bohatú zbierku mincí z obdobia pred príchodom islamu. Väčšina pamiatok však bola v priebehu histórie (už od obdobia prvej anglickej okupácie) zničená.
Manáma

Manáma () je hlavné a najväčšie mesto Bahrajnu. Nachádza sa v Perzskom zálive na severovýchode ostrova Bahrajn. Počet obyvateľov tohto najväčšieho bahrajnského mesta dosahuje približne 329 510 osôb, čo tvorí zhruba štvrtinu všetkého obyvateľstva Bahrajnu. 
V islamských kronikách je prvá zmienka o Manáme z roku 1345. V roku 1521 bola obsadená Portugalcami a v roku 1602 Peržanmi. Od roku 1783 dodnes ju s krátkymi prestávkami ovláda dynastia Ál Chalífa. Manáma bola v roku 1958 vyhlásená za slobodný prístav a v roku 1971 sa stala hlavným mestom nezávislého Bahrajnu.
Ekonomická základňa Manámy je rovnaká ako pre celý Bahrajn – ropa, rafinácia ropy, stavba arabských plachetníc dhow, rybárstvo a lov perál. Mestu slúži Bahrajnské medzinárodné letisko na ostrove Muharrak, ku ktorému je pripojené hrádzou. V Manáme sídli Bahrajnská univerzita založená v roku 1986.
Manáma bola jednou z dvanástich obcí Bahrajnu a po reforme správneho členenia dnes patrí do Hlavnej gubernie. Jej guvernérom je šejk Hamúd bin Abdulláh bin Hamad Ál Chalífa, člen vládnucej dynastie.
Dháka

Dháka (bengálska výslovnosť [dhaka], teda s krátkym a) je hlavné a najväčšie mesto Bangladéšu.
V roku 2022 malo mesto 10 270 000 obyvateľov. Je to najhustejšie obývané mesto na svete. Celá metropolitná oblasť má viac ako 22 miliónov obyvateľov.
Rangún

Rangún (čo po barmsky znamená "koniec vojny"; po anglicky "Rangoon") alebo podľa premenovania z roku 1989 Yankoun (po barmsky a angl. "Yangon"; v slov. a angl. nepoužívané) je bývalé hlavné mesto Mjanmarska.
Leží v delte Iravadi, asi 40 km od Andamanského mora. Leží na mieste, kde rieky Pegu a Hlaing vytvárajú rieku Rangún. Počet obyvateľov: 4 504 000 (2001). Súradnice: 16°48' sever, 96°9' východ (16.8, 96.15). V novembri 2005 začala vojenská junta vládnuca v Mjanmarsku s presunom vlády z Rangúnu do 320 km vzdialeného mesta Neipyijto. 
V meste je sídlo anglikánskeho biskupstva a katolíckeho biskupstva, 2 univerzity (1920 a 1963), námorný prístav, letisko Mingaladoum (Mingalodon), vedecké ústavy (napr. International Institute of Advanced Buddhistic Studies), Národná knižnica, múzeá, zoo a botanická záhrada. Z priemyslu je tu rafinéria ropy, továreň na teakové drevo, potravinársky priemysel, textilný priemysel, stavby lodí a.i. 
V meste sú významné stavebné pamiatky, napr. pozlátená pagoda Shwe Dagon (558 pred Kr., znova postavená po zemetrasení roku 1930), ktorá je najsvätejšie budhistické miesto Mjanmarska a preto pútnické miesto. 
Rangún vznikol z osady Dagon postavenej pri pozlátenej pagode. V roku 1752 sa stal pod názvom Rangún správnym strediskom Dolnej Barmy. Po opätovnom dobytí Britmi (1824/1852) bolo mesto znova založené na pravoúhlom pôdoryse. Keď Briti obsadili Barmu, stal sa Rangún roku 1886 koloniálnym hlavným mestom. V roku 1930 a znova počas 2. svetovej vojny mesto postihlo silné zemetrasenie spojené s cunami. Roku 1942 Rangún obsadili Japonci, roku 1945 ho znova dobyli Briti a od roku 1948 bolo hlavným mestom nezávislej Barmy (Mjanmarska).
Thimphu

Thimphu je hlavné a zároveň najväčšie mesto Bhutánu. 
Hlavným mestom je od roku 1961. Nachádza sa na západe strednej časti Bhutánu. Rozprestiera sa na brehoch rieky Wang Čuu. Thimphu ako politické a ekonomické centrum prispieva 45 % k HDP krajiny. Nachádza sa tu väčšina politických budov, ako aj sídlo kráľa. Turistický ruch je v celom Bhutáne prísne regulovaný. V roku 1998 bol vytvorený rozvojový plán, ktorý má chrániť ekológiu mesta.
&lt;br&gt;
Bandar Seri Begawan

Bandar Seri Begawan je hlavné mesto Bruneja. V roku 2019 tu žilo zhruba 100,700 obyvateľov.
Prírodné podmienky.
Bandar Seri Begawan sa nachádza na severnom pobreží ostrova Borneo pri ústí rieky Sungai Brunei . Hladina tejto rieky pri úrovni mora je tiež najnižším bodom mesta, priemerná výška mesta sa potom pohybuje okolo 10 m. Priemerná denná teplota nedosahuje v priebehu roka príliš veľkých rozdielov, v januári je 25 ° C, v júli 25 ° C. V januári spadne približne 110 mm dažďových zrážok, v júli 320 mm, v najdaždivejšom októbri potom 470 mm zrážok.
Zaujímavé miesta.
Bandar Seri Begawan je pomerne moderné mesto, po jeho zničení počas Druhej svetovej vojny došlo k jeho znovuvybudovaniu. V meste sa nachádza Múzeum Winstona Churchilla, ktoré dokumentuje históriu mesta od 19. storočia, pred samotnou budovou sa nachádza Churchillova socha. Pod múzeum spadá tiež morské akvárium Hassanala Bolkiaha. Posledné pozostatky pôvodnej výstavby mesta sú zachované v skanzene Kampong Parit, ktorý sa nachádza vo vzdialenosti 25 km od samotného Bandar Seri Begawan. Ukážky umeleckých remesiel sa nachádzajú v "Múzeu malajzijskej technológie", ďalším múzeom je "Brunei Museum", medzi ktorého zbierky patria cenné exponáty ľudovej kultúry a čínskej keramiky. V meste sa nachádza aj nový kráľovský palác a na brehu umelej lagúny došlo k postaveniu najväčšej mešity na Ďalekom východe, volá sa "Sultan Omar Ali Saiffudin", jej kupola je zlatá, jej minaret je vysoký 44 m. Na brehu rieky odpočíva vo svojej hrobke 5. sultán ríše, Bolkiah. Zaujímavým miestom je Wasa Kandal, jedná sa o tropickou džungľu, ktorá sa nachádza vo vzdialenosti asi 10 km od samotnej metropoly. Neďaleko leží tiež chránená oblasť Berakas.
Názov mesta.
Súčasný názov mesta sa používa od roku 1970, kedy bol vtedajší "Brunei Town" premenovaný na Bandar Seri Begawan na počesť odstupujúceho sultána Omara (abdikoval v roku 1967), ktorý prijal titul Seri Begawan.
Nikózia

Nikózia je hlavné a zároveň najväčšie mesto Cypru. Mesto je obchodné centrum, sídlo vlády. Geograficky je mesto umiestnené v strede ostrova pri ústí rieky Pedieos. V meste žije celkom 309 500 obyvateľov, z toho v gréckej časti 47 832, s aglomeráciou 224 500 a v tureckej časti 85 000.
Po páde Berlínskeho múru je Nikózia jediné rozdelené hlavné mesto na svete. K jeho rozdeleniu na severnú tureckú a južnú grécku časť došlo v roku 1974. Neskôr bola vytvorená demilitarizovaná zóna, spravovaná OSN, ktorú možno dodnes prekročiť iba na dvoch miestach. 
Grécka časť mesta zaberá západnú, južnú a východnú časť Nikózie, turecká severná časť metropoly je hlavným mestom Severocyperskej tureckej republiky, ktorú však uznáva iba Turecko. V meste sídli Cyperská univerzita. 
Pamiatky.
Vyostrené vzťahy v novodobých dejinách, ktoré vyvolali vojenský konflikt, no aj časté zmeny správcov v minulosti spôsobili, že sa zachovalo len málo pamiatok. V dejinách bol ostrov pod vplyvom kresťanstva i islamu a dodnes sa zachovala napríklad mešita Selimiya (v tureckej časti), ktorá vznikla prestavbou gotickej katedrály. V rozdelenom centre mesta sa zachovali stredoveké hradby.
Naí Dillí

Naí Dillí (hindsky: नई दिल्ली, doslova „Nové Dillí“, čo však nie je oficiálny slovenský názov mesta) je hlavné mesto Indie a sídlo indickej vlády. Je súčasťou metropolitnej oblasti Dillí a zaberá plochu . V roku 2006 tu žilo 381 883 obyvateľov.
Mesto bolo postavené na návrh britského architekta Edwina Lutyensa, skladá sa z veľmi bohatých štvrtí aj chudobných slumov.
V čase Britskej Indie bola až do decembra 1911 hlavným indickým mestom Kalkata. Počas staroveku a stredoveku však ako politické a finančné centrum slúžilo často Dillí, najmä v čase mughalskej éry v rokoch 1799 až 1849. Na začiatku 20. storočia britskí úradníci prišli s návrhom premiestniť hlavné mesto z Kalkaty do Dillí. Kalkata sa totiž nachádza na východnom pobreží Indie, kým Dillí v severnej časti a vláda Britskej Indie sa domnievala, že bude jednoduchšie Indiu lepšie spravovať práve z Dillí. Onedlho na to Juraj V. vyhlásil Dillí za nové hlavné mesto Indie.
Od doby, kedy sa Dillí stalo novým hlavným mestom, prešlo rozsiahlou prestavbou. Väčšia časť mesta pritom bola postavená podľa návrhu architekta Lutyensa. Vo februári 1931 bol slávnostne otvorený rozsiahly komplex novo postavených vládnych budov. V roku 1956 bolo Dillí vyhlásené za federálne teritórium.
Dillí sa nachádza južne od Starého mesta, ktoré nechal vystavať mughalský cisár Šáhdžanáh a zahŕňa veľké množstvo historických pamiatok.
Jakarta

Jakarta [vyslov: džakarta] (Jakarta je domáci aj kodifikovaný slovenský názov; do indonézskej reformy pravopisu z roku 1972 sa písalo: "Djakarta"; nekodifikovaný slovenský názov je: Džakarta) je hlavné mesto a najväčšie mesto Indonézie. Nachádza sa na severozápade ostrova Jáva na rozlohe a žije tu okolo 9 miliónov obyvateľov, s aglomeráciami má celá metropolitná oblasť až 18 miliónov obyvateľov. V súčasnosti je to jedno z najhustejšie zaľudnených miest na svete, momentálne je na 9. mieste.
Správa mesta.
Administratívne Jakarta nie je mesto, ale provincia so zvláštnym stavom ako hlavné mesto Indonézie a spravuje ju nie starosta, ale guvernér. Ako provincia je rozdelená na 5 miest, z ktorých každé spravuje starosta a jedno regentstvo, ktoré spravuje regent. Je rozdelená na strednú, západnú, východnú, severnú a južnú Jakartu a jediným regentstvom je Tisíc ostrovov, pôvodne časť severnej Jakarty.
Kultúra.
Ako ekonomické a politické hlavné mesto Indonézie, Jakarta je atraktívna pre mnoho zahraničných, ako aj domácich prisťahovalcov. Výsledkom toho je, že sa z nej stalo kozmopolitné mesto s rôznymi kultúrami. Mnoho prisťahovalcov je z iných častí ostrova Jáva, ktorí priniesli zmes rôznych dialektov, ako aj tradičné jedlá a zvyky.
Doprava.
V meste premáva železnica, avšak počas dopravnej špičky nápor pasažierov je vyšší ako dostupná kapacita. Železnica spája Jakartu s mestami Depok a Bogor na juhu, Tangerang a Serpong na západe a Bekasi, Karawang a Cikampek na východe. Hlavné železničné stanice sú Gambir, Jatinegara, Manggarai, Tanah Abang a Jakarta Kota.
Hlavným dopravným systémom je autobusová sieť TransJakarta. Cesta autobusom trvá obyčajne pol hodinu na vzdialenosť, na ktorú počas špičky treba viac ako hodinu. Výstavba ciest 2. a 3. okruhu bola dokončená v roku 1999, ktorá vedie od Pulogadung do Kalideres. Autobusy premávajúce na oboch okruhoch jazdia od januára 2002.
V meste sa nachádza medzinárodné letisko Sukarno-Hatta, ktoré s takmer 40 miliónmi cestujúcich ročne patrí k najfrekventovanejším letiskám Ázie.
Turizmus.
Centrum Jakarty, centrálna Jakarta, je jedno z vhodných miest na ubytovanie počas návštevy Jakarty. Nachádza sa tu dostatok hotelov, reštaurácií, barov a nákupných centier.
Verejná doprava je pomerne dobre kombinovaná s hlavnou železničnou stanicou a severojužnou autobusovou linkou. Na cesty, kde autobusová doprava nepremáva, sú k dispozícii pomerne lacné taxíky.
Saná

Saná (normovaný slov. názov) alebo San’á () je hlavné a najväčšie mesto Jemenu.
V meste sa nachádza medzinárodné letisko.
Dejiny.
Mesto Saná je obývané už viac ako 2500 rokov, jeho história siaha až do staroveku, pravdepodobne až k dynastii Sábov, ktorá v oblasti vládla v 6. storočí pred Kr. V 7. a 8. storočí sa stalo centrom šírenia kultúry islamu a v súčasnosti je v meste viac ako sto mešít.
UNESCO.
Od roku 1986 je staré mesto zapísané na zozname Svetového dedičstva UNESCO. Pre trvajúci konflikt v oblasti bolo historické centrum v júli 2015 zapísané na zoznam pamiatok v ohrození.
Demografia.
Metropola Jemenu má dlhodobý rast počtu obyvateľov.
Ammán

Ammán () je hlavné a najväčšie mesto Jordánska. V roku 2016 malo viac ako 1,8 milióna, v metropolitnej oblasti takmer 4 milióny obyvateľov.
Poloha.
Mesto sa nachádza v severozápadnej časti Jordánska, v blízkosti hraníc s Predjordánskom, v nadmorskej výške 700– Asi 175 km severne sa nachádza sýrsky Damask, 70 km západne Jeruzalem a 40 km juhozápadne Mŕtve more.
Dejiny.
Ammán je podobne ako sýrsky Damask jedným z najstarších miest, staré niekoľko tisíc rokov. Zmienky o ňom, ako "meste detí Ammónových" sa nachádzajú v biblii. V 13. storočí pred Kr. sa mesto stalo centrom aramejských Ammóncov, no už o 2 storočia neskôr ho dobyli Izraeliti. V období antiky patrila celá oblasť pod správu Rímskej Ríše a od roku 635 Ammán ovládli Arabi. Osmanskej ríši patrilo mesto od roku 1517, od konca prvej svetovej vojny mestu vládol damasský kráľ Fajsal a po vzniku Zajordánskeho emirátu v roku 1921 sa stalo jeho metropolou. Po vyhlásení nezávislosti krajiny v roku 1946, aj následnom premenovaní na Jordánsko (1948) zostal Ammán jeho hlavným mestom.
Jordánsko

Jordánsko, dlhý tvar Jordánske hášimovské kráľovstvo, je štát ležiaci na Blízkom východe. Susedí zo štátmi ako je Izrael zo západu, Saudská Arábia zo juhovýchodu, Irak zo severovýchodu a s Sýriou zo severu.
Dejiny Jordánska.
Od 9. storočia pred Kr. Jordánsko ovládali Asýrčania, Peržania a Babylončania. Neskôr sa stalo súčasťou Rímskej ríše. V 7. storočí sa tu usídlili moslimskí Arabi, čo viedlo ku križiackym výpravám. Arabom sa podarilo kresťanov z krajiny vytlačiť. V 16. storočí sa krajina stala súčasťou Osmanskej ríše. Tí krajinu ovládali až do 1. svetovej vojny. Po vojne sa krajina dostala do správy Britov. Tí tu v roku 1921 vytvorili Zajordánsko, v roku 1923 Transjordánsko. V roku 1946 získalo Jordánsko nezávislosť, ale už v roku 1948 bojovalo v arabsko-izraelskej vojne, v ktorej získalo územia za riekou Jordán. V roku 1967 po vypuknutí novej vojny o Západný breh prišli. Oblasť spravuje Izrael. Na konci 80. rokov v iracko-iránskom konflikte sa Jordánsko priklonilo na stranu Iraku. V roku 1988 sa kráľ Husajn bin Talál vzdal Západného brehu Jordánu v prospech OOP. V 90. rokoch pri operácii Púštna búrka zachovalo neutralitu, následkom čoho sa zlepšili vzťahy s Izraelom a podpísalo mierovú dohodu. Na Západnom brehu vznikla obmedzená autonómia.
Podnebie a geografia Jordánska.
Na pobreží Mŕtveho mora je stredomorské podnebie. Na zvyšku územia typické púštne, keďže až 95 % územia tvorí púšť a polopúšť. Zrážková činnosť je veľmi malá. Krajinou preteká rieka Jordán. Na západe krajiny sa nachádzajú vysoké vápencové kopce. Na juhu krajiny sa nachádza najvyššia hora Džabal Ran Krajina je rozdelená do 12 oblastí. Najväčším mestom je hlavné mesto Ammán, v ktorom žije tretina obyvateľstva. Ďalšie väčšie mestá sú Aqaba – prístav na pobreží Červeného mora, Irbid, Jerask a Kerak s nádhernou križiackou citadelou z roku 1142.
Hospodárstvo.
Aj keď v roku 1967 prišlo Jordánsko o časť poľnohospodárskej pôdy, pestujú tabak a južné ovocie. Najvyššie príjmy pre krajinu zabezpečujú fosfáty, finančníctvo a turizmus.
Dauha

Dauha (-kodifikovaný slovenský názov; iné slov. názvy: (Ad-)Dawha, (Ad-)Dauhá, (Ad-)Dawhá, (Ad-)Dóha, (Ad-)Dohá, (Ad-)Dóhá, Doha; /iný prepis:"ad-Dauha"/ prepis podľa miestnej výslovnosti "ad-Dóha"/nevhodné prepisy: "ad-Dawhá, ad-Dauhá, ad-Dóhá, ad-Dohá") je hlavné mesto Kataru. Leží na pobreží Perzského zálivu. Dauha je najväčšie mesto v štáte a patrí medzi jeho ekonomické centrum. V meste sídli vláda a viaceré univerzity. V roku 2006 sa tu konali Ázijské hry. V meste sídli aj televízna stanica Al-Džazíra.
Ekonomickú silu mesta zabezpečuje export ropy, rybársky priemysel, veda a výskum. 
Hlavným mestom je od roku 1971 keď Katar získal nezávislosť od Britského impéria. 
Doprava.
Metro.
Od 8. mája 2019 sú v prevázdke tri linky metra o celkovej dĺžke 76 km. Maximálna rýchlosť je 100 km/h.
Vzdelávanie.
Mesto je domovom Katarskej univerzity a kampusu obchodnej školy HEC Paris.
Pchjongjang

Pchjongjang ("平壤") je hlavné mesto Kórejskej ľudovodemokratickej republiky. Rieka Tedong mesto rozdeľuje na západnú a východnú časť.
Mesto má rozlohu a podľa sčítania v roku 2010 4,14 milióna obyvateľov. Je politickým, kultúrnym a ekonomickým centrom s dominantným postavením v krajine. Nachádzajú sa tu všetky vládne úrady a inštitúcie, ako aj množstvo monumentálnych stavieb – pamätníkov.
Dejiny.
Podľa legendy bolo mesto založené v roku 2333 pred Kr. pod názvom "Wanggomsong (왕검성; 王儉城)" a postupne sa rozrástlo na jedno z centier kráľovstva Kočóson. V roku 108 pred Kr. mesto dobyla čínska dynastia Chan, ktorá ho ovládala až do roku 313. Tentoraz bolo dobyté kórejským kráľovstvom Kogurjo, ktoré ho roku 427 povýšilo na hlavné mesto. Pád prosperujúceho mesta nasledoval v roku 668, keď ho dobyli a zničili konkurenční vládcovia. Obnovené mesto bolo nazvané "Sogjong (서경; 西京)," doslova "západné hlavné mesto". Za vlády dynastie Čóson sa stalo centrom "provincie Pchjongan" a toto postavenie si udržalo až do polovice 20. storočia.
S koncom druhej svetovej vojny sa skončila aj japonská vláda a mesto obsadili sovietskymi jednotkami. Následne sa mesto stalo hlavným mestom novej krajiny, pomenovanej KĽDR, ako dôsledok rozdelenia pôvodnej Kórey a straty mesta Soul. Následná Kórejská vojna mesto takmer zničila a na jeho obnovení sa podieľal najmä Sovietsky zväz, ktorý podporoval velikášsky štýl v duchu výstavby veľkých bulvárov, budov a sídlisk. V rámci RVHP sa do krajiny dostávali stroje, výrobky a tovar aj z ČSSR.
V 70. rokoch bola v meste rozbehnutá výstavba metra, pribudli nové sídliská a pamätníky. V roku 1988 sa začalo s výstavbou najväčšieho hotela na svete (Hotel Rugyong), ktorý bol z finančných dôvodov dokončený až po dlhých rokoch. Po páde socializmu v spriatelených krajinách a ukončení podpory ZSSR došlo po roku 1990 k prudkému zhoršeniu ekonomickej situácie v celej KĽDR a chátraniu väčšiny domov a stavieb. Bežným sa stali výpadky elektrickej energie a nedostatok tovaru.
Doprava.
Hoci je dnešné mesto metropolou s počtom obyvateľov viac ako 4 milióny, je v meste len minimálna individuálna automobilová doprava. Vlastníctvo osobných automobilov režim zakazuje a na prídel sú aj pohonné hmoty. Obyvatelia tak využívajú trolejbusy, autobusy, metro a bicykle a automobily využívajú len vládne, armádne a štátne inštitúcie. Neďaleko od mesta sa nachádza aj medzinárodné letisko Sunan, odkiaľ dvakrát za týždeň lieta spoj do Pekingu.
Kuvajt (mesto)

Kuvajt () je hlavné a najväčšie mesto Kuvajtu.
V samotnom meste žije 32 500 obyvateľov a v celej metropolitnej oblasti s rozlohou 200 km² 2,38 milióna obyvateľov.
Vientian

Vientian (tiež Viangchan, laosky ວຽງຈັນ, doslova "Mesto santalového dreva") je hlavné mesto ázijského štátu Laos. Je najväčším mestom krajiny a leží na ľavej strane rieky Mekong, neďaleko hraníc s Thajskom. V meste žije okolo 200 000 obyvateľov, v aglomerácii až 730 000.
Poloha.
Mesto je situované v ohybe rieky Mekong, ktorá v týchto miestach tvorí hranicu Laosu. Práve poloha pri hranici s Thajskom pomohla k rozvoju mesta a jeho prosperite. 
Členenie.
Vientian je hlavným mestom rovnomennej prefektúry ("kampheng nakhon Vientiane") a existuje aj provincia, od ktorej sa v roku 1989 prefektúra odčlenila.
Klíma.
Pre mesto a okolie sú typické celoročne vysoké teploty a veľké zrážky v letných a jesenných mesiacoch. Charakteristická je aj vysoká vlhkosť vzduchu.
Vzdelávanie a zdravotná starostlivosť.
V meste sa nachádza "Národná univerzita Laosu", jedna z troch laoských univerzít.
Najvýznamnejšie nemocnice sú Mahosotská nemocnica a "Centrum zdravotnej starostlivosti na Francúzskej ambasáde".
Iné projekty.
Islamabad

Islamabad (-slovenský normovaný názov; iné slovenské názvy: Islámábád, zriedkavo "Islámabád", zriedkavo "Islamabád"; urd اسلام آباد - prepis: "Islámábád" - vyslov: [islámábád] alebo [islámabád]) je (od roku 1966/1967) hlavné mesto Pakistanu. Z administratívneho hľadiska je Islamabad územne zhodný s administratívnou jednotkou nazývanou Federálne územie hlavného mesta Islamabad, v rámci ktorej sa okrem iného nachádza vlastný Islamabad (tzv. Islamabad City) ako menšie územie so zástavbou mestského (t.j. nie vidieckeho) typu. Počet obyvateľov v roku 2023: Islamabad (=Federálne územie hlavného mesta Islamabad; 906 km2): 2 363 863, vlastný Islamabad (cca. 220 km2): 1 108 872. 
Územie je trvalo osídlené od neolitu (5000 pred Kr.), no najstaršie stopy osídlenia majú viac ako 100 000 rokov a zaraďujú oblasť k najstaršie osídleným lokalitám v Ázii.