Mária Balážová

Mária Balážová (* 31. august 1956, Trnava) je slovenská maliarka, grafička, tvorkyňa kresieb, objektov a vysokoškolská pedagogička. V rokoch 1972 - 1978 študovala na ŠUV v Bratislave a v rokoch 1978 – 1984 na Vysokej škole múzických umení v Bratislave na oddelení kostýmového výtvarníctva (Ľudmila Purkyňová, Jarmila Čihánková a Juraj Meliš). Od roku 1997 je vysokoškolskou pedagogičkou na Trnavskej univerzite, v roku 2004 habilitovala na docentku na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave. Od roku 1998 je členkou Klubu konkretistov a zakladajúcou členkou združenia Na východ od raja (1998). Žije v Trnave, je manželkou výtvarníka Blažeja Baláža.
Tvorba.
Prvé práce Márie Balážovej sa datujú do rokov 1985-88. Na začiatku vytvára kresby s tendenciou k postmoderne, sú to napr. cykly "Figura" a "Pózy". Pózy 1 - 7 a Raketový muž 1, 2, sú sakralizované a stigmatizované figurálne torzá, autorka v nich údajne reflektuje ťaživú spoločenskú atmosféru bizarnej normalizácie. Začiatkom 90-tych rokov pokračuje cyklom kresieb "Lexikón", ktorý prináša synkretizmus a bohatší výraz. Za úvodnú kresbu cyklu, "Lexikón 1", získala ocenenie na súťaži v Provo, USA v roku 1990. Cyklus sa vyznačuje konfrontáciou viacerých elementov s rôznou morfológiou. Vznikajú akési ohniská významových kontextov na ploche, organických i geometrických. Tieto zložité sémantické polia sú predobrazom neskoršieho cyklu - Hadia geometria. Od roku 1986 vznikajú avantgardné odevy, postkonštruktivistického charakteru a striktnej farebnosti (biela, červená a čierna), ktoré nazvala "MAB" a veľkorozmerné textilné objekty "Persona", "Archetyp" (1988). 
Začiatkom 90-tych rokov realizovala niekoľko asambláží (sadra, drevo, PVC) na pomedzí postminimalizmu a postmoderny ("Žena", "Uzol", "Lola", "Biela meditácia", "Transfer 1, 2"). Archetypálne zoskupenia pracujú s nájdeným predmetom - koža, konope, umelohmotné rúrky, hlavným materiálom je však sadra.
V roku 1992 sa Balážová začala venovať i maľbe. Najprv je to maliarsky pendant k cyklu Lexikón v dielach Žltá verzia 1, 2 (1992-93), neskôr rozmernejšie verzie konštruovaných "okruhov" z cyklu "Plynutie" (1992-94). Po roku 1994 radikálne zredukovala farebnosť a morfológiu (všetky maľby sú čierne znaky na šedom podklade) a v štýle Hard-Edge vzniká prvé – šedé obdobie rozsiahleho cyklu "Hadia geometria" (1994 - 1999), ktoré vystavuje na prvej výstave postgeometrickej maľby na Slovensku v Galérii Cypriána Majerníka (1995). Týmito prácami priniesla do slovenského a českého kontextu nový fenomén - sémantickú geometriu (Jiří Valoch). V dielach sa objavili prvky latentnej či otverenej rodovosti, môžeme teda hovoriť aj "ženskej geometrii". Kľúčovým znakom autorky až s presahom do individuálnej mytológie sa stáva štylizovaná hlava hada prenesená z indiánskej kultúry. Vznikajú kombinácie individuálnych vzorcov a globálnych symbolov, tradičných archetypov (kríž, svastika, písmo, architráv) so súčasnými elementami (UFO, frézy, fontána, raketa) s množstvom významov, odkazov, konotácií a symbolov z kresťanskej, židovskej, indiánskej kultúry ako aj kultúr Blízkeho a Ďalekého východu. 
Po roku 2000 nasledovala zmena farebnosti, začalo autorkino tzv. druhé obdobie – červené. Červené obdobie má niekoľko podverzií, jednou z nich je fenomén sorely - Slavín, Dukla. Druhou je konceptuálny rámec, akým sa vyznačujú Hadia geometria 55 - Pocta štvorcu 1, Hadia geometria 56 - Pocta štvorcu 2, Hadia geometria 57 - Pocta štvorcu 3 a opusy 58 - Jedna, 59 - Dva či 60 - Tri. Pomerne početné sú mnohé inšpirácie viacerými typmi písma a výsledné zoskupenia majú postlettristický charakter. Teoretici prínos jej postgeometrického umenia zovšeobecňujú do termínov Nová geometria (M. Orišková, V. Beskid), Nová významovosť (J. Valoch) alebo Post-Geo (R. Gajdoš).
V kresbách a maľbách (od roku 2006) na nenapnutom textile paralelne realizuje nový cyklus "Chaos", najznámejší je veľkorozmerný Chaos 8 / Vojna žien, 2014, 302 x 485 cm, akryl na nenapnutom plátne. V posledných rokoch rozvíja viac feministické polohy v cykloch "Ženská geometria", "Neplatené domáce práce" a "Domáce násilie". Balážová využíva výrazové prostriedky geometrickej abstrakcie ako nástroj kritiky rodovej nerovnosti na inštitucionálnej úrovni už v sérii Parliamentary Feminist Tread 1 - 4 (2015, tlač na polytexe). V nej vizualizovala (ne)pomer v zastúpení mužov a žien v parlamente krajín V4. (Miroslava Urbanová).