burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Pavel Koyš

Pavel Koyš (* 8. január 1932, Ladce – † 22. júl 1993, Bratislava) bol slovenský básnik, redaktor a v rokoch 19881989 minister kultúry SSR.
Životopis.
Pochádzal z robotníckej rodiny a vzdelanie získaval v Ladcoch a v Prahe, kde vyštudoval Vysokú školu politickú ÚV KSČ a v roku 1966 získal titul doktor sociálno-politických vied. Pracoval v cementárni v Ladcoch, bol politickým funkcionárom komunistickej strany, v rokoch 19601962 pracoval ako šéfredaktor v časopise Mladá tvorba, od roku 1962 bol šéfredaktorom vydavateľstva Smena. V rokoch 19661968 bol tlačovým tajomníkom úradu Slovenskej národnej rady, v rokoch 19681969 tajomníkom Zväzu slovenských spisovateľov a v rokoch 19691971 riaditeľom Slovenského filmu. Od roku 1971 bol námestníkom ministra a v rokoch 19881989 ministrom kultúry Slovenskej socialistickej republiky.
Tvorba.
Debutoval v roku 1959 zbierkou politicky angažovaných básní "Hviezdy na zemi". Vo svojich básniach vyjadroval svoj postoj občana-komunistu, no takmer v rovnakej miere sa venoval i ľúbostnej poézii. Venuje sa niekoľkým opakujúcim sa témam, ako sú láska, mládež, ľudské šťastie, politické premeny spoločnosti, vzťah k svetu, ľuďom, životu a morálke.
Anna Ondrejková

Anna Ondrejková (* 28. apríl 1954, Liptovský Mikuláš) je slovenská poetka.
„ Bojím sa že keď zomriem, tak sa ma Boh neopýta na to, ako som poctivo urovnávala knihy v regáloch, s akou ochotou a nadšením som obsluhovala čitateľov, ale na to, čo som urobila s talentami, ktoré mi zveril. Napísala som všetko? Zatancovala? Zahrala? Nakreslila? A bojím sa, že budem zatratená, pretože nemám dosť času a hlavne mi nezostane takmer žiadna energia, aby som to všetko urobila.“ 
Životopis.
Pochádza z robotníckej rodiny a vzdelanie získavala v Bobrovci, Liptovskom Mikuláši a v Martine, kde absolvovala nadstavbové štúdium v odbore knihovníctvo. Od získania maturity na nadstavbovom štúdiu pracuje v knižnici v Liptovskom Mikuláši. Žije v neďalekom Bobrovci.
Okrem literatúry sa venuje aj divadlu ako herečka, dramaturgička a autorka textov (Malá morská panna na motívy H. CH. Andersena pre Bábkové divadlo na Rázcestí, Hra pre troch podľa posledných zápiskov M. Durasovej). Okrem literatúry a divadla sa zaujíma aj o výtvarné umenie – je autorkou ilustrácií, koláží a grafiky. 
Tvorba.
Prvé verše začala publikovať v roku 1972 v časopise Nové slovo, ale svojou poetickou výbavou, vrúcnosťou a intenzitou výpovede i svetonázorom toto zoskupenie rýchlo prekonala. Knižne debutovala v roku 1975 zbierkou básní "Kým trvá pieseň". Odvtedy formuluje svoj vnútorný svet, ktorý sa neodtŕha od vonkajšej reality, ale citlivo a často bolestivo naň reaguje. Hlavnými motívmi jej tvorby sú láska (väčšinou nenaplnená a túžiaca), samota a jej prekonávanie, zlo a tragika sveta. Sporadické historické či literárne motívy (Tristan a Izolda) pretavuje do vlastného, neopakovateľného tvaru. V Anne Ondrejkovej má slovenská poézia silnú ženskú osobnosť, ktorá trvá na hĺbke poézie i života.
Ribát

Ribát môže byť:
Beagle

Beagle môže byť:
Vlčiak

Vlčiak je súhrnné označenie špecifických plemien psov, ktoré sa vyznačujú tým, že pri ich šľachtení bol použitý okrem psa domáceho aj vlk dravý (divý). Nejedná sa však o priame krížence psa a vlka, ale o plemená, v ktorých šľachtení zohral vlk minoritnú úlohu. Medzinárodná kynologická federácia (FCI) uznáva dve plemená "čistokrvných" vlčiakov:
Často sa pojmom vlčiak nesprávne označujú aj iné ovčiarske plemená psov, alebo psy vzhľadom podobné vlku. Predovšetkým sa ako vlčiak zvykne ľudovo označovať jedinec plemena nemecký ovčiak, toto označenie je však nesprávne. Pri šľachtení plemena nemecký ovčiak nikdy nebol použitý vlk.
Frýdek-Místek

Frýdek-Místek () je štatutárne mesto v Moravskosliezskom kraji v Česku ležiace na oboch brehoch rieky Ostravice. Mesto vzniklo 1. januára 1943 spojením sliezskeho mesta Frýdek a moravského miesta Místek. Rieka Ostravice tu tvorí historickú hranicu Moravy a Sliezska a prirodzenú hranicu medzi Frýdkom a Místkom. Mesto má rozlohu 51,61 km² a 57 523 obyvateľov.
Štartovací komplex 6 na Cape Canaveral Space Force Station

Štartovací komplex 6 (; skratka: "LC-6") bolo jedno zo štartovacích miest na Základni vzdušných síl Cape Canaveral na Floride. Z rampy komplexu štartovali rôzne verzie rakiet Redstone a Jupiter.
Celkovo sa na komplexe uskutočnilo 43 štartov, 39 rakety Redstone a 4 rakety Jupiter. Prvý štart sa uskutočnil 20. apríla 1955 a posledný 27. júna 1961.
Z komplexov 5 a 6 sa 31. januára 1964 stalo múzeum, v ktorom je môžné vidieť originálne zariadenia použité pri letoch programu Mercury. Výlety do múzea organizuje Návštevnícke centrum Kennedyho vesmírneho strediska.
Rytier Roland

Rytier Roland (starofransky "Hruodland", taliansky "Orlando") je pololegendárna postava renesančnej literatúry, hlavný paladín Karla Veľkého.
Historická postava.
Má sa za to, že predobrazom legendy je skutočný rytier, azda synovec Karla Veľkého, ktorý padol v roku 778 boji proti kresťanským Baskom počas Bitky o Roncevauxský priesmyk v Pyrenejách. Existuje o tom historická zmienka v diele "Vita Karoli Magni" ("Život Karola Veľkého") od jeho dvorana a životopisca Einharda. Spomína sa v nej „Roland, pán Bretónskej marky“ (lat. "Hruodlandus Brittannici limitis praefectus"), ktorý padol v súboji spolu s inými rytiermi.
Literárna postava.
Pútnici do španielskeho Santiaga de Compostela potom šírili ústnu tradíciu o chrabrom rytierovi po celej Európe. Stovky rokov po svojej smrti sa rytier Roland stal hlavnou postavou "Rolandovej piesne", balady z 12. storočia, ktorá opisuje jeho smrť v tejto bitke, na rozdiel od skutočnosti, ako v bitke proti moslimom.
Neskorší autori piesní žánru "chanson de geste" a renesančných epických balád ako "Zaľúbený Roland" ("Orlando innamorato") alebo "Zúrivý Roland" ("Orlando furioso") asi nemali snahu o historickú presnosť.
Od 15. storočia zdobí podobizeň rytiera Rolanda mnohé európske mestá, najstaršia socha z roku 1404 sa nachádza v Brémach.
Portable Network Graphics

Portable Network Graphics skratka PNG (doslova "prenosná sieťová grafika"; oficiálna výslovnosť skratky je „ping“) je grafický formát určený pre bezstratovú kompresiu rastrovej grafiky. Bol vyvinutý ako zdokonalenie a náhrada formátu GIF, ktorý bol patentovo chránený. PNG ponúka podporu 24-bitovej farebnej hĺbky, nemá teda ako GIF obmedzenie na maximálny počet 256 farieb súčasne. PNG teda do istej miery nahradzuje GIF, ponúka viac farieb a lepšiu kompresiu. Navyše obsahuje osembitovú priehľadnosť (tzv. alfa kanál), to znamená, že obrázok môže byť v rôznych častiach rôzne priehľadný (tzv. RGBA farebný model). PNG však neumožňuje jednoduché animácie, ktoré naopak umožňuje formát GIF. PNG sa rovnako ako formáty GIF a JPEG používa na internete. Podpora priesvitnosti u internetového prehliadača Microsoft Internet Explorer bola dosiahnutá až v roku 2005, 10 rokov po vytvorení formátu PNG.
Děčín

Děčín () je štatutárne mesto v severných Čechách na sútoku riek Labe a Ploučnice, od 1. júla 2006 je štatutárnym mestom. Má rozlohu a 53 098 obyvateľov (2008). Je významným železničným a riečnym dopravným uzlom. Dnešný Děčín pozostáva z dvoch pôvodne samostatných miest Děčín (na pravom brehu Labe, predtým aj nemecky "Tetschen") a Podmokly (na ľavom brehu, nemecky "Bodenbach"), ktoré boli zlúčené v roku 1942.
Chomutov

Chomutov (nem. "Komotau") je štatutárne mesto na severozápade Čiech v Ústeckom kraji. Má rozlohu a 50 782 obyvateľov (2008), čím je dvadsiatym najväčším mestom Česka, štvrtým v Ústeckom kraji a najväčším v okrese Chomutov.
Doprava.
Chomutov je významným dopravným uzlom. Križujú sa tu cesty prvej triedy:
Z mesta vychádza 5 železničných tratí:
Maribor

Maribor (, ) je druhé najväčšie mesto v Slovinsku. Je najväčším mestom Podravskej regije.
Maribor je významnou dopravnou križovatkou, hlavne pri cestách zo strednej a západnej Európy do Chorvátska (prepojenie E59 medzi mestami Graz a Záhreb) a z Talianska a juhozápadnej Európy do strednej a východnej Európy cez Ľubľanu a Viedeň alebo Budapešť. Hlavným priemyselným podnikom je TAMBUS Maribor, ktorý vyrábal až do roku 1996 autobusy pre celú Juhosláviu a pre niektoré krajiny východného bloku V meste sa nachádzajú galérie, múzeá a univerzita, založená v roku 1961.
Mesto vzniklo z osady pod hradom Marburg. Prvá zmienka pochádza z roku 1208, mestské práva získalo v roku 1254. Názov Maribor sa používa až od konca 19. storočia. V meste je veľká železničná križovatka a diaľnica na Záhreb, Ľubľanu a Štajerský Hradec. Ešte do doby 1. svetovej vojny žilo v meste mnoho Nemcov, po nej a po druhej svetovej vojne však museli odísť, takže dnes je mesto výlučne slovinské.
Mesto získalo prestížny titul Európske hlavné mesto kultúry, ktoré hostilo v roku 2012.
Vrbovec

Vrbovec môže byť:
Dražice

Dražice sú:
Pieseň o Rolandovi

Pieseň o Rolandovi alebo Rolandova pieseň () je starofrancúzsky veršovaný epos, tzv. "chanson de geste" - pieseň o činoch. Anonymná skladba je napísaná v štyritisíc desaťslabičných veršoch. Patrí medzi najstaršie diela francúzskej literatúry. Vznikol na rozhraní 11. a 12. storočia a jeho jadrom sú skutočné historické udalosti za vlády Karla Veľkého. Je súčasťou tzv. "karolínskeho cyklu". Napriek tomu, že sa opiera o určité historické udalosti, obsahuje mnoho legendových prvkov. 
Historickým jadrom eposu je relatívne menej významná bitka v Roncevauxskom priesmyku, ktorá sa odohrala 15. augusta 778 medzi kresťanskými Frankami- Karolovým vojskom a mohamedánskymi Saracénmi, tak ako ju zaznamenal kronikár Einhard v diele "Život Karla Veľkého". K bitke dochádza po sedemročnej krížovej vojne, v ktorej Karolovo vojsko oblieha Saracénov usadených v španielskej Zaragoze. Saracéni falošnými sľubmi prinútia Karolove oddiely na odchod. V Roncevauxskom priesmyku Saracéni napadnú zadný voj Karolovho vojska, vedený Rolandom. V boji s nepriateľskou presilou Roland zo začiatku odmieta radu priateľa Oliviera zatrúbiť na zázračný roh Olifant, aby privolal posilu, a statočne sa bráni mečom Durandalom. Až keď je Durandal v boji zničený, ťažko ranený Roland zatrúbi na Olifant tak silno, až mu praskne spánková tepna a rytier umiera. V boji padne i dvanásť rytierov, medzi nimi „Hruodland, prefekt Bretónskej marky“ ("Hruodlandus Brittannici limitis praefectus"). Karol s vojskom sa rýchlo vracia, porazí Saracénov a dobyje Zaragozu. Panovníkovi sa vo sne zjaví archanjel Gabriel a vyzýva ho na novú výpravu.
Pieseň sa dochovala vo viacerých rukopisoch, ktoré dokazujú jej rozšírenie a popularitu v 12. až 14. storočí. Najstaršia verzia sa datuje približne do roku 1080. Je príkladom žánru "chanson de geste", ktorý oslavuje hrdinské činy legendárnych hrdinov.
Noc dlhých nožov

Noc dlhých nožov (po nem. alebo "Operácia kolibrík") bola akcia z 29. na 30. júna 1934, počas ktorej sa Adolf Hitler zbavil nepohodlných vodcov organizácie Sturmabteilung – SA (ľudovo prezývaní "hnedé košele", podľa typických uniforiem), ktorá bola paramilitantnou vetvou NSDAP. Okrem členov SA sa Hitler zbavil aj nepohodlných protivníkov z oblasti politiky alebo cirkvi.
Priebeh.
SA malo už 2,5 miliónov príslušníkov a Ernst Röhm a niektorí vodcovia SA hovorili o nutnosti ďalšej, čisto socialistickej revolúcie. Navrhovali tiež, aby SS a SA podliehali jednotnému ministerstvu obrany, ktoré mal riadiť Röhm. Hitler dospel k záveru, že proti SA treba zasiahnuť. V noci z 29. na 30. júna a počas nasledujúceho víkendu dal zatknúť a popraviť najmenej 85 osôb, aj keď niektoré pramene hovoria až o stovkách alebo tisícoch ľudí. Presný počet obetí ostal štátnym tajomstvom a Hermann Göring nariadil spáliť všetky dokumenty súvisiace s akciou. Najpravdepodobnejší odhad je asi 200 ľudí. Počas noci dlhých nožov prebehla čistka aj v Hitlerovej strane NSDAP, v strane bolo popravených vyše tisíc prívržencov NSDAP. Po noci dlhých nožov sa chopili moci jednotky Schutzstaffel (SS) a tajná polícia - Geheime Staatspolizei (Gestapo), pod vedením generála polície Reinharda Heydricha sa budovala spravodajská služba NSDAP-SD.
Dôsledky.
V Nemecku nikto proti udalostiam neprotestoval, naopak mnohí ich privítali, napríklad dôstojnícky zbor. Umierajúci Hindenburg dokonca poslal Hitlerovi telegram: "Zachránili ste nemecký národ pred veľkým nebezpečenstvom. Kto sa chce zapísať do dejín, musí vedieť preliať krv".
Hitler následne (3. júla) legalizoval zásah vydaním "Zákona o opatreniach nutnej obrany štátu", v ktorom ich označuje za opatrenia proti vlastizradným útokom. Neskôr propaganda tvrdila, že Röhm pripravoval puč. V dôsledku zásahu stratila SA politickú dôležitosť a vzrástla moc SS.
Skiagrafia chrbtice

Skiagrafia chrbtice je rádiologická vyšetrovacia metóda, ktorej podstatou je snímkovanie (skiagrafia) chrbtice s pomocou röntgenových lúčov.
Štandardné projekcie sú predozadná a bočná, väčšinou sa zvlášť snímkuje krčná, hrudná a driekovo-bedrová (lumbo-sakrálna - LS) chrbtica. Na znázornenie medzistavcových otvorov alebo štrbín medzistavcových kĺbov je v osobitných prípadoch potrebné použiť šikmé projekcie. Snímkuje sa v základnej polohe postojačky, niekedy sa cielene doplňujú tzv. "dynamické snímky" v predklone alebo záklone.
Bočná projekcia znázorňuje najmä profil stavcového tela, medzistavcovú štrbinu a tŕňové výbežky, predozadná zasa priečne výbežky a zakrivenie chrbtice vo frontálnej rovine (skoliózu).
Spojenia hrudníka

Spojenia hrudníka (lat. "juncturae thoracis") sú anatomické štruktúry, zabezpečujúce viac či menej pohyblivé spojenia jednotlivých kostí hrudníka.
Patria sem:
Paket (informatika)

Paket alebo zriedkavo paketa (angl. packet - balíček) je blok prenášaných dát v počítačovej sieti ako alternatíva k prenosu „bit po bite“. Slúži ako efektívny a spoľahlivý prenos dlhých súborov. Paket je ucelený blok dát, ktorý sa v sieti s programovaním paketov prenáša a spracováva ako celok. Je už nedeliteľný na menšie časti. Paket má svoju štruktúru, obsahuje hlavičku, adresy odosielateľa a prijímateľa a kontrolnú sumu (CRC) pomocou ktorej zisťujeme jeho integritu. 
Dáta v Internete sa prenášajú paketmi. Pri prezeraní web stránky sú dáta prenášané vo viacerých paketoch, ktoré môžu prichádzať v rôznom poradí a môžu mať rozličné cesty.
Datagram.
Všeobecne termínom paket označujeme akúkoľvek správu formátovanú ako paket, datagram je typ paketu tzv. „nespoľahlivého prenosu dát“. Rozdiel medzi „spoľahlivým“ a „nespoľahlivým“ prenosom je overovanie doručenia. V prvom prípade dostane odosielateľ správy oznam o doručení / nedoručení paketu, v druhom spätná väzba nejestvuje. Toto označujeme tiež ako nespojovaná služba. 
Napríklad IP (internetový protokol) poskytuje nespoľahlivú službu prenosu. TCP používa IP k spoľahlivému prenosu dát. UDP používa IP k nespoľahlivému prenosu dát. Oba tieto protokoly používajú pakety, ale UDP pakety sú nazývané datagramami.
Štruktúra IP paketu.
IP pakety sa skladajú z hlavičky a vlastných dát. Hlavička paketu IP obsahuje:
1. 4 bity označujú verziu, špecifikujú verziu IP 
2. 4 bity označujú dĺžku hlavičky vynásobenú 4 
3. 8 bitov označujú typ služby (Type of Service) 
4. 16 bitov označujú dĺžku paketu v bitoch 
5. 16 bitov označujú identifikačný tag pomáhajúci k rekonštrukcii paketu z fragmentov 
6. 3 bity ktoré obsahujú nuly; príznak označujúci či je možné paket fragmentovať (DF: Don't Fragment, MF: More Fragments) 
7. 13 bitov označujúcich offset fragmentu 
8. 8 bitov obsahujúcich hodnotu TTL (Time To Live), označujúcu, cez koľko routerov môže paket prejsť, kým bude zničený
9. 8 bitov označujúcich protokol (ICMP, UDP, TCP, ...) 
10. 16 bitov obsahujúcich kontrolný súčet CRC 
11. 32 bitov obsahujúcich zdrojovú IP adresu 
12. 32 bitov obsahujúcich cieľovú IP adresu
Metod Kaľavský

Metod Kaľavský (* 26. jún 1924, Sedlice – † 14. apríl 2011, Bardejov) bol slovenský folklorista a funkcionár Matice slovenskej. 
Detstvo a vzdelávanie.
V rokoch 1930–39 navštevoval národnú školu v Sedliciach a meštiansku školu v Gelnici. Stredoškolské vzdelanie získal v rokoch 1940–45 na Učiteľskej akadémií v Prešove. Po vojne si kvalifikáciu rozšíril o odbor slovenský jazyk, zemepis a dejepis. 
Pedagogické a kultúrne pôsobenie.
V rokoch 1945-1951 pôsobil ako učiteľ a neskôr riaditeľ strednej školy v Sedliciach. Vyvíjal osvetovú a kultúrnu činnosť v "Sdružení katolíckej mládeže" (SKM) a Ochotníckom divadelnom krúžku "Poľana". Po odmietnutí príkazu komunistickej strany založiť jednotné roľnícke družstvo v obci bol z funkcie riaditeľa školy odvolaný a musel opustiť Prešovský okres. S problémami získal miesto učiteľa na druhej základnej škole v Bardejove. V štúdiu popri zamestnaní na Vyššej pedagogickej škole v Prešove (1958-1960) si doplnil kvalifikáciu o predmet pracovná výchova. V roku 1975 absolvoval štúdium somatopédie na Pedagogickej fakulte UK v Trnave. 
V rokoch 1953–1970 pôsobil ako zástupca riaditeľa jedenásťročnej strednej školy, okresný školský inšpektor a vedúci Okresného pedagogického strediska v Bardejove. Po verejnom odsúdení vstupu armád Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska v roku 1968 a po nástupe normalizácie ho komunistická strana poslala v roku 1971 na prevýchovu do Východoslovenských železiarni, kde bol nútený zotrvať 15 rokov až do svojho odchodu do dôchodku (1986).
V roku 1983 založil a až do roku 1988 viedol Mužský spevácky súbor Sedličan. Je autorom scenára pre televízny film "Šarišské Vianoce", ktorý bol nakrútený v Sedliciach a odvysielaný v Československej televízii pod názvom "Slamená krása" v roku 1985. 
Po roku 1989 bol činný v obnovenom matičnom hnutí horného Šariša. Inicioval a podporoval rozvoj ľudových tradícií a hudobnofolklórneho hnutia, najmä Hornošarišských piesní a tancov v Raslaviciach. Ako člen najvyšších orgánov Matice slovenskej v Bratislave a funkcionár regionálnych matičných štruktúr sa zaslúžil o vybudovanie Cyrilometodského pamätníka nad Bardejovom.
Súčasnosť.
Od roku (2006) až do svojej smrti žil ako dôchodca v Bardejove.
Paket

Paket alebo paketa môže byť:
Handling

Handling môže byť:
PNG (rozlišovacia stránka)

PNG môže byť:
Embargo

Embargo môže byť:
Jozef Mihalkovič

Jozef Mihalkovič (* 30. január 1935, Veľké Kostoľany) je slovenský básnik a prekladateľ.
Životopis.
Narodil sa v rodine obchodníka a vzdelanie získaval v Trnave, v Bratislave a v Pardubiciach, kde v rokoch 1953 – 1959 študoval na vysokej škole chémiu. Pracoval v cementárni v Stupave, neskôr toto povolanie zanechal, aby sa mohol venovať literárnej práci. V rokoch 1964 – 1965 bol riaditeľom Múzea Ľudovíta Štúra v Modre, v rokoch 1966 – 1967 bol redaktorom vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ, v rokoch 1968 – 1973 pracoval v česko-slovenskom rozhlase v Bratislave, v rokoch 1973 – 1977 pracoval v redakcii časopisu Revue svetovej literatúry, v rokoch 1977 – 1978 bol redaktorom časopisu Romboid a od roku 1981 pôsobil opäť vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ. V 90. rokoch 20. storočia pracoval v Národnom literárnom centre.
Tvorba.
Prvé diela začal publikovať v časopisoch Mladá tvorba a Kultúrny život, knižne debutoval v roku 1962 zbierkou básní "Ľútosť". Vo svojich dielach sa zameriava na vecnosť a konkrétnosť vecí, ktoré vytvárajú jeho životný pocit, názor a skúsenosti. Do básní vkladá mnoho autobiografických prvkov, venuje sa opisom rodného kraja, rodiny, svojho pracovného prostredia. Okrem vlastnej tvorby sa tiež venoval prekladom z francúzskej a anglickej literatúry, najmä poézie.
Štefan Moravčík

Štefan Moravčík (pseudonymy "MOR", "RAV", "Roman Štefančík" a i.; * 22. december 1943, Jakubov) je slovenský básnik, prozaik, esejista a prekladateľ, autor literatúry pre deti a mládež.
Životopis.
Narodil sa v rodine roľníka. Po maturite na jedenásťročnej strednej škole v Malackách študoval v rokoch 1963 - 1968 na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského odbor filozofia – dejepis. V rokoch 1968 – 1971 pracoval ako tlačový redaktor vo vydavateľstve Tatran, v rokoch 1972 – 1976 pracoval v Univerzitnej knižnici v Bratislave, v Zväze slovenských výtvarných umelcov. 
V období najtvrdšej normalizácie pre svoje občianske a politické postoje prezentované najmä publicistickou tvorbou v časopisoch Echo a Reflex, bol vylúčený zo Zväzu slovenských spisovateľov (ZSS) a nemohol publikovať. Od roku 1981 bol redaktorom vo vydavateľstve Slovenský spisovateľ, kde pôsobil až do roku 1994. V rokoch 1995 - 2011 bol šéfredaktorom Slovenských pohľadov.
Roku 2013 mu prezident Ivan Gašparovič udelil štátne vyznamenanie Pribinov kríž II. stupňa za jeho vklad do oblasti slovenskej kultúry.
Tvorba.
Prvé diela publikoval v študentských časopisoch Echo a Reflex, v literárnom časopise Mladá tvorba a v časopise Slovenské pohľady, zúčastňoval sa literárnych polemík a napokon v roku 1969 debutoval i knižne zbierkou básní "Slávnosti baránkov". Jeho tvorba sa vyznačuje najmä hravosťou a experimentovaním s jazykom. Vo svojich básňach sa venuje rôznorodým témam, od erotiky cez prírodu až po spoločnosť. Okrem básnických zbierok píše tiež prozaické i básnické diela pre deti a mládež.
Apollodóros

Apollodóros ("Apollodóros", ) môže byť:
Apollodoros alebo Apollodorus môže byť aj:
Aristarchos

Aristarchos alebo zriedkavo Aristarchus môže byť:
Aristarchos môže byť:
Aristarchus môže byť:
José Echegaray y Eizaguirre

José Echegaray y Eizaguirre (19. apríl 1832, Madrid, Španielsko – 4. september 1916, Madrid) bol španielsky dramatik, politik, matematik a nositeľ Nobelovej ceny za literatúru z roku 1904. 
Životopis.
Od detstva obdivoval divadlo, vyštudoval však technické vedy a ekonómiu. Uplatnil sa aj v politike - od roku 1868 bol členom španielskej vlády. Jeho prvé diela boli plné romantiky, ale ovplyvnila ho tvorba Henrika Ibsena. Ako dramatik si zachovával prísny morálny pohľad na umelecké zobrazovanie ľudských osudov a stretával sa s nadšeným súhlasom početných obdivovateľov. Objavovali sa však aj prísne a kritické hlasy. Hovorilo sa, že jeho drámy majú podobu rovníc a matematických problémov, pretože sú písané z pohľadu matematika a verejného činiteľa, ktorý etické hodnoty neúprosne stavia proti slabostiam človeka. Nikto však nemohol poprieť, že jeho diela sa vyznačujú hlbokým mravným poňatím.
Je autorom asi šesťdesiatich drám, ktorých hybnou silou je romantická vášnivosť a osudovosť, na ktoré sa napája pozitivistická didaktičnosť. Niektoré sú písané vo veršoch. Boli vypočítané na efekt a dočasne zaujali aj divákov v zahraničí (dnes je Echegaray v podstate takmer neznámym autorom). Roku 1904 mu bola spoločne s francúzskym básnikom Frédéricom Mistralom udelená Nobelova cena za literatúru "„… so zreteľom k obsiahlemu a geniálnemu dielu, ktoré samostatným a originálnym spôsobom oživilo veľké tradície španielskej drámy“" (citácia z odôvodnenia Švédskej akadémie).
Škuner

Škuner je typ plachetnice.
História.
Korene škunera siahajú do konca 18. storočia. Vyvinuli ju pre špecifické podmienky severoamerického pobrežia, ktoré je charakteristické veľkou členitosťou, nízkou hĺbkou a nestálymi vetrami. Pre výborne plavebné a manévrovacie schopnosti spolu s nenáročnou obsluhou sa však rýchlo rozšírila aj do zvyšku sveta. Vyrábaná bola (a stále je) v rôznych veľkostiach, pričom charakteristické je práve jej oplachtenie, ktoré začali postupne využívať aj iní výrobcovia (škunerová briga, škunerový bark atď.) Pôvodný škuner nemal žiadne rahnové plachty (prichytené priečne na sťažeň), využíval výlučne systém tzv. "latinskej plachty", čiže sústavu stehových plachiet, kombinovanú s vratiplachtami. Časom toto pravidlo občas porušovali, no prevaha stehoviek spolu so štíhlym trupom lode a spravidla dvoma sťažňami ostáva pre škuner stále charakteristická. Popularita lode ju z pôvodne obchodných účelov posunula aj do iných oblastí moreplavby. 
Využitia.
Z napoleonských vojen poznáme silne ozbrojené škunery na ochranu pobrežia, zatiaľ, čo koncom 19. storočia môžeme vidieť až sedemsťažňové škunery, určené na diaľkový obchod. Dnes využíva princíp škuneru najmä nespočetné množstvo športových aj výletných jácht.
Stefan Lazar I. Hrebeljanović

Stefan Lazar I. Hrebeljanović (okolo 1329, Prilepac, Kosovo – 28. jún 1389, Kosovo pole) alebo knieža Lazar (po srbsky "Кнез Лазар" / "Knez Lazar" - knieža Lazar) alebo cár Lazar bol srbský despota, knieža (1371–1389) a cár (1389). V Srbsku sa stal legendárnou postavou a pravoslávna cirkev ho uznáva ako svätca.
Meno.
"Stefan" je meno s významom "ovenčený", ktorý používali vládcovia Srbska ako čestný titul. Priezvisko "Hrebeljanović" pochádza z neskoršieho podania, podľa ktorého predkom rodiny bol "Hrebalj", respektíve rodina pochádzala z Grbalja v Kotorskom zálive.
Život.
Princov otec menom Pribac bol nižší šľachtic na dvore cára Stefana Uroša IV. Dušana a Lazar vyrastal na dvore v Prizrene. V roku 1362 sa spomína ako dvoran Dušanovho následníka Stefana Uroša V., ktorý ho okolo roku 1371 povýšil na knieža.
Neskôr Lazar opustil Prizren a konsolidoval svoju moc na severe Srbska. Aj keď bol vazalom cára Stefana Uroša V., odmietol sa zúčastniť bitky pri rieke Marica, v ktorej osmanské sily porazili väčšiu časť srbskej armády a ovládali oblasti južne a východne od Kosova. Čoskoro na to cár Stefan Uroš zomrel ako posledný mužský potomok dynastie Nemanjićovcov. Lazar sa vďaka diplomacii, vojenským víťazstvám a v neposlednom rade vďaka dynastickému manželstvu s Milicou Nemanjićovou stal najsilnejším srbským šľachticom. Prisvojil si cisárske tituly "Stefan" a "autokrat" a povýšil sa aj nad svojho spojenca, bosnianskeho bána Tvrtka Kotromanića, ktorý používal titul "Stefan kráľ Srbov a Bosny" a bol po otcovej matke potomok Nemanjićovcov, takže jeho dynastické nároky boli každopádne legitímnejšie.
Lazar si vybojoval silnú pozíciu na Balkáne a ovládal dnešné centrálne Srbsko a časť Kosova. Hlavným mestom jeho kniežatstva bolo mesto Kruševac. Kládol silný odpor postupujúcej Osmanskej ríši, napríklad vo víťaznej bitke pri Pločniku v roku 1387. Lazarovo kniežatstvo sa stalo útočiskom mnohých mníchov, spisovateľov, architektov a umelcov z Bulharska, Grécka a južného Srbska, ktoré boli pod kontrolou Turkov. Aj keď jeho rozloha bola asi štvrtinová v porovnaní s Dušanovým cisárstvom, zjednotil centrálne Srbsko so severnými provinciami Mačva, Kučevo a Braničevo. Jeho územie chránili vazalskí vládcovia, ktorých si zaviazal manželstvom so svojimi dcérami. Patrili k nim Mikuláš Gorjanský v Mačve, Đurađ II. Balšić v Zete (Čierna Hora), Vuk Branković v Raške (Kosovo).
V predvečer bitky pri Kosovom poli ho korunovali za cára, ale v bitke ho Turci zajali a po bitke popravili.
Ortodoxná cirkev ho vyhlásila za svätého mučeníka.
Pacem in terris

Pacem in terris (po slovensky "Mier na zemi") môže byť
Stefan (titul)

Titul Stefan (po slovensky Štefan) sa odvodzuje od gréckeho slova "stefanos", ktoré znamená „ovenčený“ alebo „korunovaný“. Je odvodené z gréckeho "stefos" – veniec, koruna.
V starovekom Grécku bol veniec čestným odznakom úradníkov alebo vojakov ako odmena za ich služby, nosil sa počas osláv ako symbol veselosti, alebo v chrámoch na počesť bohov. V neposlednom rade dostávali veniec atléti za víťazstvo v hrách alebo v súťaži. Uvitý bol najčastejšie z dubových vetvičiek, brečtanu, petržlenu, vavrínu, myrty alebo olivovníka. V starovekom Ríme prevzali veniec ako symbol vojenského viťazstva a vodcovstva.
V cirkevnej terminológií sa používa výraz "koruna mučeníctva" resp. "veniec mučeníctva". Prvým mučeníkom bol práve Svätý Štefan Prvomučeník.
Srbskí vládcovia používali titul "Stefan" pred svojim krstným menom po nástupe na trón, ako titul na počesť prvých vládcov z dynastie Nemanjićovcov — Stefana Nemanju a Stefana II. Nemanjića prezývaného "Prvokorunovaný" (srbsky "Prvovenčani"). Stalo sa symbolickým titulom, neoddeliteľným od dynastie a monarchie, a prijímali ho všetci následníci, ktorí si nárokovali kráľovský titul.
Webhosting

Pojem Webhosting resp. hosting (z angličtiny) je pojem v IT oblasti, ktorý označuje:
V širšom zmysle: prevádzka webovej stránky na serveri, s neustálym pripojením na Internet&lt;br&gt;
V užšom zmysle: komerčná služba, ktorej základom je prevádzka webovej stránky a elektronickej pošty
Komerčný webhosting.
Komerčný webhosting je ďalej možno rozdeliť na tieto základné skupiny:
DobroFest

Dobrofest je medzinárodný hudobný festival uskutočňovaný od roku 1992. Festival je venovaný pamiatke Johna Dopyeru, slovenského rodáka a vynálezcu rezofonickej alebo rezonátorovej gitary dobro, ktorý vyrastal až do svojho odchodu do USA, v malej dedinke Dolná Krupá neďaleko Trnavy.
Externé odkazy.
www.DobroFest.sk – oficiálna stránka
Čadečka (Čadca)

Čadečka je časťou mesta Čadca, ktorou preteká potok Čadečanka. Nachádza sa severne až severovýchodne od centra mesta.
Na severe susedí v obcami Svrčinovec a Čierne, na severovýchode so Skalitým, na juhovýchode s Oščadnicou, na juhu s mestskou časťou Drahošanka, na juhozápade s centrom mesta a na západe s Podzávozom.
Reliéf a geológia.
Dolina Čadečanky je dominantná dolina v severozápadnej časti geomorfologického podcelku Javorský Beskyd, dolinou preteká potok Čadečanka (niekedy aj Čadečka), ktorý pramení pod vrcholom Javorské v nadmorskej výške 700 – 750 m a vlieva sa do Čierňanky severne od Čadce vo výške 440 m. v lokalite Podzávoz. Dĺžkou 9,3 km a plochou povodia patrí medzi významne toky povodia rieky Kysuce. 
Geologický územie patri do flyšového pásma Vonkajších Západných Karpát s prevahou pieskovcov a ílovcov, pri formovaní reliéfu doliny malo veľký vyznám vodstvo a erózna činnosť v oblasti. Potok Čadečanka sa zarezáva do Javorského Beskydu a rozdeľuje ho na dve časti severnú, ktorá je viac odlesnená a osídlená, a južnú ktorá je pomerne vyššia a ešte aj dnes pomerne hojne zalesnená. Z geomorfologického hľadiska sú zaujímave široké ploche chrbty akým je napríklad vrchol Javorské či Liesková () alebo bohate horské lúky ktoré sa v minulosti hojne využívali k paši dobytka či oviec. 
Klíma.
Hlavný vplyv na klímu v doline má geografická poloha a nadmorská výška. Dolina patrí najmä jej vyššia časť do chladnej oblasti ktorá je mierne chladná. Typickým pre dolinu je klesanie teploty a nárast zrážok s rastúcou nadmorskou výškou. Najchladnejším mesiacom býva január s priemernou dennou teplotou 4,5 – 7 ° C. Pričom dni s prízemných mrazom sa často vyskytujú ešte na prelome apríla a mája. V súčasnosti sa aj tu objavujú častejšie výkyvy počasia pre túto oblasť menej typické.
Stavby.
V osade Kráľovci je kostol Božského Srdca Ježišovho, ktorý patrí do farnosti Čadca-mesto. Na západnom okraji, na hranici s Podzávozom sa nachádza základná škola s materskou školou, ktorá okrem Čadečky slúži aj žiakom z Drahošanky, Podzávozu, svrčinovskej časti Závršie a žiakom druhého stupňa z Milošovej.
Doprava.
Spojenie verejnou dopravou s centrom mesta zabezpečuje autobusová linka MHD číslo 7, v časti po osadu Škradné doplnená prímestskou linkou, ktorá pokračuje do Svrčinovca-Závršia. Hlavnou dopravnou osou územia je cesta III/2012 (predtým III/011058), ktorá odbočuje z cesty I/11.
Dawn (sonda)

Dawn (z angl. "úsvit") bola misia NASA k najväčším objektom hlavného pásu, planétke 4 Vesta a trpaslíčej planéte 1 Ceres. Odštartovala 27. septembra 2007 a na obežnú dráhu prvého zo svojich cieľov bola navedená svojimi iónovými motormi v septembri 2011. O rok neskôr sa od Vesty vypravila na druhú časť svojej cesty a v januári 2015 dorazila na obežnú dráhu planéty Ceres. Počas svojich orbitálnych misií zhromažďovala dáta charakterizujúce obe telesá (snímky povrchu, merania gravitačného poľa, spektrometria hornín) a prispela tak k poznanie tejto významnej oblasti slnečnej sústavy, ktorá dodnes uchováva stopy vzniku nášho planetárneho systému. Sonda fungovala až do vyčerpania pohonných hmôt, ku ktorému došlo 31. októbra 2018 na obežnej dráhe okolo Ceres. 
Priebeh misie.
Misia bola oficiálne potvrdená NASA v decembri 2001 a práce na príprave sondy začali hneď po schválení. Už ale dva roky potom bol projekt po prvýkrát zrušený – toto rozhodnutie bolo zmenené vo februári 2004 a práce pokračovali. V októbri 2005 boli však znovu pozastavené a v marci 2006 bola vedením NASA celá misia opäť zrušená. Po hlasitých protestoch vedeckej komunity a tlaku medzinárodných partnerov (nemecká DLR a Ústav Maxa Plancka dodali snímkovaciu kameru a talianska ASI mapovací spektrometer) bolo rozhodnutie preskúmané a opäť zmenené. Sonda napokon odštartovala 27. septembra 2007 o 11:34 UTC pomocou nosnej rakety Delta II.
Vďaka iónovému motoru sonda postupne približovala svoju dráhu k planétke Vesta. 17. februára 2009 uskutočnila vďaka gravitačnému manévru prelet okolo planéty Mars vo vzdialenosti 549 km. 16. júla 2011 Dawn úspešne prešla na obežnú dráhu okolo Vesty a spustila jej detailný prieskum. Svoju dráhu Dawn postupne znižovala až na vzdialenosť 210 km nad povrchom. Obežnú dráhu Vesty opustila sonda Dawn 5. septembra 2012 a zamierila k Ceresu. Na jeho dráhu sa úspešne usadila 6. marca 2015, pričom jeho prieskum spočiatku spustila na orbite o výške 13 500 km a v júni znížila dráhu na výšku 4 400 km.
1. novembra 2018 NASA vydala stanovisko o prerušení komunikácie so sondou a ukončení misie. Dôvodom je, že sonde došlo palivo (hydrazín). Sonda tak nemôže meniť polohu aby si dobila energiu a natočila antény na komunikáciu so Zemou.
Zlaté piesky

Zlaté piesky môžu byť:
Zoznam európskych enkláv

Tento článok obsahuje zoznam európskych enkláv.
Zoznam zaniknutých európskych enkláv

Zoznam zaniknutých európskych enkláv
Spoločenská zmluva (štát)

Spoločenská zmluva (fr. "contrat social") je postúpenie väčšej alebo menšej časti prirodzenej slobody členov
spoločenstva verejnej autorite; zmluva, ktorú ľudia uzavreli vedome s cieľom vytvoriť štát a právo, pretože už nechceli žiť ďalej v anarchii a vojne všetkých proti všetkým. Na spoločenskej zmluve spočíva spoločenské súžitie a štát.
Pojem spoločenskej zmluvy vystupuje ako politická kategória v osvietenstve. Najvýznamnejšími teoretikmi spoločenskej zmluvy boli Thomas Hobbes, John Locke a Jean-Jacques Rousseau.
Spoločenská zmluva (právo)

Spoločenská zmluva je písomná dohoda najmenej dvoch spoločníkov o založení obchodnej spoločnosti. V prípade akciovej spoločnosti jej úlohu plní zakladateľská zmluva spolu so stanovami (pričom sa za "spoločenskú zmluvu" spravidla považuje len zakladateľská zmluva). V prípade založenia obchodnej spoločnosti len jednou osobou spoločenskú zmluvu nahradzuje zakladateľská listina.
Na platnosť spoločenskej zmluvy postačuje, aby bola podpísaná všetkými zakladateľmi, resp. osobami, ktoré nato splnomocnili zakladatelia, ktorých podpisy na zmluve budú úradne osvedčené a bude obsahovať všetky zákonom ustanovené podstatné náležitosti.
Podrobnosti ustanovuje Obchodný zákonník.
Eoarchaikum

Eoarchaikum je najstaršia éra archaika s trvaním 4 000 (staršie: 3 800) – 3 600 mil. rokov. Po ňom nasledovalo paleoarchaikum.
Eoarchaikum v širšom zmysle.
Pojem eoarchaikum u niektorých autorov zahŕňa to, čo sa dnes inde označuje ako eoarchaikum (4 000/3 800 - 3 600 mil. BP) a hadaikum (4 600 - 4 000/3 800 BP), t.j. celé obdobie od vzniku Zeme do 3 600 BP. Takto definované eoarchaikum sa klasifikuje buď ako súčasť (rozšíreného) archaika alebo ako samostatná éra pred archaikom. Tento článok sa nižšie zaoberá iba eorchaikom nezahŕňajúcim hadaikum.
Vývoj.
Eoarchaikum sa začalo sformovaním pevnej kôry na povrchu Zeme, čo dokladá nález najstarších hornín na Zemi – metamorfovaných sedimentov (presnejšie rúl) zo západného Grónska, ktorých vek bol určený na 3 800 mil. rokov. V eoarchaiku sa vytvorili základy dnešných najstarších častí zemskej kôry – prekambrických štítov. Pravdepodobný, ale nedoložený je aj výskyt veľmi primitívnych foriem života.
Kroměříž

Kroměříž (), pre množstvo tam pôsobiacich škôl niekedy prezývané "Hanácke Atény", je okresné a štatutárne mesto v Zlínskom kraji v Česku. Leží na rieke Morave a má 28 926 obyvateľov. Katastrálna rozloha je 50,98 km². V roku 1997 bolo vyhlásené za najkrajšie historické mesto Česka.
V roku 1998 boli miestny barokový zámok a záhrady zapísané na zoznam svetového kultúrneho dedičstva UNESCO.
Mesto bolo založené pri križovatke Jantárovej a Soľnej cesty pri brode cez Moravu. Význam mesta bol daný tým, že bolo letným sídlom olomouckých arcibiskupov. Pamiatkami z týchto čias sú takmer všetky pamiatky v meste, predovšetkým arcibiskupský zámok a pivnice, ďalej tiež biskupská mincovňa a sýpka. Bola tu zriadená kapitula, načo sú pozostatky v podobe bývalých kanonických domov pri kostole sv. Jána.
Partnerské mestá.
Zdroj:
Inteligencia psov

Inteligencia psov (iné názvy: inteligencia psa, psia inteligencia) je inteligencia psa domáceho, t.j. jeho schopnosť myslieť, učiť sa a riešiť problémy. Vedci doteraz vedú polemiku o tom, či zvieratá môžu myslieť, čiže či disponujú určitou formou inteligencie, alebo je ich správanie výlučne pudové. Kynológovia sa však všeobecne zhodujú na tom, že pes disponuje inteligenciou a rozlišujú viacero druhov psej inteligencie (napr. pracovná inteligencia - schopnosť učiť sa povely, sociálna inteligencia, priestorová inteligencia a podobne.)
The Intelligence of Dogs

The Intelligence of Dogs je kniha amerického psychológa a kynológa Stanleyho Corena o inteligencii psov. V angličtine kniha vyšla v roku 1994 (druhé vydanie 2006), v slovenčine kniha nevyšla, v češtine vyšla pod názvom Inteligence psů v roku 1997.
Stručný obsah.
V knihe autor definuje rôzne pohľady na psie myslenie a inteligenciu zvierat – od historických škôl až po dnešné psychologické smery. Stanley Coren jednoznačne zastáva názor, že zvieratá, špeciálne pes, disponujú inteligenciou. Inteligenciu psov delí na viacero typov (napr. pracovná inteligencia – schopnosť učiť sa povely, sociálna inteligencia, priestorová inteligencia a podobne…).
Ďalej sú v knihe opísané rôzne testy psej inteligencie, podľa jednotlivých typov inteligencie. Niektoré testy môžete vykonávať i sami doma na svojom psíkovi.
Rebríček pracovnej inteligencie psov podľa Stanleyho Corena.
Na pracovnú inteligenciu sa autor zameral obzvlášť. V spolupráci s majiteľmi mnohých psov vyhotovil štúdiu, v rámci ktorej otestoval najbežnejšie psie plemená. Z každého plemena testoval množstvo jedincov a z priemerného počtu získaných bodov zostavil rebríček inteligencie psích plemien. Tento rebríček samozrejme nie je absolútnym meradlom inteligencie konkrétneho psa, vychádza len z priemerných hodnôt.
Otestované plemená zoradil okrem rebríčka aj do skupín, podľa cvičiteľnosti:
Vynikajúce psy:
Výborne pracujúce psy:
Nadpriemerne pracujúce psy:
Priemerne pracujúce psy:
Horšie pracujúce psy:
Nízky stupeň pracovnej inteligencie:
Zdroj.
Stanley Coren: "The Intelligence of Dogs"
Manažérska choroba

Manažérska choroba alebo manažérsky syndróm je staršie označenie pre (klinicky nie presne vymedzený) komplex psychosomatických symptómov ako dôsledok dlhodobého telesného a psychického prepínania u mužov stredného veku (medzi 40 až 60 rokom života) v riadiacich funkciách. Prejavuje sa poklesom výkonnosti, znížením koncentrácie, podráždenosťou, popudlivosťou, ochabujúcou iniciatívou, depresívnymi náladami, poruchami spánku, potencie a.i. a najmä sklonom ku koronárnej chorobe srdca (srdcovému infarktu).
Pojem je kalkom nemeckého pojmu "Managerkrankheit" (alebo "Managersyndrom"), ktorý vznikol v Nemecku v 50. rokoch 20. storočia, keď tam bol pozorovaný vysoký výskyt úmrtí na srdcové infarkty u ľudí pracujúcich vo vyšších, zodpovedných pozíciách. V anglicky hovoriacich krajinách takýto pojem nikdy neexistoval (hoci etymologicky je prvé slovo anglické) a ak tak len ako kalk nemeckého názvu. Správnosť takéhoto pojmu kvôli nejasnému vymedzeniu bola od začiatku sporná, v 70. rokov (prvýkrát v roku 1974) ho prevažne nahradil širší pojem syndróm vyhorenia (ktorý sa okrem iného vzťahuje na všetky vrstvy obyvateľstva), ale niektorí autori pojem manažérska choroba používajú dodnes. 
Neskoršie výskumy spochybnili aj pôvodný dôvod vzniku pojmu, teda pozorovanie, že u riadicich pracovníkov mužského pohlavia je vyššie riziko infarktu. Ukázali totiž, že v skutočnosti je riziko infarktu výrazne vyššie práve u ľudí z "najnižších" povolaní než u riadiacich pracovníkov. Takisto sa ukázalo, že riziko nie je vyššie u mužov. Tieto zistenia niektorí autori vykladajú ako zmenu situácie v spoločnosti v posledných desaťročiach, iní zas tak, že v 50. rokov došlo k štatistickému omylu spočívajúcemu v zameraní sa len na istú skupinu obyvateľstva (t. j. riadiacich pracovníkov), ktorá je relatívne najviac na očiach.
Zoznam prírodných katastrof podľa počtu obetí

Toto je zoznam prírodných katastrof podľa počtu obetí, ktoré zomreli na následky pohromy, extrémneho počasia alebo choroby. Väčšina počtov je odhad a často je sporný.
Socionika

Socionika je teória psychologickej zlučiteľnosti medzi ľuďmi, ktorí patria k rozličným psychologickým typom podľa klasifikácie Karla Gustáva Junga. Autorom socioniky je litovská psychologička Aušra Augustinavičiūtė. V súčasnosti sa socionika používa v psychoterapii, rodinnom a obchodnom poradenstve. Niektoré postuláty socioniky sú kritizované inými psychológmi.
Sablinka

Sablinka je rieka v Rusku, v Leningradskej oblasti, ľavý prítok Tosny.
Na jej brehu sa nachádza obec Ulianovka, pôvodným menom "Sablino", ktorú v roku 1923 premenovali na počesť Vladimira Iľjiča Lenina ("Ulianova") a členov jeho rodiny. Zaujímavosťou je, že názov železničnej stanice Sablino ostal zachovaný.
Na rieke je situovaný tzv. "Sablinský vodopád", ktorý má výšku .
Robin Finck

Robin Finck (* 7. november 1971, Park Ridge, New Jersey, USA) je americký gitarista, ktorý je členom skupín Nine Inch Nails a Guns N’ Roses. Tiež je jeden z mála umelcov, ktorým sa podarilo umiestniť v programe VH1 "100 Najlepších hardrockových umelcov" s dvoma odlišnými skupinami. Nine Inch Nails sa umiestnili na 43. mieste a Guns N’ Roses na deviatom. 
Vyrastal v roidnej Mariette v Georgii a hrával s niekoľkými skupinami, keď navštevoval strednú školu. S Nine Inch Nails vystupoval počas turné v rokoch 1994-1995. Po jeho skončení hrával pre cirkusový súbor Cirque du Soleil v pôvodnom turné Quidam. V roku 1997 sa stal členom kapely Guns N’ Roses, aby pracoval na ich novom albume. Podpísal dvojročnú zmluvu. Po dvoch rokoch však práce na albume nefinišovali a tak sa znova pridal k Nine Inch Nails počas ich ďalšieho turné. Krátko po skončení turné v roku 2000 sa vrátil ku Guns N’ Roses a vystupoval s nimi až do roku 2002. 
Od mája až do júla 2006 Finck a Guns N’ Roses vystupovali po Európe. Na zvyšok roka plánujú turné po Amerike. Ich nový album "Chinese Democracy" by mal vyjsť koncom roka 2006. 
Finck sa v roku 2001 oženil s akrobatkou Biancou Sapetto, s ktorou sa spoznal počas pracovania v Cirque du Soliel a v súčasnej dobe nemajú žiadne deti.
Stavcovorebrové skĺbenie

Stavcovorebrové skĺbenie (lat. "articulatio costovertebralis") - je pohyblivé spojenie rebra so stavcom. Keďže rebrá sú párové kosti, i skĺbenie je symetrické. Tvoria ho dva samostatné kĺby:
Articulatio capitis costae.
Spája kĺbnu plôšku hlavičky rebra ("facies articularis capitis costae") s kĺbnou jamkou na tele stavca ("fovea costalis"). Jamku v skutočnosti tvoria dve susediace foveae costales priľahlých stavcov a okraj medzistavcovej platničky - výnimkou sú I., XI., a XII. rebro, ktoré majú samostatnú jamku na príslušnom hrudnom stavci. Kĺbne puzdro na povrchu spevňuje väz, tzv. "ligamentum capitis costae radiatum" a kĺbnu dutinu rozdeľuje na dve časti ďalší väz, "ligamentum capitis costae intraarticulare", ktorý spája hlavu rebra s medzistavcovou platničkou (teda chýba u I., XI. a XII. rebra).
&lt;br&gt;Kĺb inervujú vetvičky z medzirebrových nervov a zásobujú vetvičky z medzirebrových tepien.
Articulatio costotransversalis.
Spája tuberculum costae s processus transversus príslušného stavca. Kĺbne puzdro spevňuje väz, "ligamentum costotransversale". Nervové a cievne zásobenie kĺbu je z rovnakého zdroja ako pri predchádzajúcom kĺbe.
Krzysztof Penderecki

Krzysztof Eugeniusz Penderecki [kšyštof] (* 23. november 1933, Dębica, Poľsko† 29. marec 2020, Krakov) bol poľský hudobný skladateľ vážnej hudby a opier, jeden z najvýraznejších predstaviteľov hudobnej avantgardy druhej polovice dvadsiateho storočia.
Skladateľstvo študoval na Vysokej hudobnej škole (Wyższa Szkoła Muzyczna, teraz Akademia Muzyczna) v Krakove u Artura Malawského, ukončil ju v roku 1958. Jeho zvukovým jazykom bol zo začiatku zo serializmu vychádzajúci sonorizmus, za tvorcu ktorého je považovaný (napr. žalospev "Ofiarom Hiroszimy", "Obetiam Hirošimy", "Polymorphia", "De natura sonoris"). V polovici 70. rokov sa Penderetsky stal profesorom na Yale School of Music. Na prahu sedemdesiatych rokov chcel vyjadrovať stav človeka a bolesť jeho existencie, zavrhol estetiku sonorizmu a šiel v smere využívania prínosu nemeckej symfonickej hudby 19. storočia ("Symfonia wigilijna", "Štedrovečerná symfónia"), čím sa stal snáď najvýznamnejším epigónom tejto formácie. V roku 2005 ho poľský prezident vyznamenal Rádom bieleho orla.
Francesco Landini

Francesco Landini (niekde uvádzaný aj ako Landino, * 1325/1335, Fiesole, Taliansko – † 2. september 1397, Florencia, Taliansko) bol najvýznamnejší taliansky hudobný skladateľ obdobia ars nova. 
Talianska hudba v tom čase bola typická svojou spevnou melodickosťou, čo sa pre túto provenienciu stalo dlhodobou tradíciou. Súčasne ju charakterizovala svetskosť a výrazná rytmika. Strediskom hudobného diania bola predovšetkým Florencia. Z hudobných foriem sa pestoval hlavne svetský madrigal, caccia a balatta. 
Francesco Landini bol veľmi všestranný – bol skladateľ, vynikajúci inštrumentalista (predovšetkým organista), ale aj filozof a básnik. Od detstva bol slepý. Jeho melódie sú oproti ostatným melódiám ars nova spevnejšie, používal pomerne veľké množstvo hudobných ozdôb. Je významným predstaviteľom takzvaného "trecenta" (teda talianskej hudby 14. storočia, ktorá bola hudbou exkluzívnych šľachtických a patricijských dvorov). Text býval spravidla závislý od tvorby súdobých talianskych básnikov (napr. Giovanni Boccaccio). Landini vytvoril okolo dvesto skladieb, hlavne ballat a madrigalov so svetskou témou, z ktorých pomerne veľká časť je obsahom slávnej zbierky ars nova Codex Squarcialupi. 
Hudba Francesca Landiniho patrí k umeniu, ktoré iniciovalo vznik novej epochy – renesancie.
Megalosaurus

Megalosaurus (v preklade "veľký jašter") bol veľký, približne 9 metrov dlhý dravý dinosaurus. Známy je z nekompletných pozostatkov. Vyskytoval sa pred 166 až 160 miliónmi rokov (kelovej až oxford) na území dnešného Anglicka a azda aj Francúzska a Portugalska.
Dlhé desaťročia predstavoval Megalosaurus rodové meno, ktoré sa dávalo pestrej škále problematických pozostatkov teropódov. Zdalo sa tak, že žil takmer sto miliónov rokov na rôznych kontinentoch. Ako druh rodu Megalosaurus bol napríklad pôvodne pokladaný aj Dilophosaurus alebo Eustreptospondylus.
Dejiny.
Megalosaurus je po zube sauropóda opísaného ako "Rutellum implicatum" (opísaný v roku 1699) druhý vedecky popísaný dinosaurus. Jeho prvé pozostatky boli nájdené v roku 1676, o rok neskôr boli v "Natural History of Oxfordshire" Robertom Plotom identifikované za časť stehennej kosti akéhosi obra. V roku 1763 ju Richard Brookes pomenoval ako "Scrotum humanum", pretože výzorom pripomínala dvojicu mužských semenníkov. Neskorší autori však toto pomenovanie, hoci by malo mať z historického hľadiska prednosť pred menom Megalosaurus, nepovažujú za seriózne. Samotná časť stehennej kosti bola neskôr stratená, ale jej detailná ilustrácia svedčí, že naozaj patrila megalosaurovi.
Začiatkom 19. storočia boli objavené ďalšie pozostatky megalosaura, ktoré vyústili v jeho opis Williamom Bucklandom v roku 1824. Buckland mal k dispozícii časť sánky, niekoľko stavcov, fragmenty panvy, lopatky a končatín. Nepriraďoval už pozostatky megalosaura obrovi, v megalosaurovi totiž videl obrovského príbuzného dnešných jašterov. Až o niekoľko rokov neskôr bol vytýčený pojem dinosaurus.
Opis.
Megalosaurus predstavoval svojho času, počas strednej a začiatkom vrchnej jury, jedného z najväčších predátorov. Mal veľkú podlhovastú hlavu s dlhými zubami, svalnatý, no ohybný krk, krátke trojprsté predné končatiny, dlhé zadné končatiny nesúce váhu celého tela a chvost vyvažujúci prednú časť tela.
Pôvodne bol bežne zobrazovaný ako štvornohý živočích. Neskoršie nálezy však túto predstavu vyvrátili.