burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Akritai

Akritai (-pl; ; sg: ) je grécky termín používaný v Byzantskej ríši, ako označenie vojenských jednotiek strážiacich jej východné hranice (pohraničníci, hraničiari), a obyvateľstva žijúceho danom pohraničí (a to aj moslimského obyvateľstva mimo Byzancie). Niekedy termín v prameňoch označuje veliteľov spomínaných ozbrojených skupín. Asi nikdy však neoznačoval konkrétny druh vojska alebo konkrétne formalizované jednotky. Používal sa najmä pre obdobie 9./10.11. storočia, niekedy však o nich literatúra hovorí aj neskôr, až do 13. storočia.
Termín pochádza zo slov "„akron“" či "„akra“", ktoré možno do slovenčiny preložiť ako „končina“ či „hranica“.
Sociálny a vojenský význam.
Pohraničná stráž (lat. "limitanei") existovala už v Rímskej ríši a Byzantskej ríši na prelome staroveku a stredoveku. Práve tieto jednotky akritai na východných hraniciach nahradili. Termín akritai sa v prameňoch objavuje od 10. storočia, no ich pôvod sa predpokladá už v 9. storočí (vláda macedónskej dynastie). Významne sa podieľali na ochrane hraníc pred arabskými moslimami, hoci s nimi zároveň udržiavali úzke väzby. Pôvodne sa z hľadiska geografie akritai spájali s maloázijským pohorím Taurus a s povodím rieky Eufrat. Etnicky ich tvorilo najmä grécke a arménske obyvateľstvo. 
Za statky, na ktorých akritai žili, neplatili ríši dane, poprípade čerpali iné výhody, no o týchto právnych vzťahoch, či ich konkrétnych povinnostiach k ríši zachované pramene mlčia. Za vlády Komnénovcov niektorí akritai vlastnili pronie a za správu a ochranu pozemkov dostávali od cisára žold.
Správy o akritskej taktike boja pochádzajú zo spisu "De velitatione bellica" od cisára Nikefora II. (vládol 963969). Medzi ďalšie pramene patria Kekaumenov "Strategikon" či kronika Michaéla Attaleiata. Byzantskí úradníci akritov kritizovali z dôvodu ich slabých formálnych vojenských znalostí a chabej disciplíny. Poskytovali však Byzancii cenné údaje o pohraničí a dokázali odvrátiť menšie nájazdy na byzantské územie. 
V neskoršom byzantskom dejinnom období (Nikajske cisárstvo) akritai za žold chránili horské priesmyky v severozápadnej Malej Ázii a ich protivníkmi boli najmä rúmski Seldžuci. Po proti-palaiologovskom povstaní v roku 1261 boli akritai začlenení do pravidelných vojsk. Táto zmena súvisela tiež s rozpadom obrany východnej hranice, ktorú postupne posúvali na západ rozmáhajúce sa turecké štáty.
Kultúrny význam.
Akritai si našli svoje uplatnenie aj v byzantskej ľudovej kultúre, pričom vystupovali vo viacerých literárnych dielach. Zrejme najznámejším je byzantský národný epos "Digenis Akritas" a cyklus akritských spevov baladického charakteru. Akritai v epose Digenis Akritas sa spájajú s konkrétnym územím pri rieke Eufrat. Rozsiahly výpočet akritai v byzantskej literatúre poskytuje Byzantský cisár Manuel I. Komnénos bol prezývaný aj ako "„Nový akrites“".
Intenzita osvetlenia

Intenzita osvetlenia (iné názvy: osvetlenie, osvetlenosť, intenzita osvetlenosti, plošná hustota svetelného toku, hustota svetelného toku; značka E, Ev) je fyzikálna veličina, definovaná ako podiel svetelného toku dopadajúceho na veľmi malú plochu na nejakom (reálnom alebo imaginárnom) povrchu (dΦv) a plošného obsahu tejto plochy (dA). Čiže E = dΦv / dA. Ak je svetelný tok rozdelený rovnomerne, vzorec sa zjednoduší na: E = Φv / A, čiže intenzita osvetlenia bude podielom svetelného toku a plochy. Intenzita osvetlenia je teda fyzikálna veličina charakterizujúca intenzitu dopadajúceho svetla na povrchu osvetleného telesa.
Základná jednotka tejto veličiny je lux (= lúmen/m2).
V sústave CGS je jednotkou osvetlenia fot (ph), ktorý sa rovná 10 000 luxov. Staršia jednotka foot-candle (používaná hlavne v Spojených štátoch) sa rovná 10,76 luxu.
Inauguračné konanie

Inauguračné konanie alebo konanie na vymenovanie profesora je postup, ktorý v priaznivom prípade končí vymenovaní uchádzajúceho sa docenta za profesora (vedecko-pedagogická hodnosť). V tomto procese dôležitú úlohu (pozri nižšie) zohráva "inauguračná komisia" (a jej predseda), oponenti (aspoň jeden oponent pôsobí v čase vymenovania vo funkcii profesora), vedecká rada vysokej školy (a jej predseda), ministerstvo školstva a prezident.
Podľa Vyhlášky Ministerstva školstva o postupe získavania vedecko-pedagogických titulov a umelecko-pedagogických titulov docent a profesor (Vyhláška č. 246/2019 Z. z. aktualizovaná v roku 2019) sa inauguračné konanie začína podaním žiadosti s uvedením odboru inauguračného konania o vymenovanie za profesora, ktorú uchádzač podáva písomne predsedovi vedeckej rady zvolenej vysokej školy s týmto odborom. (Rovnako sa začína aj habilitačné konanie, ktorého postup je upravený v rovnakej vyhláške.) 
Nevyhnutnou podmienkou na získanie titulu profesor je už predchádzajúce získanie titulu docent (habilitácia) alebo uznanie odbornej kvalifikácie na výkon funkcie docenta podľa § 31 a 32 zákona č. 422/2015 Z. z.
Podľa § 76 ods. 7 zákona č. 131/2002 návrh na udelenie titulu profesor schváli vysoká škola uchádzačovi, ktorý spĺňa aj tieto podmienky:
Splnenie podmienok posudzuje vedecká rada verejnej vysokej školy alebo vedecká rada fakulty na základe kritérií, ktoré si podľa podľa § 12 ods. 1 písm. e), sama vedecká rada vysokej školy predtým schválila.
Súčasťou inauguračného konania je aj verejná inauguračná prednáška uchádzača. Koná sa pred vedeckou radou za účasti najmenej troch členov inauguračnej komisie a najmenej dvoch oponentov. 
Inauguračná komisia vyhodnotí plnenie podmienok na získanie titulu profesor a na základe predložených dokladov, oponentských posudkov a odborného posúdenia prednesenej inauguračnej prednášky celkove zhodnotí pedagogickú, vedeckú alebo umeleckú činnosť uchádzača a najneskôr do jedného mesiaca po konaní inauguračnej prednášky predloží predsedovi vedeckej rady návrh s odporúčaním (ne)schváliť návrh na vymenovanie uchádzača za profesora.
Vedecká rada po ukončení konania navrhne kandidáta prostredníctvom Ministerstva školstva prezidentovi, ktorý ak s návrhom súhlasí, ho následne menuje profesorom pre konkrétny odbor.
Crveni Čot

Crveni Čot () () je najvyšší vrch pohoria Fruška gora v Srbsku. 
Nachádza sa v severnom Srbsku, v juhozápadnej Vojvodine, blízko hraníc s Chorvátskom. Leží v centrálnej časti pohoria, asi severovýchodne od turistického strediska Letenka. Z významných miest sa cca severovýchodne nachádza Nový Sad a cca južne Sremska Mitrovica. Najbližším sídlom je na južnom úpätí ležiaci Bešenovački Prnjavor.
Na vrchole stojí výkonný televízny vysielač, pokrývajúci signálom široké okolie Nového Sadu.
DELOSYS

DELOSYS je slovenský systém riadenia paľby pre delostrelecké systémy. V Ozbrojených silách Slovenskej republiky je zavedený pre raketomet RM-70/85 Modular, samohybné húfnice Zuzana a Zuzana 2.
Ako komplexný delostrelecký systém velenia a riadenia paľby môže slúžiť na úrovni batérie a oddielu vo väzbe na rôzne delostrelecké prostriedky. Predstavuje otvorený systém C4I riešený na automatické velenie na bojisku a riadenie paľby. Využíva najnovšie technické a softvérové prostriedky. Je ľahko prispôsobiteľný pre potreby existujúcich a zavedených systémov velenia a riadenia paľby.
Pre použitie na bojisku je riadiace stredisko umiestnené vo veliteľskom vozidle Tatrapan VPG 6x6, so zvýšenou streleckou odolnosťou. 
DELOSYS bol vyvinutý a spoločnosťou KONŠTRUKTA-Defence z predchádzajúceho systému DELSYS.
Medzi hlavné vlastnosti systému patrí zobrazenie taktickej situácie, plánovanie manévru, simulácia efektívnosti paľby, plánovanie paľby, využitie digitálnych máp, výpočet dát streľby s využitím diferenciálnych rovníc, výpočet topografických informácií a spracovanie meteorologických informácií. Na ich spracovanie v Ozbrojených silách Slovenskej republiky slúži taktická meteorologická stanica Marwin.
Milan Štiavnický

Ing. Milan Štiavnický (* 19. február 1933, Bratislava – † 24. október 2013, Bratislava) bol vyštudovaný inžinier, externý pedagóg, medzinárodný rozhodca, tréner a choreograf, zakladateľ prvého krúžku spoločenských tancov, zakladateľ prvého skutočného klubu súťažného spoločenského tanca, prvý predseda Slovenského tanečného zväzu, prvý čestný prezident SZTŠ. Mal zásluhu na formovaní dnešného tanečného športu a zväzu tanečného športu na Slovensku.
Životopis.
Narodil sa 19. februára 1933 v Bratislave. Po štúdiu na Strojníckej fakulte Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave získal v roku 1956 titul inžinier.
V druhej polovici 50. rokov sa začal zaujímať o spoločenské tance. V roku 1957 bol jedným zo spoluzakladateľov, ktorí založili prvý krúžok spoločenských tancov na Mladej garde v Bratislave. V rokoch 1958 – 1967 pôsobil ako organizačný vedúci KST PKO BA, prvý klub súťažného spoločenského tanca na Slovensku. 
Medzi rokmi 1960 – 1970 pracoval ako odborný asistent na Katedre vodných strojov SVŠT (v súčasnosti Katedra hydraulických strojov).
Od roku 1961 pôsobil v Osvetovom ústave v Bratislave na pozícii predsedu poradného zboru, neskôr sa stal vedúcim trénerskej rady. 5. januára 1967 založil Interklub (pri ZK ROH Slovnaft) Bratislava. Interklub riadil po stránke organizačnej, trénerskej aj choreografickej.
Medzi rokmi 1970 - 1993 pôsobil ako vedúci oddelenia informatiky v Štátnej skúšobni potravinárskych a poľnohospodárskych strojov. Medzi rokmi 1960 – 1970 a neskôr 1972 – 1980 pôsobil ako externý pedagóg na VŠMU v Bratislave. Od roku 2000 – 2010 pôsobil ako externý pedagóg na FTVŠ UK v Bratislave.
V rokoch 1990-1991 bol predsedom "Federatívnej rady spoločenského tanca v ČSFR". Neskôr sa stal prvým predsedom Slovenského tanečného zväzu (dnes SZTŠ) a v roku 1994 bol vymenovaný doživotným čestným prezidentom SZTŠ.
Bol ocenený titulom "Posol Slovenska" za celospoločenskú činnosť a prestíž. Bol rozhodcom medzinárodnej triedy a držiteľom IDSF rozhodcovskej licencie. V roku 2012 bol v kategórii medzinárodné legendy slávnostne uvedený do "Siene slávy slovenského tanečného športu".
Rodina.
S manželkou Helenou mal dcéru Katarínu (Baluchovú). Dcéra má dve deti, vnúčatá, Zuzanu a Igora.
Milan Tomašovič

Ing. Milan Tomašovič (* 16. január 1945, Turčianske Teplice – † 13. október 2007, Bratislava) bol vyštudovaný inžinier, podnikateľ, diplomat, predseda Konfederácie športových zväzov Slovenskej republiky, chairman Medzinárodnej federácie tanečného športu, prezident Slovenského zväzu tanečného športu. Mal zásluhu na formovaní dnešného tanečného športu a zväzu tanečného športu na Slovensku.
FK Banga

FK Banga je litovský futbalový klub pochádzajúci z mesta Gargždai. Bol oficiálne založený v roku 1966. Momentálne (2023) je účastníkom najvyššej domácej súťaže s názvom A lyga. Domáce zápasy hráva na štadióne Gargždų miesto stadionas, ktorý má kapacitu 3 250 miest. Hlavnými farbami klubu sú oranžová a tmavomodrá.
FC Džiugas

FC Džiugas je litovský futbalový klub pochádzajúci zo mesta Telšiai. Bol oficiálne založený v roku 1923. Momentálne (2023) je účastníkom najvyššej domácej súťaže s názvom A lyga. Domáce zápasy hráva na štadióne Telšių miesto centrinis stadionas, ktorý má kapacitu 3 000 miest. Hlavnými farbami klubu sú hnedá a čierná.
Třinecká brázda

Třinecká brázda je geomorfologický podcelok a plytká zníženina vo východnej časti Podbeskydskej pahorkatiny v Moravsko-sliezskom kraji.
Vymedzenie.
Mierne zvlnená krajina sa nachádza vo východnej časti Moravsko-sliezskeho kraja. Tiahne sa zo západu na východ v dĺžke asi popri severnom okraji Moravsko-sliezskych Beskýd približne medzi mestami Frýdek-Místek a Třinec. Celková rozloha je , stredná výška je 360 m. Navyšší vrch je "Skalická Strážnice" () v západnej časti brázdy asi 5 km juhovýchodne od Frýdku-Místku.
Na severe susedí s Těšínskou pahorkatinou, na severozápade s Příborskou pahorkatinou, na juhozápade s Frenštátskou brázdou, na juhu s Lysohorskou hornatinou (podcelok Moravsko-sliezskych Beskýd), na juhovýchode s Jablunkovskou brázdou a na východe s Čantoryjskou hornatinou (podcelok Sliezskych Beskýd).
Cez brázdu pretekajú rieky Stonávka, Morávka, Ropičanka a Olše.
Stella (emulátor)

Stella je emulátor herného systému Atari 2600, pričom názov si prepožičal z kódového označenia tejto konzoly. Je open source a beží na väčšine systémov, vrátane Windows, Mac OS X a Linux. Program bol pôvodne napísaný v roku 1996 a známy ako Stella 96. Napísal ho Bradford W. Mott, v súčasnosti ho spravuje Stephen Anthony.
Je napísaný v C++ a teda je vysoko portovateľný. Podporuje všetky schémy bank switchingu kartridžov a podporuje skoro všetky hry pre Atari 2600. Podpora zahŕňa NTSC, PAL a SECAM vo variantoch 50 a 60 Hz vrátane automatickej detekcie formátov podľa počtu vykresľovaných riadkov v každom snímku. Má presnú emuláciu čipu TIA, ktorá sa približuje 100%.
Emuluje väčšinu periférnych zariadení Atari 2600 vrátane štandardných joystickov, paddle ovládačov, Atari Video Touch Pad, Atari Keyboard Controller, Atari Indy 500 Driving Controller, CBS Booster-Grip, Atari TrakBall/AtariMouse/AmigaMouse trackball, Sega Genesis ovládač, AtariVox a SaveKey.
Podpora pre Stelladaptor a 2600-daptor umožňuje použiť skutočné joysticky, paddle a driving ovládače a tiež aj AtariVox v sériovom porte. Nepodporuje ešte kazetové tituly, ale podporuje tituly pre Starpath Supercharger a Spectravideo Compumate.
Stella používa emulačné jadro TIA z 6502.ts, čo je kolekcia emulátorov pre systémy založené na MOS 6502 napísaná v TypeScripte a spustiteľná z webovej stránky.
Mária Bieliková

Mária Bieliková môže byť:
MÁME TOHO DOSŤ !

MÁME TOHO DOSŤ ! bola slovenská politická strana, zaregistrovaná na ministerstve vnútra 30. októbra 2019. Strana sa profiluje agraristicky, vznikla okolo protestov slovenských farmárov z roku 2018, ktorí boli nespokojní s prideľovaním dotácií z Európskej únie na poľnohospodárstvo. Strana vo voľbách do NR SR 2020 získala 9 360 hlasov (0,32%) a do NR SR sa nedostala. Nemala zastúpenie ani v Európskom parlamente.
História.
Vznik strany.
V lete roku 2018 začali farmári na východnom Slovensku, zastupovaní Patrikom Magdoškom, protestovať proti podľa nich nespravodlivému prideľovaniu agrodotácií a tiež zastrašovaniu drobných farmárov zo strany veľkopodnikateľov. Následne zorganizovali ako "Iniciatíva poľnohospodárov" v priebehu zimy roku 2019 viacero protestov v Bratislave. Na jar 2019 farmári žiadali odvolanie ministerky pôdohospodárstva SR Gabriely Matečnej.
V auguste 2019 niektorí farmári z protestov na čele s Magdoškom a Františkom Oravcom oznámili, že pripravujú založenie novej politickej strany pod názvom Máme toho dosť (čo bolo jedno z hesiel, ktoré farmári používali pri bratislavských protestoch). Strana bola zaregistrovaná 30. októbra 2019. Za jej predsedu bol 10. novembra 2019 zvolený František Oravec. Strana na zakladajúcom sneme vyhlásila, že bude podporovať poľnohospodárstvo, boj proti korupcii, ochranu životného prostredia, rodín a malých a stredných podnikateľov. Taktiež strana presadzuje reformu regionálneho členenia Slovenska a súčasných osem samosprávnych krajov zmeniť na 16 historických regiónov.
Voľby do Národnej rady 2020.
V novembri 2019 strana oznámila, že samostatne bude kandidovať v parlamentných voľbách vo februári 2020. MÁME TOHO DOSŤ ! svoju kandidátnu listinu do volieb predstavila 1. decembra 2019. Lídrom je predseda František Oravec, z druhého miesta kandiduje podnikateľ Jaroslav Jánoš a z tretieho manažér a olympionik Raymond Kopka. Spolu je na kandidátke 73 ľudí. Strana bola však vo voľbách neúspešná a získala iba 0,32%. Strana sa teda nedostala do parlamentu a nedosiahla ani 3% na štátny príspevok.
Orgány strany.
"Podľa snemu strany z 10. 11. 2019"
Stella

Stella môže byť
Machová (prírodná rezervácia)

Machová je prírodná rezervácia ev. č. 1034 južne od obce Javorník v okrese Hodonín. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Bílé Karpaty.
Ochrana.
Predmet ochrany.
Predmetom ochrany je komplex prirodzených bielokarpatských lúk s typickou kvetenou a bohatou entnofaunou a s početnými zástupcami vstavačovitých i iných chránených a kriticky ohrozených rastlinných druhov.
Cieľ ochrany.
Zachovanie pôvodnej štruktúry krajiny s prevahou bezlesia; udržanie biodiverzity.
Chránené druhy.
Prehľad niektorých chránených druhov živočíchov a rastlín na území rezervácie:
Živočíchy.
Kôrovce
Obojživelníky
Plazy
Vtáky
Cicavce
Chrobáky
Motýle
Oskovec

Oskovec je prírodná rezervácia ev. č. 291 západne od mesta Strážnice v okrese Hodonín. Oblasť spravuje Krajský úrad Juhomoravského kraja prostredníctvom AOPK ČR.
Ochrana.
Predmet ochrany.
Hniezdny areál volaviek popolavých "(Ardea cinerea)", vzácnych druhov dravcov – haje tmavej
"(Milvus migrans)", sokola rároha "(Falco cherrug)", ďalej bociana bieleho "(Ciconia ciconia)" a iných druhov vtákov.
Cieľ ochrany.
Zachovanie hniezdnych podmienok vzácnych druhov vtákov, zabezpečenie prirodzenej priestorovej a druhovej skladby lužného lesa, udržanie biodiverzity.
Katarzyna Kłosińska

Katarzyna Dorota Kłosińska, pôvodným menom Mosiołek (* 15. september 1965, Zielona Góra), je poľská filologička a jazykovedkyňa, popularizátorka spisovnej poľštiny. Medzi jej vedecké záujmy patria poľská jazyková kultúra, sociolingvistika, etnolingvistika, politolingvistika, lexikológia a sémantika.
Doktorát získala v roku 1994 na základe práce "Kontrastywne studium językowego obrazu psa, kota i konia (na polskim i francuskim materiale leksykalno-frazeologicznym)". Habilitovala v roku 2013.
Od roku 2019 predsedá Rade poľského jazyka v Poľskej akadémii vied (PAN). Riadi tiež jazykovú poradňu vydavateľstva PWN.
Jerzy Bralczyk

Jerzy Bralczyk (* 23. máj 1947, Ciechanów, Poľsko) je poľský jazykovedec, popularizátor spisovnej poľštiny, špecialista v oblasti mediálneho jazyka aj jazyka reklamy a politiky, autor normatívnych príručiek.
Je známy svojím jazykovým poradenstvom poskytovaným v médiách.
Od roku 1999 prednáša na SWPS Uniwersytet Humanistycznospołeczny, od roku 2000 profesor.
V roku 1988 obdržal "Krzyż Zasługi" a v roku 1998 Rad Polonia Restituta.
Oskovec II

Oskovec II je prírodná rezervácia ev. č. 1493 západne od mesta Strážnice a severne od obce Petrov v okrese Hodonín. Oblasť spravuje Krajský úrad Juhomoravského kraja prostredníctvom AOPK ČR.
Ochrana.
Predmet ochrany.
Starý lužný les na ľavom brehu Moravy, tvorený hlavne jaseňom úzkolistým. Hostí významnú hniezdnu kolóniu bociana bieleho "(Ciconia ciconia)" a volaviek popolavých "(Ardea cinerea)".
Cieľ ochrany.
Zachovanie hniezdnych podmienok vzácnych druhov vtákov, zabezpečenie prirodzenej priestorovej a druhovej skladby lužného lesa, udržanie biodiverzity.
Mirosław Bańko

Mirosław Tomasz Bańko (* 1959) je poľský jazykovedec a lexikograf, profesor humanitných vied, mimoriadny profesor na Varšavskej univerzite.
V rokoch 19912010 bol zamestnaný vo Vedeckom nakladateľstve PWN, kde bol šéfredaktorom redakčnej rady slovníkov poľského jazyka a do októbra 2015 prevádzkoval online jazykovú poradňu. Autor alebo spoluautor slovníkov a jazykových príručiek.
Doktorát získal v roku 1989 na základe práce "Metody analizy form fleksyjnych w słowniku leksemowym (na materiale czasowników polskich)". Habilitoval sa v 2002. 21. januára 2015 ho prezident Bronisław Komorowski menoval profesorom.
Jan Miodek

Jan Franciszek Miodek (* 7. jún 1946, Tarnowskie Góry, Poľsko) je poľský jazykovedec, popularizátor spisovnej poľštiny, od roku 1991 profesor Vroclavskej univerzity. Je známy svojím jazykovým poradenstvom poskytovaným v médiách.
Je absolventom Vroclavskej univerzity (1968). V rokoch 19682016 bol vedeckým pracovníkom tej istej univerzity. V roku 1973 získal doktorát a v roku 1983 sa habilitoval. V roku 1995 bol menovaný profesorom humanitných vied.
V rokoch 19872007 riadil program „"Ojczyzna polszczyzna"“ v Poľskej televízii. Od roku 1968 vedie rubriku "Rzecz o języku" v denníku Słowo Polskie.
Zenon Klemensiewicz

Zenon Klemensiewicz (* 2. september 1891, Tarnów† 2. apríl 1969, Zawoja-Podpolice) bol poľský jazykovedec, od roku 1939 profesor Jagellonskej univerzity.
Vykonával teoretickú a praktickú činnosť v oblasti didaktiky a kultúry poľského jazyka. Je autorom početných diel venovaných poľskej syntaxi, jazykovej histórii a umeleckému štýlu.
V roku 1954 bol menovaný členom Poľskej akadémie vied. Od roku 1958 bol šéfredaktorom časopisu „Język Polski“. O život prišiel pri leteckej havárii.
Dielo vedca pokračovala jeho dcéra Irena Bajerowa.
Lechosław Jocz

Lechosław Jocz (* 7. október 1983) je poľský jazykovedec a dialektológ, sorabista a kašubista. Je špecialistom v oblasti kašubskej fonetiky a fonológie.
Jeho dizertačná práca "Wokalowy system hornjoserbskeje rěče přitomnosće" bola uverejnená v Štetíne v roku 2011. Po získaní doktorátu na univerzite v Lipsku pracoval ako držiteľ štipendia v Bautzene a potom v Lipsku. Zúčastnil sa na viac ako desiatich poľských a medzinárodných konferenciách. Od roku 2015 pôsobí ako mimoriadny profesor na Katedre poľského jazyka na Fakulte humanitných vied v Gorzowie Wielkopolskim.
V roku 2016 získal Cenu Gerarda Labudy za publikácie o kašubskom jazyku ("System samogłoskowy współczesnych gwar centralnokaszubskich" a "System spółgłoskowy współczesnych gwar centralnokaszubskich").
Bol redaktorom časopisu „Sor@pis” aj členom redakčnej rady časopisu „Slavia Occidentalis”. Je tiež členom Kašubského inštitútu a Komisie pre fonetiku a fonológiu pri Medzinárodnom výbore slavistov.
Anna Wierzbicka

Anna Wierzbicka (* 10. marec 1938, Varšava) je poľská jazykovedkyňa. Je autorom významnej lingvistickej teórie, "Natural Semantic Metalanguage" (NSM).
Doktorát získala v roku 1964 a habilitovala v roku 1969.
Je autorom viac ako dvadsiatich kníh. Jej publikácie boli preložené do mnohých jazykov vrátane: češtiny, ruštiny, katalánčiny, nemčiny, japončiny a francúzštiny.
Irena Bajerowa

Irena Bajerowa (* 13. marec 1912† 30. jún 2010) bola poľská jazykovedkyňa. Venovala sa oblasti historickej lingvistiky. Od roku 2008 doctor honoris causa Sliezskej univerzity. Dcéra významného lingvistu Zenona Klemensiewicza.
Štúdium poľskej filológie začala v Krakove pred vypuknutím druhej svetovej vojny. Po vojne absolvovala a obhájila dizertačnú prácu na Jagellonskej univerzite. V roku 1963 sa habilitovala na Vroclavskej univerzite a v roku 1974 získala titul mimoriadneho profesora.
La Tour-du-Pin

La Tour-du-Pin môže byť:
Michal Truban (sudca)

JUDr. Michal Truban (* 28. december 1964, Banská Štiavnica) je slovenský sudca a bývalý prokurátor.
Bol predsedom Špecializovaného trestného súdu. V roku 2019 bol kandidátom na sudcu Ústavného súdu. Je známy aj tým, že v roku 2009 žaloval Denník SME kvôli článku "Šéf zrušeného Špeciálneho súdu lovil zadarmo".
Životopis.
Po absolvovaní gymnázia v Banskej Štiavnici v roku 1987 vyštudoval Právnickú fakultu UPJŠ. 1. augusta 1987 sa stal právnym čakateľom na Okresnej prokuratúre v Banskej Bystrici. Od 1. júla 1990 bol vyšetrovateľom na tejto prokuratúre a od 1. januára 1992 prokurátorom so zameraním na všeobecnú a násilnú kriminalitu.
Sudca.
Za sudcu Okresného súdu v Banskej Bystrici bol vymenovaný 28. marca 1996. Na trestnom úseku tohto súdu pracoval až do vymenovania za sudcu Krajského súdu v Banskej Bystrici k 1. augustu 2008. Tam začal pracoval na agende špeciálneho súdu, ktorú do vytvorenia Špecializovaného súdu „vykonávali poverení sudcovia Krajského súdu v Banskej Bystrici“. Od 1. januára 2006 bol sudcom Špeciálneho súdu v Pezinku, pracoviska Banská Bystrica. Po presune kompetencií na Špecializovaný trestný súd pracoval tam. Medzi 1. februárom 2007 a júnom 2009 bol predsedom Špeciálneho súdu. Vtedajší minister spravodlivosti Štefan Harabin v roku 2007 za predsedu vymenoval Trubana aj keď výberové konanie vyhral dovtedajší predseda Igor Králik.
Od 1. januára 2006 je predsedom senátu Špecializovaného trestného súdu v Pezinku, od 15. novembra 2015 je predsedom Špecializovaného súdu v Pezinku. V roku 2015 bol jediným kandidátom, vymenoval ho minister spravodlivosti Tomáš Borec. Ako predseda prideľuje jedného zo štyroch sudcov na prípravné konanie. Títo sudcovia rozhodujú o „všetkých návrhoch na väzbu, o odposluchoch alebo domových prehliadkach“. Záujem o túto prácu majú pritom aj iní sudcovia.
V apríli 2019 bol Národnou radou zvolený za kandidáta na sudcu Ústavného súdu. Na pozíciu ho nominovala predsedníčka Najvyššieho súdu Daniela Švecová a Slovenská advokátska komora. Prezidentka Zuzana Čaputová ho za sudcu Ústavného súdu nevymenovala.
Trubana sa podľa Petra Tótha snažil ovplyvniť Marian Kočner. Podľa Denníka N mal Truban nevyhovieť prokurátorovi o žiadosť na prehliadku niektorých Kočnerových objektoch. Súhlas dal sudca Ján Hrubala. Pri iných objektoch však prehliadky umožnil. Truban tvrdí, že postupoval podľa zákona a konkrétne žiadosti zo stoviek si nepamätá.
Pedagogické pôsobenie.
Od februára 2016 je externým pedagógom Justičnej akadémie.
Spor s Denníkom SME.
Truban je v spore s Denníkom SME za článok zo septembra 2009 s názvom "Šéfoval súdu, lovil zadarmo". Článok popisoval ako mal Truban loviť v revíri politika Milana Kepeňu. Po rozhodnutí krajského súdu sa denník musel sudcovi ospravedlniť, ale ústavný súd rozhodol, že rozhodnutie krajského súdu bolo v rozpore so slobodou slova.
Stanislav Dusík

Stanislav Dusík (* 6. jún 1946, Boleráz† 6. december 2019, Florencia) bol slovenský akademický maliar, grafik, ilustrátor a spisovateľ. Bol členom tímu pre skúmanie Turínskeho plátna. Medzi jeho obľúbené témy patrila podoba Kristovej tváre. Dusíkove diela možno nájsť vystavené napríklad v Centre Georges Pompidou či v Louvre v Paríži. Za svoje umelecké diela získal viacero ocenení. Získal viacero slovenských i zahraničných ocenení. Ilustroval takmer dvesto titulov a publikoval aj v literárnej oblasti. V roku 1980 vydal knihu poviedok "Boleráz, Boleráz" a písal takisto eseje.
Život.
Narodil sa v Boleráze, kde navštevoval aj základnú školu. Následne vyštudoval Strednú školu úžitkového priemyslu v Bratislave a Vysokú školu výtvarných umení. Na VŠVU vyštudoval pod vedením profesora Vincenta Hložníka maľbu, knižnú ilustráciu a grafické techniky. Jeho maliarsku tvorbu možno rozdeliť do dvoch kategórií – na komornú a monumentálnu maľbu s prevažne sakrálnym charakterom. V oblasti grafickej tvorby pracoval v rozličných technikách, prevažujú techniky hĺbkotlačové (lept, akvatinta, suchá ihla, mezzotinta).
V roku 1982 sa spolu s rodinou usadil v talianskej Florencii. Pôsobil tam ako maliar, grafik, pedagóg a organizátor kultúrneho života Slovákov v zahraničí. Ako jediný výtvarník a ikonograf nominovaný do výskumného tímu pri sindologickom rímskom centre Caravita, ktorý sa venuje vedeckému výskumu Turínskeho plátna – Sindone. Obľuboval aj esejistiku. V roku 1987 mu v celonárodnej talianskej súťaži bola udelená Prvá cena za eseje o Sindone. Ako profesor pôsobil na Akadémii v Cividale a v Scola di restauro vo Florencii. V roku 2000 mu mesto Rím a Vatikán usporiadali výstavu v Museo del Risorgimento. V roku 2002 sa podieľal na výstave "Človek a jeho náboženská dimenzia v Európe" v krídle Karola Veľkého na Svätopeterskom námestí vo Vatikáne. Pri príležitosti 1150. výročia príchodu Konštantína a Metoda na Veľkú Moravu mal Dusík výstavu pod názvom "Hlahol zvonov" aj v Primaciálnom paláci v Bratislave.
Ocenenia.
Získal nasledujúce ocenenia:
Tadeusz Milewski

Tadeusz Milewski (* 17. máj 1906, Kolomyja, Ukrajina† 5. marec 1966, Krakov, Poľsko) bol poľský jazykovedec, profesor všeobecnej jazykovedy na Jagellonskej univerzite v Krakove.
Zaoberal sa teóriou jazyka, dejinami lingvistiky, typológiou a lingvistickou geografiou. Predovšetkým sa však venoval komparatívnej gramatike indoeurópskych jazykov. Skúmal aj pôvod a históriu spisovnej poľštiny.
Le Grand-Lemps

Le Grand-Lemps môže byť:
Witold Mańczak

Witold Mańczak (* 12. august 1924, Sosnowiec† 12. január 2016, Krakov) bol poľský jazykovedec, romanista.
Venoval sa románskym, slovanským a germánskym jazykom. Bol autorom 960 vedeckých publikácií, z toho 23 kníh. Prispel k systematizácii vedomostí o historickej a opisnej gramatike viacerých jazykov, vrátane francúzštiny, taliančiny, španielčiny a poľštiny. Poukázal na problémy lingvistického prostredia, ako je nedostatok jasne definovaných kritérií pravdy a formulovanie tvrdení založených na malom počte faktov.
Zaoberal sa tiež onomastikou. Študoval históriu, etymológiu a sémantiku mien.
Morestel

Morestel môže byť:
Mate Kapović

Mate Kapović (* 5. august 1981, Záhreb) je chorvátsky jazykovedec, kroatista.
Životopis.
V roku 1999 zmaturoval v Záhrebe, neskôr začal študovať kroatistiku a lingvistiku na Filozofickej fakulte Záhrebskej univerzity. Absolvoval v roku 2003, v roku 2004 začal prednášať na tej istej univerzite. Doktorát získal v roku 2007 na Filozofickej fakulte Zadarskej univerzity, kde pod vedením Ranka Matasovića obhájil dizertačnú prácu "Rekonstrukcija baltoslavenskih osobnih zamjenica s posebnim osvrtom na naglasak".
V roku 2010 bol menovaný docentom na Záhrebskej univerzite a v roku 2014 mimoriadnym profesorom. Na Filozofickej fakulte prednáša všeobecnú fonológiu, historickú-porovnávaciu lingvistiku, fonológiu a indoeurópsku morfológiu. Medzi jeho vedecké záujmy patria akcentológia, sociolingvistika, dialektológia a jazyková politika.
Vydal knihy "Uvod u indoeuropsku lingvistiku: Pregled jezikâ i poredbena fonologija" (2008), "Čiji je jezik?" (2011), "Povijest hrvatske akcentuacije: Fonetika" (2015) a "Jeziku je svejedno" (2019) a napísal desiatky článkov pre chorvátske a zahraničné časopisy. Angažuje sa v kritike ideológie purizmu a preskriptivizmu. Je iniciátorom výročnej medzinárodnej konferencie "International Workshop on Balto-Slavic Accentology" (IWoBA).
Anna Duszak

Anna Antonina Duszak (* 4. apríl 1950† 25. december 2015) bola poľská jazykovedkyňa. Bola priekopníkom analýzy diskurzu v Poľsku.
Vydala viac ako 100 diel v oblasti analýzy diskurzu, kritickej analýzy diskurzu, sociálnej sémiotiky, pragmatiky, sociolingvistiky a textovej lingvistiky.
Doktorát získala v roku 1979 na základe práce "A Semantic Analysis of English Verbs with Semantically and Formally Related Nominal Counterparts in Present-day English". Habilitovala v roku 1987. V roku 2004 bola menovaná profesorkou humanitných vied.
Virieu

Virieu môže byť:
La Verpillière

La Verpillière môže byť:
Andrzej Markowski

Andrzej Jan Markowski (* 27. november 1948, Vroclav, Poľsko) je poľský jazykovedec. Zaujíma sa o sémantiku, lexikológiu, lexikografiu a jazykovú kultúru. Je autorom slovníkov spisovnej poľštiny.
Doktorát získal v roku 1971 na základe práce "Antonimy przymiotnikowe we współczesnej polszczyźnie". Habilitoval sa v 1990. Od roku 1996 má titul profesora.
Karol Janicki

Karol Janicki (* 1949) je poľský jazykovedec a sociolingvista, profesor humanitných vied. Medzi jeho vedecko-výskumné záujmy patria: aplikovaná sociolingvistika, kognitívna lingvistika, ľudová lingvistika a problematika jazykového konfliktu. Autor významnej publikácie "Toward non-essentialist sociolinguistics".
Habilitoval sa v roku 1981 na Univerzite Adama Mickiewicza v Poznani. V rokoch 19771990 bol členom Prezídia Poľskej neofilologickej spoločnosti. Prednášal v USA, Rakúsku, Nórsku, Nemecku, Poľsku, Fínsku, Ukrajine, Grécku a Španielsku. V súčasnosti je profesorom na katedre angličtiny na Univerzite v Bergene.
T-s diagram

T-s diagram (iné názvy: diagram teplota - špecifická entropia, zjednodušene (a nepresne) diagram teplota - entropia, tepelný diagram
, entropický diagram) je stavový diagram, v ktorom sa zobrazuje závislosť teploty na špecifickej entropii. Na vodorovnú os sa vynáša špecifická entropia (J.K-1.kg-1) na zvislú os teplota (K). Diagram má využitie pri analýze termodynamických dejov podľa druhého termodynamického zákona.
Čiary v T-s diagrame pre oblasť plynu.
Spojité čiary v T-s diagrame zobrazujú rôzne termodynamické deje alebo ich postupnosť pomocou ktorých sa plyn dostane z jedného stavu do druhého. Základné vratné termodynamické deje pre ideálny plyn majú v diagrame charakteristický priebeh čiar:
Zo vzťahu špecifických tepelných kapacít vyplýva, že izochora bude v diagrame stúpať vždy strmšie ako izobara (pozri úvodný obrázok).
Zobrazenie nevratných procesov.
Vyššie popísané priebehy čiar platia pre idealizované vratné procesy. V prípade prítomnosti nevratnosti v procese, čo sa deje pri všetkých technických aplikáciách, dochádza počas procesu k vzrastu entropie v súlade s Clausiusovou nerovnosťou. To má za následok posun konečného stavu smerom doprava (pozri druhý obrázok). 
T-s diagram pre oblasť kvapalín a pár.
Oblasť kvapalín a pár, t.j. oblasť pod kritickou teplotou má význam pri skúmaní a analýzach parných strojov, parných turbín, alebo chladiacich zariadení s parným cyklom. Do diagramu sa zakresľuje aj krivka sýtej kvapaliny a krivka sýtej pary, ktoré sa spájajú v kritickom bode. V oblasti mokrej pary sa často zakresľujú aj čiary konštantnej suchosti pary. Diagram začína v trojnom bode pri teplote 0 °C z ktorého vychádza krivka sýtej kvapaliny. Je dohodnuté že v tomto bode má aj entropia (špecifická entropia) nulovú hodnotu. 
Diagram má štyri charakteristické oblasti:
Čiary v T-s diagrame pre oblasť kvapalín a pár.
Priebeh čiar pri jednotlivých základných dejoch sa mení, v závislosti od oblasti, cez ktorú dej prebieha:
Plochy v T-s diagrame.
Plošný obsah plochy pod krivkou v T-s diagrame je úmerný špecifickému teplu prenesenému pri deji reprezentovanom danou krivkou. Toto vyplýva zo vzťahu pre entropiu:
kde
Carnotov cyklus v T-s diagrame.
Zobrazenie Carnotovho cyklu v T-s diagrame dáva vizuálne jasný dôkaz, prečo je účinnosť Carnotovho cyklu najväčšia v porovnaní s akýmkoľvek cyklom realizovanými medzi dvoma výmenníkmi tepla so zadanými teplotami. Plocha Carnotovho cyklu (obdĺžnik - viď obrázok) je maximálna, ktorá sa dá medzi dvoma teplotami v diagrame vymedziť a teda rozdiel medzi privedeným a odvedeným teplom pri daných teplotách je tiež maximálny.
L’Isle-d’Abeau

L’Isle-d’Abeau môže byť:
Saint-Geoire-en-Valdaine

Saint-Geoire-en-Valdaine môže byť:
Les Vans

Les Vans môže byť:
Vallon-Pont-d’Arc

Vallon-Pont-d’Arc môže byť:
Thueyts

Thueyts môže byť:
Saint-Étienne-de-Lugdarès

Saint-Étienne-de-Lugdarès môže byť:
Valgorge

Valgorge môže byť:
Villeneuve-de-Berg

Villeneuve-de-Berg môže byť:
Montpezat-sous-Bauzon

Montpezat-sous-Bauzon môže byť:
Vals-les-Bains

Vals-les-Bains môže byť:
Walery Pisarek

Walery Pisarek (* 31. máj 1931, Rabka, Poľsko† 5. november 2017, Katovice) bol poľský jazykovedec a sociolingvista, špecialista v oblasti masovej komunikácie. Bol autorom viac ako 700 publikácií, vrátane viacerých kníh a príručiek.
Doktorát získal v roku 1966 na základe práce "Poznać prasę po nagłówkach". Habilitoval sa v 1972.
Krystyna Pisarkowa

Krystyna Pisarkowa (* 30. január 1932, Gdansk, Poľsko† 27. február 2010, Krakov) bola poľská jazykovedkyňa.
Vyštudovala na Jagellonskej univerzite v roku 1954, v roku 1963 získala doktorát, habilitovala sa v roku 1968. Mimoriadny profesor (1974) a riadny profesor (1980).
Bola manželkou lingvistu Waleryho Pisarka (19312017).
Člupy

Člupy sú prírodná pamiatka v lokalite Marefy pri Bučoviciach v okrese Vyškov. Pamiatka bola znovu vyhlásená Nariadením Juhomoravského kraja č. 17/2013 z 31. októbra 2013 (s účinnosťou od 1. januára 2014), pôvodná vyhláška PZ ONV Vyškov z 8. novembra 1990 č. uznesenia XXI-120/13 bola zrušená.
Leží severne od obce Marefy. Dôvodom ochrany sú širokolisté suché trávniky, panónske sprašové stepné trávniky a na ne viazané ohrozené druhy rastlín a živočíchov. Prírodná pamiatka Člupy je podľa nariadenia vlády označená ako územie európskeho významu Natura 2000.
Chránené rastliny.
V prírodnej pamiatke Člupy sa vyskytujú a sú predmetom ochrany hlavne tieto druhy rastlín:
Chránené živočíchy.
V prírodnej pamiatke Člupy sa tiež vyskytujú chránené živočíchy:
Stanislav Kmeť

Stanislav Kmeť môže byť:
Ewa Siatkowska

Ewa Magdalena Siatkowska (* 18. júl 1930 – † 27. december 2020) bola poľská jazykovedkyňa, slavistka a bohemistka. Zaujímala sa o históriu jazyka a lexikológiu.
V roku 1965 obhájila dizertačnú prácu. Habilitovala sa v 1976 na základe práce "Zachodniosłowiańskie zawołania na zwierzęta. Stan obecny, funkcje historyczne, stosunek do systemu językowego". V roku 1990 získala akademický titul profesora.
Autorka 100 publikácií, vrátane niekoľkých kníh. Jej dielo bolo venované západoslovanským jazykom, češtine a lužickej srbčine. Zakladateľka časopisu „"Zeszyty Łużyckie"”.
Ekosystémové služby

Ekosystémové služby (staršie pre lesy: celospoločenské funkcie lesa) sú „benefity ktoré obyvatelia získavajú z ekosystémov – priame a nepriame príspevky ekosystémov k ľudskému blahobytu“. 
Charakteristika.
Na konci 70. rokov Walter E. Westman prvýkrát zdôraznil výhody, ktoré prírodné ekosystémy poskytujú ľudskej spoločnosti, definované ako „služby prírody“. Neskôr bol zavedený pojem „ekosystémové služby“ vo vedeckej a rozhodovacej komunite s cieľom poukázať na prínosy, ktoré príroda poskytuje ľudskej spoločnosti. Ekosystémové služby lesa predstavujú benefity lesov vo vzťahu k ochrane biodiverzity, vody, ľudskému bytiu, či prispôsobeniu a zmierneniu klimatických zmien. Ľudia využívajú konkrétne tovary a služby, ktoré im poskytujú lesné ekosystémy. Niektoré tieto benefity z lesa sa dajú priamo ekonomicky vyčísliť a následne sú aj voľne obchodovateľné (napríklad drevoprodukčná funkcia lesa). Na druhej strane je veľké množstvo prínosov z lesa (napr. produkcia čistého vzduchu, vody, vytváranie priestoru na rekreáciu, vplyv na zdravie, atď.), ktoré výrazne ovplyvňujú úroveň a kvalitu života obyvateľstva. Tieto výhody pre ľudí sú v peňažnom vyjadrení veľmi ťažko merateľné, je ich ale potrebné zahrnúť do celkového hodnotenia lesného hospodárstva.  Práve definovaniu a hodnoteniu ekosystémových služieb lesa sa začína venovať veľká pozornosť či už na európskej  resp. národnej úrovni, napríklad aj realizáciou vedecko-výskumných projektov, podporovaných aj agentúrou APVV. 
Medzi ekosystémové služby patria:
Ginká

Ginká (staršie: ginkgá, ginkyá) môže byť:
Witold Doroszewski

Witold Jan Doroszewski (* 1. máj 1899, Moskva† 26. január 1976, Varšava) bol poľský jazykovedec a lexikograf. Zaoberal sa gramatickým opisom poľského jazyka, slovotvorbou, fonetikou, sémantikou a dialektológiou.
Študoval na moskovskej a varšavskej univerzite a na Ecole Nationale des Langues Orientales Vivantes v Paríži. V rokoch 19241927 pracoval ako vedúci asistent na Katedre poľského jazyka na Varšavskej univerzite. V roku 1928 sa stal docentom, v roku 1930 predsedom katedry a mimoriadnym profesorom. Od roku 1938 bol riadnym profesorom. V roku 1969 odišiel do dôchodku.
Bol autorom viac ako 400 diel z oblasti lingvistiky.
Pod jeho vedením bol vypracovaný prvý po vojne novodobý slovník poľštiny.
Renata Grzegorczykowa

Renata Grzegorczykowa (* 19. jún 1931) je poľská jazykovedkyňa, polonistka a slavistka. Medzi jej výskumné záujmy patria gramatika, slovná zásoba, sémantika aj pragmatika.
Je absolventkou Varšavskej univerzity. V roku 1989 bola menovaná profesorom humanitných vied. Je autorkou alebo spoluautorkou viac ako 200 publikácií z oblasti lingvistiky.
Jan Grzenia

Jan Grzenia je poľský jazykovedec a lexikograf, doktor humanitných vied. Zaujíma sa o štylistiku, teóriu textu, jazykovú pragmatiku, jazykovú kultúru a osobné mená. Tiež skúma komunikačné procesy v internetovej sieti.
Niekoľko rokov bol šéfredaktorom časopisu „Postscriptum“, v súčasnosti prevádzkuje vydavateľstvo "Nomen Omen".
Doktorát získal v roku 1994 na základe práce "Język poetycki jako struktura polifoniczna (na materiale poezji polskiej XX wieku)".
Jozef Mlacek

Jozef Mlacek (* 30. júla 1937, Teplička nad Váhom) je slovenský lingvista i slovakista. Medzi jeho vedecké a výskumné záujmy patria frazeológia, lexikológia, syntax a štylistika.
V rokoch 1955-1959 študoval slovenský jazyk a históriu na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave. Prednášal v Ružomberku, ako aj na univerzitách v Prešove a Bratislave. V rokoch 1987-1990 bol lektorom slovenského jazyka na univerzite v Novom Sade. V rokoch 1992-2004 bol riaditeľom letnej školy Studia Academica Slovaca. Autor lingvistických publikácií, člen redakčnej rady časopisu „Slovenská reč”.
Paulina Mikuła

Paulina Mikuła (* 30. jún 1988, Tomaszów Lubelski) je poľská televízna moderátorka, internetová osobnosť a popularizátorka spisovnej poľštiny, absolventka polonistiky na Varšavskej univerzite.
Život.
Vyštudovala poľskú filológiu na Varšavskej univerzite. Od roku 2013 riadi youtubový kanál Mówiąc Inaczej (v spolupráci s LifeTube), kde propaguje znalosti poľského jazyka. V roku 2016 Mikuła napísala normatívnu príručku "Mówiąc inaczej" vydanú spoločnosťou Flow Books. V roku 2019 mal jej kanál na YouTube viac ako 435 000 divákov.
V odbornej literatúre sa program "Mówiąc Inaczej" opisuje ako forma široko dostupného virtuálneho jazykového poradenstva. Autorka video blogu „vypĺňa prázdne miesto medzi vedeckosťou, ktorú mladí ľudia nemajú radi, a zábavou, ktorá má často málo spoločného so vzdelávaním“ (Gorlewska, 2015). Hlavným dôsledkom jej činnosti je rastúci počet mladých ľudí, ktorí prejavujú záujem o poľský jazyk a jeho predpísanú normu, a ich väčšia ochota kultivovať vyjadrovanie v poľskom jazyku. Program bol opísaný ako hybrid tradičného jazykového poradenstva a rekreačného video blogu.
Helena Citrónová (opera)

Helena Citrónová je thajská opera z roku 2020 od skladateľa Somtowa Sucharitkula. Svetovú premiéru mala 16. januára 2020 v Bangkoku. Opera je založená na skutočnom príbehu slovenskej Židovky Heleny Citrónovej, ktorá sa po odvlečení do koncentračného tábora Auschwitz zachráni tým, že sa zamiluje do nemeckého príslušníka SS.
Výroba a príprava opery.
Operu, hudbu aj libreto, pripravoval Sucharitkul viac než päť rokov. Hudbu k opere nahral mládežnícky symfonický orchester Siam Sinfonietta, s ktorým Sucharitkul ako jeho stály dirigent počas európskeho turné koncom leta 2019 predstavil úryvky z opery. Produkciu opery podporilo Ministerstvo kultúry Thajska a veľvyslanectvá Izraela, Nemecka, Rakúska a Slovenska v Thajsku. Svetovú premiéru malo dielo 16. januára 2020 v Bangkoku.
Obsadenie.
Sólisti z premiéry diela 16. januára 2020 v Bangkoku.
Richard Owen

Sir Richard Owen (* 20. júl 1804 – † 18. december 1892) bol anglický biológ, anatóm a paleontológ. Napriek tomu, že je Owen kontroverznou osobnosťou, všeobecne sa považuje za vynikajúceho prírodovedca s talentom na interpretovanie fosílií.
Owen vytvoril veľké množstvo vedeckých prác, ale dnes je asi najznámejšie vytvorenie pojmu "Dinosauria" počas prednášky v roku 1841. Owen, otvorený kritik Darwinovej evolučnej teórie prirodzeným výberom, súhlasil s Darwinom, že k evolúcii došlo, ale myslel si, že je zložitejšia, ako je opísaná v Darwinovom diele O pôvode druhov. Owenov prístup k evolúcii možno vnímať tak, že predvídal problémy, ktoré si získali väčšiu pozornosť pri nedávnom vývoji evolučnej vývinovej biológie.
Owen bol v roku 1839 prvým prezidentom Microscopical Society of London a vydal mnoho vydaní jej časopisu "The Microscopic Journal".
Owen tiež presadzoval aby mali prírodné exempláre v British Museum nové miesto. To viedlo v roku 1881 k založeniu dnes svetoznámeho Natural History Museum v londýnskom South Kensingtone. Bill Bryson tvrdí, že „vytvorením Natural History Museum ako inštitúcie pre všetkých, zmenil Owen naše očakávania načo slúžia múzeá“.
Zatiaľ čo niekoľkokrát prispel k vede a verejnému vzdelaniu, Owen bol medzi svojimi súčasníkmi kontroverznou postavou, podobne ako Thomas Henry Huxley. Jeho neskoršia kariéra bola poškvrnená kontroverziami, z ktorých mnohé zahŕňali obvinenia, že si prisvojil prácu iných.
Lancaster (Anglicko)

Lancaster je mesto v grófstve Lancashire v Anglicku. Leží na rieke Lune a má populáciu 52 234 obyvateľov. V širšom okrese miestnej samosprávy mesta Lancaster žije 138 375 obyvateľov. Lancasterovci boli vetvou anglickej kráľovskej rodiny, zatiaľ čo vojvodstvo Lancaster vlastní veľké majetky v mene Alžbety II., ktorá je tiež vojvodkyňou z Lancasteru. Je to starobylé osídlenie, ktorému dominuje hrad Lancaster, kostol Lancaster Priory Church a pamätník Ashton Memorial. Je domovom Lancaster University a kampusu University of Cumbria.
Na mieste dnešného hradu bola na konci 1. storočia postavená rímska pevnosť. Po ovládnutí Anglicka Normanmi roku 1066 vládol na tomto území Viliam I. V 13. storočí bol postavený hrad. V 19. storočí bol v meste významný prístav, ktorý profitoval z obchodu s otrokmi.
Katafrakt

Katafrakt (gr. κατάφρακτος – "katafraktos"; pl. κατάφρακτοι – "katafraktoi"; výraz možno preložiť ako „plne zakrytý/obrnený“) bol ťažko ozbrojený a obrnený jazdec využívaný Rímskou a Byzantskou ríšou, ako protiváha partských a sásánovských ťažkých jazdcov. V 7. storočí po cisárovi Herákleiovi z byzantských prameňov miznú. Objavujú sa znovu za Nikefora II. (60. roky 10. storočia), keď sa stali hlavnou útočnou silou. Pôvodne útočili spolu s lukostrelcami na koňoch v rámci otvoreného klinu s asi 500 jazdcami. Za vlády Komnénovcov prijali západný, rytiersky spôsob boja s kopijami nastavenými pred sebou. Využívaný boli Byzancii i v 13. a 14. storočí, ale postupne boli nahrádzaný žoldnierskymi jazdcami.
Hlavnou zbraňou katafraktov boli kopije ("kontarion, kontus") a meče, poprípade ťažké palcáty. Nosili lamelové alebo krúžkové brnenie, rukavice, železné helmy a chrániče nôh. Oceľovými chráničmi bolo pokryté aj telo koňa.
Podobnou jednotkou boli clibanarii, rozdiely medzi katafraktami a clibinariijmi sú diskutabilné.
Fajgalská cesta

Fajgalská cesta je ulica v Pezinku. Nachádza sa na západnom okraji mesta, začína za mostom a končí pri najvzdialenejšej obytnej zóne mesta, Turie brehy, kde začína územie obce Limbach.
Na čísle 2 sa nachádza Stredná odborná škola Policajného zboru.
Na čísle 4 sa nachádza hokejbalové ihrisko so skateparkom.
Aigrefeuille-sur-Maine

Aigrefeuille-sur-Maine môže byť:
Zoznam slovenských rektorov aktuálne vo funkcii

Rektori vysokých škôl na Slovensku sú volení na 4 roky a to v čase keď predchádzajúcemu rektorovi končí funkčné obdobie. Proces voľby akademickým senátom (termín vyhlasuje predseda akademického senátu) môže trvať rôzne dlho a preto sú rektori vo funkcii od rôznych dátumov. Celkový počet vysokých škôl všetkých typov na Slovensku (bez zahraničných) je 35. Slovenské rektorky a rektori vysokých škôl sú v čase trvania funkcie členmi Slovenskej rektorskej konferencie (SRK). Zoznam SRK v januári 2020 obsahoval 32 rektorov a rektoriek. Tí sú členmi SRK automaticky (pokiaľ im trvá funkcia, ak škola nemá rektora vo funkcii nemá zástupcu v SRK), ak sa členstva dobrovoľne nevzdajú. Dvaja rektori súkromných vysokých škôl, ktoré sú uvedené na stránkach SRK, boli do zoznamu doplnení z iných zdrojov. Z 35 rektorov slovenských VŠ bolo v januári 2020 osem rektoriek. V júni 2020, po tom čo vláda odňala štátny súhlas Akadémii médií je z 34 rektorov 7 rektoriek. Tak ako rektorov volí akademický senát, tak aj procedurálne podobne môže podať návrh na odvolanie rektora. Pred ukončením zákonného 4 ročného funkčné obdobia, tak má senát v súlade so Zákonom o vysokých školách, urobiť vždy, ak bol rektor právoplatne odsúdený za úmyselný trestný čin alebo ak  mu bol uložený nepodmienečný trest odňatia slobody alebo ak rektor požiada o uvoľnenie z funkcie. 17. novembra 2020 niektoré rektori a rektorky oznámili vznik nezávislej Alternatívnej platformy slovenských rektoriek a rektorov.
Virgo (detektor)

Virgo je veľký michelsonov interferometer, ktorý slúži na detekciu gravitačných vĺn. Nachádza sa v obci Santo Stefano a Macerata, neďaleko mesta Pisa v Taliansku.
Projekt vnikol v roku 1993 schválením francúzskou CNRS a v 1994 talianskou INFN. V roku 2000 vznikla European Gravitational Observatory (EGO), ktorá tento experiment riadi. Stavba pôvodného detektoru bola dokončená v roku 2005. V roku 2011 bol detektor vylepšený na pokročilejšiu verziu (Advanced Virgo). Je súčasťou vedeckej spolupráce 20 laboratórií zo 6 krajín: Talianska, Francúzska, Holandska, Poľska, Maďarska a Španielska. Na výskume projekt Virgo spolupracuje s detektorom LIGO zo Spojených štátov. 
Interferometrické detektory nie sú smerové (sú zamerané sa na celú oblohu) a hľadajú signály, ktoré sú slabé, zriedkavé a jednorazové, je preto nevyhnutná súčasná detekcia gravitačnej vlny vo viacerých prístrojoch na potvrdenie platnosti signálu a na odvodenie uhlového smeru k zdroju.
Virgo je izolovaný od vonkajších vplyvov: jeho zrkadlá a prístrojové vybavenie sú zavesené a jeho laserový lúč pracuje vo vákuu. Je vybavený dvoma ramenami dlhými 3 kilometre. V každom ramene je Fabry-Pérotov rezonátor, ktorý zvyšuje optickú dĺžku laseru z 3 na 100 km. Laser je rozdelený rozdeľovačom pod uhlom 45° na dva lúče, ktoré smerujú do dvoch kolmých ramien. Na konci ramien sa odrážajú zrkadlami a spájajú sa na rozdeľovači lúčov, čím sa generujú interferencie, ktoré sú detegované fotodiódou. Keď prichádzajúca gravitačná vlna zmení optickú dráhu laserových lúčov v ramenách, zmení potom aj interferenčný obraz zaznamenaný fotodiódou.