burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Malý Kerling

Malý Kerling () je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad obcou Banská Hodruša, približne východne od Žarnovice. 
Poloha.
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hodrušská hornatina. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Žarnovica a na katastrálnom území obce Hodruša-Hámre. Najbližším sídlom je na juhovýchodnom úpätí ležiaca Banská Hodruša (Hodruša-Hámre), južne leží Hodruša-Hámre a severne obec Vyhne. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.
Opis.
Malý Kerling je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od vrchu Paradajs () západným smerom cez Hadovú na Trejbolc (). Severovýchodne susedí plytkým sedlom oddelený Banský vrch (), východne leží Končiar () a Hadová (), južne Hrb () a Včelín () a západne Chudý vrch () a Trejbolc (). Oblasť patrí do povodia Hrona, kam vodu zo severnej časti masívu odvádza Vyhniansky potok a z južných svahov Hodrušský potok. Na vrchol nevedie značený chodník, no traverzom prechádza chodník z Hodruše-Hámrov.
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva súvislý les, ktorý neumožňuje rozhľad. Severovýchodne od vrcholu je však rozsiahla horská lúka, odkiaľ je výhľad na okolité vrchy Štiavnických vrchov, pri vhodných podmienkach vidno tiež Pohronský Inovec, Vtáčnik, Kremnické vrchy a Poľanu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, no v blízkom rázcestí Kerling sa križuje a trasa. Zo sedla je najľahší prístup na vrchol.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2008 – II. divízia

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2008 – II. divízia boli dva hokejové turnaje tretej najvyššej kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. Mužstvá boli vyžrebované do dvoch skupín po šiestich. Víťazi turnajov postúpili do I. divízie MS pre rok 2009.
Skupina A.
Turnaj skupiny A sa hral v Miercurea Ciucu v Rumunsku od 7. do 13. apríla 2008.
Skupina B.
Turnaj skupiny B sa hral v Newcastli v Austrálii od 7. do 13. apríla 2008.
Sósis

Sósis () môže byť:
Sósis môže byť aj:
Tomáš Huk

Tomáš Huk (* 22. december 1994, Košice) je slovenský futbalový obranca, ktorý aktuálne pôsobí v poľskej najvyššej lige Ekstraklasa v klube Piast Gliwice.
Klubová kariéra.
MFK Košice.
3. novembra 2012 uskutočnil svoj debut za Košice pod vedením budúceho národného tímového trénera Jána Kozáka. V zápase vtedajšej Corgoň ligy proti AS Trenčín nastúpil v 52. minúte ako náhrada Petra Šinglára. V sezóne 2013/2014 vyhral s Košicami Slovenský pohár vo futbale, ktoré vo finále porazili ŠK Slovan Bratislava 2:1.
DAC Dunajská Streda.
Dňa 6. februára 2016 podpísal zmluvu na tri a pol roka s klubom DAC Dunajská Streda.
Reprezentačná kariéra.
Nastupoval za niektoré slovenské mládežnícke mužstvá vrátane U21. Tréner Pavel Hapal ho zaradil do 23-člennej nominácie Majstrovstiev Európy hráčov do 21 rokov 2017 v Poľsku.
V januári 2017 ho Ján Kozák ho navrhol do Slovenskej reprezentácie zloženej hlavne z výberu ligy pre koncentráciu v Spojených arabských emirátoch, kde slovenské mužstvo čakali prípravné zápasy s Ugandou a Švédskom. Reprezentačne debutoval 8. januára v Abú Zabí proti Ugande (prehra 1:3) a bol taktiež pri vysokej prehre 0:6 12. januára proti Švédsku.
Národné futbalové mužstvo Americkej Samoy

Národné futbalové mužstvo Americkej Samoy reprezentuje Americkú Samou na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Oceánsky pohár národov. Americká Samoa sa nikdy nekvalifikovala na Majstrovstvá sveta ani na kontinentálne majstrovstvá. Americká Samoa sa postarala o svetový rekord v najvyššej výhre v histórii futbalu. 11. apríla 2001 si Americká Samoa zahrala proti Austrálii a utŕžila prehru 0:31. Tento výsledok je najvyšší v celej histórii futbalu.
Figovník kaučukový

Figovník kaučukový () je rastlina z rodu figovník, ktorá pochádza z juhovýchodnej Ázie. Zdomácnela aj v ďalších tropických oblastiach (Západná India, Florida, Havaj).
Ide o strom vysoký 30 – , ktorého kmeň meria až v priemere. Z kmeňa vyrastajú vzdušné korene, ktoré sa používajú aj na budovanie mostov. Oválne listy majú dĺžku 10 – a šírku 5 – . Mladé rastliny majú väčšie listy ako staré. Plod je dlhý maximálne a nejedlý.
Opeľovať ho môžu iba chalcidky.
Rastlina vylučuje jedovatý latex, z ktorého sa predtým získaval kaučuk, nemohol však konkurovať kaučukovníku brazílskemu. Je tiež pestovaná ako okrasná rastlina, v strednej Európe však vydrží iba vo vykurovaných priestoroch. Boli vyšľachtené rôzne odrody, u niektorých sa objavuje variegácia.
Jozef Barina

Ing. Jozef „Barry“ Barina (* 30. marec 1948, Považská Bystrica – † 23. február 2024) bol slovenský spevák, gitarista a hudobný skladateľ, jedna z najvýznamnejších osobností slovenskej bigbítovej generácie. Po tom ako začínal interpretovať coververzie nahrávok britskej bigbítovej generácie 60. rokov 20. storočia patril medzi priekopníkov produkovania pôvodnej slovenskej hudobnej tvorby a používania slovenských textov v beatovom hudobnom žánri.
Gitarový štýl Joža Barinu bol ovplyvnený Hankom Marvinom, či Ericom Claptonom a pre svoj spevácky prejav býval niekedy označovaný za „slovenského Joe Cockera”. Postupom času sa Jozef Barina vyprofiloval na interpreta bluesového hudobného žánru.
Hudobná kariéra.
Medzi rokmi 19591963 bol členom bratislavskej inštrumentálnej skupiny Kométa, ktorá prevažne hrala coververzie skladieb skupiny The Shadows. V roku 1963 bol spoluzakladateľom skupiny The Players, ktorá hrala aj vlastné inštrumentálne skladby, niektoré z nich vyšli na EP platniach vydavateľstva Supraphon. Na doprovodnú gitaru v The Players hral niekedy od roku 1966 aj, vtedy pätnásťročný, Ľubo Belák.
V roku 1967 vznikla po rozpade The Players kapela For Meditation, ktorá sa pozdejšie premenovala na The Meditating Four. Do roku 1968 účinkovali v rozhlase a v televízii, vystupovali aj v satirických programoch Milana Lasicu a Júliusa Satinského. V roku 1971 sa skupina The Meditating Four znovu obnovila, koncertovala po Slovenských mestách, mala spoločné vystúpenie v PKO v Bratislave spolu s kapelou Collegium Musicum. Od roku 1970 mal pre pesničku „Purpurový smútok“ ako sólový hudobník takmer dvadsať rokov obmedzené vystupovanie v televízii, v rádiu, či nahrávanie v štúdiu.
Medzi rokmi 19721978 bol Jozef Barina členom rôznych štúdiových hudobných zoskupení: účinkoval TOČR-om Vlada Valoviča, hrával s gitaristom Ferom Griglákom a so skupinou Fermáta. V roku 1979 založil spolu s basgitaristom Petrom Kuzmom a bubeníkom Zoltánom Vinczem kapelu B-Profil (alebo aj Blues Profil), s ktorou hrával až do roku 1981.
V roku 1987 začal účinkovať s Martinom Karvašom, Antonom Jarom, Martinom Breznickým a VV Systémom Vlada Valoviča. Ako textár s nimi spolupracoval Kamil Peteraj. V roku 1988 príležitostne účinkoval s Jankom Lehotským a Jirkom Vanom, so skupinou The Meditating Blues Band nahral tri skladby pre výberovku "Bluesová spoločnosť No. 3" a koncertoval po kluboch v slovenských mestách a v Bratislave.
Po roku 2001 sporadicky hrával v bratislavských kluboch, vystúpil aj na festivale Livin’ Blues Bratislava. Jozef Barina je autorom skladieb ako „Šťastie“, „Meditácia nad vášňou“ alebo „Hej, pán doktor!“ Coververziu poslednej skladby má na svojich dvoch albumoch skupina Hex.
V roku 2019 bol Jožo Barina medzi prvými laureátmi, ktorý si za prínos pre slovenskú hudobnú scénu prevzal Cenu Fedora Freša.
Dňa 23. februára 2024 Jožo Barina po dlhej a ťažkej chorobe vo veku nedožitých 76 rokov zomrel vo svojom dome na Záhorí.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2008 – I. divízia

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2008 – I. divízia boli dva hokejové turnaje druhej najvyššej kategórie v rámci Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji, ktoré každoročne organizuje Medzinárodná hokejová federácia. Mužstvá boli vyžrebované do dvoch skupín po šiestich. Víťazi turnajov postúpili do Top divízie MS pre rok 2009.
Skupina A.
Turnaj skupiny A sa hral v Innsbrucku v Rakúsku od 13. do 19. apríla 2008.
Skupina B.
Turnaj skupiny B sa hral v Sappore v Japonsku od 13. do 19. apríla 2008.
Zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hostovice

Toto je zoznam kultúrnych pamiatok v obci Hostovice v okrese Snina.
Záhlavná šupina

Záhlavná šupina alebo šupinová časť záhlavnej kosti () je kostná časť štvoruholníkovitého tvaru, ktorá je uložená nad a za veľkým otvorom záhlavnej kosti. Časť osifikuje chondrogénne, časť dezmogénne. S párovou temennou kosťou je spojená lambdovitým švom. Rozdeľuje sa na vonkajší a vnútorný povrch.
Vonkajší povrch.
V strede vonkajšieho povrchu šupiny sa nachádza vonkajšia záhlavná hrčka, ktorej najvyšší bod sa nazýva inion. Z tohto bodu prebiehajú do oboch strán dve najhornejšie šijové čiary, horné šijové čiary a dolné šijové čiary. Spomedzi týchto čiar sa na záhlavnej kosti nachádzajú najvyššie najhornejšie šijové čiary, na ktoré sa upína povrchová šijová pokrývka. Paralelne pod nimi idú dve horné šijové čiary, ktoré sú miestom úponu lichobežníkového svalu. Najnižšie sú umiestnené dolné šijové čiary. Vonkajší záhlavný hrebeň je hrana v strednej čiare za veľkým otvorom, na ktorú sa upína šijový väz. Na vonkajšom povrchu sa rozprestiera aj záhlavná a šijová rovina.
Vnútorný povrch.
Na vnútornom povrchu šupiny sa v strede nachádza vnútorná záhlavná hrčka, tvoriaca stred vyvýšeniny v tvare kríža, ktorá je odtlačkom žilových splavov, nazýva sa krížová vyvýšenina. Krížová vyvýšenina delí vnútornú plochu štrbiny na 2 horné jamy pre záhlavné laloky mozgu a dve dolné jamy pre hemisféry mozočka.
Cukmantel

Cukmantel () je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad osadou Banky, približne severozápadne od centra Banskej Štiavnice. 
Poloha.
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hodrušská hornatina. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Štiavnica a na katastrálnom území mesta Banská Štiavnica. Najbližším sídlom je na severozápadnom úpätí ležiaca osada Banky, juhovýchodne sa nachádza mesto Banská Štiavnica. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.
Opis.
Cukmantel je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od vrchu Paradajs () (severo)západným smerom cez Hadovú na Končiar (). Južným smerom susedí plytkým sedlom oddelený Paradajs () a Tanád (), západným je Hadová (), severným vrch Hojan () a Zlatý vrch () a východným Studený vrch () a Šobov (). Oblasť patrí do povodia Hrona, kam vodu zo severnej časti masívu odvádza Vyhniansky potok a z južnej Hodrušský potok. Na severovýchodnom úpätí je vybudované Štiavnické jazero (tajch Rozgrund), severozápadne je nad osadou Banky menšie, Bančianske jazero. Na vrchol nevedie značený chodník, no južným smerom vedie traverzom chodník na rázc. Červená studňa.
Výhľady.
Vrcholová časť je na juhovýchodnej polovici pokrytá súvislým lesom, no na severozápade ju pokrýva horská lúka. Z odlesnených častí je tak možný výhľad na okolité vrchy Štiavnických vrchov, pri vhodných podmienkach vidieť tiež Pohronský Inovec, Vtáčnik, Kremnické vrchy, Nízke Tatry a Poľanu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, no južným úbočím vedie chodník z rázcestia Červená studňa na Hadovú. Odbočením sa dá vystúpiť na vrchol Cukmantelu.
Štátna vedecká knižnica v Prešove

Štátna vedecká knižnica v Prešove (skrátene ŠVK v Prešove) je univerzálna vedecká knižnica, ktorá plní verejnoprospešné funkcie a realizuje verejnoprospešné činnosti. Je kultúrnou a vzdelávacou inštitúciou, ktorá vykonáva knižničnú, bibliografickú, vedeckovýskumnú a dokumentačnú činnosť, poskytuje výpožičné, informačné, reprografické a iné služby, tvorí digitálny obsah o rómskej kultúre. Pri budovaní fondu sa špecializuje na humanitné vedy (pedagogika, jazykoveda, slavistika, história, archívnictvo, výtvarné umenie...). 
Bola zriadená 1. septembra 1952 a sídli na Hlavnej ul. 99 v Prešove. V roku 2019 mala v knižničnom fonde 628 tisíc jednotiek.
Národné futbalové mužstvo Cookových ostrovov

Národné futbalové mužstvo Cookových ostrovov reprezentuje Cookove ostrovy na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Oceánsky pohár národov. Cookove ostrovy sa dvakrát predstavili na Oceánskom pohári národov v roku 1998 a 2000 no v oboch prípadoch skončili v skupine. V rebríčku FIFA im momentálne patrí 190. miesto.
Fidžijské národné futbalové mužstvo

Fidžijské národné futbalové mužstvo reprezentuje Fidži na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Oceánsky pohár národov. Fidži sa osemkrát predstavilo na Oceánskom pohár národov. Ich najlepší úspech je tretie miesto v roku 1998 a 2008. V rebríčku FIFA im patrí 165. miesto.
Kiribatské národné futbalové mužstvo

Kiribatské národné futbalové mužstvo reprezentuje Kiribati v medzinárodných futbalových zápasoch a akciách. Kiribati nie je členom FIFA, zatiaľ iba pridruženým členom OFC. Nemôže sa preto zúčastňovať kvalifikácie na Majstrovstvá sveta vo futbale, iba súťaží organizovaných OFC, ako Oceánsky pohár národov. Mužstvo Kiribati zatiaľ odohralo iba 11 medzištátnych zápasov z toho nevyhrali ani jeden.
Tuvalské národné futbalové mužstvo

Tuvalské národné futbalové mužstvo reprezentuje Tuvalu na medzinárodných futbalových akciách. Tuvalu nie je členom FIFA a tak sa nemôže zúčastňovať kvalifikácii na Majstrovstvá sveta vo futbale. Sú iba pridruženým členom OFC. Zúčastnili sa kvalifikácie na Oceánsky pohár národov 2008 a to bola ich jediná účasť v kvalifikácií v tejto súťaži. Od roku 2016 sú Tuvalu členom CONIFA.
Rímskokatolická farnosť Narodenia Panny Márie v Pušovciach

Rímskokatolícka farnosť Narodenia Panny Márie v obci Pušovce patrí do dekanátu Prešov - mesto a Košickej arcidiecézy. Založená bola v roku 1810.
Dejiny farnosti.
Farnosť Pušovce vznikla v roku 1810 v čase rekatolizácie regiónu. Podľa záznamov najväčšiu zásluhu na tom majú františkáni. V roku 1788 bola v Pušovciach postavená kaplnka. Jej prvým správcom bol Andrej Považan z rehole menších bratov františkánov (OFM) a to v rokoch 1788 až 1801. V tomto období sa začala písať aj kronika, ktorá sa neskôr stala farskou kronikou novej farnosti Pušovce. Tú tvorili obce Pušovce, Chmeľov, ktoré predtým pôsobili ako filiálky vo farnosti Kračúnovce. Z farnosti v Tulčíku sa filiálkami novovzniknutej pušovskej farnosti stali obce Čeľovce, Proč, Šarišská Trstená, Chmeľovec a Podhorany.
K ďalšiemu štiepeniu vo farnosti došlo až o takmer 200 rokov, kedy v roku 1997 vznikla Farnosť sv. Alojza Gonzágu v Podhoranoch, ku ktorej sa pričlenili Šarišská Trstená, Chmeľovec a Podhorany.
Kňazi pôsobiaci vo farnosti.
"farári a správcovia farnosti:"
Cintoríny vo farnosti.
Vo farnosti sú štyri cintoríny - Pušovce, Chmeľov, Proč a Čeľovce.
Alex Král

Alex Král (* 19. máj 1998, Košice) je český profesionálny futbalista, ktorý aktuálne hrá ako obranný záložník v Bundeslige za klub Union Berlín. V minulosti hral aj v Premier League za klub West Ham United a v ruskej najvyššej súťaži za klub Spartak Moskva. Je taktiež hráčom futbalovej reprezentácie Česka.
Mládežnícke kluby.
Narodil sa na Slovensku, no Králová rodina sa presťahovala do časti Štýřice v Brne ešte keď bol dieťa. Už vo veku šiestich rokov začal hrať futbal v klube SK Moravská Slavia Brno. Neskôr sa v deviatich rokoch sa pripojil k klubu Zbrojovka Brno. V štrnástich rokoch bol naverbovaný do Slavie Praha, kvôli čomu sa tam presťahoval a pokračoval vo svojom pôsobení.
Klubová kariéra.
Najvyššiu českú súťaž začal hrať v roku 2017 za FK Teplice. V januári 2019 podpísal štvorročný kontrakt a prestúpil do Slavie Praha, kde vymenil pôvodnú pozíciu stopéra za stred zálohy a po ôsmich mesiacoch v klube prestúpil ako druhý najdrahší hráč histórie z českej ligy do Spartaku Moskva. Päťročný kontrakt podpísal 1. septembra 2019. Je univerzálnym hráčom, ktorý na vysokej úrovni zvláda obrannú aj útočnú činnosť.
Dňa 31. augusta 2021 sa Král pripojil k anglickému klubu West Ham United na sezónne hosťovanie s možnosťou trvalej zmluvy. Debutoval 22. septembra víťazstvom 1:0 proti Manchestru United v EFL Cupe na štadióne Old Trafford. Jeho ligový debut nasledoval, keď 28. decembra 2021 nastúpil ako náhradník pri výhre 4:1 nad Watfordom.
V sezóne 2022/23 hral v Bundeslige za tím Schalke 04. V sezóne 2023/23 pôsobí v bundesligovom klube Union Berlín.
Reprezentačná kariéra.
S Českou futbalovou reprezentáciou do 19 rokov postúpil do semifinále majstrovstiev Európy vo futbale hráčov do 19 rokov roku 2017, na týchto majstrovstvách bol zvolený do all-stars tímu turnaja. V českej seniorskej reprezentácii debutoval 26. marca 2019 v Prahe na priateľskom zápase proti brazílskej reprezentácii, proti ktorej Česi prehrali 1:3.
V marci 2021 bol nominovaný na stretnutie zahajujúce kvalifikáciu na MS 2022. Kvôli zraneniu zo zápasu v ruskej lige proti Uralu Jekaterinburg, ale z nominácie vypadol.
Góly.
"Skóre a výsledky uvádzajú ako prvé gólovú bilanciu Česka."
Vyznamenania.
Slavia Praha
Individuálne
Xenofilos

Xenofilos () môže byť:
Rímskokatolická farnosť sv. Alojza Gonzágu v Podhoranoch

Rímskokatolícka farnosť sv. Alojza Gonzagu v obci Podhorany patrí do dekanátu Prešov - mesto a Košickej arcidiecézy. Založená bola 1. júla 1997.
Dejiny farnosti.
Farnosť Podhorany tvoria obce Podhorany a jej filiálky Šarišská Trstená a Chmeľovec. Pred vznikom farnosti 1. júla 1997 všetky tri obce patrili takmer 200 rokov pod farnosť Narodenia Panny Márie v Pušovciach. Pred rokom 1810 patrili do farnosť sv. Šimona a Júdu v Tulčíku.
Správcovia farnosti.
"Kňazi pôsobiaci vo farnosti Podhorany of jej vzniku:"
Kňazi a rehoľníci z farnosti.
Kňazi z obce Šarišská Trstená:
Kňazi z obce Chmeľovec:
Cintoríny vo farnosti.
Vo farnosti sú štyri cintoríny:
Čelová dutina

Čelová dutina () je párová dutina, ktorá je jedna zo štyroch prínosových dutín pod obočným oblúkom. Vyznačuje sa vejárovitým a štrbinovým tvarom. Čelovú dutinu rozdeľuje priehradka čelových dutín ().
Štruktúra.
Dutina sa nachádza pod čistinkou a jej ústie otvor čelovej dutiny prebieha do nosovej dutiny. Čelové dutiny sú len zriedka symetrické a často sa v nich vyskytujú prídavné, čiastočne neúplné kostné hrany. Priemerné rozmery čelovej dutiny sú nasledovné: výška 28 mm, šírka 24 mm, hĺbka 20 mm, čo vytvára priestor 6 – 7 ml. Šanca na hypopláziu sa pohybuje od 2 do 35 %.
Vývoj.
Čelová dutina pri narodení novorodenca nie je prítomná. Pozorovať ju možno až v 1. roku života, pričom v 2. roku už dosahuje priemernú veľkosť 5x4x3 mm. Jej rýchly vývoj sa začína v 7. rokoch a trvá do 25. roku života, keď dosiahne svoju konečnú veľkosť a tvar. Čelové dutiny nie sú prítomné približne pri 5 % populácie.
Věra Kubánková

Věra Kubánková (* 22. júl 1924, Košice – † 13. apríl 2016, Praha) bola česká herečka, dabérka a vysokoškolská pedagogička. Na udeľovaní Cien Thálie v roku 2006 bola ocenená za celoživotné dielo v kategórii "divadlo". V 60. a 70. rokoch pôsobila v Divadle za branou. Pôsobila aj na javisku v mestách ako Jihlava a Zlín, no väčšina jej vystúpení sa konala v Prahe.
Životopis.
Štúdium a pôsobenie.
Narodila sa českým rodičom na Slovensku. Rodina sa vrátila do Čiech, do Hradca Králové, kde Kubánková vyštudovala gymnázium. Za okupácie pracovala v továrni na plynové masky. Jej herecká dráha preto začala až po oslobodení. Po absolutóriu Štátneho konzervatória v Brne (1948) začínala v Horáckom divadle v Jihlave. V rokoch 1950 – 1952 pôsobila v Divadle pracujúcich v Gottwaldove/Zlíne. Od roku 1952 hrala v Realistickom divadle Zdeňka Nejedlého na Smíchove (dnešné Švandovo divadlo) pod vedením riaditeľa a režiséra Karla Palouša. Tu pôsobila až do sezóny 1966/1967. V období 1966/1967–1972 pôsobila v legendárnom Krejčovom "Divadle Za bránou". Hrala ako "Olga" v Čechovovej dráme "Tri sestry" a "Máriu Soderiniovú" v "Lorenzaccio". Po násilnom rozpustení Divadla Za bránou v roku 1972 sa v čase normalizácie vrátila späť do Realistického divadla, kde zostala až do roku 1990. Potom, čo Krejča obnovil svoje divadlo začiatkom 90. rokov, stala sa v rokoch 1991 – 1994 členkou "Divadla Za bránou II."
Ďalšia činnosť.
V rokoch 1993 – 1995 vyučovala na Divadelnej fakulte Akadémie múzických umení v Prahe. Významného uplatnenia sa dočkala aj v televízii a rozhlase. V rokoch 1959 až 2016 sa objavila vo viac ako 70 českých filmoch, predovšetkým vo vedľajších rolách. Od roku 1977 až do roku 2015 taktiež hrala v rade českých televíznych seriálov. V Česko-slovenskom rozhlase nahovorila nedeľné rozprávky.
Manželia.
Bola dvakrát vydatá. Prvýkrát za rozhlasového režiséra Karla Weinlicha, druhýkrát za herca a režiséra Emila Kaderávka (1926 – 1991).
Novokaledónske národné futbalové mužstvo

Novokaledónske národné futbalové mužstvo reprezentuje Novú Kaledóniu na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Oceánsky pohár národov. Najväčší úspech na Oceánskom pohári národov sú dve druhé miesta v roku 2008 a 2012.
Vinylová skupina

Vinylová skupina označuje funkčnú skupinu, ktorej vzorec je –HC=C2H. Je to skupina odvodená od molekuly etylénu (eténu), z ktorej bol odštiepený jeden atóm vodíka. Takisto sa označuje ako vinyl alebo etenyl (skratka Vi). Tento názov sa používa i pre zlúčeniny, ktoré obsahujú túto skupinu, teda majú vzorec R−CH=CH2, kde R je nejaká iná skupina atómov.
Jeden z priemyslovo významných príkladov je vinylchlorid, ktorý je prekurzorom pre PVC, plast bežne známy ako vinyl.
Vinylová skupina je jednou z alkénylových funkčných skupín. V uhlíkovej kostre sa sp2-hybridizované uhlíky alebo pozície často označujú ako vinylové. Alyly, akryláty a styrény obsahujú vinylovú skupinu. 
Vinylové polyméry.
Vinylové skupiny môžu polymerizovať v prítomnosti radikálových iniciátorov alebo katalyzátorov, čím vznikajú vinylové polyméry. Tieto polyméry neobsahujú vinylové skupiny, namiesto toho sú nastýtené. V tabuľke nižšie sú uvedené príklady niekoľkých vinylových polymérov.
Reaktivita.
Vinylové deriváty sú alkény. Ak sú aktivované susednou skupinou, zvýšená polarizácia väzby spôsobuje charakteristickú reaktivitu:
Vinylové organokovové zlúčeniny, napríklad vinyllítium a vinyltributylcín, sa účastnia párovacích reakcií, napríklad Negišiho párovania.
Etymológia.
Pôvod slova "vinyl" je v latinskom "vinum", „víno“, a gréckom "hylos", „hmota“ alebo „materiál“, kvôli jeho vzťahu s etanolom. Názov vinyl prvýkrát použil nemecký chemik Hermann Kolbe v roku 1851.
Vojenský objekt

Vojenský objekt je objekt, ktorý slúži na ubytovanie, výcvik a zabezpečenie úloh ozbrojených síl. V právnom poriadku Slovenskej republiky je definovaný napr. v § 2 ods. 6 písm. j) zákona č. 314/2001 Z. z. o ochrane pred požiarmi v znení neskorších predpisov ako "„objekt vo vojenskom obvode, v priestoroch a zariadeniach ozbrojených síl Slovenskej republiky "[...]", v priestoroch a zariadeniach Ministerstva obrany Slovenskej republiky a v priestoroch právnických osôb patriacich do pôsobnosti Ministerstva obrany Slovenskej republiky“".
Krátka mluvnica slovenská

Krátka mluvnica slovenská je kodifikačná príručka z roku 1852. Predstavuje základ jazykového zjednotenia Slovákov. Ide o prvú kolektívne schválenú príručku spisovného slovenského jazyka, prostredníctvom ktorej sa uskutočnila hodžovsko-hattalovská reforma. Cieľom tejto reformy bolo nahradiť Štúrov fonetický pravopis historickým a etymologickým, aký mala zo slovanských jazykov čeština, poľština i ruština a tým zmierniť prevrat v spisovnom jazyku. Martin Hattala v nej opísal novú kodifikáciu spisovnej slovenčiny. Pozornosť sa venuje hláskosloviu či morfológii jazyka.
Zakázané

Zakázané je potok v nitrianskom regióne na území obcí Žitavce v okrese Nitra a Michal nad Žitavou v okrese Nové Zámky v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská pahorkatina v geomorfologickom podcelku Žitavská niva. Je pravostranným prítokom Žitavy a má dĺžku . Je vodným tokom V. rádu.
Prameň.
Pramení v juhozápadnej časti územia obce Žitavce v v juhozápadnej časti poľnohospodárskeho extravilánu v blízkosti vinice "Žitavský vrch".
Opis toku.
Od prameňa tečie severozápadným smerom cez poľnohospodársky extravilán, väčšinu svojho toku preteká cez územie obce Žitavce, preteká cez pole "Kamenisté", v podteká cestu spájajúcu obec Žitavce s obcou Maňa, mení smer na západ, v opúšťa územie obce Žitavce, iba záverečných 100 m svojho toku tečie cez územie obce Michal nad Žitavou a ústi v do Žitavy ako jej ľavostranný prítok.
Vodný tok "Zakázané" nemá významnejší prítok.
Pôvod názvu.
Motivantom názvu vodného toku "Zakázané" na území obcí Žitavce a Michal nad Žitavou v období pomenovacieho procesu bola "ochrana vlastníctva osobitne atraktívnej poľnohospodárskej plodiny – veľkej extravilánovej vinice z pohľadu pomenovateľa". Prídavné meno "Zakázané" bolo prenesené na pomenovanie hydronyma, čím bolo utvorené jednoslovné hydronymum v podobe "Zakázané" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku "Zakázané" bol štandardizovaný v roku 1978. K marcu 2022 je v priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum "Zakázané" jedinečné.
Referencie.
Karel Čurda

Karel Čurda (* 10. október 1911, Stará Hlína u Třeboně† 29. apríl 1947, Praha) bol československý vojak, účastník odboja počas druhej svetovej vojny, kolaborant, ktorý mal podiel na odhalení úkrytu parašutistov z výsadku Antropoid. Po vojne bol odsúdený a obesený.
Mladosť a začiatky vojenskej služby.
Karel Čurda bol najmladším synom robotníka Františka Čurdu. Mal ďalších 5 súrodencov. Základnú školu navštevoval v Nové Hlíně. Po vyštudovaní pracoval ako robotník. V roku 1933 nastúpil na základnú vojenskú službu v Jindřichově Hradci, ktorú absolvoval v roku 1935. Po tejto prezenčnej službe ostal aj naďalej pôsobiť v československej armáde a 8. júna 1938 sa stal dozorcom finančnej stráže v Lošově u Olomouce. Na začiatku nemeckej okupácie, v júni 1939, utiekol z Čiech cez Poľsko do Francúzska, kde konal službu od septembra 1939 v československej zahraničnej armáde – v 10. rote 1. pešieho pluku. V roku 1940 bol povýšený na rotného. Priamych bojov na fronte sa nezúčastnil.
Anglicko a výsadková činnosť.
Po dobytí Francúzska bol evakuovaný do Veľkej Británie, kde absolvoval špeciálny paradesantný výcvik. Bol zaradený do operácie OUT DISTANCE spolu s Adolfom Opálkom a Ivanom Kolaříkom. 27. marca 1942 boli títo parašutisti vysadení na území Protektorátu Čechy a Morava u Ořechova v blízkosti Telča. Mali sa pripojiť k skupine SILVER A. Skupina sa však rozdelila a Karel Čurda, zrejme, prebýval istý čas u svojej matky na Třeboňsku a niekoľkokrát navštívil aj svoju snúbenicu v Kolíne. Následne sa dostal do Prahy, kde sa spojil s ostatnými parašutistami. Ich pôvodným cieľom bolo pravdepodobne bombardovanie plzeňskej Škodovky, o čo sa aj pokúsili dvakrát, avšak neúspešne. Karel Čurda sa týchto akcií však nezúčastnil.
Atentát na Heydricha.
Po atentáte na Reinhaidra Heydricha, ktorý podnikli jeho spolubojovníci – Jozef Gabčík a Jan Kubiš, Karel Čurda odišiel z Prahy ku svojej matke. Nevydržal však psychický teror, ktorý sa v Protektoráte odohrával a po vypálení Lidíc sa rozhodol pre zradu. 13. júna 1942 najskôr odoslal anonymné udanie na žandársku stanicu do Benešova, v ktorom označil J. Gabčíka a J. Kubiša za páchateľov atentátu. Po nedostavení reakcie sa Čurda 16. júna sám prihlásil na gestape v Petschkovom paláci v Prahe, kde vyzradil mená všetkých spolupracovníkov odboja. Pokúsil sa otráviť kyanidom draselným, v čom mu ale vyšetrovatelia zabránili. Nacisti sa po tejto zrade a prostredníctvom ďalších brutálnych vypočúvaní dostali aj do úkrytu parašutistov v kostole sv. Cyrila a Metoda v Prahe. Po dobytí tohto kostola K. Čurda identifikoval padnutých atentátnikov a odbojárov.
Život po atentáte a smrť.
Za odmenu získal pol milióna korún, byt v Prahe, zmenil si meno na Karel Jerhot a oženil sa s Nemkou Máriou Bauerovou. Mal syna Karla. Pracoval naďalej ako agent gestapa. V máji 1945 sa neúspešne pokúsil o útek do Ameriky. Po vojne bol zatknutý, odsúdený na trest smrti a 27. apríla 1947 obesený v Pankráckej väznici.
Virilista

Virilista je nevolený člen zboru s virilným (osobným) hlasom. Napr. v Uhorsku išlo o osobu, ktorá získala členstvo v zastupiteľskom orgáne na základe toho, že platila vysoké dane.
Stratón (syn Xenofila)

Stratón () bol starogrécky sochár.
Stratón, syn sochára Xenofila z Argu, bol podľa Pausania spoluautorom sôch zhotovených pre argejský chrám boha Asklépia: "„Najznamenitejší Asklépieion v Argu uchováva až po moje časy sediaceho Asklépia z bieleho mramoru a vedľa neho stojí Hygieia. Sedia tu tiež tvorcovia týchto sôch, Xenofilos a Stratón.“" Našlo sa niekoľko podstavcov zo sôch, ktoré sú signované obomi argejskými umelcami (otca a syna). Obdobie ich spolupráce sa datuje na koniec 2. stor. pred Kr. alebo na začiatok 1. stor. pred Kr.
Kaviár (rozlišovacia stránka)

Kaviár môže byť:
Šobov

Šobov () je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží približne severozápadne od centra Banskej Štiavnice. 
Poloha.
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hodrušská hornatina. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Štiavnica a na katastrálnom území mesta Banská Štiavnica. Najbližším sídlom je na južnom úpätí ležiaca Banská Štiavnica. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.
Opis.
Šobov je súčasťou hrebeňa, ktorý je pozostatkom rozrušenej kaldery a tvorí najvyššiu časť pohoria. Vedie od vrchu Tanád () cez Paradajs () severným smerom na Studený vrch (). Západne susedí Cukmantel () a Hadová (), južne Paradajs a Vtáčnik (), východne Anderloch () a severne Studený vrch a Bujačia (). Východné a severné svahy odvodňuje Beliansky potok, západné Vyhniansky potok, oba smerujúce do rieky Hron, z južných svahov vodu odvádza Štiavnica v povodí rieky Ipeľ. Na západnom úpätí je vybudované Štiavnické jazero (tajch Rozgrund), na južnom Vodárenský tajch. Na vrchol nevedie značený chodník, no západným úbočím vedie traverzom chodník na rázc. Červená studňa.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Blízke svahy však pokrývajú horské lúky, odkiaľ je možné vidieť okolité vrchy Štiavnických vrchov, z vhodných lokalít pri dobrých podmienkach tiež Pohronský Inovec, Vtáčnik, Kremnické vrchy, Nízke Tatry, Poľanu a Javorie.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, no na juhozápadnom úpätí sa v sedle Červená studňa nachádza významná križovatka značených trás, odkiaľ vedie červený chodník západným úbočím Šobova.
Národné futbalové mužstvo Papuy-Novej Guiney

Národné futbalové mužstvo Papuy Novej Guiney reprezentuje Papuu-Novú Guineu na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Oceánsky pohár národov. Na Oceánskom pohári národov sa predstavili štyrikrát ich najväčší úspech je druhé miesto na Oceánskom pohári národov 2016.
Hrebenačka pásavá

Hrebenačka pásavá ("Gymnocephalus schraetser") je druh ryby z čeľade ostriežovité ("Percidae").
Žije iba v povodí Dunaja a v Bulharsku v rieke Kamčija. Na území Slovenska v dolných tokoch väčších riek.
Pozdĺž tela má 3 až 4 tmavé pásiky. Dožíva sa do 15 rokov.
Žije v tečúcich vodách. Neresí sa od apríla do mája, uprednostňuje štrkové dno, ikry neochraňuje ale pripevňuje na kamene. Dorastá do 25 cm. Larvy sa živia bentosom a dospelé mäkkýšmi ale aj ikrami a mlaďou iných druhov.
Národné futbalové mužstvo Šalamúnových ostrovov

Národné futbalové mužstvo Šalamúnových ostrovov reprezentuje Šalamúnove ostrovy na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Oceánsky pohár národov. Na Oceánskom pohári národov sa predstavili sedemkrát. Ich najväčší úspech je druhé miesto v roku 2004. Po Novom Zélande sú Šalamúnove ostrovy najvyššie postavený tím z OFC v rebríčku FIFA (137. miesto).
Hrúz Kesslerov

Hrúz Kesslerov ("Romanogobio kesslerii") je druh ryby z čeľade kaprovité ("Cyprinidae").
Žije v povodí riek Dnester, Dunaj a Visla. Na území Slovenska žije v povodí Tisy (Laborec, Ondava, Hornád, Topľa), Váhu (Kysuca, Váh, Čierna Orava), Dunaja a Hrona.
Má dva fúziky siahajúce k zadnému okraju oka. Na boku má rad dvojitých škvŕn.
Dožíva sa 5 rokov a dorastá do 11 cm.
Žije v tečúcich vodách. Neresí sa od mája do septembra, uprednostňuje štrkové a piesočnaté dno, ikry neochraňuje.
Nebezpečný odpad

Nebezpečný odpad (N) je odpad, ktorý svojimi vlastnosťami predstavuje ohrozenie verejného zdravia a životného prostredia.
Patria sem odpady produkované niektorými priemyselnými odvetviami, rádioaktívny odpad, odpad z bitúnkov, kafilérií, nemocníc a iné. Každý druh nebezpečného odpadu má špecifický kód nebezpečných vlastností podľa katalógu odpadov. Tieto odpady sa musia likvidovať v súlade s platnou legislatívou a za pomoci špecifických postupov.
Nebezpečné vlastnosti.
Každému nebezpečnému odpadu sa priradí kód nebezpečnej vlastnosti podľa Prílohy č.2 vyhlášky č. 365/2015 Z.z
Nakladanie s nebezpečným odpadom.
Pri vzniku nebezpečného odpadu, je potrebné zabezpečiť správne nakladanie s týmto odpadom.
O druhu, množstve a spôsobe nakladania sa vedie evidencia na tlačive "„Evidenčný list odpadu“". Evidencia sa vedie priebežne, tak ako odpad vzniká, minimálne raz za mesiac.
Pre skladovanie odpadov platí všeobecná zásada, možnosť skladovania po dobu 1 roka. Po tomto období je nutné ich zneškodnenie alebo zhodnotenie, pred ktorým je potrebné zabezpečiť vykonanie analytickej kontroly. Nebezpečné odpady sa zneškodňujú prednostne pred ostatnými odpadmi. Pre niektoré druhy nebezpečných odpadov, vhodné na zneškodnenie skládkovaním platia podmienky zabezpečenia ich úpravy na zníženie ich nebezpečnosti (stabilizácia), objemu alebo hmotnosti (lisovanie, drvenie, atď.). Prevádzkovateľ skládky odpadov na nebezpečný odpad je povinný vypracovať havarijný plán.
Nebezpečný odpad na Slovensku.
Produkcia nebezpečného odpadu na Slovensku je v súčasnosti približne 400 000 ton ročne. Existuje tu jediná priemyselná spaľovňa na nebezpečný odpad pri Dusle (Šaľa) s kapacitou približne 10 000 ton za rok. Tá je každý rok plne vyťažená. Nebezpečné odpady z domácností preto často končia v komunálnom odpade alebo na čiernych skládkach.
Skládky nebezpečného odpadu na Slovensku:
Únia podnikových právnikov SR

Únia podnikových právnikov SR (UPP SR) je dobrovoľné, apolitické, neziskové a odborné združenie fyzických osôb a právnických osôb, založené za účelom presadzovania záujmov zamestnávateľov, presadzovania a ochrany profesijných záujmov členov, podpory ich odborného vzdelávania, zastupovania členov pri jednaní so štátnymi a neštátnymi organizáciami za účelom posilnenia spoločenského vplyvu podnikových právnikov v občianskej spoločnosti.
UPP SR je zriadená podľa zákona č. 83/1990 Zb. o združovaní občanov v znení neskorších právnych predpisov.
Predsedom UPP SR je JUDr. Marián Cesnek. Tajomníkom JUDr. Lucia Čabová, LL.M.
Cieľ činnosti.
Cieľom činnosti UPP SR je:
Členstvo.
O členstvo v UPP SR môže požiadať každá fyzická a právnická osoba, ktorá prejaví záujem o naplnenie cieľov UPP SR a splní podmienky členstva. Členstvo vzniká vyplnením písomnej prihlášky, zaslaním prihlášky poštou alebo prostredníctvom e-mailu tajomníkovi UPP SR a uhradením členského príspevku.
Výška členského príspevku pre individuálneho člena predstavuje 15 Eur a pre kolektívneho člena najmenej 200 Eur.
Orgány UPP SR.
UPP SR má tieto orgány:
Rudo Prekop

Rudo Prekop (* 13. apríl 1959, Košice) je slovenský fotograf pôsobiaci v Česku a na Slovensku. Vyštudoval Strednú umeleckú a priemyselnú školu v Košiciach, obor užitej fotografie. V roku 1986 ukončil štúdium na FAMU u profesora Jána Šmoka. Pracoval ako asistent kamery v Krátkom filme Praha a v rokoch 1986 – 2002 bol fotografom na voľnej nohe. Od roku 2002 pôsobí ako vedúci štúdiového ateliéru na FAMU v Prahe. Spolu s Vasilom Stankem, Tonom Stanom, Kamilom Vargom, Mirom Švolíkom a Petrom Župníkom patrí medzi takzvanú slovenskú novú vlnu.
Na katedre umenia Technickej univerzity v Košiciach založil ateliér fotografie, kde v období rokov 2011 – 2013 aj vyučoval. Je spoluautorom aj realizátorom pôvodnej koncepcie a výtvarného riešenia Múzea Andyho Warhola v Medzilaborciach.
Fotografovanie.
Väčšinou fotografuje na čiernobiely štvorcový formát. Má záujem o symboliku zátišia, ktorú môžeme vidieť napríklad v jeho cykloch "Pocty", "Pomníky", "Květiny" a "Hrdinové". Kompozíciu si pripravuje veľmi poctivo. Okolo vybraného zátišia zvykne chodiť dni, týždne aj mesiace, až keď nájde tú správnu "čerešničku na torte", začne exponovať. Vo svojich prácach sa vyskytuje postmoderná estetika. Svoje "mikrosvety" zostavuje z nájdených predmetov podobne ako to robí František Skála. Okúzluje ho, keď opäť odložené objekty pôvodných vlastníkov opäť "ožijú". Z predmetov vytvára rôzne oltáre a pomníky. Na surrealizmus nadväzuje tak, že spája nespojiteľné – zdanlivo odlišné predmety vie spojiť do jedného celku podobne ako Vratislav Effenberger. Nepokračuje v tvorbe Josefa Sudka alebo Svobodu, ale skôr Evy Fukovej alebo Emily Medkovej. Najviac u ňho vidieť podobnosť s dielami Evy a Jana Švankmajerových.
Citáty.
Jan Samec z karlovarskej galérie o Rudovi Prokopovi povedal nasledovné:
Tebe

Tebe je deviaty štúdiový album slovenskej hudobnej skupiny Hex. V roku 2017 ho vydalo hudobné vydavateľstvo Clockwise.
Album s jedenástimi nahrávkami vyšiel v podobe dizajnovej knižky, ktorej stránky obsahujú fotografie od Braňa Šimončíka, texty skladieb a poviedku od Štefana Chrappu (Pištu Vandala), v ktorej hrajú hlavnú úlohu piesne kapely.
Tongské národné futbalové mužstvo

Tongské národné futbalové mužstvo reprezentuje Tongu na medzinárodných futbalových akciách, ako sú Majstrovstvá sveta a Oceánsky pohár národov. Tonga sa nikdy nekvalifikovala na Majstrovstvá sveta ani na Oceánsky pohár národov. V rebríčku FIFA im patrí 199. miesto.
Vanuatské národné futbalové mužstvo

Vanuatské národné futbalové mužstvo reprezentuje Vanuatu na medzinárodných futbalových akciách ako sú Majstrovstvá sveta a Oceánsky pohár národov. Ich najväčší úspech na Oceánskom pohári národov je štvrté miesto v rokoch 1973, 2000, 2002 a 2008. V rebríčku FIFA im patrí 166. miesto.
Xenofilos (syn Stratóna)

Xenofilos () bol starogrécky sochár.
Xenofilos, syn Stratóna, bol sochár z Argu, ktorý bol podľa Pausania so Stratónom autorom sôch v argejskom chráme boha Asklépia: "„Najznamenitejší Asklépieion v Argu uchováva až po moje časy sediaceho Asklépia z bieleho mramoru a vedľa neho stojí Hygieia. Sedia tu tiež tvorcovia týchto sôch, Xenofilos a Stratón.“" Zo sochárskej tvorby tohto umelca sa nezachovalo nič, ale našiel sa jeho menom signovaný podstavec zo sochy a tiež niekoľko podstavcov signovaných i menom jeho syna (spoluautorstvo otca a syna). Obdobie ich spolupráce sa datuje na koniec 2. stor. pred Kr. alebo na začiatok 1. stor. pred Kr.
Annely Ojastuová

Annely Ojastuová (; * 10. august 1960, Tartu) je estónska atlétka. Na Letných paralympijských hrách 1992 v Barcelone vyhrala striebornú medailu v behu na 100 metrov kategórie TS4. Na Letných paralympijských hrách 1996 v Atlante vyhrala zlatú medailu v behu na 100 metrov kategórie T42–46 a dve strieborné medaily v behu na 100 metrov T42–46 a skok do diaľky F42–46.
Ojastuová je dcérou atlétov, jej rodičia boli: Eino Ojastu a Linda Ojastuová (rod. Keppová). Jej mladší brat Aivar bol tiež úspešný atlét.
Mikuláš Buteán

Dr. Mikuláš Buteán (; * 17. december 1888, Beiuș† ?) bol rumunský lekár.
Narodil sa v rodine Jána Buteána, riaditeľa gymnázia v meste Beiuș v Bihárskej župe (dnes Biharská župa v Rumunsku). V roku 1903 zmaturoval na gréckokatolíckom gymnáziu vo svojom rodisku a nastúpil na štúdium medicíny na Kráľovskú maďarskú univerzitu Františka Jozefa v Kluži. Prvé tri semestre absolvoval v Kluži, štvrtý vo Viedni, piaty až šiesty v Budapešti, siedmy a ôsmy v Grazi a posledné dva semestre v Budapešti, kde 28. novembra 1908 zavŕšil svoje štúdium a získal titul doktora.
Do roku 1913 pôsobil ako sekundárny lekár. V roku 1915 je zaznamenaná jeho činnosť lekára 34. pešieho pluku umiestneného v Košiciach. V roku 1919 sa odsťahoval do Temešváru v rodnej Bihárskej župe.
Studený vrch (vrch v Štiavnických vrchoch)

Studený vrch () je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad osadou Jergištôlňa, približne severne od centra Banskej Štiavnice. 
Poloha.
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hodrušská hornatina. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Štiavnica a na katastrálnom území mesta Banská Štiavnica. Najbližším sídlom je na juhovýchodnom úpätí ležiaca osada Jergištôlňa (Banská Štiavnica), východným smerom leží Podhorie, severozápadne Repište a západne osada Banky (Banská Štiavnica). Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.
Opis.
Studený vrch je súčasťou hrebeňa, ktorý je pozostatkom rozrušenej kaldery a tvorí najvyššiu časť pohoria. Vedie od vrchu Tanád () cez Paradajs () a Šobov () severným smerom na Bujačiu (). Západne susedí Zlatý vrch () a Hojan (), južne Šobov () a Paradajs (), východne Anderloch () a Vtáčnik () a severne Bujačia (). Masív patrí do povodia Hrona; východné a severné svahy odvodňuje potok Teplá, západné Vyhniansky potok a južné Beliansky potok. Na vrchol nevedie značený chodník, no západným úbočím vedie traverzom chodník na rázc. Červená studňa.
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý prechádza do horských lúk. Z vhodných miest je tak možné vidieť okolité vrchy Štiavnických vrchov, pri dobrých podmienkach tiež Pohronský Inovec, Vtáčnik, Kremnické vrchy, Nízke Tatry, Poľanu a Javorie.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, no na juhozápadnom úpätí sa v Sedle Pod Studeným vrchom križuje a značka, obe vedúce úbočím vrchu.
Čelový šev

Čelový šev (iné názvy: čelová sutúra, metopický šev, metopická sutúra; lat. "sutura frontalis" alebo "sutura metopica" [ z gréc. metópon - doslova: čelo]) je väzivový typ spojenia, ktorý rozdeľuje v stredovej čiare u novorodenca čelovú kosť na dve polovice. Nachádza sa medzi nosovou a čelovou kosťou. Tento šev začína zanikať na konci prvého roku života a do dvoch rokov úplne zanikne, pričom po zániku ostáva stopa šva v oblasti čistinky. Čelový šev pretrváva u 5-8 % populácie, tento jav sa nazýva metopizmus ("sutura frontalis persistens").
Islamista

Islamista môže byť:
Hadová (vrch v Štiavnických vrchoch)

Hadová () je vrch v Štiavnických vrchoch. Leží nad osadou Banky, približne (severo)západne od centra Banskej Štiavnice. 
Poloha.
Masív sa nachádza v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Hodrušská hornatina. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Banská Štiavnica a na katastrálnom území mesta Banská Štiavnica. Najbližším sídlom je na severovýchodnom úpätí ležiaca osada Banky, severozápadne ležia Vyhne, juhozápadne Banská Hodruša a juhovýchodne sa nachádza mesto Banská Štiavnica. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.
Opis.
Hadová je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie od vrchu Paradajs () západným smerom na Končiar (). Niektoré zdroje uvádzajú pod týmto názvom východnejšie situovaný, vyšší () vrch Budárka. Západným smerom sa nachádza Malý Kerling (), Banský vrch () a Končiar (), severným Kýzová () a Zlatý vrch (), východným Hojan (), Studený vrch (), Cukmantel () a Budárka () a južným Kanderka () a Kamenný závoz (). Oblasť patrí do povodia Hrona, kam vodu zo severnej časti masívu odvádza Vyhniansky potok a z južnej Hodrušský potok. Na vrchol nevedie značený chodník, no južným smerom vedie traverzom chodník na rázc. Červená studňa.
Výhľady.
Vrcholová časť je pokrytá menšími fragmentami lesa, preto umožňuje takmer kruhový rozhľad. Ponúka výhľad najmä na okolité vrchy Štiavnických vrchov, pri vhodných podmienkach vidieť tiež Pohronský Inovec, Vtáčnik, Kremnické vrchy, Malú Fatru, Nízke Tatry a Poľanu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, no južným úbočím vedie chodník z rázcestia Červená studňa na Rumplovskú.
Oceánsky pohár národov 2000

Oceánsky pohár národov 2000 bol piatym ročníkom Oceánskeho pohára národov medzinárodného futbalového turnaja pre národné tímy pod hlavičkou OFC. Finálový turnaj sa hral na Tahiti a hral sa od 19. do 28. júla 2000. Na turnaji hralo šesť tímov. a sa automaticky kvalifikovali na turnaj. Vanuatu a sa na turnaj kvalifikovali cez Melanézsky pohár. a sa na turnaj kvalifikovali cez Polynézsky pohár. Pôvodne sa z Melanézskeho pohára kvalifikovali ale kvôli prevratu v krajine účasť vzdali a nahradili ich Vanuatu.
Víťazom turnaja sa stala , ktorá vo finále zdolala 2:0.
Mihuľa ukrajinská

Mihuľa ukrajinská ("Eudontomyzon mariae") je druh mihule z čeľade mihuľovité ("Petromyzontidae").
Vyskytuje sa v brakických a sladkovodných oblastiach európskeho úmoria Jadranského, Egejského, Čierneho a Baltského mora a v Ázijských čiernomorských prítokoch. Rozšírená je hlavne v horských a podhorských tokoch so štrkovým dnom.
Na Slovensku sa vyskytuje v Dunaji a jeho prítokoch (okrem Tisy).
Je neparazitická. Dorastá do 12 až 22 cm. Po prezimovaní tiahne v húfoch na vyššie položené neresiská. Mihule žijú spolu 4 až 6 rokov, potom v druhej polovici roka metamorfujú na dospelé a až do jari žijú solitérne a neprijímajú potravu.
Punch (časopis)

Punch bol britský ilustrovaný humoristický týždenník, ktorý vychádzal od 17. júla roku 1841 do roku 1992. Bol obnovený v septembri roku 1996, ale pre nízky počet predplatiteľov a malý záujem čitateľov definitívne zanikol v roku 2002.
História.
Britský ilustrovaný týždenník „Punch, or The London Charivari“, aký bol celý jeho názov, bol založený novinárom Henrym Mayhewom (1812 1887) a drevorytcom Ebenezerom Landellsom (1808 1860) v júli roku 1841, a to s počiatočným kapitálom 25 libier šterlingov. Jeho názov bol čiastočne prebraný z francúzskych novín „Le Charivari“, ktoré vydával novinár Charles Philipon. Slovo „Punch“ v angličtine označovalo bábku „Gašparka“, ktorá bola používaná pri pouličnom divadle (často ako dvojica bábok „Punch and Judy“). Ešte v roku 1841 sa vydávanie časopisu dostalo pod kontrolu londýnskeho vydavateľstva Bradbury &amp; Evans.
Obsahom týždenníka boli články o politických, spoločenských a kultúrnych udalostiach v Anglicku (prípadne Veľkej Británii), ktoré však mali skôr kriticko-satirický obsah. Jeho prvotnú vizuálnu podobu vytvoril grafik Archibald Henning, podoba obálky sa však v prvých ročníkoch často menila. Trvalejší „vizuál“ časopisu vytvoril až v roku 1849 grafik Richard Doyle (1824 1883). Časopis sa preslávil tým, že od počiatku v ňom boli publikované kreslené karikatúry (dominantne čierno-biele, až od 2. polovice 20. storočia farebné), pre ktoré vznikol práve na stránkach časopisu termín „cartoon“, ktorý sa v angličtine pre pomenovanie kreslených karikatúr ujal. Karikatúry pre Punch vytvárali známi doboví karikaturisti, ako napríklad John Leech (1817 1864) alebo neskôr John Tenniel (1820 1914).
Na stránkach Punch-u publikovali aj významnejší spisovatelia ako William Makepeace Thackeray alebo Charles Dickens. Časopis bol najpopulárnejší v 40-tych a 50-tych rokoch 19. storočia, ale značnú čítanosť mal po celú druhú polovicu 19. storočia. Od 50-tych rokov 20. storočia jeho obľuba klesala a napokon v roku 1992 prestal časopis vychádzať. V Roku 1996 ho oživil mediálny magnát Mohamed Al-Fayed, ale časopis bol stratový, takže v máji 2002 napokon zanikol úplne.