burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kallyntéria

 
Kallyntéria () bola staroveká aténska slávnosť, oslavovaná zrejme 24. dňa atického mesiaca thargelión. Počas tohto sviatku sa konalo jarné upratovanie v chráme Athény a pravdepodobne sa vymenil aj olej v lampe "„večného ohňa“", ktorý tam horel.
Kallyntéria bola aténska slávnosť, oslavovaná na počesť bohyne Atény, ktorá úzko súvisela s Plyntériou. Učenci sa rozchádzajú v tom, či sa Kallyntéria oslavovala pred alebo po Plyntérii. Podľa J. Mansfielda a S. Hornblowera sa táto slávnosť konala o niečo skôr, možno 22. thargelióna, kým Ch. Sourvinou-Inwoodová a N. Robertson predpokladajú, že sa konala bezprostredne po Plyntérii, možno 28. thargelióna. Byzantský učenec Fotios uvádza, že tu išlo o dve slávnosti (obsahovo blízke), oslavované bezprostredne po sebe, pričom Kallyntériu chronologicky umiestňuje na prvé miesto.
Názov sviatku bol zrejme odvodený od slova "kallynein" ("καλλὺνεὶν, „skrášliť, ale aj oprášiť, zamiesť, rozžiariť“"). Vzhľadom na viacvýznamovosť slova, nie je celkom isté, či bol tento sviatok venovaný len upratovaniu svätyne (Aténa Polias nemala na Akropole samostatný chrám, ale bola uctievaná v Erechtheione.) alebo aj výzdobe kultovej sochy. Napriek tomu sa predpokladá, že socha Atény mohla byť počas Kallyntérie prezlečená alebo vyzdobená (a potom možno do Plyntérie prikrytá látkou alebo „rúchom“.). 
Nemecký historik a klasický filológ Ludwig Deubner vyslovil hypotézu, že počas Kallyntérie (v mesiaci thargelión) mali Aténčania vhodnú príležitosť každoročne dopĺňať olejom (a potom ju zapáliť) zlatú lampu Atény (mnohými neskoršími učencami to nebolo prijaté, podľa nich sa lampa zrejme dopĺňala olejom počas sviatku Arrhéforia na konci atického roku ). Pausanias o tejto lampe uvádza: „"Kallimachos zhotovil bohyni zlatú lampu. Naplnia ju olejom a čakajú do toho istého dňa budúceho roka. Tak dlho v nej olej vydrží, aj keď lampa svieti vo dne i v noci. Knôt je totiž vyrobený z karpasijskeho ľanu (zrejme z azbestu ), ktorý jediný z druhov tkanín nehorí. Nad svietidlom čnie potom až k stropu bronzová lampa, ktorá odvádza dym nahor.“" 
Olejové lampy, "„posvätné svietidlá“" na aténskej Akropole boli vyrobené zo vzácnejších materiálov, a potom zasvätené Aténe, patrónke mesta, počas celého archaického a klasického obdobia. Bronzovú závesnú lampu v podobe atickej vojnovej lode našiel v roku 1862 nemecký archeológ K. Bötticher vo vnútri Erechtheionu, možno blízko jej pôvodného miesta.
Doug Jones

Doug Jones môže byť:
Bernard de Ventadour

Bernart de Ventadorn () môže byť:
Parazit (film)

Parazit (, ) je juhokórejská čierna komédia z roku 2019. Réžie sa ujal Bong Joon-ho, ktorý sa podieľal aj na produkcii a písaní scenára spolu s Jin-won Han. Hlavné roly obsadili Song Kang-ho, Lee Sun-kyun, Cho Yeo-jeong, Choi Woo-shik a Park So-dam.
Film mal premiéru na Medzinárodnom filmovom festivale v Cannes dňa 21. mája 2019, kde sa mu podarilo ako prvému juhokórejskému filmu získať cenu Zlatú palmu. Film mal premiéru v Južnej Kórei dňa 30. mája 2019. Na Slovensku mal premiéru dňa 5. decembra 2019.
Vo februári 2020 celosvetovo zarobil 204 miliónov dolárov a stal sa tak najzárobkovejším filmom Bong Joon-hoa a aktuálne je devätnástym najzárobkovejším filmom v histórii Južnej Kórey.
Ocenenia.
Film získal dve ceny Critics' Choice Movie Awards, cenu Zlatý glóbus, tri nominácie na cenu Satellite Awards, Cenu Združenia filmových a televíznych hercov a mnoho ďalších cien. Film bol tiež nominovaný na šesť Oscarov a štyri nominácie vyhralOscar za najlepší pôvodný scenár, Oscar za najlepšiu réžiu, Oscar za najlepší cudzojazyčný film a Oscar za najlepší film. Ocenenie za najlepší film tak bolo prvýkrát udelené neanglicky hovorenému filmu. Film bodoval aj na domácej pôde a to na 56. udeľovaní cien Baeksang Arts Awards, kde získal hneď 3 ceny.
Dej.
Rodina Kim býva v pivničnom byte a nemá zrovna moc dobré obdobie. Rodičia Ki-taek a Chung-sook prežívajú vďaka nízkopríjmovým prácam, ich deti Ki-woo a Ki-jung nemôžu ísť z finančných dôvodov na vysoké školy. Ako spása sa ukáže návšteva Ki-woova kamaráta Min-hyuka, ktorý odchádza študovať do zahraničia a chce, aby po ňom kamarát prevzal brigádudoučovanie študentky Da-hye z bohatej rodiny Park. Rodina Kim sa potom postupne vynaliezavými spôsobmi infiltruje do rodiny Park ako ich zamestnanci. Všetko sa zamotá vo chvíli, keď rodina Park odchádza kempovať a do domu sa vracia ich bývalá gazdiná.
Gărbavijat most (Triavna)

Gărbavijat most (, doslova "Hrbatý most"), alebo Kivgirenijat most (, doslova "Kamenný most"), prípadne aj Gornijat most (, doslova "Horný most"), alebo Starinnijat most (, doslova "Starý most") je kamenný most z polovice 19. storočia na rieke Trevnenska reka, ktorý sa nachádza v meste Triavna v Gabrovskej oblasti v severnom Bulharsku.
Stavba má pridelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu.
Lokalita.
Gărbavijat most sa nachádza v historickej časti mesta Triavna. Je súčasťou súboru budov historického námestia „Ďado Nikola“ (, doslova "námestie deda Nikolu"). Prepája historický architektonický ansábel na námestí s architektonickým historickým ansáblom budova na ulici „P. R. Slavejkov“ (, doslova "ulica P. R. Slavejkova") na ktorú z námestia vedie.
Dejiny.
Výstavba mostu prebehla v rokoch 18441845 (literatúra uvádza aj roky 18421845). Most bol postavený ako náhrada dreveného mostu, ktorý na mieste už stál predtým.
V roku 1967 získal most štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu. Na moste prebehli niekoľkokrát reštauračné práce a to v rokoch 19721975, v roku 2000 a v roku 2013.
Charakteristika.
Autorom stavby je trevnenský staviteľský majster Dimităr Sergiuv.
Most je postavený zo žltého pieskovca. Je dlhý 25 metrov a široký 4 metre. Je symetrický s tromi mostnými oblúkmi. Centrálny mostný oblúk je široký 5,50 metra a menšie postranné oblúky sú široké približne 2 metre.
Vo vrchnej časti je most zakončený parapetom z kamenných dosiek, ktoré sú spojené dokopy železnými skobami, pričom spoje sú zaliate olovom. V centrálnej časti mostu sú dve protiľahlé kamenné dosky vyššie s polkruhovým zakončením a s reliéfovou výzdobou z vnútornej strany (z vonkajšej strany sú hladké). Tieto centrálne kamenné dosky sú vysoké približne 1,60 metra.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu, súčasť pamiatkovo chráneného architektonického ansábla Centralnijat ploštad.
Rok vyhlásenia: 1967 
Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota stavby
Oficiálny názov na zozname kultúrnych pamiatok: "Starinnijat most" (, doslova "Starý most")
Bogota (vrch)

Bogota () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Svinica, približne východne od Košíc. 
Poloha.
Nachádza sa na juhu strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Bogota. Vrch leží v Košickom kraji, v okrese Košice-okolie a zasahuje na katastrálne územie obce Svinica a Slanské Nové Mesto. Najbližšími sídlami sú západne situované obce Svinica, Ďurkov a Ruskov, južne Slančík, Slanské Nové Mesto a Zemplínska Teplica, východne Malé Ozorovce, Trnávka a Dargov a severne Košický Klečenov. 
Opis.
Bogota leží v centrálnej časti rovnomenného podcelku, ktorému dal vrch názov a je jeho dominantou. Je súčasťou hlavného hrebeňa Slanských vrchov, vedúceho od severu z Dargovského priesmyku južným smerom do Slanského sedla. Západne sa nachádza Črepník (), Margita () a Roháč (), severne Hrad (), Ploská (), Tereš (), Lazy (), Mošník () a Ščob (), východne Veľký () a Malý Žiar (), Čertov kameň () a Kapoveň () a južne Dlhý vrch (), Veľký Milič () a Hradisko (). Severovýchodné a západné svahy odvodňujú prítoky Svinického potoka a Bystrý potok do Oľšavy v povodí Hornádu, na južnom úbočí pramení rieka Roňava v povodí Bodrogu a z východných častí voda odteká riečkou Chlmec do Ondavy. Na vrchole stoja vojenské objekty a vedie sem cesta, značený turistický chodník však nie. Juhovýchodná časť masívu je súčasťou prírodnej rezervácie Krčmárka. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou je možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Košickú kotlinu, Východoslovenskú nížinu a Volovské vrchy, výnimočne aj Tatry, Čiernu horu, Branisko, Čergov a Vihorlatské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no úbočím prechádza červeno značená trasa z lokality Regeta cez rázc. Maliniak do Dargovského priesmyku. Zo Zemplínskej Teplice vedie na rázc. Maliniak zeleno značená trasa.
Hlinica

Hlinica môže byť:
Hniezdiská sťahovavých vtákov pozdĺž pobrežia Žltého mora a Pochajského zálivu

Pod názvom „hniezdiská sťahovavých vtákov pozdĺž pobrežia Žltého mora a Pochajského zálivu“ () bolo v roku 2019 zaradených do zoznamu svetového dedičstva UNESCO viacero prílivových zón Žltého mora a Pochajského zálivu v provincii Ťiang-si v Číne. Žiadosť o zaradenie chránených území do svetového dedičstva by mala prebiehať v dvoch fázach. Prvá fáza aplikácie bola úspešná v roku 2019 a druhá fáza je plánovaná na neskôr.
Veľké množstvo vtákov, vrátane niektorých z najohrozenejších druhov na svete, je závislé na pobrežných hniezdiskách, ktoré využívajú ako zastávku na preperenie, odpočinok, zimu alebo hniezdenie.
Poloha.
Vtáčie rezervácie sa rozkladajú na najväčšom wattovom pobreží na svete, nachádzajúcom sa na pobreží Žltého mora a zálivu Po-chaj. Sedimenty wattového pobrežia pochádzajú z veľkých čínskych riek, ako je Žltá rieka, Jang-c’-ťiang, Ja-lu, Liao-che, Chaj-che atď. Časti wattového pobrežia, ktoré boli v prvej fáze uznané ako svetové dedičstvo, sa nachádzajú v okresoch Še-jang, Tching-chu, Ta-feng a Tung-tchaj v meste na úrovni prefektúry Jen-čcheng v provincii Ťiang-su v Číne a zahŕňajú niekoľko prírodných rezervácií. Ide o najväčšiu prílivovú oblasť na západnom pobreží Pacifiku. Wattové pobrežie v jeho súčasnom rozsahu bolo v podstate vytvorené pred rokom 1855, keď sa v tejto oblasti vlievala Žltá rieka do Žltého mora. V roku 1855 sa jej tok posunul na sever.
Rezervácia sa skladá z dvoch častí, jedna je na sever od mesta Jen-čcheng a druhá je na juh od neho. Rezervácie sú od seba vzdialené 30 kilometrov, na ktorých sa rozkladá prístav Ta-feng.
Biologické unikáty.
Vtáčie rezervácie sú súčasťou najväčších prílivových mokrín na svete a predstavujú jedno z biologicky najrozmanitejších pobreží na svete. Pozostávajú z delt, piesočnatých brehov, útesov, slanísk, rybníkov a ryžových polí. Územie je biotopom 415 druhov vtákov, medzi ktoré patria aj ohrozené a vzácne sťahovavé a vodné vátčie druhy, akými sú pobrežník lopatkozobý, kalužiak kulíkovitý, pobrežník tenkozobý, lyžičiar čiernočelý, bocian čiernozobý, žeriav čierno-biely a hvizdák tmavochrbtý.
V prihláške na uznanie vtáčích rezervácií za svetové dedičstvo napísanej Čínou a zverejnenej UNESCOm je dôvodom zaradenia do svetového dedičstva význam miestneho wattového pobrežia ako miesta zhromažďovania, odpočinku a hniezdenia sťahovavých vtákov a ako miesta pre rozmnožovanie mnohých druhov rýb a kôrovcov. Vtáky vyskutujúce sa v tomto regióne migrujú v rámci východoázijsko-australázijskej ťahovej cesty, ktorá pokrýva územia 22. štátov na severnej a južnej pologuli a v rámci ktorej ročne migruje 50 miliónov vtákov. Vtáčie rezervácie majú preto globálny význam ako ekosystém pre tieto živočíšne druhy, z ktorých mnohé sú ohrozené.
Bernard III.

Bernard III. (, ) môže byť:
Enlil

Enlil, neskôr známy ako Elil, je staroveký mezopotámsky boh spájaný s vetrom, vzduchom, zemou a búrkami. Prvýkrát je doložený ako hlavné božstvo sumerského panteónu, ale neskôr ho uctievali Akkadčania, Babylončania, Asýrčania a Churriti. Hlavným centrom Enlilovho uctievania bol chrám Ekur v meste Nippur, o ktorom sa verilo, že ho postavil sám Enlil, a považoval sa za „kotviace lano" neba a zeme. V sumerských textoch sa niekedy označuje aj ako Nunamnir. Podľa jedného sumerského hymnu bol sám Enlil taký svätý, že sa naňho nemohli pozerať ani ostatní bohovia. Enlil sa dostal do popredia v 24. storočí pred naším letopočtom so vznikom Nippuru. Jeho kult upadol po vyplienení Nippuru Elamčanmi v roku 1230 pred Kr. a nakoniec ho ako hlavný boh mezopotámskeho panteónu nahradil babylonský národný boh Marduk.
Enlil zohráva dôležitú úlohu v sumerskom mýte o stvorení sveta; oddeľuje Anu (nebo) od Ki (zeme), čím vytvára svet obývateľný pre ľudí. V sumerskom mýte o potope Enlil odmeňuje Ziusudru nesmrteľnosťou za to, že prežil potopu, a v babylonskom mýte o potope je Enlil sám príčinou potopy, keď ju zoslal, aby vyhubil ľudský rod, ktorý robil priveľa hluku a bránil mu v spánku. Mýtus o "Enlilovi a Ninlil" hovorí o Enlilovom opakovanom zvádzaní bohyne Ninlil v rôznych podobách, ktoré vyústilo do počatia boha mesiaca Nanny a božstiev podsvetia Nergala, Ninzu a Enbilulu. Enlil bol považovaný za vynálezcu motyky a patróna poľnohospodárstva. Enlil sa významne objavuje aj vo viacerých mýtoch, v ktorých vystupuje jeho syn Ninurta, vrátane "Anzú a Tabuľky osudov" a "Lugale".
Uctievanie.
Enlil bol patrónom sumerského mestského štátu Nippur a jeho hlavným centrom uctievania bol chrám Ekur, ktorý sa tam nachádzal. Názov chrámu v starovekej sumerčine doslova znamená „horský dom". Verilo sa, že Ekur postavil a založil sám Enlil. Verilo sa, že je „kotviacim lanom" neba a zeme, čo znamená, že bol vnímaný ako „komunikačný kanál medzi zemou a nebom". Hymnus napísaný počas vlády Ur-Nammu, zakladateľa tretej dynastie Ur, opisuje Ekur veľmi podrobne a uvádza, že jeho brány boli vyrezávané s výjavmi Imduguda, menšieho božstva, ktoré sa niekedy zobrazuje ako obrovský vták, zabíjajúci leva a orol chytajúci hriešnika.
Sumeri verili, že jediným zmyslom ľudskej existencie je slúžiť bohom a mysleli si, že socha boha je fyzickým stelesnením samotného boha a preto sa kultovým sochám venovala neustála starostlivosť a pozornosť a bol im pridelený súbor kňazov, ktorí sa o ne starali. Ľudia si Enlila uctievali tým, že mu obetovali jedlo a iné ľudské potreby. Verilo sa, že jedlo, ktoré sa rituálne ukladalo pred kultovú sochu boha vo forme hostiny, bolo Enlilovým denným jedlom, ale po rituáli sa rozdeľovalo medzi jeho kňazov. Títo kňazi boli zodpovední aj za výmenu odevu kultovej sochy.
Makoto Hasebe

Makoto Hasebe ( * 18. január 1984, Fudžieda, Japonsko) je bývalý kapitán japonského národného mužstva a hráč Eintrachtu Frankfurt, kde hrá na pozícií stopéra.
Klubová kariéra.
Urawa Red Diamonds.
Po absolvovaní strednej školy sa v roku 2002 prebojoval do klubu Urawa Reds. V sezóne 2003 sa stal stálicou ich seniorského tímu. Prevažne hral ako defenzívny stredopoliar. The Reds vyhrali v roku 2006 prvýkrát v klubovej histórii ligový titul v J1 League a v roku 2007 získali historicky prvý titul v Lige majstrov AFC.
V októbri 2007 bolo oznámené, že taliansky tím AC Siena zo Serie A mal záujem o jeho služby.
VfL Wolfsburg.
Makoto sa napokon upísal bundesligovému Wolfsburgu a stal sa prvým japonským hráčom, ktorý kedy hral za tento klub. V roku 2009 sa stal druhým japonským hráčom, ktorý vyhral titul v Bundeslige.
29. apríla 2010 bolo oznámené, že Hasebe predĺžil s Wolfsburgom zmluvu do roku 2012.
17. septembra 2011 sa Hasebe ocitol v bránke na posledných deväť minút v zápase vonku proti Hoffenheimu. Wolfsburg zápas prehral 3:1, pričom Hasebe inkasoval tretí gól Hoffenheimu v 85. minúte. 3. decembra 2011 odohral svoj 100. bundesligový zápas.
1. FC Norimberg.
2. septembra 2013 Hasebe podpísal zmluvu na tri roky s 1. FC Norimberg.
Eintracht Frankfurt.
Hasebe sa na sezónu 2014/15 presťahoval do bundesligového tímu Eintracht Frankfurt, kde sa okamžite presadil do základnej zostavy a vo svojej prvej sezóne vynechal iba jeden súťažný zápas. Pod vedením nového trénera Frankfurtu Nika Kovača bol v sezóne 2015/16 po prvý raz umiestnený na post stredného obrancu a na tejto pozícií hra dodnes. V tej istej sezóne hral vo finále DFB-Pokal, ktorý Franfkurt prehral 2:1 s Borussiou Dortmund.
V sezóne 2017/18 skončil s Eintrachtom v tabuľke Bundesligy na ôsmom mieste a opäť si zahral finále DFB-Pokal. V ňom po výhre 3:1 nad Bayernom Mníchov klub vyhral svoj prvý titul po vyše 30 rokoch. 
Na začiatku sezóny 2020/21 bol japonský hráč vo veku 36 rokov najstarším hráčom v Bundeslige. Po odchode Davida Abrahama z tímu v januári 2021 sa Hasebe stal dočasným kapitánom klubu. 18. mája 2022 vyhral Hasebe titul v Európskej lige UEFA a ako náhradník nastúpil vo finále proti Rangers FC.
Malopoľský dialekt

Malopoľský dialekt (poľ. "dialekt małopolski") je zoskupenie regionálnych variantov poľštiny v okolí historického regiónu Malopoľsko. Presné územie je ťažké vymedziť z dôvodu rozšírenosti jeho prvkov, ako aj pre existenciu prechodných subdialektov.
V rámci malopoľského dialektu sa okrem iných zvyčajne rozlišujú nasledujúce nárečia: podkarpatsko-krakovské, sieradzské, kielecko-sandomierzske, staršie východné a novšie východné. 
Malopoľský dialekt má dlhotrvajúcu liturgickú tradíciu, najmä v porovnaní s ostatnými poľskými nárečovými oblasťami. Existuje v ňom napísaných mnoho kníh a básní.
Medzi spoločné znaky malopoľského dialektu patria:
Paris-Saclay

Paris-Saclay je technologický a vedecký park neďaleko Saclay v oblasti Île-de-France. Zahŕňa výskumné inštitúcie, dve veľké francúzske univerzity s vysokými školami ("grandes écoles") a tiež výskumné centrá súkromných spoločností. V roku 2013 Technology Review zaradil Paris-Saclay medzi 8 najlepších výskumných klastrov na svete. V roku 2014 predstavoval takmer 15 % francúzskej vedecko-výskumnej kapacity.
Prvé osídlenie na miestach dnešného technologického parku pochádza z 50. rokov 20. storočia a v priebehu 70. rokov 20. storočia a prvého desaťročia 21. storočia sa rozširovalo. V súčasnosti prebieha niekoľko projektov rozvoja kampusu, vrátane premiestnenia niektorých zariadení.
Táto oblasť je teraz domovom mnohých najväčších európskych high-tech spoločností, ako aj dvoch najlepších francúzskych univerzít, Université Paris-Saclay (CentraleSupélec, ENS Paris-Saclay, ...) a Institut polytechnique de Paris (École Polytechnique, Télécom ParisTech, HEC Paris, ...). V rebríčku ARWU 2020 je Université Paris-Saclay na 14. mieste na svete za matematiku a na 9. mieste na svete za fyziku (1. v Európe).
Cieľom bolo posilniť klaster a vytvoriť medzinárodné vedecké a technologické centrum, ktoré by mohlo konkurovať iným high-tech okresom ako Silicon Valley alebo Cambridge, MA.
Lesíkový potok

Lesíkový potok je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce na území obce Čertižné. Je pravostranným prítokom Laborca. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Začína sa sútokom zdrojníc v nadmorskej výške v juhozápadnej časti územia obce Čertižné na východnom úpätí lesa Šafranský kút v zmiešanom lesnom a poľnohospodárskom extraviláne v okrese Medzilaborce v Prešovskom kraji. Južná zdrojnica pramení v v priestore lesa Lesíky západne od vrchu Lesíky so Severná zdrojnica pramení v v lese Klin v blízkosti slovensko – poľskej štátnej hranice. 
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie východným smerom cez trvalé trávne porasty v extraviláne obce Čertižné pôvodným meandrujúcim korytom, obmýva severné úpätie vrchu a pasienka Lesíky so . Ľavým brehom obmýva úpätie pasienka a poľa Poľana a pravým brehom úpätie poľa Hŕbok. Smer na východ si zachováva až do svojho ústia. V na okraji centrálnej časti intravilánu ústi do Laborca ako jeho pravostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Čertižné. Nemá prítoky. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve vrchu a pasienka Lesíky, ktorého severné úpätie potok v svojej hornej časti toku obmýva. Pôvodný význam názvu lesa bol výskyt rozsahom alebo vzrastom malého lesa v gramatickom množnom čísle. Z toponyma Lesíky rozšírením o formant prídavného mena "-ový", podobne ako klátový, klenový, a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Lesíkový potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum "Lesíkový potok" bolo štandardizované v roku 1990. V dnešnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Lesíkový potok je jedinečným názvom (december 2023).
Lazy (vrch v Slanských vrchoch)

Lazy () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Vyšná Kamenica, približne východne od Košíc. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Mošník. Vrch leží v Košickom kraji, v okrese Košice-okolie a na katastrálnom území obce Nižná Kamenica. Najbližšími sídlami sú na západnom úpätí situované obce Nižná Kamenica a Vyšná Kamenica, severozápadne sa nachádzajú Herľany, severne Banské, východne Cabov, juhovýchodne Dargov a juhozápadne Košický Klečenov. 
Opis.
Vrch Lazy leží v centrálnej časti podcelku Mošník, v hlavnom hrebeni vedúcom z Mošníka () do Dargovského priesmyku. Západným smerom sa nachádza Holubia hora (), Osláš () a Viničná (), severným Malé Brdo () a Mošník (), východným Stredná hora (), Lazy - východný vrchol (), Strechový vrch () a Pece () a južným Veľký () a Malý Žiar (), Tereš (), Bogota () a Ploská (). Severné a západné svahy odvodňujú prítoky Svinického potoka do Oľšavy v povodí Hornádu, z južných odteká Pecovým jarkom do Trnávky v povodí Ondavy a z východných častí voda odteká Bačkovským potokom do Tople. Vrcholom prechádza značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných častí je tak možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Košickú kotlinu, Východoslovenskú nížinu, Vihorlatské vrchy a Volovské vrchy, výnimočne aj Tatry, Čiernu horu, Branisko a Čergov.
Robert Golob

Robert Golob (* 23. január 1967, Šempeter pri Gorici, Slovinsko) je slovinský podnikateľ a politik, ktorý od roku 2022 zastáva funkciu predsedu vlády Slovinska a lídra Hnutia Sloboda.
Raný život a vzdelanie.
Golob získal doktorát z elektrotechniky na Univerzite v Ľubľane v roku 1994. Po vyštudovaní bol postdoktorandským Fulbrightovým vedcom v Spojených štátoch na Georgia Institute of Technology v Atlante.
Obchodná kariéra.
V roku 2004 Golob spoluzakladal energetickú obchodnú spoločnosť GEN Energija, ktorá je štátnou spoločnosťou, a kde zostal riadiťeľom až do roku 2021.
Politická kariéra.
Od mája 1999 do júna 2000 bol Golob štátnym tajomníkom ministerstva hospodárstva vo vláde vedenej premiérom Janezom Drnovšekom zo strany LDS. V roku 2002 bol zvolený do Mestského zastupiteľstva v Novej Gorici a túto funkciu zastával do roku 2022. V roku 2011 sa Golob pripojil k strane Pozitívne Slovinsko, ktorú založil primátor Ľubľany Zoran Janković. V rokoch 2013 a 2014, s rastúcim napätím vo vnútri strany medzi jej zakladateľom a predsedom Zoranom Jankovićom a premiérkou Alenkou Bratušekovou, hral Golob sprostredkovateľa medzi oboma frakciami. Po definitívnom zlome v strane v apríli 2014 vstúpil do odštiepenej Strany Alenky Bratušekovej (SAB), čím sa stal jedným z jej podpredsedov. Po slabom výkone SAB v následných voľbách v roku 2014, keď strana získala iba štyri kreslá, sa Robert Golob od politiky na celoštátnej úrovni vzdialil a zostal aktívny len na miestnej úrovni v obci Nová Gorica; v rokoch 2010 až 2014 predsedal susedskému snemu Kromberk-Loke, pričom jedným z jeho členov zostal do roku 2022.
Keď sa v roku 2021 skončil jeho mandát predsedu GEN-I a po tom, čo nedostal ďalší, sa rozhodol Golob opäť angažovať v politike.
Predseda vlády (2022 – súčasnosť).
V januári 2022 Golob prevzal malú mimoparlamentnú Stranu zelených akcií (Z.Dej) a premenoval ju na Hnutie Sloboda. Dňa 24. apríla 2022 v slovinských parlamentných voľbách získalo Hnutie Sloboda 34,6%, a teda 41 kresiel v 90-člennom Národnom zhromaždení.
Sociálni demokrati, ďalšia stredoľavá strana, oznámili, že sa pripoja k vláde vedenej Golobom, spolu s Ľavicou, čo Golobovi získalo väčšinu v zákonodarnom zbore. Dňa 25. mája 2022 Národné zhromaždenie vymenovalo Goloba za predsedu vlády Slovinska.
Golob kritizoval vojenské operácie Izraelu v pásme Gazy počas vojny Izraelu a Hamásu. V reakcii na to v máji 2024 jeho vláda odsúhlasila uznanie palestínskeho štátu, a 5. júna schválil 90-členný slovinský parlament 52 hlasmi za uznanie Palestíny, čím sa Slovinsko stalo 147. krajinou, ktorá uznáva Palestínu.
Osobný život.
Golob bol ženatý s Janou Nemec Golobovou vyše tridsať rokov. Majú tri deti. Začiatkom roku 2023 sa rozišli, prešli rozvodom a Golob žil s bývalou modelkou Tinou Gaberovou v Ľubľane.
Perinbaba a dva svety

Perinbaba a dva svety je slovensko-český rozprávkový film režiséra Juraja Jakubiska, pokračovanie vianočnej rozprávky "Perinbaba" z roku 1985. Film mal na Slovenskou premiéru 7. decembra 2023. Rozprávka je natočená pomocou mnohých digitálnych a počítačových technológii.
Dej.
Lukáš sa vybral do sveta hľadať šťastie a radosť. Rozmýšľa nad ním jeho krstná mama, nebeská bytosť Perinbaba. Do rozprávkovej krajiny prebytku, kam ho Perinbaba vedie, prichádza Lukáš neskoro. Kráľovské mesto je zrazu prekliate. Zázračný a čarovný baran zmizol, tam, kde rástli na stromoch koláče, panuje nevedomosť, strach a obavy. Nebojácny a odvážny Lukáš sa zaviaže, že toto prekliatie zničí. Nakoniec sa však musí rozhodnúť, čo je mu bližšie: bohatstvo alebo láska?
Jaroslav Šedivý

Jaroslav Šedivý môže byť:
Lisovanie

Lisovanie je:
Vitaj doma, brate!

Vitaj doma, brate! je slovenská komédia z roku 2022, ktorú režíroval Peter Serge Butko. V hlavných úlohách si zahrali Róbert Jakab, Petra Polnišová, Anna Šišková a Vladimír Černý. Film mal na Slovensku premiéru 18. augusta 2022.
Dej.
Bláznivá letná komédia o Slovákoch na Balkáne.
Jo Stafford

Jo Stafford (* 12. november 1917, Coalinga, Kalifornia, USA† 16. júl 2008, Los Angeles, Kalifornia, USA) bola americká speváčka.
Spevu sa venovala už od detstva. Pôvodne chcela byť opernou speváčkou, neskôr však začala vystupovať so svojimi sestrami ako The Stafford Sisters. Následne pôsobila v skupine The Pied Pipers. Svoju prvú sólovú nahrávku, pieseň „Little Man with a Candy Cigar“, urobila v roku 1941. V roku 1944 podpísala nahrávaciu zmluvu so spoločnosťou Capitol Records. Neskôr nahrala množstvo ďalších piesní. V polovici šesťdesiatych rokov značne obmedzila vystupovanie a po roku 1975 prestala vystupovať úplne (znova vystupovala až v roku 1990). Zomrela v roku 2008 vo veku deväťdesiatich rokov.
Jedeme na teambuilding

Jedeme na teambuilding je česko-slovenská bláznivá komédia z roku 2023, ktorú režírovala Zuzana Marianková. V hlavných úlohách si zahrali Jakub Prachař, Anna Polívková, Vojtěch Kotek a Petra Polnišová. Film bude mať na Slovensku premiéru 11. januára 2024 a v Česku 28. decembra 2023.
Dej.
Bláznivá rodinná komédia o miešaní práce s oddychom.
Heather Matarazzo

Heather Matarazzo (* 10. november 1982, Long Island, New York, USA) je americká herečka, známa z filmov "Welcome to the Dollhouse " (1995), "Diablov advokát" (1997), "Stávka!" (1998), "Vreskot 3" (2000), "Denník princeznej" (2001), "Klub príšerných žien" (2002), "" (2004), "Hostel 2" (2007), "Sestry" (2015) a "Vreskot" (2022).
Detstvo a mladosť.
Biologická matka Heather Matarazzo mala pôvodom írsko-americký pôvod. Jej otec bol Ír. Bola adoptovaná a vychovávaná rodinou Matarazzo, ktorá má taliansko-americký pôvod.
Kariéra.
Herectvu sa venuje od jej šiestich rokov. V roku 1995 hrala hlavnú úlohu vo filme "Welcome to the Dollhouse". Za svoj herecký výkon si prevzala cenu Independent Spirit Award.
V roku 2001 hrala jednu z vedľajších úloh v romantickej komédii "Denník princeznej". Jej rolu, Lilly Moscovitz si zopakovala aj v druhej časti filmu v roku 2004.
V roku 2007 hrala vo filme "Hostel 2". V roku 2015 po boku Tiny Fey, Amy Poehler a Mayi Rudolph hrala vo filme "Sestry". O rok neskôr hrala po boku Katee Sackhoff vo filme "Girl Flu".
V roku 2023 dabovala jednu z vedľajších postáv v animovanom filme "Prianie".
Súkromný život.
Matarazzová sa v roku 2004 verejne priznala k homosexuálnej orientácii. V roku 2008 bola zasnúbená s hudobníčkou Caroline Murphy, s ktorou chodila do roku 2012. Od roku 2018 je jej manželkou Heather Turman.
Lieta v tom

Lieta v tom je česko-slovenská romantická komédia z roku 2023, ktorú režíroval Tomáš Dianiška. V hlavných úlohách si zahrali Kristína Svarinská, Kryštof Hádek, Taťjana Medvecká. Film mal na Slovensku premiéru 21. decembra 2023 a v Česku 14. decembra 2023.
Dej.
Romantická komédia o Lukášovi (Kryštof Hádek), ktorého matka trpí vážnou srdcovou chorobou a zostávajú jej už len pár dni života. Aby svojej mame (Taťjana Medvecká) splnil najväčšie prianie, požiada Lukáš svoju susedku, bývalú striptérku Natáliu (Kristína Svarinská), ktorá je v piatom mesiaci tehotenstva. Nečakane sa však našiel darca srdca. Mama sa po operácii vracia do života, ale keďže ju nesmie nič rozrušiť, sú Lukáš a Natália nútení ďalej hrať milostný pár.
Črchlina

Črchlina () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Banské, približne juhozápadne od Vranova nad Topľou. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Makovica. Vrch leží na hranici Košického a Prešovského kraja a okresov Košice-okolie a Vranov nad Topľou a zasahuje na katastrálne územia obce Rankovce a Juskova Voľa. Najbližšími sídlami sú juhozápadne situované Herľany a Rankovce, západne sa nachádzajú Mudrovce a Kecerovský Lipovec, severozápadne Červenica, severovýchodne Juskova Voľa a východne obec Banské. 
Opis.
Črchlina leží v centrálnej časti podcelku Makovica, v hlavnom hrebeni vedúcom z Makovice () do Herlianskeho sedla. Západným smerom sa nachádza Holá hora (), Hlavatovská () a Rankovské skaly (), južným Malé Brdo (), Lazy (), Mošník () a Strechový vrch (), východným Mazolín (), Múr () a Medvedia () a severným Jasova skala (), Menší vrch () a Makovica (). Západné svahy odvodňuje potok Hrabovec, južné Svinický potok, oba smerujúce do Oľšavy v povodí Hornádu, východné Čirchlinský potok a severozápadné Medvedí potok v povodí Tople. Vrcholom prechádza značený turistický chodník a na severozápadných svahoch sa nachádza prírodná pamiatka Skaly pod Pariakovou.
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných častí je tak možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Košickú kotlinu, Východoslovenskú nížinu, Vihorlatské vrchy a Volovské vrchy.
Kronia

Kronia () bola starogrécka slávnosť na počesť boha (Titána) Krona, oslavovaná v Aténach 12. dňa atického mesiaca hekatombaión. Tento sviatok sa oslavoval spolu s rodinou a priateľmi a na spoločnej hostine sa zúčastnili aj otroci.
Kronia, sviatok oslavovaný uprostred leta, tesne po gréckom Novom roku (takmer v splne v lunárnom mesiaci), bol pomenovaný po Titánovi Kronovi, ktorý podľa mýtu vládol vesmíru počas "„Zlatého veku ľudstva“", keď neexistoval hlad, smrť, choroby, sociálne rozdiely ani útlak. Potom však Zeus porážkou Krona a ostatných Titánov v boji nastolil vo vesmíre "„olympský poriadok“". Kronia odrážala toto dedičstvo Krona (rovnako ako možno aj to, že bol pôvodne bohom úrody – koniec koncov ovládal kosák, ale kosák bol tiež zbraňou, ktorú použil pri kastrácii svojho otca).
Počas tohto sviatku bol pozastavený obvyklý poriadok v spoločnosti. Otroci v ten deň okrem iného hodovali so svojimi majiteľmi a hrali s nimi hry. Otroci tiež vyvolávali na uliciach zmätok a robili hluk. Toto narušenie bežných spoločenských zvykov predstavoval akýsi návrat k "„Zlatému veku Krona“", keď útlak a sociálne rozdiely neexistovali. Rímsky dramatik Lucius Accius o tom zaznamenal: "„Väčšina Grékov, a najmä Atény, oslavujú sviatok na počesť Saturna, ktorý je u nich známy ako Kronia; Na oslavu tohto dňa vo všetkých obciach a mestách veselo slávia sviatok a každý čaká na svojich otrokov; ten istý zvyk sa odtiaľ preniesol aj k nám, aby aj tu otroci hodovali so svojimi pánmi.“" Macrobius tvrdil, že Kronia bola najpopulárnejšia medzi Aténčanmi, ktorí ju oslavovali hostinami, na ktorých páni slúžili svojim otrokom.
Na konci sviatku odsúdeného zločinca, ktorého držali nažive až do Kronie, odviedli pred brány k soche
"Aristobule" ("„Aristoboule“, je epiteton Artemidy, bol eufemizmom pre trest smrti a mal súvislosť s verejnými popravami"), dali sa mu napiť vína a usmrtili ho. Tento "„očistný rituál“" znamenal koniec neporiadku a chaosu a návrat k bežnému životu.
V roku 1983 boli v starovekej Chattuši nájdené fragmenty churritsko-chetitského bilingválneho nápisu s "„Piesňou oslobodenia“" (asi 1400 pred Kr.), teda prepustením otrokov a odpustením ich dlhov. Tento dvojjazyčný nápis sa nezmieňuje o samotných rituáloch, ale uvádza sprievodný mýtus. V tomto mýte sa najvyšší boh neba, "Teššub", stretáva s bohyňou Slnka a Zeme, "Allani", na hostine, na ktorej sa zúčastňujú aj "prabohovia", ktorí boli vyhnaní do podsvetia; sedia dokonca po Teššubovej pravici. Oslavu dočasného pozastavenia nebeského poriadku pravdepodobne sprevádzalo dočasné pozastavenie spoločenského poriadku na zemi. Inými slovami, mýtus o „prabohoch“ bol spojený s rituálom „zmeny poriadku“ medzi pánmi a otrokmi alebo slobodnými a vojnovými zajatcami. Pôvodne sa Kronia v starogréckom svete oslavovala len v malej skupine miest, a to na Samose, Kolofóne a na niekoľkých susedných ostrovoch a miest, odkiaľ sa tento sviatok dostal do Atén. Význačnosť mesta Ebla v epose Churrijcov a Chetitov však ukazuje na to, že „rituál zvrátenia poriadku“ má pôvod v severnej Sýrii.
Tyra Banksová

Tyra Banksová (; * 4. december 1973, Inglewood, Kalifornia, USA) je americká modelka, moderátorka, speváčka a herečka. Historicky, je prvou Afroameričankou, ktorá bola na titulnej obálke časopisov GQ a Sports Illustrated Swimsuit Issue. V rokoch 2005 až 2010 uvádzala vlastnú talkshow s názvom "The Tyra Banks Show".
Detstvo a mladosť.
Banksová sa narodila ako Tyra Lynne Banks v meste Inglewood v Kalifornii. Má brata Devina, ktorý je od nej o päť rokov starší. Keď mala Banksová šesť rokov, jej rodičia sa rozviedli. 
Kariéra.
Modeling.
Začínala ako modelka, vo veku 15 rokov počas štúdia na strednej škole. Odmietli ju štyri modelingové agentúry predtým, než ju prijali L.A. Models. Ako 16 ročná prešla do Elite Model Management. Istý čas kvôli práci modelky žila v Miláne. 
Objavila sa na obálkach časopisov ako napríklad Elle; Harper's Bazaar; Vogue; Cosmopolitan; Seventeen and Teen Vogue. Zúčastňovala sa módnych prehliadkok pre Chanel, Oscar de la Renta, Yves Saint Laurent, Anna Sui, Christian Dior, Donna Karan, Calvin Klein, Giorgio Armani, Sonia Rykiel, Michael Kors, Herve Leger, Valentino, Fendi a mnoho ďalších. 
Bola jednou z mála černošských modeliek, ktoré dosiahli status supermodelky. Ďalej bola prvou černoškou na obálke Sports Illustrated Swimsuit Issue a prvou Afroameričankou na obálke GQ.
V roku 1997 získala cenu VH1 za „Supermodelku roka“. V tom istom roku bola prvou Afroameričankou vybranou na titulnú stranu katalógu Victoria's Secret a stala sa anjelom Victoria's Secret. V súčasnosti vystupuje pod modelingovým menom BanX.
Televízia a film.
Svoju prvú hereckú rolu získala v roku 1993, v niekoľkých epizódach televízneho seriálu "The Fresh Prince of Bel-Air". O rok neskôr, mala výraznejšiu úlohu, vo filme "Higher Learning", po boku Omara Eppsa a Kristy Swanson.
V roku 2000 hrala vo filmoch "Divoké kočky" a "V životnej veľkosti". V roku 2002 hrala vo filme "Halloween: Vzkriesenie". Hosťovala v televíznom seriáli "Gossip Girl". 
V rokoch 2005 až 2010 uvádzala vlastnú talkshow s názvom "The Tyra Banks Show", ktorú zároveň produkovala aj jej produkčná spoločnosť. V roku 2008 Banksová vyhrala cenu Daytime Emmy za svoju prácu a produkciu v "The Tyra Banks Show". 
V rokoch 2020 až 2022 uvádzala show "Dancing with the Stars." 
Súkromný život.
Banksová randila s nórskym fotografom Erikom Aslom. V januári 2016 sa im narodil biologický syn prostredníctvom náhradného materstva.
Banksová sa venuje filantropii.
Kelvin Ofori

Kelvin Ofori (* 27. júl 2001, Kumasi, Ghana) je ghanský profesionálny futbalista, hrajúci na poste stredopoliara za tím FC Spartak Trnava.
Klubová kariéra.
Ofori debutoval ako hráč pre Right to Dream Academy v rokoch 2011 až 2019.
Fortuna Düsseldorf.
Ofori podpísal kontrakt na tri roky. Jeho prvá hra pre Fortunu Düsseldorf bola ako náhradník, v zápase proti FC 08 Villingenu, v ktorom aj po prvýkrát skóroval na profesionálnej úrovni. Jeho debutová hra v Bundeslige bola proti tímu Mainz 05, kde vystriedal v 79. minúte kosovského záložníka Valona Berisha.
SC Paderborn.
11. augusta 2021 Ofori podpísal s tímom SC Paderborn 07 kontrakt na dva roky. O 4 dni neskôr v zápase proti tímu Werder Bremen debutoval ako náhradník, kde vyhrali rozdielom triedy . Jeho jediným gólom v drese Paderbornu bol 24. apríla 2022 tretí gól v zápase proti Hannoveru 96, ktorý skončil .
FC Spartak Trnava.
3. februára 2023 bol oficiálne potrvrdený Oforiho prestup do slovenského Spartaka Trnava z 1. ligy. Debutoval o 8 dní neskôr ako súčasť základnej jedenástky proti Tatranu Liptovský Mikuláš.
Úspechy.
FC Spartak Trnava
Petr Pospíchal

Petr Pospíchal (* 27. júl 1948, Brno) je český herec a dabér.
Životopis.
Narodil sa v Brne a následne sa krátko presťahoval do Kunštátu. Do trinástich rokov žil v Senci pri Bratislave, potom sa vrátil späť do Kunštátu.&lt;br&gt;
S divadelným herectvom začínal v Boskoviciach počas štúdia gymnázia a prvýkrát hral v "Divadle Kaňka". Herectvo začal študovať na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. V roku 1968 prešiel na DAMU v Prahe.
Po absolvovaní školy s kolegami z ročníka a s režisérom Ivanom Bednárom, následne aj s Karlom Krížom, založili vďaka subvencii od ministerstva školstva a mládeže "Divadlo Radar", kde pôsobili dva roky. Medzitým robil s Janom Kanyzom pesničky a spolupracovali s partiou v ktorej bol Jan Petránek, Karel Kyncl, Ljuba Hermanová, Milan Jíra, Alena Havlíčková, Rudolf Pellar, Ilja Racek a ďalší. Volalo sa to "Pesničky pod vobraz", následne sa premenovali na "Šanson 70". Pôsobili v Alšovej sieni v Umeleckej besede. Pesničiek pri DAMU natočili asi tridsať, ale doteraz sa nenašli.
Na filmovom plátne debutoval v roku 1969 vo filme "Utrpení mladého Boháčka", kde si zahral trampa a tiež účinkoval vo filme "Pan Tau" v roku 1970. S Janom Kanyzom napísal scenár k divadelnej hre "To máte jedno, pane". Roku 1972 začal študovať estetiku a divadelnú vedu na Filozofickej fakulte Karlovej Univerzity, čomu sa po troch rokoch prestal venovať. Medzi rokmi 1976 až 1990 bol členom hereckého súboru Divadla Na zábradlí. Prvú väčšiu úlohu mu ponúkol Ivo Toman v snímke "Ve znamení Tyrkysové hory" z roku 1977, čo neskôr viedlo k jeho ďalším veľkým rolám vo filmoch ako "Havária" (1985), "Cena medu" (1986) alebo "Černá punčocha" (1987). V roku 2005 začal spolupracovať s "Divadelnou spoločnosťou Háta". 
V dabingu prepožičal hlas Chuckovi Norrisovi či Robertovi De Niro a venuje sa aj réžii dabingu. Hoci sa v súčasnosti venuje predovšetkým divadlu a dabingu, občas sa objaví aj v seriáloch – či už v epizódnej úlohe ("VIP Vražd"y) alebo v trošku väčšom rozsahu ("Doktoři z Počátků" alebo "Slunečná").
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 19 rokov 1974

Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 19 rokov 1974 boli siedme juniorské majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji. Majstrami Európy sa po druhýkrát stali hokejisti Švédska.
Skupina A.
Turnaj Skupiny A sa hral od 22. do 30. marca 1974 vo švajčiarskom meste Herisau.
Konečné poradie.
Švajčiarsko zostúpilo do Skupiny „B“ ME 1975.
Skupina B.
Turnaj Skupiny B sa hral od 9. do 20. marca 1974 v rumunskom hlavnom meste Bukurešť.
Konečné poradie.
Nemecká spolková republika postúpila do Skupiny „A“ ME 1975.
Guľový blesk (film)

Guľový blesk () je československý film režiséra Ladislava Smoljaka a Zdeňka Podskalského z roku 1978. Vo filme si v hlavných úlohách zahrali: Rudolf Hrušínský, Karel Kalaš, Josef Abrhám, Daniela Kolářová, Zita Kabátová, Milada Ježková, Ladislav Smoljak a Zdeněk Svěrák.
Dej.
Dej filmu pojednáva o organizovaní veľkej sťahovacej akcie. Dvanásť rodín sa podľa presne vypracovaného harmonogramu budú sťahovať do nových domovov. Dej filmu vtipne ukazuje pomery jednotlivých rodín a účastníkov sťahovacej akcie. Celú akciu riadi JUDr. Radosta (Rudolf Hrušinský) za pomoci Dr. Knotka (Josef Abrhám) a Ing. Severína (Ladislav Smoljak).
Škoda-Solaris 24m

Škoda-Solaris 24m (neoficiálne označovaný aj ako "Škoda 38 Tr Solaris IV", alebo "Solaris Trollino IV 24 Škoda", či Škoda-Solaris Trollino 24) je dvojkĺbový trolejbus s dĺžkou 24,7 m. Vyrába ho konzorcium firiem Škoda Electric a Solaris Bus &amp; Coach s použitím karosérie trolejbusu Solaris Trollino 24. Vozidlá sú finálne kompletizované v Plzni. Sériová výroba začala v roku 2023.
Konštrukcia.
Karoséria bola použitá z modelu Solaris Trollino 24. Ide o štvornápravový, nízkopodlažný trolejbus, ktorý sa skladá z troch článkov. Články sú spojené dvoma kĺbmi a zakryté prechodovými mechmi firmy Hübner. V pravej bočnici trolejbusu sa nachádza pätica štvorkrídlových dverí od firmy Ventura s možnosťou otvárania dovnútra, alebo von (predsuvný systém). Hnaná je druhá a tretia náprava typu ZF AV133, každá poháňaná trakčným motorom Škoda. Prvá a štvrtá náprava je riadená, rovnako od výrobcu ZF.
Elektrická výzbroj Škoda pozostávajúca z riadiacého, mikroprocesorového regulátora s IGBT prvkami a pomocných pohonov (kompresor, servoriadenie a menič s alternátorom na dobíjanie vozidlovej batérie) je umiestnená v strešnom boxe a v bočniciach vozidla. V prípade požiadavky zákazníka môže byť vozidlo vybavené trakčnou batériou, ktorá umožňuje prevádzku trolejbusu mimo trolejového vedenia. Batéria sa nachádza v zadnej časti prvého článku vozidla. 
História.
Bratislava.
V roku 2021 bolo Dopravným podnikom Bratislava vyhlásené verejné obstarávanie na nákup 16 kusov trolejbusov s dĺžkou 24 metrov a pomocným batériovým pohonom. Do súťaže sa zapojili firmy Carrosserie Hess AG a Škoda Electric spolu s poľskou firmou Solaris Bus &amp; Coach. Vo verejnom obstarávaní začiatkom roka 2022 vyhralo konzorcium firiem Škoda Electric a Solaris Bus &amp; Coach s celkovou cenou 16 760 000 € bez DPH, resp. 1 047 500 € za vozidlo. Počas výroby bola cena ôsmich trolejbusov navýšena na čiastku 1 152 244 €. Vozidlá boli dňa 3.2.2024 plne nasadené na linku 71, ktorá spája sídlisko Dolné hony a bratislavskú Hlavnú stanicu. 
Praha.
V roku 2020 vyhlásil Dopravný podnik hl. m. Prahy verejné obstarávanie na nákup 20 kusov trolejbusov s dĺžkou 24 metrov a pomocným batériovým pohonom. Opäť sa do súťaže prihlásili firmy Carrosserie Hess AG a Škoda Electric s poľskou firmou Solaris Bus &amp; Coach s cenou 623 216 860 CZK bez DPH. V tejto súťaži však je v cene aj diagnostické vybavenie pre údržbu a zisťovanie porúch a nabíjacie stanice. Vozidlá budú využité na linke 59 premávajúcej na letisko.
Čcheng-ťiang

Čcheng-ťiang (, ) je mesto nachádzajúce sa v okrese Jü-si, provincia Jün-nan, Čína, severne od jazera Fu-sien. Mesto Čcheng-ťiang pozostáva z dvoch podoblastí a štyroch obcí, rozkladá sa na ploche 804 km2 a žije v ňom 146 tisíc obyvateľov.
Neďaleko od mesta sa nachádza nálezisko 530 miliónov rokov starých kambrických hornín známych ako maotchienšanské bridlice, ktoré sú výnimočné zachovaním mäkkých tkanív, podobne ako pri známejších burgesských bridliciach v Kanade. 
Nálezisko fosílií v Čcheng-ťiangu.
V evolučnej biológii, a najmä paleontológii, je Čcheng-ťiang známy nálezmi fosílnych mäkkých tkanív z maotchienšanských bridlíc datovaných do obdobia pred 530 miliónmi rokov počas kambrickej explózie, ktoré „sú rovnako veľkolepé ako fauna v Burgesských bridliciach a výrazne staršie." Tieto fosílie sú považované za jeden z najdôležitejších fosílnych nálezov 20. storočia. Obsahujú vynikajúci stupeň detailov, pokrývajú rozmanitú škálu fauny a sú významné pri pokusoch o pochopenie vývoja života na Zemi. 
Fosílie prvýkrát objavili Henri Mansuy a Jaques Deprat, ktorí ich opísali v roku 1912, rok po prvých publikáciách Charlesa Walcotta o burgesských bridliciach v Kanade. Až v roku 1984 si skutočný význam paleontológie regiónu uvedomil Chou Sien-kuang, profesor na Jünnanskej univerzite v Kchun-mingu, kde je riaditeľom Výskumného centra pre Čcheng-ťiangsku biotu, čo je výraz, ktorým sa označuje súbor v Čcheng-ťiangu nájdených organizmov. Predtým bol profesorom na Paleontologickom inštitúte Čínskej akadémie vied v Nankingu.
Čcheng-ťiang je zaostalé mesto s bohatými fosfátovými ložiskami nad a pod formáciou obsahujúcou lagerstätte. Fosfátové ložiská boli čiastočne vyťažené vďaka snahám, ktoré sa začali približne v rovnakom čase, keď Chou Sien-kuang objavil ložiská, ktoré nesú tieto výnimočné fosílie, pričom ťažba fosfátov priniesla v roku 2003 približne dve tretiny príjmov mesta. Vzhľadom na vedecký význam fosílií sa vynaložilo úsilie na uzavretie regiónu pred ťažbou v snahe podporiť snahu mesta o zaradenie do zoznamu svetového dedičstva. 
Čcheng-ťiang čelí dileme medzi výzvami na zachovanie bohatstva raných kambrických fosílií, ekonomickou závislosťou od fosfátového priemyslu a ťažkosťami pri hľadaní rovnováhy medzi využívaním a obnovou pôdy, kým je to ešte možné.
Celkovo bolo opísaných takmer 200 druhov najrôznejších organizmov. Zastúpené sú riasy, huby, pŕhlivce a rôzne kmene dvojstranovcov, vrátane najstarších známych chordátov, rebroviek a priapul. Tunajšie organizmy paleontológovia zatriedili do 16 rôznych kmeňov, časť však nie je priradená k žiadnemu kmeňu.
V roku 2012 bola 512 hektárov veľká lokalita výskytu Maotchienšanských bridlíc zahrnutá do svetového dedičstva UNESCO pod názvom „Nálezisko fosílií v Čcheng-ťiangu“.
Obrúbaný potok

Obrúbaný potok je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce na území obce Rokytovce. Je pravostranným prítokom vodného toku Rakytovec v povodí Laborca. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v severozápadnej časti územia obce Rokytovce na východnom úpätí vrchu Hlinica s v zmiešanom lesnom a poľnohospodárskom extraviláne v okrese Medzilaborce v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie východným smerom cez les premiešaný trvalými trávnymi porastmi v extraviláne obce Rokytovce, v priberá ľavostranný bezmenný prítok pritekajúci z pasienka Baranovo. Ľavým brehom obmýva pasienok Mláčky, pole Vŕšok a les a pole Pod Obrúbaným, ktoré sú umiestené na juhovýchodnom svahu vrchu Obrúbané s , v podteká cestu z obce Rokytovce do obce Malá Poľana, oblúkom sa skrúca na juh, v vteká do intravilánu Rokytoviec, v v hornej časti intravilánu ústi do vodného toku Rakytovec v povodí Laborca ako jeho pravostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Rokytovce. Nemá dôležitejší prítok. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve vrchu Obrúbané s , na ktorého juhovýchodnom svahu potok preteká. Porovnaj aj susediace pole Pod Obrúbaným. Pôvodný význam názvu vrchu bol vrch, ktorého vrchol bol rúbaním zbavený stromov, ktorého porast bol odstránený z povrchu dookola, poodtíňaný. Z toponyma Obrúbané po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Obrúbaný potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Obrúbaný potok bolo štandardizované v roku 1990. V dnešnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Obrúbaný potok je jedinečným názvom (december 2023).
Menší vrch

Menší vrch () je vrch v Slanských vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Banské, približne západne od Vranova nad Topľou. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Makovica. Vrch leží na hranici Košického a Prešovského kraja a okresov Košice-okolie a Vranov nad Topľou. Zasahuje na katastrálne územia obce Kecerovský Lipovec, Zámutov a Juskova Voľa. Najbližšími sídlami sú západne situované obce Kecerovský Lipovec a Opiná, severozápadne leží Červenica, severovýchodne Zámutov, východne Juskova Voľa a juhovýchodne Banské. 
Opis.
Menší vrch leží v centrálnej časti podcelku Makovica, v hlavnom hrebeni vedúcom z Makovice () na Šimonku (). Západným smerom sa nachádza Lipová (), Verecina () a Holá hora (), južne Hlavatovská (), Makovica () a Črchlina (), východne Medvedia (), Jasova skala () a Drina () a severne Oblá (), Ordanky (), Šimonka () a Dubník (). Západné svahy odvodňuje Mokrý potok do Oľšavy v povodí Hornádu, severovýchodné Kremeniak a južné Medvedí potok, oba smerujúce do Lomnice v povodí Tople. Vrcholom prechádza značený turistický chodník.
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje len obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Slanských vrchov, Košickú kotlinu, Volovské vrchy, Čiernu horu, Východoslovenskú nížinu a Vihorlatské vrchy, ojedinele aj Tatry.
Jamal (rozlišovacia stránka)

Jamal môže byť: