burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Exchange-traded fund

Exchange-traded fund (ETF, doslovne "fondy obchodované na burze") sú fondy určené pre drobných aj inštitucionálnych 
investorov, ktoré sú, rovnako ako klasické majetkové fondy kolektívneho investovania, tvorené majetkom skládajúcim sa z rôznych aktív. Najvýznamnejším charakteristickým rysom ETF je, že napriek tomu, že sú považované za fondy otvoreného typu, sú nimi vydávané cenné papiere verejne obchodovateľné na burze.
Je to investičný produkt, ktorý investuje do širšieho portfólia akcií, dlhopisov, či iných tried aktív bez potreby kupovať každý titul jednotlivo. Väčšina ETF fondov sleduje isté burzové či komoditné indexy, ktoré zahŕňajú vývoj viacerých akcií, dlhopisov, či iných aktív, vďaka ktorým nadobúda svoje vlastnosti. V takých prípadoch ide o pasívne investovanie, ktoré sa snaží kopírovať vývoj trhu. ETF majú právnu štruktúru investičného fondu a na burze sa chovajú ako akcie.
Jeden z prvých ETF fondov bol S&amp;P 500 indexový fond, ktorý sa začal predávať na americkej burze v roku 1993. V Európe sa ETF začali predávať od roku 1999. Dnes sú na trhu tisícky rôznych ETF fondov, s rôznymi špecifikáciami podľa sektorov, krajín či typov aktív. 
V Európe sú ETF kvalifikované ako separátna trieda aktív (podľa MIFID z januára 2018), čo znamená, že sú regulované ESMA.
História.
Prvý ETF fond na svete bol spustený na burze v Toronte, v roku 1990, s menom Toronto 35 Index Participation Units (TIPs 35), ktorý kopíroval vývoj TSE-35 indexu. Prvý americký ETF fond sa začal predávať na burze v roku 1993, menom SPDR. Ten odráža vývoj akcií firiem v indexe S&amp;P 500, ktorý je momentálne najviac kupovaný a predávaný fond na trhu. Jeho aktíva presahujú hodnotu 58 miliárd amerických dolárov, čo je zhruba 16% celého trhu s ETF. V roku 2002 sa na trhu objavil aj prvý ETF fond, ktorý kopíruje pohyby dlhopisov.
Tauriskos

Tauriskos ("Tauriskos") môže byť:
Jaime Lucas Ortega y Alamino

Jaime Lucas Ortega y Alamino (* 18. október 1936, Jagüey Grande, Kuba – 26. júl 2019, Havana, Kuba) bol kubánsky kardinál, emeritný arcibiskup Havany.
Životopis.
Študoval filozofiu v kňazskom seminári diecézy Matanzas, neskôr teológiu v kanadskom Quebecu. Za kňaza ho vysvätil 2. augusta 1964 diecézny biskup Matanzas José Maximino Eusebio Domínguez y Rodríguez. Po vysviacke pastoračne pôsobil vo svojej diecéze, napr. aj vo svojom rodnom meste. Niekoľko mesiacov bol internovaný v pracovnom tábore. Kvôli nedostatku kňazov na Kube bol zodpovedný za niekoľko farností naraz. Stal sa predsedom diecéznej katechetickej komisie a bol aktívny v pastorácii mládeže – v prostredí nepriateľskom voči náboženstvu (Kuba bola v tej dobe podľa ústavy ateistický štát) organizoval letné tábory pre deti a rôzne iné formy apoštolátu. Takisto pedagogicky pôsobil v spoločnom kňazskom seminári v Havane.
Biskup a kardinál.
V roku 1978 ho pápež Ján Pavol II. menoval za biskupa diecézy Pinar del Rio. Biskupskú vysviacku mu dňa 14. januára 1979 udelil apoštolský pronuncius v Kube, arcibiskup Mario Tagliaferri. Spolusvätiteľmi boli havanský arcibiskup Francisco Ricardo Oves Fernández a biskup diecézy Matanzas José Maximino Eusebio Domínguez y Rodríguez. 20. novembra 1981 bol menovaný za havanského arcibiskupa. V tejto funkcii sa stal aj predsedom konferencie kubánskych biskupov (1988 – 1999 a neskôr 2001 – 2004). Pápež ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom Ss. Aquila e Priscilla 26. novembra 1994. V rokoch 2000 a 2013 zastupoval pápežov na Národnom eucharistickom kongrese v Salvádore. V roku 2005 sa ako volič zúčastnil konkláve, na ktorom bol zvolený pápež Benedikt XVI., v roku 2013 takisto na konkláve, ktoré zvolilo pápeža Františka. V roku 2011 požiadal v súlade s kanonickým právom o uvoľnenie z úradu, pápež mu však vyhovel až 26. apríla 2016.
Pokljuka

Poklujka je lesnatá krasová náhorná plošina, ktorá sa rozkladá v Júlskych Alpách v severozápadnom Slovinsku. Je známa vďaka svojím lesom, pasienkom (Javornik, Lipanca, Uskovnica, Zajamniki, a. i.) a tiež pre zimné športy. Taktiež je to častý východiskový bod pre horských turistov. V Biatlonovom centre Poklujka sa každoročne koná Svetový pohár v biatlone. Biatlonové stredisko sa nachádza približne 15 kilometrov západne od mestečka Bled. Pokljuka je súčasťou Národného parku Triglav. Administratívne spadá pod občiny Bled, Bohinj a Gorje.
Roger Anton Ženatý

ThLic. Roger Anton Ženatý, OFM (* 21. december 1906, Pittsburgh, Pensylvánia, USA† 27. február 1947, tamže) bol americký františkánsky mních, rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ a redaktor slovenského pôvodu.
Život.
Do Komisariátu Najsvätejšieho Spasiteľa vstúpil 20. augusta 1930. Filozofické a teologické štúdiá absolvoval v Provincii Najsvätejšieho mena Ježiš () a 24. júna 1937 bol vysvätený za kňaza. V rokoch 19381940 pokračoval v štúdiách na františkánskom pápežskom kolégiu sv. Antona v Ríme, kde získal licenciát teológie. Zaujímajú sa o dogmatickú teológiu, začal študovať na doktorát teológie na Catholic University of America vo Washingtone, DC, ale štúdium nedokončil pre zdravotné dôvody.
Pôsobil v kláštore Svätej Rodiny v Pittsburghu, kde bol od roku 1937 členom a v rokoch 19411944 poradcom Komisariátu sv. Kríža. Svoje umelecké vlohy uplatnil pri výzdobe kaplnky a refektára kláštora a po druhej svetovej vojne dal pred vchodom do kláštora postaviť umeleckú sochu na počesť vojakov padlých vo vojne (odhalená bola až po jeho smrti). V rokoch 19401944 redigoval časopis "Leaflets of St. Francis", anglickú prílohu Listov sv. Františka.
Panholec

Panholec je ulica a lokalita v Pezinku. Nachádza sa za Pezinkom smerom na Šenkvice neďaleko železnice.
Na čísle 1 sa nachádza Baumwaldský majer.
Pri ňom sa na súpisných číslach 4124 až 4127 (často uvádzané ako orientačné číslo 1) nachádzajú budovy a areál Cargo centra, kde sídlia rôzne firmy.
Na čísle 20 sa nachádza distribučné centrum spoločnosti Lyreco CE, SE, ktoré patrí pod projekt logisticko-prevádzkového areálu Panholec.
Rozsutce

Rozsutce sú geomorfologickou časťou Krivánskej Fatry. Nachádzajú sa v severnej časti podcelku, južne od Terchovej. 
Vymedzenie.
Územie tvorí hrebeň, rozdelený úžinou Tiesňavy na dve časti, ktorý od zvyšku pohoria vymedzuje údolie Veľká Bránica, sedlo Príslop, Štefanovská kotlina a sedlo Medziholie. Južným okrajom susedí v rámci Krivánskej Fatry s časťami Krivánske Veterné hole, Štefanovská kotlina a Osnica, ktorá Rozsutce obopína i z východu. Zo severu územie ohraničuje Zázrivská brázda (časť podcelku Kysucké bradlá) a Varínske podolie, podcelok Žilinskej kotliny.
Ochrana územia.
Prakticky celé územie tejto časti Krivánskej Fatry leží v Národnom parku Malá Fatra a veľkú časť zaberajú osobitne chránené lokality: národná prírodná rezervácia Tiesňavy a Rozsutec.
Turizmus.
Rozsutce patria do prísne chránených národných prírodných rezervácií, preto pohyb turistov je vo veľkej časti obmedzený na pár značených trás. Výnimkou je východná časť v širšom okolí masívu dominantného Veľkého Rozsutca s významným sedlom Medziholie, čoby križovatky trás na Veľký Rozsutec, Malý Rozsutec, Osnicu či Stoh. Druhým významným je sedlo Medzirozsutce, kde sa stretáva viacero značených chodníkov a veľmi atraktívne sú neďaleké Jánošíkove diery a Tiesňavy, sprístupňujúce zároveň celú Vrátnu.
Věra Bílá

Věra Bílá, rodená Věra Giňová (* 22. máj 1954, Rokycany – † 12. marec 2019, Plzeň) bola česká speváčka a hudobníčka rómskej národnosti.
Život.
Narodila sa ako jedno zo šiestich detí Karola Giňu. Bola spevácky i hudobný samouk. Dlho vystupovala po celej Európe so skupinou Kale, ktorú pred niekoľkými rokmi opustila. Spievala rómsky, česky a slovensky. Príležitostne spolupracovala so známou rómskou speváčkou a hudobníčkou Idou Kelarovou (sestra Ivy Bittovej).
Věra Bílá mala adoptívneho syna; v januári 2013 bol vo veku 33 rokov nájdený mŕtvy. Krátko po tom zomrel vo veku 59 rokov jej manžel.
Od roku 2011 speváčka žila na ubytovni v Rokycanoch. Jej hudobný comeback z roku 2018 a plán na európske turné s kapelou Dušana Čonka nevyšiel.
Věra Bílá zomrela v ranných hodinách 12. marca 2019 v plzenskej fakultnej nemocnici, kde podľahla infarktu. Mala 64 rokov.
Natalia Janotha

Natalia Maria Krystyna Janotha (alebo "Janothówna" * 8. jún 1856, Varšava, Poľsko† 9. jún 1932 Haag, Holandsko) bola poľská hudobná skladateľka a klaviristka.
Zo života.
Bola dcérou poľského hudobného skladateľa a pedagóga Juliusza Janothu (1819 – 1883) na Instytute Muzycznom vo Varšave. Najskôr študovala u svojho otca, potom v Berlíne u Clary Schumannovej, Ernsta Rudorffa, Woldemara Bargela, Marceliny Czartoryskej a Johannesa Brahmsa. Koncertovala po celej Európe. Spopularizovala hudbu Fryderyka Chopina. Žila v Londýne a od roku 1916 v Haagu. Skomponovala okolo 400 skladieb pre klavír.
Turistika.
Počas rokov 1880 – 1883 intenzívne navštevovala Vysoké Tatry. Stala sa prvou poľskou horolezkyňou. Okrem iných horolezeckých túr 22. augusta 1883 vystúpila ako prvá žena horolezkyňa na Gerlachovský štít. Sprevádzal ju horský vodca Maciej Sieczka. Vystúpila aj na Lomnický štít a na mnohé iné, ktoré dovtedy zdolali len muži. Bola jednou z prvých žien, ktoré sa v horskom prostredí pohybovali v nohaviciach. Návštevy v horách stvárnila v cykle skladieb pre klavír.
Tauriskos z Trallu

Tauriskos ("Tauriskos") bol grécky sochár z rozhrania 2. a 1. storočia pred Kr.
Sochár Tauriskos bol zrejme syn "Artemidóra" z maloázijskéko mesta Tralles. Tvoril na ostrove Rodos pravdepodobne na prelome 2. a 1. stor. pred Kr. Bol autorom niekoľkých "Hermerotov" (kombinovaných sôch Eróta a Herma), ktorí skončili v zbierke známeho rímskeho politika a obdivovateľa umenia Asinia Pollia. Spolu so svojim bratom Apollóniom zhotovil najväčšie známe súsošie antiky, tzv. Farneského býka. Toto dielo, zhotovené v typickom štýle rodoskej sochárskej školy, znázorňuje potrestanie Dirky, ktorú bratia Amfión a Zéthos priviazali býkovi na rohy, aby ju uvláčili na smrť.
Podľa rímskeho historika Plínia aj toto súsošie získal Riman Asinius Pollio. Jednu zreštaurovanú kópiu tohto diela umiestnili v Caracallových kúpeľoch. V 16. storočí ju preniesli do Farneského paláca (Palazzo Farnese) a v 18. storočí sa dostala do neapolskej kráľovskej zbierky, neskôr do neapolského múzea.
Osnica (geomorfologická časť)

Osnica je geomorfologickou časťou Krivánskej Fatry. Nachádza sa na severovýchodnom okraji podcelku a najvyšší vrch Osnica dosahuje 
Vymedzenie.
Územie leží medzi dolinou Bystrička na západe a orientačne údolím potoka Istebnianka na východe. V rámci pohoria susedí na severozápade s časťou Rozsutce a na západe s časťou Krivánske Veterné hole, južným smerom vedie údolím Oravy hranica so Šípskou Fatrou, podcelkom Veľkej Fatry. Východným smerom sa rozkladá Oravská vrchovina s v južnej polovici situovanou Veličnianskou kotlinou, severným smerom nadväzujú Kysucké bradlá a ich Zázrivská brázda.
Ochrana územia.
Prakticky celé územie tejto časti Krivánskej Fatry leží v Národnom parku Malá Fatra, okrajovo patrí do jeho ochranného pásma. Osobitne chránené lokality sú národná prírodná rezervácia Sokolec a prírodná rezervácia Veľká Lučivná.
Turizmus.
Táto časť pohoria patrí k menej navštevovaným oblastiam Malej Fatry a aj značené turistické chodníky smerujú cez sedlo Osnice do sedla Medziholie, v severnej časti aj na Veľký Rozsutec. V juhovýchodnej časti sa nachádza rekreačné stredisko Lučivná.
Two Worlds

Two Worlds je druhý štúdiový album nemeckého DJa ATB. Z albumu boli vydané dva single: „The Summer“ (jún 2000) a „Fields Of Love“ (október 2000). O produkciu sa postaral André Tanneberger.
Názov "Two Worlds" vychádza z dvojdiskového albumu rozdeleného na "„The World Of Movement“" (Svet pohybu) a "„The Relaxing World“" (Relaxačný svet)". Rovnako ako jeho predošlý album "Movin’ Melodies" bol album vydaný v štúdiu Kontor pre európsky trh a v Radical Records pre americký trh.
Anton Vasek

Anton Vasek (iný zápis: Antonín Vasek; * 12. jún 1918, Malacky† 24. január 1984, Kodaň) bol slovenský právnik, úradník, komunálny politik a diplomat.
Životopis.
Pochádzal z rodiny Martina Vaseka a jeho manželky Alžbety, rod. Suchalovej. V roku 1940 absolvoval štúdium práva na Právnickej fakulte Slovenskej univerzity (dnes Právnická fakulta Univerzity Komenského v Bratislave) a následne pôsobil vo verejnej správe. V rokoch 19451950 zastával funkciu podpredsedu a neskôr predsedu Národného výboru mesta Bratislavy a v období od roku 1945 do 4. októbra 1946 bol prvým primátorom Bratislavy po zriadení tejto funkcie (resp. premenovaní z dovtedajšieho mešťanostu). Primátorom bol potom opätovne ešte v rokoch 19481950.
Podľa nekrológu v exilovom časopise "Naše snahy" bol členom KSS, kde patril do skupiny takzvaných buržoáznych nacionalistov. Po procese s Husákovou skupinou bol odstavený, neskôr odsúdený a strávil niekoľko rokov vo väzení. Po rehabilitácii pracoval v zahraničnej službe Československa.
Podľa Slovenského biografického slovníka pracoval v zahraničnej službe už od roku 1950, v rokoch 19501960 ako vedúci oddelenia a zástupca vedúceho odboru na ministerstve zahraničných vecí, v rokoch 19621966 ako mimoriadny a splnomocnený veľvyslanec v Bagdade a v rokoch 19661969 ako zástupca vedúceho odboru na ministerstve zahraničných vecí. 11. decembra 1969 sa ujal funkcie mimoriadneho a splnomocneného veľvyslanca v Kodani.
Potom, čo bol z funkcie veľvyslanca v Kodani odvolaný, požiadal tam aj s manželkou Maricou o azyl, ktorý im bol udelený. V exile v Kodani 24. januára 1984 zomrel.
Majstrovstvá sveta v biatlone 2019

Majstrovstvá sveta v biatlone 2019 sa konali od 6. do 17. marca 2019 vo švédskom Östersunde.
Celkovo sa súťažilo v týchto dvanástich disciplínach: šprint, stíhacie preteky, Vytrvalostné preteky, preteky s hromadným štartom, preteky štafiet žien, preteky štafiet mužov, zmiešané preteky dvojíc a preteky zmiešaných štafiet. Zmiešané preteky dvojíc boli do programu majstrovstiev sveta zaradené vôbec po prvý raz. Výsledky zo všetkých pretekov, ktoré sa konali počas majstrovstiev sa započítavali do celkového hodnotenia Svetového pohára v biatlone.
Výber hostiteľa.
Dňa 7. septembra 2014 stredisko vo švédskom Östersunde vyhralo rakúskom St. Wolfgangu im Salzkammergut hlasovanie s 27 hlasmi, predbehlo tak Anterselvu v Taliansku, ktorá získala 16 hlasov, Nové Mesto na Morave s 4 hlasmi a ruský Chanty-Mansijsk, ktorý mal len dva hlasy. Je to tretíkrát čo Östersund hostí Majstrovstvá sveta, stalo sa to už v rokoch 1970 a 2008.
Slovenská reprezentácia.
Slovensko na majstrovstvách sveta reprezentovali štyri ženy (Anastasyia Kuzminová, Paulína Fialková, Ivona Fialková a Terézia Poliaková) a traja muži (Matej Kazár, Martin Otčenáš a Tomáš Hasilla). 
Program.
"Všetky časy sú udané v lokálnom čase Östersundu (UTC+1)."
Výsledky.
Medailisti.
Muži.
"Všetky výsledky sú z Medzinárodnej biatlonovej únie."
Ženy.
"Všetky výsledky sú z Medzinárodnej biatlonovej únie."
Zmiešané preteky.
"Všetky výsledky sú z Medzinárodnej biatlonovej únie."
Výsledky slovenskej reprezentácie.
"Všetky výsledky sú z Medzinárodnej biatlonovej únie."
Trap

Trap môže byť:
Tomáš Tuhý

Genpor. Mgr. Bc. Tomáš Tuhý Ph.D., MBA (* 8. január 1972, Krnov) je český policajt a diplomat, v rokoch 2018 až 2023 pôsobil ako veľvyslanec Česka na Slovensku.
Vzdelanie.
Tomáš Tuhý v roku 1997 absolvoval Právnickú fakultu Masarykovej univerzity, v roku 2005 Filozofickú fakultu Ostravskej univerzity a v roku 2018 získal Ph.D. na Vysokej škole banskej – Technickej univerzite Ostrava.
Policajná činnosť.
V Polícii Českej republiky pracoval od roku 1992. Od roku 2014 do 31. októbra 2018 bol prezidentom Polície ČR.
Diplomatické pôsobenie.
Od novembra 2018 pracuje v českej diplomacii. 21. novembra 2018 Tuhého prijal minister zahraničných vecí a európskych záležitostí Miroslav Lajčák. Tuhý svoje poverovacie listiny odovzdal prezidentovi Andrejovi Kiskovi 28. novembra 2018, čím sa oficiálne ujal funkcie. Predošlou veľvyslankyňou bola Livia Klausová. Vo funkcii pôsobil do januára 2023, keď ho nahradil Rudolf Jindrák.
Rasen-Antholz

Rasen-Antholz () je obec v severnom Taliansku v autonómnom regióne Tridentsko-Horná Adiža v provincii Bolzano.
Antholz sa nachádza východne od Brunecku, administratívneho centra Val Pusteria, a je vzdialený asi 60 kilometrov severovýchodne od Bolzana, hlavného mesta Autonómnej provincie Bolzano – Horná Adiža. Kataster obce hraničí so sídlami Bruneck, Gsies, Percha, Olang, Sand in Taufers, Welsberg-Taisten a St. Jakob in Defereggen v Rakúsku.
Rozdelenie obce.
Obec sa skladá zo šiestich „frazioni“ (subdivízií, najmä dedín a osád):
Jazykové zloženie.
Podľa sčítania ľudu v roku 2011 nemecky rozpráva 98,40% obyvateľov, taliansky hovorí 1,16% obyvateľstva a 0,44% obyvateľov hovorí ladinsky ako svojím prvým jazykom.
Šport.
Rasen-Antholz je známy najmä vďaka svoju biatlonovému stredisku, ktoré sa považuje za jedno z najnáročnejších. Biatlonové stredisko bolo otvorené v roku 1971 a odvtedy sa tu organizovali majstrovstvá sveta už štyrikrát, a to v rokoch 1976, 1983, 1995, a 2007. Taktiež sa tu každoročne organizujú preteky svetového pohára v biatlone s najvyššou nadmorskou výškou, približne
Kráľova hoľa (geomorfologická časť)

Kráľova hoľa je geomorfologickou časťou Kráľovohoľských Tatier. Nachádza sa na juhovýchodnom okraji pohoria a rovnomenný najvyšší vrch dosahuje 
Vymedzenie.
Územie leží na juhovýchodnom okraji Nízkych Tatier, v hlavnom hrebeni oddelené Ždiarskym sedlom od susednej časti Priehyba. Severne leží Teplická kotlina a na severovýchode nadväzuje Predná hoľa. Východný okraj lemuje Slovenský raj (podcelok Spišsko-gemerského krasu) a južným smerom nadväzuje Heľpianske podolie, ktoré je podcelkom Horehronského podolia.
Ochrana územia.
Prakticky celé územie tejto časti Kráľovohoľských Tatier leží v Národnom parku Nízke Tatry, resp. jeho ochrannom pásme. Osobitne chránenou lokalitou je prírodná rezervácia Martalúzka.
Turizmus.
Kráľova hoľa, čoby jeden z národných vrchov Slovenska, je najnavštevovanejší vrch vo východnej časti Nízkych Tatier. Z horehronskej časti prístup na vrchol uľahčuje obslužná cesta k vysielaču, ktorý napomáha k jednoznačnej identifikácii vrchu. Značené turistické chodníky vedú z viacerých okolitých obcí a dolín, hrebeňom zo sedla Čertovica do Telgártu a sedla Besník prechádza červeno značená turistická magistrála Cesta hrdinov SNP. Práve hrebeňovka týmto pohorím patrí k najatraktívnejším túram, vyhľadávané sú tiež cyklotrasy, vedené dlhými liptovskými údoliami.
Na severnom svahu Kráľovej hole pramení Čierny Váh, blízko vrcholu na východnom svahu zasa rieka Hnilec a neďaleko Telgártu je (už v Horehronskom podolí) prameň Hrona.
Kráľova hoľa (rozlišovacia stránka)

Kráľova hoľa môže byť:
Senecká ulica (Pezinok)

Senecká ulica je ulica v Pezinku na ceste II. triedy číslo 502 a zasahuje aj do cesty II. triedy číslo 503. Je pomenovaná podľa mesta Senec.
Na čísle 2 sa v minulosti nachádzala meštianska škola, neskôr jedenásťročná stredná škola a od roku 1963 stredná všeobecnovzdelávacia škola. Od roku 1973 sa tu nachádza gymnázium.
Na čísle 4 sa nachádza mestský cintorín s katolíckou a evanjelickou časťou a domami smútku.
V septembri 2003 ulicou prechádzala pápežská kolóna s pápežom Jánom Pavlom II.
Bohemian Rhapsody (rozlišovacia stránka)

Bohemian Rhapsody môže byť:
Großefehn

Großefehn je obec na severovýchode Nemecka, v spolkovej krajine Dolné Sasko, v krajinskom okrese Aurich. Nachádza sa asi desať kilometrov od okresného mesta Aurich.
Časti obce.
Obec sa skladá zo štrnástich častí, ktoré sú v nasledujúcom zozname zoradené podľa počtu obyvateľov:
Bohemian Rhapsody (film)

Bohemian Rhapsody je životopisný film z roku 2018. Zobrazuje dobu pätnástich rokov od založenia britskej rockovej hudobnej skupiny Queen až po koncert na Live Aid, šesť rokov pred smrťou speváka skupiny Freddieho Mercuryho. Scenár filmu napísal Anthony McCarten. V hlavných roliach hrajú Rami Malek, Ben Hardy, Gwilym Lee, Joseph Mazzello, Allen Leech a Lucy Boynton. Film režíroval Bryan Singer, ale pred koncom hlavného natáčania ho vystriedal Dexter Fletcher. Singer ale nakoniec zostal jediným uvádzaným režisérom kvôli pravidlám Directors Guild of America. Fletcher bol uvedený len ako výkonný producent filmu.
Vznik filmu bol ohlásený už v roku 2010 a hlavnú rolu mal stvárniť Sacha Baron Cohen. Baron Cohen ale projekt opustil v roku 2013 kvôli nezhodám s producentmi a film tak zostal určitú dobu na ľade. Výroba filmu sa znovu plno obnovila až v novembri 2016, keď bol do hlavnej roli obsadený Rami Malek. 
Film získal rôznorodé reakce od kritikov, ale zažil velký divácky úspech a bol nominovaný na radu cien. S rozpočtom okolo 50 miliónov dolárov zarobil celosvetovo cez 900 miliónov dolárov, čím sa stal šiestym najzárobkovejším filmom roku 2018 na svete a prvým v životopisnom a dramatickom žánri. V januári 2019 získal cenu Zlatý glóbus v kategóriách najlepší film (dráma) a najlepší mužský herecký výkon (dráma) (Rami Malek). Okrem toho bol nominovaný na päť Oscarov, a to vrátane kategorií najlepší film a najlepší herec v hlavnej roli (pre Ramiho Maleka).
Historické nepresnosti.
Niektoré udalosti boli oproti realite pozmenené pre dramatické účely filmu, čo scenárista McCarten okomentoval slovami: "„Robili sme film, nie dokument“".
Predná hoľa (geomorfologická časť)

Predná hoľa je geomorfologickou časťou Kráľovohoľských Tatier. Nachádza sa na východnom okraji pohoria a najvyšší vrch Úplaz dosahuje 
Vymedzenie.
Územie leží v najvýchodnejšej časti Nízkych Tatier, od zvyšku pohoria oddelené údolím Čierneho Váhu. Západne leží Teplická kotlina, juhozápadným smerom nadväzuje horstvo Kráľovej hole. Juhovýchodným smerom sa rozkladá Slovenský raj, tvoriaci podcelok Spišsko-gemerského krasu a severný okraj ostro vymedzuje Vikartovská priekopa, prináležiaca Hornádskej kotline.
Ochrana územia.
Časť územia tejto časti Kráľovohoľských Tatier leží v Národnom parku Slovenský raj, okrajovo v Národnom parku Nízke Tatry, resp. ich ochrannom pásme. Osobitne chránenou lokalitou je prírodná rezervácia Barbolica a prírodná pamiatka Hranovnické pleso.
Turizmus.
Táto časť Nízkych Tatier a Národného parku Slovenský raj patrí medzi pokojnejšie a tichšie oblasti. Sieť chodníkov smeruje do Smrečinského sedla, odkiaľ sa dá dostať na Kráľovu hoľu, či do lokality Pusté Pole.
Fakulta strojného a elektrotechnického inžinierstva Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave

Fakulta strojného a elektrotechnického inžinierstva Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave pôsobila pod týmto názvom v rámci SVŠT len v jednom školskom roku 1950 - 1951. Jej dekanom bol prof. Ing. Dr. techn. Ľudovít Kneppo, DrSc. Fakulta zanikla rozdelením na:
Fakulta mala v okamihu zrušenia za sebou viac ako 10-ročnú históriu. Vytvorila sa transformáciou "Odboru strojného a elektrotechnického inžinierstva Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave", ktorý vznikol hneď pri formovaní školy v roku 1940.
Dekani fakulty.
Do roku 1950 vedúci "Odboru strojného a elektrotechnického inžinierstva".
Od roku 1950 dekan "Fakulty strojného a elektrotechnického inžinierstva".
Kulík krátkochvostý

Kulík krátkochvostý () je druh bahniaka z čeľade kulíkovité ("Charadriidae"). Obýva tundru východnej palearktídy a severozápad severnej Ameriky. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kulík krátkochvostý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie aj populácie v severnej Amerike je klesajúci.
Výskyt a stav na Slovensku.
Kulík krátkochvostý bol prvý krát zdokumentovaný z územia Slovenska 23. apríla 2016 na Oravskej priehrade. 
Ochrana.
Druh je zaradený do Bonnského dohovoru (Príloha II).
Externé odkazy.
Ján Teofil Windisch

Ján Teofil Windisch (; * 17. august 1689, Bratislava† 13. február 1730, Bratislava) bol uhorský lekár a botanik.
Život.
Pochádzal z rodiny obchodníka Börga Windischa a jeho manželky Barbory. Vyštudoval gymnázium v Bratislave a medicínu na univerzite v Erfurte a v Jene. Následne pôsobil ako lekár v Pezinku a od roku 1718 v Bratislave.
V roku 1712 sa zúčastnil prvej súdnolekárskej pitvy pľúc v Uhorsku. Bol priekopníkom pediatrie a popri lekárstve sa venoval skúmaniu flóry z okolia Bratislavy. V oblasti botaniky a prírodovedy spolupracoval s Matejom Belom.
Biskupská konferencia

Biskupská konferencia je zbor katolíckych biskupov daného štátu alebo špecifického územia. Podľa kánonického práva (kán. 449 CIC) má právnu subjektivitu . Biskupskú konferenciu zriaďuje pápež v danej krajine, ak si to okolnosti nevyžadujú, aby bola zriadená v inej oblasti (časť krajiny alebo niekoľko krajín).
Vo východných katolíckych cirkvách je existencia podobnej inštitúcie (tzv. Rada hierarchov) upravená vnútroštátnym právom jednotlivých cirkví sui iuris. 
Územne býva biskupská konferencia vymedzená zvyčajne na územie štátu. Niektoré biskupské konferencie sú vymedzené pre určitú oblasť, zahŕňajúcu väčší počet štátov. Dôvodom je zvyčajne nízky počet katolíckych veriacich alebo biskupov v danej krajine.
Príkladom biskupských konferencií združujúcich viacero krajín sú napríklad Škandinávska biskupská konferencia (združujúca biskupov severských krajín), Konferencia biskupov Antíl , Pacifická biskupská konferencia a podobne. Kým existovalo Česko-Slovensko, bola katolícka cirkev na jeho území reprezentovaná Česko-slovenskou biskupskou konferenciou.
Biskupská konferencia zahŕňa nielen rímskokatolíckych biskupov pôsobiacich na danom území, ale aj biskupov ostatných cirkví zjednotených s Rímom. Napríklad na Slovensku sú súčasťou Konferencie biskupov Slovenska nielen biskupi rímskokatolíckej ale aj gréckokatolíckej cirkvi. Takisto v Česku sú preto členmi Českej biskupskej konferencie aj biskupi pôsobiaci v apoštolskom gréckokatolíckom exarcháte.
Je potrebné rozlišovať biskupské konferencie od synód cirkvi alebo rád hierarchov . Každý biskup môže byť členom aj viacerých nezávislých zoskupení. Napríklad kanadský biskup Marián Andrej Pacák je členom rady hierarchov na Slovensku (keďže patrí do slovenskej gréckokatolícej cirkvi sui iuris), no je členom Kanadskej biskupskej konferencie (keďže eparchia sa nachádza na území Kanady).
Cieľom biskupskej konferencie je radiť sa o dôležitých otázkach vedenia cirkvi, duchovnej správe, správe liturgických slávení a zastupovať katolícku cirkev na danom území (napr. pred štátom). Biskupská konferencia sa schádza niekoľkokrát do roka. Okrem diecéznych biskupov sa na väčšine biskupských konferencií zúčastňujú aj všetci úradníci, diecézni správcovia a pomocní biskupi.
História a základy.
Biskupské konferencie existovali v neformálnej podobe už od dávnych čias. Potreba pravidelných konzultácií a koordinácie činností biskupov priľahlých regiónov sa uskutočňovali a realizovali prostredníctvom miestnych synód a koncilov. 
V súčasnej podobe boli biskupské konferencie zriadené až v dokumente Druhého vatikánskeho koncilu Christus Dominus, ktorý uviedol do praxe Pavol VI. v svojom motu proprio Ecclesiae Sanctae. Ich povinnosti a legislatívny rámec stanovuje Kódex kánonického práva, v kánonoch 447-459.
Priehyba (geomorfologická časť)

Priehyba je geomorfologickou časťou Kráľovohoľských Tatier. Zaberá veľkú časť východnej polovice pohoria a najvyšší vrch Veľký bok dosahuje 
Vymedzenie.
Územie leží východne od sedla Čertovica a zaberá veľkú časť Kráľovohoľských Tatier. Severný okraj vymedzuje Čiernovážskou dolinou vedúca hranica s Liptovskými nivami (časť Liptovskej kotliny), východnejšie leží Važecký chrbát, ktorý je podcelkom Kozích chrbtov. Východným smerom nadväzujú Nízke Tatry časťami Teplická kotlina a Kráľova hoľa, pričom hranicou v tejto časti Kráľovohoľských Tatier je Ždiarska dolina a Ždiarske sedlo. Južne susedí Horehronské podolie s podcelkami Heľpianske podolie a Bystrianske podhorie a západným smerom pokračujú Nízke Tatry podcelkom Ďumbierske Tatry s časťami Ďumbier a Demänovské vrchy.
Ochrana územia.
Prakticky celé územie tejto časti Kráľovohoľských Tatier leží v Národnom parku Nízke Tatry, resp. jeho ochrannom pásme. Osobitne chránené lokality sa v tejto časti nevyskytujú.
Turizmus.
Táto rozsiahla časť Kráľovohoľských Tatier patrí vďaka odľahlosti medzi pokojnejšie horské oblasti. Hlavnú turistickú magistrálu tvorí hrebeňom vedúca červeno značená Cesta hrdinov SNP, ktorá spája sedlo Čertovica s Kráľovou hoľou. Južným smerom posunutý hlavný hrebeň je ľahšie prístupný z Horehronia, z Liptova vedie južným smerom niekoľko dlhých dolín, medzi nimi Ipoltica s vetvami Ráztoky a Dikula, Svarínska dolina, Malužinská dolina či Hodruša. Väčšinou z nich vedú i značené turistické trasy, ktoré spájajú podhorské obce s hlavným hrebeňom a umožňujú prechod na Horehronie. Vyhľadávané sú cyklotrasy, vedúce horskými dolinami a priesmykmi. Hlavným centrom turizmu je oblasť Čertovice a Vyšnej Boce, na hrebeni je turistom k dispozícii Útulňa Andrejcová.
Internát (rozlišovacia stránka)

Internát môže byť:
Sósibios

Sósibios ("Sósibios") môže byť:
Oberhof

Oberhof je mesto v Nemecku v spolkovej krajine Durínsko v krajinskom okrese Schmalkalden-Meiningen. Je dôležitým športovým a kúpeľným strediskom. V Oberhofe žilo na konci roka 2017 presne 1 634 obyvateľov, každý rok však toto mesto navštívi približne 144 000 turistov. Oberhof získal štatút mesta v roku 1985.
Oberhof je známy ako významné stredisko zimných športov, je tu veľmi populárny nielen biatlon ale aj sánkarský šport, jazda na boboch, beh na lyžiach alebo severská kombinácia. Ekonomika mesta je založená na výnosoch z turizmu, Oberhof je tretie turisticky najnavštevovanejšie mesto v Durínskom lese hneď za Erfurtom a Weimarom.
V meste sa nachádza známe športové gymnázium, ktoré je durínskym centrom prípravy mladých športovcov a športovkýň pre zimné športy, ale aj pre špeciálny oddiel Bundeswehru, spolkových ozbrojených síl.
História.
Oberhof bol založený v roku 1641. Bolo to malé mestečko, až kým doň nebola koncom 19. storočia zavedená železnica, ktorá spájala Erfurt a Ritschenhausen. Vtedy mesto objavili priaznivci turistiky a zimných športov, čo mestu prinieslo rozvoj.
Od začiatku 20. storočia je Oberhof centrom zimných športov, ktoré sa tu konajú na pravidelne modernizovaných športoviskách. Nedávno boli v meste vybudované výťahy na lyžiarske svahy a biatlonové stredisko bolo vylepšené tak, aby spĺňalo štandardy medzinárodnej kvality. Tamojšia bobová, sánkarská a skeletonská trať pravidelne hostí majstrovstvá sveta i majstrovstvá Európy.
V auguste 2009 bol v Oberhofe otvorený prvý lyžiarsky tunel v Nemecku.
Marek Wolf

Marek Wolf (* 24. máj 1985, Bratislava) je slovenský gitarista, skladateľ a aranžér. Je známy najmä spoluprácou s harmonikárom Erichom „Bobošom“ Procházkom, Igorom „Ajdžim“ Sabom a spevákom Petrom Cmorikom. Patrí medzi popredné osobnosti slovenskej bluesovej scény.
Medzinárodné festivaly.
Wolf takisto vystúpil na mnohých medzinárodných festivaloch, vrátane festivaloch v Katoviciach, Zakopanom, Prahe, Lipsku a Šumperku.
Leonard Wagner

Leonard Wagner (* 1589, Bardejov† 29. marec 1665, Bardejov) bol uhorský evanjelický kňaz (farár), učiteľ a básnik.
Život.
Pochádzal z rodiny evanjelického farára, učiteľa a básnika Jakuba Wagnera (* 1560† 1600) a jeho manželky Anny, rod. Heidtovej (* 1568† 1652). Študoval v Bardejove, Toruni a v rokoch 16141616 na Univerzite vo Wittenbergu (od roku 1817 súčasť Martin-Luther-Universität Halle-Wittenberg).
V roku 1616 pôsobil ako súkromný učiteľ, následne v rokoch 16161620 ako učiteľ a v rokoch 16201633 ako rektor mestskej školy v Bardejove. V roku 1633 sa stal farárom evanjelickej farnosti augsburského vyznania v Bardejove. Básnicky sa venoval tvorbe príležitostných oslavných veršov v latinčine.
Holmenkollen

Holmenkollen je severozápadné predmestie nórskeho hlavného mesta Oslo. Nachádza sa v mestskom obvode Vestre Aker, s nadmorskou výškou 371 metrov nad morom je najvyššie položenou časťou nórskej metropoly. Hollmenkollen je známy ako stredisko zimných športov.
Vďaka blízkosti prírody aj veľkomesta je Holmenkollen vyhľadávanou rezidentnou oblasťou. Nachádza sa tam vila "Kongsseteren", v ktorej trávi zimné prázdniny nórska kráľovská rodina. Holmenkollen je dobre dostupný vďaka rovnomennej stanici metra. Významnou historickou pamiatkou bola drevená kaplnka z roku 1903, ktorú v auguste 1992 spálil Varg Vikernes. O štyri roky neskôr, v roku 1996, bola postavená jej súčasná replika.
Lyžiarske stredisko.
Hlavnou miestnou atrakciou je lyžiarsky areál Národná aréna Holmenkollen so skokanským mostíkom Holmenkollbakken. Pôvodný mostík pochádzal z roku 1892, v roku 2010 bol však na jeho mieste postavený nový s kritickým bodom HS 134 m. Konali sa tam súťaže olympiády 1952, majstrovstvá sveta v klasickom lyžovaní 1930, 1966, 1982 a 2011 a majstrovstvá sveta v biatlone 1986, 1990, 1999, 2000 a 2002. Pravidelne sa tam konajú preteky svetového pohára v biatlone.
Každoročný Holmenkollen Ski Festival je súčasťou svetového pohára bežcov a skokanov. V roku 1923 bolo založené miestne lyžiarske múzeum, najstaršie na svete.
Teplická kotlina

Teplická kotlina je geomorfologickou časťou Kráľovohoľských Tatier. Zaberá okolie obce Liptovská Teplička v Čiernovážskej doline, na hornom toku Čierneho Váhu.
Vymedzenie.
Územie leží vo východnej polovici Kráľovohoľských Tatier. Severný okraj vymedzuje tok Čierneho Váhu, ktorý tvorí hranicu s Važeckým chrbátom (podcelkom Kozích chrbtov) a Vikartovskou priekopou (podcelkom Hornádskej kotliny). Východným smerom nadväzuje Predná hoľa, južným Kráľova hoľa a západným Priehyba, všetko geomorfologické časti Nízkych Tatier.
Ochrana územia.
Južná časť kotliny leží v Národnom parku Nízke Tatry, zvyšok územia je súčasťou jeho ochranného pásma. Osobitne chránené lokality sa v tejto časti nevyskytujú.
Turizmus.
Táto časť Kráľovohoľských Tatier zastáva špecifickú pozíciu, nakoľko ide o maloplošnú kotlinu s jediným sídlom a jeho blízkym okolím. Kultúrne a národopisne zaujímavá lokalita si uchovala svoju jedinečnosť, k čomu napomohla odľahlá poloha na konci dlhej doliny Čierneho Váhu. Jedinečné sú okrem folklóru aj svahové pivničky mimo obce na skladovanie zemiakov, ktorých časť je dodnes využívaná. Zaujímavosťou je východným okrajom vedená hranica rozvodia Váhu a Hornádu, ktorý neďaleko pramení.
Kotlinou vedie viacero značených trás, ktoré smerujú na hrebeňom vedúcu červeno značenú Cestu hrdinov SNP. Liptovská Teplička je najvhodnejšie východiskové miesto pre výstup na Kráľovu hoľu z liptovskej strany. Čiernovážskou dolinou vedie vyhľadávaná cyklotrasa.
Svetový štrajk za budúcnosť klímy

Svetový štrajk za budúcnosť klímy bol štrajk, ktorý sa uskutočnil 15. marca 2019 ako súčasť hnutia Piatky za budúcnosť. Štrajku sa zúčastnili desaťtisíce žiakov a študentov vo viac než sto krajinách.
Na Slovensku sa štrajk konal v štyroch mestách: Bratislava, Liptovský Mikuláš, Košice a Žilina.
Štrajk začala švédska aktivistka Greta Thunbergová protestovaním pred budovou Švédskeho parlamentu.
Sósibios z Atén

Sósibios ("Sósibios") bol grécky sochár v 1. storočí pred Kr.
Sósibios, sochár z Atén, tvoril zrejme v meste Rím na konci republiky (v polovici 1. storočia pred Kr.) Je autorom jeho menom signovaného volutového kratéra z pentelského mramoru (78 cm vysokého) s reliéfnou dekoráciou postáv gréckej mytológie, umiestneného parížskom Musée du Louvre:
- text v starogréčtine
Tento kratér pochádza z umeleckých zbierok "Museo e Galleria Borghese". Sósibios sa pri jeho umeleckom spracovaní inšpiroval tvarom kovových (i keramických) kratérov apulskej výroby zo 4. storočia pred Kr. Držadlá (volutového tvaru) sú na spodnom konci zdobené labutími hlavami. Telo kratéra zdobia reliéfy, Apollóna hrajúceho na kythare, Artemidy, Herma odetého v krátkom cestovnom plášti chlamys a slávnostného sprievodu Satyra hrajúceho na flaute a Dionýzovej družiny tancujúcich Mainád.
Lúžňanská kotlina

Lúžňanská kotlina je geomorfologickou časťou Ďumbierskych Tatier. Zaberá okolie obce Liptovská Lúžna a veľkú časť Lúžňanskej doliny. Územím preteká riečka Lúžňanka.
Vymedzenie.
Územie leží v západnej polovici Ďumbierskych a teda i celých Nízkych Tatier. Kotlinu obklopujú len časti vlastného pohoria, zo severu sú to Salatíny, južný okraj vymedzuje Prašivá.
Ochrana územia.
Lúžňanská kotlina leží v ochrannom pásme Národného parku Nízke Tatry, ktorý ju z veľkej časti obklopuje. Osobitne chránenou lokalitou sú Meandre Lúžňanky.
Turizmus.
Táto časť Nízkych Tatier patrí medzi turisticky menej atraktívne oblasti. Veľkú časť kotliny zaberá Liptovská Lúžna, ktorou vedie cesta, spájajúca Lúžňanskú a Ľupčiansku dolinu. Túto trasu obľubujú najmä priaznivci cyklistiky. Značené trasy vedú z obce južným smerom na vysoký Salatín ( červená značka), príp. do sedla pod Skalkou v hlavnom hrebeni ( žltá značka).
Spevy Sama Chalupku

Spevy alebo Spevy Sama Chalupku (podľa dobového pravopisu "Spevy Sama Chalúpky") sú básnickou zbierkou slovenského romantického básnika a štúrovca Sama Chalupku.
Obsah.
Zoznam básnických skladieb uverejnených v zbierke "Spevy" zostavený podľa vydania Eugena Krčméryho z roku 1868 a Kníhtlačiarskeho účastníckeho spolku z roku 1921. V prípade odlišného pravopisu je prvý názov uvedený podľa vydania z roku 1868, názov v zátvorke podľa vydania z roku 1921.
Vydania.
Zoznam niektorých vydaní:
Chlamys

Chlamys môže byť:
Ján Haan

Ján Haan () môže byť:
Ján Haan (filozof)

Ján Haan (; * 6. február 1772, Žilina† 6. jún 1847, Višňové) bol slovenský (uhorský) rímskokatolícky kňaz (farár), filozof a teológ, príslušník bernolákovského slovenského národného hnutia.
Život.
Pochádzal z rodiny mešťana Andreja Haana a jeho manželky Evy Haanovej. V roku 1795 absolvoval štúdium teológie v Nitre. Od roku 1806 pôsobil ako farár vo Višňovom a neskôr ako dekan v Žiline.
V roku 1795, ešte ako klerik, spoluzaložil pobočku Slovenského učeného tovarišstva v Nitre. Publikoval knihu o úvode do filozofie "Introductio ad philosophiam" (1807) a o základoch logiky pre študentov teológie "Institutiones logicae" (1802).
Komenského ulica (Banská Bystrica)

Komenského ulica je ulica v centrálnej časti Banskej Bystrice. Spája sa s ulicami Horná, Skuteckého, Kollárova, profesora Sáru, Alexandra Matušku, Mikuláša Kováča, Na Karlove. Ulica nesie svoje meno po českom pedagógovi, jazykovedcovi a filozofovi Komenskom.
Jozef Anton Eberle

Jozef Anton Eberle, SJ (* 7. marec 1726, Linz† ?) bol rakúsky matematik a univerzitný pedagóg.
V roku 1742 vstúpil do rehoľného rádu Spoločnosť Ježišova. Študoval na univerzitách v rakúskej časti habsburskej monarchie. Vyučoval na rehoľných školách a v rokoch 17591760 pôsobil ako profesor matematiky na Trnavskej univerzite a v rokoch 17601762 na univerzite v Linzi.
Antigonos

Antigonos ("Antigonos") môže byť:
Pamätník neznámeho protifašistického bojovníka

Pamätník neznámeho protifašistického bojovníka je pamätník pripomínajúci obeti protifašistického odboja, ktorý sa nachádza na Námestí osloboditeľov v Košiciach oproti pamätníku vojakov Sovietskej armády. Pamätník bol vybudovaný na základe návrhu Ing. Karola Milerského a Viliama Columbyho. Autorom tohto sochárskeho diela je akademický sochár Vojtech Löffler. Výstavba bola uskutočnená v rokoch 1947 – 1948.
Vzhľad.
Pamätník bol slávnostne odhalený v roku 1948 v rámci osláv štvrtého výročia Slovenského národného povstania.
Pomník je tvorený pietnou obradnou sieňou, nad ktorou sa vypína jeden symbolický pilier. Sieň je umiestnená centrálne v polkruhu a z troch strán je ohradená železnými mrežami. V tejto obradnej sieni sú umiestnené dve postavy – československého vojaka a partizána s nápisom:
Pod nápisom medzi stojacimi figúrami je umiestnený znak Zväzu ľudových protifašistických bojovníkov ("SĽUB"). Znak je tvorený päťcípou hviezdou v ktorej je dlaň zovretá v prísažnom geste s nápisom „"SĽUB"“ a mečom s kladivom, ktoré sú umiestnené pod touto dlaňou.
V obradnej sieni sa taktiež nachádza aj symbolická tumba, kde je zobrazený československý štátny znak s nápisom:
Tento pamätník je zložený z trachytu, andezitu a travertínu a je národnou kultúrnou pamiatkou.
František Harer

František Harer, SJ (iný zápis priezviska: Harrer; * 4. október 1607, Preddvor† 15. august 1682, Ľubľana) bol slovinský, resp. pravdepodobne nemecký resp. uhorský filozof, gymnaziálny a univerzitný učiteľ (profesor).
29. októbra 1625 v Leobene vstúpil do rehoľného rádu Spoločnosť Ježišova (jezuiti). Noviciát ukončil v roku 1627. V rokoch 162832 študoval vo Viedni. V rokoch 1632/1633 a 1638/1639 pracoval ako profesor na gymnáziu v Bratislave.
V roku 1640 pôsobil v Gorici. V roku 1640/1641 bol profesorom etiky, v roku 1641/1642 logiky a v roku 1642/1643 fyziky na Trnavskej univerzite.
Potom pôsobil väčšinou v Ľubľane (v rokoch 1647/16481650/1651, 1652/16531661/1662, 1666/16671676/1677, 1678/16791681/1682) a občas v Grazi (1651/1652, 1662/16631665/1666), Celovci (Klagenfurte; 16451647) a Pleterje (1677/1678).
Madonna (rozlišovacia stránka)

Madonna môže byť:
Madona

Madona môže byť:
Odvodnenie (organické zlúčeniny)

Odvodnenie alebo dehydratácia je v organickej chémii reakcia pri ktorej sa z molekuly odštepuje voda, čo znamená, že sú opakom hydratačných reakcií. Pri takýchto reakciách sa reaktanty častokrát ohrievajú, pretože reakcia potom prebieha lepšie a rýchlejšie. Odvodnenie si netreba mýliť so sušením chemikálií, pri ktorom iba odstraňujeme vodu, ktorú látka kvôli svojím hygroskopickým vlastnostiam absorbuje, no jej chemická štruktúra sa nemení.
Bežnými dehydratačnými činidlami sú koncentrovaná kyselina sírová, koncentrovaná kyselina fosforečná a oxid hlinitý.
Medzi dehydratačné reakcie patria taktiež aj niektoré kondenzačné reakcia.
Príklady odvodnenia.
2 R–OH → R–O–R + H2O 
Konkrétny príklad - Reakcia dvoch molekúl etanolu za vzniku dietyléteru.
R−COOH + R'−OH → R−COO−R' + H2O
Reakcia metanolu a kyseliny mravčej za vzniku metylesteru kyseliny mravčej
2 RCOOH → (RCO)2O + H2O
Reakcia dvoch molekúl kyseliny octovej za vzniku acetanhydridu
R–CH2−CH-OH-R → R–CH=CH–R + H2O
Odvodnenie cyklohexanolu za vzniku cyklohexénu
RCONH2 → R–CN + H2O 
Odvodnenie benzamidu za vzniku benzonitrilu
3C 147

3C 147 (B0538+498) je CSS kvazar, ktorý bol objavený v roku 1964. Nachádza sa v súhvezdí Povozník neďaleko hviezdy 5. magnitúdy Omikron Aurigae.
Prašivá (geomorfologická časť)

Prašivá je geomorfologickou časťou Ďumbierskych Tatier. Zaberá juhozápadnú časť Nízkych Tatier, medzi Hiadeľským sedlom a sedlom Zámostskej hole. Najvyšším vrchom tejto časti je Veľká Chochuľa ().
Vymedzenie.
Územie leží v juhozápadnej polovici Ďumbierskych a teda i celých Nízkych Tatier. Na severe pokračujú Ďumbierske Tatry časťou Salatíny a Lúžňanská kotlina, východným smerom rozsiahly Ďumbier. Južným smerom susedí Lopejská kotlina (podcelok Horehronského podolia), na juhozápadnom okraji malou časťou aj Bystrické podolie (podcelok Zvolenskej kotliny). Hiadeľské sedlo na západe oddeľuje Starohorské vrchy a Korytnická dolina podcelok Zvolen, patriaci do Veľkej Fatry.
Ochrana územia.
Prašivá leží v Národnom parku Nízke Tatry, príp. jeho ochrannom pásme. Osobitne chránenou lokalitou je národná prírodná rezervácia Pod Latiborskou hoľou.
Turizmus.
Rozsiahly masív Prašivej a Veľkej Chochule je neprehliadnuteľný ako z južného smeru od Zvolena, tak aj z okolia Donovál (vrchy Nová hoľa či Zvolen). Vysokohorský ráz hrebeňa vyniká aj z Lúžňanskej doliny a práve hrebeňom vedie frekventovaná, červeno značená Cesta hrdinov SNP. Na magistrálu sa pripája viacero značených chodníkov z údolných obcí v okolí. Významná križovatka turistických trás je v Hiadeľskom sedle.
Salatíny

Salatíny sú geomorfologickou časťou Ďumbierskych Tatier. Zaberajú severozápadnú časť Nízkych Tatier a najvyšším vrchom tejto časti je Salatín ().
Vymedzenie.
Územie zaberá severnú časť západnej polovice Ďumbierskych a teda i celých Nízkych Tatier. Na západe susedí Zvolen a Revúcke podolie, oba podcelky Veľkej Fatry, východne od Ružomberka sa rozprestiera Liptovská kotlina s časťou Ľubeľská pahorkatina, ktorá vymedzuje Salatíny zo severu. Východný a južný okraj prechádza do častí Nízkych Tatier, konkrétne Demänovských vrchov a Ďumbiera na východe a Prašivej s Lúžňanskou kotlinou na juhu.
Ochrana územia.
Celá časť pohoria leží v Národnom parku Nízke Tatry, resp. jeho ochrannom pásme. Osobitne chránenou lokalitou je národná prírodná rezervácia Salatín, národná prírodná pamiatka Brankovský vodopád a prírodná pamiatka Dogerské skaly.
Turizmus.
Turisticky vyhľadávaná je najmä oblasť vrchu Salatín (), kde vedú aj značené chodníky. Tých nie je v tejto časti pohoria veľa a aj preto patria Salatíny k menej navštevovaným častiam Nízkych Tatier.
Demänovské vrchy

Demänovské vrchy sú geomorfologickou časťou Ďumbierskych Tatier. Zaberajú sever centrálnej časti Nízkych Tatier a najvyšším vrchom je Krakova hoľa ().
Vymedzenie.
Územie zaberá severovýchodnú časť Ďumbierskych Tatier, medzi Križskou dolinou na západe a Bocianskou dolinou na východe. Severný okraj vymedzuje Ľubeľská pahorkatina a Liptovské nivy, geomorfologické časti Liptovskej kotliny. Bocianska dolina tvorí hranicu s Priehybou, patriacou do Kráľovohoľských Tatier, južným smerom pokračujú Nízke Tatry časťou Ďumbier a na západe nadväzujú Salatíny, oddelené Križskou dolinou.
Ochrana územia.
Demänovské vrchy patria medzi prírodne najcennejšie oblasti na Slovensku, čo potvrdzuje množstvo chránených území. Takmer celá časť leží v Národnom parku Nízke Tatry, okrajové oblasti v jeho ochrannom pásme. Osobitne chránenou lokalitou je národná prírodná rezervácia Demänovská dolina, Jánska dolina a Ohnište, národná prírodná pamiatka Jaskyňa zlomísk, Starý hrad, Štefanová, Veľká ľadová priepasť a Záskočská jaskyňa a prírodná pamiatka Dogerské skaly.
Turizmus.
Turisticky vyhľadávané sú najmä krasové územia Demänovskej a Jánskej doliny, no celá oblasť je vybavená sieťou značkovaných trás. Centrálnou časťou vedie prístup do Jasnej, poblíž ktorého je unikátny komplex Demänovských jaskýň. V Jánskej doline je najznámejšou Stanišovská jaskyňa. Medzi strediská turistiky a voľnočasových aktivít patrí aj okolie Liptovského Jána, lyžiarske stredisko pri Závažnej Porube a pri Pavčinej Lehote, kde sa nachádza i bobová dráha.
Štefan Ebecký

Štefan Ebecký (iný zápis priezviska: Ebeczky; ; * ca 1670, Levice† 1719, Nýrovce) bol uhorský vojenský dôstojník, účastník povstania Františka II. Rákociho.
Život.
Bol príslušníkom šľachtického rodu Ebeckých z Novohradskej stolice. Od mladosti slúžil vo vojsku. Ako nižší dôstojník sa zúčastnil bitiek s osmanskou armádou, istý čas pôsobil ako kapitán Levického hradu a ako príslušník husárskeho pluku Jána Boťána.
Svoje veliteľské schopnosti naplno rozvinul ako účastník protihabsburského stavovského povstania vedeného Františkom II. Rákocim, ku ktorému sa pridal v roku 1703. V roku 1704 získal hodnosť plukovníka, v roku 1708 bol povýšený do hodnosti generála strážmajstra. Bojoval najmä na území dnešného západného a stredného Slovenska. V čase uzavretia satmárskeho mieru (1711) bol veliteľom Užhorodského hradu, ktorý odovzdal veliteľovi cisárskych vojsk Jánovi Pálfimu. Následne žil na svojom majetku v Tekovskej župe.
Coburg

 
Coburg je mesto bez okresu v bavorskom Hornom Fransku a sídlo rovnomenného okresu. Mesto je administratívne členené do dvanástich mestských častí.
Dejiny mesta.
Od prelomu 16. a 17. storočia do roku 1918 bolo rezidenčným mestom vojvodov sasko-kobursko-gothajských, od polovice 19. do konca 20. storočia tu bola vojenská posádka.
Od roku 1971 je sídlom Vysokej školy technickej. Pri zlučovaní obcí v roku 1934 a potom v rokoch 1972 až 1977 sa územie mesta rozšírilo na štvornásobok pôvodnej rozlohy. Od roku 2005 je nositeľom titulu "Európske mesto".
Nad mestom sa vypína Veste Coburg, jeden z najväčších hradných komplexov Nemecka.
Partnerské mestá.
Coburg má nasledujúce partnerské mestá: