burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
M5 Stuart

M5 Stuart je americký ľahký tank z obdobia druhej svetovej vojny. Vznikol úpravou ľahkého tanku M3 inštaláciou dvojicou motorov Cadillac.
Vývoj.
Na jeseň roku 1941 predložila firma Cadillac americkej výzbrojnej správe návrh na úpravu tanku M3 Stuart, ktorý by bol vybavený dvojicou motorov Cadillac. Pôvodné hviezdicové motory, ktoré používali tanky M3 Stuart, boli treba hlavne v leteckom priemysle a preto ich bol nedostatok. Modifikácia tiež mala zahrňovať inštaláciu prevodoviek Hydramatic, používaných hlavne v osobných automobiloch. Ešte v tom roku bol návrh schválený a takto upravený tank M3 dostal prototypové označenie M3E3. Nasledovali skúšobné testy, ktoré zahrňovali aj dlhú jazdu medzi mestami Detroit a Aberdeen, po ktorých bol vo februári roku 1942 nový stroj prijatý do služby pod názvom „Light Tank M4“ (Ľahký tank M4). Vzhľadom na výrobu stredného tanku M4 Sherman však neskôr došlo k preznačeniu na „Light Tank M5“, aby neskôr zbytočne nedochádzalo k vzájomnej zámene.
Bojové využitie.
Sériová výroba M5 bola začatá na jar roku 1942 a na konci februára bol potom dodaný prvý sériový kus. Ich prvé bojové nasadenie prebehlo koncom roku 1942 v Severnej Afrike, kde spolu so staršími tankmi M3 Stuart tvorili prevažnú časť amerických obrnených jednotiek. Po neúspechoch v bojoch s nemeckými tankmi boli z bojov stiahnuté a slúžili prevažne len v prieskumných oddieloch. Počas druhej svetovej vojny a po nej používalo ľahké tanky M5 hlavne Spojené kráľovstvo, ale aj Kanada, Francúzsko, Belgicko, Čína a Česko-Slovensko.
Tanky boli vo výzbroji Československej samostatnej obrnenej brigády, 38 ich bolo vo výzbroji Československej armády ešte po vojne. Roku 1947 boli dokonca nasadené na Slovensku proti Banderovým oddielom.
Ďalším povojnovým využitím strojov M5 bola prvá kašmírska vojna roku 1947 medzi Indiou a Pakistanom, počas 60. a 70. rokov ich použila portugalská armáda vo vojne v Angole. Celkom bolo od roku 1942 vyrobených cez 9 000 kusov ľahkého tanku M5 a všetkých jeho variantov.
Strieborná minca

Strieborné mince patria medzi historicky najstaršie typy platidiel. Používali ich už starí Gréci. Známky masovej produkcie strieborných mincí by sme našli už pred 2 500 rokmi.
História strieborných mincí.
Prvé razené mince sa objavujú približne 550 rokov pred Kr. v Stredomorí. Z tohto obdobia pochádza jedna z najstarších dochovaných mincí, vyrazená v starovekom Grécku, na ktorej je vyobrazený milétsky lev. Od roku 269 pred Kr. boli strieborné mince zaradené do platobného systému Rímskej ríše. Skoro na to sa striebro presadilo tiež ako medzinárodné platidlo, pretože jeho hodnota bola všeobecne uznávaná.
Od roku 206 pred Kr. začína strieborné mince raziť aj Čína. Vydala ich ale len malé množstvo a boli dostupné len členom kráľovskej rodiny. Ďalšie významnejšie rozšírenie prichádza v roku 708, kedy ich začínajú raziť v Japonsku. Po krátkej dobe však boli nahradené medenými mincami.
S objavením Ameriky boli tiež objavené nové strieborné bane. Historicky najväčšia strieborná baňa bola objavená v Bolívii v roku 1545.
Zlomom v novodobej histórii striebra bol rok 1794, kedy USA začína vydávať americké strieborné doláre.
Pamätné strieborné mince.
Populárne sú i strieborné pamätné mince, ktoré sa vydávajú k ucteniu významnej osobnosti, udalosti alebo miesta. Aj v tomto odvetví sú priekopníkmi opäť Gréci, ktorí začali vydávať prvé strieborné pamätné mince na oslavy gladiátorských slávností a vojen.
V USA začala história strieborných pamätných mincí v roku 1892, kedy začali vydávať pamätné poldoláre. Od roku 1982 má Mincovňa Spojených štátov za cieľ vydať minimálne dve nové mince ročne.
Pamätné strieborné mince na Slovensku.
Strieborné pamätné mince na Slovensku vydáva Národná banka Slovenska. Na týchto minciach je vždy uvedená nominálna hodnota, ktorá uvádza minimum, za ktoré musí emitent (NBS) mincu odkúpiť späť. Zberateľská hodnota týchto mincí však býva mnohokrát vyššia, než ich nominálna hodnota.
Slovensko začalo s vydávaním zberateľských mincí v roku 2009. Vtedy išlo o striebornú mincu vyrazenú k 150. výročiu narodenia Aurela Stodolu. Slovenské pamätné mince sú väčšinou strieborné a majú nominálnu hodnotu 10 €. Existujú však výnimky:
Raz ročne sú vydávané tiež mince zlaté s nominálnou hodnotou 100 €. Časom klesá počet emitovaných kusov. Prvá minca Aurela Stodolu bola emitovaná v bežnom vyhotovení 10 100 ks, vo vyhotovení proof 13 300 ks. Zatiaľ posledná minca Ľudovít Štúr – 200. výročie narodenia, vydaná v roku 2015, bola emitovaná v bežnom vyhotovení 3 100 ks, vo vyhotovení proof 6 100 ks.
Majstrovstvá sveta v ragby žien 1994

Majstrovstvá sveta v ragby žien 1994 boli v poradí 2. majstrovstvá sveta v ragby žien, ktoré síce neorganizovala Medzinárodná ragbyová federácia (IRB), ale neskôr ich schválila. Konali sa od 11. – 24. apríla 1994 v siedmich škótskych mestách: Boroughmuir, Edinburgh, Galashiels, Kirkcaldy, Melrose, Melrose a Stirling, za účasti 12 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Írska, Kazachstanu, Ruska a Škótska. Titul získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad obhajcom titulu z .
Pôvodne sa mal turnaj uskutočniť v Holandsku a prihlásilo sa naň 16 družstiev. Ten bol zrušený kvôli tomu, že sa organizátorom nepodarilo získať oficiálne potvrdenie od IRB, že sa jedná o turnaj majstrovstiev sveta. Turnaj sa premiestnil do Škótska, kde niesol názov "medzinárodný turnaj žien" a okrem Holandska, Nemecka, Španielska a Talianska sa z neho odhlásilo aj družstvo Nového Zélandu. Jedného z odstúpených tímov nahradilo družstvo škótskych študentiek.
Sygic

Sygic je slovenská spoločnosť, ktorá vyvíja rovnomenný navigačný systém pre mobilné zariadenia.
Navigácia Sygic.
Je dostupná vo viac ako 30 jazykoch, vrátane čínštiny, arabčiny, perzštiny, malajčiny, gréčtiny, ruštiny a európskych jazykov. Spolupracuje s poskytovateľmi máp Tom Tom Tele Atlas.
Podporuje nasledovné operačné systémy: Microsoft Windows, iOS, Windows CE, Symbian, Android, Samsung Bada.
Spoločnosť tvrdí, že najväčšie výhody jej systému sú: intuitívne používateľské rozhranie, rýchle vykresľovanie a výpočet trasy, nízka záťaž procesora a pamäte, automatická adaptácia na otočenie obrazovky, inteligentné rozoznanie a nastavenie klávesnice alebo dotykovej obrazovky a multiplatformový engine umožňujúci beh na akomkoľvek zariadení.
Spoločnosť bola založená v roku 2004.
Leopold Ružička

Lavoslav (Leopold) Ružička (* 13. september 1887, Vukovar, Chorvátsko – † 26. september 1976, Mammern, Švajčiarsko) bol chorvátsky chemik, držiteľ Nobelovej ceny za chémiu, prvý držiteľ Nobelovej ceny z Chorvátska.
Životopis.
Narodil sa vo Vukovare (v tom čase patrilo Rakúsko-Uhorsku, dnes je v Chorvátsku). Pochádzal z rodiny remeselníkov a poľnohospodárov českého, nemeckého a chorvátskeho pôvodu. Jeho starý otec bol český krajčír, ktorý sa roku 1817 vysťahoval z Klatov. Navštevoval klasickú strednú školu v Osijeku. Pôvodne sa chcel stať kňazom a prešiel na štúdium technických disciplín. Vybral si chémiu, pretože pravdepodobne dúfal, že získa zamestnanie v novootvorenej cukrovej rafinérii postavenej v Osijeku.
Náročné životné podmienky a politický útlak ho prinútili odísť do Nemecka na Vysokú školu v Karlsruhe. Bol dobrým študentom a vytvoril si tak dobré základy pre štúdium organickej chémie. Pod vedením Hermanna Staudingera (laureát Nobelovej ceny z roku 1953) získal v roku 1910 doktorát a spolu s ním neskôr odišiel na ETH ("Eidgenössische Technische Hochschule") do Zürichu ako jeho asistent.
Po kratšom pôsobení na univerzite v Utrechte sa vrátil na ETH, kde rozvíjal bohatú vedeckú činnosť, zvlášť v oblasti terpénov a steroidných hormónov. V roku 1939 bol odmenený Nobelovou cenou za chémiu.
Jeho prvé manželstvo s Annou, rodenou Hausmannovou, bezdetné, bolo v roku 1950 rozvedené, druhá manželka Gertrude Acklin (rodená Frei) priviedla do manželstva dospelého syna.
Profesor Ružička, čestný člen Československej spoločnosti chemickej, umožnil niekoľkým československým chemikom (F. Balašovi, F. Petrůovi, R. Lukešovi, F. Šormovi a tiež M. Protivovi, K. Wiesnerovi a Z. Vejdělkovi – tí už pracovali pod vedením profesora Preloga) študijný pobyt v jeho vzorne vybavenom ústave.
James Batcheller Sumner

James Batcheller Sumner (* 19. november 1887, Canton, USA – † 12. august 1955, Buffalo, USA) bol americký chemik, ktorý v roku 1946 spolu s Johnom Northropom a Wendellom Stanleyom získal Nobelovu cenu za chémiu za „objav, že enzýmy je možné kryštalizovať“.
Biografia.
V roku 1910 získal bakalársky titul v chémii z Harvardovej univerzity. Potom študoval biochémiu na Harvard Medical School, kde v roku 1914 získal Ph.D. Potom pracoval na Cornellovej univerzite ako pomocný profesor biochémie.
Na Cornellovej univerzite sa začal snažiť o izoláciu enzýmov v základnej podobe, čo sa predtým nikomu nepodarilo. Pracoval s ureázou. Po niekoľko rokov bol neúspešný, ale v roku 1926 sa mu podarilo tento enzým izolovať a kryštalizovať. Tiež sa mu podarilo dokázať, že čistá ureáza je bielkovina. To bol prvý dôkaz toho, že enzým je bielkovina.
Vďaka tomuto výskumu bol v roku 1929 na Cornellovej univerzite menovaný plnohodnotným profesorom. V roku 1937 sa mu podarilo izolovať a kryštalizovať druhý enzým, katalázu. V tom čase sa Johnovi Northropovi darilo podobnými metódami kryštalizovať iné enzýmy; začal s pepsínom v roku 1929.
V roku 1937 pracoval vo Švédsku päť mesiacov s Theodorom Svedbergom. V roku 1946 získal Nobelovu cenu za chémiu. V roku 1948 sa stal členom Národnej akadémie vied Spojených štátov amerických.
Ahmose II.

Ahmose II. bol faraón 26. dynastie Egypta (* 570 – † 526 pred Kr.). Pôvodne bol za vlády Psammetika II. vojenským veliteľom. Na trón bol dosadený vzbúrenou armádou. Opieral sa o spojenectvo s maloázijskymi a gréckymi štátmi. Zaslúžil sa o posledný ekonomický a kultúrny rozkvet staroegyptského štátu.
Wendell Meredith Stanley

Wendell Meredith Stanley (* 16. august 1904, Ridgeville, USA – † 15. jún 1971, Salamanca, Španielsko) bol americký biochemik a virológ, ktorý v roku 1946 spolu s Jamesom Sumnerom a Johnom Northropom získal Nobelovu cenu za chémiu za „prípravu enzýmov a vírusových proteínov v čistej forme“.
Biografia.
Získal titul B.S. v chémii na Earlham College. Potom študoval na Univerzite v Illinois, kde v roku 1927 získal titul M.S. a o dva roky neskôr Ph.D. v chémii.
Chvíľu pracoval s Heinrichom Wielandom v Mníchove a do Spojených štátov sa vrátil roku 1931. Potom až do roku 1948 pracoval na Rockefellerovom inštitúte. Neskôr sa stal profesorom biochémie na Kalifornskej univerzite v Berkeley.
V roku 1935 kryštalizoval vírus tabakovej mozaiky, ktorý spôsobuje chorobu tabaku, a izoloval z neho nukleoproteín.
V roku 1946 získal Nobelovu cenu za chémiu. Bolo mu udelených niekoľko čestných titulov z amerických i zahraničných univerzít, napr. z Harvardu, Yale, Princetonu a Parížskej univerzity.
V roku 1929 sa oženil s Marian Staplesovou, s ktorou mal neskôr tri dcéry a jedného syna.
Frikias z Pelinny

Frikias ("Frikias") bol olympijský víťaz v behu ťažkoodencov v rokoch 508 a 504 pred Kr.
Frikia z tesálskej obce Pelinna korunovali vencom na 68. a na 69. olympijských hrách v rokoch 508 a 504 pred Kr. za víťazstvá v behu ťažkoodencov ("hoplitodromos"). V tejto disciplíne dosiahol okrem dvoch olympijských víťazstiev pravdepodobne aj jedno na pythijských hrách v roku 506 pred Kr. Hoplitodromos bol športom pre dospelých mužov, ktorí už prešli vojenským výcvikom. Súťažiaci v Olympii bežali so štítom a prilbou (bez meča) na vzdialenosť dvoch alebo štyroch stadií, t. j. 384,5 resp. 769 metrov.
O olympijských víťazstvách Frikia sa zmieňuje starogrécky lyrický básnik Pindaros vo svojej desiatej "Pýthijskej óde", kde ospevuje jeho syna Hippoklea.
William Giauque

William Francis Giauque (* 12. máj 1895, Niagara Falls – † 28. marec 1982, Berkeley) bol americký chemik, ktorý v roku 1949 získal Nobelovu cenu za chémiu za „príspevky na poli chemickej termodynamiky“. Prakticky celé svoje vzdelávanie a kariéru strávil na Kalifornskej univerzite v Berkeley.
Biografia.
Narodil sa v Kanade, ale jeho rodičia boli Američania, a tak sa vrátili späť do USA. Navštevoval štátne školy prevažne v Michigane. Po smrti jeho otca v roku 1908 sa s rodinou presťahoval späť do Niagara Falls. Tam vyštudoval Niagara Falls Collegiate Institute a začal pracovať v rôznych elektrárňach, ale nebol veľmi úspešný.
Nakoniec ho ale prijala Hooker Electro-Chemical Company v Niagara Falls v New Yorku, kde bol zamestnaný v laboratóriu. Práca ho bavila a rozhodol sa stať chemickým inžinierom.
Po dvoch rokoch vo firme začal študovať na Kalifornskej univerzite v Berkeley, kde v roku 1920 získal titul B.S. (Bachelor of Science, bakalár vied). V roku 1922 získal Ph.D. v chémii.
Aj keď sa pôvodne chcel stať inžinierom, začal sa pod vplyvom Gilberta N. Lewisa zaujímať o výskum. Vďaka svojim vynikajúcim výsledkom sa stal v roku 1922 v Berkeley inštruktorom chémie a po niekoľkých rokoch rôznych stupňov profesúry sa v roku 1934 stal plnohodnotným profesorom chémie. Do dôchodku odišiel v roku 1962.
Pri práci na Ph.D. sa začal zaujímať o tretí termodynamický zákon. Hlavným cieľom jeho výskumov bolo pomocou testov dokázať, že tento zákon je základným prírodným zákonom. V roku 1926 vymyslel metódu, pomocou ktorej by šlo pozorovať teploty menšie ako jeden kelvin. K tomuto účelu vynašiel vlastný magnetický chladič a k absolútnej nule sa priblížil bližšie, než mnoho vedcov považovalo za možné.
Jeho výskum entropie kyslíka viedol k objavu izotopov kyslíka 17 a 18 v Zemskej atmosfére.
V roku 1932 si vzal Muriel Frances Ashleyovú, s ktorou mal neskôr dvoch synov.
Slovník starovekých a stredovekých autorov, prameňov a knižných skriptorov so slovenskými vzťahmi

Slovník starovekých a stredovekých autorov, prameňov a knižných skriptorov so slovenskými vzťahmi () je slovenská jednozväzková odborná encyklopédia, ktorej autorom je Jozef Kuzmík. Kniha sa zaoberá prameňmi (najmä naračnými) a autormi kníh zo staroveku a stredoveku, ktorí mali nejaký vzťah k územiu Slovenska. Bola publikovaná v roku 1983 v Matici slovenskej, s počtom strán 608 a v náklade 800 kusov. 
Koncepcia.
Slovník obsahuje 511 hesiel, ktoré sú usporiadané chronologicky, označené vždy poradovým číslom hesla (+ názov), nie abecedne. Slovník obsahuje abecedný zoznam hesiel s poradovými číslami, pre ľahšiu orientáciu v názvoch hesiel. Úvodná štúdia s názvom „Črty z histórie Slovenska v staroveku a stredoveku a súvekí autori, pramene a knižní skriptori so slovenskými vzťahmi“ uvádza informácie o vývine dnešného Slovenska a ohlase v dielach antických autorov, stredovekých (až po neskorý stredovek a začiatky humanizmu).
Recepcia.
Literárny historik Oto Kollárik označil publikáciu za "„nesporne významné a záslužné dielo,“" pričom vyzdvihol, že autor "„vychádzal z množstva literárnohistorickej literatúry, ktorú rutinovane zvládol. Miestami prejavili svoj osobitný postreh a schopnosť zaujímať k niektorým záverom iných bádateľov i kritické stanovisko.“" Knihovníčka Božena Sobolová v biografickom článku o J. Kuzmíkovi uvádza: "„Slovník je veľmi precízne spracovanou bio-bibliografiou, ktorá sa stala výbornou príručkou pre všetkých, ktorí sa o toto obdobie našich najstarších dejín zaujímajú.“"
Richard Laurence Millington Synge

Richard Laurence Millington Synge (* 28. október 1914, Liverpool, Spojené kráľovstvo – † 18. august 1994, Norwich) bol britský biochemik.
V roku 1952 získal spolu s Archerom Martinom Nobelovu cenu za chémiu za „vynález časticovej chromatografie“.
Vyštudoval Winchester College a Trinity College na University of Cambridge. Keď pracoval v Leeds s Archerom Martinom, vyvinuli spolu časticovú chromatografiu. Medzi rokmi 1942 a 1948 sa zaoberal peptidmi zo skupiny gramicidínov čo potom využil Frederick Sanger k odhaleniu štruktúry inzulínu. V roku 1950 sa stal členom Kráľovskej spoločnosti.
Stanford Moore

Stanford Moore (* 4. september 1913, Chicago, Illinois, USA – † 23. august 1982, New York, New York) bol americký biochemik, nositeľ Nobelovej ceny za chémiu za rok 1972. Získal ju spolu s Christianom B. Anfinsenom a Williamom Howardom Steinom za štúdium vzťahu medzi štruktúrou a funkciou biologicky aktívnych bielkovín, najmä enzýmu ribonukleázy.
Roku 1935 absolvoval Vanderbilt University, doktorát získal na University of Wisconsin–Madison roku 1938. Potom nastúpil do Rockefellerovho ústavu, neskoršie Rockefellerovej univerzity, kde zostal po zvyšok svojej pracovnej kariéry s výnimkou doby druhej svetovej vojny. Profesorom sa stal v roku 1952.
Milan Žiak

Milan Žiak (* 18. október 1988, Žiar nad Hronom) je slovenský basketbalista, reprezentant a v súčasnosti hráč tímu BK Levickí Patrioti. Hráva na poste rozohrávača. S basketbalom začal ako 10 ročný v Žiari nad Hronom, kde sa stal taktiež majstrom Slovenska v kategórií starších žiakov. V sezóne 2017/18 sa mu podarilo s tímom BK Levickí Patrioti zvíťaziť v slovenskej najvyššej súťaži mužov SBL - Slovenskej Basketbalovej lige. 
Jeho športovým vzorom je Manu Ginóbili.
Modrý pondelok

Modrý pondelok je:
Frazeologizmus modrý pondelok veľmi pravdepodobne vznikol doslovným prekladom z nemčiny („blauer Montag“ – blau je modrý, Montag je pondelok). Od konca stredoveku v Nemecku tovariši nemuseli v pondelok (resp. v niektoré pondelky) pracovať u svojho majstra, a takýto pondelok sa volal najprv „guter Montag“ (dobrý pondelok), ale od prelomu stredoveku a novoveku sa postupne začal nazývať „blauer Montag“ (modrý pondelok). Spojenie blauer Montag je v nemčine prvýkrát bezpečne doložené z roku 1550 v texte z Viedne (v podobe „plaber montag“), sporné doklady sú ale už z rokov 1452 (Viedeň) a 1515 (Brandenbursko). V 16. a 17. storočí sa tento výraz ešte vyskytuje len zriedkavo, a to najmä v textoch z Viedne. Častejšie sa vyskytuje až od polovice 18. storočia, kedy aj úplne nahradil starší výraz „guter Montag“ (posledný doklad výrazu „guter Montag“ v nemčine je z roku 1766).
Voľné pondelky pre tovarišov vznikli nasledovne: V dôsledku moru v 14. stor. vznikol nedostatok pracovných síl, ktorý sa týkal aj remesiel. Tovariši preto boli schopní požadovať vyššiu mzdu, ale tá im bola zvýšená len nepriamo, a to skrátením pracovného času o jeden deň (pondelok; spočiatku len časť pondelka) pri nezmenenej mzde . Stalo sa tak najprv v severnom Nemecku, Prusku a Krakove a Vroclavi (14. stor.), neskôr v Prahe, Viedni a Porýní (15. stor.) a následne aj inde.
Pôvod nemeckého výrazu blauer Montag (modrý pondelok) je sporný. V literatúre sa uvádzajú napríklad tieto vysvetlenia:
Uvádza sa viacero vysvetlení, prečo bol z pracovných dní v týždni ako voľný zvolený práve pondelok:
V slovenskom, moravskom a českom prostredí existovala povera, že pondelok je nešťastný deň pre začiatok určitých pracovných činností. Medzi tovarišmi bol zvyk v pondelok nepracovať veľmi rozšírený, ako dokazujú cechové stanovy z Ostrihomu (1675), Kremnice (1697) a Šaštína (1791). V Česku bol modrý pondelok zakazovaný už v 16. storočí, ale napríklad medzi krajčírmi pretrval až do 20. storočia.
Majstrovstvá sveta v ragby žien 1998

Majstrovstvá sveta v ragby žien 1998 boli v poradí 3. majstrovstvá sveta v ragby žien, ktoré organizovala Medzinárodná ragbyová federácia (IRB). Konali sa od 1. – 16. mája 1998 v Amsterdame, v Holandsku, za účasti rekordných 16 tímov. Počet tímov sa oproti predchádzajúcim turnajom zvýšil o 4 družstvá. Nováčikmi turnaja boli družstvá Austrálie a Nemecka. Všetky zápasy sa odohrali na štadióne Nationaal Rugby Centrum Amsterdam, ktorý bol postavený špeciálne pre tieto majstrovstvá v roku 1997. Titul získal , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad .
Majstrovstvá sveta v ragby žien 2002

Majstrovstvá sveta v ragby žien 2002 boli v poradí 4. majstrovstvá sveta v ragby žien, ktoré organizovala Medzinárodná ragbyová federácia (IRB). Konali sa od 13. – 25. mája 2002 v piatich španielskych mestách: Barcelona, Cornellà de Llobregat, Girona, Sant Boi de Llobregat a Zaragoza, za účasti 16 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Samoy. Titul obhájil , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad .
Svetový pohár v biatlone 2015/2016 – muži

"Hlavný článok: Svetový pohár v biatlone 2015/2016"
Svetový pohár v biatlone 2015/2016 – ženy

"Hlavný článok: Svetový pohár v biatlone 2015/2016"
Edwin McMillan

Edwin Mattison McMillan (* 18. september 1907 – † 7. september 1991) bol americký fyzik, ktorý je považovaný za prvého výrobcu transuránu. V roku 1951 spolu s Glennom Seaborgom získal Nobelovu cenu za chémiu.
V roku 1924 začal študovať na Kalifornskom technickom inštitúte (Caltech). V roku 1928 tu získal titul Bachelor of Science a v roku 1929 titul Master of Science. V roku 1932 získal Ph.D. na Princetonskej univerzite.
Než získal doktorát, bol v skupine Ernesta Orlanda Lawrenca a v roku 1934 začal pracovať v novo vzniknutej Berkeley Radiation Laboratory.
V roku 1940 spolu s Philipom Abelsonom pri bombardovaní tenkej uránovej fólie neutrónmi vytvoril neptúnium. Potom ale začal s výskumom radarov na MIT a ďalšie transurány objavil Glenn Seaborg. Počas druhej svetovej vojny pracoval na projekte Manhattan v Národnom laboratóriu Los Alamos. V roku 1946 sa stal profesorom na Kalifornskej univerzite v Berkeley. Potom sa vrátil do Berkeley Radiation Laboratory a po smrti Ernesta Lawrenca v roku 1958 sa stal riaditeľom tohto inštitútu. Do dôchodku odišiel v roku 1973.
V roku 1945 vyvinul niekoľko metód na vylepšenie cyklotrónu, čo viedlo k vynálezu synchrotrónu. Ten bol použitý k objavu mnohých nových chemických prvkov.
V roku 1951 získal s Glennom Seaborgom Nobelovu cenu za chémiu za „objavy v chémii transuránových prvkov“.
Martin Ondrejka

Martin Ondrejka môže byť:
S-200

S-200 "Angara/Vega/Dubna (; v kóde NATO: "SA-5 "Gammon") je sovietsky, resp. ruský protilietadlový raketový systém určený na likvidáciu prostriedkov vzdušného napadnutia ako sú taktické a strategické bombardéry, strategické a balistické strely letiace v stredných a veľkých výškach v podmienkach aktívneho a pasívneho rušenia. Výnimočne môže byť systém použitý aj k ničeniu pozemných a námorných rádiolokačne viditeľných cieľov. Systém pracuje za všetkých poveternostných podmienok vo dne aj v noci.
História.
S-200 bol vyvinutý predovšetkým k ochrane sovietskeho vzdušného priestoru proti americkým strategickým bombardérom, lietadlám typu AWACS a strategickým prieskumným lietadlám typu SR-71 Blackbird.
Vývoj raketového protilietadlového systému dlhého dosahu bol spustený v roku 1958 v konštrukčnej kancelárii Almaz pod kódovým označením "Angara". V roku 1967 bol zavedený do výzbroje Vojska protivzdušnej obrany ZSSR pod označením S-200. Prakticky všetky dôležité objekty v Sovietskom zväze boli pod ochranou tohto systému. Začiatkom 70. rokov bol systém modernizovaný - v roku 1970 vzniká verzia S-200V "Vega" a v roku 1975 S-200D "Dubna". Modernizované varianty boli schopné zasahovať vzdušné ciele na väčšiu vzdialenosť a taktiež vo väčších nadmorských výškach. Neskôr vznikli aj exportné verzie, ktoré boli začiatkom 80. rokov 20. storočia dodané pod označením S-200VE "Vega-E" do NDR, Poľska, Československa, Bulharska, Maďarska, KĽDR, Líbye a Sýrie. Začiatkom deväťdesiatych rokov zakúpil komplex S-200VE aj Irán. 
Popis.
Systém S-200 tvoria:
Hippokleas z Pelinny

Hippokleas ("Hippokleas") bol olympijský víťaz pravdepodobne v diaule v rokoch 492 a 488 pred Kr..
Hippokleas, syn Frikia z tesálskej obce Pelinna, svoj pôvod odvodzoval od aristokratickej rodiny Aleaudovcov (Άλευάδαι - Aleauadai). Jeho otec Frikias bol v rokoch 508 a 504 pred Kr. olympijským víťazom v behu ťažkoodencov a aj on sám bol podľa správ zo schólií 10. "Pýthijskej ódy" od lyrického básnika Pindara dvojnásobným olympijským víťazom v behu na dve stadia, a to zo 72. a zo 73. olympijských hier.
Hippokleas sa v behu na dve stadia presadil aj v kategórii dorastencov na pýtických hrách v roku 498 pred Kr., a toto jeho víťazstvo a nemalý honorár dal básnikovi Pindarovi podnet na vytvorenie oslavnej básne na jeho počesť. Správy zo schólií, ktoré sa v textoch uvádzajú, však nemusia byť vo všetkom dôveryhodné.
Ľudovít Baláš

Ľudovít Baláš zo Sipeku (staršie: "Ľudovít Balás" alebo "Ľudovít Balázs"; ; * 20. august 1855 Becske, dnešné Maďarsko† 18. september 1920, Rožňava) bol maďarský rímskokatolícky duchovný, od roku 1905 sídelný biskup rožňavskej diecézy.
Životopis.
Stredoškolské štúdia absolvoval vo Vacove ("Vác"). Teológiu študoval v Košiciach a Vacove. Pôsobil na viacerých farách ako farár a následne zastával viaceré funkcie na biskupstve vo Vacove. 
V roku 1905 bol menovaný za biskupa v Rožňave, vysvätený bol spolu s O. Prohászkom a J. Zichym v Ríme 21. decembra 1905 pápežom Piom X. Po svojom nástupe sa snažil riešiť finančnú situáciu diecézy, ktorá bola po jeho predchodcovi Jánovi Ivankovičovi na pokraji krachu.
Po skončení prvej svetovej vojny a rozpade Rakúska-Uhorska bol v období Slovenskej republiky rád väznený v Spišskej Novej Vsi. Následne žil utiahnuto v Rožňave.
Zomrel v Rožňave 18. septembra 1920.
Martin Kheberich

Martin Kheberich de Bendény et Ribárpola (* 9. október 1869, Nemecká Ľupča (Partizánska Ľupča) – † 29. apríl 1951, Spišské Podhradie) bol rímskokatolícky duchovný, od roku 1916 biskup koadjútor spišskej diecézy.
Životopis.
Narodil sa v liptovskej šľachtickej rodine Fridricha Khebericha de Bendény et Ribárpola a Otílie rodenej Detrichovej. Stredoškolské štúdia absolvoval v Ružomberku, Levoči a Jágri ("Eger"). Teológiu vyštudoval na seminári v Spišskej Kapitule a na univerzite v Budapešti, kde získal v roku 1895 aj doktorát z teológie. Za kňaza bol vysvätený 29. júna 1892.
Pôsobil ako kaplán v Spišskom Hrhove, Letanovciach a Spišskom Podhradí, kde pôsobil aj ako vychovávateľ v rodine grófa Čákiho. Následne zastával viaceré funkcie na biskupskom úrade v Spišskej Kapitule. V roku 1916 ho v Budapešti vysvätili za biskupa a stal sa pomocným biskupom spišskej diecézy s právom nástupníctva po Alexandrovi Párvym. V roku 1918 ho Alexander Párvy menoval za správcu diecézy s právami diecézneho biskupa. Po vzniku ČSR po dohode medzi vládou a Svätou stolicou bol za nového biskupa spišskej diecézy vymenovaný Ján Vojtaššák.
Robert Kühmayer

Robert Kühmayer (* 1. november 1883, Bratislava† marec 1972, Viedeň, Rakúsko) bol významný slovenský sochár. 
Životopis.
Okolo roku 1899 odišiel do Viedne pracovať k sochárovi Josefovi Kassinovi a v roku 1904 sa vrátil do Bratislavy. Následne získal od mesta štipendium na ďalšie štúdium, ktoré absolvoval v Budapešti na Kráľovskej vysokej škole výtvarných umení v rokoch 19071910. Vedúcim jeho ateliéru bol bratislavský rodák Béla Radnai. V rokoch 19111912 študoval súkromne v Paríži. 
Od roku 1912 žil a pôsobil v Bratislave. Od roku 1945 žil vo Viedni, kde v roku 1972 zomrel a je tam aj pochovaný.
Dielo.
Jeho najznámejším dielom v Bratislave je Kačacia fontána z roku 1914. Taktiež je autorom viacerých náhrobkov na Ondrejskom cintoríne. 
Je aj autorom známej sochy "Barlolamač" na Kolonádovom moste v Piešťanoch z roku 1933. Bola to jedna z jeho prvých verejných zákaziek od roku 1918.
Majstrovstvá sveta v ragby žien 2006

Majstrovstvá sveta v ragby žien 2006 boli v poradí 5. majstrovstvá sveta v ragby žien, ktoré organizovala Medzinárodná ragbyová federácia (IRB). Konali sa od 31. augusta – 17. septembra 2006 v mestách Edmonton a St. Albert, v provincii Alberta, v Kanade, za účasti 12 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Južnej Afriky. Zápasy sa odohrali na 3 štadiónoch: Commonwealth Stadium s kapacitou 60 000 divákov, Ellerslie Rugby Park a St. Albert Rugby Park. Titul tretíkrát v rade získal , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad .
IRB oznámila meno organizátora MS 2006 v novembri 2004. O usporiadanie MS 2006 súťažili 2 krajiny, okrem víťaznej Kanady aj Anglicko.
Účastníci.
12 družstiev bolo vybraných podľa umiestnenia na MS 2002 a podľa výsledkov v medzinárodných zápasov, súťažných aj priateľských, v období rokov 2002 až 2005.
Nancy Jan Davisová

Nancy Jan Davisová (rodená Smotherman, * 1. november 1953, Cocoa Beach, Florida, USA) je americká astronautka. Vo vesmíre bola trikrát.
Životopis.
Štúdium a zamestnanie.
V roku 1971 skončila strednú školu "Huntsville High School" v meste Huntsville v štáte Alabama a potom študovala na Georgia Institute of Technology. Po skončení štúdia v roku 1975 pokračovala na Auburn University, tu doštudovala v roku 1977 a potom v štúdiách pokračovala na University of Alabama v Huntsville.
V rokoch 1977 až 1979 pracovala v ropnom priemysle a od roku 1979 v NASA (Huntsville, potom Houston).
Vydala sa za astronauta Marka Lee. Leteli spoločne v raketopláne v lete STS-47.
Lety do vesmíru.
Na obežnú dráhu sa dostala trikrát ako letová špecialistka a strávila vo vesmíre 28 dní, 2 hodiny a 7 minút. Bola 280. človek vo vesmíre, 19. žena.
Kalvária (Vysoké Tatry)

Kalvária na Peknú vyhliadku je komplex 14 umeleckých diel, ktoré sú vyrobené prevažne z dreva. Nachádza sa na zalesnenom vršku na východnom okraji Starého Smokovca v meste Vysoké Tatry. Stavať ju začali v roku 2010 a ukončená bola v roku 2015. Na jej výstavbe sa podieľali Kúpele Nový Smokovec, Tatranská galéria v Poprade, mesto Vysoké Tatry a Spišská diecéza.
Prístup.
Tatranská kalvária je umiestnená vo voľnej prírode a dá sa k nej v Starom Smokovci, dostať z cesty vedúcej na Hrebienok. Stačí hneď za chatou „Čučoriedka“, odbočiť pri informačnej tabuli vpravo. Je to nenáročná pešia trasa, vedúca po upravenej lesnej ceste, ktorej dĺžka je približne 1 kilometer. Na konci tejto trasy na Peknej vyhliadke je postavený altánok, odkiaľ je prekrásny pohľad na Starý Smokovec a jeho okolie. Táto kalvária je najvyššie položenou krížovou cestou v strednej Európe a jej najvyšší bod sa nachádza v nadmorskej výške asi 1080 metrov. Od železničnej stanice v Starom Smokovci, ktorá je v nadmorskej výške 1000 metrov je to prevýšenie približne 80 metrov.
Architektúra.
Všetky zastavenia krížovej cesty, vytvorili profesionálni umelci - sochári zo Slovenska a Poľska. Ich diela majú výrazne moderný raz. Kurátorka tohto projektu Anna Ondrušeková v informačnom katalógu napísala: „Táto kalvária nie je klasickou krížovou cestou, ale výtvarnou výpoveďou umelcov. Je vyjadrením vzťahu súčasného človeka k pašijovým udalostiam a osobnosti Ježiša Krista. Je vyjadrením skúsenosti s nesením kríža vo vlastnom živote, pochopením zmyslu utrpenia, obeti aj oslobodzujúcej nádeje, ktoré pozemský život očisťujú a povznášajú.“
Zastavenia krížovej cesty.
Krížová cesta pozostáva zo 14 zastavení, zhmotnených do umeleckých diel, ktoré vytvorili títo umelci:
Majstrovstvá sveta v ragby žien 2010

Majstrovstvá sveta v ragby žien 2010 boli v poradí 6. majstrovstvá sveta v ragby žien, ktoré organizovala Medzinárodná ragbyová federácia (IRB). Konali sa od 20. augusta – 5. septembra 2010 v mestách Londýn a Guildford, v Anglicku, za účasti 12 tímov. Zápasy sa odohrali na 2 štadiónoch: Twickenham Stoop a Surrey Sports Park. Štvrtýkrát v rade získal titul , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad . Bronzová sa stala iba piatym družstvom, ktoré získalo medailu.
Vo finálovom stretnutí prišlo do hľadiska 13 253 divákov, čím padol svetový rekord v ženskom medzinárodnom stretnutí.
O usporiadanie MS 2010 súťažili 2 krajiny, okrem víťazného Anglicka aj Nemecko. IRB oznámila meno organizátora v septembri 2008. Prvýkrát neboli družstvá vyberané a pozývané medzinárodnou federáciou, ale museli sa na turnaj kvalifikovať.
Kvalifikácia.
Oceánska kvalifikácia.
Pozn: Z oceánskej kvalifikácie sa kvôli finančným problémom odhlásili a .
Lachón z Keu

Lachón ("Lachón") bol olympijský víťaz v behu dorastencov na jedno stadion v roku 452 pred Kr.
Lachón z Keu bol na 82. olympijských hrách v roku 452 pred Kr. korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu dorastencov na jedno stadion. V Olympii túto disciplínu zaradili do programu hier v roku 632 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Polyneikes z Élidy.
Starogrécky básnik Bakchylides z Keu zložil neznámy počet básní, sčasti aj oslavných básní na víťazov celogréckych hier. Z jeho tvorby sa však zachovali len ukážky, medzi nimi aj óda na jeho krajana Lachóna, ktorú objavili na konci devätnásteho storočia v egyptskom Oxyrhynchu. Bakchylides v tejto básni oslavuje jeho bežecké víťazstvá z celogéckych hier, ktoré si vybojoval ešte pred olympijským víťazstvom. Uvádza, že žiadny dorastenec alebo muž nedosiahol v rovnakom čase toľko víťazstiev ako Lachón. Báseň uzatvára s odkazom na jeho vrcholný triumf v Olympii.
Text básne naznačuje, že Lachón dosiahol dve víťazstvá na nemejských hrách, a to buď v rovnakom čase alebo na dvoch postupným hrách (pravdepodobne v rokoch 455 a 453 pred Kr.). Jeho pýtické víťazstvo odborníci datujú do roku 454 pred Kr. Víťazný veniec z isthmických hier si odniesol možno v roku 454 alebo roku 452 pred Kr. Podľa toho dorastenec Lachón zvíťazil na celogréckych hrách päťkrát, a to v rokoch 455 (alebo 454) až 452 pred Kr.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov 2017

Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta v hádzanej mužov 2017 bola európska kontinentálna kvalifikácia v hádzanej mužov na Majstrovstvá sveta 2017, ktorú organizuje Európska hádzanárska federácia (EHF). Zúčastnilo sa jej 34 národných družstiev, ktoré súťažili o 9 postupových miest na záverečný turnaj v 6 skupinách kvalifikácie a následnom play-off. Prebiehala od 4. novembra 2015 do 16. júna 2016.
K víťazom 6 skupín sa pripojilo posledných 12 družstiev z Majstrovstiev Európy 2016 a vytvorili 9 play-offových dvojíc.
Priamy postup.
Z Európy priamo postúpilo iba družstvo organizátorskej krajiny:
Nasadenie do výkonnostných košov.
V prvom koši boli nasadené družstvá, ktoré skončili v kvalifikácii na ME 2016 na 3. mieste, v 2. koši družstvá na 4. mieste a v 3. a 4. koši družstvá, ktoré sa nedostali do 2. fázy kvalifikácie na ME 2016. Žrebovanie skupín prebehlo 17. júna 2015.
12 družstiev z Majstrovstiev Európy 2016 umiestnených na 4.16. mieste, okrem .
Kvalifikácia.
Skupina 4.
 Tel Aviv-Jafo
Ázijská kvalifikácia v hádzanej mužov na LOH 2016

Ázijská kvalifikácia v hádzanej mužov na LOH 2016 bola ázijská kontinentálna kvalifikácia v hádzanej mužov na Letné olympijské hry 2016 v Rio de Janeiro, ktorú organizovala Ázijská hádzanárska federácia (AHF). Konala sa v Dauhe, v Katare od 14.27. novembra 2015. Zúčastnilo sa jej 11 družstiev a všetky zápasy sa odohrali v aréne Duhail Handball Sports Hall. Pôvodne sa na turnaji malo predstaviť aj družstvo Kuvajtu, ale bolo diskvalifikované. Víťazom kvalifikačného turnaja sa stal domáci , ktorý zvíťazil vo finálovom stretnutí nad .
Na hádzanársky turnaj LOH 2016 sa kvalifikovalo iba víťazné družstvo. V poradí ďalšie 2 družstvá postúpili na svetovú OH kvalifikáciu.
Účastníci.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v neoficiálnom medzinárodnom rebríčku k septembru 2015.
João Sousa

João Sousa (* 30. marec 1989, Guimarães, Portugalsko) je portugalský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 2 turnaje ATP vo dvojhre.
Geocoin

Geocoin je minca pre hru geocaching, ktorá má jedinečný kód. Rovnako ako travel bug je jej úlohou cestovať z jednej skrýše do druhej po celom svete. Hráč si ju môže ponechať len 14 dní (výnimkou sú SWG), potom ju musíte vložiť do skrýše alebo napísať majiteľovi, aké máte plány s jeho geomincou (napr. o mesiac idem do zámoria, vezmem ho so sebou).
SWG (Slovak Wood Geocoin).
Ide o drevené koliesko, takzvaný „vetvový suk“, s priemerom 35 mm a hrúbkou 7 mm, ktoré má z oboch strán laserom vygravírovanú grafiku. Na rubovej strane je logo geocachingu, nápis Slovak Wood Geocoin a rok výroby. Lícová strana je pre každého geokešera (hráč geocachingu) iná – väčšinou sa tam nachádza jeho osobné logo. Existuje tiež špeciálna edícia, napr. eventové SWG.
Peugeot Slovak Open 2015

Peugeot Slovak Open 2015 je 16. ročník medzinárodných majstrovstiev Slovenska v tenise mužov. Hrá sa na tvrdom povrchu v hale v Bratislave v Národnom tenisovom centre v dňoch 7. až 15. novembra 2015. Turnaj sa hrá v rámci série ATP Challenger Tour 2015. Hlavná súťaž sa začína v pondelok 9. novembra, kvalifikácia 7. novembra. Dotácia mužskej časti je 85 000 EUR + H (náklady na pobyt). Turnaj usporadúva Slovenský tenisový zväz. Obhajcom titulu je Nemec Peter Gojowczyk. 
Súbežne s mužským turnajom sa hrajú aj medzinárodné majstrovstvá Slovenska v tenise žien ITF Slovak Indoor 2015.
Priebeh turnaja.
Pôvodne boli do hlavnej súťaže prihlásený aj Rakúšan Jürgen Melzer a Estónec Jürgen Zopp, avšak zrušili svoju účasť. Na ich miesto sa posunuli Rus Aslan Kazbekovič Karacev a Bielorus Uladimir Ignatik.
Divokú kartu pridelili organizátori Čechovi Radkovi Štěpánkovi, Turkovi Altuğovi Çelikbilkovi výmenou s Tureckým tenisovým zväzom za šesť divokých kariet pre Slovenský tenisový zväz na turnaje kategórie ITF Futures. Organizátori takisto pridelili divokú kartu dvom slovenským hráčom, Jozefovi Kovalíkovi a Alexovi Molčanovi. Pôvodne avizoval záujem o divokú kartu aj Martin Kližan, avšak nakoniec stratil záujem. Vo štvrtok, tri dni pred začatím hlavnej súťaže, pribudli do hlavného turnaja aj Izraelčan Amir Weintrub a Čech Jan Šátral, keďže nikto nedostal od organizátorov špeciálnu výnimku. Organizátori uvažovali, že v prípade, ak by sa uvoľnilo ešte jedno miesto odhlásením sa ľubovoľného hráča z turnaja, tak sa do hlavnej súťaže automaticky posunie aj držiteľ divokej karty, Jozef Kovalík a v tom prípade by automaticky stratil právo divokej karty a tú by organizátori pridelili inému slovenskému tenistovi Martinovi Blaškovi. Tak sa aj nakoniec stalo a 6. novembra sa odhlásil Ír James McGee, neskôr ešte aj Chorvát Ivan Dodig, namiesto ktorého v hlavnej súťaže štartoval Ukrajinec Arťom Smirnov.
Z kvalifikácie postúpilo z celkových 32 hráčov štvorica – najvyššie nasadený Bielorus Jegor Gerasimov, piaty nasadený Rus Alexej Dmitrijevič Vatutin, Švéd Mikael Ymer a náhradník Ukrajinec Danylo Kaleničenko.
Kvalifikáciu vyžrebovali v piatok 6. novembra o 21:15 SEČ a hlavnú súťaž v sobotu 7. novembra o 11:00.
Odmeny a body do rebríčka.
Dotácia mužskej časti turnaja je 85 000 EUR + H (náklady na pobyt).
Účastníci.
Dvojhra.
Špeciálni účastníci.
Nasledujúci hráči dostali od usporiadateľov divokú kartu do hlavnej súťaže:
Nasledujúci hráči dostali od usporiadateľov špeciálnu výnimku:
Nasledujúci hráči sa dostali do hlavnej súťaže vďaka chránenému rankingu:
Nasledujúci hráči si vybojovali postup do hlavnej súťaže cez kvalifikáciu:
Štvorhra.
Špeciálni účastníci.
Nasledujúci hráči dostali od usporiadateľov divokú kartu do hlavnej súťaže:
Nasledujúci hráči sa dostali do hlavnej súťaže vďaka chránenému rankingu:
WBSC Premier 12 2015

WBSC Premier 12 2015 bol 1. ročník WBSC Premier 12, elitnej súťaže národných družstiev v bejzbale mužov, ktorú organizuje Svetová bejzbalová a softbalová konfederácia (WBSC). WBSC Premier 12 nahradila zaniknutú súťažmajstrovstvá sveta. Súťaž sa konala sa v šiestich mestách Taiwanu a Japonska: Tchaj-čung, Tchaj-pej, Thao-jüan, Tou-liou, Sapporo a Tokio. Turnaja sa zúčastňuje 12 družstiev, ktoré sa naň kvalifikovali na základe umiestnenia vo svetovom rebríčku. Víťazom sa stala , ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad .
Kvalifikácia.
Pozn: Číslo udáva umiestnenie vo svetovom rebríčku IBAF k novembru 2014.
Stratón

Stratón ("Stratón") môže byť:
Rostov

Rostov ( "Росто́в") je starobylé ruské mesto v Jaroslavlianskej oblasti, jedno z turistických centier Zlatého kruhu Ruska. Pre zachovalosť historických budov a neprítomnosť modernej architektúry je obľúbeným miestom natáčania historických filmov a dokumentov. Leží na brehoch jazera Nero približne dvesto kilometrov severovýchodne od Moskvy. Žije tu vyše tridsaťtisíc obyvateľov. 
Okrem prostého názvu "Rostov" sa mu pre odlíšenie od Rostova na Done hovorí aj "Veľký Rostov", hoci dnes je Rostov na Done výrazne väčším mestom (podobne sa i Novgorodu tradične hovorilo "Veľký Novgorod" na odlíšenie od "Nižného Novgorodu", v roku 1999 bol na Veľký Novgorod premenovaný aj oficiálne).
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o meste pochádza z roku 862, je tak jedným z najstarších doložených miest Ruska. Od 9. storočia do začiatku 13. storočia bol súčasťou Vladimírsko-suzdaľského kniežatstva. V rokoch 1207 až 1474 bol strediskom údelného Rostovského kniežatstva.
Vidjádéví Bhandáríová

Vidjádéví Bhandáríová (neprechýlene "Bhandárí", nepálsky "विद्यादेवी भण्डारी", * 19. jún 1961, Mane Bhanjyang, Nepál) je v poradí druhý prezident Nepálu a prvá žena v tomto úrade. Zvolená bola za Komunistickú stranu Nepálu (zjednotení marxisti-leninisti), keď pre ňu hlasovalo 327 z 549 hlasujúcich zástupcov. Nahradila tak vo funkcii doterajšieho prezidenta Ráma Barana Jádava.
Marie Laurencinová

Marie Laurencinová (* 31. október 1883, Paríž, Francúzsko – † 8. jún 1956, Paríž) bola francúzska maliarka a poetka, jedna z mála žien, ktoré sú spájané s parížskym kubizmom. 
Žila s básnikom Apollinaireom a do svojho bytu si pozývala rad známych umelcov – Picassa, Braquea, Matissa, Grisom i Delaunayeom. Trávila s nimi veľa času v debatách o umení. Aj napriek svojmu priateľstvu s týmito umelcami nepodľahla nátlaku abstrakcie a vždy si ponechala svoj tvorivý osobitý štýl. Jej delikátný a elegantný štýl je ovplyvnený japonským umením a jej plátna sú pokryté jemnými vkusnými dekoratívnymi témami v pastelových farbách modrej, šedej a ružovej. Venovala sa aj knižnému ilustrátorstvu.
Lykos z Larisy

Lykos ("Lykos") bol olympijský víťaz v behu na jedno stadion v roku 452 pred Kr.
Lykos z tesálskej Larisy bol na 82. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Podľa tradície sa táto olympijská disciplína zaviedla už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a aj po zavedení ďalších súťažných disciplín sa považovala za hlavné preteky, menom víťaza týchto pretekov sa označovala celá olympiáda.
Meno olympionika Lyka je zaznamenané na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Lykos je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v sedemnástom riadku vpravo. Posledné písmeno jeho mena chýba (ΛΥΚΟ - LYKO...). Olympijské víťazstvo Lyka uvádza aj historik Dionysios, a to v súvislosti s datovaním udalostí, ktoré sa v tom roku udiali v starovekom Ríme.
Evanjelické lýceum a pamätná tabuľa (Bratislava)

Evanjelické lýceum a pamätná tabuľa sa nachádza v Bratislave. Je súborom troch objektov a to budovy Nového evanjelického lýcea na Konventnej ulici č. 13, Pamätnej tabule umiestnenej na jeho rohu s Lýcejnou ulicou a budovy Starého evanjelického lýcea na Konventnej ulici č. 15. Vyhlásené boli za národnú kultúrnu pamiatku v roku 1961. Evanjelické lýceum zohralo významnú úlohu v rozvoji vzdelanosti v období Rakúsko Uhorska a tiež aj v rozvoji Slovenskej kultúry.
Budova Nového evanjelického lýcea.
Budova postavená v klasicistickom slohu v rokoch 1854 – 1855 do pôdorysu v tvare L je trojpodlažná s pivnicou. Autorom stavby je E. G. Bendl. Pamätné Nové evanjelické lýceum sa nachádza na ulici Konventná č. 13. V súčasnosti sa v nej nachádza Literárno vedný ústav Slovenskej akadémie vied.
Pamätná tabuľa.
Nachádza sa na fasáde budovy Nového ev. lýcea na rohu Konventnej a Lýcejnej ulice. Sú na nej umiestnené mená 67 významných študentov, medzi ktorými boli Ľudovít Štúr či Milan Rastislav Štefánik. Je vytvorená podľa návrhu architekta Dušana Jurkoviča a osadená bola v roku 1932.
Budova Starého evanjelického lýcea.
Je to budova postavená v klasicistickom slohu v roku 1783. Upravy na nej boli robené v 20.storočí. Má nepravidelný zalomený pôdorys, je dvojpodlažná a podpivničená. Autorom stavby je Matej Walch. Pamätné Staré evanjelické lýceum je na ulici Konventná č. 15. V Súčasnosti je v ňom Lyceálna knižnica, ktorá je od roku 1954 v správe Ústrednej knižnice Slovenskej akadémie vied
Majstrovstvá sveta vo faustbale mužov 2015

Majstrovstvá sveta vo faustbale mužov 2015 boli v poradí 14. majstrovstvá sveta vo faustbale mužov, ktoré organizuje Medzinárodná faustbalová asociácia (IFA). Konali sa v dňoch od 14.21. novembra 2015 v štyroch argentínskych mestách, ktoré sa nachádzajú v provincii Córdoba: Santa Rosa de Calamuchita, Embalse, La Cumbrecita a Villa General Belgrano. Na turnaji sa predstavilo rekordných 14 družstiev. Nováčikom turnaja bola čtvorica družstiev: Austrália, Južná Afrika, Kolumbia a Pakistan. Pôvodne sa malo na turnaji predstaviť aj družstvo Indie, ktoré bolo vyžrebované do skupiny C. Argentína organizovala svetový šampionát mužov druhýkrát, predtým hostila toto podujatie v roku 1986, v Buenos Aires. Titul obhájilo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . Strieborné Švajčiarsko sa dostalo do finále po 20-tich rokoch. Naopak, štvrtá , ktorá v súboji o bronz prehrala s , nezískala medailu prvýkrát od roku 1999 a dovedna iba tretíkrát.
Rozhodnutie o organizátorovi MS 2015 padlo na kongrese IFA v auguste 2011 počas konania Majstrovstiev sveta 2011.
Kongres IFA.
V rámci majstrovstiev sveta v Argentíne sa uskutočnil aj kongres IFA, na ktorom sa okrem zvolenia nových funkcionárov IFA rozhodlo o organizátoroch ženských MS v roku 2018 (stalo sa ním Rakúsko) a mužských MS v roku 2019, v ktorom uspelo Švajčiarsko pred kandidatúrou USA. Počas konania MS bola v Argentíne členmi európskych faustbalových federácií založená Európska faustbalová asociácia (EFA); jej prvým prezidenom sa stal Švajčiar Franco Giori.
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
 &lt;br&gt;
Skupina B.
 &lt;br&gt;
Skupina C.
&lt;br&gt;
Mark A. Sammut

Mark A. Sammut (* 2. október 1973) je maltský autor.
Životopis.
Narodil sa na Malte ako starší syn maltského spisovateľa Fransa Sammuta a jeho manželky Catherine, rod. Cachia. 
Vzdelanie.
Navštevoval školy St Monica School, Stella Maris College, Liceo Vassalli a Liceo GF Abela. V štúdiách pokračoval na Maltskej univerzite (LL.D., M.Jur. "summa cum laude", M.A.) a na Univerzite v Londýne (University College London a London School of Economics and Political Science) (LL.M.).
Politická a iná činnosť.
Sammut pracoval ako poslanec miestnej samosprávy (1993 – 1996), člen Co-Operative Societies Board (1997 – 98), tajomník Komory maltských notárov (2000 – 03), honorárny konzul Lotyšska (2001 – 06), a predseda Združenia maltského jazyka na University Ghaqda tal-Malti Università (2007 – 09).
V rokoch 1993 – 2003 sa politicky angažoval, od roku 1996 v radoch maltskej strany práce (Labour Party of Malta).
Je členom združení Royal Historical Society, European Society for Comparative Legal History a Malta Historical Society.
Od roku 2014 prednáša históriu maltského trestného práva na University of Malta.
Publikácie.
Ostatné publikácie.
Sammut preložil poviedku "La Pazza" od Guze' Bonniciho práci vzdal hold profesor Charles Briffa vo svojej monografii o maltskej literatúre ("Il-Letteratura Maltija: L-Istorja tan-Narrattiva", Malta University Press, 2008)
Sammut prispel na tému Codice Municipale di Malta, ako aj iné témy týkajúce sa histórie a teórie práva.
Dvojhra na Peugeot Slovak Open 2015

Dvojhra na Peugeot Slovak Open 2015 sa hrá ako súčasť Peugeot Slovak Open 2015 od 9. do 15. novembra 2015. Obhajca titulu Nemec Peter Gojowczyk na turnaji vypadol v 2. kole.
Vo finále Jegor Gerasimov zdolal Lukáša Lacka 7 : 6 (7 : 1), 7 : 6 (7 : 5).
Lykos z Tesálie

Lykos ("Lykos") bol olympijský víťaz v behu ťažkoodencov v roku 452 pred Kr.
Lykos z Tesálie zvíťazil na 82. olympijských hrách v behu ťažkoodencov (hoplitodromos). Hoplitodromos bol športom pre dospelých mužov, ktorí už prešli vojenským výcvikom. Súťažiaci v Olympii bežali so štítom a prilbou (bez meča) na vzdialenosť dvoch alebo štyroch stadií, t. j. 384,5 resp. 769 metrov.
Meno olympionika Lyka je zaznamenané aj na papyruse (P. Oxy. 222), ktorý bol v roku 1897 objavený britskými archeológmi Bernardom Grenfellom a Arthurom Huntom na egyptskom nálezisku v Oxyrhynchu. Predná strana tohto papyrusu uvádza zoznam olympijských víťazov zo 75. do 78. a od 81. do 83. olympijských hier. Lykos je na tomto značne poškodenom papyruse uvedený v dvadsiatom siedmom riadku vpravo. Koniec názvu jeho domovskej krajiny Thesálie chýba (ΛΥΚΟCΘΕCC - LYKOS THESS...).
Vzdušné a protivzdušné sily Kórejskej ľudovej armády

Vzdušné a protivzdušné sily Kórejskej ľudovej armády (; hanča: 朝鮮人民軍 航空 및 反航空軍) sú leteckou zložkou Kórejskej ľudovej armády, pričom v ich radách slúži približne 110 000 príslušníkov. Výzbroj tohto letectva tvorí približne 650 – 940 lietadiel rôzneho typu, zvyčajne sovietskej a čínskej výroby a ich hlavnou úlohou je obrana severokórejského vzdušného priestoru. Väčšina strojov nachádzajúcich sa vo výzbroji je technicky a morálne zastaraná a nedisponuje elektronickým vybavením porovnateľným s modernými lietadlami. K vzniku a vyčleneniu vzdušných síl do samostatného subjektu došlo 20. augusta 1947 a odvtedy sa tento deň oslavuje v KĽDR ako „Deň vzniku letectva“.