burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Nick Bostrom

Nick Bostrom narodený ako Nick Boström (* 1973) je švédsky filozof a transhumanista. Pôsobí na University of Oxford. 
Zakladateľ a prezident World Transhumanist Association.
Spolu s Davidom Pearcem založil v roku 1998 Svetovú transhumanistickú asociáciu – World Transhumanist Association WTA. Od roku 2005 vykonáva funkciu prezidenta WTA. V roku 2004 založil s Jamesom Hughesom Institute for Ethics and Emerging Technologies a v roku 2005 založil Oxford Future of Humanity Institute, kde vykonáva funkciu riaditeľa.
Publikácie.
Nick Bostrom je autorom knihy Anthropic Bias. Observation Selections Effects in Science and Philosophy (2002) a mnohých publikácií venovaných tiež problematike transhumanizmu ako What is Transhumanism ? (1998), (2001), Existential Risks. Analyzing Human Extinction Scenarios and Related Hazards (2001), Are You Living In a Computer Simulation ? (2001), (2003), Transhumanist Values (2003), Human Genetic Enhancements: A Transhumanist Perspective (2003), The Transhumanist FAQ. A General Introduction. Version 2.0 (2003), The Transhumanist FAQ. A General Introduction. Vesrsion 2.1 (2003) , The Future of Human Evolution (2004), Infinite Ethics (2004), Transhumanism: The World´s Most Dangerous Idea ? (2004), A History of Transhumanist Thought (2005).
Polemika s Francisom Fukuyamom.
Bostrom koncom roku 2004 polemizoval v článku Transhumanism: The World´s Most Dangerous Idea ? (2004) s americkým politologom Francisom Fukuyamom, ktorý v časopise Foreign Policy označil transhumanizmus za najnebezpečnejšiu myšlienku na svete.
Filozofia transhumanizmu.
Bostrom podal stručnú charakteristiku transhumanizmu v publikácii The Transhumanist FAQ. A General Introduction. Vesrsion 2.1 (2003). Podľa Nicka Bostroma transhumanizmus môže byť chápaný ako rozšírenie humanizmu, z ktorého je čiastočne odvodený. Humanisti veria, že človek má hodnotu, že jednotlivec má hodnotu. Nemusíme byť dokonalí, ale môžeme zlepšovať veci podporou racionálneho myslenia, slobody, tolerancie, demokracie a starostlivosťou o ostatných ľudí. Transhumanisti s tým podľa Bostroma súhlasia, ale tiež zdôrazňujú, že máme potenciál stávať sa. Tak ako využívame racionálne prostriedky pre zdokonaľovanie ľudských podmienok a vonkajšieho sveta, môžeme tieto prostriedky využiť aj na zdokonalenie nás samých, ľudského organizmu. Pri tomto nie sme podľa Bostroma limitovaní tradičnými humanistickými metódami ako sú vzdelávanie a ľudský rozvoj. Môžeme tiež použiť technologické prostriedky. Ktoré nám eventuálne umožnia posunúť sa za hranice človeka v súčasnom chápaní.
Alcor Life Extension Foundation

Alcor Life Extension Foundation je nadácia so sídlom v Scottsdale v Arizone, USA. Vznikla v roku 1972 v Riverside v Kalifornii, USA ako pobočka staršej Cryonic Society of California. Zaoberá sa kryonickou suspenziou. Prvú kryonickú suspenziu uskutočnila v roku 1976.
Odkazy.
http://www.alcor.org/
World Transhumanist Association

The World Transhumanist Association je medzinárodná nezisková organizácia, ktorá obhajuje etické využívanie technológie pre potreby rozšírenia ľudských schopností. 
WTA založili v roku 1998 filozofi Nick Bostrom a David Pearce. Sídli v meste Hartford v štáte Connecticut v USA. Má viac ako 3 000 členov z viac ako 90 krajín. Programovým dokumentom WTA je The Transhumanist Declaration.
James Hughes

James J. Hughes je americký bioetik a sociológ. Vyučuje zdravotnú politiku na Trinity College v Hartforde, Connecticut, USA. Doktorát zo sociológie získal na University of Chicago, kde vyučoval klinický bioetický program.
Výkonný riaditeľ World Transhumanist Association.
James J. Hughes zastáva funkciu výkonného riaditeľa World Transhumanist Association a Institute for Ethics and Emerging Technologies.
Dielo.
Hughes je autorom knihy Citizen Cyborg. Why Democratic Societies Must Respond to the Redesigned Human of the Future (2004) . Publikoval články From Anti-Globalization to Global Governance (2001), The Future of Death: Cryonics and the Telos of Liberal Democracy (2001), Medical Ethics through Star Trek Lens (2001), The Politics of Transhumanism (2001), Democratic Transhumanism (2002), The Death of Death (2004).
Demokratický transhumanizmus.
James J. Hughes v knihe Citizen Cyborg. Why Democratic Societies Must Respond to the Redesigned Human of the Future (2004) tvrdí, že transhumánne technológie, ktoré posúvajú hranice ľudskosti, môžu radikálne zlepšiť kvalitu života, ak sú bezpečné a rovnako prístupné v liberálnej spoločnosti. Hughes tvrdí, že biopolitické výzvy prichádzajúceho transhumánneho storočia vyžadujú návrat k základným princípom demokracie – slobode, rovnosti a solidarite osôb.
Letisko Viedeň-Schwechat

Letisko Viedeň-Schwechat alebo Letisko Viedeň (kód IATA: VIE; kód ICAO: LOWW; alebo "Flughafen Wien-Schwechat"; ) je medzinárodné letisko 18 kilometrov juhovýchodne od Viedne, neďaleko mesta Schwechat. Toto pôvodne vojenské letisko má dnes štyri terminály a patrí medzi najvyťaženejšie európske letiská.
Medzi viedenským letiskom a bratislavským letiskom a autobusovou stanicou premávajú pravidelne približne v hodinových intervaloch autobusy spoločností Slovak Lines či Flixbus. Vlakové spojenie neexistuje.
Náročnejší cestujúci si môžu objednať aj taxi službu špecializovanú na dopravu cestujúcich na letisko Schwechat alebo aj odtiaľ späť na Slovensko. Spojenie s Viedňou zabezpečuju Vienna Airport Lines (autobusové spojenie), CAT (City Airport Train – expresné spojenie na Wien Mitte) a regionálne vlaky linky S7 z Wolfsthalu.
História.
Letisko Viedeň-Schwechat bolo pôvodne vybudované ako vojenské letisko v roku 1938. V roku 1945 bolo prevzaté britskými úradmi. V roku 1954 bola založená "Betriebsgesellschaft", a letisko Schwechat vo Viedni nahradilo letisko Aspern ako hlavné letisko v krajine. V tej dobe bola na letisku Schwechat len jedna vzletová a pristávacia dráha, ktorá bola v roku 1959 predĺžená na 3 000 metrov. Výstavba novej odbavovacej budovy začala v roku 1960. V roku 1972 bola vybudovaná druhá vzletová a pristávacia dráha.
Terminály.
V súčasnosti sú na letisku Viedeň-Schwechat prevádzkované tri terminály: hlavné Terminály 1 a 2, a dočasný Terminál 1A, ktorý bol postavený, aby slúžil nízkonákladovým leteckým spoločnostiam. V roku 2006 začala výstavba nového terminálu SkyLink, ktorý by mal pomôcť letisku vyrovnať sa s vyšším objemom osobnej dopravy (za rok 2010 až 19 691 206 cestujúcich). Tento nový terminál bude môcť príjmať aj veľké lietadlá ako je, napríklad Airbus A380.
Terminál 1 slúži pre všetky lety spoločnosti Austrian Airlines, rovnako ako aj Star Alliance a ich partnerov. Okrem toho slúži tento terminál aj pre lety spoločnosti Emirates.
Terminál 1A slúži leteckej spoločnosti Germanwings a ďalším nízkonákladovým leteckým spoločnostiam.
Terminál 2 slúži leteckým spoločnostiam ako je Air France, Iberia, British Airways, Qatar Airways a iné.
Terminál 3 slúži rakúskej národnej leteckej spoločnosti Austrian Airlines a aliancii Star Alliance. Tiež sem lietajú společnosti ako Emirates, Qatar Airways, či El Al, ktoté nepatria do žiadnej z aliancí.
Prevádzkovateľmi všetkých terminálov sú Fraport, Vienna Airport Handling, Swissport a Austrian Airlines.
The Guardian

The Guardian sú britské noviny vydávané spoločnosťou Guardian Media Group. Vychádza od pondelka do soboty. Nedeľné noviny vydávané spoločnosťou Guardian Media Group sa nazývajú The Observer. Do roku 1956 noviny vychádzali pod názvom The Manchester Guardian. Od roku 1964 sa redakcia novín presťahovala do Londýna.
Postoj a príslušnosť.
Články a komentáre v "The Guardian" sú vo všeobecnosti naklonené liberálnemu a ľavicovému koncu politického spektra. Toto sa odráža aj v zložení čitateľov novín: podľa prieskumu trhu, ktorý vykonala v roku 2000 spoločnosť MORI (Market &amp; Opinion Research International) bolo až 80% čitateľov "The Guardian" voličmi labouristov. Podľa obdobného prieskumu, ktorý MORI vykonala v roku 2004 bolo zloženie nasledovné: 44% čitateľov volilo labouristov a 37% volilo liberálnych demokratov.
Formát a náklad.
"The Guardian" je jediným britským denníkom, ktorý vychádza v plnofarebnej tlači (i keď severoírske vydanie je z väčšej časti ešte stále čiernobiele). Taktiež je jediným britským denníkom, ktorý vychádza v tzv. formáte Berliner (nazývanom aj midi). 
V novembri 2005 bol The Guardian s priemerným nákladom 378 618 výtlačkov tretím najväčším mienkotvorným denníkom v Spojenom kráľovstve. Na porovnanie, jeho konkurencia: "Daily Telegraph" má 904 955 výtlačkov, "The Times" 692 581 výtlačkov a "The Independent" s 261 193 výtlačkami. 
Prílohy.
Každý deň spolu s denníkom vychádza plnofarebná príloha g2 pozostávajúca z článkov, pravidelných rubrík a stĺpčekov, televízneho programu a krížovky. Od prechodu na nový formát papiera obsahuje The Guardian aj samostantú športovú prílohu. Ďalšie pravidelné prílohy sú:
V populárnej kultúre.
Noviny bývajú občas prezývané "The Grauniad". Tento názov bol zavedený satirickým časopisom "Private Eye", poukazujúc na časté chyby sadzby, vďaka ktorým sa noviny stali známe v ére pred počítačovou sadzbou. Existuje povera, že raz dokonca sadzači spravili chybu v samotnom názve novín v hlavičke na prvej strane a vysádzali ho ako "The Gaurdian".
Schwechat

Schwechat () je mesto v Rakúsku juhovýchodne od Viedne. Známe je predovšetkým vďaka medzinárodnému letisku Viedeň-Schwechat. Mesto má rozlohu a žije tu obyvateľov (). Nachádza sa v nadmorskej výške 
Železničné stanice v meste sa volajú "Klein-Schwechat" a "Groß-Schwechat", tieto názvy sa používajú len na železnici a nemajú iný význam.
Becklinov-Neugebauerov objekt

Becklinov-Neugebauerov objekt alebo BN objekt je zdroj infračerveného žiarenia s teplotou 600 K vo Veľkej hmlovine v Orióne, objavený v roku 1966.
Je to najjasnejší zdroj infračerveného žiarenia v spektrálnej oblasti 3-10 µm. Pravdepodobne ide o vznikajúcu protohviezdu v prachovom mraku s hmotnosťou 5-10 Mסּ.
Bianchiho kozmológia

Bianchiho kozmológia je kozmológia, ktorá vychádza z postulátu, že vesmír je homogénny, ale neprijíma postulát izotropie vesmíru. Podľa prijatých parametrov sú modely Bianchiho kozmológie rozde1ené na 9, prípadne až na 10 typov.
Ablácia (astronómia)

Ablácia (z lat. "ablatio") je sublimácia, topenie, strhávanie častíc z povrchu telesa pohybujúceho sa vesmírnym priestorom (napr. kométy) pri prechode daným prostredím (atmosférou, v blízkosti hviezdy a podobne).
Absorpcia (svetlo)

Absorpcia je pohlcovanie, zoslabenie svetelných kvánt žiarenia atómami alebo molekulami pri jeho prechode určitým prostredím.
Je to proces, pri ktorom je energia fotónu (svetelného kvanta) pohltená látkou (napr. atómom), ktorého valenčné elektróny prechádzajú medzi dvoma úrovňami energie. Pohltená energia môže byť opäť vyžarovaná, alebo premenená na kinetickú energiu častíc (tepelnú energiu). Po zachytení uvoľneného elektrónu iným atómom sa energia premení na žiarenie, obyčajne inej vlnovej dĺžky. Tento jav sa označuje ako emisia žiarenia. Lineárny absorpčný koeficient vyjadruje relatívne zoslabenie intenzity svetla spôsobené absorpciou materiálom určitej hrúbky.
Voľné atómy sú v plynnom stave podľa Kirchhoffovho zákona schopné absorbovať žiarenie rovnakých vlnových dĺžok, aké samy vyžarujú. Najbežnejším príkladom takejto absorpcie sú Fraunhoferove čiary v slnečnom spektre, spôsobené absorpciou spojitého žiarenia Slnka voľnými atómami chladnejšieho plynového obalu Slnka.
Sergej Vladimirovič Iliušin

Sergej Vladimirovič Iliušin (; * 30. marec 1894, Diľalevo – † 9. február 1977, Moskva) bol sovietsky letecký konštruktér, zakladateľ známej konštrukčnej kancelárie Iliušin. Bol konštruktérom typu Il-2, ktorý v počte vyrobených vojenských lietadiel predstihol len Polikarpov Po-2.
Život.
Začiatky.
Sergej Vladimirovič Iliušin sa narodil v chudobnej roľníckej rodine. Do školy začal chodiť až v deviatich rokoch. Chudobné pomery ho od mladosti nútili pracovať. Od 15 rokov preto pracoval ako pomocný robotník na blízkom letisku. Tam sa po prvýkrát stretol s rozvíjajúcim sa letectvom. Od detstva sa sám učil matematiku, fyziku a chémiu. Po vypuknutí prvej svetovej vojny bol roku 1916 povolaný do armády, kde slúžil ako letecký mechanik. V priebehu roku si Iliušin spravil letecký kurz. Cez občiansku vojnu vstúpil do Červenej armády, kde opäť slúžil vo funkcii leteckého mechanika. Po skončení revolúcie absolvoval štúdium na Moskovskej leteckej technickej škole, ktoré ukončil v roku 1926. Už na škole vytvoril niekoľko projektov klzákov. Po škole nastúpil do vedecko výskumnej komisie vzdušných síl.
Na čele konštrukčnej kancelárie.
V roku 1931 Iliušin založil konštrukčnú kanceláriu, kde pôsobil ako vedúci letecký konštruktér. Stroje, ktoré projektoval sa po prvýkrát presadili v roku 1936, kedy bolo pomocou jeho lietadiel dosiahnutých niekoľko rekordných diaľkových a výškových letov. Tieto stroje sa počas druhej svetovej vojny po určitých úpravách stali známe ako DB-3 alebo tiež Il-4. Boli to prvé sovietske lietadlá, ktoré už v auguste 1941 bombardovali Berlín. Podstatne známejšie ako jeho diaľkové bombardéry sa cez druhú svetovú vojnu stali bojové stroje Il-2. Išlo o jednomotorové, dobre pancierované stroje pre podporu pozemných vojsk. Pôvodnú dvojmiestnu koncepciu musel Iliušin najprv na žiadosť kompetentných orgánov prestavať na jednomiestny stroj. Boje na fronte čoskoro ukázali, že bez zadného strelca sa lietadlá nepresadia. Il-2 získali na fronte čoskoro dobrú povesť a stali sa jednou z hlavných zbraní Sovietskeho zväzu vo vojne. Do konca vojny bolo vyrobených vyše 32 000 kusov, čo zo stroja robí jedno z najviac vyrábaných vojenských lietadiel histórie. Iliušin medzitým okrem zdokonaľovania Il-2 začal pracovať na strojoch s prúdovými motormi. 
Po prúdovom bombardéri Il-28, sa začal sústrediť na civilný sektor. Prvé z civilných dopravných lietadiel bolo označované Il-12. Nasledoval Il-14, Il-18 a najmä Il-62 s kapacitou 162 miest a cestovnou rýchlosťou 900 km/h. Vyvinul tiež rad mohutných dopravných lietadiel počínajúc Il-76, ktorý bol po prvýkrát predvedený na aerosalóne v Paríži v roku 1971. Stroj s cestovnou rýchlosťou 850 km/h je schopný niesť náklad s hmotnosťou 40 000 až 70 000 kg.
V roku 1976 sa začali letové skúšky posledného, Iliušinom skonštruovaného lietadla, ktorým je Il-86 s kapacitou 350 cestujúcich. Jeho uvedenia do prevádzky sa už ale Sergej Vladimirovič Iliušin nedožil. Zomrel vo veku nedožitých 83 rokov v Moskve.
Vobler (návnada)

Vobler alebo wobler je druh umelej nástrahy na lov dravých rýb. Väčšinou imituje malú rybku. Existuje veľa druhov rôznych tvarov a farieb.
After Forever

After Forever bola holandská hudobná skupina založená v roku 1995, ktorá bola pomenovaná po skladbe skupiny Black Sabbath. Štýl hudby After Forever by sa dal klasifikovať ako zmes symfonického, gotického (najmä v minulosti) a power metalu. Základom prevažnej časti ich tvorby je ženský soprán sprevádzaný takzvanými „death grunts“, čiže špecifickými mužskými vokálmi pôvodom z death metalu.
História skupiny.
Skupina bola založená v roku 1995 pod menom „Apocalypse“. Ich hudba bola v tom čase orientovaná najmä na death metal. S príchodom speváčky Floor Jansen v roku 1997 sa však ich štýl pozmenil viac na gotický, aby dal priestor pre vyniknutie jej hlasu. V tejto dobe sa skupina skladala z Floor Jansen, Marka Jansena, Sandera Gommansa, Luuka van Gervena, Jacka Driessena a Joepa Beckersa.
V roku 1999 začala skupina vytvárať vlastné piesne. Nahrali dve demá, "Ephemeral" a "Wings of Illusion", ktorými upútali pozornosť nahrávacej spoločnosti Transmission Records až natoľko, že došlo k spísaniu kontraktu.
Debutový album "Prison of Desire" bol nahratý v roku 2000 a spoluprácou v jednej piesni sa na ňom podieľala aj Sharon den Adel z holandských Within Temptation. V Európe zaznamenal album nečakaný úspech. Koncom roka došlo k zmenám v rámci skupiny – opustili ju Joep Beckers, basgitarista, a Jack Driessen hrajúci na klávesy; náhrada prišla v podobe Landa van Gilsa a André Borgmana.
V roku 2001 uzrel svetlo sveta ďalší album, "Decipher". O rok neskôr došlo s odchodom Marka Jansena k zmene, ktorá sa premietla nielen do dlhej prestávky medzi vydaním druhého a tretieho albumu, ale aj do spôsobu písania piesní, nakoľko bol Jansen do tej doby hlavným tvorcom textov skupiny. Gitarista a spevák bol nahradený novým gitaristom Basom Maasom. Neskôr After Forever vydali EP a DVD s názvom "Exordium".
Ďalší album bol vydaný v roku 2004 pod názvom "Invisible Circles". After Forever opustil Lando van Gils, ktorého miesto následne zaujal Joost van der Broek.
Začiatkom septembra 2005 vyšiel ich album "Remagine". V marci roku 2006 skupina odišla z Transmission Records, aby v októbri podpísala zmluvu s inou nahrávacou spoločnosťou, Nuclear Blast Records. V júni toho istého roku ešte stihli vydať dvojcédečkovú kompiláciu "Mea Culpa", ktorá mapuje obe najdôležitejšie obdobia „života“ skupiny – pred a po odchode Marka Jansena.
20. apríla 2007 After Forever vydali posledný album nazvaný jednoducho "After Forever". Hosťovsky sa na ňom podieľali aj Jeff Waters, gitarista kapely Annihilator, a Doro Pesch.
5. februára 2009 ohlásila skupina rozpad.
Magnetický pól (vesmírne teleso)

Magnetický pól je miesto na povrchu telesa, kde je horizontálna intenzita magnetického poľa nulová. Magnet voľne zavesený v zemskom magnetickom poli sa otočí jedným pólom na sever (severný magnetický pól) a druhým na juh (južný magnetický pól).
Zemské magnetické póly nie sú totožné so zemepisnými pólmi, sú od nich vzdialené asi 1 550, resp. 2 400 km a ich poloha v zemskom telese sa pomaly mení. Pri magnetických búrkach (poruchy zemského magnetického poľa vplyvom slnečného korpuskulárneho žiarenia) nastáva náhly odklon magnetických pólov.
Magnetický rovník

Magnetický rovník je myslená hlavná kružnica na zemskom povrchu, ktorá prechádza miestami s najväčšou horizontálnou intenzitou magnetického poľa Zeme.
Magnetobrzdné žiarenie

Magnetobrzdné žiarenie je žiarenie elektrónov vyvolané zabrzdením ich pohybu vo vonkajšom magnetickom poli; elektróny pritom strácajú časť svojej pohybovej energie vo forme žiarenia.
Ak je rýchlosť elektrónov oveľa menšia než rýchlosť svetla, magnetobrzdné žiarenie sa nazýva cyklotrónové žiarenie, ak je ich rýchlosť blízka rýchlosti svetla (relativistický elektrón), magnetobrzdné žiarenie sa nazýva synchrotrónové žiarenie.
V astronómii má osobitný význam synchrotrónové žiarenie; cyklotrónovým žiarením možno objasniť rádiové žiarenie veľkých planét.
Magnetometer

Magnetometer je prístroj na meranie veľkosti a smeru magnetickej indukcie alebo magnetického momentu (teda magnetizácie).
Pri geofyzikálnom prieskume sa používa na meranie niektorej zložky magnetického poľa Zeme; často je umiestnený v lietadle alebo v závese za lietadlom (tzv. aeromagnetický prieskum).
V astronómii sa trojosový magnetometer používa v umelých družiciach a kozmických sondách na prieskum magnetosféry a tam, kde sa vyžaduje orientácia ostatných prístrojov na palube vzhľadom na orientáciu magnetického poľa.
Sučí potok

Sučí potok je potok na Hornom Pohroní, v severovýchodnej časti okresu Detva. Je to ľavostranný prítok Slatiny, meria 6,3 km a je tokom IV. rádu. 
Preteká cez Veporské vrchy, podcelok Sihlianska planina, kde aj pramení - na juhozápadnom úpätí Chocholnice (1 062 m n. m.), v nadmorskej výške cca 890 m n. m., neďaleko osady Bratkovica. Najprv tečie juhozápadným smerom, neďaleko obce Látky sa stáča a na krátkom úseku pokračuje na západ, pričom priberá ľavostranný prítok spod kóty 859,8 m. Ďalej tečie severozápadným smerom, sprava priberá najprv prítok od osady Bratkovica, potom z oblasti Jasienky, následne krátky ľavostranný prítok spod kóty 818,2 m a vytvára oblúk ohnutý na juh. Vzápätí priberá pravostranný prítok z južného svahu Stračieho vrchu (830,9 m n. m.), stáča sa na severoseverozápad a sprava priberá ešte prítok zo západného svahu Stračieho vrchu. Do Slatiny ústi pod tzv. Bratkovským mostom, severovýchodne od Hriňovej, v nadmorskej výške okolo 575 m n. m.
Adidas

Adidas AG, súčasť Adidas Group, je nemecký výrobca športového oblečenia a náčinia so sídlom v Herzogenaurachu. Názov firmy (a zároveň obchodnej značky) je skratkou mena jej zakladateľa Adolfa Dasslera. Okruh výrobkov Adidas zahrnuje všetko od obuvi cez oblečenie po doplnky pre basketbal, futbal, golf a ďalšie športy.
Dejiny.
A. Dassler vyrobil svoju prvú obuv v roku 1920, vznik názvu Adidas sa však datuje až do roku 1948. O rok neskôr si Dassler dal zaregistrovať Tri Prúžky ako obchodnú značku. Po 70 rokoch vo vedení spoločnosti sa Dasslerova rodina stiahla a spoločnosť sa transformovala na akciovú spoločnosť – Adidas AG.
Za touto transformáciou stojí Francúz Robert Louis-Dreyfus, ktorý bol predsedom predstavenstva od apríla 1993 do marca 2001. Práve on inicioval prvé uvedenie akcií na burzu v novembri 1995. Od roku 2001 vedie Adidas Group Herbert Hainer.
Mená niektorých modelov športovej obuvi z histórie: Allround, Attitude, Ewing, Gazelle, Grand Prix, Handball Spezial, Malibu, Marathon, Match, Orion, Player, Rivalry, Samba, Titan a i.
Akvizície.
V roku 1997 spoločnosť Adidas kúpila skupinu Salomon Group a zmenila svoj názov na Adidas-Salomon AG. Získala tak také značky ako napr. lyžiarsku a horskú Salomon, snowboardovú Bonfire, golfovú TaylorMade, cyklistickú Mavic či tenisovú Wilson. V októbri 2005 bol segment značiek Salomon predaný fínskej spoločnosti Amer Sports Corporation.
31. januára 2006 Adidas-Salomon AG kúpila spoločnosť Reebok International Ltd. Kombináciou dvoch z najsilnejších značiek vo svete športových potrieb mala skupina profitovať zo širokého spektra produktov a silného zastúpenia u atlétov a športových tímov v boji s konkurenciou na svetových trhoch.
Do Adidas Group patria nasledujúce divízie značiek:
Súčasnosť.
Adidas Group má v súčasnosti viac ako 59 000 zamestnancov po celom svete, s viac ako 2 tisíckami v centrále v Herzogenaurachu. Vlastní dve výskumné centrá: v Portlande a v Scheinfelde blízko Norimbergu. V Scheinfelde prevádzkuje jedinú továreň v Nemecku, pričom sa v nej vyrábajú a testujú modely, prototypy a produkty šité na mieru.
Predaj a distribúcia je riadená v rámci 4 subregiónov:
Dnes je Adidas najväčším zásobovačom atletickej obuvi a športového oblečenia v Európe.
Rozdelenie podielov v spoločnosti:
"Zdroj: , stav k októbru 2006"
Zbigniew Nienacki

Zbigniew Nienacki (vlastným menom Zbigniew Tomasz Nowicki) (* 1. január 1929, Lodž - † 23. september 1994, Morąg) bol poľský spisovateľ, autor úspešnej série kníh o pánovi Tragáčikovi.
Životopis.
Mladosť.
Zbigniew spolu so svojimi dvoma bratmi a rodičmi býval v Lodži. Starší Janusz bol psychológ a mladší Andrzej technik. Jeho matka Cecylia učila poľský jazyk a výtvarnú výchovu. Mala veľkú zásluhu, že sa Zbigniew chcel už ako dvanásťročný stať spisovateľom. Otec Jan bol riaditeľom Všeobecno - vzdelávacieho lýcea Mikuláša Kopernika. V období okupácie, roku 1940 ho s rodinou vysťahovali z mesta do Slup Skiernevickej, ale keď skončila vojna, vrátili sa späť do Lodže.
Štúdium.
Keď začal študovať scenáristiku na Štátnej filmovej škole, vybrali ho medzi najlepších piatich študentov, ktorí dostali možnosť študovať v Moskve na Všezväzovom Štátnom Inštitúte Kinematografie. Jeho otec mu však zakázal do Ruska odísť, keďže mal vlastné negatívne skúsenosti so situáciou v Rusku. Vďaka jednému priateľovi sa do Moskvy predsa len nakoniec dostal. Kvôli jednému jeho výroku musel odísť späť do Lodže a všetky poľské vysoké školy dostali príkaz, aby Zbigniewa neprijali.
Literárne začiatky.
V roku 1950 napísal svoju prvú knihu "Chlapci", no po jeho moskovskej príhode mu už žiadne vydavateľstvo nechcelo vydať žiadnu knihu. Zbigniew sa potom zoznámil s Halinou, úradníčkou denníka "Gazeta Robotnicza". Halina mala veľa známostí na vysokých miestach, preto mu mohla pomôcť a vďaka nej dostal prácu v denníku "Gazeta Robotnicza". Neskôr v rokoch 1951 až 1962 pracoval v týždenníku "Odgłosy". Medzitým sa v roku 1952 oženil s Helenou Dabskou a o rok neskôr sa im narodil syn Mariusz.
Jerzwald.
Obrovský zlom v živote Zbigniewa Nienackého nastal, keď dovŕšil 35 rokov. Aj keď v tom období začínal byť uznávaným a váženým spisovateľom, rozhodol sa vymeniť veľkomesto za pokojný život v prírode. A tak sa vybral na cesty po krajine. Po niekoľkých týždňoch cestovania sa mu podarilo nájsť to čo hľadal. Zbigniew kúpil dom v malej dedinke Jerzwald v Olsztynskom kraji. Tam prežil Zbigniew Nienacki 27 rokov svojho života. Jeho manželka so synom ostali bývať v Lodži. Od príchodu do Jerzwaldu sa stal spisovateľom na plný úväzok.
Dielo.
Séria "Pan Samochodzik" - Pán Tragáčik.
Poznámka:
Maksutovov ďalekohľad

Maksutovov ďalekohľad alebo meniskový ďalekohľad je reflektor s guľovým zrkadlom, ktorého chyby odstraňuje meniskus.
Vlčí potok

Vlčí potok môže byť:
Schwechat (rozlišovacia stránka)

Schwechat môže byť:
Adolf Dassler

Adolf Dassler, prezývaný Adi Dassler (* 3. november 1900, Herzogenaurach† 6. september 1978, Herzogenaurach) bol zakladateľ spoločnosti Adidas. Je považovaný za jedného z najlepších svetových dizajnérov športovej obuvi. Vlastnil 700 patentov a ďalšie priemyselné vlastnícke práva po celom svete.
Životopis.
Svoju prvú športovú obuv vyrobil už ako 20 ročný. Sústredil sa najmä na výrobu ľahkoatletickej obuvi. Atléti nosili špeciálnu obuv z jeho dielne po prvýkrát na OH v Amsterdame. V 20. rokoch začal experimentovať so špičkami. V 30. rokoch vyrábal takmer 30 odlišných druhov obuvi pre 11 športov a zamestnával 100 pracovníkov.
Po 2. svetovej vojne začal budovať spoločnosť odznova. V roku 1947 sa so 47 zamestnancami pustil znovu do výroby - vyrábal prvú povojnovú športovú obuv zo stanoviny a gumy z amerických vojnových zásob. V roku 1948 uviedol Adidas ako meno spoločnosti – ako kombináciu skratiek jeho mena a priezviska. Rok nato si nechal zaregistrovať Tri Prúžky ako obchodnú značku, ktorá funguje dodnes.
Bol prvým podnikateľom, ktorý používal športovú propagáciu, aby upozornil verejnosť na svoje inovácie. Začal využívať známych atlétov v reklame na svoje produkty. Veľa známych atlétov ako napr. Jesse Owens, Muhammad Ali, Max Schmeling, Sepp Herberger a Franz Beckenbauer sa počítalo do okruhu priateľov jeho rodiny.
Adolf Dassler vyvinul optimálnu obuv pre skoro každý šport. Spolu so synom Horstom vytvoril medzinárodnú spoločnosť, ktorá bola a stále je prítomná na všetkých svetových športových udalostiach.
Dassler zomrel vo veku nedožitých 78 rokov v roku 1978. Po jeho smrti vzali spoločnosť do rúk manželka Käthe a syn Horst. Pod jeho vedením sa stal adidas svetovým lídrom v sektore inovácií v športovom marketingu. Bol tiež zodpovedný za etablovanie značky vo Francúzsku. Zomrel neočakávane v roku 1978 vo veku 78 rokov.
Vlčí potok (prítok Sielnického potoka)

Vlčí potok je potok na Hornom Pohroní, preteká územím okresov Banská Bystrica a Zvolen. Je to ľavostranný prítok Sielnického potoka, meria 8 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v Kremnických vrchoch, v podcelku Malachovské predhorie, pod kótou 692,7 m, v nadmorskej výške okolo , západne od obce Badín. Na hornom toku tečie juhojuhovýchodným smerom, vteká do Zvolenskej kotliny, do podcelku Sliačska kotlina a stáča sa na východ. Zľava priberá prítok z oblasti Bukovca, pokračuje smerom na juhovýchod a priberá ľavostranný prítok (312,1 m n. m.) z oblasti Breziny. Ďalej tečie severojužným smerom napriameným korytom, vytvára oblúk ohnutý na západ a na okraji mesta Sliač (časť Hájniky) ústi v nadmorskej výške okolo do Sielnického potoka.
Vobler

Vobler môže byť:
Rakytovský potok (prítok Hrona)

Rakytovský potok je potok na Hornom Pohroní, na území okresu Banská Bystrica. Je to pravostranný prítok Hrona s dĺžkou 6 km, je tokom III. rádu. 
Priebeh toku.
Pramení v Kremnických vrchoch, v podcelku Malachovské predhorie, pod Vandekovcom (813,7 m n. m.), v nadmorskej výške okolo Najprv tečie východným smerom, preteká lokalitou Kremenia s prejavmi intenzívnej postvulkanickej hydrotermálnej činnosti s unikátnou jaskynkou, zľava ďalej priberá prítok od obce Horné Pršany a oblúkom sa stáča na juhovýchod. Vstupuje do Zvolenskej kotliny, v blízkosti lomu pod Kečkou (496,5 m n. m.) sa stáča na východ a preteká okrajom banskobystrickej mestskej časti Rakytovce. Potom sa opätovne stáča juhovýchodným smerom a východne od obce ústi v nadmorskej výške približne do Hrona. V povodí Rakytovského potoka sa nachádzajú tri kameňolomy na stavebný kameň.
Disperzia

Disperzia môže byť:
Robert Schuman

Dr. jur. Robert Schuman (* 29. jún 1886, Clausen, Luxembursko – † 4. september 1963, Scy-Chazelles, Francúzsko) bol francúzsky politik luxembursko-lotrinského pôvodu. 
V rokoch 1947 – 1948 zastával post ministerského predsedu a v rokoch 1958 – 1960 pôsobil ako prezident Európskeho parlamentu; ako minister zahraničných vecí (1948 – 1952) sa význačnou mierou podieľal na vytvorení Montánnej únie (tiež "Schumanov plán"), spolu s Jeanom Monnetom sú považovaní za zakladateľov Európskej únie.
Schumanove európske aktivity.
Schumanovo meno sa spája s Európou oveľa viac ako meno ktoréhokoľvek iného politika. Je pevne spojené s jej povojnovým usporiadaním a s vytvorením dnešnej Európskej únie. Svoju dráhu európskeho politika začal Schuman roku 1948, keď sa stal ministrom zahraničných vecí v celkom ôsmich vládach (až do roku 1952). Už v tom čase začal koncipovať budúci vzhľad Európy, neskôr sa jeho snahy začali nazývať Schumanov plán. 
Z 9. mája 1950 pochádza jeho historické Vyhlásenie o novom usporiadaní Európy (tzv. Schumanova deklarácia), počnúc vznikom Montánnej únie, ktorá vyústila do vzniku "Európskej federácie". Samotná Montánna únia bola založená v Paríži 18. apríla 1951, Schumanove plány na európske spoločenstvo však vo Francúzsku nemali podporu, a tak sa Schuman v roku 1952 vzdal svojho úradu.
Roku 1953 vstúpil do platnosti európsky Dohovor o ochrane ľudských práv a základných slobôd (aj Štrasburská konvencia), na ktorého tvorbe sa významnou mierou podieľal. Schuman potom podnikol mnoho ciest po Európe a presadzoval uskutočnenie svojej myšlienky zjednotenej Európy. Zadosťučinenie prišlo roku 1957, keď boli prijaté Rímske zmluvy; o rok neskôr bol zvolený za prvého predsedu Európskeho parlamentu, v tom istom roku mu udelili Karlovu cenu mesta Aachen. 
Robert Schuman bol aj horlivým zástancom porozumenia medzi Nemeckom a Francúzskom.
Petzvalov objektív

Petzvalov objektív alebo Pecvalov objektív je svetelný fotografický objektív (aplanát) s dobre opravenou sférickou aberáciou a komou. Prednú časť tvorí tmelený achromát, zadnú časť netmelený achromát. V súčasnosti sa používajú objektívy tohto druhu najmä do zväčšovacích prístrojov a projektorov. Vypočítal ho slovenský fyzik Jozef Maximilián Petzval v roku 1840.
Aplanát

Aplanát je objektív s odstránenou sférickou aberáciou a komou; skladá sa z dvoch symetrických achromátov. Používa sa pri ďalekohľadoch, kde sa vyžaduje veľké zorné pole. Prvý kvalitný fotografický objektív aplanát vypočítal v roku 1840 Jozef Maximilián Petzval (Petzvalov objektív).
Apogalaktikum

Apogalaktikum (gr. "apo" – z, od; "galaktikos" – mliečny) je bod na dráhe hviezdy pri jej obehu okolo centra Galaxie, ktorý je od tohto centra v najväčšej vzdialenosti (opak je perigalaktikum).
Perigalaktikum

Perigalaktikum je bod na dráhe hviezdy pri jej obehu okolo centra galaxie, v ktorej je vzdialenosť hviezdy od tohto centra najmenšia (opak je apogalaktikum).
Digitalizácia

Digitalizácia môže byť:
Akcelerometer

Akcelerometer je prístroj na meranie negravitačných zrýchlení využitím zotrvačných vlastností hmotných telies.
V kozmonautike sa používa na meranie ťahu motorov, odporu prostredia, tlaku slnečného žiarenia a podobne. Umiesťuje sa priamo na konštrukciu telesa alebo na inerciálnu plošinu. Meria zrýchlenie iba v jednom smere, na určenie celkového zrýchlenia sú preto potrebné najmenej tri akcelerometre.
Opus (slovenské hudobné vydavateľstvo)

Opus, a. s. (faktický predchodca: 1989 - 1992 Opus, československé hudobné vydavateľstvo, š. p.; do roku 1989: Československé hudobné vydavateľstvo OPUS, n. p. [, Bratislava] resp. OPUS, československé hudobné vydavateľstvo, n. p., uvádzané aj ako Opus, n. p., ochranná známka na platniach: OPUS; začiatkom 70. rokov: OPUS, slovenské hudobné vydavateľstvo, n. p. [, Bratislava]) je slovenské hudobné vydavateľstvo, ktoré v rokoch 1971 – 1990 bolo monopolným hudobným, distribučným i licenčným vydavateľstvom na Slovensku.
Vzniklo v roku 1971 zo slovenského závodu Supraphonu a hneď na začiatku svojej existencie vydalo reedície starších nahrávok už pod novým labelom a novými katalógovými číslami v rámci delimitácie. Vydávalo gramofónové platne, audiokazety, CD, hudobniny a knihy o hudbe. V roku 1993 bolo privatizované za nie celkom jasných, hlavne autorsko-právnych podmienok. Od roku 2005 ho vlastnila spoločnosť FORZA MUSIC, spol. s r.o., ktorú v roku 2019 kúpila spoločnosť Warner Music Group.
V rámci Česko-Slovenska bol Opus považovaný za pokrokové vydavateľstvo, či už preferenciou nových hudobných vplyvov, ale napríklad aj tým, že si v novom sídle na ulici Mlynské Nivy vybudovalo už v roku 1986 kompletne digitálne nahrávacie štúdio postavené na platforme Sony DASH, určené pre populárnu hudbu. Okrem slovenských skupín a interpretov, a neskôr aj českých, v tomto štúdiu nahrávali aj zahraniční umelci nielen v rámci RVHP (Poľsko, Maďarsko, NDR, Juhoslávia, Grécko a iné), ktorým vyšli nahrávky pod hlavičkou vydavateľstva Opus.
V rokoch po privatizácii sa Opus, na rozdiel od českého Supraphonu, nevenoval vydávaniu nových hudobných titulov, ale zameriaval sa už výlučne len na reedície starších nahrávok z ich fonotéky, často v nevábnej kvalite prevedenia nosičov, remasteringu, obalu či voľby konkrétneho titulu a takisto nemal svoj vlastný online predaj digitálnych súborov.
FORZA MUSIC, ktorá kúpila Opus v roku 2005 začala vydávať remastrované ale aj reedíčné albumy vo vysokej kvalite. Vytvorila viacero hudobných edící. V edícii Opus 100, kde každé cd je dvojalbumom, a je vytvorený aj špeciálny obal k albumu .
Encyclopaedia of Chess Openings

Encyclopaedia of Chess Openings, skrátene ECO, je medzinárodná klasifikácia šachových otvorení pomocou istých kódov (kódy ECO). Každému otvoreniu je priradený kód, ktorý sa skladá z písmena A, B, C, D alebo E a z dvojice číslic. Takže otvorenie môže mať kód od A00 po E99.
Rozdelenie šachových otvorení podľa ECO.
E.
Niektoré otvorenia majú v rôznych jazykoch aj rôzne názvy. Napríklad "Ruská hra" sa v angličtine často uvádza pod názvom "Petroff defense", "Španielska hra" má v angličtine názov "Ruy lopez game" a pod.
Oppidum

Oppidum môže byť:
Eco

Eco môže byť:
ECO môže byť:
Eco (mena)

Eco je navrhovaný názov pre spoločnú menu, ktorú Západoafrická menová zóna (WAMZ) plánuje zaviesť v rámci Hospodárskeho spoločenstva západoafrických štátov (ECOWAS). Po zavedení je cieľom zlúčiť novú menu so západoafrickým frankom CFA (ktorý väčšina francúzsky hovoriacich členov ECOWAS používa od roku 1945). Vytvorí sa tak spoločná mena pre väčšinu západnej Afriky.
Aténske metro

Metro v Aténach je základným nosným systémom aténskej dopravy. V súčasnosti sa skladá z troch liniek, ktoré v centre mesta vytvárajú prestupný trojuholník, podobný ako napríklad v Prahe alebo Kyjeve. Dĺžka siete je a má 56 staníc.
Dejiny.
Prvá linka bola sprevádzkovaná 27. februára 1869, bola to však železničná povrchová trať medzi Aténami a Pireusom. V roku 1904 bola elektrifikovaná a postupne predlžovaná, v roku 1957 bol sprevádzkovaný prvý podzemný úsek. Dnes je to najdlhšia linka a označovaná na mape zelenou farbou.
Veľký rozvoj, počas ktorého vznikli ďalšie dve linky, začal v 90. rokoch 20. storočia. V tomto čase sa smog a dopravné zápchy začali stávať pre mesto neznesiteľné a na jeseň v roku 1991 sa začalo stavať. Napriek mnohým komplikáciám počas stavby boli obe linky otvorené v roku 2000 a predĺžené v rokoch 2004 a 2005. Objavené starogrécke vykopávky boli zakomponované do niektorých staníc a stali sa súčasťou metra.
Vznikla aj prímestská železničná trať, spájajúca mesto s letiskom, z ktorej je možný prestup na všetky tri linky metra.
Druhá a tretia linka sa predlžuje, nové úseky majú byť otvorené do roku 2010. Pri druhej linke ide o dva úseky oboma smermi do veľmi rušných predmestí, pri tretej jedno západné predĺženie. V roku 2005 sa objavili prvé plány na štvrtú linku metra, ktorá by mala tvar písmena U a nachádzala by sa v západnej časti mesta.
Vozidlový park.
V súčasnosti tvorí vozový park metra 41 šesťvozových moderných vlakov, z ktorých polovica na linkách 2 a 3 je juhokórejskej výroby. Tieto vozidlá sa používajú asi od začiatku storočia a nahradili predchádzajúce východonemecké z 80. rokov, ktoré budú zošrotované a ešte staršie z 60. rokov, ktoré budú prestavané na špeciálne vozne.
Clinton

Clinton môže byť:
Vírusový marketing

Vírusový marketing alebo menej vhodne virálny marketing (z ; nesprávne: vírový marketing) je marketingová metóda, ktorá využíva už existujúce sociálne siete na propagáciu výrobku či posilnenie povedomia značky, využívajúc pri tom skutočnosť, že ľudia majú tendenciu informovať svojich známych o výrobkoch, službách či informáciách, ktoré sami považujú za hodné pozornosti. Uplatňuje sa tradičné ústne podanie od človeka k človeku (v duchu hesla „dobré sa chváli samo“), ktoré je však posilnené a umocnené vďaka moderným komunikačným nástrojom ako napríklad internet. Prídavné meno „vírusový“ vychádza z toho, že tento spôsob propagácie sa správa podobne ako biologický či počítačový vírus, teda sa šíri samočinnou reprodukciou.
Pojem „vírusová reklama“ poukazuje na skutočnosť, že ľudia sa sami podieľajú na šírení obsahu a zdieľajú zaujímavý alebo zábavný obsah sponzorovaný značkou, čo umožňuje budovať povedomie o výrobku alebo službe. Takéto vírusové reklamy sú často vo forme zábavných videoklipov, hier vo formáte Flash, obrázkov či textov.
Vírusový marketing je obľúbený vďaka možnosti spustiť marketingovú kampaň jednoducho a s pomerne nízkymi nákladmi. Vírusové marketingové kampane sú obvykle dobre cielené a s veľmi dobrou odozvou, keďže oslovujú práve tých ľudí, ktorých majú osloviť. Hlavnou výhodou je teda oslovenie veľkého počtu ľudí pri nízkych nákladoch.
Divina

Divina môže byť:
Peter Schwartz

Peter Schwartz (* 1946) je americký futurológ a obchodný stratég. Narodil sa v Nemecku. Je zakladateľom a prezidentom globálnej futurologickej siete a v súčasnosti najvplyvnejšej futurologickej organizácie na svete Global Business Network - intuitívneho think tanku a konzultačnej firmy so sídlom v Emeryville v San Francisco Bay Area, Kalifornia, USA. 
Kariéra.
Je autorom klasickej futurologickej knihy The Art of Long View - Umenie dlhého pohľadu. Vyučoval výskum budúcnosti na San Jose State University, San Jose, California, USA. V rokoch 1970 až 1982 pracoval v Stanford Research Institute International, California, USA, kde riadil Strategic Environment Center, SRI International.
Tvorba scenárov.
V rokoch 1982 až 1986 viedol tvorbu scenárov v Royal Dutch / Shell Group of Companies v Londýne, Veľká Británia, kde pôsobil ako šéf plánovania, pôsobí ako poradca CIA, zaoberá sa tvorbou dlhodobých scenárov. Je spoluautorom správy vypracovanej pre potreby amerického Pentagónu, obsahujúcej katastrofický scenár vývoja ľudskej civilizácie do roku 2020, spôsobený dopadom klimatických zmien na ľudskú civilizáciu.
Poradca pri tvorbe filmov.
Pôsobí ako poradca filmových režisérov pri natáčaní filmov o budúcnosti. Asistoval ako konzultant pri tvorbe scenárov filmov Deep Impact, Sneakers, War Games a filmu Minority Report, ktorého dej sa odohráva v roku 2050. Ziskal titul B.S. v Aeronautical Engineering and Astronautics na Rensselear Polytechnic Institute.
Dielo.
Peter Schwartz je autorom nasledujúcich kníh a publikácií, v ktorých sa prevažne zaoberá scenárovým myslením a scenárovým plánovaním. The Emergent Paradigm. Changing Patterns of Thought and Belief (1979), Seven Tomorrows. Toward a Voluntary History (1982), Decades of Restructuring: The 1989 GBN Scenario Book (spoluautor) (1989), The Art of the Long View. Planning for the Future in an Uncertain World (1991) (1996), Implementing Scenario Planning (spoluautor) (1992), The Long Boom: A History of the Future 1980 - 2020 (spoluautor) (1997), Next Leap. Scenarios for China´s Future (1998), The Long Boom. A Vision for the Coming Age of Prosperity (spoluautor) (1999), (2000), When Good Companies Do Bad Things. Responsibility and Risk in an Age of Globalization (1999), Thinking About the Future: Change Alternative Futures, and Institutional Response (1999), China´s Future. Scenarios for the World´s Fastest Growing Economy, Ecology and Society (spoluautor) (2000), Inevitable Surprises. Thinking Ahead in a Time of Turbulence (2003), An Abrupt Climate Change Scenario and Its Implications for United States National Security (spoluautor) (2003).
Varšavské metro

Varšavské metro tvoria dve linky podzemnej dráhy vo Varšave. Je to jediné metro v Poľsku.
Dejiny.
Po vyhlásení nezávislého Poľska v roku 1918 sa Varšava stala hlavným mestom nového štátu. V tomto čase vznikli prvé plány na vybudovanie siete podzemnej železnice. Začali sa prípravné práce, avšak Veľká hospodárska kríza v 30. rokoch a druhá svetová vojna ich zastavili. Plány počítali s dvoma linkami s celkovou dĺžkou . Po Varšavskom povstaní a oslobodení bolo zničených 90 percent budov v strede mesta a tak bola dôležitejšia obnova mesta ako doprava.
Varšava bola prebudovaná ako moderné mesto so širokými bulvármi a domami v sovietskom štýle. Z dopravného hľadiska mala byť zavedené, podobne ako v Prahe, aj podpovrchová električka, a to trasovaná rovnako ako prvá linka predvojnového projektu. Na okrajových častiach by linka viedla po povrchu a v centre meste by sa nachádzalo niekoľko staníc pod zemou. Projekt bol však v roku 1948 zrušený a nahradený koncepciou klasického metra, vedeného zhruba 15 metrov pod povrchom. Jeho realizácia sa však tiež neuskutočnila.
Obrat priniesla až hrozba jadrovej vojny. Komunistické úrady si uvedomovali, že budú v prípade ohrozenia musieť zaistiť aj prevádzku cez rieku Vislu, aj ochranu civilného obyvateľstva. Vypracovali sa plány na výstavbu prvej trate, vedenej severojužným smerom a založenej hlboko pod zemou. Na sedemnástich miestach začali súčasne a okamžite stavebné práce, vybudovalo sa 771 metrov tunelov. Po smrti Stalina v roku 1953 sa väčšina prác zastavila a Varšava zase stratila nádej na vlastný systém podzemnej dráhy, prebiehali však rôzne prieskumné práce až do roku 1957.
Konečné rozhodnutie o výstavbe podzemnej dráhy pod mestom padlo v roku 1984, metro bolo koncipované ako klasické metro sovietskeho typu. Vzhľadom na to, že Poľsko sa nachádzalo v tom čase v nie veľmi priaznivej ekonomickej situácii, stavba postupovala pomaly. Prvý úsek modrej linky 1 s jedenástimi stanicami bol sprevádzkovaný v roku 1995 a stále sa rozširuje. Existujú aj plány na vybudovanie ďalších dvoch liniek, červenej a zelenej.
Druhá linka (M2) so 7 stanicami bola otvorená 8. marca 2015. Spája východný a západný breh Visly a náklady na jej výstavbu presiahli 1 mld. eur.
Vlaky.
V súčasnosti disponuje linka ruskými vozidlami typu 81-71 v počte 60 ks, ako aj modernými vlakmi od firmy Alstom v počte 108 ks a vlakmi od firmy Siemens.
Štokholmské metro

Štokholmské metro (švéd. "Stockholms tunnelbana") je systém podzemnej dráhy v Štokholme. Skladá za z troch trás, na ktorých je v prevádzke 5 liniek, modrá, zelená a červená.
Niektoré časti metra sú postavené v tak neporušenom podloží, že po vyťažení priestoru nebolo potrebné použiť obklady a skalné steny mohli ostať bez ochrany.
Dejiny.
Prvá časť zelenej trasy bola otvorená v roku 1950. O päť rokov neskôr prišli švédski umelci Siri Derkert a Vera Nilsson s návrhmi na výzdobu budovaných ďalších úsekov metra. Nakoniec predložili dva návrhy a za jeden hlasovali všetky politické strany v meste. O rok neskôr bola vypísaná verejná súťaž na úpravu hlavnej prestupnej stanice T-Centralen. Umiestnenie umeleckých diel vzbudilo veľký ohlas a tak sa pokračovalo v rovnakom štýle aj v ďalších staniciach. Vďaka tomu sa v celej sieti nachádza mnoho moderného umenia.
Prvá časť červenej trasy bola otvorená v roku 1964 a posledná modrá linka v roku 1976. Najnovšie predĺženie celej siete s dĺžkou teraz prebehlo v roku 1994 a bolo na zelenej linke. V metre sa ako v prvej sieti tohto typu na svete začali distribuovať bezplatné noviny Metro, ktoré sú dnes známe vo všetkých veľkých mestách na svete.
Adiabatický invariant

Adiabatický invariant je vlastnosť fyzikálneho systému, ktorá sa nemení pri pomalých zmenách tohto systému.
Application Explorer Mission

Application Explorer Mission skratka AEM je spoločný názov troch vedeckovýskumných družíc USA na aplikovaný výskum Zeme a jej okolia. Družica AEM 1 s hmotnosťou 134 kg štartovala 26. apríla 1978 na dráhu 560-641 km, so sklonom 97,6°, obežnou dobou 96,72 min. Merala charakteristiky odrážaného a vysielaného žiarenia Zeme. AEM 2 štartovala 18. februára 1979 na dráhu 549-661 km, so sklonom 54,93°, s obežnou dobou 96,74 min. Družica (s hmotnosťou 147 kg) bola určená na výskum chemického zloženia atmosféry vo výškach 10-4-10-40 km mala aj názov "Sage" (Stratospheric aerosol and gas experiment). Družica AEM 3, nazvaná i "Magsat" (Magnetic field satellite), s hmotnosťou 181 kg štartovala 30. októbra 1979 na dráhu 355-562 km, so sklonom 96° a obežnou dobou 93,82 min. Bola určená na podrobné mapovanie magnetického poľa Zeme (tri magnetometre družice boli umiestnené na nemagnetickej tyči, dlhej 6 m, spojenej s družicou).
AEM

AEM môže byť:
Angel (stanica metra)

Angel je jednou zo staníc londýnskeho metra nachádzajúca sa na The Angel v londýnskej mestskej časti Islington v obvode Camden. Stanicu obsluhuje jedna linka, a to Northern Line. Nachádza sa v tarifnej zóne 1 ("Travelcard Zone 1"). 
História.
Stanicu Angel otvorila v roku 1901 spoločnosť City &amp; South London Railway ako severný terminus novej trate z Moorgate. Pôvodne bola postavená, spolu s ďalšími stanicami na trase, ako stanica so stredovým nástupným ostrovčekom a prístupom na nástupište pomocou výťahov. Toto usporiadanie sa ešte zachovalo na staniciach Clapham North a Clapham Common. Podobne ako inde, aj na stanici Angel boli používané výťahy spoločnosti Otis, avšak približne polovičnej veľkosti. Stanica trpela preťažením a preľudňovaním, čo spolu s nástupným ostrovčekom, predstavovalo výrazné bezpečnostné riziko. V roku 1992 bola stanica uzavretá a kompletne prestavaná.
Nový tunel bol vyrazený a bolo doňho umiestnené nové nástupište pre vlaky smerujúce na sever. Nástupište s vlakmi smerujúcimi na juh bolo prestavané, pričom skoro celý pôvodný tunel bol premenený na nové nástupište. Výťahy pôvodne ústili do staničnej budovy na rohu Torrens Street a City Road, táto budova bola však zatvorená a nový vetibul bol otvorený na rohu Islington High Street. Kvôli vzdialenosti nástupišť a ich hĺbke boli vybudované na stanici nové eskalátory, ktoré patria medzi jedny z najdlhších v západnej Európe.
Linky.
Na Northern Line (vetva Bank) sa stanica nachádza medzi stanicami King's Cross St. Pancras a Old Street.
Miesta záujmu.
V bezprostrednom okolí stanice sa nachádzajú:
Toffler Associates

Toffler Associates je americká konzultačná a poradenská futurologická firma. 
Založili ju futurológovia Alvin Toffler a Heidi Tofflerová, ktorí tu vykonávajú funkcie vedúceho a zástupcu. Funkciu prezidenta vykonáva Thomas Johnson. 
Toffler Associates sídli v Manchestri, Massachusetts, USA.