Kanovník vyšehradský

Tzv. Kanovník vyšehradský († 12. storočie) bol český anonymný kronikár, jeden z tzv. pokračovateľov Kosmových.
Autor.
Autor bol s najväčšou pravdepodobnosťou Čech. Poznal zrejme spisy cirkevných otcov (Augustina, Cassiodora, Tertulliana). Mal veľmi blízko ku kniežaťu Soběslavovi, ktorý je ústrednou postavou jeho diela, bol pravdepodobne jeho kaplán alebo osoba spojená s jeho kanceláriou.
Balbín a Pešina označili za autora letopisu pražského kanonika a strahovského mnícha Jaroslava. Proti ich názoru sa postavili Pelzel s Dobrovským. Napokon Palacký prišiel s hypotézou, že autorom je kanonik vyšehradskej kapituly. S jeho názorom sa stotožnili W. Wattenbach a Karel Teige, ktorý ho považuje za kniežacieho kaplána.
Dielo.
Letopis tzv. Kanovníka vyšehradského je dielo nadväzujúce na Kosmovu kroniku. Na rozdiel od Kroniky mnícha sázavského však nezasahuje do Kosmovho textu, ale priamo naňho nadväzuje. Obsahuje dejiny vlády kniežaťa Soběslava I. (11251140), ktorý bol pre autora vzorom hrdinu a ktorému bol bezvýhradne a nekriticky oddaný. Text rukopisu z veľkej väčšiny zachytáva práve osobu tohto panovníka as ním najdôležitejšie cirkevné, politické a verejné udalosti tej dobybitku pri Chlumci (1126), sprisahanie proti Soběslavovi. Po umeleckej stránke nedosahuje úroveň Kosma, na rozdiel od neho bol však Kanovník vyšehradský priamym účastníkom alebo súčasníkom popisovaných udalostí a jeho správy možno označiť napospol za spoľahlivé. Sú teda dôležitým zdrojom poznania stavu stredovekej českej spoločnosti.
Dielo končí začiatkom 40. rokov 12. storočia podrobným popisom Soběslavovej smrti a jeho rozsiahlym oslavným nekrológom.
Dôležité sú tiež kanonikove pozorovania rôznych astronomických javov, ktoré boli veľmi presne zaznamenávané.
Kronika a Uhorsko.
Kronika zachytáva vzťahy českého kniežatstva a uhorského kráľovstva. Manželka českého kniežaťa Soběslava Adelaida bola dcérou nitrianskeho kniežaťa Álmoša.
Neskoršie doplnky letopisu.
Asi za desať rokov po skončení letopisu k nemu pripojil neznámy autor vypísania počiatkov vlády kniežaťa a neskoršieho kráľa Vladislava II. (11401172), ktorého hlavným obsahom je rozprávanie o odboji znojemského údelného kniežaťa Konráda proti Vladislavovi. Rozprávanie obsahuje aj podrobný opis obliehania Pražského hradu na jar 1142. Autor mal vzťah ku kláštoru svätého Juraja na Pražskom hrade, možno išlo o niekoho z kňazov.
Na prelome 13. a 14. storočia pridal neznámy usporiadateľ k dielu Kanovníka letopisné záznamy vedené pri svätovítskej katedrále, ktoré chronologicky usporiadal a pokúsil sa im dať jednotnú formu. Obsahujú udalosti z rokov 11401283 a končí zoznamom českých panovníkov od Přemysla Oráče až po kráľa Václava II. Toto dielo je nazývané ako Druhé pokračovanie Kosmovo.
Prehľad rukopisov tzv. Kanovníka vyšehradského.
Letopis tzv. Kanovníka vyšehradského.
Zachoval sa v piatich rukopisoch, z ktorých najstarší, pochádzajúcej zo začiatku 40. rokov 14. storočia, je nazývaný Kapitulný rukopis alebo tiež Dražický kódex. Za pravdepodobné miesto vzniku je označovaná svätovítska kapitula, darovaný bol biskupovi Jánovi IV. z Dražíc a po jeho smrti uložený v augustiniánskom kláštore v Roudnici, odkiaľ ho v roku 1597 získala späť svätovítska kapitula zásluhou prepošta Jiřího Bartolda Pontana z Breitenbergu.
Múzejný rukopis.
Vznikol na začiatku 15. storočia (pred rokom 1411), za miesto vzniku býva označený roudnický kláštor. Potom patril pražskému kláštoru krížovníkov s červenou hviezdou, ktorí sa za husitskej revolúcie uchýlili do Českých Budějovíc, kde bol rukopis v roku 1840 nájdený. Dnes uložený v Národnom múzeu v Prahe.
Roudnický rukopis.
Je zložený z dvoch častíKosmovej kroniky a Pokračovania. Napísaný v 15. storočí. Miestom vzniku je s najväčšou pravdepodobnosťou roudnický kláštor. V roku 1826 ho objavil František Palacký. Uložený v Univerzitnej knižnici v Prahe.
Fürstenberský rukopis.
Bol napísaný asi aj v roudnickom kláštore v 15. storočí. Podobný kapitulnému rukopisu, ale nie je isté, či bol spísaný podľa neho. Osudy rukopisu nie sú známe. V roku 1755 ho vlastnil kláštor svätá Apra v Toulone a v roku 1827 ho venoval Franz Simon Von Pfaffenhofen fürstenberskej knižnici na Krivokláte.
Břevnovský rukopis.
Pochádza z druhej polovice 16. storočia. Príbuzný s rukopisom Kapitulným, ale nie je to presný odpis. Je spoločne s Roudnickým rukopisom v Univerzitnej knižnici v Prahe.
Rukopisy v edíciách a prekladoch.
Samotný Letopis tzv. Kanovníka vyšehradského a Druhé pokračovanie vydal prvýkrát roku 1752 vo Viedni gróf Jáchym Krakovský z Kolovrat pod názvom "Continuatio chronici Bohemici olim conscripti a Cosma, Pragensis ecclesiae decano, nunc e codice MSto Pragensi. dom. Joachimus S. R. I. Krakowský comes de Kolowrat, Viennae in collegio regio Theresiano nobilium."
Ďalšie vydania už bola spoločné s Kronikou mnícha sázavského.