burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ján Michalko

Prof. ThDr. Ján Michalko, Dr. h. c. (* 16. október 1912, Važec – † 10. december 1990, Bratislava) bol slovenský evanjelický kňaz, generálny biskup Evanjelickej cirkvi na Slovensku, teológ, homiletik, kresťanský filozof a etik, náboženský publicista.
Životopis.
Narodil sa v nábožnej evanjelickej rodine Jána Michalka a Hany rodenej Duranovej. Teológiu študoval v Bratislave, Bazileji a ukončil ju v Bratislave (1937). V rokoch 1942 - 1947 pôsobil po odchode Júliusa Barča-Ivana ako zborový farár v Pozdišovciach. Doktorát teológie získal roku 1946. Od roku 1950 pôsobil na ev. bohosloveckej fakulte v Bratislave ako docent (1950) a v rokoch 1953 – 1990 ako profesor. Bol tiež dekanom tejto fakulty. Od roku 1970 do roku 1990 zastával funkciu generálneho biskupa ev. cirkvi av. na Slovensku. Okrem toho zastával rad cirkevných funkcií doma i v zahraničí, o. i. bol členom predsedníctva Slovenského výboru obrancov mieru a tajomníkom komisie pre ekumenické otázky Kresťanskej mierovej konferencie v Prahe. Silne sa angažoval v prospech čs. socialistického štátu. Ako teológ sa orientoval najmä na oblasť homiletiky a na aktuálne otázky kresťanstva vo svete. Hodne prekladal z oblasti teológie i filozofie, a to z jazyka nemeckého, anglického a francúzskeho. Redigoval Cirkevné listy (od roku 1952), Službu slova, Ev. posla spod Tatier, do ktorých pravidelne prispieval.
Námestie svätého Františka

Námestie svätého Františka sa nachádza v Bratislave, v mestskej časti Karlova Ves. Bolo otvorené v roku 2004. Má tvar kruhu, ktorý sa smerom k ceste Karloveská voľne roztvára a jeho centrum tvorí večer podsvietená fontána, pravidelne meniaca farbu podsvietenia a intenzitu prúdu vody. Z nej pokračuje pramienok vody stredom námestia smerom ku Karloveskej. Námestie je popretkávané sieťou vlnitých cestičiek, ktoré vytvárajú architektonicky zaujímavý dojem. Medzi cestami rastie udržiavaná tráva a miestami vysadené nízke kríky. Zopár vyšších ihličnanov rastie len pri ceste, pretože pod zvyškom námestia sú podzemné garáže.
Budovy.
Na Námestí sv. Františka sídli miestny úrad Karlova Ves a taktiež sa tu nachádza rímskokatolícky kostol sv. Františka z Assisi s kláštorom a pastoračným centrom bratov minoritov. Zadnú časť kruhu obklopuje polkruhový polyfunkčný dom, vedľa ktorého prebieha výstavba ďalšej, asi sedemnásťposchodovej výškovej budovy.
Akcie a atrakcie.
Toto námestie sa stalo akýmsi „centrom voľného času“ pre mnohých Karlovesčanov, ktorí tu denne relaxujú na lavičkách pri fontáne a ich deti sa hrajú na detskom ihrisku. Mnohí taktiež využívajú WiFi pripojenie na internet, ktoré tu poskytuje miestny úrad. Často sa tu dejú rôzne koncerty pod holým nebom alebo iné kultúrno-zábavné podujatia ako napr. akcia ku dňu MDD, alebo betlehemské predstavenie na Vianoce.
Zrútenie námestia.
23. marca 2005 sa zrútil strop rozostavaných podzemných garáží, tvoriaci časť námestia. Následne bol strop spevnený a námestie dostavané, no dodnes sa nepodarilo objasniť príčinu tejto nehody.
Cerkev

Cerkev (zriedkavejšie "cerkov" alebo "cerkva", zastarano "cirkev"; z gr. Κυριακη (οικια) — (dom) Pána) je gréckokatolícky alebo pravoslávny chrám. Gréckokatolíci a pravoslávni pre svoje chrámy nepoužívajú slovo kostol. V každodennej komunikácii sa tak dá bežne rozlíšiť vierovyznanie podľa toho, či niekto chodí "do cerkvi" alebo "do kostola".
Najznámejšími na Slovensku sú rusínske drevené cerkvi na východnom Slovensku.
Vonkajšia dispozícia.
Cerkev je zvyčajne postavená tak, že je orientovaná smerom na východ. Na Slovensku je na cerkvách umiestnený trojramenný kríž. Na gréckokatolíckych cerkvách má tento kríž všetky priečne ramená vodorovné, na pravoslávnych cerkvách má spodné rameno šikmé.
Vnútorné rozdelenie.
Z priestorového hľadiska sa cerkev sa člení na 3 hlavné časti: predsieň, loď a svätyňu. Okrem pozdĺžneho rozvrhnutia pôdorysu sa cerkvi často stavajú aj do pôdorysu gréckeho kríža. Charakteristickým znakom cerkvi je, že sa tam nachádza ikonostas, ktorý oddeľuje svätyňu od lode. Na ikonostase úplne vpravo v jeho hlavnom rade je umiestnená ikona svätca alebo sviatku, ktorému je daná cerkev zasvätená. Svätyňa, ktorá sa nachádza za ikonostasom je najdôležitejšou časťou cerkvi. Svätyňa symbolicky predstavuje nebeské kráľovstvo. Loď je časť cerkvi, ktorá je určená pre veriacich. Symbolicky predstavuje putujúcu Cirkev. Predsieň bola pôvodne určená pre katechumenov a kajúcnikov a symbolicky predstavuje očistec, resp. trpiacu Cirkev.
Filip Šebo

Filip Šebo (* 24. február 1984) je bývalý slovenský futbalový útočník.
Kariéru začal v nemeckom Kolíne, potom hrával za Inter Bratislava a Artmediu Petržalka. V ročníku 2004/2005 bol najlepším strelcom Corgoň ligy. Následne prestúpil do klubu Austria Viedeň. V roku 2006 prestúpil z Austrie do Glasgow Rangers, kde počas sezóny 2006/07 odohral 24 zápasov, v ktorých strelil 2 góly. Po príchode trénera Smitha nedostával veľa príležitostí, preto sa v auguste 2007 dohodol na ročnom hosťovaní s francúzskym prvoligovým klubom Valenciennes FC. V máji 2008 prestup skompletizoval a stal sa kmeňovým hráčom Valenciennes za odstupné 1,2 milióna eur. V septembri 2010 sa upísal na 2,5 roka Slovanu Bratislava. Vo februári 2014 rokoval od prestupe do katarského klubu Lekhwiya FC. Nedošlo však k dohode na finančných podmienkach a k prestupu napokon nedošlo. V roku 2015 došlo k dohode medzi hráčom a klubom FC Petržalka akadémia, kde ale neodohral veľké množstvo zápasov. Momentálne sa venuje triatlonu.
Thomas Gravesen

Thomas Gravesen (* 11. marec 1976) je bývalý dánsky futbalový stredopoliar. Počas svojej kariéry hrával za kluby Celtic, Real Madrid, Everton, Hamburg a Vejle Boldklub. Reprezentoval Dánsko v 66 zápasoch. 27. januára 2009 ohlásil ukončenie svojej aktívnej kariéry.
Sie Šu-wej

Sie Šu-wej alebo Šu-wej Sieová, čín. ; (* 4. január 1986, Kao-siung, Taiwan) je súčasná taiwanská profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 6 turnajov WTA vo štvorhre.
Gustav Július Geyer

Gustav Július Geyer (známy aj ako Gustav Gyula Geyer) (* 15. september 1828, Bielsko – † 28. september 1900, Spišská Nová Ves) – menej známy prírodovedec, učiteľ a amatérsky entomológ – lepidopterológ, koleopterológ a dipterológ. 
Gustáv Július Geyer sa narodil roku 1828 v meste Bielsko v Tešínskom Sliezsku (dnes Bielsko-Bielá v Poľsku) v súkeníckej rodine. S rodičmi sa neskôr presťahoval na Spiš, do Ľubice. Spočiatku, po skončení základnej školy navštevoval gymnázium v Kežmarku a neskôr univerzitu vo Viedni, kde študoval prírodné vedy. Po skončení školy pracoval potom ako vychovávateľ v niektorých šľachtických rodinách na Orave (Vyšný Kubín a v roku 1850 v Oravskom Podzámku), Gemeri a Spiši (1851 v Košiciach). V roku 1854 pôsobil ako učiteľ na dievčenskej škole v Gelnici. V roku 1855 pôsobil ako vychovávateľ v Máriahute. Od roku 1856 (1859?) pôsobil ako učiteľ prírodopisu na evanjelickom gymnáziu v Rožňave. Tu pôsobil až do roku 1871, kedy prešiel na gymnázium do Spišskej Novej Vsi, kde pracoval až do svojho odchodu do dôchodku (1871 – 1898). 
Z podnetu meteorologického ústavu vo Viedni sa zaoberal tiež zoofenologickým a 
fytofenologickým pozorovaním v okolí Rožňavy, Vysokých Tatier a Spišskej Novej Vsi. Svoje práce so zoofenologickými poznatkami (hlavne pozorovania za roky 1868 – 1874) publikoval v niektorých Maďarských prírodovedných časopisoch (Magyar Orvosok és Természetvizsgálók Munkálatai, Kertész Gazda, Természettudományi Közlöny), ale tiež v miestnej tlači (Zipser Bote, Karpaten Post, Szepesi lapok, Magyarországi Kárpát Egyesület Évkkönyve). 
Medzi jeho učiteľov entomológie patrili napríklad známy rakúsky coleopterológ Ludwig Redtenbacher (1814 – 1876), ako i veľmi významný lepidopterológ tej doby Josef Johann Mann (1804 – 1889).
V entomológii sa venoval hlavne zberu a štúdiu motýľov, chrobákov a dvojkrídlovcov. Tieto zbery prevádzal hlavne v oblasti Gemerskej a Spišskej župy. Jeho zbery dvojkrídlovcov z okolia Rožňavy determinoval známy český dipterológ Ferdinand Kowarz (1838 – 1914). Údaje o Geyerovej zbierke hmyzu podal jeho súčasník Lajos Abafi – Aigner v roku 1898 v svojej práci: „A lepkészet tórténete Magyarországon“ na strane 103.
Bol členom výboru Uhorského karpatského spolku a veľmi aktívne sa poďieľal i na založení bývalého Karpatského múzea v Poprade. Počas svojho pôsobenia v múzeu pomáhal pri budovaní jeho zoologických zbierok, lebo pôsobil ako vedúci zoologickej sekcie múzea a autorsky sa podieľal aj na jeho prvej zoologickej expozícii. 
Gustáv Július Geyer zomrel 28. septembra 1900 v Spišskej Novej Vsi vo veku 72 rokov.
Kátlinský potok

Kátlinský potok, je potok na Hornom Považí, v severnej časti okresu Považská Bystrica. Je to pravostranný prítok Marikovského potoka, meria 5,021 km, rozloha jeho povodia činí 14,429 km² a je tokom IV. rádu.
Prameň.
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Vysoké Javorníky, v časti Lazianska vrchovina, na juhovýchodnom svahu vrchu Zigov () v nadmorskej výške približne 
Opis toku.
V pramennej oblasti tečie sprvu juhojuhovýchodným smerom, následne sa stáča na juhovýchod a sprava priberá prítok z východného svahu Javorníčka (). Ďalej už pokračuje viac-menej východným smerom, zľava najprv priberá prítok z osady Zigovci, ďalej už tečie po hranici CHKO Kysuce, potom od osady Vlčkovci (obe osady sú súčasť miestnej časti Kátlina) a preteká miestnou časťou Hadoše, kde sprava priberá prítok spod Kýčerky (). Následne priberá aj pravostranný prítok zo severného svahu Širokého () a pri osade Repovci ľavostranný prítok () zo západného svahu Králikova (683,8). Napokon ešte priberá svoj najvýznamnejší prítok, Kaprinský potok sprava a pri osade Ficovci, severozápadne od centra Dolnej Marikovej, ústi v nadmorskej výške cca do Marikovského potoka.
Malinné (lyžiarske stredisko)

Malinné alebo Malinô Brdo alebo Skipark Ružomberok je lyžiarske stredisko nachádzajúce sa v pohorí Veľká Fatra pri Ružomberku.
Dejiny.
Počiatky lyžiarskeho strediska siahajú do druhej polovice 20. storočia, kedy bol vybudovaný hotel Malina. Dňa 21. júla 1964 bol vydaný súhlas Mestského národného výboru v Ružomberku k stavbe kabínkovej lanovky z Hrabova.
Na jeseň roku 1996 vznikla spoločnosť SKIPARK Ružomberok a.s. V tomto období dochádza k snahe prilákať turistov a dochádza k modernizácii technického vybavenia strediska. V rokoch 2001 až 2002 dochádza ku komplexnej výmene kabínkovej lanovky, kedy boli 6-miestne kabínky nahradené 8-miestnymi. V tomto období sa lyžiarske stredisko Malinô brdo začlenilo k TOP lyžiarskym strediskám na Slovensku.
Zjazdové trate.
Škála zjazdových tratí je široká. Ich dĺžka sa pohybuje od až do . Zjazdové trate týchto dĺžok sa nachádzajú priamo v lokalite strediska Malina - Brda. Okrem toho sa tu nachádza dlhá zjazdovka, ktorá začína na Maline a končí v Hrabove pri údolnej stanici kabínkovej lanovky.
Dopravné zariadenia.
V lyžiarskom stredisku sa nachádza už spomínaná kabínová lanová dráha z Hrabova o dĺžke , ktorá slúži aj ako jedna zo základných komunikácii okrem cesty, ktorej používanie motorovými vozidlami je len na povolenie mesta Ružomberok. V roku 2001 a 2002 bola vybudovaná sedačková lanovka o dĺžke vedúca na vrchol masívu Malinô brdo (Malinné). Okrem toho sa v stredisku nachádza 8 lyžiarskych vlekov s dĺžkou od 70 do .
Prístup.
Po modrom značkovanom chodníku z Ružomberka cez Kalváriu. Zeleno značkovaný chodník po takzvanej kráľovskej ceste z Ružomberka obchádza vrchol z juhovýchodu. Tesne pod vrcholom sa v lese nachádza bývalá podniková chata tehelní. Z vrcholu kruhový výhľad a konečná stanica štvorsedačkovej lanovky.
Maori

Maori môže byť:
Ilija Sivonjić

Ilija Sivonjić (* 13. január 1987, Zubovići, Bosna a Hercegovina) je chorvátsky futbalista, aktuálne hráč NK Hrvatski Dragovoljac. Pôsobí na pozícii útočníka.
Kariéra.
Sivonjić bol v rokoch 2004 až 2007 hráčom NK Kamen Ingrad, kde v 49 zápasoch strelil 9 gólov. Od roku 2007 do konca roka 2008 obliekal dres NK Inter Zaprešić, za ktorý odohral 38 zápasov a dal 12 gólov.
4. januára 2009 podpísal päť a pol ročnú zmluvu s NK Dinamo Záhreb.
Dňa 24. októbra 2009 počas zápasu chorvátskej ligy proti HNK Cibalija takmer z bránkovej čiary odkopol loptu, keď chcel streliť gól.
Stolové víno

Stolové víno (, , , ) je víno určené na každodennú spotrebu, ktoré spĺňa nasledovné predpoklady:
Kaspersky Anti-Virus

Kaspersky Anti-Virus je antivírusový program vyvíjaný firmou Kaspersky Lab. Je vytvorený na ochranu používateľov pred škodlivým softvérom a je určený pre počítače so systémom Microsoft Windows, Mac OS X. Linuxová verzia je k dispozícii pre firemných zákazníkov. 
Funkcie.
Kaspersky Anti-Virus slúži na odstránenie vírusov, trójskych koní, červov, spyware, adware, keyloggerov a tiež detekciu a odstránenie rootkitov. Monitoruje prichádzajúce dáta do instant messengerov, automaticky blokuje už odhalené malware stránky vo webových prehliadačov. Proti zablokovaniu vlastných funkcii malwarom je chránený zadavaním hesla pri vypnutí ochrany alebo pri zmene nastavenia. Zahŕňa tiež okamžité automatické aktualizácie prostredníctvom Kaspersky Security Network.
Ocenenia.
V roku 2007 dostal ocenenie od PC Worldu ako najlepší antivírový program zo všetkých testovaných riešení. V hodnotení pre rok 2010 sa umiestnil na treťom mieste. 
Nedostatky.
Kaspersky Anti-Virus ma určité nedostatky. Sú to predovšetkým chýbajúci firewall, HIPS, AntiSpam, AntiBanner a nástroje rodičovskej ochrany. Tieto funkcie sú súčasťou Kaspersky Internet Security. 
Kaspersky Anti-Virus je ako väčšina "antivírového softvéru" nekompatibilný s ďalšími antivírovými a antispywareovými riešeniami.
Dariganga

Dariganga (mong. Дарьганга) môže byť:
Micuhide Akeči

 Micuhide Akeči ( , 1528 - 2. júl 1582) bol samuraj, ktorý žil v období Sengokud v Japonsku. Jeho prezývky boli Džúbei alebo Koretó Hjúga no Kami (). Micuhide bol samuraj a generál daimjóa Nobunagu Odu, ktorého neskôr zradil a prinútil ho spáchať seppuku.
Detstvo a vzostup.
Narodil sa v provincii Mino, v súčasnosti prefektúra Gifu, ako potomok šugo klanu Toki. Micuhide začal slúžiť Nobunagovi po tom ako Nobunaga dobyl provinciu Mino v roku 1566 a Micuhide dostal Sakamoto (v provincii Ómi s lénom 100 000 koku) v roku 1571. Hoci Nobunaga príliš neveril svojim vazalom, dôveroval najmä Šibatovi Kacuie, Hidejošimu Hašibovi a Micuhidemu Akečimu. Potom ako Micuhide dostal Sakamoto, spacifikoval región Tamba porazením niekoľkých klanom ako napríklad Isšiki z Tango.
Zrady.
V roku 1579 obsadil hrad Jakami, ktorý patril Hideharovi Hatanovi, s prísľubom mierových podmienok pre Hideharu. Tým bol dosiahnutý cieľ Micuhideho a to aj napriek tomu, že Nobunaga nedodržal mierovú dohodu a nechal Hideharua popraviť. Toto sa nepáčilo rodine Hatano a krátko nato niekoľko z vazalov Hideharua zavraždilo matku Micuhideho Akečihoi (alebo jeho tetu). Situácia bola ešte podporovaná prostredníctvom niekoľkých verejných urážok Nobunagu, ktoré boli namierené na Micuhideho a zaregistrovali ich aj niekoľkí západní pozorovatelia. Micuhide obviňoval Nobunagu zo smrti svojej mamy a incidentu v Honnódži z 21. júna v roku 1582 a požadoval pomstu. 
Bolo mu pripisované zabitie Nobunagu Odu; hoci Micuhide ho nezabil osobne, prinútil ho spáchať seppuku za jeho zradu, následkom ktorej bola zavraždená Micuhideho matka. Keď sa dozvedeli o vražde, Hidejoši a Iejasu Tokugawa sa ponáhľali, aby boli prví kto pomstí Nobunagu a zaujme jeho miesto. Hidejoši dostal Micuhideho prvý a Micuhideho spojenci ako Fudžitaka Hosokawa, ktorý sa stal príbuzným Micuhideho cez manželstvo, ho zradili. Micuhide prežil 13 dní, kým bol porazený Hidejošim v bitke pri Jamazaki. Hovorí sa, že Micuhide bol zabitý bambusovou kopijou sedliaka-bojovníka, ktorý sa vola Nakamura, no podľa iných povestí nebol zabitý, ale začal nový život ako kňaz pod menom Tenkai.
Rodinná línia.
Rodina Akeči bola schopná dokladovať svoju líniu ku klanu Toki a od neho ku klanu Minamoto. Je potrebné poznamenať, že Joritomo Minamoto priniesol skazu klanu Taira rovnakým spôsobom ako Micuhide priniesol koniec Nobunagu, ktorý odvodzoval svoj pôvod od klanu Taira.
Micuhideho meč bol štýlu Tenšo; v skutočnosti Koširae Tenši navrhol Iaito ako repliku meča Micuhideho Akečiho.
Micuhide Akeči v beletrii.
Pozri Ľudia z obdobia Sengoku v populárnej kultúre.
Hámre

Hámre môže byť:
Hámor (rozlišovacia stránka)

Hámor môže byť:
Mothership

Mothership je kompilácia najväčších hitov anglickej rockovej skupiny Led Zeppelin, ktorú vydali vydavateľstva Atlantic Records a Rhino Entertainment 12. novembra 2007 v Spojenom kráľovstve a 13. novembra 2007 v Spojených štátoch. Album vyšiel v rovnaký deň, kedy sa úplný výber skladieb Led Zeppelin stal dostupným v internetových obchodoch vrátane iTunes. Obal albumu vytvoril umelec Shepard Fairey.
Piesne obsiahnuté na albume vybrali žijúci členovia Led Zeppelin Robert Plant, Jimmy Page a John Paul Jones tak, aby reprezentovali všetkých osem štúdiových albumov vydaných počas existencie skupiny. Okrem dvojdiskovej verzie sú k dispozícii aj „deluxe“ a „collector's“ (zberateľská) verzie, ktoré obsahujú aj DVD s rôznym, najmä koncertným materiálom zo skôr vydaného DVD "Led Zeppelin" (2003).
Zoznam skladieb.
Disk 3.
(DVD v Deluxe edícii) – "výber z Led Zeppelin DVD"
Umiestnenie, certifikácia, predaj.
Album "Mothership" debutoval na 4. pozícii hitparády "UK Albums Chart" s 58 000 predanými kusmi, tiež debutoval na "New Zealand Albums Chart" na prvej pozícii a udržal sa na nej niekoľko týždňov. Album zároveň debutoval na siedmej pozícii americkej hitparády "Billboard 200" s 136 000 predanými kusmi v prvom týždni predaja. Zatiaľ sa predalo cez 925 257 kópií albumu v Spojených štátoch a bol 2x certifikovaný ako platinový asociáciou RIAA.
Jaromír Krejcar

Jaromír Krejcar (* 25. júl 1895, Hundsheim Rakúsko† 5. október 1950, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol český architekt, návrhár nábytku, výtvarník, vysokoškolský profesor, vydavateľ a teoretik, člen Devětsilu a zakladateľ Klubu za novú Prahu.
Biografia.
Vyučil sa za murára, vyštudoval pražskú Průmyslovú školu stavebnú a pracoval ako stavbyvedúci. V roku 1918 nastúpil na Akadémiu výtvarných umění v Prahe, kde študoval architektúru u Jana Kotěru.
Od roku 1921 pôsobil v ateliéri ďalšieho významného československého architekta, Josefa Gočára, a od roku 1923 pracoval samostatne.
Od dvadsiatych rokov minulého storočia bol rozhodným zástancom funkcionalizmu a purizmu a bojoval proti v tom období ešte stále prežívajúcemu historizmu a dekorativizmu. V bývalom Česko-Slovensku reprezentoval Bauhaus. Bol zakladateľom Klubu za novú Prahu, členom Združenia architektov, Levej fronty, Zväzu socialistických architektov a Devětsilu (1922). Pracoval aj v Moskve (1934 – 1935), no čoskoro sa rozčarovaný vrátil a ukončil kontakty s ľavicou okolo Karla Teigeho.
V roku 1937 získal dve Veľké ceny a Zlatú medailu za architektúru na medzinárodnej výstave v Paríži. Jeho Česko-slovenský pavilón reprezentoval jednu z najvyspelejších priemyselných krajín sveta, jednu z prvých stavieb avantgardnej architektúry, kde dominovali oceľ, sklo, svetlo, vznikajúcej tesne pred vojnou, na ktorú nadviazal až high-tech v šesťdesiatych rokoch minulého storočia.
V prvom vojnovom exile žil a pracoval v Londýne. Krátko bol profesorom na VUT v Brne (1946 – 1948). Po komunistickom puči vo februári 1948 opäť odišiel do exilu a vyučoval na renomovanej škole Architectural Association v Londýne.
Poecile

Poecile (po slovensky sýkorka) je rod z čeľade sýkorkovité.
Periparus

Periparus (po slovensky sýkorka) je rod z čeľade sýkorkovité. Staršie sa zaraďoval ako súčasť rodu Parus.
Baeolophus

Baelophus (po slovensky sýkorka) je rod z čeľade sýkorkovité. Staršie sa zaraďoval ako súčasť rodu Parus.
Parus

Parus (po slovensky sýkorka) je rod z čeľade sýkorkovité. Staršie sa doňho zaraďovalo aj veľa ďalších dnes samostatných rodov z čeľade sýkorkovité.
Cyanistes

Cyanistes (po slovensky sýkorka) je rod z čeľade sýkorkovité. Staršie sa zaraďoval ako súčasť rodu Parus.
Kalaština

Kalaština (miestny názov "kalaša") môže byť:
Lophophanes

Lophophanes (po slovensky sýkorka) je rod z čeľade sýkorkovité. Staršie sa zaraďoval ako súčasť rodu Parus.
Oral Fixation vol. 2

Oral Fixation Vol. 2 je druhý anglický album (celkovo siedmy), ktorý kolumbijská pop speváčka a skladateľka Shakira vydala 28. novembra 2005 v Epic Records. Ako sa spomína v jej životopise, na jej oficiálnej stránke a Epic Records, sa z neho predalo viac ako 8 miliónov kópií po celom svete.
Akadémia filmových umení a vied

Akadémia filmových umení a vied (anglicky "Academy of Motion Picture Arts and Sciences", AMPAS) je profesionálna organizácia venovaná rozvoju filmových umení a vied.
Akadémia je zložená z viac ako 6 000 filmových odborníkov. Zatiaľ čo veľká väčšina jeho členov sú zo Spojených štátoch, členstvo je otvorené pre kvalifikovaných filmových tvorcov z celého sveta. Od roku 2004 Akadémia zahrňuje divadelných tvorcov z 36 krajín.
Akadémia je známa po celom svete za svoje výročné Academy Awards, neoficiálne známe ako "Oscary." Okrem toho, Akadémia dáva každoročne Študentské Academy Awards filmárom na bakalárskej a magisterskej úrovni, do päť cien Asociácie Nicholl v písaní scenárov a prevádzkuje Knižnicu Margaret Herrick v Beverly Hills, Kalifornia a Pickford Motion Picture Centrum pre štúdium filmov v Hollywoode, Kalifornia, ktorá sa bude rozširovať o Múzeum Akadémie filmových umení a vied a otvorí sa ako turistická atrakcia v roku 2012.
Súčasný prezident Akadémie je Tom Sherak.
Neskorý klan Hódžó

Neskorý klan Hódžó () bol jeden z najmocnejších bojových klanov v Japonsku v období Sengoku a bol držiteľom oblastí primárne v regióne Kantó.
Klan vznikol, keď Šinkuró Ise – vysoký úradník šógunátu, začal dobývať územia a budovať svoju moc na začiatku 16. storočia.
Jeho syn chcel mať svoj pôvod odvodený od slávnejšieho mena a vybral si Hódžó podľa línie regentov šógunátu Kamakura, ku ktorým patrila aj jeho žena. Stal z neho Udžicuna Hódžó, a jeho otec Šinkuró Ise, bol posmrtne premenovaný na Sóun Hódžó. 
Neskorý klan Hódžó, niekedy známy aj ako Odawara Hódžó podľa ich domovského hradu Odawara v provincii Sagami, nebol v príbuzenskom vzťahu k ranému klanu Hódžó. Ich sila súperila s klanom Tokugawa, ale nakoniec bola ich moc Hódžó zničená Hidejošim Tojotomim pri obliehaní Odawary, vyhnal Udžinaoa Hódžó a jeho manželku Toku Hime (dcéru Iejasua Tokugawu) na horu Kóju, kde Udžinao zomrel v roku 1591. 
Vodcami neskorého klanu Hódžó boli
Clarins Open

Clarins Open bol tenisový turnaj ženského okruhu WTA, ktorý sa hrál na dvorcoch s antukovým povrchom vo francúzskom Paríži. Turnaj sa hral v rokoch 1987-1992 a v roku 1993 bol nahradený turnajom Open GDF Suez.
Swiss chalet

Swiss chalet je štýl v architektúre, ktorý vznikol v Nemecku v 19. storočí. Tento štýl sa stal známym nielen v Európe, ale aj v rôznych častiach Severnej Ameriky. Slovo „chalet“ znamená švajčiarska horská chata. 
Domy v tomto štýle sú stavané na strávenie dovolenky a všetky úpravy sú prispôsobené, aby zaručili človeku pokoj a nikto ho nemohol v tomto dome rušiť. Tieto domy sú buď celé drevené, alebo sa používa kombinácia dreva, tehly, kameňa a omietky. Jednoduchý „chalet“ dom má veľkú jedáleň a veľké okná.
Hobby-Eberly

Hobby-Eberly (HET) je optický teleskop s efektívnym priemerom zrkadla 9,2 metra. Skladá sa z 91 segmentov s plochou 78 štvorcových metrov. Tento ďalekohľad bol postavený za približne 20% hodnoty ostatných 9 metrových ďalekohľadov. Nachádza sa v pohori Davis Mountains vo výške 2025 metrov nad morom.
Tom Sherak

Tom Sherak je producent a prezident Akadémie filmových umení a vied zvolený pre obdobie 2009-2010.
Apple Records

Apple Records je hudobné vydavateľstvo, ktoré založila britská rocková kapela The Beatles v roku 1968. Vydavateľstvo sídli dlhodobo v Anglicku, v súčasnej dobe funguje ako divízia spoločnosti Apple Corps.
Jim Corbett National Park

Corbett National Park je jedným z najznámejších národných parkov Indie i sveta a leží v indickom spolkovom štáte Uttarákhand, 300 km od Dillí. Žije tu 50 druhov cicavcov, 580 druhov vtákov a 25 endemických druhov obojživelníkov a plazov. Medzi zástupcov vzácnej fauny tu rozhodne patrí leopard, medveď, dhoul,cibetka, vydra, slon indický ďalší. Návšteva sa doporučuje v období od februára do mája, národní park je pre verejnosť uzavretý v období od polovice júna do polovice novembra.
Smrť vo vzduchu

Smrť vo vzduchu alebo Smrť v oblakoch () je detektívny román od britskej spisovateľky Agathy Christie. Vystupuje v ňom detektív Hercule Poirot. Prvýkrát bol vydaný v roku 1935. V roku 1992 bol podľa knihy natočený rovnomenný film v hlavnej úlohe s britským hercom Davidom Suchetom.
Udžicuna Hódžó

Udžicuna Hódžó (; 1487 – 1541) bol synom Sóuna Hódžó, zakladateľa japonského klanu Hódžó z Odawary. Po svojom otcovi sa stal druhým vodcom svojho klanu a pokračoval v jeho expanzívnej politike v snahe ovládnuť región Kantó. V roku 1524 dobyl od Tomookima Uesugima hrad Edo (v tej dobe ešte málo významný). Tým rozpútal 17 rokov trvajúci konflikt medzi klanmi Hódžó a Uesugi o nadvládu nad Kantó. Vojnová šťastena sa striedavo prikláňala na jednu a na druhú stranu až nakoniec v roku 1537 Udžicuna dobyl hrad Kawagoe, pri ktorého obrane zahynul Tomooki Uesugi. Následne Udžicuna obrátil svoju pozornosť k provincii Šimósa, kde sa proti nemu postavili Jošiaki Ašikaga a Jošitaka Satomi a v bitke pri Kónodai v roku 1538 Udžicuna spojené armády svojich rivalov porazil.
V roku 1541 Udžicuna umiera, keď predtým odovzdal vládu svojmu synovi Udžijasuovi.
Roger Moore

Sir Roger George Moore KBE (* 14. október 1927, Londýn† 23. máj 2017, Švajčiarsko) bol anglický herec, známy širšej verejnosti najmä ako tretí predstaviteľ Jamesa Bonda celkovo v siedmich filmoch v rokoch 1973 až 1985.
Od roku 1991 pôsobil vo funkcii „Veľvyslanca dobrej vôle“ organizácie OSN UNICEF.
Leg press

Leg-press je cvičenie na posilnenie dolnej časti tela, podobne ako drepy. Oproti drepom je to cvik pohodlnejší, nevyžaduje venovať takú pozornosť technike, je menej náročný a pohodlnejší, nezaťažuje chrbtové partie. Je to alternatíva drepov pre cvičiacich s problémami chrbta. Medzi jeho výhody patrí aj veľká účinnosť pri rozvoji sily a objemu svalov nôh.
Malcolm Gladwell

Malcolm Gladwell (* 3. september 1963, Gosport, Hampshire, Spojené kráľovstvo) je kanadský novinár a spisovateľ jamajsko-anglického pôvodu. Je autor kníh "Bod zlomu" (2000), "Záblesk" (2005), "Výnimoční" (2008) a "Čo videl pes a iné dobrodružstvá" (2009), v ktorých sa snaží zmeniť zaužívaný pohľad na svet a myslenie.
Životopis.
Malcolm Gladwell sa narodil vo Veľkej Británii, vyrastal však v Kanade. V roku 1984 úspešne ukončil štúdium na "University of Toronto" v odbore história. Počas štúdia, v lete 1982, absolvoval stáž v americkom National Journalism Center vo Washingtone. Momentálne žije v New Yorku.
Kariéra.
Svoju kariéru začal Gladwell v konzervatívnom mesačníku "The American Spectator". V rokoch 1987 až 1996 pracoval pre "The Washington Post". Od roku 1996 píše pre "The New Yorker". 
Ocenenia.
V roku 2005 bol Gladwell zaradený tyždenníkom Time medzi svojich 100 najvplyvnejších ľudí.
Bibliografia.
V slovenčine:
Rithmomachia

Rithmomachia (tiež Arithmomachia, Rythmomachia, Rhythmomachia, alebo aj Hra mudrcov) je tradičná abstraktná dosková hra pochádzajúca z Európy. Rithmomachia patrí do kategórie matematických hier. 
História.
Pôvod tejto hry je neznámy. Stredovekí spisovatielia pripisujú autorstvo Rithmomachie Pytagorovi, ale v Gréckej literatúre sa nenašla o hre žiadna zmienka.
Prvá písomná zmienka o tejto hre pochádza z roku 1030, keď mních menom Asilo predstavil túto hru študentom kláštorov. Krátko na to upravil pravidlá hry uznávaný mních Herman z Reichenau. V nasledujúcich storočiach sa hra rozšírila do kláštorov a škôl v južnom Nemecku a Francúzsku, kde sa používala hlavne ako matematická učebná pomôcka. 
V 13. storočí sa Rithmomachia dostala do Anglicka. Anglický filozof Roger Bacon odporúčal túto hru svojim študentom a filozof Thomas More nechal obyvateľov fiktívnej Utópie hrať túto hru pre zábavu. 
Vrchol svojej popularity dosiahla hra v 17. storočí. Potom ju vytlačil šach a do konca 19. storočia hra postupne upadla do zabudnutia. Začiatkom 20. storočia Rithmomachiu znovu objavili historici. 
Pravidlá.
Hracia doska má tvar obdĺžnika a skladá sa zo 128 polí. Veľkosť kratšej strany hracej dosky je 8 polí, veľkosť dlhšej strany dosky je 16 polí. Každý z hráčov má k dispozícii hracie kamene svojej farby (biele a čierne). Hracie kamene majú tvar trojuholníka, štvorca, kruhu a pyramídy. Na každom hracom kameni je vyznačené číslo. Rozloženie hracích kameňov na začiatku hry je síce symetrické, ale čísla na hracích kameňoch má každý hráč iné. 
Pohyb hracích kameňov.
Pohyb hracieho kameňa závisí od jeho tvaru.
Zaberanie kameňov.
Zajať súperov kameň je možné viacerými spôsobmi.
Cieľ hry.
Existuje viacero spôsobov ako hru vyhrať. Tieto sú rozdelené do dvoch skupín: základné víťazstvá a riadne víťazstvá. Riadne víťazstvá sú odporúčané pre skúsených hráčov. 
Základné víťazstvá:
Riadne víťazstvá:
Rafting

Rafting je adrenalínový vodný šport na divokej vode, kde dvoj- až šesť-členná posádka súťaží na gumových nafukovacích člnoch. Súťaží sa v zjazde, šprinte, slalome a Head 2 Head. Vďaka raftingu sa divoká voda stáva dostupnejšou aj pre širokú verejnosť. Rafting umožnil prudký rozvoj športového, komerčného a expedičného splavovania na divokých riekach. Stáva atraktívnym športom a do povedomia ľudí sa dostal začiatkom 90. rokov.
Slovenskí pretekári patria do špičky svetového raftingu, čo dokazujú mnohé víťazstvá na medzinárodných pretekoch v mužských, ale aj v ženských kategóriách.
Dejiny.
Korene splavovania začínajú už v dávnej dobe v pltníctve. Prvá zmienka o nafukovacom plavidle bola na patentovom úrade v meste Sheet v USA roku 1846, kde je uvádzaná ako záchranná loď. Vo väčšej miere sa začali nafukovacie člny používať v 2. svetovej vojne na záchranu leteckých posádok, alebo ako invázne člny na vylodenie ľahkej pechoty.
Rafting ako náplň voľného času má svoje počiatky v USA po druhej svetovej vojne.
Medzinárodná raftová federácia.
V roku 1997 bola založená so sídlom v Juhoafrickej republike Medzinárodná raftová federácia IRF. Táto organizácia pre komerčný rafting vypracovala štandardy pre profesionálnych sprievodcov raftingu. Tieto štandardy vychádzajú už z fungujúcich systémov raftových veľmocí a majú za úlohu stabilizovať rafting, ako bezpečnú formu „extrémneho športu“.
Možnosti splavovania riek na Slovensku.
Na Slovensku je možné komerčne splavovať len niektoré rieky a umelé kanály. Medzi splavované rieky patrí Váh (hlavne v okolí Liptovského Hrádku a Strečna), Dunajec, Orava a Hron. Najznámejšia slovenská rieka, na ktorej sa robí rafting primárne pre skúsených rafterov, je rieka Belá na Liptove.
Musaši Mijamoto

Musaši Mijamoto (; iné mená: Šinmen Takezó, Bennosuke, Šinmen Musaši-no-Kami Fudžiwara-no-Genšin, budhistické meno: Niten Dóraku; * asi 1584 – † 13. jún 1645) bol legendárny japonský samuraj, považovaný za jedného z najslávnejších šermiarov v japonskej histórii.
Cesta bojovníka.
Prvým protivníkom, ktorého Mijamoto Musaši kedy zdolal, bol Arima Kihei. Mijamoto mal v tej dobe trinásť rokov. Potom v šestnástich rokoch porazil skvelého majstra meča Akijamu z provincie Tadžima. Po roku 1600 Mijamoto Musaši navštívil Kjóto, kde bol vyzvaný preslávenou školou Jošioka a vyhral všetky súboje. Napísal, že prešiel bez porážky na šesťdesiat súbojov. Jeho štýlom boli dva dlhé meče, ktoré v boji používal súčasne. Po dosiahnutí najvyššieho stupňa odložil oceľové meče a nahradil ich bambusovými, čím nijako neznížil svoju devastujúcu schopnosť počas súboja.
Toponymia

Toponymia môže byť:
Ignác Anton Born

Ignác Anton Born (* 26. december 1742, Cavnic, Rumunsko – † 24. júl 1791, Viedeň, Rakúsko) bol rakúsky osvietenec, geológ, mineralóg a montanista.
Život.
Born sa narodil v sedmohradskom banskom meste Cavnic, neďaleko od mesta Baia Mare (staršie tvrdenia, že jeho rodiskom bola Alba Iulia, sú dnes historikmi spochybnené). Jeho otcom bol delostrelecký dôstojník Ludwig Born, ktorý pochádzal zo Saska. Malý Ignác Born skoro osirel - otec zomrel v roku 1748 a matka v roku 1751. Poručníkom sirôt bol viedenský advokát Johann Anton Allmayer von Allstern, ktorý Ignáca a jeho dvoch mladších bratov zobral k sebe do Viedne (a neskôr sa zosobášil s Ignácovou staršou sestrou Františkou, ktorá bola na jeho odporúčanie vychovávaná v kláštore v meste Sibiu). Po presídlení sa do Viedne Born študoval na jezuitskej strednej škole a po jej absolvovaní nastúpil ako novic do jezuitského rádu. Pred koncom noviciátu ale z rádu vystúpil a odišiel do Prahy, kde študoval právo na tamojšej univerzite. Štúdium ukončil v auguste roku 1763 a následne tri roky študoval na filozofickej fakulte tzv. montanistiku (súbor prírodných vied, v ktorých dominovala geológia, mineralógia a poznatky o baníctve). V roku 1769 sa stal banským radcom pri Hlavnom komorskogrófskom úrade v Banskej Štiavnici. V tejto pozícii pôsobil len rok a pol, v septembri 1770 zo Štiavnice odišiel. Od 10. novembra roku 1770 sa stal prísediacim Najvyššieho mincového a banského úradu v Prahe (do začiatku novembra 1772). Od roku 1779 bol radcom Dvorskej komory pre baníctvo a mincovníctvo vo Viedni. 
Vypracoval návrh na získanie zlata a striebra nepriamou amalgamáciou. Tieto pokusy robil vo Viedni a v Sklených Tepliciach. Aj jeho pričinením bol usporiadaný v Sklených Tepliciach v roku 1786 prvý vedecký medzinárodný kongres, počas ktorého bolo založená prvá medzinárodná banská spoločnosť. Bol spoluzakladateľom Kráľovskej českej spoločnosti náuk.
Puente del Alamillo

Alamillo Bridge (Puente del Alamillom, architekt Santiago Calatrava), je železobetónový visutý most v meste Sevilla na juhu Španielska. Práce na moste boli realizované v rokoch 1989 až 1992. Časť plánu inicivaná vládou regiónu Andalúzia, pri príležitosti konania Expa 92 bolo,aby most preklenul 200 metrovú vzdialenosť ponad Meandro San Jeronimo, čo je vetva rieky Guadalquivir.
Konštrukcia.
Najdominantnejším prvkom mosta je 142 metrov vysoký železobetónový pylón, ktorý sa nakláňa pod uhlom 58°. Zaujímavosťou je, že pod rovnakým uhlom sa nakláňajú aj bočné steny Cheopsovej pyramídy. Most má zavesenú železobetónovú konštrukciu, čo znamená, že celková tiaž lávky zavesená ponad kanál Meandro San Jeronimo je prenášaná ocelovými lanami do masívneho nosného pylóna. Konštrukcia pylóna je celá vyplnená betónom,čo zabezpečuje dostatočnú kotviacu základňu aby sa most neprevrhol. Pri použití tohto spôsobu kotvenia je možná úplná absencia spodných podporných prvkov po celej dĺžke prekonávanej vzdialenosti.
Dizajn.
Osobný prínos Santiaga Calatravu na Alamillskom moste je spojený so sochou z roku 1986, nazývanou „Running Torso“ , ktorá je vytvorená z mramorových kociek spojených v ťažisku napnutým lanom. Tvar mosta si človek taktiež dokáže spojiť s Calatravovými pohybovými škicami. Sám architekt sa pri navrhovaní inšpiroval škicou letiaceho vtáka, od čoho odvodil prvotnú hmotu mosta.
Často napodobňovaný inými inžiniermi a architektmi nakláňajúci sa pilón Alamillského mosta, vystupuje ako symbol modernej Sevilly.
Pôvodný plán.
Pôvodný Calatravov plán obsahoval urbanistickú štruktúru okolia, viadukt a druhý most ktorý sa v konečnom pláne výstavby nerealizoval. Druhý most mal mať zrkadlovo obratený pylón, ale klient zvolil namiesto toho 500 metrov dlhý viadukt Puerte de la Vartuja, ktorý sa použil ako severný vstup na Expo 92.
Stopár

Stopár môže byť:
Epidauros

Epidauros bolo mesto v starovekom Grécku.
Vo svojej dobe bolo významným kultúrnym a náboženským centrom. Sústredil sa tu kult boha Asklepia, ktorému bol zasvätený chrám. Dodnes sú tu pozostatky tohto chrámu a spolu s obrovským, dobre zachovaným amfiteátrom tvorí najdôležitejšie pamiatky celej oblasti.
Vďaka svojej výnimočnosti bol Asklepiov chrám zapísaný v roku 1988 na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Moderné osídlenia sa nazývajú Nea Epidauros a Palea Epidauros.
Mystras

Mystras je grécke mesto v regióne Peloponéz. Počas stredoveku bolo opevneným byzantským mestom, ktorého začiatky siahajú do 13. storočia.
Ruiny zaniknutého mesta ležia na území dnešného Grécka, avšak budovy sú stále dobre zachované a tvoria významnú archeologickú oblasť často vyhľadávanú turistami.
Od roku 1989 je celá archeologická lokalita Mystras zapísaná na zozname svetového dedičstva UNESCO. V hornej byzantskej časti mesta je stále jeden funkčný kláštor - Monastier Pantanassa. V kláštore žijú ženské ortodoxné mníšky, de facto jediné stále obyvateľky horného mesta Mystry.
Tochtamiš

Tochtamiš alebo Tochtamyš (*??? - †1406/1407, Ťumenská oblasť) bol potomok Džingischána a chánom Zlatej hordy. Vládol približne v rokoch 1380 až 1395. Po zdrvujúcej porážke v boji proti Tamerlánovi na rieke Terek (14. apríl 1395) ušiel do Litvy odkiaľ sa s pomocou tamojšieho kniežaťa Vitolda snažil obnoviť svoju moc. V bitke na Vorskli v roku 1399 však Aliancia (teda Koruna poľského kráľovstva a Veľké kniežatstvo litovské) utrpela porážku.
Halab

Halab (slovenský historický názov Aleppo; , , v staroveku "Beroea") je najväčšie mesto v Sýrii a hlavné mesto rovnomennej provincie. Nachádza sa v severozápadnej Sýrii, 50 kilometrov južne od tureckých hraníc. Tvorí dôležitý bod medzi Stredozemným morom a Eufratom.Väčšinu obyvateľstva tvoria Arabi a Kurdi ďalej Turci, Sýrčania a Arméni. 
Mesto patrí medzi najstaršie mestá v regióne. Jeho staroveké centrum je zapísané v zozname kultúrnych pamiatok Svetového dedičstva UNESCO. 29. septembra 2012 boli pri nepokojoch zničené mestské trhy, ktoré patria medzi dedičstvo. Počas bojov občianskej vojny bol takmer kompletne zničený. Vládne tu hladomor a na uliciach zúria potýčky najmä medzi armádou a protivládnymi jednotkami.
V meste sa nachádza stredoveký hrad z 13. storočia s názvom Citadela. Je to jeden z najstarších a najväčších hradov na svete. Halab má aj svoju univerzitu a štadión s kapacitou 61 tisíc divákov. 25 km na sever od mesta sa nachádza Tell Qarámel.
Shannon Walkerová

Shannon Baker Walkerová (* 4. jún 1965, Houston, Texas, USA) je od roku 1987 zamestnankyňou NASA, od mája 2004 je členkou oddielu astronautov NASA. 15. júna 2010 letela na palube Sojuzu TMA-19 na svoj prvý vesmírny let ako členka Expedícií 24 a 25 na Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Vo vesmíre strávila 163 dní.
Život.
Mladosť, v NASA.
Shannon Walkerová sa narodila v texaskom Houstone, tu roku 1987 vychodila strednú školu. Potom študovala na Riceovej univerzite, tu sa roku 1987 stala bakalárom z fyziky a o päť rokov neskôr magistrom z astrofyziky. Roku 1993 získala z astrofyziky aj doktorát. Už od roku 1987 pracovala v Johnsonovom vesmírnom stredisku NASA.
Astronautka.
Počnúc 15. náborom NASA roku 1994 sa hlásila medzi astronautov, uspela až po desiatich rokoch pri 19. nábore a 6. mája 2004 bola zaradená do oddielu. Absolvovala všeobecnú kozmickú prípravu a vo februári 2006 získala kvalifikáciu letový špecialista. 
V júli 2008 bola menovaná do záložnej posádky Expedície 21 (štart v septemnri 2009) a hlavnej posádky Expedície 24 so štartom v máji 2010. V septembri 2008 bolo jej menovanie oficiálne potvrdené. 
Po niekoľkých odkladoch Sojuz TMA-19 odštartoval 15. júna 2010. Na (ISS) Walkerová strávila celkom 163 dní. 26. novembra 2010 sa v pristávacom module vrátila na Zem.
Shannon Walkerová je vydatá za astronauta Andrewa Thomasa.
SA-2 (Apollo)

SA-2 (Saturn-Apollo 2) bol druhým skúšobným letom rakety Saturn I, prvým v projekte Highwater a súčasťou programu Apollo.
Ciele misie.
Ciele letu boli rovnaké ako pri minulej misii SA-1, a to otestovať motory, tuhosť konštrukcie a ďalšie parametre. Druhou úlohou misie bolo štúdium účinkov vypustenia veľkého množstva vody vo vyšších vrstvách atmosféry. Tým sa zaoberal "projekt Highwater". Raketa mala tak ako pri predchádzajúcom lete druhý a tretí stupeň naplnený vodou, celkom 109 000 litrov. Raketa mala vyniesť náklad do výšky 105 kilometrov a tam malo dôjsť k odpáleniu náloží a rozptýleniu vody v atmosfére. Skúmané mali byť účinky na rádiové vysielanie a miestne počasie.
Priebeh letu.
Prípravy trvali dva mesiace od dodávky súčastí na Cape Canaveral po vypustenie 25. apríla 1962. Štartovné procedúry boli rovnaké ako pri predchádzajúcej misii a prebiehali rovnako hladko. Let bol opäť suborbitálny, ale tentokrát mala raketa iba 83% paliva. Po dosiahnutí 105 kilometrovej výšky boli odpálené nálože a voda bola rozptýlená do okolia. Päť sekúnd po explózii boli pozemnými pozorovateľmi zaznamenané tvoriace sa ľadové mraky, ktoré potom vystúpili do výšky 160 km. Pri predchádzajúcom lete sa objavilo špliechanie paliva v nádržiach. Tentokrát už boli nádrže vybavené prepážkami, ktoré tomu zabránili.
Warsaw Open

Warsaw Open je tenisový turnaj žien, ktorý sa hrá na antukových dvorcoch v poľskom hlavnom meste Varšava.Turnaj sa hrá od roku 1995, je zaradený do kategórie Premier ženského tenisového okruhu WTA.
Antifonár

Antifonár (lat. "antiphonarium", "antiphonale") je jednou z liturgických kníh používaných v Katolíckej cirkvi pri dennom ofíciu. Obsahuje texty a melódie antifón na celý cirkevný rok.
Zoznam liturgických kníh

Zoznam liturgických kníh latinského obradu.
V Rímskokatolíckej cirkvi sa používajú nasledujúce bohoslužobné knihy:
Zoznam liturgických kníh byzantského obradu.
V Gréckokatolíckej a Pravoslávnej cirkvi sa používajú najmä nasledovné bohoslužobné knihy:
K bohoslužobným knihám sa radí aj typikon, ktorý obsahuje bohoslužobné predpisy a niektoré ďalšie pravidlá cirkevného života. Existujú aj ďalšie bohoslužobné knihy ako synaxár, služebnik, euchologion, akatistník, paremijník, kondakár, menologion a pod.
Niekedy sa vyskytujú aj výťahy či kompiláty viacerých kníh (napr. tzv. "zborník" či "antologion").
Hekabé (mytológia)

Hekabé alebo Hekaba alebo zastarano Hekuba (gr. "Ἑκάβη" - Hekabé; lat. "Hecuba") bola dcéra frýgického kráľa Dymanta, manželka posledného trójskeho kráľa Priama.
Hekaba v mýtoch.
Grécke mýty ju vykresľujú ako vznešenú a dôstojnú ženu, ktorá bola vzornou manželkou a matkou devätnástich synov a niekoľkých dcér. Zo synov sú najznámejšími Hektor, Paris a Déifobos, z dcér najvýznamnejšiu úlohu zohrala Kassandra.
Napriek svojím kladným povahovým vlastnostiam, osud bol k nej mimoriadne krutý. Prežila všetkých svojich synov, na vlastné oči dokonca videla manželovu smrť z rúk Achillovho syna Neoptolema. Ako otrokyňa pripadla Odysseovi, no čoskoro nato zomrela.
Iné legendy vykresľujú jej potupnú smrť, kedy zomrela za to, že zabila kráľa Polyméstora. Kráľova smrť bola odvetou za zabitie Hekabinho syna Polydora.
Hekaba v umení.
Okrem niekoľkých umeleckých diel sa s Hekabou stretávame najmä v Homérovej "Illiade", kde vystupuje ako vznešené žena, túžobne prosiaca bohov o odvrátenie zlého osudu. Z iných významnejších diel venovaných tejto postave je známa tragédia Hekabé starogréckeho dramatika Euripida z obdobia okolo roku 424 pred Kr.
Zdroj.
V. Zamarovský, "Bohovia a hrdinovia antických bájí", Mladé letá, Bratislava 1980
Epištolár

Epištolár (lat. "epistolarium") je stredoveká liturgická kniha používaná v Katolíckej cirkvi. Obsahovala čítania z listov apoštolov. Neskôr ju nahradil lekcionár.
Evanjelistár

Evanjelistár (lat. "evangelistarium") je stredoveká liturgická kniha obsahujúca výber textov zo štyroch evanjelií usporiadaných podľa čítania pri omšových obradoch.
Cristina Torrensová Valerová

Cristina Torrensová Valerová (* 12. september 1974, Pamplona, Španielsko) je bývalá španielska profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 2 turnaje WTA v dvojhre a 2 turnaje vo štvorhre.
Léon Blum

Léon Blum (* 9. apríl 1872, Paríž – † 30. marec 1950, Jouy-en-Josas pri Versailles), bol francúzsky židovský politik a novinár, ako vedúci Ľudového frontu sa stal v rokoch 1936 až 1938 premiérom Francúzska. Označoval sa za marxistu, odmietal však leninizmus.
Biografia.
Léon Blum sa narodil v Paríži v rodine strednej vrstvy, preto mohol bez problémov vyštudovať práva na Sorbonne. Politikou sa začal zaoberať po vypuknutí tzv. Dreyfusovej aféry v roku 1894, kedy sa zapojil do demokratického hnutia proti antisemitským náladám vo francúzskej spoločnosti. Prostredníctvom toho sa dostal k miestnym socialistom a pracoval ako novinár v denníku L'Humanité. Po zavraždení Jeana Jaurèsa sa stal roku 1916 generálnym tajomníkom Francúzskej sekcie robotníckej internacionály, v roku 1921 po rozdelení strany na demokraticko-socialistickú a komunistickú sa stal predsedom socialistov.
Vyznával pacifizmus a internacionalizmus, preto sa napríklad postavil proti okupácii Porúria roku 1923. Po nástupe svetovej hospodárskej krízy a zosilneniu fašistických tendencií zjednotil francúzske ľavicové strany, odbory a občianske združenia do Ľudového frontu, ktorý vzišiel víťazne z legislatívnych volieb v roku 1936. Stal sa tak historicky prvým socialistom a Židom, ktorý zastával post ministerského predsedu Francúzska. Po okupácii Francúzska Nemeckom sa stal väzňom v koncentračných táboroch Buchenwald a Dachau. Po vojne ohlásil odchod z francúzskej politiky a sústredil sa na medzinárodné otázky. Verejne podporoval vznik štátu Izrael a OSN. Zomrel dňa 30. marca 1950.
Modrá horda

Modrá horda (tat. Qüq Urda, mong. Qöq Orda) bolo kniežatstvo na rieke Volge vytvorené priamym potomstvom Batuchána. Vďaka jej priamej vláde nad Ruskom bola najdôležitejšou časťou Zlatej hordy. Do roku 1357/1359 mali kniežatá Modrej hordy nadvládu nad celou Zlatou hordou aj územiami potomkov chána Džučiho.
Šestonedelie

Šestonedelie alebo puerperium (staršie "puerpérium"; lat. puerperium) je 6 - 8 týždňové obdobie u žien bezprostredne po pôrode dieťaťa, pri ktorom sa navracajú anatomické a fyziologické zmeny jej tela do normálneho stavu pred tehotenstvom (regenerácia ženského organizmu po pôrode).
V ranom období šestonedelia, ktoré trvá cca 10 dní po pôrode, sa hoja rany spôsobené pôrodom. Potom prebieha neskoršie šestonedelie v dĺžke cca 6-8 týždňov, kedy dochádza k fyziologickým a anatomickým zmenám do pôvodného stavu pred pôrodom. V tomto období sa zmenšuje maternica a pošva sa vracia do pôvodného stavu. Ďalej dochádza k opätovnému spevneniu brušných svalov a panvovej oblasti.
V tomto období sa začína produkcia mlieka (laktácia) a dojčenie a obnoví sa i funkcia vaječníkov (ovariálna funkcia).
Kaze no tó

Kaze no tó (, angl. "Tower of Winds", dosl. Veterná veža) je budova v Jokohame postavená v roku 1986. Autorom je japonský architekt Tojoo Itó, ktorý je jedným z najmodernejších a vplyvných architektov. Je známy pre vytváranie extrémnej koncepcie budovy, v ktorej sa snaží spojiť fyzické a virtuálne svety. Je popredným zástancom architektúry, ktorá sa zaoberá otázkami ako „moderné simulované mesto.“
Projekt nefiguruje ako novostavba, ale ako transformácia existujúcej železobetónovej veže postavenej v 60. rokoch s funkciou vodného rezervoára pre klimatizačný systém a vetracie zariadenie nákupného strediska pod ním. Rozhodnutie o redizajne štruktúry prišlo s príležitosťou 30. výročia otvorenia neďalekej jokohamskej stanice Niši-guči. Návrh Tojooa Itóa bol jedným z desiatich predložených návrhov od rôznych architektov a projektantov a vybraný bol pre svoju schopnosť premeniť anonymnú stavbu na silný mestský orientačný prvok.
Architektúra.
Veža je vysoká 21 metrov a nachádza sa v blízkosti hlavnej stanice. Stará betónová konštrukcia je pokrytá panelmi z perforovaného hliníka a kovovými listmi, ktoré umožňujú osvetľovaciemu systému vytvárať zrkadlové efekty.
Počas dňa stojí veža ako vysoký nepriehľadný objekt. Jeho hliníkové opláštenie slúži ako zrkadlo dosky a tienenie pre svetla vo vnútri. V noci svetlá a reflexné povrchy „tancujú na hudbu z mesta“, prvky ovládané počítačom reagujú na ľudské aj prírodné sily: okolité zvuky, silu vetra, denný čas a ročné obdobie. Obrazy, ktoré nasledujú ukazujú rôzne vzory a stupne transparentnosti, ktoré sú dosiahnuté kombináciou viac ako 1000 lampami, 12 neónovými obručami a 30 svetelnými záplavami. Posledné sú situované na zemi a osvetľujú vežu zdola. Itó vytvoril umelecké dielo - architektúru jednoduchosti, ktorá odráža zložitosť a charakter mesta a jeho obyvateľov. Jeho vplyvom je hudba životného prostredia v kombinácii s ľudskou interakciou a vplyvom naňho. V tomto projekte svetlo cez architektúru interpretuje zvuky mesta. Veža je príkladom virtuálnej architektúry, kde hmotnú substanciu nahrádzajú iné médiá.
Osvetľovací systém.
Osvetľovací systém bol riadený dvoma počítačmi ktoré menili intenzitu a smer svetla z rôznych zdrojov svetla na základe prirodzeného svetla, počasia, rýchlosti vetra a vonkajšieho hluku. Zámerom Toya Ita bolo predovšetkým udržať vzťah budovy s mestom pri živote aj v noci, takže sa budova nevypína, ale aj naďalej spolupracuje so svojím okolím, dokonca aj pri absencii prirodzeného svetla. Na tú dobu to boli veľmi pokrokové myšlienky, v súlade s novým spôsobom vnímania svetla nie len ako funkčného prvku, ale ako neoddeliteľnej súčasti architektúry a dizajnu.
V súčasnosti už stará veža neexistuje, pretože bola zbúraná koncom 90 rokov. Tvorila mestskú ikonu ani nie tak kvôli výške, ako pre neobvyklé efekty vytvorené svetlom.