burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Pamiatky černovskej masakry

Súbor pamiatok černovskej masakry roku 1907 v Ružomberku – Černovej, ktoré sú pripomienkou na krvavý masaker, ktorý sa odohral 27. októbra 1907. Táto udalosť sa nazýva aj Černovská tragédia. Medzi pamiatky patria Rímskokatolícky kostol Panny Márie Ružencovej, pamätné miesto Černovskej masakry – pomník a cintorín Černová a rodný dom Andreja Hlinku. Za národné kultúrne pamiatky boli vyhlásené Nariadením vlády Slovenskej republiky 299/1991 Z.z. z 11. júna 1991.
Rímskokatolícky kostol Panny Márie Ružencovej.
Kostol je evidovaný v Registry nehnuteľných NKP pod číslom ÚZPF 370/1. Je to novogotická stavba ukončená v roku 1907 podľa návrhu architekta Milana Michala Harminca z iniciatívy černovského rodáka Andreja Hlinku vyhlásenou roku 1905. Zbierka na stavbu bola uskutočnená medzi obyvateľmi Černovej.
Pamätné miesto Černovskej masakry.
Nachádza sa pri vstupe do Černovej, na dolnom konci ulice A. Hlinku. Na Kultúrnom dome, na ulici Andreja Hlinku 1, je pamätná tabuľa pripomínajuca túto udalosť.. V zozname nehnuteľných kultúrnych pamiatok je evidovaná pod č. 10541/1.
Pomník obetiam Černovskej tragédie na cintoríne.
Pripomína obete streľby do obyvateľov Černovej, pamätník je cintoríne. Sú na ňom mená 15 obetí. Pamätník bol odhalený v deň 25. výročia tejto udalosti za prítomnosti Andreja Hlinku, Milana Hodžu, zástupcov Slovenskej ligy amerických Slovákova a aj veriacich z Poľska. Autormi projektu boli Miroslav Motoška a Juraj Sládek. V registri nehnuteľných kultúrnych pamiatok je registrovaný pod č. 417/1.
Obete streľby:
Rodný dom Andrej Hlinku v Černovej.
Je domom v ktorom sa narodil Andrej Hlinka v rodine pltníka. Nachádzajú sa v ňom predmety pripomínajúce tohoto významného rodáka z Černovej. Sú to aj: rybársky prút, kňazské rúch a nábytkom medzi ktorým žil.
Ján Čarnogurský daroval pri príležitosti osláv 100. výročia narodenia A. Hlinku jeho "posmrtnú masku". Tá bola vyhotovená sochárom Fraňom Štefunkom, podaravaná Karolovi Sidorovi, ktorý ju podaroval otcovi J. Čarnogurského. Kópia sa nachádza v Liptovskom múzeu.&lt;
Henrietta Mária Bourbonská

Henrietta Mária Bourbonská (* 26. november 1609, Paríž, Francúzsko – † 10. september 1669, Colombes) bola rodom francúzska princezná a sobášom anglická a škótska kráľovná ako manželka Karola I. 
Pochádzala z dynastie Bourbonovcov, bola treťou dcérou francúzskeho kráľa Henricha IV. a jeho manželky Márie Medicejskej. Bola po nej pomenovaná kolónia Maryland.
Rodina.
Z manželstva s Karolom I. (* 1600 – † 1649) sa narodilo 9 detí:
Lichas (mytológia)

Lichas ("Lichas") je v gréckej mytológii posol hrdinu Herakla, ktorý splnením poverenej úlohy privodil jeho i vlastnú smrť.
Herakles po dobytí Oichalie, mesta svojho nepriateľa Euryta, poslal Licha k svojej manželke Déianeire, ktorá bola v tom čase u trachinského kráľa Kéyka, aby jej oznámil svoj skorý príchod. Lichas priviedol so sebou aj zajatcov, medzi ktorými bola aj Eurytova dcéra Iola, bývala Heraklova láska. 
Príchod Ioly Déianeiru veľmi rozrušil, bála sa totiž, že ju Herakles kvôli nej opustí. Keď premýšlala ako tomu zabrániť, spomenula si na umierajúceho Kentaura Nessa, ktorý jej kedysi poradil, aby si nabrala jeho krvi, lebo má čarovnú moc. Keby vraj Herakles niekedy zatúžil po inej žene, stačí keď ňou natrie z vnútornej strany jeho plášť a keď si ho oblečie, opäť k nej zahorí láskou. Bola to však Kentaurova pomsta, lebo mal krv otrávenú jedom z Heraklovho šípu a chcel, aby Heraklovi spôsobila nezhojiteľnú bolesť. Déianeira požiadala teda Licha, aby zaniesol Heraklovi truhlicu s plášťom, v ktorom má priniesť ďakovnú obeť bohom za víťazstvo. Lichas jej želanie splnil a čoskoro sa začala napĺňať Kentaurova pomsta. Otrávená krv prenikla do Heraklovho tela a spôsobila mu neznesiteľné muky. Keď zazrel Licha, ktorý mu osudný plášť priniesol, chytil ho za nohy a za ruky a hodil ho do mora, kde sa utopil. 
Nešťastný Heraklov posol Lichas sa po páde do vĺn premenil na malý skalnatý ostrov. Nachádza sa pri pobreží Eubóie a dodnes ho nazývajú "Lichas". Podľa starovekých autorov sa pri ňom námorníci neodvážili pristáť, lebo verili, že v jej kameňoch ešte Lichas žije.
Michal Falťan

Michal Falťan (* 26. apríl 1916 Hradište – † 24. december 1960 Bratislava) bol slovenský a česko-slovenský politik a poslanec Národného zhromaždenia, Ústavodarného Národného zhromaždenia a Národného zhromaždenia ČSR za Komunistickú stranu Slovenska (respektívne za KSČ). V roku 1945 a potom na prelome 40. a 50. rokov zastával aj post povereníka pre poľnohospodárstvo.
Biografia.
Vyštudoval Právnickú fakultu Slovenskej univerzity v Bratislave v rokoch 1936-1940.
V zbore povereníkov.
Po vojne sa zapojil do politiky. Vo februári 1945 bol v 3. Zbore povereníkov povereníkom (poverencom) poľnohospodárstva. V 4. Zbore povereníkov bol zástupcom povereníka Jána Ursínyho. V rokoch 1946-1948 bol potom generálnym tajomníkom Jednotného zväzu slovenských roľníkov. V tejto funkcii sa na jeseň 1947 podieľal na mocenskom nátlaku na slovenskú nekomunistickú politickú scénu a organizoval demonštrácie prokomunistických roľníkov v niektorých slovenských mestách.
V marci 1948 sa vrátil do Zboru povereníkov, keď v 9. Zbore povereníkov pôsobil ako povereník pre poľnohospodárstvo a pozemkovú reformu. Túto funkciu si udržal aj v nasledovnom 10. Zbore povereníkov až do 20. septembra 1951. 
V KSČ a parlamente.
V roku 1946 je uvádzaný ako člen Ústredného výboru KSS.
V auguste 1945 bol delegátmi národných výborov zvolený za poslanca Slovenskej národnej rady. Zasadal tu do roku 1946. V rokoch 1945-1946 bol tiež poslancom celoštátneho Dočasného Národného zhromaždenia za KSS. Po parlamentných voľbách v roku 1946 bol poslancom Ústavodarného NZ a znovu v parlamente usadol po voľbách do Národného zhromaždenia roku 1948. Na poste poslanca zotrval do roku 1954.
Mimo politiky.
V roku 1950 čelil kritike, keď na zasadaní ÚV KSS vystúpil Viliam Široký a podrobil kritike niektoré doterajšie črty politiky slovenských komunistov. Hlavným terčom kritiky však bol Gustáv Husák.
V rokoch 1951-1955 bol riaditeľom podniku "Štátne majetky" v Galante. Od roku 1955 pracoval v Ekonomickom ústave Slovenskej akadémie vied. Publikoval články a odborné štúdie. Umrel vo veku 44 rokov.
Stomas z Atén

Stomas ("Stomas") bol v roku 644 pred Kr. víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion.
Stomas z Atén bol v Olympii korunovaný vencom na 34. hrách v roku 644 pred Kr. za víťazstvo v behu na jedno stadion. Na olympijských hrách bol beh na jedno stadion (192,27 metra) najstaršou súťažnou disciplínou, zavedenou už na prvých hrách, t. j. v roku 776 pred Kr. a jedinou do roku 720 pred Kr., keď do programu hier zaradili aj beh na dve stadiá. Beh na jedno stadion sa ale aj po zavedení ďalších súťažných disciplín vždy považoval za hlavné preteky. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.
Karibská basketbalová konfederácia

Karibská basketbalová konfederácia (, skrátene CBC) je regionálna basketbalová konfederácia, ktorá združuje basketbalové zväzy karibských štátov. Vznikla v roku 1981. Združuje 24 národných basketbalových zväzov a na jej čele stojí od roku 2014 Barbadosan Glyne N. Clarke. CBC je jedným z dvoch členov Stredoamerickej a karibskej basketbalovej konfederácie (CONCECABA), ktorá je zasa členom Americkej basketbalovej federácie (FIBA Americas). Najvyšším orgánom CBC je Valné zhromaždenie CBC, ktoré zasadá raz do roka. Zúčastňujú sa ho všetky členské federácie CBC a výkonný výbor. 
Predchodcom CBC bola do roku 2000 "Caricom Basketball Confederation". Po tom, čo do nej vstúpili 4 federácie: Americké Panenské ostrovy, Dominikánska republika, Kuba a Portoriko, zmenila organizácia názov na ten dnešný.
Členské federácie.
Ročný členský príspevok predstavuje sumu 200 US$.
Ruttkay (priezvisko)

Ruttkay je slovenské priezvisko, najčastejšie vyskytujúce sa v okolí Vrútok a Martina a celkovo v regióne Turiec. Priezvisko pochádza z názvu mesta Vrútky, preto si aj niektorí jeho nositelia nechali zmeniť meno na „Vrútocký“. Predikát Wrutoczki použil prvýkrát Blažej Nedecký z hornovrútockej vetvy. Po ňom ho začal používať notár a podžupan Ján Matušovič z hornovrútockej vetvy a celá matušovičovská vetva. Vetvy Dauko a Miklian začali predikát Ruttkay používať systematicky až od 19. storočia.
História priezviska.
Vznik rodu Ruttkay sa datuje do 13. storočia. Ide o jeden z rodov, u ktorých sa stretávame s mnohými prímenami, prvé z nich sa vyskytuje v listinách z roku 1287, a ide o prímeno "Devk", neskôr modifikované na "Dauko". V roku 1391 sa stretávame po prvýkrát s prímenom "Hlavatý". V štrnástom a pätnástom storočí sa rod začal diferencovať na jednotlivé vetvy, z nich najdôležitejšie sú: Dauko, Miklian, Matušovič a Nedecký. Prímeno vetvy Nedecký sa odvodzuje od obce Nededza, ktorý sa zriedkavo aj uvádza aj vo forme "Ruttkay z Nededze". Zo širokého príbuzenstva Ruttkayovcov sa postupne vyprofilovali ďalšie vetvy, ako Lamoš (časté najmä v obci Lipovec), Čech, Korda, Sucháč a Sekerka.
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1980

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1980 boli v poradí 17. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v 4 juhoslovanských mestách: Banja Luka, Brod, Maglaj a Prijedor (všetko vo vtedajšej Socialistickej republike Bosna a Hercegovina), od 12.17. septembra 1980, za účasti 14 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Anglicka a Fínska. Juhoslávia organizovala európsky šampionát žien druhýkrát, predtým hostila toto podujatie v roku 1954. Svoj pätnásty titul získal , ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad . To dosiahlo svoje najlepšie umiestnenie.
Výsledky.
Nadstavbové skupiny.
Pozn: Družstvá Sovietskeho zväzu a Juhoslávie boli priamo nasadené do nastavbových skupín o 1.8. miesto.
Ori

Ori môže byť:
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1981

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1981 boli v poradí 18. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v mestách: Ancona a Senigallia, v regióne Marky, v Taliansku od 13.20. septembra 1981, za účasti 12 tímov. Taliansko organizovalo európsky šampionát žIen tretíkrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1938 a 1968. Svoj šestnásty titul získal , ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad . Bronzové získalo na týchto ME trinástu medailu.
IBM Personal System/2

IBM Personal System/2 alebo skrátene IBM PS/2 je označenie pre tretiu generáciu osobných počítačov vyrábaných spoločnosťou IBM. Rad PS/2 bol uvedený na trh v roku 1987 ako nástupca IBM PC/AT a zo strany IBM išlo o pokus získať späť výsadné postavenie na trhu s osobnými počítačmi predstavením pokročilej proprietárnej architektúry. Počítačov tohto radu sa v priebehu rokov predalo veľké množstvo, ale ako nástroj na opätovné získanie kontroly nad trhom architektúra zlyhala. Hlavnými príčinami tohto zlyhania bola hardvérová nekompatibilita so zvyškom trhu a tiež vyššie obstarávacie náklady. PS/2 navyše nebola otvorená architektúra ako v prípade IBM PC/XT/AT, ale bola výrobcom tretích strán poskytovaná na základe licencie. Táto skutočnosť by znamenala pre ostatných výrobcov nemalú investíciu s neistým ziskom a prevažná väčšina z nich radšej zostala u pozvoľného vylepšovania architektúry IBM PC/XT/AT (výnimkou sú napr. systémy spoločnosti Reply Corporation založené na architektúre PS / 2 MCA).
Súbežne s PS/2 produkovala IBM po určitú dobu systémy s označením Personal System/1 (skrátene PS/1). Ako je možné odhadnúť podľa názvu, tieto počítače boli jednoduchšou, ale aj lacnejšou alternatívou určenú najmä pre nenáročné domáce použitie. Tieto systémy preberali niektoré inovatívne prvky od PS/2 (VGA grafika, PS/2 konektory...), ale kľúčové prvky boli hardvérovo kompatibilné so starším radom PC/XT/AT (ako rozširujúca zbernica bola použitá 16-bitová ISA a pre pripojenie pevného disku bolo použité rozhranie IDE).
Aj keď sa koncepcia PS/2 ako celok nepresadila, niektoré jej prvky ako grafický systém VGA, 3,5" disketová mechanika s kapacitou 1,44 MB, konektor PS/2 pre klávesnicu a myš, 72-pinové moduly SIMM a ďalšie sa postupne stali štandardom v oblasti osobných počítačov.
Mnaseas z Kyrény

Mnaseas ("Mnaseas") bol olympijský víťaz v behu ťažkoodencov v roku 484 pred Kr.
Mnasea z líbijskej Kyrény korunovali olivovým vencom na 74. olympijských hrách v roku 484 pred Kr. za víťazstvo v behu ťažkoodencov. V Olympii sa beh ťažkoodencov (hoplitodromos) zaradil do programu hier v roku 520 pred Kr. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Damaretos z Héraie. Hoplitodromos bol športom dospelých mužov, ktorí už prešli vojenským výcvikom. Súťažiaci bežali so štítom a prilbou (bez meča) na vzdialenosť dvoch alebo štyroch stadií, t. j. 384,5 resp. 769 metrov.
Staroveký autor Pausanias uvádza, že Mnaseas mal v olympijskej "Altide" vystavenú sochu. Stála pri soche olympionika Bykela zo Sikyónu. Bola dielom sochárskeho majstra Pythagora z Rhégia. Mnaseov syn Kratisthenes sa tiež stal olympijským víťazom. Zvíťazil v tethrippe v roku 464 pred Kr..
Ulsterský odpor

Ulsterský odpor ( skr. UR) alebo Ulsterské odporové hnutie ( skr. URM) je lojalistické polovojenské hnutie, ktoré bolo založené 10. novembra 1986 ako odpoveď na Britsko-írsku dohodu.
Počiatky.
Skupina začala pôsobiť počas tritisícového zhromaždenia v koncertnej sieni Ulster Hall v Belfaste. Zhromaždeniu predsedal člen Demokratickej unionistickej strany Sammy Wilson spolu so straníckymi kolegami Ianom Paisleim, Peterom Robinsonom and Ivanom Fosterom . Na platforme zhromaždenia bol tiež aj predseda Ulsterských klubov Allan Wright. Toto zhromaždenie pokračovalo ďalšími stretnutiami po celom Severnom Írsku.
Na zhromaždení v meste Enniskillen Peter Robinson oznámil: „Tisíce ľudí sa už pripojili k hnutiu a jeho úloha a efektívnosť pokračuje. Ulsterský odpor, že odborná príprava už začala a dôstojníci z deviatich divízií už začali plniť svoje povinnosti.“
Hromadné členstvo sa nenaplnilo, ale aktívne skupiny boli založené vo vidieckych oblastiach ako je grófstvo Armagh a priťahovali podporu od ulsterských protestantov.
Rešetliak prečisťujúci

Rešetliak prečisťujúci ("Rhamnus cathartica", syn. "Rhamnus catharticus") je ker z čeľade rešetliakovité.
Opis.
Rešetliak je 2 - 3 m vysoký ker, málokedy nízky strom (maximálne 8 m vysoký), prevažne s krivým svalovitým kmeňom a riedkou korunou nepravidelného tvaru. Keď má dobré podmienky dožije sa i vyše 100 rokov. Kôra je sprvoti černastá a hladká, neskôr sa mení na čiernu borku, odlupujúcu sa v skrútených šupinách. Listy sú okrúhle až elipsovité, šikmo protistojné. Kvitne v zväzkoch. Plody sú okrúhle, za zrela čierne kôstkovičky.
Výskyt.
Rozšírený je takmer v celej Európe a vo väčšine Sibíri.
Použitie.
Nezrelé kôstkovice sa používajú v ľudovom liečiteľstve, majú prečisťujúci účinok. Kedysi sa používali na výrobu tzv. „šťavnatej zelene“, farby, ktorou sa farbil papier, kože a cukrovinky.
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1983

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1983 boli v poradí 19. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v troch maďarských mestách: Budapešť, Miškovec a Zalaegerszeg, od 11.18. septembra 1983, za účasti 12 tímov. Maďarsko bolo organizátorom európskeho šampionátu žien tretíkrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1950 a 1964. Svoj sedemnásty titul získal , ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad . Bronzové získalo medailu po 27 rokoch.
Líbya (rozlišovacia stránka)

Líbya alebo Libya môže byť:
Libya môže byť aj:
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1985

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1985 boli v poradí 20. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v mestách Vicenza a Treviso, v regióne Benátsko, v Taliansku od 8.15. septembra 1985, za účasti 12 tímov. Taliansko bolo organizátorom európskeho šampionátu žien štvrtýkrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1938, 1968 a 1981. Svoj osemnásty titul získal , ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad . 
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia európskych družstiev na Majstrovstvá sveta 1986, ktoré organizoval Sovietsky zväz. Kvalifikovali sa na ne najlepšie 4 družstvá.
Dlhé s

Dlhé s (ſ) je variant minuskulného písmena "s", ktorý sa predtým používal pre zobrazenie tejto hlásky na začiatku a uprostred slabiky, zatiaľ čo na konci sa používalo tzv. koncové, čiže okrúhle s. Dve podoby s sa objavili v písme raného stredoveku a úpadok používania oboch variantov prebehol postupne v humanistickom písme.
Existujú pozostatky po dlhom s, napríklad dodnes najmä v nemčine používané ß je ligatúra dvojice dlhého s (ſ) a ʒ (z) alebo dlhého s (ſ) a okrúhleho s. ďalej v matematike používaný znak ∫ pre integrál (z latinského "summa" napísané s dlhým s "ſumma") a znak ʃ (minuskula esh) používaný v IPA pre neznelú postalveolárnu frikatívu vychádza z dlhého s. Lomka / ako skratka pre menu "shilling" tiež pochádza z dlhého s. Dlhé s sa tiež používa v logotypoch firiem a výrobkov (napr. "Jägermeiſter" alebo "Hanſeatic Group").
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1987

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1987 boli v poradí 21. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v mestách Cádiz, El Puerto de Santa María a Jerez de la Frontera, v autonómnom spoločenstve Andalúzia, v Španielsku od 4.11. septembra 1987, za účasti 12 tímov. Svoj devätnásty titul získal , ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad .
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1989

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1989 boli v poradí 22. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa vo Varne, v Bulharsku od 13.19. júna 1989, za účasti 8 tímov. Počet tímov sa oproti minulým turnajom znížil z 12 na 8 družstiev. Bulharsko bolo organizátorom európskeho šampionátu žien tretíkrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1960 a 1972. Svoj dvadsiaty titul (šestnásty v rade) získal , ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad . 
Tieto majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia európskych družstiev na Majstrovstvá sveta 1990, ktoré organizovala Malajzia. Kvalifikovalo sa na ne 5 najlepších družstvá.
Maroško (film)

Maroško je trojdielny televízny film pre mládež, nakrútený na motívy románov Martina Rázusa Maroško (1932) a Maroško študuje (1933). Rázus bol členom a neskôr predsedom SNS, ktorá sa pod jeho vedením zblížila s HSĽS, tak, že vytvorili roku 1932 autonomistický blok, presadzujúci autonómiu Slovenska. Aj z tohto dôvodu bola trilógia natáčaná v roku 1968. Posledná časť Maroško študuje, z roku 1970 nebola uvedená v kinách. 
Trojdielny čiernobiely film sa skladá z nasledovných častí (dielov): 
Exteriéry prvých dvoch častí sa nakrúcali hlavne v Ružomberku a okolí. Škola v časti Maroško študuje je Gymnázium na Grösslingovej 18 v Bratislave. 
Z dnešného pohľadu zachytáva film zážitky detstva, dospievania a štúdiá Maroška Plajbása – Kozovie, ktoré sú z časti autobiografické a tak dokumentuje život v prvej polovici 20 storočia na slovenskom vidieku a v malomeste, bez politického pátosu.
Omega Diatribe

Omega Diatribe je maďarská experimentálna metalová skupina, ktorá existuje od roku 2008.
Paperback

Paperback alebo brožovaná väzba/výtlačok () je väzba alebo takouto väzbou vydaná kniha vo veľkom náklade. Ide o mäkkú, lepenú, jednoduchú a lacnú väzbu. Má mäkkú obálku, je lepená a často má malý formát. Nie je veľmi trvanlivá, používa sa aj ako dočasná väzba. Pre nenáročnú väzbu a náklady sa ňou často viažu knihy vydávané vo veľkom náklade.
Achilleus z Alexandrie

Achilleus ("Achilleus") bol v roku 101 víťaz olympijských hier v behu na jedno stadion.
Achilleus z Alexandrie bol na 220. olympijských hrách v roku 101 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Jeho víťazstvom sa začala dominacia alexandrijských bežcov v stadiodrome, ktorá trvala celé druhé storočie.
V Olympii bol beh na jedno stadion (stadiodromos) najstaršou súťažnou disciplínou, zavedenou už na prvých hrách, t. j. v roku 776 pred Kr. a jedinou do roku 720 pred Kr., keď do programu hier zaradili aj beh na dve stadiá. Beh na jedno stadion sa ale aj po zavedení ďalších súťažných disciplín vždy považoval za hlavné preteky. Menom jeho víťaza sa označovala celá olympiáda.
Sojuz TMA-17M

Sojuz TMA-17M bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 22. júla 2015 Sojuz vyštartoval z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravil troch členov Expedície 44. U ISS zostal ako záchranná loď až do decembra 2015, kedy sa s ním rovnaká trojica kozmonautov vrátila na Zem.
Priebeh letu.
Sojuz TMA-17M vyštartoval pomocou nosnej rakety Sojuz-FG z kozmodrómu Bajkonur dňa 22. júla 2015 o 21:02:44,618 svetového času (UTC). Kozmická loď bola navedená na počiatočnú obežnú dráhu vo výške 200,5 – 240,6 km. O 02:45:07 UTC, 23. júla 2015, sa loď pripojila k spojovaciemu uzlu modulu Rassvet Medzinárodnej vesmírnej stanice (ISS). Posádka Sojuzu – veliteľ Oleg Kononenko, Kimija Jui a Kjell Lindgren prešla na stanicu a zapojila sa do práce Expedície 44.
Sojuz TMA-17M sa od Medzinárodnej vesmírnej stanice odpojil 11. decembra 2015 o 09:49:35 UTC. Návratový modul úspešne pristál neďaleko Džezkazganu v Kazachstane v ten istý deň o 13:12:30,4 UTC. Pristátie bolo skomplikované nepriaznivými poveternostnými vplyvmi, ktoré znemožnili prílet všetkým vrtuľníkom. Posádka bola preto ihneď prepravená do vrtuľníka a prevezená dočasne do mesta Džezkazgan.
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1970

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1970 boli v poradí 12. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v mestách Rotterdam a Leeuwarden, v Holandsku od 11.19. septembra 1970, za účasti 12 tímov. Svoj dvanásty titul získal , ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad . To získalo svoju prvú medailu.
Kvalifikácia.
Pozn: NDR sa vzdala účasti na ME, nahradilo ju Belgicko.
Faidros

Faidros ("Faidros") môže byť:
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1972

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1972 boli v poradí 13. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v mestách Burgas a Varna, v Bulharsku od 6.16. októbra 1972, za účasti 12 tímov. Bulharsko bolo organizátorom európskeho šampionátu žien druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 1960. Svoj jedenásty titul získal , ktorý vyhral finálovú skupinu pred domácim a .
Alexander Duleba

Prof. PhDr. Alexander Duleba, CSc. (* 5. október 1966, Svidník, ČSSR, dnes Slovensko) je slovenský politológ, univerzitný pedagóg a analytik rusínskej národnosti, pôsobiaci na Inštitúte politológie Prešovskej univerzity v Prešove, ktorý sa orientuje na výskum zahraničnej politiky Slovenska a vnútornej i zahraničnej politiky štátov východnej Európy s dôrazom na ich vzťahy s Európskou úniou.
Život.
Štúdium.
V rokoch 19841989 študoval filozofiu a socialno-politické vedy na Filozofickej fakulte Kyjevskej štátnej univerzity Tarasa Ševčenka na Ukrajine (súčasť Sovietskeho zväzu). Titul kandidáta vied v odbore teória politiky (CSc.) obhájil na Ústave politických vied SAV (1998) a na Univerzite Komenského v Bratislave v roku 2009 bol habilitovaný. Inaugurovaný za profesora v odbore politológia bol na Masarykovej univerzite v Brne. Absolvoval tiež viacero študijných pobytov – na Ruhrskej univerzite v Bochume v Nemecku (1992), na Inštitúte pre východoeurópske štúdiá Uppsalskej univerzity vo Švédsku (1995) a stáž v rámci individuálneho výskumného štipendia Organizácie Severoatlantickej zmluvy (19961998).
Profesionálne pôsobenie.
Od augusta 1990 do mája 1993 pôsobil ako výskumný pracovník na Katedre sociálnych a politických vied Filozofickej fakulty Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove (dnes Prešovská univerzita v Prešove), následne bol výskumným pracovníkom Slovenského inštitútu medzinárodných štúdií pri Ministerstve zahraničných vecí Slovenskej republiky. Od septembra 1995 pracoval ako výskumný pracovník Výskumného centra Slovenskej spoločnosti pre zahraničnú politiku, ktorého je od mája 2000 riaditeľom. V súčasnosti pôsobí na Inštitúte politológie Filozofickej fakulty Prešovskej univerzity v Prešove.
Politické pôsobenie.
Duleba bol v roku 2003 externým poradcom prezidenta Rudolfa Schustera. 
V roku 2010 bol predsedom prípravného výboru strany NÁŠ KRAJ, čo bola regionalisticky zameraná strana na Prešovský a Košický kraj s dôrazom na podporu školstva a kultúru Rusínov a Ukrajincov žijúcich na Slovensku.
V apríli 2022 bol členom Zboru poradcov premiéra Eduarda Hegera.
Duleba je rusínskej národnosti.
Dielo.
Výberová bibliografia:
Kmeťovce

Kmeťovce sú miestna časť obce Drženice na Slovensku v okrese Levice. Do roku 1972 bola súčasťou obce Bátovce.
Polohopis.
Obec Kmeťovce leží na hranici historických území Tekova a Hontu v Nitrianskom kraji. Geografický terén v nadmorskej výške 240 m n. m., na rozhraní Podunajskej nížiny a Štiavnických vrchov, je mierne vlnitý. Katastrom pretekajú dva vodné toky - riečka Sikenica a Devičiansky potok. V obci sa nachádza Rímskokatolícky kostol Krista Kráľa.
EVO1

EVO1 je model jednočlánkovej, plne nízkopodlažnej električky vyrábanej alianciou TW Team. Prvý prototyp sa začal vyrábať koncom roka 2014 v dielňach Dopravného podniku Praha , predstavený novinárom bol v júni 2015. Do budúcnosti sa predpokladá, že električka nájde využitie predovšetkým v českých mestách. Električka jazdí predovšetkým na škúšobných jazdách v Prahe pod označením 0033.
Názov.
Názov EVO je odvodený od slova EVOLUTION – nepretržitý rozvoj. Električka taktiež dostala prezývku Evička.
Podvozky.
Pozvozky električky EVO1 sú v usporiadaní Bo´-Bo´
Referencie.
http://www.pragoimex.cz/page/bezbarierova-tramvaj-evo-1-275
Diane Charlemagne

Diane Charlemagne (* 2. február 1964, Manchester, Spojené kráľovstvo – † 28. október 2015) bola anglická speváčka, ktorá sa vokálne podieľa predovšetkým na tanečných hitoch.
Biografia.
Charlemagne bola speváčkou eurodance skupiny Urban Cookie Collective, s ktorou vydala dva hity v 90. rokoch. Tiež bola speváčkou funkovej skupiny 52nd Street v 80. rokoch.
V roku 1995 poskytla vokály pre skladbu „Inner City Life“ od Goldieho a tiež počas Mobyho koncertných vystúpení. V roku 2007 svokálne spolupracovala na skladbe „If We Ever“ od anglického DJa High Contrast, z jeho albumu "Tough Guys Don’t Dance". V roku 2011 spolupracovala na dubstepovej skladbe „Take Me There“ od skupiny Aquasky. V roku 2012 spolupracovala s belgickým drum and bassovým DJom Netsky na jeho skladbe „Wanna Die For You“ z albumu "2". V tom istom roku vokálne spolupracovala na drum and bassovej skladbe „Hammer in My Heart“ od S.P.Y., pochádzajúcej z albumu "What the Future Holds". V roku 2014 opäť spolupracovala so S.P.Y. na skladbách „Dusty Fingers“, „Back to Basics“, „Lost Orbit“ a „Frozen“. Tiež sa vokálne podieľala na skladbe „I Am Somebody“ od London Elektricity a S.P.Y.
Diane Charlemagne zomrela dňa 28. októbra 2015 vo veku 51 rokov na rakovinu obličiek.
Sótérichos

Sótérichos ("Sótérichos") môže byť:
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1974

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1974 boli v poradí 14. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v mestách Cagliari, Nuoro a Sassari, v autonómnom regióne Sardínia, v Taliansku od 23. augusta3. septembra 1974, za účasti 13 tímov. Nováčikom majstrovstiev bolo iba družstvo Španielska, Dánsko sa zasa predstavilo na ME po 18 rokoch. Taliansko bolo organizátorom európskeho šampionátu žien tretíkrát, predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1938 a 1968. Svoj dvanásty titul získal , ktorý vyhral finálovú skupinu pred a domácim . 
Tieto majstrovstvá tiež slúžili ako kvalifikácia európskych družstiev na Majstrovstvá sveta 1975, ktoré organizovala Kolumbia. Kvalifikovali sa na ne 2 družstvá, okrem Sovietskeho zväzu a Česko-Slovenska, ktoré mali účasť už dopredu zabezpečenú.
Výsledky.
Nadstavbové skupiny.
Pozn: Domáce Taliansko bolo priamo nasadené do finálovej skupiny.
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1976

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1976 boli v poradí 15. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v mestách Clermont-Ferrand, Mont-Dore, Moulins a Vichy, v regióne Auvergne, vo Francúzsku od 20.29. mája 1976, za účasti 13 tímov. Francúzsko bolo organizátorom európskeho šampionátu žien druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 1962. Svoj trinásty titul získal , ktorý vyhral finálovú skupinu pred a . 
Tieto majstrovstvá tiež slúžili ako kvalifikácia európskych družstiev na olympijskú kvalifikáciu, ktoru organizovala Kanada. Kvalifikovali sa na ňu 4 družstvá, okrem Sovietskeho zväzu a Česko-Slovenska, ktoré mali účasť na LOH 1976 už dopredu zabezpečenú.
Výsledky.
Nadstavbové skupiny.
Pozn: Domáce Francúzsko bolo priamo nasadené do finálovej skupiny.
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1978

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1978 boli v poradí 16. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v mestách Konin, Poznaň, Toruň a Zielona Góra, v Poľsku od 20.30. mája 1978, za účasti 13 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Švédska. Poľsko bolo organizátorom európskeho šampionátu žien druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 1958. Svoj štrnásty titul získal , ktorý vyhral finálovú skupinu pred a .
Tieto majstrovstvá tiež slúžili ako kvalifikácia európskych družstiev na Majstrovstvá sveta 1979, ktoré organizovala Kórejská republika. Kvalifikovali sa na ne 2 družstvá, okrem Sovietskeho zväzu a Bulharska, ktoré mali účasť na MS už dopredu zabezpečenú.
Výsledky.
Nadstavbové skupiny.
Pozn: Domáce Poľsko bolo priamo nasadené do finálovej skupiny.
Zjednotenie Nemecka (1871)

Zjednotenie Nemecka alebo prvé zjednotenie Nemecka bol proces integrácie nemeckých štátov do jedného národného štátu, zavŕšený 18. januára 1871 vyhlásením vzniku Nemeckého cisárstva v Zrkadlovej sieni zámku Versailles vo Francúzsku, pri ktorom hlavy nemeckých štátov proklamovali pruského kráľa Viliama I. za nemeckého cisára.
V čase vyhlásenia vzniku tvorilo Nemecko 35 samostatných štátov, štyri slobodné mestá a ríšske územie Alsasko-Lotrinsko, získané od Francúzska po víťazstve v prusko-francúzskej vojne. Postupne do cisárstva pristúpili aj ďalšie nemecké štáty, až kým Nemecko pozostávalo celkovo zo štyroch kráľovstiev, šiestich veľkovojvodstiev, šiestich vojvodstiev (po roku 1876 už piatich), siedmich kniežatstiev, troch slobodných miest a ríšskeho územia Alsasko-Lotrinska.
Medník

Medník môže byť:
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1958

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1958 boli v poradí 6. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v meste Lodž, v Poľsku od 9.18. mája 1958, za účasti 10 tímov. Titul získalo , ktoré vyhralo finálovú skupinu pred obhajcom prvenstva a .
Sojuz TMA-18M

Sojuz TMA-18M bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 2. septembra 2015 odštartovala ako 500. orbitálny let z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravila Sergeja Volkova z Expedície 45, Andreasa Mogensena, dánskeho astronauta Európskej vesmírnej agentúry a Aýdına Aýımbetova, kazašského kozmonauta. Kozmická loď zostala u ISS ako záchranná loď až do marca 2016, kedy sa s ňou vrátil na Zem Volkov, Michail Kornijenko a Scott Kelly, poslední dvaja po takmer jeden rok trvajúcom lete na ISS.
Zostavenie posádky.
V súvislosti s ročným letom Scotta Kellyho a Michaila Kornijenka prebiehajúcim od marca 2015 do marca 2016 sa z trojčlennej posádky Sojuzu TMA-16M po zvyčajnom polročnom pobyte na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS) vracal iba Gennadij Padalka. Z posádky Sojuzu TMA-18M preto mohol zostať na stanici ISS iba jeden kozmonaut, zvyšní dvaja sa po týždni vrátili s Padalkom. Pozíciu veliteľa, ktorý zostal na stanici, dostal v roku 2013 Sergej Volkov. Pre krátkodobý let bol vybraný dánsky astronaut Európskej vesmírnej agentúry (ESA) Andreas Mogensen, ESA zverejnila jeho meno koncom augusta 2013. Posledné miesto si prostredníctvom agentúry Space Adventures (zaisťujúcej pre Roskosmos vyhľadávanie „kozmických turistov“) zakúpila anglická speváčka Sarah Brightmanová, ktorá už v roku 2012 podstúpila s kladným výsledkom lekársku prehliadku v Stredisku prípravy kozmonautov v Hviezdnom mestečku. Náhradníkom Volkova bol v januári 2014 určený Oleg Skripočka, náhradníkom Mogensena Thomas Pesquet. Formálny status náhradníka Brightmanovej a výcvik účastníka kozmického letu spoločne s Brightmanovou si zaplatil japonský podnikateľ Satoši Takamacu.
V januári 2015 Brightmanová a Takamacu začali s výcvikom v Stredisku prípravy kozmonautov v Hviezdnom mestečku. Koncom apríla 2015 však Brightmanová výcvik prerušila a v polovici mája oznámila, že z rodinných dôvodov nepoletí. Na uvoľnené miesto bol po dohode ruskej a kazašskej vlády menovaný kozmonaut kazašskej kozmickej agentúry Aýdın Aýımbetov, ktorý sa v rokoch 2003 – 2009 pripravoval na let na ISS v rámci 17. návštevnej expedície. Miesto jeho náhradníka zaujal ruský kozmonaut Sergej Prokopiev.
Priebeh letu.
Sojuz TMA-18M vyštartoval pomocou nosnej rakety Sojuz-FG z kozmodrómu Bajkonur dňa 2. septembra 2015 o 04:37:43,233 svetového času (UTC). Kozmická loď bola navedená na počiatočnú obežnú dráhu vo výške 200,34 – 248,67 km. Po dvoch dňoch letu, 4. septembra o 07:39:02 UTC, sa Sojuz pripojil k spojovaciemu uzlu modulu Poisk na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS).
Sojuz TMA-18M sa od Medzinárodnej vesmírnej stanice odpojil 2. marca 2016 o 01:03:48 UTC s veliteľom Sergejom Volkovom, palubnými inžiniermi Michailom Kornijenkom a Scottom Kellym na palube. O 04:25:50,5 UTC, v ten istý deň, návratový modul Sojuzu úspešne pristál na padáku v kazašskej stepi, 157 kilometrov juhovýchodne od Džezkazganu.
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1960

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1960 boli v poradí 7. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v Sofii, v Bulharsku od 3.11. júna 1960, za účasti 10 tímov. Svoj piaty titul získal , ktorý vyhral finálovú skupinu pred obhajcom prvenstva a domácim družstvom z a . Česko-Slovensko získalo bronzovú medailu tretíkrát za sebou.
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1962

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1962 boli v poradí 8. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v Mulhouse, vo Francúzsku od 22.29. septembra 1962, za účasti 10 tímov. Víťazstvo obhájil a svoj šiesty titul získal , ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad .
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1964

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1964 boli v poradí 9. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v Budapešti, v Maďarsku od 6.13. septembra 1964, za účasti 10 tímov. Maďarsko bolo organizátorom európskeho šampionátu žien druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 1950. Svoj siedmy titul získal , ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad .
Hermésianax

Hermésianax ("Hermésianax") môže byť:
Lojalistické dobrovoľnícke sily

Lojalistické dobrovoľnícke sily ( skr. LVF) je malá lojalistická polovojenská skupina v Severnom Írsku. Bola založená Billym Wrightom v roku 1996 keď on a jeho jednotka z mesta Portadown sa oddelila od Ulsterských dobrovoľníckych síl (UVF) po tom ako táto organizácia vyhlásila prímerie. Patrili k Stredo-Ulsterskej Brigáde UVF a Wright bol veliteľom brigády. V dvojročnom období od augusta 1996 viedol vojenskú kampaň s cieľom bojovať proti írskym republikánom. Počas tohto obdobia zabili najmenej 14 ľudí počas ozbrojených a bombových útokov. Takmer všetci to boli katolíci. LVF odvolala svoju kampaň v auguste 1998 a vyradila niektoré svoje zbrane.
LVF je označená ako teroristická skupina v Spojenom kráľovstve, Írsku a Spojených štátoch.
Hermésianax z Kolofónu (atlét)

Hermésianax ("Hermésianax") bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v 4. stor. pred Kr.
Hermésianax, syn "Agonea" z maloázijského Kolofónu, zvíťazil pravdepobne na 115. olympijských hrách v roku 320 pred Kr. v zápasení dorastencov ("palé paidón"). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 37. hrách v roku 632 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Hipposthenes zo Sparty. 
Staroveký autor Pausanias uvádza, že v olympijskej "Altide" videl sochu Hermésianaka. Bola darom jeho rodákov z Kolofónu. Doba zápasníka Hermésianaka je bližšie neznáma, dá sa len určiť, že sa mu dostalo v Olympii tejto pocty pred rokom 281 pred Kr., kedy bol Kolofón dobytý kráľom Lysimachom. Podľa mnohých odborníkov bol pravdepodobne totožný s básnikom Hermésianakom, ktorého pôsobenie sa datuje tiež do 4. stor. pred Kr.
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1966

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1966 boli v poradí 10. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v mestách Kluž a Sibiu, v Rumunsku od 2.9. októbra 1966, za účasti 12 tímov. Počet účastníkov sa oproti minulým turnajom zvýšil z 10 na 12 družstiev. Svoj ôsmy titul získal , ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad . Bronzové získalo svoju prvú medailu.
Patrik Tkáč

Patrik Tkáč (* 3. jún 1973, Bratislava) je slovenský podnikateľ a finančník, spoluzakladateľ spoločnosti J&amp;T.
Životopis.
Narodil sa v roku 1973 v Bratislave. Syn Jozefa Tkáča, bývalého riaditeľa Investičnej a rozvojovej banky. Absolvoval gymnázium na Grösslingovej a Ekonomickú univerzitu v Bratislave. V roku 1994 spolu s Ivanom Jakabovičom, spolužiakom z gymnázia, založil skupinu J&amp;T. Od roku 1998 je predsedom predstavenstva J&amp;T Banky Praha a výkonným riaditeľom spoločnosti J&amp;T Finance Group SE.
Je zakladateľom Nadácie J&amp;T, Bratislavského okrášlovacieho spolku a Tatranského okrášlovacieho spolku. Venuje sa tiež vinárstvu.
Je ženatý od roku 2008 a má dve deti.
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1968

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1968 boli v poradí 11. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v mestách Catania, Messina, Palermo a Ragusa, v autonómnom regióne Sicília, v Taliansku od 5.15. júla 1968, za účasti 13 tímov. Taliansko bolo organizátorom európskeho šampionátu žien druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 1938. Svoj deviaty titul získal , ktorý vyhral finálovú skupinu pred a . Bronzové Poľsko získalo medailu po 30 rokoch, strieborná Juhoslávia vôbec svoju prvú medailu. Česko-Slovensko, ktoré na posledných 9 turnajoch ME získalo vždy medailu, skončilo tentoraz až na 9. mieste.
Pokarhanie.
Odvolacia jury prejednávala odvolanie Česko-Slovenska proti nešportovému vedeniu súboja v zápase základnej skupiny C s . Po zpráve rozhodcov a zástupcu technickej komisie udelila Poľsku pokarhanie a vyslovila poľutovanie, že bolo nešportovým spôsobom pripravené o možnosť bojovať vo finálovej skupine. Najbližšie malo dôjsť k zmene hracieho systému ME, aby sa podobný prípad nehohol opakovať.
Výsledky.
Nadstavbové skupiny.
Pozn: Domáce Taliansko bolo priamo nasadené do finálovej skupiny.
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1950

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1950 boli v poradí 2. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v Budapešti, v Maďarsku od 14.20. mája 1950, za účasti 12 tímov. Nováčikmi turnaja, ktorého prvé vydanie sa konalo pred 12 rokmi, bolo 9 družstiev: Belgicko, Česko-Slovensko, Izrael, Maďarsko, Holandsko, Rakúsko, Rumunsko, Sovietsky zväz a Švajčiarsko. Zápasy sa hrali v "Nemzeti Sportcsarnok". Titul získal jeden z nováčikov, ktorý vyhral finálovú skupinu pred domácim a .
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1952

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1952 boli v poradí 3. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v Moskve, v Sovietskom zväze od 18.25. mája 1952, za účasti 12 tímov. Nováčikmi turnaja boli 3 družstvá: Bulharsko, Fínsko a NDR. Zápasy sa hrali na štadióne "Dynamo stadion" (zbúranom v roku 2011), na ktorom v posledných 4 stretnutiach turnaja prišlo do hľadísk 20 000 divákov. Titul obhájil domáci , ktorý vyhral finálovú skupinu pred a .
Vulcano (rozlišovacia stránka)

Vulcano môže byť:
Zjednotenie Nemecka

Zjednotenie Nemecka môže byť:
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1954

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1954 boli v poradí 4. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v Belehrade, v Juhoslávii od 4.12. júna 1954, za účasti 10 tímov. Nováčikmi turnaja boli 3 družstvá: Dánsko, NSR a domáca Juhoslávia. Svoj tretí titul získal , ktorý vyhral finálovú skupinu pred a . Bronzové Bulharsko získalo svoju prvú medailu.
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1956

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1956 boli v poradí 5. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v Prahe, v Česko-Slovensku od 2.10. júna 1956, za účasti rekordných 16 tímov. Nováčikom turnaja bolo iba družstvo Škótska, pre ktoré to bol zároveň medzinárodný debut. Svoj štvrtý titul získal , ktorý vo finálovom zápase zvíťazil nad . Domáce skončilo bronzové.
Zápasy skupín, ktoré boli rozlosované podľa umiestnenia na predchádzajúcom turnaji, sa hrali na zimnom štadióne Zimní stadión Štvanice, ktorý bol zastrešený v roku 1956 práve kvôli basketbalovým ME, a "Sokolovne Vinohrady". Prvýkrát sa tak konali basketbalové ME pod strechou a výsledky zápasov už neboli ovplyvnené priazňou či nepriazňou počasia.
Tieto majstrovstvá tiež slúžili ako kvalifikácia európskych družstiev na Majstrovstvá sveta 1957, ktoré organizovala Brazília. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá.
Eikasios z Kolofónu

Eikasios ("Eikasios") bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v 3. stor. pred Kr.
Eikasios z maloázijského Kolofónu, syn "Lykina" a Hermésianakovej dcéry, zvíťazil na 131. olympijských hrách v roku 256 pred Kr. v zápasení dorastencov ("palé paidón"). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 37. hrách v roku 632 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Hipposthenes zo Sparty. 
Staroveký autor Pausanias uvádza, že v olympijskej "Altide" videl sochu Eisaka. Stála pri soche jeho starého otca Hermésianaka, ktorý bol v mladosti tiež ovenčený olympijským vencom za víťazstvo v zápasení dorastencov.
Lysimachos

Lysimachos ("Lysimachos") môže byť:
Lysimachos môže byť aj:
Theognétos

Theognétos ("Theognétos") môže byť:
Krakľovité

Krakľovité () je čeľaď vtákov z radu krakľotvaré (), postavou trocha pripomínajúcich sojky, no špecifických pestrým (hlavne modrým) sfarbením. Väčšina druhov žije v trópoch, v Európe žije len jeden druh - krakľa belasá. Majú mohutný, málo zohnutý zobák, ktorým lovia veľký hmyz a drobné stavovce. Často striehnu na korisť na vyvýšených posedoch. Väčšina druhov hniezdi v stromových, alebo zemných dutinách.
Taxonómia.
krakľovité ("Coraciidae")
Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1938

Majstrovstvá Európy v basketbale žien 1938 boli 1. majstrovstvá Európy v basketbale žien, ktoré organizuje Európska basketbalová federácia (FIBA Europe). Konali sa v Ríme, v Taliansku od 12.16. októbra 1938, za účasti 5 tímov. Turnaj pozostával iba z jednej päťčlennej skupiny, v ktorej sa stretol každý a každým, po ktorej nenasledovali žiadne zápasy play-off. Titul získalo domáce , ktoré vyhralo skupinu pred a .
Elmira (New York)

Elmira je mesto v okrese Chemung County v štáte New York v USA. V roku 2010 tu žilo 29 200 obyvateľov. S celkovou rozlohou 12,2 km² bola hustota zaľudnenia 1632 obyvateľov na km².
Knoxville (Tennessee)

Knoxville je mesto v okrese Knox County v štáte Tennessee v USA. Osídlené bolo v roku 1786 a oficiálne vzniklo v roku 1791.
V roku 2012 tu žilo 182 200 obyvateľov. S celkovou rozlohou 269,8 km² bola hustota zaľudnenia 701 obyvateľov na km².
Majstrovstvá Afriky vo volejbale žien 2015

Majstrovstvá Afriky vo volejbale žien 2015 boli v poradí 17. majstrovstvá Afriky vo volejbale žien, ktoré organizuje Africká volejbalová konfederácia (CAVB). Konali sa od 12.18. júna 2015 v Nairobi, v Keni, za účasti 8 tímov. Pôvodne sa malo na turnaji predstaviť aj družstvo Egyptu. Keňa bola organizátorom afrického šampionátu žien piatykrát, predtým hostila toto podujatie v rokoch 2003, 2007, 2011 a aj naposledy, v roku 2013, vždy v Nairobi. Zápasy sa hrali v aréne Kasarani Moi International Sports Center, ktorá má kapacitu 5 000 divákov. Titul obhájilo domáce družstvo , ktoré vo finálovom zápase zvíťazilo nad . 
Majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia afrických družstiev na Svetový pohár 2015, ktorý sa uskutočnil v Japonsku. Kvalifikovali sa naň 2 najlepšie družstvá.
Účastníci.
Pozn: V zátvorke je uvedené aktuálne postavenie v medzinárodnom rebríčku FIVB k októbru 2014.
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Play off.
&lt;br&gt;
Chattanooga

Chattanooga je štvrté najväčšie mesto amerického štátu Tennessee. Leží na juhovýchode štátu na brehu rieky Tennessee v blízkosti hraníc štátu Georgia. 
Vznik a vývoj.
V roku 1816 bola založená osada "Ross 's Landing" ako centrum obchodu s čerokézskymi Indiánmi. V roku 1838, po vysídlení Indiánov, bolo mesto premenované na Chattanooga.
V meste a okolí sa odohrali niektoré významné bitky americkej občianskej vojny.
V roku 1859 bola pripojená na železničnú trať "Nashville, Chattanooga a St. Louis Railway". Chattanooga sa veľmi skoro stala dôležitým železničným uzlom a neskôr aj diaľničnou križovatkou.
Majstrovstvá Afriky vo volejbale žien 1999

Majstrovstvá Afriky vo volejbale žien 1999 boli v poradí 9. majstrovstvá Afriky vo volejbale žien, ktoré organizuje Africká volejbalová konfederácia (CAVB). Konali sa v auguste 1999 v Lagose, v Nigérii, za účasti iba 4 tímov. Pôvodne sa malo turnaja zúčastniť aj družstvo . Nigéria bola organizátorom afrického šampionátu žien druhýkrát, predtým hostila toto podujatie v roku 1993, tiež v Lagose. Svoj tretí titul získalo . 
Majstrovstvá zároveň slúžili ako kvalifikácia afrických družstiev na Svetový pohár 1999, ktorý sa uskutočnil v Japonsku. Kvalifikovalo sa naň iba víťazné družstvo.
Výsledky.
&lt;br&gt;
Jacques Santer

Jacques Santer (* 18. máj 1937, Wasserbillig) je luxemburský politik. Bol ministrom financií Luxemburska v rokoch 1979 – 1989 a 22. predseda vlády Luxemburska v rokoch 1984 – 1995, člen Ľudovej kresťansko-sociálnej strany. Ako premiér viedol rozhovory k Jednotnému európskemu aktu, ktorý odstavil dvadsaťročný Luxemburský kompromis na druhú koľaj a pripravil tak pôdu pre jednotný trh Európskej únie. V rokoch 1995 – 1999 pôsobil ako predseda Európskej komisie.
Predsedanie Európskej komisii.
Santer sa stal deviatym predsedom Európskej komisie ako kompromis medzi Spojeným kráľovstvom a Francúzsko-Nemeckou alianciou po tom, ako francúzsko-nemeckého nominanta Johna Majora vetovali Briti. Výber bol ledva schválený Európskym parlamentom, ktorý bol znechutený procesom, akým sa vyberali predsedovia EK.
V tom istom roku sa stal Santer držiteľom ocenenia Vízia pre Európu.
Obvinenia z korupcie, ktoré sa týkali jednotlivých komisárov EU viedli k vyšetrovaniu administratívnych zlyhaní (nekompetencie a nedbalosti). Napriek tomu, že väčšina komisárov bola obvinení zbavená, správa uvádzala, že sa nenašla žiadna osoba, ktorá by ukazovala sebe menšiu zodpovednosť. Keďže dotknutí komisári odmietli rezignovať a pretože predseda Európskej komisie nemal moc odvolať týchto komissárov, Santer a jeho komisia rezignovali 15.marca 1999, v deň vydania tejto správy. Dočasným predsedom EK sa stal Manuel Marín, ktorý predsedal Komisii, kým bola nastolená nová.
Santer doviedol do úspešného konca vytvorenie menovej únie.
Manuel Marín

Manuel Marín González (* 21. október 1949, Ciudad Real, Španielsko† 4. december 2017, Madrid) bol španielsky politik, v rokoch 2004 až 2008 predseda španielskeho parlamentu..
V roku 1999 bol úradujúcim predsedom Európskej komisie po tom, ako jeho predchodca Jacques Santer rezignoval na túto funkciu. Bol členom španielskej socialistickej strany (PSO).
Bol ženatý a mal dve deti.