burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Evanjelický kostol (Liptovský Mikuláš)

Evanjelický kostol v Liptovskom Mikuláši je klasicistický evanjelický kostol z konca 18. storočia nachádzajúci sa v centre mesta Liptovský Mikuláš v tradičnom regióne Liptov v Žilinskom kraji na Slovensku.
Dejiny a charakteristika.
Kostol bol postavený na základe tolerančného patentu Jozefa II.. S výstavbou sa začalo 9. júla 1783 a po vyše dvoch rokoch v lete 1785 bola budova dokončená. 2. októbra toho istého roku bol kostol aj vysvätený. Na výstavbe sa podielali obyvatelia trinástich liptovských obcí. 
Trojloďová budova obdĺžnikovitého pôdorysu bola postavená v klasicistickom slohu pôvodne bez kostolnej veže. Táto bola pristavaná o 100 rokov neskôr v roku 1885 a dnes slúži ako hlavný vchod do kostola. Je umiestnená na južnej strane budovy. Veža bola postavená v rámci rekonštrukcie budovy ku ktorej došlo v dôsledku požiaru pri ktorom došlo k poškodeniu kostola.
Oltár v interiéri kostola je neskorobarokový, kazateľnica je zhotovená v klasicistickom slohu. Organ v kostole je z roku 1892.
Tel Beer Ševa

Tel Beer Ševa je izraelský národný park pri sútoku Nachal Chevron a Nachal Beer Ševa, západne od mesta Beer Ševa.
História.
Počiatok osídlenia miesta spadá do obdobia neolitu (4. tisícročia pred Kr.). Prvá biblická zmienka o Beer Ševe sa nachádza v knihe Genezis – Gn 21, 31 v príbehu o Abrahámovi. Vykopávky v lokalite objavili opevnené mesto, ktoré tu stálo od obdobia sudcov až po zničení Jeruzalema Babylončanmi (586 pred Kr.). Mesto je často používané na vymedzenie oblasti Izraela: „od Danu k Beer Ševe“, napr. Sd 20, 1 – 3.
Po babylonskom zajatí bolo mesto vzápätí osídlené a stalo sa súčasťou Idumey. V lokalite boli tiež objavené zvyšky z obdobia helenizmu, z doby Herodesa Veľkého a z doby rímskej nadvlády. Beer Ševa bola osídlená aj v byzantskom a križiackom období, avšak bola zničená a zničená zostala až do roku 1880, kedy prišli Turci a začali s obnovou mesta. Na začiatku 20. storočia bolo mesto opäť centrom oblasti Negev. Roku 1917 dobyli Beer Ševu Briti. Počas vojny za nezávislosť v roku 1948 padlo mesto do rúk Egypta, avšak 21. októbra 1948 ho dobyla brigáda „Negev“ Palmachu a 8. brigáda izraelskej armády.
Mesto bolo na krátky čas opustené, ale už v roku 1949 začali prichádzať židovskí prisťahovalci, ktorí začali budovať novú Beer Ševu. 
V roku 2005 bol Tel Beer Ševa zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Kostol svätého Mikuláša (Liptovský Mikuláš)

Kostol svätého Mikuláša v Liptovskom Mikuláši je gotický rímskokatolícky kostol z druhej polovice 13. storočia nachádzajúci sa v historickom centre mesta Liptovský Mikuláš v tradičnom regióne Liptov v Žilinskom kraji na Slovensku. Má priznaný štatút národnej kultúrnej pamiatky.
Dejiny a charakteristika.
Kostol bol postavený na mieste staršieho románskeho kostola, tento bol zaimponovaný do stavby ako sakristia a je tak najstaršou súčasťou dnešnej budovy. Jedná sa o trojloďovú budovu postavenú v ragotickom slohu v druhej polovici 13. storočia. Prvá písomná zmienka o kostole je z roku 1299. Kostol bol postavený ešte pred vznikom mesta a slúžil pre päť neďalekých osád (Vrbica, Okoličné, Ploštín, Palúdzka, Bobrovec) a mesto Svätý Mikuláš vzniklo neskôr a postupne sa rozrástlo okolo neho. V druhej polovici 15. storočia bol kostol rozšírený v neskorogotickom slohu. V tomto období bol kostol aj opevnený. Kostol prešiel aj barokovou prestavbou v 18. storočí. Ku koncu 19. storočia v roku 1883 budovu vážne poškodil požiar. Rozsiahlou rekonštrukciou kostol prešiel v rokoch 1941 - 1943, kedy bolo odstránené opevnenie a kostolu bol navrátený ranogotický ráz.
Hlavný oltár v interiéri kostola je zasvätený svätému Mikulášovi a pochádza z roku 1903. Okrem neho sa v kostole nachádzajú ešte dva bočné oltáre a to oltár Sviatosti a oltár Panny Márie, ktorý bol vyhotovený v rokoch 1470 - 1480. Krstiteľnica je kamenná z roku 1490.
Je súčasťou mestskej pamiatkovej zóny.
Na zoznam kultúrnych pamiatok bol kostol zapísaný 23. marca 1963.
Focșani

Focşani je mesto v v rumunskom Moldavsku. Je centrom župy Vrancea a má 103 000 obyvateľov. Presnejšie sa rozkladá na riečke Milcov, 160 km severovýchodným smerom od metropoly Bukurešti.
Nachádza sa neďaleko geologického zlomu, čo ho robí zraniteľným pre prípadné zemetrasenie. V jeho okolí sa pestuje víno, tiež sa ale ťaží ropa, železná ruda, meď a uhlie. V meste samotnom sa potom vyrába mlieko, nábytok a textílie. 
Dejiny.
Mesto sa vyvinulo ako dôležité obchodné centrum medzi Ruskom a juhovýchodnou Európou. V roku 1772 sa neďaleko od neho konalo dôležité rokovania medzi ruskými a tureckými diplomatmi. V roku 1789 tu bolo tiež porazené osmanské vojsko v bitke s Habsburgovcami. 9. decembra 1917 tú bolo podpísané prímerie medzi Rumunským kráľovstvom a ústrednými mocnosťami.
Panamské dokumenty

Panamské dokumenty, v angličtine Panama Papers, je označenie pre únik 11,5 milióna tajných dokumentov z panamskej spoločnosti Mossack Fonseca, ktorá sa špecializovala na korporátnu klientelu. V dokumentoch sú detailné informácie o viac ako 214000 offshorových firmách a ich vlastníckej štruktúre. Medzi menami sa nachádza päť hláv štátov, ide o Argentínu, Island, Saudskú Arábiu, Ukrajinu a Spojené arabské emiráty a ďalej blízki príbuzní najvyšších predstaviteľov ďalších 40 krajín vrátane Brazílie, Číny, Francúzska, Indie, Malajzie, Mexika, Malty, Pakistanu, Ruska, Juhoafrickej republiky, Španielska, Sýrie a Spojeného kráľovstva.
Dokumenty s veľkosťou 2,6 terabajtu dát a vznikajúce od 70. rokov 20. storočia, odovzdal anonymný zdroj v roku 2015 nemeckým novinám "Süddeutsche Zeitung" a americkému International Consortium of Investigative Journalists (ICIJ). Dáta boli rozposlané 400 novinárom zo 107 mediálnych agentúr z viac ako 80 krajín. Prvý novinový článok na túto tému vyšiel 3. apríla 2016, spolu so 149 uniknutým dokumentmi. Ďalším plánovaným krokom je zverejnenie kompletného zoznamu zúčastnených spoločností, ku ktorému by malo dôjsť začiatkom mája 2016.
Daňový raj

Daňový raj alebo daňová oáza je štát alebo oblasť s nízkym zdanením, ktorý umožnuje podnikateľom a osobám možnosti vyhýbať sa daňovej povinnosti, iná definícia: „oblasť alebo krajina v ktorej dôchodky a bohatstvo podliehajú nízkym, prípadne vôbec žiadnym daniam a ktoré majú rozvinuté antitrastové zákonodarstvo, takže disponovanie aktívami je tam mimoriadne výhodné“.
Charakteristika.
Daňové raje sú malé štáty, zvyčajne s populáciou okolo 1 milióna obyvateľov a bohatšie ako okolité štáty. Ide o politicky stabilné štáty s efektívnou vládou, s dobrou vymožiteľnosťou práva a nízkou korupciou. 
Podľa údajov pre rok 2005 daňové raje obýva 0,8 % svetovej populácie, ale je v nich sústredených 2,3 % svetového príjmu. V rokoch 1982-1999 mali priemerný ročný rast DPH na osobu 3,3 % oproti 1,4 % ostatného sveta.
Ďalšie znaky sú:
Ide o štáty:
Postoj ostatných štátov.
Štáty s vyšším zdanením považujú daňové raje za hrozbu, pretože tie môžu odlákať z nich ekonomické aktivity.
Tomáš Sloboda

Tomáš Sloboda (* 31. marec 1975, Bratislava) je slovenský hudobník, spevák, textár, hudobný skladateľ, hudobný producent a DJ selektor vystupujúci pod pseudonymom „God Save The Vinyl“. Známy predovšetkým ako spevák a gitarista skupiny Le Payaco. Absolvent hudobno dramatického odboru Konzervatória v Bratislave.
Diskografia.
Tomáš Sloboda / Tomáš Sloboda &amp; Sounds Like This.
● "Máme sa veľmi dobr"e radio single + video / Blowback 2007 / Bruuder Records 2024
Podvihorlatský maratón

Podvihorlatský maratón je bežecké podujatie, ktoré sa koná v Michalovciach a beží sa okolo vodnej nádrže Zemplínska Šírava.
Po prvý raz sa bežal 21. apríla 1984.
Sojuz TMA-02M

Sojuz TMA-02M bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 7. júna 2011 vyštartovala z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravila troch členov Expedície 28. Sojuz následne zostal u ISS ako záchranná loď až do novembra 2011, kedy sa s ním rovnaká trojica kozmonautov vrátila späť na Zem.
Priebeh letu.
Sojuz TMA-02M úspešne vyštartoval dňa 7. júna 2011 o 20:12:44,924 svetového času (UTC) pomocou nosnej rakety Sojuz-FG z Bajkonuru. Približne po deviatich minútach od štartu bola kozmická loď navedená na počiatočnú obežnú dráhu Zeme. Po dvoch dňoch letu, 9. júna o 21:17:49 UTC, sa loď pripojila k spojovaciemu uzlu modulu Rassvet na Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS). Posádka prešla na stanicu a zapojila sa do práce Expedície 28.
Dňa 21. novembra 2011 o 23:00:17 UTC sa Sojuz s rovnakou trojicou odpojil od Medzinárodnej vesmírnej stanice a 22. novembra o 02:24:50 UTC úspešne pristál v zasneženej kazašskej stepi neďaleko Arkalyku.
Flavín

Flavíny sú látky, ktorých molekula je odvodená od izoaloxazínu, žltej látky s tromi kondenzovaných cyklami. Patrí k nim najmä riboflavín (vitamín B2) a z neho odvodené kofaktory FMN a FAD. Tieto kofaktory sú veľmi často súčasťou mnohých významných proteínov a enzýmov (tzv. flavoproteínov). Flavínový kruh je možné oxidovať (na flavochinóny) a spätne redukovať (na flavohydrochinóny), a to niekedy cez voľný radikál (flavosemichinón). Rôzne deriváty východiskového izoaloxazínu sa vytvárajú substitúciou na 10. uhlíku.
Sojuz TMA-03M

Sojuz TMA-03M bola ruská kozmická loď typu Sojuz, ktorá 21. decembra 2011 odštartovala z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS). Dopravila tam troch členov Expedície 30 – Olega Kononenka, Andrého Kuipersa a Donalda Pettita. Potom zostala u ISS ako záchranná loď až do 1. júla 2012, kedy sa s ňou rovnaká trojica kozmonautov vrátila na Zem.
Priebeh letu.
Štart Sojuzu TMA-03M bol pôvodne plánovaný na 25. novembra 2011, ale po zničení Progressu M-12M pri neúspešnom vzlete dňa 24. augusta 2011 bol odložený na 20. a potom na 21. decembra 2011. 
Štart sa uskutočnil 21. decembra 2011 o 13:16:14,190 svetového času (UTC) z kozmodrómu Bajkonur. O 13:25 UTC sa kozmická loď dostala na predvolenú obežnú dráhu vo výške 230 × 190 km. Postupnými manévrami sa obežná dráha zvyšovala a dva dni po štarte sa loď dostala k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS). K spojeniu oboch telies došlo 23. decembra 2011 o 15:19:14 UTC, kedy sa Sojuz TMA-03M v automatickom režime pripojil k modulu Rassvet.
O šesť mesiacov neskôr sa kozmonauti vrátili do Sojuzu, dňa 1. júla 2012 sa o 04:47:43 UTC odpojili od stanice a v ten istý deň o 08:14:41,2 UTC pristáli v kazašskej stepi neďaleko Džezkazganu.
Krásy Slovenska

Krásy Slovenska je najstarší kontinuálne vychádzajúci časopis na Slovensku. Časopis je venovaný prírodným krásam a zaujímavostiam Slovenska, turistike, cestovnému ruchu, horolezectvu, jaskyniarstvu, ochrane prírody a tradíciám. Založil ho v roku 1921 turistický nadšenec Miloš Janoška z Liptovského Mikuláša. V súčasnosti ho vydáva v dvojmesačnej periodicite Klub slovenských turistov v nakladateľstve Dajama.
Z histórie.
Miloš Janoška stál pri zrode a bol členom výboru prvej slovenskej turistickej organizácie Tatranského spolku turistického založeného 19. januára 1919, ktorý sa roku 1921 zlúčil s väčším Klubom československých turistov. Noví slovenskí členovia nechceli byť odkázaní na oficiálny tlačový orgán klubu "Časopis turistov". Chceli mať svoj slovenský časopis, ktorý mohol propagovať krásy Slovenska. Miloš Janoška oslovil Pavla Stacha, účtovníka vydavateľstva Tranoscius, ktorý sa skontaktoval s krajanmi v USA. V krátkom čase, s pomocou typografa pôsobiaceho v USA Mateja Sopka, krajania vyzbierali a na Slovensko poslali 5 000 Kč. Zakrátko, začiatkom roku 1921, vyšlo prvé číslo Krás Slovenska. Miloš Janoška mal od samého začiatku vydávania časopisu nedostatok finančných prostriedkov. V závere 4. ročníka časopisu (č. 912/1924) upozorňuje svojich čitateľov, aby nezabúdali zaplatiť za odobrané čísla. V auguste 1926 bola ekonomická situácia tak neúnosná, že Miloš Janoška a Gustáv Nedobrý sa rozhodli podpísať zmluvu o odovzdaní vlastníckych a vydavateľských práv Klubu československých turistov, odboru v Liptovskom Mikuláši. Od 6. ročníka (1927) Krás Slovenska je majiteľom a vydavateľom Odbor KČST Liptovský Svätý Mikuláš. Časopis začala tlačiť Slovenská kníhtlačiareň vo Zvolene. Ročné náklady na vydávanie časopisu boli v roku 1938 45 000 Kč. Ročne vychádzalo 10 čísiel. Predplatitelia zaplatili ročne 30 Kč.
Súčasnosť.
Krásy Slovenska vychádzajú na 80 stranách v dvojmesačnej periodicite. Informujú čitateľov o turistických udalostiach, prinášajú reportáže, informujú o chránených oblastiach, národných parkoch, o horolezectve, prinášajú zaujímavé články o kultúrno-historických pamiatkach, o histórii turistiky na Slovensku a o zaujímavých osobnostiach turistiky. Venujú sa cykloturistike, lyžovaniu, vysokohorskej turistike.
Pankles z Ténu

Pankles alebo Panklés ("Pankles", iný prepis: "Panklés") bol olympijský víťaz v neznámej disciplíne v 1. storočí. 
Značne poškodený nápis "IG XII, 5 909" (Inscriptiones Graecae XII, 5. = Inscriptiones Cycladum, ed. Friedrich Hiller von Gaertringen. 2 vols. Berlin 1903-1909.) starovekej kamennej stély, objavenej na kykladskom ostrove Ténos uvádza, že Pankles, syn Pankla z Ténu, zvíťazil v neznámej disciplíne v epirskej Nikopolide na slávnostiach Aktia (usporadúvaných na počesť boha Apolóna) a aj to, že Pankles počas olympiády dosiahol titul "periodonikés" (víťaz obehu, t. j. víťaz všetkých panhelénskych hier počas olympiády). Tento titul si vyslúžil pravdepodobne v období po víťazstve na 217. olympijských hrách v roku 89.
Každé obdobie medzi dvomi olympijskými hrami sa nazývalo olympiádou. Jednotlivé celogrécke hry sa usporadúvali v rôznych obdobiach štvoročného cyklu, ktoré spolu tvorili "periodos" (pravidelný obeh). Počas olympiády sa hry konali v nasledujúcom poradí: olympijské, nemejské, isthmické, pýtické, nemejské a isthmické.
Tatranský spolok turistický

Tatranský spolok turistický, prvá slovenská turistická organizácia, ktorá položila základy organizovanej turistiky pre širokú slovenskú verejnosť bez rozdielu spoločenského postavenia a povolania.
Z histórie.
Pád Rakúsko-Uhorskej monarchie otvoril priestor pre nové iniciatívy spolkov a združení, ktoré sa dovtedy nemohli realizovať. Noviny "Sokol", ktoré vychádzali v Liptovskom Mikuláši 12. januára 1919 uverejnili správu o stretnutí priateľov turistiky s úmyslom vytvoriť turistický spolok. Medzi účastníkmi boli Miloš Janoška, "Branko Lacko", MUDr. Ivan Stodola, JUDr. Juraj Janoška, "Ondrej Žuffa" a "Fedor Droppa". Aj noviny "Slovenský východ" zakrátko vydali rovnakú výzvu, ktorej autorom bol "Anton Straka", ktorý oznamoval, že bolo by vhodné čo najskôr vytvoriť "Družstvo slovenských turistov", ktoré by mohlo mať svoje sídlo pod Tatrami.
Už v zaniknutom Uhorskom karpatskom spolku pôsobili nadšení turistickí činovníci so slovenskými koreňmi. Ich aktivita nebola bezvýznamná. Pripravovali pôdu pre nové spoločenské organizácie založené na národnom princípe. Medzi nimi bol Miloš Janoška, ktorý už počas prvej svetovej vojny v roku 1913 vypracoval Pravidlá odborov turistiky.
Ustanovenie klubu.
Ustanovujúca schôdza Tatranského turistického klubu sa uskutočnila 19. augusta 1919. Prvým predsedom sa stal Kornel Stodola, podpredsedom JUDr. Juraj Janoška. Už krátko po založení klubu začali sa vytvárať skupiny klubu v Liptovskom Mikuláši,Ružomberku, Košiciach, Martine a v Bratislave. V roku 1919 mala nová turistická organizácia 985 členov. Schádzali sa na vychádzkach do Tatier, vymieňali maďarské a nemecké informačné tabule za slovenské, značkovali cesty, spolok vydal z pera Antona Straku "Turistického sprievodcu po východnom Slovensku". Spolku však chýbali skúsení vedúci pracovníci a časom začala stagnovať členská základňa.
Zlúčenie s KČST.
O tejto situácii vedel Klub československých turistov (KČST). Na valnom zhromaždení klubu 20. marca 1920 v Liptovskom Mikuláši bolo jednomyseľne rozhodnuté prijať ponuku Klubu československých turistov na zlúčenie. Dňa 9. mája 1920 valné zhromaždenie KČST v Prahe schválilo zlúčenie. Vytvorenie novej väčšej celoštátnej organizácie vytvorilo podmienky na rýchlejší rozvoj turistiky na Slovensku.
Sojuz TMA-04M

Sojuz TMA-04M bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 15. mája 2012 vyštartovala z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravila troch členov Expedície 31. Sojuz následne zostal u ISS ako záchranná loď až do 16. septembra 2012, kedy sa odpojil od stanice s rovnakou posádkou a o niekoľko hodín neskôr, už 17. septembra, pristál na Zemi.
Priebeh letu.
Štart bol pôvodne plánovaný na 30. marca 2012. Koncom januára však pri tlakových skúškach technici poškodili pristávací modul lode. Celá loď musela byť vymenená a štart odložený na 15. mája 2012.
Štart sa uskutočnil 15. mája 2012 o 03:01:22,968 UTC z kozmodrómu Bajkonur. Po obvyklom dvojdňovom lete sa 17. mája o 4:36 UTC loď spojila s Medzinárodnou vesmírnou stanicou (ISS). 
Dňa 16. septembra 2012 o 23:09:00 UTC sa rovnaká posádka Padalka, Revin a Acaba s loďou odpojila od stanice a na druhý deň o 02:52:51,9 UTC pristáli v kazašskej stepi, severovýchodne od Arkalyku. Let Sojuzu trval 124 dní, 23 hodín, 51 minút a 30 sekúnd.
Kallippos z Rodosu

Kallippos ("Kallippos") bol olympijský víťaz v boxe v roku 296 pred Kr. 
Kallippos z Rodu bol na 121. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v boxe. Box (pygmé) zaradili do programu olympijských hier v roku 688 pred Kr.
Olympijské víťazstvo Kallippa je uvedené na papyruse (P.Oxy XVII. 2082) z egyptského náleziska v Oxyrhynchu, editovanom britským papyrológom Arthurom Huntom v roku 1927. Tento papyrusový zvitok je rozpadnutý na niekoľko malých fragmentov. Jeho Meno, domovská krajina a športová disciplína je zaznamenaná na fragmente č. 4, a to v 20. riadku.
Signs of Life (Pink Floyd)

„Signs of Life“ je úvodná skladba z albumu "A Momentary Lapse of Reason", ktorý vydala britská hudobná skupina Pink Floyd v roku 1987. Autormi skladby sú David Gilmour a Bob Ezrin. 
Ide o inštrumentálnu skladbu, i keď verzia z albumu obsahuje dve vety, ktoré prespieval Nick Mason elektricky skresleným hlasom. Ku skladbe vzniklo aj video, v ktorom Langley Iddins, správca Gilmourovej Astórie, sa plaví cez Grantchester Meadows. 
Skladba priamo prechádza do nasledovnej spiesne „Learning to Fly“, i keď počas "A Momentary Lapse Tour" bol prechod viac zvukovo spracovaný. 
Obsadenie.
spolu s:
Sojuz TMA-06M

Sojuz TMA-06M bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 23. októbra 2012 vyštartovala z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravila troch členov Expedície 33. Potom zostala u ISS ako záchranná loď až do 15. marca 2013, kedy sa s ňou rovnaká trojica kozmonautov vrátila späť na Zem.
Priebeh letu.
Nosná raketa Sojuz-FG s kozmickou loďou a kozmonautmi odštartovala z kozmodrómu Bajkonur dňa 23. októbra 2012 o 10:51:10,934 svetového času (UTC). S Medzinárodnou vesmírnou stanicou (ISS) sa loď spojila 25. októbra 2012 o 12:29:34 UTC. Potom posádka lode prešla na ISS a zapojila sa do práce Expedície 33.
Dňa 15. marca 2013 o 23:43 UTC sa Novickij, Tarelkin a Ford s loďou odpojili od stanice a na druhý deň o 03:06:13,2 UTC pristáli v kazašskej stepi, severovýchodne od Arkalyku. Let Sojuzu trval 143 dní, 16 hodín, 15 minút a 2 sekundy.
Cutomu Seki

Cutomu Seki (; * 3. november 1930, Kóči, Japonsko) je japonský astronóm. Je vedúcim observatória v Geisei a členom "Oriental Astronomical Association".
Je vyštudovaný koncertný gitarista, ale časom sa začal venovať astronómii, najmä hľadaniu komét.
Dosiaľ objavil 34 komét, okrem iných veľmi jasnú Ikeya-Seki v roku 1965, viditeľnú aj cez deň pri Slnku, a po ňom pomenované kométy C/1961 T1 (Seki) a C/1967 C1 (Seki).
Objavil aj 224 asteroidov, z ktorých veľa pomenoval po miestach a zaujímavostiach v prefektúre Kóči, ako 2396 Kochi, 2571 Geisei alebo 2582 Harimaya-Bashi. Je po ňom pomenovaný asteroid 3426 Seki.
Andrew Garth

Andrew Garth alebo Andy Garth je britský diplomat. Od októbra 2014 do augusta 2020 bol veľvyslancom Spojeného kráľovstva na Slovensku. Predtým pracoval na rôznych pozíciách v Poľsku, Rumunsku, Taiwane a Thajsku.
Diplomatické pôsobenie.
V diplomatických službách Spojeného kráľovstva (Foreign &amp; Commonwealth Office) pôsobí od roku 1988. Od roku 1990 do roku 1992 pracoval ako atašé vo Varšave. V rokoch 1992 až 2002 na rôznych postoch v Ázii alebo orientovaných na Áziu. Od roku 2003 do roku 2014 pracoval prevažne v rozvíjaní medzinárodného obchodu. V rokoch 2008 až 2010 bol hlavou tímu pre rozširovanie Európskej únie a predvstupovú problematiku. V rokoch 2010 až pracoval ako vedúci v (UK Trade and Investment) kde podporoval export britských firiem.
Veľvyslanec na Slovensku.
Zmena na poste veľvyslanca bola oznámená v máji 2014. Svoje poverovacie listiny odovzdal prezidentovi Andrejovi Kiskovi 18. septembra 2014. Podľa tlačovej správy sú jeho priority „"okrem iného hľadanie prienikov spoločných záujmov pri reforme Európskej únie a rozvoj ekonomickej spolupráce"“. Veľvyslancom sa stal k 1. októbru 2014, nahradzujúc chargé d’affaires Gill Fraser.
Po pokuse o otrávenie Sergeja Skripaľa novičokom v anglickom Salisbury obvinila britská vláda ruskú stranu z organizácie pokusu. Na protest Slovensko stiahlo diplomata z Moskvy. Nevyhostilo však spravodajských dôstojníkov ako iné krajiny. Veľvyslanec Garth postoj Slovenska komentoval takto: „"Privítali sme, že Slovensko stiahlo svojho veľvyslanca z Moskvy, ale očakávania, že sa pridajú k väčšine spojencov EÚ aj NATO, boli väčšie. Prekvapilo nás, že ste sa nepridali. Poskytli sme dostatočne veľa informácií. Pre ostatných spojencov to bolo postačujúce. Pridalo sa aj nezávislé Švajčiarsko. Nešlo tu o nové ekonomické sankcie, tu išlo o vyhostenie nedeklarovaných spravodajských dôstojníkov. Sklamalo nás to."“
Za najťažšie momenty svojho pôsobenia považuje vraždu Jána Kuciaka a Martiny Kušnírovej a slovenskú reakciu po prípade útoku v Salisbury. Podľa neho mnohí Britskí politici a diplomati neočakávali, že Slovensko Britániu nepodporí. Po zmene vlády v roku 2020 je poodľa neho Slovensko opäť v jadre: po zmene pohľadu na Venezuelu (uznanie prezidenta Juana Guaidóa), pridanie sa k medzinárodnému vyhláseniu o Číne a Hongkongu ako aj vyhlásenia na podporu EÚ a NATO. Po Brexitovom hlasovaní bol ako ostatní z ambasády prekvapený výsledkom. Neskôr svoju úlohu videl takto: "„Ja som si uvedomil, že našou úlohou bude zaistiť, aby Británia mala aj naďalej silné vzťahy so Slovenskom. Nemusíte byť nutne v EÚ, aby ste mali silné vzťahy s krajinou, ako ukazuje príklad vzťahov Slovenska s Kanadou, USA, Izraelom a inými štátmi.“"
Svoju misiu na Slovensku by mal ukončiť v auguste 2020. Pôsobiť bude na ministerstve zahraničných vecí.
Vo funkcii veľvyslanca ho v auguste 2020 nahradil Nigel Baker.
Osobné.
V nemocnici na Antolskej sa mu narodili dvojčatá.
Chauvetova jaskyňa

 
Chauvetova jaskyňa [vyslov: šovetova] je nálezisko jaskynných malieb z obdobia vrchného paleolitu (aurignacien). Ich vek sa odhaduje na 30 až 32 000 rokov a patria tak k vôbec najstarším . 
V roku 2014 bola zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Opis.
Jaskyňa leží v južnom Francúzsku pri obci Vallon-Pont-d'Arc, asi 70 km severne od Nîmes, vo vápencovom útese nad bývalým korytom rieky Ardèche. V kraji je síce rad archeologicky významných jaskýň, Chauvetova jaskyňa je ale mimoriadne veľká, maľby zvierat majú vynikajúcu úroveň a sú veľmi dobre zachované. Na viac ako sto kresbách a maľbách je zachytených najmenej 13 druhov zvierat, vrátane jaskynných hyen, medveďov, levov a leopardov. V niektorých prípadoch sú zvieratá zachytená v pohybe, alebo tvoria skupiny. Popri tom je v jaskyni množstvo geometrických kresieb, liniek a bodov. Okrem malieb sa v jaskyni našli aj ďalšie predmety a stopy ľudskej činnosti, napríklad čierny nános od sadzí z pochodní, ktorými sa v jaskyni svietilo, odtlačky detských rúk a ďalej stopy medveďov a množstva kostí.
História.
Jaskyňa je pomenovaná po speleológovi Jean-Marie Chauvetovi, ktorý ju v roku 1994 s dvoma kolegami, E. Brunel-Deschampsovou a Ch. Hillairom objavil, a v roku 1996 opísal. Datovanie bolo spočiatku predmetom odborných sporov, rádiokarbónová metóda datovania ale ukázala, že maľby skutočne pochádzajú z doby pred 30-32 tisíc rokmi, ďalšie stopy sú o niekoľko tisícročí mladšie. Speleologický výskum ukázal, že pred nejakými 25 tisícami rokov bol vchod do jaskyne uzavretý zosuvom pôdy, čím sa vysvetľuje neprítomnosť mladších stôp. Aby sa predišlo poškodeniu malieb návštevníkov, ako sa stalo v Lascaux, je jaskyňa pre verejnosť uzavretá.
Biele Mesto

Biele Mesto () je oblasť v Tel Avive, v ktorej sa nachádzajú mnohé vynikajúce stavby v tzv. "medzinárodnom slohu", ktorého nápadným znakom je najmä použitie bielej farby.
V roku 2003 bolo zapísané ako pamiatka na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Biele Mesto je unikátna mestská štruktúra obrovského historického významu - v Meste sa nachádza okolo 4 000 budov, ktoré boli postavené v medzinárodnom slohu. Veľkú časť budov postavili v 30. a 40. rokoch 20. storočia židovskí architekti, ktorí prišli z Nemecka. Časť z nich bola žiakmi školy Bauhaus, alebo ňou boli ovplyvnení.
Charakteristika.
Tel Aviv bol založený v roku 1909 podľa moderných plánov a idey záhradného mesta. Dizajn mesta vytvoril na konci 20. rokov 20. storočia projektant škótskych miest Patrick Geddes.
Meno "Biele Mesto" pramení najmä z toho, že väčšina budov v tejto časti mesta je natretá bielou farbou. Budovy sú ďalej typické najmä tým, že ich funkčnosť je preferovaná pred dekoratívnosťou a ornamentálnosťou. Domy boli projektované ako obydlia, sú preto obklopené vegetáciou a vzhľad domov je prostý. Asymetria domov tiež vychádza z praktického poslania budov.
Alfeld

Alfeld je obec v nemeckej spolkovej krajine Bavorsko. Ide o súčasť zemského okresu "Nürnberger Land" vo vládnom obvode Stredné Fransko.
V roku 2011 tu žilo 1 096 obyvateľov.
Časti obce.
Obec sa skladá z 18 častí:
Herkulova veža

Herkulova veža (galícijský a španielsky: "Torre de Hércules") je maják z doby antického Ríma stojaci na polostrove vzdialenom asi 2,4 kilometra od mesta A Coruña v severozápadnom Španielsku. Maják je 55 metrov vysoký. Je najstarším rímskym majákom, ktorý je stále v prevádzke. 
V roku 2009 bol zaradený na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Celestíni

Celestíni alebo celestináni (lat. Congregatio Coelestinorum, Ordo Coelestinensium) bol katolícky rehoľný rád, ktorý vznikol z benediktínskeho rádu. Ich heslom bolo benediktínske "Ora et labora", ich kláštory sa nazývajú "paraklety" (podľa úcty k Duchu Svätému, Paraklétovi). Ich zakladateľom bol pustovník Pietro Angeleri del Morrone (Murrhone alebo de Morone; neskorší nešťastný pápež Celestín V.), ktorý zriadil v roku 1254 v talianskych Abruzzách prvú celestínsku pustovňu.
V českých krajinách mali celestíni konventy v Ojvíne a v Prahe u sv. Michala pod Vyšehradom (prvý fungoval iba 180 a druhý 33 rokov - ojvínsky konvent zanikol v 16. storočí, pražský konvent zničili v roku 1420 táboriti), hojnejšie zastúpení boli najmä v Taliansku a vo Francúzsku. Koncom 18. storočia členovia rádu úplne vymreli.
Bučiny u Rakous

Bučiny u Rakous je prírodná rezervácia ev. č. 1760 na pomedzí okresov Jablonec nad Nisou a Semily západne od obce Koberovy. Chránené územie sa rozkladá po ľavej strane údolia rieky Jizery, vpriestore medzi osadami Zbirohy, Michovka a Rohliny. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Český ráj.
Ochrana.
Predmetom ochrany je lesné společenstvo poloprirodzeného charakteru s prevahou buka vo veku 80-115 rokov, rastúce na slieňovitom pieskovci, s pestrými rastlinnými a živočíšnymi spoločenstvami a členitou geomorfológiou. Je významným prvkom ekologickej stability krajiny - funkčné biocentrum regionálneho významu v trase nadregionálneho biokoridoru v údolí rieky Jizery.
Hilary Knightová (športovkyňa)

Hilary Atwood Knightová (* 12. júl 1989, Palo Alto, Kalifornia, USA) je hráčka ľadového hokeja, útočníčka a klubu Boston Blades. Počas svojej doterajšej kariéry získla šesť zlatých a dve strieborné medaily z majstrovstiev sveta a dve strieborné medaily zo Zimných olympijských hier. Na Majstrovstvách sveta 2011 sa stala najproduktívnejšou hráčkou turnaja. Rovnaký úspech zopakovala na Majstrovstvách sveta 2015 a 2016, kde navyše v obidvoch prípadoch získala od direktoriátu IIHF ocenenie MVP pre najužitočnejšiu hráčku.
Hilary Knightová

Hilary Knightová (ang. Hilary Knight) môže byť:
Antiochos z Leprea

Antiochos ("Antiochos") bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 400 pred Kr.
Antiochos z élidskeho Leprea si na 95. olympijských hrách vybojoval víťazstvo v pankratiu. Pankration zaviedli na 33. olympijských hrách v roku 648 pred Kr. Bol to pästiarský zápas, pri ktorom boli dovolené všetky zápasnícke chmaty, údery päsťou, kopanie a vykrúcanie údov.
Olympijské víťazstvo Antiocha zaznamenal cestovateľ a spisovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí videl jeho sochu v Olympii. Pausanias okrem toho uvádza: „"Antiochovu sochu vytvoril Nikodamos, Antiochos bol rodom z Leprea; jedenkrát premohol v Olympii svojich súperov v pankratiu, na hrách v Istmii a potom v Nemei zvíťazil dvakrát. Leprejčania totiž nemali taký odpor k isthmickým hrám ako (iní) Éliďania...""
Podľa emeritného profesora Marka Goldena je olympionik Antiochos pravdepodobne totožný s Antiochom uvádzaným historikom Xenofónom (Antiochos pankratista ), ktorý zastupoval susednú Arkádiu ako posol (vyslanec) so žiadosťou o vojenskú pomoc u perzského kráľa.
Libuňka (prírodná pamiatka)

Libuňka je prírodná pamiatka ev. č. 1674 nachádzajúca sa v katastri obcí Hrubá Skála a Ktová v okrese Semily. Chránené územie zahŕňa približne 2½ km dlhý úsek toku a brehov riečky Libuňky medzi Ktovou a Borkom (začína pri mostíku miestnej komunikácie Ktová - Dlhá Ves a končí pri moste cesty Borek - Rokytnice). Oblasť spravuje Správa CHKO Český ráj.
Ochrana.
Dôvodom zriadenia prírodnej pamiatky je ochrana prirodzeného toku s typickými meandrami a brehovými porastami ako významného krajinotvorného prvku a tiež ochrana životného prostredia niekoľkých chránených a ohrozených druhov živočíchov CHKO Český ráj.
Trosky (prírodná pamiatka)

Trosky je prírodná pamiatka ev.č.1932 nachádzajúca sa v katastri obce Troskovice v okrese Semily. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Český ráj.
Ochrana.
Predmetom ochrany sú tu dva bazaltové sopečné komíny rovnomenného vrchu Trosky, ktoré sa stali symbolom celého Českého raja. Tie vznikli oderodováním sopečného kužeľa a obnažením prívodných dráh pre vystupujúcu magmu.
Popis lokality.
Podložie prírodnej pamiatky je veľmi bohaté na živiny, čo tvorí vhodné prostredie pre rast rastlín, z ktorých niektoré nerastú nikde inde. Ide predovšetkým o medničku sedmohradskú ("Melica transsilvanica") a horčičník škardolistý ("Erysimum crepidifolium"). Na svahoch sú lokálne zachované pôvodné háje s dubom a hrabom.
Do polovice 20. storočia tu hniezdil sokol sťahovavý, dnes sa tu vyskytuje len sokol myšiar a niektoré druhy netopierov (netopier veľký a netopier riasnatý). Z chránených druhov hmyzu sa tu vyskytuje vidlochvost feniklový.
Karol Divald

Karol Divald (, ; * 2. november 1830, Banská Štiavnica, Rakúske cisárstvo – † 7. november 1897, Prešov, Rakúsko-Uhorsko) bol uhorský lekárnik, fotograf a svetlotlačiar, ktorý nafotografoval Tatry a východné Slovensko a tiež mal jednu z prvých svetlotlačiarní v Uhorsku, ktorá sídlila v Prešove.
Životopis.
Narodil sa v rodine lesného inžiniera Ferdinanda Divalda a Johanny Schreinerovej v Banskej Štiavnici. Štúdiá začal na lýceu v meste Eger, ale diplom magistra farmácie získal 17. júla 1855 vo Viedni. Po krátkom pôsobení v rakúskom Voralbergu si otvoril lekáreň v Bardejove a neskôr aj v Giraltovciach. Hoci sa rozhodol usadiť sa v Prešove a venovať sa tu iným nelekárnickým aktivitám, lekáreň v Giraltovciach si ponechal stále vo svojom vlastníctve.
Nákup použitého fotoaparátu viedol osvojeniu si základov fotografovania v roku 1860. Začiatky sú spojené s Bardejovskými kúpeľmi. V roku 1858 sa jeho pôsobisko presunulo do Prešova. Tu sa aj oženil 9. februára 1858 s dcérou mešťana Ľudovíta Steinhübela Barborou s ktorou mal 5 detí: Karol (18581924), Ľudovít (18611931), Adolf (18671923), Eduard, Rozália. Po smrti svojej manželky Barbory v roku 1869 sa 26. februára 1870 oženil druhýkrát (zobrazil si sestru svojej prvej manželky - Rozáliu Steinhübel). S druhou manželkou mal tak isto 5 detí, medzi nimi aj Kornela (18721921).
Fotografický ateliér si otvoril v Prešove v roku 1865 a ďalšie si otvoril aj v Starom Smokovci, Bardejove, Bardejovských Kúpeľoch, Levoči, Gelnici, Spišskej Novej Vsi a Budapešti.
Venoval sa portrétom, avšak zaujímavé boli hlavne jeho fotografie krajinkárske a mestských panorám. Karol Divald bol jedným z prvých fotografov, ktorí vystúpili na tatranské štíty s fotoaparátom a zachytil vrchy a doliny Vysokých Tatier ako aj rekreačných zariadení. To bolo spojené s jeho členstvom v Uhorskom karpatskom spolku, založenom v roku 1873, ktorého bol aktívnym členom.
V rokoch 18731879 vydáva albumy s fotografiami Vysokých Tatier. Kde v počiatkoch boli fotografie v albumoch reprodukované formou drevorytu. Tiež nafotil sériu fotografií z Pienín.
V Mníchove v roku 1877 si osvojil techniku svetlotlače, čo ho doviedlo k tomu že v Prešove roku 1878 založil prvú svetlotlačiareň v Uhorsku. Fotografie reprodukované touto technikou sú aj v SNG a to Veľký vodopád na Malom Studenom potoku z albumu: Képek a Magas Táträ. Bilder der Hohen Tatra (Obrázky z Vysokých Tatier) a je ich možno vidieť aj na webumenia.sk.
Nafotil aj albumy jaskýň a to od roku 1880, medzi ktorými boli Dobšinská ľadová jaskyňa, Belianska jaskyňa a Aggtelecká jaskyňa v Maďarsku.
V roku 1890 sa začali fotografie Vysokých tatier predávať ako pohľadnice, v čom pokračovali jeho synovia nakoľko v tomto roku celú sieť ateliérov a svetlotlačiareň predal svojim synom s tým, že Adolf pracoval v ateliéri v Bardejove, Karol viedol ateliér v Starom Smokovci, neskôr v Budapešti a Ľudovít pokračoval v prešovskom ateliéri a svetlotlačiarni.
Sojuz TMA-08M

Sojuz TMA-08M bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 28. marca 2013 vyštartovala z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravila troch členov Expedície 35. Bol to prvý pilotovaný let k ISS skrátený z dvojdňového na šesťhodinový. Sojuz potom zostal u stanice ako záchranná loď až do septembra 2013, keď sa s ním rovnaká trojica kozmonautov vrátila späť na Zem.
Priebeh letu.
Kozmická loď Sojuz TMA-08M nesená raketou Sojuz-FG odštartovala z kozmodrómu Bajkonur dňa 28. marca 2013 o 20:43:20,288 svetového času (UTC). So stanicou sa spojila po šesťhodinovom lete 29. marca 2013 o 02:28:22 UTC. Od roku 1986 sa Sojuzy k vesmírnym staniciam približovali dvojdňovým letom. Skrátenie letu na šesť hodín umožnilo množstvo technologických zlepšení nosnej rakety, v ich dôsledku možno Sojuz vyviesť na obežnú dráhu Zeme s vysokou presnosťou. Šesťhodinový let k stanici bol predtým vyskúšaný pri nepilotovaných zásobovacích letoch Progress M-16M, M-17M a M-18M v auguste 2012 až februári 2013.
Let znamenal dva rekordné zápisy do histórie, okrem kratšej doby dosiahnutia stanice ešte veliteľ Vinogradov oslávil vo vesmíre 60. narodeniny.
Po 166 dňoch letu sa 10. septembra 2013 o 23:35 UTC Vinogradov, Misurkin a Cassidy s loďou odpojili od stanice a o 02:58:28,5 UTC na druhý deň pristáli v kazašskej stepi neďaleko Džezkazganu. Let trval 166 dní, 6 hodín, 15 minút a 8 sekúnd.
Sojuz TMA-09M

Sojuz TMA-09M bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 28. mája 2013 vyštartovala z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravila troch členov Expedície 36 – Fiodora Jurčichina, Luca Parmitana a Karen Nybergovú. Sojuz potom zostal u stanice ako záchranná loď až do novembra 2013, keď sa s ním rovnaká trojica kozmonautov vrátila späť na Zem.
Priebeh letu.
Kozmická loď Sojuz TMA-09M nesená raketou Sojuz-FG odštartovala z kozmodrómu Bajkonur dňa 28. mája 2013 o 20:31:24,262 svetového času (UTC). So stanicou sa spojila po šesťhodinovom lete 29. mája 2013 o 02:10 UTC.
Po 166 dňoch letu sa 10. novembra 2013 o 23:26 UTC Jurčichin, Parmitano a Nybergová s loďou odpojili od stanice a o 02:49:00,1 UTC na druhý deň pristáli v kazašskej stepi neďaleko Džezkazganu. Let trval 166 dní, 6 hodín, 17 minút a 36 sekúnd.
Octet Singers

Octet Singers je mužské vokálne teleso, ktoré vzniklo v roku 1994 v Bratislave. Tvoria ho členovia Slovenského filharmonického zboru. V súčasnosti je zbormajstrom Jozef Chabroň, v minulosti túto úlohu zastávala Blanka Juhaňáková.
Octet Singers sa venuje a capella dielam, ale spolupracuje aj s inštrumentálnymi telesami, napríklad s Orchestrom Pavla Zajáčka a s Moyzesovým kvartetom.
Súbor koncertoval na viacerých hudobných festivaloch na Slovensku i v zahraničí.
Repertoár.
Ako už z názvu vyplýva, súbor Octet Singers tvorí osem profesionálnych spevákov, ktorí dokážu interpretovať náročnejšie diela pre ľudský hlas od slovenských i zahraničných hudobných skladateľov. Spievajú gregoriánsky chorál, renesančnú polyfóniu, úpravy ľudových piesní, spirituály i súčasnú vokálnu tvorbu. V ich repertoári sa nachádzajú diela Mikuláša Schneider-Trnavského, Jána Levoslava Bellu, Mikuláša Moyzesa, Jozefa Rosinského, Leoša Janáčka, Jacobusa Gallusa Handla, Ernesta Schumera, Gioachina Rossiniho, Franza Biebla a iných.
Bazilika Panny Márie Pokoja

Bazilika Panny Márie Pokoja () je kostol so štatútom "basilica minor" v hlavnom meste Pobrežia Slonoviny - Yamoussoukru. Bola otvorená v roku 1990 a v súčasnosti je jedným z najväčších kostolov sveta. 
História.
Prezident Pobrežia Slonoviny, Félix Houphouët-Boigny, vybral v roku 1983 Yamoussoukro ako nové hlavné mesto krajiny. Súčasťou plánov jeho mesta bol najväčší kostol na svete, čo sa stretlo s kontroverziami. Stavbu však nakoniec inicioval. Bola postavená podľa návrhu architekta Pierra Fakhouryho. Samotná stavba trvala 5 rokov (1985 – 1989). Ako hlavný stavebný materiál bol použitý mramor. Zaberá plochu a jej veža dosahuje výšku 158 m. 10. septembra 1990 ju pri návšteve krajiny vysvätil pápež Ján Pavol II., ktorý s vysvätením súhlasil pod podmienkou, že v jej blízkosti bude postavená aj nemocnica. Baziliku spravujú poľskí pallotíni.
Euanoridas z Élidy

Euanoridas ("Euanoridas") bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 240 pred Kr. 
Euanoridas z Élidy bol na 135. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení dorastencov. Zápasenie dorastencov (palé paidón) zaradili do programu olympijských hier v roku 632 pred Kr.
Olympijské víťazstvo Euanorida zaznamenal staroveký cestovateľ Pausanias, ktorý v druhom storočí videl jeho sochu v Olympii. Pausanias okrem toho uvádza: „"Éliďanovi Euanoridovi sa podarilo získať víťazstvo v zápasení medzi chlapcami v Olympii a v Nemei. Stal sa hellanodikom, spísal mená tých, ktorí zvíťazili v Olympii."" Dobu olympijského víťazstva Euanorida potvrdzuje aj tvar písma (medzi roky 244236 pred Kr.) zvyšku nápisu (IvO 299) značne poškodeného kamenného podstavca (jeho nezachovanej sochy) objaveného v Olympii. 
Olympionik Euanoridas je podľa profesora Marka Goldena pravdepodobne totožný s vysokopostaveným élidským občanom Euanoridom uvádzaným historikom Polybiom ("medzi nimi boli významní muži ako Fyssias, Antanor, Klearchos, Andralochos, Euanoridas..."), ktorého zajali vo vojne proti Achájskemu spolku.
Globálny geopark UNESCO

Globálne geoparky UNESCO ("UNESCO Global Geoparks") je sieť území medzinárodného geologického významu, ktorá bola ustanovená v roku 1998 pod patronáciou UNESCO s cieľom ochraňovať geologické dedičstvo planéty Zem a prispievať k dlhodobo udržateľnému rozvoju dotknutých oblastí. Jednotlivé geoparky začali do siete pridávať počiatkom 21. storočia, v súčasnej dobe existuje 120 globálnych geoparkov v 33 krajinách. Jedným z týchto geoparkov je napríklad i Český raj.
Vytvorenie globálnej siete.
Globálna sieť geoparkov (GGN) (tiež známa ako Globálna sieť národných geoparkov) je sieť podporovaná UNESCO, založená v roku 1998. GGN je riadená "Divíziou ekologických vied a vied o Zemi" ("Ecological and Earth Sciences Division") a usiluje sa o propagáciu a ochranu geologického dedičstva planéty, zároveň podporuje trvalo udržateľný výskum a vývoj dotknutých komunít. Od roku 2015 sú jej členovia oficiálne označovaní ako globálne geoparky UNESCO.
Prvá skupina členov GGN bola oznámená počas prvej medzinárodnej konferencie o geoparkoch v roku 2004.
Vstup geoparku do globálnej siete.
Medzinárodná sieť vyhľadáva členské geoparky – geografické oblasti, kde je geologické dedičstvo stredobodom miestnej ochrany, vzdelávania a rozvoja.
Aby bol geopark nominovaný príslušnou vládou, zaradený do GGN, musí byť najprv splnený súbor kritérií, ktoré stanovilo UNESCO:
Štruktúra podľa kontinentov a regiónu UNESCO.
Nasledujúca tabuľka obsahuje podrobné články o globálnych geoparkoch UNESCO (UGG) a ďalších rámcoch medzinárodného uznávania geodedičstva jednotlivých kontinentov a ich reprezentatívnych regionálnych sietí geoparkov.
Sojuz TMA-10M

Sojuz TMA-10M bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 25. septembra 2013 vyštartovala z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravila troch členov Expedície 37 – Olega Kotova, Sergeja Riazanského a Michaela Hopkinsa. Sojuz potom zostal u stanice ako záchranná loď až do 11. marca 2014, keď sa s ním rovnaká trojica kozmonautov vrátila späť na Zem.
Priebeh letu.
Kozmická loď Sojuz TMA-10M nesená raketou Sojuz-FG odštartovala z kozmodrómu Bajkonur dňa 25. septembra 2013 o 20:58:50,41 svetového času (UTC). So stanicou sa spojila po štyroch obletoch Zeme a šiestich hodinách letu 26. septembra 2013 o 02:45 UTC.
V prvých minútach 11. marca 2014, o 00:02 UTC, sa Kotov, Riazanskij a Hopkins s loďou odpojili od stanice a o 03:23:48,4 UTC v ten istý deň pristáli v zasneženej kazašskej stepi neďaleko Džezkazganu. Let trval 166 dní, 6 hodín, 24 minút a 58 sekúnd.
Sojuz TMA-11M

Sojuz TMA-11M bola ruská kozmická loď typu Sojuz. Dňa 7. novembra 2013 vyštartovala pomocou nosnej rakety Sojuz-FG z kozmodrómu Bajkonur k Medzinárodnej vesmírnej stanici (ISS), kam dopravila troch členov Expedície 38. Potom zostala u ISS ako záchranná loď až do 13. mája 2014, kedy sa s ňou rovnaká trojica kozmonautov vrátila späť na Zem.
Priebeh letu.
Kozmická loď Sojuz TMA-11M nesená raketou Sojuz-FG odštartovala z kozmodrómu Bajkonur dňa 7. novembra 2013 o 04:14:15,290 svetového času (UTC). So stanicou sa spojila po štyroch obletoch Zeme a šiestich hodinách letu o 10:27:52 UTC.
Kozmonauti priviezli na Medzinárodnú vesmírnu stanicu pochodeň sa symbolickým olympijským ohňom, ktorú 9. novembra Oleg Kotov a Sergej Riazanskij aj vyniesli do vesmíru pri výstupe zo stanice. Pochodeň 11. novembra vrátila na Zem posádka Sojuzu TMA-09M (Fiodor Jurčichin, Luca Parmitano a Karen Nybergová).
Dňa 13. mája 2014, o 22:35:56 UTC, sa Ťurin, Mastracchio a Wakata s loďou odpojili od stanice a 14. mája 2014 o 01:58:06,8 UTC pristáli v kazašskej stepi, juhovýchodne od Džezkazganu. Let trval 187 dní, 21 hodín, 43 minút a 52 sekúnd.
Akestorides z Tróady

Akestorides alebo Akestoridés ("Akestorides", iný prepis: "Akestoridés") bol olympijský víťaz v synóride v roku 212 pred Kr.
Akestorides z Tróady bol na 142. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v synóride (v pretekoch na voze s dvojzáprahom). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 93. hrách v roku 408 pred Kr. 
Záznam o olympijskom víťazstve Akestorida je uvedený na kamennom podstavci jeho nezachovanej sochy v Olympii, ktorý bol objavený pri východnej časti byzantskej steny v južnej Altide. Nápis ("IvO 148", IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) uvádza aj to, že Akestorides sa v synóride presadil aj na hrách v Nemei, v Epidaure a v arkádskych mestách Lousoi (dnes provincia Achaia) a Feneos.
Martin Róth

Martin Róth alebo Martin Roth (* 3. august 1841, Kežmarok, Rakúske cisárstvo – † 25. február 1917, Spišská Nová Ves, Rakúsko-Uhorsko) bol slovenský priekopník turistiky, učiteľ.
Zo životopisu.
Otec Martin, matka Zuzana, rod. Schwartzová, manželka Hermína rod. Zlochová. Školské štúdiá zakončil na Evanjelickom lýceu v Kežmarku. V Budapešti roku 1868 získal diplom učiteľa pre stredné školy. Pôsobil ako vychovávateľ v Nemecku a v Uhorsku. Po dvoch rokoch sa vrátil do Spišskej Novej Vsi, kde od roku 1870 pôsobil ako učiteľ zemepisu a prírodopisu. Neskôr bol riaditeľom gymnázia. V roku 1909 odišiel do dôchodku.
Takmer celý život sa venoval propagácii a rozvoju turistiky. V rokoch 18771888 redigoval ročenku Uhorského karpatského spolku. Keď sa sídlo spolku premiestnilo z Kežmarku do Spišskej Novej Vsi stal sa najaktívnejším členom a hlavným organizátorom rôznych turistických akcií. Bol priekopníkom turistiky a horolezectva vo Vysokých Tatrách, jedným z hlavných iniciátorov budovania turistických útulní a chodníkov, sprístupňoval doliny a rokliny Slovenského raja. Zaoberal sa zemepisným názvoslovím Tatier.
Bol spoluzakladateľom Karpatského múzea v Poprade, aktívne sa podieľal na jeho zveľaďovaní, stal sa autorom prvej expozície minerálov a hornín v múzeu. V roku 1885 usporiadal v múzeu mineralogickú zbierku. V Slovenskom raji je po ňom pomenovaná roklina. Má tu pamätnú tabuľu.
Veľvyslanec Spojeného kráľovstva na Slovensku

Veľvyslanec Jej Veličenstva na Slovensku () „"zastupuje kráľovnú (v súčasnosti Alžbeta II.) a britskú vládu v krajine do ktorej je vyslaný. Tiež je zodpedný za riadenie a prácu veľvyslanectva a jeho konzulátov vrátane politickej práce, obchodu a a investícií, tlače a kultúrnych vzťahov a vízových a konzulárnych služieb"“. Súčasným veľvyslancom je Nigel Baker. Svojej funkcie sa ujal v auguste 2020, jeho predchodcom bol Andrew Garth.
Desmond Tutu

Desmond Mpilo Tutu (* 7. október 1931, Klerksdorp, Južná Afrika† 26. december 2021, Kapské Mesto, Južná Afrika) bol juhoafrický anglikánsky arcibiskup.
Preslávil sa predovšetkým ako oponent apartheidu, v roku 1984 sa stal druhým Juhoafričanom, ktorý obdržal Nobelovu cenu mieru.
V novembri 2008 začal celosvetovú kampaň proti lovu veľrýb, ktorú podporuje Medzinárodný fond na ochranu zvierat (IFAW) alebo herec Pierce Brosnan a ktorej cieľom je úplný zákaz lovu veľrýb.
Alan Parker

Alan William Parker, CBE (* 14. február 1944, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 31. júl 2020, Londýn) bol britský filmový režisér, scenárista a producent.
V roku 1982 nakrútil film "" inšpirovaný albumom "The Wall" britskej rockovej skupiny Pink Floyd. Medzi jeho ďalšie filmy patrí "Horiaca Mississippi" (1988), "Navštívte raj" (1990), "Evita" (1996), alebo "Angelin popol" (1999).
Jezírko pod Táborem

Jezírko pod Táborem je prírodná pamiatka ev. č. 1928 južne od mesta Lomnice nad Popelkou v okrese Semily. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR.
Ochrana.
Dôvodom ochrany je zachovanie súčasnej početnosti populácie silno ohrozeného druhu Drosera rotundifolia (rosička okrúhlolistá), ktorá je viazána na spoločenstvo Sphagnum terex – Carex rostrata.
Vústra

Vústra je rybníček s priliehajúcou slatinnou lúkou v okrese Semily. Leží asi 1,3 km severne od obce Olešnice a podobne ďaleko východne od obce Všeň. Vústra je chránená ako prírodná pamiatka ev. č. 1711 z dôvodu ochrany mokradí biotopu s výskytom zvlášť chránených druhov rastlín a živočíchov a pre udržanie vhodných podmienok pre ich rozvoj. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Český ráj. Chránené územie má veľkosť 2,2 ha a bolo vyhlásené 1. januára 1996. Územie pamiatky je voľne prístupné, po jej okraji vedie značený turistický chodník.
Etymológia.
Na starších mapách sa uvádza "V ústře" a dodnes sa názov lokality píše s "ú" namiesto "ů". Miestnymi obyvateľmi je používaný tiež tvar "Vústří". Podľa ústnej tradície je názov odvodený zo slovného spojenia "v ústrety" (naproti). Ponúka sa tiež odvodenie od slova "Ostrý" resp. "Ostrá", ako bol označovaný kopec na juhozápadnej strane údolia. Tretím možným vysvetlením je hojný výskyt ostrice.
Príroda.
Slatinnú lúku s malým svahovým prameniskom a rybníček obklopujú lesy s prevažne smrekovým porastom. Pod hrádzou je z časti zachovaná údolná jelšina. Údolie je ohraničené pieskovcovými skalnými vežami. Na severe na vrchu Kozlov sú pozostatky skalného hradu Chlum-Kozlov. 
V mokradi sa nachádza vzácne společenstvo mokraďových druhov. Rastie tu páperník úzkolistý, fialka močiarna alebo ostrica Davallova. Na tieto porasty nadväzuje pichliačová lúka na ktorej sa vyskytujú žltohlav najvyšší alebo vstavačovec májový. Lúka sa pravidelne kosí.
Celkom bolo na území Vústry napočítaných cez tridsať stavovcov. Oblasť obývajú predovšetkým vtáky (volavka popolavá, rybárik riečny). V rybníku žije množstvo obojživelníkov (ropucha bradavičnatá, skokan hnedý, mlok bodkovaný alebo mlok horský). V rybníčku sa pestujú ryby.