Leopold Okulicki

Leopold Okulicki (krycie meno Kobra, Niedźwiadek; * 12. november 1898 (?), Bratučice – † 24. december 1946, Moskva) bol generál poľskej armády a posledný veliteľ protinacistickej tajnej Armie Krajowej počas druhej svetovej vojny. Po vojne ho zatkla sovietska NKVD a zomrel, kým bol zadržiavaný vo väznici Butyrka v Moskve.
Životopis.
Okulicki sa narodil v novembri 1898 v Bratučiciach v Bochnianskej župe v rakúsko-uhorskej časti rozdeleného Poľska („Galícia“). Presný dátum jeho narodenia nie je známy, pretože záznam o narodení sa v poľských archívoch nezachoval a sám Okulicki používal dva dátumy: 11. novembra a 13. novembra. V roku 1910 vstúpil do miestneho gymnázia a po roku 1913 bol aj aktívnym členom streleckého zväzu. V nasledujúcom roku, vo veku 16 rokov, po absolvovaní základného vojenského výcviku, Okulicki zložil poddôstojnícke skúšky. Po vypuknutí prvej svetovej vojny, v októbri 1915, opustil školu a dobrovoľne sa prihlásil do poľských légií, kde s vyznamenaním slúžil v 3. pešom pluku.
Zostal v poľskej armáde a bojoval v rôznych jednotkách počas prvej svetovej vojny aj nasledujúcej poľsko-boľševickej vojny (19191921), pričom bol vyznamenaný najvyšším poľským vojenským radom Virtuti Militari. V medzivojnovom období zostal v armáde a v roku 1925 absolvoval prestížnu Varšavskú vojenskú akadémiu. Potom Okulicki nastúpil na miesto na veliteľstve miestneho zboru v Hrodne. Do konca 30. rokov 20. storočia vyučoval v pechotnom výcvikovom stredisku v Rembertówe a stal sa veliacim dôstojníkom poľskej 13. pešej divízie.
Nacistická okupácia.
V roku 1939 sa stal veliteľom jedného z oddelení poľského Hlavného veliteľstva. Po tom, ako Edward Rydz-Śmigły evakuoval svoj štáb z Varšavy, Okulicki zostal v poľskom hlavnom meste a počas obliehania Varšavy slúžil na rôznych postoch. Po kapitulácii poľských jednotiek brániacich hlavné mesto sa Okulicki vyhol zajatiu Nemcami a pripojil sa k "Służbe Zwycięstwu Polski", jednej z prvých tajných odbojových organizácií vytvorených v nacistami a Sovietmi okupovanom Poľsku. V januári 1940 sa presťahoval do Lodže, kde prevzal funkciu veliteľa miestnej oblasti tejto organizácie. Po krátkom pôsobení na veliteľstve bol preložený do Sovietmi okupovaného Ľvova a stal sa vedúcim tejto oblasti.
Sovietska okupácia.
V januári 1941 ho zatkla NKVD, bol väznený a mučený v rôznych sovietskych väzniciach. Po dohode Sikorski-Mayski z roku 1941 bol prepustený a vstúpil do poľskej armády znovu vytvorenej v ZSSR, kde prevzal funkciu náčelníka štábu. Po krátkom období vo funkcii veliaceho dôstojníka poľskej 7. pešej divízie bol presunutý do Londýna na výcvik do výcvikového tábora Cichociemni a potom prevezený do okupovaného Poľska. V júli 1944, počas operácie Búrka, sa stal veliteľom 2. ešalónu Armie Krajowej. Generál Bór-Komorowski, ktorý predvídal svoje zatknutie Sovietmi po Varšavskom povstaní, ho vymenoval za svojho zástupcu a nástupcu. Okulicki bojoval v povstaní, okrem iných funkcií bol náčelníkom štábu AK. Po kapitulácii povstania sa mu podarilo vyhnúť zajatiu Nemcami a presunul sa do Krakova, odkiaľ začal reorganizovať AK. Dňa 3. októbra 1944 sa stal veliteľom celej organizácie. Po prevzatí Poľska Sovietmi 19. januára 1945 nariadil rozpustenie AK, pretože sa obával, že budúca existencia spojeneckých síl v Poľsku by viedla len k tomu, že by Sovieti zavraždili alebo zatkli viac ľudí. Štruktúry podzemného štátu zostali v utajení.
V marci 1945 NKVD zatkla vedúcich predstaviteľov poľského podzemného štátu vrátane generála Leopolda Okulického a vládneho delegáta Jana Stanisława Jankowského a súdila ich v Moskve. Podľa slov Okulického „v porovnaní s NKVD sú metódy gestapa detskou hrou.“ Bol odsúdený na 10 rokov väzenia v zinscenovanom Procese šestnástich a zomrel 24. decembra 1946 vo väznici Butyrka v Moskve.