Ústava Slovinskej republiky

Ústava Slovinskej republiky () je ústava Slovinska, prijatá 23. decembra 1991. Slovinská ústava má desať hláv a 174 článkov.
Príprava ústavy.
S postupným uvoľňovaním pomerov v socialistickom Slovinsku začali diskusie o novej ústave. Existujúca republiková ústava z roku 1974 bola od septembra 1989 modifikovaná skoro stovkou dodatkov, čo sa nejavilo dlhodobo ako únosné. Už v apríli 1988 vznikol v spolupráci sociológov a spisovateľov návrh ústavy ("sociologická ústava", resp. "spisovateľská ústava"), ktorej hlavnou témou bola existencia samostatného na Juhoslávii nezávislého Slovinska. Druhý návrh ústavy pochádza z marca 1990 a býva spájaný predovšetkým s koalíciou DEMOS, ale na jeho príprave sa podieľali aj predstavitelia postkomunistov. "DEMOSovská ústava" mala rovnaké východiska ako ústava spisovateľská, ale v návrhu bola zjavná participácia právnikov.
Na základe uznesenia slovinského parlamentu z júna 1990 započali skutočné práce na novej ústave. Vznikla skupina pre prípravu ústavy v zložení Franc Grad, Tine Hribar, Peter Jambrek, Tone Jerovšek, Matevž Krivic a Anton Petenič, koordinátorom skupiny bol Jambrek, odborným tajomníkom Miroslav Cerar mladší. Práca skupiny prebiehala v hoteli Podvin, a tak sa pre návrh ústavy dostalo označenie "Podvinská ústava". Ústava sa inšpirovala ústavami Nemecka, Bavorska a Rakúska. Text bol predložený politickým stranám k diskusii a dopracovaniu. Strany mali záujem na udržaní pozícii, ktoré im poskytovala doterajšia ústava z roku 1974, a tak bola s predchádzajúcou ústavou nakoniec zachovaná určitá kontinuita. Stranám sa však nepodarilo pre odpor verejnej mienky presadiť nepriamu voľbu prezidenta. Ústava bola prijatá na prvé výročie referenda o samostatnosti Slovinska.
Obsah.
Slovinská ústava začína vyhlásením, ktoré definuje východiska ústavy.
Prvá hlava – Všeobecné ustanovenia ("Splošne določbe") – klasifikuje Slovinsko ako demokratickú, právnu sociálnu republiku, v ktorej moc pochádza z ľudu. Hlava prvá potom ďalej upravuje územnú jednotu a nedeliteľnosť, akcentuje ľudské práva a slobody, prehlasuje oddelenie štátu od cirkvi, upravuje štátne symboly (vlajku, znak a hymnu), hlavné mesto a úradné jazyky. Do hlavy prvej bola neskôr zapracovaná aj všeobecná úprava prechodu práv na medzinárodnú organizáciu, čo bolo učinené v súvislosti so vstupom Slovinska do EU.
Hlava druhá – Ľudské práva a slobody ("Človekove pravice in temeljne svoboščine") – obsahuje katalóg základných práv a slobôd (rovnosť pred zákonom, nedotknuteľnosť ľudského života, zákaz mučenia, ochrana osobnej slobody, uvalenie a trvanie väzby, ochrana osobných a osobnostných práv, právo na súdnu ochranu, právo na opravné prostriedky, prezumpcia neviny, záruky zákonného procesu, právo na súkromné vlastníctvo a i.). Zvláštna úprava je venována právam talianskej a maďarské národnostnej skupiny a Romom.
Hlava tretia – Hospodárske a sociálne pomery ("Gospodarska in socialna razmerja") – upravuje hlavne ochranu práce, vlastníctvo, vyvlastnenie a slobodu odborov. 
Najrozsiahlejšia je hlava štvrtá – Štátne zriadenie ("Državna ureditev") – upravujúca Štátne zhromaždenie, Štátnu radu, prezidenta, vládu, správu, obranu štátu, súdnictvo, štátne zastupiteľstvo, právne zastúpenie a notárstvo.
Hlava piata – Samospráva ("Samouprava") – upravuje samosprávu v obciach, iných miestnych spoločenstvách a v oblasti spoločenských aktivít.
Hlava šiesta – Verejné financie ("Javne finance") – upravuje financovanie štátu a samosprávy, dane, štátny rozpočet a Účetný dvor RS a Centrálnu banku.
Hlava siedma rieši Ústavnosť a zákonnosť ("Ustavnost in zakonitost").
Hlava ôsma Ústavný súd ("Ustavno sodišče") a hlava deviata upravuje Postup o zmene ústavy" ("Postup pri zmene ústavy"). Posledná desiata hlava upravuje Prechodné a záverečné ustanovenie ("Prehodne in končne določbe").
Dodatky.
Od prijatia ústavy bolo prijatých sedem dodatkov: