burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Artikulácia (fonológia)

Artikulácia je proces produkcie zvukov reči prostredníctvom pohybu orgánov rečového aparátu. Zahrňuje koordináciu a manipuláciu rôznymi časťami ústnej dutiny, vrátane jazyka, pier, zubov, mäkkého podnebia a hlasiviek. Artikulácia je nevyhnutná na vytvorenie rôznych zvukových jednotiek, nazývaných fonémy, ktoré tvoria základ reči v rôznych jazykoch.
Pri artikulácii sa rôzne orgány rečového aparátu pohybujú a upravujú priechodnú cestu vzduchu z pľúc k ústnej dutine. Napríklad pri tvorbe zvuku "p" sa spodné pery dotýkajú horného predných zubov, čím sa blokuje priechod vzduchu. Keď sa pripojí výbuch vzduchu z pľúc, dochádza k uvoľneniu blokády a vzniká zvuk.
Artikulačný aparát je schopný produkovať širokú škálu zvukov a tvarovať ich pomocou rôznych kombinácií artikulačných pohybov. Tieto pohyby môžu byť buď pasívne (napríklad prechod vzduchu cez otvorené ústa) alebo aktívne (napríklad pohyb jazyka alebo pier).
Artikulácia je dôležitou súčasťou štúdia fonetiky a fonológie, ktoré sa zaoberajú skúmaním zvukového systému reči v rôznych jazykoch a spôsobmi, akými sa tieto zvuky produkujú a rozpoznávajú.
Jelšovská pahorkatina

Jelšovská pahorkatina je geomorfologická časť Lučenskej kotliny, podcelku Juhoslovenskej kotliny. Zaberá územie v okolí potoka Mašková a jej prítokov v západnej časti okresu Lučenec. 
Polohopis.
Územie zaberá centrálnu časť Juhoslovenskej kotliny, presnejšie západnú časť Lučenskej kotliny. Na severovýchode a juhovýchode nadväzujú Novohradské terasy, západne susedí Pôtorská pahorkatina (časť Ipeľskej kotliny) a severozápadne Ostrôžky. Väčšinu územia odvodňuje potok Mašková, smerujúca do rieky Ipeľ.
Jelšovská pahorkatina leží v Banskobystrickom kraji, na území okresu Lučenec a v širšom okolí obce Jelšovec. Na východnom okraji sa nachádza mesto Lučenec, na juhovýchodnom Veľká nad Ipľom. Južným okrajom územia vedie cesta II/585 z Lučenca do Dolnej Strehovej.
Turizmus.
Mierne zvlnená krajina s množstvom lesných porastov ponúka možnosti pre nenáročnú turistiku a cyklistiku. Východná časť je dostupná z blízkeho Lučenca, na ktorého okraji je vybudovaný športový areál. Z tejto lokality vychádza dvojica značených trás:
Veci začnú fungovať

Veci začnú fungovať je názov debutového štúdiového albumu slovenskej skupiny Para. V roku 2000 tento album vydalo hudobné vydavateľstvo Unique Leader Records.
1234 (album)

1234 je názov druhého štúdiového albumu slovenskej skupiny Para. V roku 2001 tento album vydalo hudobné vydavateľstvo Warner Music.
Tomáš Šedivý

Tomáš „Lasky“ Šedivý (* 14. jún 1980, Bratislava, Československo) je slovenský spevák, známy ako líder skupiny Para.
Životopis.
Tomáš Šedivý ma ukončené štúdium na Gymnáziu Jura Hronca. To, že by chcel byť spevákom ho napadlo potom ako ho raz v roku 1997 oslovili na ulici tvorcovia programu "Slávici na ulici", kde vystúpil v programe s piesňou „Edo“ od Roba Grigorova. Po tomto vystúpení ho oslovili zo skupiny Gleglo, v ktorej účinkoval asi rok. Do skupiny Para prišiel tri roky po jej založení a bol ich štvrtým spevákom v poradí. Pred ním v kapele spieval Marián Miezga, potom Michal Biely a aj súčasný hráč na bicie nástroje, Daniel Buzinkay. 
Prezývku „Lasky“ má Tomáš Šedivý ešte zo základnej školy. Bolo to potom, ako jeden jeho spolužiak videl vo filme "Senzi finta" s Jeanom-Paulom Belmondom obrovského s prezývkou Lasky. Bolo to preto, lebo vtedy ešte desaťročný Tomáš Šedivý vyzeral, že vyrastie tiež do podobných výšok. Výška, síce nevyšla, no prezývka sa ujala natoľko, že ho takto volali doma aj otec s bratom.
Cigánska pečienka

Cigánska pečienka (skratene a hovorovo "cigánska") je typické slovenské jedlo rýchleho občerstvenia a pochúťka jarmokov, vinobraní či vianočných trhov. Jedlo je tiež prezývané „slovenský hamburger“. Ide o vyklepané plátky mäsa (bravčové karé od krkovičky, krkovička, chudý bôčik alebo ako alternatíva kuracie) marinované aspoň cez noc a sprudka pražené na tuku (bravčová masť alebo olej) s cibuľou, ktorá sa vloží do teplej, omastenej a horčicou potretej veľkej žemľe. 
História.
Cigánska pečienka má podľa názvu pôvod v rómskej kuchyni a je tiež jej typickým jedlom. V minulosti sa jedlo pripravovalo pri príležitosti prvomájových slávností v ČSSR.
Daniel Bútora

Daniel Bútora (* 1967, Bratislava) je slovenský lektor, kouč a tréner v oblasti leadershipu a projektového riadenia, manažér v oblasti školstva a od mája do októbra 2023 minister školstva SR v úradníckej vláde Ľudovíta Ódora.
Životopis.
Vyrastal v Bratislave. V polovici 80. rokov sa dal pokrstiť a zúčastňoval sa tajných bohoslužieb. Po maturite pracoval rok ako javiskový robotník, následne začal študovať knižničnú a informačnú vedu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (FF UK). Prostredníctvom otca sa zoznamoval s prostredím slovenského disentu. 13. novembra 1989 sa zúčastnil demonštrácie za oslobodenie tzv. Bratislavskej päťky pred Justičným palácom v Bratislave. Počas Nežnej revolúcie bol jedným z lídrov študentského hnutia na FF UK. V roku 1990 štúdium prerušil a venoval sa žurnalistike a aktivitám v hnutí VPN.
Po víťazstve Vladimíra Mečiara v parlamentných voľbách v júni 1992 sa stiahol z politiky. Presťahoval sa do Prahy, kde v rokoch 19951998 absolvoval štúdium amerikanistiky na Fakulte sociálnych vied Karlovej univerzity. Pôsobil v českej a slovenskej pobočke Rádia Slobodná Európa, najprv ako redaktor, neskôr riaditeľ slovenského servisu a ako interný tréner viedol anglickojazyčné tréningy pre novinárov.
Od roku 2004 žije v Bratislave, pracuje ako kouč pre vrcholových manažérov a angažuje sa v práci s deťmi a mládežou. Viedol Združenie škôl C. S. Lewisa, ktoré je účelovým zariadením Cirkvi bratskej, pôsobil v správnych radách viacerých cirkevných základných škôl Narnia a bilingválneho gymnázia C. S. Lewisa. Bol aktívny vo viacerých iniciatívach v oblasti regionálneho školstva. Zakladal program Akadémia riaditeľov na podporu vedúcich pracovníkov základných a stredných škôl a stál pri zrode vzdelávacieho programu Teach for Slovakia.
Počas vládnej krízy na jeseň 2022 po odchode ministrov SaS z vlády Eduarda Hegera patril medzi kandidátov s ktorými sa uvažovalo na uvoľnený post ministra školstva. Ministrom sa vtedy nestal, zostal však pôsobiť ako poradca ministra (a nakoniec svojho predchodcu v rezorte) Jána Horeckého. Zároveň bol spolupracovníkom tímu plánu obnovy.
15. mája 2023 bol vymenovaný za ministra školstva v úradníckej vláde Ľudovíta Ódora. Za priority považoval zaistenie stability a predvídateľnosť v školskom vzdelávacom systéme, otázky generačnej chudoby, segregovaných komunít a detí zo sociálne znevýhodneného prostredia, kurikulárnu referomu a súvisiace regionálne centrá podpory učiteľov.
Osobný život.
Je synom sociológa a diplomata Martina Bútoru a dcéry básnika Laca Novomeského Eleny Bútorovej-Novomeskej. Je ženatý a s manželkou vychovávajú 5 detí.
Homoľa (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Homoľa () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Telgártom, približne severne od Revúcej.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a na katastrálnom území obce Telgárt. Najbližšími sídlami sú severne situovaný Telgárt, západne sa nachádza Šumiac a Červená Skala, juhozápadne Muránska Huta a juhovýchodne Rejdová. Vrch leží v ochrannom pásme Národného parku Muránska planina.
Opis.
Homoľa leží na severovýchodnom okraji Muránskej planiny. Východne sa nachádza Borovniak (), Buchvald (), Trsteník () a Veľký Radzim (), južne Priehybka (), Kyprov (), Stolica () a Čelo (), západne Magura (), Ploštiny (), Dlhý vrch (), Grúň () a Orlová () a severne Kráľova hoľa (), Kráľova skala (), Gregová () a Rakytovec (). Oblasť je súčasťou povodia rieky Hron, kde vodu z východnej časti odvádza potok Homoľa. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou je možné pozorovať najmä okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, Nízke Tatry a Stolické vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými cestami a chodníkmi z Telgártu.
Dean Kukan

Dean Kukan (* 8. júl 1993, Volketswil) je švajčiarsky profesionálny hokejový obranca, ktorý je v súčasnosti hráčom klubu ZSC Lions v National League (NL). Má český pôvod.
Kariéra.
Kukan hral v roku 2006 na Quebec International Pee-Wee Hockey Tournament s mládežníckym tímom z Zürichu. Už ako 16-ročný debutoval za GCK v Národnej lige B (NLB) a o dva roky neskôr v švajčiarskej národnej lige A za tím ZSC Lions. Po dvoch sezónach odišiel Kukan do klubu Luleå HF, ktorý hral vo švédskej hokejovej lige (SHL).
Tu si vybudoval stabilnú pozíciu obrancu počas šiestich sezón, v roku 2015 s klubom vyhral Ligu majstrov. Následne využil klauzulu možnosti odchodu do NHL po sezóne 2014-15 a 1. júna 2015 podpísal dvojročný vstupný kontrakt s Columbus Blue Jackets.
V sezóne 2015/16 Kukan debutoval v NHL 26. marca 2016, bolo to v zápase proti Nashville Predators v Bridgestone Arene. Na konci sezóny bol preradený na farmu do AHL a v roku 2016 získal Calder Cup.
9. júna 2017 Blue Jackets opätovne podpísali s Kukanom dvojcestnú zmluvu na ďalší rok. V drese farmárskeho klubu Cleveland Monsters bol nominovaný do Zápasu hviezd AHL v roku 2018. 7. februára 2020 podpísal Kukan s Blue Jackets predĺženie zmluvy o dva roky.
Vo svojej siedmej sezóne v Severnej Amerike v 2021–22 dosiahol v 41 zápasoch s Blue Jackets 3 góly a 11 bodov, čo bolo jeho kariérne maximum v NHL. 1. júna 2022 ako voľný hráč sa následne rozhodol vrátiť do rodného Švajčiarska a znovu sa pripojil k materskému klubu ZSC Lions na základe päťročnej zmluvy do roku 2027.
Reprezentácia.
Kukan svoju rodnú krajinu reprezentoval na juniorskej úrovni na majstrovstvách sveta juniorov do 18 rokov v rokoch 2010 a 2011 a na majstrovstvách sveta juniorov do 20 rokov v rokoch 2012 a 2013. V rokoch 2010 a 2012 hral na World Junior A Challenges.
Za seniorskú reprezentáciu hral Kukan na MS 2014, 2015, 2017, 2018, 2022 a 2023. Na MS 2018 získal Kukan striebornú medailu.
Inteligentný termostat

Inteligentné termostaty sú wi-fi termostaty, ktoré možno použiť s domácou automatizáciou a sú zodpovedné za ovládanie vykurovania, vetrania a klimatizácie domácnosti. Vykonávajú podobné funkcie ako programovateľný termostat, pretože umožňujú používateľovi ovládať teplotu svojho domova počas dňa pomocou plánu, ale obsahujú aj ďalšie funkcie, ako sú senzory a Wi-Fi pripojenie, ktoré vylepšujú možnosti nastavenia programovateľných termostatov.
Rovnako ako ostatné Wi-Fi termostaty sú pripojené k internetu cez Wi-Fi sieť. Umožňujú používateľom upravovať nastavenia vykurovania z iných zariadení pripojených na internet, ako je napríklad laptop alebo smartfóny. To umožňuje používateľom ovládať termostat na diaľku. Toto jednoduché používanie je nevyhnutné na zabezpečenie úspor energie: štúdie ukázali, že domácnosti s programovateľnými termostatmi majú v skutočnosti vyššiu spotrebu energie ako tie s jednoduchými termostatmi, pretože ich obyvatelia nesprávne naprogramujú alebo úplne vyradia z prevádzky.
Inteligentné termostaty tiež zaznamenávajú vnútorné/vonkajšie teploty, čas, kedy je systém HVAC v prevádzke, a môžu upozorniť používateľa, ak je potrebné vymeniť vzduchový filter systému. Tieto informácie sa zvyčajne zobrazia neskôr na zariadení pripojenom na internet, ako je napríklad smartfón.
Pôtorská pahorkatina

Pôtorská pahorkatina je geomorfologická časť Ipeľskej kotliny, podcelku Juhoslovenskej kotliny. Zaberá územie v okolí rieky Ipeľ a jej prítokov v okrese Veľký Krtíš. 
Polohopis.
Územie zaberá juhozápadnú časť Juhoslovenskej kotliny, presnejšie východnú časť Ipeľskej kotliny. Na východe susedí Jelšovská pahorkatina (časť Lučenskej kotliny), na severe pohorie Ostrôžky a Modrokamenské úboče (podcelok Krupinskej planiny) a na západe Čebovská pahorkatina a Hontianske terasy. Územie odvodňuje rieka Ipeľ a jeho prítoky Krtíš na západe, Stracinský potok a Stará rieka v strednej a Tisovník vo východnej časti.
Pôtorská pahorkatina leží v Banskobystrickom kraji, na území okresu Veľký Krtíš. Z významných sídiel sa tu na západe nachádza Veľký Krtíš, na juhu Bušince a v strednej časti Pôtor a Dolná Strehová. Od západu na východ vedie stredom pahorkatiny cesta I/75 z Veľkého Krtíša do Lučenca, severo-južným smerom vedie západným okrajom cesta II/527 od Senohradu cez Veľký Krtíš do Balážskych Ďarmôt, strednou a juhovýchodnou časťou prechádza cesta II/585 z Pôtora cez Dolnú Strehovú na Lučenec a z Dolnej Strehovej vedie údolím riečky Tisovník na sever cesta II/591. Strednou časťou je vedená aj železničná trať Lučenec – Veľký Krtíš, ktorá je však bez osobnej prepravy a časť jej úseku vedie maďarským územím.
Chránené územia.
V južnej časti pahorkatiny sa nachádzajú prírodné rezervácie Seleštianska stráň, Kiarovský močiar, Hradište a Dedinská hora.
Turizmus.
Mierne zvlnená krajina ponúka možnosti na nenáročnú turistiku. Zaujímavé sú južné oblasti, no tiež okolie mesta Veľký Krtíš či Aquatermal pri Dolnej Strehovej. Značené turistické trasy sú len v okolí Modrého Kameňa.
Hégias z Atén

Hégias alebo Hégésias () bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.
Hégias, aténsky sochár z 1. štvrtiny 5. stor. pred Kr., bol podľa Pausania súčasníkom sochárov Onata a Agelada. Plínius uvádza, že bol činný v období 83. olympiády (448 – 444 pred Kr.), a to v období keď pôsobili Feidias, Alkamenes, Kritios a Nésiótes. Plíniov omyl je evidentný v tom, že Hégias, Kritios a Nésiótes na jednej strane a Feidias a Alkamenes na strane druhej, tvoria dve skupiny umelcov, ktoré sú z chronologického a umeleckého hľadiska celkom odlišné.
V antike sa za učiteľa Feidia považoval Hégias a inokedy známejší Ageladas z Argosu. Podľa mnohých znalcov jeho učiteľom bol pravdepodobnejšie Hégias. Feidias zrejme odpracoval svoje učňovské roky v Aténach koncom 70. rokov 5. stor. pred Kr., možno na prácach, ktoré si objednal Kimón. Plínius uvádza Hégia medzi sochármi tvoriacimi z bronzu, ale je možné, že pracoval aj s mramorom, ako napr. Anténor. Feidias sa teda mohol od neho naučiť obe tieto sochárske techniky.
Nezachovali sa od neho žiadne sochárske diela. Na Akropole v Aténach sa ale našli dva podstavce so signatúrami "Ἑγίας εποίεσεν" (Hégias zhotovil), ktoré boli pôvodne základňami bronzových sôch. Znalci oba nápisy na podstavcoch podľa typu písma datujú do obdobia tesne pred rokom 480 pred Kr. Plínius uvádza, že Hégias bol autorom sôch bohyne Atény a Pyrrha (syna Achilla, tiež známeho ako Neoptolemos ) a rovnako chválené boli jeho sochy chlapcov na dostihových koňoch, nazývaných
"kelétizontes" (akrobatickí džokeji), a tiež jeho Castor a Pollux, ktorí v období rímskeho cisárstva stáli pred chrámom Jupitera "Hromovládcu" v Ríme, od Hégésia, (Hégias alebo Hégésias, mená, ktoré Plínius uviedol oddelene, sa zvyčajne považujú za mená toho istého umelca) ako to ďalej uviedol Plínius, bola socha Hérakla v rímskej kolónii Parium (v Malej Ázii).
Lukianos zaznamenal, že sochy Hégésia, Kritia a Nésióta, boli zhotovené v archaickom štýle (neskoroarchaickom), že boli ešte obmedzené vo výraze, drsnejšie, v strnulej póze, hoci precízne vypracované (z dôvodu konzervatizmu sa začiatkom 5. stor. pred Kr. ešte sčasti zachoval tradičný archaický štýl). Quintilianus uvádza, že jeho diela pripomínali etruské sochy.
Brutálna zostava

Brutálna zostava je názov tretieho štúdiového albumu slovenskej skupiny Para. V roku 2004 tento album vydalo hudobné vydavateľstvo Universal Music.
Michal Horváth (ekonóm)

Michal Horváth (* 1979, Dunajská Streda) je slovenský ekonóm a vysokoškolský pedagóg maďarského pôvodu, odborník na monetárnu a fiškálnu politiku, od roku 2020 hlavný ekonóm Národnej banky Slovenska a od mája do októbra 2023 minister financií SR v úradníckej vláde Ľudovíta Ódora.
Životopis.
Štúdium a akademické pôsobenie.
V rokoch 19972002 absolvoval magisterské štúdium manažmentu na Fakulte managementu Univerzity Komenského v Bratislave.
V roku 2003 získal druhý magisterský titul (M.Sc.) v odbore ekonómia verejného sektora na University of York v Anglicku (diplomová práca: "Ready or Not? An Assessment of the EMU Accession Ambitions of the CEECs" – "„Pripravení alebo nie? Vyhodnotenie úsilia krajín strednej a východnej Európy o členstvo v Európskej hospodárskej a menovej únii“").
V rokoch 20042007 absolvoval doktorandské štúdium v odbore ekonómia na University of St Andrews v Škótsku (dizertačná práca: "Optimal Monetary and Fiscal Policy in Economies with Multiple Distortions" – "„Optimálna menová a fiškálna politika v ekonomikách s nedokonalými trhmi“").
V rokoch 20092014 bol výskumným pracovníkom na University of Oxford a v rokoch 20142019 pôsobil ako vysokoškolský pedagóg v odbore ekonómia na University of York v Anglicku.
Publikoval v renomovaných medzinárodných akademických časopisoch.
Profesné pôsobenie.
V rokoch 20002002 pôsobil ako asistent oddelenia výskumu v ING Bank v Bratislave.
V rokoch 20032004 bol poradcom štátneho tajomníka a riaditeľom Inštitútu sociálnej politiky na Ministerstve práce, sociálnych vecí a rodiny SR. V rokoch 20072011 bol poradcom ministra financií SR a počas pôsobenia na ministerstve zastupoval Slovensko na rokovaniach o vstupe do eurozóny.
V rokoch 20122013 pôsobil ako senior poradca pre fiškálne analýzy a prognózy UNDP.
V rokoch 20152019 bol poradcom a stálym tajomníkom platformy Network nezávislých fiškálnych inštitúcií EÚ.
Bol jedným zo zakladajúcich členov Rady pre rozpočtovú zodpovednosť (členstvo v rokoch 20122015) a od roku 2020 pôsobí ako hlavný ekonóm a riaditeľ odboru ekonomických a menových analýz Národnej banky Slovenska.
15. mája 2023 bol vymenovaný za ministra financií v úradníckej vláde Ľudovíta Ódora.
Michal Horváth

Michal Horváth môže byť:
Jozef Mišák

Jozef Mišák môže byť:
Terminal High Altitude Area Defense

Terminal High Altitude Area Defense (THAAD) je mobilný systém protivzdušnej obrany, ktorý dokáže zachytiť balistické strely v ich terminálnej fáze letu. Letové testy preukázali, že systém THAAD je schopný ničiť balistické rakety krátkeho a stredného doletu. THAAD predstavuje strednú vrstvu v americkom systéme obrany proti balistickým raketám, ktorého spodnú vrstvu reprezentuje Patriot a vrchnú systémy Aegis BMD a GMD.
Vznik a vývoj.
Vývoj systému THAAD sa začal v roku 1992 a ako dodávateľ tohto systému bola vybraná spoločnosť Lockheed Martin. Prvý armádny test vypustenia rakety sa uskutočnil v apríli 1995. Dňa 13. decembra 1995 sa americká armáda pokúsila o prvú skúšku zostrelenia vzdušného cieľa, test bol však neúspešný. Rovnako bez úspechu dopadlo aj nasledujúcich päť po sebe idúcich testov, ktoré sa uskutočnili v rokoch 1996 až 1999. Až v júni a auguste 1999 sa podarilo úspešne zrealizovať dve letové skúšky, aj napriek tomu však padlo rozhodnutie raketu systému THAAD prepracovať. 
V marci 2004 bol armáde dodaný radar AN/TPY-2 a 22. novembra 2005 sa uskutočnila letová skúška vylepšenej rakety. K prvému úspešnému zostrelu balistickej rakety došlo 12. júla 2006. V rokoch 2006 až 2019 vykonala armáda 18 testov systému THAAD. 14 z týchto testov bolo úspešných a 4 boli zrušené pred štartom kvôli poruchám cvičného cieľa. 
V januári 2007 podpísal Lockheed Martin zmluvu na sériovú výrobu THAAD a v máji 2008 aktivovala americká armáda vo Fort Bliss v Texase prvú batériu vyzbrojenú týmto systémom.
Popis.
Systém THAAD pozostáva zo štyroch hlavných komponentov: raketa, odpaľovacie vozidlo, radar a systém riadenia paľby.
Raketa.
Riadená strela systému THAAD je dlhá 6,2 metra, má priemer 0,4 metra a pri štarte váži 662 kg. Pozostáva z jednostupňového boosteru na tuhé palivo a bojového nosiča na kvapalné palivo. Údaje o cieli sa nahrajú do rakety ešte pred štartom a aktualizujú sa počas letu prostredníctvom rádiového spojenia. Raketa je vybavená infračerveným senzorom, ktorý ju navádza na cieľ v terminálnej fáze letu. Bojová časť rakety ničí cieľ priamym nárazom (tzv. spôsob hit-to-kill). Systém THAAD dokáže ničiť vzdušné ciele na vzdialenosť 150 – 200 km.
Odpaľovacie vozidlo.
Odpaľovacie zariadenie systému THAAD je postavené na 4-nápravovom ťažkom nákladnom vozidle. Každé odpaľovacie zariadenie nesie až osem rakiet. Typická batéria systému THAAD obsahuje 6 odpaľovacích zariadení. Nabíjanie každého odpaľovacieho zariadenia trvá 30 minút.
Radar.
Systém THAAD využíva radar AN/TPY-2 (Army Navy/Transportable Radar Surveillance), ktorý pracuje v pásme X. Hlavná anténa radaru s plochou 9,2 m2 je vybavená 25 000 anténnymi modulmi. Dokáže detegovať a sledovať nepriateľských rakety na vzdialenosť 870 až 3 000 km. 
Systém riadenia paľby a komunikácie.
THAAD Fire Control and Communications (TFCC) dohliada na prevádzku batérie a prenáša informácie o riadení paľby iným zložkám ozbrojených síl. V podstate ide o skupinu taktických staníc, vďaka ktorým si môže THAAD vymieňať údaje so systémami Aegis, GMD a Patriot.
Grúň (vrch v Spišsko-gemerskom krase)

Grúň () je vrch v Spišsko-gemerskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad Šumiacom, približne severne od Revúcej.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Spišsko-gemerského krasu, v geomorfologickom podcelku Muránska planina. Leží v Banskobystrickom kraji, v okrese Brezno a na katastrálnom území obce Šumiac. Najbližším sídlom je na južnom úpätí situovaná Červená Skala a severne ležiaci Šumiac, severovýchodne sa nachádza Telgárt, južne Muránska Huta a západne Vaľkovňa. Vrch patrí do ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Grúň leží na severnom okraji Muránskej planiny, priamo nad údolím Hrona, ktorý masív oddeľuje od zvyšku pohoria. Južným úpätím vedie popri Hrone aj cesta I/66 z Brezna do Popradu, na ktorú sa tu pripája II/531 do Muráňa a Tisovca. V osade Červená Skala stojí tiež železničná stanica na trati z Brezna do Margecian.
Severným smerom dominujú Nízke Tatry s vrcholmi Orlová (), Stredná hoľa (), Kráľova hoľa () a Kráľova skala (), východne sa nachádza Gregová (), Ondrejisko (), Borovniak (), Trsteník (), Homoľa (), Dlhý vrch (), Kyprov (), Priehybka () a Magura (), južne Kohút (), Čelo () a Šiance () a západne Lopušná (), Hôrka (), Gindura () a Ždiarna (). Oblasť je súčasťou povodia rieky Hron, kde vodu odvádza z východnej časti potok Čeremka, zo severozápadnej Havraník. Na vrchol nevedie značená turistická trasa a na východnom úpätí stojí Chamkova stodola.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redšou vegetáciou sú pozorovateľné okolité vrchy Spišsko-gemerského krasu, Nízkych Tatier a Stolických vrchov.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník a prístup je tak možný neznačenými lesnými chodníkmi z blízkeho Šumiaca alebo Červenej Skaly.
Juraj Burian

Juraj Burian (* 21. apríl 1963, Československo) je uznávaný multižánrový slovenský gitarista, skladateľ a aranžér.
Hudobná kariéra.
Juraj Burian študoval v rokoch 1987-91 hru na gitaru na Bratislavskom konzervatóriu u profesora Jozefa Zsapku. Okrem toho, ako jeden z mála slovenských hudobníkov, má, v rokoch 1992-95, vyštudovanú hru na gitaru na Berklee College of Music v Bostone (USA). 
Juraj Burian patrí medzi vyhľadávaných štúdiových hráčov. Hrá hlavne na akustickú gitaru. Okrem účinkovania v množstve hudobných projektov v rôznych hudobných žánroch, Juraj Burian hral v rokoch 1984-85 v kapele Petra Breinera Klobása, v rokoch 1986-91 bol spolu s Matúšom Jakabčicom a Antonom Jarom súčasťou džezového tria, spolupracoval aj s Big Bandom Rádia Bratislava (1991-94), či dlhodobo, medzi rokmi 1987-92, účinkoval v Scat bande Adrieny Bartošovej.
Medzi ďalšími hudobníkmi, s ktorými Juraj Burian spolupracuje je americký saxofonista Peter Cardarelli, pre speváka Marcela Palondera zložil skladbu „Kým nás máš“, s ktorou ho sprevádzal na Eurovízii 1996, spolupracoval aj s aranžérom a skladateľom Alan Roy Scottom, s Dežom Ursinym, Pavlom Hammelom, Vašom Patejdlom, Paľom Haberom, Darou Rolins, Beátou Dubasovou, hrával aj s Mariánom Vargom, Richardom Mullerom, Jurajom Tatárom, Oľgou Záblackou, či s kapelami Gravis a Lojzo a mnohými inými.
V rokoch 2009 a 2012 koncertoval s Jonom Andersonom a Petrom Machajdíkom na Pocte slobode na hrade Devín a v londýskom divadle Sadler's Wells v rámci slovenského kultúrneho programu pre Olympijské hry 2012.
Juraj Burian v rokoch 1990 a 2001 od Slovenskej akadémie umenia dostal ocenenie v kategórii „Inštrumentalista roka“.
Diskografia.
Spolupráce na projektoch.
Výber niektorých hudobných projektov, na ktorých Juraj Burian spolupracoval:
Roméo Lavia

Roméo Lavia (* 6. január 2004, Brusel, Belgicko) je belgický profesionálny futbalista, ktorý hráva na pozícii defenzívneho záložníka v anglickom tíme Chelsea.
Klubová kariéra.
Manchester City.
Lavia je odchovancom belgického klubu RSC Anderlecht kde prišiel ako osemročný. V roku 2020 odišiel Lavia do akadémie Manchestru City, keď mal 16 rokov. Prešiel kategóriami do U18 a U23 a od leta 2021 trénoval s prvým tímom.
V prvom tíme "Citizens" debutoval dňa 21. septembra 2021 v treťom kole EFL Cupu pri výhre 6:1 nad Wycombe Wanderers.
Southampton.
Dňa 6. júla 2022 sa Lavia pripojil k Southamptonu kde podpísal päťročnú zmluvu. V tíme debutoval o mesiac neskôr pri prehre 1:4 s Tottenhamom. Svoj prvý gól v tíme strelil 30. augusta pri výhre 2:1 nad Chelsea a stal sa prvým hráčom s ročníka 2004, ktorý skóroval v Premier League. Southampton skončil v lige na poslednom mieste, čo viedlo tím k zostupu do Championship.
Chelsea.
Dňa 18. augusta 2023 prestúpil Lavia do Chelsea za poplatok 53 miliónov libier a podpísal s tímom zmluvu na sedem rokov. Začiatkom septembra si Lavia privodil svalové zranenie kvôli čomu debutoval v Chelsea až 27. decembra pri výhre 2:1 nad Crystal Palace. V zápase si však utrpel zranenie.
Reprezentačná kariéra.
Lavia reprezentoval Belgicko na rôznych mládežníckych úrovniach. V seniorskej reprezentácii Belgicka debutoval v priateľskom zápase pri výhre 3:2 nad Nemeckom.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 28. februáru 2024"
Medzinárodné.
"K 28. februáru 2024"
Deivid Washington

Deivid Washington de Souza Eugênio (* 5. jún 2005, Itumbiara, Brazília) je brazílsky profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste útočníka v anglickom klube Chelsea FC.
Klubová kariéra.
Santos.
Washington začínal s futbalom v Grêmiu. Do akadémie Santosu prišiel v roku 2016 keď mal 11 rokov. Vo veku 16 rokov podpísal Deivid prvú profesionálnu zmluvu s klubom. 
Washington debutoval v prvom tíme dňa 11. apríla 2023 pri výhre 2:0 nad Botafogo v Copa de Brasil. Svoj prvý profesionálny gól strelil pri výhre 3:0 nad Bahiou dňa 10. mája.
Chelsea.
Dňa 24. augusta 2023 prestúpil Washington do anglického klubu Chelsea, kde podpísal zmluvu na sedem rokov. V tíme debutoval dňa 28. októbra pri prehre 0:2 s Brentfordom.
Štatistiky kariéry.
"K 28. februáru 2024"
Kijoo Wadači

Kijoo Wadači (, priezvisko niekedy prepisované ako Wadati; * 8. september, 1902, Nagoja, Japonsko – † 5. január, 1995, Tokio, Japonsko) bol japonský seizmológ pôsobiaci na Central Meteorological Observatory of Japan (aktuálne známom ako Japonská meteorologická agentúra), ktorý skúmal hlboké zemetrasenia (v subdukčnej zóne). Je podľa neho pomenovaná Benioffova-Wadatiho zóna. Wadačiho článok z roku 1928, ktorý sa zaoberal plytkými a hlbokými zemetraseniami a porovnával vyplv zemetrasenia pod povrchom s ohľadom na vzdialenosť od epicentra, viedol Charlesa Richtera k vývoju jeho stupnice na meranie sily zemetrasení.
Wadačiho výskum potvrdil existenciu hlbokých zemetrasení a ovplyvnil mnohých vedcov pred i po druhej svetovej vojne, vrátane Jeffreysa, Gutenberga a Benioffa.
Liga majstrov AFC

Liga majstrov AFC (po anglicky: AFC Champions League) je každoročná kontinentálna klubová súťaž organizovaná Ázijskou futbalovou konfederáciou, na ktorej sa podieľajú najlepšie ázijské futbalové kluby. Je to najprestížnejšia klubová súťaž v Ázii. Súčasným držiteľom titulu je Urawa Red Diamonds.
História.
Súťaž vznikla v roku 1967 ako turnaj ázijských klubových majstrov na vzor Európskeho pohára. Na začiatku dominovali izraelské kluby keď v prvých štyroch ročníkoch vyhrali titul trikrát. Bolo to zapríčinené aj odmietnutím arabských klubov hrať s izraelskými klubmi. V roku 1972 bol turnaj zrušený a odvtedy sa už nehral.
V roku 1985 sa uskutočnil prvý ázijsky klubový turnaj po viac než štrnástich rokoch. V roku 2002 bola súťaž zreformovaná a dostala aj súčasný názov. Prvým víťazom súčasnej Ligy majstrov AFC bol Al-Ain.
Formát.
Od ročníka 2023-24 hrá v hlavnej fázy 40 tímov, ktoré sú rozdelené podľa regiónu na Východ a Západ. Skupinovej fáze predchádzajú predkolá v ktorých hrajú tímy, ktoré nedostanú priamu vstup do hlavnej fázy. Počet tímov, ktoré každá asociácia prihlási do Ligy majstrov AFC, sa každoročné určuje na základe kritérií stanovených komisiou pre súťaže AFC.
40 tímov v skupinovej fáze sa rozdelí do desiatich skupín. V skupine nemôžu byť dva tímy z jednej krajiny. Skupinová fáza je rozdelená na dve zóny, v tej prvej je päť východoázijských skupín v tej druhej päť západoázijských skupín. Z každej zóny postúpi do play-off víťaz skupiny a traja najlepší na druhom mieste. Na dve zóny sú tímy rozdelené aj v play-off kde nakoniec najlepší tím z východnej a západnej zóny odohrajú finále Ligy majstrov AFC. Play-off vrátane finále sa hrá na dva zápasy.
Jozef Bátora

Jozef Bátora môže byť:
Jozef Černek

Jozef Černek (* 1978, Komárno) je podnikateľ, režisér, scenárista, tanečník a herec pôsobiaci vo FMS Slovenskí Rebeli, Divadlo Komora a v dramatickom krúžku Dramaťák. Je riaditeľom Domu Matice slovenskej v Komárne, pri ktorom vedie jediné slovenské divadlo v okrese.
Životopis.
Narodil sa v roku 1978 v Komárne. Absolvoval Gymnázium Ľ. J. Šuleka, kde sa zoznámil s divadlom a folklórom v rámci Dramatického krúžku pod vedením talentovaného Michala Špaňúra a v rámci folklórneho súboru Dunaj pod vedením Ľudovíta Gallovicha. Venoval sa tiež recitácii a moderovaniu na spoločenských udalostiam Matice slovenskej a mesta Komárno. Od roku 2004 sa stal vedúcim Dramatického krúžku Gymnázia Ľ. J. Šuleka v Komárne, kde sa zameral na rozvoj u mladých ľudí. Pracovne sa primárne zameriaval na oblasti IT technológií a marketingu. Po skúsenostiach s projektami zo štrukturálnych fondov EÚ sa zameral aj na rozvoj kultúry. V roku 2009 prevzal post predsedu Miestneho odboru Matice slovenskej v Komárne a od roku 2012 zastáva funkciu riaditeľa Domu Matice slovenskej v Komárne. V roku 2011 bol jedným zo zakladateľov folklórneho súboru Slovenskí rebeli ako režisér, textár, moderátor a manažér. V roku 2013 súbor reprezentoval Slovensko na medzinárodnom festivale v Nemecku, a odvtedy sa pravidelne zúčastňovali na rôznych medzinárodných festivaloch v celej Európe, vrátane Portugalska, Slovinska, Rumunska, Holandska, Francúzska, Poľska a ďalších. V roku 2008 založil Ujcov Minifest v Hornej Zlatnej, ktorý dodnes každoročne organizuje.
Osobný život.
Černek má dve deti, syna Ondreja a dcéru Marínu, so svojou manželkou Júliou Černekovou, primáškou hudobnej zložky FMS Slovenskí Rebeli.
Divadelná tvorba.
Černek vytvoril v rámci divadelnej réžie desiatky divadelných projektov; produkciou a réžiou troch koncertov spojených s IT show, ktoré boli ako prvým na Slovensku a v Česku vysielané živo prostredníctvom internetu.
Majstrovstvá sveta vo florbale mužov 2024

Majstrovstvá sveta vo florbale 2024 boli 15. majstrovstvá sveta vo florbale. Turnaj sa hral od 7. do 15. decembra 2024 vo švédskom Malmö. Švédsko bolo dvojnásobným obhajcom titulu, no majstrom sa stal tím Fínska. Malmö už hostilo skupinovú fázu majstrovstiev 2006.
Výber hostiteľa.
O zorganizovanie MS sa uchádzalo:
Švédsko získalo hostiteľské práva 23. februára 2021.
Kvalifikácia.
Kvalifikácia sa konala v januári, februári a máji 2024. Slovinsko debutovalo na Majstrovstvách sveta mužov vo florbale, ktoré nahradilo Singapur – jedinú krajinu, ktorá hrala na predchádzajúcich majstrovstvách sveta v roku 2022 a na tieto sa nekvalifikovala.
Usporiadateľ:
Európa:
Amerika:
Ázia:
Miesto konania.
Obe miesta sa nachádzajú v Malmö.
Nasadenie do košov.
Žrebovanie sa uskutočnilo 5. marca 2024 v Turning Torso vo švédskom Malmö.
OMG

Skratka OMG môže byť:
Flowdemort

Flowdemort je piaty sólový a celkovo dvanásty štúdiový album rapera Separa zo skupiny DMS. Album vydalo hudobné vydavateľstvo DMS Records 27. marca 2023. Album vyšiel po troch rokoch od prechádzajúceho albumu – "OG" (2020). Na albume sa objavili hostia ako Samey, Viktor Sheen či Alan Murin. Nachádza sa na ňom aj dlhšie avizovaná skladba so Snoop Doggom.
O albume.
Obal a tracklist albumu bol predstavený 22. februára 2023 cez sociálne siete rapera.
Album debutoval na 1. mieste v rebríčku SK - ALBUMS - TOP 100, kde sa držal na vrchole 17 týždňov po sebe. Celkovo strávil album 38 týždňov na 1. priečke.
"Flowdemort" sa stal s 1,2 milióna streamov najstreamovanejším albumom na Slovensku za prvých 24 hodín, ale aj celkovo.
V marci 2023 získala skladba „Flow Kmeť“ ocenenie Skladba roka v 10. ročníku Ruka Hore Awards za rok 2022.
Turné k albumu "Flowdemort Tour" sa uskutočnilo v marci – apríli 2023 v slovenských a českých mestách.
Remake (film a televízia)

Remake (nazývaný aj ako nová verzia) je audiovizuálne dielo (film, televízny seriál, videohra atď.), ktoré upravuje iný audiovizuálny počin už predtým vytvorený. Ide o nové poňatie diela no je charakteristické, že remake nevychádza primárne z pôvodnej predlohy, ale skôr napodobňuje predchádzajúce spracovanie.
V oblasti kinematografie je koncept remake rovnaký pre literárne spracovania. Prvá adaptácia knihy je pôvodná verzia (nazývaná literárna úprava), nasledujú remaky. V závislosti od výberu nových režisérov a producentov môže byť nový film viac či menej verný originálu, od remaku záberu po zábere až po úplne voľný remake. Netreba si pojem ale mýliť s novou verziou respektíve iným spracovaním (napr. filmy o "Troch mušketieroch"). Často remaky vznikajú kvôli iným národnostným spracovaniam alebo pre veľký časový rozdiel od skorších verzii (akási renovácia diela).
Odznova

Odznova je EP slovenskej speváčky Dominiky Mirgovej, ktoré vyšlo 1. októbra 2021. EP vyšlo iba v online forme na streamovacích platformách. Nahrávka obsahuje 5 skladieb. Na EP sa nachádzajú spolupráce s Majkom Spiritom, Yaelom a Erikou Rein. Na hudobných produkciách sa podieľali ADiss a Matej Vávra. EP dostalo označenie „jesenné EP“ a je druhým zo štvorice sezónnych EP.
Ukážky skladieb boli predstavené 23. septembra 2021 v podobe 2-minútového snippetu.
Krátko pred vydaním EP vyšiel videoklip ku skladbe „Odznova“, na ktorom hosťoval Majk Spirit. Ide o ich prvú spoluprácu. Videoklip sa natáčal v Trenčianskych Tepliciach.
Ako druhý singel vyšla skladba „Phonecall“ v spolupráci s Yaelom. Videoklip sa natáčal v Prahe.
Éru EP mal uzatvoriť plánovaný videoklip ku skladbe „Pod vodou“, ktorý bol avizovaný v októbri 2021. Z plánov však nakoniec vzišlo. Podľa slov Dominiky, ide o jej najobľúbenejšiu skladbu z celého EP.
Ščoby

Ščoby () je názov vrchu v Laboreckej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží nad obcou Vyšná Jablonka, približne severne od Sniny. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti vrchoviny, v Prešovskom kraji, okrese Humenné a na katastrálnom území obce Vyšná Jablonka, okrajovo aj Osadné. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situované Osadné a juhozápadne ležiaca Vyšná Jablonka, západne sa nachádzajú Svetlice a Oľšinkov. Masív je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty.
Opis.
Ščoby ležia na severe strednej časti Laboreckej vrchoviny, v rázsoche, vedúcej juhozápadným smerom z Kýčerského grúňa () v hlavnom, hraničnom hrebeni. Východne sa nachádza Kýčerský grúň (), Rydošová (), Drozdiačka (), Černiny () a Kýčera (), južne Panský vrch (), Maňov (), Veľká Kýčera () a Diel (), západne Černiny (), Ščob (), Parilov (), Košiarka () a Hojdov () a severne Hlboký vrch (), Vysoký grúň () a Vrch nad Lazom (). Oblasť patrí do povodia Laborca, kde vodu odvádza Udava a jej prítoky; zo severných svahov Rieka, z juhozápadných Jablonský potok a z východných Ščobský potok. Na vrchol nevedie značená turistická trasa. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Laboreckej vrchoviny, no tiež Bukovské, Slanské a Vihorlatské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi z Vyšnej Jablonky a Osadného.
Emma Iljinična Čudinovskichová

Doc. Emma Iljinična Čudinovskichová (; * 16. máj 1936, Sverdlovsk — † 19. apríl 1970, Ivano-Frankivsk) bola sovietska historička, medievalistka a odborníčka na dejiny stredovekého Balkánu. Vo svojej zásadnej práci o dejinách miest Dalmácie odhalila vplyv obchodu na formovanie a rozvoj urbanizmu u južných Slovanov. Ako prvá použila grécke portolány vo svojej práci o štúdiu dejín južných Slovanov.
Životopis.
Čudinovskichová sa narodila 16. mája 1936 v meste Sverdlovsk. V rokoch 1953 až 1958 študovala na katedre histórie Uralskej univerzity v Sverdlovsku. V rokoch 19601963 absolvovala postgraduálne štúdium na Katedre všeobecných dejín Uralskej univerzity. V roku 1967 obhájila dizertačnú prácu na tému: "Obchod dalmatínskych miest so stredným a východným Stredomorím od konca 13. do prvej polovice 15. storočia. Na základe materiálov z Trogiru, Dubrovnika, Kotora".
Novinkou Čudinovskichovej práce bolo, že po prvý raz v sovietskej historiografii boli na výskum použité grécke portolány. Do roku 1965 pôsobila na Katedre všeobecných dejín Uralskej univerzity, kde vyučovala dejiny stredoveku a latinský jazyk. Od septembra 1965 pracovala v Prikarpatskej univerzite – Pedagogickom inštitúte Stanislava, kde od roku 1968 pôsobila ako docentka Katedry všeobecných dejín Historicko-pedagogickej fakulty ústavu. Zomrela 19. apríla 1970 v Ivano-Frankovsku a bola pochovaná na mestskom cintoríne „Kyjev“.
2S35 Koalicija-SV

 2S35 Koalicija-SV () je ruská samohybná húfnica kalibru 152 mm na pásovom podvozku tanku T-90. Je určená na ničenie celej škály pozemných cieľov, ako sú veliteľské stanovištia, komunikačné centrá, delostrelecké a mínometné batérie, obrnené vozidlá, systémy protivzdušnej obrany a protiraketovej obrany.
Vznik a vývoj.
Štúdia na zvýšenie účinnosti sovietskych samohybných húfnic prebiehala už od konca 80. rokov 20. storočia. Rusko ako následnícky štát ZSSR na základe tejto štúdie spustilo vývojové práce a v roku 2006 sa objavil prvý demonštrátor. Nová húfnica mala 2 kanóny kalibru 152 mm a bola postavená na podvozku 2S19 Msta-S. Podľa vtedajších prognóz mala húfnica s označením Koalicija-SV vstúpiť do služby v roku 2015. V apríli 2010 bol však výskum a vývoj novej samohybnej zbrane ukončený.
O tri roky neskôr bol vyhotovený nový prototyp, ktorý bol vyzbrojený už len jedným kanónom. Širokej verejnosti bola táto húfnica predstavená počas osláv Dňa víťazstva 9. mája 2015. Predstavená bola spolu s tankami na platforme Armata, na rozdiel od ktorých však používa iný podvozok. Skúšobná várka 12 húfnic 2S35 Koalicija-SV bola vyrobená v závode Uraltransmaš v roku 2019. Osem z nich bolo od mája 2020 podrobených vojskovým skúškam a ďalšie testy prebiehali až do októbra 2023. Prvé húfnice 2S35 Koalicija-SV získala ruská armáda koncom roka 2023.
Konštrukcia.
2S35 Koalicija-SV je umiestnená je na pásovom podvozku z tanku T-90. Na ňom je otočná veža osadená kanónom 2A88 kalibru 152 mm a ťažkým guľometom. Dĺžka hlavne je 52 kalibrov. Húfnica je vybavená digitálnymi displejmi a moderným riadením paľby. Má jednotný automatizovaný taktický veliteľský systém, ktorý jej umožňuje paľbu za každých poveternostných podmienok.
S bežnou muníciou zasiahne húfnica ciele na zhruba 40 kilometrov, čo je porovnateľné so západnými delostreleckými systémami. So špeciálnymi projektilmi je potom Koalícia-SV schopná zasahovať ciele až na 70 km. Rýchlosť streľby je až 10 rán za minútu a zásoba munície je až 70 kusov. Ak je potrebné zasiahnuť napríklad veľký opevnený priestor, húfnicu je možné prepnúť do špeciálneho režimu, vďaka ktorému je vypálených 12-14 nábojov pod rôznymi uhlami náklonu kanónu. Táto funkcia umožňuje pokryť veľké plochy paľbou a všetky náboje padajú na zem takmer súčasne.
Na obsluhu tejto ruskej húfnice stačí osádka 3 vojakov. Koalicija-SV sa vie pohybovať rýchlosťou až 60 km/h.
Papínska brázda

Papínska brázda je geomorfologickou časťou Laboreckej vrchoviny. Leží na území okresov Snina, Humenné a Medzilaborce.
Polohopis.
Brázda zaberá centrálnu časť vrchoviny s presahom na juhovýchodný okraj v okolí Sniny. Zaberá tak pás územia, vedúci od údolia Laborca na západe po údolie Cirochy na juhovýchode. Z významných vodných tokov tak preteká brázdou na západe rieka Laborec, v strednej časti Výrava a Udava a na juhovýchode Pčolinka. Pčolinská brázda je v rámci Laboreckej vrchoviny lemovaná len vlastným územím, s výnimkou krátkeho úseku na severnom okraji v údolí Laborca, kde nadväzuje Medzilaborecká brázda, na juhovýchodnom okraji potom susedí s Humenským podolím, podcelkom Beskydského predhoria.
Na území brázdy leží viacero obcí, medzi nimi Čabiny, Krásny Brod, Papín, Pichne a okrajovo i mesto Snina, patriace do okresov Snina, Humenné a Medzilaborce v Prešovskom kraji. Prístup do sídiel zabezpečujú zväčša cesty III. triedy, v západnej časti vedie údolím Laborca cesta II/559 a východným okrajom aj II/567.
Chránené územia.
Na území Papínskej brázdy nie je žiadne veľkoplošne chránené územie, v centrálnej časti sa nachádza prírodná rezervácia Iľovnica. 
Turizmus.
V tejto časti Laboreckej vrchoviny nie sú žiadne značené turistické trasy, preto územie je vhodné najmä na nenáročnú pešiu a cykloturistiku.
Lopúch menší

 
Lopúch menší () je dvojročná bylina z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Jeho prirodzený areál sa rozprestiera od Makronézie cez severozápadnú Afriku a Európu až po západnú Sibír a Afganistan.
Opis.
Lopúch menší je dvojročná bylina, vysoká 50 až 100 cm. Byle sú priame, ryhované, bohato rozkonárené, priamo odstávajúce konáriky sú vlnato chlpaté.
Listy sú striedavé, stopkaté, s dutými stopkami. Čepele sú v obryse široko vajcovité, na báze srdcovité, celistvookrajové alebo oddialene zubaté, na líci zelené, na rube tenko sivo až bielo plstnaté, neskoršie lysé, najvyššie prechádzajú do kopijovitých listeňov.
Kvety sú usporiadané v súkvetí, ktorým je úbor, zdanlivo tvoriaci jeden mnohopočetný kvet. Jednotlivé kvety v úbore sú obojpohlavné, rúrkovité, pravidelné, päťpočetné, so zrastenými korunnými lupienkami. Vytvárajú rúrkokvetý úbor, najčastejšie s červenofialovými kvetmi. Kvety sú dlhšie ako zákrovné listene. Tyčiniek je päť, peľnice sú zrastené do rúrky okolo čnelky. Kalich je voľný, trváci, redukovaný do chlpatého chocholca, dlhého 1 až 3 mm, ktorý tvorí lietacie zariadenie slúžiace na rozširovanie semien vetrom. Zákrov pozostáva z listeňov, ktoré sú útlo zúbkaté, dlho a tenko končisté, na konci háčikovité. Vnútorné sú kratšie ako vonkajšie. 
Guľovité úbory s priemerom 10 až 25 mm sú uzavreté, zelené, usporiadané v strapcoch. Stopky úborov sú dlhé 1 až 4 cm. Plodom je hnedastá nažka, veľká 5 až 7 mm. 
Rozšírenie.
Prirodzený areál lopúcha menšieho sa rozprestiera od Makronézie cez severozápadnú Afriku a Európu až po západnú Sibír a Afganistan. Zavlečený je v Kanade, Spojených Štátoch, Brazílii, Uruguaji, v Austrálii, na Novom Zélande a v ruskom Prímorí.
Na Slovensku sa vyskytuje na celom území hojne.
Ekológia.
Lopúch menší obsadzuje vhodné stanovištia od nížin po podhorský stupeň. Rastie často na rumoviskách, medziach a v pobrežných krovinách. Obľubuje vlhké, výživné, dusíkaté pôdy. Kvitne od júla do septembra. Rozširuje sa hlavne zoochórne – prichytávaním na srsť zvierat, pričom rozširovacou jednotkou je celý úbor.
Význam a využitie.
Z usušených koreňov lopúcha menšieho sa získava lopúchový olej (Bardanae oleum), čo je výťažok koreňa v rastlinnom oleji.
Malang Sarr

Malang Mamadou William Georges Sarr (* 23. január 1999, Nice, Francúzsko) je francúzsky profesionálny futbalista, ktorý hrá za francúzsky klub RC Lens. 
Klubová kariéra.
OGC Nice.
Sarr sa narodil v Nice kde vo veku šesť rokov začal s futbalom mládežníckom tíme OGC Nice. Dvanásť rokov strávil v klubovej akadémii.
Dňa 14. augusta 2016 debutoval Sarr v prvom tíme pri výhre 1:0 nad Stade Rennais a pri svojom debute strelil víťazný gól stretnutia. Dňa 7. novembra podpísal Sarr prvú profesionálnu zmluvu s Nice.
Dňa 10. augusta 2019 nastúpil Sarr na 100. zápas v drese Nice pri víťazstve 2:1 nad Amiens.
Chelsea.
Dňa 27. augusta 2020 prestúpil Sarr ako voľný hráč do Chelsea kde podpísal zmluvu na päť rokov.
Hosťovanie v Porte.
Sezónu 2020/2021 strávil Sarr na hosťovaní v Porte. V tíme debutoval 21. októbra pri prehre 1:3 s Manchestrom City v skupinovej fázy Ligy majstrov UEFA 2020/2021. Za Porto odohral v sezóne 19 zápasov a strelil jeden gól.
Návrat do Chelsea.
V Chelsea debutoval 22. septembra 2021 v treťom kole EFL Cupu pri výhre nad Aston Villou. V Premier League debutoval o mesiac neskôr pri výhre 1:0 nad Brentfordom.
Hosťovanie v Monaku.
Dňa 10. augusta 2022 bol Sarr poslaný na sezónne hosťovanie do francúzskeho klubu AS Monaco.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 29. februáru 2024"
Úspechy hráča.
Chelsea
Trnkovský potok

Trnkovský potok je potok v Beskydskom predhorí a v jeho geomorfologickom podcelku Záhradnianska brázda. Nachádza sa v regióne Šariš v Prešovskom kraji, v okrese Prešov. Je ľavostranným prítokom vodného toku Ladianka a má dĺžku .
Prameň.
Pramení v na pomedzí lesného a poľnohospodárskeho extravilánu, na obecnej hranici medzi obcou Vyšná Šebastová a obcou Okružná. Vyviera na úpätí východného svahu vrchu Maglovec (), ležiaceho na území obce Vyšná Šebastová. 
Opis toku.
Od prameňa tečie severným smerom po obecnej hranici medzi Vyšnou Šebastovou a Okružnou a zároveň po hranici medzi lesným extravilánom a poľnohospodárskym extravilánom, pravým brehom obmýva pole Doliny, v opúšťa obecnú hranicu a vteká na územie poľnohospodárskeho extravilánu Okružnej. Lemovaný je pásom príbrežnej vegetácie, pravým brehom obmýva pole Stráň, v vteká na územie obce Trnkov, krátky úsek tečie súbežne s neďalekou obecnou hranicou medzi Trnkovom a Kapušanmi, pravým brehom obmýva pasienok Pašienky, skrúca sa na severovýchod. Ľavým brehom obmýva pole Pri debre, vteká do intravilánu Trnkova a preteká cez intravilán, v vteká na obecnú hranicu medzi Trnkovom a obcou Lada, preteká po tejto obecnej hranici severným smerom, pokračuje po obecnej hranici medzi Ladou a obcou Kapušany, pravým brehom obmýva pole Úzke a ďalej okraj intravilánu obce Lada, napriameným regulovaným tokom ústi do vodného toku Ladianka ako jej ľavostranný prítok. Vodný tok Ladianka ďalej ústi do Sekčova. Pramení a preteká na území obcí Vyšná Šebastová a Okružná, preteká územím obcí Trnkov, Kapušany a Lada, a na území tejto obci aj ústi v okrese Prešov v Prešovskom kraji. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve obce Trnkov, cez územie ktorej vodný tok preteká. Z toponyma "Trnkov" rozšírením o formant "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Trnkovský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Trnkovský potok bolo štandardizované v roku 2007. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Trnkovský potok je jedinečným názvom (február 2024).
Sovietske národné futbalové mužstvo do 21 rokov

Sovietske národné futbalové mužstvo do 21 rokov bolo národné futbalové mužstvo, ktoré sa zúčastňovalo medzinárodných futbalových súťaží ako Majstrovstvá Európy vo futbale hráčov do 21 rokov. Pred rokom 1978 bol známy aj ako tím do 23 rokov.
Tím bol určený výhradne pre futbalistov, ktorí majú na začiatku dvojročného ťaženia majstrovstiev Európy do 21 rokov aspoň 21 rokov, čo znamená, že hráč môže reprezentovať národný tím až do 23. roku života.
Po rozpade Sovietskeho zväzu sa na Majstrovstvá Európy vo futbale hráčov do 21 rokov 1994 prihlásilo iba Rusko. V súčasnosti hrá medzinárodný futbal celkovo 15 bývalých sovietskych štátov z toho 11 v Európe a štyri v Ázii.
Sovietsky zväz sa stal dvakrát majstrom Európy do 21 rokov a to v rokoch 1980 a 1990.