burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
FreeDB

FreeDB je databáza informacií o kompaktných diskoch, pričom všetky údaje sú dostupné pod licenciou GNU GPL. FreeDB je založené na, v dnešnej dobe už komerčnom projekte, CDDB. Na vyhľadanie CD cez internet vypočítava klientský program skoro unikátny indentifikátor CD a pomocou tohto sa neskôr vyhľadáva v databáze. Ako výsledok zobrazí klient údaje o autorovi, zoznam skladieb a prípadne iné dodatočné informácie.
Le Havre

Le Havre je mesto na severozápade Francúzska v regióne Normandia a hlavné mesto departementu Seine-Maritime. Leží na pravom brehu ústia Seiny, je známy hlavne druhým najväčším prístavom vo Francúzsku (po Marseille). Le Havre má tiež letisko. 
Obyvatelia sa nazývajú vo francúzštine Havrais.
Dejiny.
V roku 1516 sa začalo s výstavbou prístavu, ktorý mal nahradiť dovtedajší, už nevyhovujúci prístav Harfleur. Mesto založil kráľ František I. Na jeho počesť sa spočiatku volalo Franciscopolis alebo Ville Francoise. Až neskôr sa zaužíval názov Le Havre de Grace, ktorý sa zmenil na dnešný Le Havre. V roku 1562 bolo mesto po zrade vydané Angličanom, ale o 9 mesiacov neskôr ho znovu dobyli Francúzi. Richelieu a Vauban premenili pôvodný obchodný prístav na vojenský. V 17. storočí bol Le Havre dôležitým obchodným strediskom Východoindickej, Senegalskej a Guinejskej spoločnosti. Význam Le Havru sa ešte zvýšil (Morský prístav Paríža) v období reštaurácie, keď prestal byť vojenským prístavom.
V období prvej svetovej vojny 1914 – 1918 bol Le Havre sídlom belgickej vlády. Počas druhej svetovej vojny bolo mesto z veľkej časti zničené. Po vojne v rokoch 1947 – 1956 mesto znovu vybudovali na základe plánu, ktorého autorom bola projektová kancelária známeho architekta Auguste Perreta. Radnica a kostol Sv. Jozefa boli postavené podľa jeho vlastných projektov. 
Obyvateľstvo.
Počtom obyvateľov je Le Havre so 190 000 obyvateľmi (aglomerácia: 296 000) najväčším mestom Normandie, rozlohou () druhé po Rouen.
Ekonomika.
V uplynulých desaťročiach došlo k reštrukturalizácií priemyslu, čo dosť kruto postihlo obyvateľstvo. V roku 1971 malo mesto 210 000 obyvateľov a teraz po reštrukturalizácií má 190 000.
Kultúra.
Mesto je sídlom oceánografického inštitútu, niekoľkých vedeckovýskumných ústavov, má múzeum stredovekého sochárstva, múzeum starého Le Havru a múzeum s umeleckými dielami zo 16. až 20. storočia. V júli 2005 sa dostalo mesto na zoznam kultúrneho dedičstva UNESCO.
Televízna veža

Televízna veža (iné názvy: televízna a rozhlasová veža, telekomunikačná veža) je veža, ktorej primárnou úlohou je vysielanie televízneho a rozhlasového signálu. Niekedy sa používa aj na smerové vysielanie (retranslačná veža) napr. telefónneho signálu. Často sekundárne slúži aj ako vyhliadková veža s reštauráciou a pod.
Najmä v Spojených štátoch a Kanade úlohu týchto veží preberajú mrakodrapy, keďže vďaka svojej dominantnej výške umožňujú umiestniť antény čo najvyššie.
Najvyššou televíznou vežou na svete je Tokijský nebeský strom ("Tókjó sukai curí") s celkovou výškou 634 m, postavený v rokoch 20082012. Ďalšie najvyššie televízne veže sveta sú: Kantonská veža (Canton Tower) v Kantone ("Kuang-čou tien-š’ kuan-kuang tcha", 600 m, stavba v rokoch 20052009), CN Tower v Toronte (553,33 m, stavba v rokoch 19731976), Ostankinská televízna veža ("Ostankinskaja telebašňa") v Moskve (540,1 m, stavba v rokoch 19631968), Veža Perla východu v Šanghaji ("Tung-fang ming-ču-tcha", 468 m, stavba v rokoch 1991Tung-fang ming-ču-tcha1995), Bordž-e mílád v Teheráne (435 m, stavba v rokoch 20002009), Veža Kuala Lumpur ("Menara Kuala Lumpur", 421 m, stavba v rokoch 19911994).
Dóm svätého Martina

Dóm svätého Martina alebo Katedrála svätého Martina môže byť:
Zoznam ľudí, ktorí leteli do vesmíru

Toto je kompletný zoznam ľudí, ktorí leteli do vesmíru, podľa nižšie definovaných kritérií.
Mená zobrazené "šikmým písmom" sú cestovatelia, ktorí opustili nízku obežnú dráhu Zeme, ikonka označuje tých, ktorí pristáli na povrchu Mesiaca. Vlajka zobrazuje štátnu príslušnosť cestovateľa v čase letu (letov). Dátum úmrtia hrubo označuje osobu, ktorá zahynula počas misie.
Kritériá pre určenie ľudí, ktorí sa zúčastnili vesmírneho letu sa líšia podľa krajín. Kritériá Medzinárodnej leteckej federácie (FAI) definujú vesmírny let ako let nad 100 kilometrov. V Spojených štátoch sú profesionálni, vojenskí a komerční astronauti už tí, ktorí cestovali nad 80 kilometrov. V doleuvedenom zozname sú zapísaní ľudia podľa definície COSPAR, teda ľudia, ktorí uskutočnili orbitálny let. Nie je tu teda uvedený Joseph Walker, ktorý spĺňa kritériá FAI a v experimentálnom raketopláne X-15 v roku 1963 dvakrát vystúpil nad hranicu , avšak nevykonal orbitálny let (oblet Zeme). Rovnako nie sú uvedení ani piloti komerčného raketoplánu spoločnosti SpaceShipOne.
Ľudí, ktorí zahynuli počas príprav na vesmírny let alebo zahynuli pred dosiahnutím požadovanej výšky, ako napr. Christu McAuliffeovú môžete nájsť v článkoch o .
K 6. novembru 2013 cestovalo do vesmíru podľa pravidiel FAI (Medzinárodná letecká federácia) 536 ľudí z 38. krajín sveta, kým podľa definície platnej v Spojených štátoch to bolo 543 ľudí. Z týchto ľudí 533 dosiahlo obežnú dráhu Zeme a 24 ľudí cestovalo až za ňu. Vesmírni cestovatelia celkovo vo vesmíre strávili viac ako 29 000 človekodní (alebo kumulatívne viac ako 77 rokov) vrátane viac ako 100 človekodní na výstupoch do otvoreného vesmíru.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2003

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 2003 sa konali v Helsinkách, Turku a Tampere vo Fínsku v dňoch 26. apríla - 11. mája 2003. Majstrom sveta sa stala Kanada, Slovensko získalo bronzové medaily, keď v zápase o tretie miesto zdolalo tím Česka 4:2.
Zostava Slovenska.
Brankári.
Rastislav Staňa, Ján Lašák , Pavol Rybár
Obrancovia.
Richard Lintner, Róbert Švehla, Radoslav Suchý, Martin Štrbák, Dušan Milo, Ľubomír Višňovský, Ladislav Čierny, Ivan Majeský,((Zdeno Chára))
Útočníci.
Miroslav Šatan, Peter Bondra, Žigmund Pálffy, Richard Zedník, Pavol Demitra, Jozef Stümpel, Vladimír Országh, Miroslav Hlinka, Ladislav Nagy, Richard Kapuš, Zdeno Cíger, Peter Sejna, Ľubomír Vaic, Branko Radivojevič
Tréneri.
František Hossa, Ján Šterbák (asistent), Vladimír Šťastný
Jozef Kroner

Jozef Kroner, nesprávne aj Króner (* 20. marec 1924, Staškov – † 12. marec 1998, Bratislava) bol slovenský herec, brat herca Ľudovíta Kronera a Jána Kronera, herečky Márie Hojerovej, otec herečky Zuzany Kronerovej, manžel herečky Terézie Hurbanovej-Kronerovej, strýko herca Jána Kronera.
Život.
Jozef Kroner sa narodil 20. marca 1924 v Staškove v okrese Čadca v staničnom domčeku, ktorý dnes slúži ako Múzeum Jozefa Kronera. Jeho rodičia mali celkovo dvanásť detí. Zo Staškova sa čoskoro presťahovali do Považskej Bystrice. Otec, železničiar a vášnivý divadelník, režíroval ochotníkov už v Staškove a potom v Trenčíne. Jeho deti, hlavne Jozef, Ľudovít a Ján, sa tak začali objavovať na javisku už ako malé deti. 
V roku 1944 bol Jozef Kroner nasadený na nútených prácach v Nemecku. Po vojne začínal ako robotník v Trenčíne, neskôr ako vedúci dielne v Považskej Bystrici. Popri práci sa venoval ochotníckemu divadlu. Začínal v Armádnom divadle v Martine (1948 – 1956). Od roku 1956 pôsobil v činohre SND v Bratislave až do roku 1984, keď odišiel do dôchodku. Účinkoval v mnohých televíznych filmoch a seriáloch – "Kubo" (1965), "Živý bič" (1966), "Rysavá jalovica" (1970), "Ruže a sneh", "Vôňa remesla", "Slovácko sa nesúdi" (1978, 1984), "Sváko Ragan" (1975), "Nech žije deduško" (1978). 
O jeho živote a tvorbe nakrútil režisér Fero Fenič televízny film "Trate Jozefa Kronera" (1987). Na základe hlasovania slovenských filmových novinárov v Ankete 2000 sa Jozef Kroner stal slovenským hercom 20. storočia. Medzi jeho záľuby patrili rybolov a hubárčenie. Je autorom kníh "Herec na udici" (1970), "Herec nielen na udici" (1974), "S kamerou a s udicou" (1979), "Neobyčajný testament" (1982) a "O rybke Beličke" (1983). 
V roku 1992 sa Jozef Kroner objavil ako starý Košťál v českej komédii "Dedičstvo alebo Kurvahošigutntag", naposledy bol pred kamerou pri nakrúcaní komédie "Ani smrť neberie" (1996). To už bojoval s ťažkou chorobou, smrť ho zastihla 12. marca 1998 v Bratislave vo veku 73 rokov. 
Tituly a vyznamenania.
V roku 1967 dostal titul zaslúžilý umelec a v roku 1978 titul národný umelec.
Dňa 1. januára 2018 mu prezident Andrej Kiska udelil Pribinov kríž I. triedy (in memoriam).
V ankete Najväčší Slovák sa umiestnil na 12. priečke.
Na základe hlasovania slovenských filmových novinárov v Ankete 2000 sa stal slovenským hercom 20. storočia.
V roku 2024 si Jozefa Kronera pripomenula Matica slovenská kultúrnym podujatím k jeho storočnici (vystúpili Jozef Šimonovič a Jozef Leikert) za prítomnosti ústavných činiteľov.
John Elmer Blaha

 
John Elmer Blaha (* 26. august 1942 San Antonio, Texas, USA) je bývalý americký astronaut.
Z NASA a z armády odišiel v septembri 1997 ako jeden z najskúsenejších astronautov. 26. októbra 2001 navštívil Česko na pozvanie náčelníka generálneho štábu Armády Českej republiky Jiřího Šedivého spolu s iným astronautom hlásiacim sa k českým a slovenským predkom – Eugenom Cernanom.
Veža

Veža môže byť:
Veža (stavba)

Veža je hranolovitý alebo valcovitý stavebný objekt, ktorého výška značne (relatívne) prevyšuje jeho pôdorysné rozmery. Veža je často súčasťou inej budovy (napríklad kostolná veža) a často sa zužuje smerom k vrcholu.
Niekedy, najmä v oblasti telekomunikácií, sa definícia veže obmedzuje navyše tak, že nejde o stožiar, čo je vežovitá konštrukcia, ktorá je ukotvená lanami a podobne, teda sa nenesie sama. Existujú ale aj kombinácie stožiara a veže, tzv. hybridné veže. 
Dejiny.
Najstaršia známa je babylonská veža (asi 600 pred Kr.), ktorá mala tvar kocky so stranou 90 m. Ďalšie významné veže sú:
Veže sa pôvodne stavali na ochranné a pozorovacie ciele alebo na vysielanie a prijímanie zvukových či svetelných signálov (zvonica, minaret, maják). Dominujúci charakter veže viedol k výstavbe veží z panoramatických dôvodov, a to najprv v indickej a čínskej starovekej architektúre. Kresťanské zvonice (kompanily) sa pôvodne stavali ako samostatné objekty a až neskôr sa stali súvislou časťou kostola.
Druhy.
Významné druhy veží sú:
Lockout v NHL

Lockout v NHL je prerušenie hokejovej súťaže. K prvému, ale krátkemu iba desaťdňovému, prišlo pred play-off v roku 1992. Sezóna 1994/1995 sa začala s oneskorením a ročník 2004/2005 sa pre rokovania o kolektívnej zmluve nehral vôbec.
Lockout v sezóne 2004/05.
Lockout NHL v sezóne 2004/05 bol historicky prvou a dosiaľ jedinou celosezónnou výlukou niektorej z hlavných severoamerických športových súťaží. Začal sa 16. septembra 2004 a trval 10 mesiacov a šesť dní. Sezóna bola zrušená (tzv. lockout) kvôli nedohode medzi NHL a organizáciou zastupujúcou profesionálnych hráčov NHLPA (National Hockey League Players Association) o kolektívnej zmluve. Počas lockoutu hral veľký počet hráčov NHL (388), vrátane slovenských, v európskych hokejových súťažiach. Do Ruska zamierilo 78 hráčov, vo Švédsku ich pôsobilo 78 a v Česku 51. V tejto sezóne sa výrazne zvýšila aj kvalita slovenskej extraligy, kde si zahrali mená ako Pavol Demitra, Marián Hossa, Marián Gáborík (všetci Dukla Trenčín), Miroslav Šatan, Ľubomír Višňovský (obaja Slovan Bratislava), Michal Handzuš, Richard Zedník, Vladimír Országh (všetci HKm Zvolen) či Ladislav Nagy a Martin Štrbák (HC Košice). Nová kolektívna dohoda bola podpísaná až 22. júla 2005, čo umožnilo riadny štart sezóny 2005/06.
Lockout v sezóne 2012/2013.
V poradí 95. sezóna najprestížnejšej hokejovej ligy (NHL) na svete sa nezačne v pôvodne plánovanom termíne 11. októbra. V zámorskej NHL prišlo k tretiemu lockoutu v priebehu osemnástich rokov, keďže dohoda medzi hráčmi (NHLPA) a ligou (NHL) skončila svoju platnosť, a v sobotu o polnoci vypršal termín na uzavretie novej kolektívnej zmluvy. Lockout sa začal 16. septembra 2012 a trval 112 dní. Počas lockoutu hralo 218 hráčov z NHL v Európe. Do KHL zamierilo 45 hráčov, medzi nimi i slovenskí reprezentanti Zdeno Chára (Lev Praha), Ľubomír Višňovský a Andrej Sekera (Slovan Bratislava). V slovenskej extralige si zahral Tomáš Tatar (Piešťany), Tomáš Kopecký (Trenčín), Michal Handzuš, Clayton Stoner, Tanner Glass a Dana Tyrell (všetci Banská Bystrica). V Česku pôsobilo 31 hráčov, vrátane slovenského obrancu Milana Jurčinu (Chomutov). Nová kolektívna zmluva bola podpísana 6. januára 2013 a bude platiť desať rokov. Platový strop v sezóne 2013/14 bude 64,3 milióna amerických dolárov.
Ladislav Nagy

Ladislav Nagy (* 1. jún 1979, Košice) je bývalý slovenský hokejový útočník, od sezóny 2016/17 pôsobil v tíme HC Košice. Svoju kariéru ukončil na domácich majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji 2019 zápasom proti Dánsku 21. mája 2019 v domovskej Steel Aréne – Košickom štadióne Ladislava Trojáka.
Klubový hokej.
S hokejom začínal v rodnom meste, v klube HC Košice, kde sa už ako 18-ročný dostal do extraligového tímu. V roku 1997 ho draftoval v siedmom kole z celkového 177. miesta klub NHL – St. Louis Blues. Od sezóny 1998/99 hral v zámorí, spočiatku za Halifax Mooseheads v juniorskej súťaži QMJHL. Väčšinu nasledujúceho ročníka odohral za Worcester Ice Cats v AHL, no zároveň debutoval v NHL, keď za St. Louis Blues odohral 11 zápasov v základnej časti a 6 zápasov v play-off. V priebehu nasledujúcej sezóny ho klub vymenil do Phoenixu Coyotes, kde sa zaradil medzi trojicu najproduktívnejších hráčov.
Počas Lockoutu v NHL (2004/05) hral v extraligových Košiciach a vo švédskej Elitserien za mužstvo Mora IK. Ďalší rok hral opäť za Phoenix Coyotes, nastúpil na 51 zápasov, v ktorých zaznamenal 56 bodov (15+41). Sezónu 2006/07 začínal vo Phoenixe, odkiaľ bol vo februári vymenený do Dallasu. V Dallase odohral 27 zápasov, v ktorých zaznamenal 15 bodov za 5 gólov a 10 asistencií. Po skončení sezóny sa stal neobmedzeným voľným hráčom a pred ročníkom 2007/08 podpísal ročný kontrakt s Los Angeles Kings. Po ôsmich sezónach strávených v NHL, kde odohral 435 stretnutí, v ktorých strelil 115 gólov a zaznamenal 311 bodov sa rozhodol pre návrat do Európy.
V auguste 2008 podpísal dvojročnú zmluvu s mužstvom KHL – Severstaľ Čerepovec. Počas dvoch sezón v ruskom klube však nenaplnil očakávania, a vedenie klubu mu neponúklo zmluvu na ďalšie obdobie. Sezónu 2010/11 odštartoval dvomi zápasmi v prvoligovom Prešove, následne sa upísal extraligovému Popradu. Po 24 odohraných zápasoch (12+17) odišiel do švédskeho MoDo, s ktorým sa dohodol na zmluve do konca sezóny. V MoDo patril medzi opory v útoku, keď v 25 zápasoch dosiahol 24 bodov za 12 gólov a rovnaký počet asistencií. Pred sezónou 2011/12 podpísal zmluvu s nováčikom KHL tímom HC Lev Poprad. Po 30 zápasoch v ktorých si pripísal 19 bodov (7+12) utrpel otras mozgu. Manažér klubu ho však obvinil, že zranenie len simuluje a koncom decembra 2011 s ním vedenie predčasne rozviazalo zmluvu. Po doliečení zranenia sa do konca sezóny upísal ruskému Dinamu Minsk. Pred sezónou 2012/13 sa rozhodol pre návrat do švédskeho Modo, s ktorým sa dohodol na ročnej zmluve. Sezónu 2013/14 začal v HC Košice, no už po 22 zápasoch prestúpil do fínskeho Jokeritu Helsinki, kde dosiahol 32 bodov v 34 stretnutiach. Pred sezónou 2014/15 podpísal so Slovanom Bratislava dvojročný kontrakt, s platnosťou do 30. apríla 2016. V júni 2016 podpísal dvojročnú zmluvu s HC Košice.
Reprezentácia.
Slovensko reprezentoval na majstrovstvách sveta v rokoch 2001, 2002 (zlato), 2003 (bronz), 2009, 2011, 2014, 2018 a 2019. Spolu odohral 88 zápasov, v ktorých strelil 30 gólov.
Grófka Marica

Grófka Marica (nem. Gräfin Maritza) je opereta, ktorú skomponoval Emmerich Kálmán. Premiéra sa konala 28. februára 1924 v Theater an der Wien vo Viedni. Libreto v nemeckom jazyku napísali Julius Brammer a Alfred Grünwald. Aj keď ho viackrát prepisovali, Kálmán s ním nebol ani na premiére vo Viedni úplne spokojný a preto pred premiérou v Budapešti libreto nielen preložil, ale aj poopravil Zsolt Harsányi. Opereta mala obrovský úspech, valčíkový a čárdášový rytmus bol silnou stránkou skladateľa.
Obsah.
I. dejstvo.
Rodina grófa Tasila skrachuje a preto si inkognito nájde miesto správcu v kaštieli bohatej grófky Marice. Zo zarobených peňazí chce našetriť na veno svojej sestre Líze. Marica aby odohnala nápadníkov prahnúcich po majetku, dá do novín inzerát, že sa zasnúbi s istým županom Kolomanom, ktorého meno si vymyslela. Zhodou okolností župan Koloman existuje a keď si s prekvapením prečíta inzerát o svojich zásnubách, tak sa vyberie za Maricou.
II. dejstvo.
Tasilo je zaľúbený do Marice a veľmi trpí kvôli jej nápadníkom a svojmu postaveniu. Rozhodne sa teda odísť a napíše o tom svojmu priateľovi. Nedokončený list sa dostane do rúk Marice ktorej Tasilo tiež nie je ľahostajný. List zle pochopí a aj Tasila začne podozrievať z honby za majetkom. Takisto začne žiarliť na Lízu, nevediac že je jeho sestra. Preto Tasila poníži pred spoločnosťou.
III. dejstvo.
O Tasilových problémoch sa dozvie jeho bohatá teta, ktorú Tasilo z hrdosti nechcel požiadať o pomoc. A odkúpi všetky dlhy Tasilovej rodiny. Po príchode odhalí lásku Tasila a Marice, a pomôže, aby sa veci vysvetlili a dali do poriadku. Tasilo sa zmieri s Maricou a Líza odchádza so županom Kolomanom.
Lev Blatný

Lev Blatný (* 11. apríl 1894, Brno – † 21. jún 1930, Kvetnica) bol český básnik, dramatik, prozaik, divadelný kritik a dramaturg, spoluzakladateľ a prvý predseda brnianskej Literárnej skupiny.
Pochádzal z muzikantskej rodiny. Jeho starší brat Josef sa neskôr stal hudobným skladateľom (otec významného hudobného skladateľa Pavla Blatného). Syn Leva Blatného bol básnik Ivan Blatný.
Bol študentom gymnázia v Brne, na ktorom v roku 1913 maturoval. V rokoch 1915 – 1918 bol vojakom v Halíči, Bukovine, Sedmohradsku a Albánsku, po vojne dokončil štúdia na právnickej fakulte v Prahe a stal sa v rodnom Brne úradníkom. 
Onedlho sa už však venoval divadelnej činnosti, najprv dramaturgii. Snažil sa uvádzať významné novinky domácich aj zahraničných autorov.
Divadlo.
Už v mladosti publikoval verše a drobnú prózu, debutoval v roku 1912 básnickou zbierkou "Vzkazuji". Neskôr prejavoval záujem o divadlo aj ako kritik. Jeho prvá hra uvedená na scéne v Brne bola aktovka "Hvězdná obloha" potom hra "Tři", kritikmi označená ako prvé javiskové dielo českého expresionizmu. Nasledovali úspešná groteska "Kokoko-dák", v ktorej kritizoval malomeštiacke konvencie, rozprávková hra "Říše míru" a vyzretá javisková hra "Smrt na prodej", ktorú režíroval počas svojho pôsobenia v Brne E. F. Burian. Po Blatného smrti boli uvedené jeho jednoaktovky "Černá noc", "Zcela stručně", "Svět tančí" (v réžii Rudolfa Waltra).
Jeho tvorba, v ktorej používal iróniu, bola namierená proti malomeštiackej obmedzenosti, pokrytectvu a snobizmu, zároveň bola sprevádzaná Blatného silným sociálno-morálnym cítením, bez marxistického riešenia, ktoré odmietal.
Z jeho prozaického diela sú najvýznamnejšie expresionistické poviedky zo zbierky "Vítr v ohradě".
Literárny spolok.
V roku 1921 založili moravskí spisovatelia nový spolok "Literární skupinu", v ktorom bol Lev Blatný prvým predsedom do roku 1927. Skupina vydala svoj programový manifest "Naše naděje, víra a práce" v roku 1922. Program spolku sa hlásil k socializmu, ale dištancoval sa od marxizmu. Dôraz bol položený na mravnú premenu človeka a ideu zbratania. 
Hlavnými aktérmi skupiny boli prozaik Čestmír Jeřábek, kritik a teoretik František Götz a básnik Josef Chaloupka, Lev Blatný sa však významne podieľal na ideovej línii skupiny. 
V rokoch 1921 – 1929 vydávala skupina časopis "Host", ktorého spoluzakladateľom a zároveň redaktorom bol aj Blatný (o dvadsaťpäť rokov neskôr na jeho tradíciu revue nadviazal brniansky "Host do domu").
Zomrel 21. júna 1930 v sanatóriu Kvetnici vo veku tridsaťšesť rokov na tuberkulózu. Je pochovaný so synom Ivanom na čestnom pohrebisku Ústredného cintorína v Brne.
Napísali o ňom.
Vo svojich spomienkach o ňom Čestmír Jeřábek napísal :..."vynikal medzi nami logickým úsudkom a sklonom k irónii niekedy až cynicky zafarbenej, ale pod jeho vonkajšou posmievačskou maskou sa skrývalo horúce srdce a bohatá citová náplň, zmysel pre spravodlivosť a nenásytná túžba po poznaní krásnych vecí. Frázou a gestom sa neoháňal nikdy. Mal krehké zdravie a akoby tušil svoj skorý koniec, vyvíjal činnosť až zimnične prudkú a nešetril sa"...
Athlon

Athlon je mikroprocesor architektúry x86 od firmy AMD, uvedený na trh v roku 1999. Je to prvý mikroprocesor pre osobné počítače, ktorý dosiahol pracovnú frekvenciu 1 GHz a dlho sa držal vo vedení v oblasti výkonu, keď svojím výpočtovým výkonom výrazne predstihol konkurenčný procesor Intel Pentium III.
Gigahertz

Gigahertz (GHz) je SI jednotka frekvencie pomenovaná na počesť Heinricha Rudolfa Hertza.
Duron

Duron je mikroprocesor, ktorý bol uvedený na trh krátko po mikroprocesore Athlon ako konkurenčný mikroprocesor mikroprocesora Intel Celeron. Na rozdiel od mikroprocesora Athlon disponoval redukovanou kapacitou pamäte cache, ktorej veľkosť bola 64 kB, no pamäť cache bola taktovaná na rovnakej frekvencii ako jadro procesora, čím Duron dosahoval veľmi dobré výsledky vo výkone a svojim výkonom výrazne prekonával konkurenčný Intel Celeron.
Prvý mikroprocesor AMD Duron prišiel na trh 19.júna 2000. Jadro malo kódové označenie Spitfire a jeho takty dosahovali od 600 MHz do 950 MHz. Vyrábaný bol 180 nm technológiou. Po ňom nasledovali jadro Morgan, ktorého najväčším zlepšením bola plná podpora SSE inštrukcií od spoločnosti Intel a vyššie taktovacie frekvencie od 900 MHz do 1300 MHz. Posledné jadro z rodiny Duron malo kódové označenie Applebred, vyrábané bolo 130 nm technológiou a najvyššie taktované modely dosahovali frekvenciu 1800 MHz. Mikroprocesor s týmto jadrom bol zaujímavý nielen svojím pomerom cena/výkon, ale prvé kusy tiež tým, že technickí nadšenci dokázali po vykonaní úprav odomknúť u mnohých kusov plnú 256 kb L2 cache pamäť, čím sa výrazne zvýšil jeho výkon. Dôvodom bol fakt, že jadro Applebread bolo vlastne jadro "Thoroughbred B" s vypnutou časťou L2 cache pamäte. AMD veľmi rýchlo po tomto objave zakročilo a zmenilo logiku nastavovania cache pamäte aby sa nedala odomknúť.
V roku 2004 sa AMD rozhodlo ukončiť sériu mikroprocesorov s označením Duron. Nahradili ich procesory menom Sempron, ktoré mierili rovnako ako Durony do low-end segmentu najlacnejších procesorov.
Postoj (film)

Postoj (angl. "Attitude") je slovenský film. 
Tragický príbeh z prostredia archeologických vykopávok, ktorý skúma morálne aspekty vzťahov súčasných ľudí.
Pacho, hybský zbojník

Pacho, hybský zbojník () je slovenský komediálny film režiséra Martina Ťapáka z roku 1975.
Pentium

Pentium je mikroprocesor od spoločnosti Intel, ktorý bol uvedený na trh v roku 1993. Je to superskalárny procesor, t. j. za jeden hodinový cyklus dokáže vykonať viac operácií, čím sa výrazne zvýšil výkon mikroprocesora. Dosiahli to využitím dvoch pipeline, ktoré spracovávajú inštrukcie reťazovo a jednotlivé operácie dekódovania sa vykonávajú paralelne. Obsahoval tiež veľmi výkonnú jednotku FPU. Vo svojej dobe to bol revolučný mikroprocesor, ktorého klony začali vyrábať aj konkurenčné spoločnosti, ako AMD alebo Cyrix.
Procesory Pentium boli taktované na frekvenciách od 60 do 150 MHz, potom ich vystriedali procesory Pentium Pro a Pentium MMX.
Prví ľudia na Mesiaci

Prví ľudia na Mesiaci (v origináli: "The First Men in the Moon") je vedecko-fantastický román od anglického autora H. G. Wellsa z roku 1901. Román rozpráva o príbehu cesty na Mesiac dvoma hlavnými protagonistami: chudobný obchodník pán Bedford a vynikajúci, ale výstredný vedec Dr. Cavor. Pri príchode, Bedford a Cavor nachádzajú Mesiac osídlený mimozemskou civilizáciou, nazývanou "Seleniti". Román môže byť tiež chápaný ako kritika prevažujúcich politických názorov v tom čase, obzvlášť imperializmu. Téma zrážky medzi civilizáciami pripomína Wellsove predchádzajúce a slávnejšie práce ako "Vojna svetov". Ako v knihe "Vojna svetov" je náznak, že prezentovaná neľudská civilizácia môže zobrazovať vestu ľudskej spoločnosti a mohla by ju v ďalekej budúcnosti rozvinúť; tak ako zobrazovaná spoločnosť Selenitov môže byť považovaná za utópiu alebo antiutópiu, závisiac na tom, ktorý z ich aspektov je zdôraznený. Brian Stableford namieta a tvrdí že je to prvá marťanská antiutópia.
Dej.
Cavor je autorom vynálezu - kovu pohlcujúceho gravitáciu, ktorý nazýva cavorit. Pomocou tohto vynálezu si Cavor postaví malú kozmickú loď a spolu s výpravcom podnikne výpravu na Mesiac. Zisťuje, že Mesiac je v podzemí obývaný podivnými hmyzovými obyvateľmi (nazývanými Seleniti). Ich spoločnosť je usporiadaním podobná mravenisku skríženému s industriálnou spoločnosťou. Hrdinovia románu sú zajatí, ale výpravcovi sa podarí uniknúť späť na Zem. O zostatku Cavorovho príbehu sa tak dozvedá iba zo správ, ktoré Cavor vysiela na Zem.
Cavor sa stretne s vládcom Selenitov a neúmyselne mu vykreslí ľudí ako dravú rasu užívajúcu si vojen. Seleniti preto kontakt so Zemou prerušia, práve vtedy, keď sa Cavor rozhodne odvysielať návod na výrobu cavoritu.
Vladimir Viktorovič Aksionov

Vladimir Viktorovič Aksionov (; * 1. február 1935, Giblicy† 9. apríl 2024, Moskva) bol sovietsky kozmonaut. V aktívnej službe pôsobil od 3. marca 1973 a do 17. októbra 1988. Roku 1976 sa zúčastnil na lete kozmickej lode Sojuz 22 a roku 1980 bol členom prvej posádky zdokonalenej kozmickej lode Sojuz T-2. Bol ženatý a mal dve deti. Je nositeľom vyznamenania Hrdina Sovietskeho zväzu.
Životopis.
Narodil sa v obci Giblicy v Riazanskej oblasti. Otec zahynul počas druhej svetovej vojny, matka mu zomrela, keď mal 14 rokov a tak vyrastal u starých rodičov. Obaja boli miestni učitelia. Vzdelanie získal najprv na priemyselnej škole v Mirišči pri Moskve, kam nastúpil rovno do druhého ročníka. Roku 1953 prešiel z podnetu Komsomolu na pilotnú prípravku a 1955 na Čugujevské letecké učilište. V roku 1957 začal pracovať v konštrukčnej kancelárii akademika Koroľova a miesto lietania sa stal starším inžinierom konštruktérom na kozmodróme. Neskôr bol presunutý do výskumného leteckého laboratória a odtiaľ sa prihlásil do oddielu pripravujúcich sa kozmonautov.. V roku 1973 začal v stredisku svoj výcvik. V aktívnej službe pôsobil od 3. marca 1973 do 17. októbra 1988.
Lety do vesmíru.
V roku 1976 sa ako palubný inžinier zúčastnil týždenného letu kozmickej lode Sojuz 22 pod velením Valerija Bykovského so štartom z kozmodrómu Bajkonur. Zaoberali sa hlavne fotografovaním novým typom fotoaparatúry z NDR. Pristáli na území ZSSR.
V roku 1980 bol Aksionov členom prvej posádky zdokonalenej kozmickej lode Sojuz T-2. Jej veliteľom bol Jurij Malyšev. Štartovali z Bajkonuru. Spoločne sa pripojili k orbitálnej stanici Saľut 6, po troch dňoch sa odpojili a pristáli asi 200 km juhovýchodne od Džezkazganu na území Kazachstanu. Let trval 95 hodín..
Pentium Pro

Pentium Pro je mikroprocesor šiestej generáce x86 architektúry vyrábaný firmou Intel založený na architektúre CISC, nástupca mikroprocesora Intel Pentium. Predstavený bol 1. novembra 1995. Pôvodne mal úplne nahradiť jestvujúci procesor Pentium, ale neskôr bol jeho cieľový segment zúžený na serverové a iné high-end použitie. Pentium Pro mohol byť osadený aj do dvoj a štvor procesorových systémov. Zasadzoval sa do veľkých obdĺžnikových pätíc Socket 8. Pentium Pro bol plne optimalizovaný pre 32-bitové aplikácie, v nich bol o 25-35% rýchlejší ako Pentium na rovnakej frekvencii. V 16-bitových aplikáciách bol rýchlejší priemerne o 20%. Procesory Pentium Pro boli taktované na frekvenciách od 150 do 200 MHz.
Pentium II

Pentium II je mikroprocesor firmy Intel založený na architektúre CISC x86, nástupca mikroprocesora Intel Pentium MMX. Predstavený bol 7. mája 1997. Je založený na modifikovanej verzii jadra P6, ktoré bolo použité v procesoroch Pentium Pro, ale s vylepšeným výkonom v 16-bitových aplikáciách a s prídavkom v podobe MMX SIMD inštrukcií, ktoré boli predstavené už skôr v Pentiu MMX.
Pôvodné Pentium II - "Klamath" bežalo na 233, 266 a 300 MHz so 66 MHz zbernicou, bolo vyrobené pomocou 0.35 µm výrobného procesu a produkovalo (na svoju dobu) obrovské množstvo tepla. Neskoršie verzie sa vyrábali až do frekvencie 450 MHz a pracovali na zberniciach 66 až 100 MHz. Výroba bola ukončená začiatkom roku 1999.
Pentium MMX

Pentium MMX je mikroprocesor založený na architektúre CISC, nástupca mikroprocesoru Intel Pentium. Zaviedol novú sadu inštrukcií s názvom MMX, ktorá bola určená na zvýšenie výkonu v multimediálnych aplikáciách.
Štandardne pracuje s frekvenciami 166, 200 a 233 MHz.
Pentium III

Pentium III je mikroprocesor založený na architektúre P6, predstavený firmou Intel 26. februára 1999, nástupca mikroprocesora Intel Pentium II. Pôvodné verzie boli veľmi podobné Pentiu II, najväčšou zmenou bolo pridanie SSE inštrukcií a zavedenie kontroverzných sériových čísel, ktoré boli zabudované do procesora počas výrobného procesu. Rovnako ako pri Pentiu II existovala aj low-endová verzia Celeron a high-endová verzia Xeon, určená predovšetkým pre servery. Pentium III bolo nakoniec nahradené Pentiom 4. Vylepšený design Pentia III obsahujú aj procesory Pentium M.
Pentium 4

Charakteristika.
Pentium 4 je mikroprocesor siedmej generácie, predstavený firmou Intel v novembri 2000, nástupca mikroprocesora Intel Pentium III. Je to jeho prvý kompletný redesign CPU (nazvaný NetBurst) od doby procesoru Pentium Pro uvoľneného v roku 1995. Oproti Pentiu II, Pentiu III a Celeronom je jeho architektúra len málo podobná designu Pentia Pro/P6. Mikroarchitektúra NetBurst obsahuje veľmi hlbokú inštrukčnú pipeline, aby bola schopná dosiahnuť veľmi vysoké frekvencie. Predstavila aj novú inštrukčnú sadu SSE2. Neskoršie modely Pentia 4 obsahovali ďalšie vylepšenia, ako napríklad Hyper Threading - vlastnosť, ktorá umožňovala procesoru tváriť sa ako dva logické procesory.
Verzie.
Pôvodné Pentium 4 (kódové označenie Willamette) bežalo na 1,4 a 1,5 GHz na platforme Socket 423 a neskôr na frekvenciách od 1,5GHz do 2GHz na Socket 478. Zbernica front-side bus bežala na frekvencii 100 MHz, vďaka technológii "Quadruple data rate" však efektívne dosahovala rýchlosť 400 MHz. Vznikla aj low-endová verzia Celeron (nazývaná aj Celeron 4) a high-endová verzia Xeon určená pre viacprocesorové systémy. Samotný strop týchto procesorov však dosahovali Pentium 4 HT s maximálnou sériovou frenkvenciou 3,8 GHz. Vo svojej dobe boli HT špičkové; dnes (2013) však dosahujú výkon zrovnateľný s dvojadrovými procesormi Intel Celeron/Pentium Dual-Core, teda s procesormi nižšieho výkonu ako Intel Core i3, ale väčším ako Intel Atom.
Procesory Pentium 4 boli nahradené 27. júla 2006 procesormi dual Core (s jadrom Conroe).
Noviny

Noviny sú hmotnostne ľahká publikácia (presnejšie periodikum) na jedno použitie, zvyčajne vytlačená na lacnom papieri nazývanom novinový papier. Noviny môžu obsahovať všeobecné alebo špeciálne témy a môžu byť publikované denne, týždenne, dvojtýždenne, mesačne, dvojmesačne, štvrťročne atď.
Všeobecné noviny sú zvyčajne denníky nových správ na mnoho tém. Môžu obsahovať správy zo sveta, ekonomiky, športu a komentáre (úvodníky, rubriky atď.). Mnohé obsahujú aj správy o počasí a predpovede. Noviny často obsahujú fotografie na ilustráciu článkov, inzerciu, kreslené seriály, kurzy devíz a valút v bankách atď.
Prehľad.
Väčšina novín vychádza denne (denníky), často s výnimkou nedele a štátnych sviatkov. Týždenníky vychádzajú raz týždenne a zvyčajne sú menšie a menej prestížne ako denníky, i keď aj tu sú uznávané periodiká, ako americký Newsweek alebo nemecký Die Zeit. Venujú sa dokladnejšie jednej téme a zvačša sú tlačené na kvalitnejší papier.
Väčšina krajín má aspoň jedny noviny, ktoré sa predávajú po celej krajine - celoštátne noviny, ktoré sú opakom miestnych novín pre mesto alebo región. V USA a Kanade je málo ozaj celoštátnych novín, okrem "USA Today" v USA a "Globe and Mail" a "National Post" v Kanade. Veľké metropolitné noviny s rozšírenými distribučnými sieťami ako "New York Times", "Washington Post" a "Toronto Star" môžu de facto spĺňať úlohu národných novín.
Vlastník novín alebo osoba zodpovedná za produkciu je vydavateľ. Osoba zodpovedná za obsah je šéfredaktor.
Publikujú sa aj noviny na špecifické témy ako správy pre obchodníkov v danom priemysle, pre záujemcov o určitý druh aktivity alebo životný štýl atď.
Dejiny.
Svet.
Pozri aj: Žurnalistika
Podľa Svetovej asociácie novín (World Association of Newspapers):
Časová os:
Externé odkazy.
Slovenské noviny a časopisy
Alexandr Pavlovič Alexandrov

Alexandr Pavlovič Alexandrov (; * 20. február 1943, Moskva) je bývalý ruský kozmonaut. V aktívnej službe pôsobil od 1. decembra 1978 a do 26. októbra 1993. Je ženatý a má dve deti. V roku 1983 sa zúčastnil na lete v kozmickej lodi Sojuz T-9 a na päťmesačnom pobyte v orbitálnej stanici Saľut 7. Spolu s družicou Kozmos 1443 utvorila stanica orbitálny komplex. Veliteľom posádky bol V. A. Ľachov.
Život.
Mladosť a výcvik.
Jeho rodičia pracovali v konštrukčnej kancelárii Koroľova. Alexandr po základnej a strednej škole absolvoval povinnú základnú vojenskú službu, potom nastúpil do závodu. Pri tom absolvoval večerné štúdium na Moskovskom vyššom technickom učilišti N. E. Baumana v Moskve, úspešne ho ukončil v roku 1963. Potom bol prijatý na konštrukciu riadiacich sústav kozmických prístrojov. Stal sa inžinierom, starším inžinierom, náčelníkom skupiny konštruktérov. Potom bol prijatý do Hviezdneho mestečka, kde bol v období od 1. decembra 1978 do roku 1980 kozmonaut čakateľ a v rokoch 1980 až do 26. októbra 1993 člen tímu kozmonautov. Pred letmi sa spolupodieľal na metodike príprav letov, pracoval v stredisku riadenia letov, potom sa podrobil nevyhnutnému výcviku. Je ženatý a má dve deti. 
Lety do vesmíru.
Po prvýkrát letel ako palubný inžinier so Sojuzom 32 na orbitálnu stanicu Saľut 7, spoločne s ním z kozmodrómu Bajkonur odštartoval Vladimír Ľachov. Pracovali tam ako druhá základná posádka. Na stanicu bol pripojený zároveň Kosmos 1443 ako nákladná loď, po čase ju vystriedal so zásobami Progres 17 a po neplánovanom predĺžení letu aj Progress 18. V jeseni potom v poriadku pristáli s padákmi na Zem.
Druhý let mal za cieľ orbitálnu stanicu Mir. A zúčastnil sa ho tiež pplk Muhammad Ahmad zo Sýrie, veliteľom lode bol plk. Alexandr Viktorenko. Leteli z Bajkonuru v lete roku 1987 v kozmickej lodi Sojuz TM-3, pripojili sa na týždeň k Miru. Alexandr tam vystriedal člena základnej posádky Lavejkina a vrátil sa na Zem neskôr s loďou Sojuz TM-4.
Alexandr Alexandrov

Alexandr Alexandrov môže byť:
Jan Drda

Jan Drda (* 4. apríl 1915, Příbram – † 28. november 1970, Dobříš) bol český prozaik a dramatik.
Životopis.
Narodil sa v Příbrame ako syn robotníka. V roku 1921 stratil matku, ktorá zomrela pri pôrode ďalšieho dieťaťa. Otec začal po rozpade svojho druhého manželstva piť a od detí odišiel. Jana a jeho sestru Mariu potom vychovával starý otec. Jan sa mal pôvodne vyučiť za klampiara, ale jeho babička presadila, aby študoval na klasickom gymnáziu v Příbrame, kde roku 1934 maturoval a začal študovať slovanskú a klasickú filológiu na pražskej Karlovej univerzite. 
Od mladosti písal poviedky a hry pre ochotnícke divadlo. Štúdium filológie nedokončil, ale už od roku 1932 prispieval do novín a časopisov. Svoju románovú prvotinu "Městečko na dlani" vydal ako 25-ročný. V rokoch 1937 – 1942 bol redaktorom Lidových novín (LN), do ktorých prispieval fejtónmi, črtami a reportážami. Po oslobodení prešiel do Svobodných novín, neskôr do denníka Práce, aby sa v roku 1948 vrátil do LN, tentoraz ako šéfredaktor (do roku 1952). 
Roku 1945 vstúpil do KSČ. Po Víťaznom februári zastával významné kultúrne a politické funkcie, okrem iného bol v rokoch 1948 – 1960 poslancom Národného zhromaždenia a v rokoch 1949 – 1956 predsedom Zväzu československých spisovateľov. 
Významná bola aj jeho spolupráca s filmom, predovšetkým sa uplatnil ako autor námetov a scenárov. Ku koncu života bol šéfredaktorom týždenníka Svět práce, ktorý roku 1968 sám založil. Postavil sa proti invázii vojsk Varšavskej zmluvy roku 1968, za čo bol hneď roku 1969 z tohto miesta vyhodený. Zomrel osamelý na zámku v Dobříši. Je pochovaný na dobříšskom cintoríne.
Georg Friedrich Bernhard Riemann

Georg Friedrich Bernhard Riemann [vyslovuj „Ríman“] (* 17. september 1826, Breselenz, Nemecko† 20. júl 1866, Selasca, Taliansko) bol nemecký matematik, ktorý významne prispel do analýzy a diferenciálnej geometrie, pričom niektoré jeho príspevky umožnili cestu neskoršiemu rozvoju všeobecnej relativity. 
Jeho meno sa spája s : zeta funkciou, Riemannovým integrálom, Riemannovou lemou, Riemannovým priestorom, Riemannovou vetou o konformnom zobrazení, Riemannovými-Hilbertovými problémami, Riemannovými plochami, Riemannovou-Rochovou vetou, Riemannovou komplexnou guľou a Cauchyho-Riemannovými rovnicami.
Životopis.
Narodil sa v Breselenzi, dedine neďaleko Dannenbergu v Hannoverskom kráľovstve v dnešnom Nemecku. Jeho otec Friedrich Bernhard Riemann bol luteránsky farár v Breselenzi. Bernhard bol druhým zo šiestich detí.
V roku 1840 odišiel do Hannoveru, aby žil so svojou starou matkou a navštevoval lýceum. Po smrti starej matky v roku 1842 chodil na Johanneum v Lüneburgu. V roku 1846 začal študovať filológiu a teológiu na univerzite v Göttingene. Navštevoval prednášky Gaussa o metóde najmenších štvorcov. V roku 1847 mu jeho otec dovolil prestať študovať teológiu a začať študovať matematiku.
V roku 1847 sa presťahoval do Berlína, kde vyučovali Jacobi, Dirichlet a Steiner. Zostal v Berlíne dva roky a v roku 1849 sa vrátil do Göttingenu.
Riemann mal svoju prvú prednášku v roku 1854, ktorou nielen že založil odbor Riemannovskej geometrie, ale aj pripravil cestu Einsteinovej všeobecnej relativite. Bol povýšený na čestného profesora na univerzite v Göttingene v roku 1857 a v roku 1859 sa stal radovým profesorom po Dirichletovej smrti.
V roku 1862 sa oženil s Elise Kochovou.
Zomrel na tuberkulózu na svojej tretej ceste do Talianska v Selasce.
Teoréma

Teoréma je v logike veta / výrok / poučka, získaná z axióm vedeckej teórie, alebo všeobecnejšie z axióm a výrokov skôr dokázaných. Hovorovo je to synonymum pre poučku či vetu.
Výrok

Výrok môže byť:
Výrok alebo sentencia môže byť:
Súd

Súd je štátny orgán, ktorý vykonáva súdnu právomoc (teda ktorého úlohou je ochrana práva prostredníctvom vydávania súdnych rozhodnutí, napríklad o vine a treste, súdnom spore a pod.) alebo aj označenie pre niektoré neštátne rozhodcovské orgány, napríklad rozhodcovský súd v medzinárodnej arbitráži. Termínom "súd" sa označuje aj proces súdneho sporu alebo celok sudcov. Sústava súdov štátu a podobne sa označuje ako súdna sústava, súdny systém, sústava súdov.
Štátny súd rozhoduje o záležitostiach týkajúcich sa vzťahov občianskoprávnych, rodinných, pracovných, družstevných a obchodných (občianske súdne konanie) alebo trestných činov (trestné konanie). 
Súdy na Slovensku.
"Hlavný článok: Sústava súdov Slovenskej republiky"
Osobitné postavenie v súdnictve má Ústavný súd Slovenskej republiky, rozhoduje spory medzi ústrednými orgánmi štátnej správy, dbá na dodržiavanie ústavných zákonov a sleduje či nedochádza k schváleniu zákonov (Národnou radou SR), ktoré sú v rozpore s ústavou.
Sústavu súdov Slovenskej republiky tvoria okresné súdy, krajské súdy a Najvyšší súd Slovenskej republiky. Do sústavy súdov Slovenskej republiky patrí aj Špecializovaný trestný súd.
Základná jednotka

Základná jednotka môže byť:
Slovo Božie

Slovo Božie je v kresťanstve druhá osoba Svätej Trojice, Ježiš Kristus. V tomto zmysle je slovo prekladom gréckeho "logos", ktoré v širšom zmysle znamená "dôvod", "princíp", "štandard" alebo "logika". 
Slovo Božie sa tiež používa na označenie Biblie.
Boston Bruins

Boston Bruins je hokejový klub NHL sídliaci v Bostone v americkom štáte Massachusetts. Hrá v Atlantickej divízii Východnej konferencie. Je víťazom Stanley Cupu v rokoch 1929, 1939, 1941, 1970, 1972 a 2011.
História.
V roku 1924 sa rozhodla Národná hokejová liga expandovať do Spojených štátov. Vtedajší generálny manažér klubu Art Ross sa rozhodol dať klubu názov "Bruins" po medveďovi, spolu s názvom vznikli aj klubové farby: hnedá a žltá.
V ich tretej sezóne 1926-27 sa klubu podarilo výraznejšie polepšiť, Ross sa rozhodol kúpiť viacerých hráčov zo skrachovanej Western Hockey League vrátane obrancu Eddieho Shora. Bruins sa prebojovali do finále Stanley Cupu, no tam podľahli Ottawe Senators. Boston vyhral svoj prvý Stanley Cup o dva roky neskôr, keď vo finále zdolal New York Rangers, pričom Boston mal v zostave také hviezdy ako Eddie Shore, Harry Oliver, Dit Clapper, Dutch Gainor, alebo brankára Tinyho Thompsona. Táto sezóna bola tiež ich prvá na štadióne Boston Garden.
Moderná história.
V sezóne 2005/06 skončil Boston Bruins na poslednom, piatom mieste v Severovýchodnej divízii Východnej konferencie. Vo Východnej konferencii sa umiestnil na 13. mieste z 15. mužstiev a nepostúpil do play-off.
V sezóne 2010/2011 sa Boston Bruins podarilo vyhrať Stanley Cup, vyhrali Severovýchodnú divíziu Východnej konferencie. Brankár Tim Thomas získal 3 Trofeje - Conn Smythe Trophy,Roger Crozier Saving Grace Award a Vezina Trophy. Slovenský kapitán tímu získal NHL Plus/Minus Award ktorá sa udeľuje hráčovi, ktorý má najlepšie štatistiky plus/mínus v základnej časti danej sezóny.V boji o Stanley Cup vyhrali 4:3 na sériu proti tímu Vancouver Canucks.
Súčasný káder.
"Stav k sezóne 2024-25"
Lídri v počte odchytaných zápasov v základnej časti.
"Vysvetlivky: Z = Zápasy, V = výhry, GAA = priemer inkasovaných gólov na zápas, S% = percentuálna úspešnosť zákrokov"
Štatistiky sa vzťahujú na výkony brankárov iba v rámci pôsobenia v organizácii Boston Bruins (minimálny počet odchytaných zápasov pre zaradenie do tabuľky je 100). 
Lídri v počte odchytaných zápasov v Play-off.
"Vysvetlivky: Z = Zápasy, V = výhry, GAA = priemer inkasovaných gólov na zápas, S% = percentuálna úspešnosť zákrokov"
Štatistiky sa vzťahujú na výkony brankárov iba v rámci pôsobenia v organizácii Boston Bruins (minimálny počet odchytaných zápasov pre zaradenie do tabuľky je 20). 
Najlepší strelci.
Zoznam streleckých lídrov tímu v histórii. Aktualizované každú sezónu.
"Poznámka: Pos = Pozícia; GP = Odohrané zápasy; G = Góly; A = Asistencie; Pts = Body; P/G = Body na zápas; * = súčasný hráč Bruins"
Teleskop (optika)

Ďalekohľad je prístroj na pozorovanie vzdialených objektov zberom elektromagnetických vĺn. Veľký ďalekohľad sa v astronómii označuje i ako teleskop; tento názov sa niekedy používa pre akýkoľvek ďalekohľad. Ďalekohľad zbiera elektromagnetické žiarenie prichádzajúce z objektov veľkou plochou a lámaním a odrážaním žiarenia vytvára jeho obraz. Pôvodne (a v užšom zmysle dodnes) sa slovom ďalekohľad označoval len optický ďalekohľad.
Umiestnenie.
Pozemské ďalekohľady môžu zachytávať iba to elektromagnetické žiarenie, ktoré prepúšťa zemská atmosféra. Ide hlavne o viditeľné (optický ďalekohľad) a rádiové žiarenie (rádioteleskop), vo väčších nadmorských výškach aj infračervené žiarenie (infračervený ďalekohľad). Ostatné typy ďalekohľadov musia pracovať mimo zemskej atmosféry.
Odporúčané zväčšenia.
Zväčšenia amatérskych astronomických ďalekohľadov.
Pre ďalekohľad s priemerom objektívu D v (mm), sú odporúčané nasledovné zväčšenia:
Maximálne zväčšenia však vyžadujú kvalitnú optiku, montáž ďalekohľadu i atmosfefické podmienky, inak sa získa len zväčšená machuľa.
Otec ma zderie tak či tak

Otec ma zderie tak či tak (angl. "Dad Will Trash Me Anyway") je slovenský film. Natočený podľa prózy Vincenta Šikulu "Prázdniny so strýcom Rafaelom".
Humorne ladený príbeh o chlapcovi, ktorý túží hrať v orchestri aj napriek tomu, že podľa učiteľov nemá hudobný sluch.
Astronomický katalóg

Astronomický katalóg je zoznam astronomických objektov, obyčajne rozdelených do kategórií podľa typu, morfológie, pôvodu alebo objavu.
18 Melpomene

18 Melpomene je planétka v hlavnom pásme asteroidov a prvá planétka, pri ktorej bol získaný dôkaz o existencii prirodzenej družice, ktorá ju obieha.
Samotná planétka má priemer 140 km, jej mesiac 65 km. Mesiac bol objavený 11. decembra 1978 pri pozorovaní zákrytov hviezd materskou planétkou. Sekundárne zákryty, ktoré počas pozorovania nastali, boli vysvetlené existenciou satelitu. Mesiac však zatiaľ nemá definitívne označenie.
Pomenovanie planétky pochádza z gréckej mytológie. Melpomena bola múza spevu a tragédie.
19 Fortuna

19 Fortuna je planétka v hlavnom pásme asteroidov. Zložením sa podobá trpaslíčej planéte 1 Ceres; má tmavý povrch pokrytý jednoduchými uhlíkatými látkami.
Histórie.
Objavil ju J. R. Hind, a to 22. augusta 1852 na londýnskej súkromnej hvezdárni George Bishopa. Pomenoval ju po Fortune, rímskej bohyni šťastia.
Popis objektu.
Táto planétka na základe spektroskopických prieskumov patrí do skupiny C, teda uhlíkatých objektov a to do podskupiny G, lebo v infračervenej oblasti boli zistené spektrálne pásy, zodpovedajúce chemickým väzbám C—H. Dá sa z toho usúdiť, že jej povrch obsahuje veľké množstvo tholínu, vznikajúceho fotolýzou uhľovodíkov pôsobením slnečného ultrafialového žiarenia a korpuskulárneho kozmického žiarenia. Ďalšie spektrálne pásy ukazujú na prítomnosť hydratovaných kremičitanov a oxidov železa. Je viac-menej dokázané, že sa jej povrch najviac blíži zloženiu chondritických meteoritov triedy CM. Niektorí astronómovia túto planétku dokonca spolu s 1 Ceres považujú za materské teleso uhlíkatých chonditov (napr. meteoritu Murchison).
V roku 1993 uskutočnil Hubbleov vesmírny ďalekohľad prvé podrobné pozorovania. Bolo zistené, že planétka má priemer asi 0,2 uhlovej sekundy a takmer guľový tvar. Pátranie po jej mesiacoch bolo bezvýsledné. Na upresnenie veľkosti tohto telesa bolo použitých niekoľko pozorovaných zákrytov hviezd.
Prieskum objektu.
Táto planétka doteraz nebola skúmaná žiadnou pozemskou sondou. V 90. rokoch 20. storočia ruskí vedci v spolupráci s nemeckými ju navrhovali ako jeden z možných cieľov kozmickej misie na odobratie vzorky hornín vzhľadom na to, že sa pohybuje vo vnútornej časti hlavného pásu planétok a pretože pravdepodobne predstavuje charakteristického zástupcu triedy objektov s málo premeneným materiálom z doby formovania slnečnej sústavy. Bola tiež na zoznamu potencionálnych cieľov pozorovania zblízka neskôr zrušeného projektu sondy CRAF (Comet Rendezvous and Asteroid Fly-by).
Komárom

Komárom (, , , ) je mesto v Komárňansko-ostrihomskej župe ("Komárom-Esztergom vármegye") v severozápadnom Maďarsku, pri hranici so Slovenskom na pravom brehu Dunaja, ktoré bolo v rokoch 1896 až 1918 súčasťou dnešného Komárna na Slovensku. Komárom má 19 600 obyvateľov (2004), je to významný riečny prístav, ako aj cestný a železničný hraničný prechod na Slovensko.
Dejiny.
Dnešné Komárom sa pôvodne nazývalo "Újszőny" a bolo to predmestím samotného historického mesta Komárno, ležiaceho na ľavom brehu Dunaja. V roku 1892 bolo spojené cez Dunaj mostom s mestom Komárnom a v roku 1896 sa stalo súčasťou mesta Komárno. Koncom roka 1918 (21.11. resp. 21.12. 1918) bolo rozdelené štátnou hranicou.
20 Massalia

20 Massalia je planétka v hlavnom páse planétok.
Teleskop

Teleskop môže byť: