Koncil v Aachene (809)

Koncil v Aachene, tiež Aachenská synoda, bolo zhromaždenie franských teológov v novembri roku 809. Zvolal ho Karol Veľký s cieľom preukázať ortodoxnosť vsuvky "Filioque", a tak prinútiť vtedajšieho pápeža Leva III., aby uznal záväznosť tejto dogmatickej formulácie pre celú cirkev.
Historický kontext.
V roku 381 bol počas Prvého konštantínopolského koncilu sformulovaný text Vyznania viery, ktoré neskôr vošlo do dejín pod názvom "Nicejsko-carihradské vyznanie viery". V čase konania synody v Aachene bol text tohto "Kréda" akýmsi jednotiacim prvkom celého kresťanstva.
Efezský koncil v roku 431 zakázal akýmkoľvek spôsobom meniť text "Vyznania viery", Chalcedónsky koncil v roku 451 tento zákaz ešte doplnil a sprísnil.
V najzápadnejšej časti Európy, vo Vizigótskom kráľovstve na území dnešného Španielska, sa v boji proti arianizmu kvôli zdôrazneniu rovnakej podstaty Syna a Otca zaviedla do Vyznania viery formulácia, že Duch Svätý vychádza z Otca "aj Syna" ("Filioque").
Do akej miery Toledské koncily reflektovali dogmatickú vsuvku "Filioque", nie je celkom jasné. Faktom však zostáva, že v iných súdobých západných textoch sa "Filioque" resp. obdobná formulácia nachádzajú pomerne často, ako príklad možno uviesť tzv. "Athanasianum" (… Spiritus Sanctus a Patre "et Filio": non factus, nec creatus, nec genitus, sed procedens …).
Okolo roku 807 vypukol spor: grécki mnísi v Jeruzaleme obvinili franských mníchov kvôli vsuvke "Filioque" z herézy. Frankovia sa následne obrátili na rímskeho pápeža Leva III. s prosbou o zaujatie stanoviska k tejto záležitosti. Tvrdili, že Vyznanie viery so vsuvkou "Filioque" prvýkrát počuli na cisárskom dvore v Aachene, ale v konečnom dôsledku aj tak nehovorí nič iné než "Athanasianum".
Pápež Lev III. nariadil franským mníchom, aby v liturgii používali doslovné znenie Nicejsko-carihradského vyznania viery, schváleného autoritou Prvého konštantínopolského ekumenického koncilu. Zároveň informoval o celej záležitosti aj cisára Karla Veľkého.
Reakcia Karla Veľkého.
Karol Veľký vzápätí poveril najvýznamnejších teológov svojej ríše, aby písomne vypracovali apológie "Filioque". Nasledujúci zoznam ponúka prehľad výsledkov práce týchto teológov:
Aachenská synoda v novembri 809 napokon vydala tzv. "Decretum Aquisgranense", ktorý sa v problematike "Filioque" z podstatnej časti opiera práve o argumenty Arna zo Salzburgu. Do Ríma sa "Decretum Aquisgranense" dostal až začiatkom roku 810.
Výsledok a následky.
O prijatí "Decretum Aquisgranense" pápežom Levom III. nám podáva správu protokol "Ratio de symbolo fidei inter Leonem III Papam et missos Caroli Imperatoris". Z tohto spisu sa dozvedáme, že Lev III. síce sympatizoval s apológiou "Filioque", no rázne odmietol akúkoľvek zmenu textu Nicejsko-carihradského vyznania viery. Na znak tohto svojho principiálneho postoja nechal neskôr pápež pripevniť na vstupnú bránu Chrámu sv. Petra stále platný, pôvodný latinský a grécky text Vyznania viery.
Franská cirkev však naďalej – proti vôli pápeža – používala vo Vyznaní viery vsuvku "Filioque".
Do „liturgie mesta Ríma“, ktorá mala byť vzorom aj pre celý kresťanský svet, „"Filioque"“ oficiálne zaviedol až pápež Benedikt VIII. v roku 1014.
Dnes predstavuje vsuvka "Filioque" azda najväčšiu dogmatickú prekážku zjednotenia katolíckej cirkvi s nekatolíckymi cirkvami kresťanského Východu.