burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ján Šterbák

JUDr. Ján Šterbák (* 11. jún 1952, Poprad – 8. august 2015) bol hokejový hráč na poste obrancu a tréner, naposledy pôsobiaci v klube HC Košice. 
Hráčská kariera.
Hral od sezóny 19711972 do 19811982. Bol hráčom VSŽ Košice a Dukla Jihlava. Objavil sa aj v reprezentácii Československa.
Trénerská kariera.
Po skončení hráčskej kariéry pôsobil ako tréner na všetkých úrovniach. Pôsobil ako tréner Slovenskej reprezentácie v sezóne 1997/98, ako asistent reprezentačného trénera v sezóne 2002/03 a vo viacerých kluboch na Slovensku (VSŽ Košice, Poprad, Liptovský Mikuláš, Žilina). Spolu s Jánom Faithom v sezóne 1987/1988 získali druhý titul pre Košice vo federálnej lige. S klubom MsHK Žilina v sezóne 2005/06 získal zlatú medailu v najvyššej hokejovej lige – Slovnaft extralige. Po tejto veľmi úspešnej sezóne podpísal dvojročný kontrakt s klubom HC Košice. V druhom roku pôsobenia v klube však pred 46. kolom extraligy dňa 25. januára 2008 abdikoval na svoju funkciu. Stalo sa tak po veľkom tlaku hráčov a fanúšikov, nakoľko klub vzhľadom na svoje ambície dosahoval neuspokojivé výsledky. V sezóne 1992-1993 pôsobil ako hlavný tréner Československej reprezentácie do 20 rokov. Asistenta mu robil neskorší tréner Slovenska Vladimír Vůjtek starší.
Paradox dvojčiat

Paradox dvojčiat je myšlienkový experiment v rámci špeciálnej teórie relativity. Je to zdanlivý paradox.
Predpokladajme, že existujú lietajúce stroje schopné letieť vysokými rýchlosťami blízkymi rýchlostiam svetla. Ďalej majme dvojičky Petra a Jána. V deň osláv 30. narodenín letí Ján na hviezdu vzdialenú 16 sr (svetelných rokov) rýchlosťou 0,8c (c = rýchlosť svetla ). Po prílete sa okamžite vydá na spiatočnú cestu tou istou rýchlosťou. 
Vypočítame si ako plynul čas každému bratovi a pri tom zanedbáme straty času spojené so štartom, zrýchľovaním, prestupom, spomalením, pristávaním a podobne.
Petrov čas: 
Jánov čas:
Výsledok: Kým sa Ján vrátil, Peter zostarol o 40 rokov a mal teda 70 rokov. Ján zatiaľ zostarol o 24 rokov, mal teda 54 rokov.
Paradox dvojčiat tak poukazuje na zákon špeciálnej teórie relativity, teda, že pohybujúcemu telesu plynie čas pomalšie ako telesu v pokoji. Tento jav sa nazýva aj dilatácia času.
DV

DV môže byť:
Ján Hollý

Ján Hollý môže byť:
Digital Video

Digital Video (DV) môže byť:
Parnassiológia

Parnassiológia je náuka o rode motýľov jasoň (lat. "Parnassius" Latreille, 1804). Je to súčasť entomológie. Osoba venujúca sa parnassiológii sa nazýva parnassiológ. 
K významným parnassiológom patrili v minulosti napr.: Dr. Felix Bryk, Aristides von Caradja,
Curt Jacobus Eisner, Roger Verity, Paul Pekarský, Alois Friedrich Rogenhofer, Ján Zelný, Otto Slabý a mnohí iní.
Viadukt (súčasnosť)

Viadukt (z lat. via=cesta + ductum &lt; ducere = viesť) je veľký (dopravný) most vysoko nad premosťovaným územím. Presnejšie definície sa rôznia.
Možné definície:
Podobný je pojem estakáda. Viadukt sa od estakády odlišuje prevažne tým, že výška pilierov a/alebo rozpätie pilierov smerom k najvyššej časti výrazne narastá, kým pri estakáde sú piliere skôr rovnako vysoké a/alebo rozpätie pilierov skôr rovnako veľké.
Slovo vzniklo analógiou k slovu akvadukt (pozri aj viadukt (staroveký Rím)).
Najvyšší viadukt na svete je Millauský viadukt v južnom Francúzsku.
Digital video (záznam)

Digital Video (DV) je spôsob záznamu digitálnych videokamier. Väčšinou sa takto natočený záznam v kamere nahráva na miniDV alebo Digital8 pásku a do počítača prenáša na následný strih alebo archiváciu pomocou FireWire (i.Link) alebo USB kábla. Dátový tok DV je okolo 3,6 MB/s.
Lednica

Lednica môže byť názov pre:
Mendoza

Mendoza môže byť:
V geografii:
Časté priezvisko, napr.:
Iné:
Lednica (potok)

Lednica je vodný tok na strednom Považí, preteká územím okresov Púchov a Ilava. Je to pravostranný prítok Váhu, meria a je tokom III. rádu. V okolí obce Lednica prerezáva bradlové pásmo, v krajine pritom vystupujú osamelé skupiny bradiel (Lednické bradlo na pravom brehu, na ňom stoja zrúcaniny hradu Lednica a Lednické skalky na ľavom brehu). Na dolnom toku (za obcou Lednické Rovne) tečie súbežne s korytom Váhu na ľavom brehu, koryto toku sa rozširuje a prietok vody znižuje. 
"Prameň:" v Bielych Karpatoch na severozápadnom svahu Kobylinca () v nadmorskej výške cca , severozápadne od obce Lednica.
"Smer toku:" od prameňa tečie najprv na severoseverovýchod, oblúkom sa následne stáča na juhovýchod, za obcou Lednica tečie východným smerom až k sútoku so Zubákom, ďalej pokračuje severojužným smerom, v obci Dolná Breznica sa opätovne stáča na juhovýchod a napokon v Lednických Rovniach sa výrazným oblúkom stáča na juhozápad, pod sútokom s Tovarským potokom už tečie na juh.
"Geomorfologické celky:" 1. Biele Karpaty, podcelok Kobylináč, časť Hladké vrchy, podcelok Vršatské bradlá, 2. Považské podolie, podcelok Ilavská kotlina.
"Prítoky:" sprava prítok zo severného svahu Kobylinca, z oblasti Hlbokého, z juhovýchodného svahu Strachoňovca (), z juhovýchodného svahu Krajčovej hory (), zo severovýchodného svahu Ostrej hory (), prítok prameniaci západne od obce Lednické Rovne, Krivý potok, Kvašov a Tovarský potok; 
zľava prítok z juhovýchodného svahu Hromádkovej (), zo severovýchodného svahu Hromádkovej, z juhozápadného svahu Kýčerky (), dva prítoky z južných svahov Zrnovej (), z oblasti Podbrezia, Zubák, dva prítoky z južného svahu Dubového vrchu () a prítok z východného svahu Dubového vrchu.
"Ústie:" do Váhu medzi osadou Savčina a obcou Košeca v nadmorskej výške približne 
"Obce:" Lednica, Dolná Breznica, Lednické Rovne a okrajom Dulova
Zubák

Zubák môže byť:
Lipican

 
Lipican alebo lipicanský kôň je jedno z najstarších kultúrnych plemien koní domácich v Európe. Pôvod odvodzuje od starošpanielskych a starotalianskych koní. Vyšľachtený bol v dvornom žrebčíne Lipica (Slovinsko), založenom v roku 1580.
K rozvoju chovu španielskych koní prispelo aj založenie dvorného žrebčína Kladruby n/Labem (1579), Lipica (1580), Kopčany (1765), a dvornej španielskej jazdiarni vo Viedni (1735).
Výborné morfologické, fyziologické a biologické vlastnosti lipicana, boli dôvodom, že sa stal obľúbeným koňom nielen u šľachty, ale aj u drobných súkromných chovateľov. Tým sa vplyv lipicana preniesol aj k chovateľom v zemskom chove. 
V žrebčincoch monarchie, teda aj na území Slovenska začali pôsobiť lipicanskí žrebci. Lipicanský kôň bol u chovateľov obľúbený pre svoju tvrdosť, skromnosť, živý temperament, dobrý charakter a učenlivosť. Toto prispelo k tomu, že v chove lipicana bolo založené niekoľko línií a rodín, ktoré pretrvali až do súčasnosti.
HK Spišská Nová Ves

HK Spišská Nová Ves je slovenský hokejový klub, pôsobiaci v meste Spišská Nová Ves od roku 1932. Klub je štvornásobným víťazom druhej najvyššej slovenskej hokejovej súťaže SHL, naposledy v roku 2021. Odohral jedenásť ročníkov v najvyššej hokejovej súťaži Tipos extraliga.
História.
Klub patrí medzi najstaršie hokejové kluby na Slovensku. Vznikol v roku 1932 ako klub AC Spišská Nová Ves. V roku 1942 hokej v Spišskej Novej Vsi stagnoval (zlé poveternostné podmienky a pomery, ktoré vládli počas druhej svetovej vojny).
V ročníku 1960/61 došlo k reorganizácii súťaže vzhľadom na nové rozdelenie štátu. 18. decembra 1972 bol do užívania odovzdaný zimný štadión v Spišskej Novej Vsi.
Hokejový klub mal v sezóne 2006/07 šancu sa po niekoľkých rokoch znova dostať do najvyššej hokejovej ligy - Slovnaft extraligy, ale v 6. finálovom zápase (3. apríla 2007) podľahol klub finálovému súperovi (MHK Skipark Kežmarok) tesne 3:2. V nasledujúcej sezóne sa Spišiaci opäť prebojovali do finále, ale v súboji o postup do Extraligy tentokrát podľahli Baranom z Banskej Bystrice.
Po výhre 1. hokejovej ligy v sezóne 2008/09 tím vyhral aj baráž o postup do Slovnaft extraligy proti tímu MHK Skipark Kežmarok v extralige sa však udržala len 1 sezónu.
V apríli 2021 klub vyhral vo finále SHL nad tímom Vlci Žilina 4:1 na zápasy, ovládol tak druhú najvyššiu súťaž a postúpil do Tipos extraligy.
Po návrate do extraligy sa Spišskej Novej Vsi veľmi darí. V sezóne 2022/23 sa Spišská Nová Ves prvýkrát dostala do semifinále extraligy, kde ale podľahli Zvolenu 3:4 na zápasy. Tento úspech však v sezóne 2023/24 prekonali keď postúpili do finále extraligy. 
Umiestnenia v jednotlivých sezónach.
Česko-Slovensko.
 1. slovenská národná hokejová liga - 13 ročníkov
 2. slovenská národná hokejová liga - 11 ročníkov (všetko skupina východ)
 Krajské Majstrovstvá SSR - 1 ročník (skupina východ)
Slovensko.
 Tipos Extraliga - 11 ročníkov
 Slovenská hokejová liga - 20 ročníkov
Káder mužstva pre sezónu 2024/2025.
Realizačný tím.
Tréner: Vladimír Záborský
Asistent trénera: Róbert Spišák, Martin Saluga
Vedúci družstva: JUDr. Branislav Kročian
Kustód: Dominik Hnát
Zubák (potok)

Zubák je potok na strednom Považí, preteká územím okresu Púchov. Je to ľavostranný prítok Lednice, má dĺžku 15,3 km a je tokom IV. rádu.
"Prameň:" v Bielych Karpatoch na východnom svahu Končitej (), v blízkosti slovensko-českej štátnej hranice, v nadmorskej výške približne 
"Smer toku:" najprv vytvára výrazný oblúk prehnutý na juh, potom pokračuje východným smerom, za obcou Zubák sa stáča a pokračuje severojužným smerom
"Geomorfologické celky:" Biele Karpaty, podcelky Kýčerská hornatina (pramenná oblasť), potom oddeľuje tento podcelok na ľavom brehu od podcelku Kobylináč na pravom brehu, na dolnom toku podcelok Vršatské bradlá
"Prítoky:" sprava krátky prítok z východného svahu Krivej Tuchyne (), zo severozápadného svahu Hromádkovej (), prítok () z juhovýchodného svahu Češkovca ), dva prítoky spod kóty 741,3 m, spod kóty 630,7 m, prítok zo severných svahov Zrnovej (), Kamenný potok, dva prítoky spod Krepčiačky (druhý ústi v ), z východného svahu Zrnovej, spod Skalíkovej (); zľava tri prítoky spod Bartošovca, dva prítoky z oblasti Nad Suchým potokom, z južného svahu Barnovho vrchu (), zo západného svahu Kýčery (), zo západného a južného svahu Černákovce (), tri prítoky spod Hladkého vrchu (), z osady Martišovci, štyri prítoky spod Dlhej lúky () a prítok zo západného svahu Keblia ()
"Ústie:" do Lednice južne od obce Horná Breznica v nadmorskej výške približne 
"Obce:" osada Majere, Zubák, Horná Breznica
Kvašov

Kvašov môže byť:
Kvašov (potok)

Kvašov je potok na strednom Považí, tečie v západnej časti okresu Púchov, na dolnom toku tvorí hranicu s okresom Ilava. Niekedy sa označuje ako "Suchlica". Je to pravostranný prítok Lednice, meria 10,1 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Pramení v Bielych Karpatoch, v podcelku Vršatské bradlá, na severnom svahu Závlačnej (635,5 m n. m.) v nadmorskej výške približne 560 m n. m. 
Opis toku.
Najprv tečie východojuhovýchodným smerom, oblúkom sa stáča na juh, preteká osadou Močiare, kde priberá dva krátke prítoky z oboch strán. Potom pokračuje juhojuhovýchodným smerom cez obec Kvašov, kde priberá tri ľavostranné prítoky spod Harvanovej (483,3 m n. m.) a jeden pravostranný zo severného svahu Čížového (459,4 m n. m.). Následne tečie juhovýchodným smerom cez Bielokarpatské podhorie, priberá krátky prítok sprava z východného svahu Čížového, potom zľava prítok pretekajúci osadou Pod horou a vteká do Ilavskej kotliny, kde sa stáča smerom na juhovýchod. Napokon preteká pomedzi obce Horovce na ľavom a Dulov na pravom brehu a východne od Dulova ústi v nadmorskej výške cca 243 m n. m. do Lednice.
Nónius (kôň)

Nónius je plemeno koňa.
Plemeno bolo vyšľachtené v maďarskom žrebčíne Mezőhegyes v roku 1784. Cieľom bolo vyšľachtiť mohutnejšieho, ťažšieho koňa pre potreby intenzívnejších poľnohospodárskych oblastí, pre armádu a dopravu. Pôvod aj meno odvodzuje od zakladateľa anglonormanského žrebca Nónius, nar. v r. 1810 vo Francúzsku. Prenášanie dobrých úžitkových vlastností na potomstvo oprávňovali vedenie žrebčína Mezöhegyesz k tomu, že od roku 1824 žrebca začali využívať v plemenitbe intenzívnejšie po celom Uhorsku. Po dvadsaťročnom pôsobení v chove žrebec Nonius zanechal v žrebčíne 79 žrebcov a 137 kobýl. 
V prvom období šľachtenia nóniusa v rozmedzí rokov 1824 až 1862 mali produkty šľachtenia 39% krvi španielskej, 23,4 % krvi Nóniusa Seniora, 18% krvi arabskej, 9,4 % krvi anglo-španielskej a 10,2% inej krvi. 
Na území Slovenska sa chov nóniusa uvádza od druhej polovice 19. storočia, kedy žrebce nónius zo žrebčína Mezöhegyesz začali pôsobiť v nížinných oblastiach Slovenska, cez žrebčínce Nitra, Rimavská Sobota a Prešov. Po r. 1918 prestal prísun žrebcov nonius z Maďarska. Veľký obvod chovu nóniusa na Slovensku si vynútil založenie chovu nóniusa. Stádo nóniusa bolo založené v novo budovanom žrebčíne Topoľčianky v r. 1922 a pozostávalo z 59 kobýl. 
Počas chovu nóniusa v Topoľčiankach v rokoch 1922 až 1954 tu pôsobilo 31 kmeňových žrebcov, z toho 25 žrebcov nónius, 4 žrebce anglické plnokrvné a 2 žrebce anglické polokrvné. Po roku 1954 bol chov nóniusa premiestnený do novozriadeného žrebčína v Novom Tekove. Chovateľskú prácu naviazal len žrebčín Nový Tekov, ktorý po privatizácii stále viac a viac upadá a pre nesplnenie stanovených kritérií bol šľachtiteľský chov nóniusa v Novom Tekove v r. 2000 zrušený, a tým je Slovensko bez šľachtiteľského chovu nóniusa.
Nónius

Nónius môže byť:
Nonius

Nonius môže byť
San Felipe de Puerto Plata

San Felipe de Puerto Plata, skrátene Puerto Plata (doslova „strieborný prístav“), je mesto a administratívne centrum provincie Puerto Plata v severnej časti Dominikánskej republiky. Mesto má približne 130.000 obyvateľov.
Je jedným z prvých miest nového sveta. Strieborné listy stromov guajava alebo ranná hmla možno inšpirovala zakladateľov mesta k tomuto názvu, iný zasa toto mesto prezývajú nevesta Karibiku.
Puerto Plata je známe ako miesto úmrtia rakúskeho umelca Falca, Falco však v skutočnosti zomrel v blízkosti obce Montellano, cca. vzdialenej od Puerto Plata.
Tovarský potok

Tovarský potok je potok na strednom Považí, preteká severozápadnou časťou okresu Ilava. Je to najvýznamnejší pravostranný prítok Lednice, meria a je tokom IV. rádu. Na hornom toku vytvára slovensko-českú štátnu hranicu (cca ). Na strednom toku, v okolí obce Červený Kameň, prerezáva bradlové pásmo a oddeľuje masív Vršatských bradiel na juhu od Červenokamenského bradla na severe. Od tejto obce až po vyústenie do Ilavskej kotliny formuje Červenokamenskú dolinu, pričom na pravom brehu sa ešte vypínajú ojedinelé skupiny bradiel (v oblasti Veľkého a Malého Hradišťa a Skalíc). Horný tok má český názov "Zápechová".
Prameň.
Prameň leží v Bielych Karpatoch na južnom svahu Končitej () v nadmorskej výške približne 
Smer toku.
Od prameňa tečie potok najprv severojužným smerom, pričom vytvára oblúk ohnutý na západ, za samotou Nebrová sa postupne oblúkom stáča a pokračuje na východ, pred obcou Červený Kameň sa začína stáčať na juhovýchod, potom od obce Mikušovce tečie severojužným smerom až po Tuchyňu, odtiaľ pokračuje k ústiu juhovýchodným smerom
Prítoky.
Sprava prítok z juhozápadného svahu Končitej, z južného svahu Požáru () (oba prítoky pritekajú z územia Česka), tri prítoky ústiace pri samote Nebrová, potok Divinec, prítok prameniaci severozápadne od kóty , prítok z Brezovskej doliny, z východného svahu Zvonovej hory (), spod sedla Chotuč (), tri prítoky spod Veľkého Hradišťa (), spod Skalíc; zľava prítok () zo severozápadného svahu Krivej Tuchyne (), z oblasti Hrabovej, prítok prameniaci juhozápadne od kóty , prítok ústiaci v osade Trokanovo, Strošovský potok, Dúbravský potok, prítok z južného svahu Strachoňovca (), spod Červenokamenského sedla (), z juhovýchodného svahu Závlačnej () a potok pretekajúci osadou Babinec
Ústie.
Ústie do Lednice južne od obce Dulov v nadmorskej výške približne 
Obce.
Osady Zápechová, Nebrová a Trokanovo, Červený Kameň, Mikušovce a Tuchyňa
Puerto Plata

Puerto Plata môže byť:
Hafling

Hafling alebo haflinger je plemeno koňa.
Pôvod.
Hafling pochádza z Tirolských Álp v Rakúsku, kde pravdepodobne vznikol krížením malých horských plemien a orientálnych koní. Existuje viacero názorov o plemenách, z ktorých bol hafling vyšľachtený, no prevláda názor, že to boli hlavne plemená norik, hucul a arabské kone. Isté je, že prvé haflingy žili už v roku 1282. Pomenovanie hafling však dostali až na prelome 19. a 20. storočia, podľa obce Hafling pri Merane. Za plemenníka moderného chovu haflinga sa považuje svetlohnedý polokrvný žrebec Folie. 
Opis.
Vyskytuje sa vo farbách isabela alebo ryšiak. Hriva je podobne ako chvost zvlnená a ľanovo sfarbená. Odznaky sú povolené a veľmi časté na hlave i na končatinách.
Je to kôň odolný, dobre osvalený a dlhoveký.
Využitie.
Z európskych plemien sa hafling označuje ako najviac adaptabilný, jeho využitie je všestranné. Pôvodne bol používaný pre prácu v lese a poľnohospodárstvo. V súčasnosti je výborný na vozatajstvo, western alebo voltíž. Stále väčšiu obľubu získava v nižších súťažiach v drezúre a v parkúrovom skákaní. Je tiež vhodný na hippoterapiu a pre deti kvôli svojmu nízkemu vzrastu, spoľahlivosti a príjemnému vzhľadu.
Dožíva sa max 30 rokov.
Myslavský potok

Myslavský potok je vodný tok na východnom Slovensku, v regióne Abov, preteká územím okresov Košice-okolie, Košice II a Košice IV. Je to pravostranný prítok rieky Hornád, meria 19,5 km a je tokom V. rádu.
Prameň.
Pramení vo Volovských vrchoch na juhojuhovýchodnom svahu Predného holiska () v lokalite Panský les, v nadmorskej výške približne 
Smer toku.
Na hornom toku tečie juhovýchodným smerom, severne od obce Hýľov sa prechodne stáča na východ, potom tečie do obce Nižný Klátov znovu na juhovýchod. Po pribratí Nižnoklátovského potoka v obci pokračuje východným smerom, nad sútokom s prítokov z oblasti Girbeša sa opätovne stáča a tečie na juhovýchod cez mestskú časť Myslava. Južne od Všešportového areálu v košickej mestskej časti Juh mení smer toku na východ, pričom k Barci výrazne meandruje, ďalej už pokračuje napriameným korytom. Južne od križovatky ulíc Nižné kapustníky - Slanecká sa stáča na východojuhovýchod, tečie v podzemí popod mestskú časť Nad jazerom.
Ústie.
Do Hornádu sa vlieva na území mesta Košice, na východnom okraji mestskej časti Nad jazerom (v priestore severne od Námestia košických mučeníkov), v nadmorskej výške cca 
Hospodársky význam.
Myslavský potok je domovom pstruha potočného, vďaka čomu je aj lovným revírom Mestskej organizácie Slovenského rybárskeho zväzu Košice. Úsek od prameňa po cestný most košickej autostrády z Košíc do Šace je pstruhový revír a od mosta po ústie je potok kaprovým revírom. Pri Barci sa vyskytuje aj jalec, menšie mreny, hrúzy a slíže. Potok je v súčasnosti silne znečistený komunálnym odpadom. MO SRZ Košice viackrát financovala brigády na jeho čistenie.
Ján Janík (entomológ)

Ján Janík bol slovenský amatérsky entomológ, člen prvej Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline.
Pôsobil pracovne v Turčianskom Svätom Martine, ako pracovník štátnej ochrany prírody.
Bol prijatý za člena entomologickej spoločnosti v Žiline na riadnej členskej schôdzi v Žiline v miestnosti štátnej reálky dňa: 29. apríla 1941. O jeho aktivitách v tejto spoločnosti nie sú významnejšie záznamy. Skôr sú známe jeho ochranárske aktivity. Zaoberal sa zberom viacerých radov hmyzu. Pre slovenskú entmológiu má význam hlavne jeho zbierka hmyzu, ktorá obsahuje zbierkový materiál z okolia Martina.
Ján Janík zomrel pravdepodobne v Martine.
Jeho zbierky hmyzu boli pôvodne uložené v Turčianskom múzeu Andreja Kmeťa v Martine. Dnes sa nachádzajú v Slovenskom národnom múzeu v Bratislave. Ide o zástupcov triedy Insecta v počte asi 3500 kusov, kde sú zastúpené rady: Coleoptera, Diptera, Orthoptera, Hymenoptera, Collembola a Homoptera.
Juraj Kolominský

Juraj Kolominský (, , rodným menom Jiří Rabas; * 16. december 1925, Praha, ČSR – † 18. jún 1986, Bad Oeynhausen, NSR) bol československý lekár, gastroenterológ špecializujúci sa na kúpeľníctvo, pôsobiaci aj na Slovensku. Významný predstaviteľ československého exilového skautingu a amatérsky entomológ.
Život.
Narodil sa v Prahe. Pochádzal z rodiny Jaromíra Rabasa (18871929), stavebného inžiniera, a stredoškolskej učiteľky Miroslavy Peterkovej (19021947). Z ich manželstva okrem Jiřího pochádzala aj mladšia dcéra Jarmila. Jeho biologický otec v roku 1929 zomrel v dôsledku otravy krvi. Jeho matka sa znovu vydala za ruského emigranta Borisa Kolominského, ktorý si obe deti osvojil. Preto Juraj, resp. Jiří Rabas prijal aj priezvisko Kolominský.
V rokoch 19321945 žil na Slovensku v Žiline, kde sa zoznámil aj so skautským hnutím a prijal vlčiacke meno Mauglí. Navštevoval gymnázium v Žiline. Po maturite na gymnáziu v roku 1944 študoval medicínu najprv na univerzite v Bratislave a od roku 1946 na Lekárskej fakulte Karlovej univerzity v Prahe.
Pôsobil v Piešťanoch, Františkových Lázňach a Mariánskych Lázňach. V roku 1958 bol menovaný za riaditeľa Výskumného ústavu balneologického I. P. Pavlova (VÚB) v Karlových Varoch. Bol riaditeľom kúpeľného vedeckého ústavu v Karlových Varoch, ktorý vybudoval na medzinárodne uznávané centrum kúpeľnej medicíny. Bol svetovo uznávaným vedcom a odborným autorom v oblasti kúpeľnej medicíny pri ochoreniach tráviaceho traktu (žalúdka a čriev).
Po invázii vojsk Varšavskej zmluvy do Československa Kolominský s rodinou v októbri 1968 emigroval do západného Nemecka. V rokoch 19681969 bol vedúcim kúpeľnej kliniky Parksanatorium St. Georg v Bad Soden-Salmünsteri, v rokoch 19701972 vedeckým vedúcim Balneologického inštitútu Bad-Lippspringe. V rokoch 19721986 pôsobil ako balneológ v Bad Oeynhausene.
Po emigrácii do západného Nemecka v roku 1968 založil skautský oddiel Nemecko-sever, organizoval tábory a stal sa spoluzakladateľom a neskôr európskym predsedom (náčelníkom) českého a slovenského exilového skautingu. V rokoch 19771986 bol členom redakčnej rady exilového čs. skautského časopisu "Stopa".
Zomrel v roku 1986 v Bad Oeynhausene v dôsledku ťažkej srdečnej choroby.
Pamiatka.
V roku 2019 venovala jeho sestra Jarmila Langová s rodinou, na výročie úmrtia svojho brata, dar v hodnote 1 milión Kč Skautskej nadácii Jaroslava Foglara. Prostriedky boli použité okrem iného na stavbu skautského centra v Děčíne, ktoré bolo na jeho pamiatku pomenované "Mauglí".
Dielo.
Entomológia.
Pôsobil aj ako amatérsky slovenský entomológ, člen prvej Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline. V čase svojho členstva v tejto spoločnosti bol študentom na neznámej škole – zrejme na gymnáziu v Žiline. Je uvedený v „Zozname členov“ z roku 1945 – z posledného valného zhromaždenia spoločnosti z 19. októbra 1945. Entomológii sa venoval ako svojmu koníčku. V ďalšom období sa s jeho menom pri aktivitách slovenských entomológov nestretávame. Zbieral zrejme predovšetkým chrobáky ("Coleoptera").
Gastroenterológia.
Bol autorom radu prác, medzi inými:
Ladislav Korbel

Prof. RNDr. Ladislav Korbel (* 8. jún 1912, Čachtice - † 6. február 2006, Bratislava) bol slovenský entomológ – koleopterológ, univerzitný profesor, ochranár a pedagóg. Bol jedným z členov Prvej Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline. V čase svojho členstva v tejto spoločnosti pracoval ako učiteľ.
Životopis.
Od roku 1919 navštevoval štátnu školu v Trenčíne, od roku 1923 štátnu meštiansku školu a ďalej pokračoval v štúdiu na gymnáziu v Trenčíne. Od roku 1929 bol riadným členom Československé společnosti entomologické v Prahe.
Ako študent gymnázia napísal v roku 1932 svoj prvý článok do časopisu Vesmíru o fúzačovi "Rosalia alpina". Už v týchto študentských časoch sa spoznal s viacerými entomológmi, ako bol Jozef Laco, Rudolf Čepelák, Dr. A. Richter, prof. Jan Roubal a iní. V osobnom a písomnom kontakte bol aj s českými entomológmi Dr. Leom Heyrovským, Doc. Janom Mařanom, Prof. Janom Obenbergerom, Dr. Vladimírom Balthasarom a inými.
V septembri 1939 sa presťahoval do Bratislavy a nastúpil na štúdium biológie na Filozofickej fakulte Slovenskej Univerzity v Bratislave. V roku 1940 bol ešte uvedený v zozname členov České společnosti entomologické v Prahe. V období 1941–1944 začal s výskumom fauny chrobákov Svätojurského Šúru. V roku 1947 túto štúdiu obhájil pred rigoróznou komisiou prof. Oskára Ferianca a získal titul RNDr. Od skončenia štúdia na Prírodovedeckej fakulte UK v Bratislave pracoval vo viacerých inštitúciách:
Od roku 1953 začal na Katedre zoológie PrF UK rozvíjať entomológiu už ako docent. V rokoch 1957–1959 bol vedúcim tejto katedry. V rokoch 1975–1979 bol riaditeľom Zoologického ústavu UK. Do dôchodku odišiel v roku 1981 z Katedry všeobecnej zoológie a živočíšnej fyziológie. Špecializoval sa na hmyz, ale najmä chrobáky ("Coleoptera"). Osobitne sa venoval myrmekofilom z čeľadí "Pselaphidae" a "Scydmaenidae", neskôr drobčíkovitým "Staphylinidae" a "Carabidae". 
Odborné skúsenosti z týchto výskumov zúročil v monografiách o prírode Slovenska: "Slovensko – Príroda", "Encyklopédia Slovenska", Červená kniha – Bezstavovce, Z našej prírody – Živočíchy. Posledná kniha vyšla v preklade v Nemecku, Poľsku, Česku a v Juhoslávii.
Faunu chrobákov preštudoval hlavne okolo svojho rodiska, podrobné štúdie venoval Malej Fatre s dominantným Veľkým Rozsutcom a Fačkovským Kľakom, Malým Karpatom s historickým Devínom, Svätojurskému Šúru a oblasti Považského Inovca s okolím Trenčína. 
Počas svojho života napísal okolo 120 vedeckých článkov a prác a vyriešil ako entomológ celkovo 18 vedecko-výskumných úloh.
Na jeho počesť dostal drobný drobčík, žijúci v pôde lužných dunajských lesov, jeho meno "Thinobius korbeli". V jaskyniach pohoria Vtáčnik žije drobný a vzácny druh "Duvalius microphthalmus korbeli".
La Poma

La Poma môže byť:
Los Andes

Los Andes môže byť:
Misiones

Misiones môže byť:
Salta

Salta môže byť:
Mary Bealová

Mary Bealová (), rodená Cradocková (* 26. marec 1633, Barrow, Anglicko – † 1699, Londýn) bola anglická maliarka. 
Narodila sa v malom mestečku Barrow v grófstve Suffolk rektorovi Johnovi Cradockovi a matke Dorothy (zomrela, keď mala Mary desať rokov). Keď mala osemnásť rokov, vydala sa za predajcu látok Charlesa Bealea. 
Študovala u Roberta Walkera, neskôr sa vďaka svojmu vzdelaniu stala portrétistkou, jednou z najdôležitejších v Anglicku 17. storočia. Bola vôbec prvou ženou - profesionálnou maliarkou. Jej manžel a otec boli taktiež maliarmi (amatérmi).
Kvôli finančným problémom a moru v Londýne sa rodina v roku 1665 presťahovala do Allbrooku v grófstve Hampshire, a nasledujúcich päť rokov bol jej domovom a pracovným štúdiom poschodový zanedbaný drevený dom.
Prvý syn Bartholomew, zomrel ako dieťa. Druhý syn (taktiež) Bartholomew, sa venoval maľovaniu, pred prácou v medicíne. Tretí syn Charles sa ako maliar špecializoval na miniatúry.
Kumundú

'Kumundú' () je jedným z obývaných ostrovov na atole Há Dálu na Maldivách. Počet obyvateľov je 1 304 (jún 2006), dĺžka ostrova 2 350 m, šírka 1 150 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 268,86 km.
Kunburudú (Há Dálu)

Kunburudú () je jedným z obývaných ostrovov na atole Há Alif na Maldivách. Počet obyvateľov je 337 (jún 2006), dĺžka ostrova 944,89 m, šírka 914,41 m. Vzdialenosť od hlavného mesta Male je 278,85 km.
Materiálovotechnologická fakulta Slovenskej technickej univerzity v Bratislave so sídlom v Trnave

Materiálovotechnologická fakulta Slovenskej technickej univerzity (skr. MTF STU) je jednou z fakúlt Slovenskej technickej univerzity v Bratislave. Je to jej jediná mimobratislavská fakulta so sídlom v Trnave.
Poslanie.
V harmónii s definovaným poslaním Slovenskej technickej univerzity aktívne prispievať ako univerzitná fakulta k jeho naplneniu v rámci stanovených kompetencií v akreditovaných oblastiach výučby, vedy a výskumu, s prioritou na materiálové vedy a výrobné technológie:
História.
"Materiálovotechnologická fakulta" bola zriadená nariadením vlády s účinnosťou od 1. 1. 1986 pod pôvodným názvom "Strojárskotechnologická fakulta so sídlom v Trnave". Aj keď rokom vzniku 
fakulty je uvedený dátum, jej história je omnoho staršia a úzko súvisí s
činnosťou technologických smerov strojárskej výroby, ktorých základy boli položené na bývalom Odbore strojného a elektrotechnického inžinierstva ešte v roku 1942 založením Ústavu mechanickej technológie, ktoré sa ďalej rozvíjali v rámci Strojníckej fakulty SVŠT, v súčasnosti STU.
So začiatkom technologických disciplín na SVŠT zostane navždy späté meno nestora mechanických technológií prof. J. Čabelku, špičkového odborníka v oblasti technológie zvárania. Rozvoj týchto technológií gestorovali profesori J. Nebeský a J. Ondra. Zakladateľom štúdia ekonomiky a riadenia strojárskych výrob bol doc. L. Pavelka.
Koncom sedemdesiatych a začiatkom osemdesiatych rokov sa rozčleňujú študijné odbory Strojníckej fakulty Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave na konštrukčné a ostatné, medzi ktoré patrili strojárska technológia, materiálové inžinierstvo, ekonomika a riadenie strojárskych výrob, automatizované systémy riadenia výrobných systémov, výrobné systémy s priemyselnými robotmi a manipulátormi. Z týchto študijných odborov sa v roku 1986 vytvorila "Strojárskotechnologická fakulta so sídlom v Trnave".
Spoločenské zmeny a rozvoj fakulty vyvolal nové potreby a pred fakultu postavil požiadavku zmeniť jej orientáciu na technologickú fakultu na širšej báze. V roku 1991 sa mení názov fakulty na "Materiálovotechnologickú fakultu Slovenskej technickej univerzity so sídlom v Trnave". Fakulta sa zamerala na výchovu absolventa univerzitného typu pre širokú oblasť priemyselnej, hlavne strojárskej výroby. Menia sa jej študijné odbory a s nimi pracoviská a katedry fakulty tak, aby sa zabezpečila univerzálnosť vzdelania a aby sa umožnila široká uplatniteľnosť absolventov v praxi. Zvýšený dôraz sa kladie na ich adaptabilnosť a operatívnosť tak, aby sa zvýšilo ich individuálne a spoločenské uplatnenie v prostredí trhovej ekonomiky. Fakulta sa stáva skladbou študijných odborov a zameraní jedinou svojho druhu na Slovensku.
V súčasnosti fakulta vychováva odborníkov univerzitného typu vo svojom sídle a na výučbových strediskách Dubnica.
V zložitých ekonomických podmienkach sa fakulte darí budovať laboratóriá na úrovni, ktorú vyžaduje univerzitné vzdelávanie. Mnohé úlohy je možné riešiť na unikátnych experimentálnych zariadeniach a systémoch.
Hutná

Hutná môže byť:
Eurovalley

Eurovalley, a. s. je priemyselný a technologický park na Slovensku, ktorý sa nachádza na Záhorí pri meste Malacky, 25 kilometrov od Bratislavy. Je zameraný na výskumno-vývojové ciele, výrobu vysoko technologických produktov v oblasti softvéru, elektroniky, mikroelektromechaniky, medicíny, potravinárstva a biotechnológií. Vzdialenosť od Viedne je 60 km, od bratislavského letiska 40 km, od viedenského letiska 60 km, od bratislavského prístavu na Dunaji 40 km, od Győru a Brna 100 km.
História.
Základný kameň priemyselného parku bol položený 19. septembra 2002, jeho samotné počiatky siahajú do začiatku 90. rokov.
Firmy priemyselného parku.
"Správcovská akciová spoločnosť Eurovalley" (Obec Malacky, Obec Plavecký Štvrtok, Obec Veľké Leváre, Bratislavský samosprávny kraj, neziskové združenie Rada Eurovalley); "HB REAVIS GROUP"; "BASF"
Priemyselný park Kechnec

Priemyselný park Kechnec je priemyselný park na Slovensku pri obci Kechnec v okrese Košice-okolie v blízkosti štátnej hranice s Maďarskom. Má rozlohu 332 hektárov a je rozdelený na tri zóny, pričom 80 hektárov je pre malých a stredných podnikateľov,
200 hektárov a pre strategických investorov a 52 hektárov pre logistické centrum.
Nachádza sa vo vzdialenosti 18 km od Košíc a 0,5 km od hraničného prechodu do Maďarska. Park je priamo napojený na rýchlostnú cestu R4.
Výstavba parku začala v roku 2002, kedy vláda schválila dotáciu 184,2 mil. slovenských korún pre obec Kechnec na vybudovanie technickej infraštruktúry priemyselného parku na rozlohe 80 hektárov.
Roberta Vinciová

Roberta Vinciová (* 18. február 1983, Taranto, Taliansko) je súčasná talianska profesionálna tenistka. Počas svojej profesionálnej kariéry vyhrala 2 turnaje WTA v dvojhre a 3 turnaje vo štvorhre.
Woosung

Woosung môže byť:
Woosung (Illinois)

Woosung je dedina v Ogle County v štáte Illinois. Nachádza sa v juhozápadnej časti štátu severozápadne od Dixon. Má 392 obyvateľov (2000).
Café del Mar

Café del Mar je plážový bar nachádzajúci sa v Sant Antoni de Portmany na španielskom ostrove Ibiza. Je to populárna turistická letná destinácia známa západom Slnka. Bar otvorili Ramón Guiral, Carlos Andrea a José Les v roku 1978. 
Hudba.
"Café del Mar" vydáva albumy kompilácií zo skladbami vyberanými vlastnými DJmi z baru. Hudba je vyberaná tak, aby navodila pocit zážitku sledovania západu slnka. Skladby sú popisované ako ambientná, ľahko počúvateľná hudba. Pôvodne bar predával vlastné kazety s hudbou, neskôr pokračuje predávaním CD. Do roku 2007, bolo vydaných 14 albumov, viacero samostatných kompilácií a 2 albumy pripomínajúce 20. a 25. výročie. Celosvetovo bolo predaných približne 9 miliónov albumov.
Skladby na prvých 6 originálnych albumov boli vybrané José Padillom, ktorý často účinkoval v Café del Mar.
V lete 2005 Café del Mar oslávilo 25. výročie špieciálnym albumom a festivalom na veľkom pódiu na pláži pri mori. Naživo hrali štyria hudobníci Café del Mar ktorí boli pozvaní: D.A.B. (Španielsko), Tom Oliver (Nemecko, tiež na CD 25th Anniversary CD), Paco Fernandez (Španielsko) and La Caina (Francúzsko).
Od vtedy bola séria albumov rozšírená o nasledujúce:
Nižšie je kompletný zoznam 13 albumov z hlavnej série.
Albumy.
Volume 1.
"1994"
Volume 2.
"1995"
Volume 3.
"1996"
Volume 4.
"1997"
Volume 5.
"1998"
Volume 6.
"1999"
Volume 7.
"2000"
Volume 8.
"2001"
Volume 9.
"2002"
Volume 10.
"2003"
Volume 11.
"2004"
Volume 12.
"2005"
Volume 13.
"2006"
Neshoba County

Neshoba County je county v štáte Mississippi. Podľa sčítania z roku 2000 má 28 684 obyvateľov. Jeho správne sídlo je Philadelphia.
Exosféra

Exosféra je piata a posledná stála vrstva atmosféry Zeme. Niekedy sa ani nevyčleňuje ako samostatná vrstva, ale sa zaraďuje k termosfére. Za hornú hranicu exosféry sa považuje 10 000 kilometrov nad zemským povrchom. V tejto oblasti sa nachádzajú prevažne voľné atómy vodíka a hélia, na ktoré už nepôsobí takou silou gravitácia, čo má za následok, že častice môžu uniknúť do okolitého voľného priestoru a vymaniť sa z gravitačného poľa planéty. Hustota častíc sa už v tejto výške vyrovnáva s hustotou častíc medziplanetárnej hmoty.
Zem tak za sebou tiahne závoj unikajúcich vodíkových častíc, čím sa ochudobňuje o tento prvok.
Santa Ana (Salvádor)

Santa Ana je mesto v Salvádore. Názov dostalo po Svätej Anne.
Santa Ana je druhé najväčšie mesto tejto stredoamerickej krajiny po San Salvadore. Nachádza sa na severozápade krajiny, severne od sopky Santa Ana a má 274 830 (2006) obyvateľov. Mesto je súčasne hlavným mestom departmentu Santa Ana a mestského okresu rovnakého mena.
Čakanka obyčajná

Čakanka obyčajná alebo ľudovo čakanka (lat. "Cichorium intybus" L.) je rastlina z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Je modrej farby (viď obrázok). 
Na území Slovenska je hojne rozšírená, rastie ako burina. Pestuje sa aj ako okopanina. Koreň sa používa v potravinárstve. Je medonosná, obsahuje horké biele mlieko. Používa sa v liečiteľstve, obsahuje laktucín, laktukopikrin, cichorín, intibín, inulín, cholín, silicu, živicu a triesloviny. Spracúva sa aj na bezkofeínovú kávu.
Video Home System

Video Home System () (podľa niektorých názorov pôvodne "Vertical Helical Scan" alebo "Victor Helical Scan") alebo VHS je štandard na nahrávanie analógového videosignálu na magnetické páskové médium uchovávané v kazete. Vyvinula ho japonská firma JVC a uviedla na japonský trh v septembri 1976.
Do konca deväťdesiatych rokov 20. storočia sa systém VHS stal "de facto" štandardom spotrebiteľských videorekordérov. Predchádzal tomu súboj s formátmi Video 2000 spoločnosti Philips a Betamax spoločnosti Sony.
Kazeta VHS meria približne 185x100x a obsahuje pás široký , ktorý sa počas nahrávania alebo prehrávania posúva (v základnom režime SP) rýchlosťou /s. Obraz je nahrávaný do šikmých stôp širokých rádovo 10 mikrometrov (magnetickými hlavičkami umiestnenými na povrchu rotujúceho bubna priemeru , ktorých obežná rýchlosť je pri 25 ot/s takmer /s).
"Normálny" zvuk (mono, v rozsahu 100 Hz až 10 kHz, odstup signálu od šumu akceptovateľných 42 dB) sa nahráva do stopy vedúcej pozdĺž okraja pásky, "hi-fi" zvuk (2 kanály, takmer 20 kHz, vyše 70 dB, čiže takmer CD-kvalita; pridané v 80. rokoch) spolu s obrazom do šikmých stôp. V LP alebo EP režimoch (dvoj- alebo trojnásobná hracia doba, dosahovaná pomalším chodom pásu) je kvalita obrazu väčšinou podstatne horšia než pri SP, zatiaľ čo stereozvuk je temer nezmenený (t. j. napr. na 240-minútovú kazetu sa dá zaznamenať 8 hodín kvalitného zvuku, s obrazom alebo bez).
Medzi odvodené formáty patria napríklad S-VHS (= Super-VHS; lepšie spracovanie farby, väčšia ostrosť) alebo VHS-C (= Compact; páska rovnakej šírky, ale kratšej dĺžky je umiestnená v menšej kazete, čo umožnilo skonštruovať podstatne menšie kamery. Posledným rozšírením bol D-VHS (Digital VHS) umožňujúci záznam vo formáte obrazu MPEG-2 s rozlíšením až 1080i. Dostupnosť týchto videorekordérov bola malá, prístroje boli drahé a pre bežného užívateľa nerentabilné, i napriek tomu, že umožňovali spätnú kompatibilitu s predchádzajúcimi formátmi VHS a S-VHS.
Ku hlavným konkurentom VHS patrili "Video8" (kvalita obrazu zhruba ako u VHS) a "Hi8" (porovnateľné so Super-VHS).
Svoju najväčšiu popularitu mala v 80. a 90. rokoch. Začiatkom 21. storočia postupne prestávala výroba S-VHS rekordérov a trh sa postupne zapĺňal lacnými prístrojmi nižšej kvality a triedy. Definitívnym koncom formátu VHS bolo rozšírenie DVD prehrávačov a neskôr aj DVD videorekordérov.
Vanda (rozlišovacia stránka)

Vanda môže byť
Hviezdicová topológia

Hviezdicová topológia (siete) (iné názvy: hviezda, star, hviezdicová sieť) je jeden z najbežnejších typov topológii siete. Vo svojej najjednoduchšej forme pozostáva z jedného centrálneho uzla, ktorý môže byť tvorený prepínačom (switch), rozbočovačom – koncentrátorom (HUB), smerovačom (router) alebo počítačom, ktorý sa správa ako niektoré z týchto zariadení. Ak je centrálny uzol siete pasívny, uzol ktorý je pôvodcom vysielania, musí byť schopný tolerovať príjem ozveny svojich vlastných vysielaných dát s oneskorením (cesta k centrálnemu uzlu a späť), ako aj každé oneskorenie generované v centrálnom uzle. Aktívna hviezdicová topológia má aktívny centrálny uzol, ktorý sa väčšinou používa ako prostriedok na prevenciu proti problémom spojených s oneskorením.
Hviezdicová topológia znižuje možnosť zlyhania siete pripojením všetkých zariadení k centrálnemu uzlu. Každé zariadenie komunikuje s druhým zariadením prijímaním a vysielaním dát iba centrálnemu uzlu. Výsledkom zlyhania prenosového spojenia medzi zariadením a centrálnym uzlom spôsobí iba výpadok daného zariadenia a tým jeho izoláciu od všetkých ostatných (funkčných) zariadení. Komunikácia ostatných zariadení v sieti nebude touto poruchou ovplyvnená.
Pre upresnenie, jedine siete v ktorých je ako centrálny uzol použitý prepínače (alebo ekvivalent) sú skutočnou hviezdicovou topológiou. Ak je v sieti použitý prepínač (HUB), potom je fyzické správanie siete totožné so zbernicovou topológiou.
Juan Mónaco

Juan Mónaco (* 29. marec 1984, Tandil, Argentína) je súčasný argentínsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 3 turnaje ATP v dvojhre a 2 turnaje vo štvorhre.
Púpava lekárska

Púpava lekárska (latinské resp. vedecké názvy: "Taraxacum officinale", "Taraxacum officinale" agg., skupina [alebo komplex] "Taraxacum officinale"; zastarano: "Taraxacum vulgare", "Leontodon taraxacum"; ľudové názvy pozri nižšie) alebo sekcia Taraxacum (rodu púpava) (staršie [do roku 2011]: sekcia Ruderalia (rodu púpava), ešte staršie: sekcia Vulgaria (rodu púpava); lat. "Taraxacum" sect. "Taraxacum", "Taraxacum" sect. "Ruderalia", "Taraxacum" sect. "Vulgaria") je rastlinný taxón z rodu púpava ("Taraxacum") z podčeľade čakankovaté ("Cichorioideae") z čeľade astrovité (zložnokveté). V závislosti od autora sa tento taxón konkrétne klasifikuje ako druh, súborný druh, skupina druhov, komplex druhov či sekcia. V niektorých tradičných systémoch patrí tento taxón nie do čeľade astrovité, ale do čeľade čakankovité ("Cichoriaceae"). 
Taxonómia.
V súčasnosti je stav taxonómie taký, ako je uvedené vyššie v úvode tohto článku. K tomu niekoľko dôležitých poznámok:
Ľudové názvy.
Ľudové názvy púpavy lekárskej sú: "ľví zubec, mlieč, pampeliška, púpavník, smotánka, púpava lúčna, pumpava, pumpelica, pumprlica, pampuliška, pampuška, pleška, žabí mlieč, žltý mlieč, májik, leví zubec, kašinec, lucerničky."
Charakteristika.
Púpava je trvácna bylina s krátkym jednoduchým podzemkom, ktorý prechádza do mäsitého koreňa. Z podzemku vyrastá prízemná ružica listov. Čepele listov sú celistvookrajové, riedko zúbkaté, zbiehavé. Zo stredu ružice vyrastá holá, bezlistá, valcovitá, dutá stonka, vysoká 20 – 30 cm, ktorá nesie kvetný úbor zavinutý v množstve zelených lístočkov a zložený z mnohých svetložltých, jazykovitých kvetov. Plod je malá, elipsovitá nažka s chocholcom. Vo všetkých orgánoch rastliny sa nachádza mliečna šťava. 
Kvitne od apríla do novembra na suchých miestach, na medziach, úhoroch, rumoviskách, pri okrajoch ciest a pod. Možno zbierať všetky časti rastliny – koreň (pred rozkvitnutím rastliny – t. j. marec až apríl) samotný alebo s vňaťou, listy (máj až september) a kvety.
Celá rastlina je jedlá, je bez zápachu a má mierne horkastú chuť. Koreň má priaznivé účinky pri ochoreniach sleziny, celkovej slabosti, pri anémiách, pomáha na zlepšenie zloženia krvi, pri ateroskleróze a pri chronických kožných ochoreniach a problémoch (ekzém a i.).
Hoci sa púpava lekárska považuje skôr za burinu, samotný jej druhový názov napovedá, že ide o významnú liečivú rastlinu. Odporúčaná je najmä pri zápaloch močových ciest a obličkových kameňoch, prípadne pri zápaloch obličiek. Pozitívne účinky má však aj na tráviacu sústavu, takže ju možno užívať pri žalúdočných poruchách, prekyslení žalúdka, ale aj pri prudkom črevnom katare, nechutenstve alebo zápche.
Rebríček obyčajný

Rebríček obyčajný ("Achillea millefolium" L.), ľudovo nazývaný "myší chvost, stolistník" je liečivá rastlina z čeľade astrovité ("Asteraceae").
Vzhľad.
Rebríček obyčajný je trváca bylina s priamymi stonkami ukončenými bohatými, metlinovitými súkvetiami. Tieto sú zložené zo 46 mm veľkých úborov, v ktorých sa nachádza 4 – 6 malých, bielych alebo rúžových jazykovitých kvetov a niekoľko žltých rúrkovitých kvetov. Úbory sú usporiadané do chocholíkov. Prízemné aj stonkové listy, ktoré sa podobajú listom papradia, sú kopijovité a dvojito až trojito perovito zložené. Plod je bledá, podlhovastá nažka. V hlbokých údoliach a v nížinách prevládajú rebríčky s bielymi kvetmi, v Alpách, naopak, s červenými. 
Výskyt.
Tento druh je všeobecne rozšírený v Európe, Ázii a vo Severnej Amerike. Všeobecne rastie na medziach, lúkach, na trávnatých lokalitách, rumoviskách, v kroviskách a suchých svahoch, aj v lese.
Účinné látky.
V rebríčku sa nachádza éterický olej, v ktorom je vyše 100 zlúčenín. Prevládajú monoterpény (napr. cineol, sabinén, kamfer a linalol) a seskviterpény (karyofylén, germakrén a bisabolol), chamazulén, prípadne jeho predstupne (proazulény ako achilicín) a iné seskviterpénlaktóny, seskviterpénlaktóne horčiny, flavonoidy, fenolkarbonové kyseliny, kumaríny, polyíny, betaíny. 
Najnovšie boli zistené seskviterpenoidy s nezvyčajnou štruktúrou, ktoré mali pri pokusoch na zvieratách protinádorové pôsobenie (metylester kyseliny achimilovej).
Éterický olej má podľa pôvodu rastliny veľmi premenlivé zloženie. Iba tetraploidný pestovaný rebríček obsahuje také množstvo proazulénu, aké predpisujú knihy o liečivých prostriedkoch..
Využitie.
Vplyvom obsahu chamazulénu má rebríček podobné vlastnosti ako rumanček: uvoľňuje kŕče, pôsobí protizápalovo a ničí mikróby. Horčiny navyše podporujú vylučovanie žalúdočných štiav a žlče a tým aj trávenie. Ako liek sa používa pri nechutenstve, proti ľahkým kŕčom v oblasti žalúdka, čriev a žlčníka a pri tráviacich ťažkostiach. V ľudovom liečiteľstve našla uplatnenie aj pri menštruačných problémoch. Mladé listy sa pridávajú do šalátov, polievok a tučných pokrmov. Rebríček je vhodný aj na použitie z vonka, napríklad pri zápalových ochoreniach kože, na liečenie rán a najmä pre ženy do sedacích kúpeľov pri psychovegetatívne podmienených bolestivých kŕčových stavoch v oblasti panvy. 
Homeopatia ho používa na liečenie ťažkostí súvisiacich s kŕčovými žilami, ako aj bolestí pri kŕčoch a svrbení kože sprevádzanom tvorbou pľuzgierov. 
Citlivým osobám sa môže objaviť po styku čerstvej rastliny s pokožkou takzvaná rebríčková dermatitída, keď koža svrbí, ľahko sa zapáli a tvoria sa pľuzgieriky. Tieto problémy vyvolávajú, tak ako v prípade mnohých ďalších astrovitých rastlín, niektoré seskviterpénlaktóny.
Aachenský dóm

Aachenský dóm je jedna z najvýznamnejších cirkevných stavieb v Nemecku, od roku 1978 je na zozname svetového dedičstva UNESCO. 
Dejiny.
Dóm začali stavať koncom 8. storočia. Cisár Otto III. dal roku 1000 v kaplnke aachenskej falce otvoriť hrobku Karola Veľkého, zostúpil do nej a kľakol si pred mŕtvym panovníkom. Rojčivý obdiv k veľkému predchodcovi ho viedol k tomu, aby si ako cennú relikviu vzal kríž položený na Karolovej hrudi. O dva roky po tom mladý cisár zomrel na vojnovej výprave v Itálii. Jeho posledné želanie sa splnilo. Pochovali ho v tej istej aachenskej zámockej kaplnke ako jediného nemeckého panovníka po Karolovi Veľkom.
Kaplnka aachenskej falce, základ súčasného Aachenského dómu, je prvou stredovekou monumentálnou stavbou na nemeckom území, z ktorej sa zachovali všetky podstatné prvky. Pod vedením staviteľa Oda Métskeho ju začali stavať asi roku 786, vysvätená bola najneskôr roku 805. Dvorský chrám franského kráľa a rímskeho cisára bol naplánovaný v architektonickom súlade s aachenskou falcou, prvou stálou rezidenciou Karolovcov.
Jadro Aachenského dómu tvorí osemuholníková ústredná stavba (priemer , výška vrcholu ) so šestnásťuholníkovou dvojposchodovou ochodzou. Formálnym vzorom aachenskej ústrednej budovy, ktorá je medzi karolínskymi podlhovastými stavbami výnimkou, boli východorímske cisárske chrámy, ako San Vitale v Ravenne (vysvätený r. 547) alebo Sergios et Bacchos v Konštantínopole (r. 527 – 536). Mocný franský panovník sa usiloval vyrovnať byzantskému cisárovi vo všetkých oblastiach. Chrám, ktorý bol pôvodne plánovaný ako palácová kaplnka, stal sa najvýznamnejším pohrebiskom ríše, keď v ňom pochovali Karola Veľkého. Od čias Otta I. sa falcká kaplnka stala korunovačným chrámom nemeckých kráľov (v rokoch 936 – 1531).
Aachenská falcká kaplnka mala v podstate spĺňať tri úlohy: poskytnúť franskému panovníkovi osobitný trón pri jeho účasti na bohoslužbách, umožniť duchovným dvora bohatú výpravu liturgických slávností a napokon uschovávať poklad relikvií, ktoré nazhromaždil Karol Veľký.
Týmto trom úlohám zodpovedali jednotlivé časti budovy : duchovná činnosť sa sústredila v prízemí osemuholníka, Karolovi a jeho sprievodu bolo určené poschodie a relikvie boli bezpečne uložené vo veži západnej budovy.
Spojením západného komplexu, ktorý sa podobá hradu, s ústrednou budovou sa v Aachene utvorila kompozícia tesne vedľa seba zoradených vysokých budov, ktorá sa stala určujúcim prvkom stredovekej chrámovej architektúry. Na začiatku dejín stredovekej architektúry stojí práve falcká kaplnka postavená v srdci franského územia, pri stavbe ktorej sa použilo a novým spôsobom interpretovalo bohatstvo foriem z odkazu neskorej antiky.
Pamajorán obyčajný

Pamajorán obyčajný ("Origanum vulgare" L.) je liečivá rastlina z čeľade hluchavkovité ("Lamiaceae"). Listy alebo celá vňať sa používajú čerstvé alebo sušené ako aromatická korenina pod názvom oregano.
Gloria Gaynor

Gloria Gaynor (pôvodným menom Gloria Fowles) (* 7. september 1949, Newark, New Jersey) je americká speváčka, ktorá je známa vďaka disko hitom „I Will Survive“ (Hot 100 #1, 1979), „Never Can Say Goodbye“ (Hot 100 #9, 1974), a „I Am What I Am“ (Hot 100 #82, 1983).
Pôvodne spievala v skupine Soul Satisfiers, čo bola jazzovo-popová skupina v 60. rokoch 20. storočia. Jej prvý sólový hit bol „She'll Be Sorry/Let Me Go Baby“ (1965).
Santa Ana

Santa Ana (doslova Svätá Anna) môže byť:
Madačka

Madačka môže byť:
Malý Lipník

Malý Lipník môže byť
Ľuboreč

Ľuboreč môže byť: