burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Prápor podpory velenia Pozemných síl

Prápor podpory velenia je taktický prápor Pozemných síl Slovenskej republiky. Zabezpečuje podporu veliteľstvu Pozemných síl SR, v súčinnosťou s Ministerstvom vnútra sa podieľa na úlohách "spojených s ochranou štátnej hranice a so zachytávaním a odsunom nelegálnych imigrantov." Prápor sídli od novembra 2007 v Trenčíne, jeho veliteľom je od 1. júla 2018 podplukovník. Ing. Michal Rázga.
Dejiny.
Prápor svoju históriu odvodzuje od Cisárskeho a kráľovského pešieho pluku č. 71 známeho tiež ako 71. trenčiansky pluk. Tento vznikol v roku 1860, od roku 1982 sídlil v Trenčíne. Pluk bojoval v Prvej svetovej vojne. V rámci Česko-Slovenska bol premenovaný na 17. peší pluk a v rokoch 1921 až 1938 sídli v Štefánikových kasárňach v Trenčíne. Medzi rokmi 1922 a 1937 pluk patril do 18. pešej brigády 9. pešej divízie, neskôr bol reorganizovaný do 15. pešej divízie až do jeho zrušenia 15. marca 1939. Niektoré jeho časti však boli včlenené do Armády Slovenského štátu. Obnovený bol koncom mája 1945, k 1. októbru 1949 bol opäť zrušený. K 1. okt´obru 1963 bol vytvorený 2. prevádzkový prápor (VÚ 6767), k nemu bola pripojená finančná, proviantná a výstrojná skupina VVO. K 1. januáru 1992 bol premenovaný na 3. prevádzkový prápor a k 1. januáru 1993 na 3. prevádzkový pluk. Od 1. októbra 2000 bol prevádzkovým práporom Veliteľstva Pozemných síl (a VÚ 4650). K 1. aprílu 2004 prápor zmenil názov z Prápor zabezpečenia velenia na Prápor podpory velenia pozemných síl OS SR. Medzi 31. decembrom 2005 a 1. novembrom 2007 bol prápor dislokovaný v Novom Meste nad Váhom.
Bungar modrastý

Bungar modrastý ("Bungarus caeruleus") je jedovatý had z čeľade koralovcovité. 
Je rozšírený na indickom subkontinente, od Pakistanu, Nepálu po Srí Lanku. Obýva savany a lesy, loví v noci, hlavne hady (aj vlastný druh), scinky a cicavce. Kladie 8 až 12 vajec. Bežne dorastá do dĺžky 0,9 m, ale môže byť dlhý aj 1,75 m. Má čierne až modrasté sfarbenie s bielymi pruhmi.
Patrí medzi tzv. „veľkú štvorku“ jedovatých hadov v Indii, ktorí usmrtia najviac ľudí. Jed obsahuje silné neurotoxíny, spôsobujúce ochrnutie svalov.
Eufrosyné

Eufrosyné alebo Eufrosyna ("Eufrosyné", ) môže byť:
Eufrosyné (Charitka)

Eufrosyné alebo Eufrosyna ("Eufrosyné") je v gréckej mytológii dcéra najvyššieho boha Dia a oceanidy Eurynomé (avšak podľa inej verzie boha slnka Hélia a najády Aigly.
Bola jednou z Charitiek, bohýň pôvabu a krásy.
Najznámejšie boli tri:
Asklépiovou dcérou a neskôr manželkou Hefaista.
Menej známe boli ďalšie ich sestry Charis, Pasithea, Kléta, Faenna, Thalló, Auxó a Hégemoné.
Charitky boli pôvabné a milé, láskavé k ľuďom i k bohom, ľuďom poskytovali mnohé dobrodenia. Takmer vždy boli v spoločnosti iných bohov, ochraňovali priebeh slávností a hostín. Obzvlášť však dbali o krásu umenia. Boli ctené ako ostatné bohyne, mali aj svoje chrámy, boli zobrazované ako pôvabné a tancujúce dievčatá, s touto krásnou symbolikou:
Odraz v umení.
Podoba Charitek sa zachovala na veľkom počte umeleckých diel – sochách, reliéfoch, vázových maľbách:
Mark Carleton-Smith

Generál Mark Carleton-Smith (* 9. február 1964) je britský generál, v súčasnosti náčelník Generálneho štábu Britskej armády.
Životopis.
Mark Carleton-Smith sa narodil 9. februára v Bielefelde, v Západnom Nemecku. Jeho otcom je generálmajor Sir Michael Carleton-Smith. Vyštudoval chlapčenskú školu Eton College. Absolvoval University of Durham s bakalárským titulom (BA) v roku 1985.
Vojenská kariéra.
Svoju vojenskú kariéru začal v Irish Guards, 3. septembra 1982 kde sa stal dôstojníkom.
Po službe v Severnom Írsku počas Nepokojov slúžil vo Vojne v Perzskom zálive od jari 1991. Neskôr v 90. rokoch aktívne slúžil v SAS v Bosne. V roku 2002 sa stal veliteľom 22 Special Air Service Regimentu a bol aktívny počas invázie do Iraku a bojov v Afganistane. 30. júna 2005 bol povýšený na plukovníka, stal sa zástupcom riaditeľa pre plánovanie na Ministerstve obrany.
31. decembra 2006 bol so spätnou platnosťou od 30. júna 2006 povýšený do hodnosti "brigadier" (brigádny generál), a v tom roku stal sa veliteľom 16 Air Assault Brigade a bol odvelený do Afganistanu ako veliteľ Task Force Helmand a veliteľ tamojších britských síl v apríli 2008. V auguste 2008 viedol Operáciu Eagle's Summit, ktorej súčasťou bol riskantný prienik do teritória Talibanu. Za svoju službu v Afganistane bol 6. marca 2009 menovaný do hodnosti Komandér Rádu britského impéria.
V januári 2009 sa stal sa náčelníkom armádneho plánovania a zdrojov na na Ministerstve obrany. Po povýšení na generálmajora 20. februára 2012 sa stal veliteľom britských špeciálnych síl vo februári 2012. V marci 2015 sa stal náčelníkom pre stratégiu na Generálnom štábe.
18. apríla 2016 povýšil na zástupcu náčelníka Generálneho štábu a na generálporučíka s platnosťou od rovnakého dňa. 11. júna 2018 bol povýšený na generála a nahradil dovtedajšieho náčelníka Generálneho štábu Britskej armády, Sira Nicka Cartera.
V novembri 2018 upozornil, že pre britskú bezpečnosť je väčšou hrozbou Rusko než Islamský štát. Odmietol tiež spoločné európske sily, preferujúc neoslabovať NATO.
Lokros z Paru

Lokros () bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr. 
Lokros, grécky sochár z ostrova Paros, tvoril v druhej polovici 5. storočia pred Kr. Pausanias, grécky cestovateľ z druhého storočia, uvádza, že bol autorom sochy bohyne Atény, ktorá stála vo svätyni boha Area v Aténach: „"Neďaleko sochy Démosthéna je chrám Areov, kde sú dve sochy Afrodity. Areovu sochu zhotovil Alkamenes, Aténu parský umelec menom Lokros"“
Podľa americkej archeologičky a vedkyne E. B. Harrisonovej bol chrám Area na aténsku agoru (i so sochou bohyne Atény, ktorú videl Pausanias) premiestnený v rímskom období z Pallény (atický démos, časť Atén). Vedkyňa tiež tvrdí, že socha typu "Athény Giustiniani" by mala byť označovaná ako za dielo pôvodne zhotovené Lokrom z Paru (zo sochy tohto typu bolo zhotovené niekoľko rímskych kópií).
Orangutan (rozlišovacia stránka)

Orangutan môže byť:
Libellula fulva

Libellula fulva alebo Ladona fulva je druhom vážky, ktorá obýva Palearktídu. Na Slovensku sa vyskytuje zriedka a v Slovenskom červenom zozname vážok je ohrozeným druhom. Obývá predovšetkým pomaly tečúce meandrujúce úseky riek s vodou dobrej kvality a vyvinutým bylinným porastom, ale aj rybníky a iné. Stredne veľká vážka, široké bruško meria 2728 mm, krídlo 36 mm. Dospelci sa vyskytujú od mája do júla, vajíčka kladú do vody a okolitého bahna. Larvy sa vyvíjajú vo vode 23 mesiacov.
Maira

Maira môže byť:
Lokros (syn Dia)

Lokros () je v gréckej mytológii syn boha Dia a Mairy.
Lokros bol synom najvyššieho boha Dia a Mairy, dcéry argejského kráľa Proita (podľa Pausania bola vnučkou Thersandra a pravnučkou Sizyfa)). Maira sa stala spoločníčkou bohyne lovu Artemidy a zaviazala sa tak žiť v panenstve. Keď sa jej narodil syn Lokros ukázalo sa, že svoje panenstvo stratila a Artemis ju preto usmrtila.
Lokros, Amfión a Zéthos boli v gréckej mytológii považovaní za zakladateľov boiótskych Théb.
Ľudoopovité

Ľudoopovité môže byť:
Kormorán okuliarnatý

Kormorán okuliarnatý ("Phalacrocorax perspicillatus") je vyhynutým druhom kormorána. Druh opísal nemecký prírodovedec Peter Simon Pallas pod stále platným menom "Phalacrocorax perspicillatus". Kormorán okuliarnatý sa vyskytoval na Beringovom ostrove (Komandorské ostrovy, Aleuty) a pravdepodobne aj v iných blízkych oblastiach, kde obýval skalnaté pobrežia. Jediným prírodovedcom, ktorý vtáka pozoroval, bol Georg Steller, člen poslednej expedície Vita Beringa (1741), pri ktorej Bering zomrel. Exempláre kormorána sú uložené výhradne v Európe: v Petrohrade, Tringu, Leidene, Helsinkách a Drážďanoch (týchto päť vzoriek pochádza z rokov 1840 až 1850). Niektoré subfosilné pozostatky sú ale okrem Petrohradu tiež vo Washingtone. Vzorky vajec neexistujú.
Kormorán okuliarnatý meral asi 97 cm a vážil asi 6 až 6,8 kg (12 až 14 libier). Kvôli krátkym krídlam nevedel dobre lietať. Sfarbenie bolo bronzovo-zelené so žltými perami na hlave a krku, čelo a koža okolo zobáka neboli pokryté perím. Okolo očí sa iba u samcov vyvinuli „okuliare“, biela perím neporastená koža. Kormorán okuliarnatý sa živil na otvorenom mori. Hniezdil pravdepodobne na blízkych pobrežných ostrovčekoch, lebo na Beringovom ostrove sa vyskytovala populácia líšok polárnych. Dĺžka generácie bola 8,9 rokov.
Keď Steller kormorána objavil, išlo o bežný druh. Osadníci, ktorí Aleuty neskôr kolonizovali, ale začali vtáky loviť. Na zemi bol vták neohrabaný a dal sa ľahko uloviť, navyše kormorán, veľký asi ako hus, vraj nasýtil až troch ľudí. Steller sa zmieňuje, že zvláštne chutnú pečienku človek získal, keď vtáka obalil hlinou a piekol vo vyhrievanej jamke; čo bol tradičný spôsob prípravy. V roku 1882 sa na ostrov vydal ornitológ Leonhard Stejneger a kormorána nenašiel. Podľa miestnych obyvateľov vyhynul asi okolo roku 1852. Podľa teórie nemeckého ornitológa Ernsta Harterta posledné zvyšky kormoránov vyhubila až epidémia medzi rokmi 1876 až 1877, ktorá sa významne podpísala aj na tunajšej populácii kormorána morského ("Phalacrocorax pelagicus"). Medzinárodná únia na ochranu prírody a prírodných zdrojov (IUCN) hodnotí druh ako vyhynutý a prikláňa sa k vyhynutiu v 50. rokoch.
Okrem kormorána na ostrovoch kvôli lovu vyhynul aj kôrokožec bezzubý.
Gibon lar

Gibon lar (iné názvy: lar, gibon bieloruký; lat. "Hylobates lar") je najznámejší predstaviteľ čeľade gibonovité. 
Obýva tropický dažďový prales na juhovýchode Thajska, Mjanmarsku, na juhu Číny (Jün-nan), v západnej Malajzii, Laose a na ostrove Sumatra (Indonézia). Polovicu stravy tvorí ovocie, živí sa aj kvetmi a hmyzom.
Má hustú srsť v rôznych sfarbeniach od čiernej až po hnedú a plavú. Na hlave má krátky nos a tvár lemuje biely kruh. Ruky aj chodidlá sú biele. Po zemi chodí na nohách ale v korunách stromu sa pohybuje rúčkovaním (brachiácia). Samce majú veľkosť 44 až 59 cm a vážia 5 až 7,6 kg, samice sú menšie 42 až 58 cm s váhou 4,4 až 6,8 kg.
Pohlavne dospieva v 9 roku. Samica rodí jedno mláďa každé 2 až 3 roky. Dožíva sa 25 až 30 rokov..
Poddruhy.
Existuje päť poddruhov:
Antropoid

Antropoid (plurál: antropoidi alebo antropoidy) alebo antropoidná opica môže byť:
Antropoid môže byť aj:
LOHAS

Lifestyle of Health and Sustainability (skr. LOHAS) môžeme voľne preložiť ako udržateľný zdravý životný štýl alebo životný štýl vyznávajúci hodnoty zdravia a trvalej udržateľnosti. Vo všeobecnosti ide o skupinu vysoko vzdelaných spotrebiteľov, ktorí kladú vysoké požiadavky na kvalitu a zároveň sa snažia žiť udržateľne s ohľadom na ekológiu, životné prostredie, zameriavajú sa na udržateľný zdravý životný štýl a neustály osobný rozvoj. 
Vo všeobecnosti možno povedať, že ide o segmet na trhu, ktorý má veľký potenciál a predpokladá sa, že v budúcnosti ešte porastie. Podľa štatistík už v roku 2007 bolo 13% Američanov vyznavačmi tohto životného štýlu a spotrebiteľmi LOHAS, v roku 2017 toto číslo v USA narástlo na viac ako 25 % spotrebiteľov. 
LOHAS spotrebiteľov môžeme nájsť predovšetkým v Spojených štátoch amerických, v západnej Európe a v Ázii v krajinách ako Japonsko, Taiwan či Singapur. 
Produkty a služby.
Trh LOHAS zahŕňa napríklad tieto tovary a služby:
Eustathios

Eustathios ("Eustathios", ) môže byť:
Lar

Lar môže byť:
Agatharchos zo Samu

Agatharchos ("Agatharchos") bol grécky maliar v 5. storočí pred Kr. 
Grécky maliar Agatharchos, syn Eudéma zo Samu, tvoril v Aténach. Prvá správa o jeho tvorbe je z čias dramatika Aischyla a žil ešte v čase aténskeho štátnika Alkibiada. Jeho činnosť preto prebiehala medzi rokmi 460 až 420 pred Kr. Vieme, že vymaľoval steny Alkibiadového domu a že namaľoval scénu pre jednu Aischylovu hru. Napísal pojednanie o maľovaní divadelných dekorácii, ktoré inšpirovalo Démokrita a Anaxagora k vypracovaniu pravidiel perspektívy.
Sup červenohlavý

sup červenohlavý (iné názvy "sup stepný, sup holohlavý") ("Sarcogyps calvus") je druh z čeľade jastrabovité a jediný predstaviteľ rodu sup (Sarcogyps). 
Obýva Indický subkontinent a lokálne aj Juhovýchodnú Áziu.
Je to stredne veľký sup, je dlhý 76 až 86 cm a váži 3,5 až 6,3 kg s rozpätím krídel 1,99 až 2,6 m Má holú hlavu, červenej až oranžovej farby u dospelých a svetločervenej u mladých jedincov. Telo je čierne so svetlými škvrnami a svetlými koncami krídel. Pohlavia majú rozdielne farby dúhoviek, samce majú bledé, bielej farby a samice tmavohnedé. 
V súčasnosti (2018) je kriticky ohrozený. Dôvodom je rapídny úhyn spôsobený tým, že sa kŕmia zdochlinami liečenými látkou diklofenak (a inými nesteroidnými antiflogistikami).
Jeseter ruský

Jeseter ruský (staršie aj ako "jeseter Güldenstädtov") ("Acipenser gueldenstaedtii") je ryba z čeľade jeseterovité.
Žije v Azerbajdžane, Bulharsku, Gruzínsku, Iráne, Kazachstane, Rumunsku, Rusku, Turecku, Turkménsku a na Ukrajine. Nachádza sa tiež v Kaspickom mori. Táto ryba môže narásť až do 235 cm s váhou 115 kg. Ruský jeseter sa pomaly rozmnožuje a dospieva, čo ho robí veľmi zraniteľným v dôsledku rybolovu. Od ostatných druhov rodu "Acipenser" sa rozlišuje krátky pyskom so zaobleným koncom a ústami, ktoré sú v spodnej časti prerušené v strede.
Loví kôrovce, mäkkýše a malé ryby. Keď je v mori je samotársky, ale pri migrácii sa združuje. Je to anadrómny druh, migruje v apríli, máji a júni proti prúdu riek aby sa rozmnožil.
Johan Olsen

Johan Gotthardt Olsen (* 25. marec 1969, Østerbro, Kodaň, Dánsko) je dánsky rockový spevák, biológ, moderátor, herec, výskumný pracovník a vysokoškolský pedagóg na Kodanskej univerzite.
Životopis.
Študoval na Kodanskej univerzite a s niekoľkými ďalšími študentmi v roku 1995 založil skupinu Magtens Korridorer, čo je jedna z najúspešnejších dánskych rockových skupín. Olsen so skupinou vydal šesť štúdiových albumov, z ktorých dva v Dánsku získali platinu. V roku 2006 skupina získala ocenenie za najlepšiu novú skupinu v Danish Music Awards. Objavil sa tiež niekoľkokrát ako hosťujúci spevák, vrátane skupín Red Warszawa, Revoltage, L.O.C. a Sonja Hald.
Mimo svojej vlasti sa stal známym najmä vďaka spolupráci so skupinou Volbeat. V roku 2007 spieval v skladbe „The Garden's Tale“ a o deväť rokov neskôr v skladbe „For Evigt“ duet so spevákom skupiny Volbeat, Michaelom Poulsenom, kde Poulsen spieval po anglicky a Olsen po dánsky.
Olsen má titul Ph.D. v molekulárnej biológii a pracuje ako proteinový kryštalografik na Kodanskej univerzite. Je ženatý a má štyri deti.
Agatharchos (sochár)

Agatharchos ("Agatharchos") bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr. 
Agatharchos, grécky sochár neznámeho pôvodu, tvoril v 4. storočí pred Kr. Nezachovali sa od neho žiadne sochy, ale na ostrove Thasos sa našiel jeho menom signovaný podstavec zo sochy, ktorého nápis hlása, že svoje sochárske dielo venoval Panovi a Afrodite:
Podstavec je z bieleho mramoru. Znalci jeho nápis výlučne na základe typu písma datujú do štvrtého storočia pred Kr. Ak Agatharchos pochádzal z ostrova Thasos, alebo z neďalekého Paru, mohol sa inšpirovať prácami svojho súčasníka slávneho sochára Skopa.
Nižšie primáty

Nižšie primáty je označenie opaku vyšších primátov; konkrétne to môžu byť:
Agatharchos (syn Dionysia)

Agatharchos ("Agatharchos") bol grécky sochár na rozhraní 3. a 2. storočia pred Kr. 
Agatharchos, syn a zrejme aj žiak sochára Dionysia z Boiótie, tvoril na prelome 3. a 2. storočia pred Kr. Nezachovali sa od neho žiadne sochy, ale v archeologickej lokalite starovekej boiótskej veštiarne Amfiareion v Órópose (medzi Atikou a Boiótiou) sa našiel mramorový podstavec zo sochy s nápisom, ktorý hlása:
Sochárske dielo, na ktoré sa nápis vzťahuje, bolo vykonané pre kňazstvo zvané "Órópodóros", ktoré je doložené i na nápisoch (IG VII 27 a 308) datovaných do rokov 225 až 192 pred Kr.
Je nepochybné, že Agatharchos bol synom sochára Dionysia, ktorý v 2. polovici 3. storočia pred Kr. pôsobil aj v Órópose a bratom sochára Aristóna (jeho signatúru našli na podstavci zo sochy v Tébach).
Simiae

Simiae (po slovensky: opice, opice pravé, pravé opice, vlastné opice, opice vlastné) je v niektorých (najmä v starších) systémoch taxón primátov, ktorý môže znamenať:
Westmoreland

Westmoreland alebo Westmorland môže byť:
sídlo:
priezvisko:
Aristón (syn Dionysia)

Aristón ()"Aristón") bol grécky sochár na rozhraní 3. a 2. storočia pred Kr. 
Aristón, syn a pravdepodobne aj žiak sochára Dionysia z Boiótie, bol činný na prelome 3. a 2. storočia pred Kr. Svedectvom niekdajšej tvorby tohto umelca je v Tébach objavený fragmentárny nápis na podstavci zo sochy:
Aristón pochádzal zo sochárskej rodiny. Jeho otec Dionysios a brat Agatharchos pôsobili v Órópose, čo potvrdzujú nápisy na podstavcoch zo sôch nájdené v archeologickej lokalite starovekej boiótskej veštiarne Amfiareion.
Pernille Rosendahlová

Pernille Rosendahlová Larsenová (neprechýlene Pernille Rosendahl Larsen; * 22. marec 1972, Hasseris, Aalborg, Dánsko) je dánska speváčka a skladateľka. Okrem sólovej kariéry je známa ako bývalá speváčka skupiny Swan Lee a rockovej skupiny The Storm.
Životopis.
Spolu s bubeníkom Emilom Kuchom Jørgensenom založila v roku 1985 reggae skupinu Rocka. Po tom, čo skončila vysokú školu bola od roku 1991 do roku 1994 speváčkou v skupinách Savage Rose, Erann DD a Majbritte Ulrikkeholm. V nasledujúcom roku nahrala album s producentom Timom Simenonom v Londýne. Napriek tomu nebol nikdy publikovaný.
V roku 1996 založila skupinu spolu s gitaristom Jonasom Struckom, bubeníkom Emilom Jørgensenom a priateľom Timom Christensenom. V roku 1999 dostala názov Swan Lee a pôsobila bez Tima Christensena. Pod menom Pernille Rosendahl skupina v roku 1997 vydala EP "Dream Away" prostredníctvom Cannibal Records. Celkovo však nikdy vyšlo kvôli hudobným nezhodám s režisérom nahrávacej spoločnosti Kimom Hyttelom, ktorý bol žalovaný za porušenie zmluvy a musel uzavrieť dohodu o vyrovnaní. Potom trojica strávila dva roky hľadaním nahrávacej spoločnosti, čo vyústilo do odmietnutia, pretože videli potenciál len v Pernille Rosendahlovej. Táto výzva bola podnetom pre skupinu založiť vlastnú nahrávaciu spoločnosť, GoGo Records, a vo februári 2001 vydali debutový album "Enter". Albumu sa predalo 20 000 kópií a jeho súčasťou bola aj skladba „Tomorrow Never Dies“, ktorá bola napísaná spolu s Timom Christenenom. Skupina vydala v roku 2004 album "Swan Lee", predtým, ako sa v septembri 2005 rozpadla.
Rosendahlová spievala na albumoch skupín Puddu Varano (2001), Claus Hempler (2004) a v 2002 so skupinou Filur na skladbe „You &amp; I“, ktorú potom zremixoval Trent Møller. V roku 2008 sa objavila v skladbe „Mary Ann's Place“ dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat z ich albumu "Guitar Gangsters &amp; Cadillac Blood".
V roku 2005 získala ocenenie Danish Music Awards za dánsku speváčku roka pôsobiac v tej dobe v skupine Swan Lee. 
V júni 2006 porodila syna Tristana, ktorého otcom je Johan Wohlert. Je to prvé dieťa páru a Wohlert opustil skupinu Mew, kde bol basgitaristom. Pernille Rosendahlová a Johan Wohlert boli spolu 11 rokov, ale 8. októbra 2013 povedali tlači, že sa majú rozísť. Na konci leta 2007 vytvorila rockovú skupinu The Storm. 
Je sestrou filmovej režisérky Christiny Rosendahlovej, ktorá okrem iného režírovala film "Supervoksen", pre ktorý Pernille znovu nahrala pieseň skupiny D-A-D „Laughing 'n' a Half“. Je tiež sestrou hip-hopového producenta Vagn Luva.
V januári 2010 bola porotkyňou v talentovej šou "X Factor" na dánskej televíznej stanici DR1, kde nahradila Linu Rafnovú. Bola mentorom sólistov nad 25 rokov a priviedla Thomasa Ringa k víťazstvu. Napísala tiež víťaznú skladbu „My Dream“, ktorá bola Ringovým prvým singlom.
Dňa 1. apríla 2016 sa jej prvý sólový album "Dark Bird" objavil pod jej vlastnou značkou. Album predal 273 kópií v prvom týždni a dosiahol číslo 33 na rebríčkoch.
V roku 2019 randila s bývalým ministrom financií Kristianom Jensenom.
Funkia

Hosta alebo funkia je rod rastlín.
Je často kultivovaná a pestovaná ako okrasná tieňomilná rastlina s veľkými listami. V súčasnosti sa klasifikuje do čeľade "Asparagaceae", podčeľaď "Agavoideae". Je to pôvodný rastlina zo severovýchodnej Ázie (Čína, Japonsko, Kórea a ruský ďaleký východ).
V minulosti bola klasifikovaná do čeľade "Liliaceae". Rod pomenoval rakúsky botanik Leopold Trattinnick v roku 1812, na počesť rakúskeho botanika Nicholasa Thomasa Hosta. V roku 1817 nemecký botanik Kurt Sprengel použil názov rodu "Funkia" a to na počesť Heinricha Funka, zberateľa rastlín; tento názov bol neskôr používaný ako bežný názov rodu.
Opis.
Sú to bylinné a trváce rastliny. Rastú z podzemku alebo zo stolonu. Majú veľké listy, s variabilnou šírkou (3 – 45 cm) a dĺžkou (2 – 30 cm). Kvety sú na drevnatých stvoloch, ktoré na rastline ostávajú aj cez zimu. Stvol je nad listami a je ukončený súkvetným strapcom ("racemus").
Druhy.
Akceptované druhy (2014):
Karóši

Karóši (v kandži 過 労 死) možno preložiť z japončiny ako "smrť z prepracovania". Znamená smrť v dôsledku mnohých odpracovaných hodín nadčas. Lekársku príčinou býva väčšinou infarkt myokardu alebo cievna mozgová príhoda ako dôsledok nadmerného stresu (nadlimitného napätia, resp. prepätia) z prepracovania. V Japonsku sa karóši v štatistikách uvádza ako samostatná kategória. Nie je zhoda na tom, či sa sem majú započítavať aj prácou spôsobené depresie a úzkosti vedúce k samovražde.
Strapec

Strapec môže byť
Dionysios (syn Aristóna)

Dionysios ()"Dionysios") bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr. 
Dionysios, syn Aristóna z Boiótie, tvoril v polovici 3. storočia pred Kr. Svedectvom tvorby tohto umelca je nápis na mramorovom podstavci (z dvoch kusov) zo sôch objavený v archeologickej lokalite starovekej boiótskej veštiarne Amfiareion v Órópose:
Ako uvádza nápis, na podstavci stáli zrejme dve portrétne sochy, a to otca a syna Boióťanky menom Démokrité. Dionysios bol otcom sochárov Agatharcha, ktorý tiež pracoval v Órópose a Aristóna pôsobiaceho v Tébach.
Sarah Blackwoodová (kanadská speváčka)

Sarah Nicole Blackwoodová (neprechýlene Sarah Nicole Blackwood; * 15. október 1980, Burlington, Ontário, Kanada), známa aj ako Sarah Sin, je kanadská pesničkárka.
Životopis.
Narodila sa v kanadskej provincii Ontário, v meste Burlington. V roku 2006 sa pridala k indie rockovej skupine Walk Off The Earth. Skupina je spolu od roku 2006 a podpísali zmluvu s Columbia Records v roku 2011. 
V roku 2007 vystúpila s psychobilly skupinou The Creepshow, nahrádzajúc svoju sestru Jennifer, ktorá bola vtedy tehotná. Spočiatku sa Jennifer chcela vrátiť do skupiny, kým nezistila, že sa Sarah stala plnohodnotným členom skupiny. V roku 2008 Sarah vydala svoj debutový album "Way Back Home", a prvý album "Run For Your Life" so skupinou The Creepshow. V roku 2010 pokračovala so svojím sólovým albumom "Wasting Time" a albumom "They All Fall Down" so skupinou The Creepshow. V roku 2012 opustila skupinu The Creepshow po dosiahnutí medzinárodnej slávy videom na YouTube kde spolu so skupinou Walk Off The Earth, prespievala skladbu „Somebody That I Used to Know“ od austrálskeho speváka Gotyeho. V roku 2013 vydala album "R.E.V.O." so skupinou Walk Off The Earth.
V roku 2013 spievala v skladbe „Lonesome Rider“ z piateho albumu dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat "Outlaw Gentlemen &amp; Shady Ladies". Frontman skupiny Michael Poulsen povedal stránke Ultimate-Guitar.com: "„Bola známa ako popredná osoba v skupine Creepshow, čo je kanadská rockabilly skupina, a teraz je v skupine s názvom Walk Off The Earth. Poznáme ju z čias, keď sme chceli priviesť skupinu Creepshow na turné.“"
HLM

 HLM (skratka z habitation à loyer modéré, v preklade: „byty s nízkym nájomným“) je formou súkromného alebo verejného bývania vo Francúzsku, Alžírsku, Senegale a Quebecu.
HLM predstavuje 16 % zo všetkých bytov vo Francúzsku. To zahŕňa približne štyri milióny bytov, a odhadom asi 10 miliónov ľudí. Životný štandard bytových projektov HLM je často najnižší v krajine.
72% HLM projektov bolo postavených pred rokom 2001. A 95% projektov postavených v rokoch 2001 až 2011 sú malé budovy alebo jednotlivé domy. Priemerná veľkosť budov je 20 bytov. Výstavba HLM je prevažne financovaná z prostriedkov získaných cez tzv. Livret A, tento typ sporiaceho účtu riadi sporiteľňa "Caisse des dépôts et consignations". V roku 2011, Francúzi uložili 280 miliárd eur na tento typ sporiaceho účtu.
HLM by sa nemalo zamieňať s verejným bývaním vo Francúzsku; mnoho organizácií HLM je plne súkromných, aj keď mnohé sú tiež verejné.
Órópos

Órópos alebo Oropos ("Órópos", ) môže byť:
Doprava v Kuvajte

Doprava v Kuvajte je založená na cestnej doprave, keďže Kuvajt je krajina s bohatými ropnými zásobami. Na jedného človeka pripadajú v priemere 2 autá. Železničná doprava tu neexistuje a tak hromadnú dopravu zabezpečujú autobusy. Niektoré železničné trate boli naplánované, vrátane metra v Kuvajte, no žiadne z nich neboli realizované. Kuvajt má námorné prístavy v Perzskom zálive. Nachádza sa tu 7 letísk, z ktorých najväčšie a výhradne určené na civilné použitie je Kuwait International Airport.
Železničná doprava.
Prehľad.
Napriek tomu, že Kuvajt nemá žiadne železnice, zvyšujúci sa počet kolón na cestách viedol k navrhnutiu pár projektov. Hlavné mesto Kuvajt by malo byť konečnou stanicou navrhovanej železnice Gulf Railway. Táto 2 000 kilometrov dlhá železnica má viesť z Kuvajtu do Ománu cez mestá pozdĺž Perzského zálivu.
Metro.
Metro v Kuvajte je plánované pod názvom The Kuwait Metropolitan Rapid Transit System Project a má mať 4 linky, ktoré budú dokopy merať 160 km. Zastávok bude 69. Projekt mešká a výstavba zatiaľ nezačala.
Cestná doprava.
Kuvajt sa ako krajina, v ktorej pripadajú približne 2 autá na jedného človeka, vysoko spolieha na cestnú dopravu. Celková dĺžka cestnej infraštruktúry je 6 608 km. Dopravné zápchy sú časté počas dňa hlavne v Kuvajte.
Kedže tu neexistujú žiadne železnice, hromadná doprava je založená výhradne na autobusoch. Štátnym dopravcom je spoločnosť Kuwait Public Transportation Company, založená v 1962. Zabezpečuje miestne linky v rámci Kuvajtu ako aj diaľkové linky do ostatných štátov pri Perzskom zálive. Hlavným súkromným dopravcom je CityBus. Ďalším súkromníkom je Kuwait Gulf Link Public Transport Services.
Letecká doprava.
V Kuvajte sa nachádza 7 letísk a 4 heliporty. Národné aerolínie sú Kuwait Airways.
Vodná doprava.
Kuvajt má v Perzskom zálive tieto prístavy (tu uvedené v anglickom prepise): Ash Shu'aybah, Ash Shuwaykh, Kuwait, Mina' 'Abd Allah, Mina' al Ahmadi, Mina' Su'ud.
Zoznam ocenení a nominácií získaných skupinou Volbeat

Zoznam ocenení a nominácií získaných skupinou Volbeat predstavuje zoznam cien dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat.
Skupina získala 10 nominácií v Danish Metal Awards a vyhrala tri trofeje. Mali tiež štyri nominácie v Danish Music Awards, ale cenu nezískali. Vyhrali tiež cenu Steppeulven v roku 2006, cenu P3 Guld v roku 2007 a cenu Zulu v roku 2008. 
Volbeat je štvorčlenná dánska heavy metalová skupina, ktorá vznikla v Kodani v roku 2001. Od roku 2016, ich formácia pozostáva z vokalistu a gitaristu Michaela Poulsena, gitaristu Roba Caggiana, basgitaristu Kaspara Boye Larsena a bubeníka Jona Larsena. Skupina vydala šesť štúdiových albumov, dvadsaťtri singlov, päť DVD a dva demo albumy.
Danish Metal Awards.
Danish Metal Awards je každoročné odovzdávanie cien založené v roku 2004 rôznymi dánskymi metalovými časopismi and TV reláciami. Skupina Volbeat získala päť cien zo šestnástich nominácií.
Danish Music Awards.
Danish Music Awards je každoročné odovzdávanie cien založené v roku 1989 dánskym oddelením IFPI. Skupina Volbeat získala päť nominácií, ale cenu nezískala.
Grammy Awards.
Ceny Grammy sú každoročne udeľované organizáciou National Academy of Recording Arts and Sciences v Spojených štátoch. Skupina Volbeat bola nominovaná na Najlepší metalový výkon.
GAFFA-Prisen.
Ceny GAFFA sú každoročne udeľované časopisom "GAFFA" v Dánsku. Skupina Volbeat vyhrala cenu v kategórii Dánska hudobná skupina roka.
MTV Europe Music Awards.
MTV Europe Music Awards je každoročné odovzdávanie cien založené v roku 1994 televíznou stanicou MTV Europe. Skupina Volbeat bola nominovaná ako Najlepší dánsky akt.
P3 Guld.
Ceny P3 Guld je každoročné odovzdávanie cien založené dánskou rozhlasovou stanicou DR P3. Skupina Volbeat vyhrala dve ceny.
Steppeulven.
Ceny Steppeulven sú každoročné odovzdávanie cien Asociáciou dánskych hudobných kritikov. Skupina Volbeat vyhrala jednu cenu zo štyroch nominácií.
Zulu Awards.
Ceny Zulu sú každoročné odovzdávanie cien najväčšou dánskou komerčnou TV stanicou TV 2. Skupina Volbeat vyhrala jednu cenu.
Stephen Hillenburg

Stephen McDannell Hillenburg (* 21. august 1961, Lawton, Oklahoma, USA – † 26. november 2018, San Marino, Kalifornia, USA) bol americký biológ a animátor.
Sarah Blackwoodová

Sarah Blackwoodová môže byť:
Pedro Almodóvar (kniha)

Petro Almodóvar je slovenská monografia, ktorú v roku 2005 vydal Slovenský filmový ústav a Asociácia slovenských filmových klubov"." Jej autorkami sú Petra Hanáková a Viktória Matáková. Vyšla v edícií Camera Obscura a má 303 strán.
Recenzie a hodnotenia.
Slovenská filmová kritička Mária Ferenčuhová v recenzii pre "Knihy a spoločnosť" píše: „Viktória Matáková sa síce zameriava prevažne na autobiografické údaje o živote a práci režiséra, načrtnutie historického kontextu španielskej kinematografie a na chronologicky usporiadané komentáre jednotlivých filmov, zatiaľ čo Petra Hanáková k režisérovi a jeho filmom pristupuje syntetickejšie (rozoberá témy, rekurentné motivické i štylistické prvky, čo dokazuje textúra jej podkapitoly), v konečnom dôsledku sa však obe autorky dopracúvajú k veľmi podobným zisteniam.“
Ferenčuhová prirovnáva Matákovú k maratónkyni a Hanákovú k šprintérke. Matáková postupuje síce poctivo, ale občas príliš deskripktívne. Hanáková si z filmov režiséra vyberá to najpríznačnejšie, presne to pomenuje a rozanalyzuje. Pričom mnoho informácií je zdvojených.
„Odhliadnuc od problému-neproblému dvojautorstva kniha spĺňa svoj účel. Vydaná v koprodukcii s Asociáciou slovenských filmových klubov, s filmografickými a bibliografickými údajmi a s výborným výberom fotografií z filmov, je totiž jednoznačne bohatým informačným zdrojom pre aktuálnych i budúcich divákov Almodovárových filmov. Napokon, nevenuje sa iba Almodóvarovi, ale siaha za hranice režisérovej tvorby, objasňuje kontext i podstatu madridského kultúrneho hnutia Movida, ale postmoderných východísk súčasnej európskej a svetovej kinematografie,“ uzatvára Ferenčuhová.
Ildikó Pongó v recenzii s názvom „Značka ´Almodóvar´“ pre Film.sk charakterizuje Matákovej časť ako veľmi detailnú analýzu a ocení viacero aspektov:. „Sleduje, za akých podmienok tieto snímky vznikali, ako ich prijímala kritika a diváci, pričom prízvukuje odlišnosť prijímania jeho diela v zahraničí a doma. Matáková si všíma premeny autorského rukopisu, jeho stávanie sa „značkou“, pojmom. Jej analýzu sa pritom do veľkej miery orientujú na detailnú charakterizáciu postáv, ktoré v Almodovárových filmoch akoby často žili v nesprávnom tele a preto sa sexualita stáva neoddeliteľnou súčasťou režisérovho diela. Autorka popisuje vzťahy medzi jednotlivými postavami, čo vzhľadom na komplikovanosť dejových línií nie je jednoduchá úloha. Všíma si tiež ako sa Almodóvarove životné skúsenosti – napríklad fakt, že vyrastal v silne ženskom kolektíve alebo prísna katolícka výchova na internáte – odzrkadľujú v jeho tvorbe.“[
K Hanákovej spôsobu práce sa vyjadrí len v stručnosti: „Hanákovej záverečná ahistorická esej je skôr interpretačného charakteru. Režisérovo dielo sa snaží uchopiť z hľadísk ako žáner, postavy, topos, téma a podobne.“
Recenziu uzatvára uistením, že kniha si svojho čitateľa nájde, nakoľko Almodóvar je pojmom a značkou aj na Slovensku.
Lykios

Lykios ("Lykios") môže byť:
František Srna

 
 
 
 
 
 
 
František Srna (* 15. máj 1932, Svätý Jur – † 6. október 1973, Bratislava) bol slovenský cestný motocyklový pretekár. Vo svojej generácii bol najlepším slovenským pretekárom. V roku 1964 získal titul majstra športu, v roku 1969 titul zaslúžilý majster športu. Bol posledným československým pretekárom, ktorý bodoval v majstrovstvách sveta na československom motocykle – v Brne v roku 1972 7. miesto s motorkou Jawa pri Veľkej cene Československa v pretekoch do 350 cm³.
Životopis.
Pretekať začal v roku 1949 po kúpe motocykla Puch 125 cm³. K prvým okruhovým pretekom ho priviedol jeho celoživotný priateľ pretekár František Kročka. V roku 1951 sa vyučil v Bratislave za automechanika. Bol známy ako zručný mechanik a konštruktér.
Patril medzi najlepších československých pretekárov v triede 250 a 350 kubických centimetrov. Postupne sa vypracoval až do reprezentačného družstva. Štyrikrát sa postavil na majstrovstvách republiky na najvyšší stupeň. V roku 1959 v triede do 250 cm³. Tento úspech zopakoval aj v roku 1961 a 1971. V roku 1972 sa stal majstrom v triede do 350 cm3. Bol víťazom Veľkej ceny ČSSR v Brne a Veľkej ceny Juhoslávie v Opatiji.
Tragicky zahynul na medzinárodných majstrovstvách ČSSR v rýchlostných pretekoch v Bratislave. Na okruhu "Slavín" pred stanicou Nové Mesto narazil do stĺpa. Tieto preteky sám navrhol a pripravoval, mali byť ohlasovaným vyvrcholením jeho športovej kariéry. Pochovaný je na cintoríne v Pezinku.
Dňa 13. mája 2018 bola na mieste tragédie odhalená Pamätná tabuľa Františka Srnu.
Športové aktivity.
Pretekal za Autoklub Bratislava (1949 - 1952), za motocyklový odbor Dukly Praha (1953 - 1955) a za Zväzarm Bratislava (1955 - 1973). Od roku 1957 bol reprezentantom Československa a dosiahol mnoho medzinárodných úspechov.
Ocenenia.
V roku 1973 bol vyznamenaný in memoriam Za vynikajúcu prácu.
Veľkohrivec bradavičnatý

Veľkohrivec bradavičnatý ("Caloenas nicobarica") je holubovitým vtákom. Druh opísal švédsky prírodovedec Carl Linné r. 1758 vo svojom diele "Systema naturae" (ed. 10 s. 164). Pôvodne ho zaradil do rodu "Columba", v súčasnosti veľkohrivec patrí do rodu "Caloenas" (jediný žijúci druh z roda). Podľa štúdie DNA (Shapiro &amp; kol., 2002) bol postavený vedľa kladu dront nelietavý ("Raphus cucullatus")/pustovník krátkokrídly ("Pezophaps solitaria") a je teda najbližším žijúcim príbuzným týchto vyhynutých vtákov.
Veľkohrivec bradavičnatý sa vyskytuje v hustých vždyzelených lesoch do nadmorskej výšky . Je dobrý letec, a preto má pomerne rozsiahly areál rozšírenia. Osídlil prevažne menšie ostrovčeky v juhovýchodnej Ázii a čiastočne v Pacifiku (Andamany, Nikobary, Mergui, Filipíny, Palau…). V celom svojom rozsahu sa ale vyskytuje vzácne, Medzinárodná únia na ochranu prírody a prírodných zdrojov hodnotí druh ako takmer ohrozený. Nebezpečenstvo predstavujú prevažne ľudské aktivity: lov zo strán ľudí aj zavlečených predátorov a strata prirodzeného prostredia. Veľkohrivec bradavičnatý patrí na zoznam CITES I.
Veľkohrivec bradavičnatý meria asi 40 cm, samice sú menšie. Druh má pestré sfarbenie, ktoré sa vyvinulo pravdepodobne kvôli absencii predátorov na ostrovčekoch, kde sa vyskytuje. Perie je tmavo zelené s čisto bielym chvostom a červenými končatinami, na chrbte doplnené o „plášť“ zo zelenožltého peria. Pohlavie dospelcov možno rozpoznať podľa farby dúhovky, ktorá je u samíc biela a u samcov tmavá.
Veľkohrivec bradavičnatý tvorí skupinky. Je obyčajne tichým druhom, počas sporov sa ale ozýva chrochtavými zvukmi. Potravu zbierajú veľkohrivci prevažne za úsvitu a súmraku na podraste. Ich veľké oči im v tomto pološere umožňujú dobre vidieť. Konzumujú semená, ovocie, orechy alebo hmyz. Rozmnožovanie môže nastať počas celého roka a často prebieha v hustých kolóniách. Druh je monogamný, pár si stavia hniezdo z konárov niekoľko metrov nad zemou, typicky na stromoch alebo v krovinatých porastoch. Samica kladie iba 1 vajce. Inkubácia trvá 2,5 týždňa a o mláďa sa rodičia starajú až štvrť roka. Je spočiatku kŕmené takzvaným holubím mliekom. Dospelé perie mláďatá získajú za 5 až 14 mesiacov.
Kuvičok džungľový

Kuvičok džungľový alebo kuvik džungľový ("Glaucidium radiatum" syn. "Taenioglaux radiata") je malý druh sovy z Ázie žijúci na Indickom polostrove. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kuvičok džungľový patrí medzi najmenej ohrozené druhy, populácia je pravdepodobne stabilná.
Opis.
Meria iba 20 - . Krídlo 120 - , chvost 62 - . Hmotnosť 84 - 114 g. Samec a samica nie sú tak výrazne veľkostne rozdielne ako u iných druhoch sov, samička je len o málo väčšia. Základná farba vrchnej časti tela a hlavy je tmavohnedá alebo hnedosivá (jedince s odchýľkou do siva) s výraznými svetlými priečnymi čiarami. Na hlave má len nezreteľný závoj tvárovej časti, len krátke biele obočie, bielu bradu a bielu škvrnu na hrudi. Na záhlaví chýba "okcipitálna tvár". Hruď je svetlá s prímesou hrdzavohnedej. Spodná časť tela je biela, na bokoch sú sivohnedé priečne pásy. Beháky má operené. Pazúry tmavohnedé..
Oči sú výrazne citrónovožlté, zobák zelenkavo-žltý..
"Pozri aj:" Glaucidium.
Hlas.
Samec kuvička džungľového sa ozýva viacslabičným opakovaným trilkom "praorr-praorr-praorr-praorr.." Spev začína ticho a postupne zosilňuje. Jedna fráza pozostáva z 3 - 10 slabík. Frázy opakuje v niekoľko sekundových intervaloch.
Vydáva aj trilok "kwürr kwürr kwürr kwürr ..". Mláďatá sa počas dňa ozývajú hlasom "tik", znejúcim veľmi podobne ako hlas bobuliara hájového ("Dicaeum erythrorhynchos").
Rozšírenie.
Kuvičok džungľový je stály vták, nemigruje. Svoju západnú hranicu rozšírenia dosahuje v Dalhousie, severnú v Himalájach maximálne Východným smerom sa jeho areál rozprestiera až po Bhután. Južným smerom až po Srí Lanku, kde obýva aj horské oblasti do 
Biotop.
V predhoriach Himalájí obýva vlhké listnaté aj krovinaté lesy, v sekundárnych lesoch sa vyskytuje ak je tam veľký podiel bambusov.
Spôsob života.
Kuvičok džungľový je aktívny najmä večer a ráno za šera. Ak je pod mrakom, loví aj cez deň inak je skrytý v horných častiach korún veľmi vysokých stromov hlavne na strmých svahoch. Za jasných dní sa rád slní, pozorovaný najmä v ranných a popoľudňajších hodinách. Žije samotársky alebo v pároch. Pri vyrušení zaujme nehybnú a strnulú polohu, napodobňuje suchý konár. Keď vydáva zvuky, má nízko hlavu a má hrbatých postoj. Pritom kýve chvostom ale nezdvíha ho, ako napríklad kuvičok vrabčí.
Hniezdenie.
Kuvičok džungľový hniezdi v mesiacoch marec až máj v prirodzených stromových dutinách alebo vysekaných ďatlovitými, napríklad barbetovité (Megalaimidae). Vletový otvor býva v 3 - 8 m výške. Zvyčajne znáša 3 - 4 biele okrúhle vajíčka (priemer 28 zmeraných vajec bol 31,5 x 26,8 mm).
Potrava.
Kuvičok džungľový sa živý najmä veľkým hmyzom ako sú kobylky, koníky a cikády. Okrem toho uloví aj slimáky, malé stavovce ako jašterice, drobné vtáky a hlodavce.
Taxonómia a poddruhy.
Poddruh "G. r. malabarica" sa líši hlasovým prejavom, vyžaduje ďalší výskum. V minulosti bol ako poddruh považovaný dnes už samostatný druh kuvičok hnedochrbtý ("Glaucidium castanonota" syn. "G. castanota", "Taenioglaux castanota").
Matúš Čupka

Mgr. Matúš Čupka (* 28. február 1987, Bratislava) je slovenský občiansky aktivista a komunálny politik, v roku 2022 zvolený za starostu mestskej časti Bratislava-Nové Mesto. V roku 2011 založil občiansku iniciatívu Zelená hliadka, s ktorou organizoval brigády na zber odpadu a obnovu verejných priestorov. Reprezentoval Slovensko ako junior v bejzbale. 
Životopis.
V roku 2011 absolvoval Fakultu sociálnych a ekonomických vied Univerzity Komenského, odbor európske štúdiá a medzinárodné vzťahy, jeden semester študoval na Uppsala universitet vo Švédsku.
Pracoval pre Inštitút pre dobre spravovanú spoločnosť a pre Dell. Za blogy o reklamných trojnožkách získal Novinársku cenu v roku 2014.
V komunálnych voľbách 2018 kandidoval za starostu bratislavskej mestskej časti Nové Mesto ako nezávislý, podporila ho pravicová koalícia, Team Vallo a strany Progresívne Slovensko a SPOLU. So ziskom 37,54 % platných hlasov sa umiestnil druhý za úradujúcim Rudolfom Kusým (58,49 %).
V nasledujúcich komunálnych voľbách v roku 2022 kandidoval opäť, za trojkoalíciu Team Bratislava, Progresívne Slovensko, SaS a so ziskom 55,39 % platných hlasov bol zvolený za starostu m. č. Nové Mesto (pred Zuzanou Rattajovou so ziskom 19,82 %) a súčasne za poslanca mestského zastupiteľstva. Koalícia zároveň získala dominantné postavenie v novomestskom miestnom zastupiteľstve, kde obsadila 23 miest z 25.
Zuzana Kusá

PhDr. Zuzana Kusá, CSc. (* 17. apríl 1957) je slovenská sociologička, venujúca sa verejnému akademickému výskumu a výuke v oblasti sociológie. Pôsobila ako poradkyňa prezidentky Zuzany Čaputovej pre sociálnu oblasť.
Štúdium.
V roku 1976 začala študovať na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave odbor sociológia. Štúdium úspešne ukončila v roku 1980 získaním titulu promovaný sociológ a ďalej pokračovala v rigoróznom štúdiu odboru všeobecná sociológia, ktorý úspešne ukončila v roku 1982. O päť rokov neskôr nadviazala na štúdium internou ašpirantúrou na Ústave filozofie a sociológie Slovenskej akadémie vied v Bratislave, kde následne v roku 1991 získala hodnosť kandidáta vied kandidátskou dizertačnou prácou „"Biografický prístup v sociológii"“. 
Pôsobenie.
Počas štúdia na Univerzite Komenského v rokoch 1983 až 1985 absolvovala študijný pobyt ako asistentka pri verejných výskumoch na Oddelení sociológie vidieka v Ústave filozofie a sociológie Slovenskej akadémie vied v Bratislave. V tomto ústave po ukončení štúdia začala Zuzana Kusá v rokoch 1991 až 1992 pôsobiť už ako vedecká pracovníčka. Od roku 1992 pôsobí na Sociologickom ústave SAV. Venuje sa kvalitatívnemu výskumu, spoločenskej solidarite, sociálnej politike a verejnému diskurzu. Organizuje vedecké semináre a konferencie, analyzuje a vyjadruje sa k sociálnej legislatíve a zúčastňuje sa verejných vedeckých debát. V súčasnosti sa venuje témam vzdelávania, chudoby a sociálneho vylúčenia. Okrem iného pôsobí aj ako univerzitná lektorka a vedie univerzitné prednášky. 
Tvorba.
Spoluautorka monografie Politická zmena v spoločenskej rozprave, Bratislava: VEDA (1997), editorka viacerých zborníkov a autorka štúdií publikovaných najmä v časopise "Sociológia" a v domácich a zahraničných zborníkoch, vrátane:
Monografie.
Škola nie je pre všetkých – Sociologický ústav SAV (2017)
Opiera sa o etnografické pozorovanie v triedach a rozhovory so žiakmi, s učiteľmi, rodičmi a ďalšími osobami. Kniha ukazuje prekážky premeny škôl na inkluzívne inštitúcie prijímajúce a podporujúce každé dieťa.
Za ostrou hranicou – Absynt/Kalligram (2018)
Je neviditeľná, no o to citeľnejšia. Autorka píše o hranici záujmu a vnímavosti voči potrebám iných, balansuje na tomto ostrom reze a snaží sa zistiť, nakoľko je táto neviditeľná hranica priepustná. Vo vnútri hraníc vládne ohľaduplnosť a vzájomná starostlivosť, obývajú ju totiž naši ľudia – morálne prijímaní a začlenení. Za hranicou nášho morálneho kruhu sú však ľudia žijúci mimo našej schopnosti empatie a zmyslu pre spravodlivosť. Topia sa v chudobe, nemožnosti začleniť sa, sú morálne vylúčení.
Referencie.
Magtens Korridorer

Magtens Korridorer (doslovne "Koridory Moci") je dánska rocková hudobná skupina založená v roku 1995 v Kodani. Hrá kombináciu rocku a poetického post-punku. Skupina pozostáva z Johana Olsena (vokály), Rasmusa Kerna (gitara, syntetizátor, samplery a iné klávesy), Niklasa Schneidermanna (gitara), Terkela Møhla (basgitara) a Andersa Ramhedea (bicie).
História.
V roku 1996 skupina vytvorila demo-CD obsahujúce pieseň „Hestevisen“, ktorú v roku 1997 predstavili vo veľmi populárnej relácii "Tæskeholdet" stanice Dánskeho rozhlasu P3 a preslávila ich v Dánsku. Zostavu vtedy tvoril Johan Olsen (spev), Jacob Ihlemann (gitara), Rasmus Kern (gitara), Peter Bregnsbo (bicie) a Henrik Dylmer (basgitara).
V roku 1998 skupina nahrala svoj debutový album "Bagsiden af medaljen", ale albumu sa nepodarilo preraziť na trhu. Nasledujúcich sedem rokov nebolo o zostave počuť. V roku 2005 Magtens Korridorer pritiahli pozornosť programu "Karrierekanonen" na objavovanie nových hudobných talentov v Dánsku. Toho roku skupina vydala album "Friværdi", ktorý bol úspešný komerčne aj kriticky. Bolo vydaných niekoľko singlov ako napríklad „Lorteparforhold“, „Picnic (på Kastellet)“, „Nordhavn Station“ a „Sara har...“.
Frontman skupiny Johan Olsen má tiež titul Ph.D. v molekulárnej biológii a učí na Kodanskej univerzite.
Magtens Korridorer otvárali Orange Stage na Roskilde Festivale v roku 2006.
Skupina vydala 31. októbra 2011 svoj piaty štúdiový album, "Imperiet falder". Po troch zlatých a platinových albumoch vydaných cez Universal sa skupina rozhodla predĺžiť zmluvu s nahrávacou spoločnosťou. V roku 2012 nasledoval šiesty štúdiový album "Spil noget vi kender!", v roku 2014 album "Før alting bliver nat" a 23. februára 2018 vydali ôsmy štúdiový album "Halvt til helt".
Perirrhantérion

 
Perirrhantérion ()"perirrhantérion") bolo starogrécke umývadlo slúžiace na rituálnu očistu. 
Perirrhantéria ("περί'peri", okrúhly, "ῥαίνειν'rhainein", striekať okolo) boli vyvýšené okrúhle plytké umývadlá (nádoby) s vodou k rituálnej očiste, ktoré sa bežne nachádzali pri náboženských svätyniach (aj vo svätyniach) alebo pred vstupom do posvätného okrsku (ľudia sa v nich mohli rituálne očistiť pred vstupom). Boli vyrobené väčšinou z kameňa, najmä z mramoru, zriedkavejšie z hliny. Ich podstavce mohli mať rôzne tvary, napr. stvárnené z troch či štyroch ľudských figúrok (najmä karyatíd), v tvare jednoramennom a inak.
Na aténskej Akropole bolo objavených až 50 perirrhatérionov i s venovacími nápismi. Ľudia zaťažení niektorými formami náboženskej poškvrny ("miasma") nemohli vstúpiť do posvätných okrskov aj dlhšiu dobu, čo mohlo obmedziť ich účasť na politickom živote. V starovekom Grécku sa očistné obrady konali i v rámci príprav na konkrétne udalosti, ale nikdy nie ako reakciu na poškvrnu (napr. na aténske zhromaždenie - "ekklésia"). Súčasťou takýchto symbolických obradov mohlo byť pokropenie alebo omytie vodou, obetovanie zvieraťa alebo očistné dymenie.
Paľo Bielik a slovenská filmová kultúra

Paľo Bielik a slovenská filmová kultúra je slovenská monografia filmovej historičky Petry Hanákovej, vydaná roku 2010 pod hlavičkou Slovenského filmového ústavu v edícií Orbis Pictus.
Recenzie.
Český filmový kritik Jaromír Blažejovský vo svojej dvojrecenzii (recenzoval zároveň monografiu "Ján Kadár" od Václava Maceka) pre časopis "Cinepur" Hanákovej text opisuje ako „temperamentní, ´swingující´, sebareflexivní a relaxovaný“, nakoľko autorka využíva anglické filmové výrazy, čím je text príťažlivejší pre mladšieho čitateľa. Aplikuje tiež feministické teórie, komentuje vlastný vývoj písania o Bielikovi, jeho písomný prejav, reflektuje vzdialenosť  - generačnú, rodovú i vzdelanostnú, ktorá ju od Bielika delí.
Blažejovský monografii vytýka niektoré nesprávne, sporné či málo konkrétne tvrdenia; „například Slovenský štát je vžité, avšak nepřesné označení pro útvar, který se po většinu své existence jmenoval Slovenská republika.“[3] Dva Bielikom režírované filmy o Jánošíkovi vraj neboli distribuované s jednoročným odstupom a oba mali festivalovú premiéru v roku 1963. Šancu na Bielikovu inšpiráciu filmom "Rím, otvorené mesto" pri "Vlčích dierach" vidí Blažejovský ako malú; Rosselliniho film v Československu uvedený nebol. „Hanáková se zmíni o ´legendárním skandálu´ na festivalu v Benátkach 1936, ale když si dychtivý čtenář nalistuje příslušnou vysvětlivku, nedočte se víc, než že ´maďarské reakce jsou všeobecně známé. A kritike sa nevyhlo používanie adjektív typu „plickovské“, „bielikovské“
„Text Petry Hanákové má proměnlivější puls; je senzitivní, místy udivený, jindy pobavený. Někdy jako by se autorka sama zalekla, co objevila, a raději rychle změní téma,“ charakterizuje ďalej Blažejovský. V záverečnom verdikte napokon píše: „Macekův "Ján Kadár" a Hanákové "Paľo Bielik" reprezentují úroveň, k níž dozrála dvacetiletá systematická dobře koordinovaná práce žáků a učitelů, přičemž polemické, osobní zaujetí zústavá."
"Autorka vo svojej monografii síce Bielika z niekdajšieho piedestálu zhadzuje, ale zároveň k jeho dielu pristupuje láskavo. Občas dokonca s prekvapujúcou úctou,“ opisuje prístup Hanákovej k Bielikovi filmový vedec Martin Ciel.
Interpretácie Bielikových filmov Ciel považuje za „korektné a dôsledne.“[5] A hoci Hanákovej monografiu označuje ako „štandardnú“ či „bez väčších inovácií“, na rozdiel od väčšiny monografii Ciela nenudí. Chváli autorkine písanie, prácu s archívmi i prejavenie vlastného názoru so schopnosťou argumentácie.
„Monografia o ´veľkom´ Paľovi Bielikovi, ktorá v mnohom redefinuje dobové názory na jeho tvorbu, vyvracia (ale nevytvára) mýty o ňom je elegantnou ukážkou nového subverzného pohľadu na dlho zakonzervovaný oficiálny obraz,“ uzatvára Ciel.