burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Football League 1888/1889

Football League 1888/1889 bola prvá sezóna futbalovej ligy, ktorá prebiehala od jesene 1888 do jari 1889. Futbalová liga vznikla 17. apríla 1888 v Manchestri a stala sa tak najstaršou profesionálnou futbalovou súťažou na svete.
Sezóna sa začala 8. septembra 1888 s 12 členskými klubmi z Midlands a severného Anglicka: Accrington, Aston Villa, Blackburn Rovers, Bolton Wanderers, Burnley, Derby County, Everton, Notts County, Preston North End, Stoke, West Bromwich Albion a Wolverhampton Wanderers. Každý z dvanástich klubov odohral počas sezóny s ostatnými klubmi dva zápasy: jeden doma a druhý vonku, spolu 22 zápasov.
Sezóna sa skončila 20. apríla 1889 a víťazom ligy sa stal Preston North End. Počas sezóny klub neprehral ani jeden zápas čo je veľmi vzácny úspech, ktorý sa odvtedy v Anglicku zopakoval iba raz, keď Arsenal vyhral Premier League v sezóne 2003/04.
Tabuľka.
Zdroj: World Football
Ján Labuda

Ján Labuda môže byť:
Bad Is Bad

„Bad Is Bad“ je skladba americkej pop rockovej skupiny Huey Lewis and the News. Vyšla na ich treťom albume "Sports".
Pôvodná verzia.
Pôvodná verzia skladby „Bad Is Bad“ bola nahraná v Memphise 10. augusta 1978 skupinou Thin Lizzy s Hueym Lewisom počas ich spoločného turné po Spojených štátoch.
Onuphis

Onuphis je rod mnohoštetinavcov, ktorý patrí do čeľade Onuphidae. Tento rod má kozmopolitnú distribúciu, čo znamená, že sa nachádza prakticky po celom svete.
Druhy.
Do tohto rodu patria nasledujúce druhy:
Meduloblastóm

Meduloblastóm je bežný typ primárneho nádoru mozgu u detí. Vzniká v časti mozgu, ktorá sa nachádza vzadu dole, na spodku lebky, v mozočku alebo posterior cranial fossa.
Mozog sa skladá z dvoch hlavných častí, veľkého koncového mozgu (cerebrum) navrchu a malého mozočku (cerebellum) vzadu. Tieto časti sú oddelené membránou, ktorá sa nazýva tentórium. Nádory, ktoré pochádzajú z mozočku alebo oblastí poblíž pod tentóriom sa potom označujú ako infratentoriálne.
Historicky sa meduloblastómy klasifikovali ako primitívne neuroektodermálne nádory (PNET), ale teraz už je známe, že sú odlišné od supratentoriálnych PNET a nie sú pokladané za príbuzné.
Meduloblastómy sú invazívne, rýchlo rastúce nádory, ktoré sa na rozdiel od väčšiny mozgových nádorov šíria prostredníctvom mozgomiešneho moku a často metastázujú na rôzne iné miesta na povrchu mozgu a miechy. 
Kumulatívna miera prežitia pre všetky vekové skupiny je 60 % vo veku 5 rokov, 52 % vo veku 10 rokov a 47 % vo veku 20 rokov. U detí je vyššia šanca na prežitie.
Sterkovský potok

Sterkovský potok je potok v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Medzilaborce (okres) v strede južnej časti územia obce Čabalovce. Je ľavostranným prítokom Olšavy v povodí Laborca. Nachádza sa v geomorfologickom celku Laborecká vrchovina. Má dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Začína sa sútokom zdrojníc v nadmorskej výške v južnej časti územia obce Čabalovce na juhovýchodnom svahu poľa Medzi potokmi v poľnohospodárskom extraviláne v okrese Medzilaborce (okres) v Prešovskom kraji. Severná zdrojnica pramení v a priteká z pasienka a lesa Kýčerka. Juhovýchodná zdrojnica pramení v a priteká z lúky Pod Halaškou. 
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie západným smerom cez poľnohospodársky extravilán, v priberá pravostranný prítok Jaseňovský potok pritekajúci z miestnej časti obce Čabalovce s názvom Sterkovce, meandruje, pravým brehom obmýva pole Pod dedinou. Priteká k južnému okraju intravilánu Čabaloviec kde priberá Čabalovský potok ako svoj pravostranný prítok, v ústi v extraviláne do Olšavy ako jej ľavostranný prítok. Začína sa, preteká a ústi na území obce Čabalovce. Má dva dôležitejšie prítoky: Jaseňovský potok a Čabalovský potok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve niekdajšej stredovekej obce "Sterkovce", dnešnej miestnej časti obce Čabalovce, s písomným dokladom z roka 1494 "Zterkocz". Sterkovský potok preteká cez južný okraj intravilánu tejto miestnej časti. Zo slova "Sterkovce" systémovým vypustením formantu "-ce", pridaním formantu "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena v podobe "Sterkovský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum "Sterkovský potok" bolo štandardizované v roku 1990. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum Sterkovský potok je jedinečným názvom (november 2023).
Horný vrch (vrch v Malých Karpatoch)

Horný vrch () je vrch v Malých Karpatoch, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Rohožník, približne východne od Malaciek. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pezinské Karpaty a jej časti Biele hory. Vrch leží v Bratislavskom kraji, v okrese Malacky a na katastrálnom území obce Rohožník. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Sološnica a severozápadne ležiaci Rohožník, západne sa nachádza Kuchyňa a východným smerom Častá a Doľany. Masív je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty a PR Vysoká. 
Opis.
Horný vrch leží v hlavnom hrebeni v strednej časti Pezinských Karpát, juhozápadne od sedla Skalka (). Západne sa nachádza Vysoká (), Zámok () a Vajarská (), severne Veľký Peterklin (), Malá Vápenná () a Vápenná (), východne Biela skala (), Jelenec () a Baďurka () a južne Krkavý buk (), Gajdoš () a Mešťanková (). Východné svahy odvodňuje potok Pajdla do Gidry v povodí Dudváhu, voda zo západných odteká Rohožníckym potokom do Rudavy v povodí Moravy. Vrchol traverzuje Cesta hrdinov SNP. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Malých Karpát a Borskú nížinu, ojedinele aj Považský Inovec.
Rituál (rozlišovacia stránka)

Rituál môže byť:
Micheil Maglakeli

Micheil Maglakeli (; * 11./12. storočie asi Maglaki† polovica 12. storočia) bol stredoveký gruzínsky maliar fresky, ktorý pôsobil v Gruzínskom kráľovstve, najmä na kráľovskom dvore počas vlády Dávida IV. Budovateľa a Demetera I.
Život.
Bližšie informácie o dátume alebo mieste jeho narodenia a úmrtia nie sú známe. Pravdepodobne pochádzal z niektorej oblasti Imereti. Konkrétne asi z rovnomennej dediny Maglaki.
Dielo.
Významnou pripisovanou prácou sú fresky v Monastieri Macchvariši. V kláštornom chráme sa zachovalo niekoľko nápisov. Jeden z nich uvádza, že autorom výmaľby chrámu bol v roku 1140 práve Micheil Maglakeli. Priestor apsidy zdobí motív Deésis. Pod ním je skupina prorokov a apoštolov, zatiaľ čo steny chrámu zdobí kristologický cyklus výjavov z dvanástich veľkých sviatkov ("dodekaorton"), ktoré sú usporiadanie do troch radov. Najnižší rad zobrazuje sériu jazdcov na koni so svätožiarou okolo hlavy, ktorí sú charakteristickí pre stredovekú nástennú maľbu v provincii Svaneti. V severovýchodnom výklenku je svätá Barbora a korunovácia svätej Kataríny. Naopak v juhovýchodnom výklenku je svätá Margaréta a Irena spolu s donátorom chrámu. V juhozápadnom výklenku sú zobrazení svätí Juraj, Teodor a Demeter. Veľmi zaujímavý výjav je korunovácia gruzínskeho kráľa Demetera I. v severozápadnom výklenku. Demeter je zobrazený v honosnom kráľovskom rúchu, ako príma požehnanie od Ježiša Krista a korunu od archanjela Gabriela, pričom ho dvaja šľachtici ("eristavi") opásali mečom. Podľa historika umenia Antonyho Eastmonda je zobrazenie Demeterovej korunovácie oslavou kráľovskej moci a zároveň zdôrazňuje úlohu miestnej aristokracie.
Micheil Maglakeli v scéne korunovácie kráľa Demetera I. sledoval staršie ikonografické tradície z Byzancie, ktoré doplnil o miestne prvky. Vo všeobecnosti je jeho tvorba ovplyvnená nástennými maľbami, ktoré vytvoril dvorský maliar Tevdore. Z umelecko-štylistického hľadiska Micheil Maglakeli pokračoval v intenciách monumentálnej nástennej maľby 11. storočianadrozmernosť a individualita kompozície. Jeho monumentálne postavy sa vyznačujú skôr strnulosťou a pevnosťou. Vnútorná dynamika nie je zvýraznená. Okrem toho sú pozoruhodné znaky dekoratívno-monumentálneho maliarskeho štýlu 12.13. storočia, pretože sledujú určité rysy nástenných malieb v chráme Ateni Sioni (7. storočie) neďaleko mesta Gori alebo v Monastieri Betania (12.13. storočie). Micheil Maglakeli vo svojej tvorbe využíval nuansy dvoch hlavných fariebšedej a červenohnedej.
Dom Stefana Pandurského

Dom Stefana Pandurského (),&lt;ref name="https://www.tryavna-museum.eu"&gt;&lt;/ref&gt; alebo Dom Stefana Christova Pandurského () je dom z druhej polovice 19. storočia, ktorý sa nachádza v meste Triavna v Gabrovskej oblasti v severnom Bulharsku.
Budova má pridelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu.
Lokalita.
Dom Stefana Pandurského sa nachádza v historickej časti mesta Triavna na ulici „Angel Kănčev“ (, doslovne: "ulica Angela Kănčeva") č. 56. 
Dejiny.
Výstavba budovy sa začala v roku 1860 a bola ukončená v roku 1866. 
V roku 1967 získal dom štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu. V roku 1970 prebehli na budove reštauračné práce. 
Charakteristika.
Autorom budovy je trevnenský staviteľský majster Dimităr Sergiuv.
Dom je postavený na úrovni ulice, je dvojposchodový so skeletom z drevených trámov, medzi ktorými sa nachádza výplň. V prízemnej časti domu sa nachádzajú dva ďukiany (druh obchodu so skladom v bulharských obrodeneckých domoch) s naklonenými okenicami, na nadzemnom poschodí sa nachádzajú obytné miestnosti. 
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Rok vyhlásenia: 1967
Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota budovy
Oficiálny názov na zozname kultúrnych pamiatok: "Kăšta na Stefan Christov Pandurski s dvora i vătrešnite sgradi" (, doslovne Dom Stefana Christova Pandurského s dvorom a vnútornými budovami)
Kazasovov dom

Kazasovov dom ()&lt;ref name="https://www.tryavna-museum.eu"&gt;&lt;/ref&gt; je dom z druhej polovice 19. storočia, ktorý sa nachádza v meste Triavna v Gabrovskej oblasti v severnom Bulharsku.
Budova má pridelený štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu.
Lokalita.
Kazasovov dom sa nachádza v historickej časti mesta Triavna na ulici „Angel Kănčev“ (, doslovne: "ulica Angela Kănčeva") č. 45. 
Dejiny.
Dom bol postavený v roku 1854. Dátum dokončenia výstavby (10. máj 1854) je vyrytý dlatom na drevenom tráme nad dverami ďukianu. V roku 1886 sa v dome narodil významný bulharský politik, verejný činiteľ a novinár Dimo Totev Kazasov.
V roku 1967 získal dom štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu. 
Charakteristika.
Autorom budovy je trevnenský staviteľský majster Dimităr Sergiuv.
Dom je postavený na úrovni ulice, je dvojposchodový s kamenným prízemím. V prízemnej časti domu sa nachádzal ďukian (druh obchodu so skladom v bulharských obrodeneckých domoch) majiteľa domu, ktorý bol jedným z posledných predstaviteľov, ktorý sa zaoberal remeslom známym ako "kazaslăk" (v súčasnosti už vymreté remeslo, ktoré spočívalo vo výrobe dekoratívnych tkanín a vyskytovalo sa prakticky len v Triavne), podľa ktorého bolo odvodené priezvisko rodu majiteľa budovy. Na prednej fasáde domu sa v stredovej časti nachádza balkón, ktorý bol vzhľadom na jeho architektonickú formu postavený v období po oslobodení Bulharska.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Rok vyhlásenia: 1967
Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota budovy
Oficiálny názov na zozname kultúrnych pamiatok: "Kazasovata kăšta s dvora i drugite sgradi" (, doslovne Kazasovov dom s dvorom a ďalšími budovami)
Mešťanková

Mešťanková () je vrch v Malých Karpatoch, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Kuchyňa, približne východne od Malaciek. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pezinské Karpaty a jej časti Kuchynská hornatina. Vrch leží v Bratislavskom kraji, v okrese Malacky a na katastrálnom území obce Kuchyňa. Najbližším sídlom je západne situovaná Kuchyňa, severne sa nachádza Sološnica a Rohožník, juhozápadne Pernek a juhovýchodným smerom mesto Modra. Masív je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty. 
Opis.
Mešťanková leží v strednej časti Pezinských Karpát, v hrebeni vedúcom severozápadne z Čertovho kopca () na Ražňovú (). Severne sa nachádza Bartalová (), Ostrý vrch (), Vysoká () a Horný vrch (), východne Krkavý buk (), Vysoký Rajd (), Gajdoš () a Skalnatá (), južne Čertov kopec (), Javorina (), Prostredný vrch () a Krížnica () a západne Bačkorová () a Ražňová (). Oblasť patrí do povodia Moravy; severnú časť hrebeňa odvodňuje riečka Malina, južnú jej prítok Javorinka. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Malých Karpát a Borskú nížinu, ojedinele aj masív Schneebergu na severe Álp.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný cez Modranskú dolinu, odbočením zo zelenej značky, prípadne z hlavného hrebeňa, ktorým prechádza červeno značená Cesta hrdinov SNP a Štefánikova magistrála.
Menšia legenda o svätom Gerardovi

Menšia legenda o svätom Gerardovi () je stredoveká legenda opisujúca život čanádskeho biskupa Gerarda. Je to reč, respektíve kázeň pripravená na deň umučenia svätého Gerarda (29. augusta 1046). Je staršia ako tzv. "Väčšia legenda", a teda nejde o jej skrátenú verziu. Keďže sa v legende spomína čanádsky biskup Vavrinec (fl. 11111113) predpokladá sa, že vznikla v prvej polovici 12. storočia.
Obsah.
Legenda opisuje život biskupa Gerarda, ktorého uhorský kráľ Štefan I. menoval v roku 1030 čanádskym biskupom. Zachytáva tiež Gerardovu mučenícku smrť v čase Vatovho povstania v Uhorsku v roku 1046, počas ktorého bol umučený nielen biskup Gerard, ale aj ďalší dvaja biskupi: Buldus a Bystrík.
Rukopisy a edície.
Text sa zachoval v dvoch kódexoch. Starší rukopis bol napísaný na konci 12. alebo začiatkom 13. storočia a nachádza sa v Knižnici svätého Marka v Benátkach. Druhý rukopis sa zachoval v dodatku k dielu Jakuba z Voragine "Zlatá legenda", nazvanom "Legendy svätých Uhorského kráľovstva neobsiahnuté v histórii Lombardie" () v Mazarinovskej knižnici v Paríži. Neúplný český preklad vyšiel v roku 1988, úplný slovenský v roku 1997.
Cchung

Cchung (čínsky: 琮; Pchin-jin: "cóng"; Wade-Giles: "ts'ung2") je druh starobylého artefaktu z čínskeho nefritu. Neskôr bol tento tvar používaný aj v keramike.
História.
Najstaršie "cchung" boli vytvorené počas kultúry Liang-ču, (34002250 pred Kr.), kultúry obdobia neolitu, neskoršie "chcung" pochádzajú najmä z dynastie Šang a dynastie Čou.
Záujem o tvar tohto artefaktu sa rozvinul v dynastii Sung v 12. až 13. storočí. Tento tvar sa potom používal v keramikárstve a pri práci s kovom po stáročia.
Výroba "cchung" bola mimoriadne ťažká a časovo náročná, keďže nefrit sa nedá štiepiť ale musí sa brúsiť tvrdým brúsnym pieskom.
Podľa dokumentu televízie BBC s názvom "China in Six Easy Pieces" (2013) exitujú aj verzie "cchung" vyrobené z porcelánu, ktoré predstavil odborník na porcelán Lars Tharp.
Popis.
"Cchung" je rovná dutá trubica s kruhovým obvodom a štvorcovým vonkajším prierezom konvexnými stranami. Vonkajšia plocha je rozdelená vertikálne alebo horizontálne tak, že celok definuje dutý valec zapustený do kvádru. Proporcie sa líšia, "cchung" môže byť nižší aj vyšší ako je široký. Vonkajšie strany sú občas zdobené maskovitými tvárami, s okrúhlimi očami a obdĺžnikovitými ústami, čo môže súvisieť s dekoračným motívom "tchao-tchie", staroveké čínske mytologické stvorenie, alebo inými nadprirodzenými či mytologickými bytosťami, nájdenými na neskorších bronzových nádobách.
Na rohoch sú vonkajšie plochy zvyčajne zdobené vodorovnými segmentmi. Vonkajšie steny samotné sú zdobené abstraktnými vzormi a čiarami.
Hoci sa vo všeobecnosti považuje za nejaký typ rituálneho predmetu, pôvodná funkcia a význam, ktoré mal "cchung", nie sú známe. Niektoré teórie hovoria o tom, že "cchung" boli používané a chápané ako symboly moci a bohatstva, iné teórie hovoria o tom, že "cchung" mali náboženský alebo rituálny význam.
Neskoršie spisy hovoria o "cchung" ako o symbole zeme, zatiaľ čo "pi" predstavuje nebesia. Štvorec predstavuje zem a kruh predstavuje nebo.
Veľkolepé pohreby pre elitu neboli pre dynastie Šang a Čou nezvyčajné. Z hrobov elity bolo vykopaných množstvo predmetov. V jednom hrobe bolo nájdených 33 "cchung" a 25 "pi".
Krížnica

Krížnica () je vrch v Malých Karpatoch, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Pernek, približne východne od Malaciek. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pezinské Karpaty a jej časti Kuchynská hornatina. Vrch leží v Bratislavskom kraji, v okrese Malacky a na katastrálnom území obce Pernek. Najbližším sídlom je západne situovaný Pernek, severozápadne sa nachádza Kuchyňa, juhozápadne Jablonové a juhovýchodne mesto Modra. Masív je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty. 
Opis.
Krížnica leží v strednej časti Pezinských Karpát, v rázsoche, vedúcej západne z Javoriny (). Severne sa nachádza Bačkorová (), Ražňová () a Mešťanková (), východne Skalnatá (), Čertov kopec (), Javorina (), Prostredný vrch (), Veľká homoľa () a Čierna skala (), južne Čmeľok (), Konské hlavy () a Klokočiny () a západne Jastrabník () a Pleš (). Oblasť patrí do povodia Moravy, kde vodu odvádza Pernecká Malina a jej prítoky; zo severných svahov Furtský potok, z južných Kostolný potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Malých Karpát a Borskú nížinu, ojedinele aj masív Schneebergu na severe Álp.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný odbočením zo žltej značky, vedúcej južným úbočím z Perneka do Sedla pod Javorinou v hlavnom hrebeni (križovatka s červeno značenou Cestou hrdinov SNP a Štefánikovou magistrálou).
Rastislav Puchala

Rastislav Puchala (* 8. september 1972, Poprad) je slovenský prozaik a publicista, bývalý diplomat.
Životopis.
Narodil sa v Poprade, kde prežil svoje detstvo. V roku 1994 absolvoval magisterské štúdium odboru vedecké informácie a knihovníctvo na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde potom v roku 2002 získal aj titul PhD. v odbore dejiny filozofie. Vyštudoval Ústav medzinárodných vzťahov Právnickej fakulty UK v Bratislave, v Ženevskom centre bezpečnostných štúdií v Ženeve a titul PhDr. získal na Fakulte politických vied a medzinárodných vzťahov UMB.
Ako kariérny diplomat pracoval na Ministerstve zahraničných vecí SR a na slovenskom veľvyslanectve v Ottawe. Neskôr odišiel do súkromného sektora, kde pôsobí dodnes.
Pôvodne sa venoval odbornej, prevažne filozofickej a teologickej literatúre, vyšli mu dva preklady ruského intuitivistického filozofa Nikolaja Losského "Filozofia intuitivizmu" (2000) a "O mystickej intuícii" (2004). V roku 2007 publikoval monografiu "Platón a Augustín: Teleológia a teológia moci", ktorá sa stala odporúčanou literatúrou pri štúdiu starovekej filozofie a je jedinou monografiu z tejto oblasti z pera slovenského autora.
Prozaickú prvotinu "Archa zmluvy" vydal v roku 2020 a vďaka záujmu čitateľov mu v roku 2021 vyšlo aj druhé vydanie tohto románu. Za Archu zmluvy mu bola udelená cena Kniha roka PSK. V tom istom roku publikoval román "Veža zo slonovej kosti", za ktorý dostal prémiu Literárneho fondu v kategórii próza. V roku 2022 mu vyšla poviedková kniha "Priestupný rok" a v roku 2023 vydal svoju zatiaľ najrozsiahlejšiu prózu "On postaví dom tebe", ktorá čitateľa prenáša do biblického staroveku, do obdobia vzniku Izraelského kráľovstva. V tom istom roku mu vyšla aj psychologická novela "Nedeľa radosti," za ktorú získal 3. miesto v súťaži Kniha roka PSK 2023. V roku 2024 publikoval novelu Kráľovstvá zeme. 
Zúčastňuje sa na autorských čítaniach, besedách, literárnych podujatiach a vystupuje v elektronických médiách. Je aktívny na sociálnych sieťach a publikuje veľmi sledované blogy vo významných celoslovenských médiách.
V roku 2024 mu bola udelená Cena Fra Angelica za slovesné umenie. 
Je členom Spolku slovenských spisovateľov a od roku 2017 pôsobí ako honorárny konzul Fínska na Slovensku.
S manželkou a dvoma deťmi žije v podtatranskej obci Hôrka pri Poprade.
Prostredný vrch

Prostredný vrch môže byť:
Praslin (ostrov)

Praslin je druhý najväčší ostrov Seychel, ktorý leží 44 km severovýchodne od ostrova Mahé. Praslin má približne 7 533 obyvateľov a skladá sa z dvoch administratívnych obvodov: Baie Sainte Anne a Grand'Anse. Hlavné osady sú Baie Ste Anne, Anse Volbert a Grand'Anse.
Lazare Picault ho v roku 1744 pomenoval "Isle de Palmes" . V tom čase ho používali piráti a arabskí obchodníci ako úkryt. V roku 1768 bol premenovaný na Praslin na počesť francúzskeho diplomata Césara Gabriela de Choiseul, vojvodu z Praslinu.
Praslin je známy ako turistická destinácia s niekoľkými hotelmi a rezortmi, ako aj množstvom pláží ako Anse Lazio a Anse Georgette.
Má značné časti tropických lesov s vtákmi, ako je endemický seychelský bulbul a seychelský čierny papagáj. Prírodná rezervácia Vallée de Mai (zapísaná v zozname svetového dedičstva UNESCO), založená v roku 1979 , je známa unikátnymi kokosovými orechmi Coco de Mer a vanilkovými orchideami. Uvádza sa, že generál Charles George Gordon z Chartúmu, zanietený kresťanský kozmológ, bol presvedčený, že Vallée de Mai je biblická „rajská záhrada“.
Na Prasline sa tiež nachádza letisko, a okolité ostrovy sú: ostrov Curieuse, La Digue, ostrov Cousin, ostrov Cousine a ostrov Aride. Existuje niekoľko blízkych pobrežných ostrovčekov vrátane Round Island a Chauve Souris, z ktorých oba majú hotely. Veľká oblasť na juhu ostrova bola označená ako Národný park Praslin a okolité oblasti Významná vtáčia oblasť.
Chace Crawford

Chace Crawford (; * 18. júl 1985, Lubbock, Texas, USA) je americký herec, známy z televíznych seriálov "Gossip Girl" (20072012) a "The Boys" (20192023).
Detstvo a mladosť.
Crawford sa narodil v meste Lubbock, v štáte Texas. Jeho otec je dermatológ a jeho matka je učiteľkou. Má mladšiu sestru, bývalú víťazku Miss Missouri USA Candice Crawford. Crawford žil štyri roky v Bloomingtone v štáte Minnesota, neskôr sa jeho rodina usadila v Plano, na predmestí Dallasu, v štáte Texas.
Kariéra.
Crawford debutoval vo filme "Súmrak: Sága vyvolených" v roku 2006. O rok neskôr získal jednu z hlavných úloh v televíznom seriáli "Gossip Girl". V roku 2009 si zahral priateľa anglickej speváčky a skladateľky Leony Lewis vo videu k jej singlu „I Will Be“.
Po boku Jane Fonda a Catherine Keener si zahral vo filme "Rodinné tajomstvá" z roku 2011. O rok neskôr hral v komédii "Ako porodiť a nezblázniť sa".
V roku 2014 účinkoval v 100. epizóde televízneho seriálu "Glee". V rovnakom roku získal hlavnú úlohu v psychologickom trileri "Eloise", kde hral po boku herečky Elizy Dushku. Film mal premiéru v roku 2017.
V roku 2018 sa pripojil k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "The Boys". O rok neskôr sa pripojil k Lily Collins vo filme "Dedičstvo", ktoré malo premiéru v roku 2020.
Súkromný život.
Crawford bol v roku 2010 zatknutý na predmestí Dallasu, v Texase za prechovávanie marihuany. V roku 2011 zaplatil pokutu za prechovávanie marihuany s probáciou a verejnoprospešnými prácami. Jeho švagor je bývalý quarterback tímu Dallas Cowboys Tony Romo.
Crawfod praktizuje transcendentálnu meditáciu.
Útvar zásahovej jednotky a kynológie

Útvar zásahovej jednotky a kynológie, skrátene ÚZJaK, je útvar Mestskej polície Bratislava (MsP BA). Sídlo útvaru sa nachádza na Obchodnej ulici v Bratislave. 
Vznik.
Útvar vznikol zlúčením dvoch samostatných útvarov, a to zásahovej jednotky a Stanice jazdeckej polície a kynológie Mestskej polície Bratislava. Tým, že sa zrušila jazdecká polícia a kynológia ostala ako samostatný útvar, pristúpilo sa k zlúčeniu a vzniku nového útvaru, ktorý komplexne pokryje problematiku verejného poriadku na území celého hlavného mesta SR Bratislavy. K zlúčeniu došlo 1. júna 2021 schválením organizačnej zmeny Mestskej polície Bratislava. 
Delenie.
Útvar je rozdelený na štyri časti:
Útvar má celomestskú pôsobnosť ako jediný v organizačnej štruktúre Mestskej polície Bratislava. Hliadky zasahujú na celom území hlavného mesta podľa potreby občanov a bezpečnostnej situácie. 
Výkon útvaru.
Základnou úlohou podľa zákona o obecnej polícii je chrániť život, zdravie, majetok a dohliadať na verejný poriadok ako aj životné prostredie počas bežného ale aj mimoriadneho výkonu služby. Medzi bežný výkon služby patrí napríklad ochrana života, zdravia a majetku občanov, správanie sa občanov na verejne prístupných miestach, znečisťovanie verejného priestranstva, konzumácia alkoholu na verejne prístupných miestach alebo konzumácii alkoholu mladistvými či drobné krádeže. Útvar takisto pracuje s ľuďmi bez domova a dohliada na dodržiavanie všeobecne záväzných nariadení. Aktívne sa venuje aj prevencii na školách a v domoch seniorov na celom území hlavného mesta.
V rámci mimoriadneho výkonu dohliada útvar na verejné zhromaždenia (protesty, pochody), športové podujatia (futbalové zápasy), kultúrne podujatia (festivaly, koncerty), pomáha pri živelných pohromách (napríklad povodniach) a iné bezpečnostné situácie súvisiace s bezpečnostnou situáciou vo svete. 
Spolupráca a súčinnosť.
ÚZJaK spolupracuje s rôznymi útvarmi policajného zboru na Slovensku, hasičským a záchranným zborom, zdravotnou záchrannou službou, ozbrojenými silami Slovenskej republiky a s obecnými a mestskými políciami na Slovensku ale i v Česku.
Bitka pri rieke Tisa

Bitka pri rieke Tisa bolo vojenské stretnutie, ktoré sa odohralo v roku 1060. Išlo o boj o moc v Uhorsku medzi dvoma bratmi z rodu Arpádovcov, kráľom Ondrejom I. a jeho bratom Belom, neskorším kráľom Belom I., ktorý odmietal uznať korunováciu Ondrejovho syna Šalamúna, nakoľko koruna mala patriť najstaršiemu žijúcemu mužskému potomkovi arpádovskej dynastie. Ondreja podporoval nemecký cisár Henrich IV., ktorého sestra Judita (spomínaná aj ako Žofia) bola zasnúbená so Šalamúnom, Bela podporovalo poľské knieža Boleslav II. Smelý. Bitka skončila víťazstvom Bela, Ondrej I. bol v bitke ranený, pri pokuse o útek zajatý Belovými prívržencami a čoskoro zraneniam podľahol.
Predohra.
Ondrej mal z prvého manželstva iba jednu dcéru - Adelaidu (ktorú vydal za olomoucké knieža Vratislava) a v roku 1048 určil za nástupcu svojho brata Bela. Druhé manželstvo uzavrel v roku 1049 s Anastáziou, dcérou Jaroslava Múdreho a v roku 1052 sa mu narodil syn Šalamún. V septembri 1058 sa Ondrej stretol s novovymenovaným nemeckým kráľom Henrichom, uzavreli mier a zasnúbili Šalamúna s Juditou, Henrichovou sestrou. Krátko na to dostal záchvat mŕtvice a v tom istom roku nechal korunovať malého Šalamúna, čo pobúrilo Bela. Bratia sa stretli v roku 1059 pričom Belo si mal vybrať medzi kráľovstvom a nitrianskym kniežatstvom. Ak by si vybral kráľovstvo, mali ho zabiť najatí vrahovia. 
Belo sa o tom dozvedel a ušiel do Poľska ku švagrovi Boleslavovi II. S ním nasledujúci rok vpadol do Uhorska.
Bitka.
Ondrejove a Belove vojská sa stretli na východnom brehu rieky Tisy. Bitka sa skončila presvedčivým víťazstvom Belových vojsk.
Dohra.
Po Ondrejovej smrti sa kráľom stal Belo ako Belo I.. Ondrejov syn Šalamún musel hľadať pomoc u nemeckého kráľa. Roku 1063 sa Belo ťažko zranil a krátko nato zomrel. 
Následne Henrich IV. s vojskom vpadol do Uhorska a na uhorský trón dosadil svojho jedenásťročného švagra Šalamúna.
Dom Caňa Zacharieva

Dom Caňa Zacharieva (), je obrodenecký dom, ktorý sa nachádza v meste Triavna v Gabrovskej oblasti v severnom Bulharsku.
Budova má pridelený štatút kultúrnej pamiatky súborového významu.
Lokalita.
Dom Caňa Zacharieva sa nachádza v historickej časti mesta Triavna na ulici „P. R. Slavejkov“ (, doslova "ulica P. R. Slavejkova") č. 14. 
Dejiny a charakteristika.
Dom je rodným miestom významného bulharského ikonopisca (predstaviteľa trevnenskej umeleckej školy) a revolucionára Caňa Zacharieva.
V roku 1967 získal dom štatút kultúrnej pamiatky súborového významu. V súčasnosti je dom vo vlastníctve potomkov rodiny Zacharievových, pričom budova bola súčasnými majiteľmi aj zreštaurovaná.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka súborového významu, pričom dom je súčasťou architektonického obrodeneckého ansábla na ulici „P. R. Slavejkov“
Rok vyhlásenia: 1967
Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota budovy
Oficiálny názov na zozname kultúrnych pamiatok: "Kăšta na naslednicite na Caňu Zachariev s dvora i stopanskite sgradi" (, doslovne Dom potomkov Caňa Zacharieva s dvorom a hospodárskymi budovami)
Victor-Lucien Tapié

Victor-Lucien Tapié (* 24. júl 1900, Nantes – † 23. september 1974, Saint-Aubin-des-Châteaux) bol francúzsky historik, ktorý sa zaoberal strednou Európou a historickými udalosťami v Čechách.
Jeho otec pochádzal z juhu Francúzska z oblasti Armagnac a pôsobil ako profesor na strednej škole v Nantes. Matka bola vnučka botanika v Nantes.
Roku 1920 dosiahol na Sorbonne potrebnej kvalifikácie na vyučovanie na strednej škole. V čase, keď francúzska vláda a parížska univerzita zakladali francúzsky ústav v Prahe, bol medzi inými aj Tapié vyslaný do Čiech vyučovať francúzštinu. Jeho pobyt v Čechách naňho zapôsobil a mimo svojej školskej činnosti sa začal venovať českej histórii. Bližšie sa zoznámil s dielom Ernesta Denisa, s ktorým sa v Čechách aj stretol. Často sa stretával s českými historikmi Václavom Novotným a Josefom Pekařom a bol naplno rozhodnutý venovať svoju silu hlbšiemu poznaniu dejinných vzťahov Čiech a Francúzska. S týmto plánom sa roku 1921 vrátil na Sorbonnu. Roku 1922 obhájil vysokoškolský titul prácou na tému Henrich IV. a České krajiny.
Roku 1926 vydal v "Českom časopise historickom" (ktorého redaktorom bol J. Pekař) listy Karla st. zo Žerotína Ľudovítovi XIII. Roku 1934 získal podporu Rockefellerovej nadácie, vďaka ktorej sa naplno venoval bádateľskej činnosti.
Národný park Atlantické ostrovy Galície

Národný park Atlantické ostrovy Galície je španielska chránená prírodná oblasť, ktorá zahŕňa ostrovy Ons, Cíes, Sálvora a Cortegada v provinciách La Coruña, Pontevedra a autonómne spoločenstvo Galícia. Má rozlohu 1 194,8 hektárov na súši a 7 285,2 hektárov morskej plochy. Je to jediný národný park v Galícii a chronologicky trinásty otvorený v Španielsku.
V súčasnosti je potrebné na navštívenie ostrovov Cíes a Ons požiadať vládu Galície o povolenie.
Fauna a Flóra.
V tomto suchozemsko-morskom ekosystéme sa nachádza rozsiahly vavrínový les a viac ako 200 druhov morských rias, známy aj vďaka rôznym druhom mäkkýšov, koralov a sasaniek. Na suchozemskej strane možno pozorovať čajky žltonohé, kormorány chvostnaté, aliek malých a aliek tenkozobých.
História.
Na ostrovoch sú stopy ľudského osídlenia z železnej dobe. Našla sa tu aj keramika z obdobia Rímskej ríše. V stredoveku ich obývali rôzne mníšske rády, patrili cirkvi, vlastnila ich vtedajšia šľachta a útočili na ne nájazdníci, ktorí ich využívali ako základňu pre svoje nájazdy na pobrežie. V minulosti boli ostrovy obývané až do 18. storočia, ale v dôsledku pirátov z nich všetko obyvateľstvo vymizlo. V roku 1980 boli ostrovy Cíes vyhlásené za "prírodný park". Taktiež predstavujú samostatné "chránené vtáčie územie". Dňa 1. júla 2002 boli vyhlásené za národný park. O 6 mesiacov neskôr však ich pobrežia zasiahla ropná škvrna spôsobená vrakom tankera Prestige, okrem pobrežia ostrova Cortegada. V budúcnosti by do tohto parku mohli byť zahrnuté aj ostrovy Sisargas a Lobeiras.
Súostrovia a ostrovy v procese zahrnutia.
Okrem ostrovov, ktoré už do národného parku patria, existujú aj ďalšie ostrovy, ktoré sa k nemu chcú pripojiť alebo sú v procese pripojenia:
Návštevnícke centrum.
V meste Vigo sa nachádza návštevnícke centrum Cambón, ktoré je návštevnícke centrum Národného parku atlantických ostrovov Galície s 1500 m² expozícii, posluchárňou, učebňami a kancelárskymi priestormi; v týchto priestoroch sa návštevníci môžu podrobne oboznámiť s flórou, faunou a dedičstvom parku, pričom je potrebné upozorniť aj na obrázkové kabíny s vizuálnymi efektmi a rôznym interaktívnym obsahom.
Prostredný vrch (vrch v Malých Karpatoch)

Prostredný vrch () je vrch v Malých Karpatoch, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Pernek, približne východne od Malaciek. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Pezinské Karpaty a jej časti Kuchynská hornatina. Vrch leží v Bratislavskom kraji, v okrese Malacky a na katastrálnom území obce Pernek. Najbližším sídlom je západne situovaný Pernek, severozápadne sa nachádza Kuchyňa, juhozápadne Jablonové a juhovýchodne mesto Modra. Masív je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty. 
Opis.
Prostredný vrch leží v strednej časti Pezinských Karpát, v krátkej rázsoche, vybiehajúcej západným smerom v oblasti Sedla pod Javorinou. Západne sa nachádza Kostolný vrch (), Pleš () a Krížnica (), severne Bačkorová (), Ražňová (), Mešťanková () a Javorina (), východne Čertov kopec (), Jágrová (), Skalnatá (), Tri kopce (), Veľká homoľa () a Čierna skala () a južne Čmeľok (), Korenný vrch (), Konské hlavy () a Gašparová (). Oblasť patrí do povodia Moravy, kde vodu odvádza Pernecká Malina a jej prítok Kostolný potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Malých Karpát a Borskú nížinu, ojedinele aj masív Schneebergu na severe Álp.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no neďaleko vedie sedlom Pod Prostredným vrchom žlto značený chodník z Perneka do sedla Javorina v hlavnom hrebeni (križovatka s červeno značenou Cestou hrdinov SNP a Štefánikovou magistrálou).
Veronika Remenárová

Ing. Veronika Remenárová (* 16. marec 1997, Ružomberok) je slovenská profesionálna basketbalistka, hrávajúca na pozícii krídla alebo pivotky. V súčasnosti pôsobí v klube Cadí La Seu v španielskej extralige a v Eurocupe a v slovenskej reprezentácii. S reprezentáciou je dvojnásobnou účastníčkou ME v basketbale, je nemeckou majsterkou s tímom Rutronik Stars Keltern a českou aj slovenskou vicemajsterkou s KP Brno, resp. MBK Ružomberok.
Životopis.
Veronika Remenárová sa narodila v Ružomberku, kde tiež začala s basketbalom v mládežníckych kategóriách za MBK Ružomberok. Vyštudovala na Ústave biomedicínskeho inžinierstva Fakulty elektrotechniky a komunikačných technológií Vysokého učenia technického v Brne, kedy sa v záverečných prácach venovala povrchovej teplote tela.
Za MBK Ružomberok hrala v slovenskej extralige v rokoch 20122015. V sezóne 2013/14 hrala za Ružomberok tiež v Eurocupe. V sezóne 2014/15 nastúpila za Ružomberok v 31 zápasoch s priemerom 27:52 minúty, 6,87 bodu, 5,29 doskoku, 1,35 asistencie a 1,87 zisku na zápas. 
V lete 2015 prestúpila z dôvodu vysokoškolského štúdia do klubu KP Brno v českej extralige. Za Valosun, resp. KP Brno, odohrala šesť sezón, vrátane účastí v Eurocupe v každom z ročníkov 20152021. V januári 2019 ju zranenie meniskusu vyradilo z hry do konca sezóny. V lete 2021 prestúpila z Brna do tímu nemeckej bundesligy (DBBL), Herner TC. Tu odohrala sezónu 2021/22 a vyhrala Nemecký pohár, v sezóne 2021/22 hrala tiež Eurocup. V roku 2022 sa v rámci bundesligy presunula do klubu Rutronik Stars Keltern. S Kelternom sa stala v sezóne 2022/23 majsterkou Nemecka, tiež hrala v Eurocupe. V júni 2023 zmenila pôsobisko a prestúpila do katalánskeho klubu Agrupació Esportiva Sedis Bàsquet (Cadí La Seu) v španielskej extralige.
Reprezentácia.
Remenárová sa za Slovensko na vrcholovom podujatí predstavila už v reprezentácii do 16 rokov na ME do 16 rokov v roku 2012, kde Slovenky skončili ôsme a Remenárová zaznamenala priemer 7,8 bodu, 6,8 doskoku a 2,2 asistencie na zápas. Zúčastnila sa tiež ME do 16 rokov v roku 2013, MS do 17 rokov v roku 2014, ME do 18 rokov v roku 2015 a troch európskych šampionátov do 20 rokov, v rokoch 2015, 2016 a 2017.
Seniorský debut v reprezentácii zažila v prípravnom zápase proti Česku 2. júna 2017, hoci prvý raz bola do reprezentácie povolaná už v máji 2015 na prípravný turnaj v Lyone. Bola súčasťou tímu na Majstrovstvách Európy v rokoch 2017 aj 2021, šampionát 2023 vynechala pre doliečovanie zranenia kolena.
Magyar Televízió

Magyar Televízió (MTV) je maďarská verejnoprávna televízna vysielacia organizácia. Jej sídlo je v Budapešti. Je to najstaršia televízna vysielacia spoločnosť v Maďarsku a aktuálne vysiela päť kanálov: M1 HD, M2 HD, M3, M4 Sport a M5.
MTV je manažovaná a primárne platená z maďarskej štátnej mediálnej skupiny MTVA. Tento orgán štátnej správy, ktorý vznikol v roku 2011, takisto manažuje verejnoprávne vysielania Magyar Rádió a Duna Televízió a takisto i spravodajskú agentúru Magyar Távirati Iroda.
Tragédia na Základnej škole v Parchovanoch

K tragédii na Základnej škole v Parchovanoch došlo 20. novembra 2023, keď sa na Základnej škole v Parchovanoch pätnásťročný žiak počas dňa usmrtil skokom zo strechy školy. Podľa slov jeho rodičov žiak kvôli šikane na škole trpel psychickými problémami, čo ho nakoniec dohnalo k samovražde.
Pozadie.
Obeťou samovraždy bol pätnásťročný Roman, ktorý už nejaký čas trpel psychickými problémami kvôli čomu aj bral lieky. Podľa Romanovych rodičov boli psychické problémy vyvolané šikanou na škole, ktorý chlapec zažíval dlhé roky. Počas víkendu pred tragédiou mal byť Roman prítomný na narodeninovej oslavy, kam sa ale nakoniec nedostavil pretože počul od kamaráta, že sa jeho spolužiačky sťažovali prečo "sa všade pchá." V deň tragédie ho rodičia odhovárali od toho, aby išiel do školy, no Roman sa tam rozhodol ísť aj tak. Cez prestávku pred piatou hodinou žiak vyliezol cez okno rebríkom na strechu, odkiaľ sa chystal skočiť. Medzitým na miesto dorazila chlapcova matka, ktorá sa ho snažila od skoku odhovoriť, otec chlapcovi v tom čase volal na telefón a pokúšal sa o to isté. Roman otcovi do telefónu povedal, že už je to toho príliš a nezvláda to a následne zo strechy skočil. Podľa slov otca boli na mieste už aj hasiči, ktorí ale nerozprestreli plachtu, ktorá by mohla chlapca zachrániť. Chlapec bol odvezený do nemocnice, kde zraneniam podľahol. Z tragédie bolo vyhotovené aj video, kde je počuť, ako na chlapca nejaké dievča kričí "Roman, skoč!"
Romanov otec sa po incidente vyjadril, že jeho syna mali šikanovať dve dievčatá, hlavne kvôli výzoru. Otec z tragédie viní aj školu, ktorá podľa neho tiež nesie za neriešenie šikany zodpovednosť.
Reakcie.
Rodičia v súvislosti s udalosťou podali trestné oznámenie a žiadajú odvolanie riaditeľa školy. Udalosťou sa začal zaoberať úrad komisára pre deti a polícia, ktorá prípad vyšetruje. Škola sa o niekoľko dní vyjadrila, že žiadnu šikanu neevidovala a jej zamestnanci sa v posledných dňoch stali terčom ohovárania. V súvislosti s týmto škola podala trestné oznámenie a kvôli prebiehajúcemu vyšetrovaniu odmietla poskytnúť bližšie informácie ohľadom prípadu.
26. novembra 2023 sa v Parchovanoch konal pohreb Romana. K tragédii sa vyjadrila aj prezidentka Zuzana Čaputová, ktorá rodine vyjadrila sústrasť a upozornila na tému šikany.
Neskôr sa prezidentka s rodičmi obete aj osobne stretla, tiež tak spravil aj minister školstva Tomáš Drucker. Témou sa bude zaoberať aj minister sociálnych vecí a rodiny Erik Tomáš.
Jedľovec (prítok Oľšavy)

Jedľovec je potok v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Prešov (okres) na území obce Červenica a v Košickom kraji v okrese Košice-okolie (okres) na území obce Opiná. Je ľavostranným prítokom Oľšavy v povodí Hornádu. Nachádza sa v geomorfologickom celku Slanské vrchy. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v severovýchodnej časti územia obce Červenica na juhovýchodnom svahu vrchu a lesa Dubník s v blízkosti obecnej hranice medzi obcami Červenica a Zlatá Baňa v lesnom extraviláne v okrese Prešov (okres) v Prešovskom kraji. Samotný vrchol vrchu Dubník leží už na území obce Zlatá Baňa.
Opis toku.
Od prameňa tečie južným smerom cez lesný extravilán, les je postupne premiešaný s trvalým trávnym porastom, preteká cez les Dubová, tečie cez les a trvalý trávny porast Vyšné Červené. V priberá pravostranný bezmenný prítok, v priberá ľavostranný bezmenný prítok, v priberá ďalší pravostranný bezmenný prítok. V priteká na obecnú hranicu medzi obcami Červenica a Opiná, tečie po obecnej hranici, v opúšťa obecnú hranicu a vteká na územie obce Červenica. V priteká k hranici intravilánu Červenice, ľavým brehom obmýva úpätie poľa Lámanec, v opúšťa územie Červenice a vteká na územie obce Opiná v okrese Košice-okolie v Košickom kraji. Pravým brehom obteká pole Hubkovská, v priberá Lúčinský potok ako svoj pravostranný prítok, tečie južne od agrofarmy, v ústi severne od intravilánu obce Opiná do Oľšavy ako jej ľavostranný prítok. Pramení a preteká svojim horným tokom na území obce Červenica, ďalej preteká a ústi na území obce Opiná. Geomorfologické členenie: geomorfologický celok Slanské vrchy na pomedzí geomorfologického podcelku Makovica a geomorfologického podcelku Šimonka. Má jeden dôležitejší prítok: Lúčinský potok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v toponymickom apelatíve "jedľovec" v priestore kadiaľ potok preteká. Jeho pôvodný význam bol priestor s hromadným výskytom druhu ihličnatého stromu "jedľa", latinsky "Abies", podobne ako "jelšovec", "hlohovec", "bukovec", "hrabovec". Tento bol prenesený bez zmeny na vodný tok ako jednočlenné hydronymum. Hydronymum "Jedľovec" bolo štandardizované v roku 1976. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum Jedľovec nie je jedinečným názvom (november 2023).
3. slovenská futbalová liga 2023/2024

3. slovenská futbalová liga 2023/2024 bol 31. ročník tretej najvyššej futbalovej súťaže na Slovensku. 
Liga bola rozdelená na 2 skupiny: skupinu Západ a skupinu Východ, pôvodne po 16 tímov. Pred štartom sezóny sa zo súťaže odhlásili Giraltovce, ktoré pokračovali v sezóne 2023/2024 v 7. lige. Z daného dôvodu bolo v skupine Východ len 15 účastníkov. 
Víťazom skupiny Západ sa stal Zvolen a víťazom skupiny Východ Stropkov. Právo účasti v 2. lige získal Zvolen (víťaz skupiny západ) a Stará Ľubovňa (druhý tím v skupine východ). Z 3. ligy vypadli Nové Mesto nad Váhom, Dubnica (Západ), Oravské Veselé a Svidník (Východ).
Priebeh sezóny.
Tabuľka skupiny Západ.
zdroj: sportnet.sme.sk&lt;br&gt;
Klubu FK Dubnica nad Váhom boli odrátané 3 body.
Tabuľka skupiny Východ.
zdroj: sportnet.sme.sk
Michelle Trachtenbergová

Michelle Trachtenbergová (; * 11. október 1985,New York, New York, USA) je americká herečka, známa z filmov ako "Špiónka Harriet" (1996), "Inšpektor Gadget" (1999), "Eurotrip" (2004), "Denník ľadovej princeznej" (2005), "Čierne Vianoce" (2006), "Znovu 17" (2009), "Sister Cities" (2016) a televíznych seriálov "Buffy, premožiteľka upírov" (19972003), "Gossip Girl" (20072012), "Mercy" (20092010). 
Detstvo a mladosť.
Trachtenbergová sa narodila v New Yorku a je židovského pôvodu. Jej otec pochádza z Nemecka a matka z Ruska. Jej starí rodičia bývajú v Izraeli. Má staršiu sestru Irene. Trachtenbergová hovorí plynule po rusky.
Kariéra.
Trachtenbergová sa v televízii objavila už ako trojročná, v reklame na prací prostriedok Wisk. Neskôr sa objavila vo viacerých reklamách. Ďalej hosťovala vo viacerých televíznych seriáloch. Jej prelomová rola prišla v roku 1996, vo filme "Špiónka Harriet".
Účinkovala aj v krátkodobom televíznom seriáli "Meego", ktorý jej vyniesol cenu Young Artist Award. V roku 1999 hrala vo filme "Inšpektor Gadget" .
V roku 2000 získala rolu Dawn Summers vo televíznom seriáli "Buffy, premožiteľka upírov", pričom v televíznom seriáli účinkovala až do jeho konca, v roku 2003. 
V roku 2004 hrala po boku hercov ako Joseph Gordon-Levitt a Elisabeth Shue vo filme "Tajomná pokožka". V rovnakom roku si zahrala aj vo filme "Eurotrip". Menšiu úlohu získala aj v televíznom seriáli "Six Feet Under".
V roku 2005 hrala vo filme "Denník ľadovej princeznej" od spoločnosti Walt Disney Pictures. O rok neskôr, sa pripojila k hereckému obsadeniu filmu "Čierne Vianoce", kde hrala po boku Katie Cassidy, Mary Elizabeth Winstead a Lacey Chabert. 
Od roku 2007 do roku 2012 účinkovala v televíznom seriáli "Gossip Girl", kde stvárnila zápornú postavu menom Georgina Sparks. Postavu Georginy Sparks si zopakovala aj v rokoch 2021 a 2023, v rovnomennom seriáli, no s iným hereckým obsadením. V roku 2009 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "Mercy". V rovnakom roku si zahrala aj vo filme "Znovu 17", kde hrala po boku hercov ako Matthew Perry, Zac Efron a Leslie Mann.
V roku 2011 hrala po boku Anny Faris a Teresy Palmer vo filme "Noc je ešte mladá". V roku 2013 hrala v televíznom filme "Vražda prezidenta Kennedyho".
Od roku 2006 do roku 2018 príležitostne dabovala v televíznom seriáli "Robot Chicken" a v roku 2018 v televíznom seriáli "Human Kind Of".
Súkromný život.
V rokoch 2004 až 2006 bola vo vzťahu s kanadským hercom Shawnom Ashmoreom.
Klenová (vrch v Malých Karpatoch)

Klenová () je vrch v Malých Karpatoch, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad mestom Brezová pod Bradlom, približne južne od Myjavy. 
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Brezovské Karpaty. Vrch leží na pomedzí Trnavského a Trenčianskeho kraja, hranici okresov Piešťany a Myjava a zasahuje na katastrálne územie obce Dolný Lopašov a mesta Brezová pod Bradlom. Najbližším sídlom je východne situovaná Pustá Ves, severne sa nachádzajú Košariská, severozápadne Brezová pod Bradlom, juhozápadne Dobrá Voda a juhovýchodne Chtelnica a Dolný Lopašov. Masív je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Malé Karpaty. 
Opis.
Klenová leží v nevýraznom hrebeni v strednej časti Brezovských Karpát, medzi Hornou rovňou () a Dúbravou (). Severne sa nachádza Bradlo (), Vysoká hora () a Kopec (), východne Galovo (), Tlstá hora (), Dúbrava () a Malá Klenová (), južne Holý vrch (), Pálenice () a Hrubé skalky () a západne Vrátno (), Červíčka (), Končitá () a Horná roveň (). Severné a východné svahy odvodňujú prítoky Holešky a južné potok Chtelnička do Dudváhu v povodí Váhu. Na vrchol nevedie značený chodník a na východnom úbočí sa nachádza jaskyňa. Severovýchodne stojí rozhľadňa. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Malých Karpát, no pri vhodných podmienkach aj Biele Karpaty a Považský Inovec.
Nehoda električky v Košiciach v roku 1978

K nehode električkovej linky č. 6 došlo v Košiciach dňa 30. októbra 1978. Je to najväčšia havária v dejinách mestskej dopravy na Slovensku a zároveň jednou z najtragickejších električkových nehôd v histórii strednej Európy. Súprava električiek Tatra T3 na linke 6 sa pri jazde z kopca po triede SNP k Amfiteátru vymkla kontrole a v dôsledku nadmernej rýchlosti sa vykoľajila, prevrátila a narazila do stromov. Pri nehode zahynulo 9 ľudí a 90 bolo zranených. Najmladšia obeť mala iba 14 rokov.
Nehoda.
V deň nehody boli oba vozne preplnené cestujúcimi, ktorí sa snažili v skorých ranných hodinách dostať do práce či školy. Odhaduje sa, že v dvoch električkových vozňoch cestovalo asi 200 cestujúcich. Počas jazdy cestujúci zaregistrovali, že pri jazde z kopca električka naberá rýchlosť, ktorá nebola bežná. Spomienky cestujúcich na túto nehodu sa rôznia. Niektorí hovoria, že vodička električky zakričala, aby sa ľudia držali, lebo jej nefungujú brzdy. Iní zas spomínajú, že vodička nehovorila nič, lebo sa snažila všetkými silami zastaviť rozbehnutú električku. Električku sa vodičke zastaviť nepodarilo a okolo zástavky pri amfiteátri prešla rýchlosťou odhadom 7785 km/h. Za zákrutou sa električka vykoľajila. Najskôr sa prevrátil prvý vagón a za ním hneď druhý. Električku zastavil až strom pri trati.
Lekár Vojtech Blaško, ktorý bol v tom čase zástupca primára na oddelení úrazovej chirurgie Fakultnej nemocnice na Rastislavovej ulici opísal deň havárie takto:
Vyšetrovanie a spochybňovanie.
Vyšetrovanie nehody je často spochybňované a napomáha tomu hlavne fakt, že vodička električky nahlásila problémy s brzdami a dostala príkaz jazdu aj napriek tejto poruche dokončiť a taktiež, že príslušníci štátnej bezpečnosti v roku 1989 skartovali správu z vyšetrovania. Zachovalo sa len uznesenie odboru vyšetrovania Verejnej bezpečnosti z 27. decembra 1978. Toto uznesenie označuje za jediného vinníka nehody vodičku električky Martu Lilekovú. Udalosti z osudného dňa približuje takto: