Človek (Homo)

Človek (lat. "Homo") je rod z čeľade hominidi ("Hominidae"). V systéme použitom v tejto wikipédii je to konkrétne jediný rod z podčeľade hominini ("Homininae"). 
Rod človek zahŕňa jediný žijúci druh človek rozumný ("Homo sapiens") a ostatné druhy rodu, ktoré už vyhynuli. V 20. a 21. storočí sa človek rozumný zatiaľ dožil najviac 122 rokov a 164 dní.
Vznik.
Najstaršie nálezy.
Ako najstaršie nálezy rodu Homo sa obyčajne udávajú nálezy:
Prvé dva uvedené nálezy sa spolu s ďalšími veľmi starými nálezmi Shungura Members E-H (t. j. Shungura členy E-H) v Etiópii (od 2,4/2,3 mil. rokov) a Nachukui (West Turkana) v Keni (2,3 mil. rokov alebo 2,4 – 2,3 mil. BP) obyčajne radia pod alebo niekde blízko k druhu Homo rudolfensis. Nález z Hadaru sa naopak obyčajne pripisuje pod alebo blízko k druhu Homo habilis . Treba ale poznamenať, že menšina textov uvádza, že sa bližšie neidentifikovaný Homo sp. našiel aj v Shungura Member D (Shungura člen D), ktorý má datovanie 2,5 – 2,4 mil BP (ostatní autori nachádzajú rod Homo v Shungure výslovne až od členu E) .
Druh Homo gautengensis, vytvorený až v roku 2010, môže byť o niečo starší než vyššie uvedené nálezy: Hoci sa obyčajne uvádza, že začína niekde tesne pred 2 mil. BP, nález Stw 53, ktorý doň spadá, môže byť podľa niektorých nových datovaní starý až 2,4 či 2,6 – 2,0 mil. BP a nález Stw 151, ktorý tiež spadá do tohto druhu (a predtým nemal presné zaradenie), má podľa staršieho datovania 3 až 2,6 mil. BP a podľa novšieho datovania 2,6 – 2,0 mil. BP.
Treba poznamenať, že informácia, že Homo habilis (a teda rod Homo) vznikol už pred 3 (či dokonca 4) mil. rokov (namiesto 2,4 mil.), ktorá sa vyskytuje v literatúre najmä konca 70. rokov a 80. rokov 20. storočia a stále ešte vo všetkých slovenských učebniciach pre základné školy (a prinajmenšom jednej pre stredné), nie je správna. Vyplýva z starších predbežných datovaní nálezov a zo staršieho zaradenia niektorých nálezov pod Homo, ktoré sa dnes zaraďujú pod australopitekov a podobne; ide najmä o datovanie nálezu KNM-ER 1470 (od konca 80. rokov obyčajne radeného pod druh Homo rudolfensis) na 2,9 mil. BP, ďalších nálezov z lokalít Koobi Fora a Swartkrans na "2 – 3 mil." a niektorých nálezov z Afaru (presnejšie Hadaru) na 3 – 4 mil.. Správne datovanie nálezu KNM-ER 1470 je však nakoniec iba 1,88 až 1,95 mil. rokov BP, ostatné nálezy sú tiež všetky oveľa mladšie a spomínané nálezy z Afaru sa dnes pripisujú druhu Australopithecus afarensis..
Ak sa do rodu človek zaradí aj (pozri tu pod podnadpisom Systematika) Kenyanthropus platyops, tak sú najstaršie nálezy staré zhruba 3,5 mil. rokov, ak sa do rodu človek zaradia aj australopiteky, parantropy, ardipiteky, Orrorin a Sahelanthropus, tak sú najstaršie nálezy staré zhruba 7 mil. rokov. Ak sa do rodu človek zaradia aj šimpanzy a gorily, sú najstaršie nálezy sporné, pretože dátum vzniku týchto rodov je nejasný, v extrémnych interpretáciách sa vývojovo oddelili pred 10,4 mil. rokov (šimpanz) a 14,4 mil. rokov (gorila), pravdepodobnejší vek bude ale asi okolo 7 mil. rokov.
Ak sa naopak do rodu človek nezaradí (pozri tu pod podnadpisom Systematika) Homo habilis a Homo rudolfensis, sú najstaršie nálezy zhodné s najstaršími nálezmi Homo ergaster resp. Homo erectus (pozri príslušné články).
Najstaršie nálezy človeka špeciálne pre územie Ázie a Euŕopy sú uvedené v článku človek vzpriamený a človek zručný: Človek vzpriamený#Časové vymedzenie a Homo habilis#Možné mimoafrické nálezy
Teórie vzniku.
Existujú dve teórie o vzniku rodu "Homo":
Obe teórie sú založené na klimatických zmenách podnebia smerom k suchšiemu a chladnejšiemu podnebiu s klimatickými výkyvmi v Afrike na konci pliocénu (presnejšie pred 2,8 – 1,8 mil. rokov; v Európe vtedy začínala ľadová doba).
Charakteristika.
Homo sa odlišuje od podčeľade australopitekorodých týmito znakmi:
"V prípade relatívnej veľkosti mozgu (vzhľadom na hmotnosť tela) pozorujeme stagnáciu (tzv. stázu) tejto charakteristiky od cca 1,8 mil. rokov BP až do obdobia pred 600 000 rokmi, potom nastal prudký rast kapacity lebky vrcholiaci v období pred cca 50 000 – 30 000 rokmi. Od tých čias sa tak priemerná telesná hmotnosť, ako aj absolútna veľkosť mozgu začali zmenšovať a tento trend pokračuje až do súčasnosti. Na rozdiel od spomínaných dvoch absolútnych charakteristík sa zväčšuje relatívna veľkosť mozgu a to v dôsledku zmenšovania telesnej hmotnosti."
"Pokiaľ ide o zmeny telesnej výšky v priebehu fylogenézy, nie sú trendy týchto zmien jednoznačné. Výška postavy kolísala nielen z diachrónneho, ale aj z regionálno-geografického hľadiska, zhodou okolností dosahovali dvaja chronologicky i geograficky rozdielni hominidi – príslušník druhu H. ergaster zo Západnej Turkany a hominid (H. heidelbergensis?) z Berg Aukas v Namíbii – rovnakú výšku ." 
Človek stratil svoje kompletné ochlpenie pravdepodobne ešte ako Homo erectus, keď sa z neho stal vytrvalostný bežec. Vytrvalostný bežec sa potrebuje potiť, aby sa ochladil. Preto časom došlo k redukcii počtu vláskových buniek v prospech tvorby potných žliaz.
Dnes je biologická evolúcia človeka zväčša ukončená. Celý svet je osídlený ľuďmi. Už niet neobjavených životných priestorov, ktorým by sa menšie priekopnícke skupiny museli prispôsobovať. Okrem toho sa ľudstvo silno premiešava. Preto je nepravdepodobné, že by sa presadili nové mutácie. V našom modernom svete okrem toho už prispôsobenie na klimatické podmienky nezohráva žiadnu podstatnú rolu. Kultúrna evolúcia je pre nás oveľa dôležitejšia. Strata určitých znakov však bude pokračovať (napríklad strata zubov múdrosti, na ktoré už v dnešnej dobe upravovanej a prispôsobovanej stravy nie sme odkázaní) a evolúcia sa pravdepodobne obnoví aj po osídlení vesmíru.
Systematika.
Stručne o vzniku názvu druhu.
Názvy druhov človeka vznikali v minulosti skoro vždy tak, že sa jednému nálezu (napr. jednej vykopanej lebke) prisúdilo postavenie druhu a dostala rodové a druhové meno (napr. Pithecanthropus erectus – prvé je rodové meno, druhé je druhové meno). Často sa potom neskôr stalo nasledovné: 
Dnes sa druhy obyčajne tvoria tak, že sa stanoví jeden nález ako holotyp (typový nález), plus často aj – ak existujú – niekoľko paratypov, a neraz sa ešte v texte opisu druhu uvedú (ak existujú) ďalšie nálezy, ktoré podľa autora do druhu asi patria.
Spornosť klasifikácie.
Zaradenie jednotlivých nálezov do jednotlivých druhov (resp. vôbec uznávanie samostatnej existencie jednotlivých druhov) je často sporné. Táto spornosť v mnohých prípadoch nie je výnimkou v celej biologickej systematike, ale pre paleoantropológiu je obzvlášť typická. Vyplýva z toho, že 
Vývoj taxonómie rodu.
Do polovice 19. storočia bol známy len človek dnešného typu, ktorého Linné v 18. storočí nazval Homo sapiens (ojedinelé nálezy iných druhov človeka, ktoré už vtedy existovali, neboli vtedy ešte správne identifikované).
V roku 1863/64 bol prvýkrát nález hominina (nález z Neandertalu z roku 1856) klasifikovaný ako ďalší druh človeka, a to ako druh Homo neanderthalensis. Odvtedy až do začiatku 90. rokov 19. storočia teda ľudia poznali len človeka dnešného typu a neandertálcov a neandertálcov považovali za najstarší doložený typ človeka (t. j. rodu Homo) na Zemi. Treba však dodať, že na čisto hypotetickej úrovni bol už v roku 1863/66 navrhnutý aj starší typ "človeka" (vtedy sa chápal ako medzičlánok medzi ľudoopmi a ľuďmi), pre ktorého bol navrhnutý názov pitekantrop (=opočlovek).
Na začiatku 90. rokov 19. stor. bol na Jáve objavený a opísaný pitekantrop (tentoraz už nie len hypoteticky), z roku 1907 pochádza nález z Maueru (Homo heidelbergensis v užšom zmysle), z rokov 1908 – 1915 nález z Piltdownu (ktorý sa neskôr ukázal byť podvodom), z roku 1921 nález z lokality Broken Hill/Kabwe (Homo rhodesiensis v užšom zmysle) a v 20. rokoch bol objavený a opísaný sinantrop. Spojením a premenovaním rodov pitekantrop a sinantrop bol v roku 1940 formálne vytvorený druh Homo erectus, do ktorého boli následne postupne pridávané aj všetky ostatné (minulé aj nové) nálezy, ktoré nepatrili pod ľudí dnešného typu ani pod neandertálcov (napr. vyššie spomínaný nález z Maueru a Broken Hillu, ale aj mnohé ďalšie). Z hľadiska veku nálezov sa od objavenia pitekantropa (90. roky 19. stor.) do začiatku 60. rokov 20. stor. za najstarší typ človeka pokladal Homo erectus (resp. do cca 1940 pitekantrop).
Začiatkom 60. rokov 20. storočia bol objavený a opísaný nový druh Homo habilis, a tento bol odvtedy považovaný za najstarší známy typ človeka. Zároveň sa v 60. rokoch definitívne presadilo klasifikovanie neandertálcov už nie ako samostatný druh, ale ako poddruh Homo sapiens neanderthalensis (človek dnešného typu sa podľa tohto prístupu klasifikoval ako Homo sapiens sapiens). Celkovo sa teda zhruba od 60. rokov človek delil len na 3 druhy: Homo habilis, Homo erectus a Homo sapiens.
V roku 1975 bol na základe nových nálezov (nájdených od roku 1970) opísaný ďalší druh – Homo ergaster, veľa autorov ho však neuznáva a považuje ho za súčasť druhu Homo erectus. V roku 1978 (ale pre anglicky hovoriaci svet až v roku 1986) bol opísaný ďalší druh – Homo rudolfensis; vznikol vyčlenením niektorých nálezov z druhu Homo habilis; ani tento druh niektorí autori neuznávajú. Pre tých, ktorí ho uznávajú, sa Homo rudolfensis z hľadiska veku stal najstarším známym typom človeka.
Zhruba začiatkom 90. rokov (najmä jedným textom od Rightmira z roku 1995) bol „vytvorený“ druh Homo heidelbergensis (v najširšom zmysle), ktorý zahŕňa rôzne nálezy, ktoré sa dovtedy klasifikovali sčasti ako neskorý Homo erectus a sčasti ako raný Homo sapiens. Niektorí autori z neho vyčleňujú africké nálezy ako samostatný druh Homo rhodesiensis (v najširšom zmysle). Formálne ale taxón Homo heidelbergensis existoval už pred 90. rokmi 20. storočia, najprv ako označenie nálezu z Maueru a neskôr u niektorých autorov ako poddruh (väčšinou druhu Homo sapiens), ktorý zahŕňal skupinu nálezov príbuzných s nálezom z Maueru (nie nepodobnú druhu vytvorenému v roku 1995). Podobne aj Homo rhodesiensis existoval už predtým – najprv ako označenie nálezu z Kabwe a neskôr ako poddruh zahŕňajúci skupinu nálezov.
Zhruba v rovnakom čase, v rokoch 1995 a 1997, bolo presvedčivo ukázané, že neandertálci sú predsa len samostatný druh človeka (a nie poddruh Homo sapiens neanderthalensis) a odvtedy sa teda klasifikujú (tak ako kedysi) ako Homo neanderthalensis (človek dnešného typu sa potom tak ako kedysi klasifikuje ako druh Homo sapiens a nie ako poddruh Homo sapiens sapiens). Okrem toho sa od konca 20. storočia u menšiny autorov presadilo klasifikovanie nálezov, ktorí iní zaraďujú ako Homo habilis a Homo rudolfensis, pod rod australopitek namiesto pod rod Homo (takýto postup ale existoval už v 70. rokoch).
Od konca 90. rokov 20. stor. a v prvých rokoch 21. storočia bolo navrhnutých niekoľko ďalších samostatných druhov, konkrétne to sú druhy (v zátvorke je rok opisu): Homo antecessor (1997), Homo georgicus (2002), Homo cepranensis (2003), Homo floresiensis (2004), Homo sp. Altai (2010), Homo gautengensis (2010). Vo všetkých prípadoch (snáď okrem Homo antecessor) je zatiaľ viac či menej sporné, či ide o samostatné druhy a vo všetkých prípadoch okrem Homo gautengensis boli druhy vytvorené na základe novo objavených nálezov.
V prvých rokoch 21. storočia menšina autorov do rodu Homo presunula aj druhy, ktoré iní klasifikujú ako Kenyanthropus platyops a Australopithecus garhi, a menej často aj niektoré alebo viaceré z druhov, ktoré iní klasifikujú ako rody australopitek, parantrop, gorila a šimpanz.
Od začiatku 21. storočia niektorí autori klasifikujú druh Homo rudolfensis ako druh Kenyanthropus rudolfensis.
Malá menšina autorov klasifikuje (už od konca 20. storočia) ako Homo sapiens všetko to, čo iní klasifikujú ako Homo ergaster. erectus atď. až po človeka dnešného typu, a niektorí dokonca ako Homo sapiens klasifikujú všetky nálezy Homo vrátane Homo habilis/rudolfensis.
Stručná verzia súčasnej systematiky.
Súčasná (stav 2024) najrozšírenejšia systematika (klasifikácia) je takáto:
rod človek (Homo):
(*)"Druhy označené hviezdičkou boli opísané až od roku 2015, a preto nie sú zatiaľ zohľadnené v ostatných častiach tohto článku."
Podrobnejšia verzia súčasnej systematiky.
"Vysvetlivky:"
rod človek (Homo):
Tabuľka synoným k názvom použitým v prehľade uvedenom vyššie (zoradené sú nie podľa abecedy, ale podľa poradia výskytu v prehľade uvedenom vyššie):
Alternatívne systematiky.
Ako vidno v nižšie uvedenej tabuľke alternatívnych systematík rodu človek (Homo), jeden z faktorov, ktoré sa v systematikách líšia, je šírka taxónov obsiahnutých v rode Homo. Z hlavných alternatív spomeňme:
Druhým faktorom, v ktorom sa systematiky vzájomne líšia, je rozsah samotného taxónu človek – Homo: 
Tabuľka alternatívnych systematík (klasifikácií) rodu človek (Homo):
V tabuľke nie sú (kvôli prehľadnosti) zohľadnené taxóny: človek floreský (Homo floresiensis), človek cepranský (Homo cepranensis), Homo helmei, Homo sp., Homo sp. Altai (Homo altaiensis), Homo gautengensis, Homo kanamensis, Homo njarasensis a Australopithecus sediba.
Vysvetlivky: 
Neformálne delenie.
Existuje tradičné, skôr neformálne, delenie človeka (podrobnosti pozri v jednotlivých článkoch):
Alternatívne existuje neformálne delenie:
Toto delenie je odrazom staršieho systému, v ktorom boli jednotlivé taxóny definované širšie než dnes. V detailoch sa to, ktoré dnešné druhy sa zahrnú pod habilini resp. erekti resp. sapienti líši podľa autora.
Tretia možnosť je takáto: