burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Carl Gustav Jablonsky

Carl Gustav Jablonsky (známy aj ako Karl Gustav Jablonski) (* 1756 – † 25. máj 1787) bol nemecký prírodovedec, entomológ, maliar hmyzu a ilustrátor. Počas svojho života pracovne pôsobil ako súkromný tajomník pruskej kráľovnej Elisabeth Christine von Braunschweig-Bevern (1715 – 1797) v Berlíne. Zomrel pomerne mladý – vo veku 31 rokov. Väčšinu svojho života prežil v Berlíne, kde i pôsobil. Venoval sa s neúnavnou horlivosťou predovšetkým štúdiu prírodných vied, v čom dosiahol v svojej dobe výnimočných výsledkov. Jeho predčasnú smrť spôsobilo dlhodobé enormné duševné úsilie a pracovné preťaženie. 
Entomologické aktivity.
Pokúsil sa ako prvý katalogizovať rad chrobákov podľa Linného 
systému (binominálna nomenklatúra). Najvýznamnejšia je jeho spoločná práca s Johannom Friedrichom Wilhelmom Herbstom (1743 – 1807): "Natursystem aller bekannten in– und ausländischen Insecten, als eine Fortzetsung der von Büffonschen Naturgeschichte. Nach dem System des Ritters Carl von Linné bearbeitet". Prvé časti práce napísal autor sám. Neskôr v nej pokračoval Johann Friedrich Wilhelm Herbst. Spolupracoval tiež na ďalšej prírodovedne zameranej práci: "Algemeine geschichte der Natur in alphabetischer Ordnung", ktorej autorom bol Friedrich Heinrich Wilhelm Martini (1729 – 1778).
Harmónia (filozofia)

Harmónia je:
V pytagorovstve je harmónia to najhlbšie, čo sa v súcne nachádza; jednota rozmanitého a súhlas rôznorodeného; to, v čom sa skrýva náplň a zmysel krásy. 
V baroku sa o harmónii myslelo, že je neuskutočniteľná ľudskými silami. Na jej uskutočnenie sú potrebné nadľudské, nadprirodzené prostriedky, božia, božská milosť.
Jozef Bošiansky

Jozef Bošiansky (iné mená: Jozef Bošáni, staršie: Jozef Bossányi - Bossányi de Bossány et Kispróna; * 4. marec 1855, Senica - † 4. december 1946, Nitrianske Pravno) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, pedagóg, historik, jazykovedec, prírodovedec, organizátor turistiky a amatérsky entomológ: lepidopterológ a koleopterológ. Bol slovenskej národnosti, zemianskeho pôvodu.
Biografia.
Jozef Bošiansky de Bossány et Kispróna sa narodil v Senici a navštevoval strednú školu a kňazský seminár v Nitre. Neskôr študoval na univerzite v Budapešti. V roku 1877 bol vysvätený na rímsko – katolíckeho kňaza a od roku 1877 vyučoval latinčinu, gréčtinu a nemecký jazyk na piaristickom gymnáziu v Nitre, kde pôsobil až do 30. septembra 1882. Od roku 1882 pôsobil ako rímskokatolícky farár a dekan v Novákoch, kde až do roku 1898 vyučoval latinčinu, gréčtinu a nemecký jazyk. Neskoršie, už ako penzista, bol v rokoch 1912 až 1925 zmluvným profesorom na gymnáziu v Prievidzi. Veľa rokov, hlavne na odpočinku, žil v Nitrianskom Pravne. Dožil sa relatívne vysokého veku a bol známy hlavne svojou činnosťou ako pedagóg, ľudomil a propagátor turistiky na Hornej Nitre – hlavne v oblasti prameňa rieky Nitry, Reváňa a Fačkovského Kľaku. V rokoch 19061926 bol členom dozorného výboru Prievidzskej gazdovskej (dozornej) banky.
Najskôr ho očarila fauna Vtáčnika, potom flóra Reváňa a Kľaku. Bol prírodovedcom, lingvistom a historikom. Jeho iniciatívou bola postavená turistická útulňa na Kľaku () v roku 1923, ktorá dostala aj jeho meno. Neskôr sa zaslúžil spolu s Klubom československých turistov v Prievidzi o postavenie turistickej útulne pri prameni rieky Nitry (pod vrcholom Reváňa v roku 1931). Stal sa takto jedným z významných propagátorov turistiky na Hornej Nitre.
Býval v Nitrianskom Pravne a letné mesiace trávil pri prameni rieky Nitry a na Kľaku. Do pamäti ľudu sa zapísal aj tým, že na prelome storočia, v roku 1890, založil v Chvojnici rezbársku školu a dielňu na výrobu drevených hračiek, čím chcel aspoň trošku zmierniť nevídanú biedu tunajšieho ľudu.
Entomologické a prírodovedné aktivity.
Aktívne pracoval tiež v botanickej a entomologickej sekcii Lekársko – lekárnického prírodovedného spolku župy Nitrianskej a od roku 1888 bol tiež jedným z členov Prírodovedného spolku župy Trenčianskej.
V entomológii sa zaoberal hlavne štúdiom motýľov (Lepidoptera), ale i chrobákov (Coleoptera). Venoval sa predovšetkým výskumu motýľa jasoňa červenookého (Parnassius apollo Linnaeus, 1758). Pri tomto druhu opísal v roku 1889 novú aberáciu z oblasti Trenčianskych Teplíc. V roku 1900 zistil výskyt tohto druhu tiež v oblasti okolia Novák. O tomto motýľovi napísal niekoľko prác, ktoré publikoval v ročenke Prírodovedného spolku župy Trenčianskej a maďarskom časopise Rovartani lapok (Entomologické listy).
Svoju veľkú odbornú knižnicu daroval Národopisnému múzeu v Nitrianskom Pravne.
Michail Timofejevič Kalašnikov

Michail Timofejevič Kalašnikov (; * 10. november 1919, Kuria – † 23. december 2013, Iževsk) bol sovietsky a ruský konštruktér zbraní. Navrhol sovietsku útočnú pušku AK-47, táto zbraň sa považuje za najviac produkovanú zbraň sveta. Skratka znamená "Avtomat Kalašnikova obrazca 1947".
Život.
Michail Timofejevič Kalašnikov sa narodil v mnohodetnej rodine roľníkov v dedine Kuria v Altajskej gubernii. V roku 1938 nastúpil na povinnú službu v Červenej armáde, kde slúžil v tankovom vojsku. Bojoval aj v druhej svetovej vojne.
Napriek tomu, že bol Kalašnikov tankista, počas bitky o Briansk bol nútený po zničení svojho tanku bojovať ako pešiak. Neskôr počas polročnej rekonvalescencie z ťažkých zranení, ktoré utrpel počas bojov, ho sťažnosti vojakov na vtedajšie samopaly priviedli k skonštruovaniu jeho prvej samonabíjacej zbrane. Kalašnikov predstavil svoje plány novej zbrane konštruktérovi A. Blagonravovi, ten ihneď spozoroval jeho talent a odporučil ho pre ďalšie odborné štúdium. Od roku 1942 začal pracovať v Hlavnom vedecko-výskumnom ústave strelných zbraní spadajúceho pod Hlavné delostrelecké veliteľstvo Červenej armády. V tej istej dobe sa po menších úpravách rozhodol predložiť kompetentným orgánom svoju novú zbraň, ktorú vtedy nazval PPK (Pistolet pulimiot Kalašnikova – samopal Kalašnikova). Kompetentní zhodnotili, že napriek tomu, že ide o dobrú konštrukciu, je nový samopal oproti masovo vyrábaným PPŠ-41 či PPS-43 komplikovanejší a náročnejší, čo bol v tej dobe, keď bolo nutné evakuovať veľkú časť sovietskeho priemyslu, významný argument.
Od roku 1945 sa venoval vývoju zbrane, ktorá by používala náboj 7,62 × 39 mm so stredne veľkou prachovou náplňou. Medzi ostatnými inžiniermi a konštruktérmi, ktorí sa podieľali na vývoji novej zbrane, bol i Hugo Schmeisser, ktorý sa do ZSSR dostal ako vojnový zajatec. Nová zbraň navonok dosť podobná nemeckej útočnej puške StG44 v roku 1947 prešla skúškami a bola zaradená do výroby, ktorá sa začala v roku 1949. Zbraň sa stala známa pod skráteným pomenovaním AK-47. AK-47 nad množstvom moderných zbraní vyniká unikátnou konštrukciou, ktorá z nej robí odolnú, nenáročnú a spoľahlivú zbraň, ktorá sa úspešne presadila v celosvetovom meradle. Sovietsky zväz využil kvality tejto zbrane a vyvážal ju do väčšiny spriatelených zemí. Kalašnikov ako občan Sovietskeho zväzu za svoj vynález dostal niekoľko vysokých štátnych ocenení, medzi inými 2-krát i titul Hrdina socialistickej práce, čo bolo za sovietskej éry jedno z najvyšších vyznamenaní. Po demobilizácii z armády odišiel do mesta Iževsk, kde ako riaditeľ závodu IŽMAŠ pokračoval vo vývoji a výrobe nových strelných zbraní, ako bol napríklad rozšírený ľahký guľomet RPK. 
Kalašnikov so zbraňami pracoval až do svojej smrti, inovoval a zlepšoval lovecké pušky. V roku 1998 ho ruská vláda vyznamenala Radom sv. Andreja. Napriek tomu, že po celom svete bolo vyrobených vyše 100 miliónov kusov zbraní, ktoré vymyslel, žil Michail Kalašnikov z neveľkého štátneho dôchodku. V roku 2004 poskytol Kalašnikov svoje renomované obchodné meno pre výrobu vodky a iných nápojov, ktoré sa predávajú vo fľašiach tvaru AK-47.
Salta (argentínska provincia)

Salta je provincia Argentíny ležiaca na severozápade krajiny. Susedné provincie sú od východu v smere pohybu hodinových ručičiek Formosa, Chaco, Santiago del Estero, Tucumán a Catamarca. Je tiež juhovýchodnou hranicou provincie Jujuy. Na severe hraničí s Bolíviou a Paraguajom a smerom na západ s Čile.
História.
Okolo roku 1400 zasahovala južná časť Ríše Inkov až do kraja okolo Salty a San Miguel de Tucumán.
Španielski dobyvatelia vstúpili do Salty prvýkrát na svojej ceste z Peru do dnešnej Argentíny, neusadili sa však v Salte, ale najskôr založili mestá Santiago del Estero a San Miguel de Tucumán. Hernando de Lerma, ktorý sa stal 13. novembra 1577 Tucumánskym guvernérom, bol španielskou korunou poverený založiť mesto ako medzistanicu medzi Peru a provinciou Tucumán. Malo slúžiť na obranu a zásobovanie. Dňa 16. apríla 1582 bolo teda založené mesto Ciudad de Lerma ("La Ciudad de Lerma en el Valle de Salta"), dnešné hlavné mesto provincie Salta.
Administratívne rozdelenie.
Provincia je rozdelená na 23 departmentov:
La Poma (department)

Department La Poma leží na severovýchode provincie Salta na severozápade Argentíny. Na severe hraničí s provinciou Jujuy, na východe s departmentom Rosario de Lerma, na juhu s departmentom Cachi a na západe s departmentom Los Andes. Hlavné mesto je rovnomenné - La Poma.
Mestá a osady.
Department La Poma rozdelený do nasledujúcich obcí (Municipios):
Shaun Murphy

Shaun Murphy (* 10. august 1982) je anglický hráč snookeru.
Býva v meste Rotherham a hrá za klub Ecclasfield. Získal tituly Majster sveta 2005 a Malta Cup 2007 a na konci roku 2008 zvíťazil na UK Championship. Jeho najväčší break je 147 (2001 - B&amp;H Championship). Profi tour od roku 1997. Je ženatý, manželka sa volá Clair.
Začiatky kariéry.
Murphy začal hrať snooker keď mal 8 rokov. Vtedy dostal svoje prvé tágo od svojho otca, ktorý ho kúpil v bazáre. Čoskoro sa spojil s klubom a začal tvrdo trénovať, po prvýkrát prekonal 100 bodov keď mal 10 rokov. Keď mal 13, robil interwiev do BBC, kde prezradil ambíciu vyhrať majstrovstvá sveta a stať sa svetovou jednotkou. V trinástich si dohodol sponzorskú zmluvu na 5 000 libier na rok. Profesionálom sa stal v 15.
V roku 2000 dostal cenu za "Najlepšieho nováčika roku", ale jeho progres gradoval až do víťazstva na majstrovstvách sveta. V tom istom roku vyhral "Amateur English Open" a turnaj "Benson &amp; Hedges Championship", a v nasledujúcom roku na tom istom turnaji dosiahol maximálny break (počet bodov). Dostal sa do semifinále "British Open" v roku 2004, kedy sa prvýkrát dostal medzi najlepších 16 na významnejšom turnaji. Na majstrovstvá sveta sa dostal v roku 2002 a v roku 2003, keď prehral s Kenom Dohertym vo veľmi tesnom zápase 9-10 a v roku 2004 prehral v kvalifikácii so Stuartom Pettmanom.
2005 Majster sveta.
Na turnaji v roku 2005 porazil predchádzajúcich svetových šampiónov Johna Higginsa (13-8), Steva Davisa (13-4), Petra Ebdona (17-12), a vo finále Matthewa Stevensa (18-16) a vyhral Majstrovstvá sveta. Jeho cesta zopakovať prvé majstrovké víťazstvo cez jeho detský idol Davisa, ktorý tiež porazil troch bývalích svetových šampiónov (Alex Higgins, Cliff Thorburn a Terry Griffiths) skončila vo finále.
Tento turnaj zdvojnásobil jeho dovtedy zarobené peniaze a jeho finálová cesta mu pridelila prezývku "Magician" (kúzelník). Za zarobené peniaze si kúpil Mercedes-Benz E-Class a nový dom.
V 22 rokoch sa Murphy stal najmladším hráčom, ktorý vyhral Majstrovstvá sveta v snookeri hneď po Stephenovi Hendrym, ktorému sa to podarilo keď mal 21. Tiež sa stal iba druhým kvalifikantom, ktorý sa stal svetovým šampiónom, prvý bol Terry Griffiths v roku 1979.
Keď Murphy v 2005 vyhral, bol na 48 mieste svetového snookerového rebríčka a jeho šance na výhru boli 150:1. Musel hrať dve kvalifikačné kolá na ceste k najvyššej priečke. Žiadny predchádzajúci svetový šampión nehral na ceste k titulu toľko zápasov (celkom sedem).
Podtlakové uzatváranie rán

Podtlakové uzatváranie rán ("vacuum assisted closure", "VAC") je metodika používaná v chirurgii na urýchlenie, alebo zlepšenie hojenia chronických, zle sa hojacích rán.
Spočíva v aplikácii špongie s otvorenými bunkami na ranu, následnom krytí rany nepriedušnou fóliou a aplikácii kontrolovaného podtlaku na lokalitu rany.
Súčasťou VAC zariadenia je čierna polyuretánová špongia alebo biela poly-vinyl-alkoholová mäkká špongia. Čierna špongia s priemerom pórov 600 μm je viac účinná, biela špongia s priemerom pórov 400 μm sa používa ak granulačné tkanivo prerastá do čiernej špongie, alebo ak pacient čiernu špongiu pre bolesť netoleruje. Špongia je upravená podľa veľkosti rany a vložená do rany. Evakuačná hadička s bočnými dierkami je vložená do špongie rovnobežne s kožou. Vďaka použitiu špongií s otvorenými pórmi je aplikovaný podtlak rovnomerne rozložený na celú lokalitu rany. Rana so špongiou a drénom sú následne prelepené nepriedušnou fóliou. Drén spája penu v rane s VAC pumpou. VAC pumpa je počítačom riadená podtlaková pumpa so široko nastaviteľnými parametrami produkovaného podtlaku.
VAC terapia pracuje na princípe rovnomerného pôsobenia podtlaku na lokalitu rany. Podtlak odstraňuje z rany prebytočnú tekutinu, dilatuje novo sa vytvárajúce kapiláry, odstraňuje z rany infekčný agens a špongia navyše mechanicky stimuluje spodinu rany, teda granulačné tkanivo, k rýchlejšiemu rastu. 
Mechanizmus účinku VAC terapie teda môžeme zhrnúť v nasledujúcich bodoch:
VAC terapia zďaleka nie je v súčasnosti u nás ani vo svete štandardnou terapiou hojenia. Mnohé štúdie ju však odporúčajú ako podpornú liečbu pri chronicite hojenia. Treba ale zdôrazniť individuálny prístup ako pri jej indikácii, tak aj pri voľbe jednotlivých parametrov jej aplikácie.
Hans Fruhstorfer

Hans Fruhstorfer (* 7. marec 1866, Passau, Nemecko – † 9. apríl 1922, Mníchov) bol nemecký entomológ, cestovateľ a obchodník s hmyzom.
Biografia.
Narodil sa v nemeckou Passau. Po získaní základného vzdelania si spravil kvalifikáciu obchodníka. Bol to veľmi energický a všestranný muž s nevyčerpateľným množstvom vnútornej energie. Počas svojho života vykonal viacero významných výskumných a zberateľských ciest do rôznych, mnohokrát i značne exotických oblastí sveta. Zomrel v Mníchove na rakovinu hrubého čreva.
Entomologické aktivity.
Celý svoj takmer bezmedzný entuziazmus venoval skoro výhradne zberu a štúdiu hmyzu, hlavne motýľov. Známy je ako autor opisu nových druhov i poddruhov hmyzu, prevažne z radu motýľov. Pre územie Slovenska má Hans Fruhstorfer význam ako autor opisu karpatského poddruhu jasoňa chochlačkového z územia Bielych Karpát, ktorý označil ako "Parnassius mnemosyne" ssp. "similis" Fruhstorfer, 1920. Z územia Česka opísal v roku 1920 "Parnassius apollo" ssp. "rebelianus" z Karlovarskej oblasti a v roku 1921 "Parnassius apollo" ssp. "sicinius" z Beskýd.
Počas svojho života Fruhstorfer napísal vyše tisíc článkov, prác a popisov mnohých druhov hmyzu, hlavne 
motýľov.
Roger Verity

Roger (Ruggero) Verity (* 20. máj 1883, Florencia, Taliansko – † 4. marec 1959, Florencia) bol taliansky entomológ – expert na systematiku motýľov Európy a palearktickej zoogeografickej oblasti. Pôvodom bol Talian, ale jeho otec bol Angličan. 
Životopis.
Narodil sa v Taliansku vo Florencii. Vyštudoval medicínu a pracoval ako lekár. Dlho sa nevenoval medicíne, veľmi skoro odišiel na penziu a potom sa venoval už iba štúdiu motýľov. Zaoberal sa prevažne dennými motýľmi palearktickej zoogeografickej oblasti a to hlavne čeľaďami "Papilionidae" a "Pieridae".
Mal veľmi dobré kontakty s entomologickou firmou "Staudinger &amp; Bang – Haas" v Drážďanoch, ako i s talianskou rodinnou entomologickou firmou "Querc"i. Entomologickej verejnosti je známy hlavne ako autor gigantickej systematickej práce Rhopalocera Palaearctica a Le farfalle diurne d´Italia. 
Počas svojho plodného entomologického života publikoval niečo vyše 140 entomologických prác (celkove 148), ktoré sa zaoberali hlavne dennými motýľmi a popísal niečo okolo 2 000 nových taxónov, z čoho bolo asi 1 500 z holarktickej zoogeografickej oblasti. 
Pre slovenské územie má význam hlavne jeho gigantická práca "Rhopalocera palaearctica", kde publikoval opis nového poddruhu jasoňa červenookého z územia Belianskych Tatier "Parnassius apollo ssp. candidus". Práca vyšla v roku 1911.
Oslava

Oslava môže byť:
Oslava (rieka)

Oslava je moravská rieka. Je to ľavostranný prítok Jihlavy, má dĺžku , plochu povodia a priemerný prietok v ústí /s.
Pramení v Českomoravskej vrchovine, v najjužnejšom výbežku CHKO Žďárské vrchy, v močaristej oblasti juhozápadne od mesta Žďár nad Sázavou. V pramennej oblasti preteká rybníkmi: Babínský, Matějovským a Veselským. Do Jihlavy ústi na území mesta Ivančice.
Na dolnom toku vytvára početné zákruty a meandre, na hornom toku napája vodnú nádrž Mostište.
Preteká cez Nové Veselí, Velké Meziříčí, Náměšť nad Oslavou a Oslavany.
Najvýznamnejšími ľavostrannými prítokmi sú Jasinka, Chvojnice a Balinka, pravostrannými Bohdalovský potok a Balinka.
Oskava (rieka)

Oskava je moravská rieka. Je to ľavostranný prítok Moravy, meria , povodie zaberá plochu a priemerný prietok v ústí dosahuje hodnotu /s.
Pramení v Hrubom Jeseníku pod vrchom Černé kameny (). Tečie prevažne severojužným smerom, na dolnom toku prechodne juhovýchodným smerom, potom opäť na juh. Do Moravy ústie severne od Olomouca, pri jeho mestskej časti Chomoutov.
Najvýznamnejšími prítokmi sú zľava Oslava, Teplička, Rybný potok, Hůzovka a sprava Lukavice. Dolný tok rieky preteká významnou poľnohospodárskou oblasťou Hornomoravského úvalu. Pri obci Pňovice sa oddeľuje vedľajšie koryto, pravostranná Písečná.
Oskava preteká cez Oskavu, Dolní Libinu, Uničov, Štěpánov. Napája Šumvaldský rybník.
Oskava

Oskava môže byť:
Drobné motýle

Drobné motýle (iné názvy: malé motýle, mikrolepidoptéry; staršie: "drobní motýli"; lat. Microlepidoptera) je umelý, nemonofyletický taxón motýľov. Používa sa buď neformálne alebo sa vyskytuje v starých systémoch. Už texty z 30. rokov 20. storočia ho uvádzajú ako zastaraný, nemonofyletický taxón. 
Odborné entomologické zameranie na skupinu malých motýľov sa nazýva mikrolepidopterológia.
Systematika.
Zaradenie v systéme.
V neformálnych deleniach a v niektorých starých systémoch sa motýle delia na drobné motýle (Microlepidoptera) a veľké motýle (Macrolepidoptera). 
V iných starých systémoch sa motýle delia na drobné motýle (Microlepidoptera), denné motýle (Diurna), večerné motýle (Crepuscularia) a nočné motýle (Nocturna), pričom ale namiesto nočných motýľov sa niekedy uvádzalo 5 menších skupín.
Vnútorná systematika.
Do taxónu Microlepidoptera patrí niekoľko desiatok čeľadí motýľov, ako napr. adélovité ("Adelidae"), obaľovačovité ("Tortricidae"), vijačkovité ("Pyralidae"), moľovité ("Tineidae") a pod. 
Konkrétne napríklad v druhej polovici 19. a na začiatku 20. storočia sa uvádzal nasledujúci systém drobných motýľov:&lt;br&gt;
drobné motýle (Microlepidoptera):
Uvedené čeľade sa tu chápu v ich vtedajšom (teda nie nevyhnutne aj dnešnom) rozsahu.
Charakteristika.
V strednej Európe sa vyskytuje viac ako 3 000 druhov z tejto skupiny motýľov, ktorá je veľmi nejednotná a skladá sa z mnohých čeľadí, prevažne menších druhov motýľov. Ide o početne najväčšiu skupinu motýľov. Patria sem druhy, ktorých veľkosť je iba niekoľko milimetrov, ale aj čeľade, v ktorých jedince dosahujú rozmery aj niekoľko centimetrov, takže tu je označenie "drobné motýle" dosť sporný.
Los Andes (department)

Los Andes je department argentínskej provincie Salta.
Opava (rieka)

 
Opava (po poľsky "Opawa", ) je sliezska rieka na území Česka. Je to ľavostranný prítok Odry, meria , odvodňuje povodie s veľkosťou a priemerný prietok v ústí dosahuje hodnotu /s.
Vzniká sútokom Černej a Střednej Opavy v meste Vrbno pod Pradědem. "Černá Opava" pramení v Hrubom Jeseníku na severozápadnom svahu vrchu Orlík (), východne od obce Bělá pod Pradědem. "Střední Opava" (nazýva sa aj Zlatá Opava) tiež pramení v Hrubom Jeseníku na východných svahoch Praděda (), západne od obce Karlova Studánka.
Od sútoku tečie Opava juhovýchodným smerom Nízkym Jeseníkom až po obec Nové Heřminovy, odtiaľ severovýchodným smerom ku Krnovu, ktorý leží v Zlatohorskej vrchovine. Potom tečie Opavskou pahorkatinou až k Opave tvorí česko-poľskú štátnu hranicu. Za mestom pokračuje Opavskou pahorkatinou východným smerom až k obci Jilešovice, pričom výrazne meandruje. Napokon sa stáča k ústiu opäť juhovýchodným smerom. Do Odry ústi na území mesta Ostrava v Ostravskej panvi.
Najvýznamnejšími prítokmi sú 
Opava preteká cez mestá Vrbno pod Pradědem, Krnov, Opava, Kravaře, Dolní Benešov, Hlučín a Ostrava.
Blok (periodická tabuľka)

Blok periodickej tabuľky je súbor skupín periodickej tabuľky. Každý blok je pomenovaný podľa svojho charakteristického orbitálu a existujú nasledovné bloky:
Názvy blokov, teda s, p, d, f, g, h a podobne sú odvodené od kvality spektroskopických čiar, ktoré súvisia s atómovými orbitálmi: sharp, principal, diffuse a fundamental, ostatné sú podľa abecedy.
Séria (periodická tabuľka)

Séria periodickej tabuľky je všeobecný termín na opis sady chemických prvkov, ktorých fyzikálne a/alebo chemické vlastnosti sa výrazne odlišujú medzi jednotlivými sériami.
Rôzne série prvkov boli známe pred vytvorením periodickej tabuľky chemických prvkov, ktorá bola vytvorená s cieľom organizácie prvkov podľa ich chemických vlastností.
Medzi chemické série patria nasledovné.
Moravice (rieka)

Moravice (po poľsky "Morawica", ) je rieka v českom Sliezsku, ktorá čiastočne tvorí historickú zemskú hranicu Moravy a Sliezska. Je to pravostranný prítok Opavy, má dĺžku , povodie zaberá plochu a v ústí dosahuje priemerný prietok /s.
Pramení v Hrubom Jeseníku na juhovýchodnom svahu Vysokej hole (). Od prameňa tečie najprv na juhovýchod až juhojuhovýchod, pri Břidličnej sa stáča východným smerom a napája vodnú nádrž Slezská Harta. Odtiaľ pokračuje juhovýchodným smerom, napája ďalšiu vodnú nádrž, Kružberk, a výrazne meandrujúc pokračuje na východ. Podteká hrad Vikštejn, stále sa vlniacim korytom tečie ďalej na severovýchod. Do Opavy sa vlieva na území mesta Opava.
Najvýznamnejšími ľavostrannými prítokmi sú Černý potok, Hvozdnice, pravostrannými prítokmi sú Jelení potok, Podolský potok, Lomnický potok, Lesná a Lomnice.
Vodný režim.
Priemerný prietok neďaleko ústia na riečnom kilometri 6,2 je 7,82 m³/s.
Hlásne profily:
Vzácny kov

Vzácne kovy sú kovy, ktoré sú odolné voči korózii alebo oxidácii, na rozdiel od všeobecných kovov. Sú to väčšinou drahé kovy vzhľadom na ich nedostatok. Patrí sem napríklad zlato, striebro, tantal, platina a ródium.
Niektoré vzácne kovy sú rozpustné v lúčavke kráľovskej, vysoko koncentrovanej zmesi kyselín.
Nemecký špic veľký

Nemecký špic veľký je varieta nemeckého špica. Nemecký špic sa vyskytuje v piatich variantoch – malý, stredný, veľký, vlčí (keeshond) a trpasličí. Jednou z variet je aj nemecký špic veľký (Deutscher Großspitz). Tento variant špica sa od ostatných vcelku odlišuje len výškou v kohútiku, ktorá sa pohybuje v priemere od do , statné psy môžu dosiahnuť veľkosť . Deutscher Großspitz sa vyskytuje v mnohých farebných variantoch – v čiernej, čokoládovej, krémovej, bielej a oranžovej.
Povaha a držanie.
Nemecký špic veľký sa povahou príliš neodlišuje od ostatných variet, možno len faktom, že sa hodí aj na stráženie domu viac ako špice trpasličie, alebo malé. Čo sa týka držania špicov, hodí sa aj do rodinného domu aj do bytu. Je silne fixovaný na svoju rodinu. Väčšie a stredné špice potrebujú trochu viac pohybu ako špice malé a trpasličie, no tieto potreby sa výborne pokryjú dennými prechádzkami. Špice sa výborne hodia do rodín s deťmi. Voči cudzím ľudom je nedôverčivý.
Znášanlivosť s inými zvieratami.
Špice (veľké, stredné, malé, trpasličie, vlčie) sa ťažšie znesú s inými psami v jednej domácnosti, pokiaľ sa nepoznajú od mala ako šteňatá. Preto môže váš špic veľmi trpieť, keď si zadovážite do bytu nového psíka, a nebudete sa mu venovať toľko ako predtým – pes môže trpieť žiarlivosťou, môže sa cítiť nedocenený. Výnimkami nebýva ani agresívne správanie voči cudzím psom. Čo sa týka iných zvierat, ako napríklad mačky, drobné hlodavce alebo iné zvieratá, špice s nimi nemávajú problém – absencia loveckého pudu ich robí výbornými spoločníkmi, ktorých len tak niečo nerozruší. Vďaka týmto vlastnostiam sa špic hodí okrem iného aj ako výborný strážca domu, či bytu.
Starostlivosť.
Všetky variety špicov (ale najmä malé a trpasličie) vyžadujú starostlivosť o srsť – kefovanie. Srsť u špicov veľých je však menej husto nasadená ako u špicov malých a trpasličích, preto je jej česanie menej obťažné. Špica by ste mali česať každý deň-dva, aby srsť nesplstnatela. Intervaly česania v zime môžu byť dlhšie ako v časoch výmeny srsti na jar a na jeseň.
Deutscher Großspitz, ako aj Mitel spitz (stredný špic) a všetky iné variety tohoto plemena sú psy milé, verné a oddané. Ich dlhovekosť, všestrannosť, prispôsobivosť a absencia loveckého pudu ich robia nenahraditeľnými spoločníkmi.
Základný kov

Základný kov je kov, ktorý oxiduje alebo koroduje pomerne jednoducho a reaguje s kyselinou chlorovodíkovou (HCl) pri vzniku vodíka.
Patrí sem napríklad železo, nikel, olovo a zinok. Meď sa tiež považuje za základný kov, pretože oxiduje pomerne jednoducho, hoci nereaguje s kyselinou chlorovodíkovou. Termín základný kov sa často používa ako opak vzácneho kovu.
Platinová skupina

Platinová skupina je spoločný názov šiestich kovových chemických prvkov umiestnených spolu v periodickej tabuľke. Všetky tieto prvky sú prechodné kovy, nachádzajú sa v bloku d, v skupinách 8, 9 a 10, periódach 5 a 6. V pôvodnej periodickej tabuľke bola táto oblasť označená skupina VIII.
Sú to prvky ruténium, ródium, paládium, osmium, irídium a platina. Tieto prvky majú podobné fyzikálne a chemické vlastnosti a zvyknú sa nachádzať spolu v nerastných náleziskách.
Misiones (argentínska provincia)

Misiones je jedna z 23 provincií Argentíny. Leží na severovýchode krajiny na hraniciach s Paraguajom a Brazíliou. Južne od Misiones sa nachádza provincia Corrientes. V provincii Misinoes na hranici s brazílskym štátom Paraná sa na rieke Paraná nachádzajú svetoznáme vodopády Iguaçu.
Administratívne rozdelenie.
Provincia je rozdelená na 17 departmentov:
Jizera (rieka)

Jizera je rieka v severných Čechách. Je to pravostranný prítok Labe, meria , plocha povodia zaberá a v ústí dosahuje priemerný prietok /s.
Rieka pramení v Jizerských horách na juhovýchodnom svahu vrchu Smrk (), východne od obce Bílý potok a neďaleko štátnej hranice s Poľskom v nadmorskej výške Najprv tečie na juhovýchod, vytvára štátnu hranicu, veľkým oblúkom sa stáča na juh a vstupuje do Podkrkonošskej oblasti. Pri Hornej Sytovej sa stáča a pokračuje na juhozápad, pričom sa koryto toku výrazne vlní a stáča na západ. Medzi mestami Semily a Železný Brod tečie severozápadným smerom, následne sa stáča a pokračuje na juhozápad výraznejšie zvlneným korytom. Za mestom Bakov nad Jizerou tečie rieka viac-menej severojužným smerom, od mesta Benátky nad Jizerou k ústiu opäť na juhozápad. Do Labe ústi pri obci Lázně Toušeň v nadmorskej výške 
Významnými prítokmi sú zľava Mumlava, Jizerka, Oleška, Libuňka, Žehrovka, Klenice; sprava Jizerka, Kamenice, Mohelka, Zábrdka, Bělá.
Jizera preteká cez Kořenov, Jablonec nad Jizerou, Semily, Železný Brod, Turnov, Mnichovo Hradiště, Bakov nad Jizerou, Mladú Boleslav, Benátky nad Jizerou.
Jizera

Jizera môže byť názov pre:
Cidlina

Cidlina môže byť:
Viaduc de Millau

Viaduc de Millau (doslova Millauský viadukt) je diaľničný most v južnom Francúzsku, od roku 2004 najvyšší na svete. Tvorcovia stavby sú francúzsky projektant Michel Virlogeux a britský architekt Norman Foster. Most bol otvorený 6. decembra 2004 a o dva dni začal slúžiť verejnosti. Celkové náklady na výstavbu mostu boli okolo 400 mil. eur (2004).
Opis stavby.
Je to zavesený most so siedmimi betónovými piliermi a ôsmimi mostnými poľami. Mostovka je oceľová a váži 36-tisíc ton. Dĺžka mosta je 2 460 metrov. Mostné polia nemajú všetky rovnakú dĺžku, šesť centrálnych meria 342 a dve okrajové 204 m. Mostovka od severu k juhu klesá o 3 percentá. Celá stavba sa nachádza v zákrute s polomerom 20 km. V každom smere sa nachádzajú dva jazdné pruhy.
Piliere majú rozdielnu výšku, ktorá sa pohybuje od 77 metrov do 246 metrov, merané k výške vozovky. Najvyšší pilier prevyšuje spolu s vežou nad vozovkou svojou výškou Eiffelovu vežu. Piliere sú betónové a majú špecifický tvar, smerom nahor sa zužujú a delia na dva menšie.
Výstavba.
Nutnosť vybudovať most cez rieku Tarn pri meste Millau a dokončiť tak diaľnicu A75 spájajúcu metropolu Paríž s južnou časťou Francúzska prinútila vládu už roku 1989 k schváleniu projektu výstavby mostu. Počas 90. rokov sa postupne upresňovali plány až do dnešnej podoby závesného mostu. Nakoniec bolo prijaté rozhodnutie, že ho postaví súkromná spoločnosť a jeho výstavba bude splatená vo forme mýtneho. 
Dňa 16. októbra 2001 sa začalo stavať. Najprv vznikli piliere a po tom ako dosiahli do výšky vozovky, začala sa spúšťať oceľová konštrukcia mostu. Okrem siedmich definitívnych pilierov však tiež vznikali ďalšie provizórne podporné oceľové. Mostová konštrukcia sa musela rozdeliť na dve časti, každá z nich bola spúšťaná samostatne, rýchlosťou 150 mm za 1 minútu. Po niekoľkých mesiacoch práce sa podarilo obe časti spojiť, odchýlka od nich činila iba 1 cm. Potom boli zdvihnuté veže a prichytené laná, následne vznikla asfaltová vozovka. Po zaťažkávacích skúškach, ktoré most bez problémov vydržal (prehnutie o 26 cm bolo v norme) mohol byť v decembri roku 2004 po 38 mesiacoch stavby slávnostne otvorený.
Cidlina (rieka)

Cidlina je rieka vo východných Čechách. Je to pravostranný prítok Labe, má dĺžku , povodie zaberá plochu a v ústí dosahuje priemerný prietok /s.
Pramení na severozápadnom svahu vrchu Tábor () juhozápadne od mesta Lomnice nad Popelkou, pri mestskej časti Košov, v nadmorskej výške približne Tečie prevažne severojužným smerom, pričom sa tok rieky výrazne vlní. Za mestom Chlumec nad Cidlinou sa rieka stáča a pokračuje západným smerom. Do Labe ústi juhozápadne od obce Libice nad Cidlinou v nadmorskej výške 
Najväčšími prítokmi sú Javorka a Bystřice zľava. Na dolnom toku napája Žehuňský rybník a pri obci Opolany bol vybudovaný Sánský kanál, ktorý odvádza časť vody do rieky Mrlina. 
Cidlina preteká cez Jičín, Smidary, Nový Bydžov, Chlumec nad Cidlinou a ďalšie obce.
Mže

Mže je rieka v západných Čechách. Je jednou zo zdrojníc Berounky, meria , zaberá povodie s plochou a priemerný prietok dosahuje v ústí hodnotu /s. 
Pramení na území Nemecka v spolkovej krajine Bavorsko, juhozápadne od obce Griesbach v nadmorskej výške v celku Griesbacher Wald pod názvom Blätterbach. Na územie Česka vstupuje severozápadne od osady Branka a preteká cez Český les. Rieka tečie viac-menej západovýchodným smerom, avšak veľmi výrazne sa vlní a meandruje. Na území mesta Plzeň sa najprv spája s Úhlavou a následne v nadmorskej výške s Radbuzou, pričom vytvára Berounku.
Najvýznamnejšími prítokmi zľava sú Hamerský potok, Kosový potok, Černošínský potok, Úterský potok, Žebrácký potok; sprava Sklářský potok, Lužní potok, Sedlišťský potok, Úhlavka, Vejprnický potok.
Mže preteká cez Tachov, Stříbro, oddeľuje Město Touškov na ľavom brehu od Kozolup na pravom brehu. Napája vodné nádrže Lučina a Hracholusky. V minulosti sa názvom Mže označoval celý tok až po ústie do Vltavy, názov Berounka sa prvýkrát písomne spomína v roku 1638.
Lajos Abafi-Aigner

Lajos Abafi-Aigner, vlastným menom Ludwig Aigner (* 11. február 1840, Nagy-Jécsa, Uhorsko – † 19. jún 1909, Budapešť), bol maďarský spisovateľ, nakladateľ, kníhkupec, historik a entomológ–lepidopterológ nemeckého pôvodu.
Životopis.
Jeho nemecká rodina sa presťahovala do Bratislavy v roku 1858 a tu sa naučil aj po maďarsky. V roku 1863 sa opäť presťahovali do Budapešti.
Po skončení základnej školy sa venoval štúdiu histórie V Kolíne nad Rýnom a Stuttgarte. Neskôr pracoval ako vydavateľ a obchodník s knihami v Budapešti. Venoval sa hlavne štúdiu histórie, ako i otázkam kultúry. Nemecké meno Ludwig si zmenil na maďarské Lajos a začal používať maďarský pseudonym Abafi. V roku 1870 sa stal slobodomurárom. Napísal napr. prácu o poetických dielach významného maďarského básnika Sándora Petőfiho, ale aj niekoľkozväzkovú prácu o histórii slobodomurárov v Rakúsko-Uhorsku, čomu sa venoval asi 12 rokov. V druhej polovici svojho života sa venoval hlavne štúdiu motýľov, ich zberu a publikoval niektoré významné práce z tohoto odboru. Jeho podnik v priebehu rokov 1880 - 1890 postupne upadal, preto ukončil v roku 1890 svoju činnosť a venoval sa už potom iba entomológii.
Entomologické aktivity.
Patril medzi prvých entomológov, ktorí skúmali aj faunu motýľov Uhorska. Známy je tiež, ako autor nekrológov niektorých významných uhorských entomológov, ktoré boli publikované v maďarskom entomologickom časopise Rovartani lapok, kde Lajos Abafi-Aigner patril k redaktorom tohto časopisu. 
Pracoval aj ako spoluautor a redaktor práce: Fauna regni Hungariae. Jeho kniha "Magyarország lepkéi" z roku 1907 bola veľmi populárna a ovplyvnila niekoľko generácií entomológov Uhorska. 
Jeho zbierka hmyzu sa čiastočne zachovala v Budapešti v Národnom prírodovednom múzeu.
Vladimír Balthasar

PhDr. a RNDr. Vladimír Balthasar (* 21. jún 1897, Praha – † 10. november 1978, Praha) bol významný český prírodovedec, ornitológ a entomológ zaoberajúci sa prevažne radmi coleoptera a hymenoptera. Bol všestranne založený intelektuál, ktorý počas svojej kariéry dosiahol významné ocenenia a uznania medzi umeleckou a vedeckou elitou českej medzivojnovej spoločnosti, neskôr aj vo vedeckých kruhoch spoločnosti povojnovej.
V roku 1933 – 1939 pôsobil ako kustód odboru zoologického a botanického v slovenskom Vlastivednom múzeu v Bratislave. Venoval sa aj ornitológii. Zostavil prehľad vtáctva slovenského Podunajska (1934). Konzervátor ochrany pamiatok prírodných pre okresy Šamorín, Dunajská Streda, Komárno, Stará Ďala a Parkan (Štúrovo). 
V roku 1968 dostal ocenenie pri príležitosti jubilejných osláv Slovenského národného múzea a Múzeálnej slovenskej spoločnosti – striebornú medailu za zásluhy o rozvoj Slovenského národného múzea. 
"(obsiahly životopis vrátane diela je zverejnený na českých stránkach Wikipédie "
Jeho zbierka hmyzu je uložená z väčšej časti v pražskom Národním muzeu.
Ctibor Blattný

Ctibor Blattný (* 8. september 1897, Česká Skalice – † 15. december 1978, Praha) bol významný český botanik, fytopatológ, doktor prírodných vied, akademik a entomológ. 
Otec Ctibora Blattného bol vášnivý prírodovedec, a preto aj rodinné prostredie predurčilo jeho ďalší život. Už veľmi skoro po ukončení svojich štúdií na Vysoké škole zemědělské a Lesního inženýrství v Prahe zistil prvý významný objav – podarilo sa mu odhaliť pôvodcu chmeľovej choroby (Peronospóra chmeľová) a nájsť proti nemu účinnú ochranu. V rokoch 1947 – 1951 pracoval ako vedúci vedecký pracovník Výzkumného ústavu chmelařského v Žatci, potom v oddelení fytopatológie biologického ústavu ČSAV v Prahe. Ústav experimentální botaniky ČSAV v Prahe viedol v rokoch 1962 – 1968 a stal sa profesorom na Vysoké škole zemědělské v Prahe v roku 1967.
Zaoberal sa hlavne štúdiom vírusových chorôb hospodársky významných rastlín, hlavne zemiakov, chmeľu a vínnej révy. 
V roku 1955 bol menovaný členom a korešpondentom ČSAV a o 5 rokov neskôr akademikom. Ctibor Blattný bol uznávaným propagátorom botaniky. Hovorilo sa o ňom, že bol posledným českým encyklopedistom – polyhistorom.
Ctibor Blattný zomrel v roku 1978 v Prahe.
Oskár Ferianc

Prof. RNDr. Oskár Ferianc (* 8. júl 1905, Cerovo – † 16. júl 1987, Bratislava) 
bol slovenský prírodovedec, entomológ – dipterológ, ornitológ a mamaliológ, významný autor mnohých vedeckých publikácií, ktoré boli vydané na Slovensku, ale i mimo jeho územia. 
Po skončení základnej školy a gymnázia v Banskej Štiavnici, kde maturoval v roku 1924, pokračoval v štúdiu na Prírodovedeckej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Po jej absolvovaní v roku 1931 pôsobil ako stredoškolský profesor v Rimavskej Sobote, vo Zvolene a v Turčianskych Tepliciach. V roku 1940 nastúpil na novozaloženú Prírodovedeckú fakultu Slovenskej univerzity v Bratislave. Tu bol v roku 1943 vymenovaný za jej prvého profesora zoológie a jeho celý ďalší život bol už úzko spätý s touto inštitúciou. 
Dr. Ferianc sa už od detstva zaujímal o holuby. Tento koníček ho priviedol k záujmu o ornitológiu. Významnou mierou prispel k budovaniu vedeckých pracovísk v oblasti zoológie a vychoval mnohých odborných a vedeckých pracovníkov. Vo svojej vedeckej práci sa sústreďoval na základný výskum vtákov a cicavcov. Neprehliadnuteľný je jeho podiel na tvorbe slovenskej odbornej zoologickej terminológie. 
Významné sú jeho práce: "Avifauna Slovenska", "Slovenské názvoslovie vtákov" a "Slovenské mená hmyzu".
1. perióda

1. perióda je perióda periodickej tabuľky prvkov, ktorá obsahuje chemické prvky v prvom riadku tabuľky. V počte prvkov je to najkratšia perióda, obsahuje iba dva prvky, a to plyny (pri 20 °C) vodík (H) a hélium (He). V kvantovom opise atómovej štruktúry táto perióda zodpovedá vyplnenému orbitálu 1s.
Vodík je v tabuľke v I.A skupine a charakterizuje sa ako "nekov". Hélium je "vzácny plyn" a je v VIII.A skupine (18. skupina).
Bílina

Bílina môže byť:
Mendoza (argentínska provincia)

Mendoza je jedna z 23 argentínskych provincií. Leží na západe krajiny. Hraničí s provinciami San Juan, San Luis, La Pampa, Río Negro, Neuquén a na západe s Čile.
Administratívne rozdelenie.
Provincia je rozdelená na 18 departmentov:
2. perióda

2. perióda je perióda periodickej tabuľky chemických prvkov, ktorá je totožná s druhým riadkom tabuľky.
Obsahuje prvky lítium, berýlium, bór, uhlík, dusík, kyslík, fluór a neón.
3. perióda

Tretia perióda je perióda periodickej tabuľky chemických prvkov, ktorá obsahuje prvky v treťom riadku periodickej tabuľky.
Obsahuje chemické prvky sodík, horčík, hliník, kremík, fosfor, síra, chlór a argón.
4. perióda

Štvrtá perióda je perióda periodickej tabuľky chemických prvkov, ktorá obsahuje prvky vo štvrtom riadku periodickej tabuľky.
Obsahuje chemické prvky draslík, vápnik, skandium, titán, vanád, chróm, mangán, železo, kobalt, nikel, meď, zinok, gálium, germánium, arzén, selén, bróm a kryptón.
5. perióda

5. perióda je perióda periodickej tabuľky chemických prvkov, ktorá obsahuje prvky v piatom riadku periodickej tabuľky.
Obsahuje chemické prvky rubídium, stroncium, ytrium, zirkónium, niób, molybdén, technécium, ruténium, ródium, paládium, striebro, kadmium, indium, cín, antimón, telúr, jód a xenón.
Bílina (rieka)

Bílina je rieka v severozápadných Čechách. Je to ľavostranný prítok Labe, meria , povodie zaberá plochu a v ústí dosahuje priemerný prietok hodnotu /s.
Pramení v Krušných horách na území obce Boleboř, západne od osady Svahová. Od prameňa tečie najprv severojužným smerom do mesta Jirkov, odtiaľ pokračuje na východ, pri meste Most sa oblúkom stáča a pokračuje severovýchodným smerom. Do Labe ústi na území mesta Ústí nad Labem. Na hornom toku (medzi Jirkovom a Mostom) preteká Podkrušnohorskou uhoľnou panvou, oblasťou povrchových lomov umelým koridorom, do roku 1835 rieka pretekala cez Komořanské jezero nad Mostom, ktoré však bolo z dôvodu banskej činnosti úplne vysušené. 
Najvýznamnejšími prítokmi sú zľava Bílý potok a sprava Srpina. Na hornom toku napája vodnú nádrž Jirkov. 
Rieka preteká cez Jirkov, Most, Obrnice, Bílinu, Rtyně nad Bílinou a južnou časťou územia mesta Ústí nad Labem.
6. perióda

6. perióda je perióda periodickej tabuľky chemických prvkov, ktorá obsahuje prvky v šiestom riadku periodickej tabuľky vrátane lantanoidov.
Obsahuje chemické prvky cézium, bárium, hafnium, tantal, volfrám, rénium, osmium, irídium, platina, zlato, ortuť, tálium, olovo, bizmut, polónium, astát, radón a všetky lantanoidy, teda lantán, cér, prazeodým, neodým, prométium, samárium, európium, gadolínium, terbium, dysprózium, holmium, erbium, túlium, yterbium a holmium.
7. perióda

7. perióda je perióda periodickej tabuľky chemických prvkov, ktorá obsahuje prvky v siedmom riadku periodickej tabuľky vrátane aktinoidov.
Obsahuje chemické prvky francium, rádium, rutherfordium, dubnium, seaborgium, bohrium, hásium, meitnérium, darmštátium, röntgénium, kopernícium, nihónium, fleróvium, moskóvium, livermórium, tenés, oganesón a všetky aktinoidy, teda aktínium, tórium, protaktínium, urán, neptúnium, plutónium, amerícium, curium, berkélium, kalifornium, einsteinium, fermium, mendelévium, nobélium a lawrencium.
8. perióda

8. perióda je perióda periodickej tabuľky chemických prvkov, ktorá sa nenachádza v štandardnej periodickej tabuľke, ale iba v rozšírenej. Žiadny z prvkov tejto periódy ešte nebol vytvorený, všetko sú to prvky, ktoré sú označené dočasnými systematickými názvami podľa odporúčania IUPAC.
Prvý chemický prvok tejto periódy má názov ununennium.
Monty Roberts

Monty Roberts (* 14. máj 1935, Salinas, Kalifornia, USA) je známy americký cvičiteľ propagujúci nenásilný výcvik koní. Vycvičil viac ako 12 000 koní. S koňom komunikuje spôsobom, ktorý sa nazýva "jazyk equus". Je to neverbálny spôsob komunikácie, avšak predvídateľný, čitateľný a účinný. Preferuje metódu "Join up", ktorá vedie k nadviazaniu partnerstva človeka a koňa.
Galéria.
Ohře

Ohře () je rieka v západných Čechách a Nemecku. Celková dĺžka je , zaberá povodie s plochou a v ústí dosahuje priemerný prietok /s. Na území Česka tečie v dĺžke a veľkosť povodia je . 
Pramení na území nemeckej spolkovej krajiny Bavorsko, na severozápadnom svahu vrchu Schneeberg () v krajinnom celku Fichtelgebirge, v blízkosti mesta Weissenstadt. Od prameňa tečie východným smerom, na územie Česka vstupuje severne od mesta Hohenberg an der Eger, na krátkom úseku tvorí štátnu hranicu a vteká do vodnej nádrže Skalka. Za mestom Cheb sa najprv stáča na sever, pričom výrazne meandruje, medzi osadou Chocovice a mestom Kynšperk nad Ohří tečie východným smerom. Odtiaľ až k mestu Klášterec nad Ohří pokračuje neustále sa vlniacim korytom prevažne severovýchodným smerom, následne sa stáča na východ a napája vodnú nádrž Nechranice. Od mesta Budyně nad Ohří sa rieka postupne stáča a tečie k ústiu severným smerom. Do Labe ústi na území mesta Litoměřice.
Najvýznamnejšími prítokmi na území Česka sú zľava Pstruhový potok, Lužní potok, Plesná, Libocký potok, Svatava, Rolava, Bystřice, Hutná a Chomutovka; sprava namecká Röslau a české Odrava, Malá Libava, Velká Libava, Komáří potok, Teplá, Lomnice, Liboc, Blšanka, Hasina, Smolnický potok, Čepel.
Ohře preteká cez mestá:
Kvasinka pivná

Kvasinka pivná (lat. "Saccharomyces cerevisiae") je druh huby (resp. kvasinky).
Používa sa na skvasovanie sladu pri výrobe piva, na výrobu pekárenských kvasníc, na výrobu liehu i na výrobu vitamínov z radu B. Saccharomyces cerevisiae var. ellipsoideus (kvasinka vínna) vyskytuje sa aj voľne v prírode, napr. na bobuliach hrozna. Je pôvodcom kvasenia ovocných štiav. Pri príprave vína sa však používajú vyšľachtené kmene.
IMAX

IMAX (z ) je označenie formátu veľkorozmerného kinematografického systému, ktorý vyvinula spoločnosť IMAX Corporation. Je založený na použití 70 mm formátu negatívu namiesto klasického 35 mm formátu, vďaka čomu je možné dosiahnuť vyššie rozlíšenie a väčší obraz. Štandardné plátno pre systém IMAX má rozmery 22x16 metrov a udávané rozlíšenie 10000x7000 bodov.
Jozef Staněk

Jozef Staněk (* 2. júl 1902, Brno – † 18. september 1981, Žilina) bol slovenský entomológ, ktorý prevádzal svoje zbery hlavne na území Žilinského okresu a na území severozápadného Slovenska. Bol predsedom prvej Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline po celú dobu trvania jej aktivít.
Životopis.
Narodil v Brne na Morave. Po skončení základnej školy sa vyučil za holiča a po celý svoj život vykonával toto povolanie. Neskôr sa presťahoval na územia Slovenska do Žiliny a tu pracoval a pôsobil až do svojej smrti, kde ako holič pracoval na železničnej stanici v Žiline. V užších kruhoch slovenskej entomologickej verejnosti je známy ako významný organizátor spolkového života entomológov na území Žilinského okresu a mesta Žiliny. Venoval sa hlavne štúdiu motýľov, prevažne čeľadí "Papilionidae", "Pieridae", "Psychidae" a "Sphingidae".
12. marca 1941 založil spoločne s ďalšími významnými entomológmi, prevažne zo Žiliny, ale i z iných oblastí Slovenska (Anton Emil Smutný, Karol Oboňa, Ján Zelný, Milan Šimák, Ondrej Žucha, Ján Martin Novacký, Rudolf Veliký, Rudolf Gireth, Ján Hollý, Vojtech Biringer a pod.) prvú Slovenskú entomologickú spoločnosť v Žiline, ktorej bol po celý čas jej trvania jediným predsedom.
Na pôde tejto spoločnosti rozvinul bohatú prednáškovú činnosť a bol hybnou silou všetkých akcií, ktoré táto spoločnosť vykonávala. Po skončení II. svetovej vojny bol evidovaný v „Zozname členov“ na poslednom valnom zhromaždení entomologickej spoločnosti v Žiline z 19. októbra 1945. V roku 1957 vstúpil do Slovenskej entomologickej spoločnosti pri SAV, ktorá sa odčlenila od Československej entomologickej spoločnosti a bol jej členom až do svojej smrti.
Jeho publikačná činnosť je malá a nie je veľmi zdokumentovaná. Napísal niekoľko menších populárne – náučných článkov vo vtedajšom časopise „Príroda“. Známa sú iba jeho tri krátke články z roku 1946. Väčšina jeho poznatkov, ako i zberov nie je zdokumentovaná. Bol vynikajúci pozorovateľ prírody a vedel sa zamerať na podstatné znaky a veci, pričom je na škodu, že tieto svoje postrehy nepublikoval. Z tohto dôvodu nie je vždy jednoznačne jasné, že mnohokrát išlo o jeho prácu a jeho nálezy a výsledky výskumov. V päťdesiatych rokoch popísal z Malej Fatry pri Žiline novú formu mlynárika "Pieris napi" Linnaeus, 1758, ktorú nazval forma "fatraica" Staněk. O tejto forme publikoval v svojej práci Ján Zelný.
Jozef Staněk zomrel v Žiline.
Jeho zbierka sa zachovala na viacerých miestach. Jednak je tento materiál súčasťou niektorých súkromných zbierok, ale hlavná časť je zachovaná v Slovenskom národnom múzeu v Bratislave, kde je zachovaných asi 1500 jedincov motýľov a v Považskom múzeu v Žiline – Budatíne, kde je asi 3931 kusov motýľov. Významná je hlavne jeho zbierka druhu "Pieris bryoniae" Hübner, 1806, ktorá sa nachádza v Mestskom múzeu v Žiline – Budatíne.
Ján Hollý (entomológ)

Ján Hollý (* 12. máj 1912, Rajec† 30. máj 2007, Žilina) bol slovenský stredoškolský učiteľ, amatérsky entomológ a botanik, jeden zo zakladajúcich členov prvej Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline. 
Životopis.
Základnú ľudovú školu vychodil v rodisku, kde tiež neskôr navštevoval meštiansku školu. Ako 14–ročný začal svoje štúdium na učiteľskom ústave v Štubnianských Tepliciach. Potom pokračoval na štúdiu vysokej školy v Bratislave, kde sa venoval štúdiu prírodných vied. V roku 1930, ako mladý učiteľ zo štátnej školy, bol umiestnený v obci Turo pri Žiline. Práve v tomto období sa začína venovať hlavne štúdiu prírodovedy. Zaoberal sa amatérsky entomológiou a z tejto disciplíny prevažne mravcami ("Formicidae"). Menej sa už venoval štúdiu motýľov a ostatných skupín hmyzu. Jeho veľkým záujmom bola tiež botanika a robil dlhoročný výskum výskytu druhov kvetov v tejto oblasti Malej Fatry a Strážovských vrchov. 
V roku 1941 sa stal jedným z členov prvej Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline. Tu sa ako mladý učiteľ prírodovedy zapájal do niektorých aktivít tejto spoločnosti. Patril k skupine zakladajúcich členov tejto spoločnosti a na jej prvom, „ustanovujúcom“, valnom zhromaždení bol zvolený do jej výboru ako revízor účtov spoločnosti. Na prvom riadnom valnom zhromaždení Slovenskej entomologickej spoločnosti v Žiline v hoteli Astória dňa 19. apríla 1942 bol zvolený do funkcie zapisovateľa tejto spoločnosti. Dňa 16. mája 1942 na tretej výborovej schôdzi spoločnosti bol poverený prípravou prednášky „lov mravcov, preparovanie“. Na siedmej riadnej členskej schôdzi spoločnosti dňa 16. septembra 1942 referoval prednášku o čmeliakoch. Na dvanástej riadnej členskej schôdzi spoločnosti dňa 3. marca 1943 mu bol určený „vedecký prieskum“ Veterných holí (Martinské hole) pre sezónny rok 1943. Na treťom valnom zhromaždení spoločnosti dňa 9. mája 1943 bol zvolený za kustóda spoločnosti.
Pracoval ako učiteľ. Bol jedným zo zakladateľov školy v Rajeckých Tepliciach a zároveň jej prvým riaditeľom.
Zomrel v Žiline dňa 30. mája 2007, pochovaný je na Starom cintoríne v Žiline.
Mlynárik horský

Mlynárik horský ("Pieris bryoniae") je sporný druh motýľa z čeľade mlynárikovité (Pieridae). Niektorí autori ho považujú za poddruh mlynárika repkového ("Pieris napi").
Vyskytuje sa hlavne na území palearktickej zoogeografickej oblasti. Opísal ho v roku 1806 nemecký entomológ Jacob Hübner. Patrí k motýľom, ktoré sa vyskytujú aj na území Slovenska. Nepatrí u nás k hojným druhom, hoci sa vyskytuje vo väčšine pohorí v stredných a vyšších oblastiach Slovenska.
Taxonómia.
Z hľadiska taxonómie existujú dva problémy: