burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Sukulent

Sukulent (iné názvy: sukulentná rastlina, dužinatá rastlina) je rastlina so zdužnatenými stonkami, listami alebo podzemnými časťami tela, prispôsobená na život v suchom prostredí. Každá sukulentná rastlina má schopnosť udržiavať v zdužnatených častiach vodu alebo živiny vďaka zvláštnym skupinám buniek svojho tela. Takéto zásoby rastlinu udržia pri živote aj v dlhotrvajùcom období sucha. Toto obdobie môže trvať týždne, mesiace, ale aj roky.
Sukulenty udržiavajú vlahu v dužinatom tkanive svojich stoniek, listov a koreňov. Mnohé sa vyvinuli tak, aby nestrácali veľa vody. Ostne znižujú stratu vlhkosti a hľuzovité korene zadržiavajú vodu. Veľkosť a tvar listov závisí od množstva vody. Keď je voda, listy sa napučia, zhrubnú a zdužnatejú, ale za sucha sa scvrknú alebo opadajú. Sukulenty zadržiavajú vodu v podzemných hľuzách alebo napučaných koreňoch. Preto môžu tieto rastliny prežiť dlhé obdobie sucha. Pod úrovňou povrchu pôdy sa voda stráca pomalšie a riziko poškodenia požiarom alebo bylinožravcami je menšie. V nepriaznivých podmienkach prestanú rásť a oddychujú.
Pojem sukulent pochádza z latinského slova "„succus“", čo znamená šťava.
Spoločným znakom sukulentov je schopnosť dobre znášať extrémne sucho a prebytok tepla i svetla. Najznámejšími z nich sú kaktusy, ktoré z doteraz popísaných suchomilných rastlín tvoria asi jednu tretinu. Všetky kaktusy patria do jedinnej čeľade Cactaceae (kaktusovité), ktorá sa skladá z približne 3 000 druhov, ale každoročne zberatelia nájdu niekoľko nových taxónov. Prechod od kaktusov k ostatným čeľadiam takmer zotierajú ich kaktusovité formy, napr. na mnohých druhoch mliečnikovitých rastlín (Euphorbiacae) núdza spôsobovaná nedostatkom vody vyvolala formou aj funkciou úplne podobné rastové javy. Preto sa druhy mliečnika s početnejšími bodlinami považujú často za kaktusy.
Výskyt.
Sukulenty sa nachádzajú na celom svete okrem Antarktídy, od úrovne mora až do nadmorskej výšky. 
Ich rozšírenie je však nerovnomerné. Uprednostňujú polopúšte subtropickej oblasti, hlavne južnej Afriky, Madagaskaru a Severnej Ameriky. Na druhej strane, obchádzajú púšte, husté lesy a bezlesné oblasti mierneho pásma s tuhými zimami. Najväčšie množstvo kaktusov je možné nájsť v Mexiku, a síce v jeho centrálnej časti, na sever od hlavného mesta.
Druhy.
Stupeň sukulencie, t. j. schopnosti hromadiť vodné zásoby, môže byť rôznorodý. 
Najznámejšie sú sukulenty cibuľovité, koreňové, stonkové a listové. 
Typy.
Je dôležité rozlišovať medzi štyrmi typmi Sukulentov:
Príklady sukulentov.
Najznámejšími sukulentami sú kaktusy. Takmer každý kaktus patrí medzi sukulenty, ale existujú aj iné sukulenty ako kaktusy. Môžu existovať aj ako epifyty. Ďalším príkladom je aloa ("Aloe") z čeľade asfodelovité (Asphodelaceae). Sukulenty väčšinou nie sú prieberčivé na kvalitnú pôdu – môžu vegetovať na púšťach, morských pobrežiach i v oblastiach bohatých na minerály.
Amiata

Amiata môže byť:
Amiata (sopka)

Amiata je názov menšieho vulkanického poľa, nachádzajúceho sa v južnom Toskánsku, asi 20 km severozápadne od jazera Bolsena. Pole je tvorené trachyto-dacitovými dómami a lávovými prúdmi, prekrytými neskorším ryolitovým vulkanizmom. Najvyšší vrch poľa je 1738 m vysoký dóm "Monte Amiata" (niekedy nazývaný aj "La Vetta").
Rádiometrickým datovaním bol stanovený vek hlavnej erupčnej periódy na 300 až 200 tisíc rokov, ako aj to že vek dómov a lávových prúdov postupne klesá v smere od juhozápadu k severovýchodu poľa. V rámci holocénu nebola zaevidovaná žiadna vulkanická aktivita, ale v juhozápadnej časti poľa pri meste Bagnore je oblasť zvýšeného geotermálneho prúdenia.
Hexanchusovité

Hexanchusovité alebo hrebeňozubé žraloky ("Hexanchidae", staršie "Hexancathiformes, Notidanoidei") je čeľaď radu hexanchusotvaré. Zahŕňa 4 recentné druhy a 3 recentné rody. Hlavným poznávacím znakom je že majú 6-7 žiabrových štrbín. 6 štrbín majú dve druhy a 7 zvyšné dve druhy.
Larderello

Larderello je osada obce Pomarance v južnom Toskánsku, patriaca spoločnosti Enel. Má vyše 800 obyvateľov. 
Je to jedna z najaktívnejších geotermálnych zón na Zemi. Až do 19. storočia bolo známe pod názvom "Montecerboli". V roku 1911 bola v údolí "Valle del Diavolo" uvedená do prevádzky prvá elektráreň, využívajúca geotermálnu energiu. Súčasná produkcia je 4 800 GWh ročne, čo predstavuje 10 % geotermálne vyrobenej elektrickej energie na svete.
Príčina stúpajúceho tepla sa ukrýva pod povrchom, kde pod sedimentami pliocénneho veku umiestnený pomaly chladnúci plutón. Jediným povrchovým prejavom vulkanizmu je desiatka malých explozívnych kráterov s priemerom 30-250 m. V roku 1282 nastala v kráteri "Lago Vecchienna" freatická erupcia, ktorá vyvrhla väčšie množstvo vulkanického popola.
Hexanchusotvaré

Hexanchusotvaré alebo pažralokotvaré alebo šesťžiabrotvaré () je rad žralokovidných drsnokožcov z nadradu Squalomorphi. Hlavnými poznávacími znakmi sú: 6-7 žiabrových štrbín (okrem žraloka úhorovitého) a 1 chrbtová plutva. Zahŕňa 5 recentných druhov v 2 čeľadiach.
Úplný systém.
rad hexanchusotvaré (Hexanchiformes):
Sudomerický potok

Sudomerický potok (po česky Sudoměřický potok) je potok na rozhraní Slovenska a Česka, je to ľavostranný prítok Radejovky s dĺžkou 14 km, z toho 9 km tvorí slovensko-česká štátna hranica. Na strednom toku napája vodnú nádrž Kostolnica (Mlýnky) a pri obci Sudoměřice tri malé rybníky.
"Prameň:" v Bielych Karpatoch, v podcelku Žalostinská vrchovina, na severozápadnom svahu Tlstej hory (556,0 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 420 m n. m., južne od moravskej obce Radějov
"Smer toku:" prevažne na severozápad
"Geomorfologické celky:" 1.Biele Karpaty, 2.Chvojnická pahorkatina, 3.Dolnomoravský úval
"Prítoky:" sprava (z Česka) Mandát, zľava Skalický potok
"Ústie:" do vodného kanála Baťův plavební kanál západne od obce Sudoměřice v nadmorskej výške cca 165 m n. m. Baťův plavební kanál sa potom cca po 2 km vlieva z ľavej strany do Moravy (163,3 m n. m.).
"Obce:" iba okrajom obce Sudoměřice
Unínsky potok

Unínsky potok je vodný tok na Záhorskej nížine, na území okresu Skalica. Je to ľavostranný prítok Moravy s dĺžkou 17 km a je tokom III. rádu. Pri obci Petrova Ves bola na potoku vybudovaná rovnomenná vodná nádrž Petrova Ves, oblasť okolo potoka je známa ťažbou ropy a zemného plynu.
Prameň.
Pramení v Chvojnickej pahorkatine, v podcelku Zámčisko, na juhozápadnom úpätí vrchu Zámčisko (434,1 m n. m.) v nadmorskej výške približne 373 m n. m.
Smer toku.
Od prameňa tečie západným smerom, severne od obce Petrova Ves vytvára oblúk prehnutý na sever. Pod priehradným múrom rovnomennej vodnej nádrže už tečie na severozápad.
Ústie.
Potok sa vlieva do Moravy juhozápadne od obce Kopčany v nadmorskej výške cca 153 m n. m.
Obce.
Preteká len intravilánom obce Unín, okrem nej preteká aj katastrálnymi územiami obcí Petrova Ves, Gbely a Kopčany.
Stupavský potok

Stupavský potok je potok na Záhorí, na území okresu Malacky, ľavostranný prítok Maliny s dĺžkou 27,3 km. Je to vôbec jej najvýznamnejší prítok. Na hornom toku napája dva rybníky, ďalej až po obec Borinka preteká krasovou dolinou Prepadlé a cez Borinský kras. Nad ohybom toku sa na pravom brehu vypína Dračí hrádok. Pri Stupave napája sústavu rybníkov a od hlavného koryta sa oddeľuje rameno Mláka, ktoré pokračuje na juhozápad.
Údaje.
"Prameň:" v Malých Karpatoch, v podcelku Pezinské Karpaty, na južnom svahu vrchu Konské hlavy (648,8 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 618 m n. m.
"Smer toku:" na hornom toku na juh, na strednom toku viac-menej na severozápad a od Stupavy na západ
"Geomorfologické celky:" 1.Malé Karpaty, podcelok Pezinské Karpaty, 2.Borská nížina, podcelky Podmalokarpatská zníženina a Novoveská plošina
"Prítoky:" sprava Grófsky potok a Vápeničný potok, zľava Cúrsky potok, Vajnorákov jarok aČervený potok.
"Ústie:" do Maliny západne od Stupavy v nadmorskej výške okolo 148 m n. m.
"Obce:" osady Košiarisko a Medené Hámre, obec Borinka a mesto Stupava
Lakšársky potok

Lakšársky potok je potok na Záhorskej nížine, na území okresov Senica a Malacky. Je to pravostranný prítok Rudavy s dĺžkou a je tokom IV. rádu. Od osady Horné Valy tečie rozšíreným a zregulovaným korytom. Za osadou Dolné Valy sa sprava oddeľuje bočné rameno, ústiace do vodnej nádrže Horná Studená Voda. Koryto križujú viaceré vodné kanály, na dolnom toku Topoľný potok a Levársky potok.
"Prameň:" na Borskej nížine, v podcelku Lakšárska pahorkatina, na území obce Lakšárska Nová Ves v nadmorskej výške cca 
"Smer toku:" na západ, pri osade Ciglát sa stáča na juh
"Geomorfologické celky:" Borská nížina, podcelky Lakšárska pahorkatina, Bor, Záhorské pláňavy a Dolnomoravská niva
"Prítoky:" sprava prítok vytekajúci z Červeného rybníka, Studená voda, zľava prítok z oblasti Na ohradách, Grgás, z oblasti Otcovskej a Porec
"Ústie:" do Rudavy pri obci Malé Leváre v nadmorskej výške okolo 
"Obce:" osady Šišulákovci, Horné Valy, Dolné Valy, Tomky (okrajom), Hladík, Húšky (okrajom), Trajlinky, Ciglát a okrajom obce Malé Leváre
Monti Vulsini

Monti Vulsini je pohorie a rozľahlý vulkanický komplex rozkladajúci sa na v severnej časti regiónu Lazio a pozostávajúci z viacerých troskových kužeľov a kaldier, z ktorých široká kaldera "Bolsena" (v súčasnosti zaliata vodou – Bolsenské jazero).
Geológia.
Vulkanická aktivita komplexu začala svoju činnosť pred 800 000 rokmi v trhlinovej erupčnej zóne na východe komplexu a prebiehala v štyroch vulkanických centrách. Pred 600 000 rokmi sa aktivita skoncentrovala do miesta, známeho teraz ako "„Monti Paleovulsini“", ktorého pozostatky sa nachádzajú pod jazerom Bolsena. Druhé centrum ("Bolsena-Orvieto") sa nachádzalo blízko prvého a zapríčinilo kolaps kaldery Bolsena (približne pred 370 000 rokmi).
Tretie centrum "Montefiascone" sa nachádza na juhovýchodnom okraji kaldery Bolseno a počas svojej aktivity (300 000150 000 rokov) vyprodukovalo viacero depozitov vulkanického prachu a popola z početných erupcií. Štvrté centrum "Latera", nachádzajúce sa na západ od Bolseny bolo aktívne približne v rovnakom čase ako tretie. Ako pozostatok jeho činnosti zostala kaldera rovnakého mena.
Šaštínsky potok

Šaštínsky potok je potok na Záhorí, na území okresu Senica. Je to ľavostranný prítok Myjavy s dĺžkou 12,5 km a tokom IV. rádu. Na strednom toku preteká územím CHKO Záhorie.
Prameň.
Pramení na Borskej nížine juhojuhozápadne od obce Bílkove Humence, v blízkosti samoty Pri Studienke v lokalite Hrúzove lúky, v nadmorskej výške približne 238 m n. m.
Smer toku.
Od prameňa tečie sprvu na juhojuhozápad, potom sa stáča a tečie na západ k Mikulášovu. Tu sa stáča a tečie severozápadným smerom k obci Lakšárska Nová Ves, kde mení smer toku na severoseverozápad. Ďalej sa prudko stáča, prechodne tečie na sever, po pribratí Táboriskového kanála pokračuje na severozápad, pričom sa niekoľkokrát vlní. Na dolnom toku, po opustení územia CHKO Záhorie tečie do Šaštína severoseverozápadným smerom, v jeho centre sa stáča a pokračuje k ústiu na krátkom úseku severozápadným smerom.
Ústie.
Do Myjavy sa vlieva na území mesta Šaštín-Stráže, na západnom okraji intravilánu mestskej časti Šaštín v nadmorskej výške cca 168 m n. m.
Modriansky potok

Modriansky potok je potok na Podunajskej nížine, na území okresu Komárno, je to ľavostranný prítok Dunaja s dĺžkou 11,5 km.
"Prameň:" potok vzniká na Podunajskej pahorkatine, vyteká z jazera pri obci Modrany v nadmorskej výške okolo 135 m n. m.
"Smer toku:" juhovýchodný
"Geomorfologické celky:" Podunajská pahorkatina, podcelok Hronská pahorkatina, časti Chrbát, Búčske terasy a Čenkovská niva
"Prítoky:" sprava Močaristý kanál, zľava Vojnický potok
"Ústie:" do Dunaja ústi neďaleko obce Moča v nadmorskej výške cca 107 m n. m.
"Obce:" iba Modrany
Vojnický potok

Vojnický potok je potok v regióne Podunajsko na území obcí Bátorove Kosihy, Búč a Moča v okrese Komárno v Nitrianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Podunajská pahorkatina, v geomorfologickom podcelku Hronská pahorkatina. Je ľavostranným prítokom Modrianskeho potoka a má dĺžku . Je vodným tokom III. rádu. 
Prameň.
Pramení v v zmiešanom poľnohospodárskom a lesnom extraviláne na území obce Bátorove Kosihy v časti obce "Vojnice" na juhovýchodnom svahu vrchu "Chrbát" s .
Opis toku.
Od prameňa na území obce Bátorove Kosihy preteká juhovýchodným smerom, v vteká do intravilánu obce Bátorove Kosihy časť obce "Vojnice", v vyteká z intravilánu obce do jej extravilánu, v preteká cez "Vojnický rybník", mení smer na juh až juhozápad, v preteká cez hranicu obcí Bátorove Kosihy časť obce "Vojnice" a Búč a zároveň priberá Rybničný kanál ako ľavostranný prítok, mení smer na juhozápad, v preteká cez vodnú nádrž "Búčsky rybník", v preteká cez hranicu obcí Búč a Moča a vteká na územie obce Moča, v vo východnej oblasti poľnohospodárskeho extravilánu ústi do Modrianskeho potoka ako jeho ľavostranný prítok. "Vojnický potok" s výnimkou Rybničného kanála nemá viacero prítokov..
Pôvod názvu.
Motivantom názvu vodného toku "Vojnický potok" bol niekdajší názov obce (v súčasnosti názov jednej z dvoch častí obce, na území ktorej vodný tok pramenil a pretekal). Štandardizovaným názvom obce Bátorove Kosihy bol v rokoch 1948 – 1991 sídelný názov "Vojnice". Toponymum "Vojnice" od roka 1991 plní funkciu iba záväzného názvu jednej z dvoch častí obce: "Mikulášov Dvor" a "Vojnice". Najstarší dochovaný písomný záznam názvu osady (obce) v období pomenovacieho procesu sa viaže k roku 1156 v podobe "Kesceu"; neskôr 1263 "Kezu", 1786 "Bátorkes", 1808 "Kesy", 1927 – 1948 "Bátorove Kesy", 1948 – 1991 "Vojnice", 1992 – "Bátorove Kesy".
Z toponyma "Vojnice" rozšírením o formant "-cký" a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložené z prídavného mena a z podstatného mena) v podobe "Vojnický potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov vodného toku "Vojnický potok" bol štandardizovaný v roku 1978. V priestore slovenskej hydronymie potokov hydronymum "Vojnický potok" je jedinečným hydronymom (máj 2022).
Potok

Potok môže byť:
Potok je obyčajne prítok rieky alebo iného vodného toku.
Charakteristika.
Potok podľa definície č. 3 má nasledujúcu charakteristiku: Ide o vodné toky nížin a pahorkatín. Majú povodie do 100 km². Dno ich koryta má sklon 0,5 až 2 ‰, ale v niektorých pahorkatinách niekedy až 10 ‰ (v takom prípade zvyknú vymieľať koryto). Majú vyvinuté údolia, vytvárajú meandre a zanášajú sa splaveninami. Počas prívalových dažďov vytvárajú nebezpečné povodne.
Voľby

Voľby sú pravidelne sa opakujúci proces, ktorým sa v demokratických krajinách obsadzujú verejné funkcie. Občania si vo voľbách vyberajú politických zástupcov, ktorí ich potom reprezentujú po určité volebné obdobie.
Voľby sa niekedy vyskytujú aj mimo politického života - napr. v katolíckej cirkvi je pápež volený kardinálmi, ale aj v bežnom živote, napr. keď si športové družstvo zvolí kapitána, alebo členovia klubu (občianskeho združenia, neziskovej organizácie…) svojho predsedu (prezidenta, vodcu…).
Mužliansky potok

Mužliansky potok je potok na Podunajskej nížine, na území okresu Nové Zámky. Je to ľavostranný prítok Obidského kanála a má dĺžku 14,3 km. Na strednom toku je spolu s prítokmi chráneným územím, chránia sa zachované brehové porasty. Pri obci Mužla následne napája rovnomennú vodnú nádrž a za obcou preteká močaristým územím na ľavom brehu.
Prameň.
Potok pramení na Podunajskej pahorkatine, na katastrálnom území obce Gbelce, južne od centra obce v nadmorskej výške približne 130 m n. m.
Smer toku.
Tečie prevažne juhovýchodným smerom, na hornom toku sa esovito stáča a obcou Mužla preteká juhojuhovýchodným smerom.
Ústie.
Mužliansky potok ústi do Obidského kanála južne od obce Obid v nadmorskej výške cca 106 m n. m.
Prírodná pamiatka.
Mužliansky potok je prírodná pamiatka na katastrálnom území obce Mužla v juhovýchodnej časti okresu Nové Zámky.
Rozkladá sa v Hronskej pahorkatine, v geomorfologickej časti Búčske terasy, severozápadne od obce Mužla. Prírodná pamiatka bola vyhlásená v roku 1990 a rozkladá sa na ploche . Ochraňuje sa koryto strednej časti toku rovnomenného potoka spoločne s dvomi ľavostrannými prítokmi a priľahlými mokraďami a zamokrenými lúkami s roztrúsenou zeleňou. Ide o cenný ekostabilizačný prvok v intenzívne využívanej poľnohospodárskej krajine.
Digital Subscriber Line

DSL alebo xDSL (Digital Subscriber Line, doslova „digitálne účastnícke vedenie/linka/prípojka“) je rodina technológií, ktoré poskytujú digitálny prenos údajov po drôtoch miestnej telefónnej siete. 
DSL pôvodne znamenalo Digital Subscriber Loop, hoci v posledných rokoch mnohí prijali Digital Subscriber Line ako pre marketing prijateľnejší termín najpopulárnejšej z verzií DSL - ADSL po UNE.
Rýchlosť sťahovania DSL typicky siaha od 128 kilobitov za sekundu (kbit/s) do 24,000 kbit/s v závislosti na použitej technológii DSL a úrovne služby. Pri Asymmetric Digital Subscriber Line (ADSL) je rýchlosť uploadu nižšia ako rýchlosť downloadu a naopak pri takzvanom Symmetric Digital Subscriber Line (SDSL) sa rovná rýchlosti downloadu.
V súčasnej dobe sa v prístupovej sieti na metalických pároch používajú tieto prenosové technológie xDSL:
Spôsob prenosu:
História.
Technológia DSL bola pôvodne implementovaná ako súčasť špecifikácie ISDN.
Technológia ADSL sa datuje do roku 1988, kedy Joe Lechleider z Bellcore (dnes Telcordia Technologies) adaptovala DSL, aby nieslo digitálny signál v nevyužitom frekvenčnom spektre dostupnom na vedeniach krútenej dvojlinky, ktoré vedú medzi ústredňou telefonickej spoločnosti a areálom zákazníka.
Kolárovický potok

Kolárovický potok je potok na Hornom Považí, v severnej časti okresu Bytča. Je to najvýznamnejší, ľavostranný prítok Petrovičky, má dĺžku 11,2 km a je tokom IV. rádu.
Prameň.
Potok pramení v Javorníkoch juhojuhozápadne od kóty 850,5 m v hlavnom hrebeni pohoria, v oblasti sedla Javorník (), v nadmorskej výške približne 
Smer toku.
Na hornom toku tečie juhovýchodným smerom, od sútoku s potokom z osady Čiakov už pokračuje prevažne severojužným smerom.
Ústie.
Do Petrovičky ústi pri obci Petrovice (východojuhovýchodne od centra) v nadmorskej výške približne
Karol Ľudovít Černo

Karol Ľudovít Černo (pseudonym Drahotín Černo) (* 22. november 1820, Uhrovec – † 11. marec 1894, Trenčín) bol slovenský básnik, publicista, evanjelický kňaz.
Životopis.
Narodil sa v rodine krajčíra a učiteľa a vzdelanie získaval v Kšinnej, Uhrovci a v Trenčíne, neskôr pokračoval v štúdiu na lýceu v Bratislave, kde sa venoval štúdiu filozofie a teológie. Od 40. rokoch 19. storočia bol aktívnym účastníkom slovenského národného hnutia, v roku 1845 na 2. valnom zhromaždení Tatrína zastupoval bratislavský Spolok miernosti. Pôsobil ako vychovávateľ v Bytčici a Uhrovci, v rokoch 1845 - 1846 bol učiteľom v Kšinnej, od roku 1846 pôsobil ako kaplán v Horných Ozoroviciach, a od roku 1849 bol farárom v Trenčíne. 
Tvorba.
Prvé verše začal písať ešte ako študent. Jeho básne mali silný národnobuditeľský nádych a dominovali v nich myšlienky o slovanskom bratstve. Okrem toho písal i oslavné verše o národovcoch (Ladislav Nozdrovický, Ľudovít Bobok a i.). Svoje diela vydával ako samostatné tlače, ale taktiež ich uverejňoval v časopisoch (Slovenské národné noviny, Evanjelické cirkevné noviny a i.).
Necpalský potok (prítok Belianskeho potoka)

Necpalský potok je potok v dolnom Turci, vo východnej časti okresu Martin. Je to najvýznamnejší ľavostranný prítok Belianskeho potoka, má dĺžku a je tokom V. rádu. Na hornom toku vytvára dolinu Balcierovo, kým na strednom toku preteká Necpalskou dolinou. Celý úsek nad obcou Necpaly je súčasťou územia Národného parku Veľká Fatra.
Prameň.
Pramení vo Veľkej Fatre na západných svahoch Ploskej () v nadmorskej výške cca 
Smer toku.
V pramennej oblasti tečie západným smerom, následne na krátkom úseku na juh, potom znovu na západ dolinou Balcierovo. Nad sútokom s prítokom z Ondrejkovej doliny sa stáča a severozápadným smerom preteká Necpalskou dolinou. Nad obcou Necpaly tečie na krátkom úseku na západ, v obci sa opäť stáča na severozápad, od sútoku so Stuhou pokračuje k ústiu severoseverozápadným smerom.
Ústie.
Do Belianskeho potoka sa vlieva juhovýchodne od obce Žabokreky v nadmorskej výške cca
Beliansky potok (prítok Turca)

Beliansky potok je potok v dolnom Turci, vo východnej časti okresu Martin. Je to pravostranný prítok Turca s dĺžkou 20,3 km, je tokom IV. rádu. Vo Veľkej Fatre preteká Belianskou dolinou, v okolí obce Žabokreky výrazne meandruje. Až po sútok s Vôdkami tečie územím Národného parku Veľká Fatra.
Prameň.
Pramení vo Veľkej Fatre na severnom svahu Borišova (1 509,5 m n. m.) v nadmorskej výške približne 1 420 m n. m.
Smer toku.
Od prameňa tečie sprvu na sever, potom k sútoku so Suchou na severoseverovýchod a na krátkom úseku opäť na sever. Od sútoku s prítokom spod Košarísk už pokračuje severozápadným smerom. Od sútoku s prítokom z Krušovej doliny tečie smerom na západoseverozápad, nad sútokom s Vôdkami sa stáča na západ. Od sútoku s Necpalským potokom znovu tečie severozápadným smerom, severne od Koštian nad Turcom znovu mení smer a na krátkom úseku tečie k ústiu smerom na sever.
Ústie.
Do Turca sa vlieva severne od obce Košťany nad Turcom v nadmorskej výške cca 404,8 m n. m.
Beliansky potok

Beliansky potok môže byť
Termonukleárna reakcia

Termonukleárna reakcia je jadrová syntéza, pri ktorej sú reakční partneri uzavretí v istom reakčnom objeme tak, že sa dosiahne to, že energia tepelného pohybu stačí na prekonanie elektrostatických odpudivých síl medzi nimi. Tento typ reakcií sa označuje i ako termonukleárna syntéza, termonukleárna fúzia, termojadrová reakcia, termojadrová syntéza alebo termojadrová fúzia. 
Zovšeobecnenejšia definícia znie tak, že je to jadrová syntéza ľahkých jadier (2H, 3H), ktorá prebieha pri veľmi vysokých teplotách a tlaku a pri ktorej sa uvoľňuje veľa energie.
Termonukleárne reakcie prebiehajú napríklad v jadre Slnka alebo iných hviezd.
Technologický význam.
Ak by sa podarilo uskutočniť efektívnu jadrovú syntézu, znamenalo by to koniec energetických problémov. S palivom by nebol problém, keďže 1H aj 2H sa vyskytujú vo veľkom množstve v prírode (1H výrazne viac než 2H). Pre súčasnú techniku nie je problém vyvinúť takú teplotu (teda kinetickú energiu na prekonanie elektrostatických odpudivých síl), problém je v materiáli, pretože žiadny známy materiál si pri takých teplotách neudrží tvar, resp. tuhé skupenstvo, a mení sa na plazmu. Jedným z možných riešení sú supravodiče.
Filip V. (Macedónia)

Filip V. (* 239 pred Kr. – † 179 pred Kr.) bol od roku 221 pred Kr. macedónskym kráľom z dynastie Antigonovcov. Narodil sa ako syn kráľa Démétria II. a po jeho smrti ho adoptoval jeho strýko, macedónsky kráľ Antigonos III.
Začiatok vlády.
Filipovým cieľom bolo obnoviť starú macedónsku hegemóniu z čias Filipa II. Ako hegemón Helénskeho spolku bojoval úspešne v Spojeneckej vojne v rokoch 220–217 pred Kr. proti Aitólom, Sparte a Elide. Uzatvoril spojenectvo s Meséniou, podrobil si Elidu a porazil Dardánov na severe. Vzhľadom na rímske zásahy v Ilýrii sa Filip v roku 215 pred Kr. spojil s Hannibalom, ale v prvej macedónskej vojne nebol schopný poraziť Rimanmi (tí sa navyše spojili s Aitólmi). Po odchode rímskych vojsk uzatvoril Filip s Aitólmi mier a v roku 205 pred Kr. aj s Rímom.
Druhá macedónska vojna.
Po smrti Ptolemaia IV. v Egypte si Filip rozdelil spoločne so seleukovským vládcom Antiochom III. ptolemaiovskú ríšu tak, že Trácia, egejské ostrovy a západnú časť Malej Ázie mali pripadnúť Macedónii. Filip sa pokúsil vybojovať si svoj diel silou, narazil však na odpor Rodosu a pergamského kráľovstva. V roku 201 pred Kr. ho porazili na mori. Pergamský kráľ Attalos I. a Rodos sa potom obrátili na rímsky senát, ktorý onedlho vyhlásil takzvanú druhú macedónsku vojnu (200–197 pred Kr.). Po dlhých diplomatických a vojenských manévroch prehral Filip rozhodujúcu bitku pri Kynoskefalách v Tesálii v roku 197 pred Kr. V nej sa ukázala prevaha rímskej légie nad macedónskou falangou. Na istmických hrách v roku 196 pred Kr. víťaz od Kynoskefal, Titus Quinctius Flaminius, vyhlásil mier, v rámci ktorého boli grécke obce vyhlásené za slobodné. Filip potom musel opustiť Grécko a Malú Áziu, zaplatiť 1000 talentov vojnových reparácií a poskytnúť rukojemníkov (vrátane vlastného syna Demetria). 
Vnútorná politika.
V nasledujúcich rokoch podporoval Filip Rím proti Aitolom a Antiochovi III. Vďaka tomu jeho syna Demetria poslali späť do vlasti a Macedónia získala nazad časť Trácie a reparácií. Filip sa teraz zameral na zvýšenie efektivity ťažby macedónskeho nerastného bohatstva, čím zlepšil štátne financie. Okrem toho zaistil vzrast počtu obyvateľov a zhromaždil značné rezervy zbraní a zlata. Rovnako vojensky vystupoval proti Trákom, aby tak zabezpečil svoju moc na Balkáne. Filipov starší syn Perzeus nakoniec prinútil svojho otca k tomu, aby popravil jeho brata Demetria, ktorý sa stal počas svojho pobytu v Ríme silne prorímskym. O rok neskôr Filip zomrel v Amfipole. 
Bilancia.
Filip začal svoju vládu víťazstvami, ktoré vzbudzovali pozornosť jeho súčasníkov a rýchlo sa stal známym ako skvelý vojvodca. Jeho nezmyselná brutalita a príležitostné politické chyby ale umožnili Rimanom vmiešavať sa do gréckych záležitostí. Filipove posledné roky vlády ukázali, čo všetko by sa mohlo dosiahnuť, ak by bolo využité ohromné macedónske prírodné bohatstvo. Vzrastajúca moc Macedónie však nezostala bez pozornosti Rimanov.
Abadir

Abadir môže byť:
Abakus

Abakus (gr. &gt; lat.) alebo abak (špan.) môže byť:
Scudzenie

Scudzenie (iné názvy: alienácia, abalienácia) je v práve prevod vlastníckeho práva na inú osobu.
Abampér

Abampér (názov podľa fyzika Ampera) je staršia základná elektromagnetická jednotka prúdu; značka aA. Pri vzájomnej premene s jednotkou SI Ampérom platí 1 aA = 10 A.
Abanácia

Abanácia (lat. abannatio alebo abannitio, gr. ἀπεν(ι)αυτισμός - apen(i)autismos) je v staršom práve spravidla vyhostenie či vyhnanstvo na jeden rok (či dva roky), a to najmä vo vzťahu k staroveku a/alebo stredoveku a najmä za neúmyselné zabitie. Presné definície pozri nižšie.
Etymológia.
Väčšina zdrojov uvádza ako základný tvar neskorolatinské abannatio, ktoré je vraj odvodené od ab (preč, od) a annus (rok).
Podľa autora hesla v "Oxford English Dictionary" je ale slovo v skutočnosti odvodené od stredovekého latinského slovesa abannire - vyhnať. Autor preto považuje aj význam „ročné vyhnanstvo za neúmyselné zabitie“ (a pod.) za dôsledok hádania spôsobeného vyššie uvedenou chybnou etymológiou a slovo podľa neho v skutočnosti znamená všeobecne „vyhnanstvo“. Podobná etymológia je od stredovekého latinského slova bannum (zákaz, príkaz a podobne).
Charakteristika.
V starovekom Grécku sa domácim označením apen(i)autismos označovala ročná neprítomnosť, spravidla ako trest v podobe väčšinou jednoročného vyhnanstva pri určitých zločinoch či prečinoch, najmä zabitie z nedbalosti. Podobný právny inštitút existoval aj u starovekých Rimanov, vyhnanstvo trvalo ale spravidla 5 rokov. U Grékov a Rimanov zmyslom abanácie bolo dať čas príbuzným zabitej osoby na upokojenie a zmiernenie ich bolesti a zabrániť tomu, aby ich dráždila prítomnosť „páchateľa“. Páchateľ neúmyselného zabitia sa však mohol z abanácie (apeniautismos) vykúpiť uspokojením osoby, ktorú smrteľne zranil, alebo, ak táto osoba už zomrela, uspokojením osôb postihnutých jej smrťou.
V stredoveku nachádzame už ročné vyhostenie pomenej. V nemeckom Frankfurte sa napríklad v štatútoch z roku 1352 stanovuje, že osoba, ktorá spáchala neúmyselné zabitie a je známa ako „zloduch“, najprv musí prejaviť „pokoru“ (nem. Buße, t.j. nejakou protihodnotou uspokojiť) príbuzným zabitej osoby a potom musí byť rok mimo mesta. Na rozdiel od vyhnanstava táto osoba nestratila ani česť, ani žiadne práva, zmyslom abanácie bolo len - tak ako v staroveku - upokojiť príbuzných zabitej osoby. Podobný systém fungoval v iných regiónoch. U starých Sasov či Vizigótov sa však napríklad neúmyselné zabitie riešilo len pokutou a napríklad vo Francúzsku stačilo požiadať o odpustenie a poskytnúť milodary.
Abandon

Abandon (z angl./fr. „opustenie“) môže byť:
Abandonovanie

Abandonovanie môže byť:
Abaryt

Abaryt (z gr.) je zliatina platiny, kobaltu a germánia.
Abasi

Abasi alebo abbasi (z arabčiny) môže byť:
Abassamento

Abassamento (tal. „zníženie“) je v obchode zníženie ceny alebo znehodnotenie tovaru.
Abaxiálny

Abaxiálny (z latinčiny) znamená v botanike: strana bočného orgánu vzdialenejšia od osi rastliny (stonky). Opakom je slovo adaxiálny.
Abázia

Abázia (z gr. "basis" - krok, chôdza) je neschopnosť chodiť spôsobená nervovými alebo psychickými poruchami. Môže byť funkčná (pri hystérii) alebo organická (pri poškodení mozgovej kôry, bazálnych ganglií, mozočka či príslušných nervových dráh). Pohyblivosť dolných končatín je zachovaná, poškodená je koordinačná automatika. Ťažšia forma poruchy sa nazýva astázia - neschopnosť stáť.
Abažúr

Abažúr (z fr.) môže byť:
Grécki bohovia podsvetia

V starogréckych prameňoch sa uvádza, že medzi bohov podsvetia patrili:
Peter Blaho

Dr. h. c. prof. JUDr. Peter Blaho, CSc. (1. január 1939 – 29. máj 2018) bol slovenský právnik a vysokoškolský pedagóg. Spolu s profesorom Karolom Rebrom patril medzi najvýznamnejších slovenských právnych historikov v odbore rímske právo na Slovensku.
Životopis.
Narodil sa 1. januára 1939 v Nitre. Jeho otec Július Blaho bol sudca na okresnom súde, matka Gertrúda ženou v domácnosti, mal dvoch súrodencov: Pavla (1940 – 2015) a Eleonóru (1943). Vyštudoval Gymnázium Topoľčany, potom v roku 1956 začal študovať na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Pre zlý kádrový profil bol v roku 1960 vylúčený zo štúdia. V štúdiu mohol pokračovať až v roku 1962, pričom samotné štúdium tak ukončil v roku 1965. Následne začal pracovať ako podnikový právnik, neskôr ako súdny čakateľ na Krajskom súde v Bratislave. V decembri 1967 sa vrátil na Právnickú fakultu Univerzity Komenského, kde začal pôsobiť ako asistent. V roku 1978 získal titul kandidát vied (CSc.). V roku 1969 sa mu podarilo absolvovať študijný pobyt na Štrasburgskej univerzite. V roku 1980 sa stal docentom v odbore dejiny štátu a práva. V roku 1981 absolvoval študijný pobyt zameraný na rímske právo v Ríme. V roku 1991 bol vymenovaný za profesora v odbore dejiny štátu a práva a rímske právo. Následne založil Katedru rímskeho práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského, ktorej bol až do roku 1998 vedúcim. Od februára 1991 pôsobil zároveň ako dekan Právnickej fakulty Univerzity Komenského. Do tejto funkcie bol zvolený dvakrát a vydržal v nej tak až do mája 1997. V roku 1998 sa zaslúžil o vytvorenie Právnickej fakulty Trnavskej univerzity. Vo februári 1999 sa stal jej prvým dekanom. Presne o rok neskôr bol prezidentom Rudolfom Schusterom vymenovaný za rektora Trnavskej univerzity. Aj na tejto pozícii vydržal až dve funkčné obdobia, teda až do začiatku roka 2007. Následne sa vrátil na Právnickú fakultu Trnavskej univerzity, kde určitý čas pôsobil ako prodekan pre vedeckovýskumnú a edičnú činnosť. Na tejto fakulte pôsobil až do svojej smrti ako profesor na Katedre rímskeho a cirkevného práva.
V roku 1995 založil medzinárodný vedecký časopis Orbis Iuris Romani. V roku 2001 mu pápež Ján Pavol II. udelil titul rytier commendator rádu sv. Gregora Veľkého. V roku 2004 mu prezident SR udelil štátne vyznamenanie Pribinov kríž I. triedy. V tomto roku založil v Ríme Slovenský historický ústav. V roku 2008 mu bol na Univerzite kardinála Štefana Wyszyńského vo Varšave udelený čestný titul doctor honoris causa. Patril k zakladateľom Nadácie Štefana Lubyho. Dňa 27. mája 2016 mu aj v Trnave odovzdali ocenenie doctor honoris causa. Mal manželku Evu (1942) a dve deti Romana (1967) a Petru (1974).
Raúl Castro

Raúl Castro Ruz (* 3. jún 1931, Birán) je kubánsky revolucionár a politik. Od roku 2008 do roku 2018 bol prezidentom Štátnej rady a Rady ministrov Kubánskej republiky (hlava štátu), od roku 2011 do roku 2021 bol prvým tajomníkom Ústredného výboru Komunistickej strany Kuby.
Je mladším bratom Fidela Castra a držiteľom početných ďalších významných funkcií na Kube. 
Zo života.
Narodil sa ako najmladší syn španielskeho emigranta "Ángela Castra", ktorý bol pomerne bohatým statkárom v mestečku Birán. Študoval sociálne vedy na univerzite v Havane a podobne ako jeho starší brat Fidel bol výrazne politicky aktívny, pričom sa stal členom prokomunisticky orientovaného hnutia "Socialistickej mládeže". V roku 1953 sa pripojil ku bratovi Fidelovi počas útokov na kasárne Moncada, po ktorých strávil celkovo 22 mesiacov vo väzení. Spolu s bratom po prepustení odišiel do Mexika a neskôr sa s ním a ďalšími partizánmi v roku 1956 vylodil na lodi Granma späť na Kube, čo odštartovalo Kubánsku revolúciu. Vo februári 1958 bol povýšený na "comandanteho" (vysoká veliteľská funkcia v partizánskom vojsku) a velil kolóne povstalcov operujúcej na severovýchode provincii Oriente. 
Po víťazstve revolúcie pomáhal pri transformácii Kuby ku komunizmu a neskôr získal vysoké vládne a armádne funkcie. Je známe, že Raúl mal od začiatku viac prokomunisticky orientovanejšie názory ako Fidel a pravdepodobne vďaka jeho kontaktom s medzinárodným komunistickým hnutím Kuba nadviazala prvotné styky so Sovietskym zväzom. 
Po tom, ako sa Fidelovi Castrovi začal v roku 2006 zhoršovať zdravotný stav, začal prenášať hlavné riadiace funkcie na Raúla (v júli 2006 mu odovzdal post "Predsedu Štátnej rady") a v roku 2008 ho odporučil aj na post "Predsedu Rady ministrov" (formálne pomenovanie kubánskeho prezidenta). Oficiálne bol na tento post zvolený "Národným zhromaždením" 24. februára 2008. Hoci po nástupe do funkcie začal Raúl presadzovať menšie ekonomické a politické reformy, stále je pevným zástancom komunistického zriadenia na Kube. Vo februári 2013 bol vo funkcii potvrdený na ďalšie päťročné obdobie, zároveň však v prejave oznámil, že po uplynutí tohto obdobia definitívne odíde do dôchodku. 21. decembra 2017 oznámil, že vo funkcii prezidenta zostane do apríla 2018 .
Rodina.
Raúl Castro sa v roku 1959 oženil s významnou revolucionárkou Vilmou Espínovou († 2007), s ktorou mal 4 deti. Zatiaľ čo dcéra Mariela sa stala významnou kubánskou aktivistkou pre zrovnoprávnenie homosexuálov, jediný syn Alejandro je výrazne politicky aktívny a podľa niektorých by mohol byť nástupcom otca v štátnických pozíciách.
Vykĺbenie

Vykĺbenie alebo abartikulácia je v lekárstve trvalé oddialenie kĺbových plôch od seba. Je to úplná strata kongruencie kĺbnych plôch so súčasnou insuficienciou väzivové aparátu puzdra.
Výhradne u dospelých (u detí lýza epifýzy)
Abbandono

Abbandono je taliansky výraz, ktorý v hudbe znamená odovzdane, povoľne.
Abbate

Abbate (tal.) môže byť:
Kĺzavosť

Kĺzavosť (pri letúnoch aerodynamická jemnosť) je letecký termín, ktorý udáva:
Všetky tri definície sú rôznym vyjadrením toho istého.
Kĺzavosť je bezrozmerný parameter, takže je nepodstatné v akých jednotkách sa merajú veličiny v zlomku.
Kĺzavosť 40 teda udáva, že klzák je schopný doletieť z výšky 1 kilometra do vzdialenosti 40 kilometrov. Niekedy sa používa obrátená hodnota (1:40). Pri bezmotorových lietadlách sa udáva maximálna kĺzavosť ako jeden z ich základných výkonových parametrov.
Napríklad, jedno z najrozšírenejších jednomotorových lietadiel Cessna 150 má kĺzavosť 7:1, dopravné lietadlá asi 17:1, moderné výkonné vetrone môžu mať kĺzavosť 60:1, závesné klzáky (rogalá) majú kĺzavosť okolo hodnoty 12:1 a padákové krídla (najpomalšie klzáky) 7:1.
Abbé

Abbé (pôvodne z aramejčiny) môže byť:
Abbelimento

Abbelimento je taliansky výraz, ktorý v muzikológii znamená okrasa, ozdoba.
Abbevillien

Abbevillien (podľa fr. mesta Abbeville) alebo protoacheuléen alebo (vo Francúzsku) starší acheuléen (alebo staršie chelléen či chellská kultúra) bola archeologická kultúra starého paleolitu:
V užšom (novšom) zmysle sa pojem už používa len pre európske nálezy, inak nálezy spadajú pod olduvan. 
Pre abbevillien je charakteristické, že po ňom nasleduje acheuléen, preto sa aj novšie nazýva starší acheuléen či protoacheuléen. Materiálne sú charakteristické hrubé a tupé pästné kliny so zachovanou kôrou pazúrikovej hľuzy a kľukatým ostrím hrán. Nástroje sa vyrábali otĺkaním kamenného jadra iným kameňom.
V Európe jadro abbevillienu spadá do teplého obdobia interglaciálu günz-mindel (550 000 – 475 000 pred dneškom).
Kolískou bola asi Afrika. Neskôr sa abbevillien rozšíril do Európy a v niektorých deleniach aj do Ázie.
Abbozzo

Abbozzo [vyslov: aboco] (tal.) je vo výtvarnom umení:
Abcházi

Abcházi alebo Abcházci (vlastným menom "Apsua") sú národ žijúci v Abcházsku (menej ako 18 % obyvateľstva), Gruzínsku a Turecku (do Turecka emigrovali v 19. storočí). Ich jazyk je abcházština patriaca do kaukazských jazykov. Počet Abcházcov sa v roku 1995 odhadoval na 90 000, v súčasnosti sú prevažne moslimovia (najmä suniti). K tradičným spôsobom obživy patrí poľnohospodárstvo, chov dobytka, poľovníctvo a včelárstvo.
Ich predkovia boli Abasgovia.
Abcházština

Abcházština ("Аҧсуа бызшәа; аҧсшәа") je jazyk Abcházcov. Patrí medzi abcházsko-adygské jazyky patriace do skupiny severozápadných kaukazských jazykov. Dnes je to druhý úradný jazyk na území Abcházska (západné Gruzínsko).
V 19. storočí sa abcházština zapisovala písmom založeným na azbuke, v rokoch 1924 – 1937 upravenou latinkou (2 rôzne typy), potom do roku 1954 písmom založeným na gruzínskom písme a následne znovu upravenou azbukou. Časť slovnej zásoby má prevzatú z gruzínčiny, ruštiny a ďalších okolitých jazykov.
Hovori ňou asi 90 000 ľudí.
Abcoulomb

Abcoulomb (aC) je vo fyzike elektromagnetická jednotka:
Abd

Abd môže byť:
ABD môže byť:
Abd ar-Rahmán III.

Abd ar-Rahmán III. alebo Abdarrahmán III. (ďalšie prepisy mena pozri v článku Abd ar-Rahmán;* 889 – † 15. október 961, Córdoba) bol arabský emir z dynastie Umajjovcov, 8. vládca Córdobského emirátu (územie súčasného Španielska). v roku 929 ako prvý prijal titul kalif a vyhlásil vznik Córdobského kalifátu. Za jeho vlády sa kalifát rozprestieral na najväčšom území. Je považovaný za jedného z najschopnejších arabských vládcov.
Abd ar-Rahmán III. v Európe úspešne bojoval proti kresťanskej Kastílii a Leónu, v severnej Afrike proti berberskej dynastii Fátimovcov: v Európe obsadil Toledo, Leónske kráľovstvo a Navarra mu museli platiť dane; v Afrike dobyl Ceutu. Prvý z arabských vládcov Pyrenejského polostova, ktorý dal raziť mince so svojim menom. Celkovo upevnil pozície Arabov v boji proti reconquiste; počas jeho vlády zaznamenal kalifát veľký hospodársky rozmach.
Abd ar-Rahmán I.

Abd ar-Rahmán I. ibn Mu’áwija alebo Abdarrahmán I. (ďalšie prepisy mena pozri v článku Abd ar-Rahmán; asi * 734, Damask – † 30. september 788, Córdoba) bol arabský emir, jediný z dynastie Umajjovcov, ktorý prežil tzv. Abbásovskú revolúciu v roku 750. Pred vraždením unikol najskôr do Palestíny, potom cez severnú Afriku do Španielska. Tu zjednotil miestnych Arabov a v roku 756 založil Córdobský emirát. Bojoval proti Karolovi I. Veľkému, ktorého v roku 778 porazil v bitke pri Roncevalskom priesmyku. Dal postaviť prvú mešitu v Španielsku.
Abdéra

Abdéra bola grécka kolónia v Trácii, prístavné mesto na severnom pobreží Egejského mora, neďaleko ústia rieky Nestos, oproti ostrovu Thasos. Mestu podliehal rovnomenný mestský štát.
Kolónia bola založená okolo roku 650 pred Kr. Bola rodiskom Démokrita a Prótagora; niektorí uvádzajú, že sa tam narodil aj Leukippos z Miléta. Abdéra bola významný grécky prístav, člen Aténskeho námorného spolku, opakovane vo vojnách zničená a niekoľkokrát obnovená. Vnútorné zriadenie mesta podliehalo striedavým premenám demokratického a oligarchického zamerania.
Pre zaostalosť obyvateľov si mesto vyslúžilo (azda už v 5. stor. pred Kr.) povesť antického Kocúrkova (pozri: abderita). Neskôr nemecký osvietenský spisovateľ Christoph Martin Wieland použil Abdéru na zobrazenie malomestského šosáctva zaobaleného do zdanlivo antického rúcha vo svojom románe "Die Abderiten. Eine sehr wahrscheinliche Geschichte" (doslova „Abderčania. Veľmi pravdepodobný príbeh“, 1774; po slovensky nevyšlo, česky ako "Příběh Abdéřanů" v roku 1958). Do Abdéry zasadili dej svojej hry "„Osel a stín“" aj Jan Werich a Jiří Voskovec.
Abderita

Abderita (podľa mesta Abdéra) znamená kocúrkovčan, obmedzenec, malomeštiak.
Abdikácia

Abdikácia (z lat., špan.: "abdicación") je zrieknutie, odstúpenie, vzdanie (napr. trónu, zväčša vysokej funkcie alebo úradu) z dôvodov osobných, hospodárskych, politických a pod. Je stotožňovaná s rezignáciou.
Abdómen

Abdómen alebo abdomen (lat. "abdomen"; príslušné prídavné meno je abdominálny) môže byť:
Abdukcia

Abdukcia môže byť:
Abd Alláh (meno)

Abd Alláh (iné prepisy pozri v článku Abd Alláh; ) je arabské mužské meno. Ide o populárne a rozšírené meno vďaka svojmu významu "sluha Boží" alebo "otrok Boží", pretože pokora pred Bohom je v islame jednou zo základných cností.
V arabčine sa vyslovuje s väzbou ako [abdulláh], preto sa často prepisuje do latinky aj ako "Abdulláh" (po anglicky Abdullah) a pod. Nesprávne sa niekedy skracuje na "Abdul", čo je však len nedokončené spojenie "abd" (sluha) + pádová prípona "u" + určitý člen "al", za ktorým chýba predmet.
Hebrejské meno Abdiel má rovnaký význam.
Slovenská abeceda

Slovenská abeceda alebo slovenské písmo je abeceda (resp. písmo), ktorá sa používa na zápis slovenčiny.
Prehľad znakov.
Slovenskou abecedou tu primárne myslíme súbor všetkých písmen grafickej sústavy slovenského jazyka. Slovenská abeceda pozostáva zo 46 písmen. Každé z nich má dve podoby, tzv. malé písmeno a tzv. veľké písmeno (kedy sa má použiť malé a kedy veľké písmeno určujú pravidlá pravopisu). Tieto písmená okrem toho majú určité predpísané poradie. Nasleduje zoznam spomínaných 46 písmen v spomínanej malej a veľkej podobe a v spomínanom predpísanom poradí v ich tlačenej podobe:. V niektorých slovách je možné nájsť písmená prevzaté z iných jazykov. napr. ö (röntgen). Tieto písmená nie sú zahrnuté v slovenskej abecede.
Dvojhlásky ia, ie, iu (na rozdiel od dvojhlásky ô) sa nepovažujú za samostatné písmená, a teda ani za súčasť abecedy. Považujú sa za dve písmená.
V písme sa popri písmenách abecedy používajú interpunkčné znamienka.
Delenia.
Písmená slovenskej abecedy možno rozdeliť nasledovne:
"delenie 1:"
"delenie 2:"
"delenie 3:"
"delenie 4:"
Abeceda, názvy písmen a zodpovedajúce hlásky.
Podrobnejšia verzia hláskovej časti tejto tabuľky je uvedená v článku Fonetika a fonológia slovenčiny; podrobnejšia verzia obsahuje aj fonémy, transkripciu podľa IPA, sčasti aj iné transkripcie a obsahuje aj hlásky vznikajúce v skupinách d/t/n/l+e/e/í, pri spodobovaní a pod.
Zložky.
V slovenskej abecede, a teda aj vo vyššie uvedenej tabuľke, sú – ako vidno – obsiahnuté aj zložky, t. j. ch, dz, dž. Podrobnejšie o problematike slovenských zložiek (teda dz, dž a ch) pozri v článku zložka (jazykoveda).
Dvojhláskové písmená.
Dvojhláskové grafémy (písmená) v slovenčine sú (v hranatých zátvorkách sú uvedené zodpovedajúce hlásky, teda samohlásky v pravom slova zmysle):
Abecedár

Abecedár môže byť:
Abegin

Abegin je druh prípravku na konzervovanie potravín.
Abekvóza

Abekvóza je hexóza a 3,6-dideoxycukor. Je súčasťou O-špecifických lipopolysacharidov, ktoré sa nachádzajú v niektorých sérotypoch baktérii rodov "Salmonella" a "Citrobacter". Jej enantiomérom je kolitóza.
Tento monosacharid obsiahnutý vo vajíčkach škrkaviek (druh hlíst).
Abelit

Abelit je výbušná zmes skladajuca sa z dusičnanu amónneho, dinitrobenzénu a chloridu sodného.
Abeliti

Abeliti bola severoafrická kresťanská sekta (4. storočie až 5. storočie po Kr.), ktorá
neuznávala manželstvo.
Abgregácia

Abgregácia je latinský výraz pre vylúčenie, vytriedenie.
Abhiniveša

Abhiniveša () je strach o seba, pudová pripútanosť k životu.
Abhorescencia

Abhorescencia je latinský výraz pre odpornosť, protivnosť, strašnosť.
Veľký voz

Veľký voz môže byť:
Abdukcia (logika)

Abdukcia (z lat. odvedenie) je podľa Aristotela úsudok, ktorého vyššia premisa je istá, a ktorého nižšia premisa je síce neistá, ale práve tak vierohodná ako záver alebo ešte vierohodnejšia. Abdukcia v tomto zmysle je teda pravdepodobnostný úsudok vo forme sylogizmu. Ide o taký typ usudzovania, pri ktorej sa na základe určitej skupiny faktov vytvára vysvetľujúca hypotéza (Charles Sanders Peirce).
Abdukcia (anatómia)

Abdukcia (z lat. "abductio" - odvedenie, odtiahnutie) je v anatómii odtiahnutie, pohyb končatiny od strednej línie tela nabok. Skupiny svalov a svaly, ktoré tento pohyb vykonávajú, sa označujú ako abduktory.
Opakom abdukcie je addukcia.
Odťahovač

Odťahovač alebo abduktor (z lat. „odvádzač“) je odťahujúci sval. Opakom je pojem priťahovač (adduktor).
Medzinárodná Morseova abeceda

Medzinárodná Morseova abeceda [vyslov: morzeova] (iné názvy: Morseova abeceda, Morsova abeceda, Morseova telegrafická abeceda, Morseho abeceda [vyslov: morzeho], hovorovo morzeovka) je sústava telegrafných signálov zodpovedajúcich písmenám, čísliciam a iným znakom, ktoré sa používajú pri písaní. V grafickom vyjadrení je to sústava bodiek a čiarok, časovo bodka predstavuje krátky signál a čiarka dlhý signál. Autorom abecedy je Samuel Finley Breese Morse.
Program v C#.
using System;
namespace x30x12x2021
 internal class Program
 static void Main()
 while (true)
 Console.WriteLine("Zadejte text určený pre prevod:");
 string line = Console.ReadLine();
 if (string.IsNullOrEmpty(line)) break;
 else
 Console.WriteLine();
 if (line[0] == '.' || line[0] == '-') //bola zadána Morseova ábeceda?
 string[] vs = line.Split(' ', StringSplitOptions.RemoveEmptyEntries); //medzery v Morseovke
 for (int i = 0; i &lt; vs.Length; i++)
 Console.Write(Morse.DecodeMorseCode(vs[i]));
 else //nebola zadána Morseovka, pracujem s textom
 for (int i = 0; i &lt; line.Length; i++)
 Console.Write(Morse.EncodeToMorseCode(line[i]));
 Console.Write(" "); //oddelovač
 Console.WriteLine();
 static class Morse
 #region ONLY READ
 private static readonly string[,] MorseCodes = new string[,]
 {"A" , ".-"},
 {"B" , "-..."},
 {"C" , "-.-."},
 {"D" , "-.."},
 {"E" , "."},
 {"F" , "..-."},
 {"G" , "--."},
 {"H" , "..."},
 {"I" , ".."},
 {"J" , ".---"},
 {"K" , "-.-"},
 {"L" , ".-.."},
 {"M" , "--"},
 {"N" , "-."},
 {"O" , "---"},
 {"P" , ".--."},
 {"Q" , "--.-"},
 {"R" , ".-."},
 {"S" , "..."},
 {"T" , "-"},
 {"U" , "..-"},
 {"V" , "...-"},
 {"W" , ".--"},
 {"X" , "-..-"},
 {"Y" , "-.--"},
 {"Z" , "--.."},
 {"0" , "-----"},
 {"1" , ".----"},
 {"2" , "..---"},
 {"3" , "...--"},
 {"4" , "...-"},
 {"5" , "..."},
 {"6" , "-..."},
 {"7" , "--..."},
 {"8" , "---.."},
 #endregion
 public static string EncodeToMorseCode(char c)
 var uc = char.ToUpper(c);
 int len = MorseCodes.GetLength(0);
 for (int i = 0; i &lt; len; i++)
 if (uc == MorseCodes[i, 0][0]) return MorseCodes[i, 1];
 return uc.ToString();
 public static string DecodeMorseCode(string m)
 int len = MorseCodes.GetLength(0);
 for (int i = 0; i &lt; len; i++)
 if (m == MorseCodes[i, 1]) return MorseCodes[i, 0];
 return "?";