Anton Kopal

Anton Kopal (* 1911/1912, zrejme Veľké Uherce – † 10. marec 1939, Bratislava) bol slovenský robotník a príslušník Hlinkovej gardy (HG), ktorý zahynul pri pouličnej konfrontácii s četnictvom počas vojenského zásahu ústrednej česko-slovenskej vlády na Slovensku (tzv. Homolov puč). Hlinkova slovenská ľudovej strany (HSĽS) opakovane propagandisticky využívala jeho smrť, situujúc ho do roly martýra boja za slovenskú štátnosť.
Život.
Mladosť.
Podľa nekrológu uverejneného 15. marca 1939 v novinách "Slovák", tlačovom orgáne HSĽS, Anton Kopal pochádzal z Veľkých Uheriec, kde sa teda zrejme aj narodil, a to v rodine Antona Kopala (* 1863/1864 – † ?), ktorý (prinajmenšom v roku 1939) pracoval ako záhradník v kaštieli priemyselníckej rodiny Thonetovcov. Anton Kopal mladší sa vyučil za stolára v Krnsku v okrese Mladá Boleslav a následne pracoval ako tovaryš v Prahe, pričom už ako učeň bol prívržencom Hlinkovej slovenskej ľudovej strany (HSĽS) a predplatiteľom novín "Slovák".
V ľudáckom týždenníku "Slovenská pravda" bol ešte v roku 1931 uverejnený list „Antona Kopála“, čitateľa z Čiech, ktorý okrem iného vyjadril rozhorčenie nad politikou centralistických politických strán a pochvalne sa vyjadril o HSĽS.
Hoci sa to z kontextu samotného novinového príspevku nedá jednoznačne určiť, možno predpokladať, že išlo o Antona Kopala, ktorý je predmetom tohto článku.
Podľa vyššie zmieňovaného nekrológu sa Kopal vrátil na Slovensko 24. januára 1939. Z Prahy bol podľa autora „vyštvaný len preto, že je Slovák“. Redakcii "Slováka" sa zdôveril so svojou situáciou, v dôsledku čoho mu pomohli získať pracovné miesto v bratislavskej „kábelovke“, továrni na výrobu káblov, vodičov a podobného sortimentu, ktorá vznikla ešte v roku 1895 ako prevádzka účastinnej spoločnosti „Továrňa na kábele“ (nem. "Kabelfabrik Aktiengesselschaft", maď. "Kábelgyár Részvénytársaság").
Smrť.
V noci z 9. na 10. marca 1939 bol na príkaz prezidenta ČSR Emila Háchu vykonaný vojenský zásah ústrednej česko-slovenskej vlády na Slovensku, ktorý viedol div. gen. Bedřich Homola, podľa ktorého bola táto akcia ešte dobovou ľudáckou propagandou nesprávne pomenovaná ako „Homolov puč“. Cieľom zásahu bolo spacifikovať separatistické snahy silnejúce na autonómnom Slovensku. Na prekvapenie velenia akcie sa však na viacerých miestach postavili na odpor príslušníci HG, pričom ulice mnohých miest zaplnili tisíce ľudí, organizovaných prevažne príslušníkmi HG a nemeckej menšiny. Prepukli viaceré násilné roztŕžky, na niektorých miestach sprevádzaných aj streľbou do davu, no napriek šíriacim sa chýrom o desiatkach mŕtvych došlo len k dvom stratám na životoch, a to práve v Bratislave.
Anton Kopal bol postrelený pri konfrontácii gardistov s četníkmi pri Živnostenskom dome, sídle oblastného veliteľstva HG a zborového veliteľstva Hlinkovej mládeže. Na následky zranenia o pár hodín zomrel v Štátnej nemocnici v Bratislave. Ďalšou obeťou bola trafikantka Mária Psotová, ktorú nešťastnou náhodou trafila guľka z varovného výstrelu.
Prvú správu o Kopalovom úmrtí priniesol týždenník "Gardista" sobotu 11. marca a 12. marca o tom informovali aj noviny "Slovák".
14. marca opísali zrážky s gardistami aj pensylvánske slovenské noviny "Slovenská obrana", ktoré zverejnili tiež nepravdivú zmienku o vysokom počte obetí.
Odkaz v ľudáckej propagande.
HSĽS opakovane propagandisticky využívala Kopalovu smrť, situujúc ho do roly martýra boja za slovenskú štátnosť. Býval označovaný za „poslednú obeť českej tyranie na Slovensku“ alebo „boja za samostatnosť“.
14. marca sa so zosnulým Kopalom uskutočnila posledná rozlúčka, ktorú HSĽS využila na demonštratívny pochod Bratislavou krátko po tom, čo Snem Slovenskej krajiny prijal zákon o samostatnom slovenskom štáte (príslušná schôdzka snemu sa skončila o 13. hodine).
Básnicky si jeho pamiatku uctili Rudolf Dilong.