burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Veronika alpínska

Veronika alpínska () je trváca vysokohorská bylina z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Jej prirodzený areál sa rozprestiera od severovýchodnej Kanady, cez Grónsko a Európu po Sibír a západné Himaláje.
Opis.
Veronika alpínska je trváca bylina s plazivým podzemkom a s priamymi, riedko chlpatými stonkami, dlhými 5 až 25 cm.
Roztrúsene chlpaté listy sú sediace až krátko stopkaté, v obryse vajcovité až oválne, celistvookrajové a na báze zúžené. 
Štvorpočetné kvety s modrofialovými korunami, s priemerom 4 – 7 mm, sú zoskupené po 5 až 12 do skrátených koncových strapcov. Dve tyčinky sú kratšie ako korunné lupienky. Čnelka je dlhá do 2 mm. Štyri diely kalicha sú podlhovasto kopijovité, dlhé 3 – 4 mm. Kvetné stopky, dlhé do 5 mm, sú kratšie ako elipsovité listene. 
Rozšírenie.
Prirodzený areál veroniky alpínskej sa rozprestiera od severovýchodnej Kanady, cez Grónsko a Európu po Sibír a západné Himaláje. Na Slovensku je hojná vo Vysokých Tatrách, početná v Západných a Belianskych Tatrách a sporadická v Malej Fatre, Chočských vrchoch a v strednej časti Nízkych Tatier. Najvyššie zaznamenaný výskyt bol vo výške 2 632 m n. m. (Lomnický štít) a najnižší vo výške 1 010 m n. m. (Veľká Studená dolina).
Ekológia.
Veronika alpínska je vysokohorský druh vlhkých stanovíšť subalpínskeho a alpínskeho stupňa. Vyskytuje sa na horských nivách, holiach, okolo prameňov, v sutinách žľabov, na pôdach dlho pokrytých snehom, bohatých na dusík a s podložím, ktoré tvoria ruly, granity, kremence a menej často aj vápenec. Kvitne v júli až auguste a je to samoopelivý, zriedkavo tiež hmyzoopelivý druh. Značná variabilita druhu sa prejavuje v tvare a odení listovej čepele, súkvetia a farbe kvetov.
Šimonov vrch

Šimonov vrch () je vrch v Zemplínskych vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Malá Tŕňa, približne južne od Trebišova. 
Poloha.
Nachádza sa na juhu strednej, najvyššej časti pohoria. Vrch leží v Košickom kraji, v okrese Trebišov a na katastrálnom území obce Malá Tŕňa. Najbližšími sídlami sú severozápadne situované Malá a Veľká Tŕňa, južne sa nachádza Slovenské Nové Mesto a Bara, východne Černochov a Cejkov a severovýchodne Kašov. 
Opis.
Šimonov vrch leží v rázsoche, vybiehajúcej juhozápadným smerom z Chotárneho vrchu (). Západne sa nachádza Fekete hegy () a Čierna hora (), severne Viničná hora (), Berecka (), Halovská hora (), Rozhľadňa (), Vysoký vrch () a Chotárny vrch (), východne Plochá hora (), Vlčia hora (), Medový vrch () a Čierna hora () a južne Borsuk (), Tarbucka (), Stredný vrch (), Pleš () a Magas hegy (). Západné i južné svahy odvodňuje Boršiansky potok, smerujúci do Bodrogu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník a veľkú časť svahov pokrývajú vinice. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít bez vyššieho porastu je vidieť okolité vrcholy Zemplínskych vrchov, Východoslovenskú nížinu, Slanské vrchy a Tokaj-Zempléni-hegység.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolitých obcí. Západným úbočím vedie červeno značená turistická trasa zo Slovenského Nového Mesta do Malej a Veľkej Tŕne.
Rallye Dakar 2024

Rallye Dakar 2024 bol 46. ročník prestížneho podujatia, ktorý sa konal v Saudskej Arábii.
Vytrvalostné preteky začali prológom 5. januára 2024 v Al Ula a skončili po 12. etapách 19. januára v meste Yanbu; trať viedla len územím Saudskej Arábie, pričom zastúpené boli etapy s rôznym povrchom. Na štart sa už tradične postavili jazdci motocyklov, štvorkoliek, automobilov, špeciálov, prototypov a kamiónov. Slovensko zastupovali 4 športovci, pričom Juraj Varga skončil v kategórii štvorkoliek na konečnom 3. mieste a motocyklista Štefan Svitko v kategórii motocyklov na 9. mieste.
Dĺžka trate.
Pre účastníkov je pripravený prológ a dvanásť etáp.
Slovenskí účastníci.
Slovensko v tomto ročníku reprezentuje motocyklista Štefan Svitko ml. na stroji KTM 450 Rally Factory Replica (Slovnaft Rally Team), Juraj Varga na štvorkolke Yamaha Raptor 700R (Varga Motorsport Team), Jaroslav Miškolci ako mechanik v tíme kamiónu Iveco Michala Valtra a Pavel Fasko ako člen posádky kamióna MAN Norberta Szalaia.
Organizácia SPECTRE

SPECTRE alebo aj Spectre (vo filmoch sa prekladá ako prízrak, fantóm, duch) je fiktívna zločinecká organizácia v Jamesovi Bondovi (filmoch aj knihách), na ktorej čele stojí Ernst Stavro Blofeld (riaditeľ organizácie). Prvé zmienky siahajú do románov Iana Fleminga, neskôr ju zobrazovali prvé bondovky s Connerym, okrem filmu ' (1964). Spectre sa taktiež objavil v Lazenbyho bondovke ' a s Rogerom Moorom. Typickými symbolmi organizácie sú prstene s logom chobotnice a Blofeldova perzská mačka. Organizácia funguje na princípe vydierania nevinných spoločností od ktorých chce získať istú finančnú čiastku. SPECTRE sa okrem honby za ziskom zameriava aj na ovládnutie sveta.
Ide o skratku Special executive for counteinterlligence, terrorism, revenge and extortion, čo vo filmoch prekladajú ako Špeciálny oddiel pre boj s inteligenciou pre terorizmus, pomstu a vydieranie alebo Špeciálny výbor pre kontrašpionáž, terorizmus, pomstu a vydieranie.
Členovia majú ochranné čísla, ktoré ich označujú. Najnižšie čísla predstavujú najvyššie postavených členov. Jednotlivý príslušníci SPECTRa sa schádzajú na spoločných mítingov ako v úvode filmu "".
História.
Knihy.
SPECTRE je inšpirovaný SMERSHom, tajnou sovietskou organizáciou rozpustenou po druhej svetovej vojne, ktorú autor spomína vo svojich prvých románoch. Kvôli politickým sporom namiesto SMERSH vytvoril neutrálnejší SPECTRE. Jej fiktívne sídlo sa nachádza na bulvári Haussmann 136 v Paríži pod zámienkou organizácie na podporu obetí druhej svetovej vojny. V oblasti pôsobenia terorizmu je organizácie veľmi rôznorodá.
V románoch Jamesa Bonda od Iana Fleminga sa SPECTRE objavuje v "Thunderball", "On Her Majesty’s Secret Service" a "You Only Live Twice," na konci trilógie James Bond zabije Ernsta Stavra Blofelda. Organizácia sa krátko spomína aj v "The Spy Who Loved Me".
Pôvodné filmy.
Vo filmovej sérii sa SPECTRE spomína v ', no prvý krát sa objaví v ' a následne v '. Organizácia je potom úhlavným nepriateľom Jamesa Bonda vo filmoch ', ' a '. S výnimkou filmu " (1964) sú všetci Bondovi raní nepriatelia členmi organizácie Spectre (v časoch, keď Bonda hrali herci Sean Connery a George Lazenby).
Blofeld, aj keď nie je výslovne menovaný, sa objaví na invalidnom vozíku v úvodnej sekvencii " (1981), kde sa pokúša zabiť Jamesa Bonda. Bond ho ale nakoniec za pomoci vrtuľníka hodí do komínu miestnej továrne.
Reštart série.
V ' sa ukázalo, že Quantum, organizácia spomínaná v ' a potom v "", je v skutočnosti spojená so SPECTRE.
V rámci deja "Spectre" zisťujeme, že Raoul Silva, bývalý agent MI6, ktorý sa stal kyberteroristom, nájomný vrah Patrice, ako aj Marco Sciarra sú v skutočnosti s organizáciou nejako spriaznení. Všetci darebáci z éry Daniela Craiga boli súčasťou organizácie Spectre.
Aurel Dermek

Aurel Dermek (25. júl 1925, Brodské15. apríl 1989, Bratislava) bol slovenský mykológ, spisovateľ, fotograf a ilustrátor mykologických publikácií.
Životopis.
Detstvo prežil v Brodskom, neskôr navštevoval gymnázium a stavebnú priemyselnú školu v Malackách. Po odchode z vysokej školy technickej Aurel Dermek pracoval ako konštruktér vo viacerých bratislavských projektových ústavoch. Ako samouka jeho záujem o oblasť mykológie z koníčka časom prerástol do vysoko odbornej roviny. Počas svojej 24-ročnej kariéry publikoval viac než 50 odborných a vedeckých článkov, ako aj 16 knižných diel preložených do viacerých jazykov. Okrem toho venoval svoj talent a čas tvorbe vedeckých ilustrácií húb: spolu publikoval 869 akvarelových tabúľ, zvyčajne s viacerými druhmi na jednej tabuli a niekoľkými plodnicami pri každom druhu, ako aj 759 farebných fotografií a 432 perokresieb. Po odchode do dôchodku v roku 1985 prežil zvyšok života v Brodskom.
Bol čestným členom Československej vedeckej spoločnosti pre mykológiu a Českej mykologickej spoločnosti, ako aj zaslúžilým členom Slovenskej botanickej spoločnosti pri Slovenskej akadémii vied.
Štandardnou autorskou skratkou, ktorá sa využíva pri citáciách botanických názvov vytvorených a publikovaných zo strany tohto autora, je "Dermek".
Nové taxóny.
Samostatne, resp. v spolupráci s kolegami, najmä s Albertom Pilátom, Aurel Dermek preradil 17 taxónov húb, a to vrátane vytvorenia rodu "Rubinoboletus" (rubínovec), ktorý medzičasom splynul s rodom Chalciporus (meďovec), a poddruhu "Boletus erythropus subsp. discolor" (hríb zrnitohlúbikový odfarbený). Zároveň opísal a publikoval nasledujúce nové taxóny:
Bozky z Hongkongu

Bozky z Hongkongu () je francúzska akčná komédia z roku 1975, ktorú režíroval Yvan Chiffre.
Film je akási paródia na Bondovky.
Ide o posledný film medzi skupinou Les Charlots a ich producentom Christianom Fechnerom.
Herecké obsadenie.
Vo filme v hlavných úlohách hrali:
Ďalej hrali (zoznam podľa abecedy):
Pavol Čaplovič

Pavol Čaplovič (* 7. marec 1917, Veličná† 5. jún 1994, Oravský Podzámok) bol slovenský archeológ, múzejník, učiteľ.
Životopis.
Pavol Čaplovič pochádzal z Čaplíkovskej vetvy rozvetveného rodu Čaplovičovcov. V rokoch 19231928 navštevoval ľudovú školu v rodisku a v rokoch 19281932 meštiansku školu v Dolnom Kubíne. V rokoch 19321935 študoval na obchodnej škole v Bratislave a v Martine. V štúdiu pokračoval na učiteľskom ústave v Spišskej Novej Vsi (19361940). V rokoch 19461949 diaľkovo študoval na Pedagogickej fakulte Slovenskej univerzity (dnes Univerzita Komenského) v Bratislave a v roku 1950 ukončil štúdiá v Žiline. V rokoch 19401950 učiteľ v Sokolčiach, v Podhradí pri Sučanoch, vo Veličnej, Važci, Oravskej Porube, Párnici, Istebnom a na meštianskej škole v Dolnom Kubíne. V roku 1950 sa stal odborným pracovníkom Archeologického ústavu SAV v Nitre. V období 1953 až 1979 bol Pavol Čaplovič správcom Oravského hradu a riaditeľom Oravského múzea v Oravskom Podzámku. Začal opravy Oravského hradu pre účely múzea. Uskutočnil archeologické výskumy v Hurbanove, Nitre a na Orave. Za jeho pôsobenia Oravské múzeum založilo Múzeum oravskej dediny – Skanzen v Zuberci.
Dielo.
So svojimi spolupracovníkmi uverejnil viac ako 100 príspevkov v odborných časopisoch (Archeologické rozhledy, Slovenská archeológia, Vlastivedný zborník, Študijné zvesti, Archeologické výskumy a nálezy na Slovensku) a iných popularizačných časopisoch. Venoval sa najmä archeologickému výskumu dovtedy prakticky neskúmaných oravských pravekých lokalít, ale aj národopisu oravských obcí a dejinám Oravského zámku. Už v roku 1948 realizoval výskum na žiarovom pohrebisku lužickej kultúry vo Vyšnom Kubíne. Na základe výskumu viacerých kľúčových opevnených lokalít z obdobia lužickej kultúry, ako Veličná, Vyšný Kubín - Tupá skala, Nižná, či pohrebísk v Podbieli, Vyšnom Kubíne, Jasenovej, Veľkom Bysterci, Istebnom vyčlenil samostatnú skupinu doby halštatskej, ktorú nazval "oravská skupina lužickej kultúry".
Varieta (taxonómia)

Varieta (skrátene var.; ) je v botanickom názvosloví je druhotná taxonomická kategória (t. j. definovaná v rámci druhu) umiestnaná nižšie ako poddruh, ale vyššie ako forma. Podobne ako pri poddruhu, ale na rozdiel od formy, ide v prípade variety o odlišnosť na genetickej úrovni. Zatiaľ čo variety je však v populácii možné pozorovať naprieč geografickým rozsahom výskytu druhu, poddruh býva zvyčajne priestorovo ohraničený.
Varieta sa v slovenčine označí prídavným menom označujúcim varietu umiestneným za druhové meno. V latinčine je pred názov variety pridaná skratka „var.“ 
Príklad.
Príkladom v oblasti mykológie je "muchotrávka zelená biela (Amanita phalloides var. alba)", t.j. varieta s bielym klobúkom na rozdiel od zvyčajného zelenkastého, alebo "hríb zrnitohlúbikový červený (Neoboletus luridiformis var. rubropileus)" s červenou farbou klobúka namiesto zvyčajnej tmavohnedej.
Forma (taxonómia)

V botanickom názvosloví je forma (skrátene f.; latinsky: forma) druhotná taxonomická kategória (t.j. definovaná v rámci druhu) umiestnaná nižšie ako varieta, ale vyššie ako kultivar. Na rozdiel od variety nejde v prípade formy o odlišnosť na genetickej úrovni, ale iba o odlišnosť zapríčinenú rozdielnymi environmentálnymi podmienkami rastu jedinca.
Forma sa v slovenčine označí prídavným menom označujúcim formu umiestneným za druhové meno. V latinčine sa pred názov formy pridáva skratka "f." 
Príklad.
Príkladom v oblasti mykológie je "pavučinovec horkastopáchnuci ihličnanový (Cortinarius olidoamarus f. coniferarum)", t.j. forma rastúca pod ihličnanmi alebo "hríb dubový citrónový (Boletus edulis f. citrinus)" s výrazne žltou farbou klobúka namiesto zvyčajnej bledohnedej.
Špeciálne efekty

Špeciálne efekty (v angličtine Special effects) sú techniky používané v kinematografii na vytvorenie ilúzie akcií a simuláciu objektov, prostredí, postáv alebo javov, ktoré v skutočnosti neexistujú alebo ktoré nebolo možné nafilmovať v čase filmovania, ktoré však nie sú získané digitálnymi prostriedkami. Posledné, úplne vytvorené alebo modifikované obrázky už získané počas bežného natáčania, sa nazývajú vizuálne efekty. V súčasnosti sa s týmto pojmom úzko spája CGI. Nakoľko v minulosti ešte nepoznali počítačové triky, museli si vystačiť starými metódami.
Triky v minulosti.
Zdroj:
Ceyhan (rieka)

Ceyhan [vyslov: džejhan] alebo Ceyhan Nehri (iné názvy pozri nižšie) je najvýchodnejšia rieka v Kilíkii, v južnom Turecku. Ústi do Iskenderunského zálivu vo východnej časti Stredozemného mora. Pramení v pohorí Aladağ a je dlhá okolo 475/519 kilometrov.
Rozloha povodia Ceyhanu je 21 982 km², jeho priemerný ročný prietok 230 m³/s.
Rieka je využívaná na zavlažovanie a výrobu elektrickej energieje na nej vybudovaných viacero priehrad a hydroelektrární. Na rieke leží mesto Ceyhan a historická Mopsuestia (dnes Yakapınar)
Rieka.
Rieka pramení v nadmorskej výške 3000 m n. m. a jej hlavný tok vzniká spojením niekoľkých menších vodných tokov z Aladağu, ktoré sa zlievajú v blízkosti mesta Elbistan. Preteká nížinou Çukurova a rozsiahlou deltou, ktorú tvorí spolu s riekou Seyhan, ústi do Iskenderunského zálivu v Stredozemnom mori. Podložie Ceyhanu pozostáva predovšetkým z paleozoického, mezozoického a treťohorského podložia. Rozšírené sú aj krasové karbonátové horniny.
V povodí Ceyhanu sa pobrežná nížina a vnútrohorské nížiny premenili na poľnohospodársku pôdu. Pasenie zvierat je rozšírené v horách a vo vnútrozemských stepiach. Horské svahy pokrývajú ihličnaté a listnaté lesy. Vplyv človeka, ktorý sa v historických dobách obmedzoval na odlesňovanie, sa v priebehu minulého storočia zosilnil s výstavbou priehrad a začatím rozsiahlych poľnohospodárskych činností.
V dolnom povodí boli rieky Seyhan a Ceyhan kanalizované v rokoch 1948 až 1953 a v 60. rokoch 20. storočia sa začali ďalšie odvodňovacie práce, aby sa zabránilo malárii.
Fauna a flóra.
V rieke bolo zaznamenaných 39 druhov rýb, z toho 35 pôvodných, tri vysadené a dva endemické. Potvrdených bolo osem druhov obojživelníkov, z toho šesť ohrozených. "Triturus vittatus cilicensis" je endemický.
Oblasťami ekologickej ochrany sú lagúna Ağyatan (2 200 ha) a lagúna Yumurtalık (16 430 ha). Pozdĺž pobrežia Stredozemného mora sa nachádza lokalita chránená Ramsarským dohovorom.
Ekonomický význam.
Pozdĺž rieky bolo vybudovaných osem veľkých priehrad a mnohé ďalšie sú v štádiu plánovania alebo realizácie. Nádrže sú využívané na rybolov a rafting.
História.
Na rieke ležia zvyšky neskorochetitskej pevnosti Azatiwadija (aj Azitavatija), ktorá vznikla v prvom tisícročí pred Kristom (Karatepe).
V staroveku rieka tiekla inou, dnes už neexistujúcou vetvou a jej ústie ležalo na západ od Magarsy, blízko starovekého ústia rieky Seyhan (v staroveku Sarus). Z tohto dôvodu sa obe rieky občas spojili. Dnes sa ústie kvôli aluviálnym nánosom posunulo ďaleko na východ, pričom tento proces spomínajú už staroveké pramene: veštba dokonca hovorila, že rieka jedného dňa dosiahne Cyprus (Strabón 1,3,7; 12,2,4). Rieka bola splavná až po Mallos, kde ju bolo možné prekonať po jednom z dodnes zachovaných rímskych mostov. Ďalší rímsky most v Mopsuestii bol súčasťou pútnickej cesty Itinerarium Burdigalense.
V stredoveku ovládali Kilíkiu, a teda aj povodie, viaceré štáty: Byzantská ríša, Arabský kalifát a Arméni, ktorí v ňom mali spočiatku kniežatstvo a neskôr kráľovstvo.
Referencie.
2024 na Slovensku

Tento článok obsahuje výpis významných udalostí v roku 2024 na Slovensku.
Murat (rieka)

Murat (iné názvy: Murat Nehri, Murat Suyu, Východný Eufrat; v Asýrii: "Arsania" alebo ) je rieka vo východnom Turecku, najvýznamnejší prítok rieky Eufrat.
Rieka pramení v Aladağu, pod vrchom Muratbaşı, medzi Vanským jazerom a Ägri. Meria 722 kilometrov. Pôvodne sa rieka severozápadne od mesta Elazığ zlievala s riekou Karasu a vytvárala najväčšiu rieku Blízkeho Východu, Eufrat, dnes sa rieka vlieva do najväčšej vodnej nádrže v TureckuKeban Barajı (postavená v roku 1974).
Názov.
Turecký názov "Murat" pochádza z pomenovania "Murád" (respektíve "Murád-Ṣú"). Podľa jednej z teórií názov Murád pôvodne označoval celú rieku Eufrat a išlo iba o ľudovú verziu názvu "Purát", čo je názov Eufratu už z čias Asýrie. Pomenovanie "Východný Eufrat" sa v regióne nepoužíva a pochádza v európskeho prostredia. V ľudovom prostredí bol názov niekedy odvodzovaný z mena osmanského sultána Murada IV., ktorý dobyl v roku 1638 Bagdad.
V staroveku sa rieka nazývala "Arsania" (asýrčina), lat. a , u Prokopia Cézarejského aj Arsinos. Tento názov ako "Nahr Arsanás" prevzali aj arabskí učenci (Ibn Serapion, Jakút al-Hamawí ar-Rúmí). V arménčine je rieka nazývaná "Aracani" (), respektíve viacerými inými (podobnými) názvami.
Rieka.
Rieka pramení pod horou Muratbaşı v Aladağu a tečie poblíž hory Ararat, severne od jazera Van. Najprv tečie v horách, smerom na severovýchod, následne sa stáča a tečie z východu na západ, cez prevažne hornatú oblasť. Významnými mestami na rieke, respektíve jej tesnej blízkosti, sú Ağrı a Malazgirt. V provincii Bingöl tvorí jeden z najdôležitejších vodných zdrojov. Striedavo prechádza strmými roklinami a širokými pláňami, až vstupuje zo severu do rozsiahlej nížiny Muş. Rieka prijíma viacero prítokov. 
Rozsiahle povodie výrazne napomáha poľnohospodárskej činnosti v inak suchej oblasti. Murat tiež prenáša veľké množstvo živín, najmä fosfátov. Prietok rieky môže na jar dosahovať až 2000 m³, no v období sucha klesá len na 3040 m³. Na rieke sa nachádza niekoľko vodných nádrží (Alpaslan-1, Alpaslan-2, Keban).
Priemerná najnižšia teplota vody bola zaznamenaná v zime v dedine Murat (4,30 º C), zatiaľ čo najvyššia bola 21,80 º C v Soğukpınar a Çamlık v lete. pH vody vykazovalo zmenu medzi 8,20 v lete (dedina Murat) a 9,73 na jar (Çamlık) v priemere.
História.
V staroveku tvorila rieka severnú hranicu kraja Alzi (Alzija, Alša). Povodie rieky bolo bohaté na históriu, nadvládu nad územím držali viaceré staroveké ríše, neskôr Rímska ríša. V neskoršom období bolo územie striedavo pod nadvládou Byzantskej ríše a Arabov, osídlené bolo však aj Arménmi. V 11. storočí oblasť ovládli Selžukovia, ktorí neďaleko dnešného Malazgirtu (ktorý leží pri rieke) porazili byzantské vojská (bitka pri Mantzikerte). Neskôr oblasť ovládli turecké nástupnícke štáty, až nakoniec Osmanská ríša. Dnes leží povodie v Turecku.
Sangaris

Sangaris môže byť:
Ceyhan

Ceyhan môže byť:
Team Bratislava

Team Bratislava (TB) je mestská strana primátora hlavného mesta SR Bratislavy Matúša Valla. Bola založená pri príležitosti komunálnych volieb 2022. Ustanovujúci snem strany sa konal 3. júna 2022.
História.
Strana Team Bratislava vznikla ako transformácia iniciatívy Team Vallo z komunálnych volieb 2018. Táto iniciatíva spájala odborníkov, ktorých cieľom bolo zlepšiť život v Bratislave. Pod touto iniciatívou vznikol "Bratislavský manifest" s názvom "Plán Bratislava".
Vznik.
Strana požiadala ministerstvo vnútra dňa 1. apríla 2022 o založenie strany. Stalo sa tak potom, ako za 6 týždňov vyzbierala viac ako 12 700 podpisov.
Prípravný výbor tvorili okrem Matúša Valla súčasné bratislavské viceprimátorky Tatiana Kratochvílová, Lenka Antalová Plavuchová, mestský poslanec Igor Polakovič či organizátorka festivalu Atmosféra Margaréta Pavlovová. Strana združuje aj ďalších ľudí z mestskej komunálnej politiky i lokálnych aktivistov.
Komunálne voľby 2022.
Mestská strana zaznamenala v komunálnych voľbách 2022 obrovský úspech. Z mestských kandidátov bolo zvolených 90% a z kandidátov do mestských častí 84%.
Zo 124 kandidátov získalo mandát 106. Strana získala aj 4 starostov:
Camp Bratislava.
Jedným z projektov strany Team Bratislava je štvordňový „Festival novej generácie“ "Camp Bratislava". Jeho cieľom je posilniť vzťah mladých ľudí k hlavnému mestu a zapojiť ich do zlepšenia prostredia, v ktorom žijú.
Festival je určený pre mladých ľudí do 35 rokov. Program spravidla prebieha na viacerých miestach po celom hlavnom meste a je postavený primárne na prednáškach, diskusiách a workshopoch. Prvý ročník sa uskutočnil v júni 2022.
Hlboký potok (prítok Čierneho Váhu)

Hlboký potok je potok v geomorfologickom celku Kozie chrbty v geomorfologickom podcelku Važecký chrbát v regióne Liptov v subregióne Horný Liptov na pomedzí Prešovského kraja v okrese Poprad a Žilinského kraja v okrese Liptovský Mikuláš. Je pravostranným prítokom Čierneho Váhu. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v juhozápadnom okraji územia obce Štrba v poľnohospodárskom extraviláne v nadmorskej výške východne od intravilánu Štrby na juhovýchodnom úpätí poľa Vysoký les v okrese Poprad v Prešovskom kraji.
Opis toku.
Od prameňa tečie juhozápadným smerom cez poľnohospodársky extravilán obce Štrba, ľavým brehom obmýva vrch a pasienok Pastierske, v vteká na hranicu medzi obcami Štrba a Važec a zároveň medzi okresmi Poprad a Liptovský Mikuláš ako aj medzi krajmi Prešovský kraj a Žilinský kraj, tečie po tejto hranici, v priberá ľavostranný bezmenný prítok. Meandruje, v opúšťa túto hranicu a bez zmeny smeru tečie poľnohospodárskym extravilánom obce Važec, pravým brehom obmýva úpätie lúky Korcuby, ľavým brehom obmýva úpätie lúky Za Priepadlami, v vteká do lesného extravilánu obce Važec. Pravým brehom obmýva úpätie vrchu Slamená s , ľavým brehom obmýva les Nad Juríčkovou, preteká cez pasienok Žliabky, v priberá ľavostranný bezmenný prítok z pasienka a doliny Hlboké. V priberá pravostranný bezmenný prítok, pravým brehom obmýva úpätie vrchu a lesa Kimbiark s , ľavým brehom obmýva les Nad Čiernym Váhom, v ústi do Čierneho Váhu ako jeho pravostranný prítok. V oblasti zaústenia Hlbokého potoka Čierny Váh (rieka) tvorí obecnú hranicu medzi Važcom a Liptovskou Tepličkou a zároveň aj okresnú hranicu aj krajskú hranicu. Pramení a preteká územím obce Štrba v okrese Poprad a preteká a ústi na území obce Važec v okrese Liptovský Mikuláš. Nemá významnejší prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve doliny (a pasienka) Hlboké, cez ktoré potok preteká a ktorá je vyjadrená slovom hlboký vo význame nie plytký, majúci značnú hĺbku. Z prídavného mena hlboký po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Hlboký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Hlboký potok (prítok Čierneho Váhu) bolo štandardizované v roku 1977. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Hlboký potok nie je jedinečným názvom (december 2023).
Plochá hora

Plochá hora () je vrch v Zemplínskych vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Malá Tŕňa, približne južne od Trebišova. 
Poloha.
Nachádza sa na juhovýchode strednej, najvyššej časti pohoria. Vrch leží v Košickom kraji, v okrese Trebišov a na katastrálnom území obce Cejkov, čiastočne aj Černochov. Najbližšími sídlami sú východne situovaný Cejkov, severne sa nachádza Kašov, západne Veľká a Malá Tŕňa a južne Bara a Černochov. 
Opis.
Plochá hora leží v hlavnom hrebeni, vedúcom z Rozhľadne () juhovýchodným smerom na Medový vrch (). Severne sa nachádza Rozhľadňa (), Vysoký vrch (), Strekov () a Avaš (), východne Veľký vrch (), Vlčia hora (), Bocianí vrch () a Vakovec (), južne Čierna hora (), Borsuk (), Tarbucka (), Medový vrch (), Stredný vrch (), Pleš () a Magas hegy () a západne Šimonov vrch (), Chotárny vrch (), Čierna hora () a Fekete hegy (). Oblasť patrí do povodia rieky Bodrog, kde vodu z južných svahov odvádza Barský potok a zo severných a východných Cejkovský potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít bez vyššieho porastu je ojedinele vidieť okolité vrcholy Zemplínskych vrchov, Východoslovenskú nížinu a Vihorlatské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolitých obcí.
Veronika klasnatá

Veronika klasnatá alebo veronikovec klasnatý () je druh z rodu veronika z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Je to trváca bylina s hustými strapcami kvetov. Jej prirodzený areál pokrýva takmer celú Európu až západnú Sibír a ďalej Turecko, Kazachstan, Mongolsko a Čínu.
Informácia o začlenení bývalého rodu veronikovec ("Pseudolysimachion") do širšieho rodu "Veronica" je v článku veronika.
Opis.
Veronika klasnatá je trváca bylina s plazivým podzemkom. Byľ je vzpriamená alebo krátko vystúpavá, oblá, jednoduchá, vysoká až 70 cm, takmer vždy od bázy husto chlpatá.
Prízemné listy sú zreteľne stopkaté, horne sediace a všetky sú chlpaté. V dolnej a strednej časti stonky sú protistojné, v hornej časti striedavé. Čepele sú podlhovasto kopijovité, na báze klinovité a plytko vrúbkovane pílkovité. Horné sú takmer celistvookrajové, zvyčajne krátko končisté a sivozelené. Listene sú kopijovité, zvyčajne také dlhé ako kalich a sú žliazkaté.
Štvorpočetné krátkostopkaté až sediace kvety sú usporiadané v hustom koncovom strapci dlhom až 20 cm. Lievikovitá koruna je modrofialová, rúrka je v ústi brvitá, horný korunný lupienok je široko vajcovitý, ostatné sú široko kopijovité. Dve modrofialové tyčinky sú dlhšie ako koruna. Štyri kališné zuby sú kopijovité a chlpaté. Kvetné stopky sú vždy kratšie ako vajcovito kopijovité listene.
Husto žliazkaté tobolky sú takmer guľaté, zboku mierne stlačené, na vrchole plytko vykrojené a vysoké ako kalich. Svetlohnedé semená sú v priemere do 1 mm.
Rozšírenie.
Prirodzený areál veroniky klasnatej pokrýva takmer celú Európu až západnú Sibír a ďalej Turecko, Kazachstan, Mongolsko a Čínu. Zavlečená je v Severnej Amerike (Connecticut, New Hampshire, New York, Ontário, Quebec), v Holandsku a na ďalekovýchodnom Rusku v Prímorsku.
Výskyt.
Veronika klasnatá rastie od nížin do horského stupňa. Obsadzuje výslnné trávnaté stráne, svetlé lesy a kroviny a obľubuje vysychavé, výhrevné, zásadité až neutrálne, kamenisté i hlinitopiesočnaté pôdy. Kvitne od júna do októbra a na území Slovenska je v teplejších oblastiach hojná.
Poddruhy.
Má viacero poddruhov, odlišujúcich sa odením a veľkosťou kvetov. Webové stránky POWO rozlišujú v rámci druhu tieto poddruhy:
Chrám Vyvýšenia svätého Kríža v Poprade

Chrám Vyvýšenia svätého Kríža je pravoslávny chrám nachádzajúci sa na Nábreží Jána Pavla II. v Poprade.
História.
Stavba bola započatá v roku 2001. Dovtedy sa pravoslávne bohoslužby vykonávali v evanjelickom kostole v Spišskej Sobote. Slávnostná posviacka nového chrámu sa uskutočnila 17. septembra 2006, ktorú vykonal Ján Holonič, prešovský pravoslávny biskup a metropolita Pravoslávnej cirkvi na Slovensku. Chrám má byzantský charakter a pôdorys v tvare gréckeho kríža. Strechu pokrýva typická kupola.
Duchovná správa.
Duchovným správcom Pravoslávnej cirkevnej obce v Poprade je o. Vladimír Kocvár.
Jadrová elektráreň Kašiwazaki-Kariwa

Jadrová elektráreň Kašiwazaki-Kariwa () je jadrová elektráreň v prefektúre Niigata v Japonsku.
S celkovým výkonom 7 965 GW a inštalovaným výkonom 8 212 GW je najväčšou jadrovou elektárňou na svete. Vyrobí elektrinu pre 16 miliónov domácností. V roku 2016 bola Kašiwazaki-Kariwa svetovo šiesta najvýkonnejšia elektráreň akéhokoľvek typu. Elektráreň obsahuje sedem blokov. Uvedenie do komerčnej prevádzky prvého bloku bolo v septembri 1985, posledného v júli 1997.
Poloha a výstavba.
Elektráreň leží „asi 250 kilometrov“ severozápadne od hlavného mesta Tokia a je umiestnená na ploche 4,2 km², porovnateľnej so slovenskou vodnou nádržou Sĺňava.
Práca na prvom reaktore začala v roku 1980. V roku 1996 sa elektráreň stala prvá na svete s komerčnou prevádzkou pokročilého varného reaktora (ABWR). Tieto reaktory boli navrhnuté spoločnosťou General Electric a sú generácie III. Používajú nízko-obohatený urán. Hlavným kontraktorom a dodávateľom troch blokov je Toshiba. Bloky 6 a 7 boli prvé varné bloky v Japonsku certifikované na nové regulačné štandardy japonskej vlády.
Bloky.
Elektráreň obsahuje tieto bloky:
Uzatvorenie.
16. júla 2007 postihlo Prefektúru Niigata zemetrasenie so silou 6,8 stupňa Richterovej stupnice. V elektrárni zemetrasenie spôsobilo požiar a únik rádioaktívneho materiálu. Prevrhli sa tiež nádoby s kontaminovanou vodou, ktorá vytiekla do mora. Predstavitelia elektrárne pripustili, že na tak silné zemetrasenie neboli pripravení čím prispeli k obavám. Inšpekcia Medzinárodnej agentúry pre atómovú energiu v auguste 2007 potvrdila uzatvorenie elektrárne na „niekoľko mesiacov“. Nakoniec však boli zavreté až tri roky.
Elektráreň bola uzavretá v roku 2012 po havárii jadrovej elektrárne Fukušima 1. Dôvodom uzávery bola neschopnosť chrániť jadrový materiál a vniknutie neautorizovaného zamestnanca do kritickej časti elektrárne. Pracovník vtedy použil ID iného pracovníka. V roku 2021 prevádzku zakázal japonský jadrový regulátor.
Reštart.
Reštart elektrárne bol očakávaný v roku 2021. 27. decembra 2023 japonská vláda zrušila zákaz prevádzky elektrárne. Vláda tiež potvrdila, že operátor TEPCO je kvalifikovaný na prevádzku jadrových elektrární. Prevádzkovateľ však stále potrebuje súhlas prefektúry Niigata, mesta Kašiwazaki a dediny Kariwa. Spoločnosť TEPCO sa vyjadrila, že bude pokračovať so spúšťaním elektrárne.
Prevádzkovateľ elektrárne, TEPCO uviedol tieto zlepšené bezpečnostné prvky:
Bitka pri Kemeji

Bitka pri Kemeji bolo vojenské stretnutie medzi uhorským kráľom Šalamúnom I. a jeho bratrancom a rivalom nitrianskym kniežaťom Gejzom. Gejza bol v bitke porazený, no následne po spojení sa s bratom Ladislavom a nitrianskymi oddielmi v bitke pri Mogyoróde dosiahli rozhodujúce víťazstvo, zosadili Šalamúna z trónu a Gejza sa stal uhorským kráľom Gejzom I. Bitka sa odohrala 26. februára 1074 pri Kemeji na od ľavom brehu Tisy v Maďarsku. Išlo o súčasť dlhoročných sporov o uhorskú korunu, ktoré v zásade trvali už od smrti prvého uhorského kráľa Štefana I. v roku 1038. Jediný syn Štefana I. Imrich zahynul počas lovu v roku 1031 a tak prvý uhorský panovník umrel bez priameho mužského potomka 
Predohra.
Po smrti uhorského kráľa Bela I. v roku 1063 vtrhol do Uhorska nemecký kráľ Henrich IV. a zamedzil Belovmu synovi Gejzovi nástup na uhorský trón. Gejza so svojim mladším bratom Ladislavom museli utiecť do Poľska a Henrich na uhorský trón dosadil ich bratranca Šalamúna. V roku 1064 sa spolu Šalamún a Gejza na čas zmierili, od roku 1072 sa ale medzi nimi objavili rozpory. 
Roku 1071 napadli južné Uhorsko Pečenehovia, ktorým byzantský veliteľ Belehradu dovolil prekročiť rieku Sáva. Šalamún zorganizoval vojenskú výpravu proti Belehradu, počas ktorej došlo k roztržke medzi ním a Gejzom. Po trojmesačnom obliehaní sa väčšina posádky a obyvateľov vzdala a podrobila Gejzovi, čo Šalamúna nahnevalo. Šalamúna rozhnevala aj to, že byzantský cisár Michal VII. Dukas uzavrel mier s Gejzom a jeho ako kráľa odignoroval. Šalamún bol rozhodnutý proti Gejzovi zasiahnuť. Šalamún sa s Gejzom stretol v bitke pri Kemeji 26. februára 1074, kde Gejza mal k dispozícii len biharské oddiely, ktorých časť ho navyše bola pripravená zradiť.
Dohra.
Gejza sa stiahol do Nitrianska, kde sa spojil s moravskými vojskami olomouckého kniežaťa Ota I. Pekného, odovzdal zvyšky biharských oddielov Ladislavovi a sám sa postavil na čelo nitrianskych vojsk. Následne 14. marca 1074 v bitke pri Mogyoróde Gejza a Ladislav zvíťazili nad Šalamúnom a po tomto víťazstve bol Gejza korunovaný v Stoličnom Belehrade za uhorského kráľa.
Slovenská mykologická spoločnosť pri Slovenskej akadémii vied

Slovenská mykologická spoločnosť je vedeckou spoločnosťou Slovenskej akadémie vied. Bola založená v roku 2000 s poslaním združovať v rámci Slovenska záujemcov o mykológiu, ako aj vedeckých pracovníkov rôznych súvisiacich špecializácií.
Činnosť.
Okrem koordinácie činnosti svojich členov sa Slovenská mykologická spoločnosť venuje pravidelným aktivitám zameraným na podporu mykologického výskumu, ako aj popularizačným aktivitám pre širokú verejnosť. Tie okrem iného zahŕňajú:
História.
Inštitúcia bola založená v roku 2000 a svojou existenciou plynulo nadväzovala na činnosť svojich predchodcov:
Fu (predmet)

Fu (, ) je typ čínskeho bronzového rituálneho predmetu, používaného v starovekej Číne, od strednej éry dynastie Čou (cca. 900600 pred Kr.) do konca trvania obdobia bojujúcich štátov (475221 pred Kr.), na uchovávanie potravín.
Nádoba podopretá na štyroch nohách mala obdĺžnikový prierez. Pozostávala z podstavca a veka, ktoré vyzerali takmer identicky.
Čiernobiely film

Pojem Čiernobiely film (v angličtine Black-and-white (B&amp;W)) predstavuje spôsob zobrazovania v oblasti kina, televízie či fotografie.
Od vynálezu kinematografie do 50. rokov 20. storočia sa filmy natáčali predovšetkým čiernobiele, aj keď farebný film sa objavil začiatkom 30. rokov 20. storočia. Prechod z jedného režimu do druhého prebiehal postupne z estetických a ekonomických dôvodov (zníženie nákladov). Čiernobiele filmy, ktoré sa v súčasnosti natáčajú, je ich veľmi malá menšina, sú výsledkom estetického a grafického umeleckého prístupu.
História.
V roku 1928 vyvinula americká spoločnosť Technicolor postup snímania troch panchromatických filmov (čiernobielych) umiestnených v tom istom fotoaparáte jednou šošovkou. Ide skutočne o čiernobiely fotografický proces a následná tlač kópií nasávaním sa viac podobá trojfarebnej tlači ako fotografickým procesom, čo tiež vysvetľuje výnimočnú kvalitatívnu životnosť filmov. Prvým filmom natočeným týmto novým postupom bol "Viking" od Roya Williama Neilla. Zatiaľ čo veľké štúdiá zostali opatrné voči novým technológiám, Walt Disney podpísal päťročnú exkluzívnu zmluvu s Technicolor a v roku 1932 uviedol na trh prvý farebný animovaný film "Flowers and Trees" zo série "Silly Symphony". Tvárou v tvár obrovskému úspechu jej konkurenti vyvinuli tlak na Technicolor, aby skrátil exkluzivitu na jeden rok a následne sa pustil do výroby farebných filmov, aj keď tento processtále drahýbol vyhradený pre prestížne produkcie. V roku 1939 použil "Čarodejník z krajiny Oz" prechod z čiernej a bielej (zafarbený do sépiovej farby) na technickú farbu na označenie prechodu z reality do sna.
Zoznam vrcholov v Spišsko-šarišskom medzihorí

Zoznam vrcholov v Spišsko-šarišskom medzihorí zahŕňa pomenované vrcholy s nadmorskou výškou nad Zoznam vychádza z údajov, dostupných na stránkach hiking.sk a podrobných turistických mapách.
Pavel Lizoň

RNDr. Pavel Lizoň, CSc. (* 2. október 1945, Trenčín) je popredný slovenský mykológ a autor mykologických publikácií.
Životopis.
Svoje pomaturitné štúdiá započal v roku 1963 na Univerzite Komenského, odkiaľ po dvoch rokoch prestúpil na Karlovu univerzitu. Neskôr študoval aj na Cornell University. Podrobnejšie sa venoval štúdiu rodu Hymenoscyphus (čiašočka) patriacemu k vreckatým hubám, ako aj diverzite a ekológii vyšších húb na Slovensku. Viedol tiež viaceré výskumné projekty na Slovensku aj v zahraničí. Titul RNDr. získal roku 1973 na Prírodovedeckej fakulte UK.
Pracovne pôsobil v Slovenskom národnom múzeu, kde sa postupne prepracoval na pozíciu vedúceho oddelenia botaniky. Pod jeho vedením počet herbárových položiek múzea presiahol 70 000. V rámci múzea inštaloval trvalú expozíciu húb a od roku 1971 viedol v jeho priestoroch pravidelnú hubársku poradňu. Začiatkom 90. rokov 20. storočia získal miesto na Katedre rastlinnej patológie na Cornell University v USA a neskôr pôsobil v Botanickom ústave Slovenskej akadémie vied. Pôsobil tiež v nasledujúcich funkciách:
Publikácie.
Okrem vedeckých článkov Pavel Lizoň publikoval viac než 200 populárno-náučných diel z oblasti mykológie. V roku 1995 vydal Červený zoznam húb Slovenska a pripravil ich právnu ochranu. Spolu s Aurelom Dermekom tiež v roku 1985 vydal "Malý atlas húb" a v roku 1987 preložil knihu "Huby" od autora Mirka Svrčka.
Nové taxóny.
Samostatne, resp. v spolupráci s kolegami bol Pavel Lizoň zapojený do publikácie a popisu nasledujúcich druhov. Štandardnou autorskou skratkou, ktorá sa využíva pri citáciách botanických názvov vytvorených a publikovaných zo strany tohto autora, je "Lizoň".
Veronika drchničková

Veronika drchničková () je druh z rodu veronika z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Je to trváca (zriedkavo jednoročná) bylina. Jej prirodzený areál zahŕňa Euráziu a takmer celú Afriku.
Opis.
Veronika drchničková je trváca, zriedka jednoročná bylina, na všetkých častiach holá, s hrubým podzemkom a početnými adventívnymi koreňmi. Stonka je priama, hrubá, skoro vždy dutá, tupo štvorhranná, jednoduchá až bohato rozkonárená, vysoká 20 až 80 cm. 
Protistojné listy sú na báze krátko stopkaté, elipsovité až vajcovité, ostatné sediace. Čepele sú podlhovasté, kopijovité až vajcovito kopijovité, vpredu na okraji nepravidelne plytko pílkovité až celistvookrajové a na vrchole končisté. Sú svetlozelené a mierne lesklé. 
Štvorpočetné kvety sú usporiadané v hustých, protistojných, až 60-kvetých strapcoch. Strapce sú 2 až 3 krát dlhšie ako podporné listy. Tanierovitá koruna s priemerom 5 – 8 mm, je väčšinou svetlomodrá, občas ružovkastá (zriedkavo aj biela). Je fialovo žilkovaná a má krátku bielu rúrku. Každý kvet má dve tyčinky a jednu čnelku, dlhú do 2 mm. Kalich je štvordielny, kališné diely sú podlhovasté, končisté, dlhé do 6 mm, pri dozretí sú vzpriamené a nepatrne prevyšujú tobolku. Kvetné stopky dlhé do 7 mm sú vzpriamené 
a listene sú čiarkovité. 
Tobolky s priemerom do 3 mm sú takmer guľovité, zboku slabo stlačené, na vrchole plytko vykrojené a vždy úplne holé.
Rozšírenie.
Pôvodný areál rozšírenia veroniky drchničkovej zahŕňa Euráziu, s výnimkou ruského Ďalekého východu a takmer celú Afriku. Zanesená je v Severnej a Južnej Amerike, v Japonsku, Kórei a na severnom Zélande. Na Slovensku je to pomerne hojný druh s najvyššie zaznamenaným výskytom vo výške 1 080 m n. m. 
Ekológia.
Veronika drchničková sa vyskytuje od rovinného po podhorský stupeň. Obsadzuje stanovištia najmä pri prameniskách, v močiaroch, stojatých i v pomaly tečúcich vodách a v alúviách, na výživných, stredne humóznych, piesočnatých alebo drobne štrkovitých bahnitých pôdach. Kvitne od mája do októbra. 
Vnútrodruhové taxóny.
Webové stránky POWO v súčasnosti nerozlišujú v rámci tohto druhu žiadne vnútrodruhové taxóny.
Medový vrch

Medový vrch () je vrch v Zemplínskych vrchoch, krajinnom celku Matransko-slanskej oblasti. Leží nad obcou Černochov, približne južne od Trebišova. 
Poloha.
Nachádza sa na juhovýchode strednej, najvyššej časti pohoria. Vrch leží v Košickom kraji, v okrese Trebišov a na katastrálnom území obce Černochov, čiastočne aj Cejkov. Najbližším sídlom je na južnom úpätí situovaný Černochov, severovýchodne sa nachádza Cejkov, severne Kašov, západne Veľká a Malá Tŕňa a juhozápadne Bara. 
Opis.
Medový vrch leží v hlavnom hrebeni, vedúcom z Rozhľadne () juhovýchodným smerom cez Plochú horu (). Východne sa nachádza Somotorský vrch (), Čierna hora () a Vakovec (), severne Veľký vrch (), Vlčia hora (), Bocianí vrch (), Plochá hora (), Vysoký vrch () a Rozhľadňa (), západne Chotárny vrch (), Čierna hora (), Fekete hegy (), Šimonov vrch () a Magas hegy () a južne Pleš (), Stredný vrch (), Borsuk () a Tarbucka (). Oblasť patrí do povodia rieky Bodrog, kde vodu zo západných svahov odvádza Barský potok, z východných voda odteká Cejkovským potokom. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je ojedinele vidieť okolité vrcholy Zemplínskych vrchov, Východoslovenskú nížinu a Vihorlatské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z blízkeho Černochova alebo Cejkova.
Marek z Káltu

 Marek z Káltu (, , * 14. storočie† 1370 až 1373) bol kanonikom Baziliky Nanebovzatia Panny Márie v Stoličnom Belehrade a kronikárom uhorského kráľa Ľudovíta I., známy svojím dielom Chronicon Pictum, napísaným v roku 1358 v latinčine, pričom posledné iluminácie boli dokončené medzi rokom 1370 a 1373. Pravdepodobne zomrel pri práci, pretože dobové pramene ho prestali spomínať.
Život.
Narodil sa ako príslušník nižšej šľachty vo Vesprémskej župe a stal sa františkánom. V rokoch 1336 1337 bol dvorným kňazom a kaplánom kráľovnej a v rokoch 1342 1352 bol farárom v Chráme sv. Petra. V roku 1352 bol strážcom v kráľovskej kaplnke a menším kanonikom vo Vespréme a Stoličnom Belehrade. V rokoch 1353 až 1354 bol prepoštom v Kő a v roku 1355 sa stal kanonikom v Stoličnom Belehrade. Počas písania Chronicon Pictum sa Marek buď stiahol zo života, alebo náhle zomrel. Posledné iluminácie boli dokončené v rokoch 1370 až 1373.
Dielo.
Marekovým celoživotným dielom bola Obrázková kronika, .
147 miniatúr kroniky je nevyčerpateľným zdrojom informácií o stredovekých uhorských kultúrnych dejinách, krojovom a dvornom živote, predstavuje aj najvýznamnejší záznamový rozsah uhorského maliarstva v 14. storočí. Umelecká hodnota miniatúr je pomerne vysoká a postavy sú vykreslené detailne a so znalosťou anatómie. Faksimile kroniky a plný slovenský preklad vydalo v roku 2016 vydavateľstvo Perfekt.
Britonovia

Britonovia, Britovia (z lat. "Britto, Brito", mn. č. "Brittones") či britskí Kelti je označenie pre pôvodné keltské obyvateľstvo väčšinovej časti Veľkej Británie, ktoré tu sídlilo minimálne od doby železnej do obdobia raného stredoveku. Ich potomkovia sú hlavne Walesania, Cornwallani a Bretónci.
História.
Britské ostrovy boli známe už starovekým Grékom, po prvý krát ich meno zaznamenal cestovateľ Pytheas z Massalie (dnešné Marseille) na konci 4. storočí pred n. l.. Meno ostrovov a obyvateľov nemalo v gréckych prameňoch jednotnú podobu, objavujú sa výrazy "Pretanoi, Pritteni, Prettani", vedľa názvu "Brettania" apod.
Rímska ríša dobyla väčšinu ostrova v 1. storočí n. l. – okrem severnej Kaledónie oddelenej neskôr Hadriánovym valom – a zriadila tu provinciu "Britannia". Väčšina keltského obyvateľstva sa dostala pod nadvládu Ríma a dochádzalo k jeho romanizácii a vzniku britsko-rímskej kultúry. Obyvatelia provincie "Britannia" boli nazývaní "Britanni" (Britannovia).
Po zániku rímskej ríše (5. storočie) sa Británie v rámci sťahovania národov stala od východu cieľom nájazdov prevažne germánskych Anglosasov. Pôvodné keltské obyvateľstvo bolo vytlýčané do západnej časti niekdajšej rímskej provincie a čiastočne migrovalo na nové územia na európskej pevnine. Bola to predovšetkým najbližšia Armorika nazývaná Malá či Zámorská Británia a dnes známa ako Bretónsko (anglicky "Brittany") a menšie územie v severošpanielskej Galícii nazývanej Britonia. Tak došlo k rozdeleniu pôvodne jednotného obyvateľstva na skupiny, ktoré sa ďalej vyvíjali na samostatné národy.
Jazyk.
Jazyk Britonov patrí do brythonskej (britanskej) skupiny keltských jazykov a je predchodcom dnešných jazykov:
Ďalšie národy obývajúce severnú časť ostrova pred anglosaskou inváziou rozprávaliá goidelskými keltskými jazykmi a – asi aj keltskou – piktčinou.
Jutovia

Jutovia alebo Juti bol germánsky kmeň. Spolu s Anglami a Sasmi prišiel v 5. storočí do Anglicka, v rámci sťahovania národov. Predtým Jutovia pravdepodobne žili na území súčasného Dánska (i keď spojenie Jutov a súčasného názvu Jutsko bolo mnohokrát odmietnuté). Ich pozostatku tu boli zrejme absorbované Dánmi. Existujú avšak aj alternatívne teórie, ako napríklad, že Jutovia pochádzali zo Švédska a sú identickí s tamojším kmeňom Géatov, ajebo susednými Gutmi. Na území Anglicka sa Jutovia usadili – podľa Beda Ctihodného, autora latinsky písaného diela "Historia ecclesiastica gentis Anglorum" z 8. storočia – v Kente, Hampshiru a na ostrove Wight. Boli tu buď asimilovaní alebo vyhladení Sasmi, preto je mnoho informácií o nich sporná a nie je známy ani jazyk, ktorým rozprávali.
Švajčiarske národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov

Švajčiarske národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov je národné hokejové mužstvo, ktoré reprezentuje Švajčiarsko na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov. 
Účasť na Majstrovstvách sveta.
Oficiálne turnaje
Úspechy.
Majstrovstvá sveta
Grófstvo (Anglicko)

Anglické tradičné grófstva či historické grófstva je označenie pre starobylé územné členenie Anglicka do 39 oblastí označovaných ako grófstva (anglicky "county"), a používaných niekoľko storočí ako pre administratívne, tak aj pre geografické účely. Ako územne správne celky boli zákonom o miestnej správě z roku 1888 zrušené k 1. aprílu 1889. Počas histórie sa z nich stali celky pre zemepisné popisy.
Vytváranie tohto súboru grófstiev započalo už v 10. storočí a skončilo až v 16. storočí, čo sa týka predovšetkým grófstiev susediacich s Walesom.
Termín „tradičné grófstvo“ sa vzťahuje predovšetkým na grófstva, ktoré existovali ako administratívne celky v období od 16. storočia (po prijatí aktov o únii medzi Anglickom a Walesom) do 31. marca 1889, než došlo 1. apríla 1889 k vytvoreniu administratívnych grófstiev na základe zákona o miestnej správe z roku 1888.
V Anglicku existujú rôzne skupiny a organizácie, ktoré podporujú ich znovuzavedenie ako administratívnych celkov.
Nórske národné hokejové mužstvo hráčov do 20 rokov

Nórske národné hokejové mužstvo do 20 rokov je národné hokejové mužstvo, ktoré reprezentuje Nórsko na Majstrovstvách sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov. 
Účasť na Majstrovstvách sveta.
Účasť v nižších divíziách.
Od roku 2000 sa druhá výkonnostná skupina MS teda B-skupina nazýva 1. divízia.
Zoznam mykologických taxónov slovenských autorov

Tento zoznam je nevyčerpávajúcim prehľadom mykologických taxónov opísaných a publikovaných s prispením slovenských autorov:
RM

RM môže byť:
Masajuki Suzuki

Masajuki Suzuki (, * 22. september 1956, Tokio, Japonsko), taktiež vystupujúci pod prezývkou Martin, je japonský spevák, známy ako bývalý člen skupiny Rats &amp; Star a za jeho úvodné piesne pre anime sériu "".
V Japonsku je bežne prezývaný ako "Love Song no Ousama" (), v preklade "Kráľ ľúbostných piesní".
Skorý život.
Suzuki sa narodil v Tokiu, 22. septembra 1956. Má sestru, Kijomi Suzuki, ktorá je taktiež hudobníčkou. Ako dieťa bol Suzuki veľmi hanblivý, mal problémy so socializáciou v škole a bol zvyčajne v spoločnosti práve s jeho sestrou.
Suzukiho rodina vlastnila továreň na sústruhy, ktorú mal na starosti Suzukiho otec. Po odídení zo strednej školy tam Suzuki pracoval, kým si nerozbehol svoju spevácku kariéru.
Suzuki zvykol hrať v kapele s jeho spolužiakmi na hudobných nástrojoch, no po jeho dopravnej nehode na motorke a zraneniami z práce so sústruhmi v otcovej továrni sa musel hrania na hudobné nástroje vzdať.
Kariéra.
Preslávil sa najmä ako člen pop skupiny Rats &amp; Star, s ktorou debutoval v roku 1975. Jeho prvý singel s názvom "Runaway" vydal v roku 1980.
Suzuki svoje neustále nosenie slnečných okuliarov berie ako znak jeho hanblivej povahy. Viackrát spomenul, ako sa bez nich cíti znepokojujúco, a preto ich nosí aj neskoro v noci.
Od roku 2019 Suzuki naspieval všetky úvodné piesne z anime série "". V roku 2019 to bolo pre jej prvú sériu úvodná pieseň s názvom "Love Dramatic" () s Rikkou Iharaovou, o rok neskôr pre druhú sériu "DADDY! DADDY! DO!" s Airi Suzukiovou.
V roku 2022 pre tretiu sériu naspieval úvodnú pieseň "GIRI GIRI", so Suu (vlastným menom Sumire Jošidaová ()), hlavnou speváčkou pre J-pop skupinu SILENT SIREN.
Následne zo série naspieval pieseň aj pre film "Kaguja-sama wa kokurasetai - First Kiss wa owaranai-" (), s názvom "Love is Show", tentokrát so speváčkou Reni Takagiovou.