Kim Tong-ni

Kim Tong-ni (* 24. november 1913, Gyeongju – † 17. jún 1995, Soul) bol kórejský spisovateľ.
Životopis.
Kim Tong-ni je autorom preferovaný pseudonym podľa LTI Kórea Narodil sa ako Kim Sijong 24. novembra 1913 v Gyeongju, v Gyeongsangbuk-do, Kórea. Kim navštevoval strednú školu v Gyeseongu v Daegu, neskôr prešiel na strednú školu Kyungshin v Soule. Potom, čo ho rodinné okolnosti prinútili školskú dochádzku prerušiť, oddal sa čítaniu namiesto klasickej výučby. Čítal obrovské množstvo kníh, vrátane filozofie, svetovej literatúry a východnej klasiky. Kimov najstarší brat, Kim Beom-bu, učenec expert na čínsku klasiku a filozof, mal veľký vplyv na jeho rozsiahle čítanie a jeho vyhliadky stať sa spisovateľom kórejskej literatúry. 
Kim bol od detstva tak chudobný, že hlad bol takmer súčasťou jeho života. Raz napísal, že niekedy, ak v miske zostal nejaký likér po tom, čo z nej otec pil, prehltol aj ten zvyšný alkohol, aby si uľavil od hladu. V roku 1928 odišiel zo školy, aby sa venoval písaniu. Svoju literárnu kariéru začal vydávaním básní v rôznych novinách vo veku 16 rokov. V kórejskom literárnom svete si urobil meno svojimi krátkymi poviedkami. Za tie roky získal množstvo literárnych ocenení. Kim Dongri debutoval ako básnik v roku 1934 s vydaním básne "Biela volavka" ("Baengno") v Chosun Ilbo a další rok sa ukázal ako spisovateľ beletrie, keď jeho príbeh "Hwarangiský potok" ("Hwarangui huye") bol publikovaný v "JoongAng Ilbo". 
Bol tiež aktívny aj v mnohých organizáciách, ako je Asociácia mladých kórejských spisovateľov ("Hanguk cheongnyeon munhakga hyeophoe"), Kórejská akadémia umení ("Daehanminguk yesurwon") a Združenie kórejských spisovateľov ("Hanguk munin hyeophoe"). 
Kim bol ženatý so spisovateľkou Son So-hui (1917-1987). Kim zomrel 17. júna 1995.
Tvorba.
Kimova tvorba sa zaoberá tradičnými a pôvodnými kórejskými témami z pohľadu 20. storočia. Kim Dongri ako pravicový spisovateľ a obhajca „čistej literatúry“ vytvoril sériu kritických esejí, ktoré sú proti ideologickej literatúre, vrátane "Pravý význam čistej literatúry" ("Sunsu munhagui jinui", 1946) a "Teória národnej literatúry" ("Minjok munhangnon", 1948). 
Literárny svet Kim Dong-ni, charakterizovaný zmesou tradičného mysticizmu a humanistického realizmu, skúmal myšlienku osudu a miesta človeka vo vesmíre prostredníctvom duchovného sveta kórejskej tradície, v konflikte so zahraničnou kultúrou. Jeho rané diela ako "Portrét šamana" ("Munyeodo", 1936), "Prekliatie poštového kona" ("Yeongma" ) a "Legendsa žltej zeme" ("Hwangtogi" ) pramenia z prvkov tradičných mýtov, aby preskúmali vzťahy medzi šamanizmom a konfucianizmom, kresťanstvom a budhizmom, fatalizmom a naturalizmom.
"Prekliatie poštového koňa" vyobrazuje mužove povstanie proti a konečné prijatie jeho osudu ako tuláka. „Portrét Šamana“, ktorý bol neskôr rozšírený na kompletný román s názvom "Eulhwa", vyobrazuje konflikt medzi šamanskou matkou a kresťanským synom. V samovražde matky rozprávanie predpovedá úpadok šamanizmu a prevahu novo-prineseného kresťanstva. 
Po Kórejskej vojne rozšíril Kim Tong-ni svoje tematické otázky o politické konflikty a výsledné utrpenie ľudí počas kórejskej vojny. "Hungnam evakuácia" "(Hungnam cheolsu)," založená na skutočnej udalosti - ústupe síl OSN od mesta Heungnam počas vojny, sa ponorí do konfliktu medzi demokraciou a komunizmom. "Tanec existencie" ("Siljonmu" ) rozpráva milostný príbeh medzi severokórejským mužom a juhokórejskou ženou, ktorý prichádza k nečakanému koncu, keď sa znovu objaví mužova žena zo Severnej Kórey. Zdá sa, že v týchto príbehoch je autorov pokus zovšeobecniť prvky kórejskej tradície a duchovnej identity ich premenu do súčasnej reality. ""Šafanov kríž" ("Sabanui sipjaga", 1957), fiktívny popis muža ukrižovaného vedľa Ježiša, kombinuje predmet politického sporu s fatalistickým postojom a kritikou západnej kultúry. V kontraste nadprirodzeného sveta a zbavovaného Boha prezentovaného v "Šafánovom kríži"“, "Socha Buddhu v životnej veľkosti“ ("Deungsinbul") naznačuje obraz Boha, ktorý zahŕňa ľudské utrpenie. 
Niektoré z Kimových poviedok boli preložené do angličtiny a vydané v zbierke "Loess Valley". Poviedka "Údolie Loess" by mohla byť interpretovaná ako podobenstvo o ochromujúcom vplyve Číny na Kóreu, v ktorom čínsky generál "zavraždí" miestnu horu, aby sa ubezpečil, že žiadny miestny Herkules nemôže nikdy ohroziť Čínu, ale zdá sa, že je to hlavne o dvoch silných, tak trochu bigamistických opitých kórejských hlupákoch. 
V "Table šamanskej čarodejnice" je šamanka, ktorý žije so svojou nepočujúcou a nemou dcérou. Dcéra je znovu spojená so svojím synom, ktorý je teraz kresťanom a bojujú za náboženskú nadvládu s tragickými výsledkami. Rovnako ako v "Údolie Loess", je to dlhotrvajuca trauma a násilie. Rovnako ako vo väčšine Kimovej tvorby príbeh končí vojnou. "Skala" a "Dvaja záložníci" sú krátke poviedky, prvá je ďalší tragický rodinný príbeh (opäť vracajúci sa k pokusom o vraždu) a druhá o tom, ako narastajú rodinné pocity (vrátane lásky a hnevu, ale aspoň násilie sa udržiava na minime až na prepadnutie) medzi dvoma záložníkmi, oboma prepustenými z armády. Ďalšie dve, posledné príbehy ktoré Kim napísal, "Stračí plač" a "Deungshi-bul", boli neskôr vydané KLTI a Jimoondangom.