Rudolf von Laban

Rudolf von Laban - "Lábán de Váralja " (; * 15. december 1879, Bratislava† 1. júl 1958, Weybridge) bol slovensko-maďarský tanečník, choreograf, estetik, tanečný teoretik, filozof, jeden z priekopníkov moderného výrazového tanca, psychológie pohybu a pohybovej terapie.
Život.
Pochádzal zo šľachtickej rodiny, s francúzskymi koreňmi ("de La Banne"). Jeho otec bol významným dôstojníkom rakúsko-uhorskej armády a dokonca guvernérom Bosny a Hercegoviny, kde tak Laban strávil časť detstva (inak predovšetkým vo Viedni). Rudolf sa mal stať dôstojníkom ako otec, ale z viedenskej vojenskej školy utiekol do Paríža, kde začal študovať architektúru na "Écoles des Beaux Arts". Štúdium architektúry ho prinútilo zaoberať sa otázkou zlatého rezu a jeho vzťahu k ľudskému telu. Tým začal svoj záujem presúvať k umeniu.
Po smrti prvej ženy odišiel v tridsiatich rokoch do Mníchova, kde stretol tanečnicu Heidi Dzinkowsku, pod ktorej vplyvom sa začal venovať tzv. expresionistickému tancu ("Ausdruckstanz"). Otvoril si tiež prvú letnú školu tanca a umenia (19081914). So svojou druhou ženou Majou a jej piatimi deťmi pôsobil aj v umeleckej komúne v Monte Verita vo Švajčiarsku. Komúna však zanikla na začiatku prvej svetovej vojny. V roku 1915 teda presídlil do Zürichu, kde si založil tanečnú a pohybovú školu. Jeho cieľom nebolo len umenie, ale veril aj v terapeutické účinky tanca, najmä zborového. Navyše bol jeho systém napojený na mystiku, teozofiu, sufizmus a pod. Stal sa dokonca členom Crowleyho „templárskeho rádu“ Ordo Templi Orientis. Laban sa stal tiež priateľom švajčiarskeho psychológa Carla Gustava Junga a tiež Josepha Pilatesa, tvorcu známeho systému cvičenia pilates. Ich diela vzájomne rezonovali.
Od roku 1919 začali vznikať pobočky Labanovej školy po Európe (najmä. Taliansko, Francúzsko a stredná Európa). Laban prišiel aj s reformou notačného systému – s tzv. kinetografiou či „labanotaciou“. Je zhrnutá predovšetkým v knihe "Kinetographie Laban" z roku 1928. Ovplyvnila nielen moderný tanec a umeleckú avantgardu, ale aj štúdium neverbálnej komunikácie.
Po vojne pôsobil najmä v Nemecku. V rokoch 19301934 bol riaditeľom Spojených štátnych divadiel v Berlíne a bol tiež baletným majstrom Berlínskej štátnej opery. Koketoval pritom aj s nacistami, bol obzvlášť v priazni Josepha Goebbelsa. Zo svojich baletných kurzov vylúčil všetky „neárijske osoby“ a v roku 1934 bol menovaný riaditeľom "Deutsche Tanzbühne". Goebbels ho dokonca poveril zostavením choreografie pre tisíc tanečníkov pre otvárací ceremoniál olympijských hier v Berlíne roku 1936. Ale skúšky choreografie "Vom Tauwind und der Neuen Freude" sa Goebbelsovi nepáčili, ideologické vyznenie bolo vraj zlé a choreografia bola zakázaná. Po tomto konflikte (po ktorom snáď Labanovi hrozilo aj zatknutie) odišiel do Francúzska, v roku 1938 potom do Anglicka.
Tu začal pracovať v tanečnej škole Kurta Joossa a Sigurda Leedera v Dartington Hall. Tu stretol Lisu Ullmannovú, ktorá sa stala jeho dlhoročnou spolupracovníčkou aj životnou partnerkou. K jeho britským žiakom patrili Mary Wigmanová alebo Sophie Taeuber-Arpová. Roku 1946 Laban s Ullmannovou presídlili do Manchesteru, kde dostali ponuku študovať a neskôr zreorganizovať pohyb robotníkov v továrni. Labanovi sa takto skutočne podarilo zvýšiť produktivitu práce. V Manchestri takisto otvorili "Art of Movement Studio", kde opäť vyučovali moderný tanec. V roku 1953 ho presťahovali do Addelstonu.