Alojz Lutonský

Alojz Lutonský (* 4. november 1905, Bystřice pod Hostýnem – † 14. júl 1997, Liptovský Mikuláš) bol slovenský aktívny organizátor a funkcionár na poli turistiky, cestovného ruchu, horskej záchrannej služby a výstavby horských dopravných zariadení. Jaskyniar a horolezec, publicista a autor kníh a brožúr sprievodcovského a propagačného charakteru, redaktor niekoľkých periodík, riaditeľ Múzea Janka Kráľa v Liptovskom Mikuláši.
Životopis.
Slovensko navštívil po prvý raz v roku 1921 ako študent obchodnej školy. Bol vo Vysokých Tatrách na školskom výlete. Z Tatier sa zastavil u brata v Liptovskom Mikuláši, porozprával mu o výlete a keď sa mu naskytla príležitosť ,po skončení stredoškolských štúdií, prijal ponuku liptovského hospodárskeho družstva na miesto praktikanta - ekonóma. Viac sa však zaujímal o Tatry ako o ekonómiu. Vtedy spoznal Miloša Janošku učiteľa v Liptovskom Mikuláši. Ten ho zasväcoval do tajov tatranskej a vysokohorskej turistiky. Najprv len na Kriváň a potom na Rysy, Vysokú a ďalšie štíty. Lyžovať sa naučil v rokoch 1920 - 1923. 
V roku 1924 sa stretol s nestormi jaskyniarov, objaviteľom Demänovskej jaskyne Slobody Aloisom Králom a Vojtechom Benickým, s ktorými v rokoch 19241930 skúmal novoobjavenú Demänovskú jaskyňu Slobody a jaskyňu Pustú priepasť. Od marca 1927 bol tajomníkom a potom správcom Družstva Demänovských jaskýň. Urobil niekoľko prvozostupov do Demänovskej ľadovej jaskyne, do priepasti na Kosienkách na Krakovej holi a mnohé iné. Zaslúžil sa o prvú etapu sprístupnenia Demänovskej jaskyne Slobody a jej elektrifikáciu. V roku 1928 získal pre meračské práce v Demänovskej jaskyni Slobody E. Paloncyho z Ostravy, aby na základe obhliadky jaskyne a okolitého terénu našiel miesto pre nový vchod a ten sa používa dodnes. Pomáhal pri sprístupňovacích prácach v jaskyni Domica, v tejto jaskyni navrhol splavovanie riečky Styx. 16. septembra 1936 sa podieľal ako spoluorganizátor i účastník výpravy do "Klamnej priepasti" na Silickej planine v Slovenskom krase na základnom výskume tejto 62 m hlbokej priepasti. Začal účinkovať v Klube československých turistov (KČST). Výdatne prispel k novému finančnému i organizačnému riadeniu slovenských jaskýň. Keď KČST prevzal do majetku Hosúsovské jaskyne zaslúžil sa o ich premenovanie na Domicu. Klub na jeho podnet prevzal do správy Jasovskú jaskyňu a v roku 1933 prenajal od Spišskej Belej Beliansku jaskyňu. V KČST okrem pracovnej funkcie zastával aj funkciu odborného poradcu pre správu jaskyniarskeho majetku.
V roku 1932 sa presťahoval do Vysokých Tatier, kde sa zamestnal ako tajomník Tatranskej komisie Klubu československých turistov v Novom Smokovci. Ten v roku 1939, po vyhlásení Slovenskej republiky, zanikol. Jeho aktivity prevzal nový Klub slovenských turistov a lyžiarov, ktorý vznikol 6. novembra 1938. Aktívnu činnosť v klube Alojz Lutonský rozvíjal spolu s Milošom Janoškom, Vojtechom Benickým, Gustávom Nedobrým a inými. Výraznou mierou sa podieľali na prestavbe a opravách chodníka z Popradského plesa na Ostrvu. Angažoval sa pri prípravách výstavby visutej lanovky z Tatranskej Lomnice na Skalnaté pleso. Pomáhal Dušanovi Jurkovičovi pri rozhodovaní, kde umiestniť stanicu visutej lanovky v Tatranskej Lomnici. Podujal sa na úlohu pretrasovať a prebudovať cestu z Hrebienka popri Obrovskom vodopáde na Skalnaté pleso a do Lomnického sedla. Pomáhal pri stavbe chodníka zo Skalnatého plesa na Veľkú Svišťovku a potom na Zelené pleso. Spolu s historikom Ivanom Houdekom začali uvažovať nad projektom tzv. "Ostravskej cesty" z Lomnického hrebeňa na Téryho chatu, do Dolinky pod Sedielkom, cez Strelecké polia do Veľkej Studenej doliny, na Zbojnícku chatu a s pokračovaním cez Prielom až k Zamrznutému plesu. Pre mnohé prekážky projekt neuskutočnili. V roku 1936 však slávnostne otvorili len časť z ich projektu - reťazami zabezpečenú trasu z Téryho chaty cez Priečne sedlo na Zbojnícku chatu.
Mal výrazný podiel na činnosti Zboru tatranských vodcov z povolania. Organizoval turistické propagačné akcie, pomáhal pri usporadúvaní horolezeckých podujatí. V tomto období stále aktívne pôsobil v jaskyniarstve. Ako tajomník KČST zaviedol od roku 1932 presnú evidenciu základných údajom o obetiach Vysokých Tatier, pokúsil sa o retrospektívne štatistické zhodnotenie smrteľných nešťastí od vzniku Československej republiky. Tieto údaje použil pri rozhovoroch s pražským maliarom Otakarom Štáflom, spolunájomcom Chaty pri Popradskom plese, keď uvažovali o vybudovaní Symbolického cintorína vo Vysokých Tatrách. Nakoniec z tejto spolupráce vznikla myšlienka umiestniť ho v limbovom háji pod Ostrvou pri Popradskom plese. Na jeho vybudovaní mal, spolu s Otakarom Štáflom, najväčšiu zásluhu.
V rokoch 19331938 bol redaktorom časopisu "Krásy Slovenska" a po zániku dvojtýždenníka "Vysoké Tatry", v rokoch 19341936 redigoval v Krásach Slovenska tatranskú prílohu. Prispieval s článkami s turistickou a jaskyniarskou tematikou do dvojtýždenníka Vysoké Tatry a Hosť a turista.
Dňa 31. marca 1939 sa vzdal funkcie tajomníka Klubu slovenských turistov a lyžiarov. Zamestnal sa ako tajomník v stavebnej spoločnosti Lozovský a Štefanec v Bratislave, kde pôsobil do 31. decembra 1945. V roku 1946 sa vrátil na post generálneho tajomníka Klubu slovenských turistov a lyžiarov, kde pôsobil až do jeho zániku v roku 1949.
Na jeseň roku 1947 navštívil švajčiarske horské strediská. Z cesty si preniesol nielen bohatý fotografický materiál, ale aj myšlienku postaviť v Nízkych Tatrách sedačkovú lanovku na Chopok. Mala to byť prvá sedačková lanovka na Slovensku. O dva roky už lanovka na Chopok premávala.
Od roku 1958 bol pracovníkom Galérie P. M. Bohúňa v Liptovskom Mikuláši a v rokoch 19631969 bol riaditeľom Múzea Janka Kráľa v Liptovskom Mikuláši.
Dňa 12. júla 2014 bola v Jasnej v Nízkych Tatrách spomienková slávnosť na Alojza Lutonského ktorý sa zaslúžil o vybudovanie lyžiarskeho strediska a ktorý stál pri zrode prvej odpojiteľnej sedačkovej lanovky prepájajúcej Chopok. Pri tejto príležitosti mu bola odhalená pamätná tabuľa.