burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Helmut Hasse

Helmut Hasse (* 25. august 1898, Kassel, Nemecko, vtedy Nemecké cisárstvo – † 26. december 1979, Ahrensburg, Nemecko) bol nemecký matematik. Zaoberal sa predovšetkým teóriou čísel, špeciálne p-adickými číslami a algebraickou teóriou čísel.
Anjeli a démoni

Anjeli a démoni môže byť:
The Ultimate Aural Orgasm

The Ultimate Aural Orgasm je dvanásty štúdiový album nemeckej techno skupiny Scooter. Z neho boli vydané dva single: „Behind the Cow“ a „Lass Uns Tanzen“. Je to prvý album na ktorom sa podieľal nový člen skupiny Michael Simon. Grafika obalu albumu je poctou pre album Depeche Mode z roku 1987 "Music For The Masses".
Deluxe edícia.
Deluxe edícia prichádza s druhým CD a nasledujúcim poradím skladieb. Táto verzia bola vydaná ako štandard v Austrálii ako "2 x CD Tour Edition".
İlhan Mansız

İlhan Mansız (* 10. august 1975, Kempten im Allgäu, Bavorsko, Nemecko) je bývalý turecký futbalista krymsko-tatárskeho pôvodu hrajúci na poste útočníka. Jeho rodičia boli tureckí prisťahovalci v Nemecku. 
V súčasnosti sa venuje krasokorčuľovaniu.
Úspešná účasť na MS 2002.
Reprezentoval Turecko na MS 2002 v Japonsku a Južnej Kórei, kde získal bronzovú medailu. Do hry zasiahol v každom zo siedmich stretnutí, ale s výnimkou zápasu o bronz vždy ako striedajúci hráč v priebehu druhého polčasu.
„Zlatý gól“ vo štvrťfinále.
Vo štvrťfinále proti Senegalu v 67. minúte vystriedal hviezdneho Hakana Şüküra. V 4. minúte predĺženia za stavu 0:0 strelil "zlatý gól", ktorým ukončil zápas a priviedol Turecko prvýkrát v histórii do semifinále, kde ho čakala Brazília. Tam nastúpil v 62. minúte za stavu 1:0 pre Brazíliu. Turkom sa už vyrovnať nepodarilo, čakal ich preto boj o bronz, v ktorom narazili na domácu Kóreu.
Veľké chvíle v zápase o bronz.
V tomto súboji padol İlhanovej prihrávke v 11. sekunde najrýchlejší gól v histórii MS, ktorého autorom bol Hakan Şükür. Kórea relatívne rýchlo (v 9. minúte) vyrovnala, ale potom prišli veľké chvíle samotného İlhana. Dvomi gólmi v 13. a 32. minúte dostal Turkov do vedenia 3:1. Domáci dokázali v nadstavenom čase už len znížiť na konečných 2:3.
Od futbalu ku krasokorčuľovaniu.
V auguste 2010 verejnosť šokovala správa, že İlhan Mansız vážne uvažuje o účasti na majstrovstvách sveta a Zimných olympijských hrách v krasokorčuľovaní. S futbalom musel kvôli zraneniu kolien predčasne skončiť. Neskôr sa zúčastnil natáčania tureckej televíznej reality show Hviezdy na ľade, kde mu ako partnerku pridelili bývalú slovenskú reprezentantku v kategórii športových dvojíc Oľgu Beständigovú. Ich športové partnerstvo postupne prerástlo do vážneho vzťahu. İlhana však zaujalo krasokorčuľovanie natoľko, že s Oľgou, ktorej po skončení kariéry s bratom Jozefom v roku 2005 krasokorčuľovnie veľmi chýbalo, začali pravidelne trénovať a ich cieľom je účasť nielen na svetových šampionátoch, ale najmä na Zimných olympijských hrách 2014 v Soči, kde chcú reprezentovať Turecko.
Teréza Nováková

Teréza Nováková, rodená Lanhausová, (* 31. júl 1853, Praha – † 13. november 1912, Praha) bola česká spisovateľka s regionálnym zameraním na okolie Litomyšle a Proseča, predstaviteľka realizmu a tzv. dedinskej prózy. Bola aktívnou členkou ženského emancipačného hnutia.
Pochádzala z polonemeckej rodiny. Po svadbe (1876) sa presťahovala z Prahy do Litomyšle, kde študovala ľudové zvyky. Zaoberala sa prácou v ženských spolkoch a bojom za rovnoprávnosť žien (jeden taký spolok založila – účelom bolo vzdelanie žien). Bola tiež zberateľkou krojov, výšiviek a keramiky. 
Potom, čo v roku 1897 ovdovela, sa vrátila do Prahy a tam viedla časopis "Ženský svět".
Jej vzorom bola Karolina Světlá.
Dielo.
Hlavnou témou jej diel je duchovný vývoj východočeského vidieku. Jej hrdinovia sú ušľachtilí, bojujú za spoločný pokrok spoločnosti ako celku – tento pokrok pre ňu znamená socializmus a z toho samozrejme plynie jej záujem o robotníctvo a tých najchudobnejších.
Diaľnica A1 (Rumunsko)

Diaľnica A1 () je najstaršia diaľnica v Rumunsku. Jej plánovaná dĺžka je 582 km na trase medzi mestami Bukurešť, Pitești, Sibiu, Temešvár, Arad a štátnou hranicou s Maďarskom pri Nadlaku. V súčasnosti je v prevádzke 110 km diaľnice hlavným mestom a Pitești, ďalej 154 km medzi Sibiu a mestom Ilia a 158 km medzi Marginou a štátnou hranicou. Po svojom dostavaní bude A1 najdlhšou diaľnicou v krajine a jej súčasťou budú európske cesty E68, E81 a E671.
História.
Výstavba diaľnice A1 sa začala ešte v šesťdesiatych rokoch na počiatku vlády Nicolae Ceaușesca. O päť rokov neskôr, v roku 1972, bol dokončený úsek BukurešťPitești, ale v ďalších rokoch Rumunsko upadlo do ekonomickej a hospodárskej krízy a výstavba diaľnice nepokračovala. 
Obnovená bola až v roku 1997, kedy sa začala rekonštrukcia už existujúceho úseku diaľnice. Započala sa aj výstavba obchvatu mesta Pitești, ktorý bol otvorený v novembri 2007 a obchvatu mesta Sibiu "(17,5 km)", ktorý otvorili v roku 2010, neskôr v roku 2011, bol uvedený do prevádzky úsek TemešvárArad "(44,5 km)", TemešvárLugoj "(35,1 km)," neskôr úsek OrăștieDeva "(32,8 km)", ktorý bol sprevádzkovaný postupne v rokoch 2012 a 2013, úsek Sibiu – Orăștie "(82 km)" bol otvorený po častiach v rokoch 2013 - 2016 a úsek medzi štátnou hranicou a Aradom v roku 2015.
Výstavba.
V súčasnosti je vo výstavbe posledná časť úseku DevaLugoj, konkrétne medzi mestami Margina a Ilia, ktorá by mala byť otvorená v roku 2020. Vo výstavbe je aj prvá časť úseku Sibiu – Pitești - úsek Sibiu – Boița, ktorého predpokladané otvorenie je stanovené na rok 2023.
Externé odkazy.
Aktuálna mapa diaľnic v Rumunsku
Tóra Bóra

Tóra Bóra (často uvádzané menej presne ako Tora Bora, po paštsky توره بوره - transliterácia: tórah bórah, výslovnosť: tóra bóra) je komplex jaskýň v pohorí Spín Gar (=Spín Ghar, Safíd Kúh) v provincii Nangarhár vo východnom Afganistane pri hraniciach s Pakistanom a asi východne od Chajbarského priesmyku. 
Komplex existuje už od 19. stor., v roku 1980 naň zaútočili ruské vojská a v roku 2001 sa tu uskutočnila bitka Američanov s Talibanom a Al-Káidou - pozri Bitka o komplex Tora Bora. Američania sa nazdávali, že ide o skrýš Usáma bin Ládina.
Médiá opisovali objekt spočiatku ako veľmi dobre vybavený, rozsiahly a komplexný, neskôr sa opisy jeho vybavenia a rozsahu značne zmiernili, pričom vysvitlo, že ho tvorili zväčša prírodné jaskyne, v ktorých boli nanajvýš malé sklady zbraní a munície.
Poznámky k významu názvu.
Slovo tóra znamená v paštčine jednoznačne "čierna" (žen. r. príd. mena). Význam druhého slova názvu je však sporný:
Akbar Veľký

Džaláluddín Muhammad Akbar, známy aj ako Akbar Veľký ("Akbar-e-Azam") (* 15. október 1542 – † 27. október 1605, Fatéhpur Síkrí) bol indický panovník. Bol synom Nasiruddina Humájúna, vládcu Mogulskej ríše. Je všeobecne považovaný za najväčšieho mogulského panovníka.
Rozširovanie ríše.
Na trón sa dostal v roku 1556, kedy vládli Mogulovia len Paňdžábu. O rozšírenie ríše, de facto o jej vznik z pomerne malého kráľovstva sa zaslúžil práve Akbar, ktorý k ríši čoskoro po svojom nástupe na trón, v roku 1560, pripojil Džajpur, Džódpur a ďalšie územia, v roku 1573 pripojil Gudžarát, v roku 1574 Urísu, 1576 Bengálsko, 1586 Kašmír, 1592 Sindh a 1594 Kandahár.
Za zmienku tiež stojí, že presunul hlavné mesto, ktoré bolo v Dillí do Agry, kde vystaval slávnu pevnosť, a založil mesto Fatéhpur Síkrí neďaleko Agry, ktoré mu malo slúžiť ako sídelné mesto. Z tohto plánu však zišlo.
Počas svojej vlády eliminoval zahraničné vojenské hrozby od afganských potomkov šáha Šéra, a v druhej bitke pri Panipate (1556) porazil hindského vodcu Hemu.
Zákonodarstvo.
Akbar je známy najmä ako zákonodarca. Zaviedol rovnosť náboženstiev a zrušil potupnú daň "džazja", vzťahujúcu sa len na nemoslimov, a hoci sám bol moslim, podporoval hinduizmus a zasadil sa o preklad hinduistických kníh do perzštiny. Údajne sa zaujímal aj o kresťanstvo a pozval do Indie jezuitov. Za zmienku stojí tiež stavba "Ibadat Khana" (perzsky "Dom uctievania"), akéhosi centra pre náboženské diskusie.
Zakázal detské manželstvá, satí a zvieracie obete. Zmenil zložitú a nespravodlivú daňovú sústavu, zaviedol políciu a uskutočnil veľa ďalších reforiem.
Podporoval literatúru, umenie a vedy, svojim ľudom bol mimoriadne obľúbený a nepochybne mal veľké zásluhy na rozvoji indickej kultúry. Zbieral literatúru a umelecké skvosty, dal postaviť rad budov.
Rýchlostná cesta M87 (Maďarsko)

Rýchlostná cesta M87 () je plánovaná rýchlostná cesta v Maďarsku, ktorá bude viesť od M86 pri Szombathely, cez Kőszeg až ku rakúskej štátnej hranici. Jej plánovaná dĺžka je 20 kilometrov a na rakúskej strane na ňu bude nadväzovať spolková cesta 61a.
Blaenavon

Blaenavon je malé mesto, ktoré leží na juhovýchode Walesu blízko prameňa rieky Afon Llwyd a severne od mesta Pontypool. Leží na svahu a má 6 349 obyvateľov. Blaenavon vo waleštine znamená „prameň rieky“.
Dejiny.
Mesto sa rozvíjalo spolu so železiarňami, ktoré boli spustené v roku 1788 a z ktorých je dnes múzeum. Výroba ocele a uhoľný priemysel, zvýšili populáciu mesta na 20 000 ale od zatvorenia železiarní v 1900 a uhoľnej bane v 1980 sa populácia rapídne znížila a dnes žije v meste iba malá časť. Mesto sa pokúšalo prilákať turistov aj na zmenu z priemyselného mesta na „knižné“ mesto (tzv. book town). Od roku 2009 patria jeho priemyselné pamiatky v okolí k lokalitám Svetového dedičstva UNESCO.
V meste sa nachádza bývalá uhoľná baňa prestavaná na múzeum "Big Pit National Coal Museum", železiareň, historická železnica "Pontypool and Blaenavon Railway", "Blaenavon World Heritage Centre", spevácky zbor "Blaenavon Male Voice Choir" a viaceré historické chodníky v miestnych horách.
Jutaka Tanijama

Jutaka Tanijama ( - tanijama jutaka, ) (* 12. november 1927, Kisai, neďaleko Tokia, Japonsko - † 17. november 1958, Tokio, Japonsko) bol japonský matematik. Je známy predovšetkým vďaka práci v algebraickej teórii čísel. V teórii čísel spoločne s Goró Šimurom sformuloval tzv. Tanijamovu-Šimurovu domnienku, ktorá odhaľuje súvislosť medzi modulárnymi formami a eliptickými krivkami nad poľom racionálnych čísel. Táto bola plne dokázaná až v roku 2001 Christophom Breuilom, Brianom Conradom, Fredom Diamondom a Richardom Taylorom, pričom v dôkaze bolo použitých viacero techník z Wilesovho dôkazu veľkej Fermatovej vety.
Tanijama spáchal 17. novembra 1958 samovraždu, pričom po sebe zanechal list vysvetľujúci jeho konanie.
Mud

Mud môže byť:
MUD môže byť:
Moravsko-sliezske Beskydy

Moravsko-sliezske Beskydy () sú pohorie na severovýchode Česka v Moravskosliezskom kraji a severozápade Slovenska v Žilinskom kraji.
Geomorfologický celok je súčasťou Vonkajších Západných Karpát a na území Slovenska pokrýva podcelok Zadné hory. Ten susedí iba s Turzovskou vrchovinou.
Oblasť je súčasťou CHKO Beskydy s rozlohou , pokrývajúcej takmer celé územie Beskýd, na území Slovenska CHKO Kysuce.
Vrcholy.
V pohorí dosahuje 26 vrchov viac ako ; najznámejšie sú:
Ľudovít Bebjak

Ľudovít Bebjak (* 10. august 1934, Chynorany – † 2009, Nitra) bol slovenský maliar a ilustrátor.
K maľbe sa dostal vďaka stretnutiu s maliarom Edmundom Massányim, ktorý v roku 1946 vymaľoval kostol v Chynoranoch.
Okrem krajinných a ľudových motívov sa Ľudovít Bebjak venoval aj sakrálnej a biblickej tématike. Podielal sa na renovovaní nástenných malieb vo viacerých slovenských kostoloch. Je autorom asi tridsiatiach krížových ciest.
Svojimi ilustráciami skrášlil niekoľko knižných titulov slovenských vydavateľstiev.
Tibor Zátek

Tibor Zátek (* 14. jún 1971) je bývalý slovenský futbalový reprezentant. V súčasnosti je kapitánom klubu FK Rakytovce.
Od svojich trinástich rokoch bol hráčom Dukly Banská Bystrica, kde pôsobil až do roku 1997. 186 cm vysoký stopér bol neskôr oporou Ostravy, Košíc a Ružomberka. V drese odohral 14 zápasov.
Primavera in anticipo (It Is My Song)

Primavera in anticipo (It Is My Song) (slovensky: "Skorá jar (To je moja pieseň)") je pieseň talianskej speváčky Laury Pausini v duete s Jamesom Bluntom. Je to v poradí druhý singel z albumu "Primavera in anticipo" z roku 2008 vydaný 2. januára 2009. Španielska verzia piesne sa volá „Primavera anticipada (It Is My Song)“. Na albume sa nachádza aj sólová verzia s názvom „Primavera in anticipo“, resp. "„Primavera anticipada“".
Videoklip.
Videoklip bol vyrobený na Ibize v lete 2008. Réžia: Gaetano Morbioli. Uverejnený bol 20. januára 2009. Španielska verzia videa sa 28. apríla stala Videoklipom týždňa na iTunes. 
Je štvrtok ráno, James odchádza z bytu s gitarou do baru v mestečku, kde hrá. Laura nájde oznam na dverách baru, v ktorom hľadajú speváčku. Skúša šťastie a už nahráva pesničku. V piatok po Jamesovi do baru prichádza spievať Laura, ľudí zaujala. V sobotu počas sneženia sa na ulici zrazia a obaja už sedia v prírode, kde všetko kvitne.
Ngô Bảo Châu

Ngô Bảo Châu (* 28. jún 1972, Hanoj, Vietnam) je vietnamský matematik. Zaoberal sa predovšetkým algebrickou geometriou a teóriou komplexných variet, je považovaný za zakladateľa japonskej školy algebrickej geometrie. Je nositeľom Fieldsovej medaily (2010).
Peel P50

Peel P50 je trojkolesový miniautomobil vyrábaný v rokoch 1962 až 1965 spoločnosťou Peel Engineering Company na ostrove Man. Je to najmenšie sériovo vyrábané auto v histórii, vyrobilo sa približne 50 kusov.
Vlastnosti.
Auto malo dve kolesá vpredu a jedno vzadu. Dĺžka auta bola , šírka a hmotnosť . Auto bolo vybavené českým motorom od firmy JAWA určeným pre motorky Moped s objemom 49 ccm, ktorý mu umožnil dosiahnuť maximálnu rýchlosť /h. Trojrýchlostná prevodovka nemala spätný chod (pretože bola určená pre motorky). Ak chcel vodič cúvať, musel vystúpiť a buď auto odtlačiť, alebo ho otočiť manuálne, na čo slúžil úchyt na zadnej časti auta. Jediné dvere sú na ľavej strane, auto malo jeden stierač a iba jedno predné svetlo.
Uvádzaná spotreba paliva bola 2,8 l/.
Popis a história.
Dňa 28. októbra 2007 sa vozidlo P50 objavilo v motoristickej relácii "Top Gear" v televíznej stanici BBC 2, počas ktorého moderátor Jeremy Clarkson nasadol do auta a išiel cez centrálny Londýn do práce. Clarkson, ktorý je vysoký konštatoval, že to bolo možné aj keď náročné pre vysokých ľudí sa do P50 dostať. Po príchode do televízie, prišiel k hlavnému vchodu do televízie, kam sa dostal po chodníku. Nakoniec si auto so sebou vzal do kancelárie a jazdil v interiéri budov televízie BBC. Na konci relácie Clarkson auto zhodnotil tak, že ak by malo spiatočku, tak by to bolo najlepšie osobné auto na svete.
Policajná hodnosť

Policajná hodnosť definuje postavenie a právomoci policajta v hierarchii polície. Na rozdiel od vojenských hodností policajné nezačínajú na úrovni mužstva (vojak, slobodník, desiatnik) ale na poddôstojníckej úrovni strážmajstrom. Policajti majú len jeden druh generála.
V minulosti bola medzi práporčíckymi hodnosťami (najnižšia práporčícka hodnosť) zaradená aj hodnosť "rotný" (napríklad v Polícii ČR dodnes táto hodnosť existuje). Označovala sa jednou striebornou hviezdou bez ratolestí (strážmajster sa označuje dvomi striebornými hviezdami bez ratolestí). 
Políciu riadi Ministerstvo vnútra Slovenskej republiky. Zbor väzenskej a justičnej stráže riadi Ministerstva spravodlivosti SR napriek tomu sú v ňom práporčícke a dôstojnícke hodnosti a jedna hodnosť generála.
Hodnosti v mestskej (obecnej) polícii nie sú na celom Slovensku jednoznačne ustálené a to aj preto, že obec zriaďuje obecnú políciu všeobecne záväzným nariadením. Okrem hodností rovnakých ako v polícii, sú časté aj dve špecifické hodnosti: kadet - uchádzač o prácu mestského policajta počas prípravného obdobia a inšpektor (verejného poriadku). Funkcia kadet v štátnej polícii bola do 31.5.2023 určená na získanie základného policajného vzdelania. 
Špecifickou súčasťou policajného zboru sú dobrovoľní strážnici poriadku, ktorí sú bez hodnosti ale identifikovateľní preukazom strážcu poriadku viditeľne pripnutý na ľavej prednej strane horného dielu odevu a rukávovú pásku. Dobrovoľní strážnici poriadku v roku 2001 nahradili tzv. pomocníkov polície. V polícii (v rezorte) v roku 2020 podľa ministra Mikulca pracovalo 736 služobných psov a 19 koní. V roku 2019 to bolo 686 psov a 400 psovodov. 
Hodnosti Policajného zboru Slovenskej republiky.
Hodnosti sú zoradené od najnižšej po najvyššiu, vedľa každej je taktiež hodnostná skratka a popis hodnostného označenia na náplecníkoch.
Spektrálna teória grafov

Spektrálna teória grafov je oblasť teórie grafov, ktorá sa zaoberá vlastnosťami vlastných čísel, vlastných vektorov a charakteristických polynómov matíc susednosti a Laplaceových matíc grafov. Je súčasťou algebraickej teórie grafov.
Vojtech Matušinec

Vojtech Matušinec (* 19. február 1917, Nitra – † 1992, Nitra) bol slovenský sochár.
Po štúdiu na umelecko-priemyslových školách v Bratislave, Prahe a v Belehrade, pokračoval vo vysokoškolských štúdiách v Sofii. V roku 1946 absolvoval Akadémiu výtvarných umení v Prahe. Venoval sa komornej a monumentálnej tvorbe inšpirovanej slovenskou históriou a národopisnými motívmi.
Tvorba.
Z postáv slovenských dejín vytvoril sochy Pribinu, či Ľudovíta Štúra. Jeho plastiky tvoria ilustrácie knihy "Osobnosti našej minulosti" od Laca Zrubca.
Laco Zrubec

Laco Zrubec (* 4. október 1931, Šurany† 24. február 2011, Nitra), vlastným menom Ladislav Zrubec, bol slovenský spisovateľ, publicista a scenárista, autor literatúry faktu.
Životopis.
Študoval na obchodnej akadémii v Nových Zámkoch. Maturoval v Zlatých Moravciach. V rokoch 19611964 absolvoval diaľkové štúdium divadelnej réžie na Osvetovom ústave v Bratislave. Pôsobil ako redaktor v denníku Roľnícke noviny (19671971), v časopise Život (19721996) a externe v denníku Slovenská republika.
Pochovaný je na Mestskom cintoríne v Šuranoch.
Edita Ambrušová

Edita Ambrušová (* 30. október 1920, Ružomberok – 9. marec 2015) bola slovenská maliarka a ilustrátorka.
Študovala na Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave a na Akadémii výtvarných umení vo Viedni. Venovala sa ilustrátorskej a grafickej tvorbe, tvorí sakrálne (ikony slovenských a slovanských svätcov) i profánne diela (zátišia). Vytvorila cykly portrétov významných slovenských a množstvo imaginárnych portrétov kresťanských osobností. Je autorkou vitráží v Katedrále sv. Emeráma v Nitre a veľkorozmerných gobelínov s historickou témou Veľkej Moravy. Ilustrovala niekoľko knižných titulov slovenských vydavateľstiev - Proglas (2004).
Je pochovaná v Bratislave na Cintoríne Vrakuňa.
Externé odkazy.
[[Kategória:Slovenské maliarky]]
[[Kategória:Slovenskí ilustrátori]]
[[Kategória:Osobnosti z Ružomberka]]
[[Kategória:Absolventi Slovenskej technickej univerzity v Bratislave]]
[[Kategória:Absolventi Akadémie výtvarných umení vo Viedni]]
Alexander Buzna

Alexander Buzna (* 14. január 1868, Krušovce – † 8. apríl 1945, Nižná) bol slovenský kňaz zemianského pôvodu a maliar.
Životopis.
Narodil sa v rodine krušovského organistu a učiteľa Jána Buznu a jeho manželky Karolíny rod. Richterovej. Základné vzdelanie získal v Krušovciach, následne študoval na gymnáziu v Bratislave a teológiu absolvoval v Ostrihome. V roku 1892 bol vysvätený za kňaza. V rokoch 1892 až 1894 študoval na odporučenie Pavla Jedličku na súkromnej škole maliarstvo v Budapešti. Buzna mal však chatrné zdravie a preto musel namiesto štúdia maliarstva v Ríme odísť na liečenie do Tirolska. 
V jeho tvorbe prevažujú olejomaľby, bol plodným portrétistom a venoval sa aj krajinomaľbe. Inšpiroval sa vo folklóre a je autorom viacerých obrazov slovenských krojov. Tvoril prevažne sakrálne diela, ktoré nájdeme v kostoloch vo Veľkom Blahove, v Podolí, v Pobedime alebo v obci Banka.
Tomáš Kovács

Tomáš Kovács prezývaný "Tomi „Kid“ Kovács" (* 20. jún 1977, Galanta) je slovenský profesionálny boxer v poloťažkej váhe. 
Kariéra.
S boxom začal ako šesťročný, keď ho k nemu priviedol otec Pavol, ktorý je bývalým československým reprezentantom. Postupne si prešiel všetkými kategóriami a takmer dekádu patril medzi širšiu slovenskú špičku. Až pred tridsiatkou sa Tomáš Kovács rozhodol namiesto ukončenia kariéry postaviť do profi-ringu. Jeho nástup mu vyšiel. 
V roku 2009 po víťazstve nad Keňanom Samsonom Onyangom sa stal v rodnej Galante majstrom sveta organizácie World Boxing Foundation (WBF). Tohto titulu sa neskôr vzdal, aby mohol prestúpiť do jednej z piatich najuznávanejších organizácií World Boxing Council (WBC). Kovácsa v súčasnosti trénuje bývalý úspešný slovenský reprezentant Pavol Hlavačka. Vo februári 2011 získal v zápase s Hamzom Wanderom titul majstra Európy v boxe v poloťažkej váhe WBO.
Je zakladateľom a zároveň aj trénerom K.O. Box Clubu Galanta. Medzi jeho zverencov patrí aj úspešný slovenský reprezentant Viliam Tankó. 
V decembri 2013 Tomi Kid Kovács prehral s Beibutom Šumenovom prestížny zápas o titul majstra sveta poloťažkej váhovej kategórie organizácií WBA a IBA. Kazašský pästiar zvíťazil v stretnutí v San Antoniu technickým K.O. v treťom kole.
V júni 2016 utrpel druhú prehru s Gruzíncom Giorgim Berošvilim v zápase o titul eurázijského šampióna organizácie World Boxing Federation (WBF) v poloťažkej hmotnostnej kategórii (do 79,4 kg) technickým K.O v treťom kole. V odvete v novembri 2016 zvíťazil v prvom kole technickým K.O a ukončil svoju profesionálnu kariéru. 
5.marca 2017 sa stal novým prezidentom Slovenskej boxerskej federácie (SBF). 
Doterajšie výsledky.
Kariéru ukončil s bilanciou 28 víťazstiev (17 K.O) a dve prehry.
T-84

T-84 je hlavný bojový tank ukrajinskej výroby vychádzajúci zo sovietskeho modelu T-80. Prvý prototyp bol skonštruovaný v roku 1994, a o päť rokov bol model zaradený do výzbroje ukrajinskej armády. Na rozdiel od klasickej verzie tanku T-80 má T-84 dieselový pohon (podobne ako T-80UD). Pomer výkonu k hmotnosti (26k/t) robí z tohto tanku jeden z najrýchlejších tankov na svete. Na pôvodný model nadväzuje typ T-84 Oplot s vylepšenou vežou. Prvé kusy boli zaradené do výzbroje v roku 2001. Ďalšou modifikáciou vznikol typ T-82-120-Jatagan. Je určený predovšetkým na export. Kanón je prispôsobený na klasický kaliber NATO (120 mm) a je schopný odpaľovať aj riadené strely.
Charakteristika.
Tank T-84 vznikol v závode KMDB v Charkove. Hlavným hnacím motorom vývoja vlastného tanku bola snaha osamostatniť sa od ruských zbrojárskych podnikov. To bolo potrebné nielen kvôli domácim potrebám, ale aj kvôli exportu, keďže závislosť na ruských dodávateľoch značne oneskorila dodávky tankov T-80UD do Pakistanu. Hlavným rozdielom umožňujúcim rozlíšenie tankov T-80 a T-84 je zváraná veža u T-84, na rozdiel od liatych veží typických pre sovietsku konštrukčnú školu (kam patrí aj T-80).
Ako už bolo spomenuté, T-84 ponúka výborný pomer výkon/hmotnosť dosahujúci 26 k/t. Pre porovnanie, tank T-72 má pomer 18 k/t, a moderný ruský tank T-90 22 k/t. Vďaka tejto vlastnosti si T-84 vyslúžil prívlastok „lietajúci tank“. T-84 je schopný pôsobiť v extrémnych klimatických podmienkach (od -40°C do 55°C), pričom posádka sa nachádza v klimatizovanom priestore.
Jimi Blue Ochsenknecht

Jimi Blue Ochsenknecht (* 27. december 1991, Mníchov, Nemecko) je nemecký herec a spevák. Je synom nemeckej hereckej dvojice Uwe Ochsenknechta a Nataši Ochsenknechtovej. Má troch súrodencov, Wilsona Gonzalesa, ktorý je tiež herec, sestru Cheyenne Savannah a nevlastného brata, ktorý sa volá Rocco a pochádza z predošlého vzťahu jeho otca. Jimi Blue Ochsenknecht býva v Grünwalde a navštevoval Waldorfskú školu. V júli 2007 úspešne ukončil písomnou prácou základný stupeň a v súčasnosti sa venuje štúdiu maturity prostredníctvom internetu, na internetovej škole.
Zoznam olympijských medailistov v golfe

Toto je úplný prehľad olympijských medailistov v golfe. V roku 1904 bol turnaj žien nahradený turnajom tímov. Potom už golf na programe Olympijských hier nefiguroval. Po viac ako sto rokoch sa golf znovu objaví na LOH 2012 v Londýne.
Roque na olympijských hrách

Roque bol na programe olympijských hier iba raz, v roku 1904 v St. Louis, kedy sa súťaže zúčastnili iba 4 súťažiaci z jedinej krajiny (USA).
Ragby na Letných olympijských hrách

Ragby na Letných olympijských hrách je ragbyový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Letných olympijských hier. Organizuje ho Medzinárodný olympijský výbor (MOV) v spolupráci s Medzinárodnou ragbyovou federáciou (World Rugby, predtým IRB). Do programu olympijských hier bolo ragby (konkrétne pätnástkové ragby) zaradené v roku 1900 v Paríži. Turnaja sa zúčastnili iba 3 družstvá: , a . Na nasledujúcich olympiádach sa ragby predstavilo ešte trikrátv rokoch 1908 v Londýne, 1920 v Antverpách a 1924 v Paríži, keď sa turnajov nikdy nezúčastnili viac ako 3 družstvá. Po rozporoch vo vnútri IRB a pre malú účasť krajín bolo ragby z programu olympijských hier vyradené, aj keď snahy o jeho znovuzavedenie tu boli v rokoch 1960, 1980 a 1988.
Podľa rozhodnutia Medzinárodného olympijského výboru z roku 2009 sa ragby do olympijského programu vrátilo na olympijských hrách 2016 v Rio de Janeiro, nie však v pätnástkovej, ale v sedmičkovej forme (ragby 7). Spolu s mužským sa organizoval aj ženský turnaj.
Kozák žltopórový

 Kozák žltopórový ("Leccinum crocipodium") je jedlá huba z čeľade hríbovité ("Boletaceae").
Hard trance

Hard trance je subžáner trance, ktorý vznikol v Západnej Európe (Belgicko, Nemecko a Holandsko) začiatkom 90. rokov v komunite breakbeat hardcore, v ktorej sa stal samostatným žánrom. Ovplyvnili ho žánre New beat, hard house, happy hardcore a jungle/drum and bass. Popularita hard trance vyvrcholila koncom 90. rokov a odvtedy sa premenil do novších foriem trance.
Jednou z prvých hard trance skladieb bola „The First Rebirth“ od dvojice Jones &amp; Stephenson.
Charakteristika.
Hard trance je charakterizovaný silnými údermi basového bubna (kopmi), rezonančnými basovými linkami a veľkým množstvom dozvukov hlavného beatu. Tempo sa pohybuje od 150 do 180 úderov za minútu.
Hard trance sa vo svojej konečnej forme dostal do mainstreamovej popularity. Neskôr sa premenil do žánrov jumpstyle a hardstyle a svoju popularitu stratil okolo roku 2007.
Goró Šimura

Goró Šimura ( - šimura goró, ) (* 23. február 1930, Hamamacu, Japonsko† 3. máj 2019) bol japonský matematik a emeritný profesor matematiky na Princetonskej univerzite v USA. 
Zaoberal sa predovšetkým teóriou čísel, algebrou a automorfnými formami, spoločne s kolegom Jutakom Tanijamom prišiel s tzv. Tanijamovou-Šimurovou domnienkou o vzťahu eliptických kriviek a modulárnych foriem, ktorá bola plne dokázaná v roku 2001.
Zoznam olympijských medailistov v rackets

Rackets bol na programe olympijských hier iba raz, 1908 v Londýne (dvojhra a štvorhra). Súťaž bola slabo obsadená. Zúčastnilo sa jej iba 7 hráčov (všetci zo Spojeného kráľovstva).
49998 2000 AA13

(49998) 2000 AA13 je malý asteroid v pásme planétok.
Michael Atiyah

Sir Michael Francis Atiyah (* 22. apríl 1929, Londýn, Spojené kráľovstvo† 11. január 2019, Edinburgh) bol britský matematik považovaný za jedného z najvplyvnejších matematikov 20. storočia. 
Zaoberal sa predovšetkým algebraickou geometriou, K-teóriou, a najmä výskumom okolo tzv. Atiyahovej-Singerovej vety o indexoch, ktorú dokázal spoločne s Isadore Singerom v roku 1963. Za prácu v K-teórii, za zovšeobecnenú Lefschetzovu vetu o pevnom bode a za prácu okolo vety o indexoch dostal v roku 1966 Fieldsovu medailu, v roku 2004 dostal spoločne so Singerom Abelovu cenu za vetu o indexoch.
Euro-Trance

Euro-Trance alebo tiež Hands Up (stále používanejšie označenie v Nemecku), Commercial trance či zjednodušene Dance je hudobný žáner, ktorý vznikol začiatkom 90-tych rokov v Európe zo žánrov ako je rave a house. Je najrozšírenejší v krajinách ako je Nemecko, Taliansko (italo-Dance), Holandsko, Rakúsko a dnes zažíva obrovský rozvoj v Poľsku a Rusku.
Charakteristika.
Euro-Trance je dnes jeden s najmelodickejších žánrov elektronickej hudby. Aj keď hlavný dôraz je kladený na melódiu jednoduchú aj zložitejšiu, sú v tomto štýle aj ďalšie prvky. Euro-Trance sa vyznačuje rovnými údermi, za ktorými je asi v polovici výrazný basový zvuk s rýchlosťou 130 až 145 BPM. Ďalej tu máme tzv. clap, ktorý je za každým druhým kopom, a samozrejme nesmie chýbať rýchle a pravidelné hi-hat činely, ktoré zapĺňajú výšky. Euro-Trance môže byť s vokálmi (väčšinou ženské) alebo bez nich – tento žáner sa bez spevu pokojne zaobíde, pokiaľ je ale kladený najväčší dôraz na melódiu. Dnes sa Euro-Trance prelína so všetkými elektronickými žánrami, a je niekedy veľmi obťažné trafiť ten správny žáner napr. hard dance (prelínanie s technom), jumpstyle (prelínanie s hardstyle), či dokonca pumping alebo electro dance (prelínanie s house).
Parita kúpnej sily

Parita kúpnej sily môže byť:
Flochová

Flochová () je najvyšší vrch Kremnických vrchov.
Poloha.
Nachádza sa v severozápadnej časti Kremnických vrchov, v geomorfologickom podcelku Flochovský chrbát. Mohutný vrch leží v Žilinskom kraji, na území okresu Turčianske Teplice. Flochová zasahuje do katastrálneho územia obcí Horná Štubňa, Turček a Čremošné. Najvyšší vrch Kremnických vrchov sa rozkladá v hlavnom hrebeni, pričom rozsiahly masív je plytkým sedlom Flochovej rozdelený na samotnú Flochovú a len o 4 metre nižší Svrčinník.
Opis.
Plochý vrchol Flochovej je pokrytý na väčšine územia hustým lesom. Východná časť vrchu je so susedným Svrčinníkom súčasťou národnej prírodnej rezervácie Svrčinník. Práve cez susedný vrch pokračuje hrebeň do sedla Malý Šturec, kde smeruje Cesta hrdinov SNP. Susednými významnými vrchmi sú na západe Javorová studňa () a východne ležiaci Svrčinník (), ktorým pokračuje hlavný hrebeň na Skalku (). Južné svahy sú pramennou oblasťou zdrojníc rieky Turiec, severné oblasti odvodňujú prítoky Teplice.
Výhľady.
Vrcholové partie lesnatého plochého vrchu neposkytujú veľa možností na výhľady. Malé otvorené časti poskytujú ďaleké výhľady najmä západným smerom ponad Turčiansku kotlinu. Okrem susedných vrchov pohoria je dobré pozorovateľná Lúčanská Fatra, severným smerom vyniká južná časť Veľkej Fatry, pri vhodných podmienkach i západná časť Nízkych Tatier, Poľana i Vtáčnik.
Fundyjský záliv

Fundyjský záliv (normovaný názov; zriedkavo: "Fundská zátoka, Fundyjská zátoka, Fundský záliv"; , ) je zátoka na Atlantickom pobreží Severnej Ameriky, severovýchodne od zátoky Maine medzi kanadskými provinciami New Brunswick a Nová Škótsko. Nepatrná časť tiež leží na území amerického štátu Maine.
Francúzsky cestovateľ a geograf Samuel de Champlain pomenoval zátoku počas expedície Pierra Dugua v roku 1604 "Baie Française" (Francúzska zátoka).
Poloha.
Medzinárodná hydrografická organizácia označila za juhozápadný okraj zátoky Fundy ako líniu severozápadného smeru medzi Cape St. Mary (44° 05' N) v Novom Škótsku cez Machias Seal Island (67° 06 'W) a na západe končiacou pri Little River Head (44° 39' N) v americkom štáte Maine. Samotná zátoka má v svojej východnej a severovýchodnej časti dve menšie zátoky, východná sa nazýva Minas Basin a severovýchodná Chignecto Bay.
Prírodné pomery.
Fundyjský záliv je dlhý 151 km. Je známy predovšetkým pre svoje veľké prílivy, ktoré sú považované za najvyššie na svete. Výška prílivu sa pohybuje od 16,8 m v Ungava Bay a 17 m pri Burntcoat Head. Najvyšší príliv v zátoke bol zaznamenaný v panve Minas v noci z 4. na 5. októbra 1869 počas tropického cyklónu, kedy voda dosahovala 21,6 m.
Geológia.
Geologicky je zátoka tvorená hlavne sedimentami a vulkanitmi newarkskej superskupiny, ktorá tu je v rámci Severnej Ameriky najlepšie odkrytá a tvorí tu i plošne najrozsiahlejšie výskyty. V tejto oblasti ju tvorí 5 súvrství: najstaršie triasové wolfvilleské a blomidonské tvorené prevažne červenými kontinentálnymi a jazernými klastikami (pieskovce, prachvoce a ílovce), spodnojurskými tholeitovými bazaltmi (bazalty North Mountain), vápencami a pieskovcami (súvrstvie Scots Bay) a ďalšími červenými klastikami súvrstvia McCoy Brook.
Živočíšstvo.
Časť zátoky Fundy, Shepody Bay a panvy Minas je súčasťou kanadskej chránenej vtáčej hemisférickej rezervácie.
Levente

Levente (* asi 1012; † 1046) bol najstarším synom vojvodu Vazula, bratanca Štefana I., prvého kráľa Uhorska. 
Jeho bratmi boli Ondrej I., uhorský kráľ v rokoch 10461060/1061 a Belo I., uhorský kráľ v rokoch 10601063. Nikdy sa nestal kresťanom, preto ho v nástupníctve na uhorský trón preskočili jeho mladší bratia.
Vazul

Vazul (* asi 970 – † asi 1037) bol bratanec Štefana I., prvého kráľa Uhorska. 
Uhorský kráľ Štefan I. nechal Vazula uväzniť v Nitre, keďže na trón chcel po smrti svojho jediného syna Imricha dosadiť Petra Orseola. Tým mal obísť oprávnené nároky členov arpádovského rodu, z čoho neskôr vzniklo mnoho sporov a vojen. Aby zaistil nástupníctvo Petrovi Orseolovi, nechal Štefan I. Vazula oslepiť a jeho synov vyhnal z Uhorska. 
Vazulovými synmi boli:
Niektoré uhorské kroniky z 13.14. storočia (Obrázková kronika, Budínska kronika) pripisujú otcovstvo Ondreja (neskoršieho uhorského kráľa Ondreja I.), Bela (neskoršieho uhorského kráľa Bela I.) a Leventeho Vazulovmu bratovi Ladislavovi Lysému.
Staršie pramene (Altašské anály a väčšia legenda o svätom Gerardovi) ich označuje za Vazulových synov. Neskoršie potlačenie Vazulovho otcovstva súvisí s tým, že matka neskorších uhorských kráľov bola pohanka, zrejme pečenežského pôvodu a sám Vazul upadol do nemilosti kráľa Štefana a bol oslepený. Dôvodom mohol byť fakt, že v časoch, keď uhorskí králi Belo II. a Gejza II. čelili v 12. storočí nárokom Borisa Kolomanoviča (syna manželky uhorského kráľa Kolomana Eufémie vyhnanej pre podozrenie z cudzoložstva) na uhorský trón, bolo potrebné odstrániť pochybnosti o čistote rodokmeňa uhorských kráľov.
Iná verzia.
Iná verzia (nemaďarská) histórie Uhorska hovorí toto:
Roku 1031, t. j. krátko po smrti svojho syna Henricha (nástupníka trónu), dala Gizela, druhá, nemecká manželka sv. Štefana, oslepiť manželovho (Štefanovho) bratranca Vasiľa (Vasiľ – maďarsky Vazul), pretože bol po jej mŕtvom synovi Henrichovi (Imrich, Emeric) jediným vážnym kandidátom na uhorský trón. Syn sv. Štefana od prvej manželky, známy pod prímenom „Vata“, nemohol zaujať kráľovský trón, lebo bol baziliánskym mníchom a staré kánony to zakazovali. To mu vlastne i zachránilo život, pretože to bol dôvod, prečo Gizela (jeho macocha) nedala zavraždiť i jeho. 
Obrázková kronika (Chronicon pictum, cap. 69) zaznamenáva o tom toto:
Uhorským kráľom sa roku 1039 stal Peter Orseolo. Bol synom Štefanovej sestry, ktorá sa vydala za benátskeho Ota Orseola. 
Od prvého momentu svojej vlády začal Peter likvidovať starú cyrilometodejskú vieru a zavádzať latinské obyčaje, dosadzovať cudzincov do vládnych kruhov krajiny. Jeho chovanie vyvolalo nevídaný odpor v celej krajine.
To viedlo ku Vathovým povstaniam (10411047) a (1060).
Iná verzia – Zdroje.
Vladimirus de juxta Hornad – Dejiny gréckokatolíkov Podkarpatska (9.-18.storočie)
Pulzar Vela

Pulzar Vela je pulzar v súhvezdí Plachty. Nachádza sa v Gumovej hmlovine. Podľa jedného zdroja je pozostatkom po hviezde, ktorá vytvorila Gumovu hmlovinu, podľa iného je omnoho mladší než samotná hmlovina a jeho supernova vybuchla pomerne nedávno, takže ju na úsvite svojich dejín uvideli Sumeri. 
Pulzar je vzdialený 1500 ly a bol druhým objaveným pulzarom vôbec. Jeho optické záblesky boli spozorované v roku 1977. Vo viditeľnom svetle dosahuje len 26. magnitúdu, naopak v gama žiarení je najjasnejším trvalým objektom na oblohe. Len krátkodobo ho prekonajú niektoré gama záblesky. Pulzuje 11-krát (niekde sa uvádza 10-krát) za sekundu, ale podobne ako iné osamotené pulzary (ktoré nie sú zložkou dvojhviezd), aj rotácia tohto pulzaru sa časom spomaľuje. Od roku 1969 sa však jeho rotácia niekoľkokrát skokom zrýchlila, čo je prisudzované jeho nepatrnému zmršteniu. Od roku 1967 boli opakovane spozorované krátke poruchy, pri ktorých sa rotačná perióda prechodne skrátila a potom pokračovala v predlžovaní. Súčasný priemer pulzaru je približne 19 kilometrov. Na röntgenových snímkach, napríklad z observatória Chandra, možno vidieť rozkývaný prúd vysokoenergetických častíc dlhý pol svetelného roka, ktorý z pulzaru vychádza.
William Huggins

Sir William Huggins, OM, FRS (* 7. február 1824, Cornhill, Spojené kráľovstvo – † 12. máj 1910, Londýn) bol britský astronóm, pôvodne obchodník s textilom, známy najmä svojou priekopníckou prácou na poli spektroskopickej astronómie. V rokoch 1900 až 1905 vykonával funkciu prezidenta Kráľovskej spoločnosti.
Narodil sa v Cornhille v Middlesexe a bol manželom Margaret Lindsay Hugginsovej, renomovanej astronómky. Tá mu pomáhala pri fotografovaní a pri jeho výskume.
V južnom Londýne si postavil súkromné observatórium, odkiaľ pozoroval spektrálne čiary nebeských telies. Huggins ako prvý rozlíšil hmloviny a galaxie na základe spektrálnej analýzy. V roku 1868 sa mu podarilo preukázať prítomnosť uhlíkových zlúčenín v kométach a v rovnakom roku zmeral ako prvý radiálnu rýchlosť jasnej hviezdy Sírius. Spolupracoval tiež so svojím susedom, chemikom Williamom Allenom Millerom. 
Ocenenia.
Sú po ňom pomenované:
Kráľovská spoločnosť

Kráľovská spoločnosť ("Royal Society for the Improvement of Natural Knowledge") je britská učená spoločnosť, čiže akadémia pre podporu vied, založená v roku 1660 v Londýne. Medzi 12 zakladateľmi boli aj Robert Boyle a Christopher Wren, v roku 1662 ju potvrdil kráľ Karol II. a britská kráľovná je aj dnes jej patrónkou. Noví členovia sú volení doterajšími členmi doživotne a väčšina z nich sú občania Britského spoločenstva. Členovia spoločnosti si píšu za meno skratku FRS.
Heslom Kráľovskej spoločnosti je „"Nullius in verba"...“, čo je citát latinského básnika Horatia, ktorý napísal, že „Na ničie slova nebude prisahať“.
Činnosti.
Kráľovská spoločnosť je financovaná britskou vládou a slúži ako akadémia vied Spojeného kráľovstva. Jej činnosť sa sústreďuje do týchto oblastí:
George Ellery Hale

George Ellery Hale (* 29. jún 1868, Chicago, Illinois, USA† 21. február 1938, Pasadena, Kalifornia) bol americký astronóm. 
Životopis.
Narodil sa ako najstarší z troch detí dobre situovaných rodičov Williama Elleryho Halea a Mary Brownovej. 
Študoval na Massachusettskom technologickom inštitúte (MIT), na observatóriu Harvardovej univerzity (1889-1990) a na Humboldtovej univerzite v Berlíne (1893-94). Popri štúdiu na MIT vynašiel spektroheliograf, s ktorým vykonal svoje objavy slnečných vírov a magnetických polí slnečných škvŕn.
V roku 1890 bol vymenovaný za riaditeľa astrofyzikálneho observatória v Kenwoode. Stal sa profesorom astrofyziky na Beloit College (1891-93) a neskôr profesorom na Chicagskej univerzite (1897-1905). V rokoch 1892-95 pôsobil ako redaktor odborného časopisu "Astronomy and Astrophysics" a po roku 1895 ako redaktor astronomického časopisu "Astrophysical Journal". 
Pomáhal pri zakladaní viacerých observatórií (napr. observatórium Yerkes, observatórium Mount Wilson a Haleho slnečné laboratórium). V Mount Wilson zamestnal a podporoval Harlowa Shapleya a Edwina Hubblea a mal veľký podiel na získavaní finančných prostriedkov, plánovaní, organizovaní a propagácii astronomických inštitúcií, spoločností a časopisov. Hale hral tiež významnú úlohu v rozvoji Kalifornského technologického inštitútu v Pasadene a na vybudovaní observatória Mt. Palomar.
Copleyova medaila

Copleyho medaila () je vedecké ocenenie za prácu na akomkoľvek poli vedy, najvyššie a najstaršie ocenenie udeľované každoročne Kráľovskou spoločnosťou v Londýne a pravdepodobne aj najstaršie vedecké ocenenie vôbec, keďže prvé medaila bola udelená v roku 1731.
Cena bola vytvorená po tom, čo bohatý statkár a politik Sir Godfrey Copley z Južného Yorkshira odkázal Kráľovskej spoločnosti zo svojho dedičstva 100 libier, ktoré sa niekoľko rokov používali ako odmena pre víťaza. V súčasnosti je jednou z desiatich medailí, ktoré spoločnosť udeľuje (niektoré ceny sú udeľované každoročne, iné v rôznych časových intervaloch podľa podmienok ich odkazu). Táto medaila je striedavo udeľovaná za fyzikálne a biologické vedy, a víťazi sú vybraní členovia Kráľovskej spoločnosti. Víťaz ocenenia obdrží striebornú pozlátenú medailu spolu s 5000 librami.
Charles Fabry

Charles Fabry (* 11. jún 1867, Marseille, Francúzsko – † 11. december 1945, Paríž) bol francúzsky fyzik, spolutvorca Fabry-Pérotovho interferometra.
Životopis.
V roku 1885 začal štúdium na Polytechnickej škole v Marseille. Od roku 1889 vyučoval fyziku na gymnáziu; súčasne pracoval na dizertačnej práci týkajúcej sa teórie interferenčných prúžkov. Prácu obhájil v roku 1892 a o dva roky neskôr získal miesto na fakulte prírodných vied univerzity v Marseille, kde sa zoznámil so svojím budúcim spolupracovníkom Alfredom Pérotom. Spolu s ním začal študovať a vyvíjať interferenčné metódy, z nich sa postupne do roku 1898 vyvinul Fabry-Pérotov interferometer.
V roku 1913 spoločne s Henri Buissonom preukázal, že ozón v horných vrstvách atmosféry je rozhodujúci pre absorpciu ultrafialového žiarenia. V nadväznosti na tento objav zorganizoval Fabry v roku 1929 prvý medzinárodný kongres o atmosférickom ozóne.
Z Marseille sa Fabry presťahoval do Paríža. V roku 1919 sa tu stal generálnym riaditeľom Inštitútu optiky ("Institut d'optique") a v roku 1921 bol menovaný za profesora na katedre fyziky v Sorbonne. O päť rokov neskôr, po smrti Alfreda Pérota, nastúpil na jeho miesto profesora na Polytechnickej škole ("École polytechnique"). V roku 1927 bol zvolený za člena Francúzskej akadémie vied.
V rokoch 1931 – 1933 bol prezidentom Francúzskej astronomickej spoločnosti.
V priebehu 2. svetovej vojny sa Fabry uchýlil z okupovaného Paríža do Saint-Cyr-sur-Mer blízko Marseille, kde sa venoval práci v optike. Po oslobodení sa vrátil do hlavného mesta, kde však onedlho, koncom roka 1945, zomrel.
Observatórium Sierra Nevada

Observatórium Sierra Nevada () je španielske astronomické observatórium, postavené v roku 1981 na hore Loma de Dílar v pohorí Sierra Nevada v provincii Granada v Andalúzii. Observatórium leží v nadmorskej výške 2 896 metrov. Jeho správcom je "Instituto de Astrofísica de Andalucía".
Budova observatória má obdĺžnikový pôdorys s rozmermi 10×20 metrov s dvoma kupolami s priemerom 5 a 8 metrov. V súčasnej dobe sú v nich na vidlicovej montáži umiestnené dva zrkadľové ďalekohľady typu Ritchey-Chrétien s priemerom 1,5 a 0,9 metra, ktoré boli skonštruované v rokoch 1988 – 1991.
Zámok Roudnice nad Labem

Zámok Roudnice nad Labem je zámok nachádzajúci sa v centre mesta Roudnice nad Labem, v okrese Litoměřice v Česku. 
Dejiny.
Barokový zámok v Roudnici nad Labem bol postavený v rokoch 1652 – 1684 na mieste pôvodného románskeho hradu. Pozostatky pôvodného hradu z 12. storočia sa zachovali nielen v základoch a pivniciach, ale i v prízemí dnešného zámku. V roku 1948 bol zámok zoštátnený a slúžil Česko-slovenskej ľudovej armáde ako sídlo Vojenského konzervatória Víta Nejedlého, sídlila tu aj miestna vojenská správa.
Bazilika svätého Remigia

Benediktínske Opátstvo v Remeši s bazilikou svätého Remigia stojí na juhovýchodnej strane historického mesta Reims, asi od katedrály, a je spojené so začiatkami kresťanstva vo Francúzsku.
Dejiny.
Opátstvo bolo založené okolo roku 790 za arcibiskupa Tilpina na hrobe svätého Remigia († 533). Remešský biskup Remigius (francúzsky Rémi) pravdepodobne v roku 496, po bitke pri Tolbiacu, pokrstil franského kráľa Chlodovika I. s jeho bojovníkmi a začal tak obrat Frankov ku kresťanstvu a tým i budovanie neskoršieho Francúzska. V opátstve sa nachádzala Svätá ampula s korunovačným olejom a bolo sídlom rádu svätej Ampule.
Kláštor, ktorý stál na antickom pohrebisku mimo mestských hradieb, bol v roku 930 opevnený na obranu proti Normanom a Maďarom. Od roku 945 sa pripojil k reformnému hnutiu z Cluny. V roku 1049 vysvätil pápež Lev IX. nový kostol, ktorý 1098 vyhorel a bol potom v 12. storočí obnovený a rozšírený. Loď kostola bola rozšírená smerom na západ o dve gotické polia, bočné múry zosilnené opornými piliermi a drevený strop nahradený klenbou. Z tejto doby pochádzajú i farebné okná v chóre. V 16. storočí bol prestavaný južný portál a v chóre postavené renesančné stĺporadie. 
Kláštorné budovy boli prestavané v 17. a 18. storočí, kapitulná sieň a chodby v prízemí však zostali zachované. Za revolúcie v roku 1792 boli mnísi vyhnaní, kostol však zostal nepoškodený a používal sa ako farský. V 19. storočí bol kostol opravený a dostavaná severná veža. 1. augusta 1918 bol kostol ťažko poškodený nemeckou delostreľbou, zničené vnútorné zariadenie i cenný organ. Opravy trvali celé 20. storočie. 
Opis.
Kostol o dĺžke má pôdorys trojloďovej baziliky, s chórovou ochodzou a vencom kaplniek. Mohutné západné priečelie má dve veže (výška ), ľavá (severná) veža bola dostavaná v 19. storočí. Najstaršou zachovanou časťou stavby je románska loď s krížením. Chór je z 12. storočia, rovnako ako farebné okná, gotická klenba v lodi, vonkajší oporný systém a posledné dve polia so západným priečelím pochádzajú z 13. storočia. Výška klenby v lodi je . 
V chóre je renesančná kolonáda (stĺporadie) a pamätník svätého Remigia a tu pochovaných franských a francúzskych kráľov. Na stene severnej lode blízko kríženia je zachovaný zvyšok ozdobne kamennej dlažby z 13. storočia, pôvodne z chóru, s biblickými výjavmi. Kresby sú urobené ako olovené výplne v kameni. Vnútorné zariadenie kostola bolo väčšinou zničené, zachovala sa však rada cenných kamenných plastík a sôch. Nový organ bol dokončený v roku 2000. 
Pre veľkú historickou hodnotu bolo opátstvo spoločne s remešskou katedrálou a Palácom Tau zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Skalka (vrch v Kremnických vrchoch)

Skalka () je vrch v hlavnom hrebeni Kremnických vrchov. Leží nad obcou Králiky, približne západne od Banskej Bystrice. Vrcholom prechádza značená turistická magistrála, v sedle Tunel napojená na Cestu hrdinov SNP. Vrch je zďaleka identifikovateľný kvôli stožiaru vysielača Suchá hora.
Poloha.
Nachádza sa v strednej, atraktívnej časti Kremnických vrchov, v geomorfologickom podcelku Flochovský chrbát. Vrch leží v Banskobystrickom kraji, na hranici okresov Žiar nad Hronom a Banská Bystrica. Východná časť hrebeňa zasahuje na katastrálne územie Banskej Bystrice, západná patrí mestu Kremnica. Vrch leží v hlavnom hrebeni pohoria a západne od vrcholu sa rozkladá rekreačné stredisko Skalka, prístupné cestou II/578 z Kremnice.
Opis.
Vrch je súčasťou hrebeňa, ktorý z južne situovanej Zlatej studne () vedie cez Mýtny vrch a zo Skalky pokračuje cez Kremnickú skalu severným smerom na Vyhnatovú () a Svrčinník (). Skalka je so zázemím rekreačného strediska a hustou sieťou značených trás atraktívnou a ľahko dostupnou časťou Kremnických vrchov. V susedstve sa severným smerom nachádza Kremnická skala (), západným Zadné diely (1 178 m n. m.) a južným Mýtny vrch (). Severozápadné svahy sú pramennou oblasťou potoka Turček, ktorý odvádza vodu do rieky Turiec, južné odvodňuje potok Skalka a východné Tajovský potok do Hrona. 
Oblasť Skalky je dostupná cestou z Kremnice a má hustú sieť značených turistických trás. Vrcholom vedie hrebeňová turistická magistrála, ktorá od Zlatej studne smeruje do sedla Tunel. Tu sa stretáva s Cestou hrdinov SNP, vedúcou z Krahúľ cez rekreačné stredisko, kde križuje viacero ďalších trás. Atraktívnymi cieľmi turistov sú ferrata a lanový most, v zimnom období lyžiarske a bežecké trate.
Výhľady.
Zalesnený hrebeň ponúka málo lokalít vhodných na rozhľad, nakoľko vrcholová časť Skalky je v neprístupnom areáli vysielača. Z odlesnených častí je však znamenitý výhľad a viditeľné sú mnohé vrchy pohoria, Zvolenská kotlina, Javorie, Poľana, Nízke Tatry a juhovýchodná časť Veľkej Fatry. Západným smerom možno vidieť časť Lúčanskej Fatry, Strážovských vrchov a Vtáčnika.