Otokar Fischer

Prof. PhDr. Otokar Fischer (* 20. máj 1883, Kolín - † 12. marec 1938, Praha) bol český literárny historik a profesor germanistiky na Karlovej univerzite, divadelný kritik, teoretik a historik, prekladateľ, dramaturg, básnik a dramatik.
Život.
Pochádzal z českej židovskej rodiny.. V rodnom Kolíne vyštudoval gymnázium a po maturite sa zapísal na filozofickú fakultu českej i nemeckej univerzity v Prahe, kde študoval germanistiku. V Berlíne získal roku 1905 doktorát a nastúpil do Univerzitnej knižnice v Prahe. V roku 1909 sa stal docentom, v roku 1917 na Karlovej univerzite v Prahe mimoriadnym profesorom dejín nemeckej literatúry a od roku 1927 bol tu riadnym profesorom. Ako odborník bol pozývaný často do zahraničia, na vedecké kongresy a rôzne prednášky. Bol rozhodným antifašistom a v 30. rokoch sa zapojil do protifašistického hnutia. Jeho literárna činnosť a zásluhy vo vednom odbore dejín nemeckej literatúry boli ocenené členstvom v Kráľovskej českej spoločnosti náuk (mimoriadny člen od 7. januára 1920) a Českej akadémii vied a umení, ktorej riadnym členom sa stal 29. novembra 1933 (mimoriadnym od 26. novembra 1924).
Jeho celoživotným záujmom bolo divadlo. Už od roku 1907 pôsobil ako divadelný referent v celej rade novín a časopisov (napr."Národní listy" (5. 1. 1915 - 17. 1. 1923, s prestávkou 20. 1. 1917 - 21. 10. 1917), "Přehled", "Česká revue", "Cesta", "Kritika", "Právo lidu", "Lidové noviny", "Prager Presse", a i.) a po roku 1920 i krátko spoluredigoval časopis "Jeviště". V jednej sezóne (1911/12) pred vojnou bol dramaturgom činohry Národného divadla, ale z funkcie odstúpil po deviatich mesiacoch pre zásadné programové nezhody s vedením divadla. Stal sa historikom prvého štyridsaťročia Národného divadla a ako znalec tejto problematiky si vydobyl značnú autoritu, takže v roku 1935 po smrti K. H. Hilara bol vybraný ako jeho nástupca vo funkcii šéfa činohry. Túto funkciu vykonával potom až do svojej smrti . Jeho dramaturgickým prínosom bolo zvýšenie počtu a kvality uvádzanej pôvodnej tvorby (napr. Čapek, Konrád, Tetauer) a rozšírenie výberu klasických domácich i svetových autorov s dielmi nadčasového obsahu (napr. Tyl: "Kutnohorští havíři"; Jirásek: "Gero"; Puškin: "Boris Godunov", a i.). Za Fischerovho vedenia činohry našiel široké uplatnenie režisér Karel Dostal, ktorý mu bol generačne aj svetonázorovo najbližším a vykonával aj funkciu zástupcu šéfa činohry, tak mladý režisér Jiří Frejka a pohostinsky prizvaný a neskôr angažovaný režisér Aleš Podhorský z Brna.
Zomrel v divadle na srdcový infarkt potom, čo sa dozvedel o tzv. anšluse (anexii) Rakúska hitlerovským Nemeckom.
Významná bola jeho činnosť prekladateľská (nemčina, angličtina, francúzština, flámčina, ruština a španielčina). Už počas svojho života bol považovaný za jedného z najvýznamnejších prekladateľov významných diel západnej literatúry. Jeho jazyk sa vyznačoval bohatstvom, veľkoleposťou, ale zároveň zrozumiteľnosťou. Prekladal napríklad diela Williama Shakespeara, Rudyarda Kiplinga, Molièra, Françoisa Villona, Heinricha Heina a ďalších. Jeho najvýznamnejším dielom bol preklad Goetheho Fausta, tento prevod je doteraz považovaný za definitívnu verziu tohto klasického diela..
Fischerova vlastná básnická tvorba je dnes už prevažne zabudnutá.
So svojou druhou manželkou, maliarkou Vlastou (roz. Vostřebalovou) mal syna Otokara, s treťou manželkou Blaženou (roz.Plecháčovou) mal tri dcéry: Jitku, Evu a Rut.