burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ján IV. (Nikajské cisárstvo)

Svätý Ján IV. Laskaris (; * 25. december 1250, Nymfaion?† okolo/asi 1305) bol nicejský cisár v rokoch 12581261. Bol posledným panovníkom z rodu Laskarovcov, pretože bol zvrhnutý svojim spolucisárom Michalom VIII. Po oslepení ho Michal poslal do kláštora, kde aj zomrel. Po smrti bol v Konštantínopole zaznamenaný jeho kult.
Životopis.
Ján sa narodil v roku 1250 nicejskému cisárovi Theodorovi II. a Elene Asenovnej. Keď jeho otec v auguste 1258 zomrel, mal Ján iba osem rokov, takže vládu prevzali regenti patriarcha Arsenios a Georgios Muzalon. Ešte v tom istom roku bol však Muzalon zavraždený a regentstva ujal Michal Palaiologos. Ambiciózny šľachtic sa už o rok nechal korunovať Jánovým spoluvládcom a maloletého cisára odsunul do ústrania. V roku 1261 Michal obsadil Konštantínopol a pre potvrdenie svojej legitimity sa nechal v chráme Hagia Sofia druhýkrát korunovať byzantským cisárom. Úplne pri tom Jána obišiel, ba navyše už čoskoro ho nechal oslepiť a uväzniť v pevnosti Dakibyze. Neskôr bol poslaný do kláštora. To proti Michalovi poštvalo byzantský klér zoskupený okolo patriarchu Arsenia, ktorý Michala exkomunikoval. Jánova situácia sa nezlepšila a otázka legitimity Palaiologovcov na tróne bola následne živená arsenitmi, ktorí navyše odmietli snahy Michala VIII o úniu so Západom. V rámci zmierenia s prívržencami Laskarovcov Jána v maloázijskom kláštore v roku 1284 navštívil nový byzantský cisár Andronikos II. Palaiologos, ktorý ho požiadal o odpustenie. Asi v roku 1305 Ján zomrel a jeho pozostatky boli možno prenesené do Konštantínopola.
Ján VII. (Byzantská ríša)

Ján VII. Palaiologos (; * okolo 1370† 22./23. september 1408, Solún) bol byzantský cisár (uzurpátor) v roku 1390. Neskôr pôsobil ako regent svojho strýka Manuela II. počas jeho cesty po Európe. Po víťazstve nad Osmanmi bol menovaný aj despotom a basileom celej Thesálie. Podľa niektorých historikov sa tiež volal Andronikos.
Životopis.
Ján sa narodil okolo roku 1370 ako jediný syn byzantského cisára Andronika IV. a bulharskej princeznej Kerace. Už počas detstva bol spolu so svojim otcom čiastočne oslepený Jánom V. Po Andronikovej smrti v roku 1385 sa jediným vládcom Byzantskej ríše stal Ján V. Andronikov syn získal do správy len mesto Selymbria (Silivri), čo ešte viac umocnilo jeho odpor voči cisárovi. Zosnoval preto plán a v apríli 1390 sa s pomocou Osmanov a Janovčanov zmocnil vlády v Konštantínopole. Už v septembri toho istého roku bol však zvrhnutý svojim príbuzným Manuelom, ktorý na trón znovu dosadil svojho otca Jána V. Po tom, čo sa Manuel o rok neskôr stal novým cisárom došlo medzi nimi k zmiereniu. Keď následne Manuel v roku 1399 odišiel do Európy hľadať pomoc proti Turkom, menoval Jána za svojho regenta a odovzdal mu obranu Konštantínopola. Mesto čoskoro obľahli vojská sultána Bajazida I. V roku 1402 však boli Turci pri Ankare porazení Tímúrom a ich moc bola oslabená natoľko, že súhlasili s uzavretím mieru (1403). Zmluvu vyjednal Ján, ktorému následne po Manuelovom návrate pripadla správa znovunadobudnutého Solúna a Thesálie. Zomrel v roku 1408 krátko po tom, čo zomrel aj jeho syn.
Augustín Bárta

Augustín Bárta môže byť:
Priame spracúvanie

Priame spracúvanie (iné názvy: priame spracovanie, systém priameho spracovania dát, spracovanie STP, STP; angl. "straight-through processing"; skr. "STP") je v širšom zmysle akýkoľvek úplne zautomatizovaný proces s eliminovaním všetkých manuálnych ľudských úloh. 
V užšom zmysle sa pojem používa len v odvetví financií, najmä v súvislosti s realizáciou platieb a/alebo s obchodovaním s cennými papiermi. Detaily definície STP v oblasti financií sa rôznia a závisia aj od kontextu. Príklad všeobecnej definície z oblasti cenných papierov: STP je "úplná automatizácia procesov súvisiach s obchodovaním v odvetví cenných papierov". STP sa používa aj ako pojem v EÚ v rámci SEPA.
Podľa niektorých definícií technológia STP predpokladá, že brokerská spoločnosť funguje ako automatický sprostredkovateľ medzi klientmi a vonkajším trhom. Príkazy klientov sú automaticky odosielané na uzatváranie transakcií na vonkajšom trhu alebo veľkému kontrahentovi.
Obchodovanie s cennými papiermi.
STP bolo vyvinuté na obchodovanie s akciami na začiatku 90. rokov v Londýne na automatizované spracovanie na akciových trhoch.
V minulosti bola na platby vždy potrebná manuálna práca. Proces často trval niekoľko hodín. Dodatočný ľudský zásah navyše viedol k väčšiemu riziku chýb.
Vďaka STP je možné transakcie s peniazmi alebo cennými papiermi spracovávať a uzavierať v ten istý deň.
Platby môžu byť aj naďalej non-STP z rôznych dôvodov.
Výhody.
Keď je STP plne implementované, môže poskytnúť správcom aktív výhody, ako sú kratšie doby spracovania, nižšie riziko vyrovnania a nižšie prevádzkové náklady.
Niektorí analytici odvetvia sa domnievajú, že 100 % automatizácia je nedosiahnuteľným cieľom. Namiesto toho propagujú myšlienku zvýšenia úrovní interného STP v rámci firmy a povzbudzujú skupiny firiem, aby spolupracovali na zlepšení kvality automatizácie transakčných informácií medzi sebou, a to buď bilaterálne alebo ako komunita používateľov (externé STP).
Vladimír Mišík

Vladimír Mišík (* 8. marec 1947, Praha) je český hudobník, spevák, gitarista, zakladajúci člen skupín The Matadors, Blue Effect, a zakladateľ rockovej skupiny Etc….
Životopis.
Jeho otcom bol americký vojak John Gaughan (* 1918† 2007), matkou slovenská zdravotná sestra Alžbeta, pracujúca koncom vojny v Nemecku pre Červený kríž. V roku 2017 sa dozvedel, že má v USA ďalších 9 súrodencov.
Ešte na učilišti založil kapelu Uragán, v ktorej hral na bicie. Po škole sa skupina rozpadla a Vladimír Mišík sa dostal do kapely Komety, kde sa zoznámil s Radimom Hladíkom, s ktorým potom odišiel do skupiny Fontána (neskôr známa ako The Matadors). Na prvom singli skupiny znie Mišíkova pieseň "Malej zvon, co mám". Po vojenčine spieval v orchestri Karla Dubu a následne založil kapelu New Force, ktorá sa ale v roku 1968 rozpadla. Krátku dobu potom hral na gitaru v George and Beatovens. Ešte v roku 1968 ale s Radimom Hladíkom založil kapelu The Special Blue Effect (neskôr Blue Effect). Do svojho odchodu v roku 1970 stihol s kapelou naspievať album "Meditace", EP a dva single. Potom spieval v skupine Flamengo, ktorá sa ale rozpadla ešte pred vydaním jediného albumu "Kuře v hodinkách" a Mišík založil kapelu Formace Nova a krátko spieval v skupine Energit Luboša Andršta. V roku 1974 založil kapelu Etc…, s ktorou hrá s krátkymi prestávkami dodnes. Zároveň príležitostne koncertoval s Vladimírom Mertom a Jánom Hrubým vo folk-rockovej formácii Čundrgrund (ČDG).
V roku 1982 mal Mišík zakázané koncertovať, o dva roky neskôr smel veľmi obmedzene vystupovať s akustickým programom, v roku 1985 už opäť hral s novou zostavou Etc… V roku 1990 bol na dva roky zvolený do Českej národnej rady za Občianske fórum. V roku 1999 vyšla vo vydavateľstve Petrov kniha "Vladimír Mišík – letní rozhovor s Ondřejem Bezrem".
Po vážnych zdravotných problémoch sa vrátil na pódiá v sprievode skupiny Etc… a ďalších hudobných hostí. V októbri 2013 odmietol prevziať štátne vyznamenanie od prezidenta Miloša Zemana, ako výraz nespokojnosti s jeho rozhodnutiami z poslednej doby. Za svoj album "Jednou tě potkám" z roku 2020 získal v 6 cien Anděl v kategóriách album roka, interpret roka, skladba roka, videoklip roka, folk, rock. V apríli 2021 oznámil, že zo zdravotných dôvodov končí s koncertovaním.
Astronómovia z observatória na Kleti po ňom pomenovali planétku, objavenú v roku 1995. Meno Mišík pre planétku č. 18456 schválila Medzinárodná astronomická únia. V roku 2016 natočila o Mišíkovi režisérka Jitka Němcová celovečerný dokument "Nechte zpívat Mišíka".
S prvou manželkou Katarínou má syna Martina, s druhou manželkou Evou má syna Adama a dcéru Barboru.
Najväčšie hity.
Medzi najznámejšie pesničky Vladimíra Mišíka patrí napr. "Slunečný hrob" (s Blue Effectom), "Kuře v hodinkách" (s Flamengom), s Etc. potom "Stříhali dohola malého chlapčeka" (podľa rovnomennej básne Josefa Kainara), "Variace na renesanční téma" (podľa rovnomennej básne Václava Hrabě, známej podľa prvého verša "Láska je jako večernice"), "Proč ta růže uvadá" alebo "Obelisk". K ďalším známym možno zaradiť aj hymnu 1. českej futbalovej ligy.
Miestna sieť

Miestna sieť alebo lokálna sieť môže byť:
Beta-glukán

Beta-glukány alebo β-glukány sú skupina β-D-glukózových polysacharidov, ktoré sa prirodzene vyskytujú v bunkových stenách obilnín, baktérií a húb, pričom majú značne rôzne fyzikálnochemické vlastnosti. Typicky majú β-glukány lineárny základ s 1–3 β-glykozidovými väzbami, ale líšia sa molekulovou hmotnosťou, rozpustnosťou, viskozitou, štruktúrou vetvenia atď., v dôsledku čoho majú u zvierat rozličné fyziologické účinky.
Pri dennom príjme aspoň 3 gramov buta-glukánu ovosnej vlákniny znižuje hladinu LDL cholesterolu, a teda môže znížiť riziko kardiovaskulárnych chorôb. Beta-glukány sa používajú ako texturačné činidlá v rôznych nutraceutických a kozmetických produktoch a ako rozpustnovlákninové doplnky.
Zuzana Mináčová

Zuzana Mináčová, rodená Silbersteinová, neskôr Severová (* , Bratislava) je slovenská fotografka.
Životopis.
Narodila sa v rodine židovského lekára v Bratislave. Počas vojny sa rodina skrývala. V trinástich rokoch, v roku 1944 bola aj so svojou o tri roky staršou sestrou na základe udania odvlečená, najprv do zberného tábora v Seredi, potom do koncentračného tábora v Osvienčime. Následne sa so sestrou dostali do pracovného tábora vo Vrchlabí, kde sa v máji 1945 dočkali oslobodenia a mohli sa vrátiť do Bratislavy. Rodičia, ktorí boli počas vojny ukrytí inde, tiež prežili a otec sa po vojne mohol vrátiť k lekárskej profesii.
Rozhodla sa stať fotografkou a tri roky študovala na strednej škole umeleckého priemyslu. Po získaní výučného listu školu opustila a začala pracovať vo filmových ateliéroch v Bratislave. V roku 1951 sa vydala za Jána Mináča, brata spisovateľa Vladimíra Mináča. V roku 1953 sa im narodil syn Ján, ktorý sa stal profesorom matematiky na univerzite v Kanade, a v roku 1961 syn Matej, ktorý sa stal filmovým režisérom.
V roku 1993 sa Zuzana Mináčová odsťahovala zo Slovenska do Prahy, aby unikla nacionalistickým náladám, ktoré jej pripomínali obdobie Tisa.
Dielo.
Pravidelne fotografuje na karlovarskom filmovom festivale. Vytvorila celý rad fotografických cyklov ("Čas," "Čekání," "Herecké portréty," "Hra," "Návštěva," "Souvislosti," "Stromy," "Zastavení na cestě"). V roku 1996 vytvorila knihu portrétov "Rekonstrukce rodinného alba" ako spomienku na svojich príbuzných, z ktorých väčšina zahynula za vojny v koncentračných táboroch. Modelom boli príbuzní a priatelia, ktorí podľa jej spomienok stelesnili príbuzných, po ktorých nezostali dochované žiadne fotografie.
Frederik Andersen

Frederik Andersen (* 2. október 1989, Herning, Dánsko) je dánsky hokejový brankár aktuálne pôsobiaci v tíme Carolina Hurricanes v NHL. V roku 2016 získal spolu s Johnom Gibsonom Jenningsovu Trofej za najnižší priemer inkasovaných gólov v NHL. 
V roku 2020 bol súčasť All-Star Teamu NHL, v roku 2014 bol vybratý do All-Rookie Teamu NHL. Štyrikrát bol vyhlásený za najlepšieho dánskeho brankára. Patrí k najväčším osobnostiam dánskeho hokeja, je prvým Dánom, ktorý v NHL zastával post prvého brankára (najskôr v Anaheime Ducks a potom v Toronte Maple Leafs).
Čínsko-sovietský rozkol

Čínsko-sovietský rozkol (rusky: "Сове́тско-кита́йский раско́л", anglicky: "Sino-Soviet split") bolo prerušenie politických vzťahov medzi Čínskou ľudovou republikou (ČĽR) a Sovietskym zväzom (ZSSR), spôsobené ideologickými rozdielmi, ktoré vznikli z ich rôznych interpretácií a praktických aplikácií doktrín marxizmu - leninizmu a rôznych geopolitických cieľov počas studenej vojny. Na konci päťdesiatych a začiatkom šesťdesiatych rokov sa čínsko-sovietskej debaty o interpretácii (správneho/ortodoxného) marxizmu zmenili na konkrétne spory, ktoré sa týkali sovietskej politike destalinizácie a medzinárodného mierového spolužitia so Západom, ktoré Mao Ce-tung označil za dekadenciu a revizionizmus marxizmu. Na tomto ideologickom základe zaujala Čína agresívny postoj voči Západu a verejne odmietla politiku mierového spolužitia medzi východným a západným blokom. Okrem toho Číne vadilo zlepšenie sovietskych vzťahov s Indiou. Moskva sa v tejto súvislosti obávala, že Mao skutočne splní svoje hrozby začatia jadrovej vojny proti Indii (neskôr v roku 1962 vypukla čínsko-indická pohraničná vojna) a potom aj pri pohraničných konfliktoch so ZSSR. Podľa zmluvy o priateľstve, solidarite a vzájomnej pomoci z roku 1950 sovietska technická pomoc prúdila do Pekingu počas kórejskej vojny a pomáhala podporovať úspešný päťročný ekonomický plán Číny po roku 1953. Číňanom sa nepáčila hegemónia ZSSR, ktorú získal vďaka programu Sputnik a vypusteniu prvej medzikontinentálnu balistickej rakety na svete v lete 1957.
V roku 1956 Nikita Chruščov v prejave "O kulte osobnosti a jeho dôsledkoch" odsúdil Stalina a stalinizmus a zahájil destalinizáciu ZSSR. Mao a čínske vedenie s tým nesúhlasili. V roku 1961 ideologické rozdiely vyvolali v ČĽR formálne označenie sovietskeho komunizmu ako diela "revizionistických zradcov" v ZSSR. V krajinách východného bloku bola čínsko-sovietska roztržka vyvolávala otázku, kto povedie revolúciu svetového komunizmu a na koho (Čína alebo ZSSR) sa svetové "sily pokroku" obrátia so žiadosťou o politické rady, finančnú a vojenskú pomoc. V tomto duchu obe krajiny súperili o vedenie svetového komunizmu v krajinách ich sféry vplyvu.
Pre západné krajiny premenil čínsko-sovietsky rozkol bipolárnu studenú vojnu na tripolárne geopolitické nazeranie na svet. Rivalita uľahčila Maovi čínsko-americké zblíženie. Po návšteve amerického prezidenta Richarda Nixona v Číne v roku 1972 začala byť Čina akceptovaná ako samostatný významný geopolitický hráč. Vďaka čínsko-sovietskeho rozkolu navyše zmizol aj koncept monolitického komunizmu, teda zo západného vnímania toho, že komunistické štáty boli spoločne jednotnými aktérmi geopolitiky po druhej svetovej vojne, najmä v období 1947-1950 počas vojny v Indočíne, do ktorej USA zasiahli (1946 - 1954). Z historického hľadiska čínsko-sovietsky rozkol uľahčil Maovi založiť tripolárnu geopolitiku (ČĽR - USA - ZSSR) neskorého obdobia studenej vojny (1956-1991). Rozkol svojim významom zohral úlohu ako Suezska kríza v roku 1956, stavba Berlínskeho múru (1961), zmiernenie kubánskej raketovej krízy (1962) a koniec vojny vo Vietname (1975).
Filotea

Filotea alebo Úvod do zbožného života (po francúzsky: "Introduction à la vie dévote") je kniha od svätého Františka Saleského. Prvé vydanie vyšlo v roku 1609 a konečné vydanie v roku 1619. Kniha sa tešila obľube, o čom svedčí fakt že bola preložená do všetkých veľkých jazykov tej doby.
Obsah.
Filotea sa skladá z piatich častí (kníh), pričom každá z nich sa týka určitého stupňa duchovnej cesty kresťana. 
Štýl.
František Saleský chápal snahu o svätosť ako o niečo možné pre každého kresťana bez ohľadu na povolanie, temperament alebo vek.
Pozri aj.
František Saleský
Radiačný pás

Radiačný pása alebo pás žiarenia je jeden z prstencov (torusov) v okolí planéty, v ktorom je zachytené korpuskulárne žiarenie (energetické ióny a elektróny). Ide o častice slnečného vetra zachytené v magnetickom poli planéty, preto je ich existencia možná len u planét s magnetosférou. Radiačné pásy Zeme sa nazývajú van Allenove pásy.
Superskupina (rozlišovacia stránka)

Superskupina môže byť:
Kvasenie

Fermentácia alebo kvasenie je premena organických látok pôsobením enzýmov. V biochémii je úzko definovaná ako extrakcia energie zo sacharidov bez prítomnosti kyslíka. V potravinárskej výrobe sa môže v širšom zmysle vzťahovať na akýkoľvek proces, v ktorom aktivita mikroorganizmov prináša požadovanú zmenu v potravinách alebo nápojoch. Náuka o fermentácii je známa ako zymológia.
V mikroorganizmoch je fermentácia primárny spôsob výroby adenozíntrifosfátu (ATP) degradáciou organických živín anaeróbne. Ľudia používajú fermentáciu na výrobu potravín a nápojov už od neolitu. Fermentácia sa napríklad používa na konzervovanie, v procese, ktorý produkuje kyselinu mliečnu nachádzajúcu sa v takých kyslých potravinách, ako sú nakladané uhorky, kombuča, kimčchi a jogurt, ako aj na výrobu alkoholických nápojov, ako je víno a pivo. Fermentácia prebieha aj v gastrointestinálnom trakte všetkých zvierat vrátane ľudí.
Druhy kvasenia.
Druhy kvasenia sú napríklad:
Margeciansky tunel

Margeciansky tunel (nesprávne: "Margecanský tunel"; ľudové názvy: "Rolovský tunel", "Starý Bujanovský tunel"; staršie po nemecky "Phönix-Tunnel") bol pôvodne postavený ako železničný tunel v doline Hornádu pri obci Margecany. V súčasnosti je osvetleným cestným tunelom a vedie cez neho miestna účelová komunikácia.
História.
Postavili ho v rokoch 18671872, v rámci výstavby Košicko-bohumínskej železnice ako súčasť najdôležitejšej železničnej trate na severe Uhorska. Železniciam slúžil až do roku 1955, kedy bol daný do prevádzky nový Bujanovský tunel. Od roku 1985 je ako technická pamiatka, zapísaný do Ústredného zoznamu pamiatkového fondu SR. V roku 2018 zrealizovala obec Margecany projekt „Margeciansky tunel, otvorená galéria“.
Technické parametre.
Margeciansky železničný tunel má dĺžku 431 m. Razený bol vo veľmi tvrdej skale pohoria Čiernej hory a preto takmer polovicu z jeho dĺžky, tvoria iba samotné opracované skaly. Tunel má dva upravené portály v tvare parabolickej klenby, parabolickú tunelovú rúru a tri bezpečnostné výklenky. Obmurované časti tunelovej rúry a portály, majú pre tunely typický tvar parabolickej klenby. Materiál kvádrov muriva je prevažne travertín. Vozovka má betónový základ a je pokrytá asfaltom. Od roku 2018 je v tuneli nainštalované po celej jeho dĺžke elektrické osvetlenie.
Využitie.
V roku 1985 bolo toto technické dielo ako technická pamiatka, zapísané do Ústredného zoznamu pamiatkového fondu SR. V roku 2018 obec Margecany zrealizovala projekt „Margeciansky tunel, otvorená galéria“ a tak sprístupnila tunel všetkým záujemcom, ktorí si chcú túto technickú pamiatku pozrieť osobne.
Malý Lysec (vrch vo Veľkej Fatre)

Malý Lysec () je vrch v centrálnej časti Veľkej Fatry. Nachádza sa približne juhovýchodne od Martina, v Národnom parku Veľká Fatra. Severné svahy vrchu patria do NPR Kornietová, západné do NPR Madačov. 
Poloha.
Nachádza sa v turčianskej vetve hlavného hrebeňa v centrálnej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lysec. Leží na hranici okresov Martin a Ružomberok a zasahuje na katastrálne územie obcí Turčianske Jaseno a Ľubochňa. Na úpätie Malého Lysca dosahuje na severozápade Hornojasenská dolina, na západe Šindeľná čoby vetva Belianskej doliny a východne vedie mohutná Ľubochnianska dolina. 
Popis.
Malý Lysec je súčasťou hlavného hrebeňa, ktorý vedie severojužným smerom. Z jeho masívu vybieha západným smerom bočný hrebeň, končiaci nad obcou Belá-Dulice, s dominantným Lyscom (). Západnú časť odvodňujú do rieky Turiec severnejšia Hornojasenská dolina s potokom Vôdky a južnejšie situovaná Šindeľná s rovnomenným potokom, ústiacim do Belianskeho potoka. Východné svahy, klesajúce do Ľubochnianskej doliny odvádzajú vodu prítokmi Ľubochnianky do Váhu. Severným susedom je v hlavnom hrebeni ležiaca Jarabiná, západne je Lysec a južne je v hrebeni vrch Štefanová. Východným smerom je mohutnou dolinou ofddelená liptovská vetva hrebeňa s vrchmi Rakytov, Tanečnica, Skalná Alpa a v rázsoche najbližšie situovaná Tmavá. Časť vrcholu má formu horskej lúky, zvyšok masívu má lesný porast.
Výhľady.
Poloha vrchu a čiastočne hôľnatý vrchol umožňujú obmedzený, no zaujímavý výhľad. Horizontu dominujú najmä vrcholy Veľkej Fatry, no pri priaznivom počasí je možné pozorovať veľkú časť hrebeňa Malej Fatry a Oravskej Magury, no tiež Babiu horu, Veľký Choč a ponad Strečniansky priesmyk aj Lysú horu.
Malý Lysec

Malý Lysec môže byť:
Mnasiadas z Argosu

Mnasiadas ("Mnasiadas") bol v starovekom Grécku slávny športovec.
Mnasiadas z Argosu, žijúci v druhej polovici 3. storočia pred Kr., bol slávny športovec v neznámej disciplíne (často sa v novovekých písomných zdrojoch uvádza ako zápasník, podľa talianskeho historika Luigiho Morettiho súťažil pravdepodobne v dostihoch, súdiac podľa početných víťazstiev dosiahnutých v tejto disciplíne jeho potomkami). Starogrécky historik Polybios pripomína, že mu tieto víťazstvá priniesli takú slávu, že egyptský vládca Ptolemaios IV. poveril jeho syna Polykrata, aby cvičil žoldnierov pred štvrtou sýrskou vojnou proti Seleukovcom. Polybios uváza:„"...pre svoj pôvod a svoj majetok sa tešili veľkej vážnosti, hlavne Polykrates pre starobylosť rodu a atletickú preslávenosť jeho otca Mnasiada"“.
Podľa Morettiho táto strohá informácia nestačí, aby sa Mnasiadas uvádzal ako olympijský víťaz v zoznamoch olympijských víťazov staroveku. Jeho syn Polykrates, známy aj z epigrafických zdrojov ako miestodržiteľ Ptolemaiovcov na ostrove Cyprus (v rokoch cca 203 až 196 pred Kr.) i jeho tri vnučky (Zeuxó, Eukrateia a Hermioné) dosiahli víťazstvá v dostihoch na Panathenajských hrách (za víťaza vyhlásili vždy majiteľa koňa alebo záprahu, preto sa v tejto disciplíne víťazkou mohla stať i žena ).
Éra (geológia)

Éra (iné názvy: geologická éra, obdobie, staršie epocha) je geochronologická jednotka menšia než eón a väčšia než perióda. Ére zodpovedá chronostratigrafická jednotka eratem (iné názvy: eratém, eratéma; staršie názvy: skupina útvarov, skupina geologických útvarov, útvarová skupina, grupa útvarov, grupa, skupina). 
Éra (resp. eratem) združuje viacero periód (resp. útvarov), a to najmä na základe vývojových stupňov veľkých skupín organizmov; periódy sú napr. ordovik, karbón, perm. 
Zoznam ér (eratemov).
Podľa súčasného medzinárodného delenia (stav 2021) existujú tieto éry (resp. eratemy) [pre úplnosť sú tu uvedené aj eóny a neformálne zoskupenie prekambrium]:
Podľa staršieho delenia existovali tieto éry (resp. eratemy): 
Poznámky:
Bad Reputation (Thin Lizzy)

Bad Reputation je ôsmy štúdiový album írskej rockovej skupiny Thin Lizzy. Vydaný bol v septembri 1977 spoločnosťou Vertigo Records a spolu s členmi skupiny ho produkoval Tony Visconti. Umiestnil sa aj na štvrtej priečke britskej hitparády. Na obale albumu je fotografia len troch členov skupiny – gitarista Brian Robertson totiž hral iba v troch piesňach.
Katarchaikum

Katarchaikum môže byť:
Martin Haba

Martin Haba (* 25. október 2000, Malacky) je slovenský florbalový brankár a tréner, ktorý hrá za klub Tsunami Záhorská Bystrica v slovenskej florbalovej extralige. V sezóne 2017/18 získal so svojím mužstvom titul majstra Slovenska. Haba je taktiež členom širšieho reprezentačného kádru.
Florbalová kariéra.
So športom začínal v klube 1. SC Malacky, odkiaľ neskôr prestúpil do extraligového tímu Tsunami Záhorská Bystrica, s ktorým vybojoval titul ako v juniorskej, tak i v seniorskej súťaži. So slovenskou florbalovou reprezentáciou sa v roku 2019 predstavil na turnaji Polish Open. Toho roku sa zúčastnil taktiež letnej prípravy vtedy úradujúceho majstra českej extraligy 1. SC TEMPISH Vítkovice.
Napriek tomu, že celú profesionálnu kariéru strávil medzi tromi tyčami, príležitostne si rád zahrá aj v útoku. V poli sa predstavil na florbalovom turnaji Malacky Street Floorball Cup, kde jeho mužstvo obsadilo konečné tretie miesto a k tomuto umiestneniu prispel viacerými gólmi. Reprezentoval taktiež Gymnázium Alberta Einsteina na viacerých stredoškolských turnajoch v Bratislave, kde vytvoril brankárske duo spoločne s Martinom Loffayom. Keď bránkovisko prepustil kolegovi, chopil sa hokejky a so spolužiakmi Henrichom Havrillom i Martinom Durdiakom bol členom útočnej formácie.
Múzeum obetí komunizmu

Múzeum obetí komunizmu (skrátene MOK) je audiovizuálne múzeum v Košiciach na Moyzesovej ulici. Bolo založené 24. júna 2021 ako prvé svojho druhu na Slovensku. Vzniklo na počesť pamiatky obetiam komunizmu. Návštevníkom umožňuje nahliadnuť do príbehov väznených a mučených preživších.
Vznik a zámer.
Po takmer 32 rokoch od pádu komunizmu sa podarilo vybudovať prvé multimediálne múzeum, ktoré sa zameriava predovšetkým na obete tohto režimu. O jeho vzniku sa diskutovalo od roku 2001, keď bol založený Košický samosprávny kraj aj neskôr v roku 2006, no otvorenie sa podarilo až v roku 2021. Múzeum otvára tému obetí, ktoré počas 40 rokov trvania komunizmu boli perzekvovaní z rozličných politických dôvodov. Pokrýva dve obdobia komunizmu – prvé v rokoch 1945 až 1968 – obdobie tzv. tvrdých perzekúcií a druhú od roku 1969 až po rok 1989 – obdobie normalizácie, keď boli občania perzekvovaní sofistickými metódami, ktoré držali ľudí v neustálom strachu. V múzeu sú k dispozícii aj video svedectvá ľudí, ktorí sa stali triednymi nepriateľmi vo svojej krajine. Svedectvá pamätníkov poskytlo "Centrum výskumu obdobia neslobody Ústavu pamäti národa". Za otvorením a prevádzkou múzea stojí spoločnosť APEX, a.s., občianske združenia "Nenápadní hrdinovia" a samizdat.sk a agentúra Amadeus.
Cieľ a poslanie múzea.
Cieľom Múzea je poskytnúť informácie najmä stredoškolskej mládeži, učiteľom histórie, ale aj bežným návštevníkom v prístupnej podobe. Krátke video príbehy umožnia návštevníkom spoznávať formy perzekúcií, ale aj spôsob, akým sa obete týchto perzekúcií k prenasledovaniu postavili. Mnohí dokázali znášať nevyhnutné utrpenie statočne, zostali verní pravde a nepodľahli klamstvám a lžiam, ktoré ich obviňovali často z absurdných vecí.
Poslaním múzea obetí komunizmu je spoznávať nedávnu históriu. Zamýšľať sa nad ňou a spoznávať príčiny, ktoré viedli k neľudskému zaobchádzaniu s obeťami. V múzeu sa nachádza aj malá kinosála a knižnica samizdatu. Ďalej sa tu nachádza interaktívna mapa obetí komunizmu na Slovensku, databáza perzekúcií, v ktorej sa dajú vyhľadávať jednotlivé obce, mená obetí aj základné údaje o odsúdení či iných prenasledovaniach. V mape sú jednotlivé obce označené symbolmi, ktoré zobrazujú, aké obete priniesli ich obyvatelia. Každá obec má konkrétny zoznam ľudí podľa druhu perzekúcie.V júni 2023 Múzeum otvorilo novú expozíciu na Pribinovej ulici v Košiciach s názvom - Bývalá krajská vyšetrovacia väznica ŠtB.Zaoberá sa životom väzňov vo vyšetrovacej väzbe v rokoch 1948-1953 a fungovaním vyšetrovacích väzníc v tomto období.
Hviezdne obdobie

Hviezdne obdobie môže byť:
Vyšná Lipová

Vyšná Lipová () je zalesnený vrch v hlavnom hrebeni Veľkej Fatry. Leží na Veľkofatranskej magistrále, približne juhovýchodne od Martina. Jeho vrcholom vedie hranica Národného parku Veľká Fatra. 
Poloha.
Nachádza sa v turčianskej vetve hlavného hrebeňa, severne od centrálnej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lysec. Leží na hranici okresov Martin a Ružomberok a zasahuje na katastrálne územie obcí Sklabinský Podzámok a Ľubochňa. Hrebeňom vedie hranica národného parku, do ktorého patrí východná, do Ľubochnianskej doliny sa zvažujúca časť. Zo západnej strany vedie k úpätiu Kantorská dolina, z východu menšia dolina, ktorá je vetvou Ľubochnianskej doliny. 
Popis.
Vyšná Lipová je súčasťou turčianskej vetvy hlavného hrebeňa, ktorý vedie severojužným smerom od Ľubochnianskeho sedla na Ploskú. Z jej vrcholovej časti vybieha západným smerom bočný hrebeň, končiaci na sútoku Kantorského a Štiavnického potoka. Tieto dva potoky odvodňujú západnú časť hrebeňa do Váhu a rovnakým smerom, no Ľubochnianskou dolinou, odvádzajú vodu z východných svahov prítoky Ľubochnianky. Susednými vrchmi sú v hlavnom hrebeni severne situovaný Kľak (), južným smerom je vrch Jarabiná (). Západným smerom sa nachádza vrch Lučenec () a východným smerom je Šiprúň () a Perušín (). 
Výhľady.
Výškovo menej výrazný vrch a lesný porast obmedzujú výhľady len na menšie čistiny. Z nich sa ukazujú najmä okolité vrchy Veľkej Fatry. Z vhodných lokalít je možné zhliadnúť takmer celý hrebeň Malej Fatry, časť pohoria Žiar a vrch Veľký Choč.
Prístup.
Vrch je prístupný iba po hlavnom hrebeni a z okolitých obcí je možný cez susedné vrcholy.
Javorina (vrch vo Veľkej Fatre)

Javorina () je vrch v centrálnej časti Veľkej Fatry. Nachádza sa približne juhovýchodne od Martina. Západné svahy vrchu patria do NPR Borišov. 
Poloha.
Nachádza sa v centrálnej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lysec. Leží na hranici okresov Martin a Ružomberok a zasahuje na katastrálne územie obcí Belá-Dulice a Ľubochňa. Javorina sa nachádza na južnom konci turčianskej vetvy hlavného hrebeňa, iba približne severne od Ploskej, v závere Belianskej doliny. Patrí do Národného parku Veľká Fatra a západná časť patrí do NPR Borišov. 
Popis.
Javorina je súčasťou turčianskej vetvy hlavného hrebeňa, ktorá sa s tou liptovskou spája práve v masíve neďalekej Ploskej. Od nej a podobne mohutného Borišova () ju na juhu oddeľuje vrch Šoproň (), severným susedom je Štefanová (), západným vrch Suchá () a východným susedom je Minčol () a Rakytov (). Západné svahy padajú do Belianskej doliny, východné sa zvažujú do Ľubochnianskej doliny. Nimi je tiež odvodňovaný masív; Belianskym potokom západným smerom do rieky Turiec a severne tečúcou Ľubochniankou do Váhu. Južné a východné časti vrcholového hrebeňa majú formu horských lúk, pokým severné svahy majú súvislý lesný porast.
Výhľady.
Poloha vrchu v centrálnej časti pohoria a čiastočne hôľnatý vrchol umožňujú výborný výhľad najmä na vrchy Veľkej Fatry. Dobre viditeľná je tiež takmer celá Malá Fatra a časti hrebeňa Nízkych Tatier (najmä masív Prašivej a okolie Chabenca), Kubínska hoľa či Veľký Choč, nezriedka sa na horizonte ukáže aj Babia hora a Pilsko.
Prístup.
Na vrchol Javoriny nevedú z okolitých obcí žiadne chodníky, preto je prístup možný hrebeňom cez susedné vrcholy, resp. rázcestie pri Chate pod Borišovom.
Anastázia (uhorská kráľovná)

Anastázia (Rusky: Анастасия Ярославна; Ukrajinsky: Анастасія Ярославна; * 1023, Kyjev, Kyjevská Rus – † 1074/1094, Admontské opátstvo, Štýrsko) bola uhorská kráľovná v rokoch 1046 – 1060.
Život.
Anastázia bola dcérou kyjevského veľkokniežaťa Jaroslava I. Múdreho a Ingegerdy Švédskej a staršou sestrou francúzskej kráľovnej Anny Kyjevskej. Okolo roku 1038 sa Anastázia vydala za uhorského vojvodu Ondreja, ktorý sa usadil v Kyjeve po tom, čo sa jeho otec Vazul zúčastnil neúspešného pokusu o atentát zameraného na uhorského kráľa Štefana I. V roku 1046 sa jej manžel vrátil do Uhorska a nastúpil na trón, po porážke kráľa Petra Orseola. Anastázia nasledovala svojho manžela do kráľovstva. Bola to pravdepodobne ona, ktorá presvedčila svojho manžela, aby v Tihany zriadil lavru pre pustovníkov, ktorí prišli do Uhorska z Kyjevskej Rusi.
Kráľovský pár nemal syna až do roku 1053, keď kráľovná Anastázia porodila Šalamúna. Šalamúnovo narodenie a neskoršia korunovácia však spôsobili trpký konflikt medzi kráľom Ondrejom I. a jeho mladším bratom vojvodom Belom, ktorý bol ďalším v rade na trón. Keď vojvoda Belo v roku 1060 povstal v otvorenom povstaní proti kráľovi Ondrejovi, kráľ poslal svoju manželku a deti na dvor rakúskeho markgrófa Adalberta. Kráľ Ondrej I. bol porazený a krátko nato zomrel a jeho brat bol 6. decembra 1060 korunovaný za uhorského kráľa.
Anastázia požiadala o pomoc rímsko-nemeckého cisára Henricha IV., ktorého sestra Judita bola zasnúbená so Šalamúnom v roku 1058. V čase, keď rímsko-nemecké vojská vstúpili do Uhorska, aby poskytli pomoc Šalamúnovi, zomrel kráľ Belo I. (11. september 1063) a jeho synovia Gejza I., Ladislav I. a Lampert utiekli do Poľského kráľovstva. 
Mladý Šalamún bol korunovaný 27. septembra 1063. Pri príležitosti korunovácie jej syna Anastázia predstavila to, čo sa považovalo za meč Atilu, vojvodovi Otovi Bavorskému, ktorý bol vodcom rímsko-nemeckých vojsk. V rokoch 1060 až 1073 kráľ Šalamún spravoval svoje kráľovstvo v spolupráci so svojimi bratrancami, vojvodmi Gejzom I., Ladislavom I. a Lampertom, ktorí sa vrátili do Uhorska a prijali jeho vládu. V roku 1074 sa mu však vzopreli a 14. marca 1074 ho porazili. Kráľ Šalamún utiekol na západné hranice Uhorska, kde si dokázal udržať vládu iba nad Mošoňskou a Prešporskou župou. 
Anastázia nasledovala Šalamúna, ale začali sa medzi sebou hádať. Preto sa presťahovala do Admontského opátstva, kde žila ako mníška až do svojej smrti. Bola tam aj pochovaná. 
Manželstvo a deti.
Manžel: od roku 1039: uhorský kráľ Ondrej I. (1015 - 1060)
Bratislava-vidiek

Bratislava-vidiek bol okres v Západoslovenskom kraji v rokoch 19601996.
Mal rozlohu 1 240 km², 142 763 obyvateľov a tvorili ho dnešné okresy Senec, Pezinok a Malacky.
V roku 1971 boli k Bratislave z okresu Bratislava-vidiek pripojené a začlenené obce Podunajské Biskupice, Vrakuňa, Záhorská Bystrica, Devínska Nová Ves, Jarovce, Rusovce a Čunovo.
Nivy

Nivy môžu byť:
Muhammad Míárí

Muhammad Míárí ( – "Muchamad Mi'ari"; ; * 12. apríl 1939) je izraelský právnik, politik a bývalý poslanec Knesetu za stranu Progresívna kandidátka za mier.
Biografia.
Narodil sa v obci al-Birva. Vyštudoval právo na Hebrejskej univerzite, získal osvedčenie pre výkon profesie právnika. Patrí do komunity izraelských Arabov.
Politická dráha.
V roku 1965 bol jedným zo zakladateľov hnutia al-Ard, roku 1984 spoluzaložil Progresívnu kandidátku za mier. V izraelskom parlamente zasadol prvýkrát po voľbách v roku 1984, do ktorých išiel za Progresívnu kandidátku za mier. Stal sa členom výboru pre záležitosti vnútra a životného prostredia. Vo voľbách v roku 1988 mandát obhájil. Nastúpil potom ako člen do výboru pre vzdelávanie a kultúru a výboru pre ekonomické záležitosti. Vo voľbách v roku 1992 on ani jeho strana neuspeli. Začiatkom 21. storočia sa pridal k formácii Balad.
Počuvadliansky mlyn

Počuvadliansky mlyn je zničená usadlosť počas druhej svetovej vojny. Nachádza sa približne 4 km severne od osady Klastava v katastri obce Počúvadlo. Ide o ruiny bývalého vodného mlyna vedľa Klastavského potoka pri bývalej Ladzianskej železnici. Usadlosť leží na pozemkoch na pravej strane v smere toku potoka. Potok tvorí hranicu medzi katastrálnymi územiami obce Počúvadlo a Klastava. Z obce Počúvadlo je prístup najkratší. Chodník však nie je značený. Po lúkach a lesnej ceste treba z Počúvadla, ktorým prechádza cyklotrasa, prejsť len približne 1,7 km. Usadlosť sa pôvodne skladala z niekoľkých budov a to hlavnej budovy mlyna a priľahlých hospodárskych budov. K mlynu vedie náhon od potoka.
Budova Počuvadlianskeho mlyna stála už v roku 1910. V januári 1931 kúpil od obce Počúvadlo pozemky a mlyn Alojz Bagala z Ladzian. V máji roku 1931 prešla polovica majetku na Máriu Mühlovú (rod. Bagalovú) a Zuzanu Bagalovú. V roku 1934 kúpil diely Zuzany Bagalovej Vojtech Mühl a takto prešiel mlyn do vlastníctva manželov Mühlových, každý v jednej polovici. V roku 1936 sa polovička vlastníctva Vojtecha Mühla vrátila Zuzane Tašalovej rod. Bagalovej z Ladzian. 19. apríla 1941 bola uzatvorená kúpna zmluva a vlastníctvo prešlo na Jozefa Kršiaka a jeho manželku Zuzanu Kohútovú každého v jednej polovici. V roku 1950, keď už mlyn neexistoval, prešlo vlastníctvo polovice zničeného majetku na vtedy maloletého Jozefa Kršiaka ml.
Incident za Druhej svetovej vojny.
Po potlačení SNP a príchode nemeckej okupačnej sily na územie bývalého Slovenského štátu sa v okolí usídlila odbojová a partizánska skupina "Sitno" vedená Ladislavom Exnárom. Jozef Jusko, ktorý prevzal velenie po smrti Exnára, sa vrátil s partizánskou jednotkou, ktorá mala asi 70 ľudí, späť do sitnianskych lesov. V okolitých obciach ešte za pôsobenia Exnára nadviazali kontakty so širokou skupinou zásobovačov a informátorov. Základňu si založili na Počuvadlianskom mlyne, odkiaľ podnikali akcie do širšieho okolia. 23. novembra 1944 boli prepadnutí asi 300 členmi protipartizánskej jednotky Edelweiss. Na pamiatku tejto tragédie je tu umiestnený pamätník padlým hrdinom, ktorí pri tomto incidente padli alebo boli odvlečení a neskôr zavraždení nacistami.
Ján Štrbák

Doc. Mgr. art. Ján Štrbák (* 1972) je slovenský divadelný režisér, dramatik a pedagóg.
Vyštudoval divadelnú réžiu na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Od roku 2005 pôsobí ako prodekan pre zahraničie na VŠMU.
V roku 1999 založil divadelné združenie "STROMY". Spolupracoval s Bábkovým Divadlom Žilina, Slovenským komorným divadlom, Mestským divadlom Žilina a Divadlom z Pasáže.
Vladimír Mores

Vladimír Mores (* 18. júl 1967) je slovenský divadelný režisér, dramatik a herec. Vyštudoval divadelnú réžiu na Vysokej škole múzických umení v Bratislave.
V jeho tragických textoch sa objavujú témy osamelosti, straty a depresie, jeho komediálne texty sa vyznačujú prvkami absurdnej drámy. Réžijným štýlom sa blíži k divadelnému minimalizmu a ozvláštnenému realizmu. Venuje sa prevažne ochotníckemu divadlu.
Pedagogická činnosť.
Na Súkromnom hudobnom a dramatickom konzervatóriu v Martine, vyučoval do roku 2013 Hereckú tvorbu.
Katova skala (vrch vo Veľkej Fatre)

Katova skala () je vrch v severnej časti Veľkej Fatry. Nachádza sa približne východne od Martina, v ochrannom pásme Národného parku Veľká Fatra. 
Poloha.
Nachádza sa v severozápadnej časti Veľkej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lysec. Leží v okrese Martin a zasahuje na katastrálne územie obcí Sklabinský Podzámok
a Turčianska Štiavnička. Katova skala sa nachádza priamo nad obcou Sklabinský Podzámok, na konci bočného hrebeňa, ktorý západným smerom vybieha z Kľaku (), situovanom v turčianskej vetve hlavného hrebeňa. 
Popis.
Katova skala má najmä v južnej a juhovýchodnej časti výrazne skalnatý reliéf. Vrcholová časť má tri, z veľkej časti zalesnené pahorky a celá južná časť zasahuje do rovnomennej prírodnej rezervácie. Vrch leží mimo hlavného hrebeňa, priamo nad Kantorskou dolinou, ktorá masív vymedzuje z južnej a západnej strany. Na juhozápadnom úpätí sa rozprestiera obec Sklabinský Podzámok, ktorá je východiskom na výstup. Celý masív odvodňuje do Váhu Kantorský potok, severnú časť prostredníctvom Podhradského potoka. Severným a západným smerom susedia len menej známe a podstatne nižšie vrchy, južným leží vrch Lučenec () a Lysec () a východným sa v hlavnom hrebeni nachádza Jarabiná (), Vyšná Lipová (), Kľak () a tiež tesne susediaca Prieložnica ().
Katova skala je významnou archeologickou lokalitou dolného Turca, kde bolo potvrdené osídlenie v mladšej dobe bronzovej (1200 – 900 pred Kr.), staršej dobe železnej (900 – 650 pred Kr.) i na prelome letopočtov.
Výhľady.
Turisticky obľúbený vrch na okraji pohoria a jeho skalnaté bralá umožňujú znamenitý výhľad na okolie. Otvorený je najmä južný a východný smer, ktorému dominujú okolité vrchy Veľkej Fatry. Veľmi dobre viditeľná je tiež veľká časť Turčianskej kotliny, pohorie Žiar a Lúčanská Malá Fatra. Pri vhodných podmienkach možno pozorovať tiež časť Vtáčnika.
Prístup.
Vrch je súčasťou chráneného územia a prístupný je po značke zo Sklabinského Podzámku. Chodník vedie na skalné bralo v juhovýchodnej časti, obchádza vrchol a údolím potoka Máleník smeruje do obce Podhradie.
Katova skala

Katova skala môže byť:
Viliam Dobiáš

Doc. MUDr. Viliam Dobiáš, PhD. (* 14. február 1950, Bratislava) je slovenský lekár a vysokoškolský pedagóg, pôvodne anestéziológ, neskôr špecialista v oblasti urgentnej medicíny.
Vzdelanie.
V roku 1968 ukončil štúdium na Strednej všeobecne vzdelávacej škole Šrobárova v Košiciach (dnes Gymnázium Šrobárova). V roku 1974 absolvoval odbor všeobecné lekárstvo na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Ďalšie pôsobenie.
Po štúdiu bol primárom na anesteziologicko-resuscitačnom oddelení Nemocnice ministerstva vnútra v Bratislave. Od roku 1980 pôsobí vo funkcii vedúceho Katedry urgentnej medicíny Lekárskej fakulty Slovenskej zdravotníckej univerzity v Bratislave. Vedúcim je aj v Centre pre výučbu urgentnej medicíny Lekárskej fakulty Univerzity Palackého v Olomouci. Od roku 2005 je zamestnaný u súkromného prevádzkovateľa zdravotníckej záchrannej služby Life Star Emergency na Slovensku a pôsobí tu vo funkcii hlavného lekára. Okrem toho pôsobí ako konzultant Úradu pre dohľad nad zdravotnou starostlivosťou a tiež ako súdny znalec pre Ministerstvo spravodlivosti SR. Niekoľko rokov je tiež hlavným rozhodcom medzinárodných súťaží odbornej metodickej súťaže posádok zdravotníckych záchranných služieb Rallye Rejvíz. Je tiež prezidentom Slovenskej spoločnosti urgentnej medicíny a medicíny katastrof.
Dielo.
Ako vysokoškolský pedagóg je autorom niekoľkých odborných publikácií z oblasti urgentnej medicíny:
Ján z Benátok

Ján z Benátok (iné mená: Ján Benátsky, ; fl. 2. pol. 9. storočia) bol veľkomoravský kňaz, radca a diplomat Svätopluka I., prívrženec latinského rítu a jeden z antagonistov staroslovienskeho liturgického jazyka.
O jeho živote sa veľa nevie. Je možné, že patril do skupiny duchovných, ktorí prišli na Veľkú Moravu ešte pred príchodom solúnskych bratov. V roku 874 vyjednával vo Forchheime mier s cisárom Ľudovítom II. Nemcom. V roku 879 viedol veľkomoravské posolstvo k pápežovi Jánovi VIII. V Ríme obvinil arcibiskupa Metoda z bludov. Reakciou na posolstvo bola pápežská bula "Industriae tuae".
Napriek jeho odporu voči arcibiskupovi Metodovi a preferencii latinčiny, ako cirkevného jazyka, patril k k odporcom franských cirkevných nárokov na Veľkej Morave. Téza o tom, že by patril k pápežským legátom sa zdá nepravdepodobná.
Semižizeň

Semižizeň (iné mená: Siemižizeň, Zemežízn, Semižizň; , ; 9. storočie) bol veľkomoravský veľmož.
Pochádzal z urodzenej a bohatej vrstvy obyvateľstva. Bol jediným moravským veľmožom, ktorý je známy menom, pôsobil ako poradca a diplomat veľkomoravského panovníka Svätopluka. Podľa historika Lubomíra Emila Havlíka bol Zemižizň zrejme hlavným hospodárom Svätoplukovho dvora. Roku 880 bol Zemižizň kniežaťom Svätoplukom vyslaný v čele posolstva spoločne s arcibiskupom Metodom a Vichingom do Ríma za pápežom Jánom VIII. na synodu, na ktorej mal Metod vysvetliť svoje učenie. Ďalšie informácie o ňom nie sú známe.
Olgus

Olgus (iné názvy: Oleg, Volcus, Holcus; *9. stor. Novgorod, Rus - ?967, Rus) bol údajný veľkomoravský kráľ približne v rokoch 925 - 945. Mal byť jedným z posledných alebo posledným kráľom Veľkej Moravy. Oficiálna historiografia jeho reálnu existenciu väčšinou neuznáva. 
Údaje o ňom pochádzajú z neskorej moravskej tradície (Tomáš Pešina z Čechorodu a Jan Jiří Středovský), podľa ktorej stal veľkomoravským kráľom so súhlasom pápežského stolca, bol z ruského rodu Rurikovcov, na Veľkej Morave vládol približne v rokoch 925-945. Na začiatku svojej vlády vraj sídlil vo Veligrade a neskôr v Olomouci. 
Životopis.
Olgus sa údajne narodil kniežaťu Kyjevskej Rusi Olegovi, ktorý vládol v Novgorode a od roku 882 v Kyjeve. Olgus mal byť so svojou družinou vyhnaný z Rusi a mal nájsť pohostinstvo na dvore veľkomoravského kráľa Svätoboga. Tam mal prijať krst. 
Po korunovácií na Veligrade (925) nový veľkomoravský panovník Olgus najprv stratil Nitriansko, keď maďarské vojsko obsadilo územie na hraniciach Veľkomoravskej ríše. Mal čeliť maďarskému vojsku. Neskôr si pozval na pomoc ruské a poľské vojsko a spočiatku úspešne bojoval s Maďarmi. Na konci vojny však bol porazený a uchýlil sa do Olomouca. Zaviazal sa platiť Maďarom mierový tribút.
Po strate Vislianska, ktoré zrejme dobyl český knieža Boleslav I., Olgus odišiel so svojou družinou a s časťou duchovenstva do Poľska a pokračoval na Rus. Ku kresťanstvu mal priviesť kňažnú Kyjevskej Rusi Oľgu. Podľa povesti bol predkom moravského rodu Žerotínovcov.
Cena Václava Havla za ľudské práva

Cena Václava Havla za ľudské práva je medzinárodné ocenenie za mimoriadny prínos jednotlivca či mimovládnej organizácie alebo inštitúcie v oblasti ľudských práv v Európe i mimo nej. Ocenenie od roku 2013 každoročne udeľuje Parlamentné zhromaždenie Rady Európy v spolupráci s Knižnicou Václava Havla a Nadáciou Charty 77.
Ocenenie, ktoré nesie meno bývalého prezidenta Česko-Slovenska a Česka Václava Havla, nahradilo Cenu Parlamentného zhromaždenia Rady Európy za ľudské práva, ktorá bola vytvorená v roku 2009 a udeľovala sa každé dva roky. Cena je jednou z mnohých udeľovaných rôznymi inštitúciami Rady Európy a nemala by sa zamieňať s Cenou Václava Havla za kreatívny disident, s ktorou nijako nesúvisí.
O cene rozhoduje porota zložená z predsedu parlamentného zhromaždenia a šiestich nezávislých osobností s odbornými znalosťami v oblasti ľudských práv. Porota zostaví užší zoznam troch nominovaných každoročne v septembri, potom v októbri rozhodne o celkovom víťazovi. Cena sa udeľuje na špeciálnom ceremoniáli, ktorý sa koná počas jesenného plenárneho zasadnutia Parlamentného zhromaždenia v Štrasburgu. Medzi pozvanými hosťami je bývalá česká prvá dáma Dagmar Havlová. Knižnica Václava Havla každoročne organizuje v Prahe konferenciu na počesť víťaza ceny.
Dohodu o vytvorení ceny podpísali v Černínskom paláci v Prahe 25. marca 2013 predseda Parlamentného zhromaždenia Rady Európy Jean-Claude Mignon, Marta Smolíková za Knižnicu Václava Havla a profesor František Janouch za Nadáciu Charty 77. Hostiteľom podujatia bol prvý podpredseda vlády a minister zahraničných vecí Českej republiky Karel Schwarzenberg. Polovicou z výhry 60 000 eur prispieva Parlamentné zhromaždenie a polovicou české ministerstvo zahraničných vecí.
Avis Car Rental

Avis je americká autopožičovňa so sídlom v Parsippany v štáte New Jersey, ktorá sa zaoberá dlhodobým a krátkodobým prenájmom automobilov a dodávok. Avis je pod záštitou spoločnosti Avis Budget Group, ktorá vlastní Budget Rent a Car, Budget Truck Rental, Payless Car Rental a Zipcar.
Avis vlastní pobočky v Južnej Afrike, Severnej Amerike, Južnej Amerike, Indii, Austrálii a na Novom Zélande. Od roku 2011 odkúpila európsku frančízu Avis Europe plc., ktorá dovtedy fungovala ako samostatná franšíza.
Od 70 rokov 20. storočia pozostávala väčšina vozového parku z vozidiel ako Chevrolet a Cadillac (General Motors), ale dnes sa zameriava aj na iné známe značky ako Toyota alebo Ford.
Na Slovensku funguje samostatná franšíza Avisu pod záštitou spoločnosti United Rental Group s. r. o., ktorá vlastní 2 pobočky na letiskách v Košiciach a Bratislave. Na celom svete vlastní viac ako 5 500 pobočiek. Avis bola vôbec prvou požičovňou áut v histórii, ktorá sa nachádzala na letisku.
Vo svojej flotile prevádzkuje viac ako 550 vozidiel značiek Peugeot, Volkswagen a Škoda, a od roku 2021 ponúka francúzske automobily značky Renault.
História.
Prvú medzinárodnú pobočku spoločnosti Avis založil v roku 1946 pilot Warren Avis. Požičovňa sa nachádzala na letisku Willow Run v Michigane a v roku 1953 sa stala druhou najväčšou autopožičovňou v Amerike. Dodnes si udržiava jednu z popredných pozícií prenajímateľov automobilov a v roku 2019 sprostredkovala viac ako 5 500 prevádzok po celom svete.
Motto spoločnosti „"Snažíme sa viac"“ bolo predstavené v roku 1962 počas funkcie generálneho riaditeľa Roberta Townsenda. Cieľom sloganu bolo pozitívne vyzdvihnúť postavenie Avisu ako druhej najväčšej spoločnosti na prenájom áut v Spojených štátoch a zároveň konkurovať vedúcej korporácii The Hertz. V roku 1972 Avis vytvoril systém "Wizard", prvý počítačový informačný a rezervačný systém pre autopožičovne v Spojených štátoch. Dodnes sú takmer všetci stáli zákazníci Avisu identifikovaní podľa svojho jedinečného čísla. V roku 1981 Avis zaviedol svoj systém sledovania vozidiel, ktorý dostal názov "Pokročilý systém identifikácie vozidiel" - "Advanced Vehicle Identification System" (AVIS).
Avis na Slovensku.
Značka Avis na Slovensku vznikla v roku 1996 formou franšízy. Vtedy začínala s flotilou 25 áut, ktorú zaradila do 12 kategórií automobilov. V roku 1998 založila č. 2 divíziu operatívneho lízingu, a samostatná slovenská divízia Avisu vznikla v roku 2003 pod názvom Avis Slovensko. Spolu s Avisom boli na Slovensku od roku 2010 založené aj dcérske spoločnosti Avis Maxirent, Avis Van Rental, Avis Lease a Avis Prestige.
TIPOS Slovenská hokejová liga 2021/2022

TIPOS Slovenská hokejová liga 2021/2022 je 29. sezónou 1. hokejovej ligy. Tímy na 1. – 6. mieste po základnej časti postúpia do play-off. Kluby na 7. – 10. mieste budú hrať predkolo alebo kvalifikáciu o Play-off. Klub na 11. mieste sa sezóna po základnej časti skončí a tím na 12. mieste bude hrať baráž o 2. hokejovú ligu.
Hrací plán.
V sezóne 2021/2022 sa hralo v jednej spoločnej skupine. Liga mala 12 účastníkov + mládežnícky tím slovenskej reprezentácie do 18 rokov pripravujúci sa na vrchol sezóny pod hlavičkou SR 18. Každé družstvo odohralo v základnej časti 44 stretnutí. Prvých šesť tímov postúpi do Play-off. Víťaz TIPOS Slovenskej hokejovej ligy bude hrať baráž o postup do Tipos extraligy.
Play-off.
Predkolo (Kvalifikácia o Play-off).
Predkolo hrali tímy nasledovne: 7.miesto - 10.miesto a 8.miesto - 9.miesto.
Predkolo sa hrá na 3 víťazstvá.
Štvrťfinále.
Štvrťfinále sa hrá na 4 víťazstvá.
Semifinále.
Semifinále sa hrá na 4 víťazstvá.
Finále.
Finále sa hrá na 4 víťazstvá.
Baráž o Tipos extraligu.
Baráž sa hrá na 4 víťazstvá.
Baráž o udržanie sa v TSHL.
Baráž sa hrá na 4 víťazstvá.