Pstriná

Pstriná je obec na Slovensku v okrese Svidník.
Polohopis.
Pstriná sa rozprestiera v mierne členitom povrchu severnej časti Nízkych Beskýd a Laboreckej vrchoviny. V jej okolí sú lesy s bukovým porastom, ktorý je doplnený o brezu a jelšu. Pôvodné bukové lesy sa zachovali v menej dostupných polohách. Nadmorská výška v strede obce je 320 m n. m. a na území od 290 do 525 m n. m. Územie má rozlohu 623 ha.
Symboly obce.
Erb.
V modrom štíte po zelenej, šiestimi striebornými skalami preloženej pažiti kráčajúci strieborný jeleň v zlatej zbroji, sprevádzaný vpravo hore strieborným skloneným mečom, vľavo hore zlatými váhami.
Tento erb bol prijatý uznesením obecného zastupiteľstva v roku 2006 a je zapísaný v heraldickom registri Slovenskej republiky pod signatúrou P – 210/2006.
Súčasná heraldická kompozícia erbu symbolizujúceho prírodný motív, podľa odtlačku pečatidla obce z roku 1868, doplnený o atribúty miestneho patróna – sv. Michala Archanjela.
Autormi erbu sú Peter Kónya, Leon Sokolovský a Sergej Pančák.
Vlajka.
Vlajka obce pozostáva z ôsmich pozdĺžnych pruhov vo farbách bielej (1/8), zelenej (1/8), žltej (1/8), modrej (1/8), bielej (1/8), zelenej (1/8), žltej (1/8) a modrej (1/8). Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t. j. dvoma zostrihmi siahajúcimi do tretiny jej listu.
Názov.
Vývin názvu obce
Dejiny.
Obec historicky patrila do Makovického panstva a prvýkrát je spomínaná v urbári roku 1497 pod názvom Psthryna.
V roku 1787 mala obec 28 domov a 179 obyvateľov, v roku 1828 mala 21 domov a 185 obyvateľov, v roku 1942 spolu 40 domov 242 obyvateľov a 11 obyvateľov, hlásiacich sa k židovskému náboženstvu. 
Tradičným zdrojom obživy ľudí žijúcich v obci bolo poľnohospodárstvo, predovšetkým pestovanie obilnín a chov rožného statku. Pridruženou činnosťou boli práce v lesoch spočívajúce v ťažbe dreva a v pálení drevného uhlia. Veľmi rozšírené bolo dolovanie stavebného kameňa v miestnych vrchoch. Zo starších období je známe pálenie vápna, ktoré sa získavalo výpalom drobivej ílovitej bridlice známej pod miestnym názvom "kreminka". Z remeselných činností bolo rozšírené tkanie pokrovcov. 
V priebehu 19. a v prvých desaťročiach 20. storočia obyvatelia obce odchádzali na príležitostné poľnohospodárske práce do oblastí dolného Zemplína, kde vypomáhali so žatvou. Tieto tzv. "žniva" boli jednou z mála pracovných príležitostí, ktorými si obyvatelia obce dokázali privyrobiť na živobytie. 
V 19. storočí boli vlastníkmi pozemkov Sirmaiovci. 
V roku 1932 sa obyvatelia obce zúčastnili hladových pochodov nezamestnaných a drobných roľníkov, kde žiadali zrušiť daňové a bankové dlhy, zastaviť exekúcie a prideliť panskú a cirkevnú pôdu malých roľníkom.
Tak ako ostatné obce i táto obec bola poznamenaná vysťahovalectvom. Nepriaznivá ekonomická situácia na prelome 19. a 20. storočia bola príčinou masívneho vysťahovalectva predovšetkým do Spojených štátov amerických, v menšej miere do Kanady a Argentíny. Po 2. svetovej vojne sa značná časť obyvateľov obce vysťahovala do priemyselných aglomerácií v Česku.
Obyvateľstvo.
V súčasnosti (2023) sú medzi obyvateľmi obce zastúpené tieto priezviská: Černega, Čižmár, Čobirka, Dunčák, Džavoronok, Gajdoš, Jacečko, Kekeľ, Mihálik, Rusinko, Suvák, Szabó.