Šejk

Šejk (vyslovuje sa /ʃeɪk/ alebo /ʃiːk/ ; "shaykh" [ʃajx],  [ʃeːx], množné číslo "shuyūkh" [ʃujuːx]) – tiež v prepise šajch, šejch, sheekh, sheyikh, shaykh, shayk, shekh, shaik a Shaikh, shak – je čestný titul v arabskom jazyku, doslova znamená „starší“; v monarchickom kontexte sa prekladá aj ako „Pán/Majster“.
Bežne označuje náčelníka kmeňa alebo člena kráľovskej rodiny v arabských krajinách alebo moslimského náboženského učenca. Je používaný aj ako čestný titul ľudí, ktorí tvrdia, že pochádzajú (buď patrilineárne alebo matrilineárne) od Hasana ibn Aliho alebo Husajna ibn Aliho, vnukov islamského proroka Mohameda. V niektorých krajinách sa uďeľuje ako priezvisko tým ľuďom, ktorí majú obsiahle znalosti v náboženských veciach alebo prestížnym náboženským vodcom z línie súfijských učencov.
Regionálne použitia.
Arabský polostrov.
Na Arabskom polostrove sa tento titul používa pre náčelníkov kmeňov. Radia sa tu kráľovské rodiny vo väčšine východnej Arábie, kde boli členovia kráľovských rodín tradične považovaní za kmeňových náčelníkov. Používa ho napríklad dynastia Al-Nahyan v SAE a dynastia Al-Maktoum, ktorí sú považovaní za náčelníkov kmeňa Bani Yas, dynastia Al-Sabah z Kuvajtu a dynastia Al-Khalifa z Bahrajnu. Tento titul používa takmer každý mužský a ženský ("Sheikha") člen kráľovských rodín SAE, Bahrajnu, Kataru a Kuvajtu. Titul šejk však nepoužívajú členovia rodiny Al Saud zo Saudskej Arábie, kde sa namiesto toho používa titul „Princ“ ().
Titul sa takisto používa aj pre náboženských predstaviteľov Sunnitských a Šiitských moslimov. Príkladom je Saudsko Arabská rodina Al ash-Sheikh (doslova "Rod Šejkov"), ktorej patrí meno po náboženskom vodcovi a zakladateľovi Wahhábizmu, Mohammedovi ibn Abd al-Wahhab.
Libanon.
V oblasti Libanonu mal tento titul rovnaký kráľovský význam ako na Arabskom polostrove až do osmanskej invázie v roku 1516. V oblasti Libanonu predstavoval domorodého autonómneho vládcu "„sui iuris“" alebo kmeňového náčelníka. Po osmanskej nadvláde a implementácii systému "Iltizam" získal titul namiesto kráľovskej konotácie šľachtickú, pretože bol udelený vyššou autoritou; v tomto prípade Osman vymenoval Emira, ktorý nebol ničím iným ako "mültezimom" alebo výbercom daní pre ríšu. Niektoré veľmi vplyvné Maronitské rodiny, ktorým bol udelený titul, sú (v chronologickom poradí): El Hachem z Akoura (potomkovia hášimovského rodu od roku 1523), El-Khazen (od roku 1545), Hubaysh z Kisrawanu a Douaihy z Zgharta. Iné rodiny, ktoré sú dnes oslovované alebo známe ako „šejkovia“, neboli tradične vládcami provincií, ale boli v tom čase vysokopostavenými úradníkmi v službách emíra.
Magreb.
V krajinách Magrebu, počas obdobia Almohádovskej dynastie, bol kalif volený radou šejkov. Pod ich vládou žili mnohé kmene, vrátane Arabov, (Beduínov), Andalúzov a Berberov. Rovnako boli zodpovední aj za mobilizáciu svojich vojsk v prípade vojny.
Africký roh.
V moslimských častiach Afrického rohu sa "šejk" často používa ako šľachtický titul. V somálskej spoločnosti je vyhradený na poctu pre vyšších moslimských vodcov a duchovných ("wadaad") a často sa skracuje na „"Sh"“. Medzi slávnych miestnych šejkov patrí Ishaaq bin Ahmed, raný moslimský učenec a islamský kazateľ, Abdirahman bin Isma'il al-Jabarti, raný moslimský vodca v Somalilande; Abadir Umar Ar-Rida, patrón Hararu; Abd al-Rahman al-Jabarti, šejk z Riwaqu v Káhire, ktorý hral dôležitú rolu pri napoleonskej invázii do Egypta; Sheikh Sufi, učenec 19. storočia, básnik, reformista a astrológ; Abdallah al-Qutbi, polemik, teológ a filozof najlepšie známy pre svoju päťdielnu časť "Al-Majmu'at al-mubaraka" („Požehnaná zbierka“); a Muhammad Al-Sumaalee, učiteľ v Masjid al-Haram v Mekke, ktorý ovplyvnil mnohých popredných súčasných islamských učencov.
Južná ázia.
V kozmopolitnom centre juhoázijského subkontinentu "šejk" nepredstavuje len etnický titul, ale často aj pracovný, pripisovaný moslimským obchodníckym rodinám. Po príchode islamu do južnej Ázie mnoho hinduistických rodov z rôznych kást konvertovalo na islam, a tak prijalo tento titul.
Juhovýchodná Ázia.
V Indonézii a iných častiach juhovýchodnej Ázie sú šejkovia rešpektovaní miestni moslimovia. V Indonézii sa tento výraz zvyčajne píše „"syech"“ a väčšinou sa pripisuje starším ulamá-om. Ľudia s obsiahlejšími znalosťami islamských vied sa v Indonézii zvyčajne označujú ako „"ustad" “ alebo „"kyai"“.
Irán.
Na území Iránu má slovo alebo titul šejk rôzne významy. Medzi staršími a učenými jednotlivcami je to čestný titul používaný pre starších a vzdelaných vedcov, ako sú: Sheikh al-Rayees Abu Ali Sina, Sheikh Mufid, Sheikh Morteza Ansari. V minulosti sa islamskí učenci, ktorí boli potomkami islamského proroka Mohameda, nazývali Sajjid/Seyyed namiesto šejk.
Ženský titul.
Historicky boli učenky v islame označované ako "shaykhah" (arabsky: ) (alt. "šajkhat"). Medzi významné "šejky" patrí Shaykha Fakhr-un-Nisa Shuhdah z 10. storočia a učenka Al-Shaykha Fatima al-Fudayliyya z 18. storočia. V roku 1957 získala indonézska vzdelávacia aktivistka Rahmah el Yunusiyah titul "shaykhah" od fakulty Univerzity Al-Azhar, čo je vôbec prvýkrát, čo univerzita tento titul udelila žene.
Dcére, manželke alebo matke šejka tiež prináleží titul "shaykhah". V súčasnosti sa termín "shaykhah" bežne používa pre ženy z vládnucich rodín v arabských štátoch Arabského polostrova.