burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Tiberius Coruncanius

Tiberius Coruncanius († 241 pred Kr.) bol rímsky politik a vojenský veliteľ počas vojny s kráľom Pyrrhom. Ako prvý plebejec dosiahol úrad najvyššieho kňaza ("Pontifex Maximus"). Preslávil sa ako právnik a učiteľ práva.
Životopis.
Coruncianius údajne pochádzal z Tuscula. Roku 280 pred Kr. bol zvolený spolu s Publiom Valeriom Laevinom za konzula a viedol rímsky útok proti etruským mestám v Etrúrii. Po porážke Laeviniových légii kráľom Pyrrhom v bitke pri Herakleie bol Coruncanius odvolaný do Ríma, aby ho bránil pred možným útokom epirského kráľa.
V roku 254 alebo 253 pred Kr. bol Coruncianius zvolený za pontifika (tento úrad bol doživotný, teda v ňom zotrval až do roku 241 pred Kr.). V tejto funkcii mal na starosti mnohé právne procedúry, ako uzatváranie sobášov, adopciu a vykonávanie závetov, s čím súvisela jeho právnická kariéra.
Kariéra právnika.
Coruncianius bol údajne prvý Riman, ktorý sa právnej činnosti nevenoval len z titulu svojho kňazského úradu, ale aj ako verejný činiteľ. Umožňoval tak svojim žiakom ako širokej verejnosti, aby sa zúčastňovali na jeho právnych jednaniach, uskutočňovaných pravdepodobne na verejnom priestranstve pred Kolégiom pontifikov ("Collegium Pontificum"). Ako prvý zaviedol v Ríme kategóriu osôb, ktoré boli zbehlé v práve a slúžili ako právni poradcovia pre verejnosť ("iurisprudentes"). Po jeho smrti bolo právne poradenstvo podchytené aj predpismi a k jeho potrebe začali byť vydávané právne príručky. Sám žiadne dielo nenapísal.
Pre Rimanov bol Coruncianius prvý skutočný učiteľ práva. Do histórie vstúpil svojimi rozsiahlymi znalosťami a veľkou výrečnosťou.
Austrálsky teriér

Austrálsky teriér je plemeno psa uznané v FCI v skupine 3 pod číslom 8. 
História.
Pri šľachtení tohto nízkonohého teriéra boli zrejme použité plemená iných teriérov ako sú kern teriér, dandie dimmot teriér, írsky teriér, manchesterský teriér, jorkšírsky teriér a skye teriér. Plemeno bolo relatívne ustálené už okolo roku 1870, pričom prvýkrát ich bolo možné vidieť na výstave v rokoch 1872 až 1876. V roku 1885 bolo toto plemeno vystavované v Melbourne pod názvom Australian Rough Terrier. Prvý štandard vypracovali chovatelia v roku 1896. Plemeno bolo uznané najprv v Anglickom Kennel Clube začiatkom 20. storočia. 
Vzhľad.
Austrálsky teriér je nízky, kompaktný pes s dlhou hlavou a plochou lebkou. Hustá, drsná srsť ho chráni pred prudkými zmenami teplôt austrálskej buše. Husté obočie chráni oči pred slnkom a v minulosti ho vraj chránilo tiež pri boji s hadmi. Netrimovaná srsť vytvára okolo krku výrazný límec, rozširuje sa na predhrudie. Srsť je modrá, oceľovo modrá alebo tmavošedomodrá s pálením na tvári, ušiach, spodnej časti tela, na labkách a pod nasadením chvosta. Srsť môže byť tiež piesková alebo červená bez tmavých odtieňov, pričom chochol môže byť svetlejší. Prípustné je aj iné sfarbenie, ale bez bielych odznakov. 
Na hlave má chocholček. Aussie má silné čeluste rovnakej dĺžky ako hlava. Skus je nožnicovitý. Nos je primerane veľký a čierny. Oválne tmavohnedé oči majú inteligentný výraz. Malé, špicaté uši nosí vztýčené. Hrudné končatiny sú rovnobežné a rovné. Telo je oproti výške psa dlhé, s rovnou chrbtovou líniou. Panvové končatiny sú pri pohľade zozadu tiež rovnobežné. Chvost je vysoko nasadený, nesmie byť nosený nad chrbtovou líniou. V minulosti sa kupíroval, čo je dnes vo väčšine krajín zakázané. 
Temperament.
Austrálsky teriér má všetky žiadúce vlastnosti teriérov. Je priateľský, spoločenský, inteligentný, húževnatý, vytrvalý a rýchly. Používal sa najmä na hubenie potkanov, králikov a tiež jedovatých hadov, na ktorých lov používal zvláštnu techniku: robil na hada výpady a napokon naňho zaútočil zo zadu a zakusol ho za krk. 
Starostlivosť.
Okrem bežnej starostlivosti o čistotu psa je treba srsť austrálskeho teriéra trimovať približne raz za tri mesiace. Minimálne raz týždenne je vhodné srsť prečesať. 
Výchova.
Vzhľadom na to, že ide o sebavedomého teriéra, vyžaduje sa dôsledná výchova. Pri správnom vedení sa austrálsky teriér učí rýchlo. Keďže ide o pôvodne loveckého psa, treba ho od mladosti socializovať s rôznymi druhmi domácich zvierat. Austrálsky teriér je komunikatívne plemeno a často šteká. Preto je potrebné onaučiť ho od zbytočného štekania. 
Využitie.
V Európe nie je austrálsky teriér veľmi rozšíreným plemenom. Najviac zastúpený je v anglicky hovoriacich krajinách, niekoľko jedincov však žije aj v Česku a na Slovensku. Je to aktívny pes, ktorý vyžaduje zamestnanie a preto je vhodný aj na rôzne kynologické športy.
Marcus Antistius Labeo

Marcus Antistius Labeo (zomrel okolo roku 10 po Kr.) bol rímsky právnik a autor právnickej literatúry.
Narodil sa ako syn iného popredného právnika, Pacuvia Antistia Labeona, ktorý bol ako presvedčený republikán zabitý počas občianskej vojny v bitke pri Filipách (42 pred Kr.). Labeo patril k plebejskému stavu, napriek tomu sa dal na verejnú kariéru a čoskoro dosiahol úrad prétora. Jeho otvorená antipatia voči novému cisárskemu režimu a neomalený spôsob, ktorým svoje sympatie dával z času na čas najavo v senáte znamenali vážnu prekážku v jeho politickej dráhe. Cisár Augustus dal nakoniec prednosť vo výbere konzula Labeonovmu veľkému rivalovi, Ateiovi Capitonovi, oddanému prívržencovi režimu. Keď bola táto istá funkcia ponúknutá nasledujúci rok aj Labeonovi, odmietol ju.
Po sklamaní, ktoré mu priniesla verejná činnosť, sa utiahol do súkromia a venoval sa naplno už len právnej vede. Jeho učiteľom bol slávny právnik Trebatius Testa, sám žiak veľkého Marca Tullia Cicerona. K znalosti práva Labeo pridal ďalšie odbory: dialektiku, filológiu a znalosť starožitností, ktorými by rozšíril výklad a aplikáciu práva.
Labeo sa stal bibliou právnikov nasledujúcich období. Jeho výroky sa opakovane vyskytujú u Gaia, Ulpiana a Iulia Paula. Mnohé dokonca prežili až do dôb zákonníka cisára Justiniána ("Codex Iustinianus"). Labeo je považovaný za zakladateľa Proculovej školy práva (jeho rival Capito založil zasa Sabinskú školu práva), aj keď nie je presne zrejmé, v čom sa dve strany od seba odlišovali.
Dielo.
Najdôležitejšie Labeonovo dielo, "Libri posteriores" (t. j. knihy vydané po Labeonovej smrti), obsahujú systematický výklad zvykového práva. Dielo "Libri ad Edictum" (Knihy k ediktom) podávajú komentár k ediktom vydávaným prétormi a edilmi. Osem kníh "Probabilium" (Dokázateľná látka) je zbierkou axiomatických právnych výrokov.
Zoznam znakov republík Sovietskeho zväzu

Znaky zväzových republík takisto ako znak Zväzu sovietskych socialistických republík obsahujú kosák a kladivo a červenú hviezdu ktorá symbolizuje komunizmus, tak ako aj vychádzajúce slnko (aj keď v Lotyšskej SSR, kde sa Baltské more nachádza na západe krajiny sa interpretovalo ako zapadajúce slnko), obklopený kotúčom pšenice. Motto ZSSR "Proletári všetkých krajín, spojte sa!", bolo na každom znaku v jazyku republiky a v ruskom. Pridané boli okrem toho do znakov jednotlivých republík aj charakteristické motívy, reliéfy, charakteristiky krajiny (kopce, vrchy...), prípadne iné (ekonomika, kultúra a pod).
V tabuľke sú uvedené znaky republík v roku 1987, rok predtým, než jednotlivé republiky začali postupne meniť svoje štátne symboly na súčasné, čo súviselo s rozpadom ZSSR, ktorý bol zavŕšený v roku 1991. Na pravej strane je znak republiky tak, ako ho používajú v súčasnosti. Ako vidieť viaceré ázijské republiky používajú podobné znaky ako za éry ZSSR. Viaceré európske republiky sa vrátili k historickým znakom. Bielorusko používalo tradičnú Pahoniu (znak Litovského veľkovojvodstva) v rokoch 1991 až 1995, kedy sa vrátili k preštylizovanému znaku z éry bývalého Sovietskeho zväzu. Odštiepenecká Podnesterská moldavská republika (Podnestersko), medzinárodne považovaná za časť Moldavska, používa znak Moldavskej SSR (pozri znak Podnesterska).
Úbytok ľadu v Arktíde

Pod úbytkom ľadu na Arktíde rozumieme v posledných rokoch zaznamenané zmenšovanie objemu ľadu v Severnom ľadovom oceáne a pozorované roztápanie Grónskeho ľadovca. Počítačové modely ukazujú, že úbytok ľadu na Arktíde bude pokračovať aj v budúcnosti, zatiaľ však nie je isté kedy bude Severný ľadový oceán v lete úplne bez ľadu. Bežne akceptované je rozmedzie rokov 2040 až 2100, ale podľa niektorých štúdií z roku 2008 mohlo nastať už toho leta. Severný ľadový oceán bol úplne bez ľadu naposledy pred viac ako 700 tisíc rokmi. Predmetom štúdia sú možné príčiny a dôsledky ako napríklad nezvyčajné smerovanie vetra, zvyšovanie teploty v Arktíde alebo zmeny morských prúdov.
Podľa IPCC bolo otepľovanie na Arktíde oveľa výraznejšie, ako v iných častiach sveta. Zmenšovanie ľadovej prikrývky má za následok, že do vesmíru sa odrazí menej slnečného svetla, čím sa opäť zvyšuje teplota a urýchľuje sa roztápanie ľadu. 
Grónsky ľadovec viaže také množstvo vody, ktoré by zdvihlo hladinu svetového oceánu o 7 metrov. Podľa počítačových modelov by v 21. storočí mohla hladina stúpnuť o 5 cm len vďaka roztápaniu grónskeho ľadovca. Predpokladá sa, že do konca storočia sa Grónsko oteplí natoľko, že sa ľadovec za 1000 rokov úplne roztopí.
V lete roku 2007 bola ľadová pokrývka rekordne malá, ale v zime sa obnovila a na prelome rokov 2007/2008 bola blízko normálu. No merania ukázali, že celoročný (večný) ľad bol tenší, ako predchádzajúcu zimu.
Zoznam miest s električkovou dopravou

Toto je zoznam niektorých miest s električkovou dopravou.
Znak Karelskej republiky

Znak Karelskej republiky, časti Ruskej federácie má tvar neskorogotického štítu. Pozadie je tvorené národnou trikolórou a zároveň vlajkou Karélie, zvrchu nadol červenou, modrou a zelenou. V popredí je profil vztýčeného čierneho medveďa. Zlatý rám štítu pochádza zo štylizovaného obrázku jedle vľavo a sosny vpravo. Vo vrchnej časti v strede je osemramenná zlatá hviezda.
Znak navrhol Ju. S. Nivin.
Kamikaze

Kamikaze môže byť:
Aemilius Macer

Aemilius Macer bol rímsky básnik žijúci v 1. storočí pred Kr. Napísal tri didaktické básnické skladby, jednu o vtákoch ("Ornithogonia", O pôvode vtákov), jednu o hadoch ("Theriaca", O zvieratách), ku ktorej ho inšpiroval grécky básnik Nikander z Kolofónu, a jednu o rastlinách ("De herbis", O bylinách). Podľa Hieronyma zomrel roku 16 pred Kr. 
Rozsiahla hexametrická skladba "De viribus herbarum" (O účinku bylín), ktorá bola tradične pripisovaná Macrovi, je v skutočnosti stredoveká práca Oda Magdunensia, francúzskeho lekára.
Aemilius Macer býva zamieňaný s iným Macrom prezývaným Iliacus, ktorého uvádza Ovídiov katalóg básnikov. Tento Macer bol autorom epickej skladby týkajúcej sa udalostí, ktoré predchádzali Homérovej Iliade. Ovídius ho oslovuje v jednom zo svojich Listov od Pontu, ktoré boli napísané až po roku 13 po Kr., čo dosvedčuje, že tento Macer nemohol byť totožný s Aemiliom Macrom, v tej dobe dávno mŕtvym.
Grattius

Grattius bol rímsky básnik žijúci v Augustovej dobe. Je autorom drobnej náučnej básne "Cynegetica" (O love), z ktorej sa dochovalo sotva 500 hexametrov. Pretože sa často zmieňuje o meste Falerii, býva považovaný za rodáka z tohoto miesta a označovaný niekedy aj ako Grattius Faliscus.
O Grattiovi sa v svojich Listoch od Pontu zmieňuje aj Ovídius.
Gaius Rabirius (básnik)

Gaius Rabirius bol rímsky básnik žijúci na prelome letopočtov. Zmieňujú sa o ňom Velleius Paterculus, Ovídius a Quintilianus. Býva pokladaný za autora epickej básnickej skladby o bitke pri Actiu, z ktorej sa jeden zlomok obsahujúci 67 hexametrov našiel na papyruse v Herculaneu.
Cornelius Severus

Cornelius Severus bol rímsky básnik žijúci v Augustovom období, autor historických epických skladieb. Quintilianus sa zmieňuje o jeho historickom epose "Bellum Siculum" (Sicílska vojna), Ovídiuso rozsiahlej skladbe, ktorá by mala pojednávať o rímskych kráľoch. Mohlo ísť o dve časti z jediného diela "Res Romanae" (Rímske dejiny), ktoré bolo unikátnym spojením básnictva a historiografie. 
Z celého Severovho diela sa dochoval iba zlomok pojednávajúci o smrti Marca Tullia Cicerona, ktorý zaznamenal Seneca.
Živnostenský úrad

Živnostenský úrad je:
Živnostenský úrad je predovšetkým to miesto, kde je potrebné vykonať ohlásenie živnosti, ak niekto hodlá prevádzkovať živnosť. Konkrétne živnostenský zákon uvádza: "Kto hodlá prevádzkovať živnosť, je povinný to ohlásiť živnostenskému úradu miestne príslušnému podľa sídla právnickej osoby alebo bydliska fyzickej osoby. Pre zahraničnú osobu je príslušným živnostenský úrad podľa adresy miesta činnosti podniku zahraničnej osoby alebo adresy miesta činnosti organizačnej zložky podniku zahraničnej osoby. Ak je na území Slovenskej republiky zriadených niekoľko organizačných zložiek podniku zahraničnej osoby, príslušnosť živnostenského úradu sa riadi podľa voľby zahraničnej osoby." Živnostenský úrad po ohlásení následne vydá živnostenské oprávnenie. 
Okrem toho živnostenský úrad najmä vydáva rôzne potvrdenia a vykonáva úlohy jednotného kontaktného miesta.
Zoznam piesní s hudbou Gejzu Dusíka

Toto je zoznam piesňovej tvorby, ku ktorej zložil hudbu Gejza Dusík.
Zoznam.
poz. - pieseň - pôvodný interpret, ďalší interpret - (autor textu piesne-t:)
(t: ) - doteraz nezistený autor textu
Vladimir Vladimirovič Vasiutin

Vladimir Vladimirovič Vasiutin (; ; * 8. marec 1952, Charkov – † 19. júl 2002, Moskva) bol sovietsky kozmonaut zo Saľutu 7 a Sojuzu T-14.
Život.
Mladosť a výcvik.
Mal ukrajinský pôvod. Po ukončení základnej školy začal študovať na Charkovskom vyššom leteckom učilišti. Tam sa naučil lietať a neskôr sa sám stal učiteľom lietania nováčikov. V roku 1976 bol prijatý do tímu kozmonautov. Bol členom štyroch rezervných posádok, na piaty pokus sa už do vesmíru dostal.
Lety do vesmíru.
Do vesmíru sa dostal iba raz, na palube Sojuzu T-14 ako jeho veliteľ na jeseň roku 1985. Stal sa 182 kozmonautom Zeme. Na Sojuze, ktorý odštartoval z kozmodrómu Bajkonur, spolu s ním leteli Georgij Grečko a Alexandr Volkov. Pripojili sa k orbitálnej stanici Saľut 7, kde sa stali jeho piatou základnou posádkou. V polovici novembra však vážne ochorel (bolesti brucha) a tak sa posádka musela predčasne vrátiť na Zem. Pplk. Vasiutin ihneď putoval do nemocnice v Moskve a skoro sa uzdravil. Mal za sebou 64 dní vo vesmíre. 
Po lete.
Ako všetci kozmonauti hneď po prílete a uzdravení obdržal v Kremli sovietske vyznamenanie. Zo zdravotných dôvodov od oddielu vo februári 1986 odišiel. Zamestnaný bol potom vo VVA (Vojenno-Vozdušnaja Akademia A. Gagarina). Zomrel v päťdesiatich rokoch na rakovinu.
Fréza

Fréza je viacklinový nástroj s presne definovanou geometriou. Používa sa pri frézovaní. 
História fréz.
Prvé použiteľné frézy pochádzajú z konca 18. storočia. Spočiatku slúžili na výrobu skrutkových matiek no neskôr našli rôzne uplatnenie, najmä v zámočníctve. Prvé frézy mali kotúčový tvar a rezné hrany boli podobné do vtedajších pilníkov
Frézy sa začali viac využívať až po svetovej výstave v Paríži z roku 1867. Rezné hrany prvých fréz tvorili plytké zárezy umiestnené husto pri sebe. Zárezy sa časom zmenili na zuby pri ktorých sa už dajú rozoznať uhly rezu, rezného klina a čela. Počet zubov sa zmenšoval a zväčšoval sa ich vzájomný rozostup.
Marcus Manilius

Marcus Manilius (1. storočie po Kr.) bol rímsky básnik, astronóm a astrológ, autor didaktickej básnickej skladby v piatich knihách "Astronomica".
Manilius je jedna z najtajomnejších postáv rímskej literatúry. Nielenže sa o ňom nezmieňuje a necituje ho žiaden antický autor, ale samotné Maniliovo dielo je takmer úplne prosté údajov, z ktorých by bolo možné vydedukovať niečo o živote jeho autora. Dokonca i jeho meno sa v starších rukopisoch nevyskytuje a poznáme ho iba z mladších verzii ako Manilius, Manlius alebo Mallius. Zo zmienok v diele možno usudzovať, že Manilius žil v dobe cisára Augusta alebo Tiberia a že patril medzi obyvateľov Ríma. Niektorí odborníci sa domnievajú, že mohol byť pôvodom ázijský Grék alebo Afričan.
"Astronomica".
Maniliova práca vychádza z popredných zdrojov svojej doby a dosahuje vysokú úroveň odbornosti. Možno ju považovať za vrcholové dielo rímskej astronómie, či skôr astrológie, pretože tieto dva odbory v staroveku splývali. Jednotlivé knihy pojednávajú o:
Ako poslednú udalosť spomína "Astronomica" porážku Varových légii v Teutoburskom lese za vlády cisára Augusta (9 po Kr.), súčasne ale piata kniha nebola dokončená až do doby Augustovho nástupcu, cisára Tiberia. Celé dielo sa javí ako nehotové, pretože končí uprostred nedokončenej kapitoly, a podľa toho, že ho nepoznajú antickí ani neskorší autori, pravdepodobne ani nebolo vydané.
Podľa početných imitácii možno ako predlohu Maniliovej práce stanoviť didaktický filozofický epos "De rerum natura" (O pôvode vecí) od Tita Lucretia Cara. Manilius ho pripomína svojou snahou dopátrať sa pravdy, originalitou a v schopnosti dostať sa až k jadru svojho predmetu. I jeho metrum je pomerne čisté.
Julius Firmicus Maternus, ktorý žil v prvej polovici 4. storočia, vykazuje silnú podobnosť s Marcom Maniliom, z čoho sa usudzuje, že buď použil astronomické dielo ako svoju predlohu alebo jeho prameňom bolo nejaké neznáme dielo, ktoré poznal i Manilius. Firmicus sám udáva, že astronómiou sa pred ním zaoberali Cicero, Marcus Cornelius Fronto a Germanicus Caesar, takže sa zdá, že mu Manilius nebol známy.
V "Astronomice" sa po prvý raz objavuje rozdelenie oblastí zverokruhu na domy (Manilius pre ne používa označenie "templa", chrámy), menšie úseky, ktoré sú v nej rozlišované dodnes. Je možné, že delenie je o niečo staršieho dáta, ale Klaudios Ptolemaios, popredný helenistický astronóm i astrológ, domy ešte v svojom diele pojednávajúcom o astrológii, "Tetrabiblos", nespomína.
Objav.
Astronomica je známa z dvoch rukopisov pôvodom z 10. a 11. storočia. Jeden z nich sa nachádzal v opátstve Gembloux v Belgicku, druhý v knižnici v Lipsku. Text Maniliovho diela bol objavený humanistickým vzdelancom Poggiom Bracciolinim neďaleko Kostnice počas prestávke v konaní Kostnického koncilu (1414-18). Prvé kritické vydanie Maniliovej práce vyhotovil a vydal astronóm Regiomontanus v Norimbergu roku 1473. Roku 1600, po objave druhého rukopisu, bolo pripravená druhá, vylepšená edícia.
Seizmometer

Seizmometer je prístroj na meranie a zaznamenávanie (vtedy hovoríme o seizmografe) pohybov zeme v určitej oblasti a určitom časovom úseku, spôsobených seizmickými vlnami. Záznam takéhoto merania sa nazýva seizmogram. Analýza seizmogramov je primárnym zdrojom k poznaniu vnútra Zeme.
Kozma a Damián

Svätí Kozma a Damián boli bratia (udajne dvojčatá) žijúci v 3. storočí, mučeníci. Pochádzali z Arábie a pôsobili ako nezištní lekári v Sýrii. Boli popravení okolo roku 305. Sú patrónmi lekárov, chirurgov a niektorých ďalších profesií. Ich sviatok sa v gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi svätí 1. novembra a tiež 1. júla, v rímskokatolíckej cirkvi 26. septembra.
Chrám svätých Kozmu a Damiána

Chrám svätých Kozmu a Damiána môže byť:
na Slovensku:
v Bulharsku
v Česku:
Kostol svätých Kozmu a Damiána

Kostol svätých Kozmu a Damiána môže byť:
Kaplnka svätých Kozmu a Damiána

Kaplnka svätých Kozmu a Damiána môže byť
Mikuláš Lovacký

PhDr. Mikuláš Lovacký (* 15. december 1942, Bardejov† 7. november 2024) bol slovenský maliar, grafik a reštaurátor, niekdajší riaditeľ Šarišského múzea v Bardejove.
V rokoch 1961 až 1966 študoval na Filozofickej fakulte Pavla Jozefa Šafárika v Prešove.
Chrám svätých Kozmu a Damiána (Cigeľka)

Chrám svätých Kozmu a Damiána je gréckokatolícky chrám v rusínskej obci Cigeľka (okres Bardejov), ktorý sa nachádza na západnej strane hlavnej cesty cez Cigeľku, približne v strede obce pri kultúrnom stredisku. Obklopuje ho cintorín.
História.
Chrám bol postavený v roku 1816 na mieste staršej drevenej stavby. Pri výstavbe boli najprv vybudované obvodové múry okolo dreveného chrámu, potom bola položená strecha a až potom veriaci rozobrali drevený chrám, v ktorom sa počas výstavby nerušene konali bohoslužby. Chrám bol vysvätený 17. novembra 1816 dekanom Jánom Závadským.
V chráme slúžil svoju primičnú svätú liturgiu neskorší prešovský biskup Pavol Peter Gojdič. Jeho narodenie v obci a primičnú omšu pripomína pamätná tabuľa osadená na múre kostola.
Až do roku 2004 išlo o farský chrám, aj keď v niektorých obdobiach nebol ustanovený farár a duchovnú správu vykonával administrátor "excurrendo" (napríklad v roku 2000 z Kurova). V roku 2004 bola farnosť v Cigeľke zrušená a obec sa stala filiákou farnosti v Kurove a od roku 2008 farnosti v Petrovej.
Radoslav Baťo

Radoslav Baťo (* 1977) je slovenský novinár.
Ako novinár začínal v roku 1996 v denníku "Hospodárske noviny", neskôr pôsobil v denníku "Pravda". Od roku 2001 do novembra 2009 pracoval v týždenníku "Trend", od 1. apríla 2005 ako jeho šéfredaktor. Neskôr pracoval ako komentátor denníka SME.
Bývalú ministerku práce, sociálnych vecí a rodiny SR Vieru Tomanovú označil za mimozemšťanku, čo vyústilo do súdneho sporu.
Koncom mája 2014 novozvolený prezident Andrej Kiska predstavil svojich šiestich poradcov a hovorcu. Baťo bol jeden z tzv. „siedmich statočných“ (podľa Kisku).
Gaal (rozlišovacia stránka)

Gaal môže byť:
Sekvoja vždyzelená

Sekvoja vždyzelená ("Sequoia sempervirens") je ihličnatý strom z čeľade cyprusovité (staršie z čeľade tisovcovité). Rastie na západnom pobreží USA. Dosahuje výšku do 115 m.
Vladimir Alexejevič Soloviov

Vladimír Alexejevič Soloviov (; * 11. november 1946, Moskva) je bývalý ruský kozmonaut zo Sojuzov a orbitálnych staníc, neskorší riaditeľ Strediska letov.
Život.
Mladosť a výcvik.
Odmalička mal rád všetko okolo techniky. Po základnej a strednej škole sa dostal na vysokú technickú školu a po ukončení zamieril do Koroľovovej konštrukčnej kancelárie. Spolupracoval na príprave množstva kozmických letov, v riadiacom stredisku letov pôsobil ako odborník pre raketové motory. Potom v roku 1978 podpísal žiadosť o prijatie do tímu kozmonautov, podrobil sa výcviku, niekoľkokrát bol v záložnej posádke jednotlivých misií. 
Lety do vesmíru.
Po prvýkrát sa dostal do vesmíru vo februári 1984 na palube lode Sojuz T-10. Trojicu kozmonautov v zložení Leonid Kizim, Oleg Aťkov a palubný inžinier Vladimir Soloviov odštartovala z kozmodrómu Bajkonur a stala sa 3. základnou posádkou orbitálnej stanice Saľut 7. Strávili tam 236 dní, počas pobytu prijali množstvo nákladných lodí Progress a Sojuz s posádkami, absolvovali množstvo aj rekordne dlhých výstupov do voľného priestoru, na Zem sa vrátili s loďou Sojuz T-11.
Aj druhý pobyt vo vesmíre bol dlhodobý, tentokrát bol členom prvej stálej posádky na stanici Mir spoločne s Leonidom Kizimom. Aj tam prijali niekoľko zásobovacích lodí typu Progress. Ich misia bola ojedinelá tým, že od Miru odleteli k stanici Saľut 7 toho času bez posádky na svojej lodi Sojuz T-15 a na Saľute zostali pracovať celý mesiac ako jej posledná posádka pred zánikom. Odtiaľ zas preleteli aj s množstvom demontovaných prístrojov naspäť na Mir, odtiaľ po ďalšom mesiaci práce odleteli na Zem. Pristáli s kabínou na padákoch na území Kazašskej SSR. 
Celkovo strávil vo vesmíre 361 dní, je registrovaný ako 136 kozmonaut Zeme. 
Po letoch.
V roku 1997 bol riaditeľom Strediska pre riadenie kozmických letov v Koroľove blízko Moskvy. V roku 2005 vystupoval na verejnosti ako viceprezident spoločnosti RKK Energia a ruský šéf Medzinárodnej vesmírnej stanice.
Durban

Durban je jedno z najväčších miest v Južnej Afrike a najväčšie v provincii Kwa-Zulu Natal. V jazyku Zulu sa nazýva "eThekwini". Durban má podľa sčítania ľudu z roku 2001 3 090 117 obyvateľov, z ktorých takmer 70 % tvoria černosi.
V 25. decembra 1497 na toto miesto priplával Vasco da Gama a dal mu meno "Rio De Natal" (Vianočná rieka). Potom, čo toto územie bolo venované Šákou britskému obchodníkovi Henry Fynnovi, vznikla tu v roku 1823 osada. Už ako mesto bolo v roku 1835 premenované na Durban na počesť správcu Kapskej kolónie, Benjamina d’Urbana. V meste tiež 20 rokov býval Mahátma Gándhí, ktorý tu pracoval ako právnik a po prvýkrát tu uplatnil taktiku pasívneho odporu. V roku 2001 sa tu konala Svetová konferencia proti rasizmu.
Sheep Haven

Sheep Haven alebo Sheephaven (angl. "Sheephaven Bay", ír. "Cuan na gCaorach") je záliv Atlantického oceánu na severnom pobreží Írska. Obmýva pobrežie grófstva Donegal.
Do pevniny sa zarezáva medzi polostrovmi Rosguill na východe a Horn Head na západe. Do Atlantického oceánu prechádza na spojnici mysov Horn Head a Rinnafaghla Point. Najväčšiu šírku dosahuje vo vstupnej časti - 7 km, smerom do vnútrozemia sa postupne zužuje, dlhý je približne 12 km. Pobrežie zálivu dosahuje značnú členitosť a v rámci zálivu sa vyčleňujú viaceré menšie zálivy a zátoky: Claddaghlahan Bay vo východnej, Clonmass Bay, Dunfanaghy Harbour na západnej a Badgers Bay, Big Bay, Parthanhall Bay na južnej strane zálivu. Pobrežie tiež lemujú viaceré piesočnaté pláže (Tra Beg, Tra More, Sand Eel Strand, The Campion Sands, Green Isle, Marble Hill Strand, Catherines Isle), marše a občasne zaplavované územia (Killahoey Strand, The Back Strand, Ards Strand, Doe Castle Strand).
Najvýznamnejšie rieky ústiace do zálivu sú: Lackagh, Duntally, Faymore, Derryart a krátka rieka vytekajúca z jazera New Lake, ktoré bolo v minulosti prirodzenou súčasťou zálivu. V zálive leží niekoľko malých ostrovov: Black Rock, Scoltadillisk, Binrobin, Little Isle, Red Isle, Juniper Isle, Cranberry Isle, Bishop's Isle, Green Isle a plošne najväčší Clonmass Isle. Na pobreží sa rozkladajú štyri obce: Dunfanaghy, Portnablahy, Downies a Marble Hill.
Medzi plytčinami The Black Strand na severozápade a Ards Strand na juhu vybieha do zálivu polostrov zakončený mysom Binnagorm Point, na ktorom sa rozprestiera chránený les Ards Forest Park.
Vodné dielo

Vodné dielo je stavebné a strojové zariadenie slúžiace na využitie vodnej energie. Obsahuje zariadenie na prívod vody k turbíne, turbínu a zariadenie na odvod vody do riečiska. Podľa veľkosti spádu rozlišujeme "nízkotlakové", "strednotlakové" a "vysokotlakové" vodné dielo.
Výkon.
Výkon získaný turbínami vodného diela je udaný hmotou množstva vody, ktoré pretečie turbínou za určitý časový úsek.
formula_1
Rozdelenie.
Nízkotlakové vodné dielo.
Spád diela je do približne 10 metrov. Hladina rieky je zdvihnutá haťou. Voda preteká cez systém hrablíc na zadržiavanie nečistôt k turbíne kde odovzdáva svoju energiu a vracia sa do riečiska. Hriadeľ turbíny je spojený s hriadeľom generátora do jedného mechanizmu – turbogenerátora. Vodné elektrárne takýchto diel sú priebežnými elektrárňami, pretože celý tok neustále preteká turbínou. Pracujú zvyčajne nepretržite a pokrývajú stálu základnú spotrebu elektrickej energie.
Strednotlakové vodné dielo.
Je údolnou priehradou so spádom medzi 10 a 50 metrami. Prívodné potrubie obvykle prechádza hrádzou. Vstup vody do potrubia je chránený hrablicami. Na začiatku potrubia sa nachádza rýchlouzáver slúžiaci v prípade poruchy. Na spustenie turbíny slúži hlavný uzáver pri konci potrubia. Vodné elektrárne takýchto diel môžu pracovať ako priebežné alebo ako špičkové, dodávajúce energiu len v čase jej najväčšej spotreby. Ak je inštalovaných viacero turbín môžu pracovať v kombinovanom režime. Neďaleko hrádze špičkových elektrární je vedľajšia nádrž vyrovnávajúca nepravidelný odtok, taktiež zadržuje prívalové vody a zadržuje zásobu pre obdobie sucha, čiže v rieke pod hrádzou preteká stále rovnaké množstvo vody.
Vysokotlakové vodné dielo.
Spád diela je väčší ako 50 metrov. Voda sa privádza potrubím z vrchnej nádrže, spravidla vedeným po povrchu. Turbogenerátory môžu pracovať priebežne aj špičkovo. Elektráreň vysokotlakového diela sa niekedy buduje ako prečerpávacia elektráreň. Vtedy sa v jej strojovni nachádzajú turbíny aj čerpadlá. Turbíny sa využívajú pri zvýšenom odbere a v čase zníženej spotreby sa voda zo spodnej nádrže prečerpáva do vrchnej nádrže, čím sa vyrovnáva nerovnomerný odber elektrickej energie.
Zoznam okresov v Rakúsku

Toto je zoznam okresov a štatutárnych miest v Rakúsku.
Punta Arenas

Punta Arenas je prístavné mesto v Patagónii na pobreží Magalhãesovho prielivu. Je to najväčšie a zároveň hlavné mesto čilského regiónu Magallanes y de la Antártica Chilena. S počtom obyvateľov cez 120 000 je tretie najväčšie mesto Patagónie. Názov je skomoleninou španielskeho slova "Punta Arenosa" - v preklade piesočný bod. V meste istý čas pobýval slovenský spisovateľ Martin Kukučín, ktorý sa sem vysťahoval z chorvátskeho ostrova Brač (vtedy ako súčasť monarchie).
Punta Arenas je jedným z najjužnejšie položených miest na svete, nachádza sa kúsok pod 53. rovnobežkou. O titul najjužnejšieho mesta súťaží s argentínskym Ushuaia, ktoré je južnejšie, no má menej obyvateľov.
Konanie

Konanie môže byť:
Kontext (jazykoveda)

Kontext je súvislá časť textu, z ktorej možno určiť vzájomné vzťahy medzi jazykovými, kompozičnými alebo tematickými jednotkami. Náuka o kontexte sa nazýva kontextológia.
Zápornosť

Zápornosť alebo negatívnosť môže byť:
Zápornosť je vlastnosť vyjadrovať popieranie, opačnosť.
Negatívnosť je týkanie sa negatívu, pozri negatív.
Ohýbanie

Ohýbanie (ohnutie, ohýňanie) alebo zohýbanie (zohnutie, zohýňanie) je danie niečomu tvar oblúka či tvar ohybu, pozri oblúk, ohyb
Ohýbanie (ohnutie, ohýňanie) je pri tvárnení: pozri ohýbanie (tvárnenie)
Ohýbanie je v jazykovede: súhrnné označenie pre skloňovanie, časovanie a stupňovanie
Arnold Flögl

Arnold Flögl (* 10. júl 1885, Kroměříž – † 20. november 1950, Bratislava) bol český operný spevák (bas), pedagóg a herec, pôsobiaci na Slovensku.
Životopis.
Vyučil sa za zubného technika, ale viac ho zaujímal spev. Odišiel do Martina, kde v rokoch 19091912 pôsobil v speváckom zbore. Potom prijal ponuku na hosťovanie v Národnom divadle v Prahe, kde ako hosť pôsobil od decembra 1912 do apríla 1913. Po hosťovaní sa stal riadnym členom opery Národného divadla, kde potom pôsobil až do júla 1919. Po odchode z Národného divadla pôsobil v Kráľovskej opere v Záhrebe. Po návrate zo Záhrebu sa neúspešne usiloval o opätovné angažmán v Prahe. Nakoniec získal angažmán v opere Národného divadla v Brne, kde pôsobil v rokoch 19241930. Od roku 1930 bol sólistom opery Slovenského národného divadla v Bratislave, kde pôsobil až do svojej smrti. Pôsobil ako pedagóg na Hudobnej a dramatickej akadémii pre Slovensko, respektíve na Štátnom konzervatóriu v Bratislave (19351945). Medzi jeho žiakov patrili: Ján Hadraba, Oľga Hanáková, Gizela Veclová a iní.
Vynikal svojím krásne školeným hlasom. Vyvinul sa v skvelého basistu so zvučnými hĺbkami a plnými výškami. Svojím herectvom sa dokázal vteliť do vážnych aj groteskne démonických úloh, ktoré zvýrazňoval prirodzenými výrazovými prostriedkami. Bol známy aj ako wagnerovský operný interpret. Medzi jeho najvýraznejšie roly patria Gildas ("Starý kráľ"), Gremin ("Eugen Onegin"), Mefistofeles ("Faust a Margaréta"), Don Qujoote ("Don Quichotte"), arcibiskup Arnošt ("Karlštejn"), Herman ("Tannhäuser"), Kardinál ("Židovka"), Duch ("Tajomstvo"), Lucifer ("Čert a Káča") a iné.
Pokúšal sa aj o opernú réžiu. Vynikal ako interpret a propagátor ľudových piesní. Prekladal do slovenčiny operné libretá a texty. V posledných rokoch života sa objavil ako herec v niekoľkých filmoch.
Lesnoj

Lesnoj môže byť:
Fosfátovanie

Fosfátovanie (iné názvy parkerizácia, parkerizovanie, bonderizácia, bonderizovanie) je chemická úprava povrchu ocele za účelom zvýšenia korozivzdornosti a zlepšenia priľnavosti pre ďalšie povrchové úpravy. Je jedným z najrozšírenejších spôsobov chemickej úpravy povrchu ocele, pri ktorom sa na povrchu vytvárajú vo vode nerozpustné kryštalické terciárne fosforečnany zinku, železa a mangánu. Fosfátová vrstva neposkytuje sama o sebe oceľovým výrobkom dostatočnú ochranu proti korózii, a preto sa vždy dodatočne upravuje konzervačnými prostriedkami, nátermi, voskami, impregnovaním zriedeným lakom a pod. Dôležitou vlastnosťou fosfátových povlakov je ich schopnosť viazať na seba organické látky - napríklad plastické mazivá alebo impregnačné oleje, ktoré významne chránia proti korózii.
Fosfátovanie vytvorí ochrannú vrstvy o hrúbke ca 2 µm. Uskutočňuje sa ponorením do kúpeľa s následným oplachom, pasiváciou a oplachmi. Odmasťovanie sa uskutočňuje pri teplotách od 30 do 60 °C.
Silanizácia

Silanizácia je metóda povrchovej úpravy kovov nahrádzajúca chromátovanie a fosfátovanie kovových povrchov s vytváraním medzivrstvy zlepšujúcej chemickou cestou priľnavosť plastov, lakov a farieb k povrchu materiálu.
Technológia využíva oligomérne alkoxysilány s reaktívnymi amínovými a nenasýtenými skupinami. Hydrolýzou trialkoxysilánov vznikajú reaktívne silántrioly reagujúce s kovovým povrchom, pričom vzniká povlak s reaktívnymi skupinami pre celý rad plastov, lakov, farieb, tmelov a lepidiel. Reakciou na povrchu vzniká kovalentná väzba, ktorá pevne zviaže k povrchu siloxány, ktoré zároveň reagujú aj medzi sebou za vzniku zosieťovaného povlaku. Technológia sa používa na železné, oceľové, hliníkové a pozinkované povrchy. Modifikovaný povrch slúži ako ochrana pred koróziou a podklad pred lakovaním či plastovaním. 
Silanizácia sa realizuje postrekom, ponorom, alebo náterom. Metóda zvyšuje odolnosť povrchu voči alkáliám, hlavne pre výrobky na báze hliníka. Silanizácia je nevratný proces, povrch sa nedá odstrániť rozpúšťadlami. Účinok je porovnateľný s chromátovaním alebo fosfátovaním. Výhodou je možnosť mechanického tvarovania už chemicky upraveného povrchu.
Alexej Alexejevič Brusilov

Alexej Alexejevič Brusilov (* 31. august 1853, Tbilisi, Gruzínsko – † 17. marec 1926, Moskva, Sovietsky zväz) bol významný ruský a sovietsky generál a vojvodca. Vyznamenal sa najmä počas prvej svetovej vojny, keď viedol úspešnú tzv. Brusilovovu ofenzívu.
Život.
Alexej sa narodil 31. augusta 1853 v gruzínskom Tbilisi. Službu dôstojníka v cárskej armáde vykonával na Kaukaze a aktívne sa zúčastnil rusko-tureckej vojny v rokoch 18781879. Po istú dobu bol profesorom jazdeckej taktiky. V rokoch 19021906 bol veliteľom jazdeckej školy. Vo vojenskej kariére bol aj úspešným veliteľom gardovej jazdeckej divízie a taktiež aj armádneho zboru.
Po začiatku 1. svetovej vojny bol vymenovaný do funkcie veliteľa 8. armády. Na jeseň 1914 jeho vojská prenikli a obsadili východnú Halič a vstúpili do predhoria Karpát. Taktiež prenikli aj na severovýchodné územie dnešného Slovenska od Medzilaboriec skoro až po Starú Ľubovňu, do hĺbky 15-20 km, niekde aj viac. Na území Svidníckeho okresu sú vojenské cintoríny, na ktorých sú pochovaní príslušníci 8. ruskej armády: Bodružal, Hunkovce, Hutka, Ladomirová, Krajná Poľana, Mlynárovce, Svidník a v ďalších obciach. 
Po ústupe (1915) z Karpát bol 1916 vymenovaný za veliteľa Juhozápadného frontu, v lete 1916 začal ofenzíva, ktorá dostala pomenovanie podľa jej hlavného veliteľa (Brusilovova ofenzíva – útok ruských vojsk na východnom fronte 1916, keď jeho vojská postúpili od Pripiatskych močarísk až k rumunským hraniciam. Útočil proti 4. rakúsko-uhorskej armáde, do ktorej boli začlenení aj vojaci pochádzajúci z územia dnešného Slovenska. Brusilovovej armáde sa podarilo prelomiť front v šírke skoro 50 km. Rakúsko-Uhorska armáda stratila za tri dni skoro 200 000 mužov.
Po februárovej revolúcii 1917, za Kerenského vlády bol určitú dobu hlavným veliteľom ruských vojsk. Po revolúcii presadzoval tzv. kerenského ofenzívu, ktorá však zlyhala. Neskôr ho vystriedal jeho zástupca generál Kornilov. Bol odporcom boľševikov a presadzoval preventívny zákrok proti ich vzrastajúcej moci. Napokon však bol lojálny k výsledkom októbrovej revolúcie a preto ho Leninova vláda ponechala vo funkcii. Od roku 1920 bol vo vysokých veliteľských funkciách v Červenej armáde. V rokoch 19231926 vykonával funkciu inšpektora vojenského jazdectva. Je autorom memoárov „"Moje spomienky"“ (Moi vospominanija). Kniha vyšla až po jeho smrti v roku 1929.
Kostol svätého Lukáša (Dulovce)

Rímskokatolícky kostol svätého Lukáša sa nachádza v obci Dulovce, okres Komárno.
Kostol svätého Lukáša evanjelistu bol postavený v roku 1872, ale ešte ani v roku 1911 nebol kostol konsekrovaný. Ako uvádza chronostikon na veži, budova bola obnovená v roku 1983.
Je to jednoloďová stavba s rovným uzáverom presbytéria, vežou vstavanou do štítového priečelia a pristavanou sakristiou. V 60. rokoch 20. storočia boli stropy a klenby doplnené ďalšími nástennými malbami. Nad vchodom do lode je organový chór podoprený dvoma liatinovými stĺpmi a pekným kovaným zábradlím. Na hlavnom oltári z roku 1873 je obraz sv. Lukáša z roku 1873, po bokoch sú sochy Ježišovho a Máriinho srdca. Bočný oltár lurdskej Panny Márie pochádza z čias stavby kostola. Kazateľnica s baldachýnom a parapetom s reliéfnou výzdobou pochádza z čias stavby kostola. Krstiteľnicu z červeného mramoru daroval kostolu v roku 1875 Pavol Szabó. Je tu aj drevený polychrómový reliéf Piety a drevený kríž s korpusom. V predsieni pod vežou sú dve sväteničky z červeného mramoru z čias stavby kostola. Prvý organ získala farnosť v roku 1873 zo zbierky farníkov a milodarov, terajší organ pochádza z roku 1896 z milodarov Novoďalčanov žijúcich v Amerike.
Kapitulácia Nemecka

Kapitulácia Nemecka môže byť:
Fialka lesná

Fialka lesná (lat. "Viola reichenbachiana") je rastlina z čeľade fialkovité. Je to kvitnúca jarná bylina, lesná trvalka, vysoká 5-20 cm. Byľ je vystúpavá, dole rozkonárená. Dlho stopkaté, vajcovito končisté, prízemné listy so srdcovitou bázou sú v ružici. Úzko kopijovité prílistky sú strapkaté. Kvety sú nevoňavé a majú rovnú, tupo končistú, fialovú ostrohu. Kališné prívesky sú krátke.
Rozšírenie vo svete.
Rastie v západnejšej časti Európy, na východ po Ukrajinu menej aj v severnej Afrike, Turecku na Kaukaze a v Iráne.
Črchľový potok

Črchľový potok môže byť:
Kakaduorodé

Kakaduorodé (v širšom zmysle) alebo kakadu (v širšom zmysle) (lat. "Cacatuinae (sensu lato)" alebo "Kakatoeinae (sensu lato)") je podčeľaď čeľade papagájovité. Staršie sa niekedy považovala za samostatnú čeľaď kakaduovité ("Cacatuidae"). Kakadu ja aj slovenský názov všetkých rodov z tejto podčeľade okrem rodu korela a názov podrodu rodu Cacatua. O kakaduorodých/kakadu v užšom zmysle pozri nižšie.
Typickým znakom kakadu je pohyblivý chochol na hlave. Oblasť výskytu kakadu sa nachádza v Austrálii, Indonézii, Oceánii a na Filipínach.
Najmenším zástupcom podčeľade je korela chochlatá, najväčším je kakadu palmový, ktorý môže dosiahnuť hmotnosť až 1 kg.
Všetky papagáje podčeľade s výnimkou korely sú zapísané v prílohe dohovoru o medzinárodnom obchode s ohrozenými druhmi voľne žijúcich živočíchov a rastlín (CITES), väčšina je chránená, niektoré druhy sú v zozname ohrozených druhov, alebo na pokraji vyhubenia.
Charakteristika.
Kakadu je skupina papagájov, ktorí sú atraktívni aj napriek tomu, že nie sú pestro sfarbení (dominuje u nich biela, čierna, sivá, žltá a ružová farba). 
S inými druhmi papagájov majú kakadu veľa spoločných znakov. Patria medzi ne charakteristicky zakrivené zobáky a poloha prstov nôh, kde dva a dva prsty svojim protichodným postavením (dopredu a dozadu) umožňujú týmto vtákom uchopovať potravu, či obratne sa šplhať v konároch stromov. 
Najcharakteristickejším znakom pre všetky papagáje kakadu je chochol na hlave, ktorý signalizuje ich aktuálnu náladu. Pri náhlom vyrušení vydávajú syčavé zvuky. Niektoré menej zjavné rozdiely sú v štruktúre pier, či v robustnejšej stavbe tela oproti priemerným pravým papagájom. Medzi výnimky patrí ich najmenší zástupca korela chocholatá ako aj robustnejší a väčší zástupcovia tzv. pravých papagájov ako je ara hyacintová, či najväčší a najťažší papagáj kakapo sovovitý. 
Papagáje kakadu sa živia semenami, orechmi, mnoho ich druhov sa živí hmyzom a larvami, ktoré vyhryzávajú spod kôry tropických stromov. Potravu si kakadu hľadajú nielen v korunách stromov, ale aj na zemi. Žalúdok majú veľmi svalnatý s hrubými stenami. 
Kakadu sa nekúpu vo vode, počas dažďa lietajú, alebo sa zavesia dolu hlavou a nechajú sa dažďom premočiť, veľmi radi si čistia perie lietaním medzi mokrým lístím v korunách stromov.
Zo všetkých papagájov sa dožívajú kakadu najdlhšieho veku, kakadu zlatochochlý sa dožíva až 119 rokov. Papagáje kakadu sú spoločenské vtáky, ktoré vo voľnej prírode žijú v kŕdľoch, ktoré opúšťajú iba v dobe hniezdenia.
Systematika.
V starších systémoch, v ktorých je tento taxón klasifikovaný ako čeľaď kakaduovité, sa možno stretnúť s delením na podčeľade:
Rúbaniskový potok

Rúbaniskový potok môže byť:
Malá Bránica

Malá Bránica môže byť:
Kremenný potok

Kremenný potok môže byť:
Madrigal

Madrigal je druh svetskej vokálnej polyfónie (viachlasu) z obdobia renesancie a baroka. 
Text madrigalu býva väčšinou ľúbostný, alegorický alebo satirický. Po hudobnej stránke často strieda polyfónnu techniku (viachlas) s homofónnou technikou (jednohlas). V skladbách môžeme nájsť tanečné vsuvky i dohry. Napriek ľudovým prvkom madrigaly neinterpretovali ľudové vrstvy obyvateľstva, boli to skladby patriace intelektuálnemu umeniu feudálnych dvorov.
Marginálie

Marginálie (z lat. poznámky na okraj) autor tvorí poznámky, úvahy, text na istú tému akoby na okraj. Zameria sa v nej na na niektoré detaily, okamihy, zážitky dôležité pre jeho subjekt.
Žilinská

Žilinská môže byť:
Rybná ulica

Rybná ulica môže byť:
Zahraničná politika (časopis)

Zahraničná politika je dvojmesačník venujúci sa medzinárodným vzťahom, bezpečnosti, ekonomike a súvisiacim témam. Na jeho tvorbe sa podieľajú najlepší nezávislí slovenskí a medzinárodní odborníci v týchto oblastiach. Vychádza od roku 1997, pôvodne ako newsletter "Listy SFPA", neskôr sa transformoval na plnohodnotný časopis.
Vydáva ho Výskumné centrum Slovenskej spoločnosti pre zahraničnú politiku (RC SFPA).
Záružlie močiarne

Záružlie močiarne (lat. "Caltha palustris") je rastlina z čeľade iskerníkovité, ktorá sa vyskytuje na severnej pologuli.
Záružlie močiarne sa vyskytuje vo vlhkom prostredí ako močiare, potoky a mokré lúky. Má sýtožlté kvety. Kvitne na jar. Listy sú pevné, tmavozelené, srdcovitého tvaru. Vzhľadom na veľkosť rastliny sú pomerne veľké. Stonka je dutá. Je to trváca rastlina a je slabo jedovatá. Prezimujú iba korene, z ktorých na jar vyrastie nová rastlina. Kvitne do augusta. Patrí medzi rastliny kvitnúce skoro na jar. Je veľmi hojnou vlhkomilnou rastlinou.
Emil Stodola

JUDr. Emil Miloslav Stodola (* 22. marec 1862, Liptovský Mikuláš – † 28. jún 1945, Bratislava) bol slovenský politik a právnik, signatár Martinskej deklarácie.
Životopis.
Narodil sa v Liptovskom Mikuláši, časti Vrbica – Hušták č. 26 (podľa vtedajšieho číslovania) do evanjelickej rodiny národne uvedomelého, zámožného mikulášskeho garbiara Ondreja Stodolu (v matrike uvedený ako mešťan, pri narodení staršieho brata Aurela ako remeselník) a Anny, rod. Kováčovej. Týždeň po narodení dostal pri krste mená Emil Miloslav.
Študoval právo vo Viedni, v Berlíne, Prahe a Budapešti. Od roku 1891 pôsobil ako advokát v Liptovskom Mikuláši. Popri advokátskej praxi sa angažoval aj v slovenskom národnom hnutí. Bol členom SNS, od roku 1895 bol členom jej vedenia a mal zásluhu na tom, že strana zanechala politiku pasivity. V roku 1905 neúspešne kandidoval do uhorského smenu. 
V roku 1911 odišiel do Budapešti, kde pracoval ako advokát do roku 1918. Tu sa venoval spolkovej činnosti a stýkal sa aj s maďarskými demokratmi okolo Oszkára Jásziho, ktorí hľadali efektívnejšie riešenie národnostnej otázky. Usiloval sa o zjednotenie slovenského národného hnutia. Počas prvej svetovej vojny udržiaval spojenie s českými politikmi vo Viedni. Roku 1917 začal vydávať odborný časopis Právny obzor. 
Od začiatku roku 1918 sa snažil o obnovenie činnosti SNS. Naliehal na vytvorenie Slovenskej národnej rady. Pripravoval zhromaždenie v Martine 30. októbra 1918, kam priniesol aj svoj vlastný návrh Deklarácie, v ktorom zdôraznil obchádzanie občianskych slobôd a nerovnoprávne postavenie slovenského národa v Uhorsku. Na porade SNR požadoval vybudovanie samosprávy Slovenska najneskôr do desiatich rokov.
Na jeseň 1918 sa usadil v Bratislave. Odmietol vládne funkcie, ostal však činný v SNS. Bol odporcom jej zjednotenia s Národnou republikánskou stranou roľníckou. Keď sa strana v marci 1921 opäť osamostatnila, stal sa jej predsedom. V roku 1922, keď sa do popredia strany dostalo výrazne nacionalistické krídlo, abdikoval a odišiel z aktívneho politického života. Venoval sa advokátskej praxi a odbornej práci. Aj naďalej pracoval na projekte samosprávy Slovenska a demokratizácie verejnej správy, keď doporučoval cestu postupného rozširovania samosprávy prestavbou existujúcich inštitúcií a zákonov.
Plávajúci menový kurz

Plávajúci menový kurz (iné názvy: plávajúci kurz, plávajúci výmenný kurz, pohyblivý (menový/výmenný) kurz, fluktujúci (menový/výmenný) kurz, floating, pružný (menový/výmenný) kurz, flexibilný (menový/výmenný) kurz) je menový kurz, ktorý sa mení (primárne) podľa dopytu a ponuky po danej mene. Mena, ktorá používa plávajúci výmenný kurz, sa nazýva plávajúca mena. Opakom plávajúceho menového kurzu je pevný menový kurz.
Rozlišuje sa:
Simpsonov paradox

Simpsonov paradox je štatistický paradox pri porovnaní úspešnosti dvoch indivíduí (skupín) počas viacerých období, pričom v jednotlivých obdobiach je úspešnejšia skupina A, ale celkovo je úspešnejšia skupina B. Paradox je pomenovaný podľa Edwarda Simpsona, ktorý ho publikoval v roku 1951. Pretože ide o matematickú trivialitu, je praktický isté, že tento paradox bol pozorovaný možno stáročia pred ním, ale kvôli nepredstaviteľnej trivialite ho nikto nepublikoval.
Časté zmätenie ľudí, ktorí sa prvýkrát stretnú s týmto paradoxom, je spôsobené nevhodným príkladom z interpretačného hľadiska.
Príklad paradoxu.
Je zrejmé, že študent A bol úspešnejší v oboch semestroch, ale celkovo bol úspešnejší študent B, pričom celkový počet skúšok bol pre oboch rovnaký.
Podstata paradoxu.
Podstata paradoxu spočíva v tom, že študent B mal pomerne vysokú úspešnosť počas piatich skúšok, teda dlhodobo. Študent A mal v druhom semestri síce úspešnosť 100%, ale aplikovanú iba na dve skúšky.
Keďže nepredpokladáme rozdielnosť nárokov, v prvom aj druhom semestri bol naozaj lepším študentom B. Práve uvedený príklad je však veľmi zavádzajúci, je totiž štatisticky veľmi nepravdepodobné, že môžu existovať také rozdiely medzi semestrami. Pravdepodobne to muselo byť niečim spôsobené, napr. zmenou skúšajúceho. V tomto prípade treba jednoznačne za lepšieho študenta označiť A, lebo bol úspešnejší u oboch profesorov, len mal smolu, že väčšinu skúšok mal u prísnejšieho.
Skutočný príklad z praxe.
Ako skutočný a dobrý príklad na ukážku správnej a jednoduchej interpretácie možno uviesť porovnanie úspešnosti liečby obličkových kameňov klasickou chirurgiou a perkutánnou nefrolitotómiou. Pri hodnotení úspešnosti bez ohľadu na veľkosť kameňa vychádza perkutánna nefrolitotómia ako úspešnejšia. Tento záver je však mylný lebo pri hodnotení zvlášť malých a veľkých kameňov vychádza úspešnejšia klasická chirurgia.
Príčina paradoxu je v tom, že perkutánna nefrolitotómia sa používala hlavne pre malé kamene a pravdepodobnosť úspešnosti liečby je viac ovplyvnená veľkosťou kameňa ako použitou metódou liečby. 
"Za veľké sa v tejto práci považovali kamene väčšie ako 2 cm. Ako kritérium úspešnosti bolo použité nepozorovanie výskytu kameňov po troch mesiacoch od liečby resp. redukcia veľkosti kameňa na maximálnu veľkosť 2 mm".