Žerotínovci

Žerotínovci alebo Zierotinovci bol významný český a moravský šľachtický rod.
Dejiny rodu.
Pôvodom stará moravská vladárska rodina bola roku 1478 povýšená do panského stavu a v roku 1706 cisárom Jozefom I. do ríšskeho grófskeho stavu (pre krajiny Koruny českej potvrdený 1712). Ich pôvod je odvodzovaný od Bluda z Bludova, ktorý bol markgrófskym kastelánom v Přerove. Písal sa podľa dediny Bludov, ktorú založil približne 4 km juhozápadne od mesta Šumperku. Túto dedinu a tunajšie panstvo Zierotinovci niekoľkokrát stratili, ale vždy ju znovu získali do svojho vlastníctva, a tunajší zámok zostal sídlom rodu až do 20. storočia. Svojho zenitu rod dosiahol na prelome 16. a 17. storočia v osobách bratrancov Karla st. a Ladislava Velena, vodcovských osobností moravských protestantov. Posledným mužským členom rodu bol Ladislav zo Zierotina (1912–1985).
Pôvod mena.
Prídomok „zo Zierotina“ začali členovia rodu používať na konci 12. storočia, keď získali rovnomennú dedinu Žerotín na Olomoucku. Sami Zierotinovci sa písali v podobe „Zierotin“ (čítaj „žerotín“), pričom nejde o germanizmus, ale naopak o najstaršiu podobu mena, používanú pred Husovou reformou pravopisu. V priebehu času sa rod vetvil a jeho členovia získali na vážnosti a význame. Medzi moravskou šľachtou začínali hrať významnejšiu úlohu v živote českého kráľovstva.
Niektorí sa preslávili ako bojovníci – Bedřich v službách troch cisárov (Karla V., Ferdinanda, Maxmiliána) alebo Jan, ktorý doprevádzal Karla V. na výprave do severnej Afriky. Ďalší zastávali významné úrady doma aj v cudzine (miestokomorníci, najvyšší sudcovia, krajinský hajtman, univerzitný hodnostár), napr. Viktorin zo Žerotína bol krájačom arcikniežaťa Maxmiliána, Bernard zo Zierotina bol rektorom pražskej univerzity (od roku 1614), Jan zo Zierotina bol správcom bratskej kníhtlačiarne v Ivančiciach, ktorú neskôr presťahoval na svoju tvrdzu Kralice.
V pobielohorskom období, keď došlo k rozsiahlej konfiškácii Zierotínskych majetkov, zostala na Morave len jedna odnož rodu. Jan Ludvík zo Zierotina po smrti svojej matky, Luisy Vilemíny, rod. slobodnej pani z Lilgenau, spojil zierotinský erb spolu s lilgenauským a prijal k svojim titulom aj titul slobodného pána z Lilgenau. V roku 1802 museli Zierotinovci predať Lichtenštajncom svoje panstvo Velké Losiny. Na Bludov bola prenesená knižnica, zbierka zbraní, obrazáreň, archív a časť vnútorného zariadenia. Po konfiškácii roku 1948 bola väčšia časť zariadenia prevezená na zámok Velké Losiny. Posledný moravský Zierotin, ktorý smel používať šľachtické tituly, bol Karel Emanuel, ktorý bol „"gróf a pán zo Zierotina, slobodný pán z Lilgenau, dedičný člen Panskej snemovne a tajný rada"“. Jeho potomkovia pod menom Mornstein-Zierotin dodnes žijú na zámku v Bludově.
Erb.
Farby erbu sú opisované rôzne, no spravidla je v červenom štíte čierny korunovaný dvojchvostý lev na striebornom kamennom trojvrší. Klenot vychádza z oblúčkovej koruny lemovanej hermelínom („"koruna Rurikovcov"“) a je v ňom vyrastajúci lev ako v štíte, prikrývadla sú červeno-čierne. Erb spočíva na hermelínovom plášti, splývajúcom z helmovej koruny. Pri spojení s erbom lilgenauským boli farby zierotínskeho erbu stanovené ako zlatý lev na modrom poli, vyrastajúci zo strieborného trojvršia, ale tieto farby sa nevžili a neskôr neboli používané ani oficiálne.
Sídla a panstvá.
V priebehu dejín im patrili mimo iné panstva:
Príbuzenské zväzky.
Príbuzenskými zväzkami boli Žerotínovci spojení s