Gálium

Gálium (lat. "Gallium") je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Ga a protónové číslo 31. Je to vzácny mäkký strieborný kov, krehký, pevný len pri nízkych teplotách. Po ortuti má najnižšiu teplotu topenia. Hlavné uplatnenie nachádza v elektronike, v polovodičoch, v optoelektronike, výkonovej elektronike a jej chladení.
Fyzikálno-chemické vlastnosti.
Gálium je pomerne vzácny kov (ako olovo alebo molybdén), v prírode sa vyskytuje len vo forme zlúčenín v mocenstve Ga3+, výnimočne ako Ga1+. Jeho nerasty gallit a germanit sa vyskytujú zriedkavo v niekoľkých baniach Južnej Afriky. V zemskej kôre je ale veľmi rozptýlené, nemá významné nerasty, a preto je jeho spracovávanie obtiažne a nákladné.
Gálium je typickým stopovým prvkom. Býva rozptýlené v nerastoch, ktoré obsahujú hliník, čo je spôsobené podobnosťou ich fyzikálno-chemických vlastností. Hlavná časť gália v litosfére je v hliníkových mineráloch. Obsah gália v bauxitoch je od 0,002 % do 0,01 %. Zvýšené koncentrácie gália sú aj v sfaleritoch (0,01 až 0,02 %), v čiernom uhlí (spolu s germániom), vturmalíne a tiež v niektorých železných rudách.
Je modrobieleho lesku, je mäkké a obtiera sa o prsty. Pod vplyvom aj slabého trenia v dlaniach sa topí. Vyrába sa z odpadu pri metalurgickom spracovávaní iných kovov (hliník, meď...). 
História.
Gálium objavil francúzsky chemik Paul-Émile Lecoq de Boisbaudran pomocou spektroskopie v roku 1875. Prvok bol však predpovedaný už v roku 1870 ruským chemikom Dmitrijom Mendelejevom, ktorý predpovedal jeho existenciu vďaka periodickej tabuľke a jej periodickým vlastnostiam a dočasne ho nazval eka-aluminium (pod hliníkom).
Výroba.
Hlavným zdrojom gália je výroba hliníka spracovaní bauxitu Bayerovou metódou. Hlavnou surovinou pre priemyselnú produkcia gálium je bauxit, ktorý ho zvyčajne obsahuje ako súčasť nečistôt (do 0,1 %). Extrahuje sa elektrolýzou z alkalických kvapalín, ktoré sú medziproduktom spracovania prírodného bauxitu na komerčný oxid hlinitý. Gálium sa z takýchto roztokov izoluje elektrolýzou na ortuťovej katóde. Z alkalického roztoku získaného po úprave amalgámu vodou sa vyzráža, ktorý sa rozpustí v alkalickom roztoku a elektrolýzou sa izoluje gálium.
V roku 1963 bol v ZSNP vyrobený prvý kilogram československého gália, vypracovaný a laboratórne overený postup výroby a rafinácie gália na čistotu 99,999 %. V roku 1985 už v ZSNP produkovali ročne 3,5 tony, čo bola desatina svetovej výroby. Po zmenách v roku 1989 nastal útlm výroby oxidu hlinitého bola výroba gália bola v ZSNP novembri 1990 ukončená. Za celkové obdobie od r. 1969 do roku 1992 v ZSNP vyrobili 42 688 kg gália. V Spojených štátoch sa výroba  primárneho gália začala až v roku 1987.
V roku 2010 Čína produkovala rovnako ako zbytok sveta ročne asi 100 ton gália. Od tohto roku spolu s dominanciou vo výrobe hliníka získala dominanciu aj vo výrobe gália a v roku 2022 už Čína ovládala 98% svetovej produkcie surového gália, čo predstavuje ročne asi 500 ton.
Strategická surovina.
Oblasti použitia zlúčenín gália zasahujú do obranného vojenského priemyslu a preto bolo v poslednom čase označené svetovými veľmocami (USA, EÚ) ako strategická surovina. 3. júla 2023 sa do centra pozornosti dostalo práve gálium (a germánium), keď čínske ministerstvo obchodu oznámilo plány na zavedenie nových obmedzení na vývoz tohto kovu. Tieto opatrenia, ktoré nadobudli účinnosť 1. augusta 2023 a už stihli otriasť globálnymi dodávateľskými reťazcami ale zároveň dokazujú čínsku ochotu využiť nerasty na geopolitický zisk. Už v roku 2011 Čína napríklad obmedzila vývoz gália do Japonska ako reakcia na vzájomný územný spor. V roku 2022 Čína ovládala 98% svetovej produkcie surového gália. Tento virtuálny monopol je do značnej miery výsledkom postavenia Číny ako globálneho lídra vo výrobe hliníka – procesu, ktorým sa získava väčšina svetového gália.