burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Číčovské mŕtve rameno

Číčovské mŕtve rameno je národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Dunajské luhy.
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Kľúčovec a Číčov v okrese Komárno a Dunajská Streda v Nitrianskom kraji a Trnavskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1964 na rozlohe 79,8715 ha a zaradené do 5. stupňa ochrany. Rozloha ochranného pásma bola stanovená na 55,2553 ha a ochranné pásmo bolo zaradené do 4. stupňa ochrany.
Predmetom ochrany je: "Chránené územie predstavuje zvyšok mŕtveho ramena rieky Dunaj s výskytom rôznych vodných biocenóz, výskytom vzácneho vodného vtáctva a rastlinstva a vzácneho glaciálneho reliktu hraboša severského (Microtus economus). Územie je významné ako estetický a vedeckovýskumný objekt."
Nikanor z Efezu

Nikanor alebo Nikanór ("Nikanor", iný prepis: "Nikanór") bol olympijský víťaz v pankratiu dorastencov v roku 89.
Nikanor, syn Sóklea z Efezu, bol na 217. olympijských hrách v roku 89 korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v pankratiu dorastencov. Pankration dorastencov zaradili do olympijského programu na 145. hrách v roku 200 pred Kr. 
Jeho olympijské víťazstvo je uvedené na poškodenom nápise (nápis: "IvO 227", IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) podstavca (rozlomeného na štyri kusy) jeho nezachanej sochy, objaveného východne od Diovho chrámu v Olympii. Sochu olympionika Nikanora na toto posvätné miesto venoval jeho brat Diodóros.
Kazašská plošina

Kazašská plošina (, ) je kopcovitá oblasť pokrytá prevažne stepou, nachádzajúca sa v strednej a východnej časti Kazachstanu.
Na juhu siaha k úpätiu Ťanšanu, na juhovýchode je ohraničená jazerom Balchašským jazerom, na východe prechádza v pohorie Tarbagataj a na severovýchode v podhoria Altaja. Na severozápade leží medzi Kazašskou plošinou a Uralom Turgajská plošina, preťatá z juhu na sever Turgajskou bránou. Na juhozápade plošina prechádza v Turanskú a na severe v Západosibírsku nížinu.
Stredná nadmorská výška oblasti sa pohybuje medzi . Z Kazašskej plošiny vystupuje niekoľko hornatín - na západe Ulytau, na severe Kokčetau a na juhovýchode Karakaly. Najvyšším miestom je vrch Aksoran ()
Hadí kopec

Hadí kopec je vrchol () a prírodná pamiatka ev. č. 2189 južne od obce Krásný Les v okrese Liberec. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Jizerské hory. Nachádza sa na území prírodného parku Peklo
Ochrana.
Predmetom ochrany je ochrana geomorfologicky výrazného masívu čadičového telesa rozdeleného tokom Lomnice s ukážkami stĺpcovej odlučnosti, ochrana fragmentov lesného porastu charakteru submontánneho listnatého hája s lokálne vzácnymi teplomilnými bylinnými prvkami a ochrana vegetácie. Riečka Lomnice vytvára sčasti na území prírodnej pamiatky, väčším dielom potom v jeho tesnom susedstve meandre a malé tône - slepé ramená.
Územie prírodnej pamiatky je najlepšie prístupné od juhu od Raspenavy lúčnou cestou zo Slnečnej ulice alebo úbočím vrchu Chlum okolo pamätného Čapkovho duba.
Prírodná pamiatka leží na svahu rovnomenného vrchu o nadmorskej výške 378 metrov (niekedy uvádzané 379 m) geomorfologicky spadajúceho do celku Frýdlantská pahorkatina a okrsku Raspenavská pahorkatina. Samotný vrchol sa však nachadza už mimo územia prírodnej pamiatky.
Armádny generál

Armádny generál bola v bývalom Československu najvyššia vojenská hodnosť. Najvýznamnejším nositeľom tejto vojenskej hodnosti v Československu bol Prezident ČSSR, armádny generál Ludvík Svoboda. Po vzniku Armády Slovenskej republiky boli od 1. januára 1993 prevzaté vojenské hodnosti, ktoré sa v Československej ľudovej armáde používali od roku 1961 a následne aj v Československej armáde v rokoch 1990 – 1992. Hodnosť armádny generál pretrvala až do 31. decembra 2002. Najznámejší nositeľ tejto hodnosti slovenskej národnosti bol československý minister národnej obrany armádny generál Ing. Martin Dzúr. Armádny generál bol štvorhviezdičkový generál. V súčasnej dobe mu na Slovensku zodpovedá hodnosť generál. 
 Hodnosť armádny generál sa ešte používa napríklad v Armáde Českej republiky. V ruskej armáde je to pod názvom general armii (rus. Генерал армии).
Imrich Bugár

 
 
 
 
 
 
Imrich Bugár (* 14. apríl 1955, Ohrady pri Dunajskej Strede) je bývalý slovenský atlét maďarskej národnosti, reprezentant Česko-Slovenska v hode diskom.
Kariéra.
Začínal ako hádzanár, atletike sa začal venovať na učilišti Slovnaftu v Bratislave, v Slávii SVŠT ho viedol tréner Vladimír Hurtoň. Ako 19-ročný odišiel do Prahy, kde pôsobil v oddieli Dukla Praha pod vedením trénera Miroslava Vlčka.&lt;br&gt;
Účastník troch olympiád, v Moskve 1980 získal striebro, olympijské víťazstvo mu uniklo len o 26 centimetrov. Historicky prvý majster sveta v hode diskom, na premiérových MS 1983 v Helsinkách zvíťazil výkonom 67,72 m . V roku 1982 vybojoval titul majstra Európy , z ME 1978 má bronz. Dvakrát reprezentoval Výber Európy na "Svetovom pohári IAAF", v roku 1981 bol členom víťazného družstva, keď obsadil vo svojej disciplíne tretie miesto. V roku 1985 bol štvrtý na "Svetovom pohári IAAF" v Canberre, v tom istom roku vyhral vo finále "Grand Prix IAAF". Je 13-násobným majstrom Česko-Slovenska , dva razy sa stal majstrom Česka .
Svoj osobný rekord 71,26 m vytvoril v roku 1985 v San José, tento výkon je dodnes českým rekordom a v historických svetových tabuľkách figuruje v prvej desiatke.
Miroslav Korba

Generálmajor Ing. Miroslav Korba (* 15. október 1963, Bardejov, Česko-Slovensko) je slovenský generál. V súčasnosti je pridelenec obrany na slovenskom veľvyslanectve vo Washingtone s pôsobnosťou pre USA a Kanadu. Od 15. septembra 2012 do 1. augusta 2017 pôsobil vo funkcii veliteľa Vzdušných síl OS SR. Do prvej generálskej hodnosti brigádny generál bol prezidentom Slovenskej republiky Ivanom Gašparovičom vymenovaný k 30. januáru 2013.
Život a vzdelanie.
Po absolvovaní Vojenského gymnázia Banská Bystrica v roku 1982 absolvoval Vysokú vojenskú leteckú školu Košice.
Vojenská kariéra.
Začiatky.
V roku 1986 sa stal starším pilotom roja lietadiel L-39 – PVOŠ v Brne, v roku 1989 učiteľom lietania výcvikovej letky L-39 v Piešťanoch. Od roku 1992 bol starším pilom Su-25 v Piešťanoch a Trenčíne.
V Prešove.
V roku 1993 sa stal kapitánom vrtuľníka Leteckej základne Prešov. Na tomto mieste pôsobil až do roku 2012. V roku 1995 sa stal dôstojníkom streleckej a taktickej prípravy. Od roku 1996 bol veliteľom roja, od 1999 veliteľ letky a od roku 2005 veliteľ krídla LZ Prešov a veliteľ letekej základne generálplukovníka Jána Ambruša Prešov. V roku 2009 sa stal veliteľom Vrtuľníkového krídla generálplukovníka Jána Ambruša Prešov.
Veliteľ vzdušných síl OS SR.
Vo funkcii veliteľa Vzdušných síl SR pôsobil od 15. septembra 2012 do 1. augusta 2017. Jeho predchodcom bol Martin Babiak. Pred prevzatím funkcie povedal, že „"bol by rád, keby sa podarilo zvýšiť schopnosť leteckej techniky na to, aby mohli plnohodnotne vykonávať aj letecký výcvik."“ 19. apríla 2016 bol prezidentom Andrejom Kiskom povýšený do hodnosti generálmajor. Počas výmeny veliteľa v júli 2017 Korba poznamenal: „Keďže som stále aktívny pilot, na jednej strane je mi ľúto, že budem musieť ukončiť svoju vojenskú leteckú kariéru, no na strane druhej, mám nesmiernu radosť z toho, že moje očakávania sa plnia a vzdušné sily sa začali prezbrojovať na novú leteckú techniku, ktorá výrazne pozdvihne kvalitatívnu úroveň spôsobilostí jednotiek vzdušných síl“.
Vojenská diplomacia.
Genmjr. Korba je pridelencom obrany pre USA a Kanadu na veľvyslanectve SR vo Washingtone, D.C.
Pod Smrkem

Pod Smrkem je prírodná pamiatka ev. č. 2492, ktorá sa nachádza v okrese Liberec južne od Nového Mesta pod Smrkem. Správa Chránená krajinná oblasť Jizerské hory.
Ochrana.
Predmetomom ochrany je zvyšok jedľobukového lesa. Oblasťou preteká Ztracený potok, ktorý sa neskôr vlieva do Lomnice.
Lomnice (prítok Smědej)

Lomnice je riečka vo Frýdlantskej pahorkatine v okrese Liberec na severe Česka. Celý tok dosahuje dĺžku 16,1 km.
Priebeh toku.
Pramení v nadmorskej výške 1 070 m pod vrcholom Smrku, teda najvyšším vrchom českej časti Jizerských hôr. Odtiaľ veľkým spádom tečú jej vody severným smerom údolím medzi Měděncom a Rapickou horou, potom sa stáča na západ, preteká prírodným parkom Peklo a v Raspenave sa v mieste s nadmorskou výškou 323 m sprava vlieva do Smědej.
Imrich Lichtenfeld

Imrich "Imi" Lichtenfeld (* 26. máj 1910, Budapest, Rakúsko-Uhorsko† 9. január 1998, Netanya, Izrael) bol pôvodom maďarský žid, neskôr známy ako izraelský cvičiteľ a zakladateľ bojového umenia a systému sebaobrany Krav maga (doslova z hebrejského boj zblízka). Bol taktiež známy pod menom Imi Sde-Or, hebrejský doslovný preklad jeho priezviska, (kalk).
Životopis.
Lichtenfeld sa narodil 26. mája 1910, v Budapešti za čias Rakúsko-Uhorska do židovskej rodiny. Detstvo a dospievanie prežil v Bratislave. Jeho otec, Samuel Lichtenfeld, bol inšpektorom aj vrchným inšpektorom "pozsonyskej" polície a bývalým cirkusovým akrobatom. Bol spoluzakladateľom prvého ťažkoatletického klubu Herkules a činovníkom židovského športového klubu Makabea Bratislava. Imrich Lichtenfeld trénoval v Herkulese kde aj jeho otec vyučoval sebaobranu. V Bratislave rodina žila v dome na Laurinskej, ktorý už neexistuje a na jeho mieste je dnes Divadlo Pavla Országha Hviezdoslava.
Lichtenfeld bol už od mladosti úspešný boxer, zápasník, a gymnasta. Súťažil na národných aj medzinárodných podujatiach a bol šampiónom a členom Slovenského národného zápasníckeho tímu. V roku 1928 zvíťazil na slovenskom šampionáte v zápasení, v kategórií mládeže, a v roku 1929 v kategórií dospelých na šampionáte v ľahkej a strednej váhe. V ten istý rok taktiež získal víťazstvo na národnom šampionáte v boxe a medzinárodnom šampionáte v gymnastike.
Vývoj Krav Maga.
V prvej polovici 40tych rokov ohrozovali židov žijúcich v Bratislave antisemitské útoky. Spolu s ďalšími židovskými boxermi a zápasníkmi pomáhal Lichtenfeld v obrane ich židovskej komunity proti rasistickým skupinám. Hneď ako si uvedomil, že šport má málo spoločného so skutočným bojom, začal s vývojom systému techník pre praktickú sebaobranu v život-ohrozujúcich situáciách. Lichtenfeld v Krav maga zostavil súbor techník z viacerých bojových umení (Karate, Judo, Box...) a zjednodušil ich tak aby sa dali použiť v akejkoľvek situácii a boli postačujúce na rýchlu a účinnú sebaobranu a elimináciu protivníka.
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2013

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 18 rokov 2013 boli v poradí 15. MS tejto vekovej kategórie. Konali sa od 18. do 28. apríla 2013 v ruskom Soči. Družstvá boli rozdelené do dvoch základných skupín po 5 tímov. Prví štyria z každej skupiny postúpili do play-off, poslední hrali o udržanie.
O udržanie.
 vyhralo 2 : 0 na zápasy a udržalo sa v najvyššej divízii. zostúpilo do I. A divízie.
Nižšie divízie.
I. A divízia.
Turnaj I. A divízie MS 2013 sa hral v Asiagu v Taliansku od 7. do 13. apríla 2013.&lt;br&gt;Dánsky brankár George Sørensen v zápase proti Francúzsku strelil gól a stal sa iba druhým brankárom, ktorý dal gól na podujatí IIHF.
I. B divízia.
Turnaj I. B divízie MS 2013 sa hral v Tychách v Poľsku od 14. do 20. apríla 2013.
II. A divízia.
Turnaj II. A divízie MS 2013 sa hral v Tallinne v Estónsku od 31. marca do 6. apríla 2013.
II. B divízia.
Turnaj II. B divízie MS 2013 sa hral v Belehrade v Srbsku od 9. do 15. marca 2013.
III. A divízia.
Turnaj III. A divízie MS 2013 sa hral v Tchaj-peji na Taiwane od 11. do 16. marca 2013.
III. B divízia.
Turnaj III. B divízie MS 2013 sa hral v İzmite v Turecku od 7. do 10. februára 2013.
San Miguel de Allende

San Miguel de Allende je mexické mesto v centrálnej časti krajiny v štáte Guanajuato. Nachádza sa približne 270 km severozápadne od Ciudad de México v nadmorskej výške 1870 metrov nad morom. Tunajšie priaznivé podnebie, termálne, pramene a zachovalá architektúra sú jedným z dôvodov, prečo od 50. rokov 20. storočia je San Miguel turistickým strediskom.
V roku 2010 tu žilo 69 811 obyvateľov.
Od roku 2008 je historické centrum zapísané na zozname Svetového dedičstva UNESCO.
Mesto bolo založené v roku 1542 pod názvom San Miguel el Grande. Prívlastok "de Allende" dostalo až v roku 1826 na počesť Ignacia Allendeho, jednej z významných osobností mexickej vojny za nezávislosť.
V ranom koloniálnom období slúžilo mesto ako ochranný bod na jednej z najstarších kráľovských ciest, ktorá vychádzala zo Ciudad de México a viedla severným smerom do dnešného juhozápadu USA (tzv. Camino Real de Tierra Adentro). Mestská architektúra a urbanizmus unikátnym spôsobom spájajú vtedajšu európsku (španielsku), kreolskú a pôvodnú mezoamerickú kultúru a umenie v Novom Španielsku. Väčšina budov v historickom centre pochádza z obdobia baroka.
Kostol najsvätejšieho mena Ježišovho (Atotonilco)

Kostol najsvätejšieho mena Ježišovho v Atotonilco () je jedinečný rímskokatolícky barokový kostol.
V roku 1994 bol zapísaný na zoznam Svetového dedičstva UNESCO.
Nachádza sa v mexickom štáte Guanajuato približne 11 km severne od mesta San Miguel de Allende, ktorého historické jadro je pod spoločným zápisom s touto stavbou taktiež kultúrnym dedičstvom UNESCO.
Vznikol v 18. storočí. Jeho architektúra unikátnym spôsobom spája vtedajšiu európsku (španielsku), kreolskú a pôvodnú mezoamerickú kultúru a umenie v Novom Španielsku. Interiér chrámu v priebehu 20. storočia vyzdobil muralista Miguel Antonio Martínez de Pocasangre.
Camino Real de Tierra Adentro

Camino Real de Tierra Adentro (voľný slovensky preklad "Kráľovská vnútrozemská cesta") bola obchodná cesta dlhá vyše 2 500 km tiahnuca sa zo Ciudad de México do Santa Fé. Prechádzala cez mexické štáty Mexiko, Querétaro, Guanajuato, Jalisco, San Luis Potosí, Aguascalientes, Zacatecas, Durango a Chihuahua, ďalej potom Texas a Nové Mexiko v USA. 
História.
Krátko po dobytí Tenochtitlánu začali španielski conquistadori podnikať prvé výpravy z Ciudad de México za účelom rozšírenia novo nadobudnutého panstva a zabezpečenia väčších zdrojov bohatstva pre španielsku korunu. Zo začiatku prieskumníci využívali systém ciest pôvodných indiánskych národov, ktoré boli využívané pre výmenu tovaru medzi mezoamerickými kultúrami (centrálne a južné Mexiko) a pueblovými indiánmi (sever Mexika a juhozápad USA). Na konci 16. storočia sa severná cesta ustálila a dostala názov Camino Real de Tierra Adentro. V koloniálnom období neslúžila len pre transport tovaru a materiálu (predovšetkým striebro z baní v Guanajuate, Zacatecas a San Luis Potosí), využívali ju aj misionári a noví osadníci.
UNESCO.
V roku 2010 bola časť Kráľovskej vnútrozemské cesty zapísaná na zoznam Svetového dedičstva UNESCO. Pod spoločným zápisom figuruje 55 rôznych lokalít rozmiestnených po celej trase na mexickom území. Jedná sa o historické centrá miest, kláštory, kostoly, školy, celé obce, kratšie úseky chodníkov, mosty, haciendy a ďalšie.
Morelia

Morelia je hlavné mesto štátu Michoacán. Mesto sa nachádza v údolí Guayangareo v centrálnej časti Mexika. 
Morelia je najväčším a najľudnatejším mestom Michoacanu, patrí medzi 20 najväčších mexických miest. Podľa údajov zo sčítania obyvateľstva tu v roku 2010 žilo 597 511 osôb, v celej metropolitnej oblasti Morelia potom 806 822 obyvateľov. Ako hlavné mesto Michoacanu predstavuje Morelia aj jeho kultúrne, politické, ekonomické a spoločenské centrum. Je tiež sídlom jednej z 18 mexických arcidiecéz rímskokatolíckej cirkvi.
Dejiny.
Mesto bolo založené v roku 1541 na pokyn prvého vicekráľa v Novom Španielsku Antonia de Mendoza. V predkolumbovskom období sa miesto nazývalo "Guayangareo", v prvých rokoch európskej kolonizácie dostalo názov "Ciudad de Mechuacán", ale už v roku 1545 bolo premenované na "Valladolid" podľa rovnomenného španielskeho mesta. Názov "Morelia" dostalo mesto až v roku 1828 po jednom z vodcov mexickej vojny za nezávislosť a tunajšom rodákovi José María Morelosovi.
Od roku 1991 je historické centrum zapísané na zozname svetového dedičstva UNESCO. Vystavané v 16. storočí je ukážkovým príkladom španielskej renesančnej architektúry obohatenej o prvky pôvodného mezoamerického umenia. Táto zástavba bola následne doplnená o stavby v barokovom či neoklasicistickom štýle.
Timareta z Élidy

Timareta ("Timareta") bola olympijská víťazka v synóride v roku 84 pred Kr.
Timareta, dcéra Filista z Élidy, bola spoločne so svojim synom Filistom na 174. olympijských hrách korunovaná olivovým vencom za víťazstvo v synóride (v pretekoch na voze s dvojzáprahom). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 93. hrách v roku 408 pred Kr. Ženy boli vylúčené z účasti na olympijských hrách pokiaľ sa to týkalo atletických disciplín. V jazdeckých disciplínach to však bolo iné. Tam si olympijský veniec odniesol vždy majiteľ koňa alebo záprahu (v tomto prípade majitelia), a preto nebolo prekážkou, aby tým majiteľom bola aj žena. Vozataj, ktorý pretekal, ostával zväčša anonymný.
Záznam o olympijskom víťazstve Timarety je uvedený na kamennom podstavci objavenom severozápadne od olympijského Pelopiona. Je to jeden z nápisov ("IvO 198 až IvO 206", IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) na spoločnom podstavci (nezachovaného sochárskeho diela) detí a vnukov élidského chovateľa koní Filista (Timareta, Filistos, Strogién, Télemachos, Praxagoras, Theodota a Filonikos), ktorí dosiahli olympijské víťazstvá v jazdeckých disciplínach v rokoch 84 až 76 pred Kr.
Eric Heiden

Eric Arthur Heiden (* 14. jún 1958, Madison, Wisconsin, USA) je bývalý americký rýchlokorčuliar a cyklista.
Životopis.
V roku 1975 sa prvýkrát zúčastnil na majstrovstvách sveta juniorov, na ktorom skončil na desiatom mieste, o rok neskôr už získal striebornú medailu. Na olympiáde v roku 1976 skončil ešte bez medaily.
V rokoch 19771979 úplne ovládol svetové rýchlokorčuliarske šampionáty, v rokoch 1977 a 1978 vyhral viacbojárske, šprintérske i juniorské majstrovstvá a v roku 1979 viacbojársky a šprintérsky šampionát. Záverečným a konečným vrcholom jeho kariéry bola sezóna 1979/1980 v ktorej zvíťazil na majstrovstvách sveta v šprinte, na majstrovstvách sveta vo viacboji získal striebro a v ktorej predovšetkým vybojoval na olympiáde v roku 1980 zlaté medaily vo všetkých piatich disciplínach 500 m, 1000 m, 1500 m, 5000 ma 10 000 m, čo sa nikdy žiadnemu inému rýchlokorčuliari v histórii nepodarilo. S piatimi zlatými je najúspešnejším športovcom jedného ročníka zimných olympijských hier.
Po ukončení rýchlokorčuliarskej kariéry začal pretekať ako profesionálny cyklista, zúčastnil sa aj pretekov Giro d’Italia 1985 a Tour de France 1986. Vyštudoval Leland Stanford Junior University, pracuje ako ortopéd a venuje sa športovému lekárstvu.
Jeho sestra Beth je tiež bývalou rýchlokorčuliarkou a cyklistkou.
V rokoch 1977, 1978, 1979 a 1980 dostal cenu Oscara Mathisena a je jediným pretekárom, ktorý toto rýchlokorčuliarske ocenenie získal štyrikrát.
Chris Noth

Christopher David Noth (* 13. november 1954, Madison, Wisconsin, USA) je americký herec.
Životopis.
Potom, čo detstvo strávil v Európe, študoval na Yale University v New Haven v Connecticute.
Svoju kariéru zahájil začiatkom osemdesiatych rokov; najúspešnejšou rolou bol pán Božský v seriáli "Sex v meste". Hral tiež vo filmových projektoch inšpirovaných týmto seriálom "Sex v meste" (2008) a "Sex v meste 2" (2010). Ďalej hral napríklad v seriáli "Zákon a poriadok" a v roku 2013 v biografickej snímke "Lovelace".
Od roku 2012 je jeho manželkou herečka Tara Lynn Wilson.
Quarré

Quarré je prírodná pamiatka ev. č. 3382 neďaleko obce Bílý Potok v okrese Liberec. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Jizerské hory.
Ochrana.
Predmetom ochrany je vrchovisko náhorného typu s charakteristickou kvetenou vzácnych a ohrozených druhov rastlín.
Walter Kohn

Walter Kohn (* 9. marec 1923, Viedeň, Rakúsko – † 19. apríl 2016, Santa Barbara, Kalifornia, USA) bol americký chemik rakúskeho pôvodu.
Životopis.
Ako dieťa unikol pred nacistami z Rakúska v známom transporte detí do Anglicka, ale jeho rodičia zahynuli. Roku 1940 bol evakuovaný do Kanady, kde vyštudoval na University of Toronto fyziku a matematiku. Doktorát z fyziky získal roku 1948 na Harvarde.
V päťdesiatych rokoch pôsobil na Carnegie-Mellonovej univerzite a roku 1957 prijal občianstvo USA. Roku 1960 prešiel ako profesor fyziky na novo založenú Kalifornskú univerzitu v San Diegu, kde zostal do roku 1979. Potom sa stal prvým riaditeľom Kavliho inštitútu teoretickej fyziky v Santa Barbare. Roku 1984 prijal pozíciu profesora fyziky na Kalifornskej univerzite v Santa Barbare, kde pôsobil ako emeritný profesor.
V roku 1998 získal Nobelovej ceny za chémiu spolu s Johnom. A. Poplom za objavy, ktoré pomáhajú odhaliť tajomstvo obostierajúce štruktúru hmoty, konkrétne za lepšie pochopenie elektrických vlastností hmoty.
Anatolij Stepanovič Ďatlov

Anatolij Stepanovič Ďatlov (; * 3. marec 1931, Krasnojarský kraj, Rusko† 13. december 1995) bol sovietsky technik, zástupca hlavného inžiniera Černobyľskej atómovej elektrárne Vladimíra Iľjiča Lenina a riadil experiment, ktorý viedol k Černobyľskej havárii.
26. apríla 1986 riadil test na reaktore č. 4 atómovej elektrárne, ktorý spôsobil najhoršiu nehodu v dejinách atómových elektrární na svete. V roku 1987 bol uznaný vinným za „závažné zlyhanie pri riadení zariadení s možnosťou výbuchu“ a bol odsúdený na 10 rokov vo väzení. Po piatich rokoch bol z väzenia prepustený. Napísal knihu, v ktorej namiesto personálu viní za nehodu zlú konštrukciu elektrárne. 
Počas nehody bol vystavený dávke radiácie 390 rem (3.9 Sv). Zomrel na infarkt v roku 1995 vo veku 64 rokov.
Te Wahipounamu

Te Wahipounamu (maorsky "miesto zeleného kameňa") je prírodná rezervácia ležiaca v juhozápadnom cípe Južného ostrova Nového Zélandu. Miesto objavil Európan Abel Janszoon Tasman v roku 1642. Nasledujúce roky bola táto oblasť cieľom lovcov, ktorí zdecimovali tunajšiu populáciu tuleňov.
Oblasť sa nachádza na juhozápade Nového Zélandu v pohorí Južných Álp a zahŕňa štyridsať prírodných rezervácií o súhrnnej rozlohe 26 000 km² (z toho 4 národné parky: Aoraki/Mount Cook, Westland, Mount Aspiring a Fiordland). Te Wahipounamu patrí medzi najvlhkejšie časti sveta s priemernými ročnými zrážkami okolo 10 000 mm. Vegetácia je v tejto oblasti veľmi rôznorodá vďaka prírodným a klimatickým podmienkam.
V roku 1990 bolo Te Wahipounamu zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Na kneipě

Na kneipě je prírodná pamiatka ev.č.260 v blízkosti mesta Hejnice v okrese Liberec. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Jizerské hory.
Ochrana.
Dôvodom ochrany je zachovanie porastov, kveteny a krajinných útvarov.
GeoServer

GeoServer je v informačných technológiách voľne šíriteľný softvér napísaný v jazyku Java, špeciálne navrhnutý pre tvorbu aplikácií a služieb distribujúcich geografické informácie (GIS). Podporuje služby WMS, WFS, WFS-T. S využitím tohto programu sa možno stretnúť vo viacerých záverečných prácach a štúdiách pre vytváranie nekomerčných webových mapových služieb. Väčšinou je využívaný na tvorbu WMS služieb.
Základom je využívanie otvorených štandardov, spočiatku bol GeoServer vyvíjaný ako nástroj v rámci projektu TOPP. V rovnakom období vyvíja organizácia OGC protokol WFS pre zdieľanie priestorových informácií prostredníctvom webu. OGC do štandardov prevzalo definíciu značkovacieho jazyka špeciálneho formátu - GML. Dnes už GeoServer funguje ako samostatný projekt. Dokáže prijímať aj čítať informácie z rôznych zdrojov a formátov. Tak isto je možná distribúcia v rôznych značkovacích jazykoch. Potrebná dokumentácia pre prácu s programom je dostupná na webovej stránke projektu.
GeoServer bol vyvinutý, aby umožnil jednoduchý spôsob pripojenia existujúcich geografických informácií do virtuálneho glóbusu, ako je Google Earth a NASA World Wind, ako aj webových máp OpenLayers, Google Maps alebo Bing Maps.
Geography Markup Language

Geography Markup Language (GML) je spôsob vyjadrovania odvodený od XML, definovaný zoskupením OGC (Open Geospatial Consorcium), ktoré združuje používateľov a tvorcov geografických a iných informačných systémov. V širšom ponímaní je to otvorený formát značkovacieho jazyka pre výmenu dát priestorového charakteru prostredníctvom internetu. Štruktúra jazyka umožňuje spracúvať nielen priestorové dáta, vektorové údaje, ale aj kvalitatívne hodnoty. Bol vybraný na naplnenie cieľov smernice INSPIRE ako vhodný jazyk pre zápis štruktúr, v akých majú byť spracúvané, ukladané a vyhľadávané priestorové informácie. Okrem iného sa GML využíva ako výmenný formát pri INSPIRE sťahovacích službách.
Contextual Query Language

Contextual Query Language je forma vyjadrovania vytvorená pod záštitou OGC ako dopytovací jazyk. Je špeciálne určený pre katalóg sieťových služieb (Web services). CQL je vytváraný tak, aby bol čitateľnejší a jednoduchší pre manuálne vpisovanie obsahu. Má aj určité obmedzenia, ako napríklad kódovanie identifikačných filtrov (ID filtre). Pri tomto úkone vyžaduje dva atribúty, ktoré budú porovnávané. Z dôvodu tohto obmedzenia GeoServer poskytuje rozšírené verzie vyjadrovacieho jazyka pod skratkami ECQL alebo OCQL. Využitie vyjadrovania a zjednodušovania nachádzame hlavne pri tvorbe WMS a WFS služieb.
Web Feature Service

Web Feature Service je štandard popísaný v ISO norme 19142 . Získava priestorové dáta vo forme geoprvkov, teda vo vektorovom formáte (čiary, body, polygóny). Minimálna požiadavka na geoprvok je geometria. Služba sa špecializuje na prvky architektúry klient/server. Definuje prístup a modifikáciu dát s využitím protokolu HTTP (Hypertextový prenosový protokol). Prvky už nie sú definované len pomocou XML, ale aj pomocou GML. Prioritné je poskytnutie aktuálnych vektorových dát. Používateľ má možnosť pracovať s dátami z rôznych zdrojov s využitím textových protokolov vo formáte GML. Podrobnú špecifikáciu služby udržiava organizácia OGC. Toto konzorcium už vydalo viacero verzií služby (1.1.0, 1.2.0). Pre iniciatívu INSPIRE je využívaná štandardizácia č. 2.0. Základom služby sú operácie vytvárania, aktualizácie, mazania, uzamykania, dopytu geografických prvkov, nie celých mapových dlaždíc (rozdiel oproti WMS). Požiadavka na Web Feature server pozostáva z dopytu a transformácie, ktoré sú aplikované v dátových skladoch. Dátový sklad musí podporovať službu WFS.
WFS služby vykonáva požiadavku, na ktorú odpoveď posiela v dokumente formátu GML. Výhodami služby sú využitie pre sofistikované operácie a modelovanie priestorových štruktúr. Ďalším pozitívom je spomínané definované rozhranie pre prístup ku geoprvku s využitím protokolu HTTP. To umožňuje spracovať údaje z rôznych zdrojov.
Filistos (syn Antifana)

Filistos ("Timareta") bol olympijský víťaz v synóride v roku 84 pred Kr.
Filistos, syn Antifana a Timarety z Élidy, zdielal olympijské víťazstvo so svojou matkou na 174. hrách v synóride (v pretekoch na voze s dvojzáprahom). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 93. hrách v roku 408 pred Kr. V jazdeckých disciplínach na hrách súťažil vždy majiteľ koňa alebo záprahu (v tomto prípade majitelia), a preto nebolo prekážkou, aby tým majiteľom bola aj žena. Vozataj, ktorý pretekal, ostával zväčša anonymný.
Záznam o olympijskom víťazstve Filista je uvedený na kamennom podstavci objavenom severozápadne od olympijského Pelopiona. Je to jeden z nápisov ("IvO 198 až IvO 206", IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) na spoločnom podstavci (nezachovaného sochárskeho diela) detí a vnukov élidského chovateľa koní Filista (Filistos, Timareta, Strogién, Télemachos, Praxagoras, Theodota a Filonikos), ktorí dosiahli olympijské víťazstvá v jazdeckých disciplínach v rokoch 84 až 76 pred Kr.
Kamenný vrch (Frýdlantská pahorkatina)

Kamenný Vrch je kopec o nadmorskej výške 443,6 metrov vo Frýdlantskej pahorkatine nad obcou Horní Řasnice. V roku 1991 bol vyhlásený prírodnou pamiatkou kvôli ochrane lesnej pôdy s matečným komplexom mravcov druhu Formica polyctena. Chránené územie má plochu 30,11 ha. Kopec sa dvíha na jednej strane z bývalej pieskovne, kde sa darí vysádzať na Frýdlantsko ojedinelý borovicový les.
Vlajka Protektorátu Čechy a Morava

Vlajka Protektorátu Čechy a Morava bola obdĺžniková vlajka v pomere 2:3 rozdelená ofarbenými tromi vodorovnými pruhmi; zhora: biela, červená a modrá. Prijatá na základe zákona č. 222/1939 Sb. Farby vlajky vychádzajú zo štátnych farieb z roku 1920, ktoré odkazovali k panslavizmu. Farby biela a červená sú tradičné farby Čiech, zatiaľ čo modrá farba bola prevzatá z erbu Moravy.
Antifanes

Antifanes alebo Antifanés ("Antifanes", iný prepis: "Antifanés", ) môže byť:
Antiphanes môže byť aj:
Lesná železnica Katarínka

Lesná železnica Katarínka (LŽK) je úzkorozchodná železnica, nachádzajúca sa blízko obce Naháč v katastri obce Dechtice, v susedstve areálu kláštora Katarínka. 
Tvorí ju krátky úsek železnice s rozhodom 600 mm, ktorý nesie odkaz Malokarpatskej lesnej železnice, ktorá tvorila rozsiahly systém úzkorozchodných priemyselných železníc v regióne Smoleníc a Dobrej Vody. Tie vznikli z potreby dopravy dreva z lesov v okolí do chemickej fabriky na výrobu octanu vápenatého, kyseliny octovej a acetónu. Lesy v okolí boli majetkom grófa Jozefa Pálffyho (18531920), ktorý dal chemickú fabriku (dnešný Chemolak) postaviť spolu s pílami v okolí, s cieľom zhodnotiť bohatstvo okolitých lesov. Lesná železnička bola zrušená v rokoch 19641966. História LŽK sa začína písať od roku 1997, kedy skupina nadšencov v blízkosti grófskej hájovne spojazdnila niekoľko metrov koľajníc.
Strojový park.
Podľa väčšiny zdrojov mal strojový park úzkorozchodnej železnice 6 parných a 5 dieselových lokomotív, 2 dreziny, 2 osobné a 140 nákladných vozňov.
Parná lokomotíva Republika stála do roku 1988 ako pomník dráhy v bývalom chemickom závode na priestranstve pred závodným klubom. Potom sa nachádzala na Štiavničke pri Hronci ako exponát múzea ČHŽ, v roku 1999 bola odpredaná súkromnej osobe a nachádzala sa v roku 2005 na súkromnom pozemku v Marianke a v roku 2007 ju Klub ochrany technických pamiatok navrhol na vyhlásenie za NKP.
Boky

Boky sú národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Poľana.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Budča a Tŕnie v okrese Zvolen v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1964 na rozlohe 176,4900 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: "CHÚ predstavuje jednu z najsevernejších lokalít xerotermných rastlinných a živočíšnych druhov s výskytom zaujímavých geologických výtvorov. CHÚ je využité ako vedecký objekt TU vo Zvolene pre fyto- a zoogeografické štúdium."
Bílé kameny

Bílé kameny, nazývané tiež Sloní kameny (), sú izolovaná, morfologicky výrazná skupina asi 20 m vysokých skál. Prírodná pamiatka Bílé kameny sa nachádza 1 km severne od obce Jítrava na úpätí vrchu Vysoká v Libereckom kraji.
Popis.
Vďaka prímesi kaolinitu majú pieskovcové skaly nápadne bielu farbu a oblé tvary, čím pripomínajú chrbty obrích, oddychujúcich slonov. Preto sú tieto skaly niekedy označované aj ako "Slonie skaly". Táto ukážka zvetrávania kriedových turónských pieskovcov je od roku 1955 štátom chránená ako prírodná pamiatka ev. č. 2414 v okrese Liberec pod správou CHKO Lužické hory. Chránené územie, ležiace v katastri obce Jítrava, má výmeru 0,661 ha.
Skaly sú tvorené šikmo sklonenými vrstvami svetlých vrchnokriedových pieskovcov naklonených v treťohorách vďaka tektonickým pohybom na Lužickom zlome. Počas nasledujúcej erózie dochádzalo k postupnému obrusovaniu skál a rozširovaniu puklín. Dnes tak je útvar rozdelený trojicou zvislých puklín (voštín) na niekoľko malých blokov tvoriacich tak neveľké skalné mesto. Pieskovec má vo vrchnej časti skál výraznú prímes kaolinitu, ktorý dáva skalám charakteristické biele zafarbenie a oblé tvary. Spodné časti skál sú tvorené menej kaolinickým materiálom a je na nich viditeľná vyvinutá vrstevnatosť so šikmým sklonom vrstiev. V skalách vznikli eróziou oválne dutiny a jaskyne, z ktorých najväčšia je asi 6 m dlhá. V jednej zo skál vznikol eróziou tiež 4 m dlhý skalný tunel.
Dostupnosť.
Prírodná pamiatka, už z diaľky dobre viditeľná, leží na okraji lesa asi 750 metrov severne od cesty I/13 DěčínLiberec. Pri odbočke ku skalám je autobusová zastávka "Rynoltice, Jítrava, hl. silnice". Okolo skál vedie červeno značená turistická cesta a náučný chodník "Lužické a Žitavské hory", neskôr nahradená novým chodníkom označeným "Mezinárodní naučná stezka Lužické a Žitavské hory".
Mláčik

Mláčik je národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje ŠOP - S-CHKO Poľana.
Nachádza sa v okrese Zvolen v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1982 na rozlohe 147,2 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: "Chránené územie je zriadené na ochranu zachovaných spoločenstiev jedľovo-bukového lesného vegetačného stupňa s porastmi jelše a výskytom ďalších fytocenologicky významných druhov rastlín na vedeckovýskumné a kultúrno-výchovné ciele."
Ponická dúbrava

Ponická dúbrava je národná prírodná rezervácia, ktorú spravuje CHKO Poľana.
Nachádza sa v okrese Banská Bystrica v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené a novelizované v rokoch 1895, 1933 a 1983 na rozlohe 13,3400 ha. Ochranné pásmo nebolo stanovené.
Predmetom ochrany je: "Chránené územie je zriadené na ochranu zachovalých prirodzených spoločenstiev kyslých dubových bučín na kremencoch na vedecko-výskumné ciele."
Spolu s národnou prírodnou rezerváciou Príboj bola Ponická dúbrava vyhlásená už v roku 1895 budapeštianskym Ministerstvom orby.
Rovienky

Rovienky, Dolina Rovienok, Dolina Rovienky, nesprávne "Rovienková dolina", (, , ) je bočná dolina Bielovodskej doliny vo Vysokých Tatrách. Tiahne sa v dĺžke na ploche spod hlavného hrebeňa Vysokých Tatier od Malého Javorového štítu po Svišťový štít. Zo strán je ohraničená rázsochou Širokej a vedľajším severozápadným hrebeňom Svišťového štítu.
Názov.
Je ľudového pôvodu. Poukazuje na plošinky, ktoré sú v doline. Poliaci rozlišujú štyri časti doliny. "Lapszańskie Ogrody" (Lapšanské záhrady), "Skrajne Rówienky" (Predné Rovienky), "Pośrednie Rówienki" (Prostredné Rovienky), "Zadnie Rówienki" (Zadné Rovienki).
Okolie.
Dolinu ohraničuje na severnej strane hrebeň začínajúci sa Štítom nad Zeleným, na východe Malým Javorovým štítom, na juhovýchode Hranatou vežou (za ktorými je Veľká Studená dolina) a na juhu Svišťovým štítom (rozdeľuje Veľkú Studenú dolinu a Svišťovú dolinu), z ktorého na západ vybieha hrebeň "Svišťových veží". V hornej časti doliny je Rovienkové pleso
Turistika.
Do doliny nevedie turistický chodník. Je chránenou prírodnou rezerváciou.
Zaujímavosť.
Dolinu navštevovali už v 17. storočí hľadači pokladov. Neskôr tam pásli ovce. Na konci 19. storočia sa tu objavovali lovci kamzíkov. V medzivojnovom období sa v doline objavovali lyžiari.
Kremenčuk

Kremenčuk (; ) je mesto v strednej časti Ukrajiny a významné priemyselné centrum Poltavskej oblasti. Nachádza sa na brehu rieky Dneper, dôležitý riečny prístav. Má rozlohu 92 km² a žije tu okolo 225-tisíc obyvateľov.
Dejiny.
Mesto vzniklo v 16. storočí. V roku 1638 bolo opevnené. Od roku 1802 sa Kremenčuk stal újazdným mestom Poltavskej gubernie.
25. marca 1918 mesto obsadili rakúsko-uhorské a nemecké vojská. Počas ruskej občianskej vojny prechádzalo často z rúk do rúk. 30. novembra 1918 ho ovládli národné ukrajinské vojská atamana Symona Petľuru. 1. februára 1919 ho obsadili boľševici, následne 10. augusta bielogvardejské vojská generála Denikina a napokon 20. decembra opäť boľševici.
V medzivojnovom období sa v meste rozvíjal priemysel. Po nacistickom vpáde bolo okupované od 3. septembra 1941 do 29. septembra 1943. Vzhľadom na mosty bolo strategickým cieľom obidvoch bojujúcich strán. Počas bojov o prechody cez Dneper v okolí mesta prebiehali ťažké boje.
Počas rusko-ukrajinskej vojny 27. júna 2022 zasiahla nákupné centrum Amstor v Kremenčuku ruskou stranou vystrelená raketa Ch-22, ďalšia zasiahla asi 0,5 km vzdialenú továreň na výrobu cestných strojov Kredmaš. V nákupnom centre a jeho okolí v dôsledku výbuchu a následného požiaru zahynulo najmenej 20 ľudí a desiatky ďalších boli ťažko zranených. Zásah obchodného centra bol pravdepodobne dôsledkom použitia nepresných striel určených na boj proti lietadlovým lodiam.
Fojtecký mokřad

Fojtecký mokřad je prírodná pamiatka ev. č. 2210 neďaleko obce Mníšek v okrese Liberec. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Jizerské hory.
Ochrana.
Predmetom ochrany je kvalitná mokraďová vegetácia s hojným výskytom obzvlášť chráneného druhu vachty trojlistej a nátržnice močiarnej, priľahlá mokraďová lúka s výskytom zvlášť chránených druhov vstavačovca májového a Fuchsovho.
Theodota z Élidy

Theodota ("Theodota") bola olympijská víťazka v tethrippe žrebcov v roku 84 pred Kr.
Theodota, dcéra Antifana z Élidy, bola na 174. olympijských hrách korunovaná olivovým vencom za víťazstvo v tethrippe žrebcov (v pretekoch na voze so štvorzáprahom žrebcov). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 99. hrách v roku 384 pred Kr. Ženy boli vylúčené z účasti na olympijských hrách pokiaľ sa to týkalo atletických disciplín. V jazdeckých disciplínach to však bolo iné. Tam si olympijský veniec odniesol vždy majiteľ koňa alebo záprahu (v tomto prípade majitelia), a preto nebolo prekážkou, aby tým majiteľom bola aj žena. Vozataj, ktorý pretekal, ostával zväčša anonymný.
Olympijské víťazstvo Theodoty je uvedené na kamennom podstavci objavenom severozápadne od olympijského Pelopiona. Je to jeden z nápisov ("IvO 198 až IvO 206", IvO = W. Dittenberger a K. Purgold, nápisy Olympia, Berlin 1896.) na spoločnom podstavci (nezachovaného sochárskeho diela) detí a vnukov élidského chovateľa koní Filista (Theodota, Strogién, Télemachos, Praxagoras, Timareta, Filistos a Filonikos), ktorí dosiahli olympijské víťazstvá v jazdeckých disciplínach v rokoch 84 až 76 pred Kr.
Klečoviště na Smrku

Prírodná pamiatka Klečoviště na Smrku je jedným z dvoch miest, kde sa vyskytuje borovica horská na sutinovom podklade v Jizerských horách, západne od vrcholku kopca Smrk. Rastie tu tiež brusnica čučoriedková a žije tu niekoľko zaujímavých druhov chrobákov - napríklad bystruška "Trechus amplicollis" a drobčíky "Coryphium angusticolle", "Stenus glacialis" a "Leptusa sudetica". Lokalita je ťažko prístupná, hoci sa nachádza len asi 100 m od "Věžného chodníka" a jeho odbočky k modro značenej trase do Nového Mesta pod Smrkem, nevedie k nej žiadny chodník a okolie je silne zarastené smrečinou a borievčím.
Anna Kotočová

 
 
 
 
 
Anna Kotočová, rod. Janoštinová, (* 6. apríl 1968, Trstená) je bývalá slovenská basketbalistka, reprezentantka Česko-Slovenska a Slovenska.
Kariéra.
V roku 1990 vyhrala v drese Slávie PF Banská Bystrica česko-slovenskú ligu, bol to historicky prvý titul pre slovenský klub. V lige odohrala šesť sezón (19841990), nastrieľala 2 613 bodov. Od roku 1990 pôsobila vo Francúzsku v klube BAC Mirande a od roku 1994 v CJM Bourges. S týmto klubom sa stala šesťnásobnou majsterkou krajiny, trikrát vyhrala Euroligu a raz Pohár Liliany Ronchettiovej. Jej prednosťami boli výborné bránenie, pozičná hra a doskakovanie.
Česko-Slovensko reprezentovala v rokoch 1985 až 1992, odohrala 203 medzištátnych zápasov. Od roku 1993 reprezentovala Slovensko. Zúčastnila sa troch olympiád, štartovala na štyroch majstrovstvách sveta a na ôsmich majstrovstvách Európy. Na svetových šampionátoch obsadila s družstvom Česko-Slovenska dvakrát štvrté miesto, s reprezentáciou Slovenska bola na MS 1994 piata. Na majstrovstvách Európy získala dve strieborné a jednu bronzovú medailu, štyrikrát obsadila s družstvom štvrtú priečku.
V roku 2000 vyhrala anketu o "Najlepšiu basketbalistku Slovenska v 20. storočí".
Kodešova skála

Kodešova skála je zachovalý čadičový skalný masív so stĺpcovitou odlučnosťou a vzácnym vejárovitým usporiadaním stĺpcov v obci Heřmanice na Frýdlantsku. Skala bola odkrytá ťažobnou činnosťou v dávno zaniknutom Gothovom lome. Tento masív je pozostatkom lávového prúdu, ktorý pravdepodobne tiekol z Kodešovho vrchu v Heřmaniciach, čo je zvyšok po sopke nachádzajúci sa vo vzdialenosti asi 1,2 kilometra severozápadne od Kodešovej skaly. Tenké čadičové stĺpce sa smerom nahor mierne rozbiehajú do strán a tvoria tak akúsi skamenenú kyticu. Skala je porastená listnatým dubohrabovým hájom, v ktorého podraste rastie ľalia zlatohlavá ("Lilium martagon"), pľúcnik tmavý ("Pulmonaria obscura") a bršlen európsky ("Euonymus europaea").
Dňa 1. februára 1997 bola skala vyhlásená prírodnou pamiatkou. Jej územie má rozlohu 0,11 ha a leží v nadmorskej výške 320 až 330 m. Priamo ku skale vedie modrá turistická značka. Priamo pri skale je v prevádzke tiež reštaurácia.
Skala je pomenovaná po frýdlantskom učiteľovi Otakarovi Kodešovi. Tento pomocník Stráže obrany štátu tu bol v roku 1938 zastrelený príslušníkom sudetonemeckého oddielu.
Prvých 100

Prvých 100 (angl. The 100) je americký post-apokalyptický sci-fi televízny seriál, ktorý vysielala stanica The CW od 19. marca 2014 do 30. septembra 2020. Seriál vysiela na Slovensku televízia Dajto. Seriál je založený na rovnomennej knihe od spisovateľky Kass Morgan. 
Seriál sleduje skupinu teenagerov (Clarke, Bellamy, Octavia, Jasper, Monty, Raven, Finn, Murphy, Wells a iní), ktorí sa ako prví ľudia vrátia na Zem po devastujúcej nukleárnej katastrofe. Taktiež sa seriál sústreďuje aj na Clarkinu matku Abby, Wellsovho otca kancelára Theloniusa a člena rady na Arche Marcusa. Neskôr sa ale zistí že na Zemi žijú ľudia – pozemšťania, ktorí neušli pred apokalypsou na Archu do vesmíru, ale zostali na Zemi. Bellamyho sestra sa zamilovala do pozemšťana Lincolna, ktorý je kvôli tomu považovaný za zradcu.
Vlčí louka

Prírodná pamiatka Vlčí louka bola vyhlásená v roku 1965 na rozlohe 5,87 ha na ochranu jedného z najvyššie položených vrchovísk v Jizerských horách.
Poloha.
Chránené územie leží na južnom svahu Smědavskej hory v nadmorskej výške 1020 až 1025 m v katastri mesta Hejnice v okrese Liberec, v južnom smere od obce.
Lokalita je porastená borovicovým porastom. Rastie tu rosička okrúhlolistá, andromédka sivolistá, kľukva močiarna, ostrica málokvetá, sitina kostrbatá a šucha čierna. Žije tu tetrov hoľniak a vretenica severná.
Neďaleko pamiatky na juhu sa nachádzajú ďalšie prírodné pamiatky U posedu, Klečové louky, Na kneipě a prírodná rezervácia Prales Jizera.
U rozmoklé žáby

Prírodná pamiatka U rozmoklé žáby sa nachádza pri ceste medzi Mařenicami a Heřmanicami v Podještědí na hraniciach okresov Liberec a Česká Lípa v Lužických horách blízkosti ranča Malevil. Bola vyhlásená 1. júna 2011 na území s rozlohou 1,53 ha.
Ochrana.
Predmetom ochrany sú prechodové rašeliniská a rašelinové lesy, v ktorých sa vyskytujú chránené druhy húb a rastlín. Na ploche zhruba 1,5 hektára tu rastie vzácna rosička okrúhlolistá a vachta trojlistá. Priaznivé podmienky k životu tu majú tiež chránené druhy obojživelníkov, plazov alebo vzácnych vážok, a to vrátane silne ohrozenej vážky jasnoškvrnnej "(Leucorrhinia pectoralis").
Cestovný ruch.
V najbližšom okolí nevedie žiadna turisticky značená trasa a ani železničná trať.
Katedra knižničnej a informačnej vedy Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave

Katedra knižničnej a informačnej vedy (KKIV) je univerzitné pracovisko Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. Zaoberá sa rôznymi aspektami spracovávania a komunikácie informácií, návrhom a architektúrou knižnično-informačných systémov, analýzou a manažmentom informácií a poznatkov, organizáciou a riadením knižnično-informačných inštitúcií, výskumom a spracovaním historických knižničných fondov.
Katedra pripravuje budúcich informačných špecialistov pre organizáciu a manažment informácií a ich tokov, podporu znalostnej ekonomiky a zvládnutie informačnej explózie. Vzdeláva taktiež špecialistov na ochranu kultúrneho dedičstva. Vychováva kvalifikovaných sprostredkovateľov pre procesy v literárnej komunikácii a elektronických sieťach. Zaoberá sa širokým spektrom organizácie poznania a ich šírenia – od rukopisov až po informačnú architektúru, od informačnej ekológie po výskum čitateľských záujmov. 
KKIV je najstaršie univerzitné pracovisko vo svojom odbore na Slovensku. Katedra ponúka v súlade s požiadavkami bolonského procesu a nového vysokoškolského zákona (131/2002) bakalárske, magisterské i doktorandské štúdium v študijnom odbore 3.2.4 knižnično-informačné štúdiá.
Pracovisko sa špecializuje na knižničnú a informačnú vedu a s nimi súvisiacu teóriu aj metodológiu. 
Dejiny.
Katedra od svojho vzniku prešla viacerými zmenami v názve:
Do roku 2002 bola jedinou knižnično-informačnou katedrou na Slovensku, zabezpečujúcou vysokoškolské štúdium. Za viac ako 40 rokov fungovania katedry absolvovalo štúdium viac ako 1200 absolventov a viac ako 30 vedeckých uchádzačov. Katedra od roku 1974 vydávala zborník pod názvom "Informatika", následne od roku 1998 "Knižničná a informačná veda". 
V súčasnosti katedra ponúka akreditovaný bakalársky, magisterský a doktorandský stupeň vysokoškolského v kreditovom systéme hodnotenia. Okrem toho je na katedre možné vykonať aj rigorózne skúšky a získať titul PhDr., ako aj pedagogickú spôsobilosť v doplňujúcom pedagogickom štúdiu. Katedra je aj významným výskumným pracoviskom v odbore.
Your Possible Pasts

„Your Possible Pasts“ (nesprávne označená „Your Impossible Pasts“ na rádiovom promo singli) je skladba z albumu "The Final Cut", ktorý vydala britská hudobná skupina Pink Floyd v roku 1983. 
Pozadie.
„Your Possible Pasts“ ako aj mnoho ďalších skladieb z albumu "The Final Cut", sú prerobené verzie zamietnutých skladieb, ktoré sa mali nachádzať na predošlom albume "The Wall" (1979). 
Napriek tomu, že táto skladba sa nenachádza na albume "The Wall", text refrénu sa objavil vo filme "," kde ho hlavná postava, Pink, čítal medzi skladbami „Waiting for the Worms“ a „Stop“. 
Obsadenie.
spolu s:
Nikanor

Nikanor alebo Nikanór ("Nikanor", iný prepis: "Nikanór", ) môže byť:
Nikanor môže byť aj:
Hornád (folklórny súbor)

Hornád je slovenské folkórne umelecké teleso Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. Hlavnou myšlienkou tvorby súboru je zachovávanie tanečno-hudobných tradícií východného Slovenska a hľadanie nových ciest ich interpretácie a javiskového stvárnenia.
História.
Súbor začal písať svoju históriu v roku 1963, vtedy ešte ako folklórny súbor "Stavbár" s umeleckým vedúcim Ing. Imrichom Jasaňom. V roku 1974 bol premenovaný na folklórny súbor "Dargov" a pod jeho tvorbu sa výrazne podpísal umelecký vedúci Ing. Imrich Mészároš. V roku 1989 sa súbor rozpadol a znova obnovil v 1991. Od roku 1992 opäť a naposledy zmenil názov na folklórny súbor Hornád. Od roku 1993 viedli súbor Marianna Svoreňová a Slavomír Ondejka. Od roku 2011 je Folklórny súbor Hornád pod finančnou, materiálnou, aj myšlienkovou záštitou Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. V roku 2014 zastrešilo organizačné záležitosti súboru občianske združenie FS HORNÁD pod vedením Martina Baču a umeleckým vedúcim Štefanom Štecom.
Súčasnosť.
Súbor vydaním CD roku 2013 a následným odprezentovaním programu k 50temu výročiu založenia v roku 2014 zavŕšil jednu kapitolu tvorby pod ktorú sa podpísali mnohé osobnosti folklórneho života. Po zmene vedenia v roku 2015 až do súčasnosti sa pod umeleckým vedením Mgr. Štefana Šteca venuje folklórnej tvorbe s nádychom tanečného divadla. Teleso tvorí približne 60 členov v troch zložkách – tanečnej, hudobnej a speváckej. V decembri 2015 odprezentoval súbor program pod názvom "OKA MIH", ktorého jednotlivé choreografie získali hneď niekoľko ocenení. V roku 2018 pri príležitosti 55. výročia založenia súboru predstavil Hornád epický program "Veci čo sa dejú" v réžii Štefana Šteca.
Maďari na Ukrajine

V roku 2001 žilo na území Ukrajiny 156 600 Maďarov. Z toho 96,7 % (151 500) tvorilo kompaktné osídlenie v Zakarpatskej oblasti pri hraniciach s Maďarskom, ktorá bola v minulosti súčasťou Uhorského kráľovstva. Prevažná časť zakarpatských Maďarov (62 %) žije na vidieku, v dedinách Berehovského, Vynohradivského, Mukačevského a Užhorodského rajónu. Zvyšok žije v meste Berehovo (maď. "Beregszász -" 48 % obyvateľstva), Mukačevo (maď. "Munkács -" 9 %), Užhorod (maď. "Ungvár -" 7 %) a Vynohradiv (maď. "Nagyszőllős -" 14 %). 2/3 zakarpatských Maďarov vyznáva kalvinizmus, zvyšok sú pravoslávni a katolíci. Maďarský jazyk je dobre zachovaný. Ako svoj materinský ho uviedlo 95,4 % zakarpatských Maďarov (144 500 osôb), ukrajinčinu uviedlo ako svoj materinský jazyk 3,4 % Maďarov (5 150 osôb) a ruský jazyk 1,0 % (1 515 osôb).
Kultúra a školstvo.
V roku 1989 si Maďari na Ukrajine založili Podkarpatský kultúrny spolok (maď". Karpátaljai Magyar Kulturális Szövetség)" a zastúpenie majú aj v ukrajinskom parlamente. Zo 17 gymnázií, 84 základných a 8 materských škôl - 53 vyučuje po maďarsky, 19 maďarsky a ukrajinsky, 10 maďarsky a rusky, a 3 vo všetkých troch jazykoch). V Berehove má sídlo maďarské divadlo a Maďarská pedagogická vysoká škola. Inštitút hungarológie a fakulta maďarskej filológie sa nacháda v Užhorode. Po maďarsky vychádza 6 titulov novín a denník "Karpáti Kiadó." Maďarský obsah má 42 % vysielania v rozhlase a 15% v televízií.