burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Somatopédia

Somatopédia je disciplína špeciálnej pedagogiky, ktorá sa zaoberá nápravnou starostlivosťou, výchovou, vzdelávaním a vyučovaním telesne postihnutých, zdravotne oslabených a chorých detí, mládeže a dospelých. 
Edukácia.
Edukácia je zameraná na ich osobnosť v rôznych obdobiach vývinu s ohľadom na vek, psychiku i postih. 
Socializácia.
Definuje sa ako návrat, začlenenie a zaradenie postihnutých do spoločnosti = integrácia. Zahŕňa učenie sa chodiť, komunikovať, sebaobsluhe, žiť v skupine, využívať svoj čas a iné.
Pergamon

Pergamon bol grécky mestský štát na dnešnom západnom pobreží Turecka. Vládol v ňom kráľ Attalos III., ktorý odkázal po svojej smrti všetok svoj majetok Rímskej ríši.
Proti ovládnutiu krajiny Rímskou republikou sa postavil Aristonikos, ktorý zhromaždil množstvo otrokov a roľníkov a bol pripravený povstať proti rímskej nadvláde. Kráľovstvo premenoval na "Ríšu Slnka" a obyvateľov nazval "heliopolitmi", teda slnečnými občanmi. Dokázali zavraždiť rímskeho konzula P. Licinia Crassa, ktorý sa snažil povstanie potlačiť. 
Situáciu však rýchlo vyriešil nový konzul Marcus Perperna. Aristonika uväznil a zavraždil, z Ríše Slnka sa tak stala nová rímska provincia Ázia.
Gaius Marius

Gaius Marius () (* 157 pred Kr. – † 13. január 86 pred Kr.) bol rímsky vojenský veliteľ a v rokoch 104 – 100 konzul. Má zásluhu na porážke kráľa Jugurthu z Mauritánie a preslávil sa svojou reformou armády.
Pôvod a vstup do politiky.
Gaius Marius pochádzal z plebejskej rodiny a bol výrazným predstaviteľom skupiny populárov v Ríme – opieral sa predovšetkým o ľudové zhromaždenie. Prvýkrát sa preslávil počas vojny s Jugurthom (105 – 101 pred Kr.), keď pod velením Caecilia Metella úspešne bojoval proti numidskému kráľovi. Vojnu ale úspešnejšie zakončil jeho budúci súper Cornelius Sulla, ktorému sa podarilo zradou zajať Jugurthu.
Úspešnejší bol Gaius Marius vo vojnách proti Germánom, ktorí zo severu prenikali na územie Itálie a susedných území. Porazil kmeň Kimbrov a Teutónov. Už počas týchto vojen sa ukázalo, že tradičná rímska armáda, budovaná na systéme domobrany, nestačí pre nové potreby rímskeho štátu a preto bola potrebná vojenská reforma.
Mariova reforma armády.
Gaius Marius pociťoval nedostatok vojakov pri ťažení proti Jugurthovi, a taktiež chápal súčasné postavenie obyčajných ľudí v Ríme. Ľudia bez majetku sa stávali vlastne len príživníci, pretože si nemohli nájsť prácu. Až Gaius Marius im dovolil slúžiť vo vojsku za dopredu určený plat – žold. Znamenalo to zlepšenie ich hospodárskej situácie, podstatné zvýšenie sily rímskej armády, a konečné víťazstvo v predtým veľmi zdĺhavej vojne.
Podstatou Mariovej reformy bolo to, že rímski občania, bez ohľadu na veľkosť majetku, mohli vstupovať do armády, za čo dostávali žold. Museli odslúžiť určený počet rokov 25 alebo sa museli zúčastniť na určenom počte vojenských výprav. Po skončení vojenskej služby sa stávali vyslúžilcami (veteranus), pričom pri odchode z vojska dostávali buď ďalšie peniaze (okrem žoldu) alebo pozemky. 
Počas vojenskej služby vojaci okrem účasti na vojnách stavali vojenské tábory a cesty.
Boje o moc.
Gaius Marius sa po ukončení vojen ešte viac zapájal do politického života. Rovnako ako jeho konkurent, Lucius Cornellius Sulla, túžil po samovláde a súčasne po mieri. Po vyhlásení vojny na východe sa stal hlavným veliteľom armády Sulla, ktorého do funkcie menoval senát. Marius sa však obrátil na ľudové zhromaždenie a to ho menovalo za veliteľa vojenskej výpravy proti Mitrhidatovi VI. za hlavného veliteľa. Marius tvrdo prenasledoval Sullových stúpencov, dal popraviť desiatky senátorov a stovky jazdcov. K Sullovi boli poslaní poslovia s odkazom, že novým veliteľom sa má stať Marius. Sulla sa okamžite obrátil s vojskom späť a obsadil Rím. Marius a časť jeho stúpencov ušla z Ríma. Na svojich politických odporcov vypísal Sulla proskripcie – zoznamy ľudí, ktorých mohol hocikto zabiť a ich majetok sa delil so štátnou pokladnicou. Sulla sa potom obrátil opäť na východ, odišiel do Grécka a bojoval proti Mithridatovi.
Marius sa spolu s Cinnom vrátil do Ríma, dal sa na rok 86 zvoliť za konzula, ale už 16. januára zomrel.
Zoznam astronomických článkov/É

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 3 články. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
éd.
Édouard Jean-Marie StephanÉdouard Roche
ér.
Éra látky
Milánsky edikt

Milánsky edikt () bola deklarácia cisárov Constantina I. a Licinia, uzavretá počas ich stretnutia v Miláne vo februári 313, ktorá zaručovala slobodu vyznania pre všetky náboženstvá v Rímskej ríši. Zachoval sa však vo forme, ktorá nie je ediktom a ktorá nebola vydaná v Miláne.
Rímsky dejepisec Lactantius sa o ňom vo svojom diele "De mortibus persecutorum" zmieňuje ako o liste, ktorý Licinius adresoval správcom provincií na východe, ktoré získal po porážke Maximiana a ktorý zverejnil v júni 313 v Nikomédii.
Kresťanstvo bolo za povolené náboženstvo ("religio licita") uznané už skôr, serdickým ediktom (311), ktorý tiež kresťanom umožnil opätovne si postaviť chrámy.
Brindisi

Brindisi [vyslov: brindizi] () je mesto v provincii Brindisi, v regióne Apúlia, v Taliansku. Má 87 935 obyvateľov (stav k 31. decembru 2004).
Dejiny.
Brindisi bolo pravdepodobne ilýrske osídlenie pred rímskou expanziou. Rimania ho nazývali "Brundisium". Obsadili ho v roku 267 pred Kr. (podľa iných zdrojov 245 pred Kr.). Po púnskych vojnách sa Brindisi stalo jedným z centier rímskeho vojenského loďstva a námorného obchodu. V roku 49 pred Kr., počas rímskej občianskej vojny mesto obliehal Gaius Iulius Caesar a bolo naň zaútočené ešte v rokoch 42 a 40 pred Kr.
V čase Rímskej ríše bolo Brindisi významné mesto s okolo 100 000 obyvateľmi a bolo hlavným smerovacím bodom do Grécka. Spojené s Rímom bolo cestami Via Appia a Via Traiana.
Neskôr Brindisi dobyli Ostrogóti a znovudobyla Byzantská ríša. V roku 674 bolo zničené Longobardmi, ale vďaka svojej výnimočnej polohe, vhodnej na vybudovanie prístavu, bolo mesto opäť vybudované.
V roku 1348 mesto zasiahol mor a roku 1456 zemetrasenie.
Doprava.
6 km od mesta sa nachádza letisko Brindisi. Mesto je významným prístavom.
San Carlos de Bariloche

San Carlos de Bariloche alebo Bariloche je mesto v argentínskej provincii Río Negro. Je hlavným mestom departmentu Bariloche a najväčším mestom provincie. Leží na úpätí Ánd obklopené jazerami (Nahuel Huapi, Gutierrez, Mascardi) a horami (Oto, Catedral, Lopez). Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 109 305 obyvateľov. Pre svoju polohu v zelenej horskej krajine je významným strediskom cestovného ruchu s návštevnosťou približne milión turistov za rok. Mesto je známe svojimi lyžiarskymi strediskami v Cerro Catedral, ale tiež aj svojím okolím.
Názov Bariloche pochádza z mapučského slova Vuriloche čo znamená "ľudia za horou". Mesto bolo založené v roku 1902.
Milošovský potok

Milošovský potok je potok na horných Kysuciach, na území okresu Čadca. Je to pravostranný prítok Čierňanky, meria 10,6 km a je tokom V. rádu. Horný tok sa nazýva "Ráztoky". Priemerný sklon toku je 19 ‰. Na jednom z prítokov je vybudovaný rybník s plochou vodnej hladiny 4 ha a objemom 50 000 m³ vody.
Prameň.
Potok pramení v Moravsko-sliezskych Beskydách na severovýchodnom svahu Veľkého Polomu (1 067,3 m n. m.) v nadmorskej výške približne 935 m n. m., neďaleko štátnej hranice s Českom na katastrálnom území obce Raková.
Smer toku.
Od prameňa najprv na juhovýchod, vytvára oblúk ohnutý na juh a na krátkom úseku pokračuje východným smerom, pričom na cca 1,3 km dlhom úseku vytvára štátnu hranicu. Následne už tečie prevažne juhovýchodným smerom.
Ústie.
Milošovský potok ústi do Čierňanky na katastrálnom území mesta Čadca, v časti Podzávoz v nadmorskej výške približne 418 m n. m.
Obce.
Potok preteká katastrálnymi územiami Raková a Čadca. Na území obce Raková tečie lesnatým prostredím bez osídlenia, na území Čadce tečie cez osady Vyšné Megonky, Nižné Megonky, Prívarovci, Kadlubovci, Pavláškovci a cez mestské časti Milošová (jej súčasťou sú spomenuté osady) a Podzávoz.
Art rock

Art rock je hudobný smer, ktorý vybočuje z hlavného prúdu. Často je založený na individuálnom prístupe interpreta. Prelínajú sa v ňom prvky klasickej hudby, rocku a mnohých ďalších smerov, preto nie je jednoduché ho presne definovať.
Vývoj.
Art rock sa vďaka ojedinelým štúdiovým snahám a niektorým koncertným projektom dokázal preniesť cez, do určitej miery štýlovo problematické, osemdesiate roky 20. storočia a rovnako ako hard rock a ďalšie žánre sa ku koncu tohoto obdobia začal opäť prebúdzať k životu (IQ, GTR, Emerson, Lake &amp; Palmer, Pink Floyd, Rick Wakeman, Collegium Musicum či iní).
Na prelome deväťdesiatych rokov, keď sa zdvihla vlna zájmu o hudbu šesťdesiatych a sedemdesiatych rokov, sa art rocku opäť dostalo pozornosti a väčšina z klasických velikánov tohoto štýlu obnovila svoju činnosť.
Charakteristika.
Práve pri tomto žánri bývajú jeho hranice vymedzené často zmätočne a nepresne.
V samotných základoch tohoto štýlu nájdeme smer, pre ktorý sa vžilo označenie psychedelický rock, ktorý sa do určité miery podieľal na vzniku hudby, nazývanej progresívny rock, skrátene aj prog rock.
Pod pojmom art rock, ktorý sa stal najvýraznejším pokračovateľom progresívneho rocku, si predstavujeme takú tvorbu skupín či osobností, ktorá by sa dala opísať týmito hľadiskami:
základnou stavebnou jednotkou nie sú už piesne, ale dlhé skladby, suity (napr. „Karn Evil 9“ od Emerson, Lake &amp; Palmer je vlastne na oboch stranách LP).
Viac než u iných štýlov rocku sú u art rocku jasné vplyvy ďalších žánrov. Okrem rockovej naliehavosti a energie tu nájdeme veľmi často orientáciu na klasickú hudbu (J. S. Bach, A. Vivaldi, M. P. Musorgskij, L. van Beethoven, R. Wagner, A. Dvořák, I. Stravinskij, L. Janáček, B. Bartók a ďalší) a jej aranžmány. 
Na vývoj art rocku mal vplyv aj folk, motívy ľudových piesní, jazz a jeho štruktúry, hudobná avantgarda, ktorá sa prejavuje okrem iného netradičnosťou vo výbere nástrojov a menej často, ale predsa, zemitosť blues. Typickým znakom je prepracovanosť štruktúry skladieb, symfonické rozpisy aranžmánov, zmeny rytmu, tempa a metra. Patrí sem i dynamická štruktúra skladieb, striedanie rozdielnych pasáží, práca s crescendom, dlhé sóla, hlavne pre gitaru a klávesy. Dôležitým bodom je aj prelínanie sa klasickej hudby s témami vesmíru a priestora. Výrazná je tiež kombinácia akustických a elektrických nástrojov, novátorské použitie melotrónu a rýchle sa rozvíjajúcich syntetizátorov.
Interpreti.
Medzi známejších art rockových interpretov patria napríklad:
Myšia hôrka

Myšia hôrka je archeologická lokalita v katastrálnom území obce Spišský Štvrtok v okrese Levoča. Nachádza sa na vyvýšenine () západne od obce.
Stála tu opevnená obec mestského charakteru, sídlisko ľudu otomanskej kultúry zo začiatku strednej doby bronzovej (cca 1 500 rokov pred Kr.), zaberala plochu . Bola chránená jedinečným pevnostným systémom, hlbokou priekopou, vonkajším kamenným múrom a valom s palisádami. Sústreďovala sa tu výroba keramiky, kostených, kamenných a bronzových predmetov, našli sa tu však aj zlaté a bronzové šperky, výrobky z kostí a jantáru s mykénskou ornamentikou a fajansové perly. V areáli sa preskúmalo 39 obydlí a obetisko so stopami po antropofágií. 
Lokalita zanikla pravdepodobne v 14. storočí pred Kr. pri veľkom požiari a nebola už viac obnovená. Ide o ojedinelé nálezisko svojho druhu v strednej Európe.
Prístup je možný z obcí Jánovce alebo Spišský Štvrtok, ktoré ležia na križovatke ciest I/18 a II/536. Z oboch obcí vedú k lokalite neznačkované chodníky.
Neštich (hradisko)

Neštich je archeologická lokalita nad rovnomennou mestskou časťou Svätého Jura v Malých Karpatoch, v okrese Pezinok.
Hradisko (v súčasnosti na zalesnenom kopci nad sútokom dvoch potokov) bolo osídlené v halštatskej dobe a je aj hradiskom veľkomoravského obdobia. Zachovali sa valy pôvodného opevnenia, ktoré vytvárali v celkovej dĺžke 1 600 metrov veľké obranné stredisko na ploche vyše troch hektárov. Výška valov je 8 až 13 metrov, vlastný vodovod bol vyrobený z rúr z pálenej hliny.
Archeologická lokalita je súčasťou chráneného areálu Svätojurské hradisko v správe štátnej ochrany prírody Malé Karpaty s rozlohou 19,71 ha bez vytýčeného orchanného pásma.
Prístup je možný z mesta Svätý Jur po modro značkovanej trase, od križovatky Hradisko potom doprava po neznačkovanom chodníku, prípadne po červeno značkovanom chodníku.
Kyselina vínna

Kyselina vínna je biela kryštalická organická kyselina. Nachádza sa v mnohých rastlinách (napríklad v citrusoch) a je jednou z najdôležitejších kyselín nachádzajúcich sa vo víne. Pridáva sa do jedál na dodanie kyslej chuti a používa sa tiež ako antioxidant. Jej soli sa nazývajú vínany alebo tartaráty. Systémový názov kyseliny vínnej je kyselina 2,3-dihydroxybutándiová.
Kyselina vínna bola po prvýkrát izolovaná z vínanu draselného (kálium-tartarátu). Jej chiralita bola objavená v roku 1832 Jeanom Baptistom Biotom, ktorý spozoroval jej schopnosť otáčať rovinu polarizovaného svetla. Louis Pasteur pokračoval v týchto výskumoch a keď v roku 1847 skúmal tvary kryštálov kyseliny vínnej, zistil, že sú asymetrické. Pasteur bol prvý, kto vyrobil čistú vzorku ľavotočivej kyseliny vínnej (kyseliny -(-)-vínnej).
Stereochémia.
Bežne sa vyskytujúca kyselina vínna je chirálna, t. j. jej molekuly sú navzájom nestotožniteľné s ich zrkadlovými obrazmi. Je dôležitou surovinou v organickej chémii, z ktorej sa syntetizujú ďalšie chirálne zlúčeniny. Prirodzene vyskytujúca sa forma kyseliny vínnej je kyselina -(+)-vínna (pravotočivá kyselina vínna). Jej zrkadlový obraz (enantiomér) - kyselina -(−)-vínna (ľavotočivá kyselina vínna) a achirálna forma - kyselina mezovínna sú pripravované umelo. Je potrebné si uvedomiť, že pomenovanie izomérov kyseliny vínnej ako pravotočivý a ľavotočivý nesúvisí s ich D alebo L konfiguráciou (tá je odvodená od referenčných zlúčenín - resp. -glyceraldehyd), ale so smerom otáčania roviny polarizovaného svetla, kde (+) = pravotočivý a (−) = ľavotočivý stereoizomér. Kyselina -(+)-vínna a kyselina -(−)-vínna sú si navzájom enantiomérmi a kyselina mezovínna je diastereomérom (diastereoizomérom) voči im obom.
Vzácne sa vyskytujúca opticky neaktívna forma kyseliny vínnej, kyselina -vínna, je ekvimolárnou (1:1) zmesou ľavotočivého a pravotočivého izoméru. Odlišuje sa od kyseliny mezovínnej a triviálne sa nazýva kyselina hroznová (po latinsky "acidum racemicum"; "racemus" = hrozno). Slovo racemický neskôr zmenilo svoj význam a stalo sa všeobecným termínom pre zmes enantiomérov 1:1 - racemát.
Víno a kyselina vínna.
Tí, ktorí pijú víno, môžu kyselinu vínnu najčastejšie spozorovať ako „vínne kryštáliky“ - malé kryštály vínanu draselného, ktoré sa niekedy samovoľne tvoria na korkovom materiáli. Tieto tartaráty (vínany) sú neškodné, aj keď ich niektorí ľudia mylne pokladajú za kúsky skla.
Pác

Pác je miestna časť obce Cífer v okrese Trnava. Leží na Podunajskej pahorkatine, v podcelku Trnavská tabuľa, na ľavom brehu Gidry v nadmorskej výške 140 m n. m., 2 km juhovýchodne od Cífera. Do roku 1974 bola samostatnou obcou.
V obci sa nachádza pôvodne barokový rímskokatolícky kostol svätého Petra a Pavla z polovice 18. storočia, postavený na starších základoch.
Pác je významnou archeologickou lokalitou, ktorá sa nachádza na pravom brehu Gidry. Stál tu areál rímskej vojenskej stanice, z ktorého sa odkryli murované základy kasární a veliteľskej budovy, zvyšky palisádového opevnenia s priekopou, zvyšky drevených barakov, dielní a studne. Počiatky vojenskej stanice sa kladú do 1. polovice 4. storočia po Kr. V lokalite boli taktiež objavené doklady osídlenia z obdobia sťahovania národov a slovanské osady z 8. a 9. storočia. Západne od náleziska bolo odkryté slovanské pohrebisko z 8. storočia.
Archeologická lokalita je prístupná z obce mostom cez Gidru. Pác leží na odbočke cesty I/61, ktorá spája Cífer a Voderady.
Organizácie.
Na Páci pôsobia 2 občianske združenia:
Pohanská

Pohanská môže byť:
Pohanská (hradisko)

Pohanská je mohutné hradisko na vrchu Pohanská () nad obcou Plavecké Podhradie vo výbežku Malých Karpát, v okrese Malacky. Nachádza sa v národnej prírodnej rezervácii Pohanská.
Lokalita zahŕňa archeologické nálezisko, keltské opevnené sídlisko, sídlisko z neskorej bronzovej doby aj z rímskej doby, hradisko velatickej a podolskej kultúry. Dodnes viditeľné stopy sídelných jám a valov.
Prístup z obce Plavecké Podhradie po modro-značkovanej trase vedúcej na Plavecký hrad, z nej odbočuje neznačkovaný chodník na vrchol. Súbežne vedie aj náučný chodník Plavecký kras.
Cerro del León

Cerro del León je názov vulkanického komplexu, tvoreného stratovulkánmi "Cerro del León", "Toconse" a lávovými dómami "Cerro Chillahuita" a "Chao". Dóm Chao a s ním asociované lávové prúdy sú jedným z najväčších lávových dómov na svete (objem cca 26 km3). Dacitové lávové prúdy dosahujú dĺžku 14 km a hrúbku miestami až 400 m. Hlavnej, 22 km3 objemnej extrúzii predchádzala menšia explozívna aktivita pyroklastík, finálne štádium predstavovalo vyvrhnutie menšieho objemu ryolitových pyroklastík. Pôvodne bol vek hornín udávaný ako postglaciálny, no novšie Ar-Ar datovania určujú ich vek na 100 000 rokov.
Linzor

Linzor je názov neaktívneho stratovulkánu, ležiaceho na hraniciach južnej časti Bolívie a Čile. Vek poslednej erupcie prevažne andezitového vulkánu nie je presne zdatovaný, no odhaduje sa na koniec pleistocénu a začiatok holocénu. Bližšie údaje o stavbe a vývoji nie sú známe.
General Roca (Río Negro)

General Roca je mesto ležiace v provincii Río Negro v Argentíne. Nachádza sa centrálnej časti štátu, severnej časti provincie Río Negro a na severe Patagónie. Je hlavným mestom departmentu General Roca. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 81 534 obyvateľov. Mesto bolo založené v roku 1879. Je pomenované po bývalom argentínskom prezidentovi Juliovi A. Rocovi, ktorý viedol úspešné argentínske snahy o obsadenie Patagónie. Tým boli vytlačení a podrobení miestni indiáni, predovšetkým z kmeňa Mapuče, pričom argentínsky postup v tomto konflikte je v súčasnosti hodnotený kontroverzne kvôli obvineniam z genocídy indiánov. Mesto bolo založené práve počas tohto konfliktu.
Katarina Srebotniková

Katarina Srebotniková, (* 12. marec 1981, Slovenj Gradec, Slovinsko) je súčasná slovinská profesionálna tenistka . Počas svojej profesionálnej kariéry vyhrala 4 turnaje WTA v dvojhre a 25 turnajov vo štvorhre.
Ai Sugijamová

Ai Sugijamová, jap." 杉山愛 - Sugijama Ai", angl. "Ai Sugiyama" (* 5. júl 1975, Tokio, Japonsko) je bývalá japonská profesionálna tenistka . Počas svojej profesionálnej kariéry vyhrala 6 turnajov WTA v dvojhre a 38 turnajov vo štvorhre.
Syrakúzy

Syrakúzy (tal. "Siracusa", lat. "Syracusae") sú mesto v provincii Syrakúzy, v autonómnom regióne na ostrove Sicília v Taliansku. Syrakúzy ležia na východnom pobreží Sicílie. K 31. decembru 2004 mali 123 322 obyvateľov.
Historické jadro Syrakúz je zapísané v zozname svetového dedičstva UNESCO.
Dejiny.
Syrakúzy boli založené gréckymi osadníkmi z Korintu približne v roku 743 alebo 744 pred Kr. V roku 485 pred Kr. sa vládca Gely Gelón zmocnil mesta a urobil ho svojím sídlom. Okrem iného dal v meste vybudovať aj divadlo, čím rozkvital kultúrny život mesta. Spolu s rastom mesta vzrastala aj hrozba konfliktu s Kartágincami, ktorí obývali západnú časť Sicílie. Porazil ich v bitke spolu s Terónom z Agrigenta, čím zaistil bezpečnosť gréckych kolónií na ostrove.
Jeho nástupcom sa stal Hierón I., a ten sa staral, aby sa mesto ďalej rozrastalo. Po jeho smrti prijali Syrakúzy demokraciu. Netrvala však dlho, okolo roku 427 pred Kr. museli Syrakúzy čeliť invázii Atén a až po troch rokoch uzavreli spolu mier.
V 4. storočí pred Kr. opäť Syrakúzy bojovali s Kartágincami. V tom období bol na čele Syrakúz Dionýzos I. Za jeho vlády bola postavená ďalšia dlhá hradba okolo celých Syrakúz. Kartágincom sa dokonca podarilo obliehať samotné Syrakúzy, no nakoniec boli zatlačení naspäť.
Ďalším panovníkom Syrakúz sa mal stať jeho syn Dionýzos II., no Dión ho roku 356 pred Kr. zvrhol a neúspešne sa pokúšal o vnútroštátne reformy, podľa Platónových "Štátnických dejín". Jeho despotická vláda však viedla k jeho zosadeniu ako panovníka Syrakúz a Dionýzos II. sa opäť stal vládcom Syrakúz.
V nasledujúcom období boli panovníci Syrakúz viacerí despoti, Syrakúzy opäť viedli vojnu s Kartágom, tentoraz sa im podarilo preniesť boje na kartáginskú pôdu, do Afriky. V Syrakúzach sa narodili okrem iných aj Archimedes zo Syrakúz a Teokritos.
Roku 212 pred Kr. počas druhej púnskej vojny sa Syrakúzy pridali na stranu Kartága, no Rimanom sa po troch rokoch obliehania podarilo Syrakúzy dobyť. Zabitý bol aj Archimedes. Pod nadvládou Rimanov sa mesto stalo dôležitým obchodným bodom medzi západnou a východnou časťou Rímskej ríše. 
Po zániku Rímskej ríše sa Syrakúzy stali súčasťou Byzantskej ríše.
V rokoch 1542 a 1693 mesto zasiahli zemetrasenia a v roku 1729 mor.
Dlhá

Dlhá môže byť:
Kostolec

Kostolec môže byť:
Bariloche (department)

Department Bariloche leží na juhozápade provincie Río Negro na juhu Argentíny a je jedným z 13 departmentov provincie.
Na severe hraničí s provinciou Neuquén, na východe s departmentom Pilcaniyeu a Ñorquincó, na juhu s provinciou Chubut a na západe s Čile.
Havránok

Havránok je archeologická lokalita nad priehradným múrom Liptovskej Mary a múzeum v prírode. Nachádza sa v katastrálnom území obce Liptovská Sielnica, južne od obce Bobrovník v okrese Liptovský Mikuláš. Leží na východnom úpätí vrchu Úložisko ().
Bolo tu objavené keltské opevnenie osady Kotínov s druidskou svätyňou z 1. storočia pred Kr. Odkrytá bola obetná šachta s oltárom a milodarovými obeťami, kamenné cesty so stĺporadím, ako aj keltské napodobeniny antických mincí. V 12. až 15. storočí tu bola slovanská osada, stál tu stredoveký zemepanský drevený hrádok, opevnený palisádami s priekopou a s obytnou vežou. V neskoršom období bol vybudovaný murovaný kostolík. Havránok je sídliskom z doby laténskej (púchovskej kultúry) a z vrcholného stredoveku.
Stavby (pôvodné opevnenie s kamennými hradbami, drevenými palisádami a vstupnou bránou, ako aj zrubový dvorec), obetiská, nástroje a predmety tvoria po zrekonštruovaní archeologické múzeum v prírode, ktoré je od roku 1967 národnou kultúrnou pamiatkou.
Prístup k areálu je možný po červeno-značkovanej trase z obce Bobrovník (autobus, cca 35 minút) alebo z obce Vlachy (autobus, vlak, cca 45 minút).
Zoznam národných kultúrnych pamiatok na Slovensku vyhlásených pred rokom 2002

Zoznam národných kultúrnych pamiatok na Slovensku vyhlásených pred rokom 2002 je zoznam 72 pamiatok, ktoré boli vyhlásené za národné kultúrne pamiatky pred prijatím a vyhlásením zákona č. 49/2002 Z.z. o ochrane pamiatkového fondu. 
Podľa právnych úprav planých do prijatia zákona č. 49/2002 Z.z. tvorili vtedajšie národné kultúrne pamiatky súbor najvýznamnejších a najvzácnejších pamiatok na území Slovenska. Pamiatky sa do tejto kategórie vyhlasovali formou nariadenia predsedníctva SNR a neskôr nariadením vlády Slovenskej republiky. Súčasná legislatíva považuje za národné kultúrne pamiatky všetky nehnuteľné a hnuteľné pamiatkové predmety, ktoré sú zapísané v Ústrednom zozname pamiatkového fondu, ktorý vedie Pamiatkový úrad Slovenskej republiky. S ohľadom na tradície a dokumentovanie sa pôvodná kategória 72 národných kultúrnych pamiatok zachováva iba ako údaj v príslušnom registri Ústredného zoznamu pamiatkového fondu a tieto pamiatky tvoria aj dnes významnú časť pamiatkového fondu a ich zoznam je uvedený na webovej stránke Pamiatkového úradu Slovenskej republiky ako "Zoznam vybraných národných kultúrnych pamiatok".
V zozname je zahrnutých 69 nehnuteľných pamiatok (67 jednotlivých objektov prípadne ucelených areálov, 2 sú súborom viacerých objektov) a 3 hnuteľné.
Sieradz

Sieradz (výslovnosť: ) je mesto v strednom Poľsku na rieke Varta. Sídlo powiatu a gminy. Leží v Lodžskom vojvodstve. Má 44 326 obyvateľov (2004). Textilný a potravinársky priemysel, dopravná križovatka.
Dejiny.
Archeologické vykopávky potvrdzujú najstaršie osídlenie v 6.7. storočí na sútoku Żegliny a Varty. Pravdepodobne za vlády Kazimíra Obnoviteľa (10391058) vznikla trhová osada. Za Boleslava Smelého bolo vybudované drevozemné hradisko. V 11.12. stročí žilo na hradisku a podhradí približne 1 000 ľudí v 200 domoch. V roku 1136 je prvýkrát spomenuté písomne ako mesto "Zeraz" či "Ziraz". Arabský cestovateľ al-Idrīsī v Rogerovej knihe z roku 1164 zaradil mesto medzi také dôležité centrá akými boli Krakov, Gniezno či Wrocław. Medzi rokmi 123345 prišli do mesta Dominikáni, ktorí dokončili stavbu kostola a kláštora v roku 1260. V roku 1241 bol hrad aj podhradie zničené Tatármi. Stalo sa tak ešte v rokoch 1260 a 128788. V rokoch 1247 – 55 obdržal mestské práva. Vladislav Lokietok prebral vládu po svojom mŕtvom bratovi Leškovi Čiernom a vybudoval tu v roku 1290 hrad na mieste starého hradiska, kde o dva roky neskôr obliehaný Čechmi musel kapitulovať. V roku 1333 mesto zničili Križiaci. Na mieste spáleného hradu vybudoval Kazimír Veľký nový hrad z tehál. Po jeho smrti bolo mesto opevnené a malo tri brány. V roku 1385 sa prvýkrát spomína súčasný "Rynek", čiže centrálne námestie. V druhej polovici 14. storočia bolo zriadené sieradzké vojvodstvo. V roku 1416 sieradzkí rytieri zafinancovali stavbu dreveného "Kostol Ducha Svätého", ktorý bol v roku 1853 rozobratý a umiestnený na dnešné miesto na mestskom cintoríne.
V 16. storočí si mesto udržiavalo charakter dôležitého politického, hospodárskeho a kultúrneho centra, ale v 17. storočí nastal útlm v rozvoji dôsledkom vojen so Švédskom a na prelome storočí došlo k úplnému úpadku vyvolaného ničivými požiarmi, rabovaním švédskych vojsk a dokonaného zákernými chorobami. Roku 1718 bol zrekonštruovaný vyhorený dominikánsky kostol a kláštor. V roku 1793 prešlo mesto pod pruskú nadvládu, stratilo štatút sídla vojvodstva a stalo sa sídlom okresu (powiatu). V 1813 ho okupovali Rusi. Medzi rokmi 182333 tu pracovala manufaktúra na súkno, prebudovaná v roku 1842 na väzenie. V 1852 následkom cholery zomrelo približne 500 ľudí. V 1855 má 5 192 obyvateľov. Roku 1902 bola dokončená železnica spájajúca mesto s Kaliszom a Lodžou.
Začiatkom I. svetovej vojny mesto obsadili Nemci. V 1915 spustená do užívania prvá elektráreň. V 1922 sa dominikánsky kláštor stal majetkom Uršulínok. V 1938 tu žije 11 359 ľudí. 1. septembra 1939 mesto bombardovalo fašistické vojsko a 9. septembra bolo po ťažkých bojoch pripojené ako "Scheradz" k Tretej ríši. Oslobodený bol 23. januára 1945 1. bieloruským frontom pod vedením Žukova. V 1973 elektrifikácia železničnej trate.
Erb.
Erb mesto obdržalo v 14. storočí za vlády Kazimíra Veľkého a spája sa s fortifikáciou mesta. Vyobrazuje mestské hradby s tromi rovnako vysokými vežami a s bránou so zodvinutou mrežou. Nad hradbami sa vznáša piastovský orol – symbol kráľovskej vlády nad mestom.
Košický hrad

Košický hrad (normovaný názov; iné názvy: (hrad) Košice, Hradová; sporný názov: Sokoľ) sú zbytky hradu, ktorý stál na vrchu Hradová severozápadne od Košíc.
Po hrade nezostali veľké stopy. Zvyšky základov a obvodového muriva nasvedčujú tomu, že tu kedysi stál hrad, pod ktorým sa roku 1312 odohrala známa bitka pri Rozhanovciach.
Dejiny.
Hrad pravdepodobne postavil palatín Omodej (Amade) Aba. Po smrti posledného Arpádovca Ondreja III., v roku 1301, sa začínajú spory medzi Omodejovcami – ktorí boli na strane Karola Róberta – a kráľovskou korunou. Po prepadnutí omodejovského hradu "Gönz" košickými mešťanmi a Spišiakmi sa boje preniesli do blízkosti Košíc. Omodej si preto začal stavať na cudzom území, ktoré ovládal a z ktorého mohol kontrolovať aj Košice, hrad. V roku 1307 sa Košice pridali na stranu Karola a preto spory zanikli. To vysvetľuje, prečo hrad nebol dostavaný. Omodejovci po prehratej bitke hrad stratili a kráľ ho daroval svojim verným prívržencom, ktorí prišli spolu s ním z Talianska, Drugethovcom. Neskôr sa stali majiteľmi hradu Bebekovci. Tí mali ustavičné spory s mešťanmi z Košíc, ktorí tvrdili, že hrad bol postavený na ich území. Nakoniec keď sa do sporu zamiešal sám panovník, ktorému boli Bebekovci neverní, Košice roku 1430 hrad skutočne získali. Košičanom nešlo, pravda, ani tak o sám hrad, ako skôr o jeho rozsiahle majetky. Po ich získaní prestali sa o hrad starať, od polovice 15. storočia pomaly pustol a skoro zanikol.
Súčasný stav.
Dnes iba z konfigurácie terénu a architektonických zvyškov možno usudzovať, že vysoký úzky chrbát skalného masívu bol vkomponovaný do areálu. Opevnenie sa skladá z okrúhlej veže a trojuholníkovej bašty, na ktorú nadväzuje plynule múr. Ten pokračuje ešte 100 m, kde sa náhle končí. Ani iné pozostatky, ani terénna dispozícia nenaznačuje pokračovanie hradieb, z čoho je možné usudzovať, že hrad nebol dostavaný. Hrad bola skôr pevnosť, ktorá so svojimi 3,8 m hrubými múrmi aj napriek nedostavaniu mohla slúžiť svojmu účelu. Hradný areál bol v rokoch 2012/2013 výrazne zakonzervovaný a zrevitalizovaný ako súčasť projektu Košice – Európske hlavné mesto kultúry 2013. Vďaka tomu sa stal spolu s blízkou vyhliadkovou vežou a ZOO častým cieľom Košičanov a návštevníkov mesta.
Kormorán kráľovský

Kormorán kráľovský alebo kormorán novozélandský ("Phalacrocorax carunculatus") je zriedkavý endemický druh kormorána vyskytujúci sa na Novom Zélande.
Charakteristika.
Je to veľmi veľký druh čierno-bieleho kormorána, má ružové nohy, je dlhý 76 cm a váži 2,5 kg. Má biele príštipky na krídlach. Ich vak je normálne sivý ale v období párenia je červenkastý. Má modrý prstenec okolo očí. Vyskytuje sa v okolí Marlboroughu na Novom Zélande.
Bratislavské noviny

Bratislavské noviny môžu byť:
Akcesia (územie)

Akcesia v medzinárodnom práve je jeden z pôvodných spôsobov nadobudnutia štátneho územia, a to v dôsledku rozšírenia štátnej suverenity na časť územia, ktorá vznikla v dôsledku pôsobenia prírodných síl alebo v dôsledku cieľavedomej ľudskej činnosti. Zvykne byť označovaná aj ako akrescencia, čo je ale širší pojem.
The Byrds

The Byrds bola americká rocková skupina, ktorá vznikla v roku 1964 v Los Angeles (Kalifornia). Skupina bola veľmi populárna v 60. a 70. rokoch. V svojej dobe bola táto skupina, popri folkových pesničkách Boba Dylana, či popovej tvorbe liverpoolskych Beatles, považovaná za jednu z najvplyvnejších skupín 60. rokov. K ich najväčším hitom patria „Mr.Tambourine Man“, „Turn!Turn!Turn!“, či „Eight Miles High“.
V januári 1991 skupinu The Byrds uviedli do Rokenrolovej sieni slávy. Pri tejto príležitosti sa konalo posledné spoločné vystúpenie tejto skupiny. Jej členovia McGuinn, Crosby a Hillman sú dodnes aktívni. V roku 1991 Gene Clark zomrel na infarkt myokardu a v roku 1993 zomrel na zlyhanie pečene ďalší člen kapely, Michael Clarke.
Clement Attlee

Clement Richard Attlee (* 3. január 1883, Putney pri Londýne, Spojené kráľovstvo – † 8. október 1967, Londýn) bol bývalý britský predseda vlády (premiér, Prime Minister) v rokoch 1945 až 1951. Attlee bol členom strany labouristov. Po druhej svetovej vojne vyhral voľby nad protikandidátom Winstonom Churchillom. Počas jeho vlády riadil ekonomiku krajiny podľa Keynesovskej politiky. V tomto období došlo aj dekolonizácií britského impéria. Zomrel vo veku 84 rokov na zápal pľúc.
Historicky stál Attlee najdlhšie na čele strany Labouristov.
Novacián (protipápež)

Novacián (ako protipápež bol v úrade v rokoch 251 – 258) (* cca 200 – † 258)
Novacián bol intelektuálne nadaný a prvotriedne literárne a filozoficky vzdelaný. Po smrti pápeža Fabiána († 250), keď cisár Décius kruto prenasledoval cirkev, štrnásť mesiacov bola cirkev bez pápeža. Keďže potenciálni kandidáti na pápeža boli vo väzení, Novacián pôsobil ako hlavný predstaviteľ rímskeho kolégia presbyterov, poverený zasielať dôležité listy aj iným cirkvám v mene rímskeho kolégia.
Keď po zmiernení prenasledovania mohlo prísť k voľbe pápeža, kolégiumm nezvolilo Novaciána, ako to sám veľmi očakával, ale Kornélia. Pre ctibažného Novaciána to bol dôvod ku konfliktu s novozvoleným pápežom. Využil skutočnosť, že v cirkvi boli rôzne názory na prijímanie pokánie činiacich kňazov a veriacich, ktorí počas prenasledovania odpadli. Sám zastával veľmi prísne stanovisko a proti umiernenému a benevolentnému Korneliovi získal viacerých odporcov, ktorými sa dal potom zvoliť za pápeža. Nakoľko Kornelius bol právoplatne zvoleným pápežom, Novacián sa stal protipápežom. Korneliovi sa čoskoro podarilo zvolať do Ríma synodu šesťdesiatich biskupov i ostatného duchovenstva, ktorá exkomunikovala Novaciána a jeho prívržencov.
Novaciánska cirkev sa rýchlo šírila a vytvorila si rovnankú organizáciu ako oficiálna cirkev. V cirkevnom učení boli pravoverní, učili však, že vážne hriechy spáchané po krste sa nedajú odpustiť. Toto učenie preniklo na západ až do Španielska, na východe do Arménska a Mezopotámie. Pretrvalo až do 5. storočia, ba v izolovaných spoločenstvách oveľa dlhšie.
Novacián, pri obnovenom prenasledovaní kresťanov cisárom Valeriánom (253 – 260), musel opustiť Rím a podľa niektorých historikov zomrel ako mučeník.
Evanjelické lýceum

Evanjelické lýceum je:
Známe historické evanjelické lýceá:
Times Square

Times Square je hlavná križovatka a dopravný uzol medzi ulicami Broadway a Siedmou Avenue a rozprestiera sa od západnej 42. po 47. ulicu na Manhattane v New Yorku. Patrí medzi hlavné symboly New Yorku.
Pozostáva z blokov medzi Šiestou a Deviatou Avenue od východu na západ a západnou 39. a 52. ulicou od juhu na sever, čím tvorí západnú časť obchodnej zóny Midtown Manhattan. Je to najpopulárnejšie námestie v New Yorku.
Ján Kozák (1980)

Ján Kozák (* 22. apríl 1980, Košice) je bývalý slovenský futbalový stredopoliar a bývalý hlavný tréner klubu ŠK Slovan Bratislava. Je odchovancom Lokomotívy Košice. Jeho otec Ján je tiež bývalý futbalista a v súčasnosti tréner.
Na 2. majstrovstvách sveta vo footgolfe 2016 na predmestí Buenos Aires v Pilare v Argentíne získal bronzovú medailu v individuálnej súťaži. V súťaži tímov získal 6. miesto.
Kariéra.
V roku 1997 debutoval za seniorský tím Košíc, o rok neskôr hosťoval v belgickom tíme KSC Lokeren. Pred sezónou 2000-01 prestúpil do českého klubu SK Slavia Praha, v drese ktorého odohral počas dvoch sezón 13 stretnutí. Pred sezónou 2002-03 sa mohol stať novou posilou Bohemians 1905 Praha, zostal ale hráčom Slávie.
Po ročnom hosťovaní v drese 1. FC Košice prestúpil v roku 2003 do Artmedie Petržalka. V roku 2005 získal v drese Artmedie premiérový titul. Následne bol súčasťou tímu, ktorý viedol Vladimír Weiss a ktorý sa kvalifikoval do hlavnej súťaže Ligy majstrov. Kozák tu zaznamenal dva góly, v obidvoch prípadoch to boli vyrovnávajúce góly na 2:2 a to proti FC Porto a Glasgow Rangers.
V jarnej časti sezóny 2005-06 hosťoval v tíme anglickej Premiership West Bromwich Albion. V Premier League debutoval 4. februára 2006, keď nastúpil ako náhradník v zápase proti Blackburnu Rovers. Celkovo nastúpil v šiestich zápasoch, manažér Bryan Robson sa rozhodol nepredĺžiť hosťovanie Kozáka v klube. Pred sezónou 2006-07 bol hráčom opäť Artmedie.
Ján Kozák bol kapitánom tímu Artmedie, ktorý vyhral v roku 2008 „double“ (Pohár a Ligu). Zaujímavosťou je, že v poslednom domácom zápase na štadióne Artmedie strelil Kozák posledný a víťazný gól svojho mužstva.
V januári 2009 prestúpil do Slovana Bratislava, stal sa tak po Jurajovi Halenárovi, Branislavovi Obežerovi a Radkovi Dosoudilovi štvrtým hráčom, ktorý počas sezóny prestúpili z Artmedie do Slovana. I napriek rivalite bratislavských klubov svoj prestup neľutoval. V drese Slovanu získal ligový titul.
Začiatkom roku 2010 opustil Slovan Bratislava a hľadal si nové angažmán. 5. februára 2010 podpísal dvojročnú zmluvu s rumunským klub FC Temešvár. Stal sa tak spoluhráčom Miloša Brezinského a Mariána Čišovského. V súčasnosti pôsobí v pozícii trénera na lavičke ŠK Slovan Bratislava juniori.
FootGolf.
Ján Kozák ml. sa v roku 2015 stal ambasádorom FootGolfu na Slovensku a v tom istom roku aj prvým majstrom Slovenska v 1. ročníku Slovenskej FootGolfovej Tour SFGA.
Zúčastnil sa na 2. majstrovstvách sveta vo FootGolfe, ktoré sa konali 5.10. januára 2016 v Golfovom klube Pilar pri Buenos Aires. V súťaží 230 jednotlivcov získal 3. miesto za Christianom Oterom (Argentína) a Enrique Reyesom (Mexiko), čím sa stal najlepším Európanom na svetovom pohári. V súťaži 26 tímov získal 6. miesto v zostave Ján Kozák ml., Branislav Fodrek, Tomáš Bartko, Juraj Gubáni a Tomáš Tengeri. Rozhovory s Jánom Kozákom ml. a články z MS publikoval hovorca SFGA pre MS 2016 a prvý slovenský akreditovaný novinár na MS vo FootGolfe Rastislav Blaško na portáli PROFUTBAL.SK (www.profutbal.sk) a portáli SFZ (www.futbalsfz.sk).
Steve Bégin

Steve Bégin (* 14. jún, 1978, Trois-Rivières, Quebec, Kanada) je bývalý kanadský hokejista. Hrával na pozícií útočníka a odohral 13 sezón v NHL. Bol draftovaný v druhom kole draftu v roku 1996 tímom Calgary Flames. V NHL potom hral za Montreal Canadiens, Dallas Stars, Boston Bruins a Nashville Predators. Po vynechaní celej sezóne 2012-13 sa vrátil naspäť do Calgary, kde aj kvôli zraneniu ukončil hráčsku kariéru.
Na juniorskej úrovni získal v drese Val-d'Or Foreurs v Quebec Major Junior Hockey League (QMJHL) titul v roku 1998. Tiež viedol klub Saint John Flames k zisku Calder Cupu ako najproduktívnejší hráč vyraďovacej časti. V NHL plnil ako útočník rolu defenzívneho špecialistu a odohral tu spolu vyše 500 zápasov.
Guy Lafleur

Guy Damien Lafleur (* 20. september 1951, Thurso, Quebec, Kanada† 22. apríl 2022, Montreal) bol kanadský hokejista. V roku 1971 bol jednotkou draftu, hral v NHL za Montreal Canadiens, Quebec Nordiques a New York Rangers.
Lafleur odohral v NHL spolu 17 sezón a 5-krát vyhral Stanley Cup.
Didier Drogba

Didier Yves Drogba Tébily (* 11. marec 1978, Abidjan, Pobrežie Slonoviny) je futbalový útočník z Pobrežia Slonoviny.
Klubová kariéra.
Profesionálne futbal hrá od svojich 19-tich rokov, keď ho získal vtedy druholigový francúzsky klub Le Mans, v ktorom strávil tri sezóny (1998–2002). V prvej vsietil sedem gólov, v ďalších dvoch bol zranený. V rokoch 2002–2003 hral za vtedy prvoligový En Avant Guingamp, kde vsietil 17 gólov za jednu sezónu (osobný rekord). Sezónu 2003–2004 odohral v Olympique Marseille, dal 18 gólov a získal cenu pre hráča roka. Hral aj vo finále Pohára UEFA, v ktorom Marseille podľahol Valencii.
V júli 2004 Drogba z Marseille prestúpil za (pre klub vtedy rekordných) 24 miliónov libier do londýnskej Chelsea FC. Hneď v prvej sezóne dal v 40-tich zápasoch 16 gólov, s klubom vyhral Premier League a Carling Cup, kedy vo finále proti FC Liverpool v predĺžení strelil rozhodujúci gól. Aj vďaka jeho gólom v oboch štvrťfinálových zápasov proti Bayernu Mníchov Chelsea postúpila do semifinále Ligy majstrov.
Do sezóny 2005-06 vstúpil úspešne, keď strelil dva góly v derby proti FC Arsenal a podieľal sa na každom zo štyroch gólov Chelsea pri víťazstve 4:1 na ihrisku FC Liverpool. Po zápase, v ktorom Chelsea porazila 2:0 Manchester United, bol Drogba obvinený z podvodu, keď vyšlo najavo, že pred vsietením druhého gólu hral rukou. V priebehu sezóny Drogba prehlásil, že sa chce vrátiť do Marseille, pretože je démonizovaný anglickou tlačou, ale aj tak v londýnskom veľkoklube zostal.
V ročníkoch 2006-07 (20 gólov) a 2009-10 (29 gólov) sa stal najlepším strelcom Premier League.
19. mája 2012 vyhrala Chelsea po penaltovom rozstrele nad Bayernom. Víťaznú penaltu strelil Drogba, čo bolo posledný kop do lopty za Chelsea. 
V júli 2012 opustil FC Chelsea a prestúpil do klubu Shanghai Shenhua. Tam ale vedenie nedodržiavalo podmienky zmluvy a Drogba nedostával plat. V januári 2013 prestúpil do tureckého veľkoklubu Galatasaray SK.
V júli 2014 sa vrátil do svojho bývalého klubu Chelsea FC .
Reprezentácia.
Pomohol svojej krajine k premiérovej účasti na Majstrovstvá sveta vo futbale 2006, keď v africkej kvalifikácii vsietil 9 gólov v 8 zápasoch, čo je jeden z najlepších výkonov histórie. Po víťazstve nad Sudánom, ktoré im zaistilo postup na majstrovstvá sveta, zohral kľúčovú úlohu aj pri pomoci pri ukončení občianskej vojny v Pobreží Slonoviny prednesením vášnivého prejavu do kamery, ktorý vyústil do prímeria. Pri záverečnom turnaji v Nemecku však nepostúpilo zo „skupiny smrti“.
Vo februári 2005 skončil na 2. mieste v ankete o najlepšieho futbalistu Afriky (zvíťazil Samuel Eto’o z ). O rok neskôr však už toto ocenenie získal. Vo februári 2006 druhýkrát ako kapitán priviedol národný tím do finále afrických majstrovstiev, Pobrežie Slonoviny však podľahlo v penaltovom rozstrele, v ktorom Drogba nedal gól.
Décius

Décius alebo Decius (po latinsky "Decius") (* 200/201 – † 251, Abrittus) bol od roku 249 rímsky cisár. 
Décius bol človek surový, ale veľkých koncepcií. Rozhodol sa zreštaurovať upadajúcu štátnu autoritu. Chcel vytvoriť ríšu odolnejšiu voči vonkajším nepriateľom, aby tak dosiahla opäť svoju dávnu slávu. Za prvoradú úlohu si vytýčil utvoriť v ríši jednotu, čo chcel dosiahnuť tým, že zavedie znova jednotné štátne náboženstvo. Tomuto náboženstvu však chcel podrobiť aj všetkých kresťanov, lebo ich pokladal za najnebezpečnejších pre štát. Pri dosahovaní vytýčeného cieľa postupoval plánovite. Mučením, žalárom a prenasledovaním chcel prinútiť kresťanov, aby sa vrátili k pohanstvu. V roku 249 vydal edikt, podľa ktorého každý bez rozdielu, nielen muži, ale aj ženy a deti, musí obetovať bohom. Najviac si dal záležať na biskupoch a kňazoch.
Nakoľko tento cisárov útok prišiel neočakávane, vyvolal u kresťanov veľký rozruch. Mnohí odpadli od viery a boli medzi nimi aj niektorí biskupi a kňazi. Veľa ich však dokázalo cisárovmu nariadeniu vzdorovať a radšej podstúpili mučenícku smrť. Tak sa stal mučeníkom aj pápež Fabián a s ním veľa iných. Prenasledovanie sa skončilo Déciovou smrťou a mnohí sa vrátili do cirkvi.
Turecké sedlo

Turecké sedlo (lat. "sella turcica" alebo "fossa hypophysialis") je priehlbina v tele klinovej kosti, v ktorej je uložená podmozgová žľaza (hypofýza). Názov je odvodený z jej celkového typického tvaru, podobného konskému sedlu. Okrem samotnej priehlbiny pre hypofýzu ju tvoria ešte ďalšie anatomické štruktúry:
Po stranách tureckého sedla prebieha "arteria carotis interna", ktorá tu na kosti vytváre plytké zárezy.
Gallus

Gallus (lat. kohút / Gal) môže byť:
Dravit

Dravit je minerál kryštalizujúci v trigonálnej sústave, chemicky zložitý borokremičitan horečnato-sodný - NaMg3Al6(BO3)3Si6O18(OH)4. Patrí do skupiny turmalínu.
Charakteristika.
Je to prihľadný až polopriesvitný minerál s matným, smolným leskom. Tvrdosť sa pohybuje v rozmedzí 7 až 7,5 (čiže niekde na úrovni kremeňa). Farby sú rôzne od čiernej, cez hnedú, až po takmer bezfarebné varianty. Jeho jediné praktické využitie je v šperkárstve.
Vznik.
Dravit sa najčastejšie vyskytuje v metamorfne premenených vápencoch, prípadne v mafických magmatitoch, kde bol metasomaticky prinesený bór. Menej častý je jeho výskyt v pegmatitoch.
Minerály, najčastejšie sa vyskytujúce spolu s dravitom sú kremeň, kalcit, dolomit, epidot, albit, muskovit, fluorit a titanit.
Výskyt.
Slovinsko (Dravograd), Taliansko, Nórsko, Fínsko, USA (New York, New Jersey, Maine), Kanada, Brazília, Austrália, Keňa, Nepál.
San Antonio Oeste

San Antonio Oeste je hlavným mestom departmentu San Antonio v argentínskej provincii Río Negro. Leží na pobreží Atlantického oceánu v zálive Golfo San Matías. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 16 265 obyvateľov. Mesto bolo založené v roku 1905. V meste sa nachádza hlboký prístav, čo výrazne pomohlo jeho rozvoju. V súčasnosti tvorí významnú časť mestskej ekonomiky rybolov a turizmus.
Členenie.
Mesto je rozdelené na tri časti:
Tieto tri časti sú samostatné sídla, administratívne sú však pod správou San Antonio Oeste. Zvyšní obyvatelia žijú na vidieku.
Ďalšia časť, ktorá ale nemá status mesta, je okolie križovatky Ruta Nacional severne od centra, kde sa nachádza niekoľko podnikov služieb pre cestujúcich (čerpacia stanica, gastronomické zariadenia, dielne a miesta na oddych a zábavu).
Ernst Ruska

Ernst August Friedrich Ruska (* 25. december 1906, Heidelberg, Nemecko – † 27. máj 1988, Berlín) bol nemecký elektrotechnik a vynálezca elektrónového mikroskopu. 
V roku 1986 získal spolu s Gerdom Binnigom a Heinrichom Rohrerom (vynálezca STM) Nobelovu cenu za fyziku.
Ofidiofóbia

Ofidiofóbia alebo ofiofóbia je chorobný strach z hadov. Radí sa medzi zoofobie, ktoré sú spôsobené zvieratami.
Odkazy.
Externé odkazy.
Strach z hadov (česky)
Futaleufú

Futaleufú môže byť:
Futaleufú (department)

Futaleufú je department na severozápade argentínskej provincie Chubut. Hlavným mestom je Esquel a s Trevelínom a El Corcovadom sú jediné významnejšie mestá departmentu. Ďalšie sídla sú Cerro Centinela, Aldea Escolar, Los Cipreses a Laguna Rosario.
Department hraničí na severe s departmentom Cushamen, smerom na juh a východ s departmentom Languiñeo a smerom na západ hraničí s Čile. Pomenovaný je podľa rieky Futaleufú, ktorá vyviera v Parque Nacional Los Alerces a preteká oblasťou do Čile a k Tichému oceánu.
1. symfónia (Brahms)

1. symfónia (alebo prvá symfónia alebo Symfónia č. 1) c mol op. 68 (alebo c mol, op. 68 alebo c-mol, Op. 68) je dielo Johannesa Brahmsa.
Vznik.
Brahms ju dokončil v roku 1876, po štrnástich rokoch komponovania. Skladateľ sa s tvorbou symfónií neponáhľal a počkal, až kým si bude istý že má v tejto oblasti čo ponúknúť. Veľmi dobre vedel, že jeho symfónie budú nemilosrdne konfrontované s Beethovenovým ideálom. Pri premiére jeho prvej symfónie mal Brahms už 43 rokov (pre porovnanie, Beethoven v tomto veku mal už hotových 8 symfónií). Symfónia bola na premiére v Karlsruhe pod dirigentským vedením Felixa Ota Dessoffa prijatá s nadšením a slávny dirigent Hans von Büllow sa nerozpakoval označiť ju za "desiatu symfóniu", čo Brahmsa potešilo i podráždilo zároveň.
Časti.
Symfónia trvá približne 50 minút a má nasledujúcé časti:
"Zloženie orchestra": sláčiky, dve flauty, dva hoboje, dva klarinety, dva fagoty, kontrafagot, štyri lesné rohy, dve trúbky, tri pozauny a tympany.
Téma štvrtej vety je príbuzná s témou poslednej vety Beethovenovej deviatej symfónie, čo bolo asi hlavný dôvod onoho známeho prívlastku "desiata".
Futaleufú (rieka)

Futaleufú je rieka napájaná jazerami v Národnom parku Los Alerces v argentínskej provincii Chubut, preteká Andami do Čile a ústi do jazera Yelcho. Z jazera jej vody odtekajú do Tichého oceánu.
Rieka je známa svojou azúrovo modrou vodou z topiacich sa ľadovcov zásobujúcich rieku, a pre svoje pereje, ktoré vábia rafterov a kajakárov z celého sveta. Čilská vláda nedávno navrhla vybudovanie priehrady s hydroelektrárňou, ktorá v blízkej budúcnosti môže ohroziť slobodný tok rieky. Tento projekt však nezačne pred rokom 2012 pretože spoločnosť "Endesa Power" uprednostňuje dokončenie priehrady na rieke Baker, na juh od Futaleufú.
Department Futaleufú v provincii Chubut v Argentíne bol pomenovaný podľa tejto rieky.
Mesto Futaleufú v Čile leží neďaleko od argentínskej hranice a má asi 2 000 obyvateľov. Hlavný príjem obyvateľov plynie z rybolovu (muškárenia), raftingu, a turistiky.
Halina

Halina je ženské krstné meno. Je odvodené buď od gréckeho mena γαληνη (galene), čo znamená "pokoj", alebo mena Helen, znamenajúceho "slnečný lúč", "svetlo". Meniny na Slovensku má 3. mája, rovnako ako rozšírenejší variant – Galina.