Zaistená cesta

Zaistená cesta (ľudovo aj fer(r)ata, via ferrata, klettersteig [vyslov: kleterštajg]; z tal. "via ferrata" – železom opatrená cesta, resp. z nem "Klettersteig" – horolezecký strmý chodník) je cesta v náročnom horskom teréne, ktorá je vybavená istiacimi fixnými lanami, železnými stúpačkami prípadne ďalšími umelými pomôckami, ktorých cieľom je zvýšenie bezpečnosti prechádzajúcich osôb a sprístupnenie ťažšieho terénu návštevníkom, ktorí nemajú skúsenosti s náročnými horolezeckými výstupmi.
Vybavenie zaistených ciest.
Zaistené cesty umožňujú bezpečne zdolať aj náročný horolezecký terén vďaka fixnému isteniu.
Istiace lano je v pravidelných intervaloch spoľahlivo ukotvené k pevnej skale a slúži k zaveseniu karabíny zo súpravy pre samoistenie. Priebežné istiace lano býva na cestách najnižšej náročnosti používané ako zábradlie, na pridŕžanie rukou pre prípad pošmyknutia, hlavne za mokra, na zvyškoch snehu alebo pri námraze. Používa sa i na prístupových cestách k horským chatám, kde prichádza aj množstvo menej skúsených turistov.
Ďalšími umelými pomôckami bývajú rebríky, reťaze, kramle, stúpačky, lávky a čapy. Slúžia ako stupy a chyty na miestach, kde terén neposkytuje prirodzené stupy a úchyty. Vďaka tomu môžu menej skúsení lezci bezpečne zdolať aj extrémne strmé až previsnuté úseky, ktoré by pre nich boli pri klasickom horolezeckom postupu nedosiahnuteľné. V takom prípade sa už však lezie skôr po železných pomôckach než po skale.
Obťažnosť zaistených ciest.
Označenie obťažnosti sa líši podľa zvyklostí v danej horskej oblasti. Obťažnosť je daná jednak náročnosť najkomplikovanejšieho miesta, jeho dĺžkou, ale i celkovou dĺžkou cesty.
Príklady značenia náročnosti:
Rakúsko:
Taliansko:
nové talianske značenie:
Významné cesty Via ferrata v Alpách.
Zaistené cesty nie sú obvyklé len v Alpách. Nachádzajú sa tiež v ďalších pohoriach aj na Slovensku, ďalej v Poľsku (Orla Perć), Rumunsku, Bulharsku, Španielsku (Pyreneje) a inde.
Kremnické vrchy; Malá Fatra, Roháče, Vysoké Tatry, Nízke Tatry, Slovenský raj, Fagaraš, Retezat, Piatra Craiului
Rila, Pirin
Dejiny.
Prvé ferraty sa začali stavať pred asi 150 rokmi. Mnohé z ciest, ktoré sú využívané dnes ako Via ferrata sú staré zaistené vojenské cesty, ktoré umožňovali a uľahčovali vojakom bojujúcim v ťažkom teréne vysokých hôr výstupy k svojim stanovištiam. Prvá skutočná ferrata bola vytvorená v roku 1843 na na vrchol Hoher Dachstein v Rakúsku. Na rovnaký účel a v rovnakom duchu bola v roku 1869 zaistená klasická cesta na Grossglockner a od roku 1880 sa začali objavovať krátke zaistené úseky vo východných stenách Brenty. Všetky tieto cesty boli výsledkom práce DÖAV ("Deutscher und Österreichscher Alpenverein"; po slovensky "Nemecký a rakúsky alpský spolok"), pretože do roku 1918 bola celá táto oblasť súčasťou Rakúsko-Uhorska.
Prvá svetová vojna, ktorá v rokoch 1915 – 1918 prebiehala aj v alpskej oblasti spôsobila dočasný pád cestovného ruchu, ale rakúski a talianski vojaci budovali pri strážení hraníc v stenách vrcholov pohoria Dolomity rebríky, výbušninami a nástrojmi vytvorili galérie a tunely, exponované miesta vybavili lanami. Mnoho ciest potom v mierových dobách nadviazalo na vojenské, či už len čiastočne alebo úplne. V súčasnosti sú budované zaistené cesty novej generácie, ktoré nemajú návštevníkovi prístup uľahčiť, ale naopak má byť ich prechod skôr športovým zážitkom, keďže problematické úseky skôr vyhľadávajú.