burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Message Passing Interface

Message Passing Interface (MPI) (rozhranie na výmenu správ) poskytuje prenosný a silný medziprocesorový komunikačný mechanizmus, ktorý zjednodušuje niektoré úskalia komunikácie medzi stovkami a až tisícami paralelne pracujúcich procesorov. Používa sa zvačša pri počítačových blokoch – zoskupeniach (computer clusters).
História.
MPI štandard bol vytvorený zhruba 60-timi ľuďmi zo 40-tich organizácii zväčša z USA a Európy. Do MPI bolo zaangažovaných väčšina veľkých obchodníkov so simultánnymi počítačmi spolu s výskumníkmi z univerzít, vládnych laboratórií a priemyslu. Štandardizačný proces začal na seminári o prenose správ a distribuovanom pamäťovom prostredí sponzorovanom centrom pre výskum paralelného programovania v roku 1992 vo Wiliamsburgu. MPI bol rozšírený v roku 1996 rovnakou skupinou pod názvom MPI2. MPI špecifikácia nebola schválená žiadnou dôležitou štandardizačnou organizáciou, napriek tomu je to dnes de facto štandard pre komunikáciu medzi procesormi s distribuovaným pamäťovým systémom, teda takmer vo všetkých HPC platformách (HPC - vysokovýkonné výpočtové systémy).
Špecifikácia.
Štandardná špecifikácia MPI definuje knižnicu podprogramov, ktoré obsahujú komunikačné funkcie na prenos údajov medzi procesormi, funkcie vykonávajúce kolektívne operácie nad nejakou množinou procesorov, a mnohé iné funkcie, ktoré sa zaoberajú prenosom správ a dynamickým vytváraním nových procesov. Existuje vysoko portabilná implementácia MPI štandardu - MPICH, pre rôzne paralelné a distribuované počítačové prostredia. OpenMP model je vhodný pre multiprocesorové systémy so zdieľanou pamäťou. Pomocou špeciálnych príkazov umožňuje označiť niektoré oblasti kódu, ktoré je možné vykonávať paralelne. Oba modely podporujú paralelné programovanie v jazykoch Fortran a C/C++ [1] alebo v akomkoľvek jazyku, ktorý je schopný použiť dynamické knižnice vytvorené pre tieto jazyky. 
Program napísaný pre MPI je ľahko prenositeľný medzi platformami s rôznymi implementáciami MPI bez potreby prepísania zdrojového kódu. Aj keď sa tomuto štandardu darí úspešne spĺňať ciele spomenuté vyššie, často je kritizované za implementáciu na veľmi nízkej úrovni a náročnej použiteľnosti. Napriek tomu je to jedna z kľúčových častí paralelného programovania. Dnes už MPI podporuje aj systémy so zdieľanou pamäťou, tak ako OpenMP, čo ale nebolo jeho pôvodným cieľom. Výhodou MPI je teda ľahká prenositeľnosť ale aj vysoká rýchlosť, pretože každá implementácia MPI je v princípe optimalizovaná na hardvér na ktorom je spustená. 
MPI je často porovnávaná s PVM (Parallel Virtual Machine), čo je taktiež softvérový nástroj pre podporu paralelného programovania vyvinutý v 1989 a bol to tiež jeden zo systémov, ktorý dokazoval potrebu štandardizovania systému výmeny správ v paralel. systémoch. Množstvo študentov paralelného programovania bolo učených používať systém Pthreads a MPI ako komplementárne prostredia.
Norman Foster

Sir Norman Foster (* 1. jún 1935 Stockport, Veľký Manchester, Anglicko) je anglický architekt. Od roku 1999 je nositeľom Pritzkerovej ceny. Je jedným z najproduktívnejších a najtalentovanejších architektov 20. storočia. Vo svojich budovách kombinuje vedomosti a techniku. 
Štúdium.
Norman Foster sa narodil v anglickom meste Reddish v oblasti Stockport. Bol skutočne talentovaný a dosahoval dobré výsledky v škole, začal sa zaujímať o architektúru a predovšetkým o práce Franka Lloyda Wright a Le Corbusiera. Študoval na univerzite v Manchestre urbanizmus (architektúra) a architektúru. Po skúškach v roku 1961 získal štipendium na americkú renomovanú Yalesku univerzitu v New Havenu v Connecticute.
Po získaní grantu rok cestoval po Amerike a po návrate do Veľkej Británie v roku 1962 si vybavil architektonickú prax. Založil ateliér Team A4 spolu so svojou manželkou Wendy a manželským párom Su a Richardom Rogersovými. 
Práca.
Po rozdelení tímu v roku 1967 Foster so ženou založil ateliér pod novým názvom "Foster Associates", neskôr Foster a Partners. V roku 1968 sa začalo dlhé obdobie spolupracovania s americkým architektom Richardom Buckminstrom, ktoré trvalo do smrti Buckminstra. V spolupráci vytvorili mnoho projektov ktoré sa stali význame v rozvoji životného prostredia. 
Ocenenia.
Za zásluhy pre krajinu v roku 1990 bol pasovaný za Sira a žije život šľachtica ako Sir Norman Foster. Je druhý britský architekt ktorý 2-krát vyhral Stirlingovu cenu. Prvú za americky hangár v Kráľovskom vojnovom múzeu v roku 1998 a druhú za stavbu 30 St Mary Axe v roku 2004. Pritzkerova cena mu bola udelená v roku 1999. V roku 1990 získal jeho ateliér Foster &amp; Partners Cenu Miesa van der Rohea za terminál letiska Stansted, (Londýn).
V Nemecku sir Norman Foster obdržal medailu "Pour le Mérite".
David Vávra

Akad. arch. David Vávra (* 9. marec 1957, Praha) je český architekt, herec a spisovateľ. Študoval architektúru na FA ČVUT v Prahe, AVU v Prahe. Uvádza populárno-náučný TV seriál "Šumná města".
Tvorivá činnosť architektonická.
Tvorivá činnosť architekta Davida Vávru spočíva predovšetkým v obnovách budov. V menšej miere sa venuje navrhovaniu nových budov, a to budov pre bývanie. Napriek tomu nepatrí do skupiny architektov, ktorí by odmietali nové prúdy a názory v architektúre. Dôkazom toho je aj tvrdenie na nedávnu súťaž na národnú knižnicu v Prahe, v ktorom považuje víťazný návrh Jana Kaplického za vizionársku stavbu, s veľkým potenciálom pre význam českej architektúry. Podľa Davida Vávru je kvalitná architektúra hodná byť v kontexte so staršou architektúrou. Moderné (a dobré) môže koexistovať so starým. V jeho dielach je v pozadí cítiť inšpiráciu z obdobia moderných prúdov architektúry zo začiatku dvadsiateho storočia. Nenásilne a harmonicky pôsobia napríklad prvky kubistické prvky osvetlenia vo vstupnom foyeri Švandovho divadla a interiér baru kultúrneho domu Dobeška navrhnutý v decentnom retro-štýle.
Tvorivá činnosť vzdelávacia.
David Vávra vystupuje v pravidelnom populárno-náučnom televíznom seriáli Šumná města o modernej českej a moravskej architektúre. Netradičným, skôr hereckým ako vedeckým prístupom približuje divákom významné architektonické diela v mestách Česka.
Pre zaujímavosť David Vávra nie je len tvoriacim architektom ale aj hercom. Založil vlastné alternatívne divadlo Sklep a niekoľkokrát bol obsadený do filmových rolí. Blízke sympatie s filmom vyjadril aj v architektonickej tvorbe v podobe scénografických realizácií.
Kultúrne centrum Jean Marie Tjibaou

Kultúrne centrum Jean-Marie Tjibaou je najznámejšia stavba Novej Kaledónie. Navrhol ju Renzo Piano v roku 1998 ako poctu kanackému národu. V domorodom jazyku "pije" národu Kanak sa toto centrum nazýva "Ngan Jila" – kultúrne centrum.
Okolnosti stavby.
Kultúrne centrum je venované Jean-Marie Tjibaouvi, ktorý zahynul v roku 1989 pri vedení boja za autonómiu Novej Kaledónie spod nadvlády francúzskej vlády, ktorá trvala už viac než 100 rokov. Po Tjibaouvej vražde dal francúzsky premiér François Mitterrand súhlas na postavenie Kultúrneho centra, jediného veľkého projektu mimo Francúzska. Toto gesto je mnohými považované za pokus potlačiť búrlivé protesty v krajine.
Lokalita.
Nachádza sa na úzkom polostrove medzi divokým Tichým oceánom a pokojnou lagúnou v meste Nouméa, hlavnom meste Novej Kaledónie. Renzo Piano využil prevládajúce vetry zo strany oceánu na systém prirodzeného prevetrávania.
Koncept návrhu.
Pri návrhu vychádzal Renzo Piano z okolností, ktoré viedli k stavbe tejto budovy a chápal ju ako oslavu kanackého národa. Bolo dôležité, aby návrh rešpektoval kanackú kultúru a taktiež kaledónsku prírodu ale zároveň aby nepôsobil príliš nevýrazne. Preto sa inšpiroval pôvodným kanackým obydlím a vztýčil 10 drevených konštrukcií pôsobiacich v panoráme veľmi prirodzene, ale zároveň majestátne. 
Funkcia.
Kultúrne centrum sa skladá z troch „dedín“ pozostávajúce z 10 „Veľkých domov“ rôznych veľkostí a funkcií (výstavné priestory, multimediálna knižnica, kaviareň, konferenčné a prednáškové miestnosti). „Veľké domy“ sú spojené dlhou jemne sa vlniacou uzavretou promenádou, pripomínajúcou slávnostnú aleju tradičnej kanackej dediny. Toto centrum sa stalo významnou súčasťou dnešnej kúltúry Novej Kaledónie a pomáha rozvíjať kanacký národ.
Konštrukcia.
Budovy sa skladajú z klasickej pravouhlej časti a špeciálnej konštrukcie drevených „štítov“ orientovaných k oceánu, ktoré sú hlavnou podstatou formy centra.
Adresa.
Rue des Accords de Matignon, Tina, BP 378
98845 Noumea
Nová Kaledónia
Heidenheim (krajinský okres)

Heidenheim () je krajinský okres na východe spolkovej krajiny Bádensko-Württembersko v Nemecku. Tento okres susedí (zo severu v smere hodinových ručičiek) s okresmi Ostalb, Dillingen an der Donau (Bavorsko), Günzburg (Bavorsko), Alb-Donau a Göppingen.
Geografia.
Väčšia časť okresu Heidenheim leží na východných planinách pohoria Švábska Jura ("Schwäbische Alb"), na juhu časť okresu ešte zasahuje do dunajskej nížiny. Cez okres preteká rieka Brenz, ktorá opúšťa okres pri obci Bächingen a ďalej, v meste Lauingen v Bavorsku sa vlieva do Dunaja.
Obyvateľstvo.
Vývoj počtu obyvateľstva okresu Heidenheim od roku 1973:
Steven Holl

Steven Holl (* 9. december 1947, Bremerton, Washington, USA) je americký architekt.
Steven Holl študoval na Washingtonskej univerzite v Ríme a na "Architectural Association" v Londýne (1976). Kariéru začal v Kalifornii a v roku 1976 otvoril vlastnú kanceláriu v New Yorku. Vyučoval na Washingtonskej univerzite, na Syrakúzskej univerzite a od roku 1981 pôsobí na Kolumbijskej univerzite.
Pohľad na Hollovu architektonickú tvorbu.
Hollove stavby odrážajú jeho fascináciu vedeckými fenoménmi a hrou so svetlom a jeho odrazmi. Pomocou týchto elementov vytvára pôsobivé vizuálne zážitky. Jeden z najviac typických aspektov Hollovej predstavy o tom, čím by architektúra dneška mala byť, je fenomén spojeného zážitku. „Napríklad, ak zdvihnete svoju ruku a budete sa pozerať cez zasklené dvere tak, že v nich uvidíte odraz budovy naproti ulice, nepozeráte sa na svoju ruku, nepozeráte sa na sklené dvere a nepozeráte sa na budovu oproti vám.“ Holl ďalej vysvetľuje „To čo zažívate zložením všetkých vrstiev, je práve ten spojený zážitok, ktorým architektúra v konečnom dôsledku je. Cítim, že ak tento obraz odprezentujeme v počítačovej grafike, nedosiahneme podstatu zážitku z architektúry.“ 
Nedávne práce.
Rozšírenie Cranbrookovho vedeckého inštitútu (Bloomfield Hills, štát Michigan 1996 – 1999). Steven Holl, nositeľ medaily Alvara Aalta z roku 1998 nedávno dokončil "Bellevue Art Museum" v Bellevue v štáte Washington a rozšírenie "Collage of Architecture And Landscape Architecture" (University of Minnesota). Tiež pracuje na rozšírení a obnove "Nelson Atkins Museum Of Art" v Kansas City v Missoury a na Fondation Pinault v Ile Seguin. K ďalším súčasným činnostiam sa radia "Knut Hamsun Museum" (Kamar, Nórsko), budova umenia a histórie umenia Iowskej univerzity (Iowa City, Iowa) a Fakulta architektúry na Cornellovej univerzite v Ithaca (New York, 2004).
Významné ocenenia.
Francúzska Grande Médaille d’Or (1997), nasledovne medaila Alvara Aalta z roku 1998. V roku 2001 ho magazín Time menoval najlepším americkým architektom. V roku 2002 ho Smithsonian Institution Cooper – Hewitt ocenil cenou National Design Award in Architecture. Taktiež získal cenu Čestný člen kráľovského inštitútu britských architektov (2003). Roku 2007 získal za projekt Školy umenia a dejín umenia univerzity v Iowe ocenenie AIA 2007 Institute Honor Award.
Projekt, revue slovenskej architektúry

 Projekt, revue slovenskej architektúry је časopis, ktorý vznikol v roku 1958 so zámerom poskytovať informácie o dianí v slovenskej architektúre. 
Koncepcia časopisu sa opierala o príspevky jednotlivých projekčných ústavov na regionálnej úrovni, čo malo priblížiť stav v slovenskej architektúre v objektívnejšom svetle, ako keby bol redigovaný z bratislavskej centrály. Zároveň bol vytvorený cyklický systém, podľa ktorého za každé číslo zodpovedal iný projekčný ústav. 
Časopis od svojho založenia vychádza pravidelne s periodicitou 6 čísel ročne, pod patronátom "Spolku architektov Slovenska". V súčasnosti, okrem mapovania najnovšieho diania v slovenskej a svetovej architektúre, prispieva aj k hlbšiemu historickému poznaniu architektúry a teórie architektúry. 
Okrem klasickej tlačenej verzie vychádza od roku 2004 aj v internetovej podobe na stránkach archinet.sk
Súčasné zloženie redakcie:
Edičná rada:
Heilbronn (krajinský okres)

Heilbronn () je krajinský okres na severe spolkovej krajiny Bádensko-Württembersko v Nemecku. Tento okres susedí (zo severu v smere hodinových ručičiek) s okresmi Neckar-Odenwald, Hohenlohe, Schwäbisch Hall, Rems-Murr, Ludwigsburg, Enz, Karlsruhe a Rhein-Neckar. Okres Heilbronn celkom obopína nezávislý mestský okres mesto Heilbronn. 
Geografia.
Hlavnou riekou v okrese Heilbronn je rieka Neckar, ktorá tadiaľ preteká z juhu na sever. Západná časť okresu patrí krajinným celkom "Kraichgau", východná "Hohenloher Ebene, Kocher-Jagst-Ebene" a "Löwensteiner Berge".
Obyvateľstvo.
Vývoj počtu obyvateľstva okresu Heilbronn od roku 1973:
Kúpeľ Sina

Kúpeľ Sina je stavba v meste Trenčianske Teplice.
Koncom tridsiatich rokov vyprojektoval Artúr Szalatnai - Slatinský dostavbu romantického pseudoorientálneho tureckého kúpeľa Hamam v Trenčianskych Tepliciach (od pražského architekta Františka Schmoranza, 1888). Stavba sa uskutočnila v mimoriadne zložitých pomeroch starej zástavby a pri požiadavke neporušiť liečivé pramene. Táto nová výstavba je vložená do starej zástavby ako čistá dispozícia, nadväzujúca na staré príslušenstvo. Málokde sa stretneme s takým vyostreným kontrastom medzi starým a novým ako pri tejto stavbe. Sina má oproti kurióznym romantizujúcim tvarom Hamamu sebaisté, až drsné formy z neomietnutej tehly s veľkým mrežovo členeným oknom.
Architektonický rozbor objektu.
Dostavbu v duchu loosovského purizmu, ktorá dostala názov Sina podľa niekdajšieho viedenského bankára, vlastníka kúpeľov, tvorí hala s bazénom a so sprchovacími boxami. Szalatnai použil v priestore bazénu pôsobivý motív stupňovitých stien oddeľujúcich schody, ktorými sa schádza do vody. Pomocou moderných puristických prostriedkov - jasne rezaných stien a stienok s keramickým obkladom s azúrovým nádychom, architekt dosiahol atmosféru prekvapujúco podobnú starému kúpeľu. Strop hlavného priestoru stúpa do vetracieho strešného svetlíka. Napriek svojim vyhláseniam sa však architekt nevzdáva symetrie, tá totiž logicky vyplynula z členenia zázemia bazénu na mužskú a ženskú časť. Szalatnai sa zámerne vyhýbal estetickému stvárneniu a sústreďoval sa na funkčnú a technickú stránku stavby.
Osadenie do zástavby.
Spôsob, akým Szalatnai osadil nový stavbu do štruktúry pôvodných tureckých kúpeľov a jeho neprístupnosť má blízko k berlínskemu kostolu sv. Adalberta od viedenského architekta Clemensa Holzmeistra (1933). Aj Holzmeister musel navrhnúť kostol na parcele prístupnej cez iný objekt.
Zhrnutie.
Kúpeľ Sina je sebavedomým manifestom zrieknutia sa estetizácie. Dôkazom, že automatizmus vnútornej výstavby môže práve vlastnou funkčnou logikou vytvoriť dobrú architektúru. Autor o objekte napísal článok, v ktorom sa zaoberal iba technickou stránkou architektúry. Iba nakoniec si však položil otázku, či nemal hovoriť aj o architektúre a svoj text slávnostne zakončil vetou - „veď sa však o inom nehovorilo!“.
Sina stojí na začiatku vrcholnej fázy Szalatnaiovej tvorby v prvej polovici tridsiatich rokov. Tu sa monumentalita puristických foriem vyplývajúca z modernej geometrickej abstrakcie neustále stretáva s historickou architektúrou.
Chloristan draselný

Chloristan draselný, soľ chloristanu s chemickým vzorcom KClO4, je silné oxidovadlo. Je to bezfarebná kryštalická látka, ktorej teplota topenia je okolo 610 °C. Je to jedno z najpoužívanejších oxidovadiel používaných v ohňostrojoch a rozbuškách a je rôzne používaný aj v strelivinách, zápalných práškoch a prskavkách. Chloristan draselný má najmenšiu rozpustnosť zo všetkých chloristanov (1,5 g na 100 g vo vode s teplotou 25°C).
Reakcie.
Ako oxidovadlo, KClO4 reaguje s veľkým množstvom palív. Známym príkladom je glukóza, C6H12O6.
Výroba.
Chloristan draselný sa vyrába dvojitou rozkladovou reakciou s chloristanom sodným a chloridom draselným. Chloristan sodný sa vyrába anodickou oxidáciou chloridu sodného.
V lekárstve.
Chloristan draselný môže byť použitý ako účinný antityroid na liečenie hypertyroidizmu, väčšinou v kombinácií s iným liekom.
Martin Drahovský

Ing. arch. Martin Drahovský je slovenský architekt.
Biografia.
Je slovenským predstaviteľom organickej architektúry. Je narodený v Košiciach. V Bratislave absolvoval Stavebnú fakultu SVŠT odkiaľ si priniesol hlavne silné zakotvenie vo funkcionalistickom myslení. Po absolvovaní SVŠT pôsobil v Športprojekte, neskôr absolvoval trojročnú prax v Alžírsku, ktorá ho priviedla k menším stavbám smerujúcim k symbióze s prostredím. Presadzuje tvorbu v kontexte s prostredím, ktorá vychádza z miestnych tradícií a materiálov, ktoré rozvíja v novom tvarosloví a pokračovaní.
Súťaže a ocenenia.
1997 Cena Dušana Jurkoviča za hotel Bankov v Košiciach (spolu s doc. Ing. arch. Pásztorom, PhD a Ing. arch. Šimkom)
V roku 2000 prvé miesto v súťaži na rímskokatolícky kostol na sídlisku Ťahanovce v Košiciac (spolu s doc. Ing. arch. Pásztorom, PhD, Ing. arch. Friedmannom, Ing. Mgr. art. Jankovičom)
2006 nominácia v súťaži CE. ZA. AR v kategórii Občianske a priemyselné budovy za Letecké múzeum v Košiciach
Sojuz 7

Sojuz 7 () bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz 7 bol súčasťou spoločnej sovietskej kozmickej misie spolu s misiami Sojuz 6 a Sojuz 8, ktoré sa stretli na obežnej dráhe v rovnakom čase, a vyniesli sedem kozmonautov.
Posádka pozostávala z veliteľa Anatolija Filipčenka, palubného inžiniera Vladislava Volkova a inžiniera-výskumníka Viktora Gorbatka, ktorých úlohou bolo spojenie so Sojuzom 8 a presun posádky, tak ako pri misiách Sojuz 4 a Sojuz 5.
Volací znak kozmickej lode bol „Buran“, čo v preklade znamená „snehová búrka“. Slovo bolo možno vybraté preto, lebo začína s druhým písmenom abecedy.
Priebeh letu.
Loď odštartovala dňa 12. októbra 1969 z kozmodrómu Bajkonur. Bola navedená na obežnú dráhu vo výške 207,4 – 225,9 km s dobou obehu 88,63 minút. Deň predtým vyštartovala na obežnú dráhu Zeme loď Sojuz 6 a o deň neskôr, 13. októbra 1969, aj loď Sojuz 8, takže v priebehu niekoľkých hodín boli na obežnej dráhe Zeme naraz tri sovietske kozmické lode a spoločne tiež komunikovali. V programe bolo spojenie s loďou Sojuz 8, ale táto operácia za pasívneho prizerania tretej lode Sojuz 6 zlyhala. Lode sa len priblížili na vzdialenosť 500 metrov. Počas letu bolo uskutočnené aj televízne vysielanie z paluby lode.
Návratový modul Sojuzu 7 úspešne pristál v kazašskej stepi po takmer piatich dňoch letu, 17. októbra 1969, 155 km severozápadne od Karagandy.
Trijódtyronín

Trijódtyronín (skracovaný ako T3) je hormón štítnej žľazy.
Tento hormón štítnej žľazy je podobný tyroxínu, ale má o jeden atóm jódu menej. Navyše T3 prejavuje väčšiu činnosť a je vyrábaný v malom množstve.
Trijódtyronín je najsilnejší hormón štítnej žľazy a ovplyvňuje takmer všetky procesy v ľudskom tele, vrátane telesnej teploty, rastu, srdečného tepu a urýchľovania odbúravania tukov a cukrov.
Ruina

Ruina alebo zrúcanina je pozostatok architektúry alebo poškodená, rozpadajúca sa architektúra.
Počas rôznych období v dejinách sa názor na pozostatky architektúry menil. V staroveku boli pokladané za zdroj opracovaného stavebného materiálu, niekedy sa prenášali na iné nové stavby. V období renesancie začali ľudia v ruinách vidieť krásu. Oceňovali sa antické ruiny, keďže antika bola vzorom kultúrnej činnosti. V 16. storočí sa s obľubou zakladali záhrady na mieste antických ruin. Tu sa stretávame už aj s umelou ruinou. Umelá ruina je vybudovaná ruina podľa vzoru originálnych ruin.
18. storočie sa nieslo v znovuoživení gotiky. Tu sa objavil skutočný kult zrúcanín. Podľa Williama Shenstonea (*1714 – †1763) ruiny a rozpadnuté budovy čerpajú svoju upokojujúcu silu z nepravidelnosti svojho povrchu, ktorou je pestrosť. Shestone opäť začlenil do parkov aj pravé zrúcaniny.
V 19. storočí prichádza na scénu pamiatková starostlivosť. Vďaka nej sa mnohé stredoveké stavby nestali ruinami. Celé 19. storočie stáli proti sebe zástancovia purizmu a kult ruin. Vyústil do novobytnej hodnoty veku či starobylosti pamiatky. Táto hodnota odsudzuje každú reštauračnú i konzervačnú činnosť, pripúšťa zásah ľudskej ruky iba ak ide o nebezpočenstvo predčasného zničenia prírodnými silami a neprimerane rýchleho rozkladu organizmu pamiatky. Okrem toho stále pokračovala výstavba ruin ako rekvizít anglického parku. Príchod 2. svetovej vojny zanechal po seba množstvo ruin, ktoré však nemali estetickú hodnotu, preto sa mnohé rekonštruovali do pôvodného stavu.
Future Systems

Future Systems je architektonická kancelária založená v roku 1979 českým architektom Janom Kaplickým a Davidom Nixonom v Londýne. Už od svojho vzniku zaujali Future Systems svojim inovatívnym prístupom a vizuálne aj technologicky netradičnou architektúrou a dizajnom. Pomaly sa svojim inovatívnym dostali do povedomia širokej odbornej aj laickej verejnosti, aj keď prvých realizácií svojich projektov sa dočkali až dlho po svojom vzniku.
Jan Kaplický sa netají, že inšpiráciu hľadá v prírode a to vo všetkých jej podobách. Preto sa jeho návrhy, ktoré od roku 1989 po odchode Nixona do USA zdieľa s Amandou Levete, vyznačujú ladnými organickými tvarmi a prívetivosťou k životnému prostrediu.
Prstenec F

Prstenec F je najvzdialenejším prerušovaným prstencom Saturnu a pravdepodobne najaktívnejším prstencom v Slnečnej sústave, so zmenami v niekoľkohodinových odstupoch. Nachádza sa 3000 km za vonkajším okrajom prstenca A. Bol objavený v roku 1979 tímom sondy Pioneer 11. Je veľmi tenký, iba niekoľko 100 kilometrov široký a pohromade udržiavaný dvoma mesiacmi, Prometheus a Pandora, ktoré obiehajú z vnútornej a vonkajšej strany.
Posledné fotografie sondy Cassini-Huygens ukázali, že prstenec F sa skladá z jedného hlavného prstenca a špirálovej štruktúry okolo neho. Tiež sa zistilo, že keď sa mesiac Prometheus priblíži v jeho apside, jeho gravitačná príťažlivosť vytvára slučky a vydutiny v prstenci F ako mesiac "kradne" materiál z prstenca, pričom po sebe zanecháva tmavý kanál vo vnútornej časti prstenca. Keďže Prometheus obieha okolo Saturnu rýchlejšie ako prstenec F, každý kanál je vytvorený o 3,2° pred tým predchádzajúcim.
V roku 2008 bol zistený ďalší dynamizmus, podľa ktorého iné zatiaľ nevidené malé mesiace obiehajúce vo vnútri prstenca F opakovane prechádzajú cez jeho tenké jadro kvôli poruchám od mesiaca Prometheus. Jeden z týchto malých mesiacov bol dočasne označený ako S/2004 S 6.
Iowa (album)

Iowa je druhý album americkej metalovej skupiny Slipknot. Bol vydaný 28. augusta 2001 pod hlavičkou hudobného vydavateľstva Roadrunner Records.
Marián Miezga

Mgr. art. Marián Miezga (* 30.október 1974, Bratislava) je slovenský divadelný, televízny a filmový herec. Okrem iného pôsobí v dabingu.
Život.
Vyštudoval herectvo na DF VŠMU Bratislave. Jeho spolužiakmi okrem iných boli i Róbert Jakab, Juraj Kemka, Lukáš Latinák či Marek Majeský. Má stály angažmán v divadle Astorka Korzo ’90 (od marca 2003) a je členom nezávislého divadelného združenia "Teatro Tatro" so sídlom v Nitre.
Filmografia.
V rámci zábavno-súťažného formátu účinkoval napríklad v reláciách ako "Partička" (20092012), "Kukátko" (2014), "Milujem Slovensko" (2014) alebo "Nikto nie je dokonalý" (2015). Je moderátorom zábavnej relácie "Záhady tela" (2017 – súčasnosť).
Dabing.
Okrem iného účinkovania v dabingu je Marián Miezga obsadzovaný najmä na Brada Pitta, ktorého nadaboval napríklad v sérii filmov Dannyho jedenástka. V dabingoch TV Markíza pre filmy Múmia a Múmia sa vracia, ako aj v iných filmoch nadaboval Brendana Frasera. Ďalším hercom, na ktorého bol Miezga viackrát obsadený je Jack Black. Najznámejšou seriálovou dabingovou postavou u Miezgu je Dexter Morgan (Michael C. Hall) zo seriálu Dexter.
Jozef Medard Slovík

Jozef Medard Slovík (* 8. jún, Rabčice) je slovenský publicista a prozaik.
Vladimír Kobielsky

Mgr. art. Vladimír Kobielsky, pôvodným menom Vladimír Kobielský (* 26. júl 1975, Vranov nad Topľou) je slovenský divadelný, dabingový a filmový herec. Je hlasom v upútavkách na TV Doma a v Rádiu Slovensko. V umeleckom smere vystupuje pod priezviskom "Kobielsky" bez dĺžňa.
Absolvoval Konzervatórium v Košiciach a štúdium herectva na VŠMU v Bratislave. V roku 2003 sa stal členom činohry SND.
V Čiernej nad Tisou sa venoval podnikaniu, so spoločníkom prevádzkovali obchod s potravinami. Po prijatí na vysokú školu prenechal obchod spoločníkovi.
V roku 2017 sa v 6. sérii stal víťazom tanečnej show Let’s Dance.V roku 2024 v 9. sérii Let’s Dance zasadol za porotcovský stolík v 6. kole ako špeciálny porotca.
Mediar svetlochrbtý

Mediar svetlochrbtý (iné názvy: jazvec mediar, staršie: medojed (kapský), ľudovo ratel; lat. "Mellivora capensis") je mäsožravec z čeľade lasicovité ("Mustelidae").
Je jediným žijúcim zástupcom podčeľade mediarorodé ("Mellivorinae") a rodu mediar/medojed ("Mellivora").
Výskyt.
Žije skoro v celej nepúštnej Afrike, najmä na juhu a západe kontinentu, ďalej v západnej Ázii (Arabský polostrov, Izrael, Irak, Irán, Pakistan), v strednej Ázii a v južnej Ázii (India, Nepál).
Správanie.
Mediar je na svoju veľkosť veľmi silné a agresívne zviera. Boli zaznamenané aj prípady, kde napadli ľudí alebo automobily. Žije ticho, väčšinou ako samotár ale boli pozorované aj menšie skupinky (väčšinou matky s mláďatami). Predpokladá sa, že správanie jednotlivých populácií sa môže líšiť. Je to zviera s prevažne nočnou aktivitou, ale keď je hladné, možeme ho spozorovať aj cez deň ako hľadá niečo na jedenie. Inak cez deň odpočíva v nore alebo v inom úkryte. Jeho teritórium je veľké, vedie kočovný život. Samec sa pri výchove malých mediarov nezúčastňuje.
Şalom

Şalom (po hebrejsky: שָׁלוֹם, Mier), je turecko-židovský týždenník vydávaný v Istanbule. Založil ho 29. októbra 1947 turecko-židovský žurnalista Avram Leyon.
Jazyky sú turečtina a ladino. Šéfredaktorom týždenníka je İvo Molinas. Redaktorom týždenníka je Yakup Barokas. Şalom má auditovaný náklad 5 000 kusov (2005).
Noviny vlastní spoločnosť Gözlem Gazetecilik Basın ve Yayın A.Ş..
Ratel

Ratel môže byť:
Fíder

Fíder (z angl. "feeder" = napájač) môže byť:
Feeder alebo fíder je rybolovná technika, pozri feeder (rybolov)
Feeder môže byť:
Napájač

Napájač alebo hovorovo napájačka môže byť:
Napájač môže byť:
Zlom Discovery

Zlom Discovery je zlom na planéte Merkúr s dĺžkou približne 650 km a výškou 2 km. Nachádza sa na súradniciach 56,3 J, 38,3 Z. Sformoval sa pri porušení kôry planéty pri zmenšení jadra planéty. Zlom prechádza cez kráter Rameau.
Inter

Inter môže byť:
Peter Oszlík

Peter Oszlík (* 13. marec 1982, Štúrovo) je slovenský herec maďarskej národnosti.
Študoval na Gymnáziu v Bratislave a na VŠMU v rokoch 2002 – 2006. Účinkoval v Jókaiho divadle. Od roku 2006 je členom Divadla Andreja Bagara v Nitre. Ďalej je členom združenia Teatro Tatro.
Zebra Grévyho

Zebra Grévyho (iné názvy: zebra bielobruchá, prvozebra Grévyho; lat. "Equus grevyi") je najväčší druh zebry. Jej výška v kohútiku sa pohybuje medzi 140 – . Dĺžka tela je okolo 240 – a môže dosahovať hmotnosť okolo . Nápadné je jej čiernohnedé až čierne pruhovanie, ktoré je zreteľné až po kopytá. Má veľké zaoblené uši, ktoré pripomínajú oslie uši. Rovnako aj hlas týchto zebier je podobný viac osliemu híkaniu ako erdžaniu ostatných druhov zebier. Mláďatám zebier Grévyho rastie hriva cez celý chrbát až po koreň chvosta.
Výskyt.
Zebry Grévyho žijú v malých stádach alebo ako jednotlivci. Teritórium týchto zebier je najväčším známym teritóriom medzi bylinožravcami. Tieto zebry znášajú lepšie chlad a niesu tak závislé na vode ako ostatné druhy zebier.
Mediolanum Capta Est

Mediolanum Capta Est je koncertný album skupiny Mayhem.
KD

KD môže byť skratka pre:
Zebra kvaga

Zebra kvaga môže byť:
Kôň tarpan stepný

Kôn tarpan stepný (iné názvy tarpan/kôň obyčajný tarpan/kôň domáci tarpan v užšom zmysle; lat. "Equus ferus ferus" v užšom zmysle, "Equus ferus gmelini" v užšom zmysle príp. "Equus caballus ferus/gmelini" v užšom zmysle) je vyhynutý poddruh koňa tarpana. Žil vo východnej Európe (na Ukrajine a v južnom Rusku). 
Človek ich lovil pre mäso a aby ochránili svoju úrodu. Posledný voľne žijúci jedinec uhynul na Vianoce v roku 1879 neďaleko obce Čaplinka (v rezervácií Askania-Nova) na juhu Ukrajiny. Úplne posledný jedinec uhynul v zajatí v Moskovskej zoologickej záhrade v roku 1887.
Vretenica útočná

Vretenica útočná (, (Merrem, 1820)) je pravdepodobne najrozšírenejší jedovatý had Afriky, obýva južné Maroko, Sudán a stepné oblasti takmer v celej Afrike. Obýva všetky prostredia okrem dažďových pralesov a púští. Dorastá do priemernej dĺžky 1 m.
Zebra kvaga (v širšom zmysle)

Zebra kvaga () je druh z rodu zebra. V niektorých systémoch je identický s podrodom kvaga ("Quagga"), v iných sa zaraďuje ako jeden z druhov podrodu zebra ("Hippotigris").
Systematika.
V starších systémoch sú namiesto zebry kvagy (presne) 2 samostatné druhy :
Ojedinele sa však aj zebra kvaga v užšom zmysle zaraďovala ako súčasť zebry stepnej, čiže zebra kvaga a zebra stepná boli úplné synonymá.
Aktuálny systém (s poznámkami o staršom systéme):
zebra kvaga (Equus guagga):
Znaky zebry stepnej.
Je charakteristický bielo-čiernym pruhovaním („zebrovanie“). Zebra stepná je typickým obyvateľom saván.
Stavbou tela sa zebry podobajú primitívnym druhom koní. Majú kratšie nohy a väčšiu hlavu a nie sú tak dobrými šprintérmi ako ušľachtilé plemená domácich koní. Môžu bežať rýchlosťou až 55 km/h, ale sú vytrvalejšími bežcami ako kone.
Výskyt zebry stepnej.
Areál jej rozšírenia pokrýva štvrtinu Afriky. Žije na savanách od Kene a Ugandy až po ústie rieky Limpopo vo východnej Afrike a odtiaľ na západ až do Namíbie a Angoly.
Na obrázku vpravo je červeným výskyt Zebier a zeleným zaznačený výskyt Zebier stepných
Potrava zebry stepnej.
Najmä listy alebo kôra.
Etológia zebry stepnej.
Zebry žijú v rodinách s presne uzákonenou sociálnou štruktúrou. Na bohatých pastvinách a pri putovaní za potravou sa však združujú do obrovských stád. Jednotlivé rodiny zostávajú aj v týchto stádach pohromade. Ich zvrchovaným pánom je najsilnejší žrebec, ktorý vždy včas zbadá blížiaceho sa soka a bezpečne spozoruje každú kobylu, ktorá by chcela z čriedy ujsť. Úlohu strážcu pred skutočným nepriateľom má však niektorá skúsená kobyla. Ona rozhoduje o tom, či je potrebné dať sa na útek, ona určuje aj smer úniku.
Johann Christian Daniel von Schreber

Johann Christian Daniel von Schreber (* 17. január 1739, Weißensee – † 10. december 1810, Erlangen) bol nemecký lekár a prírodovedec.
V rokoch 17741776 spracoval rozsiahlu systematickú prácu "Die Säugthiere in Abbildungen nach der Natur mit Beschreibungen", ktorá vyšla v 64. edíciách do roku 1804. Spracoval v nej prehľad o cicavcoch celého sveta a podľa vzoru Carla Linného pomenoval mnohé živočíchy po prvýkrát binomickým názvom.
Kvaga

Kvaga môže byť:
Veserkafov slnečný chrám

Veserkafov slnečný chrám je jeden zo šiestich doložených staroegyptských slnečných chrámov na pyramídovom poli pri dnešnom Abú Síre v Egypte. V súčasnosti je známy okrem neho ešte Niuserreho slnečný chrám. Jeho pozostatky ležia blízko kráľovských pyramíd, s ktorými bol spätý kultom aj prevádzkou nekropoly.
Slnečný chrám v Abú Síre dal postaviť faraón Veserkaf (okolo 2465–2458 pred Kr.), zakladateľ 5. dynastie faraónov Starej ríše. Ústredným prvkom komplexu chrámu bol obelisk, ktorý bol symbolom slnečného kultu. Pod ním sa nachádzal oltár, na ktorý sa prinášali obetné dary, napr. mäso alebo zelenina. Tie sa po obetovaní distribuovali ďalej aj do zádušných chrámov pyramíd. Veserkafov chrám bol pravdepodobne prvým objektom podobného významu na území staroegyptského pohrebiska pri dnešnom Abú Síre. Veserkafov syn a nástupca faraón Sahure bol prvým, ktorý si postavil blízko otcovho chrámu svoj pyramídový komplex. Veserkafov chrám predstavuje najranejší variant staroegyptského slnečného chrámu a tomu zodpovedá aj jeho jednoduchosť. Okrem toho nebol kvôli krátkej 7-ročnej Veserkafovej vláde dokončený a podľa dnešných poznatkov bol na počiatku svojho vzniku bez obelisku. Ten bol vztýčený až v druhej fáze, ktorá prebehla za vlády jeho nástupcu Neferirkareho. Posledné dve prestavby sa uskutočnili až za vlády faraóna Niuserreho.
Chrámový komplex má veľmi podobnú skladbu ako typický pyramídový komplex tohto obdobia. Okrem vlastnej budovy horného chrámu a ohrady okolo areálu má vzostupnú cestu, ktorá vedie z údolného chrámu, umiestneného pri vodnej ploche spájajúcej komplex s riekou Níl. Nie je presne orientovaný na svetové strany alebo na iný smer, aj keď existuje hypotéza o orientácii podľa určitých astronomických bodov. V areáli sa našiel hlinený oltár z nepálených tehál z poslednej fázy prestavby a päť obdĺžnikových lavíc neznámeho účelu z hliny a kamenných úlomkov. Stavba horného chrámu a vzostupná cesta bola prispôsobená frekventovanému prísunu obetných darov a zvierat, ktoré do chrámu každodenne prúdili. Komplex je veľmi poškodený ťažbou kameňa, ktorá prebiehala už počas staroveku. Horný chrám je v tak zlom stave, že jeho teoretická rekonštrukcia mohla byť urobená len s veľkou dávkou dedukcie. Predná časť údolného chrámu zmizla, stopy s polohou prvkov nádvoria sa však zachovali.
V rokoch 1955–57 tu viedol systematický archeologický výskum nemecký egyptológ Herbert Ricke.
Elena Podzámska

Elena Podzámska (* 7. január 1972, Bratislava) je slovenská filmová a dabingová herečka.
Životopis.
Ako jedenásťročná účinkovala vo filme Sojky v hlave. Začala navštevovať detský divadelný súbor Ludus, kde strávila celé detstvo a pubertu. Po absolvovaní gymnázia šla študovať medicínu, no po mesiaci prestúpila na VŠMU, odbor herectvo. Hosťovala v Slovenskom národnom divadle a v Divadle Andreja Bagara v Nitre, kde istý čas i pôsobila. Po svadbe s prvým manželom amerického pôvodu odišla do USA, neskôr sa vrátila aj s manželom do Európy (Belgicko), kde sa venovala modelingu a príprave promo akcií. Po rozvode sa vrátila na Slovensko, aby sa venovala herectvu. Okrem neho sa venuje dabingu.
Flandersovci

Flandersovci sú fiktívna rodina v seriáli Simpsonovci. Stvárňujú susedov hlavných aktérov seriálu – Simpsonovcov. Sú veľmi pobožní.
Členovia rodiny.
Medzi Simpsonovcami a Flandersovcami vládne istá nenávisť, najintenzívnejšie zo strany Homera Simpsona. Často ubližuje, ponižuje alebo si nenávratne vypožičiava veci od Neda a Ned na nejakú odplatu nemôže ani pomyslieť, nakoľko je silne nábožensky založený. V niektorých častiach sa táto problematika dôkladnejšie rozoberá, v iných zase robí Homera a Neda najlepšími priateľmi.
Okáň hruškový

Okáň hruškový ("Saturnia pyri") je druh nočného motýľa z čeľade okáňovité ("Saturniidae"). Rozšírený je v južnej, juhovýchodnej a strednej Európe, v Malej Ázii, v Iráne a na Kaukaze. Húsenice dorastajú do dĺžky 1215 cm. Dospelý jedinec dosahuje rozpätie krídel 1023 cm a v strednej Európe ide o najväčší druh motýľa. Samička kladie vajíčka na ovocné stromy. Žije v ovocných sadoch a záhradách v teplých oblastiach Slovenska.
Thorr’s Hammer

Thorr’s Hammer bola americká death/doom metalová skupina.
História.
Skupina vznika v zime na prelome rokov 1994/1995 v Seattle. Základom bola dvojica gitaristov Stephen O'Malley a Greg Anderson, k nim sa pripojili basgitarista James Hale a bubeník Jamie Sykes. Na miesto speváka (a textárky) skupina angažovala 17-ročnú nórsku študentku na výmennom pobyte Runhild Gammelsæter. Skupina v tomto zložení bola aktívna 6 týždňov. Odohrala 2 koncerty, nahrala demo a EP "Dommedagsnatt". Rozpadla sa po odchode Runhildy späť do Oslo. Následne Greg Anderson, Jamie Sykes a Stephen O'Malley vytvorili novú skupinu Burning Witch. V roku 2009 skupina odohrala dva koncerty v Spojenom kráľovstve.
Spriadač čremchový

Spriadač čremchový ("Pericallia matronula") je druh motýľa z čeľade spriadačovité ("Arctiidae"). Je rozšírený na východe strednej Európy a vo východnej Európe.
Kokón

Kokón môže byť:
Abdel Abdulaziz

Abdel Abdul Aziz, niekde uvádzaný aj ako Abdel Abdulaziz (* 19. jún 1980, Šarjah, Spojené arabské emiráty), je profesionálny futbalista, reprezentujúci Spojené arabské emiráty. Pôsobí na pozícii ľavého obrancu. V súčasnosti je hráčom klubu Al-Ahli, ktorého je odchovancom.
Abdul Aziz je stabilný reprezentant svojej vlasti. V roku 2007 reprezentoval Spojené arabské emiráty na Gulf Cupe, ktorý so svojím tímom vyhral. Abdel takisto pomáha svojmu tímu v kvalifikácii MS vo futbale 2010.
Sojuz 29

Sojuz 29 () bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz 29 vyštartoval 15. júna 1978 z kozmodrómu Bajkonur k stanici Saľut 6. Celkovo išlo o piatu misiu k stanici, štvrtú s úspešným spojením a druhú najdlhšiu z hľadiska dĺžky pobytu kozmonautov na stanici. Veliteľ lode Vladimir Kovaľonok a palubný inžinier Alexandr Ivančenkov vtedy vytvorili nový rekord v pobyte vo vesmíre – 139 dní.
Posádka.
Odštartovala:
Pristála:
Priebeh letu.
Štart.
Loď odštartovala 15. júna 1978 večer z kozmodrómu Bajkonur pomocou rakety Sojuz - U. Štart sa vydaril, systém automatického približovania fungoval vrátane záverečnej operácie spojenia k stanici, ku ktorému došlo 16. júna 1978. 
Práce na stanici.
O ďalší deň neskôr, 17. júna 1978 obaja kozmonauti prestúpili z lode na stanicu. V tej dobe krúžila nad Zemou vo výške 338 – 368 km a s dobou obehu 91 minút.
Stály pracovný deň bol určený na 6.-21. hodinu SEČ. Po štyroch dňoch bola stanica skontrolovaná a uvedená do plnej prevádzky. Potom boli zahájené plánované experimenty s taviacou pecou SPLAV a ďalekohľadom pre zaznamenanie submilimetrového žiarenia.
Návštevy.
V dňoch 28. júna až 5. júla bola na stanici na pracovnom pobyte loď Sojuz 30 s medzinárodnou posádkou Klimuk – Hermaszewski.
Dňa 9. júla sa ku druhému kontaktnému uzlu stanice pripojila zásobovacia loď Progress 2. Po vyložení nákladu a využití jej zásoby paliva na dosiahnutie vyššej dráhy sa 2. augusta oddelila a zanikla v atmosfére.
Návrat k Zemi.
Dňa 27. augusta 1978 sa k stanici pripojila loď Sojuz 31 s ďalšou medzinárodnou posádkou Bykovskij – Jähn. Spoločne celá štvorica pracovala, návšteva sa odpojila 3. septembra a vrátila na Zem v lodi stálej posádky, Sojuze 29. Pristátie kabíny sa pomocou padákového systému podarilo na území Kazachstanu, 140 km na juhovýchod od Džezkazganu .
Záver misie základnej posádky.
Kovaľonok s Ivančenkovom zostali v službe na palube stanice aj po odlete lode, s ktorou zo Zeme štartovali. Dňa 6. októbra sa k stanici pripojila ďalšia nákladná loď Progress 4, prázdná sa odpojila 24. októbra a zanikla v atmosfére.
Dňa 19. augusta 1978 posádka prekonala svetový rekord v dĺžke pobytu vo vesmíre (držal ho Sojuz 26). Potom zintenzívnili fyzické cvičenia, dokončili plánované merania a s loďou Sojuz 31 dňa 2. novembra 1978 odleteli na Zem.
Jeleň milu

Jeleň milu (iné názvy: jeleň Dávidov, jeleň Davidov; lat. "Elaphurus davidianus") je vzácny druh jeleňa. Je to čínsky endemický druh. Stratou prostredia a intenzívnym lovom bol dohnaný na pokraj vyhynutia. V roku 1993 bolo do prírody premiestnených 120 jedincov a v súčasnosti má jeho populácia približne 2 000 jedincov (2008).
Chov v ľudskej opatere.
Na Slovensku ho v minulosti chovali Zoologické záhrady v Bratislave a v Košiciach. Obidve inštitúcie dosiahli aj úspešný odchov.
Rašelina

Rašelina je tmavohnedé až čierne rezíduum, ktoré vzniká pri rozklade a rozpade machov, trávnatých rastlín a stromov vo vlhkom a močiarnom prostredí, tzv. rašeliniskách. Na Zemi sa nachádzajú asi 4 bilióny m³ rašeliny, ktoré pokrývajú približne 2% zemského povrchu (asi 3 milióny km²) a obsahujú asi 8 miliárd terajoulov energie.
Zloženie a vlastnosti.
Rašelina je prírodný organogénny sediment, ktorý obsahuje minimálne 50% spáliteľných látok v sušine. Vznikajú rašelinením (ulmifikáciou), t. j. nedokonalým rozkladom odumretých rašelinotvorných rastlín vo vlhkom prostredí, obyčajne pod vodou za nedostatočného prístupu kyslíka. Obsahujú prímes minerálnych látok. Rašeliny dostávajú pomenovanie podľa prevládajúcich rastlín, z ktorých sa rašelina tvorila (ostricová, machová, jelšová, brezová atď.).
Vzhľadom na nadmorskú výšku sa rozoznávajú dva typy rašelinísk - vrchovisková a slatinná. Podľa štruktúry možno rozlíšiť niekoľko typov rašeliny: vláknité, hubovité a drevité. Z praktického hľadiska sa delí na čistú (obsah nespáliteľných látok a popola je nižší ako 15%) a zemitú (obsah nespáliteľných látok vyšší ako 15 %).
V miernom pásme vznikajú rašeliniská prevažne od konca pleistocénu po súčasnosť. Za vhodných podmienok sa rašelina v priebehu niekoľkých miliónov rokov zmení na hnedé uhlie.
Výskyt.
Rašeliniská tvoria asi 60% svetových mokrín. Významné sú hlavne v krajinách s miernym a chladným podnebím ako je Írsko, Rusko, Bielorusko, Ukrajina, Fínsko, Estónsko, Škótsko, Poľsko, severné Nemecko, Holandsko, krajiny Škandinávie alebo Kanada, štáty Michigan, Minnesota, Florida v USA. Z južnej pologule sú známe z Nového Zélandu, južnej Patagónie a Falklandských ostrovov.
V Západných Karpatoch tvoria vrchoviská 30% a slatiny 70% rašelinísk. Vrchoviská sa vyskytujú na Orave, Liptove, Spiši, vo Vysokých a Nízkych Tatrách, menej na strednom Slovensku a v Slovenskom rudohorí. Slatiny sú rozšírené na Záhorí, Žitnom ostrove (tzv. šúry), Východoslovenskej nížine (blatá) a pozdĺž vodných tokov.
Použitie.
Rašelina má všestranné použitie. V minulosti ale i v súčasnosti sa využíva ako palivo. V súčasnej dobe sa väčšina vyťaženej rašeliny spotrebuje v poľnohospodárstve a lesníctve na výrobu kompostov a hnojív. Využíva sa i v chemickom priemysle.
Football Manager 2009

Football Manager 2009 (skrátene FM 2009) je videohra, ktorá simuluje život futbalového manažéra. Hra bola vydaná na PC, Mac a PlayStation Portable 14. novembra 2008 v Európe a 18. novembra 2008 v Severnej Amerike. Rovnako ako v prípade predošlých vydaní v sérii Football Manager, sa hra predáva v Spojených štátoch a Kanade pod názvom Worldwide Soccer Manager 2009.
Majstrovstvá sveta v atletike 2009 – Chôdza na 20 km mužov

Chôdza na 20 kilometrov mužov bola jedna z 24 mužských disciplín na Majstrovstvách sveta 2009 v Berlíne. Súťažilo sa v uliciach Berlína 15. augusta. Vyhral Rus Valerij Borčin časom 1:18,41 hod. Jediný Slovák v tejto súťaži bol Matej Tóth, ktorý skončil deviaty časom 1:21,13 hod.
Tiberias

Tiberias môže byť:
Tverja

Tverja alebo Teverja (historický starogrécky názov Tiberias – v slovenčine zriedkavo aj Tiberiada; po novogrécky "Τιβεριάδα" – Tiveriada; hebr.: טבריה -T (e) verja; ar.: طبريا, – Ṭabaríja) je mesto v Izraeli, na západnom brehu Tiberiadskeho jazera. Mesto bolo pomenované na počesť rímskeho cisára Tiberia. V roku 2008 malo 39 700 obyvateľov.
Jar národov

Jar národov môže byť:
Otto Nicolai

Carl Otto Ehrenfried Nicolai (9. jún 1810, Königsberg – 11. máj 1849, Berlín) bol nemecký hudobný skladateľ a dirigent obdobia romantizmu, zakladateľ Viedenskej filharmónie. Najviac ho preslávila jeho operná verzia Shakespearovej komédie "Veselé paničky windsorské" ("Die lustigen Weiber von Windsor") z roku 1847. Jeho dielo obsahuje ale aj päť opier, hudbu pre samospevy, diela pre orchester, spevácky zbor, ansámbl a pre sólové nástroje.
Život.
Otto Nicolai sa narodil v nemeckom Königsbergu do muzikantskej rodiny. Hudbe sa dôkladne učil už od raného detstva, čomu nasvedčuje aj fakt, že už vo svojich 8 rokoch dokonale ovládal hru na klavír. O niečo neskôr sa rozhodol opustiť svoje rodné mesto a vydať sa do Berlína, kde študoval u Carla Friedricha Zeltera. V roku 1831 napísal svoju prvú symfóniu a niekoľko koncertov, čo mu zaistilo niekoľko prestížnych funkcií. Začal vynikať ako organista v Ríme, dirigent vo Viedni a riaditeľ opery v Berlíne. V hlavnom meste rakúska začal zavádzať poriadanie filharmonických orchestrov, ktoré sú považované za základ jedného z najväčších svetových orchestrov, Viedenskej filharmónie, čím sa Nicolai stal jej zakladateľom. Veľký úspech získal tiež so svojimi piatimi operami, zvlášť s operou "Mariana" z roku 1841, ale jeho nesmrteľnosť spočíva hlavne v jeho diele "Veselé paničky windsorské" (Die lustigen Weiber von Windsor), ktoré napísal v roku 1847 a ktoré je inšpirované rovnakou shakespearovskou témou ako Verdiho "Falstaff", ktorý ich prirodzene zatieňuje. Vysokého veku sa však nedožil. Zomrel vo svojich tridsiatich ôsmich rokoch na následky mŕtvice. Napriek tomu Nicolaiova opera má nesporný pôvab a obsahuje niekoľko výnimočných a krásnych melódií, z ktorých sú niektoré známe vďaka dosiaľ populárnej predohre.
Bretónci

Bretónci (bret. "Brezhoned", franc. "Bretons") sú keltský národ žijúci v regióne Bretónsko vo Francúzsku. V Bretónsku sa hovorí bretónčinou, ktorá je príbuzná s kornčinou a waleštinou. Bretónci sú jedným zo šiestich keltských národov na svete.
Náboženstvo.
Bretónci sú väčšinou rímskokatolíckeho vierovyznania, menšia časť sú reformovaní. Bretónsko bolo jedným z najkatolíckejších regiónov vo Francúzsku. Dlhú tradíciu tu má náboženská púť zvaná Tro Breizh. 
Kultúra.
Bretónci majú veľmi bohatú kultúru. Usporiadavajú veľa slávností, sviatkov a pútí za rok. Veľmi obľúbenými sú tzv. fest-noz - sviatok noci. Sú to dedinské zábavy pod holým nebom. Nechýba pri nich hudba, tanec a dobré jedlo. Tancujú mnohé tradičné tance ako „an dro“ či „hanter dro“. Pri týchto tancoch je typické dupanie a tiež, že sa ľudia držia za palce, malíčky, či pod pazuchy.
Štyri sväté mestá judaizmu

 
Štyri sväté mestá judaizmu je v židovskej tradícii súhrnný názov pre štyri mestá: Jeruzalem, Hebron, Safed a Tiberias.
Všetky štyri mestá sú posvätné pre judaizmus a dve rovnako posvätné pre abrahámovské náboženstvá. Islam a kresťanstvo za sväté považujú Jeruzalem a islam tiež ctí Hebron, rovnako ako pohrebné miesto Abraháma.
Sladkovodné jazero

Sladkovodné jazero je druh jazera, v ktorého vode je rozpustené len minimálne množstvo minerálnych látok. Ako maximálna hranica sa udáva 0,5 prípadne 1 g/l, t. j. 0,5 až 1‰. Jazerá s väčším obsahom minerálnych látok sa označujú ako brakické.
Zdrojom vody sú väčšinou dažďové a snehové zrážky, popr. topiace ľadovce.
V mene zákona (seriál)

V mene zákona bol denný kriminálny seriál televízie Markíza, ktorý sa vysielal od 2. septembra 2009 o 18.30 h. Na jar nasledujúceho roka dostal prestávku, vrátiť sa mal vo februári. 
Seriál odhaľoval vyšetrovanie jednotlivých kriminálnych prípadov Oddelenia násilnej kriminality. Epizóda bola zostavená zo zločinu, jeho vyšetrovania, svedeckých výpovedí, odhaľovania stôp a vyriešenia prípadov.
Lepsius L

Lepsius L alebo Pyramída Lepsius L je menšia nedokončená pyramída pri dedine Dahšúr, 250 metrov severne od Červenej pyramídy.
Meno staviteľa pyramídy nie je známe, podľa pozostatkov možno povedať, že pochádza z obdobia 4. alebo 5. dynastie. Prvotný predpoklad, že jej majiteľom bol faraón Menkauhor (okolo 2422–2414 pred Kr.), vylúčili nálezy z konca 20. storočia. V areáli pyramídy sa nenašiel dôkaz, napr. stavebné značky, ktorý by presne určil staviteľa, ale keramika, ktorá sa tu našla, pomohla pozostatky zaradiť na koniec 4., príp. začiatok 5. dynastie.
Pyramída.
Stav pyramídy ukazuje, že jej výstavba bola zastavená krátko po tom, ako sa začala. Našli sa základy, ktoré boli zarovnané a zakryté hlinou. Zachovala sa otvorená pozdĺžna jama, z ktorej mali vzniknúť podzemné priestory. Na východnej strane sa našli veľké vápencové bloky, pravdepodobne určené pre túto časť objektu. Tiež boli zistené stopy po stavebnej rampe z hlinených tehál.
Výskum.
Počas svojej expedície v rokov 1842–1845 lokalizoval zvyšky pyramídy nemecký egyptológ Karl Richard Lepsius a priradil jej číslo 50 () vo svojom zozname pyramíd. V roku 1986 Rainer Stadelmann odkryl jej pozostatky. Konštatoval, že pyramída zostala v počiatočnom stavebnom štádiu.
Peter Rúfus

Peter Rúfus (* 11. október 1957, Liptovský Mikuláš) je slovenský herec, syn herečky Oľgy Rúfusovej a Jozefa Rúfusa, vnuk herca a režiséra Petra Rúfusa. Jeho strýko bol známy slovenský básnik Milan Rúfus.
Okrem herectva sa živí dabingom. Jeho hlas počuť v upútavkách na TV JOJ. Od leta 2009 nakrúcal dve série denného kriminálneho seriálu Prvé oddelenie. Počuť ho v úspešnom seriáli Súdna sieň ako uvádzača. Peter Rúfus získal ocenenie "Zlatá Slučka 2001" v kategórií najlepší mužský dabingový výkon.
Dabing.
Peter Rúfus účinkuje v dabingu veľmi často. Z dôvodu zníženia cien za slučku od júla 2011 nedabuje pre TV Markíza, Dajto, Doma. 
Herecké osobnosti, ktoré dabuje najčastejšie:
Majstrovstvá sveta v atletike 2009 – Vrh guľou mužov

Vrh guľou mužov bola jedna z 24 mužských disciplín na Majstrovstvách sveta 2009 v Berlíne. Súťažilo sa na Olympijskom štadióne 15. augusta.