Bitka pri Zborove (1917)

Bitka pri Zborove bola bitka, ktorá sa odohrala 1. až 2. júla 1917. Predstavovala súčasť tzv. Kerenského ofenzívy a taktiež predstavovala prvé významné vystúpenie Česko-slovenských légií na východnom fronte prvej svetovej vojny. Úspech česko-slovenských jednotiek bol natoľko výrazný, že ruská dočasná vláda následne zrušila všetky obmedzenia na formovanie nových jednotiek zo slovenských a českých vojnových zajatcov.
Ešte pred bitkou boli v priebehu delostreleckej prípravy ťažko zranení dvaja vojaci, Jan Syrový (prišiel tam o oko) a Otakar Husák, ktorí sa neskôr stali významnými generálmi.
Česko-slovenská strelecká brigáda o sile asi 3500 mužov "(1. strelecký pluk Mistra Jana Husa, 2. strelecký pluk Jiřího z Poděbrad, 3. strelecký pluk Jana Žižku z Trocnova)" v rámci tzv. Kerenského ofenzívy, na vedľajšom smere dosiahla významný úspech. Nadšeným útokom prerazila cez štyri línie pozícií rakúsko-uhorskej armády až do hĺbky asi 5 kilometrov a získala veľký počet zajatcov a vojnového materiálu. Proti česko-slovenskej streleckej brigáde tu stáli časti 86. pešieho pluku a 6. pešieho pluku 32. uhorskej pešej divízie a rakúske pešie pluky č. 35 (plzeňský) a č. 75 (jindřichohradecký) z 19. pešej divízie o sile asi 5500 mužov. Tieto jednotky boli dobre vystrojené a výborne vyzbrojené. Práve z týchto dvoch plukov sa vzdalo alebo dobrovoľne zajalo množstvo českých vojakov, čo tiež dopomohlo k víťazstvu v bitke.
Oproti tomu česko-slovenská strelecká brigáda mala veľmi slabú výzbroj, zúfalý nedostatok guľometov a úplne nedostatočná bola aj výstroj. Straty streleckej brigády - 185 padlých v boji a následkom zranenia a asi 700 zranených. Krvavý bol aj obedňajší boj o Mogilu, opevnené návršie držané maďarským plukom. Tam zahynula väčšina z takmer 200 padlých českých a slovenských legionárov.
Zaujímavosti bitky.
S bitkou sú spájaní hneď traja budúci česko-slovenskí prezidenti. Kým T.G. Masaryk bitku sledoval z Petrohradu pomocou telegramov a vojnových vývesiek, Ludvík Svoboda sa jej zúčastnil v poli ako legionár, kde proti nemu podľa legendy stál na strane Rakúska-Uhorska Klement Gottwald. Prítomnosť Klementa Gottwalda však nemožno podľa dobových prameňov potvrdiť; podľa historika Aleša Knižka je jeho účasť teoreticky možná.
Pri Zborove bojoval 1. strelecký pluk ešte pod názvom pluk Svätého Václava. Po Zborovskej bitke, keď profesor Masaryk navštívil česko-slovenských legionárov, si ako predseda Česko-slovenskej národnej rady dovolil tento pluk premenovať na pluk Majstra Jana Husa. Súhrnne boli vyššie uvedené pluky označené ruským velením čestným názvom "pluky 18. júna" (na tento deň, 1 deň pred Zborovskou bitkou, podľa ruského kalendára sa začala Kerenského ofenzíva) a mohli si na svoje prápory a zástavy pripevniť čestné georgijevské stuhy. Vrchný veliteľ ruských vojsk generál Alexej Brusilov ocenil česko-slovenských legionárov tým, že sa sklonil pred ich statočnosťou a pred ich veliteľom T.G. Masarykom sa poklonil.
Tomáš G. Masaryk sa potom zaslúžil o doplnenie 1. divízie dvoma plukmi: pluku "Jana Husa" a "Jiřího z Poděbrad", ďalej vyššie spomenutým tretím "Jana Žižku z Trocnova" a štvrtým plukom "Prokopa Holého Veľkého". Tiež založením 2. divízie, ktorej prvý strelecký pluk bol pomenovaný práve po ňom (piaty pluk pražský "T.G. Masaryka") a ďalej obsahoval šiesty pluk "Hanácky-Olomoucký", siedmy "Tatranský" (zložený zo Slovákov, ktorí Masaryka vítali lepšie ako svojho) a ôsmy pluk "Slezský". Rovnako jazdné pluky "Jana Jiskru z Brandýsa" a jazdecký pluk nitrianskych kozákov vznikol práve Masarykovou zásluhou. Pri odchode Masaryka cez Sibír (7. marca 1918) vznikala už 3. divízia, a to 9. strelecký pluk "Jana Sladkého Koziny z Hrádku" a 10. strelecký pluk "Karla Havlíčka Borovského", neskôr doplnený plukmi "Palackého" a "Štefánika". Keď Masaryk dorazil do Vladivostoku ako kvartýrmajster českých legionárov, bojovalo už 12 streleckých plukov, dva pluky jazdecké a dva obrnené vlaky.
Literatúra.
PRECLÍK, Vratislav. Masaryk a legie, váz. kniha, 219 str., vydalo nakladatelství Paris Karviná, Žižkova 2379 (734 01 Karviná) ve spolupráci s Masarykovým demokratickým hnutím, 2019, ISBN 978-80-87173-47-3, str.12 - 25, 31 - 52, 140 - 142, 146 - 163