burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Protista

Protista (iné názvy: Protoctista, Monocytozoa) je súhrnné označenie a/alebo taxonomická jednotka pre jednobunkové organizmy (napr. Haeckel 1866), prípadne vrátane vírusov, alebo dnes častejšie len pre jednobunkové (prípadne aj drobné mnohobunkové) eukaryoty (napr. Whittaker 1969, Woese 1977). 
Občasné slovenské názvy sú jednobunkovce, protisty alebo protista a zriedkavo [ak sú v definícii zahrnuté baktérie] mikróby resp. mikroorganizmy , ale bežne sa aj v slovenských textoch používa len vedecký (teda latinský) názov. 
Patria sem:
Copeland 1956 do ríše Protoctista zahrnul všetky huby a vylúčil z nej zelené riasy. U iných autorov býva termín Protoctista synonymum termínu Protista.
Systematiky.
Ako taxonomická jednotka mali v závislosti od systému väčšinou úroveň „ríša“. O zaradení v rôznych systémoch pozri Systém živých organizmov.
V minulosti, ešte pomerne nedávno, v mnohých deleniach tvorili Protista pevnú súčasť taxonomického systému. Pôvodne zahŕňali aj jednobunkové prokaryoty, neskôr len jednobunkové (a niektoré mnohobunkové – napr. riasy) eukaryoty.
Zhruba v 90. rokoch 20. storočia sa však prišlo na to, že ide o skupinu príliš rôznorodú a začala sa nahradzovať stále rastúcim počtom samostatných skupín (ríš a podobne). Spočiatku sa v mnohých deleniach Protista rozpadla na tieto ríše (definície skupín sa rôznia):
Keďže sa v posledných systémoch (a aj v systéme používanom v tejto wikipédii) praprvoky zaraďujú pod prvoky, je výraz Protista dnes vlastne súhrnným označením pre ríše:
Zoznam nositeľov Wolfovej ceny za poľnohospodárstvo

Toto je zoznam nositeľov Wolfovej ceny za poľnohospodárstvo:
Minčol

Minčol môže byť:
Chamonix-Mont-Blanc (obec)

Chamonix-Mont-Blanc je obec vo Francúzsku, v departemente Haute-Savoie v regióne Rhône-Alpes pod vrchom Mont Blanc.
Nachádza sa tu známe lyžiarske stredisko, ktoré leží pod úpätím vrchov Mont Blanc a Aiguille du Midi. Vzniklo spojením viacerých lyžiarskych stredísk prepojených skibusmi, pričom 90% zjazdoviek je položených vo výške viac než a poskytuje 20 km zjazd údolím Vallée Blanche.
Koreňonožcobičíkovce

Koreňonožcobičíkovce alebo meňavkobičíkovce (po latinsky "Sarcomastigophora") je v starších systémoch taxón prvkov alebo protistov. 
Koreňonožcobičíkovce v užšom zmysle.
Koreňonožcobičíkovce v užšom zmysle sú taxón, ktorý vznikol zlúčením bičíkovcov a koreňonožcov. Obyčajne sa radí do prvokov. Konkrétne systém vyzerá takto:
kmeň koreňonožcobičíkovce/meňavkobičíkovce (Sarcomastigophora):
Koreňonožcobičíkovce v širšom zmysle.
Koreňonožcobičíkovce v širšom zmysle sú bičíkovce (okrem panciernatiek), koreňonožce, panálevníky a všetky ostatné chromisty (ostatnými chromistami sa tu myslia tie, ktoré nie sú zároveň bičíkovce). Konkrétne systém vyzerá takto:
podríša koreňonožcobičíkovce/meňavkobičíkovce (Sarcomastigophora) [ide o podríšu ríše protisty (Protista)]:
Charakteristika.
Koreňonožce v užšom zmysle majú bičíky alebo panôžky, no málokedy sú oba typy pohybových organel spolu. Spóry vytvárajú zriedka.
Martin Bošňák

Martin Bošňák (vl. menom Marek Mathias Bosnijak de Rudnijak; pôvodná transkripcia priezviska je Bosnijak de Rudnijak; rod pochádzajúci z Bosny, neskôr používal maďarskú transkripciu Bosnyák de Rudnyák, a v období 18. – 19. storočia sa stretávame s výskytom len druhej časti priezviska de Rudnyák) (* okolo roku 1500 – † 7. september 1566, Szigetvár, Maďarsko) bol slovenský básnik.
Životopis.
Ako je uvedené v archívnych dokumentoch, Marek bol básnik a vystupoval pod pseudonymom "Martin". Ide o jednu a tú istú osobu. Predkovia Martina Bošňáka pochádzali z dnešnej Bosny, odkiaľ v 2. polovici 15. storočia odišli pred Turkmi na územie dnešného Maďarska cez Slavóniu (mnohí autori uvádzajú Slovinsko, čo nie je správne). To, že ide o Slavóniu, preukazuje uznanie dávnych výsad rodu, ktoré im panovník Ľudovít II. v roku 1521 potvrdil v Slavónii. 
Marek Bosnijak sa zúčastnil viacerých bitiek proti Turkom a za svoje zásluhy bol kráľom štedro odmeňovaný. Zúčastnil sa bojov proti Jánovi Zápoľskému. Na jeseň roku 1529 sa vyznamenal v bitke pri Viedni, v roku 1541 sa v bitke pri Stoličnom Belehrade dostal do tureckého zajatia, odkiaľ sa vyslobodil. V roku 1549 bol účastníkom trestnej výpravy kráľa Ferdinanda proti Matejovi Bašovi – majiteľovi Muránskeho hradu. Z účasti na nej vznikla "Pieseň o Muránskom zámku", ktorej je autorom. Táto báseň patrí k historickým spevom a je jedným z prvých zachovaných veršovaných epických diel na Slovensku. Zaznamenal v nej historické fakty a takmer kronikárskym spôsobom zachytil otrasné udalosti okolo Mateja Bašu. Neskôr sa stal veliteľom na zámku v Bábolcsi (Maďarsko). Oženil sa s Magdalénou Földesovou, dcérou Jána Földesa, s ktorou mal tri deti – Andreasa, Annu a Žofiu. 
7. septembra 1566 padol pri obrane Sihoti (Szigetvár) po boku Mikuláša Zrínskeho Subicha. Jeden z jeho potomkov, Marcus Štefan Tomáš Bosnyák de Magyarbel, ktorý bol kapitánom hradu v Šuranoch, Nových Zámkoch a vo Fiľakove, bol otcom Žofie Bošňákovej, ktorá sa stala známa ako šľachetná pani Strečnianskeho panstva.
Bajkalská ulica (Bratislava)

Bajkalská ulica je ulica v Bratislave, ide o jednu z najdôležitejších dopravných tepien hlavného mesta. Spája viacero mestských častí – Petržalku, Ružinov a Nové Mesto a viacero miestnych častí, ako napríklad Pasienky, Trávniky, Prievoz, Štrkovec, či Tehelné pole. 
Spomína sa už v roku 1894, no bez názvu. Od roku 1930 je pomenovaná po Bajkalskom jazere, ktoré sa nachádza v Ruskej Federácii.
Významné objekty.
Ulica sa napája priamo na bratislavský Prístavný most. Je to spojnica, ktorá pretína množstvo ulíc, a preto sa tu stretávajú všetky druhy dopravných prostriedkov – autobusy, trolejbusy a električky (viac v sekcii Dopravné spojenie).
V jej blízkosti sa nachádza viacero hotelov, Nemocnica s poliklinikou Ružinov, dva zimné štadióny (Zimný štadión Ondreja Nepelu a Zimný štadión Vladimíra Dzurillu), futbalový štadión Slovan a atletický a futbalový štadión Inter, krytá plaváreň, tenisový štadión, športová hala, nákupné centrum Polus City Center, kúpalisko Tehelné pole a prírodné kúpalisko Kuchajda.
Aj vzhľadom na blízkosť dvoch kasární a generálneho štábu armády SR sa na nej pred rokom 1989 usporiadavali vojenské prehliadky.
Vločkovce

Vločkovce alebo plakulovce (lat. Placozoa, Phagocytellozoa) sú taxón (spravidla kmeň) živočíchov.
Do začiatku 21. storočia bol z vločkovcov známy len jediný druh "Trichoplax adherens", dnes už ich poznáme viac.
Charakteristika.
Druh "Trichoplax adherens" sa skladá z dvoch vrstiev obrvených buniek, priestor medzi nimi je vyplnený vretenovitými a hviezdicovitými bunkami. Nemajú ústa ani žiadne orgány a nebol dokonca pozorovaný ani príjem potravy, hoci pinocytóza sa predpokladá. Rozmnožujú sa nepohlavne pučaním, pri zhoršení životných podmienok nastáva pohlavné rozmnožovanie – zo spodnej vrstvy vzniká oocyt, väčší a nápadnejší ako ostatné bunky. Tento sa rovnomerne brázdi, aj keď spermie neboli doteraz zistené. Vločkovec je veľmi primitívny organizmus na úrovni fagocytely. Na tele sa ešte nedá odlíšiť predný a zadný koniec, aj keď je už diferencovaná brušná a chrbtová strana. Otázkou zostáva, či je primitívnosť tohto druhu aj kmeňa primárnym znakom, alebo či nejde o výsledok degradačného vývoja z iných skupín primitívnych živočíchov. 
Systematika.
Zaradenie v systéme.
Vo systéme (resp. vývojovom strome) vločkovce v súčasnosti patria (a) buď tesne pred pŕhlivce alebo sú dokonca sesterským taxónom pŕhlivcov (a dajú sa teda prípadne chápať ako redukované pŕhlivce), alebo (b) sú sesterským taxónom taxónu Eumetazoa (v jeho tradičnom ponímaní).
V starších systémoch sa vločkovce uvádzali buď takisto ako sesterský taxón taxónu Eumetazoa (takto sa niekedy uvádzali od 90. rokov 20. storočia), alebo sa (sčasti ešte v druhom desaťročí 21. storočia) uvádzali medzi prvými taxónmi mnohobunkových živočíchov (t.j. v systéme boli umiestnené pred hubkami). Ako také mali vločkovce často postavenie vývojového stupňa či oddelenia, ktorý/-é zahŕňal/-lo jediný kmeň. 
Niekedy sa vločkovce uvádzali spolu s hubkami ako súčasť taxónu hubkovce (Parazoa), alebo ako súčasť taxónu morulovce (Mesozoa), alebo spolu s morulovcami ako súčasť taxónu Agnotozoa. 
V období medzi 60. rokmi 20. storočia a prvou svetovou vojnou sa vločkovce spravidla považovali len za modifikovanú (aberantnú) planulu pŕhlivca (z taxónu Hydrozoa); až niektoré práce zo 60. rokov a najmä Grellove práce zo začiatku 70. rokov (najmä z roku 1971) potvrdili, že ide o samostatný dospelý (i keď veľmi primitívny) organizmus. Predtým, t.j. na začiatku 20. a na konci 19. storočia, bolo presné zaradenie vločkovcov sporné, ale umiestňovali sa podobne ako dnes niekde na začiatok systému mnohobunkových živočíchov. Takto neurčito ich zaraďoval aj ich objaviteľ Schultze, ktorý vločkovce, presnejšie druh "Trichoplax adherens", objavil v roku 1883 v akváriu s vodou z Jadranského mora.
Vnútorná systematika.
Staršie tento kmeň zahŕňal jedinú triedu Trichoplacoidea, jediný rad Trichoplacida, jedinú čeľaď a jediný vyššie spomínaný druh.
Okolo roku 2010 už bolo jasné, že druhov je v skutočnosti viac, ale nemali ešte mená, iba značky. Počnúc rokom 2018 dostali tieto druhy (a v roku 2022 aj im nadradené taxóny) aj mená; výsledný súčasný systém je uvedený nižšie:&lt;br&gt;
vločkovce/plakulovce (Placozoa/Phagocytellozoa):
František Knapík

Ing. František Knapík (* 17. október 1956, Ľubotín) je slovenský komunálny a regionálny politik, bývalý primátor mesta Košice. Do funkcie primátora bol zvolený 8. apríla 2006 v doplňujúcich voľbách (jeho predchodca Zdenko Trebuľa bol v decembri 2005 zvolený za predsedu Košického samosprávneho kraja) a následne aj 2.decembra 2006 v riadnych voľbách.
František Knapík je členom KDH. Je ženatý a má dve deti. Žije v Košickej Novej Vsi.
Tetrahydrokanabinol

Tetrahydrocannabinol, známy tiež ako THC, Δ9-THC, Δ9-tetrahydrocannabinol (delta-9-tetrahydrocannabinol), Δ¹-tetrahydrocannabinol (pri použití staršieho číslovania), alebo dronabinol, je hlavná psychoaktívna zložka marihuany. Prvýkrát ju izolovali Raphael Mechoulam a Yechiel Gaoni z Weizmannovho inštitútu v Rehovote (Izrael) v roku 1964. Čistá forma je pri nižších teplotách sklovitá a pevná, pri zahriatí sa stáva viskóznou a lepkavou. THC ma slabú rozpustnosť vo vode a dobrú rozpustnosť vo väčšine organických rozpúšťadiel ako čistý etanol alebo hexán.
Strana občianskeho porozumenia

Strana občianskeho porozumenia, skratka SOP, bola parlamentná politická strana pôsobiaca na Slovensku od roku 1998 do roku 2003. V rokoch 1998-2002 bola súčasťou vládnej koalície s SDK, SDĽ a SMK. Prvým predsedom strany bol Rudolf Schuster. Svoju činnosť SOP ukončila po piatich rokoch a 14 dňoch zlúčením so stranou SMER. Rozhodli o tom 1. apríla 2003 delegáti na republikovom sneme v Nitre.
Volebné výsledky.
V parlamentných voľbách v roku 1998 SOP získala 13 poslaneckých mandátov. V nasledujúcich parlamentných voľbách v roku 2002 SOP nepostavila samostatnú kandidátku.
Poslanci národnej rady.
Vo volebnom období 1998–2002 boli za poslancov zvolení nasledujúci kandidáti SOP: 
Diana Dubovská, Peter Dvorský, Pavol Hamžík, Mária Kadlečíková, Peter Kresák, Ľudovít Macháček, Mária Machová, Jirko Malchárek, Marián Mesiarik, Ferdinand Petrák, Igor Presperín, Rudolf Schuster, Štefan Šlachta.
El-Aaiún

El-Aaiún (, ) je najväčšie a neoficiálne hlavné mesto Západnej Sahary. Mesto obýva 184 000 obyvateľov (údaj k roku 2004).
Názov a história.
Vžitý názov "el-Aaiún" je pôvodne španielskou transkripciou arabského názvu "al-’Ujún", čo znamená "Pramene". Mesto bolo založené roku 1932, keď tu boli objavené pramene podzemnej vody (podľa toho bolo aj pomenované).
Slon pralesný

Slon pralesný alebo (menej vhodne) slon lesný (lat. "Loxodonta cyclotis") je druh slona z rodu "Loxodonta". Do roku 2001/2010/2017 sa klasifikoval ako poddruh slona afrického nazývaný slon africký pralesný (iný názov: slon pralesný; lat. "Loxodonta africana cyclotis") alebo ako pralesová (alebo pralesná) forma slona afrického. 
Slon pralesný dnes zahŕňa aj to, čo sa donedávna u niektorých autorov chápalo ako samostatný druh (či poddruh) slon zakrpatený ("Loxodonta pumilio", "Loxodonta africanus pumilio") - pozri aj komentár v článku Loxodonta.
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov slon pralesný patrí medzi kriticky ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, stavy v rokoch 20022011 poklesli o 62% a 72% populácie žije v Gabone a v Konžskej demokratickej republike.
Charakteristika.
Slon pralesný má podobne ako slon ázijský štyri nechty na zadných nohách a päť nechtov na predných nohách. Je menší než slon africký, má tmavšiu kožu, okrúhlejšie uši, ktoré sa môžu nad lopatkami dotýkať a má srstnatejší chobot. Žlté alebo hnedasté kly sú rovnejšie, idú súbežne vedľa seba a sú nasmerované nadol, čo umožňuje týmto obyvateľom afrických pralesov voľne prechádzať cez hustú vegetáciu.
Súhrnné informácie:
Jednobunkovce

Jednobunkovce (v prvých dvoch významoch po latinsky "Monocytozoa") môže byť:
Hubkovce

Hubkovce alebo parazoá () je taxón (vývojový stupeň, oddelenie a pod.) mnohobunkovcov.
V novších a niektorých starších systémoch obyčajne zahŕňa len taxón hubky (Porifera). V niektorých starších systémoch zahŕňal aj taxón plakulovce (Placozoa). Vo viacerých systémoch zahŕňa buď len hubky a vyhynutý kmeň archeocyáty (Archaeocyatha), alebo hubky, plakulovce a archocyáty, pričom ale archeocyáty sa dnes už obyčajne považujú za súčasť hubiek. V práci Margulis-Chapman 2009 pozostávajú hubkovce - pomerne atypicky - z hubiek a mechúrnikov (t.j. pŕhlivcov a nepŕhlivcov).
V niektorých starších textoch sa hubkovce zaraďovali mimo mnohobunkovcov (Metazoa) a tvorili samostatnú vývojovú vetvu (podríšu) tradične chápaných živočíchov medzi prvokmi (Protozoa) a mnohobunkovcami (Metazoa).
Vápnice

Vápnice ("Calcarea") sú trieda hubiek. Ich pseudoskelet tvoria vápnité spikuly vo vzájomnom uhle 120°. Sú to výlučne morské hubky, napr. kozmopolitne rozšírená "Leucosolenia bothryoides" alebo stredomorský "Sycon raphanus".
Opis.
Vápnice sa vyskytujú len v slanej morskej vode v malých hĺbkach. Žijú samostatne alebo tvoria kolónie. Vyskytujú sa v rôznych formách, v tvaroch ako jediná rúra, niekedy v tvare vázy, množstve malých rúrok, alebo niektoré sú bez žiadnej zjavnej symetrie.
Sú väčšinou bezfarebné, niekedy jasne žlté (Leucetta chagosensis), tmavo zeleno-hnedé (Pericharax heteroraphis), alebo červeno fluoreskujúce/oranžové (Leucetta microraphis, niekedy).
Kremenice

Kremenice ("Demospongia") sú trieda hubiek. Sú to leukónové hubky s dosť zložitou stavbou. Spikuly sú štvorosové, kremičitanové, no niekedy (najmä u druhov so spongínovými vláknami) sú druhotne zjednodušené, jednoosové. 
Systematika.
Hooper a van Soest v roku 2002 publikovali túto klasifikáciu kremeníc do radov:
Cesena

Cesena (kedysi Caesena) je mesto v regióne Emilia-Romagna na severe Talianska, južne od Ravenny a západne od Rimini, na rieke Savio, spoluvedúce mesto provincie Forlì-Cesena. Nachádza sa na úpätí Apenín a približne 15 km od Jadranského mora. Sídli tu futbalový klub AC Cesena, v drese ktorého hrá aj Martin Petráš.
Rimini

Rimini je mesto v Taliansku v regióne Emilia-Romagna a je hlavným mestom provincie Rimini. Žije tu 144 000 obyvateľov. Nachádza sa na pobreží Jadranského mora, medzi riekami Marecchia (v staroveku Ariminus) a Ausa (v staroveku Aprusa) a spolu s Riccione je to medzi Talianmi pravdepodobne najobľúbenejšie prímorské stredisko Jadranskej riviéry. Aj vďaka takmer 20km dlhých piesočných pláží dostalo pomenovanie Slnečná riviéra.
Zoznam ocenení

Toto je zoznam najznámejších ocenení a medailí, vrátane pohárov, trofejí, odznakov a štátnych vyznamenaní.
Veda a technika.
Letecká a vesmírna technológia.
Americká vesmírna cena
Martina Šindlerová

Martina Šindlerová alebo Martina Schindlerová alebo Martina Schindler (* 29. jún 1988, Bratislava) je slovenská speváčka, právnička aktívne pôsobiaca na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. 
Do povedomia širšej verejnosti sa zapísala druhým miestom v speváckej súťaži Slovensko hľadá Superstar. Naďalej účinkuje aj v živých vystúpeniach.
Po úspechu v súťaži v spolupráci s producentom Stanom Šimorom nahrala svoj debutový album "Patríme k sebe" v belgickom nahrávacom štúdiu. Kritika album neprijala, album však získal platinovú platňu za predaj vyše 10 000 hudobných nosičov. Na albume spieval i víťaz obdobnej chorvátskej speváckej súťaže Patrick Jurdić, s ktorým naspievala duet „Tvrdohlaví“. Celkovo sa albumu "Patríme k sebe" predalo približne 20 000 nosičov, čo bolo najviac zo všetkých interpretov za rok 2005.
Debutový album získal dve ocenenia hudobnej akadémie Aurel 2005 v kategórii najpredávanejší album (speváčka) a najpredávanejší album (absolútny víťaz). V roku 2005 v súťaži Zlatý slávik v kategórii speváčka sa Šindlerová umiestnila na piatom a v roku 2006 na štvrtom mieste.
Po maturite začala externe študovať právo na Paneurópskej vysokej škole.
V máji 2008 vydala svoj druhý radový album s názvom "Čo sa to tu deje", na ktorom spolupracovali textár Peter Kollár a hudobník a producent Oskar Rózsa. Ešte na jeseň roku 2007 Martina poslucháčom predstavila pieseň „Pekelná cesta do neba“.
V roku 2019 naspievala pieseň „Radšej mi chýbaj“ a v roku 2020 naspievala pieseň „Dokedy“.
Gumova hmlovina

Gumova hmlovina (Gum 12) je emisná hmlovina nachádzajúca sa na oblohe v južných súhvezdiach Plachty a Korma. Predpokladá sa, že je to expandovaný a stále expandujúci zvyšok supernovy spred milióna rokov. Hmlovina nie je viditeľná z prevažnej väčšiny územia Európy ani Spojených štátov.
Je pomenovaná po jej objaviteľovi, austrálskom astronómovi menom Colin Stanley Gum (1924 – 1960). S priemerom 35° je vizuálne najväčšia hmlovina na oblohe vôbec. Je však taká slabá, že je viditeľná len na fotografiách s dlhou expozíciou. Jej celková magnitúda je približne 12. V súčasnosti sa ešte stále rozpína. Nachádza sa vo vzdialenosti okolo 1 200 ly (iný zdroj udáva 6 000 ly) a jej ionizované plyny riedko zapĺňajú priestor o priemere 750 ly. Z rozmerov hmloviny sa usudzuje, že supernova, ktorá ju vytvorila, vzplanula pred miliónom rokov. Iný zdroj udáva ako odhadovaný rok jej vzplanutia 9000 pred Kr., ďalší 9000 až 3000 pred Kr. Predpokladá sa, že supernova bola v čase svojho výbuchu oveľa jasnejšia než ktorákoľvek iná doteraz spozorovaná supernova. Jej jasnosť možno presahovala aj jasnosť Mesiaca v splne. Niekoľko mladých horúcich hviezd budí fluorescenciou hmlovinu k žiareniu, bez ktorého by sama už dávno vyhasla. V hmlovine sa nachádza pulzar Vela, ktorý bol registrovaný aj na optických vlnových dĺžkach. Podľa jedného zdroja je pozostatkom po hviezde, ktorá vytvorila Gumovu hmlovinu, podľa iného je omnoho mladší než samotná hmlovina.
Uhoľné vrece

Uhoľné vrece je najznámejšia tmavá hmlovina viditeľná aj voľným okom ako tmavá oblasť na oblohe. Nachádza sa v súhvezdí Južný kríž na južnej oblohe, pričom od Slnka je vzdialená okolo 600 svetelných rokov.
Konská hlava

Hmlovina Konská hlava, známa aj ako Barnard 33, je tmavá hmlovina v súhvezdí Orión. Nachádza sa priamo pod hviezdou Alnitak, najvýchodnejšou hviezdou Oriónovho pásu a je súčasťou omnoho väčšieho Oriónovho komplexu. Nachádza sa zhruba vo vzdialenosti 1 500 svetelných rokov od Slnka a je široká zhruba 3,5 svetelných rokov.
Patrí medzi najľahšie identifikovateľné hmloviny na oblohe, je súčasťou tmavého prachovo-plynového mraku. Jej nezvyčajný tvar bol zistený v roku 1888 na fotografickej platni na Harvardskom observatóriu. Je to pravdepodobne najznámejšia tmavá hmlovina na oblohe, hoci vidieť sa dá len veľkým ďalekohľadom s mimoriadne veľkou svetelnosťou a v oblastiach s nepresvetlenou oblohou. Veľmi pekne sa vyníma na astrofotografiách, jej fotografovanie je však oveľa ťažšie ako fotografovanie hmloviny M42. Konská hlava vyčnieva z rozsiahleho tmavého oblaku, ktorého západná hranica prechádza južne od Alnitaku.
Hmlovina Konská hlava je mimoriadne husté, tmavé a studené mračno plynu a prachu. Vytvára siluetu oproti jasnej hmlovine v pozadí, ktorá je od nás ďalej. Tvar Konskej hlavy je vymodelovaný z hustej medzihviezdnej hmoty žiarením hviezdy sigma Orionis. Vzdialenosť od „nosa“ koňa po jeho „hrivu“ je približne 4 svetelné roky. Dolná časť „krku“ koňa vrhá dokonca tieň. Vnútorné pohyby plynu v hmlovine vzhľad Konskej hlavy po niekoľkých tisícročiach zmenia. Pásy, ktoré sa tiahnu jasnou plochou nad Konskou hlavou, sú pravdepodobne spôsobené jej magnetickými poľami. Konská hlava sa dvíha z tmavého oblaku, v ktorého vnútri sú rozptýlené mladé hviezdy v štádiu vznikania. Táto tmavá hmlovina je takisto súčasťou komplexu obrích molekulárnych mračien v Orióne a je od nás zhruba v rovnakej vzdialenosti ako Veľká hmlovina v Orióne. Priemer IC 434, emisnej hmloviny v pozadí, je okolo 16 svetelných rokov a hmotnosť zhruba 300 hmotností Slnka. Hmlovinu budí k žiareniu hviezdny systém sigma Orionis.
Niekoľkohodinové expozície za pomoci filtrov ukazujú v okolí Konskej hlavy veľa ďalších, oveľa slabšie žiariacich oblastí ionozovaného vodíka.
Sega Mega Drive

Sega Mega Drive bola 16-bitová herná konzola vyrobená spoločnosťou Sega. Na trh bola uvedená v roku 1988 v Japonsku, v roku 1989 v Severnej Amerike (pod názvom Sega Genesis) a v roku 1990 v Európe a zvyšku sveta. Počas svojho života bola hlavným konkurentom konzoly Super Nintendo Entertainment System od Nintenda. Konzola úspešne etablovala Segu medzi najväčších výrobcov herných zariadení. Za celý jej život bolo predaných viac ako 34 miliónov kusov.
Celoštátne vydanie Sega Genesis (známy ako Sega Mega Drive) v USA bolo v auguste 1989 a stála $200. V Spojenom kráľovstve v septembri 1989 stala táto konzola 189,99£. Na Japonskom trhu pri vydaní stala 21 000 ¥.
Najznámejšou a najpredávanejšou hrou na tejto konzole bol Sonic the Hedgehog.
Sonic the Hedgehog

Sonic the Hedgehog je séria akčných hier a plošinoviek od japonskej spoločnosti Sonic Team. Bola uvedená na trh v roku 1990 pre hernú konzolu Sega Mega Drive.
Táto hra významne prispela k rozšíreniu hernej konzoly Sega Mega Drive a priniesla niekoľko noviniek, napríklad prvok rýchlosti do hier, pretože hlavný aktér hry, modrý ježko Sonic, vynikal výnimočnou rýchlosťou. Bojoval proti zlému a podlému Dr. Robotnikovi (V japonsku Dr. Eggman, v Európe).
V ďalších sériach Sonic hier pribudli postavičky Miles "Tails" Prower – dvojchvostá líška (kitsune), ktorá ma talent na techniku a vie lietať pomocou jeho chvostov (ako helikoptéra). Je síce mladučký ale veľmi šikovný, dokonca jeho talent sa dá porovnať s Eggmanovým ktorý má IQ 300.
Ďalšia postavička je Knuckles. Je to červená Ježura, a je veľmi dobrý bitkár. Knuckles je ľahko obalamutený a oklamaný Eggmanom.
V hre Sonic CD sa objavuje postava Amy Rose, ktorá je používaná v hrách dodnes. 
Neskôr, v hre Sonic Adventure 2 sa objavujú aj postavy ako Shadow The Hedgehog alebo Rouge The Bat.
Sonic sa zjavil na viacerých platformách, ako je napr. Playstastion 2, GameCube, Sega Saturn, Dreamcast, Game Boy Advance, Nintendo DS,PSP, XBOX 360, PS3, Nintendo Wii, Xbox One, PS4, PC a Nintendo Switch.
Herná konzola

Herná konzola alebo hracia konzola je elektronické zariadenie fungujúce na princípe počítača, ktoré je primárne určené na hranie hier, ktorým sa v tomto prípade hovorí videohry (v užšom zmysle). Ako zobrazovacie zariadenie väčšinou slúži televízor, niekedy monitor počítača. Konzoly možno rozdeliť na:
V súčasnosti sú najrozšírenejšie konzoly od firiem Sony, Nintendo a Microsoft.
Najnovšie konzoly umožňujú okrem hrania hier aj napríklad sledovanie filmov vo formáte DVD, Video-CD alebo Blu-Ray, prehrávanie audio CD alebo pripojenie na Internet. Niektoré konzoly, ako napríklad PlayStation 2, PlayStation 3, Xbox a Xbox 360 môžu slúžiť aj ako plnohodnotný počítač, pretože je na ne možné nainštalovať špeciálnu verziu operačného systému (najčastejšie na jadre Linuxu).
Dejiny hracích konzol.
História herných konzol siaha až od začiatku 70. rokov 20. storočia.
Monitor

Monitor (z lat. "ten, ktorý varuje" alebo "navrhuje") môže byť:
Alexander Pituk

Alexander Pituk ("Sándor"), (* 26. október 1904, Banská Štiavnica – † 30. apríl 2002, Banská Štiavnica) bol prvým majstrom kompozičného šachu zo Slovenska, nestorom slovenských šachových skladateľov a dlhé roky najlepším skladateľom dvojťažiek v Česko-Slovensku. V Albumoch FIDE získal 18,17 bodov.
Pracoval ako stolár, celý život prežil v Banskej Štiavnici a hlásil sa k svojim maďarským koreňom. Jeho brat Jozef Pituk ("József Viktorián Pituk" 19061991) bol v Budapešti známym maliarom. Alexander bol jedným zo zakladateľov slovenskej organizácie kompozičného šachu v roku 1952 a jej čestným predsedom. Uverejnil 584 šachových skladieb, z ktorých 60 získalo ceny na skladateľských turnajoch. Bol nositeľom titulov zaslúžilý majster športu a majster FIDE v kompozičnom šachu. FIDE ho odmenilo aj titulom "Honorary Master of Chess Composition". Do posledných dní svojho života vytváral šachové skladby a pracoval ako rozhodca. V roku 1999 dostal Výročnú cenu mesta Banská Štiavnica za celoživotné dielo.
Poľská krv

Poľská krv ("Polen Blut") je opereta, ktorú zložil Oskar Nedbal. Premiéra sa konala 25. októbra 1913 v Carl Theater vo Viedni pod taktovkou autora. 
Libreto napísal Leo Stein podľa predlohy Puškinovej poviedky "Slečna roľníčka". Dej bol prenesený do Poľska a značne prepracovaný na veľmi kvalitné libreto. Opereta sa dočkala svetového úspechu a je najlepším Nedbalovým dielom. Hudba čerpá z poľských námetov (mazurka, krakoviana), ale miestami z nej cítiť aj české rytmy. Kladnou stránkou diela je skvelá hudobná charakterizácia postáv a hudba veľmi dobre vystihuje aj dramatické zvraty diela (hlavne v 3. dejstve).
Obsah.
I. dejstvo.
Mladý Boleslav Baránsky je skrachovaný šľachtic, ktorému sa páči Wanda, speváčka Varšajskej opery. Na poľskom plese stretne bohatého statkára Jána Zarembu, ktorému k bohatstvu chýba titul. Rozhodne sa teda vydať za Boleslava svoju dcéru. Boleslav je však príliš hrdý na to, aby súhlasil s takouto „svadbou z rozumu“ a vyhlási, že to by si radšej vzal hoci aj obyčajnú sedliačku.
II. dejstvo.
Helene sa Boleslav veľmi páči a preto sa ho rozhodne získať tak že sa preoblečie za sedliačku. S pomocou Boleslavovho priateľa Popiela sa zamestná ako spávkyňa Boleslavovho majetku. Hospodáriť dokáže priam skvele a postupne si získava sympatie aj srdce Boleslava.
III. dejstvo.
Počas dožinkov prezradí Wanda, ktorej sa Boleslav páči, že Helena je v skutočnosti dcéra Zarembu. Boleslav ju však má príliš rád na to, aby sa na ňu dokázal dlho hnevať. Za pomoci Zarembu sa udobria a napriek pôvodnému vyhláseniu si Boleslav predsa len vezme Helenu za ženu. Wanda sa dá dokopy s Popielom.
Nadplukovníčka Mária

Nadplukovníčka Mária (, ) je opereta, ktorú skomponoval Jenő Huszka. Premiéra sa konala 23. septembra 1942 vo Fővárosi operettszínház v Budapešti. Libreto napísal László Szilágyi na motívy odkúpeného príbehu od Sándora Lestyána. Hlavná hrdinka príbehu (Mária Lebstück) je však skutočná historická postava. Ako mladé maďarsky hovoriace dievča vychovávané vo Viedni ušla a vo vojenskom prezlečení sa zamiešala do revolučných udalostí v roku 1848. Szilágy pátral po informáciách u jej žijúcich príbuzných a potomkoch. Objavil o nej aj článok v novinách "Pesti hírlap" z roku 1892, ktorý napísal Mór Jókai. Szilágyi nakoniec zomrel skôr ako mohol libreto nedokončiť. Posledné dejstvo dokončil István Békeffy, ktorý sa z úcty k Szilágýimu zriekol autorských práv. 
Opereta je silne vlastenecky ladená, jej silnou stránkov sú jemné, romantické valčíkové rytmy. Kvôli postave Kossutha a „príliš frekventovanému spomínaniu slobody“ chceli po premiére ďalšie predstavenia zakázať. Po vyškrtnutí niektorých viet a osobnom pozvaní ministra na predstavenie sa autorom a riaditeľovi divadla podarilo presadiť, aby sa mohla táto úspešná opereta uvádzať aj naďalej.
Obsah.
I. dejstvo.
Dej operety sa odohráva počas revolúcie v roku 1848. Máriu žijúcu vo Viedni a sympatizujúcu s maďarmi, chcú rodičia vydať za rakúskeho dôstojníka. Prichádza jej teta Antónia z Uhorska, v sprievode svojho obdivovateľa Draskóczyho. Verí v lásku a keď vidí, že Mária svojho snúbenca nemiluje, rozhodne sa ju „uniesť“ k sebe do Uhorska. V prístave Mária spoznáva mladého poručíka Bálinta a padnú si do oka. Keď vyjde na javo, že Mária je dcéra nemeckého šľachtica a nepriateľa revolúcie, Bálint ju už nechce vidieť. Medzitým vypuknú nepokoje a jediný spôsob ako odísť je prezliecť sa do uniformy a tak nastúpiť na parník. Mária neváha a prezlečie sa za vojaka.
II. dejstvo.
Mária sa dostáva do revolučnej armády. Bálint sa stane jej veliteľom, ale ju v prezlečení nespozná. Mária prejavuje veľkú vytrvalosť a odhodlanie, a takto dokazuje svoje vlastenectvo. Za hrdinské činy ju Vyznamená sám vodca revolúcie Lajos Kossuth. Ten sa zhodou okolností pozná s jej tetou Antóniou z mladých čias, a Draskóczy začne na nich žiarliť. 
Máriin snúbenec je dôstojníkom rakúskej armády a padne do zajatia. Od Márie vyžobre zbraň, aby mohol „hrdinsky ukončiť svoj život“. Keď ju však dostane, použije ju na útek.
Revolučná armáda obsadzuje Budapešť a úspech poriadne oslávi. Na ples príde Mária v ženských šatách a vyzradí Bálintovi, kým naozaj je. V tom Máriu obvinia zo zrady, keďže dala väzňovi pištoľ. Bálint uteká za ním, aby Máriu zachránil.
III. dejstvo.
Bálintovi sa podarí väzňa opäť chytiť a stiahnu obvinenia proti Márii. Je však urazený, že o zásnubách nič nevedel. Mária ho ľahko presvedčí, že išlo o zásnuby z donútenia a potom už ich láske už nič nestojí v ceste. Aj Draskóczy získa svoju vysnívanú Antóniu, keďže Kossuth pochopil, ako sa majú radi a požehná im. On sám vedie revolúciu, a tomu sa musí aj tak venovať celou svojou silou.
Zobrazovacia jednotka

Zobrazovacia jednotka alebo displej (či display; z angl. "display" - zobraziť) alebo VDU ("Visual Display Unit") je výstupné zobrazovacie zariadenie - spravidla dvojrozmerných a spravidla grafických informácií (vrátane textu), získaných, prenášaných a ukladaných rôznou formou.
Príklady:
Medzinárodné právo

Medzinárodné právo môže byť:
Svätý Peter

Svätý Peter môže byť:
Displej

Displej alebo display môže byť:
Viktóriino jazero

Viktóriino jazero (swahilsky Ukerewe, ) je najväčšie africké jazero. 
Leží na hranici Kene (6%), Ugandy(43%) a Tanzánie (51%). Obsahuje veľa ostrovov, polostrovov a zálivov, najmä vo východnej časti. Vyteká z neho rieka Viktóriin Níl, ústi doň rieka Kagera predstavujúca prvý úsek Nílu. Na Viktóriinom Níle pri Jinje (Owenove vodopády) je veľká priehrada s hydroelektrárňou.
Maximálna hĺbka tohto jazera je 80 metrov a priemerná 40 m. Celková dĺžka pobrežia je 7000 km. Na jazere sa nachádza mnoho ostrovov s celkovou plochou približne 6000 km². Jazero leží v nadmorskej výške 1134 m. Šírka jazera je 275 km a dĺžka maximálne 320 km.
Fauna a flóra.
V roku 1954 bol vo Viktoriinom jazere vysadený robalo nilský. Tento druh ryby pôvodne v jazere nežil a spôsobil tu ekologickú katastrofu. Zapríčinil vyhubenie stoviek pôvodných druhov rýb. Od počiatku 80. rokov 20. storočia tu bolo vylovených približne 90% všetkých rýb. V jazere žijú najmä cichlidy rodu "Haplochromis."
Jiří Mádl

Bc. Jiří Mádl (* 23. október 1986, České Budějovice) je český filmový herec, režisér a scenárista.
Životopis.
V roku 2006 maturoval v rodnom meste na Biskupskom gymnáziu J. N. Neumanna. Po gymnáziu krátko študoval psychológiu na Filozofickej fakulte UK. Potom študoval odbor sociálnej a masovej komunikácie na Univerzite Jana Ámosa Komenského v Prahe, ktorý absolvoval v roku 2009.
Príležitostne hral v mládežníckych divadlách (s jednou hrou, ktorú sám napísal, vyhral divadelnú súťaž), tiež v Jihočeskom divadle a zahral si aj vo videoklipe „"Je nám teplo"“ zoskupenia S hudbou vesmírnou a vo videoklipe „"Astronaut"“ kapely Sabrage.
Do roku 2003 hral hokej, potom si zlomil ruku. V tej dobe sa prihlásil na casting k filmu "Snowboarďáci" (2004). Ten ho katapultoval spolu s Vojtom Kotekom medzi mladé herecké talenty českého filmu. Na jar 2007 účinkoval v tanečnom programe TV Nova "Bailando".
Ako režisér a scenárista debutoval v roku 2014 s filmom "Pojedeme k moři", ktorý získal mnohé ocenenia po celom svete. Jeho druhým celovečerným počinom je film "Na streche" (2019).
Ja najmladším hercom, ktorý kedy dostal ocenenie Krištáľový glóbus za najlepší mužský herecký výkon na Medzinárodnom filmovom festivale v Karlových Varoch.
Je členom Európskej filmovej akadémie a dramaturgickej rady Medzinárodného filmového festivalu pre deti a mládež v Zlíne.
Charitatívne aktivity.
V roku 2017 založil ArteFond, ktorý finančne podporuje umelecky nadané deti z detských domovov. Spolu s bratom Janom Mádlom organizujú od roku 2009 charitatívne futbalové zápasy vo svojom rodnom meste České Budějovice. Už niekoľko rokov je tiež patrónom Dňa detskej onkológie v Česku a dlhodobo podporuje aj Centrum Arpida v Českých Budějoviciach.
Ďalšie aktivity.
V apríli 2010 sa zúčastnil spolu s Marthou Issovou a Petrom Zelenkom prípravy klipu určeného pre mládež „Přemluv bábu a dědu, ať nevolí levici“, ktorý zdvihol vlnu vášni a stal sa témou polemiky na stránkach osobných blogov i internetových periodik.
Je jedným zo zakladateľov firmy Hugo Bike, ktorá vyrába designové elektrické kolobežky. Svoj podiel predal v roku 2016.
S Tomášom Jindříškom a Radkom Špicasom založil v roku 2018 projekt "Evropa v datech".
Od roku 2018 je akcionárom firmy OutdoorTrip.
Gro Harlem Brundtlandová

Gro Harlem Brundtlandová (* 20. apríl 1939, Oslo, Nórsko) je nórska politička, diplomatka, lekárka a bývalá premiérka.
Životopis.
Narodila sa v rodine lekára a sama vyštudovala medicínu so zameraním na rehabilitáciu. Ako lekárska vedecká pracovníčka pôsobila desať rokov, v rokoch 1974 – 79 zastávala úrad ministerky pre životné prostredie.
Práca.
Medzinárodného uznania sa jej dostalo v roku 1980, keď obhajovala princípy udržateľného rozvoja ako predsedníčka Svetovej komisie životného prostredia a rozvoja. Komisia je niekedy podľa nej označovaná ako "Komisia Brundtlandovej".
Parný stroj

Parný stroj je tepelný piestový motor meniaci tepelnú a tlakovú energiu vodnej pary na mechanickú prácu. Dnes ho väčšinou nahradili parné turbíny. Parný stroj zdokonalil James Watt.
Rozdelenie parných strojov.
Podľa toho, do akého prostredia sa vyfukuje výstupná para (podľa protitlaku):
Ďalšie kritériá delenia:
Parný stroj v súčasnosti.
Možno ho využiť všade tam, kde sa tlakovo redukuje plynné médium, sýta alebo prehriata para, spaliny, vzduch alebo iné neagresívne plyny so vstupnými parametrami: tlak 2,0 MPa a teplota 240 °C. Na trhu je k dispozícii niekoľko parných motorov. Sú dodávané na základovom ráme priamo spojené s elektrickým generátorom vrátane riadiaceho systému, ktorý je jednoduchšou aplikáciou systému používaného pri parných turbínach. Výkonový rozsah takýchto sústrojenstiev je od cca 20 do 120 kWel.
Príklad prototypového riešenia.
Vzhľadom na to, že pri malých výkonoch je úspešnosť náhrady redukčného ventilu objemovým parným strojom podmienená hlavne nízkou investičnou náročnosťou, bol vyvinutý a skonštruovaný prototyp parného stroja s využitím základných komponentov vznetových motorov (kľuková skriňa, kľukový hriadeľ, ojnica, piesty a valce). Pre riešenie rozvodov bol zvolený originálny patentovaný systém rotačných plniacich a výfukových posúvačov („šúpatiek“) bez možnosti prestavovania rozvodu počas činnosti parného stroja. Vlastná konštrukcia celého rozvodu však umožňuje relatívne jednoduchou výmenou posúvačových („šúpatkových“) sád prispôsobiť parný stroj novým prevádzkovým podmienkam a to tak z hľadiska admisného a emisného tlaku ako aj z hľadiska prietoku pary. Uvedené použitie spaľovacieho motora a použitý princíp rozvodu parného stroja je chránené osvedčením o priemyslovom vzore.
Výhody parného stroja.
Výhody parného stroja v porovnaní s parnou turbínou spočívajú v tom, že: 
Z hľadiska obsluhy sú nároky parného stroja obmedzené na účasť jedného pracovníka pri nábehu stroja za studeného stavu pri prehrievaní prívodného potrubia, čo je asi 30 min. Počas prevádzky stačí vykonať denne jednu kontrolu.
Masikot

Masikot je minerál kryštalizujúci v rombickej sústave, chemicky oxid olovnatý – PbO.
Charkateristika.
Masikot je minerál žltej farby, so žltým vrypom. Nevytvára kryštály, vyskytuje sa vo forme masívnych kusov, prípadne náletov a povlakov na iných mineráloch. Vzniká ako produkt oxidáčie galenitu, boulangeritu, bournonitu a iných minerálov olova.
Výskyt.
Vyskytuje sa v Nemecku, Francúzsku, Rumunsku, Grécku, Bolívii, Mexiku, Austrálii a v USA (Arizona, Kalifornia).
Oxid olovnatý

Oxid olovnatý alebo glieda (v širšom zmysle) (PbO) je binárna zlúčenina olova a kyslíka. Vyskytuje sa v dvoch polymorfoch - masikot a glieda (v užšom zmysle) (litargit). Bežným využitím oxidu olovnatého je výroba olovnatého skla, priemyselnej keramiky a počítačových komponentov.
Výroba.
Oxid olovnatý sa môže vyrobiť zohrievaním olova pri prístupe vzduchu na teplotu približne 600 °C. Pri tejto teplote je to takisto konečný produkt oxidácie ostatných oxidov olova.
Tepelná dekompozícia dusičnanu olovnatého alebo uhličitanu olovnatého takisto vytvára oxid olovnatý.
Vo veľkých množstvách sa oxid olovnatý vyrába ako medziprodukt spracovávania olovenej rudy na olovo. Bežnou olovenou rudou je galenit (sulfid olovnatý). Pri vysokých teplotách sa sulfid mení na oxid.
Masikot.
Oxid olovnatý sa pod názvom masikot ("massicot") používa ako žltý pigment v maliarstve. V minulosti sa získaval žíhaním olovenej beloby na 300 °C. Bol jedným z najdôležitejších pigmentov od preddynastického Egypta až do konca 18. storočia.
Indická žlť

Indická žlť je žltý pigment, ktorý sa používal v maliarstve.
Pravá indická žlť je produktom patologického metabolizmu kráv, ktoré boli kŕmené výlučne mangovými listami. Produktom ich látkovej výmeny bol žltý pigment, ktorý vylučovali v moči. Moč týchto kráv sa zahrieval až začali vznikať žlté kryštály. Výsledná hmota sa rukami tvarovala do hrudiek, ktoré sa vysušené predávali pod názvom "pureé of India" (indické pyré). V roku 1908 indická vláda produkciu tohto pigmentu zakázala.
Z chemického hľadiska je to horečnatá a vápenatá soľ kyseliny euxantovej.
Jerome Karle

Jerome Karle (* 18. jún 1918, New York, New York, USA – † 6. jún 2013, Annandale, Virgínia) bol americký fyzikálny chemik.
V roku 1985 spolu s Herbertom Aaronom Hauptmanom získal Nobelovu cenu za vývoj priamych metód určovania štruktúry kryštálov.
Kacír

Kacír alebo heretik je dnes hanlivé označenie pre odpadlíka od kresťanskej, katolíckej aj protestantskej viery, najmä pre obdobie stredoveku. Ojedinele označuje aj hriešnika všeobecne. 
Pôvodne vznikol z pojmu katar (z gréckeho καθαρός katharos = čistý &gt; lat. cathari &gt; tal. gazzari [vyslov: gaddzari]), čo bol príslušník francúzskej stredovekej náboženskej skupiny, vyhladenej krížovými výpravami začiatkom 13. storočia.
Pantograf (zberač prúdu)

Pantograf je druh zberača používaného pre elektrické pripojenie ťažného dopravného zariadenia v elektrickej trakcii ku nadzemnému trolejovému vedeniu. Používa sa hlavne pre koľajové elektrické dopravné prostriedky napr. električky, elektrické rušne, elektrické vlakové jednotky, niektoré systémy metra a pod.
Tieto zberače boli vyrobené (a nazývané) podľa pantografu – mechanickej pomôcky určenej na prekresľovanie výkresov do iných veľkostí. Na jeho princípe pracuje ešte veľa ďalších zariadení a nástrojov.
Konštrukcia.
Pantograf je zložený z ramien. Ramená sú pružinou udržiavané vo vysunutom stave, pričom je umožnený zvislý pohyb, čím sa zberač počas jazdy prispôsobuje výške trolejového vedenia. Slovenské normy predpisujú pre pantografy žltú farbu náteru.
Pantograf je ukončený kefou v tvare priečnej lišty, ktorá slúži pre fyzický styk s trolejovým vedením. Trolejové vedenie je medené, bronzové, pozinkované oceľové, hliníkové resp. oceľovohliníkové lano s oceľovým jadrom (AlFe) (niekedy drôt hríbovitého prierezu – hlavne pre trolejbusy a električky) natiahnutý na stožiaroch nad koľajovou traťou.
Kefy sú vyrobené z materiálu na báze grafitu (pozri kefa). Keďže sú vystavené poveternostným vplyvom, tak pre zlepšenie odolnosti sa impregnujú parafínom, živicou, olejom a pod. alebo sa na ich výrobu používajú kovové kompozity (cínové, alebo antimónové), kedy sú čiastočky grafitu uzatvorené v kove. Zberacie kefy (lišty) majú relatívne nízku životnosť a preto sa musia pravidelne kontrolovať a vymieňať. Okrem elektrického kontaktu musí lišta zabezpečiť aj suché mastenie klzného spoja. Lišta je namáhaná trením, zohrievaná prechodom elektrického prúdu, erodovaná iskrením a pod. lišta pritom nesmie poškodzovať trolejové vedenie, preto je vyrábaná z mäkšieho materiálu ako prívodné vedenie.
Pokiaľ sa pantografové zberače nepoužívajú, sťahujú sa dole elektricky, pneumaticky alebo ručne (pomocou lana). Pri elektrickom a pneumatickom ovládaní je vždy umožnené aj ručné stiahnutie (núdzovo). Stiahnutím je motorová jednotka fyzicky odpojená od zdroja elektrického prúdu.
Existujú aj pantografy len s jedným ramenom nazývané aj polpantografy, tieto sú upevnené len na jednom ramene s dvoma výstupkami na ktorých je lišta. Sú jednoduchšie, majú lepší styk s vedením, lepšie reagujú na zmenu výšky vedenia pri vysokých rýchlostiach. Keďže konštrukcia zberačov je veľmi náročná, ich cena sa pohybuje rádovo v tisícoch eur.
Luis Federico Leloir

Luis Federico Leloir (* 6. september 1906, Paríž – † 2. december 1987, Buenos Aires) bol v Paríži narodený argentínsky biochemik. V roku 1970 získal Nobelovu cenu za chémiu za objav sacharidových nukleotidov a odhalenie ich úlohy v biosyntéze cukrov".
NGC 18

NGC 18 je dvojhviezda v súhvezdí Pegas, ktorú objavil švédsky astronóm Herman Schultz 15. októbra 1866.
NGC 19

NGC 19 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 20. septembra 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 21

NGC 21 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 26. novembra 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,8.
NGC 22

NGC 22 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 2. októbra 1883.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 23

NGC 23 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,9.
NGC 24

NGC 24 je galaxia v súhvezdí Sochár, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 27. októbra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,5.
NGC 25

NGC 25 je galaxia v súhvezdí Fénix, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 28. októbra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,6.
NGC 26

NGC 26 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 14. septembra 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,9.
NGC 27

NGC 27 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 3. augusta 1884.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 28

NGC 28 je galaxia v súhvezdí Fénix, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 28. októbra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,8.
NGC 30

NGC 30 je dvojhviezda v súhvezdí Pegas, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 30. októbra 1864.
NGC 31

NGC 31 je galaxia v súhvezdí Fénix, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 28. októbra 1834.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 32

NGC 32 je dvojhviezda v súhvezdí Pegas, ktorú objavil nemecký astronóm Johann Friedrich Julius Schmidt 10. októbra 1861.
NGC 33

NGC 33 je dvojhviezda v súhvezdí Ryby, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 9. septembra 1864.
NGC 34

NGC 34 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 21. novembra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,4.
NGC 35

NGC 35 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 21. novembra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
NGC 36

NGC 36 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 25. októbra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 37

NGC 37 je galaxia v súhvezdí Fénix, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 2. októbra 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 38

NGC 38 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 25. októbra 1881.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.
NGC 39

NGC 39 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 2. novembra 1790.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,6.
NGC 40

NGC 40 je planetárna hmlovina v súhvezdí Cefeus, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 25. novembra 1788.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 41

NGC 41 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 30. októbra 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
NGC 42

NGC 42 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil nemecký astronóm Albert Marth 30. októbra 1864.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,3.
NGC 43

NGC 43 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 11. novembra 1827.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 44

NGC 44 je dvojhviezda v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 22. novembra 1827.
NGC 45

NGC 45 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 11. novembra 1835.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10,7.
NGC 46

NGC 46 je hviezda v súhvezdí Ryby, ktorú objavil írsky astronóm Edward Joshua Cooper 22. októbra 1852.
NGC 47

NGC 47 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel v roku 1886. Tú istú galaxiu pozoroval aj Lewis A. Swift a to 21. októbra 1886, preto má aj alternatívne pomenovanie NGC 58.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,1.
NGC 48

NGC 48 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 7. septembra 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,9.
NGC 49

NGC 49 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 7. septembra 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,1.
NGC 50

NGC 50 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil taliansky astronóm Gaspare Stanislao Ferrari v roku 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,3.
NGC 51

NGC 51 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 7. septembra 1885.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
NGC 52

NGC 52 je galaxia v súhvezdí Pegas, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 18. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 53

NGC 53 je galaxia v súhvezdí Tukan, ktorú objavil anglický astronóm John Herschel 15. septembra 1836.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,7.
NGC 54

NGC 54 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil nemecký astronóm Ernst Wilhelm Leberecht Tempel v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,7.
NGC 57

NGC 57 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 8. októbra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
NGC 59

NGC 59 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Ormond Stone v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 12,1.
NGC 60

NGC 60 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 2. novembra 1882.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,2.
NGC 61

NGC 61 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 10. septembra 1785.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 62

NGC 62 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil francúzsky astronóm Édouard Jean-Marie Stephan 8. októbra 1883.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,5.
NGC 63

NGC 63 je galaxia v súhvezdí Ryby, ktorú objavil nemecký astronóm Heinrich Louis d’Arrest 27. augusta 1865.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 11,8.
NGC 64

NGC 64 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Lewis A. Swift 21. októbra 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
NGC 65

NGC 65 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 66

NGC 66 je galaxia v súhvezdí Veľryba, ktorú objavil americký astronóm Frank Muller v roku 1886.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 67

NGC 67 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 7. októbra 1855.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
NGC 68

NGC 68 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 11. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,2.
NGC 69

NGC 69 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 7. októbra 1855.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 14,8.
NGC 70

NGC 70 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 7. októbra 1855.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,4.
NGC 71

NGC 71 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil anglický astronóm William Parsons Rosse 7. októbra 1855.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 13,3.