Bačíkova ulica

Bačíkova ulica je ulica Košíc, nachádzajúca sa v mestskej časti Staré Mesto. Jej východný koniec začína na Hlavnej ulici a západný končí na Moyzesovej ulici. Ulicu križuje Mäsiarska ulica.
V celom profile je dostupná autom. Na ulici sa nachádza Štátny oblastný archív a Klinika stomatológie a maxilofaciálnej chirurgie UPJŠ.
Názov ulice.
Pôvodnú "Korunnú ulicu" premenovali v roku 1895 na "Tordássyho ulicu", na pamiatku bohatého mešťana Andreja Tordássyho, ktorý na tejto ulici vlastnil rozsiahlu záhradu a jeden zo svojich dvoch domov. V roku 1945 ju pomenovali po komunistickom ministrovi zahraničných vecí Sovietskeho zväzu V. M. Molotovovi. Koncom 50. rokov bola ulica pomenovaná po košickom rodákovi, študentovi práva v Budapešti a príslušníkovi protifašistického odboja Jankovi Bačíkovi.
História.
Dnešná Bačíkova ulica bola vytýčená po zbúraní mestského opevnenia už koncom 30. rokov 19. storočia na mieste bývalej vonkajšej hradnej priekopy v tesnom susedstve pozostatkov tzv. "Tehlovej bašty" zo 17. storočia. Na juhovýchodnej strane ulice stojí nárožná budova bývalej "Obchodnej a priemyselnej komory". Na tomto mieste postavili prvý prízemný dom v polovici 40. rokov 19. storočia. V roku 1869 ho kúpil mešťan Andrej Tordássy. Neskôr mesto dalo budovu k dispozícii "Košickému dobročinnému ženskému spolku", ktorý tu zriadil sirotinec. Od roku 1899 v ňom bola prvá mestská pôrodnica, ktorú založil spolok zvaný "Biely kríž".
Keďže košickej "Obchodnej a priemyselnej komore" nepostačovali priestory prenajaté v budove "Košickej hypotečnej banky", už od roku 1926 vznikla otázka výstavby vlastnej budovy. Na pozemku po zbúranom Tordássyho dome začala 15. augusta 1929 sa začalo s výstavbou podľa projektov Ľudovíta Oelschlägera, následne bola v októbri 1930 stavba ukončená.
Na prízemí budovy boli zo strany Hlavnej ulice pôvodne aj viaceré obchodné miestnosti. Po roku 1948 však tieto predajne zrušili a prízemnú časť fasády medzi oknami obložili travertínovým obkladom. Od roku 1948 v budove sídlil krajský výbor Komunistickej strany Slovenska. V 60. rokoch priestory využívala Štátna banka československá. Potrebám Všeobecnej úverovej banky slúžila budova do roku 2019. Na protiľahlej strane ulice vznikli v rokoch 1898 a 1900 dva veľké činžové domy. Starší z nich stojí na terajšej križovatke s Mäsiarskou ulicou.
Od roku 1919 dom vlastnil majiteľ továrne na šamotové výrobky a kachľové pece František Ballo a od začiatku roku 1926 prešlo vlastníctvo na "Škodove závody" z Plzne. Administratívne priestory využívali "Penzijný ústav pre úradníkov" a sekretariát Maďarskej národnej strany. Až do polovice 80. rokov boli v dome najmä nájomné byty, potom dom patril "Výskumnému ústavu elektrických strojov točivých".
Ďalší dom viac na pravo vznikol v rokoch 1899 – 1900. Postaviť ho dal pre vojenské účely podnikateľ Henrich Fodor. Následne po jeho smrti bol takmer celý prenajatý vojsku. Priestory po armáde boli v roku 1919 prenajaté redakcii novín Slovenský Východ, ktorá tu pôsobila až do roku 1933. Sídlili tu aj redakcie ďalších slovenských periodík – časopisu "Vesna" a týždenníka Slovenský ľud. Kancelárie tu mala aj "Československá tlačová kancelária" a nachádzali sa tu aj konzuláty Poľska a Nemecka.
Po roku 1945 bývalé kancelárie prispôsobili na nájomné byty. V roku 1973 budovy vyčlenili pre potreby terajšiemu Štátneho archívu.