burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Bořislavka (stanica pražského metra)

Bořislavka je stanica metra v Prahe na linke A. Nachádza sa v katastrálnom území Vokovice pod ulicou Evropská. Bola otvorená 6. apríla 2015 ako súčasť úseku "V.A", ktorý predĺžil trať zo stanice Dejvická o stanice: Bořislavka, Nádraží Veleslavín, Petřiny a Nemocnice Motol.
Charakteristika stanice.
Stanica je podzemná (26,7 m hlboko), razená, jednolodná s jedným hĺbeným vestibulom priamo pod povrchom. Zaujímavosťou je, že na jednej strane sa nenachádza eskalátor, ale iba výťahy. Pre túto stanicu sa uvažoval pôvodne názov "Červený vrch". Dňa 12. júna 2012 však rada hlavného mesta Prahy schválila názvy nových staníc, pričom oproti pracovnému názvu schválila pre túto stanicu názov Bořislavka.
Vestibul.
Povrchový vestibul prístupný z východného čela stanice je situovaný do križovatky s Horoměřickou ulicou s väzbou na uvažovaný malý terminál mestských a prímestských liniek autobusovej dopravy smerujúcich sem najmä z oblastí Nebušíc, Jenerálky a Horoměříc. Ďalej vestibul nadväzuje na chodbový podchod pod Evropskou ulicou, ktorý má byť realizovaný v rámci výstavby obchodno administratívneho centra v juhovýchodnom kvadrante križovatky. Vestibul vytvára aj možnosť priameho prestupu na existujúcu električkovú trať na Evropskej ulici.
Alojz Krupitzer

Alojz Krupitzer (* 30. december 1910, Vrútky – † 7. apríl 1983, Kežmarok) bol československý horolezec, horský vodca, záchranár, inštruktor lyžovania, tatranský chatár a amatérsky maliar. Alojz je známy hlavne ako prvý chatár na Chate pod Rysmi a na Kežmarskej chate. Spravoval aj rekreačné zariadenie v Kežmarských Žľaboch.
Životopis.
Narodil sa v rodine železničiara ako druhé zo šiestich detí vo Vrútkach. Po presťahovaní rodiny do Spišskej Novej Vsi začal navštevovať gymnázium, ale po určitom čase ho opustil a vyučil sa za obchodníka. Počas svojich častých výletov do Vysokých Tatier sa zoznámil s Gustávom Nedobrým, vtedajším vedúcim horských vodcov.
V rokoch 1930 – 1932 robil Alojz Krupitzer vysokohorského nosiča a pomáhal pri prestavbe Zbojníckej útulne na chatu tamojšiemu nájomcovi a blízkemu priateľovi Deziderovi Palkovičovi. Ako 32-ročný sa uchádzal o miesto chatára na vtedy ešte nedostavanej Chate pod Rysmi. Spomedzi šiestich uchádzačov bol úspešný a tak sa v júni 1933 po slávnostnom otvorení stal jej prvým chatárom s vlastným vynášaním tovaru. Tu pôsobil aj ako horský vodca, horolezec a člen horskej služby. V zimnom období absolvoval v Beskydách kurz pre lyžiarskych cvičiteľov a niekoľko zimných sezón pôsobil ako inštruktor lyžovania.
V roku 1938 prešiel na vtedajšiu Votrubovu chatu, ktorá sa nachádzala nad Veľkým Bielym Plesom a slúžila skôr ako lyžiarske stredisko. Tu pôsobil až do jej celkového zániku a nasledovne pri využívaní jej stavebného materiálu pre dostavanie blízkej novej Kežmarskej chaty. V roku 1942 sa stal jej prvým chatárom. Počas týchto vojnových rokov prevádzal židovských utečencov pred fašistickým prenasledovaním horskými chodníčkami v oblasti Kopského sedla a Zadných Meďodolov do Poľska.
Medzitým sa Alojz Krupitzer oženil s Karolínou Arendárčikovou a stal sa otcom dvoch dcér, Gabriely a Marcely.
Za zásluhy pri záchrane ľudských životov bol po oslobodení v roku 1945 poverený Klubom slovenských turistov a lyžiarov vedením Penziónu na Kežmarských Žľaboch, ktorý neskôr slúžil ako rekreačné stredisko školskej mládeže Dukla. V letných mesiacoch slúžilo toto zariadenie ako pioniersky tábor, v zime pre lyžiarske zájazdy stredoškolákov a na jar a jeseň ako Škola v prírode pre základné školy.
V Kežmarských Žľaboch Alojz Krupitzer pôsobil až do dôchodku v roku 1971. Niekoľko rokov býval na svojej chate v Starej Lesnej, potom sa presťahoval do bytu v Kežmarku.
Alojz Krupitzer zomrel v spánku 7. apríla 1983 a je pochovaný na cintoríne pri Tatranských Matliaroch.
Lezecké výkony.
Alojz Krupitzer vykonal viacero prvovýstupov. Päť z nich je zaznamenaných v poľských horolezeckých sprievodcoch "Przewodnik Taternicki “Tatry Wysokie“". Najznámejší je tzv. Krupitzerov komín v Javorovom štíte.
Ocenenia.
Alojz Krupitzer bol držiteľom viacerých vyznamenaní a čestných uznaní. Medzi inými dostal aj zlatý odznak IAMES. Jeho zásluhy boli priebežne zhodnocované v časopise Tatry, Krásy Slovenska a v ďalších médiách.
Kamenný potok (prítok Lehotského potoka)

Kamenný potok je potok v regióne Gemer, na území obce Muránska Lehota v okrese Revúca v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Stolické vrchy a ústi do Lehotského potoka, ktorý ďalej ústi do Muráňa. Má dĺžku a je tokom rádu VII. 
Prameň.
Pramení v v južnej časti územia obce Muránska Lehota v lesnom extraviláne na severnom úpätí lesa "Čierťaž". 
Opis toku.
Kamenný potok tečie od prameňa cez lesný extravilán severovýchodoseverným smerom, ktorý si zachováva až do svojho ústia. Pravým brehom obmýva les "Pod Kamennou", ľavým brehom obmýva les "Javorinka", preteká lesom "Na Polianky", pravým brehom obmýva úpätie vrchu a lesa "Kamenné" s , v severnej časti územia obce Muránska Lehota v vteká do intravilánu Muránskej Lehoty, na okraji ktorého ústi do Lehotského potoka ako jeho pravostranný prítok.
Potok patrí do okresu Revúca v Banskobystrickom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Stolické vrchy a podcelku Tŕstie. Nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Názov potoka má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Porovnaj aj vrch a les "Kamenné" i les "Pod Kamennou", cez ktoré vodný tok "Kamenný potok" preteká. Otázka priority pomenovania potoka alebo lesa je ešte predmetom skúmania. Z podstatného mena "kameň" po rozšírení o adjektívnu príponu "-ný" s významom "niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Kamenný potok" s významom "potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 2007.
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Kamenný potok (prítok Lehotského potoka)" nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom "Kamenný potok" (december 2022).
Referencie.
Okrúhla (vrch v Ľubovnianskej vrchovine, 828 m)

Okrúhla () je vrch v Ľubovnianskej vrchovine, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Matysová, približne severovýchodne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a na katastrálnom území obce Matysová. Najbližším sídlom je juhovýchodne situovaná obec Matysová a severne ležiaci Sulín, západne sa nachádza Kremná a Jarabina, juhozápadne Stará Ľubovňa a východne Malý Lipník.
Opis.
Okrúhla leží v rázsoche hlavného hrebeňa, vedúcej východným smerom z masívu Širokého vrchu (). Severne sa nachádza Petríkov vrch (), Soľovka () a Wierch Zubrzy (), východne Sliboň () a Patria (), južným smerom Vyšniansky vrch (), Hrubá klada (), Nemecký vrch () a Široký vrch a západným Osly (), Čertova skala (), Veľká hora () a Medvedelica (). Západné a severné svahy odvodňuje Sulínsky potok, voda z južných odteká Blízkym potokom do rieky Poprad. Vrchol traverzuje značený turistický chodník zo Starej Ľubovne. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s riedkou vegetáciou je možné pozorovať okolité vrcholy Ľubovnianskej vrchoviny, Čergov, Levočské vrchy, Vysoké Tatry a Pieniny, no tiež mnohé prihraničné vrchy južného Poľska.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no traverzom vedie:
Cyril Pivko

Cyril Pivko (* 4. júl 1879, Benice † 3. jún 1933, Benice) bol slovenský roľník, verejný činiteľ a politik agrárnej strany v období medzivojnového Česko-Slovenska. 
V rodnej obci navštevoval meštiansku školu. Po jej skončení sa začal naplno venovať správe svojej rodinnej roľníckej usadlosti. Už v období pred pred rokom 1918 bol členom Slovenskej národnej strany a ako jej kandidát sa aj uchádzal o priazeň voličov vo voľbách do stoličného výboru v Turčianskom Svätom Martine. Za svoje proslovenské postoje bol uhorskými úradmi perzekvovaný. Zúčastnil sa bojov I. svetovej vojny v radoch uhorskej armády, kde ako politicky nespoľahlivá musel čeliť prenasledovaniu. 
V období vzniku Česko-Slovenska sa opäť začal politicky angažovať. Podieľal sa na utváraní Slovenskej národnej a roľníckej strany a po jej splynutí s českou agrárnou stranou bol prvým okresným predsedom v Turčianskom Svätom Martine a následne predsedom krajskej organizácie strany. Ako znalca hospodárstva a poľnohospodárstva ho agrárna strana v parlamentných voľbách v roku 1925 nominovala na svoju kandidátku do senátu v rámci VIII. volebného kraja (Turčiansky Svätý Martin). V hornej komore Národného zhromaždenia zasadal v brannom a rozpočtovom výbore. Senátorský mandát obhájil aj po parlamentných voľbách v roku 1929. Tentokrát zasadal v národohospodárskom a technicko-dopravnom výbore senátu. Veľmi činorodým bol aj vo svojom regióne. V Turčianskom Svätom Martine bol pri zakladaní roľníckeho družstva a roľníckej vzájomnej pokladnice. V Štubnianskych Tepliciach pomáhal zakladať roľnícku syráreň. 
Zomrel po niekoľkomesačnej ťažkej chorobe 3. júna 1933 v martinskej nemocnici. Pochovaný je v rodnej obci. V senáte Cyrila Pivka nahradil Vladimír Krno.
Reynaldo Gianecchini

Reynaldo Gianecchini, celým menom "Reynaldo Fernandes Cisotto Gianecchini Júnior" (* 12. november 1972, Birigui, São Paulo, Brazília) je brazílsky herec a model.
Kariéra.
S herectvom začal ako šesťročný, keď chodil do školy v rodnom meste Birigui v štáte São Paulo. V roku 1997 ukončil štúdium práva na Pápežskej katolíckej univerzite v São Paule, ale nikdy nevykonával právnickú prax.
Prvýkrát si zahral hlavnú postavu v prestížnej telenovele "Lazos de familia" v hlavnom vysielacom čase televízie Globo. Neskôr sa na základe skúseností a štúdia stal uznávaným hercom v televízii a divadle. Z ďalších programov vysielaných v hlavnom vysielacom čase si zahral aj hlavnú úlohu v seriáloch "Esperança" a "Lei do Amor" a vedľajšiu úlohu v seriáloch "Passione" a "A Dona do Pedaço". Spomedzi programov vysielaných vo vedľajšom vysielacom čase hral hlavnú úlohu v telenovele "Tiene hriechu", ktorá bola vysielaná aj na Slovensku a patrí medzi najúspešnejšie a najpredávanejšie telenovely televízie Globo, a v telenovele "Sete Pecados", ako aj zápornú rolu v seriáli "Verdades Secretas", ktorý získal ocenenie Emmy v kategórii Najlepšia telenovela.
Osobný život.
Bol ženatý s novinárkou Maríliou Gabrielou do 27. októbra 2006, kedy oznámili rozchod.
V roku 2007 mal vzťah s dcérou speváka Gilberta Gila, speváčkou Pretou Gil, ale ich vzťah netrval dlho.
1. augusta 2011 bol Reynaldo hospitalizovaný v nemocnici Sírio-Libanês v São Paule, aby sa liečil na chronický zápal hltana, ktorý pri liečbe antibiotikami vyvolal silnú alergickú reakciu. Následné testy však odhalili Non-Hodgkinov lymfóm typu angioimunoblastického T-bunkového lymfómu. Počas roka 2011 sa herec vo veku 38 rokov podrobil chemoterapii v nemocnici Sírio-Libanês v São Paule na liečbu angioimunoblastického T-bunkového lymfómu. V rovnakom čase jeho otec bojoval s rakovinou pankreasu a zomrel na túto diagnózu.
Reynaldo má talianskych predkov.
Semichinón

Semichinón je voľný radikál, ktorý vzniká odštiepením jedného atómu vodíka pri dehydrogenácii hydrochinónov, napríklad priamo hydrochinónu (benzén-1,4-diolu) alebo katecholu, na chinón. Alternatívne vzniká i pridaním jedného atómu vodíka k chinónu v opačnom procese. Tento radikál je veľmi nestabilný. 
Odštiepením ďalšieho vodíkového katiónu vzniká aniónový radikál, ktorý je pomerne stabilný.
Vznik semichinónu je jedných z dvoch krokoch pri redukcii ubichinónu (koenzýmu Q10) na aktívny ubichinol.
Olympos zo Sikyónu

Olympos () bol grécky sochár v 4. stor. pred Kr.
Olympos, sochár zo Sikyónu, pôsobil pravdepodobne v 4. stor. pred Kr. Podľa Pausania zhotovil sochu Xenofóna, olympijského víťaza v pankratiu, ktorá stála v olympijskej Altide (pri soche ol. víťaza Dikóna). Historik W. Hyde po systematickom výskume danej lokality, uvedenej Pausaniom, datuje sochu približne do rokov 400 – 360 pred Kr., pretože aj okolité sochy pochádzali z tohto obdobia.
Vivienne Westwoodová

Vivienne Westwoodová (rod. Vivienne Isabel Swire; * 8. apríl 1941, Tintwhistle, Derbyshire, Spojené kráľovstvo – † 29. december 2022, Londýn) bola anglická módna návrhárka a environmentálna aktivistka. Podieľala sa na vzhľade kapely Sex Pistols. Prezývaná bola „Queen of Punk“ či „Godmother of Punk“.
Životopis.
Narodila sa ako ako najstaršia z troch detí. V roku 1958 sa rodina presťahovala do Londýna. Začala študovať striebrotepectvo, ale po semestri štúdium zanechala. Získala kvalifikáciu učiteľky pre základné školy. V roku 1962 sa jej manželom stal Derek Westwood, na svadbu si ušila vlastné svadobné šaty. V roku 1963 sa im narodil syn Benjamin, manželstvo skončilo rozvodom v roku 1965.
V polovici 60. rokov sa zoznámila s Malcolmom McLarenom (od roku 1975 manažérom Sex Pistols). Spoločne sa presťahovali do Thurleigh Court v londýnskom Balhame, kde sa im v roku 1967 narodil syn Joseph Corré. Súčasne vytvorili aj jedno z najproduktívnejších kreatívnych partnerstiev. Spolu s Malcolmom McLarenom verila, že by spolu cez módu a rock mohli uskutočniť sociálnu revolúciu. Ich obchod sa stal centrom pre punk a anglickú kontrakultúru. 
V 70. rokoch otvorila svoj obchod na Kings Road zvaný "Let It Rock", neskôr "Too Fast To Live, Too Young To Die" a nakoniec len "SEX". Jej štýl sa neskôr nazýval punk. Neskôr sa presadila v haute couture V roku 1981 mala svoju prvú módnu prehliadku, kolekcia bola nazvaná "Pirate Collection". Na začiatku storočia navrhla svadobné šaty pre ľudí ako Dita Von Teese alebo Carrie Bradshaw.
V roku 2011 otvorila v Los Angeles svoj prvý obchod v Spojených štátoch.
Jej neskorší manžel (od roku 1992) a kreatívny partner bol Andreas Kronthaler.
Zomrela 29. decembra 2022 v londýnskom Claphame.
Aktivizmus.
Venovala sa témam zmeny klímy, podporovala Juliana Assangea. Vyzvala ľudí na nákup menej vecí, dokonca aj jej vlastných výrobkov. Bola vegetariánka.
Tvorba.
Jej tvorba obsahovala prvky antiestablišmentu, ale obliekala viacero celebrít a britskú kráľovskú rodinu. V trende antiestablišmentu pokračovala aj v 80. rokoch keď sa zároveň uplatnila v mainstreame. Jej tvorba je v zbierkach viacerých múzeí.
Hrubá klada

Hrubá klada () je vrch v Ľubovnianskej vrchovine, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Matysová, približne severovýchodne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a na katastrálnom území obce Matysová. Najbližším sídlom je na východnom úpätí situovaná obec Matysová, južne leží Chmeľnica, juhozápadne Stará Ľubovňa, západne Jarabina, severným smerom Kremná a Sulín a východným aj obec Malý Lipník.
Opis.
Hrubá klada leží v hlavnom hrebeni, vedúcom z Eliášovky () cez sedlo Vabec a Široký vrch (). Severne sa nachádza vrch Osly (), Široký vrch, Okrúhla () a Sliboň (), východne Vyšniansky vrch () a Patria (), južne Chotárňa (), Vysoká () a Pustá hora () a západne Nemecký vrch () a Veľká hora (). Východné a severné svahy odvodňuje potok Lipník, voda z južných odteká Chmeľnickým potokom do rieky Poprad. Vrchol traverzuje značený turistický chodník zo Starej Ľubovne. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva horská lúka, obkolesená nesúvislým lesným porastom, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je tak možné pozorovať okolité vrcholy Ľubovnianskej vrchoviny, Pieniny, Spišskú Maguru, Vysoké Tatry, Levočské vrchy, Čergov a mnohé prihraničné vrchy južného Poľska.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no traverzom vedie:
Skytála

V kryptografii skytála ( /ˈ s k ɪ t əl iː / ; V starovekom Grécku: "skutálē" "obušok, valec ", tiež "skútalon" ) je nástroj používaný na vykonávanie transpozičnej šifry pozostávajúci z valca (palice) s pásikom pergamenu alebo kože, na ktorom je napísaná správa. Hovorí sa, že starí Gréci, a najmä Sparťania, používali túto šifru na komunikáciu počas vojenských kampaní.
Príjemca na čítanie správy používa palicu rovnakého priemeru, na ktorej je pergamen namotaný. Kryptoanalýza pozostáva z použitia zrezaného kužeľa, na ktorý sa namotá pásik, ktorý chceme dešifrovať. Pri nejakom priemere kužeľa bude viditeľný zmysluplný text. Tento priemer použijeme na zostrojenie palice, ktorou budeme dešifrovať tieto prelomené šifry. 
Šifrovanie.
Predpokladajme, že tyč umožňuje napísať štyri písmená okolo obvodu a päť písmen po jej dĺžke. Čistý text by mohol znieť: „Som zranený Hľadajte ma“.
Na zašifrovanie stačí napísať cez pásik pergamenu/kože:takže šifrovaný text sa po rozvinutí zmení na „SaHjonľtmeaezndmrýaa“.
Dešifrovanie.
Na dešifrovanie stačí omotať kožený prúžok okolo tyče a prečítať. Šifrovaný text je: "SaHjonľtmeaezndmrýaa" Každé piate písmeno sa objaví na rovnakom riadku, takže otvorený text (po opätovnom vložení medzier) sa zmení na: „Som zranený Hľadajte ma“.
História.
Z nepriamych dôkazov sa o skytále prvýkrát zmienil grécky básnik Archilochus, ktorý žil v 7. storočí pred Kristom. Spomínali o ňom aj ďalší grécki a rímski spisovatelia počas nasledujúcich storočí, ale až Apollonius z Rhodosu (v polovici 3. storočia pred Kristom) napísal dielo, v ktorom sa objavil jasný náznak jeho použitia ako kryptografického zariadenia. Opis toho, ako fungoval, nie je známy z obdobia pred Plutarchom (50–120 AD):Kvôli ťažkostiam pri zosúlaďovaní opisu Plutarcha s predchádzajúcimi správami a nepriamych dôkazov, ako je kryptografická slabosť zariadenia, viacerí autori navrhli, že skytála sa používala na prenos správ v otvorenom texte a že Plutarchov popis je mytologický. 
Hypotéza overenia správ.
Alternatívnou hypotézou je, že skytála sa použila skôr na overenie správ ako na šifrovanie. Iba ak by odosielateľ napísal správu okolo skytály rovnakého priemeru ako príjemca, príjemca by ju mohol prečítať. Pre nepriateľských špiónov by preto bolo ťažké vložiť falošné správy do komunikácie medzi dvoma veliteľmi.
Napriek tomu každá osoba, ktorá zachytila skytálovú správu a počula o metóde, mohla s malými problémami zistiť potrebnú veľkosť tyče (druh útoku hrubou silou); akonáhle to zistili, bolo by ľahké nahradiť odosielateľa a falšovať nové správy.
Dvanásťvalcový W motor

Dvanásťvalcový W motor môže byť:
Pan Čao

Pan Čao (iné mená: Pan Ťi, Pan Chuej Pan, , , , , , ; * okolo 48† okolo 112) bola poetka, prvá čínska historička a uznávaná konfuciánka počas obdobia vlády dynastie východný Chan.
Narodila sa okolo roku 48. Jej otec bol historik Pan Piao a bratia (starší asi o 13 rokov) historik Pan Ku a politik Pan Čchao. V rámci svojej rodiny jej bolo umožnené široké vzdelanie. Asi okolo roku 70 sa vydala za Cchao Šoua, s ktorým mala jedného syna Cchao Čchenga. Manžel zomrel skoro, pravdepodobne v 80. rokoch 1. storočia. Pan Čao zostala verná jeho pamiatke ako vdova. V roku 92 po smrti Pan Kua s pomocou matematika Ma Süa začala pracovať a okolo roku 110 dokončila historické dielo svojho otca a brata "Chan šu" (Dejiny dynastie Chan).
Okrem literárnej činnosti bola niekoľkokrát povolaná ku dvoru cisára Che, kde bola tútorkou cisárovnej Teng a viedla konkubíny. V roku 101 napísala memorandum na obranu svojho brata Pan Čchaa, ktoré „do tej miery dojalo cisára Čanga, že povolil bratovi návrat z vyhnanstva v západných končinách ríše.“
Do dejín konfucianizmu sa dostala ako autorka diela Nü ťie, ktoré sa snažilo „definovať úlohu žien v domácom prostredí, pričom objasňovalo tri poslušnosti a štyri cnosti žien (san-cchung s’-te) v rodinnom živote.“ Šlo o prvé dielo o etike žien v dejinách Číny, počas dynastie Ming sa stalo súčasťou Nü s’ šu (Štyri knihy pre ženy).
Robert van Gulik o nej napísal: „Pani Pan by si zaslúžila označenie ‚prvá čínska feministka‘, keby však nebola napísala Nü-ťie (Ponaučenie ženám), jednu z najbigotnejších kníh v čínskej literatúre. Bola hlboko oddaná konfuciánskemu učeniu a hoci sa zastávala vzdelávania žien, trvala na tom, že má byť zamerané výhradne na učenie ženy jej podradenosti mužovi a všepovaniu absolútnej podriadenosti manželovi. Konfuciáni všetkých časov vyzdvihovali jej Ponaučenie ženám ako žiarivý príklad ženskosti. Inšpirovala neskoršie autorky k napísaniu podobných diel. Tie potom boli spoločne s Nü ťie nesmierne populárne medzi čínskymi, kórejskými a japonskými ortodoxnými učencami neskorších období, najmä za dynastie Čching.“
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2008

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji hráčov do 20 rokov 2008 boli 32. juniorským hokejovým svetovým šampionátom. Turnaj Top divízie sa hral od 26. decembra 2007 do 5. januára 2008 v Pardubiciach a Liberci v Česku. Majstrom sveta sa stal štvrtýkrát za sebou tím Kanady.
Nižšie divízie.
I. divízia.
Skupina A.
Turnaj skupiny A v rámci I. divízie MS 2008 sa hral v Bad Tölzi v Nemecku od 9. do 15. decembra 2007.
Skupina B.
Turnaj skupiny B v rámci I. divízie MS 2008 sa hral v Rige v Lotyšsku od 12. do 18. decembra 2007.
II. divízia.
Skupina A.
Turnaj skupiny A v rámci II. divízie MS 2008 sa hral v Canazei v Taliansku od 9. do 15. decembra 2007.
Skupina B.
Turnaj skupiny B v rámci II. divízie MS 2008 sa hral v Tallinne v Estónsku od 10. do 16. decembra 2007.
III. divízia.
Turnaj III. divízie MS 2008 sa hral v Belehrade v Srbsku od 16. do 24. januára 2008.
Koordinačná zlúčenina

Koordinačná zlúčenina alebo komplexná zlúčenina je zlúčenina zložená z jedného alebo viacerých komplexov (iné názvy: koordinačné entity, koordinačné komplexy). Komplex je jednotka pozostávajúca z atómu alebo iónu, zvyčajne kovového, označovaného ako centrálny atóm, na ktorý sú určitým spôsobom naviazané atómy, ióny alebo molekuly, označované ako ligandy. Mnohé zlúčeniny obsahujúce kovy, hlavne tie s prechodnými kovmi, sú komplexy.
Centrálny atóm je obyčajne katión, ale môže byť i neutrálny, zatiaľ čo ligandy môžu byť neutrálne alebo anióny. Podľa celkového náboja centrálneho atómu a ligandov môže komplex byť nabitý kladne, záporne alebo môže byť neutrálny.
Ligandy.
Špeciálnymi prípadmi koordinačných zlúčenín sú cheláty, ktoré obsahujú ligandy, ktoré majú viac ako jedno väzbové miesto. Tieto ligandy potom vytvárajú kruh s centrálnym atómom. Počet väzieb, ktoré centrálny atóm tvorí so svojimi ligandmi, sa označuje ako koordinačné číslo. 
Konštanta stability.
Koordinačné komplexy možno charakterizovať takzvanou konštantou stability, nazývanou i konštanta nestálosti. Táto konštanta opisuje rovnováhu tvorby komplexu a je obdobou rovnovážnej konštanty pre reakciu
kde "M" je centrálny atóm, "L" je ligand a "n" je počet ligandov. Konštantu stability potom možno spočítať ako
kde "[MLn]" je koncentrácia komplexu, "[M]" je koncentrácia centrálneho atómu, "[L]" je koncentrácia ligandu a "n" je počet ligandov. Celková konštanta stability je rovná súčinu čiastkových konštánt stability, ktoré popisujú tvorbu komplexov ML, ML2 a tak ďalej.
Čím vyššiu hodnotu má konštanta stability, tým stabilnejší je komplex.
Gino Renni

Gino Renni, vlastným menom "Luigi Melieni Mollo" (* 7. jún 1943, Corigliano Calabro, Kalábria, Taliansko – † 1. august 2021, Buenos Aires, Argentína) bol argentínsky herec, komik a spevák.
Biografia.
Narodil sa v Taliansku, jeho rodičia sa presťahovali do Argentíny, keď mal tri roky. Ako spevák debutoval v roku 1961 v argentínskom rádiu s vlastnou reláciou s talianskymi piesňami. V 70. rokoch vydal niekoľko singlov a v rokoch 1987 a 2007 boli vydané jeho štúdiové albumy. Ako herec sa prvýkrát objavil v televízii a vo filme v rokoch 1967/1968, zlomom v jeho hereckej kariére bola telenovela "Nino, las cosas simples de la vida" (19711972), kde hral jednu z hlavných postáv. V 70. a 80. rokoch bol obsadzovaný najmä vo filmoch ako "Brigada explosiva" a "Los bañeros más locos del mundo". V 90. rokoch a začiatkom 21. storočia sa objavoval najmä v televíznych seriáloch (napr. "Čierna perla", "Divoký anjel", "Žena na úteku", "Dr. Amor"). Po roku 2010 sa objavil v televíznych seriáloch "Cuando me sonreís", "Loco por vos" a vo filmoch "Mi primera boda" a "Muerte en Buenos Aires".
Zomrel 1. augusta 2021 vo veku 78 rokov na ochorenie COVID-19, kvôli ktorému bol hospitalizovaný od začiatku júna toho roku.
Aisópos

Aisópos () môže byť:
Rallye Dakar 2023

Rallye Dakar 2023 bol 45. ročník prestížneho podujatia, ktoré sa konalo v Saudskej Arábii.
Vytrvalostné preteky začali prológom 31. decembra 2022 v Sea campe a skončili po 14. etapách 15. januára v meste Dammam. Trať viedla len územím Saudskej Arábie, pričom zastúpené boli opäť etapy s rôznym povrchom. Na štart sa už tradične postavili jazdci motocyklov, štvorkoliek, automobilov, špeciálov, prototypov a kamiónov. Slovensko zastupovalo 5 športovcov.
Dĺžka trate.
Pre účastníkov je pripravený prológ a štrnásť etáp .
Slovenskí účastníci.
Slovensko v tomto ročníku reprezentoval motocyklista Štefan Svitko ml. na stroji KTM 450 Rally Factory (Slovnaft Rally Team), Juraj Varga na štvorkolke Yamaha Raptor 700 (Varga Motorsport Team), Marek Sýkora v kategórii automobilov bol navigátorom posádky Fordu F150 EVO (OffroadSport Team) Miroslava Zapletala z Česka. Vodič Róbert Kasák a Tomáš Kazarka išli na Tatre Phoenix a Ľubomír Palčo bol mechanikom v posádke kamiónu MAN maďarského vodiča Zsolta Darazsia (Team SSP). V kategórii klasických automobilov súťažil Juraj Ulrich a Ľuboš Schwarzbacher na Mitsubishi Pajero a Radovan Kazarka, Josef Kalina a Pavol Zachar na Tatre 815.
The Crowd (skupina)

The Crowd bola charitatívna superskupina vytvorená špeciálne na výrobu charitatívneho singla na počesť požiaru štadióna v Bradford City, pri ktorom 11. mája 1985 zahynulo 56 ľudí. Skupina pozostávala zo spevákov, hercov a televíznych osobností a ďalších.
Gerry Marsden z Gerry and the Pacemakers sa rozhodol urobiť charitatívnu nahrávku na pomoc rodinám obetí katastrofy ("Bradford City Disaster Fund"). Opätovné nahranie hitu číslo 1 z roku 1963, „You'll Never Walk Alone“, z Broadway muzikálu "Carousel", tiež „futbalová hymna“ pre priaznivcov klubu Liverpool, vstúpilo do UK Singles Chartu na 52. mieste, nasledujúci týždeň vyskočilo na 4. miesto a 15. júna 1985 sa dostalo na 1. miesto. Nahrávka sa tiež dostala na prvé miesto Irish Singles Chartu. Singel dal Gerrymu Marsdenovi „prvenstvo“ v histórii britských nahrávok tým, že sa stal vôbec prvým človekom, ktorý sa dostal na vrchol rebríčkov s dvoma verziami tej istej piesne.
Prispievajúci hudobníci a celebrity.
Medzi hudobníkov, skupiny a celebrity patrili: Sir Bruce Forsyth, Denny Laine, Jim Diamond, Tony Christie, Rick Wakeman, John Conteh, The Barron Knights, Jess Conrad, Kiki Dee, Foxes, Rolf Harris, Graham Gouldman, Kenny Lynch, Rick Wild z The Overlanders, Keith Chegwin, Tony Hicks, Colin Blunstone, Tim Hinkley, Johnny Logan, Zak Starkey, Girlschool, Black Lace, John Otway, Gary Holton, Peter Cook, Nolans, John Entwistle z The Who, Motörhead, Dave Lee Travis, Graham Dene, Ed Stewart, Phil Lynott, Smokie, Joe Fagin, Eddie Hardin, Gerard Kenny, Tim Healy, John Verity, Rose Marie, David Shilling, Chris Norman, Bernie Winters, Robert Heaton a Frank Allen z The Searchers.
Paul McCartney prispel niekoľkými slovami na B-strane nahrávky s názvom „Messages“.
Charitatívny singel

Charitatívny singel alebo charitatívna nahrávka je skladba, ktorú vydali hudobníci, pričom väčšina alebo celý výťažok ide venovanej nadácii alebo charite.
Singel Georga Harrisona „Bangla Desh“ z roku 1971 je všeobecne uznávaný ako vôbec prvý účelovo vytvorený charitatívny singel – v tomto prípade na pomoc pri financovaní pomoci po Cyklóne Bhola v roku 1970 a Bangladéšskej vojne za nezávislosť. Vyzbierané peniaze boli venované UNICEF, rovnako ako výťažok z hviezdneho Harrisonovho charitativního koncertu (opäť prvého svojho druhu), ktorý sa konal v Madison Square Garden v New Yorku a jeho spin-off koncertný album a film. Toto je jeden zo spôsobov využitia umeleckého talentu ako umenie pre charitu.
Niektoré z ďalších raných charitatívnych nahrávok pochádzajú z Music for UNICEF z januára 1979 s favoritmi ako ABBA – „Chiquitita“ a Bee Gees“ – „Too Much Heaven“ vydanými ako single, z ktorých všetky honoráre išli UNICEF-u. V novembri 1984 Band Aid so skladbou „Do They Know It's Christmas?“ odštartovala revolúciu charitatívneho singla, ktorá sa popularizovala počas 80. rokov.
V Spojených štátoch charitatívne single dosiahli svoj vrchol v roku 1985 s piesňou „We Are the World“ od USA for Africa, ale potom v podstate vymreli. V Spojenom kráľovstve sa však charitatívne single (najmä Comic Relief) stali každoročnými hitmi.
Účelovo vyrobené „charitatívne single“ však neboli prvými charitatívnymi nahrávkami. Už v roku 1956 vydali The Lord's Taveners disk so 78 otáčkami za minútu, ktorý obsahoval šesť skladieb darovaných vtedajšími populárnymi umelcami.
Ten bolo vytvorený s vďačnosťou The Decca Record Company a celý zisk z nahrávky spolu s honorármi a honorármi od umelcov, vydavateľov atď., bol venovaný The National Playing Fields Association. Toto bola prvá charitatívna nahrávka, ktorá sa dostala do britskej hitparády a dostala sa na druhé miesto. Kvôli úspechu po nej v roku 1957 nasledovala druhá kompilácia.
Bodliak tŕnitý

Bodliak tŕnitý () je dvojročná bylina z rodu bodliak ("Carduus") z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Bodliak tŕnitý je najvýznamnejší z u nás rastúcich druhov a často sa vyskytuje na pasienkoch a na rumoviskách od nížin až do horského stupňa. Bodliaky spolu s pichliačmi, lopúchmi a ďalšími príbuznými rodmi tvoria podčeľaď bodliakovaté.
Opis.
Bodliak tŕnitý je dvojročná pichľavá bylina vysoká 50 až 150 cm. Byľ má kučeravo páperistú, od polovice priamo rozkonárenú a až pod úbory kučeravo krídlatú. Krídla sú široké až 8 mm a zakončené sú ostňami dlhými do 5 mm. Konáre sú nerovnako dlhé s jednotlivými, zriedka nakopenými úbormi.
Listy sú v obryse podlhovasto kopijovité, perovito laločnaté až perovito zárezové, so 4 alebo 6 pármi dlaňovito laločnatých segmentov. Laloky sú s ostňami do 5 mm. Listy sú na líci lysé, na rube na žilnatine chlpaté a zbiehajú na stonku ako ostnaté krídla.
Úbory s priemerom 25 až 35 mm sú sediace, vzpriamené a na konci konárikov. Zvyčajne sú jednotlivé, zriedka nakopené po 2 až 5. Zákrov je guľovitý, dlhý 20 až 25 mm a na báze je pavučinatý. Zákrovné listene sú čiarkovito kopijovité, dlho končisté, zakončené žltým ostňom.
Kvety sú červenofialové, zriedka biele, dlhé 16 až 18 mm. Nažky dlhé 3 až 4 mm sú slabo vráskavé, na vrchole s úzkou korunkou. Chocholec je nedelený, dlhý 10 až 13 mm.
Rozšírenie.
Prirodzeným areálom rozšírenia bodliaka tŕnitého sú mierne oblasti Eurázie. Vyskytuje sa vo všetkých stredoeurópskych štátoch, včítane Pobaltia. Na západe je jeho areál ohraničený Francúzskom, Írskom a Veľkou Britániou, na severe Nórskom a Švédskom, na juhu Talianskom, Gréckom a Tureckom, pričom v Afrike zasahuje aj do Líbye. Na východe sa tiahne cez Bielorusko, Ukrajinu, východné a južné oblasti európskeho Ruska, Krym, Kazachstan, Kirgizsko, severný Kaukaz, Pakistan, Tibet, centrálnu Čínu, vnútorné Mongolsko, Kóreu a Japonsko.
Introdukovaný je v Severnej Amerike od Nového Škótska, cez Quebec, Ontário a Britskú Kolumbiu v Kanade a v USA od atlantického po tichomorské pobrežie (okrem južných štátov). Zavlečený je aj v Uruguaji, v Južnej Amerike a v austrálskej Viktórii.
Ekológia.
Bodliak tŕnitý je častý na pasienkoch, úhoroch, rumoviskách a rúbaniskách od nížin až do horského stupňa. Obľubuje výhrevné, vysychavé, výživné, zásadité až neutrálne, hlinitopiesočnaté pôdy. Kvitne od júna do októbra.
Poddruhy.
Webové stránky POWO uznávané tieto poddruhy:
Barbara Waltersová

Barbara Waltersová, ( * 25. september 1929, Boston, Massachusetts, USA† 30. december 2022, New York, New York, USA) bola americká novinárka, moderátorka spravodajských a publicistických relácii, ako napríklad "Today", "Evening News", "20/20" a "The View" . Je držiteľkou ceny Emmy a má svoju hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy. 
Životopis.
Waltersová sa narodila v Bostone, 25. septembra 1929. Jej rodičia boli deti ruských Židov.
Waltersová začala svoju kariéru v relácii "Today" na začiatku 60. rokov ako spisovateľka a producentka segmentov ženských zaujímavých príbehov. Jej popularita u divákov viedla k tomu, že dostávala viac vysielacieho času a v roku 1974 sa stala spolu-moderátorkou programu a prvou ženou, ktorá zastávala takúto pozíciu v americkom spravodajskom programe.
Počas roku 1976 sa stala prvou ženskou spoluzakladateľkou večerného spravodajského programu siete spolu s Harrym Reasonerom na televízii ABC "Evening News". Waltersová pracovala ako producentka a spolumoderátorka v spravodajskom časopise televízie ABC, "20/20" od roku 1979 do roku 2004. Každoročne, vysielala špeciálny program, vysielaný televíziou ABC, s názvom "Barbara Walters' 10 Most Fascinating People". Waltersová vyspovedala všetkých amerických prezidentov. Medzi jej respondentmi bolo aj mnoho významných osobností zo sveta: egyptský prezident Anvar as-Sádát, izraelský premiér Menachem Begin, iránsky šah Muhammad Rezá Pahlaví, ruskí prezidenti Boris Jeľcin a Vladimír Putin, britská premiérka Margaret Thatcherová, kubánsky prezident Chávez, sýrsky prezident Bašár al-Asad, juhoafrický prezident Nelson Mandela, indická premiérka Indira Gándhíová a český prezident Václav Havel.
Od roku 1997 začala spolu-moderovať populárnu každodennú dopoludňajšiu talkshow "The View", spolu s Whoopi Goldbergovou, Joy Beharovou, Elisabeth Hasselbeckovou a Sherri Shepherovou. V roku 1989 bola uvedená do televíznej siene slávy a v roku 2007 získala hviezdu na hollywoodskom chodníku slávy. V roku 2000 dostala cenu za celoživotné dielo od Národnej akadémie televíznych umení a vied.
Svojej profesii, sa venovala nepretržite od roku 1951 až do odchodu do dôchodku v roku 2015. 
Úmrtie.
Waltersová zomrela vo svojom dome na Manhattane 30. decembra 2022 vo veku 93 rokov.
Vyšniansky vrch

Vyšniansky vrch () je vrch v Ľubovnianskej vrchovine, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Matysová, približne východne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a na katastrálnom území obce Matysová. Najbližším sídlom je na južnom úpätí situovaná obec Matysová a na východnom obec Malý Lipník, severne sa nachádza Sulín a juhozápadne mesto Stará Ľubovňa.
Opis.
Vyšniansky vrch leží v rázsoche, ktorá vedie východným smerom z oblasti sedla Hliniská, neďaleko Širokého vrchu (). Severne sa nachádza Sliboň (), Soľovka () a Okrúhla (), západne Osly (), Široký vrch, Hrubá klada () a Nemecký vrch (), južne Chotárňa (), Vysoká () a Na Babiu () a východne Orlovská Magura (), Kurčínska Magura (), Patria () a Skalka (). Oblasť patrí do povodia rieky Poprad, kde vodu z južných častí odvádza potok Lipník, zo severných jeho prítok Blízky potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva horská lúka, obkolesená lesným porastom, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Ľubovnianskej vrchoviny, no tiež Čergov, Bachureň, Branisko, Levočské vrchy, Vysoké Tatry, Spišskú Maguru a mnohé prihraničné vrchy južného Poľska.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi z blízkej obce Matysová.
Olympos (sochár)

Olympos () bol grécky sochár na prelome 2. a 1. stor. pred Kr.
Sochár Olympos pôsobil na ostrove Kalymnos. Z jeho sochárskej tvorby sa nezachovalo nič, ale v lokalite starovekého Apolónovho chrámu (z materiálu Apolónovho chrámu je postavená miestna "Bazilika Christos tis Ierousalim" – Bazilika Krista v Jeruzaleme) sa našli dva mramorové podstavce zo sôch, ktoré podľa nápisu, zhotovil spolu so sochárom Aisópom. Nápisy na podstavcoch podľa typu písma (epigrafických znakov) datujú na koniec 2. a na začiatok 1. stor. pred Kr.
Keďže obaja umelci v signatúrach neuvádzajú svoju domovskú krajinu, je pravdepodobné, že boli miestni obyvatelia.
Kamenný potok (prítok Čertovho potoka)

Kamenný potok je potok v regióne Horná Nitra, na území obce Pravenec v okrese Prievidza v Trenčianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Žiar. Ústi do Čertovho potoka v povodí Nitry. Má dĺžku . Rád toku VI. 
Začiatok.
Začína sa v na sútoku zdrojníc v severovýchodnej časti územia obce Pravenec v jej lesnom extraviláne na západnom svahu vrchu Malý Vyšehrad so . Zdrojnica pritekajúca z juhovýchodu pramení v a zdrojnica pritekajúca z východu (priamo z úbočia Malého Vyšehradu) pramení v 
Opis toku.
"Kamenný potok" tečie od prameňa cez lesný extravilán západným smerom, v priberá malý bezmenný ľavostranný prítok, v priberá ďalší bezmenný ľavostranný prítok, ľavým brehom obmýva les "Pálenisko", priteká k obecnej hranici medzi obcou Pravenec a obcou Nitrianske Pravno časť obce Solka, priamo na obecnej hranici ústi do Čertovho potoka ako jeho ľavostranný prítok. "Čertov potok" ďalej ústi do Vyšehradného potoka a tento ďalej do Nitry.
"Kamenný potok" patrí do okresu Prievidza v Trenčianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Žiar v podcelku Horeňovo. Nemá významnejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Názov potoka "Kamenný potok" má pôvod v charakteristickom dne toku, ktoré je budované v skalnatom, kamenistom podloží. Z podstatného mena "kameň" po rozšírení o adjektívnu príponu "-ný" s významom "niečo z kameňa alebo kamenný prírodný úkaz" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Kamenný potok" s významom "potok v skalnatom teréne, v teréne pokrytom kamením" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 1994.
V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Kamenný potok (prítok Čertovho potoka)" nie je jedinečným hydronymom. V priestore Slovenska je 27 potokov so štandardizovaným názvom "Kamenný potok" (december 2022).
Referencie.
Smrť a pohreb pápeža Benedikta XVI.

Pohreb emeritného papeže Benedikta XVI. sa konal 5. januára 2023. Benedikt XVI. zomrel 31. decembra 2022 o 9:34 miestneho času.
Smrť.
Benedikt XVI. sa už dlhodobo stretával so zdravotnými problémami, čo bolo tiež jedným z dôvodov, prečo sa dňa 28. februára 2013 rozhodol na svoju funkciu rezignovať.
Posledné roky svojho života trávil vo vatikánskom kláštore Mater Ecclesiae. V decembri 2022 ale začal lekára znepokojovať jeho zdravotný stav a 28. decembra pápež František vyzval veriacich, aby sa za emeritného pápeža modlili. Benedikt XVI. zomrel o tri dni neskôr.
Pohreb.
Pohreb Benedikta XVI. sa konal vo štvrtok 5. januára a začal o 9:30. Pohrebnej omše na Námestí svätého Petra (Piazza San Pietro), ktorú celebroval kardinál Giovanni Battista Re sa zúčastnil aj jeho nástupca pápež František.
Ešte predtým boli 2. januára pápežove pozostatky vystavené v bazilike sv. Petra, ktorou boli veriaci môcť navštíviť, a kde boli tiež uložené.
Pohrebná omša Benedikta XVI. bola prvým pohrebom pápeža od 6. storočia, kedy nebude pri omši použitý rímsky kánon, teraz v novej omši známy ako prvá eucharistická modlitba. Namiesto nej bola použitá novšia a kratšia tretia eucharistická modlitba.
Obradu sa zúčastnilo aj množstvo cirkevných predstaviteľov a svetových politikov, vrátane premiéra Slovenskej republiky Eduarda Hegera. Po ukončení obradov bola rakva s pápežovým telom uložená do hrobky.
.mil

.mil je generická doména najvyššieho rádu používaná Ministerstvom obrany Spojených štátov a jeho dcérskymi organizáciami. Je to jedna z pôvodných domén založených v januári 1985.
Spojené štáty sú jediná krajina, ktorá môže používať doménu najvyššieho rádu pre svoje vojenské účely. Ostatné štáty často používajú domény druhého rádu ako napr. .mod.uk pre Ministerstvo obrany Spojeného kráľovstva.
Napriek tejto výnimočnosti používajú Spojené štáty doménu .com pre niektoré svoje regrutačné strediská ako goarmy.com.
Bitka o Wojtkowu

Bitka o Wojtkowu bolo ozbrojené stretnutie medzi jednotkami slovenskej Rýchlej skupiny, nemeckými a sovietskymi vojskami, ktoré sa konalo 26. júna 1941. Išlo vôbec o prvé bojové stretnutie medzi slovenskými a sovietskymi vojskami.
Pu-taj

Pu-taj (, ; * 10 storočie† 10. storočie) bol čínsky budhistický mních žijúci počas dynastie Liang medzi rokmi 907923. Predovšetkým bol známy vďaka vrecu, v ktorom nosil svoje veci. V Japonsku je známy ako Hotei. Na Západe je známy ako Smejúci sa Buddha.
Život a opis.
Pu-taj pochádza z polohistorických, pololegendárnych príbehoch o mníchovi menom Čchi-c’ alebo Čchi-cch’. Meno Pu-taj odkazuje na jeho látkové vrece, ktoré nosil ako aj jeho okrúhle brucho. To sa dostalo aj do jeho biografie. Zobrazenia Pu-taj ako smejúceho sa Budhu s veľkým bruchom odkazujú na jeho reinkarnáciu ako maitréju. Na jednej z malieb je zobrazený bielym vrecom, držiacim ruženec a doprevádzaný šiestimi deťmi. Posledný zo symbolov odkazuje na legendy v ktorých Pu-taj vyťahoval misky na almužnu, sandále a podobné veci, aby zabavil deti, ktoré mali rady jeho príbehy. Vrece odkazovalo tiež na pripútanie sa k materiálnym veciam a šesť detí symbolizuje šesť úrovní poznania. Pu-taj popularitu mohol spôsobiť jeho záujem o osirotené deti. Mníchovo meno Qizi alebo Qici znamená adoptované dieťa. V perspektíve Západu bol dokonca kvôli darom pre deti z vreca prirovnaný k Santa Clausovi. Dary, ktoré dostal ďalej rozdával zo svojho vreca a sám tak nemal nič. Na rozdiel od bežných ľudí si to uvedomoval.
Dopad.
Pu-taj je považovaný za maitréju. Dôvodom je báseň, ktorú napísal pred svojou smrťou a v ktorej sa predstavil ako maitréja. Pu-taj sa stal emblémom nevinnosti a jednoduchosti, prístupu k osvieteniu cez každodenné skúsenosti ako aj života bez materiálna. Radi ho zobrazovali maliari mníchov školy Čchan.
V Japonsku je ako Hotei známy ako jeden zo siedmych bohov šťastia.
Dnes je socha Pu-taj prvý artefakt mnohých "mahájánových" chrámov v Číne, Japonsku, Kórey a Vietname. 72-metrová socha Pu-taja na jazere Emei v strednom Taiwane je najvyššou maitréjou sveta, nachádza sa tam hlavný chrám synkretického náboženstva.
Wej I

Wej I () (* 2. jún 1999) je čínsky šachový veľmajster s ELO ratingom 2722 (31. december 2022).
Osobný život.
Wej sa narodil v meste Jen-čcheng v roku 1999. V roku 2018 začal svoje štúdium na univerzite Tsinghua SEM v Pekingu.
Kariéra.
Ako osemročný sa v roku 2007 zúčastnil Čínskeho šachového šampionátu, kde dokázal uhrať remízu proti veľmajstrovi Čou Ťien-čchaovi.
V roku 2010 vyhral vyhral v kategórii pod 12 rokov Ázijský šachový šampionát pre mládež a neskôr v tom istom roku aj Svetový šachový šampionát pre mládež. O dva roky neskôr podal na Juniorskom svetovom šachovom šampionáte vynikajúci výkon a získal svoju prvú veľmajstrovskú normu. Svoju druhú normu získal v októbri 2012 na šampionáte v Indonézii, kde porazil Michała Krasenkowa a Sergeja Ferdočuka.
Svoju tretiu normu sa mu podarilo obdržať na turnaji v Reykjavíku v roku 2013, čo znamenalo, že mu bol udelený titul veľmajstra. V rovnakom roku sa prvýkrát zúčastnil Svetového šachového šampionátu, kde porazil Jana Nepomňaščijho a Alexeja Širova. V novembri 2013 dosiahol vo veku 14 rokov ELO rating 2604, čo z neho robí najmladšieho šachistu v histórii, ktorý prekročil hranicu 2600 ELO.
V roku 2014 sa zúčastnil Šachovej olympiády, kde získal skóre 4/5, čím čínskemu tímu dopomohol k výhre zlatej medaily. V rovnakom roku sa znova zúčastnil Juniorského svetového šachového šampionátu, kde skončil druhý.
V roku 2015 dosiahol rating 2706, čím sa stal najmladším hráčom, ktorý prekročil hranicu 2700 ELO. V máji 2015 skončil na prvom mieste na Čínskom šachovom šampionáte, porážajúc aj Ting Li-žena. V júny rovnakého roku získal prvé miesto na "Magistral de León", porážajúc Maxima Vachier-Lagravea. 
V januári 2016 sa zúčastnil turnaja v holandskom meste Wijk aan Zee, kde skončil siedmy. V apríli znova participoval na Čínskom šachovom šampionáte, kde znova získal prvé miesto. V júli si zahral na turnaji v Bilbau, kde porazil veľmajstra Aniša Giriho.
V máji 2017 získal po tretíkrát prvé miesto na Čínskom šachovom šampionáte a následne v júli vyhral turnaj v Tan-čou. 
V roku 2018 skončil prvý na Ázijskom šachovom šampionáte. Vďaka tomuto úspechu sa kvalifikoval na Svetový šachový šampionát v roku 2019.
Orlovská Magura

Orlovská Magura () je vrch v Ľubovnianskej vrchovine, krajinnom celku Východných Beskýd. Leží nad obcou Orlov, približne východne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa na juhu strednej časti pohoria, v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a na katastrálnom území obce Orlov. Najbližším sídlom je na juhovýchodnom úpätí situovaná obec Orlov a na juhozápadnom obec Údol, východne sa nachádza Čirč a Ruská Voľa nad Popradom, južne Plaveč, západne Matysová a severne Malý Lipník a Starina.
Opis.
Orlovská Magura leží v hlavnom hrebeni, ktorý vedie zo Širokého vrchu () východným smerom cez Malolipnické sedlo. Severne sa nachádza Kurčínska Magura (), Hrebeniak () a Lysá hora (), západne Patria (), Na Babiu () a Vysoká (), južne Hromovec (), Grapa () a Demianka () a východne Minčol (), Dlhá () a Kurčínska Magura (). Oblasť patrí do povodia rieky Poprad, kde vodu z južných častí odvádza Krčmársky potok, z východných Dubničný potok a zo severných Starina. Na vrchol vedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z lokalít s redším porastom je možné pozorovať okolité vrcholy Ľubovnianskej vrchoviny, no tiež Čergov, Bachureň, Branisko, Levočské vrchy, Vysoké Tatry, Spišskú Maguru a okolité prihraničné vrchy južného Poľska.
Aisópos (sochár)

Aisópos () bol grécky sochár na prelome 2. a 1. stor. pred Kr.
Sochár Aisópos tvoril na ostrove Kalymnos, ktorý bol zrejme aj jeho rodiskom. Z jeho sochárskej tvorby sa nezachovalo nič, ale v lokalite starovekého Apolónovho chrámu (z materiálu Apolónovho chrámu je postavená miestna "Bazilika Christos tis Ierousalim" – Bazilika Krista v Jeruzaleme) sa našli dva mramorové podstavce z portrétnych sôch (venované ich príbuznými ), ktoré podľa nápisu, zhotovil spolu so sochárom Olympom. Nápisy na podstavcoch podľa typu písma (epigrafických znakov) datujú na koniec 2. a na začiatok 1. stor. pred Kr.
Keďže obaja umelci v signatúrach neuvádzajú svoju domovskú krajinu, je pravdepodobné, že boli miestni obyvatelia.
Čchü Jüan

Čchü Jüan (, , * asi 340 pred Kr. – † 278 pred Kr.) bol čínsky básnik, prvá veľká básnická osobnosť Číny.
Život.
Pochádzal z vládnuceho rodu v kráľovstve Čchu. V mladosti zastával najvyššie hodnosti pri kráľovskom dvore, neskôr bol nútený kvôli intrigám odísť do ústrania, kde sa venoval literárnej činnosti. O jeho živote existuje celý rad značne nespoľahlivých legiend, ktoré sa zachovali v diele "Zápisky historika" od S'-ma Čchiena. V nich vystupuje ako vlastenec bojujúci proti vojne a za zjednotenie krajiny a podľa ktorých spáchal piateho dňa piateho lunárneho mesiaca roku 278 pred nl samovraždu skokom do rieky Mi-luo-ťiang (provincia Chu-nan) zdeptaný politickou korupciou a v zúfalstve nad tým, že jeho vlasť bola dobytá dynastiou Čchin. Tradičný čínsky festival Sviatok dračích lodí vraj vznikol na jeho počesť a má svoj pôvod v hľadaní jeho tela v rieke.
Dielo.
Čchü Jüanove básne sú formálne stavané na základoch ľudovej piesne, majú silné autobiografické prvky (dezilúzie, pocity sklamania a zúfalstva) a sú inšpirované čínskou filozofiou i mystikou majúcou svoj pôvod v ľudovej tradícii šamanizmu. Zachovali sa v kolektívnom básnickom súbore "Čchu cch"' (Piesne štátu Čchu), kde je u niektorých básní veľmi ťažké určiť skutočné autorstvo, pretože vznikali zrejme pod Čchü Jüanovým silným vplyvom. Ide o tieto diela: