Carcassonne

Carcassonne je mesto na juhu Francúzska v departemente Aude, región Languedoc-Roussillon, asi severozápadne od Perpignanu. Patrí k najzachovalejším starovekým pevnostným mestám v celej Európe, preto bolo roku 1997 zaradené na zoznam kultúrnych pamiatok organizácie UNESCO.
Poloha.
Obec má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod 
Začiatky a doba rozkvetu.
V 6. storočí pred Kr. sa na malom návrší nad riečkou Aude usadili iberskí Kelti. Ich nadvláda nemala dlhé trvanie, pretože už o tri storočia neskôr sa na tomto strategickom mieste usadil iný keltský kmeň (fr. Les Volces-Tectosages) a založil tu galské oppidum. Toto oppidum bolo nazývané neskôr Rimanmi "Colonia Julia Carcaso".
V roku 122 dobyli túto oblasť Rimania a opevnenie niekdajšieho oppida vylepšili. Sťahovanie národov ich primälo k tomu, aby v úpravách pokračovali, v 3. storočí okruh hradieb zosilnili a pristavili niekoľko veží. Podstatná časť tohto opevnenia sa zachovala do dnešnej doby a tvorí vnútorný prstenec hradieb. Okruh sa skladá z tridsiatich veží galsko-rímskeho typu s veľkými oknami, aby bol uľahčený boj oštepmi. 
Rimania ovládali región okolo Carcassonne až do polovice 5. storočia, potom padlo mesto do rúk západných Gótov. Hradné mesto zostalo v ich rukách až do roku 725 napriek tomu, že sa ho Chlodovik I. pokúšal v roku 509 neúspešne dobyť. V 8. storočí mesto obsadili Arabi, ale franský kráľ Pipin Krátky ich s pomocou západogotických kmeňov v roku 759 zahnal a Carcassonne sa stalo franským lénom. Po smrti Karola Veľkého sa začalo s delením Franskej ríše. Mesto pripadlo rodu Trencavelovcov za vlády ktorých (1082 – 1209) dosiahlo nebývalého rozkvetu. Gróf z Trencavelu nechal postaviť na najvyššom mieste pahorku uprostred hradného mesta opevnený zámok. Od zvyšku opevnenia bol oddelený suchou priekopou a chránený piatimi vežami. Prístupu bránili dve padacie mreže a okovaná brána, ktorú museli na zabránenie zrade obsluhovať aspoň dve osoby.
Križiacka výprava.
V dobách tohto nebývalého rozkvetu sa v okolí rozšírilo katarské hnutie (Albigénstvo). Carcassonnský vikomt Raymond Roger Trencavel, (1194 – 1209), na svojom panstve túto herézu trpel a dokonca i ochraňoval. Ale pápež Inocent III. rozhodol v roku 1208 o albigenskej križiackej výprave proti albigenským a mesto začalo obliehať vojsko severofrancúzskych rytierov pod vedením Simona IV. z Montfortu. Carcassonne, ktorého opevnenie bolo z veľkej časti cez 1000 rokov staré, po 15 dňoch padlo. Súčasne bolo dobyté susedné mesto Béziers, tiež patriace do vlastníctva Raymonda Rogera Trencavela. Obyvateľstvo oboch miest bolo kompletne zmasakrované (20 000 obetí) a Simon z Montfortu kraj dostal ako svoje léno.
Skaza a následná obnova.
V nasledujúcich rokoch sa o Carcassonne často bojovalo, Trencavelovci sa ho neustále snažili získať späť. Následkom toho bolo hospodárstvo regiónu silno poškodené a obdobie kultúrneho rozkvetu skončilo. Konečne v roku 1240 pripadlo s konečnou platnosťou francúzskemu kráľovi, ktorý nechal celé okolie zrovnať so zemou. Týmto sa stalo Carcassonne základným prvkom obranného systému Francúzska na jeho južnej hranici s Aragónskom. Začlenením do oblasti kráľovského vplyvu sa mesto začalo rýchlo rozvíjať a počas nasledujúcich dvoch storočí získalo svoju súčasnú podobu. V roku 1262 vznikol na ľavom brehu rieky nové mestečko – La bastide Saint-Louis. Tu sa naplno rozvíjalo hospodárstvo a obchod, kým staré mesto slúžilo ako kráľovská pevnosť. Pomaly chátrajúci múr bol zosilnený a zaistený druhou vonkajšou hradbou a mesto získalo povesť nedobytnosti. Eduard z Woodstocku, Čierny princ mesto v roku 1355 obliehal, ale pretože si bol vedomý nezmyselnosti svojho konania, nechal aspoň zapáliť spodné mesto a odtiahol. La Bastide však bolo okamžite opravené.
Koniec pevnosti.
Po pyrenejskom mieri v roku 1659 bol k francúzskej ríši pripojený Roussillon a Carcassonne ako hraničné mesto stratilo na význame. S nástupom nových bojových techník už nemalo zmysel do hradného mesta investovať, a tak sa opevnenie pomaly rozpadalo. 
V 18. storočí z neho bola už len schudobnelá štvrť, ktorej hrozilo strhnutie, zatiaľ čo takzvané spodné mesto sa ďalej rozrastalo. Až architekt Viollet-le-Duc sa spolu so spisovateľom Prosperom Mériméom postaral o rozsiahlu rekonštrukciu a zachránil mesto i pre ďalšiu generáciu obdivovateľov.
Obyvateľstvo.
Počet obyvateľov je 47 854 obyvateľov (2009).
"Počet obyvateľov"