Jan Stráský

PhDr. Jan Stráský (* 24. december 1940, Plzeň† 6. november 2019, Praha) bol český politik, posledný predseda federálnej vlády Česko-Slovenska, úradujúci prezident ČSFR a poslanec Českej národnej rady, po zániku Česko-Slovenska český minister dopravy (19931995) a zdravotníctva (19951998), poslanec Poslaneckej snemovne, do roku 1998 člen ODS, následne Únie slobody. V rokoch 20112012 bol riaditeľom správy Národného parku Šumava.
Život pred politickou kariérou.
Jan Stráský sa narodil 24. decembra v Plzni. V roku 1958 v Plzni absolvoval obchodnú akadémiu a začal pracovať v pobočke Štátnej banky československej v Bloviciach a neskôr v jej ústredí v Prahe 1 a po roku 1968 na blízkej pobočke, kde pôsobil až do roku 1990. V dobe normalizácie mal kontakty s českým disentom. V rokoch 19901991 bol námestníkom generálneho riaditeľa Komerčnej banky. V rokoch 19631970 študoval filozofiu a politickú ekonómiu na Filozofickej fakulte UK. Od roku 1964 bol členom KSČ, v roku 1969 zo strany vystúpil a v roku 1970 bol dodatočne vylúčený.
Politická kariéra.
Už v roku 1990, počas svojho pôsobenia v Komerčnej banke bol externým poradcom predsedu vlády Českej republiky. Od mája 1991 do júla 1992 bol podpredsedom vlády Českej republiky a zároveň predsedom Hospodárskej rady vlády Českej republiky. V roku 1991 sa stal zakladajúcim členom ODS a na treťom kongrese ODS v novembri 1992 bol zvolený za podpredsedu strany, kde zostal až do decembra 1997.
Vo voľbách v roku 1992 sa stal poslancom Českej národnej rady. Podieľal na vyjednávaniach medzi českou a slovenskou stranou a 2. júla 1992 stal sa posledným predsedom vlády Česko-Slovenska. Zároveň bol poverený aj riadením federálneho ministerstva zahraničného obchodu. Od abdikácie posledného prezidenta Václava Havla 20. júla 1992 vykonával aj právomoci prezidenta republiky.
Po vzniku samostatného Česka sa v rámci transformácie Českej národnej rady na Poslaneckú snemovňu Parlamentu Českej republiky stal jej členom a svoj mandát za stranu ODS (volebný obvod Východočeský kraj) si udržal aj po voľbách v roku 1996. V období 1. apríla 1993 do 30. júna 1993 vykonával funkciu zmocnenca vlády pre riadenie Českých železníc. Po vzniku samostatného Česka taktiež zastával aj post českého ministra dopravy a od októbra 1995 post českého ministra zahraničia.
V roku 1997 sa pridal ku kritikom Václava Klausa, ktorého vyzval odchodu z čela vlády. V januári 1998 vystúpil zo strany ODS a vstúpil do Únie slobody. Od roku 1998 bol v dôchodku a krátko na to odišiel z politiky. Od januára 2001 pracoval ako riaditeľ Krajského úradu Juhočeského kraja, kde však na konci roku 2006 skončil.
Život po politickej kariére.
V roku 2006 sa ako dlhodobý člen predsedníctva Klubu českých turistov stal predsedom tejto organizácie. Funkciu zastával do apríla 2014. O turistických atrakciách v Česku napísal aj niekoľko diel. Pri príležitosti 70. narodenín v decembri 2010 obdržal Striebornú plaketu prezidenta (Českej) republiky. 14. februára 2011 bol menovaný dočasným riaditeľom NP Šumava. V tejto pozícii mal porušiť zákon, a bol vystavený kritike pre svoj postoj ku kalamite lesných škodcov. Za svoje aktivity v tejto funkcii bol ocenený anti-cenou Ropák roku 2011 a cenou Zelená perla 2011 za výrok: "„Zákon je dodržiavaný tým, že bude neustále porušovaný, ale jeho porušovanie bude kryté ním umožnenými výnimkami.“" 
Zomrel 6. novembra 2019 vo veku 78 rokov v domove pre seniorov v Prahe-Štěrboholiach.