Jozef Majský

Ing. JUDr. Jozef Majský (pôvodne Jozef Marhuľa; * 15. máj 1946, Hlohovec† 19. máj 2024) bol slovenský podnikateľ. Bol jedným z prvých slovenských veľkopodnikateľov, s vplyvom v rôznych oblastiach života (oligarcha). Bol obžalovaný z viacerých podvodov, predovšetkým v súvislosti s nebankovými spoločnosťami BMG Invest a Horizont Slovakia. Vytváraním falošných pohľadávok voči nebankovkám spôsobil podľa súdu spolu so spoločníkmi škodu 448 miliónov Sk (takmer 15 miliónov €). V roku 2015 ho Špecializovaný trestný súd v Pezinku (ŠTS) odsúdil na deväť rokov väzenia, do ktorého nenastúpil. Po Majskom bolo vyhlásené národné i medzinárodné pátranie. Až začiatku augusta 2020 ho zadržali v pražskej nemocnici. Pretože mal aj české občianstvo zostal v českých väzniciach. Už počas vyšetrovania podvodov v nebankovkách strávil vo väzbe tri roky, ktoré sa mu do celkového trestu započítali. ŠTS vyhodnotil Majského ako nemajetného dôchodcu a tak na rozdiel od svojich spolupáchateľov (Dávid Brtva, Patrik Pachinger) nezaplatil ani peňažný trest 5-tisíc eur. Pritom majetok firiem, ktorý vlastnia jeho deti, má podľa odhadu účtovnú hodnotu niekoľko desiatok miliónov eur. V roku 2022, pretože už mal odsedenú približne polovicu trestu, požiadal o prepustenie. V máji 2022 bol podmienečne prepustený na slobodu.
Začiatok kariéry.
Narodil sa v Hlohovci do učiteľskej rodiny. Jeho otec bol riaditeľom školy, mama sa starala o domácnosť. Po absolvovaní priemyslovky a Strojníckej fakulty SVŠT v odbore ekonomika textilného priemyslu sa tiež vydal na dráhu učiteľa. V roku 1980 nastúpil na pozíciu námestníka do strojárskej firmy Obal, š. p. v Novom Meste nad Váhom. V roku 1982 dostal ponuku robiť námestníka riaditeľa v bratislavskom Matadore. V Bratislave sa rozhodol študovať ďalšiu vysokú školu. Študoval medzinárodné vzťahy na Vysokej školy ekonomickej a v roku 1983 získal titul JUDr. na Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. Ešte v minulom režime si zmenil meno z Marhuľu na Majského. Jeho súkromné podnikateľské aktivity začali už v Matadore, keďže sa mu prostredníctvom podniku darilo dovážať osobné počítače, ktoré sa v tom čase do ČSSR voľne nedovážali a boli nedostatkovým tovarom.
Podnikanie, privatizácia a politika.
Po novembri 1989 začal už pod novým priezviskom podnikať, založil spoločnosť Sipox (Holding), pričom na dovoze počítačov pre štátne podniky zarobil desiatky miliónov korún. Pri nadobúdaní svojho majetku začiatkom 90. rokov zarobil aj na sprostredkovaní obchodu s ropou z Ruska. Jeden z obchodov cez firmu Menderassi mu podľa článku, ktorý v roku 1993 priniesol denník Pravda, pokazil povesť. Išlo o obchod za 350 miliónov korún. Ako vyšlo najavo, Slovnaft kúpil a spracoval ropu, ktorá stále patrila ruským dodávateľom."Nešlo len o nákup ropy, ale aj o chemikálie, hnojivá, keď mi už banky dôverovali, dostal som úvery," povedal Majský a pokračoval: "Vystihol som špeciálnu dobu, na ktorú som bol pripravený: v Rusku ešte fungovali štátne podniky zviazané príkazmi a s ich nadriadenými sa dali zabezpečiť dodávky a u nás sa už mohlo nakupovať bez povolení, nepotreboval som obchádzať zákony. Ale ani jeden štátny podnik (napr. Slovnaft) u nás ešte nemohol nakupovať priamo. Rýchlo sa stal jedným z prvých slovenských veľkopodnikateľov, s vplyvom v rôznych oblastiach života (oligarcha). Následne sa sústredil na privatizáciu štátnych podnikov. „Musím povedať, že som bol jeden z mála, ktorý bol vtedy na privatizáciu pripravený. Naozaj som patril k najsilnejším slovenským podnikateľom s desiatkami miliónov na účte.“ „Pri Prešove sa stretli politici s podnikateľmi. Ivan Lexa bol vtedy poverený vedením ministerstva privatizácie. Na tomto stretnutí sme všetci vlastne hľadali spôsob, ako to celé urobiť,“ hovoril o privatizácii v autobiografickej knihe.Do zániku Česko-Slovenska sa realizovala len jedna (t. j. prvá) vlna tzv. kupónovej privatizácie, ktorá sa začala v novembri 1991 a ktorej jednotlivé kolá prebehli od februára do decembra 1992. Pri vzniku Slovenskej republiky 1. januára 1993 kontrolovali investičné privatizačné fondy na Slovensku dve tretiny privatizovaného majetku. Väčšina z týchto „správcov“ však čoskoro začala tento majetok spravovať vo svoj prospech, a nie v prospech ľudí, ktorí im dali v kupónovej privatizácii svoju dôveru. Moravčíkova vláda pripravila v roku 1994 druhú vlnu kupónovej privatizácie, ktorá bola síce spustená v roku 1994 (ľudia si už kúpili a zaregistrovali kupónové knižky), ale následne bola koncom roka novou vládou V. Mečiara zrušená a v roku 1995 pretransformovaná na tzv. dlhopisovú privatizáciu.
Práve známosti a zákulisné hry (po vzniku Slovenskej republiky začal pre Jozefa Majského pracovať Alojz Lorenc) vyniesli Majského medzi najbohatších ľudí v krajine. Sám priznával, že s politikmi udržiaval nadštandardné vzťahy. Ako jeden z mála podnikateľov hovoril verejne, akú stranu sponzoroval. Až taký problém v tom nebol, keďže vtedy prispieval takmer všetkým. Majský sa nespoliehal len na fondy ale medzi najznámejších slovenských privatizérov sa dostal aj vďaka politickým rozhodnutiam, priamym predajom z Fondu národného majetku a nákupom. 
Sponzoroval v tejto súvislosti politické strany, najprv HZDS, vďaka čomu ovládol Trnavské automobilové závody (TAZ), bánovecký závod Tatry a ďalšie strojárske podniky. Po nezhodách s predsedom HZDS Vladimírom Mečiarom jeho podporu získala Sociálnodemokratická strana Slovenska na čele s Jaroslavom Volfom, potom sa preorientoval na neskoršieho prezidenta Rudolfa Schustera. Ten v roku 1998 založil Stranu občianskeho porozumenia (SOP), pričom do strany dosadil aj svoju vtedajšiu partnerku, neskôr manželku Dianu Dubovskú, ktorá v rokoch1998 – 2002 bola poslankyňou Národnej rady. Vlastnil tiež médiá. V roku 1993 sprivatizoval vydavateľstvo denníka "Smena", ktorý o dva roky výhodne predal. Následne ovládol denník "Národná obroda" a magazíny "Lišiak", "Profit" a "TV Komplet". Investorom s 50 % podielom bola rodina Majských aj v Rádiu Twist spolumajiteľa a riaditeľa Andrej Hryca, pričom rádio v čase mečiarizmu poskytovalo významný mediálny priestor protimečiarovskej opozícii a občianskym aktivitám. Podnikateľské aktivity mal Majský aj v Česku, kde kúpil časť výrobcu nákladných automobilov LIAZ, prostredníctvom ktorého ovládal aj ďalšie spoločnosti.
Začiatkom milénia sa mu však prestalo v podnikaní dariť. Bol obvinený, že vytuneloval krachujúce nebankové spoločnosti BMG Invest a Horizont, ktoré roky lákali ľudí na extrémne vysoké výnosy. Majského spolupracovníci v čase, keď bolo známe že zatvárajú pobočky, vybrali z Horizontu 40 miliónov korún a v kufríkoch ich priniesli Majskému. Majský potom tvrdil, že nemá žiadny majetok. Aj preto napríklad ako jediný z trojice nedostal peňažný trest.
Väčšinu firiem, ktoré vznikli pod značkou Sipox a nehnuteľnosti, ktoré vlastnila nebankovka Horizont vlastnia v roku 2023 Majského tri deti. Aj keď sa Majský snažil zapájať deti do rodinného biznisu od začiatku, to, že napokon v jeho impériu prevzali kormidlo, bolo viac-menej vynútené. Došlo k tomu koncom roka 2002, keď Majský v rámci kauzy Horizont skončil vo väzbe.
Osobný život.
Pred sobášom s Dianou Dubovskou sa Majský stihol dvakrát rozviesť, pričom bývalé manželky mu porodili tri deti – synov Jozefa, Erika a dcéru Evu. Tri roky bol ženatý s Dubovskou (nar. 1973). V roku 2003 sa rozviedli a na jeseň 2004 sa Dubovská vydala za Čecha Jana Štrofa a prijala priezvisko Štrofová.
V Bratislave Majskí sídlia v honosnej vile pod Slavínom. Majský vlastnil aj sídlo uprostred poľovného revíru v katastri obce Obyce, kde usporadúval poľovačky a choval divé šelmy v klietkach.
Majský patril k podnikateľom, ktorí sa objavujú na rôznych spoločenských udalostiach, napríklad v relácii televízie Markíza Smotánka a to aj po jeho odsúdení.
Zomrel 19. máj 2024 v Národnom onkologickom ústave v Bratislave vo veku 78. rokov a 4 dni. 
Súdne konania.
Po roku 2000 bol obžalovaný z viacerých podvodov, v októbri 2002 ho polícia zadržala na hraničnom priechode PetržalkaBerg.
Vo väzbe strávil takmer dva roky, pričom bol obvinený z ďalších trestných činov, v auguste 2004 však vtedajší generálny prokurátor Dobroslav Trnka zariadil jeho prepustenie na slobodu. Súdny proces aj potom pokračoval, predlžovali ho však obštrukcie Majského obhajcov a lekárskymi posudkami dokladané choroby. V decembri 2006 skončil pre vyhýbanie sa súdu opätovne vo väzbe a v apríli 2007 bol odsúdený na 12 rokov odňatia slobody. Jeho spoločníci Dávid Brtva a Patrik Pachinger dostali 11 a 10 rokov. Všetci však podali odvolanie a v októbri 2007 Najvyšší súd SR rozsudky pre konštatované chyby v konaní zrušil, čím sa prípad vrátil na začiatok a Majský bol prepustený na slobodu.
Začalo sa nové konanie, podobne ako pôvodné však bolo predlžované prieťahmi a obštrukciami zo strany obžalovaných aj obhajcov. Až v roku 2015 udelil Majskému Špecializovaný trestný súd v Pezinku trest odňatia slobody na 9 rokov za trestný čin podvodu. Rovnako ako v roku 2007 nasledovalo odvolanie na Najvyšší súd a ďalšia séria obštrukcií.
V júni 2020 bol Majský na základe európskeho zatýkacieho rozkazu zadržaný v Ostrave a o jeho vydaní na Slovensko rozhodne tamojší súd. 29. júla 2020 trojčlenný senát Najvyššieho súdu zamietol odvolanie Majského proti rozsudku Špecializovaného trestného súdu v Pezinku a uznal ho v neprítomnosti vinným a potvrdil mu 9-ročný trest. Odsúdený podnikateľ vystriedal v Česku dve väznice. Najskôr bol v pražskom Pankráci, následne vo väznici Rapotice. V máji 2022 bol podmienečne prepustený na slobodu. Pôvodný 9-ročný trest sa mu mal skončiť o štyri roky v decembri 2026.