burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Poludnica (vrch)

Poludnica () je vrch v Nízkych Tatrách. Leží nad Závažnou Porubou, približne južne od Liptovského Mikuláša. 
Poloha.
Nachádza sa na severe strednej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Ďumbierske Tatry a časti Demänovské vrchy. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Závažná Poruba a Liptovský Ján. Najbližšími sídlami sú severným smerom ležiace obce Liptovský Ján, Závažná Poruba a Iľanovo, juhozápadne je situovaná Demänovská Dolina. Masív patrí do Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Poludnica je súčasťou dlhej rázsochy, vybiehajúcej severným smerom z Krúpovej hole () v hlavnom hrebeni cez Krakovu hoľu (). Zo západu ju vymedzuje Iľanovská dolina, východne sa nachádza mohutná Jánska dolina. Západným smerom sa nachádza Demänovská hora (), vrch Kurence () a Magura (), južným leží Pusté (), Kúpeľ (), Krakova hoľa a Kopa (), východným Biela Marušová (), Smrekovica () a Javorovica () a severným Rakytovica (), Predná Poludnica () a Končitý vrch (). Masív patrí do povodia Váhu, kde vodu zo západných svahov odvádza riečka Iľanovianka, z východných voda odteká potokom Biela do Štiavnice. Hrebeňom a vrcholom vedie hranica Národnej prírodnej rezervácie Jánska dolina, do ktorej patrí jeho juhovýchodná časť. Vrcholom vedie značený chodník z Iľanova na Krakovu hoľu. Meno jej vraj dali starí Liptáci, ktorí si všimli, že keď sa slnko dostalo nad jej vrchol, bolo práve poludnie – teda čas obeda. 
Výhľady.
Hrebeň i vrchol pokrýva nízka vegetácia, umožňujúca zaujímavý kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné pozorovať mnohé vrcholy Nízkych Tatier, no tiež Tatry, Chočské vrchy, Oravskú Maguru i Oravské Beskydy a Malú i Veľkú Fatru. 
Prístup.
Túra na Poludnicu po trase Iľanovo (653 m) – Poludnica – Suchá dolina – Opalisko – Závažná Poruba (634 m) trvá niečo viac ako štyri hodiny a dosahuje prevýšenie 915 metrov.
Mestská elektráreň v Banskej Bystrici

Mestská elektráreň v Banskej Bystrici bola vodná elektráreň v Banskej Bystrici.
Vybudovaním elektrárne mesto poverilo budapeštiansku firmu Ganz és Társa. Schválenie plánov bolo 27. apríla 1904, 1. marca 1905 už elektráreň vyrábala prúd. V roku 1909 sa elektráreň po spore o vysoké ceny stala majetkom mesta, od roku 1945 bola v správe Stredoslovenských elektrární. Zrušená bola v roku 1969.
Privádzací kanál elektrárne dlhý m viedol z dnes neexistujúceho meandra Hrona v Šalkovej. Na jeho konci bol zásobník z ktorého voda padala 4,5 metra na turbíny elektrárne.
Elektráreň obsahovala dve turbíny typu Francis. Rovnaká firma dodávala zariadenie aj do elektrárne v Ľubochni. Okrem mesta napajála aj (vtedy samostatné) obce: Radvaň, Kráľová, Kostiviarska, Jakub, Sásová, Majer a Malachov. Elektrifikáciu zabezpečovali Stredoslovenské elektrárne.
Odpadová voda z elektrárne viedla kanálom dlhým opäť do Hrona, dnes je však po regulácii Hrona v 70. rokoch prítok posunutý. Kanál viedol stredom dnešnej Triedy SNP, okolo neho vzniklo v rokoch 1953 až 1965 Sídlisko.
Po ukončení prevádzky bola administratívna budova elektrárne asanovaná, prevádzková prestavaná. Odpadový kanál bol prekryt a stal sa súčasťou mestskej kanalizácie, zvyšky prívodného je možné pozorovať v teréne.
Marek Fašiang

Marek Fašiang (* 27. júl 1985, Bratislava) je slovenský dabér, moderátor, herec a podnikateľ.
Životopis.
Má mladšiu sestru a dvoch nevlastných bratov. Ako dieťa navštevoval dramatické krúžky. Vyštudoval Právnickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave.
Daboval rôzne filmové a seriálové postavy. Bol aj hlasom Harryho Pottera od tretej časti rovnomennej filmovej série. Predtým daboval len malé postavy.
V roku 2019 bol nominovaný na cenu OTO.
Vo voľnom čase sa venuje športu, cestovaniu a obchodovaniu s liekmi.
Super RTL

Super RTL je najstaršia nemecká televízna stanica pre deti a mládež.
Bola uvedená na trh 28. apríla 1995. Polovica jej akcií patrí k najväčšej komerčnej vysielacej spoločnosti na nemeckom trhu – RTL Group – a druhá polovica americkému koncernu Walt Disney Company (do 31. decembra 2013). Stanica, rovnako ako všetky nemecké kanály RTL, vysiela z Kolína nad Rýnom.
Na Slovensku je k dispozícii vo vysielaní satelitným vysielaním zo satelitu Astra. Do apríla 2012 sa dala naladiť aj na analógových satelitných prijímačoch.
TOGGO.
Od roku 2001 vysiela Super RTL programový blok „TOGGO“. TOGGO vysiela od 7:00 do 20:15, od 20:15 do 06:00 vysiela Super RTL a od 6:00 do 7:00 blok pre predškolské deti s názvom „TOGGOLINO“. Od roku 2017 vysiela stanica „TOGGO plus“. Od 7:00 do 8:00 ako „TOGGOLINO plus“, od 8:00 do 22:15 ako „TOGGO plus“ a od od 22:15 do 7:00 sa vysiela telenákup. „TOGGO plus“ vysiela TOGGO stanice ako časovo posunuté o jednu hodinu, ale okrem série Super RTL a filmov sa vysielajú aj ďalšie animované relácie.
Španielska socialistická robotnícka strana

Španielska socialistická robotnícka strana () je španielska stredoľavicová sociálnodemokratická politická strana. Od 18. júna 2017 stranu vedie generálny tajomník Pedro Sánchez, predsedníčkou strany je Cristina Narbonová.
Strana bola založená v roku 1879 Pablom Iglesiasom Possem, čím je najstaršou funkčnou španielskou politickou stranou. Počas prvých sto rokov fungovania sa definovala ako marxistická a socialistická strana zastupujúca záujmy robotníckej triedy, od mimoriadneho kongresu v roku 1979 opustila myšlienky ideológie marxizmu. Po páde režimu Francisca Franca sa spoločne s Ľudovou stranou vypracovala na hlavnú politickú stranu v krajine. PSOE je najdlhšie vládnucou stranou v krajine od roku 1978. Úrad premiéra za ňu zastávali postupne Felipe González (1982-1996), José Luis Rodríguez Zapatero (2004-2011) a Pedro Sánchez (od roku 2018).
Od 1. júna 2018 po vyslovení nedôvery vláde Mariana Rajoya je PSOE vládnou stranou s úradom premiéra. Vo voľbách do Generálnych kortesov v apríli 2019 získala strana relatívnu väčšinu mandátov v Kongrese poslancov a absolútnu väčšinu v Senáte Generálnych kortesov. Po voľbách do Generálnych kortesov v novembri 2019 utvorilo PSOE vládnu koalíciu so stranou Unidas Podemos. V roku 2020 vládlo PSOE v 9 z 19 španielskych autonómnych spoločenstiev (Aragónsko, Astúria, Baleárske ostrovy, Extremadura, Kanárske ostrovy, Kastília-La Mancha, La Rioja, Navarra a Valencia). Menšinovým partnerom v koalícii je PSOE tiež v Baskicku, Kantábrii a v Melille. PSOE má mládežnícku organizáciu Socialistická mládež Španieska, na európskej úrovni je členom Strany európskych socialistov a jeho poslanci v Európskom parlamente sú členmi frakcie Progresívna aliancia socialistov a demokratov. Strana je tiež členom Socialistickej internacionály.
Generálne kortesy

Generálne kortesy (španielsky Cortes Generales) sú španielsky dvojkomorový parlament, ktorý funguje na základe Ústavy z roku 1978. Vychádza z kortesov, ktoré v Španielsku a Portugalsku fungovali už od stredoveku. Generálne kortesy zastupujú španielsky ľud a predstavujú asymetrický bikameralizmus. Skladajú sa z Hornej komory, Senátu a Dolnej komory, Kongresu poslancov.
Generálne kortesy predstavujú legislatívnu časť štátnej moci v krajine, majú legislatívnu iniciatívu, kontrolujú konanie španielskej vlády a vykonávajú ďalšie funkcie, ktoré im vyplývajú z Ústavy.
Právomoci.
Španielska ústava na základe princípu trojitej deľby moci, tak ako ju stanovil Charles de Montesquieu, definuje a reguluje tri základné piliere moci v štáte: legislatívnu, výkonnú a súdnu. Prvý pilier je zverený Generálnym kortesom, druhý národnej vláde a tretí súdom.
Podľa konfigurácie odvodenej z ústavy sú Generálne kortesy komplexným orgánom reprezentatívnej, zámernej, nedotknuteľnej a nepretržitej povahy.
Tommaso Morosini

Tommaso Morosini (iné mená: Thomasso Morosini, Thomas Morosini, Tomáš Morosini; * pred 1175† jún/júl 1211) bol prvý latinský konštantínopolský patriarcha v rokoch 12041211. Pochádzal z talianskych Benátok. Svojou politikou znížil rešpekt Latinskej cirkvi na Východe. Podľa dobových správ (Niketas Choniates) bol veľmi tučným vyholeným klerikom v tesnom odeve.
Životopis.
Morosini sa narodil do bohatej benátskej rodiny. V mladosti sa stal subdiakonom pápeža Inocenta III. a odišiel študoval do Ravenny. Po páde Konštantínopola do rúk križiakom IV. križiackej výpravy v roku 1204 bol novou (benátskou) kapitulou chrámu Hagia Sofia zvolený za patriarchu. Výber patriarchu bol v rukách Benátčanov vďaka pred tým spísanej dohode "Partitio Romaniae". Proti nekánonickému sväteniu protestoval vtedajší pápež Inocent III., no nakoniec Morosiniho uznal a v marci 1205 mu boli udelené potrebné svätenia. V lete roku 1205 prišiel do Konštantínopola a ujal sa úradu. Postupne si svojimi aktivitami znepriatelil už pred tým nepriateľsky naladený pôvodný grécky klér. Po tom, čo miestny klér odmietol uvádzať jeho meno v modlitbách zakázal slúženie bohoslužieb v gréčtine, čo sa však nedodržiavalo. Nepriateľsky sa voči nemu chovali aj západní feudáli na čele s latinským cisárom Henrichom Flámskym, ktorí sa na území bývalej Byzantskej ríše usídlili. Nakoniec bol dokonca západnými pánmi obžalovaný z defraudácie chrámového pokladu Hagie Sofie (v cene asi 100 000 mariek). Zomrel v roku 1211. Po jeho smrti zostal post patriarchu uvoľnený (sede vacante) až do roku 1215, keď sa patriarchom stal Gervasios.
Štiav záhradný

Štiav záhradný alebo zriedkavo šťaveľ záhradný môže byť:
John Garcia (spevák)

John Garcia (* 4. september 1970, San Manuel, Arizona, USA) je americký spevák a skladateľ. Bol spevákom a spoluzakladateľom skupín Kyuss, Slo Burn, Unida a Hermano. V roku 2005 sa zúčastnil koncertu Queens of the Stone Age a spieval v skladbách „Thumb“, „Hurricane“ a „Supa Scoopa and Mighty Scoop“. Bolo to už dávno, čo sa on a Josh Homme stretli. V roku 2010 začal spolu s niektorými z bývalých členov skupiny Kyuss projekt Kyuss Lives! V roku 2012 po dlhom turné pod týmto názvom oznámili, že vydajú nový album. Po súdnom konaní, ktoré utrpeli Josh Homme a Scott Reader (bývalí členovia Kyuss), ale nezúčastnili sa na projekte, však museli zmeniť meno kapely, pretože im bolo zakázané používať pri nahrávkach názov Kyuss Lives! Skupina sa premenovala na Vista Chino a vydala svoj prvý album v roku 2013 s názvom "Peace".
Štiav

Štiav (iné názvy: nárečovo a do roku 1954 oficiálne: "šťav"; skôr ľudovo : šťaveľ):
Project One

Project One je hardstylové duo, ktoré tvorí Willem Rebergen (Headhunterz) a Joram Metekohy (Wildstylez). Založili ho v roku 2008. Ich album z roku 2008 výrazne ovplyvnil smer, akým sa ďalej vyvíjal celý žáner hardstyle a ich piesne sú dodnes medzi fanúšikmi veľmi populárne.
Hudobná kariéra.
Headhunterz a Wildstylez, v tej dobe najznámejší producenti žánru hardstyle, sa v roku 2008 rozhodli pripraviť album pod spoločným menom Project One. Ich plán bol pripraviť ho tajne, s premiérou na festivale In Qontrol 2008. Po troch mesiacoch v štúdiu pripravili album s 13 piesňami s názvom "Headhunterz &amp; Wildstylez present: Project One". Pôvodný plán predstaviť album na festivale In Qontrol nevyšiel, pretože Willem musel byť hospitalizovaný v nemocnici kvôli akútnej apendicitíde. Premiéra albumu bola presunutá na jún, kedy sa organizoval festival Defqon.1. Na tomto festivale vystúpili prvýkrát ako Project One. Album vyšiel v obchodoch o mesiac neskôr vo fyzickej aj digitálnej podobe. Mnohé piesne z albumu získali veľký úspech u fanúšikov, napríklad "Life Beyond Earth", "The Art of Creation" a "The Story Unfolds". Okrem obľúbenosti u fanúšikov album zároveň výrazne určil smer, akým sa v nasledujúcich rokoch ubral celý žáner hardstyle. Najmä používanie zmeny výšky tónu pri kickoch a melódie tvorené syntetizátorom. Neskôr v roku 2008 vystúpili aj na festivale Qlimax v obleku a so zaviazanými očami.
V nasledujúcich rokoch už nepokračovali vo vystupovaní pod týmto menom. Odvtedy spolu pracovali na niekoľkých piesňach, ale pod svojimi vlastnými pseudonymami. Ako Project One vystupovali len na vybraných festivaloch ako surprise act. Po vystúpení v roku 2013 na "X-Qlusive Wildstylez 2013" bol ich projekt tri roky bez aktivity. Keď boli v roku 2016 potvrdení na programe festivalu Qlimax 2016, na scéne to vyvolalo veľký rozruch. Na festivale sa predstavili v podobnom výzore ako pred ôsmymi rokmi a predstavili aj nové piesne. Jedna z nich - "Luminosity" bola titulnou piesňou "EP I" ktoré vydali o rok neskôr. V roku 2018 vytvorili hymnu festivalu Defqon.1 s názvom "Maximum Force". Koncom roka 2018 duo prvýkrát odprezentovalo šesť nových piesní a neskôr potvrdili, že chystajú nový album. Napriek sľubu, že určite vyjde v roku 2020, sa im tento termín nepodarilo dodržať a album stále nevydali. Ešte v lete toho roku došlo aj k úniku ich nevydaných piesní na YouTube. Na automaticky generovaný kanál sa dostali dve piesne od Headhunterz a staré verzie piesní na albume, ešte z roku 2018.
Pri príležitosti 25. výročia vzniku žánru hardstyle organizácia Q-Dance na konci roku 2019 spustila hlasovanie o najlepšie piesne tohto žánru. V top 100 sa umiestnili štyri piesne od tohto dua, a to "Life Beyond Earth" (28.), "Art Of Creation" (30.), "Luminosity" (71.) a "The Story Unfolds" (73.).
Pleseň

Pleseň (nesprávne: "plieseň") môže byť:
Plesne môže byť (v starších systémoch) slovenský názov:
Trulánsky koncil

Trulánsky koncil (ďalšie názvy pozri nižšie) bol cirkevný koncil uskutočnený v rokoch 691/692 v Konštantínopole. Koncil bol zvolaný byzantským cisárom Justiniánom II. a jeho cieľom malo byť doplnenie disciplinárnych kánonov k rozhodnutiam predchádzajúcich dvoch ekumenických koncilov (Druhý konštantínopolský a Tretí konštantínopolský koncil). Pravoslávnou cirkvou je považovaný za súčasť 6. ekumenického koncilu (Tretí konštantínopolský koncil), Katolícka cirkev ho považuje za miestny koncil byzantskej cirkvi, ktorý na Západe nikdy nebol plne akceptovaný, pretože odmietol niektoré západné zvyky (kňazský celibát...). Koncil sa významným spôsobom zaslúžil o dnešnú podobu kánonického práva Pravoslávnej cirkvi.
Názvy.
Zriedkavo označované aj číslovkou druhý(/á), pretože v tej istej kupolovitej sále sa konal aj Tretí konštantínopolský koncil.
latinské názvy: 
grécke/z gréčtiny prevzaté názvy:
Názvy obsahujúce slovo alebo deriváty slova „Trullo“ sa viažu k miestu konania - klenutý kupolový zasadací sál (τρούλ(λ)οςtrul(l)os) v cisárskom paláci.
Názvy obsahujúce slovo alebo deriváty slov „Quinisext“ a „Penthekte“ sa viažu k príčine zvolania koncilukoncil mal doplniť ustanovenia 5. a 6. ekumenického koncilu. (v preklade Piaty-Šiesty koncil). 
Priebeh a ustanovenia.
Keďže piaty a šiesty ekumenický koncil nevypracovali disciplinárne kánony, zvolal cisár Justinián II. v roku 691 nový koncil. Koncil sa uskutočnil v kupolovitej sále cisárskeho paláca v Konštantínopole a zúčastnilo sa ho 215 biskupov. Predstavitelia západnej (latinskej) cirkvi sa koncilu oficiálne nezúčastnili, hoci na koncile bol prítomný biskup Bazil z Gortyny, ktorý jurisdikčne podliehal pápežovi, a ktorý sa (avšak nelegálne) prehlásil za pápežského legáta. Koncil prejednával záležitosti kresťanských mravných zásad pre klerikov i laikov, cirkevnú správu a otázky rítu.
Výsledkom koncilu bolo 102 kánonov, v ktorých sa výrazne prejavili rozdiely medzi Východnou (byzantskou) a Západnou (latinskou) cirkvou. Mnohé z kánonov boli priamo namierené proti tradícii a právu kresťanov jurisdikčne podriadených pápežovi. Byzantská cirkev napr. odmietla povinný celibát kňazov, držanie pôstu v soboty, či požívanie mlieka a vajec počas Veľkého pôstu. Pápež Sergius I. odmietol kánony prijať, a preto neboli na latinskom Západe nikdy plne akceptované. 
Koncil potvrdil privilegované postavenie konštantínopolského patriarchu. Z hľadiska disciplinárnych kánonov pre klerikov sa zaoberal: simóniou, odevom kléru, kláštormi a vysviackou klerikov. Medzi ďalšie témy patrili napr. otázky prostitúcie, prepustenia otrokov, či umelecké stvárnenie Boha. Zobrazovanie Ježiša Krista bolo obmedzené len na ľudskú podobu (kým na Západe bol zobrazovaný aj napr. ako Baránok Boží). Kánony koncilu sa stali súčasťou Zbierky Trulánskeho koncilu ("Collectio Trullana") a platia pre Pravoslávnu cirkev dodnes.
Ľavicová strana (Švédsko)

Ľavicová strana (, skratka - V) je švédska ľavicová politická strana, ktorá vznikla v roku 1921 rozštiepením Švédskej sociálnodemokratickej strany. V rokoch 1967 – 1990 niesla názov Ľavicová komunistická strana. Strana je proti privatizácii a nesúhlasí s členstvom Švédska v Európskej únii, profiluje sa ako socialistická a od roku 1996 aj ako feministická. Predsedom strany je od roku 2012 Jonas Sjöstedt.
Book of Bad Decisions

Book of Bad Decisions je dvanásty štúdiový album americkej hudobnej skupiny Clutch, ktorý vyšiel 7. septembra 2018.
Naxos (radarový detektor)

Naxos bol systém pre zameranie signálu britského radaru H2S ktorý vyvinula Luftwaffe ako protiopatrenie. Existoval vo variante pre pozemné radarové stanice (označenie "Naxburg") a pre nočné stíhačky (označenie "Naxos-Z"). Systém vyhľadával signál s frekvenciou 3 000 MHz, s ktorým pracoval radar H2S.
Vznik.
Počas náletu Royal Air Force na Kolín z 2. na 3. februára 1943, bolo neďaleko Rotterdamu zostrelené lietadlo s novým britským radarom H2S pre presné navádzanie. Išlo len o druhé operačné použitie nového radaru. Z trosiek sa podarilo získať časti nového zariadenia. Po jeho prehliadke bolo Nemcom jasné, že radar pracuje na oveľa vyšších frekvenciách, ako bolo dovtedy bežné, neboli si však istí jeho účelom. 22. februára bola vytvorená komisia s úlohou navrhnúť protiopatrenia. O niekoľko týždňov neskôr spoločnosť Telefunken navrhla vyrobiť zariadenie, ktoré by detegovalo tzv. "centimetrové" vlny s vysokou frekvenciou, ktorú radar využíval. Toto bol počiatok prístroja "Naxos".
Naxburg.
Luftwaffe používala štandardne pre protivzdušnú obranu dvojicu pozemných radarov Würzburg a Freya. Spoločnosť Telefunken upravila niektoré radary Würzburg tak, aby bolo do ich taniera možné zabudovať prístroj Naxos. Operátori RAF zapínali radar H2S hneď po opustení britského pobrežia a keďže ich vysokofrekvenčný signál kvalitatívne vyčnieval z rádiového spektra, bolo možné prilietavajúce bombardéry sledovať a včas aktivovať či posilniť obranu predpokladaného cieľa. Takto upravené prijímače dostali označenie "Naxburg" ("Naxos + Würzburg"). Prvé zariadenie bolo úspešne otestované 22. septembra 1943 pri Essene a zaznamenalo signály z prilietavajúcich lietadiel na vzdialenosť okolo 250 km. Na základe testov boli objednané ďalšie radary "Naxburg" a vytvorená organizácia na sledovanie prilietavajúcich bombardovacích skupín.
Naxos-Z.
Na jeseň 1943 sa vykonali aj prvé skúšky s prístrojom Naxos zabudovaným do nočného stíhacieho lietadla. Prístroj dostal označenie "Naxos-Z" a mal oveľa menší dosah, asi 16 km. Plán výroby bol v tom čase 5 prístrojov mesačne. Vo februári 1944 bolo výroba schopná dodať už 28 prístrojov.
Can’t Fight the Moonlight

„Can’t Fight the Moonlight“ je skladba napísaná Diane Warrenovou, nahraná a spievaná LeAnn Rimesovou. Bola titulnou skladbou filmu "Divoké kočky". Vyšla ako Rimesovej singel 22. august 2000, umiestnila sa v top 10 pätnástich európskych krajín, Austrálie, Kanady a Nového Zélandu a v roku 2001 sa stala najpredávanejším austrálskym singlom v Austrálii. V USA dosiahla v roku 2002 odlišná mixáž skladby 11. miesto v "Billboard Hot 100".
Skladba sa objavila na kompilácii "I Need You" (2002) a "The Best of LeAnn Rimes" (2004) s radio edit verziou skladby od Grahama Stacka (známej medzinárodne ako „Latino Mix“) zahrnutá ako bonusová skladba albumu "I Need You", ako aj následného soundtracku pre film s názvom "More Music from Coyote Ugly" (2003). Remix je taktiež zahrnutý v albume "Greatest Hits" (2003), ako aj remixovej edícii albumu "Best of" od LeAnn Rimesovej.
Videoklip vyšiel v roku 2000 vrátane záberov z filmu "Coyote Ugly" s Rimesovou vystupujúcou v bare „Coyote Ugly“.
Slovenská akadémia vied a umení

Slovenská akadémia vied a umení (skrátene SAVU) bola vedecká inštitúcia sídliaca v rokoch 1943 až 1953 v budove na Štúrovej ulici číslo 9 v Bratislave. Vznikla odhlasovaním zákona č. 135 Snemu Slovenskej republiky z 2. júla 1942 a jeho vyhlásením o 19 dní neskôr, čím vyvrcholili dlhoročné snahy o inštitucionalizáciu a profesionalizáciu vedy na Slovensku. V roku 1946 bola degradovaná na vedeckú spoločnosť. V rokoch 1950 až 1951 bol jej predsedom básnik a esejista Ladislav Novomeský.
Základom pre vznik Slovenskej akadémie vied a umení bola Slovenská učená spoločnosť konštituovaná v roku 1939 z pôvodnej Učenej spoločnosti Šafárikovej založenej v roku 1926. Organizácia pôvodne fungovala pod patronátom Univerzity Komenského.
V roku 1953 sa pretransformovala na Slovenskú akadémiu vied sídliacu na Štefánikovej ulici s pobočkami po celej Bratislave. Zakladajúce valné zhromaždenie SAV sa konalo 26. júna 1953.
V budove na Štúrovej ulici v súčasnosti sídlia katedry Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave (Katedra žurnalistiky, Katedra marketingovej komunikácie, Katedra kulturológie a Katedra porovnávacej religionistiky) a kníhkupectvo Academia.
Sviatok obetovania

Sviatok obetovania, Sviatok obete alebo Veľký sviatok (, "Íd al-adhá", , , "Eid-e Gorbán"), je náboženský sviatok, ktorý slávia moslimovia a drúzi. Prebieha formou obete ako pripomienky na akt, ktorý sa objavuje aj v Starom zákone Biblie. Ibrahím (u kresťanov a židov v podobe mena Abrahám) chcel obetovať svojho jediného syna Ismaíla (u kresťanov a židov Izáka) Bohu, no Boh mu v tom zabránil, syna ušetril a Ibrahím miesto toho Bohu obetoval barana. Pri sviatku sa ľudia modlia k Bohu a obetúvajú rôzne zvieratá, väčšinou ovce alebo kozy.
Sviatok obetovania je jedným z dvoch oficiálnych sviatkov islamu (druhým je Sviatok prerušenia pôstu, po arabsky "Íd al-fitr", nasledujúci po konci mesiacu ramadán). Sviatok obetovania sa slávi v desiaty deň mesiaca dhú'l-hidždža islamského kalendára. Tento deň je obetným dňom tiež v Mekke, kde piatym dňom vrcholí púť hadždž.
Dátumy slávenia.
Vzhľadom na to, že islamský kalendár je lunárny, zatiaľ čo gregoriánsky solárny, pripadá dátum 10. dhú'l-hidždža vždy na iné dni gregoriánskeho kalendára. V praxi to znamená, že sviatok sa každý rok posunie o 10-11 dní dozadu. Nasledujúci zoznam ukazuje, na aké dni sviatok pripadá:
JL aréna

TITAN Aréna je štadión na ktorom hráva zápasy hokejový klub MHk 32 Liptovský Mikuláš.
Dejiny.
Na mieste dnešného zimného štadióna sa v minulosti nachádzalo bývalé kúpalisko, ktoré mohli hokejisti v zimných mesiacoch v závislosti od počasia využívať na hokejové zápasy. V roku 1932 po jeho zasypaní vzniklo ihrisko s nízkymi drevenými mantinelmi. Ako šatne hráčom slúžili drevené búdky, ktoré boli niekedy šatňami pre kúpajúcich.
V roku 1949 bola vybudovaná umelá ľadová plocha, k zastrešeniu zimného štadióna došlo v roku 1967. Československá seniorská reprezentácia sa na Liptove predstavila iba raz a to v januári 1988 v exhibičnom zápase proti výberu domácich odchovancov. Slovenská reprezentácia odohrala štyri prípravné zápasy. Po prvýkrát v apríli 1999, keď zdolala Česko 4:2, pričom išlo o historicky prvé víťazstvo nad týmto súperom. Neskôr si reprezentácia v Liptovskom Mikuláši pripísala výhry aj proti Kanade (3:2) a Lotyšsku (3:0, 2:1).
Vlastníkom štadióna je mesto Liptovský Mikuláš, pričom jeho rozsiahla rekonštrukcia začatá v roku 2018 bola rozdelená do niekoľkých etáp. Počas úvodnej etapy rekonštrukcie v sezóne 2018/2019 prešla kompletnou prestavbou severná časť štadióna a zároveň došlo aj k rekonštrukcii strechy. Na práce tejto etapy, ktoré sa výrazným spôsobom dotkli aj hokejovej sezóny, bolo vyčlenených 1,95 milióna eur, prevažná časť z nich z rezervy predsedu vlády.
Enrico Dandolo (rozlišovacia stránka)

Enrico Dandolo môže byť:
Umiernená strana

Umiernená strana alebo Umiernení (; skratka M), neoficiálne Noví umiernení je švédska politická strana, ktorá vznikla v roku 1938, vtedy ešte ako Konzervatívna strana. Vzhľadom ku svojej veľkej ideovej vzdialenosti a dominantného postavenia sociálnej demokracie zostali Umiernení po väčšinu povojnového obdobia v opozícii.
K zmene názvu došlo až v roku 1969. V rokoch 1976 – 1978 a 1979 – 1981 bola členom prvých nesocialistických vlád po druhej svetovej vojne. V rokoch 1991 – 1994 mali Umiernení v ďalšej nesocialistickej vláde svojho premiéra, Carla Bildta. Od roku 2006 do roku 2014 boli Umiernení vládnou stranou. Vo voľbách v roku 2014 však koalícia umiernených strán strán od stredu napravo oslabila a k moci sa opäť dostala ľavica.
Predsedom strany je od roku 2017 Ulf Kristersson.
Ideológia.
Umiernená strana tvrdí, že jej ideológia je zmes liberalizmu a konzervativizmu a zodpovedá tomu, čo sa nazýva liberálne konzervativizmus.
Strana podporuje voľný trh, osobné slobody, privatizáciu, dereguláciu, zníženie daní a obmedzenie verejného sektora. Avšak, rovnako ako všetky veľké strany vo Švédsku okrem Švédskych demokratov strana podporuje silnú imigráciu a prijímanie žiadateľov o azyl.
Ide o proeurópsku stranu naklonenú členstvu Švédska v EÚ.
Chrám Zosnutia Bohorodičky (Dobrinište)

Chrám Zosnutia Bohorodičky (), alebo Chrám Zosnutia Presvätej Bohorodičky () je pravoslávny chrám pôvodne zo 17. storočia nachádzajúci sa v meste Dobrinište v okrese Bansko v Blagoevgradskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku. 
Charakteristika a dejiny.
Budova sa nachádza niekoľko stoviek metrov juhozápadne od chrámu svätých Petra a Pavla.
Chrám bol postavený v období neskorého stredoveku v roku 1684 a v priebehu histórie bol dvakrát zničený a následne obnovovaný. Prvýkrát bol zničený Turkami v období tureckej nadvlády a následne bol opravený ku koncu 18. storočia. Druhýkrát bol chrám zničený v priebehu Prvej balkánskej vojny v roku 1912, alebo 1913, kedy budovu zničili grécki vojaci. Následná reštaurácia prebehla v rokoch 1915 – 1916. V roku 1980 sa budova chrámu čiastočne zrútila a v rekonštruovaná bola v roku 1985. Posledná reštaurácia chrámu prebiehala v roku 2018. V rámci tejto reštaurácie bol kostol vyzdobený novými stenomaľbami, ikonami a ikonostasom.
Chrám Zosnutia Bohorodičky je najstarším chrámom v Dobriništi a okolí. Budova chrámu je nízka s hrubými stenami čiastočne vkopaná do zeme. Chrám má dva vchody. Budova bola postavená na základoch ešte staršieho stredovekého chrámu. Z tohoto staršieho chrámu bola pri výzkumoch odkrytá časť až 1,2 metra hrubej steny.
Chrám svätých Petra a Pavla (Dobrinište)

Chrám svätých Petra a Pavla () je pravoslávny chrám z obdobia bulharského národného obrodenia nachádzajúci sa v meste Dobrinište v okrese Bansko v Blagoevgradskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku. Budova má priznaný štatút kultúrnej pamiatky a je považovaná za najvýznamnejšiu kultúrnu pamiatku mesta.
Lokalizácia.
Chrám sa nachádza v centrálnej časti mesta Dobrinište na námestí "ploštad "Makedonija"" ().
Dejiny.
S výstavbou sa začalo v roku 1834 a budova chrámu bola postavená v roku 1835. O niečo neskôr bola postavená aj oddelená zvonica. Zvonica je trojposchodová a nachádza sa západne od budovy chrámu. Dátum výstavby pôvodnej zvonice (1835) je zaznamenaný na pamätnej kamennej doske na západnej strane zvonice. Zvonica je vysoká 30 metrov a nachádzajú sa v nej 3 zvony. V dôsledku udalostí Prvej balkánskej vojny ako aj Druhej balkánskej vojny v rokoch 1912 a 1913 bola pôvodná zvonica poškodená. Reštaurovaná bola v roku 1986.
Charakteristika.
K mimoriadne cenným pamiatkam interiéru chrámu patrí oltár a ikonostas, vrátane ikon, ktoré predstavujú predmety s vysokou umeleckou hodnotou. 
Na jar v roku 1990 bol na zvonici osadený hodinový mechanizmus s ciferníkom. Výrobcom hodín je majster Toťu Raknov, ktorý hodiny zhotovil v rokoch 1989 – 1990 a následne ho s dvoma pomocníkmi aj osadil na fasádu budovy. Navíjanie mechanizmu hodín je ovládané elektrikou za pomoci elektromotora a prebieha každých 20 minút.
Chrámový sviatok.
Chrámový sviatok sa slávi 29. júna.
Chrám svätých Petra a Pavla (Plovdiv)

Chrám svätých Petra a Pavla (), alebo () je pravoslávny chrám z prvej tretiny 20. storočia nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v okrese Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Iný názov.
Medzi veriacimi farnosti je chrám známy aj pod neoficiálnym názvom Chrám svätého Mínu ().
Lokalita.
Pravoslávny chrám svätých Petra a Pavla sa nachádza v centrálnej časti mesta Plovdiv na južnom úpätí pahorku Bunardžik na ulici Nikolu Petkova 2 v mestskej štvrti známej pod lokálnym názvom „Invaliden kvartal“ (, doslova "Invalidná štvrť").
Dejiny a súčasnosť.
Budova bola postavená v rokoch 1932 – 1933. Oficiálne vysvätený bol chrám 26. mája 1935 plovdivským metropolitom Maximom. V roku 1947 bola ku chrámu pristavaná zvonica. V roku 1984 bol v budove inštalovaný ikonostas. Chrám je v súčasnosti funkčným farským chrámom. Chrámový sviatok sa slávi 29. júna.
Charakteristika.
Chrám svätých Petra a Pavla je jednoloďová budova s pôdorysom tvaru predĺženého kríža. Autorom projektu bol významný modernistický architekt Hristo Peev (). Chrám je typickým predstaviteľom cirkevnej architektúry postavenej v slohu bulharskej moderny, vyznačujúcej sa najmä národnými motívmi a to predovšetkým odkazom na architektúru z obdobia bulharského národného obrodenia. Architektonicky najvýraznejším prvkom je v tomto smere veža zvonice bohatá na prvky napodobujúce obytnú architektúru z obdobia bulharského národného obrodenia. Zvonica bola k budove pristavaná neskôr a bola postavená podľa projektu architekta Stefana Todorova. Zvonku je budova omietnutá spôsobom typickým pre obdobie moderny s hrubou vrstvou omietky s hlbokým ozdobným ryhovaním. Ikonostas vyhotovený v 80. rokoch 20. storočia je vyrobený z orechového dreva a jeho autorom je rezbár Petăr Kušev. Autormi ikon a fresiek sú umelci Nikolaj Rostovcev, Karl Jordanov, Kostadin Gospodinov, Nikola Gospodinov, Dimităr Bakalski a Borislav Džamdžiev.
Bonanza

Bonanza môže byť:
bonanza môže byť:
Imelda Stauntonová

Imelda Stauntonová CBE (; * 9. január 1956, Londýn, Spojené kráľovstvo) je anglická herečka. Patrí k najuniverzálnejším herečkám, známa je z filmov ako "Zamilovaný Shakespeare" (1998), "Dve tváre Very Drake" (2004), "Dievča" (2012) či z filmovej adaptácie Harryho Pottera, kde stvárnila postavu Dolores Umbridge. 
Detstvo a mladosť.
Jej matka bola kaderníčkou a otec sa živil ako pomocník pri stavaní ciest. Stautonová od malička navštevovala katolícku školu La Sainte Union Convent School. Herectvo študovala na Royal Academy of Dramatic Art. 
Kariéra.
Od roku 1976 pôsobila v divadle Birmingham Repertory Theatre. Jej prvá herecká skúsenosť vo filme prišla v roku 1982, v televíznom seriály "Playhouse". Jej prvá väčšia rola prišla v roku 1992. V roku 1995 si zahrala rolu Charlotte v dráme "Rozum a cit". Menšiu úlohu mala aj v zamilovanom filme "Zamilovaný Shakespeare", kde stvárnila opatrovateľku Gwyneth Paltrow. 
V roku 2004 prijala úlohu v dramatickom filme "Vera Drake", kde stvárnila hlavnú postavu s rovnakým mennom. Za túto rolu získala hneď niekoľko prestížnych filmových ocenení. Bola nominovaná aj na Academy Awards a Zlatý glóbus, lenže tieto ceny zostali len pri nominácií. Za to získala cenu BAFTA, ocenenie Volpi Cup a rôzne ceny filmových kritikov. Od roku 2007 stvárnila postavu Dolores Umbridge, najprv v piatom a neskôr v siedmom dieli filmovej verzie "Harryho Pottera". Hoci stvárnila zápornú postavu, získala obrovské herecké uznanie. 
V roku 2010 prepožičala svoj hlas hovoriacim kvetinám vo filme "Alica v krajine zázrakov", ktorý režíroval Tim Burton. O rok neskôr hrala po boku herečky Rebeccy Hall v mysterióznom filme "Prebudenie". V roku 2014 hrala vo filme "Vládkyňa zla" a od rovnakého roku tiež pôsobí v televíznom seriáli "Pride".
V roku 2020 hrala v seriáli "Koruna", kde stvárnila Kráľovnú Alžbetu II. 
Súkromný život.
Imelda Stauntonová je od roku 1983 vydatá za anglického herca Jima Cartera. Má s ním dcéru Bessie, narodenú v roku 1993. 
Od roku 2006 je držiteľkou Radu britského impéria.
Ethel Barrymorová

Ethel Barrymorová (* 15. august 1879, Philadelphia, Pensylvánia, USA † 18. jún 1959, Beverly Hills, Kalifornia, USA) bola americká herečka. Pochádzala z hereckej rodiny Barrymoreových a je považovaná za „Prvú dámu amerického divadla“.
Životopis.
Barrymorová sa narodila vo Philadelphii, ako druhé dieťa hercov Maurice Barrymore a Georgie Drewa. Mala dvoch bratov, Johna a Lionela. Tiež bola tetou herečky Drew Barrymorovej.
Detstvo strávila vo Philadelphii, kde navštevovala rímskokatolícke školy.
Kariéra.
Po celú svoju hereckú kariéru sa venovala predovšetkým divadlu. V roku 1914 si prvý krát zahrala v divadle, vo filme "The Nightingale". Neskôr sa objavila aj v iných filmoch. V roku 1919 si zahrala vo filme "The Divorcee", po ktorom si dala „filmovú pauzu“ aby sa mohla znovu naplno venovať divadlu.
Od roku 1928 je otvorené Divadlo Ethel Barrymore, ktoré pod týmto menom funguje dodnes.
V roku 1944 získala Barrymorová ocenenie Academy Awards, za najlepšiu herečku vo vedľajšej úlohe za svoju rolu vo filme "None But the Lonely Heart".
V roku 1947 spolupracovala s Alfredom Hitchcockom, na filme "The Case Paradine". Za svoju rolu bola znovu nominovaná na Academy Awards. V roku 1949 získala tretiu nomináciu za film "Pinky". Jej posledný film bol "Johnny Trouble" z roku 1957.
V roku 1960 získala svoju hviezdu na Hollywoodskom chodníku slávy.
Súkromný život.
V roku 1909 sa vydala za Russella Griswolda Colta, s ktorým mala tri deti. Ich vzťah skončil rozvodom v roku 1923.
Úmrtie.
Ethel Barrymorová zomrela na kardiovaskulárne problémy, dňa 18. júna 1959 vo svojom dome v Hollywoode. Pochovaná je na Calvary Cementery.
Lev Ochridský

Lev Ochridský (; * ?, Paflagónia† 1056) bol byzantský polemik, chartofylax Chrámu Hagia Sofia, autokefálny arcibiskup ochridský v rokoch 10371056 a blízky spolupracovník konštantínopolského patriarchu Michaela I. Kerularia, patriarchov zástupca v náboženských polemikách so Západom. Nechal prestavať Baziliku svätej Sofie v Ochride a pozval byzantských umelcov, aby ju vymaľovali. Podľa dobových prameňov bol značne vzdelaný.
Vo svojom liste (1053) spísanom zrejme na patriarchov popud, odoslanom juho-talianskemu biskupovi Jánovi z Trani, (bol však adresovaný „"všetkým franským biskupom a najrešpektovanejšiemu pápežovi"“) prvýkrát posunul otázku odcudzenia Východnej a Západnej cirkvi do pozície liturgických a disciplinárnych rozdielov. Svoje výtky voči Západnej cirkvi staval buď na základe Svätého písma, alebo disciplinárnych kánonov Trulánskeho koncilu (napr. držanie pôstu sobotu). Západná cirkev však tento koncil nepokladala za ekumenický a jeho závery neuznávala. Jeho hlavným argumentom bolo, že Západná cirkev používa pri bohoslužbe nekvasený chlieb ("azymos"). List vyvolal ostrú reakciu kardinála Humbert de Silva Candida a následne i sériu názorových výmen, ktoré prispeli k odcudzeniu Západu a Východu, a k neúspechu misie kardinála Humberta v Konštantínopole v roku 1054 (pozri Východná schizma).
Voľba prezidenta Poľskej republiky v roku 1995

V poľských prezidentských voľbách bol 19. novembra 1995 zvolený predseda Zväzu sociálnej demokracie Aleksander Kwaśniewski. V prvom kole sa 5. novembra o funkciu prezidenta uchádzalo 13 kandidátov, z ktorých najviac hlasov získal Aleksander Kwaśniewski (35,11 %), doterajší prezident Lech Wałęsa (33,11 %), bývalý disident Jacek Kuroń (9,22 %) a bývalý premiér Jan Olszewski (6,86 %). Prvé dva kandidáti sa 19. novembra stretli v druhom kole. Aleksander Kwaśniewski získal 51,72 % a Lech Wałęsa 48,28 % hlasov. Volebná účasť bola 64,7 % v prvom kole a 68,23 % v druhom kole. Od roku 1990 to boli druhé priame prezidentské voľby.
Výsledky volieb.
Prvé kolo.
Na prvom kole volieb prezidenta dňa 5. novembra 1995 sa zúčastnilo 64,7 % zapísaných voličov. Do druhého kola postúpili prví dvaja najúspešnejší kandidáti – Aleksander Kwaśniewski a Lech Wałęsa. Poradie podľa získaných hlasov bolo nasledovné:
Druhé kolo.
Na druhom kole volieb prezidenta dňa 4. júla 2010 sa zúčastnilo 68,23 % voličov. Poradie podľa získaných hlasov bolo nasledovné:
Jakub Baradai

Svätý Jakub Baradai (iné mená pozri nižšie; * asi 490/500, Tella† 30. júl/31. júl 578, Kasion) bol sýrsky mních, misionár, biskup (metropolita) v Edesse, prívrženec miafyzitizmu (nevhodne, no bežne stotožňovaný s monofyzitizmom). Jeho prívrženci sa nazývajú jakobiti. Orientálnymi cirkvami je považovaný za svätého a jeho sviatok pripadá na 31. júla/28. novembra. Mal blízko k cisárovnej Theodore, no i napriek tomu sa za vlády cisára Justiniána I. nevyhol prenasledovaniu, no nikdy nebol zajatý. Prezývku Baradaios si vyslúžil preto, že ako chodil ako žobravý mních a nosil oblečené iba otrhané handry (slovo pochádza z miestneho názvu pre hrubé odevy na kone). Dochovalo sa niekoľko sýrskych prekladov jeho listov pôvodne písaných v gréčtine. Pravdepodobne neprávom mu je priznávané aj autorstvo miafyzitského vyznania viery zachovaného v a eucharistickej modlitby (anafory).
Životopis.
O jeho živote sa dozvedáme z dvoch životopisov. Pripisované bývali Jánovi z Efezu a Kyriakovi z Amidy.
Baradai sa narodil okolo roku 500 v meste Tella (dnešný Viranşehir) do rodiny kňaza Theofila bar-Manua. Následne študoval v monastieri Pesilta na hore Izlá neďaleko Nisibisu, kde sa oboznámil s gréckou a sýrskou literatúrou, ako aj s princípmi asketického života. V rokoch 527/528 odišiel na pozvanie cisárovnej Theodory do Konštantínopola. Cisárovná, ktorá sympatizovala s miafyzitmi sa s Baradaiom spriatelila a Baradai tak v Konštantínopole následne pobudol 15 rokov. Po tom, čo antiochijský patriarcha Efrém spustil tvrdé prenasledovanie miafyzitov, požiadala cisárovná Theodora alexandrijského miafyzitského patriarchu Theodosia I., aby vysvätil dvoch sýrskych biskupov, čím sa mal pomer síl v Sýrii vyrovnať. Spojencom Baradaia a miafyzitov v Sýrii bol aj arabský ghasánovský náčelník Hárith ibn Džabala (v gréckych prameňoch aj Arethas). Niekedy v rokoch 541543 tak Theodosios Jakuba vysvätil za biskupa v Edesse, druhým vysväteným biskupom bol Theodóros, biskup v Bostre. Jakub následne neúnavne cestoval po celej Sýrii a Malej Ázii a snažil sa šíriť svoju vieru. Po smrti patriarchu Theodosia na seba sám prevzal úlohy patriarchu a v jednotlivých mestách menoval nových biskupov (zväčša radov sýrskych mníchov), čím pokladal základy jakobitskej cirkvi. Celkovo vysvätil podľa dobových prameňov 27 biskupov a vyše 1000 kňazov. (iné zdroje deklarujú ešte omnoho väčšie čísla). Pre svoju "podzemnú" existenciu boli nazývaní aj "akefaloi" (bezhlaví). Vo svojich cestách prišiel a založil komunitu až v Efeze, či na ostrove Chios. Cisár Justinián sa Baradaia snažil chytiť, avšak nikdy sa mu to nepodarilo, pretože nenápadne oblečený biskup vždy unikol. Posledné roky svojho života sa snažil zmieriť rivalita medzi antiochijskou a alexandrijskou cirkvou. Zomrel v roku 578 na ceste do Alexandrie v meste Kasion v Egypte.
Nové Nivy

Nové Nivy sú komplex prevažne kancelárskych a obchodných developerských projektov v Bratislave, ktoré realizuje spoločnosť HB Reavis. Komplex sa nachádza na pomedzí Nív (súčasť Ružinova) a Starého Mesta, sčasti v oblasti novej štvrte výškových budov. Koncentrovaný je okolo ulíc Mlynské nivy, Karadžičova a Prievozská. Zahŕňa projekty Twin City s výškovou budovou Twin City Tower (89 m), City Business Center s výškovou budovou City Business Center I (95 m), multifunkčný komplex Nivy s výškovou budovou Nivy Tower (125 m), Mlynské Nivy Košická (114 m), Nové Apollo a dočasnú autobusovú stanicu na Bottovej.
Kritika.
Komplex získal anticenu "BRUTUS 2021" za najhorší architektonický počin: "„Aký smelý počin v roku 2021 otvoriť dom o veľkosti mestského bloku bez jediného okna a prevádzky v úrovni parteru. Pardon, jediným oknom je Drive-in žltého “M”. Tak jedno “Flurry” v aute namiesto pohára vína na terase, s prípitkom za lepší a zdravší život v meste! Sen o mestskom bulvári Mlynské Nivy ostal len mokrým snom o mestskej triede plnej života.“"
Archón (rozlišovacia stránka)

Archón (pri skloňovaní je v slovenčine tvar "archont-", napr. genitív j. č. je archonta, nominatív mn. č. je archonti atď.) alebo staršie archont môže byť:
Kostol svätého Jozefa (Plovdiv)

Kostol svätého Jozefa () je rímskokatolícky kostol z konca 19. storočia nachádzajúci sa v centrálnej časti mesta Plovdiv v okrese Plovdiv v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Lokalita.
Kostol leží v centrálnej časti mesta na ulici „G. M. Dimitrov“ () č. 116 v susedstve budovy penziónu bývalého dievčenského katolíckeho kolégia.
Charakteristika a dejiny.
História budovy sa začala v roku 1898, kedy sofijsko-plovdivský arcibiskup Roberto Menini ohlásil vo Vatikáne plán vybudovať v Plovdive kostol zasvätený svätému Jozefovi v blízkosti už existujúceho ženského kolégia svätého Jozefa. Základný kameň bol položený a posvätený 30. marca 1899, budova bola v priebehu toho istého roku dokončená a 5. novembra aj vysvätená. Kostol slúžil najmä pre sestry ubytované v susediacom kolégiu, ale aj pre bežných veriacich pričom slúžil ako pomocný kostol pri katedrále svätého Ľudovíta. Kostol takto fungoval do roku 1945, ked bolo po nástupe komunistickej mocu kolégium zrušené a sestry, ktoré ho obývali boli vyhnané z územia Bulharska. V priebehu roku 2008 prebehla reštaurácia budovy.
Kostolný sviatok sa slávi 19. marca. Kostol ani dnes nie je farský, ale stále slúži ako pomocný kostol pri katedrále svätého Ľudovíta.
Šúr (Slovenský Grob)

Šúr je miestna časť obce Slovenský Grob v okrese Pezinok, skladajúca sa z lokalít Malý Raj a Zátišie (nazývanej aj Manor). Má rozlohu 0,681773 km² (68 ha) a je zložená z novostavieb.
Nachádza sa na juhozápade obce vedľa cesty cesty III. triedy 1082 (Čierna voda – Slovenský Grob) neďaleko prírodnej rezervácie Šúr a tečie popri nej Slováčkov potok, ktorý sa vlieva do neďalekého potoku Čierna voda.
Je tu základná občianska vybavenosť a súčasťou lokality Malý Raj je aj malé jazierko.
Branipole

Branipole () je dedina ležiaca v južnom Bulharsku. Nachádza sa v Plovdivskej oblasti v okrese Rodopi. Dedina leží na severnom úpätí pohoria Rodopy.
Názvy a etymológia.
Dedina sa v minulosti volala Ahlanovo (). Pre tento názov existujú dve teórie. Podľa prvej z nich bol názov odvodený od gréckeho výrazu "lahana", ktorý označuje kapustu a podľa druhej bol názov odvodený od tureckého výrazu "ahlan", ktorý by sa dal voľne preložiť ako "jasné pole". 
Geografia.
Dedina sa nachádza 8 kilometrov južne od centra Plovdivu (2 kilometre južne od okrajovej časti mesta). Leží v Hornotráckej nížine na úpätí pohoria Rodopy Vzdušná vzdialenosť od hlavného mesta Sofia je približne . v nadmorskej výške V blízkosti dediny okrem oblastného centra Plovdiv leží aj mesto Kuklen a dediny Belaštica, Brestnik, Gălăbovo a Markovo. Vzdušná vzdialenosť od hlavného mesta Sofia je približne .
História obce.
Na mieste dnešnej dediny existovala v staroveku trácka osada, pričom do dnešných čias sa z nej dochovala malá mohyla. Okrem toho sa z tráckeho obdobia dochovalo väčšie množstvo predmetov, ktoré boli objavené pri vykopávkach, predovšetkým ide o rôzne kamenné dosky. Okrem tráckej osady sa v oblasti nachádzala aj rímska osada a podľa výsledkov výskumov, ktoré zatial prebehli, išlo o pomerne veľkú osadu. Pri vykopávkach boli objavené predovšetkým tehly, zvyšky keramiky, ale aj mince.
Obyvatelia obce sa v minulosti venovali predovšetkým roľníctvu. Hlavnými odvetviami, ktoré boli v dedine rozšírené v 19. storočí bolo predovšetkým vinárstvo a hodvábníctvo, ale aj chov hospodárskych zvierat. Rozšírené bolo aj pestovanie tabaku. Obyvatelia obce pracovali predovšetkým sami na seba a to až do roku 1949, kedy bolo v dedine založené roľnícke družstvo. 
V dnešnej dobe pracuje veľká časť dediny v blízkych plovdivských závodoch a aj do dediny samotnej prúdia investície hlavne v oblasti strojárstva. 
Existujú plány na budúce spojenie dediny s vedľajšou dedinou Belaštica.
Pamiatky.
Najvýznamnejšou pamiatkou v dedine je pravoslávny Chrám svätých Konštantína a Heleny. Ďalšou významnejšou pamiatkou je Kaplnka svätého Michala archanjela, ktorá leží v blízkosti obecného cintorína.
Náboženstvo.
V dedine žijú predovšetkým pravoslávni kresťania a moslimovia. Pravoslávnym kresťanom slúži chrám a kaplnka, moslimovia majú k dispozícii mešitu, ktorá sa nachádza vo východnej časti dediny.
Občianska vybavenosť.
V dedine sa nachádza budova radnice (nová budova bola dokončená v roku 2003). Zo vzdelávacích inštitúcií Branipole disponuje základnou školou – ZŠ Svätých Cyrila a Metoda () – ako aj jasľami a materskou školou.
Sviatky a tradície.
Každý rok sa oslavuje sviatok dediny. Oslavuje sa každoročne 21. mája (na sviatok svätých Konštantína a Heleny) a v dedine sa v tom čase koná aj tradičný výročný trh. Oslavy sú spojené aj s kultúrnym programom.
Chrám svätých Konštantína a Heleny (Branipole)

Chrám svätých Konštantína a Heleny () je pravoslávny chrám z prvej tretiny 20. storočia nachádzajúci sa v dedine Branipole v okrese Rodopi v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Charakteristika a dejiny.
V 19. storočí vlastnili časť pozemkov v Branipoli aj bohatí katolícki obchodníci z Plovdivu, ktorí si už v polovici 19. storočia postavili v blízkosti dediny svätostánok, ktorý sa neskôr rozšíril. To inšpirovalo v prvej tretine 20. storočia k výstavbe chrámu pravoslávnych obyvateľov dediny, ktorí začali zháňať prostriedky na výstavbu. Výstavba pravoslávneho chrámu svätých Konštantína a Heleny prebiehala v rokoch 1927 – 1928, pričom väčšina použitých prostriedkov boli dary od obyvateľov dediny Branipole. Budova chrámu bola vysvätená v roku 1929. Na vysviacke sa zhromaždilo celé obyvateľstvo dediny, ale aj veľa návštevníkov z okolitých dedín ako aj duchovných z plovdivskej eparchie.
Chrám sa nachádza v strede dediny oproti budove radnice.
Chrámový sviatok sa slávi 21. mája a je spojeným s oslavami obce.
Chrám svätých Konštantína a Heleny

Chrám svätých Konštantína a Heleny môže byť:
v Bulharsku:
2 na 1

2 na 1 (Dvaja na jedného) je relácia súkromnej televíznej stanice TV Markíza, vysielaná od roku 2018. Svoju premiéru mala 11. februára 2018, kedy ju sledovalo celkom 11,9 % divákov s trhovým podielom až 30,5 %.
Je zábavnou reláciou, v ktorej si dvaja moderátori – Adela Vinczeová a Dano Dangl – „podajú“ vždy jedného zaujímavého hosťa. Ten bude musieť absolvovať sériu rôznych úloh, skúšok alebo výziev, ktoré ho dostanú do neštandardných a nie celkom komfortných situácií.
Furkamotors

Furkamotors je slovenský výrobca motorizovaných bicyklov. Výroba bola založená v roku 2012 bratmi - Daniel Furka a Samuel Furka.
Furkamotors sídli na Slovensku v Bratislave. Podľa údajov spoločnosti je ročne vyrobených okolo 30 kusov motobicyklov. Motobicykle sú vyrábané ako malosériová zákazková výroba. Dizajn je v štýle tridsiatych rokov.
Furkamotors sú nezvyčajné najmä z dôvodu použitia spaľovacieho motora ako aditívneho pomocného motora v oceľovom ráme. Okrem tejto spoločnosti v Európe neexistuje žiaden iný sériový výrobca bicyklov s prídavným spaľovacím motorom. Emblém Furkamotors obsahuje ozubené koleso s vpísným písmenom f.
ZKH

ZKH môže byť:
Ria Gehrerová

Mgr. Ria Gehrerová (* 16. október 1992, Bánovce nad Bebravou) je slovenská novinárka, ktorá pôsobí v redakcii "Denníka N".
Vysokoškolské štúdium absolvovala na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, kde v roku 2015 získala bakalársky a v roku 2017 magisterský titul v študijnom odbore žurnalistika. Pracovala ako editorka pre spravodajské portály Tlačovej agentúry Slovenskej republiky "Teraz.sk" a "Skolskyservis.sk". Prispievala tiež do "QYS magazínu", časopisu určeného pre LGBTI ľudí a širokú verejnosť. Od vzniku "Denníka N" v roku 2015 pôsobí v redakcii tohto média, kde sa venuje domácim témam, právam žien a menšín.
Získala cenu Štúrovo pero za články o sexuálnej asistencii pre ľudí s hendikepom, o menštruácii a o dievčati zneužívanom farárom. V roku 2019 jej Iniciatíva Inakosť udelila Cenu pre médiá "„za sériu článkov v Denníku N, v ktorých dlhodobo a systematicky sleduje vývoj v oblasti práv LGBTI ľudí. Zároveň kriticky spracováva aktivity tzv. antigender hnutia a jeho negatívne dopady na život LGBTI ľudí na Slovensku.“"