Predatory lending

Predatory lending (doslova "predátorské požičiavanie"; v slovenčine je výraz zriedkavý, prekladá sa ako predátorské úverovanie, vykorisťujúce úverovanie, predátorské požičiavanie či dravé úverovanie) je nepoctivé konanie veriteľa pri procese vzniku úveru. Hoci neexistuje jasná a všeobecne uznávaná definícia, predatory lending možno chápať ako netransparentné, neetické konanie alebo dokonca ako konanie, ktoré používa nezákonné praktiky pri dohadovaní pôžičky alebo v priebehu jej splácania. Táto oblasť sa týka najmä nepoctivých jednotlivcov a bezmenných firiem, ktoré pre svoje služby vyhľadávajú rizikových klientov (napr. ľudia nevzdelaní, už zadlžení, bez pravidelného príjmu a pod.) – ide o tzv. subprime trh. „Predátori“ vedia, že takí klienti nemajú šancu získať úver od banky alebo zavedenej nebankovej spoločnosti kvôli nízkej schopnosti splácať. Napriek tomu, alebo práve preto, vysoké riziko nesplácania vyvažujú najčastejšie astronomickou cenou úveru. Medzi ďalšie zistené praktiky patrí podpis bianco zmenky bez jasne vyplnenej doložky, ktorá určuje, akú hodnotu na ňu možno doplniť. Za niekoľkotisícový dlh požadujú ručenie mnohonásobne drahšej nehnuteľnosti alebo ďalšie nevýhodné ustanovenia skryté v zložito konštruovanej zmluve. Predátorské úverovanie sa často vníma ako synonymum k úžere. 
Vývoj požičiavania peňazí za úrok.
Platba úroku nebola v minulosti samozrejmosťou, naopak – úrok sa považoval za hriech. V Európe 4. storočia panovala predstava, že pravá činnosť pre človeka je poľnohospodárstvo, pretože sa páči Bohu. Obchod sa toleroval, ale zisk z neho sa považoval za nevhodný. Rovnako aj úrok z pôžičky. Preto sa cirkevný koncil v Elvíre v roku 305 rozhodol zakázať kňazom, aby úroky vyžadovali alebo platili. 
Zmena nastala v 13. storočí, keď svätý Tomáš Akvinský predpokladal, že úrok je odmena za čas, počas ktorého musí veriteľ čakať, kým mu dlžník peniaze vráti. Čas ale patrí len Bohu, a preto aj úrok musí patriť Bohu, ktorého v pozemskom svete reprezentuje cirkev. 
Skutočný prelom nastal až v 17. storočí v Anglicku, keď filozof W. Petty argumentoval, že úrok je rovnaký príjem, ako renta z pozemku. Na neho nadväzuje N.W. Senior so svojou teóriou abstinencie. Podľa neho je na vznik kapitálu potrebné, aby človek abstinoval od konečnej spotreby. Človek chce spotrebovávať, ale abstinencia je pre neho ujma, za ktorú musí dostať zaplatené (úrok). Aj v súčasnosti úrok odmieta napr. islamské bankovníctvo.
Pojem predatory lending.
Označenie obchodných praktík ako "predatory" sa prvýkrát v angličtine objavilo až v roku 1912 v novinách "Evening Times", ktoré vychádzali v americkom New Jersey. Slovné spojenie predatory lending sa objavilo až o osemdesiat rokov neskôr: v roku 1991 ho pravdepodobne prvýkrát použil Bruce Marks, výkonný riaditeľ Union Neighborhood Assistance Corporation of America (UNAC). UNAC je nezisková organizácia, ktorá sa snaží o stavbu cenovo dostupných štvrtí v USA v osobnom vlastníctve jednotlivých obyvateľov. Širšie sa tento termín začal používať až v roku 2000. 
Predatory lending sa dá analyzovať z mnohých uhlov. Niektoré možné charakteristiky takéhoto konania sú:
Nie vždy je určité konanie predátorské, i keď sa tak na prvý pohľad môže zdať. Aj preto je jednoznačná definícia predátorského úverovania ťažká. Vždy treba prihliadať na okolnosti. Klientovi, ktorého rizikovosť nesplácania je nízka, môže veriteľ ponúknuť nízku cenu, ale v zmluve dohodnúť vysoké sankcie za nesplácanie. Pokiaľ zákazník takým podmienkam porozumie, vie o nich pred podpisom zmluvy a ak s nimi súhlasí, také konanie nemôže byť považované za predátorské. Predátorské úvery sú podmnožinou tzv. subprime úverov (teda rizikových úverov), ale nie všetky rizikové úvery sú aj predátorské. 
Charakteristiky veriteľa - predátora:.
Predátorské úverovanie sa objavuje najmä v oblastiach, v ktorých dlžníci čelia nedostatku informácií, nedokonalej konkurencii a nedokonalej právnej ochrane. Je spojené s agresívnym marketingom, s klamlivou reklamou a vyvolaním dojmu výhodnosti. Predátori sa snažia vytvoriť obraz dôveryhodnosti, a to formou falošnej empatie. Dlžníci tak nie sú schopní rozoznať spoľahlivosť ponúkaných služieb, čo sa ukazuje ako rozhodujúci faktor. Vo chvíli, keď ju rozpoznajú, je už neskoro. 
Predátori na Slovensku.
Úžera a predátorské úvery sa na Slovensku začali výraznejšie objavovať až od začiatku 90. rokov. V rokoch 1948 – 1989 sa úžera vyskytovala len výnimočne. Pokiaľ sa objavovala, boli to iba ojedinelé prípady v rámci izolovaných skupín (napr. Rómovia alebo sociálne vylúčení). 
Vznik a rozvoj predatory lending nie je na Slovensku odborne zdokumentovaný a opísaný. Pravdepodobne sa objavuje už od počiatku 90. rokov 20. storočia, keď ekonomika prešla z centrálne plánovanej na trhovú. 
Predátori môžu v úverovaní používať jednu alebo viac predátorských praktík. Medzi najčastejšie patria: 
Citát.
"„Brať si úver od spoločnosti poskytujúcej predátorské úvery je ako lúpež bez pištole alebo s plniacim perom v ruke. (Doing business with the predatory lender is like robbery without a pistol or robbery with an ink pen).“"