burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Obytný dom na Hviezdoslavovom námestí 7

Obytný dom na Hviezdoslavovom námestí 7 navrhol v roku 1935 brniansky architekt Bohuslav Fuchs pre pani Rosenthalovú ako svoj jediný objekt v Bratislave. Dom sa vyznačuje ľahkosťou, tak charakteristickou pre architekta Fuchsa.
Situovanie.
Nájomný dom stojí v úzkej prieluke v centrálnej časti Bratislavy. Stavebná parcela jednou stranou prilieha k parkovo upravenému Hviezdoslavovmu námestiu a druhá strana ústi do Paulínyho ulice. Fuchs sa s problémom stavania na úzkej parcele už ľahko vyrovnal v starších projektoch. 
Prevedenie.
Stavba pozostáva z dvoch samostatných objektov o rozdielnej výške. Vyšší šesťposchodový dom je orientovaný do Hviezdoslavovho námestia a menší trojposchodový do Paulínyho ulice. Domy sa vyznačujú starostlivo koncipovanými bytmi, vysokým štandardom vybavenosti a maximálne racionálnou dispozíciou bytov. Na každom poschodí vyššieho objektu orientovaného k námestiu sú dva trojizbové byty. V objekte do ulice sú dva dvojizbové a jeden jednoizbový byt. Oba objekty sú riešené symetricky so schodiskom v osi symetrie.
Z architektonického hľadiska je zaujímavejšie priečelie domu orientované do námestia. Fuchs siahol k zložitejšiemu komponovaniu fasády. Namiesto jednoduchých pásových okien, aké sú použité na hoteli Avion už v roku 1927, navrhol pílovito zalomenú fasádu s veľkými samostatnými horizontálnymi oknami, ktoré sa šachovnicovo striedajú s balkónmi. Dosiahol tak dynamizáciu priečelia.
Dobový názor na stavbu.
Dobový názor prezentuje kritická recenzia stavby v časopise "Slovenský staviteľ" od autora píšuceho pod značkou Ingrad. Autor kritizoval funkčné využitie domu. Podľa neho sú byty na exponovanom pozemku nevhodné a vyjadruje názor, že vhodnejšou voľbou by boli skôr kancelárie. Domu vyčíta nevhodnú orientáciu na svetové strany. Kritizuje aj kubus arkiera, ktorý pôsobí príliš ťažkým dojmom na priečelí objektu do Paulínyho ulice. Ani priečelie z Hviezdoslavovho námestia sa nevyhlo jeho kritike. Podľa recenzie nie je dobré, je až priveľmi poprelamované.
„Vznikajú uličné vzhľady rázu akéhosi kubického romantizmu odporujúce zásadám moderného urbanizmu.“
Autor však vyzdvihuje dobré dispozičné riešenie bytov a ich vysoký štandard a kvalitu realizácie. 
Obytný dom na Hviezdoslavovom námestí nezmenil svoje pôvodné poslanie, zostal celý čas funkčný. Fuchsovo realizované dielo sa názorovo radí k brilantnej modernej funkcionálnej architektúre, ktorá je osobitným prúdom a v takej vyspelej podobe nemá na Slovensku veľa reprezentantov.
Loft

Loft môže byť:
LOFT môže byť:
Hotel Excelsior a Hotel Eden

Hotel Excelsior a Hotel Eden (Hotel Excelsior je dnes liečebný dom Jalta) sú dva hotely v Piešťanoch od rovnakých architektov, ktoré hoci sú navzájom prevádzkovo nezávislé, pôsobia dojmom jedného celku. Sú postavené v štýle funkcionalizmu.
Hotel Excelsior a hotel Eden vznikli v medzivojnovom období (1929 – 1930) podľa návrhu architektov – piešťanského rodáka Pavla Weisza a Ľudovíta Weissa. Architekti v rovnakom časovom období obdržal od dvoch navzájom nezávislých investorov objednávku na návrh objektov hotelového typu.
Objekty sa nachádzajú na adrese Winterova ulica 58 a 60 v Piešťanoch. Stavbu realizovala firma "Pittel &amp; Brusewetter". Návrh pre Excelsior bol dokončený v roku 1928 a Eden v rokoch 1928–1929. Excelsior sa realizoval v termínoch jar 1929 až jeseň 1929 a Eden 26. jún 1929 až 23. máj 1930.
Opis.
Objekty majú 6 nadzemných a 1 podzemné podlažie, ukončené sú plochými strechami. Napriek tomu, že sú navzájom prevádzkovo nezávislé, pôsobia dojmom jedného celku. Rekonštrukcia objektov priniesla zmenu prvkov interiéru, exteriér zostal až na niektoré detaily zachovaný v pôvodnom stave.
Hotel Eden.
Je to hotel kategórie *** (trojhviezdičkový), lokalizovaný na konci Winterovej ulice v historickej časti mesta Piešťany. Pôvodne to bol liečebný ústav patriaci MUDr. Neuwirthovi.
Okrem priestorov na stravovanie, diagnostikovanie a liečenie hosti bolo 1. nadzemné podlažie vybavené obchodmi. Na každom typickom podlaží bolo možné ubytovanie dvadsiatich hostí v sedemnástich izbách. Objekt je doplnený strešnou terasou, orientovanou na západ. Hospodárske a komunikačné priestory sú orientované do dvora. Zaoblené, výškovo akcentované nárožie pripomína diela nemeckých expresionistov. Fasáda nárožia je doplnená vertikálne usporiadanými okrúhlymi tzv. lodnými oknami.
Hotel Excelsior.
V súčasnosti liečebný dom Jalta je postavený na susednej parcele. Základná pôdorysná osnova je v tvare písmena L. Priestory jednotlivých podlaží sú riešené ako dispozičný trojtrakt. Pri pôvodnej funkcii hotela mal dnešný liečebný dom kapacitu 100 hosťovských jednoposteľových izieb s balkónom. Po prestavbe budovy na liečebný dom, došlo k modernizácii lôžkového traktu. Izby boli vybavené vlastnými hygienickými bunkami a počet sa ustálil na 103 lôžok. Fasáda je po dvoch podlažiach stupňovite ustupujúca, doplnená balkónmi s horizontálnym zábradlím.
Konštrukcia.
Na týchto budovách bola použitá železobetónová nosná konštrukcia – monolitický skelet a výplňové murivo zo špeciálnych dutých tvárnic PARCUS, čím objekty dosiahli svoj medzivojnový vrchol aj použitým konštrukčným riešením.
Hotel Eden a hotel Excelsior sú od roku 1991 zaradené medzi objekty mestskej pamiatkovej zóny a bol im udelený štatút kultúrnej pamiatky celoštátneho významu.
Prímus

Prímus alebo donucovacie právo môže byť:
Prímus môže byť zastarano:
Konvoj

Konvoj môže byť:
Budova Slovenského národného múzea

Budova Slovenského národného múzea môže byť:
Bauhaus

Bauhaus môže byť:
Správny orgán

Správny orgán je vo všeobecnosti pomerne samostatná, organizačne vyčlenená zložka správnej organizácie verejnej správy, vybavená príslušnou právomocou a pôsobnosťou. Na Slovensku je správny orgán definovaný v § 1 zákona č. 71/1967 Zb. o správnom konaní ako "štátny orgán, orgán územnej samosprávy, orgán záujmovej samosprávy, fyzická osoba alebo právnická osoba, ktorej zákon zveril rozhodovanie o právach, právom chránených záujmoch alebo povinnostiach fyzických osôb a právnických osôb v oblasti verejnej správy." 
Konanie, v ktorom v oblasti verejnej správy správne orgány rozhodujú o právach, právom chránených záujmoch alebo povinnostiach fyzických osôb a právnických osôb, ak osobitný zákon neustanovuje inak, nazývame správne konanie.
Ďalšie podrobnosti sú uvedené v citovanom zákone.
Štátny znak Ruska

Štátny znak Ruska je spolu so štátnou hymnou Ruskej federácie a vlajkou Ruskej federácie jedným z troch štátnych symbolov Ruskej federácie. Štátny znak bol schválený federálnym ústavným zákonom "O štátnom znaku Ruskej federácie" dňa 8. decembra 2000. Zákon pripúšťa aj vyobrazenie jedného orla s erbom jazdca na bielom koni v jednej farbe – červenej.
Štátny znak tvorí červený štvorec (štít) dole na oboch stranách zaokrúhlený a v strede zostrený s vyobrazeným dvojhlavým zlatým orlom s rozprestrenými krídlami držiacim v nohách kráľovské insígnie – žezlo a kráľovské jablko.
V strede znaku (na hrudi orla) sa nachádza Svätý Juraj v modrom plášti, ktorý sedí na striebornom koni a striebornou kopijou poráža čierneho draka. Vo vrchnej časti znaku sa nachádzajú (jedna veľká v strede a dve malé po stranách) zlaté koruny vzájomne spojené so stuhou.
História štátneho znaku.
Dvojhlavý orol sa v erbe Moskovského štátu prvýkrát objavil na pečati Ivana III. v roku 1497 po jeho svadbe s princeznou Sofiou, kedy sa vyobrazenie dvojhlavého orla (prebratého zo štátneho znaku Byzantskej ríše) spojilo s moskovským erbom čoho výsledkom bolo, že na polovici štátneho znaku Ruskej federácie bol orol a na druhej medený jazdec porážajúci draka.
Neskôr sa štátny znak Ruskej federácie trocha menil. Na pečati Ivana IV. Hrozného sa na hruď orla začalio umiestňovať vyobrazenie Juraja Drakobijca – symbol moskovských kniežat. Od roku 1625 za vlády Michaila III. sa nad hlavou orla objavili tri koruny. Peter I. na štátny znak pridal reťaz so znakom rádu Adreja Prvorodeného a panovník Pavol I. maltézsky kríž.
Veľkú reformu štátneho znaku Ruskej federácie uskutočnil Alexander I. V roku 1825 pridal orlovi okrem heraldickej formy aj ľubovoľnú formu. Orol mal rozpustené krídla a držal stuhami spojené šípy a fakľu v pravej nohe a veniec v ľavej. Reťaz rádu Andreja Prvorodeného bola zo štátneho znaku odstránená. Na hrudi orla bol vyobrazený netradičný erb Moskvy v tvare srdca, ale panovník Mikuláš I. sa už v roku 1830 vrátil k pôvodnej verzii erbu Moskvy, ktorú doplnil o erby cárstiev, ktoré boli súčasťou Ruského impéria. Štíty týchto erbov sa nachádzali na rozpätých krídla orla.
Za vlády Alexandra II. bol ruský štátny znak koncipovaný v súlade s vtedajšími medzinárodnými pravidlami heraldiky podľa ktorej v roku 1882 na znak pribudli veľký stredný a malý erb Ruského impéria. Štátny znak v tejto podobe sa zachoval do roku 1917, kedy boli po februárovej revolúcii odstránené tri korunky vo vrchnej časti znaku.
Dňa 5. novembra 1990 vznikla vládna komisia, ktorá mala za úlohu určiť štátny znak a vlajku Ruskej federácie. Zákon o štátnom znaku Ruskej federácie bol podpísaný Brisom Jeľcinom dňa 30. novembra 1993.
Súčasný zákon o štátnom znaku Ruskej federácie je v platnosti od 27. decembra 2000.
Lokus (genetika)

Lokus alebo génový lokus alebo génové miesto je úsek molekuly DNA (chromozómu) obsahujúci jeden gén. Forma génu na lokuse predstavuje alelu. Na základe toho môžu byť jedinci s rovnakými alelami (homozygoti recesívni alebo dominantní) alebo s rozdielnymi (heterozygoti). Na jednom lokuse sa môže nachádzať jedna alebo viac alel. Lokus na chromozóme sa zapisuje v tvare: 6p21.3 (kde 6 – číslo chromozómu, p – krátke ramienko, 21 – číslo prúžku, 3 – konkretná pozícia v prúžku).
Kemi

Kemi je obec ležiaca na rovnomennej rieke vo fínskej provincii Laponsko.
Na území obce žije 23 424 obyvateľov. Obec leží na území s veľkosťou 91,96 km², z čoho 1,25 km² sú vodné plochy. Hustota zaľudnenia je 256,2 obyvateľov na km².
Architektonická kompozícia

Pojem "kompotizacia" je širokoobsahový a jeho interpretácia je odlišná nielen v rámci jednotlivých umení, ale aj u jednotlivých autorov. Pojem architektonická kompozícia je obsahovo užší. Definície samotného pojmu kompozície zaznamenali podstatný vývoj nielen v celom historickom priereze teórie architektúry, ale i v ostatných desaťročiach.
Vytvárať architektonickú kompozíciu znamená teda v našom chápaní, vytvárať priestorovú kompozíciu, ktorej kvalita je o to vyššia, čím viac sa podarí spojiť jej materiálne časti a aspekty zjednocujúcou silou nosnej myšlienky, v ktorej sú vzájomne sprostredkované obsah, funkcia, konštrukcia a forma. Je to proces „hľadania, objaveného narábania s priestorom a materiálom. Je to hra plná fantázie so svetlom, proporciou, rytmom, harmóniou.“
Pojem „kompozícia“ je úzko spätý s pojmom „forma“. Obidva tieto pojmy sú tak blízke, že ich môžeme oddeliť iba teoreticky. K základným vizuálnym vlastnostiam formy patria: tvar, veľkosť, farba, textúra, poloha, orientácia a vizuálna inercia. K základným elementom formy v priestore sú: bod, línia, plocha, objem.
Kompozícia je predstavovaná "súborom kategórií" – vlastností elementov formy, nástrojov a mier ich zmien ako rytmus, eurytmia, symetria, asymetria, zhoda, nuansa, kontrast a pod.
Institut de droit international

Institut de droit international (IDI) ("Ústav medzinárodného práva") je organizácia, ktorá sa venuje štúdiu a výskumu medzinárodného práva. Jeho členovia sú všeobecne považovaný za popredných medzinárodných právnikov.
Každý polrok sa organizuje kongres na ktorom organizácia študuje aktuálne medzinárodné právo a predkladá mu môžné riešenia.
Zatiaľ čo odporúčania ústavu zastrešujú medzinárodné právo v jeho viacerých formách, veľa jeho riešení sa týka hlavne ľudských práv a mierových diskusií. To je dôvod, prečo organizácia získala v roku 1904 Nobelovu cenu za mier.
Ústav založili Gustave Moynier a Gustave Rolin-Jaequemyns, spolu s deviatimi ďalšími renomovanými medzinárodnými právnikmi 8. septembra 1873 v "Salle de l'Arsenal" v Gentskej radnici v Belgicku.
Zakladateľmi z roku 1873 sú:
Milan Šavlík

Milan Rastislav Šavlík (* 1. november 1928, Šenkvice – † 31. júl 2003) bol slovenský architekt. Zúčastnil sa mnohých architektonických súťaží a publikoval v odbornej praxi.
SAS.
Na Slovensku iniciátormi založenia Bloku (komory architektov) boli Eugen Kramár, Štefan Svetko, Štefan Šlachta a Marián Marcinka. K nim sa 22.apríla 1991 pripojili architekti Jaroslav Žbirka, Ivan Kočan, Lubomír Mrňa, Eva Vršanská, Milan Šavlík, Matúš Dulla, Peter Havaš a inžinier Teodor Bílek v zasadacej miestnosti Spolku architektov Slovenska na Panskej ulici schválili Programové vyhlásenie Bloku a písomne požiadali Spolok architektov Slovenska o zaregistrovanie v súlade s jeho stanovami ako organizačná zložka, združenie, skupina.
Eiður Guðjohnsen

Eiður Smári Guðjohnsen (* 15. september 1978, Reykjavík, Island), známy ako Eidur Gudjohnsen, je bývalý islandský futbalista, ktorý hrával na poste útočníka. 
Pôsobil v FC Barcelona, anglickej Premiership najmä za Chelsea, po tom čo si spravil meno s Bolton Wanderers FC vo Football League Championship. Bol kapitánom islandskej reprezentácie a často považovaný za najlepšieho islandského futbalistu v histórii. Je synom Arnóra Guðjohnsena, bývalého profesionálneho futbalistu.
Úspechy.
Chelsea
Barcelona
Camillo Benso

Camillo Benso alebo Camillo Benso, gróf z Cavouru (po taliansky "Camillo Benso, conte di Cavour"; * 10. august 1810, Turín , Taliansko - † 6. jún 1861, Turín) bol v rokoch 1852–1861 (s prestávkou) predseda vlády Sardínsko-piemonstského kráľovstva a v roku 1861 krátko prvý predseda vlády Talianska. Bojoval za zjednotenie Talianska na diplomatickom poli, je architektom talianskej ústavy. Ako politik a podnikateľ podporoval rozvoj priemyslu,výstavbu železníc a prístavov. Sám založil továreň na umelé hnojivá a snažil sa o modernizáciu poľnohospodárstva.
All Nippon Airways Company

All Nippon Airways Company, Limited (skratka: ANA; ; doslova: "Všejaponská letecká dopravná akciová spoločnosť") je japonská letecká spoločnosť so sídlom v Tokiu a zároveň dcérska spoločnosť ANA Holdings. Spoločnosť má hlavné základne na tokijských medzinárodných letiskách Narita a Haneda. Sekundárne základne má na medzinárodných letiskách Kansai a Itami v Osake. Medzi ďalšie základne spoločnosti patrí Medzinárodné letisko Čúbu v Nagoji, Letisko Naha na ostrove Okinava a Nové letisko Čitose neďaleko mesta Sapporo. Dcérskymi spoločnosťami All Nippon Airways sú regionálna ANA Wings, charterová Air Japan, nízkonákladová Vanilla Air a spoločnosť Pan Am International Flight Academy, ktorá je jedinou zostávajúcou divíziou kedysi známej americkej leteckej spoločnosti Pan American World Airways.
Za dátum založenia spoločnosti All Nippon Airways možno de facto považovať 27. december 1952, kedy vznikla "Japan Helicopter &amp; Aeroplane Transports Co., Ltd." (), ktorá bola v decembri 1957 premenovaná na "All Nippon Airways Co., Ltd." (skratka: "ANA"). V októbri 1999 sa All Nippon Airways stali členom aliancie leteckých spoločností Star Alliance. V roku 2013 došlo k transformácii ANA na holdingovú spoločnosť ANA Holdings, v rámci ktorej od apríla 2013 funguje ako dcérska spoločnosť "All Nippon Airways Co., Ltd.", založená 2. apríla 2012.
Destinácie.
All Nippon Airways v súčasnosti lietajú do 97 pravidelných a sezónnych destinácií v Ázii, Austrálii, Európe a Severnej Amerike.
Codeshare.
All Nippon Airways majú tzv. codeshare dohodu a v súčasnosti prevádzkujú spoločné lety so spoločnosťami: 
Flotila.
Súčasná flotila.
Flotila All Nippon Airways pozostávala v máji 2019 z nasledujúcich lietadiel:
Spoločenský dom (Dunajská Streda)

Spoločenský dom v Dunajskej Strede patrí medzi najvýraznejšie stavby tohto mesta. Nachádza sa na Korze Bélu Bartóka 788|1, v centrálnej časti Dunajskej Stredy.
Charakteristika.
Vznikol v rokoch 1974 – 1977 podľa projektu J.Slíža, E. Grébertovej a A. Braxatorisa,(známe realizácie: gymnázium na Tomašíkovej ulici v Bratislave, zotavovňa ROH na Donovaloch, 22- triedna škola v Petržalke, sídlisko Barónka- Rača v Bratislave, kultúrne domy v Mútnom, v Tešedíkove a iné.) v rámci celkovej prestavby okresného mesta a 4. novembra 1977 bol odovzdaný do užívania ako nový Dom kultúry. Dnes Mks- Mestské kultúrne stredisko.
Konštrukčný systém vychádza z modulovej osnovy 6+6 3+6 a z technológie monolitického železobetónu,ktorá umožnila variabilné dispozičné riešenie interiérov. Pre architektúru exteriéru je typické hmotové členenie 3. poschodia s vysunutými terasami a kontrast plných a zasklených plôch. Štruktúra obkladu je z bielych betónových, kanelovaných panelov. Budova je situovaná hlavným vstupom do námestia s parkom a fontánou a svojou hmotou tvorí dominantu celého námestia. Na severnej bočnej fasáde sa nachádza figurálny reliéf od J. Jankoviča.
Nástup z námestia vytvára vstupný vestibul cez dve podlažia, kde sa ešte aj v súčasnosti nachádzajú pôvodné výtvarné diela- drevené reliéfy F. Hubla , kamenná mozaika L. Bergera a figurálna kompozícia Š. Kubíka. Obsahovú náplň tvoria: divadelná sála, kinosála, Žitnoostrovská knižnica, kancelárie, reštaurácia s kuchyňou, klubovne, technicko- hospodárske priestory, vzduchotechnika atď. Prevádzkové vzťahy sú riešené s ohľadom na variabilitu priestorov, ktorú zabezpečujú zasúvacie a padacie steny pri divadelnej sále. Variabilitu celkovej hmoty zabezpečuje aj konštrukcia zo železobetónu, nebola obmedzená záväzným použitím montovaného skeletu.
Objekt sa zaraďuje do obdobia neskorej moderny s brutalistickou prímesou a stretol sa s veľmi pozitívnym ohlasom. V roku 1978 získal Spoločenský dom Cenu Zväzu slovenských architektov - dnešná cena Dušana Jurkoviča. V 90. tych rokoch sa začala k bočným stenám pristavovať dobová architektúra, ktorá narušila celkový harmonický vzhľad budovy. V súčasnosti je objekt v čiastočnej rekonštrukcii.
Spoločenský dom

Spoločenský dom môže byť:
Pásové okno

Pásové okno je výrazový architektonický prvok presklievajúci fasádu v priebežných pásoch. 
Malo veľký prínos pre architektúru hlavne po aplikovaní nových konštrukčných systémov za použitia železobetónu alebo oceľových skeletov, čím bolo možné po prvýkrát oslobodiť dispozíciu jednotlivých podlaží, tak aby bola navzájom nezávislá. Vďaka tomu sa otvoril priestor pre voľné usporiadanie priečelí a ich výrazné horizontálne členenie.
Pásové okno patrí k hlavným výrazovým prostriedkom funkcionalizmu, pričom samotný Le Corbusier ho uvádza v jednom zo svojich piatich bodov novej architektúry. Tento prvok je výrazný predovšetkým na polyfunkčných a administratívnych budovách z tohto obdobia.
CBT

CBT môže byť:
Lokus

Lokus môže byť:
Segnerova kúria

Segnerova kúria je budova v Bratislave v Starom Meste na Michalskej 7.
Dal si ju postaviť významný prešporský mešťan Andreas Segner, čo bol bohatý obchodník so šľachtickým titulom. Narodil sa tu Ján Andrej Segner (syn Andreasa), ktorý sa preslávil vynálezom tzv. Segnerovho kolesa z roku 1750, ktoré používa reakciu vodného kolesa. Bol známy aj ako lekár, fyzik, profesor prírodných vied, matematiky a člen niektorých vedeckých spoločností.
Zoznam najvyšších stavieb na Slovensku

Toto je zoznam najvyšších stavieb na Slovensku. Zoznam obsahuje všetky stavby, ktoré sú klasifikované do dvoch hlavných typov – budovy (B) a inžinierske stavby (IS).
Zoznam nie je úplný.
Zoznam najvyšších budov na Slovensku

Tento zoznam najvyšších budov na Slovensku zoraďuje budovy na Slovensku podľa oficiálnej výšky.
Najvyššia stavba na Slovensku má 318 metrov Dubnický vysielač. Najvyšším slovenským mrakodrapom je Eurovea Tower s výškou 168 metrov. Zároveň je to prvý mrakodrap na Slovensku.
Najviac výškových budov sa až na výnimky nachádza v Bratislave. Prakticky všetky nové navrhované výškové budovy sú v Bratislave.
Württembersko-Bádensko

Württembersko-Bádensko () bola spolková krajina v Nemecku vytvorená po druhej svetovej vojne v roku 1945 v americkej okupačnej zóne z predchádzajúcich krajín Bádensko a Württembersko. Jej hlavným mestom bol Stuttgart. V roku 1952 bolo Württembersko-Bádensko zlúčené s Württemberskom-Hohenzollernskom a Bádenskom do súčasnej spolkovej krajiny Bádensko-Württembersko.
Ondrejský kríž

Ondrejský kríž je kosý kríž symbolizujúci ukrižovanie apoštola Ondreja. Používa sa na vlajkách a symboloch niektorých štátov a území. V 19. storočí sa výraz používal aj v architektúre na označenie rámov z dvoch lát usporiadaných v tvare písmena „X“.
Symbolika ondrejského kríža.
Vlajka Škótska.
Škótska zástava je jednou z najstarších štátnych vlajok na svete. Jej vznik sa podľa legendy datuje do roku 832, keď kráľ Škótov Angus pred bitkou s Anglosasmi uvidel na nebi znamenie kríža v podobe písmena X, na ktorom bol ukrižovaný ctiteľ Škótska apoštol Ondrej.
Vlajka ruskej vojenskej námornej flotily.
Kríž svätého Ondreja je základom vlajky ruskej vojenskej námornej flotily, ktorá bola založená Petrom I. v roku 1696 a oficiálne potvrdená v roku 1703.
História vlajky.
Zo začiatku bola vlajka bielo-modro-červená trikolóra. Od roku 1709 sa na vlajke objavila iba jedna z týchto farieb.
Za vlády Anny Ivanovny (1730 - 1740) a Kataríny II. Veľkej (1762 - 1795) sa za zástavu námornej flotily Ruska považovala čistá biela vlajka, na ktorej bol ondrejský kríž umiestnený v pravom hornom rohu pri žrdi vlajky. Neskôr zapĺňal celý priestor vlajky.
Vlajka vojenskej námornej flotily Ruska, ktorej súčasťou je ondrejský kríž sa používala do roku 1918, kedy ju nahradila vlajka RSFSR.
Ondrejská vlajka bola znova prijatá za námornú vlajku ruskej flotily v roku 1991 a je ňou až dodnes. Oficiálne bola uznaná za námornú vlajku zákonom č. 162 zo dňa 29. decembra 2000.
Bádensko (1945 – 1952)

Bádensko (), od 2. decembra 1946 Južné Bádensko () je bývalá spolková krajina v Nemecku. Bola vytvorená z južnej polovice predošlej spolkovej krajiny Bádensko a stala sa súčasťou Francúzskej okupačnej zóny. V roku 1952 bolo ("Južné") Bádensko zlúčené s Württemberskom-Bádenskom a Württemberskom-Hohenzollernskom a vytvorili tak dnešnú nemeckú spolkovú krajinu Bádensko-Württembersko.
GAZ

GAZ alebo gaz môže byť:
Württembersko-Hohenzollernsko

Württembersko-Hohenzollernsko (po nemecky: "Württemberg-Hohenzollern") je bývalá spolková krajina v Nemecku. Vznikla z južnej časti spolkovej krajiny Württembersko a z bývalej Pruskej provincie Hohenzollernsko. Táto krajina mala rozlohu 10 406 km², a mala asi jeden milión obyvateľov. Hlavné mesto krajiny bol Tübingen. Po druhej svetovej vojne sa krajina stala súčasťou Francúzskej okupačnej zóny. V roku 1952 bolo Württembersko-Hohenzollernsko zlúčené s Württemberskom-Bádenskom a s ("Južným") Bádenskom a vytvorili tak dnešnú nemeckú spolkovú krajinu Bádensko-Württembersko.
Budova Ríšskeho snemu

Budova Ríšskeho snemu môže byť:
Ausstellungsgebäude der Wiener Secession

Ausstellungsgebäude der Wiener Secession (doslova "Výstavná budova/výstavný pavilón Viedenskej secesie") alebo skrátene Secession(sgebäude) je budova v centre Viedne, dielo architekta J. M. Olbricha postavené v rokoch 1897 - 1898.
Stavba.
Koncept budovy pozostáva z jednoduchých geometrických tvarov. Je postavená na základe v tvare štvorca. Vo vnútri budovy sa nachádza veľká sála so skleneným zastrešením. Najdominantnejšou časťou je kupola z pozláteného bronzu prelamovaného do tvaru vavrínového lístia. Kupola je obklopená štvoricou menších vežičiek. Celá stavba je hojne zdobená. V pôvodnom koncepte bol však motív zlátenej kupoly dvakrát, teda na oboch stranách hlavného vstupu.
Viedenská secesia.
Nad portálom sa nachádza nadpis:
"„Každej dobe jej umenie, každému umeniu jej slobodu“" (Ludwig Hevesi)
V motte je naznačený program hnutia "Viedenská secesia". To založili v roku 1897 ako reakciu na vtedajšie oficiálne akademické učenie. Zakladateľmi je skupinka umelcov Gustav Klimt, Jozef Hoffmann a Otto Wagner (J. M. Olbrich bol jeho žiak). Cieľom bolo postaviť sa proti s takou architektúrou a umením, ktoré bude zodpovedať rozvoju a modernej spoločnosti. Skupina "Viedenská secesia" sa snažila kontrolovať bohatosť organickej výzdoby a hľadala strohejšie motívy v kvádrových blokoch. Uprednostňovali geometrický detail. 
Budova naznačovala sebavedomie viedenskej avandgardy, kde sa stretávali predstavitelia hnutia. Vtedajšia kritika však označila toto dielo za "„dom zlatej kapusty“".
Rage Against the Machine (album)

Rage Against the Machine vydaný 3. novembra 1992 je eponymný debutový album americkej ľavicovo orientovanej metalovej kapely Rage Against the Machine. 
V skratke o albume.
Album má kontroverzný obal zobrazujúci vietnamského budhistického mnícha Thich Quang Duca, ktorý sa upálil na protest proti diktátorovi Ngo Dinh Diemovi. Album mal veľký úspech (bol trikrát platinový). Pieseň „Killing in the Name“ sa objavila na soundtracku k počítačovej hre GTA: San Andreas, pieseň „Wake Up“ na soundtracku k filmu Matrix a „Bombtrack“ a „Take the Power Back“ na soundtracku k filmu "Takí normálni zabijaci".
Skladby.
Všetky skladby zložila celá kapela RATM, texty napísal Zack de la Rocha.
The Burning Red

The Burning Red z roku 1999 je tretí album americkej thrash metalovej skupiny Machine Head. Dodnes je vďaka svojmu neveľmi thrashovému zvuku, rapovým prvkom, progresivite a zvukovým experimentom ich najkontroverznejším a do istej miery nepochopeným dielom.
Zoznam skladieb.
[*] = bonusy na japonskej edícii
Krútený kábel

Krútený kábel (krútený vodič, krútená dvojlinka) je technológia ochrany vodičov kábla proti elektrickému šumu a elektromagnetickému rušeniu zakrútením páru vodičov navzájom. Jednotlivé vodiče v kábli sú uložené v pároch, pričom páry sú skrútené navzájom okolo seba. Vodiče v páre sú rovnocenné (žiaden z vodičov nie je pripojený na zem, alebo zdroj napätia) preto sa takýto kábel označuje tiež ako symetrický kábel. 
Technológia.
Dôvodom zakrúcania vodičov je, že definované skrútenie pomáha redukovať vzájomné presluchy a šumy z vonkajšieho prostredia a zároveň bráni vyžarovaniu z vodičov do prostredia (resp. do susedných vodičov). Zakrútené vodiče majú zvýšenú odolnosť voči súhlasnému typu rušenia (napätiu indukovanému do oboch vodičov súčasne) pretože vplyvom opačnej fázy sa indukované napätie navzájom vyruší. Kvôli zabráneniu vzájomných presluchov medzi pármi v jednom kábli (káblovom zväzku) majú jednotlivé páry rôzne skrútenia (rôzny počet skrútení na jednotku dĺžky). Čím je väčší počet zakrútení na jednotku dĺžky, tým je kábel kvalitnejší. Pre zvlášť elektromagneticky zarušené prostredie (alebo naopak pre prostredie vyžadujúce minimálny vyžarovaný elektromagnetický šum) sa používa dodatočné tienenie pre celý kábel zvlášť - tienenie fóliovaním alebo(a) opletaním (opletením je na povrchu kábla vytvorená sieťka).
Použitie.
Krútené vodiče sa najčastejšie používajú v telefónnej technike a pri diaľkovom prenose dát. Neskôr sa začala používať v počítačových sieťach ako náhrada koaxiálneho kábla. Tu sa táto technológia označuje ako krútená dvojlinka.
Izolácia.
Plášť kábla sa vyrába obvykle z PVC rôznej tvrdosti a farebnosti - podľa použitia. Vyrábajú sa aj verzie plášťa odolné voči poveternostným vplyvom a so zabudovaným nosným lankom. Telefónne káble majú na povrchu mimoriadne chemicky a mechanicky odolnú izoláciu pre priame uloženie do zeme.
Jednotlivé krútené páry, resp. vodiče v kábli sú farebne rozlíšené. Obvykle je jeden vodič páru celý homogénne označený jednou farbou a jemu prislúchajúci pár obsahuje farebný pásik tej istej farby. Napr. vodič je modrý a k nemu prislúchajúci pár je biely s modrým pásikom (bielo-modrý). V sieťach Ethernet sa pre jednotlivé páry používa kombinácia farieb: bielo-oranžová/oranžová, bielo-zelená/zelená, bielo-modrá/modrá, bielo-hnedá/hnedá. 
V mnohožilových kábloch (môže byť aj viac ako 100 párov), kedy jednoducho nemáme toľko jednoznačných farebných odtieňov na označenie jednotlivých vodičov, sa obvykle druhý párový vodič označuje len jednou farbou (obvykle homogénna biela alebo homogénna žltá). Prvý párový vodič potom môže byť označený aj pásikovaním. Je to menej pohodlné, pretože pri zisťovaní prislúchajúceho páru musíme kábel rozpliesť, aby sme videli, ktoré vodiče sa navzájom ovíjajú.
Baden-Baden

Baden-Baden je mesto v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko v Nemecku. Leží na západe krajiny pri pohorí Schwarzwald, vo vládnom obvode Karlsruhe.
Mesto ktoré má štatút nezávislého mestského okresu je najmenším z deviatich takýchto miest v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko.
Baden-Baden je predovšetkým známy ako populárne kúpeľné mesto. Konajú sa tu taktiež rozličné festivaly. Do roku 1931 sa mesto nazývalo jednoducho "Baden", často sa mu hovorilo aj "Baden in Baden" ("Baden v Badensku"), neskôr bol názov skrátený na "Baden-Baden". V roku 1997 Medzinárodný olympijský výbor dal Baden-Badenu štatút mesta "olympijského".
Dejiny.
Kvôli prítomnosti horúcich soľných prameňov tu prvé kúpele postavili už Rimania. V 1. storočí tu založili kúpeľné mesto, po celom obvode obohnané hradbami, v 3. storočí však bolo zničené. Po rekonštrukcii tu odpočívali členovia európskych kráľovských rodov a neskôr sa mesto stalo známym moderným letoviskom s ešte obľúbenejším kasínom. 
Pôvodné kasíno v "Kúpeľnom dome" je doposiaľ jedným z najnavštevovanejších pamiatok Baden-Badenu. Známe sú však tiež "Friedrichove" a "Augustinove kúpele". Taktiež sa tu nachádzajú "Starý" a "Nový zámok".
Geografia.
Baden-Baden leží na okraji pohoria Schwarzwald, v povodí malej rieky Oos, ktorá sa o 13 km ďalej, pod mestom Rastatt vlieva do rieky Murg.
Richard Meier

Richard Meier (* 12. október 1934) je významný americký architekt patriaci do skupiny zvanej „"New York Five"“.
Životopis.
V rokoch 1953 – 1957 študoval architektúru na Cornell University v Ithace, New York. Od roku 1958 pracoval v New Yorku najskôr pre Skidmore, Owings &amp; Merrill, potom na tri roky s Marcelom Breuerom. Svoj vlastný ateliér si otvoril v roku 1963 a jeho prvým kompletným projektom bol rodinný dom pre vlastných rodičov v Essex Fells, New Jersey. Roku 1970 získal prvú veľkú verejnú zákazku – rozvoj v území centra Bronxu v New Yorku. Pred svetom sa zviditeľnil v roku 1972, keď vyšla knižná publikácia five architects opisujúca prácu a projekty skupiny architektov: Richard Meier, Peter Eisenman, John Hejduk, Michael Gravesa a Charles Gwathmey. V roku 1975 prednášal na Yalovej univerzita, začína pracovať na projekte New Harmony's Atheneum v meste New Harmony, Indiana. V roku 1984 bola Meierovi udelená Pritzkerova cena. V tom istom roku získal prestížnu zákazku – navrhnúť Getty Centre v Los Angeles, v Kalifornii v hodnote 1,3 bilióna dolárov.
Charakter tvorby.
Meierová raná tvorba je charakteristická kubistickou kompozíciou a komplexom vertikálnych sekcií, používa jemnejšie formy a materiály. V jeho kompozícii sa sústreďuje na hlavnú hmotu, ku ktorej pridáva a odoberá geometrické časti hmoty. V neskoršej tvorbe narába s viacerými hmotami, ktoré sa pretínajú a prelínajú do jednej komplexnej skladby.
Hlavným znakom Richardových Meierových stavieb je ich farba, a to biela. Jeho biela nie je nikdy biela, keďže je subjektom konštantnej zmeny cez sily prírody: oblohu, počasie, vegetáciu, oblaky a samozrejme svetlo. Zreteľne vytvára hmotu budov, založenú na tých istých navrhovacích koncepciách a udržiava si vlastnú dizajnérsku filozofiu. Ako sám hovorí: „"Mojím želaním je vytvoriť istý priestorový lyrizmus v rámci zásady čistej formy"“. Zvyčajne používa Neo Corbusierovské tvary so smaltovanými panelmi vloženými do mriežky a veľkými plochami skla, ktoré ladia s lineárnymi rampami a zábradliami. Všetky prvky, i kontrastné tvary, kompozície harmonicky zlučuje v celok a utvára jasné proporcie. Tri najdôležitejšie prvky jeho diela sú svetlo, farba a miesto. O bielej farbe tvrdí: „"Biela je pre mňa najkrajšia farba, pretože sa v nej dajú poznať všetky farby dúhy… Biela bola vždy symbolom dokonalosti, čistoty, jasnosti… Na bielom povrchu sa dá najlepšie pochopiť hra svetla a tieňa, plôch a zárezov"“. Bielou farbou zdôrazňuje optický vnem v architektúre a zosilňuje moc vizuálnych foriem.
Hlavná myšlienka, na ktorú sa Richard Meier zameriava je (ako ju sám nazval): „"Miestovosť"“… „"Je to to, čo robí priestor miestom"“. Bielou farbou dobre oddeľuje budovu od miesta, kde sa nachádza, zdôrazňuje prítomnosť budovy ako nezávislého predmetu.
Najznámejšie projekty.
Všetky tieto projekty získali národné ocenenie od Amerického inštitútu architektov (AIA).
Ekologická architektúra

Ekologická architektúra je pojem, ktorý vznikol v sedemdesiatych rokoch 20. storočia ako reakcia na energetickú (ropnú) krízu, ktorá otvorila diskusiu na tému šetrenia energie, ktorá dovtedy nebola opodstatnená. Ekologická architektúra rieši otázky spojené s výstavbou budóv ako sú: 
V súčasnosti sú tieto otázky stále aktuálnejšie, keďže dochádza k stálemu narastaniu umelého kontextu životného prostredia voči prírodnej zložke. Na niektorých miestach je tento pomer až 1:1, čo je číslo, pri ktorom dochádza k destabilizácii biosféry, spôsobenej narúšaním pôvodných ekosystémov a ich nadmerným zaťažením.
Súčasné "globálne" myslenie vyžaduje, aby bol nový spôsob života oslobodený od všetkých historických väzieb, čoho výsledkom je stieranie rozdielov medzi jednotlivými kultúrami. Keďže kultúra sa priamo vzťahuje na prostredie, v ktorom vznikla narúša sa týmto aj prostredie jej pôsobenia.
Spôsoby využívania prírodných zdrojov energie.
Konštrukčné riešenia návrhu budov:
Spolkový dom

Spolkový dom môže byť:
Vianočný stromček

Vianočný stromček (iné názvy: vianočný strom, pre ruské prostredie: jolka, nárečovo: jezuľan, polazník, kriskindl, kriskindel, kriskindla, podľažnik, krispán, strom(č)ek, májik, na Dolnej zemi aj kračúnski strom, drevo, borovka, na severných Kysuciach aj polažnička aj vianočná jedlička) je ozdobený strom ako jeden zo symbolov Vianoc. Zdobí sa na Štedrý deň. Je to novodobá forma prastarého všeľudského symbolu života a prosperity, zelene. Od 20. storočia sa pod stromček kladú aj vianočné darčeky. Pod stromčekom je vždy položený tradičný betlehem s jezuliatkom, pastiermi, ovečkami v maštaľke, ktorý je vyrobený tradične z papiera, v bohatších rodinách bol aj vyrezavaný celý z dreva či s keramickými soškami.
Vianočné stromčeky vo svete.
Ozdobené vetvičky rozdávali aj koledníci. V niektorých krajinách sa zavesoval nad štedrovečerný stôl malý stromček, zavesený špičkou dolu.
V mestách mal vianočný stromček estetickú funkciu, v roľníckej kultúre v zmysle celkového charakteru štedrovečernej obradovosti prosperitnú a ochrannú funkciu (napr. sa ihličie podkladalo pod sliepky a podobne).
Tradícia ozdobovania stromčekov pochádza z nemeckých miest. Stromček sa najprv nezdobil sviečkami. Jedna z prvých správ o ozdobenom a osvetlenom vianočnom stromčeku v miestnosti je v brémskej kronike z roku 1570. Ozdobené vianočné stromčeky sa najskôr nachádzali v cechovných a remeselníckych domoch. Do súkromných priestorov začali prenikať až v polovici 17. storočia. V 18. a 19. storočí sa rozšírili aj do iných štátov. Najprv sa ujali v mestách, neskôr na vidieku. 
Zdobenie vianočných stromčekov spočiatku prijímali viac protestanti ako katolíci. Katolícka cirkev považovala tento zvyk za pohanský. Toto tvrdenie bolo čiastočne založené na pravde. Germánske kmene vraj tak kedysi pri zimnom slnovrate týmto spôsobom uctievali boha Wotana. Podobne aj Kelti ozdobenými stromčekmi alebo vetvami uctievali boha Slnka a jeho večný život.
Vianočné stromčeky na Slovensku.
Na Slovensko (kde nadviazali na starší zvyk ozdobovať budovy zelenými vetvičkami a prútmi) začali vianočné stromčeky prenikať do miest koncom 18. storočia z Nemecka a Rakúska, do roľníckej kultúry od konca 19. do 30. rokov 20. storočia, na severovýchodné Slovensko neskôr. Začiatkom 20. stor. sa pod stromček začali dávať darčeky pre členov rodiny. Okrem vianočného stromčeka sa do polovice 20. stor. zachovali v tradícii aj staršie obradové predmety, napríklad posledný snop, slamený stromček a podobne. Vianočný stromček sa v súčasnosti ponecháva v dome obyčajne do Troch kráľov.
Na vianočný stromček sa tradične priväzovali červené jabĺčka (ku kmeňu na najhrubšie konáre) a zdobil sa vlašskými orechmi obalenými v ligotavom papieri.
Na vianočný stromček sa nakoniec vždy tradične vešal ligotavý staniol nastrihaný na tenké dlhé prúžky, ako pripomienka betlehemskej slamy.
Hôtel Tassel

Hôtel Tassel je mestský dom postavený Victorom Hortom v Bruseli pre belgického vedca a profesora Emileho Tassela v roku 1893 – 1894. Budova je umiestnená na ulici "Rue Paul-Emile Jansonstraat č.6" v Bruseli v Belgicku.
Hôtel Tassel bol v roku 2000 spolu s ďalšími jeho tromi mestskými domami ("Hôtel Solvay, Hôtel van Eetvelde a Dóm &amp; Ateliér V. Horty") zapísaný do Zoznamu svetového dedičstva UNESCO.
Autor stavby.
Victor Horta sa narodil 6. januára 1861 v Gente. Bol to svetovo uznávaný belgický secesný architekt. Počas siedmich rokov sa venoval štúdiu architektúry a hľadaniu nového architektonického výrazu. Victor Horta je jedným z prvých architektov, ktorí pri stavbe rodinných domov začali používať železo. Konštrukcie, ktorým je priznaný a jasne viditeľný systém spájania a nitovania dielov, sú na každom kroku a do detailov prepracované. Dovtedy sa bolo možné stretnúť s touto technológiou výstavby len u priemyselných a hospodárskych stavieb.
Hôtel Tassel – Renovácia plánu–plochy.
Prvou zmenou bolo to, že v dome odstránil klasické rozmiestnenie chodny a miestností. Dominantné schodisko umiestnené v strede budovy slúži ako spojivo medzi všetkými časťami domu. Toto rozvrhnutie vytvára plynulý dojem z priestorov, ktoré sú navzájom otvorené a tým vzniká novodobá koncepcia pôdorysu. Použitie hladkého muriva, výraznou soklovou zónou a korunnou rýmsou sa priečelie domu nenásilne včlenuje do okolitej zástavby. Dokonca aj prevedenie vypuklého arkiera len zdržanlivo naznačuje hľadanie nového spojenia ornamentu a konštrukcie.
Hôtel Tassel – Prvoradosť zvlnených línií.
Takmer celý dom je oslavou zvlnených tvarov, ktoré pochádzajú z rastlinnej ríše. Inšpirácia v prírode je čitateľná roznymi druhmi lián, popínavých viničov, "“zvlnené biče”" sa prelínajú v imaginárnom pohybe. V bujných krivkách na ne harmonicky nadväzujú a predĺžujú ich detaily zábradlia pri schodisku, stĺpiky ba aj trámy a iné kovové časti. Tie isté rastlinné motívy sa plazia po mozaikovej dlažbe a šplhajú sa na maľovku stien. 
Úzke stavebné parcely v Bruseli si vyžiadali potrebu umelo rozširovať interiér budov. Horta vyriešil tento problem tak, že do domu umiestnil veľké zasklené okná, ktorými prúdilo svetlo na všetky poschodia. Tým sa ešte viac umocnila vertikálna línia domu. Do nekonečna rozširujú interior aj zrkadlá osadené priamo proti sebe. 
V období keď inžinieri hľadali technické riešenia, využíval Horta všetky architektonické možnosti ocele. Použitá bola dokonca aj ako dekoračný prvok. 
Výstavbou tohto domu sa dostavila konkrétna odpoveď na otázky týkajúce sa celistvosti umenia. Stavba podčiarkuje vzťah medzi štruktúrou, materiálom a ornamentom. Architekt sa tak stal inžinierom, dekoratérom aj bytovým architektom či koloristom súčasne v jednej osobe.
Povesť o založení Moskvy

Povesť o založení Moskvy rozpráva o ceste Juraja Dlhorukého z Kyjeva do Vladimíra k svojmu synovi Andrejovi Bogoľubskému. Cestou sa zastavil v chotári šľachtica Kučku. Slávnostné privítanie sa pre neho skončilo neúspechom.
Na tú dobu bol šľachtic veľmi bohatý človek. Sám seba považoval za bohatšieho ako ruské knieža. Bol hrdý na svoje nadobudnuté bohatstvo a poznanie a považoval sa za rovnoprávneho s kniežaťom. Keď sa však začal kniežaťu chváliť aký je bohatý, Jurajovi Dlhorukému sa chvastanie šľachtica nepáčilo. Preto ho dal Kučku usmrtiť a jeho synov poslal k svojmu synovi Andrejovi Bogoľubskému do Vladimíra a usadil sa v Moskve.
Reproduktor

Reproduktor môže byť:
Athlon 64

Athlon 64 (známy aj ako "ClawHammer", "Newcastle", "Winchester", "Venice", "San Diego" a "Orleans") je x86 mikroprocesor od firmy AMD, ktorý reprezentuje vstup 64-bitových procesorov firmy AMD na bežný spotrebiteľský trh. Uvedený bol 23. septembra 2003. Je založený na architektúre AMD64, je to prvý procesor s jadrom ôsmej generácie (K8) pre desktopové a mobilné počítače. Sú k dispozícii tri varianty, Athlon 64, Athlon 64 FX a dvojjadrový Athlon 64 X2.
Athlon 64 FX bol určený pre hardvérových nadšencov, bol vždy o jeden rýchlostný stupeň nad najrýchlejším Athlonom 64. Hoci jeho frekvencie sú omnoho vyššie, všetky procesory Athlon 64 FX majú vždy jedno jadro s výnimkou Athlonu 64 FX-60 (Toledo), ktorý bol uvedený 10. januára 2006. Všetky procesory Athlon 64 FX majú svoje multiplikátory úplne otvorené, čo je výhoda voči klasickým Athlonom 64.
Athlon 64 X2

Athlon 64 X2 je prvý viacjadrový procesor na domáce použitie od firmy AMD. Principiálne sú to dve spojené procesorové jadrá v jednom puzdre. Jadrá sú založené na rade E Athlonu 64, podľa modelu obsahujú 512 alebo 1024 kB L2 cache na jadro a zdieľajú jeden dvojkanálový radič pamäte. Podporuje dekódovanie inštrukcií SSE3 okrem niektorých špecifických pre Intel.
Uvedený bol 1. mája 2005 na Computexe.
Multithreading.
Hlavnou výhodou dvojjadrových procesorov je schopnosť spracovávať viac výpočtových vlákien naraz. Umiestnením dvoch jadier do jedného puzdra je možné pri niektorých aplikáciách dosiahnuť až dvojnásobný výkon ako u rovnako taktovaného Athlonu 64. Niektoré programy sú písané iba s jedným výpočtovým vláknom a nedokážu využívať výkonnostný potenciál druhého jadra. 
Výrobné náklady.
Keďže Athlon 64 X2 obsahuje dve jadrá, zdvojnásobil sa aj počet tranzistorov. Modely s 1 MB L2 Cachce majú 232,2 miliónov tranzistorov (jednojadrový Athlon 64 má len 114 miliónov tranzistorov) a sú tak aj dvakrát väčšie. Takáto veľkosť si vyžaduje komplikovanejší výrobný proces a wafer obsahuje menej funkčných procesorov.
Jadrá.
Athlon X2.
Číslo ´64´ bolo z názvu vynechané pri príchode ´BE´ série procesorov, založených na jadre Brisbane z dôvodu, že všetky používané procesory už boli 64-bitové a tak sa označenie ´64´ v názve stalo bezpredmetné.
Chelsea Bridge

Chelsea Bridge je samonosný visutý most pre cestnú a pešiu dopravu cez rieku Temža v Londýne medzi Grosvenor Bridge a Albert Bridge. Súčasná podoba mosta, náhrady pôvodného mosta stojaceho na rovnakom mieste, je dielom G. Tophama Foresta. Most bol otvorený 6. mája 1937.
Pôvodný most bol visutý most dlhý asi s hlavným rozpätím dlhým asi . Autorom jeho návrhu bol Thomas Page. Stavba tohoto mosta sa začala roku 1851 a bol otvorený 28. marca 1858. Na moste sa vyberalo mýtne až do roku 1879.
Severný koniec mosta vytvára hranicu medzi Pimlico a Chelsea. Royal Chelsea Hospital sa nachádza na severozápad od neho. Pri južnom konci mosta sa nachádza Nine Elms na východ a Battersea na západ. Elektráreň Battersea sa nachádza na juhovýchode, zatiaľ čo Battersea Park na juhozápade.
Grosvenor Bridge

Grosvenor Bridge (tiež často nazývaný "Victoria Railway Bridge") je železničný most cez rieku Temža medzi Vauxhall Bridge a Chelsea Bridge. V skutočnosti sa skladá z dvoch mostov postavených v polovici 19. storočia.
Východná časť bola postavená v rokoch 1858 až 1860 pre "London, Chatham and Dover Railway" a privádzala železničnú dopravu na stanicu Victoria. Išlo o prvý železničný most cez rieku Temža v centre Londýna. Západná časť bola vybudovaná pre "London, Brighton and South Coast Railway". Obidve časti boli v rokoch 1963 až 1967 rekonštruované a pôvodné piliere sú dnes zapuzdrené v betónovom kryte.
Na severnej strane mosta sa rozkladajú štvrte Pimlico a Chlesea. "Lister Hospital" a "Royal Chelsea Hospital" sa nachádzajú na severozápad. Na južnom brehu sa nachádzajú štvrte Nine Elms a Battersea. Blízko južného konca mosta je možno uzrieť dominantu elektrárne Battersea.
Lambeth Bridge

Lambeth Bridge je most pre cestnú a pešiu dopravu cez rieku Temža v Londýne medzi Westminster Bridge a Vauxhall Bridge.
Konštrukcia súčasného mosta je tvorená piatimi kovovými oblúkmi a je dielom Georgea Humpfreysa. Most bol otvorený 19. júla 1932 kráľom Jurajom V. Je vybavený štyrmi jazdnými pruhmi vedúcimi z kruhového objazdu blízko severného konca do ďalšieho kruhového objazdu na južnom nábreží. 
Pôvodnou konštrukciou bol visutý most dlhý , navrhnutý Petrom Williamom Barlowom. Bol otvorený roku 1862 a za jeho prejazd sa vyberalo až do roku 1879 mýto. Pochybnosti o jeho nosnosti však skoro po jeho otvorení viedli k zákazu jazdy konských povozov, takže bol takmer výhradne používaný len pre chodcov. V čase keď jeho správu prevzal Metropolitan Board of Works bol most silno skorodovaný.
Na východnej strane mosta v Lambethe sa nachádza Lambethský palác, "Albert Embankment", "St. Thomas' Hospital" a "International Maritime Organization". Na západnej strane vo Westminsteri sa nachádza "Thames House" (centrála MI5), "Horseferry House" (ústredie Národného skušobného ústavu), "Clelland House", "Abel House" (centrum Kráľovskej väzenskej služby), Millbank Tower a Tate Britain. Westminsterský palác je neďaleko odtiaľ na sever.
Alexandr Alexandrovič Vesnin

Alexandr Alexandrovič Vesnin (; * 16. máj 1885, Jurievec – † 7. september 1959, Moskva) bol ruský architekt, tvoriaci v rokoch 1923 – 1934 v duchu konštruktivizmu.
Životopis.
Bol jedným zo  štyroch detí (traja bratia a  sestra). Ich otec vlastnil pivovar a  pálenicu v  centre ruského mesta Jurievec. Po absolvovaní strednej školy v Moskve, pokračuje v roku 1912 v štúdiu na Technickom inštitúte v  Petrohrade. Období od  1907 do  1911 navštevoval maliarsky ateliér J. Zionglinskeho a  K. Juona. V  rokoch 1912 – 1913 pracoval v ateliéri Vladimira Tatlina. Spolu so svojimi bratmi Leonidom a Viktorom patrili medzi vedúce osobnosti konštruktivistickej architektúry v  Rusku. Alexandr Vesnin nepôsobil len ako architekt, bol aj divadelným návrhárom, maliarom, grafikom, tvoril plagáty a  obaly kníh. Ako maliar sa so  svojimi návrhmi zúčastnil výstavy konštruktivizmu 5x5=25 v roku 1921 v Moskve a putovnej výstavy umelcov RZFSR v Amsterdame, Benátkách a v Ríme v  roku 1922.
Od  roku 1921 bol profesorom na  VchUTEMAS. Popritom pracoval v  spolku INChUK (1921 –. 1924) a  architektonickej skupine LEF. Spolu s Moisejom Ginzburgom bol vodcom konštruktivistickej skupiny OSA v  rokoch 1925 – 1931 a  šéfredaktorom časopisu SA – súčasná architektúra.
Blackfriars Railway Bridge

Blackfriars Railway Bridge je železničný most cez rieku Temža v Londýne medzi Blackfriars Bridge a Millennium Bridge.
Prvý most, navrhnutý Josephom Cubittom pre "London, Chatham and Dover Railway", tu bol otvorený roku 1864. Masívne stĺpy podopierali mostnú konštrukciu, ktorá niesla železničnú trať. Konštrukcia mosta však bola príliš slabá na to, aby uniesla moderné železničné súpravy, a tak z mosta ostali len stĺpy.
Druhý most, pomenovaný "St Paul's Railway Bridge", bol postavený o niečo nižšie po prúde rieky a bol otvorený roku 1886. Autormi návrhu boli John Wolfe-Barry a Henry Marc Brunel a je vyrobený z ocele. Potom, čo bola roku 1937 stanica "St Paul's" premenovaná na "Blackfairs", bol premenovaný aj most.
V rokoch 2009 – 2012 prebiehala rekonštrukcia mosta ako súčasť projektu Thameslink Programme. Súčasťou rekonštrukcie mosta bolo predĺženie stanice metra "Blackfriars" na most, výstavba strechy tejto stanice, umiestnenie 4400 solárnych panelov na strechu a rozšírenie mosta smerom k Battersea Bridge. Rad pylónov pôvodného mosta, ktorý bol najbližšie k dnešnému, bol zabudovaný do rozšírených pylónov. Solárne panely zásobujú elektrickou energiou železničnú stanicu Blackfriars a vďaka nim je Blackfriars Railway Bridge najväčší most sveta poháňaný slnečnou energiou.
Southwark Bridge

Southwark Bridge je most cez rieku Temža medzi Millennium Bridge a Cannon Street Railway Bridge spojujúci Southwark a City. Autormi jeho návrhu sú Ernest George a Basil Mott a jeho výstavba prebiehala v rokoch 1913 – 1921. Bol otvorený 6. júna 1921. Most vlastní a prevádzkuje "Bridge House Estates" – dobročinný fond spravovaný Corporation of London.
Pôvodný most na tomto mieste bol otvorený roku 1819 a jeho autorom bol John Rennie. Jeho hlavné rozpätie s dĺžkou bolo najdlhším liatinovým oblúkovým rozpätím v dejinách a dodnes nebolo prekonané.
Most sa občas prezýva most "parkovisko", pretože vodiči autokarov ho používajú pre zaparkovanie svojich vozidiel. Pod mostom na južnej strane sa nachádzajú staré schody, ktoré boli používané prevážačmi, ktorí v týchto miestach priväzovali svoje lode a čakali na zákazníkov. Blízko južného konca mosta sa nachádza Tate Modern, "Clink Prison Museum" a sídlo Financial Times. Pri severnom konci mosta sa nachádza stanica metra Cannon Street (Circle Line, District Line).
Aristipp

Aristipp môže byť: