burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Perlit (hornina)

Perlit je vulkanická hornina, typ sopečného skla. Charakteristická obsahom vody vo svojej štruktúre a typickou guľovitou (perlitickou) textúrou. Vzniká hydratáciou sopečného skla ryolitového zloženia. 
Vlastnosti.
Hornina obsahuje variabilné množstvo vody pohybujúce sa medzi 1 - 5 hmotnostných %, pričom bežne sú to viac ako 3 %. Pri teplote 850-900 °C sa voda zachytená v štruktúre materiálu vyparuje a uniká, čo spôsobuje expanziu materiálu na 7-16-násobok jeho pôvodného objemu. Expandovaný materiál je žiarivo biely vďaka odrazivosti zachytených bubliniek. Neexpandovaný („surový“) perlit má objemovú hmotnosť približne 1100 kg/m³ (1,1 g/cm³), zatiaľ čo typický expandovaný perlit má objemovú hustotu približne 30-250 kg/m³ (0,03-0,150 g/cm³).
Využitie.
Perlit pri zahriatí uvoľňuje vodu zo svojej štruktúry a mení objem. Vzniká tým tzv. expandovaný perlit. Takto upravený perlit sa široko používa v rôznych oblastiach. V záhradníctve a poľnohospodárstve sa pridáva do pôdnych substrátov na zlepšenie drenáže a aerácie. V stavebníctve sa využíva na izoláciu a ako zloženie do betónu. Okrem toho, perlit nachádza uplatnenie aj v chemickom a environmentálnom priemysle. Expandovaný perlit má niekoľko významných vlastností, ktoré ho robia cenným v rôznych aplikáciách:
Využíva sa aj v priemysle, napríklad pri výrobe cementu, ako nosiče v chemickom priemysle, alebo v ekologických aplikáciách, ako sú filtračné systémy.
Výskyt.
Na Slovensku.
Výskyty perlitu sú na Slovensku známe z neogénnych vulkanických formácií, napr. z oblasti Lehôtky pod Brehmi, Jastrabá a Pitelovej (okr. Žiar nad Hronom), Byšty a Bary (okr. Trebišov).
Turistická značkovaná trasa číslo 5144

 Turistická značkovaná trasa číslo 5144 je krátka zelená trasa v Malých Karpatoch, ktorá spája obec Jablonové so žltou turistickou trasou 8167. Dĺžka trasy je 1,7 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
Lehotský potok (prítok Váhu)

Lehotský potok je vodný tok na území okresu Žilina a Bytča. Je to ľavostranný prítok Váhu s dĺžkou približne 4 km. 
Priebeh toku.
Potok pramení v severnej časti Súľovských vrchov, v geomorfologickom podcelku Manínska vrchovina, v lokalite Pastvina, v nadmorskej výške cca 450 m n. m. Od prameňa tečie severným smerom údolím medzi vrchmi Dubník () a Háj () a postupne sa stáča na západ. Priberá pravostranný bezmenný prítok a neskôr aj ľavostranný prítok od obce Ovčiarsko. Opúšťa Súľovské vrchy a už v Bytčianskej kotline preteká severnou časťou obce Dolný Hričov, kde križuje cestu I/61 a následne aj železničnú trať Bratislava – Žilina a diaľnicu D3. Opúšťa zastavanú časť a nivou Váhu pokračuje okrajom žilinského letiska k rieke Váh, do ktorej sa vlieva v nadmorskej výške cca 
Lehotský potok preteká katastrálnym územím obcí Žilinská Lehota (mestská časť Žiliny) a Dolný Hričov v okrese Žilina a okrajom obce Kotešová v okrese Bytča. Potok má jeden významnejší a niekoľko menších bezmenných prítokov.
Fernando Vérgez Alzaga

Mons. Fernando Vérgez Alzaga L.C. (* 1. marec 1945, Salamanca, Španielsko) je španielsky rímskokatolícky duchovný kňaz a biskup, kardinál ktorý je od roku 2021 prezidentom Pápežskej komisie pre Mestský štát Vatikán, zároveň prezidentom Governatorátu Mestského štátu Vatikán.
Život.
Po maturite sa rozhodol vstúpiť do rehoľnej spoločnosti Legionári Kristovi, kde v roku 1965 zložil slávnostne večne sľuby. Po štúdiách v seminári bol roku 1969 vysvätený za kňaza. Potom študoval v Ríme na Gregoriánskej univerzite, kde získal licenciát z filozofie a licenciát z teológie, získal aj diplom na Vatikánskej škole paleografia, diplomatiky a archívnictva. V roku 1972 začal svoju službu v rímskej kúrii, v rokoch 2004 – 2008 pracoval na úrade Správy majetku Apoštolského stolca, v rokoch 2008 – 2013 bol riaditeľom Telekomunikačného úradu vatikánskeho Governatorátu. Roku 2013 bol menovaný generálnym sekretárom Governatorátu Mestského štátu Vatikán a túto funkciu vykonával do roku 2021. Dňa 5. októbra 2020 ho pápež František menoval do päťčlennej komisie pre vyhradené záležitosti, rady pre finančný dohľad, ktorá má na starosti kontrolu zmlúv, ktoré nespĺňajú postupy a ktoré sa z bezpečnostných dôvodov nezverejňujú. Dňa 8. septembra 2021 ho pápež František vymenoval za prezidenta Governatorátu s platnosťou od 1. októbra 2021. Od roku 2022 je kardinál. Dňa 7. marca 2023 ho pápež František vymenoval za člena Rady kardinálov, tzv. C9.
Kardinál.
V nedeľu 29. mája 2022 pápež František vyhlásil, že v konzistóriu 27. augusta 2022 vymenuje 21 nových kardinálov, medzi nimi aj Monsignora Vérgeza Alzagu.
Francis Leo

Mons. Francis „Frank“ Leo (* 30. jún 1971, Montreal, Kanada) je kanadský rímskokatolícky duchovný teológ, kňaz, arcibiskup torontskej diecézy a kardinál.
Stručný životopis.
Po štúdiách v montrealskom diecéznom seminári bol v roku 1996 vysvätený za kňaza, inkardinovaný bol do montrealskej arcidiecézy. V roku 2022 bol menovaný pomocným biskupom montrealským a titulárnym tamadským biskupom. Dňa 11. februára 2023 ho pápež František prijal a vymenoval nástupcom torontského arcibiskupa Thomasa Collinsa.
Kardinál.
V nedeľu 6. októbra 2024 pápež František oznámil, že 8. decembra 2024 zvolá konzistórium, v ktorom bude kreovať 21 nových kardinálov a medzi nimi aj Mons. Lea.
Startitup.sk

Startitup.sk je slovenský spravodajský portál zameraný na biznis, startupy, spravodajstvo a lifestyle. Podľa meraní IAB patrí medzi najnavštevovanejšie webové portály na Slovensku.
História.
Portál Startitup založili 24. februára 2014 Lukáš Gašparík a Marek Šándor. Portál postupne rožšíril svoje zameranie, čo viedlo k transformácii na mediálnu skupinu Startitup Group. V roku 2020 sa stal Startitup Group 5. najväčším mediálnym domom v slovenskom online priestore. 
Zameranie.
Portál Startitup vznikol s cieľom zaplniť medzeru na slovenskom mediálnom trhu v segmente informácií o startupoch, podnikateľských príbehoch a inovatívnom biznise. Okrem zamerania na startupy a biznis sa Startitup venuje investigatívnej žurnalistike a politickému dianiu na Slovensku a v zahraničí. Publikuje spravodajský obsah, názory a komentáre. Pod portál spadajú technologické médium Fontech, či lifestyle portál pre ženy Odzadu.
Súčasťou portálu Startitup.sk je silné videopodcastové štúdio, ktoré produkuje formáty ako politická talkshow Diskusný klub so Šimonom Žďárskym, travel podcast ZmUPované, gastrovlog StrýcFood, krátkometrážny formát Bez výhovoriek a relácia Let's Talk Business, ktorá prináša rozhovory s osobnosťami zo sveta biznisu. V roku 2022 Startitup zriadil krimi oddelenie vedené investigatívnym novinárom Ivanom Megom, autorom relácie Na stope. Redakciu portálu vedie Adriana Mattová.
Členstvo v organizáciách.
Startitup je členom Asociácie internetových médií IAB a Asociácie tlačených a digitálnych médií.
Frank (album)

Frank je debutový štúdiový album anglickej speváčky a skladateľky Amy Winehouse. Vydalo ho dňa 20. októbra 2003 Island Records. Výroba albumu prebiehala v rokoch 2002 až 2003, na produkcii sa podieľali: Amy Winehouse, Salaam Remi, Commissioner Gordon, Jimmy Hogarth a Matt Rowe. Jeho názov odkazuje na povahu a tón Winehouseových textov na albume, ako aj na jeden z jej vplyvov, na Franka Sinatru.
Po vydaní dostal od väčšiny hudobných kritikov album "Frank" vo všeobecnosti pozitívne recenzie a získal pre Amy Winehouse niekoľko ocenení, vrátane Ivor Novello Award. Z albumu sa v Spojenom kráľovstve predalo viac ako jeden milión kópií a od British Phonographic Industry (BPI) získal trojnásobnú platinovú certfikáciu.
Výroba albumu.
Prevzaté z obalu albumu "Frank".
Kráľovnina kaplnka

Kráľovnina kaplnka (oficiálne "Kráľovnina kaplnka v St. James’s Palace)" je kaplnka v Londýne v Anglicku, ktorú navrhol Inigo Jones a bola postavená v rokoch 1623 až 1625 ako doplnok ku St. James’s Palace pre katolícku kráľovnú Henriettu Máriu. Ako kráľovská kaplnka slúži pre náboženské potreby britského panovníka. Kaplnka je pamiatkovo chránená budova 1. stupňa. 
História.
Kráľovnina kaplnka bola postavená v čase, keď stavba katolíckych kostolov bola v Anglicku inak zakázaná. Používala ju manželka kráľa Karola I., Henrietta Mária Bourbonská, ktorá si z Francúzska priviezla do Anglicka zariadenie kaplnky. Počas anglickej občianskej vojny bola kaplnka využívaná ako stajňa. Kaplnka bola renovovaná v roku 1662. V 80. rokoch 17. storočia bola kaplnka znova zrenovovaná Christopherom Wrenom. Od 90. rokov 17. storočia ju využívali protestantskí dvorania Viliama III. a Márie II. Kráľovskou kaplnkou za znova stala až v roku 1938. 
Kaplnka bola postavená ako súčasť St. James’s Palace, ale keď v roku 1809 byty panovníka vyhoreli, neboli nahradené a v rokoch 1856 až 1857 bola medzi palácom a kaplnkou vybudovaná Marlborough Road. Výsledkom je, že teraz sa zdá, že kaplnka patrí do komplexu Marlborough House ako St. James’s Palace. 
Telo Alžbety, kráľovnej matky ležalo v roku 2002 v kráľovninej kaplnke niekoľko dní počas príprav na jej pohreb vo Westminster Hall. 
Architektúra.
Kráľovnina kaplnka bola postavená z tehál ale vyzerá, že je postavená z kameňa. Bola postavená v palladiánskom štýle. Má štítové zakončenie s frontónmi. Vnútorná klenba je pozlátená.
Martin David

Martin David môže byť:
Martin Davídek

Martin Davídek môže byť:
Tajomný ostrov (miniséria)

Tajomný ostrov () je francúzsko-španielsko-talianska miniséria, ktorú režírovali Juan Antonio Bardem a Henri Colpi. Ide o šesť 52-minútových epizód, ktoré boli vysielané od 17. decembra 1973 na prvom kanáli ORTF. Dobrodružno-sci-fi príbeh ide podľa rovnomenného románu Julesa Verna z roku 1875.
Spracovania.
Televízna verzia.
Pôvodná televízna verzia obsahovala šesť epizód o celkovej dĺžke cez päť hodín. Medzi jednotlivé diely patria:
Filmová verzia.
Pre kino vznikla verzia s minulážou 90 minút a premiéru mala 27. septembra 1973.
Nimnický potok

Nimnický potok je vodný tok na území okresu Púchov. Je to pravostranný prítok Váhu s dĺžkou približne 3 km. 
Priebeh toku.
Potok pramení v južnej časti Javorníkov, v geomorfologickom podcelku Nízke Javorníky a jeho časti Púchovská vrchovina, v lokalite Doliny, južne od osady Hoštiná, v nadmorskej výške cca 500 m n. m. Od prameňa tečie prevažne východným smerom a priberá menší pravostranný a dva významnejšie ľavostranné prítoky. Postupne sa stáča južným smerom a údolím popri samotách pokračuje do obce Nimnica. Tečie jej centrom, podteká cestu II/507 a následne ústi v nadmorskej výške cca do rieky Váh.
Nimnický potok preteká katastrálnym územím obce Nimnica a mesta Púchov v okrese Púchov. Potok má dva významnejšie a niekoľko menších bezmenných prítokov.
Turistická značkovaná trasa číslo 5146

 Turistická značkovaná trasa číslo 5146 je krátka zelená trasa v Malých Karpatoch, ktorá vedie z rázcesta pod Klokočinou (Doľany) k rázcestiu Svätý Urban (Dolné Orešany). Dĺžka trasy je 8 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
Turistická značkovaná trasa číslo 5111

 Turistická značkovaná trasa číslo 5111 je zelená trasa v Považskom Inovci spájajúca Nové Mesto nad Váhom s obcou Mníchova Lehota. Dĺžka trasy je 29,3 km.
Angelo Bagnasco

Angelo Bagnasco (* 14. január 1943, Pontevico, Talianske kráľovstvo) je taliansky rímskokatolícky kňaz, biskup, kardinál. V rokoch 2006 až 2020 bol janovský arcibiskup. Od roku 2007 do roku 2017 bol predsedom Talianskej biskupskej konferencie (CEI) a v roku 2007 bol povýšený na kardinála. Bol predsedom Rady biskupských konferencií Európy (CCEE) od roku 2016 do roku 2021.
Vo svojich názoroch je považovaný za konzervatívneho a teologického spojenca svojho predchodcu v CEI, kardinála Camilla Ruiniho.
Životopis.
Skorý život.
Narodil sa rodičom Alfredovi a Rose Bagnasco v obci Pontevico v Taliansku, kde bola jeho rodina evakuovaná počas druhej svetovej vojny.
Kňazstvo.
Navštevoval liceum v arcidiecéznom seminári v Janove a 29. júna 1966 bol vysvätený za kňaza kardinálom Giuseppe Siri. Ako kňaz v Janove získal diplom z filozofie na Univerzite v Janove, pôsobil ako profesor metafyziky a súčasného ateizmu na Teologickej fakulte Severného Talianska a viedol arcidiecézne liturgické a katechetické úrady.
Skorá biskupská kariéra.
3. januára 1998 bol vymenovaný za biskupa v Pesare. Biskupskú konsekráciu prijal 7. januára 1998 od arcibiskupa Dionigiho Tettamanziho, pričom biskupi Gaetano Michetti a Giacomo Barabino boli ako spolusvätitelia. 11. marca 2000 stal sa metropolitným arcibiskupom toho istého stolca.
Janovský arcibiskup.
Po rezignácií kardinála Tarcisia Bertoneho bol 29. augusta 2006 vymenovaný za janovského arcibiskupa. Do úradu bol uvedený 24. septembra. Benedikt XVI. 7. marca 2007 vybral Bagnasca, aby nahradil Camilla Ruiniho vo funkcii predsedu Talianskej biskupskej konferencie na päťročné obdobie.
Kardinál a kuriálne úlohy.
Pápež Benedikt XVI. dňa 17. októbra 2007 oznámil, že Bagnasco bude na konzistóriu 24. novembra vymenovaný za kardinála. 12. júna 2008 ho pápež Benedikt XVI. vymenoval za člena Kongregácie pre východné cirkvi, Kongregácie pre Boží kult a disciplínu sviatostí.
Zúčastnil sa na pápežskom konkláve v roku 2013, ktoré zvolilo pápeža Františka, a niektoré mediálne zdroje ho považovali za možného kandidáta na pápežský stolec.
Vo februári 2018 pápež František predĺžil Bagnascovo pôsobenie v Janove o dva roky nad rámec bežného dôchodkového veku 75 rokov. Dňa 8. mája 2020 pápež František prijal Bagnascovu rezignáciu na post arcibiskupa Janova a za jeho nástupcu vymenoval Marca Tascu.
Zdravie.
28. septembra 2021, krátko po návrate z Medzinárodného eucharistického kongresu v Budapešti, mu diagnostikovali COVID-19 a prijali ho na infekčné oddelenie nemocnice Galliera v Janove. Povedal, že bol zaočkovaný a vedel, že sa stále môže nakaziť. 30. septembra nemocnica oznámila, že jeho celkový stav je dobrý a výsledok je pozitívny. Niekoľko ďalších kardinálov sa z vírusu zotavilo. Z nemocnice ho prepustili 8. októbra.
Štátna hymna Dominikánskej republiky

Štátna hymna Dominikánskej republiky (), tiež známa svojím incipitom Quisqueyanos valientes ( alebo "Statoční synovia Quisqueye"), je pieseň, ktorej hudbu zložil José Rufino Reyes y Siancas (* 1835 – † 1905) a text napísal Emilio Prud'Homme (* 1856 – † 1932).
Text hymny.
Na verejnosti sa zvyčajne hrá koniec štvrtého odseku textu.
Kopa (vrch v Malej Fatre, Krasňany)

Kopa () je vrch v severovýchodnej polovici Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Varín, približne východne od mesta Žilina.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Malej Fatry, na juhozápade geomorfologického podcelku Krivánska Fatra a jej časti Krivánske Veterné hole. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Žilina a zasahuje na katastrálne územie obcí Varín a Krasňany. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Dolná Tižina, severozápadne sa nachádzajú Krasňany, západne Varín, Strečno a Nezbudská Lúčka a južne Lipovec, Turčianske Kľačany a Vrútky.
Opis.
Kopa leží na juhozápade Krivánskej Fatry, v rázsoche, ktorá vedie severozápadným smerom zo Suchého na Jedľovinu (). Severné svahy hrebeňa klesajú do Doliny Kúr, ktorou voda odteká potokom Kúr do Varínky, západné a južné sa zvažujú do doliny Hradské, ktorou vodu z lokality odvádza Hradský potok do Váhu. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Severným smerom sa nachádza Želehosť (), Magura (), Okrúhlica (), Bačínsky vrch () a Prostá (), východným Príslopok (), Malý Kriváň (), Stratenec () a Suchý (), južným Kľačianska Magura (), Kýčera (), Panošiná () a Grúň () a západným Domašín (), Kojšová (), Dubeň (), Straník () a Jedľovina ().
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Malej Fatry, no tiež Kysuckú vrchovinu, Žilinskú kotlinu a Súľovské vrchy, pri priaznivých podmienkach aj Oravské, Kysucké a Moravsko-sliezske Beskydy a Javorníky.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no traverzom vedie:
Ángela Molinová

Ángela Molinová (* 5. október 1955, Madrid, Španielsko) je španielska herečka. 
Detstvo a mladosť.
Molinová pochádza z umeleckej rodiny. Jej otec bol španielsky spevák a tanečník flamenca, Antonio Molina. Jej traja súrodenci sa tiež venovali hereckej kariére a ďalší zo súrodencov, Noel, je skladateľom. 
Molinová študovala tanec a divadelné umenie na Escuela Superior de Madrid.
Kariéra.
Vo filme debutovala v roku 1975 s názvom "No matarás". V roku 1977 hrala vo filme "Ten tajomný objekt túžby". 
Počas svojej hereckej kariéry spolupracovala s takými režisérmi ako Luis Buñuel, Jaime Chávarri, Pedro Almodóvar, Giuseppe Tornatore, Julio Medem, Ridley Scott, Lina Wertmüller, Sergio Castellitto či Jaime de Armiñán.
V roku 1985 sa Molinová stala prvou zahraničnou herečkou, ktorá získala taliansku kinematografickú cenu Davida di Donatella za úlohu vo filme "Un complicato intrigo di donne, vicoli e delitti" od režisérky Liny Wertmüller. Na Medzinárodnom filmovom festivale Donostia-San Sebastian v roku 1987 získala cenu za najlepšiu herečku za rolu vo filme "La mitad del cielo". Opakovane bola nominovaná aj na Goya Awards.
V roku 1999 bola predsedníčkou poroty na 49. berlínskom medzinárodnom filmovom festivale.
Bola ocenená Zlatou medailou za zásluhy vo výtvarnom umení v roku 2002 a Španielskou národnou cenou za kinematografiu v roku 2016.
Súkromný život.
Molinová má päť detí, tri sa narodili z prvého zväzku s francúzskym fotografom a režisérom menom Hervé Tirmarche: Olivia (1980), Mateo (1982) a Samuel (1987); a dve, Antonio (1995) a María Isabel (2003) so súčasným manželom, ibizským podnikateľom kanadského pôvodu Leom Blakstadom. V roku 2012 sa jej narodila prvá vnučka.
Las Américas International Airport

Medzinárodné letisko Las Américas ( alebo AILA; IATA: SDQ, ICAO: MDSD) je medzinárodné letisko v Punta Caucedo v Dominikánskej republike, neďaleko hlavného mesta Santo Domingo a turistickej destinácie Boca Chica. Letisko je prevádzkované súkromnou dominikánskou spoločnosťou Aeropuertos Dominicanos Siglo XXI (AERODOM), ktorá na základe 25 ročnej koncesie typu BOT ("build, operate, transfer") prevádzkuje šesť letísk v Dominikánskej republike. Letisko Las Américas prijíma všetky druhy diaľkovej, regionálnej i miestnej leteckej dopravy.
Letisko je so svojimi 3,5 miliónmi odbavených zákazníkov (2015) druhým najvyťaženejším v krajine, hneď po Medzinárodnom letisku Punta Cana, a jedným z najväčších v Karibiku. Ako nákladný hub je so 160-tisícmi tonami prepraveného nákladu (2019) najvyťaženejším nákladným letiskom v Strednej Amerike.
Fontainebleau Miami Beach

Fontainebleau Miami Beach je hotel v Miami Beach na Floride v USA. Luxusný hotel, ktorý navrhol Morris Lapidus, bol otvorený v roku 1954.
Hotel sa nachádza na Collins Avenue a vlastní ho rodina Sofferovcov.
História.
Stavbu navrhol architekt Morris Lapidus, ktorý sa inšpiroval francúzskou architektúrou. Po oficiálnom otvorení v 1954 sa v 50. a 60. rokoch vystupovali v Fontainebleau osobnosti ako Elvis Presley, Bob Hope, Lucille Ball či Judy Garland.
Na prelome 21. storočia sa stavba blížila k päťdesiatke a ukazovala svoj pokročilý vek. Časť areálu zatvorila svoje brány v roku 2005 a v priebehu niekoľkých nasledujúcich rokov podstúpila masívne prerábky v hodnote 1 miliardy dolárov. Vynovené Fontainebleau zožalo pozitívne recenzie, keď sa znovu otvorilo na jeseň 2008. V rámci renovácie tím medzinárodne uznávaných dizajnérov, architektov a umelcov obnovil mnohé pôvodné prvky architekta stavby Lapidusa, vrátane kruhových stropov a trblietavých lustrov nad hlavou a motívov motýlov pod nohami na podlahe.
Nehnuteľnosť pôvodne pozostávala z dvoch veží, Chateau a Versailles, ale neskoršie rozšírenie pridalo 37-poschodové veže Trésor a 18-poschodové Sorrento. Spoločne sa môžu pochváliť 658 juniorskými, jedno a dvojizbovými ubytovacími jednotkami, čím sa celkový počet dostupných izieb zvýšil na 1 504. Medzi ďalšie súčasti vybavenia patrí 12 reštaurácií a salónikov, od modernej čínskej reštaurácie až po tie pri bazéne.
Pri vstupe sa nachádza schodisko „Stairway to Nowhere“, ktoré je charakteristickým znaku hotela. Nachádza sa vstupnej hale s rozlohou 17 000 štvorcových stôp. Súčasťou je aj prímorský bazén či kúpele s rozlohou 40 000 štvorcových stôp.
Goldfinger.
Hotel bol súčasťou aj tretej oficiálnej bondovky "" (1964) so Seanom Connerym. Vo filme sa hotel objavil hneď po úvodných titulkoch.
OSS 117

OSS 117 môže byť:
Kádrový posudok

Kádrový posudok bola forma osobného hodnotenia v čase totalitného režimu v Česko-Slovensku v rokoch 19481989.
Na takmer každého občana existoval na pracovisku spis s údajmi o jeho triednom pôvode, názoroch a ideologických postojoch. Bola to postupne rastúca zložka s jednotlivými kádrovými posudkami, ktoré boli človeku počas jeho života vystavené. Kádrový posudok vo forme listu bol zhotovovaný takzvanými kádrovými pracovníkmi z osobných a kádrových alebo iných podobne nazvaných oddelení, ktoré mal povinne každý podnik, vojenský útvar či škola. Pri ukončení pracovného pomeru, vojenskej služby alebo školy bol posudok posielaný na nové pracovisko. Predmetná osoba s jeho obsahom obvykle zoznamovaná nebola.
Obsah posudku a jeho vývoj v čase.
Kádrové posudky ako jedna z foriem represie boli zavedené krátko po komunistickom prevzatí moci v roku 1948. Cieľom kádrových posudkov bolo, aby osoby s nevhodným triednym pôvodom (a, samozrejme, aj ich deti a príbuzní) boli identifikované a aby im bol zamedzený prístup k moci (politickej) a k ekonomickým zdrojom (k vlastníctvu výrobných prostriedkov, ale aj majetku osobného, k odborným či inak zodpovedným zamestnaním). Zlý triedny pôvod malo množstvo ľudí. Kulaci (tak boli nazývaní nielen veľkostatkári a bývalá šľachta, ale aj obyčajní statkári a často aj drobní samostatne hospodáriaci roľníci, odmietajúci vstup do JRD) boli hlavnou nepriateľskou triedou na vidieku. V mestách potom predstavovali nepriateľskú triedu továrnici a živnostníci („buržuji“) či majitelia obchodov („šmelinári“). Tým všetkým sa nová vládnuca trieda aj prostredníctvom kádrových posudkov mstila.
Zlé hodnotenie v kádrovom posudku však mohol človek získať nielen za pôvod, ale aj za nevhodné názory. Postihované zlým hodnotením bolo náboženské presvedčenie, záporný vzťah k socialistickému (v 50. rokoch sa častejšie hovorilo komunistickému) zriadeniu, záporný vzťah k Sovietskemu zväzu, ale aj zlá pracovná morálka či nedodržiavanie noriem socialistickej morálky (nevery, rozvody, alkoholizmus, to všetko bolo hodnotené kolektívom na pracovisku a objavovalo sa v kádrovom posudku).
Po okupácii ČSSR sovietskou armádou v auguste 1968 (oficiálne bratská pomoc krajín Varšavskej zmluvy) bol jednou z hlavných tém kádrového posudku postoj občana k sovietskej okupácii. Nesúhlas s tzv. „bratskou pomocou“ predstavoval často koniec kariéry. Následne, v čase normalizácie, bol význam triedneho pôvodu mierne zabudnutý a hlavný dôraz bol kladený na postoje hodnoteného, najmä, čo sa týka sovietskej okupácie a socialistického zriadenia. Hodnotila sa tiež osobná politická angažovanosť (členstvo a funkcie v organizáciách Národného frontu, účasť na schôdzach a neplatených brigádach) a postoje najbližšej rodiny. Súčasťou negatívneho hodnotenia sa stávala napríklad aj emigrácia niekoho z príbuzných (najmä po emigračných vlnách 1948 a 1968), prípadne udržiavanie kontaktu s takou v cudzine žijúcou osobou.
Miloš Šimurda

Miloš Šimurda (* 5. jún 1924, Frenštát pod Radhoštěm – † 6. január 2019, Rožnov pod Radhoštěm) bol český akademický maliar, kresliar, monumentalista, pedagóg a básnik.
Životopis.
Šimurda prežil svoju mladosť vo Frenštáte pod Radhoštěm, kde sa tiež narodil, a vo Valašskom Meziříčí. Vyštudoval gymnázium vo Frýdku-Místku a potom obchodnú akadémiu vo Frenštáte, stredoškolské štúdiá zakončil maturitou v roku 1943.
V roku 1950 začal študovať maliarstvo na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave v ateliéri prof. Jána Mudrocha. Vysokú školu dokončil v roku 1955. V rokoch 19571958 externe vyučoval na Strednej umeleckopriemyselnej škole, v rokoch 19631965 na Stavebnej fakulte SVŠT a súčasne pracoval na Ústredí umeleckých remesiel v Bratislave.
Zoznam kardinálov vymenovaných Levom IV.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Levom IV.
Menovacia politika.
Pápež Lev IV. vymenoval počas svojho pontifikátu (847855) minimálne troch kardinálov v dvoch konzistóriách. Okrem toho bolo počas jeho pontifikátu prvýkrát zdokumentovaných ďalších 28 kardinálov. Jeden sa vzdal kardinálskej hodnosti a jeden bol exkomunikovaný za svätokupectvo.
Medzi týmito prelátmi sa nachádzali aj dvaja ďalší pápeži. Kardinál Benedetto sa stal pápežom Benediktom III. a kardinál Niccolò pápežom Mikulášom I. Druhý menovaný bol už od úmrtia uctievaný ako svätý, oficiálne ho však do Rímskeho martyrológia zaradil až pápež Urban VIII. v roku 1630.
Prvýkrát zdokumentovaný v roku 853.
O existencii týchto kardináloch sa dozvedáme zo súpisu účastníkov synody v Ríme, ktorá sa konala v roku 853. Vyhotovil ho Alfonso Chacón pod názvom "Vitæ, et res gestæ Pontificum Romanorum : et S.R.E. Cardinalium ab initio nascentis Ecclesiae usque ad Clementem IX P. O. M."
Honorárny konzulát Dominikánskej republiky v Slovenskej republike

Honorárny konzulát Dominikánskej republiky v Slovenskej republike () je čestná diplomatická misia Dominikánskej republiky na území Slovenska. Konzulát bol oficiálne inaugurovaný 12. júla 2021 a svoju činnosť začal 10. augusta 2021. Od svojho vzniku sídli v Dome nábytku Atrium na Einsteinovej ulici číslo 9 v Bratislave.
Prostá

Prostá () je vrch v severnej polovici Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Dolná Tižina, približne východne od mesta Žilina.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Malej Fatry, na západe geomorfologického podcelku Krivánska Fatra a jej časti Krivánske Veterné hole. Vrch zasahuje na katastrálne územie obcí Dolná Tižina a Krasňany v okrese Žilina v Žilinskom kraji. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Belá a severozápadne ležiaca Dolná Tižina, západne sa nachádzajú Krasňany, Varín, Strečno a Nezbudská Lúčka a južne Lipovec, Turčianske Kľačany a Vrútky.
Opis.
Prostá leží na západe Krivánskej Fatry, v rázsoche, ktorá vedie severozápadným smerom z oblasti Sedla Priehyb v hlavnom hrebeni medzi Malým Kriváňom () a Stratencom (). Z vrcholu vedú dve vetvy; jedna severným a druhá západným smerom. Severovýchodné svahy klesajú do Belianskej doliny, ktorou vodu odvádza do rieky Varínka Beliansky potok, severozápadné úbočie odvodňuje Bačínsky jarok. Južne vedie mohutná Dolina Kúr, ktorou voda odteká potokom Kúr. Masív patrí do Národného parku Malá Fatra a na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Severným smerom sa nachádza Magura (), Okrúhlica (), Bačínsky vrch (), Sokolie () a Dlhý vrch (), východným Vysoký vrch (), Baraniarky (), Kraviarske (), Koniarky () a Malý Kriváň (), južným Príslopok (), Stratenec (), Suchý () a Kopa () a západným Jedľovina (), Straník () a Želehosť ().
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Malej Fatry, no tiež Kysuckú vrchovinu, Žilinskú kotlinu a Súľovské vrchy, pri priaznivých podmienkach aj Oravské, Kysucké a Moravsko-sliezske Beskydy a Javorníky.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný hrebeňom cez Príslopok, odbočením z modro značenej trasy z Krasňan do Sedla Priehyb.
Zoznam kardinálov vymenovaných Gregorom IV.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Gregorom IV. 
Menovacia politika.
Pápež Gregor IV. vymenoval počas svojho pontifikátu (827844) štyroch kardinálov v štyroch konzistóriách. Prvé dve sa konali s dvojročným odstupom, tretie nasledovalo po 13-ročnej prestávke. Posledné sa uskutočnilo o dva roky neskôr. 
Hlava Cirkvi vymenovala minimálne dvoch krardinálov talianskeho pôvodu, je však pravdepodobné, že nimi boli všetci. Medzi vymenovanými kardinálmi sa nachádzal aj kardinál Hadrián, ktorý sa neskôr stal pápežom Hadriánom II.
Radoslav Malenovský

 
Radoslav Malenovský (* 15. november 1986, Skalica) je slovenský paralympijský športovec a reprezentant Slovenska na Paralympijských hrách. Je držiteľom striebornej medaily z letnej paralympiády v Paríži 2024.
Životopis.
Narodil sa v Skalici, no žije v meste Šaštín-Stráže. V 16. rokoch ochrnul po skoku do vody a vďaka následnému rehabilitačnému pobytu v Národnom rehabilitačnom centre sa dostal do kontaktu s paralympijským športom. V rámci rehabilitácie a voľnočasových aktivít začal trénovať športovú streľbu. Postupne sa prepracoval do elitnej kategórie.
Reprezentácia.
Na Letných paralympijských hrách 2024 v Paríži dosiahol zatiaľ najväčší úspech, keď získal striebornú medailu v disciplíne 10 metrov vzduchová puška v ľahu.
Ivan Reitman

Ivan Reitman (* 27. október 1946, Komárno – † 12. február 2022, Montecito, Kalifornia) bol kanadský režisér, scenárista a producent slovenského pôvodu, známy širšej verejnosti predovšetkým ako režisér krotiteľov duchov"Krotitelia duchov" (1984) a "Krotitelia duchov 2" (1989).
Životopis.
Narodil sa v Komárne, v tom čase v Česko-Slovensku, 27. októbra 1946 do židovskej rodiny. V roku 1951 emigroval do Kanady. Hneď po absolvovaní McMaster University začal pracovať na mnohých filmoch, vrátane "Shivers" (1974) a "Rabid" (1977) od režiséra Davida Cronenberga.
Jeho kariéra začala, keď produkoval "Študentský zverinec" (1978) a nasledujúci rok režíroval "Padavky" (1979). Počas nasledujúcich dvoch desaťročí režíroval a produkoval filmy "Lampasy" (1981), "Krotitelia duchov" (1984), "Dvojičky" (1988), "Krotitelia duchov 2" (1989), "Policajt zo škôlky" (1990), "Dave" (1993), "Junior" (1994), "Deň otcov" (1997), "6 dní, 7 nocí" (1998) či "Evolúcia" (2001). Produkoval aj dva novodobé diely série Ghostbusters, ktoré nerežíroval: "Krotitelia duchov" (2016) a "Krotitelia duchov: Dedičstvo" (2021). Diel "Krotitelia duchov: Mrazivá hrozba" (2024) produkoval jeho syn Jason.
Od začiatku 90. rokov redukoval svoje ponuky ako režisér a uprednostňoval úlohu producenta a výkonného producenta. So zmiešaným úspechom spolupracoval na kreslených filmoch "Heavy Metal" (1981) "Beethoven" (1992) a "Beethoven 2" (1993), "Space Jam" (1996) a iných. V roku 2005 mal režírovať film "Ružový panter", prequel zo slávnej ságy s Petrom Sellersom v hlavnej úlohe, no nakoniec film režíroval Shawn Levy.
Otec režiséra Jasona Reitmana a televíznej herečky a producentky Catherine Reitmanovej zomrel v spánku 12. februára 2022 vo svojom dome v Montecito vo veku 75 rokov.
Zoznam kardinálov vymenovaných Štefanom V.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Štefanom V. 
Menovacia politika.
Pápež Štefan V. vymenoval počas svojho pontifikátu (885891) dvoch kardinálov. Medzi vymenovanými sa nachádzal aj kardinál Sergius, ktorý sa neskôr stal pápežom Sergiom III.
Zoznam kardinálov vymenovaných Levom III.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Levom III.
Menovacia politika.
Pápež Lev III. vymenoval počas svojho pontifikátu (795816) 11 kardinálov v ôsmych konzistóriách. Tie sa konali zhruba v ročných až dvojročných intervaloch s výnimkou prestávky medzi rokmi 799 až 803 a desaťročnej prestávky medzi rokmi 805 až 8015.
Medzi vymenovanými kardinálmi sa nachádzali až štyria nástupcovia apoštola Petra: kardinál Štefan sa stal pápežom Štefanom IV., po ňom sa vedenia Cirkvi ujal Paschal. Po jeho smrti ho vystriedal Eugen II. a neskôr sa pápežom stal aj kardinál Gregorio ako Gregor IV.
Poslednou doloženou žijúcou osobou, ktorú vymenoval pápež Lev III. za kardinála, bol benediktín Gregorio, ktorý sa neskôr stal pápežom. Skonal v januári 844, teda 27 rokov po Levovej smrti.
Izmael

Izmael bol podľa biblickej Knihy Genezis najstarším synom Abraháma. Jeho matkou bola Hagar, slúžka Abrahámovej manželky Sáry. 
Zomrel vo veku 137 rokov a je považovaný za predka Arabov. V islame je Izmael považovaný za proroka a praotca Izmaelitov (Hagarénov alebo Adnanitov) a patriarchu Qaydāru.
Bachata

Bachata [vyslov: ba-čata] je hudobný žáner, ktorý vznikol v Dominikánskej republike v 20. storočí. Obsahuje prvky európskej (hlavne španielskej hudby), domorodých Tainov a afrických hudobných prvkov, reprezentujúcich kultúrnu rozmanitosť dominikánskej populácie.
Prvé nahrávky bachaty vytvoril José Manuel Calderón v roku 1962 („Borracho de amor“) z Dominikánskej republiky. Bachata pochádza z bolera a sonu (a neskôr, od polovice 80. rokov, merengue). Pôvodný výraz používaný na pomenovanie žánru bol "amargue" (), až kým sa nestal populárnym náladovo neutrálny výraz "bachata". S hudbou sa vyvinula aj forma tanca bachata.
Bachata vznikla v chudobných a robotníckych oblastiach krajiny. Počas 60. a začiatkom 70. rokov 20. storočia, kým bola bachata známa ako hudba amargue, stredná trieda dominikáncov z vyššej triedy ju vnímala ako hudbu nižšej triedy. Popularita žánru vzrástla v 80. a začiatkom 90. rokov, keď sa rytmus začal dostávať do mainstreamových médií. Žáner bol vyhlásený UNESCO za Nehmotné kultúrne dedičstvo ľudstva.
Žáner zmiešal pan-latinskoamerický štýl nazývaný bolero s ďalšími prvkami pochádzajúcimi zo son a tradície trubadúrskeho spevu bežného v Latinskej Amerike. Počas veľkej časti svojej histórie bola hudba bachata ignorovaná strednou triedou dominikánskej spoločnosti a spájaná s vidieckou zaostalosťou a kriminalitou. Ešte v 80. rokoch minulého storočia bola bachata považovaná za príliš vulgárnu, surovú a hudobne rustikálnu na to, aby bola vysielaná v televízii alebo rádiu v Dominikánskej republike.
V 90. rokoch sa však inštrumentácia bachaty zmenila z nylonovej struny španielskej gitary a maracas tradičnej bachaty na elektrickú s oceľovou strunou a güiru modernej bachaty. Bachata sa ďalej transformovala v 21. storočí vytvorením mestských štýlov bachaty skupinami ako Monchy y Alexandra a Aventura. Tieto nové moderné štýly bachaty sa stali medzinárodným fenoménom a dnes je bachata jedným z najpopulárnejších štýlov latinskej hudby.
Aventura

Aventura (predtým Los Tinellers) je americká bachatová hudobná skupina založená v Bronxe. So zostavou vždy pozostávajúcou z Romea Santosa, Henryho Santosa, Lennyho Santosa (Len Melody) a Maxa Santosa (Max Agende), sú považovaní za jednu z najvplyvnejších latinských skupín všetkých čias. Všetci členovia sú dominikánskeho pôvodu, hoci Romeo je tiež polovičným Portorikáncom z matkinej strany. Boli prvým veľkým aktom bachaty, ktorý vznikol v Spojených štátoch namiesto Dominikánskej republiky. Skupina bola neoddeliteľnou súčasťou evolúcie bachaty a sú priekopníkmi moderného zvuku bachaty.
Aventura vydala päť štúdiových albumov za desaťročie, z ktorých vzniklo mnoho top 10 hitov ako napr. „Cuándo Volverás“, „Un Beso“, „Mi Corazoncito“, „Los Infieles“, „El Perdedor“, „Por un Segundo“, „Dile al Amor“. Vypredali mnoho arén vrátane svetoznámej Madison Square Garden. Aventura bola nominovaná na ocenenia ako American Music Awards, Latin Grammy Awards, "Billboard" Latin Music Awards a Premio Lo Nuestro. Aventura je jednou z medzinárodne uznávaných latinských skupín posledných dvoch desaťročí a často sa označuje ako „K.O.B.“ alebo „Kings of Bachata“.
Členovia.
Sprievodní členovia.
Neboli oficiálnymi členmi skupiny, ale zastávali vedľajšie úlohy.
Príslopok

Príslopok () je vrch v severnej polovici Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Dolná Tižina, približne východne od mesta Žilina.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Malej Fatry, na západe geomorfologického podcelku Krivánska Fatra a jej časti Krivánske Veterné hole. Vrch zasahuje na katastrálne územie obcí Dolná Tižina a Krasňany v okrese Žilina v Žilinskom kraji. Najbližšími sídlami sú severozápadne situovaná Belá a Dolná Tižina, západne sa nachádzajú Krasňany, Varín, Strečno a Nezbudská Lúčka a južne Lipovec, Turčianske Kľačany a Vrútky.
Opis.
Príslopok leží na západe Krivánskej Fatry, v rázsoche, ktorá vedie severozápadným smerom z oblasti Sedla Priehyb v hlavnom hrebeni medzi Malým Kriváňom () a Stratencom () na Prostú (). Severovýchodné svahy sa zvažujú do Belianskej doliny, ktorou voda odteká Belianskym potokom do rieky Varínka, južne orientované klesajú do Doliny Kúr, ktorú odvodňuje potok Kúr. Masív patrí do Národného parku Malá Fatra a hrebeňom prechádza hranica národnej prírodnej rezervácie Suchý. Popod vrchol vedie značená turistická trasa.
Severným smerom sa nachádza Prostá (), Bačínsky vrch (), Sokolie (), Vysoký vrch () a Baraniarky (), východným leží Kraviarske (), Kuriková (), Hole (), Koniarky (), Pekelník () a Malý Kriváň (), južným Meškalka (), Stratenec () a Suchý () a západným Kopa () a Jedľovina ().
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Malej Fatry, no tiež Kysuckú vrchovinu, Žilinskú kotlinu a Súľovské vrchy, pri priaznivých podmienkach aj Oravské, Kysucké a Moravsko-sliezske Beskydy a Javorníky.
Zoznam kardinálov vymenovaných Jánom XII.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Jánom XII.
Menovacia politika.
Pápež Ján XII. vymenoval počas svojho pontifikátu (955963) deväť kardinálov v štyroch konzistóriách. Okrem toho bolo počas jeho vlády prvýkrát zdokumentovaných 21 ďalších kardinálov.
Medzi vymenovanými prelátmi sa nachádzala aj budúca hlava Cirkvikardinál Benedikt sa stal pápežom Benediktom V.
Kardináli prvýkrát zdokumentovaní v roku 963.
Na zozname účastníkov koncilu, ktorý sa konal 6. novembra 963 v Ríme, sa prvýkrát vyskytujú mená týchto kardinálov:
Kazimierz Nycz

Kazimierz Nycz (* 1. február 1950, Stara Wieś, Poľsko) je poľský rímskokatolícky kňaz, biskup, kardinál ktorý bol od r. 2007 do r. 2024 varšavským arcibiskupom. V rokoch 2004 až 2007 bol biskupom Koszalin-Kołobrzeg, po viac ako 15. rokov slúžil ako krakovský pomocný biskup. Pápež Benedikt XVI. ho v roku 2010 povýšil do hodnosti kardinála.
Životopis.
Kazimierz Nycz sa narodil v obci Stara Wieś v Poľsku. Nycz študoval na základnej škole v Starej Wieśi; Lýceum Márie Skłodowskej-Curie, Czechowice-Dziedzice, kde v roku 1967 maturoval; potom vstúpil do hlavného seminára v Krakove. Za diakona ho vysvätil kardinál Karol Wojtyła dňa 8. mája 1972 a kňazskú vysviacku prijal 20. mája 1973 od biskupa Juliana Groblickeho.
V roku 1976 získal bakalársky titul na Teologickej fakulte Papieska Akademia Teologiczna (Pápežská teologická akadémia) v Krakove. V roku 1977 začal doktorandské štúdium na Katolíckej univerzite v Lubline, kde v roku 1981 získal doktorát z katechetických štúdií dizertačnou prácou „"Realizácia katechetickej obnovy Druhého vatikánskeho koncilu v Krakovskej arcidiecéze"“.
Od roku 1973 do roku 1975 bol vikárom farnosti svätej Alžbety v Jaworzne a v rokoch 1987 až 1988 bol vicerektorom Hlavného seminára v Krakove. Dňa 14. mája 1988 bol Nycz vymenovaný za krakovského pomocného biskupa a titulárneho biskupa. Biskupskú vysviacku prijal 4. júna od kardinála Franciszka Macharského spolu s arcibiskupmi Jerzym Ablewiczom a Stanisławom Nowakom.
Za biskupa Koszalin-Kołobrzegu bol vymenovaný 9. júna 2004. Dňa 3. marca 2007 ho pápež Benedikt XVI. vymenoval za nástupcu Stanisława Wielgusa za varšavaského arcibiskupa po tom, čo Wielgus 7. januára náhle odstúpil z funkcie, keď sa priznal, že spolupracoval s komunistickou tajnou políciou. Záznamy tejto agentúry ukázali, že Nycz opakovane odmietol vstúpiť do ich služieb. Jeho inštalácia za varšavaského arcibiskupa sa uskutočnila 1. apríla 2007. Dňa 9. júna 2007 bol tiež vymenovaný za biskupa východných katolíkov v Poľsku.
V Poľsku zorganizoval poslednú návštevu pápeža Jána Pavla II..
Bol menovaný za kardinála-kňaza sv. Silvestro e Martino ai Monti dňa 20. novembra 2010.
Dňa 29. decembra 2010 bol vymenovaný za člena Kongregácie pre Boží kult a disciplínu sviatostí a Kongregácie pre klérus.
Bol jedným z kardinálov, ktorí sa zúčastnili na pápežskom konkláve v roku 2013, ktoré zvolilo pápeža Františka.
Maliar C

Maliar C je konvenčné meno gréckeho maliara čiernofigúrových váz, činného približne v rokoch 575 až 560 pred Kr.
Skutočné meno Maliara C, jedného z najvýznamnejších raných atických maliarov čiernofigúrových váz, nie je známe. Britský historik umenia John Beazley ho nazval "Maliar C" (C = skratka
"Corinthianising" – názov je odvodený od štýlu jeho maľby, výrazne ovplyvneného korintskou vázovou maľbou, a to najmä vo výbere námetov a použití pridaných farieb)
Maliar C bol vo svojej dobe popredným maliarom "Siana" čaší (kylikes). S obľubou zobrazoval bojové scény, bol prvým maliarom v Aténach, o ktorom je známe, že zobrazil narodenie bohyne Atény (zrodenej z hlavy Dia) a plienenie Tróje. Štýl Maliara C je charakteristický pre raný atický čiernofigúrový štýl, ktorý bol ešte stále výrazne ovplyvnený korintským miniaturizmom a pridanými farbami (najmä bielej na detaily), no oživený postavami zachytenými v pohybe. Podľa štýlu maľby mu bolo celkovo pripísaných 128 váz (z toho až 117 čaší, zdobených najmä väčšími postavami, ktoré zaberajú telo a vnútro nádoby, asi 25 z nich má zdobený len priestor medzi rúčkami).
Medzi jeho najznámejšie diela patrí čiernofigúrový exaleiptron (prepracovanej verzie korintského trojnohého exaleiptronu) vystavený v parížskom Louvre (Louvre CA 616) Túto vázu zdobia tri nezávislé scény. Prvá scéna zobrazuje Paridov súd, na ktorom sa rozhoduje o prvenstve v kráse medzi bohyňami, Hérou, Aténou a Afroditou. V druhej scéne stoja nevesta a ženích na voze. Ku vozu pristupujú tri ženy s vencami v rukách. Toto trio sa väčšinou interpretuje ako Charitky alebo Hóry, nevesta a ženích ako Zeus a Héra. Najprepracovanejšou z nich je tretia scéna, ktorá predstavuje narodenie Atény, ktorá vyskakuje v plnej zbroji z hlavy najvyššieho boha Dia, sediaceho uprostred iných božstiev. Sú tu Eileithyie (Eileithyia bohyňa pôrodu, občas oslovovaná v množnom čísle – Eileithyai, čo boli bohyne pôrodu), bohyne, ktoré uprednostňovali pôrod, Poseidón, Héfaistos s dvojitou sekerou, ktorou presekol lebku svojho brata a dve ďalšie ženské postavy, z ktorých jedna drží korunu. Ide o prvé známe zobrazenie tohto mytologického príbehu.
Najvyšší tribunál apoštolskej signatúry

Najvyšší tribunál apoštolskej signatúry () je najvyšším súdom rímskokatolíckej cirkvi a súčasne tiež najvyšším orgánom cirkevnej justičnej správy a správneho súdnictva.
Prefekt.
V jeho čele stojí prefekt (obvykle kardinál), ktorým je v súčasnosti (od 8. novembra 2014) kardinál Dominique Mamberti, ktorý vo funkcii vystriedal kardinála Raymonda Lea Burkeho. Ďalej je tu sekretár Signatury ("auditor sanctissimi"), ktorý je zároveň právnym poradcom pápeža – tým je od júla 2016 Giuseppe Sciacca. Sídli v Palazzo della Cancelleria v Ríme.
Činnosť.
Signatúra nerieši bežné spory a odvolania, tie patria odvolaciemu tribunálu Svätej stolice, ktorým je Všeobecný súd Rímskej roty. Signatúre prislúcha okrem iného:
Proti rozsudku Signatúry nie je odvolanie.
Televízny film

Televízny film je označenie pre filmové alebo iné audiovizuálne dielo, ktoré primárne vzniklo iba a výhradne pre uvádzanie v televízii. Nie je teda určené pre premietanie v kinách, a to bez ohľadu na to, či bolo natočené klasickou televíznou technikou, alebo bola použitá bežná filmová technika. Niektoré televízne filmy môžu byť rozdelené do viacerých dielov, obvykle však nie viac ako do troch. Podobným počinom, avšak s väčším počtom častí, sú televízne minisérie či seriály.
História.
V skorších dobách sa obvykle jednalo aj o veľmi zásadný technický rozdiel, pretože televízna technika (vplyvom svojho neskoršieho vzniku, spôsobu televíznej prevádzky a komerčného a ekonomického zabezpečenia) bola len veľmi málo kompatibilná s prostriedkami bežne využívanými klasickou kinematografiou. Bežný analógový televízny záznam obrazu (analógový videozáznam) išlo len veľmi ťažko prenášať na filmový pás a potom ho premietať v kinách. Televízny film kedysi tvoril úplne samostatnú a špecifickú časť kinematografie, ktorá sa od klasického filmového umenia spočiatku výrazne odlišovala nielen technicky a organizačne, ale aj používanými tvorivými a umeleckými postupmi. Televízna produkcia bola oproti tej filmovej menej náročná a jednoduchšia.
Súčasnosť.
V súčasnosti, s prudkým rozvojom elektroniky a digitálnej techniky, tieto technické a umelecké komplikácie postupne miznú, takže je možné to isté audiovizuálne dielo spracovať ako vo forme klasického filmu určeného na premietanie v kinách, tak na uvádzanie v televízii.
Sofia a jej láska

Sofia a jej láska () je kolumbijská telenovela z produkcie spoločností Caracol Televisión a RCN Televisión pre Telemundo v roku 2003. Hlavné postavy stvárnili herci Karen Martínez, Rafael Novoa a Ana María Trujillo. Na Slovensku túto telenovelu v premiére vysielala TV JOJ od 7. apríla 2005 do 6. júla 2005.
Nová láska

Nová láska ( "Un nuevo amor") je mexická telenovela z produkcie TV Azteca v roku 2003. Hlavné postavy stvárnili herci Karen Sentíes, Cecilia Ponce, Sergio Basáñez a Vanessa Acosta. Na Slovensku túto telenovelu v premiére vysielala TV JOJ od 3. februára 2004 do 2. júna 2004.
Dlhý vrch (Malá Fatra)

Dlhý vrch () je vrch v severnej polovici Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Belá, približne východne od mesta Žilina.
Poloha.
Nachádza sa v severnej polovici Malej Fatry, na západe geomorfologického podcelku Krivánska Fatra a jej časti Krivánske Veterné hole. Vrch sa nachádza na katastrálnom území obce Belá v okrese Žilina v Žilinskom kraji. Najbližším sídlom je západne situovaná Belá, rovnakým smerom sa nachádza aj Dolná Tižina a Krasňany a severovýchodne sa rozprestiera Terchová.
Opis.
Dlhý vrch leží na západe Krivánskej Fatry, v rázsoche, ktorá vedie severozápadným smerom z masívu Koniarok () cez Hole (). Hrebeň zoviera Veľká a Malá Bránica; západné svahy odvodňuje potok Malá Bránica, voda z východných a severných svahov steká do potoka Bránica a ďalej do rieky Varínka v povodí Váhu. Hrebeň je súčasťou Národného parku Malá Fatra a na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Severným smerom sa nachádza Ostré (), Sokolie (), Okrúhlica (), Mravečník () a Sokolie (), východným Boboty (), Baraniarky (), Žitné () a Kraviarske (), južným Veľký Kriváň (), Pekelník (), Koniarky (), Hole (), Malý Kriváň (), Kuriková (), Príslopok (), Prostá () a Vysoký vrch () a západným Bačínsky vrch (), Kykula () a Magura ().
Výhľady.
Hrebeň i celú vrcholovú časť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je však možné vidieť okolité vrcholy Malej Fatry, no tiež blízku Kysuckú vrchovinu, Žilinskú kotlinu a Súľovské vrchy, pri priaznivých podmienkach aj Kysucké a Moravsko-sliezske Beskydy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný hrebeňom zo sedla Na koni, odbočením zo zeleno značenej trasy z lokality Bránica do Sedla Bublen.
Dlhý vrch

Dlhý vrch môže byť:
Zoznam kardinálov vymenovaných Jánom XI.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Jánom XI.
Menovacia politika.
Pápež Ján XI. vymenoval počas svojho pontifikátu (931936) jedného kardinála, pričom nie je zrejmé, kedy sa kreovanie uskutočnilo.
Tento novovymenovaný taliansky kardinál sa neskôr stal hlavou Cirkvi ako Lev VII. Zomrel v roku 939, teda len tri roky po smrti Jána XI.
Zoznam kardinálov vymenovaných Marinom I.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Marinom I.
Menovacia politika.
Pápež Marinus I. vymenoval počas svojho pontifikátu (882884) piatich kardinálov. Kreovania sa uskutočňovali každoročne.
Medzi novovymenovanými prelátmi sa nachádzali aj dve budúce hlavy Cirkvi: kardinál Stefano sa stal pápežom Štefanom V. a kardinál Adriano je známy ako Hadrián III. Obidvaja boli talianskeho pôvodu.
Zoznam kardinálov vymenovaných Hadriánom II.

Toto je zoznam kardinálov vymenovaných Hadriánom II.
Menovacia politika.
Pápež Hadrián II. vymenoval počas svojho pontifikátu (867872) jedenástich kardinálov v štyroch konzistóriách, ktoré sa pravdepodobne konali s ročným odstupom. Najviac kardinálov (7) bolo vymenovaných v roku 872. Žiadny z nich sa neskôr nestal pápežom.
Prefektúra pápežského domu

Prefektúra pápežského domu má na starosti pápežskú domácnosť, oddelenie rímskej kúrie, ktoré zahŕňa pápežskú kaplnku () a pápežskú rodinu ().
Bola vyžiadaná Pavlom VI. apoštolskou konštitúciou "Regimini Ecclesiae universae" z roku 1967, zriadená motom proprio "Pontificalis Domus" v nasledujúcom roku a upravená článkami 180 a 181 apoštolskej konštitúcie "Pastor Bonus".
Je tvorená všetkými osobami, ktorí majú priamy vzťah s osobou pápeža v pápežskom paláci, alebo keď je v Ríme alebo v iných talianskych mestách. Jeho kancelária sa tiež stará sa o pápežskej ceremónie, s výnimkou prísne liturgickej časti, ktorá sa spadá pod Úrad pre pápežské bohoslužby.
Prefektúra žiada o verejné a súkromné audiencie podľa okolností, niekedy so súhlasom Štátneho sekretariátu.