burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Habrov

Habrov je prírodná rezervácia ev. č. 101 v blízkosti Chrudimi v okrese Chrudim. Oblasť spravuje Odbor ochrany prírody Pardubického kraja.
Ochrana.
Dôvodom ochrany je zachovanie vzácnych teplomilných rastlinných spoločenstiev (ľalia zlatohlavá, chochlačka dutá, veternica hájna ai.) v hájnom dubovo-hrabovom poraste, doplnenom na okrajoch sprievodnými lemami kríkov, lúčnymi enklávami aj mokraďovými stanovišťami. Územie je bohaté na výskyt rôznych druhov živočíchov. V južnej časti sa nachádza pamiatkovo chránené praveké hradisko z konca neolitického obdobia.
Poloha.
Prírodná rezervácia sa nachádza medzi dedinou Topol a dvorom Kalousov. Chránená je väčšia časť zalesnenej prudšej stráne zvažujúcej sa severným smerom k toku rieky Chrudimky. Severným okrajom rezervácie prechádza železničná trať Chrudim – Borohrádek, prístupná je z cesty II/340 Chrudim – Dašice, ktorá lemuje jej juhovýchodný okraj alebo z chodníka vedúceho po západnom okraji a spájajúcom Topol so železničnou zastávkou a Kalousovom.
Keith Relf

Keith William Relf (* 22. marec 1943, Richmond, Surrey, Anglicko † 12. máj 1976, Londýn, Anglicko) bol anglický hudobník, známy ako frontman a hráč na harmoniku v skupine Yardbirds. Zomrel vo veku 33 rokov po zásahu elektrickým prúdom vo svojom dome, zatiaľ čo hral na nesprávne uzemnenú elektrickú gitaru. Aj keď väčšina zdrojov mylne uvádza 14. máj ako Keithov dátum úmrtia (deň, v ktorom sa o tom dozvedeli mnohé noviny), na úradnom úmrtnom liste bol 12. mája vyhlásený za mŕtveho v nemocnici West Middlesex.
Konjic

Konjic je mesto v Bosne a Hercegovine, v Hercegovsko-neretvianskom kantóne. V roku 1991 malo samotné mesto okolo 14 500 obyvateľov a so svojím okolím (općinou) okolo 45 tisíc. Mesto vzniklo na starej obchodnej ceste spájajúcej Sarajevo so Stredozemným morom. Prvá zmienka pochádza z roku 1382.
Počas vojny v Bosne a Hercegovine na konci 20. storočia mal Konjic strategický význam. Ako stanica na hlavnej spojnici medzi metropolou Sarajevom a hlavnou spojnicou k Stredozemnému moru bolo cieľom vojenských ťažení. V meste sa navyše nachádzala významná zbrojná továreň Igman. 
V meste v súčasnosti žije vyše 90% bosnianskych Moslimov. Po konflikte v 90. rokoch Srbi a Chorváti (ktorých žilo v meste okolo 40%) odišli do miest ovládaných svojimi vojskami (napr. Srbi do Pale, Chorváti do Mostare atď.).
Z Konjice pochádzal posledný juhoslovanský prezident Ante Marković a v jeho blízkosti sa tiež narodil chorvátsky fašistický vodca Ante Pavelić.
Opuzen

Opuzen je malé mesto v Dubrovnícko-neretvianskej župe (Chorvátsko). Podľa sčítania ľudu z roku 2001 má 3242 obyvateľov, avšak spoločne so susednou samosprávnou oblasťou Slivno, ktorá leží pozdĺž ľavého brehu rieky Neretva, má 5320 obyvateľov.
Toto sídlo je známe ako hlavné centrum produkcie mandarínok v Chorvátsku.
Willa Hollandová

Willa Joannachance Holland (* 18. jún 1991, Los Angeles, Kalifornia, Spojené štáty) je americká herečka, dabérka a modelka. Známa je ako Kaitlin Cooperová v seriáli "O.C. California (The O.C.)", ďalej stvárnila rolu Agnes Andrewsovej v "Gossip Girl" a najviac ju preslávil seriál "Arrow", v ktorom stvárňuje Theu Queenovú / Speedy.
Detstvo.
Willa sa narodila v Los Angeles, kameramanovi Keithovi Hollandovi a herečke Darnell Gregorio-De Palma. Jej matka sa neskôr vydala za režiséra Briana De Palmu (1995 – 1997). Vyrastala s dvomi sestrami: Briannou Hollandovou (* 1988) a Piper De Palmovou (* 1996). Willa navštevovala Palisades Charter High School, ale iba šesť týždňov, pretože jej kariéra sa rozbiehala a spolužiaci ju odmietali a prenasledovali pre jej herectvo.
Ron Gilbert

Ron Gilbert je americký dizajnér, programátor a producent počítačových hier.
Jeho najznámejšie adventure diela pochádzajú z jeho práce u LucasArts (Maniac Mansion, prvé dva diely série Monkey Island). Gilbert je spoluzakladateľom "Humongous Entertainment" a sesterskej spoločnosti "Cavedog Entertainment". Jeho hry sú zamerané predovšetkým na interaktívny výklad príbehu. Ron Gilbert ďalej založil "Hulabee Entertainment", keď odišiel z "Humongous Entertainment". V súčasnosti pracuje vo Vancouveri u vývojárskeho štúdia "Hothead Games".
Opozícia (politika)

Opozícia v politickom živote sú politické strany a ich predstavitelia alebo skupiny obyvateľov, ktorí sa nepodieľajú na vláde. Opozícia plní dôležitú úlohu pri kontrole a kritike vlády. Ďalej funguje ako ponuka alternatív k vládnej politike a je pripravená vládu v prípade potreby nahradiť.
Prvou historicky doloženou a oficiálnou opozíciou boli podľa mnohých autorov rímski tribúni ľudu. Ak sa vynechajú štáty západnej Európy a anglicky hovoriace krajiny, tak existencia legálnej opozície sa začala výraznejšie rozširovať až od 70. rokov 20. storočia.
Špeciálnym prípadom je tzv. antisystémová opozícia. Týmto pojmom sa označujú politické strany, ktoré sa snažia zmeniť nielen vládu, ale aj politické usporiadanie ako celok.
Holmenbruene

Holmenbruene je trojica železničných mostov premosťujúcich ramená rieky Drammenselva oddelené ostrovom Holmen v meste Drammen v nórskom kraji Buskerud. Niekedy sú takto označované aj ďalšie dva mosty v tejto lokalite, a to cestné mosty Holmenbrua a Strømsøbrua spájajúce mestské časti Bragernes na severnom brehu Drammenselvy a Strømsø na južnom brehu s Holmenom.
Prvé mosty, ktoré boli súčasťou železničnej trate Drammenbanen v Drammene, boli postavené v roku 1872. Tieto mosty boli drevené a ich celková dĺžka bola . V roku 1930 boli nahradené za novšie mosty. Most, ktorý premosťoval rameno Bragernesløpet severne od Holmenu, bol v roku 1996 nahradený za dnešný oblúkový, zatiaľ čo nový most premosťujúci rameno Strømsøløpet južne od ostrova bol vybudovaný paralelne so starým, ktorý stojí dodnes. Mosty cez Strømsøløpet sú s dĺžkami (nový) a (starý) najdlhšími železničnými mostami v krajine a dlhý most cez Bragernesløpet sa radí medzi najdlhšie. Výška mostov na hladinou rieky je .
Cestné mosty boli vybudované v 60. rokoch – dlhý Holmenbrua cez rameno Bragernesløpet v roku 1964 a Strømsøbrua cez rameno Strømsøløpet o dva roky neskôr. Oba sú súčasťou cesty "Riksvei 282" a do dokončenia mosta Drammensbrua, ktorý je najdhším cestným mostom v krajine a premosťuje rieku neďaleko od Holmenbruene, slúžili ako hlavná cestná spojnica brehov. Podobne ako pri železničných mostoch, aj výška cestných mostov nad hladinou Drammenselvy je .
Maffia (český odboj)

Maffia (po česky "Maffie") bol hlavný orgán českého domáceho odboja počas prvej svetovej vojny. Riadil spravodajskú a konšpiračnú činnosť, odovzdávanie informácií a udržiaval spojenie so zahraničnou sekciou. Jej činnosti sa zúčastnilo vyše 200 osôb. Názov Maffie bol zvolený podľa sicílskej organizácie známej ako mafia, ktorú niektorí účastníci odboja vtedy obdivovali.
Dejiny.
Po odchode profesora T. G. Masaryka do zahraničia v decembri 1914 bol utvorený domáci výbor nazvaný „maffie“. Jej účelom bola od začiatku podpora zahraničných akcií T. G. Masaryka. Maffia stála na dôsledne protirakúskych a prodohodových pozíciách. V marci 1915 sa vytvorilo jej predsedníctvo: Edvard Beneš, Karel Kramář, Alois Rašín, Josef Scheiner a Přemysl Šámal.
Zatýkanie.
V septembri 1915 sa po nútenej emigrácii Edvarda Beneša stal vedúcim Maffie Přemysl Šámal. V tomto roku bol zatknutý Karel Kramář. Starosta Českej obce sokolskej Josef Scheiner patril medzi zakladajúcich členov Maffie a k jeho zatknutiu došlo 21. mája 1915. Spoločne s Kramářom ho eskortovali do vyšetrovacej väzby vo Viedni. Dôvodom jeho zatknutia bola činnosť v slovanofilských organizáciách, udržiavané kontakty v slovanských krajinách a USA, ďalej tiež aféra so sokolskými preukazmi, ktoré mali sokoli na ruskom fronte pri sebe. Scheiner bol 21. júla 1915 pre nedostatok dôkazov prepustený. Jeho obvinenie bolo aj jedným z dôvodov, prečo bola činnosť Českej obce sokolskej 24. novembra 1915 zastavená. Kramář bol v roku 1916 rakúskym súdom odsúdený za vlastizradu a vyzvedačstva na trest smrti. Tento trest mu cisár František Jozef v novembri 1916 zmenil na doživotie. Po jeho smrti následník trónu cisár Karol, ktorý uplatňoval voči Slovanom priateľskú politiku, všetkých odsúdených v tomto procese amnestoval a v roku 1917 bol Kramář prepustený na slobodu. V rovnakom procese bol súdený aj ďalší člen Maffie, novinár a ekonóm Alois Rašín.
Spolupráca.
Činnosť Maffie bola v priebehu prvej svetovej vojny prepojená s činnosťou Československej národnej rady (vznikla v roku 1916 v Paríži), ku koncu vojny aj s činnosťou Národného výboru československého, ktorý bol ustanovený v júni 1918. Na odovzdávanie dôležitých odkazov vytvorili tzv. "Alarm" - sieť telefonistov, cyklistov a bežcov. Pre spojenie domáceho odboja s odbojom zahraničným pôsobili tajní kuriéri. Jedným z nich bola slávna operná speváčka Ema Destinnová. V septembri 1918 sa Maffie pripravovala na nekrvavý vojenský prevrat a na následné prevzatie moci.
Prvý česko-slovenský odboj

Prvý česko-slovenský odboj bolo odbojové hnutie počas prvej svetovej vojny, ktorého cieľom bolo zvrhnúť Rakúsko-Uhorsko a vytvoriť samostatný česko-slovenský štát. V čele odboja stáli dva dôležité orgány. Tým prvým bol pre domáci odboj Národný výbor československý, v zahraničnom odboji pôsobila Československá národná rada.
Rumburská vzbura

Rumburská vzbura bolo protivojnové vystúpenie českých vojakov náhradného práporu 7. streleckého pluku rakúsko-uhorskej armády; vypukla 21. mája 1918 v severočeskom meste Rumburk. Spočiatku bola reakciou najmä na nedostatočné zásobovanie (vojaci trpeli hladom), nevyplatený žold a šikanu nemeckými dôstojníkmi.
Vzbura.
Vzbura začala 21. mája 1918 po 6. hodine rannej tým, že 65 mužov v čele s Františkom Nohou odoprelo poslušnosť veliteľom: oproti rozkazu nastúpiť bez zbrane nastúpili na ranný nástup s puškami. K vzbure sa postupne pridávali ďalší vojaci, celkový počet bol asi 700. Hoci vzbura vypukla spontánne, jej vodcovia nadviazali rýchlo kontakt s českými vojakmi z královohradeckého 18. pešieho pluku, ktorí boli umiestnení v Českej Lípe. Jedine toto by mohlo preniesť vzburu do ďalších oblastí, čo mohlo prerásť v revolúciu, ktorá bola v českých krajinách na spadnutie. Vzbúrenci najprv obsadili mesto Rumburk a potom sa vydali na pochod k Novému Boru, kde boli obkľúčení vojskami rakúsko-uhorskej armády vrátane královohradeckého 18. pešieho pluku a rozprášení.
Potrestanie vzbúrencov.
Za vodcu povstania boli okrem Františka Nohu (* 4. decembra 1894 v Dobřanech u Stříbra) označení Stanislav Vodička nazývaný Stanko (* 4. mája 1895 Lobzích u Plzně) a Vojtěch Kovář. Dňa 29. mája 1918 v skorých ranných hodinách boli zastrelení. Stanným súdom v Rumburku a Novom Bore boli k trestu smrti odsúdení tiež Jakub Bernard, Jiří Kovářík, Jakub Nejdl, František Pour, Jan Pelnář, Antonín Šťastný a Jindřich Švehla; tí boli popravení zastrelením 29. mája večer.
Ďalším štrnástim odsúdeným na trest smrti bol rozsudok zmiernený na mnohoročné väzenie. Z viac ako 580 obvinených vzbúrencov bolo 116 za trest poslaných na front a zvyšok uväznený v terezínskej pevnosti.
Sedem z desiatich popravených účastníkov vzbury je pochovaných na cintoríne v Novom Bore.
Štěpánkova aféra

Štěpánkova aféra prebehla v novembri 1916. Išlo o policajný zákrok proti českému odboju, ktorý vyústil v ďalšie zatýkanie. Policajná akcia bola uskutočnená vďaka udaniu, ktoré umožnilo u profesora K. Štěpánka (ktorého syn bol aktívnym členom Maffie ako expert odbojového hnutia pre zásobovanie) odhaliť a zaistiť archív, v ktorom boli nájdené rozsiahle podozrivé kontakty týkajúce sa domáceho aj zahraničného odboja. Polícia na základe týchto kontaktov začala vlnu zatýkania, ktorá postihla hlavne pracovníkov Českej strany štátoprávne pokrokovej Antonína Hajna, A. Kalinu, Viktora Dyka a ďalších. Táto strana bola tak ako iné zapojená do odboja a odmietala prorakúsky aktivizmus. Zatknutím týchto ľudí bola postihnutá najmä tzv. "Malá Maffie", čo bola osobitná organizácia Maffie, ktorá však vyvíjala relatívne samostatnú činnosť. Rok 1916 tak bol vrcholným rokom perzekúcie, avšak jadro Maffie (Přemysl Šámal, Jaroslav Kvapil, Bedřich Štěpánek) sa aj napriek policajným zásahom podarilo zachovať a organizácia tak zostala v činnosti až do konca prvej svetovej vojny a pádu Rakúska-Uhorska.
Počas aféry, deň po zatknutí spisovateľa Viktora Dyka, 21. novembra 1916 zomrel cisár František Jozef I. Vláda jeho nástupcu Karola I. potom priniesla zmiernenie útlaku a čiastočné uvoľnenie pomerov, ktoré nakoniec vyústilo 2. júla 1917 vo vyhlásenie generálnej amnestie, čo viedlo k prepusteniu 719 Čechov, medzi ktorými boli významní politici a členovia odboja napr. Karel Kramář, Alois Rašín a ďalší.
Manifest českých spisovateľov

Manifest českých spisovateľov bolo prvé domáce verejné vyhlásenie za prvej svetovej vojny, ktoré požadovalo sebaurčenie českého národa. Bolo vydané 17. mája 1917. Bol adresovaný českým poslancom Ríšskej rady a podpísalo ho cez 200 českých spisovateľov, novinárov a vedcov. Autorom je Jaroslav Kvapil, vtedajší riaditeľ činohry českého Národného divadla. Poslanci mali podľa manifestu prestať byť lojálni k Rakúsko-Uhorsku a podporovať práva českého národa a českého štátu alebo odstúpiť z Ríšskej rady.
Signatári manifestu.
Manifest podpísali napr. Jindřich Šimon Baar, Otokar Březina, Josef Čapek, Karel Čapek, Karel Matěj Čapek-Chod, Jakub Deml, Viktor Dyk, Vladimír Helfert, Jan Herben, Adolf Heyduk, Alois Jirásek, Jan Kapras, Jan Klecanda, Karel Klostermann, Eliška Krásnohorská, Kamil Krofta, Petr Krick, Jaroslav Kvapil, Jiří Mahen, Josef Svatopluk Machar, Marie Majerová, Helena Malířová, Alois Mrštík, Zdeněk Nejedlý, Arne Novák, Ivan Olbracht, Emanuel Rádl, Karel Václav Rais, Antonín Sova, Antal Stašek, František Xaver Svoboda, Růžena Svobodová, František Xaver Šalda, Anna Marie Tilschová a ďalší.
Zápis o zásadách česko-slovenskej akcie

Zápis o zásadách česko-slovenskej akcie (alebo tiež kyjevský zápis) bol vykonaný 29. augusta 1916 Milanom Rastislavom Štefánikom. Týmto dokumentom bola uznaná vedúca pozícia Československej národnej rady (ČNR) v celom československom zahraničnom odboji.
Vznik.
V roku 1916 vznikol spor o riadení krajanského odboja v Rusku. Podpredseda Československej národnej rady Josef Dürich odcestoval v júli do Ruska, aby dosiahol podriadenie Zväzu česko-slovenských spolkov Českej národnej rade. Josef Dürich sa nechal ovplyvniť ruskými kruhmi, ktoré požadovali prenesenie centra odboja práve do Ruska. Do Ruska prišiel aj Milan Rastislav Štefánik, aby situáciu urovnal. Dňa 29. augusta 1916 dosiahol prijatie tzv. kyjevského zápisu (Zápis o zásadách česko-slovenskej akcie), čím bola uznaná pozícia ČNR v rámci zahraničného odboja.
V januári 1917 schválila ruská vláda vytvorenie Československej národnej rady na Rusi na čele s Josefom Dürichom. Rada na Rusi bola separatistický orgán nezávislý od ČNR. Dürich bol potom z tohto dôvodu vylúčený z ČNR.
Josef Babánek

Josef Babánek (* 20. jún 1863, Praha† 14. marec 1941, Plzeň) bol česko-slovenský pedagóg a politik; medzivojnový poslanec Revolučného národného zhromaždenia za Republikánsku stranu česko-slovenského vidieka.
Biografia.
Vyštudoval reálnu školu v Karlíne a vyšší hospodársky a hospodársko-priemyslový ústav v Tábore. V rokoch 18811886 pôsobil ako ekonomický úradník na panstve Ringhoffer (Kamenice, Velké Popovice, Štiřín). V roku 1886 zložil skúšky pre učiteľov na roľníckych školách. Pôsobil potom ako pedagóg na hospodárskej škole v Chrudimi, v období rokov 18871893 v Novom Bydžove. Následne od roku 1893 až do roku 1919 zastával funkciu riaditeľa zimnej hospodárskej školy v Rokycanoch. Rokycanskú školu koncom 19. storočia spoluzakladal a začiatkom 20. storočia sa zaslúžil o výstavbu jej novej budovy (dnes Stredné odborné učilište lesnícke a poľnohospodárske na ulici Mládežníků). 
V krajinských voľbách roku 1908 bol za českých agrárnikov zvolený do Českého krajinského snemu. Zastupoval kúriu vidieckych obcí, obvod Rokycany, Blovice.
Angažoval sa počas udalostí v októbri roku 1918 v Rokycanoch. Bol tu predsedom Okresného národného výboru. V rokoch 19181920 zasadal v Revolučnom národnom zhromaždení. 
Bol profesiou riaditeľom hospodárskej školy. 
V medzivojnovom období bol od roku 1919 štátnym referentom a inšpektorom poľnohospodárskych škôl na Slovensku a Podkarpatskej Rusi. Okrem toho pôsobil ako redaktor odborných časopisov a publikoval štúdie o poľnohospodárskych témach. Bol členom Československej akadémie poľnohospodárskej.
Rudolf Bechyně

Rudolf Bechyně (* 6. apríl 1881, Nymburk† 1. január 1948, Praha) bol český novinár a publicista, sociálnodemokratický politik a minister.
Životopis.
Pred rokom 1918.
Politicky aktívny bol už za Rakúska-Uhorska. Pôvodne pracoval ako strojný zámočník, ale čoskoro sa vypracoval na novinára a politika člena sociálnej demokracie. Nastúpil do redakcie "Hlasu lidu" v Prostějove.
Už v tridsiatich rokoch sa vo voľbách do ríšskej rady roku 1911 stal poslancom Ríšskej rady (celoštátny parlament), kam bol zvolený za český okrsok Morava 10. Zasadol do poslaneckej frakcie Klub českých sociálnych demokratov. Vo viedenskom parlamente zotrval do zániku monarchie.
Za prvej svetovej vojny v roku 1915 bol zatknutý a obvinený za vlastizradu. Ako radový vojak bol poslaný na front a aj keď vojnu prežil, priniesol si z nej zdravotné problémy. Po návrate z vojny bol v roku 1917 vybraný do vedenia sociálnodemokratickej strany. Koncom prvej svetovej vojny patril v rámci sociálnodemokratickej strany spolu s Luďkom Pikom alebo Gustavom Habrmanom k takzvanej národnej opozícii, ktorá akcentovala český národný a štátoprávny záujem. Jej exponenti vtedy v strane prevládli a potlačili viac internacionalistický a prorakúsky prúd, ktorý reprezentoval Bohumír Šmeral.
Československým politikom.
Jeho politická kariéra vyvrcholila po vzniku Československa. Vo vedení strany zostal až do roku 1939. Bol členom takzvanej Päťky, čo znamená, že bol hlavným zástupcom svojej strany pri vyjednávaní v československej vládnej koalícii.
V rokoch 19181920 zasadal v Revolučnom národnom zhromaždení. V parlamentných voľbách v roku 1920 získal poslanecké kreslo v Národnom zhromaždení. Mandát v parlamentných voľbách v roku 1925 obhájil a do parlamentu sa dostal aj po parlamentných voľbách v roku 1929 a opäť po parlamentných voľbách v roku 1935. Poslanecký post si oficiálne podržal do zrušenia parlamentu roku 1939, pričom krátko predtým ešte v decembri 1938 prestúpil do novovzniknutej Národnej strany práce.
Bol niekoľkokrát menovaný ministrom a po mnoho rokoch bol námestníkom predsedu vlády. V rokoch 19221924 pôsobil ako minister školstva a národnej osvety MŠANO v prvej vláde Antonína Švehlu. V období rokov 19251926 ako minister železníc v druhej vláde Antonína Švehlu. V rokoch 19291932 zastával funkciu ministra pre zásobovanie ľudu v druhej vláde Františka Udržala a potom od roku 1932 až do roku 1938 bol opäť ministrom železníc v prvej, druhej a tretej vláde Jana Malypetra a v prvej, druhej a tretej vláde Milana Hodžu.
Po roku 1939.
V júli 1939 emigroval do Anglicka a tu bol sprvu členom, potom aj predsedom Štátnej rady česko-slovenskej v Londýne (19401941). Po skončení vojny sa vrátil vo veku 64 rokov do vlasti, ale nijako sa už politicky neangažoval..
Bitka pri Rozvegove

Bitka pri Rozvegove bol ozbrojený stret zvedený o predmestie Mukačeva na Podkarpatskej Rusi. Išlo o najkrvavejší boj česko-slovenských jednotiek s maďarskými jednotkami a zároveň o ich prvý vzájomný stret v roku 1939. Bitka skončila krátkodobým vytlačením Maďarov z Rozvegova.
Príčiny konfliktu.
2. novembra skončilo Viedenské arbitrážne rokovanie. Vo Viedni bolo rozhodnuté o československých územných ústupkoch Maďarsku. Išlo o značnú časť územia južného a východného Slovenska a tiež juhozápadná časť Podkarpatskej Rusi. Súčasťou odstúpeného územia bolo aj Mukačevo. Rozvegovo ležiace na predmestí Mukačeva na pravom brehu rieky Latorica ale malo naďalej zostať československým územím. Nad rámec Viedenskej arbitráže bolo ale obsadené maďarskou armádou. Niektorí československí dôstojníci okamžite začali zvažovať obsadenie Rozvegova. Čoskoro sa objavila vhodná zámienka. Keď bol v noci z 5 na 6. januára postrelený četník František Dvořák, začali československé jednotky útok.
Bitka.
Rozvegovo obsadzoval 36. peší pluk, ktorý viedol Bohumil Mařík. Prvá zaútočila 1. a 2. rota spolu s niekoľkými družstvami SOS. Rozpútal sa tvrdý pouličný boj. Do boja sa na česko-slovenskej strane zapojili aj tri obrnené vozidlá Tatra OA vz. 30 od motorizovaného prieskumného oddielu 2 a delostrelectvo 5. batérie 12. delostreleckého pluku. Čoskoro sa začala prejavovať početná prevaha na strane Maďarov a Čechoslováci sa teraz museli brániť, ale Rozvegovo sa honvédom už obsadiť nepodarilo. Až popoludní sa podarilo stret utlmiť.
Po bitke.
Po strete bolo rozhodnuté rozkazom z vyšších miest odovzdať Rozvegovo späť Maďarom. Čoskoro po bitke sa maďarské vrchné velenie rozhodlo začať útok na Podkarpatskú Rus. Ten začal 14. marca v údolí rieky Latorica.
Obrnený automobil vz. 30

Obrnený automobil vz. 30 bol československý obrnený automobil z 30. rokov 20. storočia. Bol používaný v čase Mníchovskej krízy a počas druhej svetovej vojny. 
Vznik obrneného vozu.
Projekt obrneného automobilu OA vz. 30 vznikol koncom 20. rokov, kedy česko-slovenská armáda požadovala automobil, ktorý mal nahradiť staršie typy používaných vozidiel. Armádne skúšky sa konali vo výcvikovom priestore v Miloviciach v roku 1930 a armáda si následne objednala prvú sériu týchto obrnencov, ktoré mali slúžiť pre prieskumné a jazdné oddiely. Konečná objednávka z roku 1933 však bola zmenená, vozy mali byť upravené a prestavané ako veliteľské. Dodávky prebiehali v rokoch 1933 a 1934. Malo dôjsť k výrobe ďalších typov, ale kvôli nevyhovujúcim výkonom motora aj z dôvodu zmeny koncepcie z tohto zišlo.
Použitie.
V čase Mníchovskej krízy boli obrnené automobily použité k potlačeniu sudetonemeckého puču. Proti jednotkám sudetonemeckého Freikorpsu si viedli úspešne. Po vyhlásení všeobecnej mobilizácie sa niektoré jednotky alebo dokonca samostatné vozy vrátili k svojim plukom, ale väčšina napriek tomu zostala v pohraničí. Vozidlá boli vyslané aj na Slovensko na pomoc proti vpádu Maďarska, pričom Maďarom sa podarilo jeden voz ukoristiť. Po Mníchovskej dohode stratila armáda záujem o niektoré vozy a previedla ich k žandárstvu. Jeden voz skonfiškoval Wehrmacht, pretože bol práve na oprave v Kopřivnici. Po okupácii zvyšku územia získali Nemci 24 vozov z ktorých niektoré získala do stavu protektorátna Schutzpolizei. Na Slovensku po zabraní Podkarpatskej Rusi a následnom ústupe zvyšku česko-slovenských síl na jeho území zostalo 18 strojov a boli použité proti maďarským jednotkám. Deväť vozov z Podkarpatskej Rusi ustúpilo do Rumunska. Slovensko využívalo obrnené vozy pri invázii do Poľska a invázii do Sovietskeho zväzu. Bojovo boli užívané aj v čase Slovenského národného povstania.
Larry Van Kriedt

Larry Van Kriedt (* 1954, San Francisco, USA) bol basový gitarista rockovej skupiny AC/DC. Príležitostne tiež hral na saxofón. V roku 1969 sa s rodičmi presťahovali do Sydney, kde sa zoznámil s Malcolmom Youngom a začal hrať v skupine AC/DC. Po odchode zo skupiny experimentoval s rôznymi štýlmi hudby ako hudobník a producent. Od roku 1997 do 1999 žil v Maroku, kde vystupoval v rozhlasových a televíznych reláciách. Dnes pracuje ako jazzový hudobník.
Karaburun

Karaburun (znamená "„čierny nos“" alebo "„čierny mys“") môže byť:
Sídlo
Polostrov
John Edwards

John Victor Edwards, prezývaný Rhino (* 9. máj 1953, Chiswick, Londýn, Anglicko) je anglický basgitarista rockovej skupiny Status Quo.
Karaburun (polostrov, Albánsko)

Polostrov Kalaburun () je najväčší polostrov v Albánsku. Nachádza sa v južnej časti krajiny v blízkosti mesta Vlorë a vybieha do Stredozemného mora. Oddeľuje tak Vlorský záliv od Stredozemného mora (Otrantský prieliv). Jeho názov pochádza z turečtiny, kde znamená doslova "čierny mys".
Plocha polostrova je 62 km² a je neobývaný. Dlhý je celkom 16 kilometrov, šírka sa pohybuje okolo troch až štyroch a pol kilometra. V súčasnosti je vegetácia aj fauna ostrova chránená (bola tu zriadená prírodná rezervácia). Významnejším objektom, ktorý sa na polostrove nachádza je vojenská základňa Pasha-Liman.
Hornatý polostrov sa vypína do nadmorskej výšky dosahujúce až 800 m. Najvyšším vrcholom polostrova je hora Maja e Koretës, ktorej výška činí Na jej vrcholku stojí dominantný vysielač televízneho a rádiového signálu. Pobrežie je väčšinou príkre a lemované útesmi, s výnimkou niekoľkých malých pláží. Často sa tu nachádzajú rôzne jaskyne.
Sevan

Sevan môže byť:
Západoslovenská televízia

Západoslovenská televízia je regionálna televízia zaznamenavajúca množstvo udalostí, ktoré sa do iných celoplošných médií takpovediac nezmestia. Svoje vysielanie začala 1. apríla 2012. Na ostro začala vysielať od 1. júna 2012. Dáva prednosť regionálnym témam, na ktoré je región západného Slovenska veľmi bohatý. Západoslovenská televízia je komerčná televízia, ktorej hlavným zdrojom príjmov je reklama. Vysiela predovšetkým regionálne spravodajstvo a publicistiku, tematické magazíny, diskusie a dokumentárne filmy. Informuje o komunálnej politike, regionálnych témach a kultúre. Signál šíri prostredníctvom DVB-T, káblových a IPTV operátorov a na webe.
História.
Televízia začala vysielať 1. apríla 2012 na základe licencie TD/51 Rady pre vysielanie a retransmisiu (teraz Rada pre mediálne služby). Za štartom televízie stála spoločnosť RegionMedia s.r.o. Licencia bola v máji a júni 2021 prevedená (zrušená a priradená ako licencia TD/242) na spoločnosť ZSTV Media s.r.o., Záhradnícka 46/A, 821 08 Bratislava. K septembru 2023 ZSTV Media s.r.o. vysiela programovú službu Západoslovenská televízia s číslo autorizácie vysielania: AT/155 pomocou DVB-C. 
Program.
Západoslovenská televízia vysiela denne od 07:00 do 24:00. Osou programu Západoslovenskej televízie sú Správy ZSTV, ktoré televízia vysiela počas dňa. Súčasťou vysielania sú diskusné relácie ako POD LUPOU, Hviezdy na zemi či Okolo sveta. Priestor vo vysielaní majú aj tematické magazíny – Tvoj Deň a 3D – Dom, domov, doplnky. Vysielanie dopĺňa aktuálna predpoveď počasia, pozvánky na podujatia a ankety s obyvateľmi miest v relácii ULICA. Súčasťou spravodajského bloku bývajú rozhovory v rubrike "300 sekúnd pre..." a "Zisťujeme pre vás".
Šírenie signálu.
Na svojej stránke má archív všetkých programov.
Samuel Tešedík (1710 – 1749)

Samuel Tešedík (, ; * november 1710, Púchov† 9. apríl 1749, Békešská Čaba) bol slovenský evanjelický kňaz, organizátor miestnej cirkvi a obce Békéšskej Čaby.
Životopis.
Bol otcom Samuela Tešedíka a synom moravských exulantov Juraja Thessedika a Eszter Nedeczkej. Do školy chodil v Púchove a potom v Trenčíne. Naučiť sa maďarský jazyk ho poslali do Rábu (dnes Győr). Na Latinskú školu, teda vyššiu (dnes gymnázium) chodil v Kremnici a v rokoch 17281732 študoval na Evanjelickom lýceu v Prešporku (dnes Bratislava), kde ho učil aj Matej Bel.
Diplom vtedy v Uhorsku nedávali, tak odišiel do nemeckej Jeny študovať teológiu (17321735), kde sa na tamojšej univerzite stal odborníkom na starozmluvnú archeológiu. Počas štúdií vydal latinskú dizertáciu „"Commentatio historico-theologica, de scripturae sacre et antiquitatis ecclesiasticae in theologia usu et auctoritate"“ (Historicko-teologický komentár o svätom písme a náboženskej tradícii teológie, 1733), v ktorej zhrnul všetky poznatky a kritické prístupy ku skúmaniu prameňov Biblie. Je autorom kázne „"Posvěcení chrámu Božího duchovního, při Posvěcení nového Domu modlitebního církve Čabanské"“ (1745), ktorá je považovaná za najstaršiu slovensky písanú tlačenú pamiatku čabianskych Slovákov.
Po skončení štúdií sa vrátil do ťažkých pomerov v Uhorsku. Poldruha roka býval u rodičov, ktorý už vtedy bývali v Modre. Tu vypomáhal Samuel ako kaplán u superintendenta Mateja Markoviča. V roku 1737 si ho zavolala cirkev do Tótgyörku (dnes Galgagyörk), vtedy ho vysvätili za kňaza v Banskej Bystrici. V následujúcom roku sa oženil a pôsobil na viacerých miestach. O pár rokov sa dostal do Alberti, kde pôsobil v rokoch 17401744 ako evanjelický kňaz pre slovenských prisťahovalcov. Tu sa mu narodilo najstaršie z jeho detí, syn Samuel.
Posledných 5 rokov svojho života (21. júl 1744 – 9. apríl 1749) pôsobil v Békéšskej Čabe. Pán Boh cez neho spôsobil významné duchovné obrodenie v živote dolnozemských Slovákov. Pričinil sa o skonsolidovanie náboženských a národnostných pomerov v Čabe. Napísal tu jednu zo svojich posledných prác „"Via regia ad promovendam veram cognitionem Christi secundum Actor XX. 17-21."“ (Pest. 1746). V Békéšskej Čabe je po ňom pomenovaná ulica a v malom kostole v Čabe, ktorý postavil, a v ktorom je pochovaný pod organom, sú na jeho počesť umiestnené dve pamätné tabule.
Vysoké Vršatce

Vysoké Vršatce sú geomorfologická časť podcelku Vršatské bradlá v pohorí Biele Karpaty. Rozprestierajú sa v severnej časti pohoria, približne západne od Púchova.
Polohopis.
Územie sa nachádza v severnej polovici pohoria Biele Karpaty a zaberá západnú časť podcelku Vršatské bradlá. Má podlhovastý tvar severo-južnej orientácie a ležia tu obce Krivoklát, Vršatské Podhradie, Červený Kameň a Lednica. Vysoké Vršatce susedia prevažne s časťami Bielych Karpát, len na južnom okraji sa nachádza Považské podolie s podcelkom Bielokarpatské podhorie. Západne nadväzujú Biele Karpaty podcelkom Kobylináč, východne leží Podvršatská brázda a juhovýchodne Vršatské predhorie, obe geomorfologické časti podcelku Vršatské bradlá. 
Prevažná časť Bielych Karpát patrí do povodia Váhu a juhovýchodným smerom do rieky Váh smerujú aj všetky potoky z tejto oblasti. Najvýznamnejšie sú od juhu Krivoklátsky potok, Tovarský potok a Lednica. Sídla na území Vysokých Vršatcov sú všetky prístupné cestami III. triedy, odbočujúcich z cesty II/507 (Púchov – Nemšová).
Chránené územia.
Táto časť pohoria leží okrem malej časti na východnom okraji, celá na území Chránenej krajinnej oblasti Biele Karpaty. Nachádzajú sa tu i osobitne chránené územia, a to prírodná pamiatka Lednické skalky, Krivoklátske lúky a Krivoklátska tiesňava, prírodná rezervácia Lednické bradlo, Červenokamenské bradlo, Vršatské hradné bralo a Drieňová.
Turizmus.
Západná časť Vršatských bradiel je najatraktívnejšou časťou Bielych Karpát. Turistami vyhľadávané sú skalnaté bralá, ruiny hradov Lednica a Vršatec, či iné oblasti vzácnej prírody.
Základná škola (Myjava, Viestova 1)

Základná škola Viestova 1 (v minulosti "I. ZDŠ Myjava", hovorovo "1. ZŠ" alebo "1. základná škola") je základná škola v Myjave založená v roku 1968. Školu tvoria dve budovy navzájom prepojené starou presklenou pergolou. Súčasným riaditeľom je Mgr. Zdenko Šimo.
V hlavnej budove školy sa nachádzajú všetky učebne tried, odborné učebne fyziky, chémie, zemepisu, prírodopisu, jazykov, výtvarnej výchovy, dielne a školská kuchynka, dve počítačové učebne s prístupom na internet, šatne a riaditeľňa so zborovňou.
Vo vedľajšej budove školy sa nachádza veľká jedáleň s kuchyňou, veľká a malá telocvičňa, posilňovňa, školský psychológ a špeciálny pedagóg.
K areálu školy patrí lesík s oddychovou zónou, futbalové ihrisko s umelou trávou, atletická dráha, multifunkčné ihrisko s tartanovým povrchom a doskočisko.
Agentúry Európskej únie

Agentúra Európskej únie je decentralizovaná organizácia EÚ, čo ju odlišuje od ostatných inštitúcií Európskej únie. Agentúry sú zakladané na plnenie konkrétnych úloh podľa práva EÚ. Každá agentúra má vlastnú právnu subjektivitu. Niektoré agentúry reagujú na potrebu rozvíjať vedecké alebo technické know-how v určitých oblastiach, iné spájajú rôzne záujmové skupiny, aby uľahčovali dialóg na európskej a medzinárodnej úrovni.
Existuje viac než 40 agentúr rozdelených do štyroch základných skupín. Aktuálny rozcestník wiki-článkov k týmto agentúram je uvedený na stránke príslušnej kategórie.
Decentralizované agentúry.
Decentralizované agentúry sa zriaďujú na dobu neurčitú na implementáciu politík EÚ.
Výkonné agentúry.
Výkonné agentúry zriaďuje Európska komisia na dobu určitú a poveruje ich riadením konkrétnych úloh súvisiacich s programami EÚ.
Agentúry EURATOM.
Dôvodom ich zriadenia bola koordinácia cieľov stanovených Zmluvou o založení Európskeho spoločenstva pre atómovú energiu (EURATOM).
Ďalšie subjekty.
Medzi tieto organizácie patria osoby zriadené ako súčasť programov EÚ a partnerstiev verejného a súkromného sektora.
Základná umelecká škola (Brezová pod Bradlom)

Zakladná umelecká škola Brezová pod Bradlom je základná umelecká škola v meste Brezová pod Bradlom na ulici Horný rad číslo 89, ktorá bola do školského roku 1991/92 pobočkou Základnej umeleckej školy v Myjave. Škola sa osamostatnila 1. septembra 1991. Súčasnou riaditeľkou je Anna Hašanová, DiS. art.
Mestské zastupiteľstvo Brezovej pod Bradlom pridelilo priestory, ktoré mali byť pôvodne pre 120 miestnu materskú školu, pre vtedy existujúci 5-členný pedagogický zbor. Tento krok urobili na základe dlhodobého plánu školy orientovaného na regionálnu kultúru a na základe predbežného prieskumu záujmu o dobudovanie tanečného a literárno-dramatického odboru s vzájomným medzipredmetovým prepojením.
Pôsobia tu tri odbory: výtvarný, hudobný a tanečný.
Vytvarný odbor.
Výtvarný odbor od samého začiatku pracuje na plné obrátky a viacero žiakov, ktorí odbor navštevovali, sa stalo profesionálnymi výtvarníkmi, architektmi, učiteľmi v materských školách, výtvarnej výchovy či I. stupňa, dizajnérmi, grafikmi, propagačnými výtvarníkmi, fotografmi alebo módnymi návrhármi. Mnohí žiaci uplatňujú získané vedomosti a zručnosti aj v iných povolaniach a tešia sa s nimi ako s koníčkami rôznych zameraní. Výsledky ich práce možno zhliadnuť cez pracovný čas každý deň vo výstavnej sále školy. Záujem vzbudzujú, najmä u dospelých výrobky z keramickej triedy Miloša Kováča DiS. Predškolákov a žiakov učí Jana Koníková DiS a Bc. Júlia Surová
Hudobný odbor.
Hoci sa v hudobnom odbore vystriedalo počas existencie školy najviac vyučujúcich, zameranie odboru podporovalo vždy folklórne zázemie kopaničiarskeho regiónu. Počet žiakov sa udržuje na približne rovnakej úrovni, čo je dané záujmom o štúdium nástrojového obsadenia, kvalifikáciou pedagógov aj normatívnymi možnosťami podľa osnov a plánov odboru. Mimo amatérskych hudobníkov vyšlo z radu žiakov aj niekoľko profesionálov a učiteľov v základných školách alebo základných umeleckých školách. Úspechmi sa najviac môžu chváliť členovia hudobnej zložky detského folklórneho súboru Iskerka, učitelia strunových nástrojov Anna Hašanová a Ľuboš Hašan DiS. art Dychové nástroje vyučuje Ján Hasa DiS. art a klavírnu triedu vyučuje Mgr. art. Karin Guldanová a Dušana Adamcovä DiS. art. Heligónku vyučuje Mgr. Pavol Michalička.
Tanečný odbor.
Tanečný odbor prešiel najväčšími zmenami čo sa týka zamerania – spoločenský tanec, moderný tanec, step, tance iných národov, folklór. 
Hoci všetci vyučujúci v tomto odbore dosahovali úspechy so žiakmi aj v súťažiach, v konkurencii najlepšie obstál folklór a jeho prezentácia cez detský folklórny súbor Iskerka, ktorý reprezentuje školu nielen v regióne, ale aj v zahraničí. Momentálna vyučujúca je Mgr. Miroslava Matyášová, DiS. art..
Igor Kollár

Igor Kollár (* 25. jún 1965, Žiar nad Hronom) je bývalý česko-slovenský a slovenský reprezentant v chôdzi, trojnásobný olympionik.
Policie České republiky

Policie České republiky (skratka PČR) je ozbrojený bezpečnostní zbor Českej republiky, ktorého úlohou je chrániť bezpečnosť osôb a majetku, verejný poriadok, predchádzať trestnej činnosti a pôsobiť ako orgán činný v trestnom konaní. Vznikla 15. júla 1991 na základe zákona Českej národnej rady č.283/1991 Zb. zo dňa 21. júna 1991 o Polícii Českej republiky, transformáciou českej časti Verejnej bezpečnosti Zboru národnej bezpečnosti.
PČR je podriadená Ministerstvu vnútra Českej republiky. Od policajnej reformy z 2008 (vykonanej na základe zákona č. 273/2008 Zb.) ju tvorí Policajné prezídium Českej republiky, útvary PČR s celoštátnou pôsobnosťou (napr. Útvar rýchleho nasadenia, Kriminalistický ústav), krajské riaditeľstvá PČR a útvary zriadené v rámci krajských riaditeľstiev PČR. Činnosť PČR riadi prezídium, na ktorého čele stojí policajný prezident (pôvodne policajný riaditeľ), ktorého vymenováva vláda ČR na návrh ministra vnútra ČR.
PČR

PČR môže byť skratka:
Batožina

Batožina sú osobné veci cestujúceho alebo posádky určitého dopravného prostriedku (autobusu, vlaku, lode, lietadla atď.), ktoré sa prepravujú na palube príslušného dopravného prostriedku.
Letecká doprava.
V civilnom letectve sa rozlišuje:
SkyCity Challenge

SkyCity Challenge je dvojročná architektonická súťaž. 
SkyCity Challenge 17.
Založená v roku 2016, séria súťaží začala spustením „SkyCity Challenge 17“ s viac ako 400 registrovanými tímami z celého sveta. Cieľom súťaže bolo navrhnúť interiéry átrií 57-podlažného Mini Sky City postaveného spoločnosťou Broad Group za 19 dní. 
Porotu SkyCity Challenge 17 tvorili lídri z oblasti architektúry a dizajnu vrátane: Zhang Yue (predseda Broad Group ), Daniel Zhang [Ceo Broad Sustainable Building Co. Ltd], Richard Hsu (TEDxShanghai, Škola dizajnu a inovácií na Univerzite Tongji ), Du Peng (riaditeľ čínskej rady CTBUH), Gábor Szentpétery [architekt, zakladateľ K-56], David McConville ( Buckminster Fuller Challenge ), Song Xinlin (zakladateľka laboratória StreetSmart), Wei Chunyu (dekan Školy Architektúry na Hunanskej Univerzite). 
Porota vybrala 17 víťazov z 89 predložených projektov z 54 rôznych krajín a pozvala všetkých členov víťazných tímov (cca 50 účastníkov) na Týždeň Rezidencie SkyCity, ktorá sa konala v Broad Town v marci 2018. Medzi víťazmi boli: 1. Ziad Zaki / Amr Auf / Mohamed Mamdouh (Egypt) 2. Artur Zakrzewski / Konrad Weka (Poľsko) 3. Anna Andronova (Rusko) a další. 
SkyCity Challenge 19.
SkyCity Challenge 19 „Budúcnosť Bývania“ je súťaž, ktorú reprezentuje porota zložená z Daanom Roosegaardom, Carlom Rattim, Liu Xiaodu a ďalšími. Cieľom tejto súťaže je nájsť výnimočnú prefabrikovanú stavebnicu pre účely bytovej výstavby, ktorá sa dá ľahko zostaviť a prepravovať v kontajneroch do ktorejkoľvek časti sveta. Uzávierka súťaže bola 1. októbra 2019.
Deň nezávislosti Izraela

Deň nezávislosti ( – "Jom ha-acma'ut") pripomína vyhlásenie nezávislého štátu Izrael 14. mája 1948, v Židovskom kalendári 5. Ijar 5708, kedy vypršal britský mandát na území Palestíny. David Ben Gurion, predseda dočasnej štátnej rady, prečítal deklaráciu nezávislosti, ktorá bola podpísaná v Tel Avive.
Keď pripadá 5. Ijar na piatok, alebo na šabat, presúvajú sa oslavy na predchádzajúci štvrtok. Zákazy pre obdobie omer sa rušia. Samotné oslavy začínajú obradom na Herzlovej hore v Jeruzaleme, kde sa zažnú pochodne. V synagógach sa konajú slávnostné bohoslužby, recitácie žalmov, veršov z Lecha dodi, všednodenné ma'ariv na sviatočný spôsob, spev Šma Jisrael a trúbenie na šofar. Večer sa konajú ohňostroje a slávnosti pod šírim nebom.
Nasledujúce ráno sa Deň nezávislosti oslavuje verejnými podujatiami. Prezident usporadúva recepciu pre členov diplomatického zboru a ďalších vážených hostí, potom prednesie posolstvo ku Dňu nezávislosti v televízii a rozhlase. Odovzdáva sa Izraelská cena za zásluhy v niekoľkých oblastiach a prebieha festival piesní. Víťaza volí publikum. Usporiadava sa tiež svetová súťaž v Biblii pre Židovskú mládež. 
V diaspóre sa konajú bohoslužby vďakyvzdania, sviatok sa slávi napríklad hostinami alebo koncertami. V roku 1978 pri príležitosti tridsiateho výročia vzniku Izraela vydala Svetová sionistická organizácia v Jeruzaleme "Seder ha-tfilot le-Jom ha-acma'ut", Modlitebný poriadok pre Deň nezávislosti, ktorý usporiadal rabín Moše Cvi Neria.
Vršatské predhorie

Vršatské predhorie je geomorfologická časť podcelku Vršatské bradlá v pohorí Biele Karpaty. Rozprestiera sa v severovýchodnej časti pohoria, juhozápadne od Púchova.
Polohopis.
Územie sa nachádza v severnej polovici pohoria Biele Karpaty a zaberá východnú a juhovýchodnú časť podcelku Vršatské bradlá. Má podlhovastý tvar severovýchodno-juhozápadnej orientácie a leží tu okrajovo mesto Púchov a obce Streženice, Lednické Rovne (časť Medné), Dolná Breznica, Tuchyňa a Pruské. Vršatské predhorie susedí na severozápade s geomorfologickými časťami Bielych Karpát, konkrétne na severe sú to Hladké vrchy (podcelok Kobylináč), na západe nasleduje Podvršatská brázda a Vysoké Vršatce, patriace do Vršatských bradiel. Južným a juhovýchodným smerom sa nachádza Považské podolie s podcelkom Bielokarpatské podhorie a Ilavská kotlina. Na okraji Púchova vedie údolím Bielej vody hranica s Javorníkmi a ich časťami Púchovská vrchovina a Javornícka brázda. 
Prevažná časť Bielych Karpát patrí do povodia Váhu a juhovýchodným smerom do rieky Váh smerujú aj všetky potoky z tejto oblasti. Najvýznamnejšie sú od juhu Podhradský potok, Tovarský potok a Lednica. Sídla na území Vršatského predhoria sú všetky prístupné cestami III. triedy, odbočujúcich z cesty II/507 (Púchov – Nemšová), severovýchodným okrajom vedie cesta I/49 z Púchova na Moravu. Údolím z Púchova vedie i dôležitá železničná trať.
Chránené územia.
Táto časť pohoria leží mimo chránených území, malá časť na juhozápadnom okraji však je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Biele Karpaty. Z osobitne chránených území na juhozápadnom okraji leží prírodná pamiatka Babiná a Skalice.
Turizmus.
Východná časť Vršatských bradiel je turisticky menej navštevovanou oblasťou, výnimku tvorí okrajová juhozápadná bradlová časť. Touto časťou Bielych Karpát vedie zeleno značený chodník z Pruského do sedla "Chotuč" a z Lednických Rovní do obce Lednica. Z mesta Púchov vedie modro značený chodník cez Lednicu a Červený Kameň do Vršatského Podhradia.
NOD like receptory

NOD like receptory (nucleotide-binding oligomerization domain-like receptors) sú rodina viac ako 20 rôznych cytosolických receptorov pre PAMP (deriváty z bakteriálnych stien, mikrobiálne toxíny, alebo celý mikrobiálny organizmus) a DAMP (extraelulárna ATP, hyalurón, kryštály močoviny), ktoré sa zúčastňujú signalizácie a tvorbe inflamazómu. Patria do prirodzenej imunity k tzv. PRR (pattern recognition receptors), ktoré sú nevyhnutné pre rozpoznanie antigénu. Sú exprimované v cytosole lymfocytov, makrofágov, dendritických buniek ale aj v ne-imunologických bunkách napríklad v epiteloch.
Štruktúra.
NLR obsahuju C-terminálnu doménu bohatú na leucín, prostredníctvom ktorej rozpoznávajú ligand, centrálnu NOD doménu, ktoré v ATP-závislej oligomerizácii viaže druhé NLR pri tvorbe oligomérov (self-oligomerizácia) a nakoniec N-terminálnu efektorovú doménu, ktorá interaguje s adaptorovými proteínmi. N-terminálna doména obsahuje aj CARD a PYD doménu, ktoré sú nevyhnutné na naviazanie pro-kaspázy 1.
Nomenklatúra a systém.
Sú rozdelené do 4 podrodín na základe povahy ich N-terminálnej domény. Tieto regióny môžu obsahovať:
Ďalšie delenie je na 3 rodiny na základe ich fylogenetického vývoja:
Signalizácia.
NOD
NOD 1 a NOD2 sa viažu na membránu skorého endozómu v cytosole, špecificky interagujú s cytoskeletom aktínu, aby sa zachoval neaktívny stav. PGN transportované cez membránu a sú rozpoznané NOD receptormi. Táto interakcia vedie k self-oligomerizácii prostredníctvom CARD-CARD interakcie za použitia endozomálnej membrány ako lešenie. Oligomerizované NOD posielajú signál cez serín/threoninový receptor RIP2. Ten aktivuje TAK1, ktorý fosforyluje a aktivuje IkB kinázu, a tá následne fosforyluje inhibítor IkB, ktorý uvoľní NFkB a jeho jadrovú translokáciu a produkciu prozápalových cytokínov. Mutácie NOD2 sú spojené s Crohnovou chorobou a Blau syndrómom. Okrem rozpoznávania bakteriálnych komponentov, tieto receptory monitorujú cytoplazmatické prostredie, reagujú na poruchy cytoskeletu a ER stres,), ktoré vedú k autofágii. Ligandy, ktoré rozpoznávajú sú: N-acetylglukozamín, N-acetylmuramová kyselina, muramyl dipeptid.
NLRP
Proteíny tejto rodiny formujú multiproteínový komplex inflamazóm ako odpoveď na patofyziologické stimuly. Aktivácia inflamazómu je esenciálna súčasť prirodzenej imunity a jej odpovede na patogény a poškodené bunky. Inflamazóm (najčastejšie sa vyskytujúci a najväčší NLRP3) obsahuje NLR, adaptorový proteín ASC, ktorý obsahuje CARD a PYD doménu. Po rozpoznaní ligandu dôjde k oligomerizácii NLR proteínov prostredníctvom NOD domény. Následne sa na na PYD doménu NLRP3 naviaže PYD doména ASC doména, ktorá svojou CARD doménou viaže CARD doménu pro-kaspázy 1. Následné autoštiepenie pro-kaspázy 1 na jej aktívnu formu vedie k štiepeniu pro IL-1b a IL-18, ktoré sú potom uvoľnené z bunky ako leaderless proteíny a prispievajú k tvorbe zápalu. Ligandy rozpoznávané týmto proteínom su mikrobiálne toxíny (alfa toxiny), kvasinky, vírus chrípky
Malý kaštieľ (Cífer)

Malý kaštieľ alebo Zičiho kaštieľ (staršie: "Zichyho kaštieľ") je kaštieľ v Cíferi na námestí Andreja Hlinku číslo 38, ktorý bol postavený v druhej polovici 18. storočia v barokovom slohu. Kaštieľ patril rodine Zičiovcov. Neskôr boli jeho majitelia Pálfiovci. Začiatkom 20. storočia bol prestavaný.
Kaštieľ má dve nadzemné poschodia. Je to solitér, ktorého pôdorys má tvar obdĺžnika. V minulosti tu bol hostinec a má secesnú fasádu. Priechod a miestnosti sú na prízemí klenuté valenými klenbami so segmentovými lunetami. Kaštieľ je podpivničený.
Rovník (letectvo)

Rovník je krivka rezu povrchu s približne vodorovnou rovinou prechádzajúcou provou a kormou, tzn. prednou a zadnou časťou trupu vzducholode alebo najväčším priemerom guľovitého balóna.
Balónisko

Balónisko alebo miesto vzletu balóna je plocha určená na vzlet balóna. Tento termín označuje ako plochu, ktorá bola využitá na jeden vzlet, tak aj plochu, ktorá je na tento účel pravidelne využívaná.
Jenské sklo

Jenské sklo je tepelne a chemicky odolné borosilikátové sklo, ktoré vyvinul Otto Schott v roku 1887. V súčasnosti sa pod značkou Jenaer Glas distribuuje tovar pre domácnosť na základe licencie spoločnosti Zwiesel Kristallglas AG. Pod značkou Trendglas Jena pokračuje vo výrobe originálnych foriem a strojov firma Csonka és Fiai GmbH v Maďarsku.
História.
"Ohňovzdorné" sklo bolo distribuované v Jene od roku 1920 pod značkou JENAer GLAS. Používa sa v priemysle aj domácich spotrebičoch.
Hlavní tvorcovia, ktorí od roku 1920 tieto produkty navrhovali Gerhard Marcks, Wilhelm Wagenfeld, Heinrich Löffelhardt, Bruno Maudera, Ilse Decho a Hans Merz. K úspechu významne prispela reklamná kampaň, ktorú inicioval umelec László Moholy-Nagy v 30. rokoch. V NDR bolo jenské sklo vyhľadávaným výrobkom určeným na vývoz a zdrojom cenných devízových príjmov.
Csonka és Fiai GmbH je od roku 1996 partner spoločnosti SCHOTT Jenaer Glas GmbH pri výrobe tepelne odolných výrobkov zo skla. Po tom, čo Schott prestal s výrobou úžitkového skla, Csonka založil s bývalým vedúcim oddelenia skla do domácnosti sklárne Trendglas Jena GmbH a vedie od roku 2005 pod značkou Trendglas Jena výrobu tepelne odolného skla v pôvodných formách a strojovom zariadení. Spoločnosť sa tak stala jedným z najväčších výrobcov tepelne odolných sklenených výrobkov v Európe.
Parasite (Volbeat)

„Parasite“ je skladba dánskej hudobnej skupiny Volbeat z ich siedmeho štúdiového albumu "Rewind, Replay, Rebound". Prvýkrát skladbu predviedli naživo 15. marca 2018 v Santiagu v Čile. Ako singel bola vydaná 10. mája 2019.
Hudobné video.
Hudobné video, ktoré bolo vydané súbežne so singlom, bolo režírované Shanom Danom Horanom a trvá len 40 sekúnd.
Linda Bartošová

Linda Bartošová (* 4. máj 1993, Vysoké Mýto, Česko) je česká reportérka a moderátorka Českej televízie, finalistka Českej Miss 2012 a česká vyslankyňa na Miss World. Od roku 2014 pôsobí v Českej televízii.
Biografia.
Linda Bartošová sa narodila 4. mája 1993 v českom meste Vysoké Mýto na ústickoorlicku. Vyrastala v obci Vraclav. V súčasnosti žije a pracuje v Prahe, hlavnom meste Česka.
Vzdelanie a kariéra.
Základnú školu vychodila vo Vysokom Mýte. Od roku 2008 pokračovala v šúdiu na Anglickom gymnáziu v krajskom meste Pardubice, ktoré zakončila v roku 2012 maturitnou skúškou. Ešte počas štúdia na gymnáziu bola na stáži v "Pardubickom deníku". Následne vyštudovala žurnalistiku na Fakulte sociálnych vied Karlovej univerzity v Prahe. Veľmi dobre ovláda anglický jazyk, vie taktiež aj francúzsky. V roku 2013 začala pracovať v Českej televízii, kde momentálne pôsobí ako redaktorka zahraničnej redakcie a moderátorka spravodajstva ČT24.
Parasite

Parasite alebo Parasites môže byť: