burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
2099

2099 (MMXCIX) je kalendárny rok, ktorý podľa gregoriánskeho kalendára začne utorok 1. januára 2099 a skončí štvrtok 31. decembra 2099. Pôjde o 99. rok 3. tisícročia, 99. rok 21. storočia a 10. a posledný rok 90. rokov 21. storočia.
2100

Rok 2100 (MMC) bude kalendárny rok, ktorý v súlade s gregoriánskym kalendárom začne v piatok 1. januára a skončí v piatok 31. decembra.
Peklo (film)

Peklo "(angl. In Hell)" je americký akčný triler z roku 2003 v réžii Ringa Lama s Jeanom Claudem Van Dammem v hlavnej úlohe.
Zápletka.
Van Damme hrá Kylea Lorda, Američana pracujúceho v Rusku, ktorého odsúdia za vraždu muža, ktorý sa pokúsil znásilniť a neskôr zavraždil jeho manželku. Väzenská stráž núti väzňov zápasiť jeden proti druhému v zápasoch bez pravidiel.
Saigo no Door wo Šimero!

Saigo no Door wo Šimero! (jap.: 最後のドアを閉めろ！) je japonská manga séria od autora Jugi Jamadu, publikovaná spoločnosťou Biblos. Na podnet tejto mangy vzniklo aj jednodielne OVA anime. Žánrovo sa zaraďuje do šónen-ai.
Príbeh.
"Nagai Acuši" bol na svadbe svojho najlepšieho priateľa. "Saitó Tošihisa" si zobral krásku, ktorú Nagai nenávidel od prvej chvíle, pretože mu vzala to najcennejšie. Po svadbe sa ide spiť do nemoty a v bare natrafí na ďalšieho hosťa zo svadby, "Hondu Kenzóa". Na druhý deň mu volá Saitó, celý nešťastný, lebo jeho žena sa stratila. Z Hondovho podania vyplynie, že utiekla s nejakým manažérom. Pre Nagaia však nastáva morálna dilema – využiť priateľove trápenie vo svoj prospech a zviesť ho, keď je to najľahšie alebo sa zachovať ako pravý kamarát? Nagai si vyberie tú druhú možnosť a na Saitóa, ani na Hondu nedokáže prestať myslieť.
Rue barbare

Rue barbare je francúzska dráma režiséra Gillesa Béhata z roku 1984.
Ústredná budova Stredoslovenských elektrární

Ústredná budova Stredoslovenských elektrární (dnes Stredoslovenská energetika) sa nachádza v Banskej Bystrici a bola navrhnutá v spolupráci Františka Eduarda Bednárika a Vitalija Zraževského v rokoch 1938-1941.
Budova sa člení na 3 časti: hlavná budova, obytná časť a neskoršia administratívna dostavba. Hlavná budova má charakteristicky zaoblené nárožia, je päťpodlažná, tvorí ucelenú hmotu s dispozičným trojtraktom. Obytná časť je trojposchodová v ktorej sa nachádzajú jednoizbové a trojizbové byty.
Konštrukciu tvorí železobetónový skelet, ktorý umožnil odľahčenie a presklenie prízemia. Dispozícia má tradičné usporiadanie, na prízemí je priestranná hala s jednoduchými kanceláriami, ktoré sú prepojené strednou presvetlenou chodbou.
Václav Černík

Václav Černík môže byť:
Zoznam vegetariánov

Toto je zoznam známych vegetariánov:
Budova Stredoslovenskej energetiky

Budova stredoslovenskej energetiky je budova v Žiline navrhnutá Františkom Eduardom Bednárikom a Ferdinandom Čapkom (spolupráca Štefan Paulík). Je to nárožná štvorposchodová budova postavená v rokoch 1941 - 1943 pre spoločnosť Spojené elektrárne severozápadného Slovenska. Dnes však sídli Stredoslovenská energetika v novej budove na ulici Pri Rajčianke 8591/4B, 010 47 Žilina. 
Charakteristika.
Nárožie je mierne zaoblené, vytvorené sklobetónovým kubusom so schodiskom, hlavným vstupom, ktorý je prekrytý výraznou markízou podopretou na pilieroch. Budova je zložená z dvoch krídel, konštrukčne dvojtraktových a dispozične trojtraktových.
Hlavná fasáda s jej dlhými pásovými oknami pripomína expresionistickú architektúru 20. rokov.
Mikuláš Huba

Mikuláš Huba môže byť:
Huba (priezvisko)

Huba (o význame pozri huba) je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Liptovskej Lúžnej (okres Ružomberok), Topoľčanoch a Ružomberku.
Známi nositelia.
Pozri v článku Huba.
Hubová

Hubová môže byť:
Kováč (priezvisko)

Kováč (o význame pozri kováčske remeslo) je slovenské priezvisko. V roku 1995 bolo najrozšírenejším na Slovensku, v súčasnosti (2013) je druhé najčastejšie po priezvisku Horváth.
Známi nositelia.
Pozri v článku Kováč.
Život na Marse

Život na Marse je v súčasnosti predmetom vedeckých hypotéz, ktoré sa zaoberajú existenciou mimozemského života na Marse – na jeho povrchu či pod ním, a to ako v minulosti alebo potenciálne aj v súčasnosti. Zároveň sa pod pojem život na Marse dá zahrnúť aj potenciálne ľudské osídlenie Marsu, či priamo jeho teoretická premena na planétu podobnú Zemi.
Vedecká obec je rozpoltená a zodpovedanie otázky, či na Marse život existuje či existoval, zostáva bez jasnej odpovede. Otázka samotná naberá značný filozofický rozmer, keďže ak by došlo k objaveniu života na Marse, znamenalo by to revíziu pohľadu na život vo vesmíre. Život na dvoch planétach v slnečnej sústave by znamenal, že život je omnoho rozšírenejší, ako sa teraz vo všeobecnosti usudzuje.
Do súčasnosti bolo hľadanie života na Marse neúspešné a neprinieslo žiadny jednoznačný dôkaz, ktorý by život celkom jasne potvrdil, ale ani vylúčili.
Ľubovňa

Ľubovňa môže byť skrátene:
Montex

Areál firmy Montex v obci Rovinka v blízkosti Bratislavy je stavba, ktorá bola podľa projektu Ing. Arch. Máriusa Žitňanského, Phd. (z r. 1998-1999) realizovaná v dvoch etapách v priebehu rokov 1999- 2006.
Stavba.
Areál firmy Montex sa nachádza v obci Rovinka v blízkosti Bratislavy. Je situovaný pri hlavnom cestnom ťahu v susedstve s obecným úradom. Svojim hmotovo-architektonickým riešením plynulo nadväzuje a rozvíja novovzniknutý plán obce vytvorenia námestia v okolí obecného úradu. Areál so svojimi objektami výškovo neprevyšuje okolitú zástavbu a rešpektuje jej vidiecky charakter. Celková realizácia prebehla v dvoch etapách.
I. etapa 1999-2002.
V prvej etape bola postavená jednopodlažná budova predajne s menším skladom hygienické zázemie personálu a šatne. Jej prísne kubický tvar je podporený čistotou dispozičného riešenia a úzkou paletou použitých materiálov v interiéri a exteriéry (sklo, vlnitý plech vo svojej prirodzenej farebnosti, stena z nasucho kladeného kameňa), ktoré architekt prezentuje vo svojej strohosti a jednoduchosti s dokonale zvládnutým detailom. Areál je ohraničený stenou z roštovej drôtenej konštrukcie s nasucho kladeným kameňom. Toto riešenie v prvej etape pripomínalo realizáciu Herzoga s de Meuronom v Napa Valley avšak dokončením druhej etapy architekt potvrdil jedinečnosť svojho návrhu.
II. etapa 2002-2006.
V druhej etape bol zrealizovaný dvojpodlažný objekt s administratívnymi priestormi, predajňou archívom a serverovňou. Svojou hmotou, ktorá je rozdelená úzkou štrbinou so schodiskom dotvára charakter areálu. Na poschodí nad vstupom je najväčší priestor zasadačka presvetlený úzkym pásom okien v úrovni podlahy s výhľadom na námestie. Efekt koncentrovanosti v zasadačke zvýrazňuje plná stena v úrovni horizontu so zaoblenými rohmi. Kancelárie sa nachádzajú po obidvoch stranách budovy a navonok s veľkoformátovým presklením, do námestia vedú na dlhý balkón.
Rozmiestnenie funkcií: Na prízemí smerom do dvora majú miestnosti pracovníci predaja a skladov je tu aj kotolňa. Nad nimi je administratíva pre hlavnú činnosť firmy (montáže) v bloku do námestia je na poschodí vedenie so spomínanou zasadačkou na severnom konci pod nimi archív a server. Celkovo budova pôsobí ako ostrouhlí dynamický objem vyrastajúci nad kamennými múrmi vyvolávajúci dojem vznášania sa. Na zem dopadá len ozdobným oblúkom na najvzdialenejšej strane. Materiálová paleta je podobná ako pri objekte z prevej etapy.
Karate Tiger I. – Neustúpiť, nevzdať sa

Karate Tiger alebo Karate Tiger I. - Neustúpiť, nevzdať sa "(angl. No Retreat, No Surrender)" je akčný film z roku 1985 s Kurtom McKinneyom v úlohe "Jasona Stillwella" a Jeanom Claude Van Dammeom v úlohe "Ivana Krushenskeho".
Zápletka.
"Jason Stillwell" je mladým študentom karate. Trénuje v Los Angeles v telocvični svojho otca. V jeden večer po trénigu prídu do telocvične členovia syndikátu organizovaného zločinu. "Ivan Krushensky", bossov hrdlorez, napadne Jasonovho otca a zlomí mu nohu. Rodina sa preto rozhodne pre nový život v Seattli. Pre Jasona je náročné prispôsobiť sa a má problémy s miestnymi bitkármi. Raz v noci, potom ako ho zbijú, ho navštívi duch Brucea Leeho. Jason sa zverí do tréningovej prípravy ducha a vypracuje sa z priemerného zápasníka na nepremožiteľného. Miestni zápasníci zorganizujú turnaj v aréne medzi nimi a zápasníkmi zo zločineckého syndikátu, čo je pre Jasona príležitosť stretnúť sa s Ivanom a dať mu čo preto raz a navždy.
Čierny orol (film)

Čierny orol "(angl. Black Eagle)" je americký akčný film z roku 1988 režiséra Erica Karsona s Jeanom Claude Van Dammem v hlavnej úlohe. Odohráva sa na ostrove Malta.
Zápletka.
Nad Stredozemným morom v blízkosti ostrova Malta bol zostrelená stíhačka F-11 Tiger, ktorá mala na palube prísne tajný typ nového laserového navádzacieho systému. Americká vláda vysiela do misie svojho najlepšieho agenta, aby sa k nemu nedostala KGB. Jeho úlohou je zničiť toto zariadenie. KGB má v tej oblasti schopného agenta Andreja (Van Damme), ktorému sa podarí amerického agenta zavraždiť a nájsť navádzací systém. Odvetným krokom CIA je povolanie do akcie Kena Taniho (Sho Kosugi) - Čierneho orla, proti ktorému KGB vyšle tím zabijakov. Keďže sa nevyrovnajú schopnostiam majstra bojových umení, KGB zákerne unesie Taniho deti, aby ho donútila spolupracovať.
Monaco Forever

Monaco Forever je americká komédia režiséra Williama A. Leveyho z roku 1984 s Charlesom Pittom v hlavnej úlohe. Charles Pitt hrá Michaela, amerického zlodeja šperkov, ktorý plánuje vylúpiť obchod so šperkami v Monaku a na svojej ceste stretáva množstvo rôznych postáv.
Súkromná značka

Pod pojmom súkromná (taktiež privátna, vlastná alebo maloobchodná) značka rozumieme najmä výrobky vyrábané pre konkrétny obchodný reťazec.
Rozlišujeme niekoľko druhov súkromných značiek a to "klasickú súkromnú značku, súkromnú značku totožnú s názvom reťazca, diskontnú súkromnú značku a značku rezervovanú pre vybraný obchodný reťazec".
Klasická súkromná značka predstavuje normálnu maloobchodnú značku výrobcu. Názov výrobcu produktu a názov značky nie sú rovnaké.
Klasická súkromná značka má svoje výhody aj nevýhody. Medzi výhody môžeme zaradiť najmä to, že značka určuje nielen značku reťazca, ale aj klasickú súkromná značku. Nevýhodou tohto druhu súkromnej značky sú vyššie marketingové náklady, vysoké investície do vývoja úplne nových značiek a nižšia podpora predaja a takisto i imidžu predajného reťazca.
Súkromná značka totožná s názvom reťazca - táto značka je totožná s názvom obchodného reťazca. Je nositeľom imidžu reťazca a taktiež vyjadruje stratégiu služieb poskytovanú spotrebiteľom. Tento druh maloobchodnej značky prináša významné výhody najmä vo forme synergických efektov a v nemalej miere podporuje imidž reťazca. Nevýhodou, je skutočnosť, že výrobky so značkou totožnou so značkou obchodného reťazca priamo ovplyvňujú názor zákazníka na reťazec.
Súkromná značka totožná s názvom reťazca môže mať prémiový charakter, čo znamená že je určená verným zákazníkom, ktorí hľadajú vyššiu kvalitu výrobkov.
Diskontná súkromná značka - pre tento druh značky je typické zvýrazňovanie ceny. Prínosom tohto druhu značky je, že aj v období nižšej kúpnej sily môže zabezpečiť vynikajúci odbyt. Ďalšou výhodou je, že s propagáciou značky sú spojené nižšie výrobné náklady a tiež pozitívne vplýva na imidž reťazca. Medzi nevýhody sa rátajú nižšie marže, značné zníženie odbytu iných druhov výrobkov. 
Značka rezervovaná pre vybraný reťazec sa nachádza na rozhraní maloobchodnej značky a výrobnej značky. Vlastníkom tohto druhu značky je výrobca, ktorý určuje, ktoré druhy reťazcov môžu predávať jeho výrobky. Výhodou pre kupujúceho je nižšia cena, ale spravidla je nižšia cena spojená aj s nižšou kvalitou. Medzi hlavné nevýhody patrí sporné vlastnícke právo na značku a nízka marketingová podpora zo strany výrobcu a predávajúceho.
Južná pošta

Južná pošta môže byť:
Brezina

Brezina môže byť:
Poľské Sliezsko

Poľské Sliezsko je časť Sliezska, ktorá v roku 1918 pripadla Poľsku.
Administratívne je v súčasnosti (od 1. januára 1999) rozdelené medzi vojvodstvá Dolnosliezske, Lubušské, Opolské, Sliezske, malá časť je súčasťou Veľkopoľského vojvodstva (územie juhozápadne od Bojanowa, Kaczkowo s okolím, Rychtal, Bralin, Sosnie, Domaslów).
Brezina (priezvisko)

Brezina je slovenské priezvisko. Najčastejšie je vo Východnej (okres Liptovský Mikuláš), Nitre a Trnave.
Známi nositelia.
Pozri v článku Brezina.
Mylène Farmer

Mylène Farmer () narodená ako Mylène Jeanne Gautier (* 12. september 1961, Pierrefonds, Quebec, Kanada) je francúzska speváčka a autorka textov, ktorá sa narodila v Kanade. Farmer je najúspešnejšia súčasná speváčka spievajúca po francúzsky. Predala viac ako 30 miliónov albumov. Farmer takisto produkovala aj prvé dva albumy speváčky Alizée.
Diskografia.
Single.
Z "Cendres De Lune":
Z "Ainsi Soit-Je…":
Z "En Concert":
Z "L'Autre…":
Z "Anamorphosée":
Z "Live A Bercy":
Z "Innamoramento":
Z "Mylenium Tour":
Z "Les Mots":
Z "Avant Que L'Ombre…":
Z "N°5 on Tour":
Ostatné single":
Kúpalisko Eva

Kúpalisko Eva je funkcionalistické kúpalisko v Piešťanoch.
Spolu so Zelenou žabou v Trenčianskych Tepliciach a kúpaliskom v Rajeckých Tepliciach je vynikajúcim predstaviteľom dobovej architektúry tohto funkčného druhu, napriek tomu, že výtvarný názor autorov bol bližší klasickým vzorom a tradícií, o čom svedčia aj ich ostatné stavby realizované v Piešťanoch.
Poloha a dejiny.
Termálne kúpalisko leží na ostrove Kúpeľný ostrov s teplými liečivými prameňmi a bolo vybudované v rokoch 1933/1934, čo bolo poslednou stavebnou činnosťou Winterovcov na Kúpeľnom ostrove. Symetrická kompozícia zúžila voľbu vyhovujúcich riešení a negatívne ovplyvnila aj možnosť rozvinúť kvalitatívne nový, účelne členený architektonický celok.
Možnosti rekreácie.
Kúpalisko pozostáva z 25-metrového krytého bazéna, ktorý je v súčasnosti (2019) pre zlú statiku strechy mimo prevádzky, z otvoreného 50-metrového bazéna so skokanským mostíkom, ktorý je pre zlý technický stav uzavretý, z detského otvoreného bazéna, z priestorov príslušenstva a z plôch vyhradených na slnenie. V areáli sú aj dva antukové tenisové dvorce, ihrisko na plážový volejbal a streetball. Autormi boli bratislavskí architekti Franz Wimmer a Endre Szőnyi, zatiaľ čo Václava Kolátora, bývalého pretekárskeho plavca a autora článkov o bazénoch, získal na spoluprácu Wimmer, ktorý bol súčasne profesorom na nemeckej technike v Prahe. V 21. storočí bol v areáli dostavaný nový detský bazén a šmykľavka.
Ako plynul čas.
V čase vzniku projektu už prevládalo funkcionalistické chápanie tvorby, takže architektúra je strohá. Určujúca je skladba nezdobených pravouhlých hranolov. Svojbytným dielom je oblúkový skokanský mostík. Kúpalisko bolo viackrát rekonštruované, úpravy sa dotýkali predovšetkým technológie, avšak v poslednej štvrtine 20. storočia pristavili nový vstupný objekt. Časom došlo aj k obmedzeniu prítoku termálnej vody a k potlačeniu výlučnej funkcie termálneho kúpaliska na prospech zvyčajného štandardu. Kúpalisko Eva je domovom piešťanských plavcov a vodných pólistov, pôsobia tu dva plavecké kluby a jeden vodnopólový, pričom práve ten v súčasnosti kúpalisko vo vlastníctve piešťanských kúpeľov ako nájomca prevádzkuje. Eva bola odrazovým mostíkom pre viacerých vrcholových športovcov. Vyrástla tu, okrem iných výborných plavcov, dvojnásobná olympijská medailistka Martina Moravcová.
Krvavý šport (film)

Krvavý šport "(angl. Bloodsport)" je americký akčný film z roku 1988, ktorý režíroval Newt Arnold s Jeanom Claude Van Dammem v hlavnej úlohe ako Frank W. Dux. Hoci film zaznamenal malý komerčný úspech, považuje sa, podľa nadšencov bojových umení, za kultovú klasiku, pretože zobrazuje veľmi rôznorodé medzinárodné bojové štýly spomedzi mnohých od kung-fu cez Jeet Kune Do až po Muay Thai.
Zápletka.
Film sa údajne zakladá na skutočnom prípehu a je umiestnený do obdobia od roku 1975 po 1981. Je to príbeh Američana Franka W. Duxa (Jean Claude Van Damme), ktorý od mladosti trénoval Ninjutsu u japonského majstra bojového umenia, Senza Tanaku (Roy Chiao). Pôvodne aby vzdal svojmu mentorovi vďaku a rešpekt za to, že mu umožnil trénovať, po smrti Tanaku a jediného syna, Dux odchádza do Hongkongu, aby sa zúčastnil Kumite - ilegálneho a tajného freestyle turnaja bojových umení, kde porazený nie vždy prežil. Turnaja sa zúčastňujú najlepší zápasníci bojových umení na svete a uskutočňuje sa každých päť rokov.
Vežové domy (Miletičova, Bratislava)

Vežové domy alebo ľudovo Palušáky je obytný komplex v Ružovej doline v bratislavskej mestskej časti Ružinov, ktorý navrhol autor Karol Paluš v Bratislave v roku 1957. Stavba bola ocenená cenou Dušana Jurkoviča v roku 1965.
Architektonické zatriedenie.
Vežové domy Ružová dolina sú typom schodiskové izolované bytové domy (jednosekciové) s centrálnou dispozíciou, s bytmi sústredenými okolo vertikálneho komunikačného jadra. Podľa počtu podlaží (11) patrí medzi vysokopodlažnú zástavbu s otvorenou odvodenou krížovou formou pôdorysu. 
Konštrukcia.
Súbor piatich obytných domov v Ružovej doline je tvorený obytnými budovami bodového typu. Ich základom je v socialistickej výstavbe často používaný druh typových sekcii T13 a T15. Použitie typových sekcii T13 a T15 s tehlovou konštrukciou vyžadovalo však v tomto prípade úpravu. Novinkou v našich podmienkach bolo použitie krabicového konštrukčného systému vytvoreného z vonkajších a vnútorných tehlových stien metrického formátu. Horizontálne stropné konštrukcie sú vytvorené monoliticky zo železobetónu je v nich zabudované crittalové kúrenie. Sústava bytov je priamo napojená na vertikálne komunikačné jadro – schodiskovú vežu.
Dispozícia.
Bodový dom krížového pôdorysného tvaru má v centrálnej polohe vertikálne komunikačné jadro. Schodiskovú vežu tvoria dva schodiská. V schodiskovom zrkadle sa nachádzajú dva opačne orientované výťahy vedúce každý na jednu úroveň podesty schodiska. Väzba bytov je priama okolo schodiskovej veže. Byty sú veľmi dobre dispozične riešené. Sú zónované na dennú a nočnú časť čo malo za následok rozdelenie inštalačných jadier. Priestorové umiestnenie bytov a krížová dispozícia bodového domu umožňuje využiť presvetlenie interiéru z troch fasád objektu. Medzi schodiskovou vežou a bytovými jednotkami sú zasunuté lodžie, ktoré na objem budovy celkovo pôsobia odhmotňujúco. Na prízemí vynechaním jedného bytu vznikol vstupný vestibul s presklennými stenami, zaťaženie z hornej stavby je prenášané nosnými piliermi. 
Výstavba.
Projektová príprava pre výstavbu bodových bytových domov bola zhotovená roku 1954 architektom Karolom Palušom v spolupráci s architektom Miroslavom Tenglerom. Statické riešenie pri návrhu 11 poschodových vežových obytných domov s progresívnou tehlovou konštrukciou vytvorili J. Harvančík a Ľ. Farkaš. Obytný súbor tvorí 5 obytných domov s číslami 12,14,16,20,22. Objekty boli doplnením urbanistického konceptu z roku 1953 a uzatvárala blok vtedajšej obytnej zástavby z výhodnej strany. Zastavovaná parcela bola zložito terénne formovaná pričom architekti využili jeho členitosť a navrhli objekty v súlade s terénom tak aby náklady na výstavbu a terénne úpravy boli minimálne. Architektonický návrh obsahuje i riešenie okolitej zelene so sústavou plôch pre oddych a rekreáciu. Vežové domy boli pozitívne prijaté odbornou aj laickou verejnosťou a v roku 1965 za ne autor dostal cenu Dušana Jurkoviča.
Kickboxer (film)

Kickboxer je americký akčný film režiséra Marka DiSallea z roku 1989 s Jean Claude Van Damme v hlavnej úlohe. Tak ako jeho predchádzajúci film, Krvavý šport, aj tento film je prehliadkou Van Dammeovho jedinečného bojového štýlu.
Zápletka.
Príbeh sleduje Kurta Sloana (Van Damme), asistenta jeho brata Erica (Alexio), ktorý je americkým šampiónom v kickboxe. Kurt s Ericom cestujú do Bangkoku, aby sa posavili Tong Poovi (Qissi), thajskému šampiónovi. Hoci už v prvom kole zistia, že ho Eric nepremôže, je príliš hrdý na to, aby sa vzdal a vracia sa do fingu, napriek tomu, že Kurt je proti tomu. Eric naďalej dostáva drsné údery aj potom, ako Kurt hodí do ringu ručník. Tong Po neprestáva Erica brutálne mlátiť a paralyzuje ho v ringu. 
Kurt sľúbi, že pomstí svojho brata a porazí Tonga Po v ringu a odchádza do odľahlej oblasti Thajska, aby tam trénoval u slávneho trénera, Xiana Chowa, ktorý mu pomôže stať sa majstrom Muay Thai – Thajského boxu. Ako sa stáva čím ďalej tým viac silnejším, miestni thajskí gangstri sa začínajú obávať, že bude zasahovať do ich podzemných kickbox-súbojov a tlačia ho do smrtiaceho zápasu proti Tong Poovi. Bojujú proti sebe "starodávnym spôsobom" a to tak, že bojovníkom omotajú okolo dlaní konopné povrazy, tie namočia do živice a potom ich ponoria do rozbitého skla, aby zmenili ich ruky na smrteľné zbrane. V epickom záverečnom zápase majú Kurt a Tong Po tváre na nepoznanie a na záver Kurt utlčie Poa. Víťazstvo a pomsta je jeho.
Umelecká beseda slovenská (budova)

Umelecká beseda slovenská je budova v Bratislave na Dostojevského rade 2, postavená v rokoch 1924-1926 pre účely spolku Umeleckej besedy slovenskej. Architektami stavby boli Alois Balán a Jiří Grossmann.
Charakteristika.
"Umelecká beseda slovenská" je názov spolku, ktorý bol založený v roku 1921, aby združoval všetky umelecké odbory. Rovnomenný pavilón, slúžiaci ako výstavný a klubový objekt postavila dvojica mladých architektov Alois Balán a Jiří Grossman na pozemku v blízkosti Dunaja. Objekt spadá do prelomového obdobia ich tvorby. Približne od roku 1925 môžeme sledovať odklon od dekorativizmu a čoraz väčší vplyv funkcionalistických tendencií v tvorbe tejto dvojice.
Význam budovy.
Spomínaná budova Umeleckej besedy slovenskej na Dostojevského rade je významná z hľadiska funkčného ale i konceptuálneho. Potreba typu takejto stavby reflektovala nové potreby v oblasti reprezentácie a združovania sa umelcov. Koncepcia celej budovy je založená na odlišnom princípe ako doteraz realizované projekty tejto dvojice architektov. Upustenie od ornamentu, pozdvihnutie formy ale aj materiálu, to sú znaky novej, modernej architektúry. V tomto novom výtvarnom programe je koncipovaný aj pavilón Umeleckej besedy slovenskej. Pavilón je postavený na mieste, ktoré bolo pred reguláciou rieky Dunaj často zaplavované, preto dalo mesto pozemok spolku zadarmo. K pozemku patrí aj veľká záhrada, ktorá sa po čase stala populárnou ako Záhrada umelcov.
Vnútorné usporiadanie budovy.
Budova Umeleckej besedy je trojpodlažná, čiastočne podpivničená. Hlavný vstup do objektu je zo Šafárikovho námestia cez predložené schodisko, vystupujúce z hmoty budovy. Vedie priamo do priestrannej haly, slúžiacej ako zhromažďovací priestor, ale aj na menšie výstavy. Prízemie pozostáva z dvoch výstavných siení. Veľká sieň bola prednostne koncipovaná na výstavy obrazov a malá, takzvaná „kamenná sála“ na výstavy sôch. Obe sú presvetlené zhora. V polozapustenom suteréne sa nachádzali pomocné prevádzky ako hospodárske priestory, sklady, archív, ale aj menšia zasadacia sieň. Na prvom nadzemnom podlaží sú priestory klubu, prístupné samostatným bočným vstupom a na druhom veľká zasadacia sieň s priestrannou terasou.
Architektonický výraz.
Architektonický výraz tejto stavby je postavený na jednoduchosti radenia kubických hmôt, charakteristickej farebnosti prírodných materiálov a ich kontraste s inými materiálmi. Tento výraz si Umelecká beseda zachovala dodnes. Hmotová diferenciácia je podčiarknutá farebným kontrastom bielych hladkých plôch a červeného režného muriva. Znaky funkcionalistickej architektúry sú umocnené pravidelne členenými oknami, ale predovšetkým hlavným dvojpodlažným kubusom, nad vstupom do ktorého citlivo presahuje výstavná časť so svetlíkmi, s pravidelným rastrom presvetľujúcich strešných okien.
Konštrukčné riešenie.
Konštrukčne je stavba riešená ako kombinácia železobetónového skeletu a muriva. Skelet výstavných siení má vo veľkej sieni rozpon 9 m a 7,5 m v malej sieni. Prestrešené sú rámovou konštrukciou stropu. Spoločenská časť je z tehlového muriva. Celá stavba je založená na betónových pásoch.
Kriminálka Staré Mesto

Kriminálka Staré Mesto je detektívny seriál, ktorý vysielala Slovenská televízia. V seriáli sa v jednej z hlavných úloh objavila slovenská herečka Zuzana Fialová a herec Milan Lasica.
Prvá séria sa vysielala od 20. septembra do 1. novembra 2010. Druhá séria sa vysielala od 24. októbra do 28. novembra 2013. V autorskom tíme medzi inými figuruje aj meno Dominika Dána, slovenského spisovateľa detektívnych románov.
Sledovanosť.
Prvá časť premiérovala úspešne s trhovým podielom 21,2% (12+) a celkovým počtom divákov 401 000, pričom dokázala v počte divákov predbehnúť trhového lídra Markízu. Sledovanosť síce postupne klesala, no ani po siedmej odvysielanej časti neklesla pod 15% (12+). Druhá séria, ktorá sa vysielala o tri roky neskôr však nezaznamenala úspech ako prvá séria. Prvá časť druhej série dosiahla podiel okolo 6% (12+), čo je výrazne menej ako prvá séria a na pôvodný seriál malá hodnota. Sledovanosť ani po odvysielaní ďalších častí nestúpla, práve naopak, klesala. Posledná časť zaznamenala podiel pod 5% (12+).
Ocenenia.
DetectiveFEST.
21. apríla 2013 bol seriál bol ocenený špeciálnou cenou na 15. Medzinárodnom festivale filmárskych diel s detektívnou tematikou DetectiveFEST.
Medzinárodný festival BMECTE.
Festival sa konal od 5. do 11. septembra 2013 v Jalte na polostrove Krym v paláci Livadijskij.
Skopolamín

Skopolamín (inak aj (9-metyl-3-oxa-9-azatricyclo[3.3.1.02,4]nonan-7-yl) 3-hydroxy-2-phenylpropanoát) je alkaloid odvodený od tropánu, pôvodne izolovaný zo skopólie japonske ("Scopolia japonica") a ľuľkovca zlomocného ("Atropa belladonna"). Vyskytuje sa aj v iných rastlinách, napríklad durman obyčajný ("Datura stramonium") alebo blen čierny ("Hyoscyamus niger").
Vlastnosti.
Hnedá látka, topí sa pri nízkej teplote.
Pôsobenie.
Pôsobí podobne ako parasympatolytikum a spazmolytikum, má excitačné účinky na centrálnu nervovú sústavu a pôsobí na žľazy s vnútorným vylučovaním.
Využitie.
Používa sa ako liek na uvoľňovanie kŕčov hladkého svalstva (koliky apod.), pri chorobe z cestovania, zvracaní a nauzei.
Ármin Hegedűs

Ármin Hegedűs (* 5. október 1869, Szécsény – † 2. júl 1945, Budapešť) je významným predstaviteľom budapeštianskej architektonickej scény. V roku 1896 založil spolu s Henrikom Böhmom ateliér, v ktorom spoločne pôsobili. Bol ovplyvnený maďarskou a wagnerovskou secesiou a jeho spoločnú tvorbu s Böhmom možno charakterizovať ako monumentálny historizmus.
Zimná záhrada

Zimná záhrada je zasklená konštrukcia pričlenená k budove. Pri vhodnom zakomponovaní do fasády a hmoty objektu zimná záhrada harmonicky dotvára objekt. Plní obytnú a estetickú funkciu, t. j. rozširuje obytný priestor domu a zlepšuje kontakt človeka s prírodou. Zimná záhrada v dnešnej dynamickej a hektickej dobe umožňuje jej obyvateľom sa bez obmedzenia komfortu ocitnúť v ktoromkoľvek ročnom období uprostred prírody. Nemusí byť iba malým kúskom prírody s exotickou flórou a prípadne i faunou, ale plnohodnotnou časťou domu či bytu.
Konštrukčné riešenie.
Existujú viaceré konštrukčné riešenia. Od zasklenia balkónovej lodžie až po veľkorysú prístavbu rodinného domu alebo bytovky. Zo stavebno-technického hľadiska sa zimná záhrada klasifikuje ako samonosná konštrukcia. V spodnej časti sa kotví do betónového základu, murovanej podmurovky, respektíve lodžie alebo balkónu, v hornej časti do priľahlej steny. V prípade drevených domov je kvôli charakteru dreveníc ukotvená taktiež do základu ale podmurovka je nahradená drevenou konštrukciou vychádzajúcej so samotnej konštrukcie a štýlu drevenej budovy. Jej architektúra musí byť v súlade so vzhľadom budovy ktorej je súčasťou, vychádzať z jej prevádzkových vzťahov a jej tvar, veľkosť, materiály a farby musia korešpondovať s celkovou architektúrou a zhodnotiť ju, dodať jej zaujímavý príťažlivý vzhľad. Môže rozširovať jedáleň, halu, obývaciu izbu, byť herňou, pracovňou, celoročne zobytniť strešnú terasu, podkrovný priestor. Taktiež môže byť súčasťou krytého bazéna alebo fitnes.
Architektonická funkcia

Architektonická funkcia je funkcia architektonického diela. Prejav a realizácia súboru vlastností architektonického objektu, ktoré napĺňajú jeho celkové poslanie. Zahŕňa viaceré zložky ako napríklad praktický účel, umeleckú a reprezentatívnu funkciu a podobne. Plnohodnotné architektonické dielo má obvykle širokú škálu funkcií.
Príklad.
Napríklad národné divadlo slúži na veľké divadelné predstavenia, má reprezentatívne interiéry s výtvarnými dielami, ktoré odkazujú na národné dejiny, výnimočný vonkajší vzhľad a osobité umiestnenie v metropole.
Architektonická funkcia a funkcionalizmus.
Užšie sa pod architektonickou funkciou rozumie praktický účel stavby. Takéto chápanie absolutizoval funkcionalizmus, presadzujúci modernú nezdobenú architektúru, riadiac sa heslom forma je vyjadrením funkcie. Pozornosť ktorú funkcionalizmus venoval funkcii pri plánovaní mesta, našla svoj výraz v Aténskej charte.
Moderná architektúra

Moderná architektúra (nie je synonymum termínu "súčasná architektúra") je termín označujúci množstvo štýlov s podobnou architektúrou, hlavne zjednodušením formy a elimináciou ornamentov. Štýl sa vyvinul začiatkom 20. storočia. Popularitu získala na konci druhej svetovej vojny a stala sa dominantným štýlom priemyselných a spoločenských budov pre nasledujúce tri dekády. Charakteristiky a pôvod modernej architektúry sú stále predmetom diskusií.
História.
Niektorí historici vidia vývoj Modernej architektúry ako sociálnu záležitosť, úzko spätú s modernosťou a osvietenstvom. Podľa nich je teda moderný štýl výsledok politickej a sociálnej revolúcie. Ďalší názor vychádza z toho, že sa vyvinula z dostupnosťou materiálov ako oceľ, betón a sklo a vynálezom novým stavebných techník počas Priemyselnej revolúcie.
Krištáľový palác od Josepha Paxtona z roku 1851 bol prvý príklad zasklenej železnej konštrukcie.
Sputnik 4

Kosmičeskij korabľ 1, Korabľ-sputnik 1 alebo Sputnik 4 bola sovietska kozmická loď z programu Sputnik, fakticky išlo o testovací let lode Vostok, ktorá mala byť použitá na pilotovaný let. Odštartovala 15. mája 1960, ale chyba v navigačnom systému loď nasmerovala loď zlým smerom, takže namiesto pádu do atmosféry sa dostala na vyššiu obežnú dráhu a tam odhodila návratový modul. Loď znovu vstúpila do atmosféry 5. septembra 1962 a jej kúsok dopadol na hlavnú ulicu v meste Manitowoc štáte Wisconsin (USA). Návratový modul vstúpil do atmosféry 15. októbra 1965.
Pavlačový dom na Kalinčiakovej ulici v Bratislave

Pavlačový dom na Kalinčiakovej ulici 2 a 4 v Bratislave je dielom architekta Klementa Šilingera a bol postavený v roku 1931.
Pred realizáciou bytového komplexu na Walterskirchenových pozemkoch v Bratislave, známejších skôr ako Avion, bolo presťahované pôvodné chudobné obyvateľstvo z chatrčí na týchto pozemkoch do pavlačového domu navrhnutého Klementom Šilingerom. Tento dom im slúžil ako náhradné ubytovanie. Pozostával z malých, jedno a dvojizbových bytov. Do bytov sa vstupovalo z pavlače prístupnej z dvoch schodiskových veží. Tieto veže spolu s pavlačami tvorili dynamickú fasádu uličného priečelia. Naopak, dvorová fasáda bola stroho jednoduchá až racionálna. Pôvodná farebnosť objektu bola bielo-červená, pričom do popredia vystupovali biele subtílne pavlače na červenom pozadí domu. Jeho hmotu a ráz v podstate určuje jeho základná funkcia.
Realizácia tohto pavlačového domu s náhradnými bytmi je jediná spomedzi Šilingerovej funkcionalistickej tvorby bytových domov.
Národný dom

Národný dom môže byť:
Vežový dom

Vežový dom môže byť:
Uzákonenie

Uzákonenie (nedokonavý vid: uzákoňovanie) môže byť:
Bow Wave

Bow Wave je česká hip-hopová skupina pochádzajúca z Karlových Varov. 
Skupina je na scéne od roku 1997. V tejto dobe to bol štvorčlenný projekt, ale ako to už chodí, tak sa udiali zmeny, ktoré skupinu upravili do dnešnej podoby. Pôvodní členovia kapely boli Jéni Smílka (Yehně, jeck jack), Máry Kotvičky, KrýGrosse, Štikouna a Melounka. Po odchode vokalistky na skúšku do Ameriky sa skupina začala obzerať po iných smeroch tvorby. 
Prevrat nastal začiatkom leta 2001 keď skupina po dohode vyskúšala možnosť spolupráce s dvojicou mc´s – Emsou a Blayinom, ktorí v tej dobe rozbiehali (a zároveň aj ukončili) projekt z názvom "Tichá Voda". Už prvá skúška naznačila perspektívu spojenia Emsovho repertoáru s inštrumentálnym podkladom kapely. Zo začiatku boli spojené pôvodné podklady s pôvodnými textami, až potom sa začaly konštruovat tracky, od základného kameňa. Do zoskupenia sa pripojil Hanz, ktorého videl Emsa podávať slušný výkon a pritiahol ho so sebou, pretože gitara sa zdala byť logicky nepostrádatelná.
Uhličitan

Uhličitan alebo karbonát (CO32-) je chemická zlúčenina, soľ kyseliny uhličitej, tvorenej katiónom a uhličitanovým aniónom. 
Názov sa môže vzťahovať aj na ester uhličitanu , organickú zlúčeninu obsahujúcu skupinu uhličitanu 
C (= O) (O–) 2 . 
V geológii a mineralógii sa výraz „uhličitan“ môže vzťahovať na uhličitanové minerály aj uhličitanové horniny (ktoré sú tvorené hlavne uhličitanovými minerálmi) a obidvom dominuje uhličitanový ión, CO32-. Uhličitanové minerály sú v chemicky vyzrážaných sedimentárnych horninách veľmi rozmanité a všadeprítomné. Najbežnejšie sú kalcit, chemicky uhličitan vápenatý, CaCO 3, hlavná zložka vápenca (rovnako ako hlavná zložka lastúr mäkkýšov a koralových kostier); dolomit , je uhličitan horečnato-vápenatý CaMg(CO3)2.
Uhličitan sodný ("sóda" alebo "natron") a uhličitan draselný ("potaš") sa používa už od staroveku na čistenie a konzerváciu, ako aj na výrobu skla. Uhličitany sa široko používajú v priemysle, napr. pri tavení železa, ako surovina na výrobu portlandského cementu a vápna, v zložení keramických glazúr a ďalšie. 
Rozpustnosť.
S výnimkou uhličitanu amónneho a uhličitanov alkalických kovov sú prakticky nerozpustné vo vode, avšak rozpúšťajú  sa v vo vode s rozpusteným CO2 za vzniku rozpustných hydogenuhličitanov podľa reakcie:
Vznik.
Vznikať môžu:
zrážacou reakciou rozpustného uhličitanu s roztokom soli príslušného prvku
Sputnik 5

Sputnik 5 (tiež Kosmičeskij korabľ 2, Korabľ-sputnik 2) bola sovietska kozmická loď z programu Sputnik, išlo o druhý testovací let lode Vostok a prvý, z ktorého sa naspäť na Zem vrátili živé organizmy. Letu sa zúčastnili dva psy (Belka a Strelka), králik, 45 myší (5 ich neprežilo) a 2 potkany.
Elke Deluganová-Meisslová

Elke Deluganová-Meisslová (* 1959, Linz) je rakúska architektka.
Životopis.
Na univerzite v Innsbrucku začala študovať jazykovedu, neskôr ako vedľajší odbor psychológiu. Potom sa však rozhodla zmeniť odbor a začala študovať na Technickej univerzite v Innsbrucku pod vedením prof. Othmara Bartha. Po štúdiu architektúry v Innsbrucku odišla do Viedne, kde začala pracovať v ateliéri architekta profesora Wilhelma Holzbauera, kde strávila niekoľko rokov a získavala skúsenosti.
Niekoľko rokov sa so svojim manželom Romanom Deluganom systematicky zúčastňovali na rôznych súťažiach. Výhra súťaže Donau City v roku 1993 bola motiváciou pre vytvorenie vlastného ateliéru. V roku 2004 ho rozšírili o ďalších členov. 
V roku 2006 začala vyučovať na univerzite v Stuttgarte.
Obytný súbor Karlova Ves

Obytný súbor Karlova Ves je situovaný v západnej časti mesta Bratislava. Koncepciou boli 3 štvrte Kútiky, Rovnice, Dlhé diely pre 21 000 obyvateľov s počtom bytov 5 800. Pôvodný zámer bol navrhnutý dokonca pre 30 000 obyvateľov. 
Na územnom pláne časti Kútiky spolupracovali aj Jozef Chovanec, Ferdinand Milučký a A. Plačko. Sídlisko Dlhé diely sa dokončilo ako posledné.
V Bratislave sa v roku 1961 schválil územný plán. Na jeho základe sa riešili viaceré varianty na nový obytný súbor Karlova Ves. Patrili sem urbanistické štúdie od prof. Hrušku, Štefana Ďurkoviča, Štefana Svetka či Stanislava Talaša. Návrh, ktorý sa začal realizovať v roku 1957 bol výsledkom spolupráce Stanislava Talaša, Jozefa Fabiánka, Karola Ružeka plus kolektív. Prostredie nového obytného súboru bolo rozdielne od ostatných vo vlnitosti terénu. S typom zástavby v rámci takého terénu, akým je karloveské údolie, nebol dovtedy dostatok skúseností.
Návrh priniesol celý rad kompozičných prístupov, ktoré napokon podčiarkli kvalitu riešenia. Striedanie zástavby s voľnými plochami, humánna mierka, rozmanitosť použitých bytových domov, vertikálne členenie, diferenciácia pešieho pohybu. Zjednocujúcim prvkom je hlavná komunikácia, ktorá je dvakrát zalomená, otvára pohľady na objekty občianskej vybavenosti.
Vystriedaním hustej koncentrácie objektov s uvoľnenými priestormi sa podarilo jednak zachovať existujúcu vysokú zeleň a jednak umožniť optický kontakt s okolitou prírodou.
V rámci použitých typizovaných bytových domov sa striedali sekciové bytové objekty s montážou veľkorozmerových panelov. Spomenuté typy montovaných objektov boli určené pre rovinu. V karloveskom údolí bolo cieľom architektov nájsť kompromis pre funkčné usporiadanie a zároveň rešpektovanie pohľadov, ktoré ponúkal vlnitý terén.
Jednotlivé bytové jednotky majú tri výškové hladiny – 4, 6 – 8, 12 podlaží, kde sa rozdeľovali na nízkopodlažnú zástavbu, 50 % zástavby boli objekty strednej výškovej hladiny, orientované v smere východ západ, nakoniec najvyššie boli vežové domy. Všetky rozmiestnené s cieľom vytvorenia dynamickej štruktúry.
Medzi návrhy bytových domov priniesol veľa novátorského Jozef Fabiánek, napríklad mezonetový dom na Jergorovom námestí.
Návrh prinášal aj otázku parkovania, kde sa autori snažili reagovať na náznaky budúcej expanzie motorizmu. V riešení počítali s mimoúrovňovými križovatkami či parkovacími státiami, garážami, stretli sa však s komplikáciami pri schvaľovaní.
Viaceré otázky sa stretli s negatívnym stanoviskom pri schvaľovacom procese, desaťročná práca. Zhrnutie spomenutých postupov odráža kvalitu realizácie, ktorá bola v roku 1972 ocenená Cenou Dušana Jurkoviča v kategórií architektonickej tvorby.
Stanislav Talaš

Ing. arch. Stanislav Talaš (* 29. august 1932, Bratislava – † 13. október 2004, Bratislava) bol slovenský architekt.
Narodil sa v roku 1932 Božene a Stanislavovi Talašovcom. V rodine sa povolanie architekta neskloňovalo, no vzťah ku kresleniu a celkové výtvarno – estetické cítenie ho viedli k tomu, že si túto profesiu zvolil, ako neskôr aj jeho brat Juraj.
Štúdium.
Architektúru vyštudoval na vtedajšej FAPS SVŠT v Bratislave, kde medzi pedagógov vtedy patrili Emil Belluš, Emanuel Hruška, Vladimír Karfík či Alfréd Piffl. Zaujímavé spojenie rôznych prístupov k výučbe sa podčiarkli na pozitívnom a nadšenom prístupe k tvorbe u mladého študenta architektúry.
Pôsobenie.
Po absolvovaní fakulty nastúpil ako projektant do ateliéru v Pezinku, kde pôsobil v rokoch 1957 až 1958. 
Nasledovalo obdobie, kde existovala zostava Štefan Svetko, Štefan Ďurkovič, Ferdinand Milučký a Stanislav Talaš, zostava, kde sa robila súťaž za súťažou, architektúra bola všadeprítomná. 
Potom pôsobil v Stavoprojekte až do roku 1991, kde končil ako vedúci ateliéru. Nakoniec to bol vlastný ateliér "TEAM T", kde tvoril spolu so synom Vladimírom.
Ilustrátor, pedagóg, člen redakčnej rady časopisu Projekt. Mal vzťah k ľudovosti, ktorý možno sledovať pri spolupráci s V. Vilhanom pri realizácii Slovenskej koliby, najprv ako súčasť Expo v 1967 v Montreali v Kanade, po skončení výstavy jej realizáciu na bratislavskej Kolibe. Krátke pôsobenie v Kanade a celkovo projekt Koliby priniesli opäť zaujímavé poznatky a idey v rámci Talašovej tvorby. K tematike koliby sa ešte vrátil, keď spolu so synom realizovali kolibu v Novom Sade v Juhoslávii v rokoch 1990 – 1991. 
Škála v tvorbe od urbanizmu cez architektúru až k detailu. Urbanizmus predstavovali hlavne obytný súbor Karlova Ves v Bratislave, kde boli spoluautormi Jozef Fabiánek, Karol Ružek s kolektívom a územný plán obytného súboru Petržalka, ktorý riešil spolu s Jozefom Chovancom.
V rámci prierezu tvorby tu patrí revitalizácia námestia v starom meste Prešova, obchodno – spoločenské centrum v Ovšišti v Petržalke v Bratislave s M. Lenčom (1984), Slovenská poisťovňa v Karlovej Vsi, ktorú riešil spolu s J. Mojžišom, ktorá sa realizovala v roku 1994. Rodinné domy, obytné domy, tiež rekonštrukcia TC vily v Bratislave v roku 1992 uskutočnená spolu so svojím synom Vladimírom Talašom, M. Malíkom a I. Rakovou.
Čo sa týka posledného pôsobiska, vlastného ateliéru, je možné rozdeliť tvorbu na 2 fázy. V prvej sa ateliér venoval truck centrám na Slovensku, štúdie a realizácie v mestách Bratislava, Zvolen, Lozorno.
Druhé obdobie bolo spojené opäť s obytným súborom Karlova Ves v Bratislave, kde spolu so synom na základe víťazného návrhu riešili polyfunkčný obytný komplex od urbanistického záberu, cez architektonický až k interiérovému. 
Čo sa týka inšpirácie, spôsob, ktorým pristupoval k procesu tvorby opísal slovami: „tak to cítim.“
Budova UNESCO v Paríži

Budova UNESCO v Paríži bola postavená v rokoch 19551958. Stavba je víťazným návrhom učiteľa Bauhausu a architekta Marcela Breuera, architekta Bernarda Zehrfussa a inžiniera Pier Luigi Nerviho v súťaži vypísanej roku 1952. Jednotlivé návrhy hodnotila porota zvučných mien ako Walter Gropius, Lucio Costa, Le Corbusier, Sven Markelius a Ernesto Rogers. 
Poloha.
Realizácia budovy je navrhnutá v urbanistickom kontexte tak, že symetricky uzatvára zo severu polkruhové námestie Fontenoy. Dopomohla k tomu aj obľúbená forma M. Breuera v tvare písmena Y. Ďalšie strany Y sú natočené k uliciam, na juhu je to ulica de Suffren a na juhovýchode ulica de Segur. Na ulicami takto vymedzenom priestore sa nachádza administratívna budova, ktorá je prepojená s budovou konferenčnej sály, japonské záhrady a vedľajšie budovy s kanceláriami.
Hmotovo-priestorové riešenie.
Administratívna budova má obrys už spomínaného písmena Y. Pôdorysne pripomína tvar troch zrastených krídel opakujúcich sa na ôsmich podlažiach. Južná strana sa otvára do námestia, ktoré je ohraničené budovou konferenčnej sály. Sú spolu prepojené „sponou“. V samotnom strede Y sa nachádza komunikačné jadro, od ktorého v každom krídle utekajú chodby k jednotlivým kanceláriam. Na ich konci sú východy s bočnými schodiskami. Tento typ pôdorysu viedol autora k prílišnému vtesnaniu miestností a k vytvoreniu dlhých nekonečných chodieb. Zaujímavosťou tejto stavby je postupné zoštíhľovanie profilu nosných stĺpov smerom k najvyššiemu podlažiu. Povšimnutia hodné je aj výtvarné riešenie betónových vstupných portálov, ktoré su riešené konštrukciou škrupín. Materiál a tvar týchto vstupov podporujú ich akcent k budove. 
Budovu konferenčnej sály navrhol výhradne P. L. Nervim. Inžinier na nej použil betónové lomenice ako steny, strop a strechu. Vďaka svojej architektonickej štruktúre pôsobí stavba zaujímavo v exteriéri aj v interiéri. Vytvára dramatický kontrast s okolím.
Eugen Rosenberg

Eugen Rosenberg (* 24. február 1907, Topoľčany† 21. november 1990, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol slovenský architekt. Politické udalosti tej doby ho prinútili emigrovať z Česko-Slovenska do Anglicka. Jeho tvorba bola pre rodákov zo Slovenska dlho tabu. O jeho pôsobení medzi medzinárodne uznávanými architektmi sa slovenská verejnosť začala dozvedať až na sklonku jeho života.
Štúdium.
Študoval na Akadémii výtvarných umení v Prahe, kde bol študentom Josefa Gočára (1929 - 1932). Patril k spolužiakom prof. E. Hrušku. Dlhší čas študoval aj v Paríži, tu bol praktikantom v ateliéri Le Corbusiera. Neskôr sa stal praktikantom aj u Josefa Havlíčka a Karla Honzíka. Na svoju štátnu skúšku predložil návrh Robotníckej fakulty – vrcholovej inštitúcie v sústave ľudovej výchovy v ČSR. Tento projekt bol publikovaný v českom časopise Staviteľ (Praha, roč. XIII., 1932 č. 12) a odmenený I. cenou. Tu preukázal pochopenie zásad funkcionalistickej architektúry, výrazný zmysel pre proporcionalitu, kompozíciu a pochopenie infraštruktúry daného miesta.
Tvorba.
Od roku 1934 do roku 1938 mal samostatnú architektonickú kanceláriu v Prahe, ale už dva roky predtým patril do Združenia architektov a Asociácie akademických architektov. Podobne ako jeho vzory zo štúdii smeroval svoju tvorbu k emocionálnemu funkcionalizmu – ten popri účelnosti dával do popredia aj krásu komponovania jednoduchých hmôt. Venoval sa hlavne tvorbe obytných nájomných domov. K tejto problematike priniesol nový dispozičný a technický prístup. Architektonické začiatky sa viažu k rodným Topoľčanom – sú tu realizované jeho prvé dve stavby: budova Česko-slovenského Červeného kríža (1933 - 1934) a vila doktora Mokrého (1934). Je tu predpoklad, že v rodnom meste navrhol aj rodičovský dom na Moyzesovej ul. č. 6 a rovnako aj zariadenie zubárskej ordinácie brata Alexa (1929). K najlepším realizáciam tzv. elektrických domov patrí napr. projekt dvojdomu v Prahe - Holešoviciach z rokov 1935 - 1936, dom na Letohradskej 56, U Průhonu 16 atď. Neskoršia tvorba v emigrácii už bola pravdaže spätá s názormi skupiny.
Emigrácia.
Po nástupe Hitlera k moci bol nútený emigrovať do Anglicka. Na konci vojny – v októbri 1944 – založil spolu s F. R. S. Yorkeom a Cyrilom Mardallom architektonickú kanceláriu, ktorá onedlho patrila k najznámejším tvorivým skupinám; neskôr známa pod názvom "YRM" (Yorke Rosenberg Mardall). V prvých rokoch sa ateliér venoval realizáciám bytov, zdravotníckych stavieb a základných škôl (Barclay Secondary School v Stevenage, 1950). Neskôr sa rozsah prác rozšíril – stavby administratívne, športové, cirkevné – až ateliér potvrdil medzinárodnú prestíž skupiny (medzinárodná výstava Interbau v Berlíne, 1958). V tom čase už riešili veľkú úlohu – prvú etapu londýnskeho letiska Gatwick.
Elipsion

Elipsion je dom pri Slnečných jazerách v Senci na ulici Rybárska 23 z rokov 2000-2002.
Klient: 
Xénia a Martin Lettrichovci
Idea.
Celková koncepcia domu prezrádza inšpiráciu dizajnom lietadla či lode. Ich dokonalá funkčnosť determinuje aj estetiku.
Treba si všimnúť úzku spätosť so slovenskou ľudovou architektúrou, ktorú prezrádza pôdorys domu a čisto vybielený interiér.
Konštrukcia.
Úzka parcela v Blízkosti Slnečných jazier predurčila jednotraktovú koncepciu domu. Konštrukčný základ domu vytvorilo sedem nosných eliptických rebier z oceľového T profilu, ktoré v sebe integrujú do jedného stavebného korpusu všetky horizontálne i vertikálne konštrukcie. Obal domu pozostáva s pozdĺžnych a priečnych fošien s tepelnou izoláciou a z originálne riešenej dvojplášťovej drevenej škrupiny. Obe čelá elipsovitého segmentu sú zasklené a z vonkajšej strany ukončené plátenou výplňou. Časť vnútorných priestorov je oddelená transparentnými deliacimi posuvnými stenami.
Interiér.
Do interiéru vstupujeme z východnej strany, cez zádverie a zasklené dvere sa dostaneme priamo do spoločenskej časti domu. Oproti vstupu je umiestnené wc a priestor pre kotol, ktorý vykuruje pomocou podlahového kúrenia celý objekt. Všetky povrchy stien pokrýva biela tapeta na báze plastu. Obývacia izba s kuchyňou a s jedálňou tvoria jeden priestor. Kuchyňu tvoria len spodné zásuvné kontajnerové skrinky. Po ľavej strane kuchynskej linky je situovaná malá špajza, po pravej strane je priebežná chodba, ktorú z vonkajšej strany lemujú skrinky. Spoločenská časť domu s krbom a ležérnym nábytkom, ktorý presne zodpovedá životnému štýlu majiteľov domu, delí od okolitého prostredia zasklená stena s výhľadom na hlavný prístup k domu. Na západnej strane domu sa nachádza terasa v lete zastrešená špeciálnou textíliou. Priebežnou chodbou sa popri šatníku, kúpeľni ´(s vaňou, umývadlom, otvoreným sprchovým kútom ) a detskej izby, ktoré sú oddelené od chodby systémom posuvných dverí dostaneme do spálne. Pracovňa je situovaná na severovýchod. V celom dome – na ploche 100 m2 je jednotná kamenná dlažba zo spišského travertínu. Dom okrem zasklených vertikálnych stien s okolím „komunikuje“ aj prostredníctvom strešných okien.
Pátrium

Pátrium je ocenený dvojgeneračný átriový rodinný dom v Ivanke pri Dunaji od architekta Ivana Matušíka. 
Slovná hra spočíva v spojení troch, pre tento dom charakteristických slov: „átrium“, ktoré vzniká uprostred jeho štyroch traktov, „patio“ (exteriér využívaný ako obytný priestor), ale aj „patria“ – širší výraz pre domov a spätosť s otčinou, ktorý poukazuje na dvojgeneračnosť domu. 
Základným určujúcim faktorom architektonického riešenia je podlhovastý pozemok v zástavbe obce. Na jednej strane pozemku stojí pôvodný rodičovský dom, ktorý bolo treba zachovať – nový objekt sa mal zakomponovať s pôvodným domom do jedného celku. Vyskytla sa však otázka, či nový dom postaviť klasicky, za pôvodný dom do hĺbky parcely, alebo zvoliť iný koncept. Architekt Ivan Matušík vnímal záhradu ako hodnotu, ktorú by bolo škoda zastavať, a to aj v prípade, že by sa v budúcnosti mohlo rátať s tým, že sa záhrada „úžitkového charakteru“ postupne zmení na viac okrasný a oddychový priestor, oddelený od susedných vyššou zeleňou.
Dom získal prvé miesto v kategórii rodinné domy v súťaži Progresívne, cenovo dostupné bývanie 2005, ktorú každoročne vyhlasuje MVRR, a bol nominovaný aj v kategórii rodinné domy v architektonickej súťaži CE.ZA.AR 2006.
Karbonát

Karbonát môže byť:
Slovenské právo

Slovenské právo môže byť: