burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Nebahat Çehreová

Nebahat Çehreová (rod. Hilal Nebahat Çehreová; * 15. marec 1944, Samsun, Turecko) je turecká herečka, modelka a speváčka, ktorá bola zvolená ako Miss Turecka 1960. Je známa hlavne svojou rolou Ayşe Hafsa Sultán v historickom seriáli "Sultán" ("Muhteşem Yüzyıl"; 2011 – 2014).
Ako Miss Turecka reprezentovala Turecko na Miss World 1960 v Londýne. Okrem iného tiež reprezentovala Turecko na Miss Universe 1965, ktoré sa konalo 24. júla 1965 v Miami Beach.
Mladosť a rodina.
Celým menom Hilal Nebahat Çehre sa narodila 15. marca 1944 v Samsune, v meste pri Čiernom mori na severe Turecka. Má gruzínskych a lazských predkov. Jej otec İzzet Çehre bol právnik a jej matka Müzeyyen Çehreová bola ženou v domácnosti. Po tom, čo jej otec zomrel, sa ona a jej rodina presťahovala zo Samsunu do najväčšieho mesta Turecka, do Istanbulu. Vtedy bolo Nebahat len 5 rokov. V Istanbule sa jej ovdovelá matka znovu vydala za sudcu, s ktorým sa potom v roku 1956 rozviedla. Po tretie sa vydala na začiatku 60. rokov za novinára Cahita Poyraza. S tým mala potom ďalšie deti a z Nebahat sa stalo malé hanblivé dievča a uzatvárala sa do seba. Aj napriek tomu, že prišla tak skoro o otca, súhlasila s tým, že sa jej matka znovu vydala; brala to ako náhradu za otca, ktorý jej veľmi chýbal. Študovala na školách "Fatih Kız Orta Okulu" a "Fatih Akşam Kız Sanat Okulu".
Nebahat mala staršieho nevlastného brata, menom Nail Çehre (bol zo vzťahu jej matky, ktorý mala pred prvým manželstvom; neskôr bol adoptovaný jej otcom). Tiež mala mladšieho brata menom Orhan Çehre a mladšieho nevlastného brata Tayyar Yıldız, z druhého manželstva jej matky.
Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 1971

Majstrovstvá Ázie v basketbale mužov 1971 boli v poradí 6. majstrovstvá Ázie v basketbale mužov, ktoré organizuje Ázijská basketbalová federácia (FIBA Asia). Konali sa v Tokiu, v Japonsku od 30. októbra10. novembra 1971, za účasti 9 tímov. Všetky zápasy sa odohrali v aréne Yoyogi National Gymnasium. Svoj druhý titul získalo domáce , keď sa v jedinej hranej skupine umiestnilo pred a obhajcom titulu. 
Tento turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia ázijských družstiev na Letné olympijské hry 1972, ktoré hostil Mníchov. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
The Dogs of War

„The Dogs of War“ je skladba z albumu "A Momentary Lapse of Reason", ktorý vydala britská rocková skupina Pink Floyd v roku 1987. Koncertné verzie mali predĺžené intro, predĺžené saxofónové sólo a predĺžený duel medzi saxofónom a gitarou. Bola nosnou skladbou z albumu, ktorú hrávali rádiá.
Kompozícia.
Väčšia časť skladby je v 12/8 takte. Po gitarovom sóle sa skladba dostane do 4/4 pre saxofónové sólo. „The Dogs of War“ imituje skladbu „Money“ v outre, kde Gilmour taktiež spieval počas sóla. 
Video.
Video pre túto skladbu pozostávalo z filmu Storma Thorgersona, ktoré predstavovalo nemecké ovčiaky so svietiacimi žltými očami bežiace cez bojovú zónu a taktiež zo živých záznamov z koncertov skupiny počas vystúpenia v The Omni v Atlante (november 1987). Tieto zábery režíroval režisér Lawrence Jordan (spolupracoval s kapelami: Rush, Mariah Carey a Billy Joel). Počas tohto koncertu boli natočené videá aj pre „On the Turning Away“ a „One Slip“. 
Obsadenie na štúdiovej vcerzií.
spolu s:
Obsadenie počas koncertnej verzií.
spolu s:
Sorrow

„Sorrow“ je posledná skladba z albumu "A Momentary Lapse of Reason", ktorý vydala britská rocková skupina Pink Floyd v roku 1987. 
Kompozícia.
Skladbu napísal a zložil gitarista David Gilmour. O Gilmourovi je známe, že písanie textov nie je jeho šálka kávy, ale aj tak sa text tejto skladby radí medzi texty so silným významom.
Bubeník Nick Mason sa vyjadril, že Gilmour napísal skoro celú skladbu počas jedného víkendu v jeho hausbóte Astórii. Posledné sólo zahral na gitare Steinberger GL. Gitarové intro bolo nahrané na štadióne v Los Angeles - Memorial Sports Arena, bicie boli naprogramované. 
Koncertné verzie.
Koncertné verzie skladby sú súčasťou albumov "Delicate Sound of Thunder" (1988)s dĺžkou 9:27 a "Pulse" (1995) s dĺžkou 10:49. Skladba bola pravidelnou súčasťou "A Momentary Lapse of Reason Tour" (1987-90) a "The Division Bell Tour" (1994). Pieseň zahral aj David Gilmour počas osláv 50. výročia výroby gitary Fender Stratocaster (záznam pod názvom Strat Pack). 
Obsadenie na štúdiovej verzii.
spolu s:
Obsadenie počas koncertnej verzií.
spolu s:
What Do You Want from Me

„What Do Yo Want from Me“ je v poradí druhá skladba z albumu "The Division Bell", ktorý vydala britská rocková skupina Pink Floyd v roku 1994. Autormi skladby sú Richard Wright, David Gilmour a jeho manželka Polly Samson.
Skladba je pomalá rocková balada, podobá sa skladbe „Raise My Rent“ z Gilmourovho sólového albumu "David Gilmour" (1978).
Koncertná verzia skladby je súčasťou albumu "Pulse" (1995). Skladba bola aj súčasťou setlistu na "The Division Bell Tour" (1994). 
Po prvýkrát od roku 1994 ju Gilmour zahral na jeho sólovom turné "Rattle That Lock Tour" 25. marca 2016 miesto skladby „On an Island“. 
Obsadenie.
spolu s:
Turistická značka na Slovensku

Turistická značka je symbol alebo tabuľka, ktorej účelom je poskytnúť turistom informáciu o smere cesty, prípadne tiež o vzdialenostiach, podmienkach priechodnosti, popisoch miest atď. Turistická značka sa niekedy tiež hovorí mapovým značkám v turistických mapách, ktoré vyznačujú vyznačené turistické cesty a chodníky.
Turistické značenie je sústava turistických značiek, ktorého cieľom je usmerniť turistov počas návštevy miest pozoruhodných z hľadiska prírodných krás a zaujímavostí, ako aj z hľadiska histórie a kultúry krajiny.
Turistické značenie definuje slovenská technická norma STN 01 8025, ojedinelá v Európe. K 1. septembru 2010 bolo na území Slovenska značených turistických trás, z toho v Banskobystrickom, v Žilinskom a v Košickom kraji. Z celkového počtu 1246 značených trás bolo 125 vyznačených červenou farbou, 294 modrou, 330 zelenou a 497 žltou farbou.
Dejiny značenia v Česko-Slovensku.
Územie Slovenska a Česka má jednu z najdokonalejších a najhustejších sietí turistického značenia pre pešiu turistiku. Prvý turistický chodník na území vtedajšieho Uhorska vyznačil Sitniansky klub v roku 1874 v okolí Hodruše v Štiavnických vrchoch. Najrýchlejší rozvoj turistiky a s ňou spojeného značenia prebiehal v medzivojnovom období do roku 1938. Po rokoch stagnácie a zanedbávania značenia prevzal túto činnosť v roku 1954 ČSTV a sieť značených chodníkov bola postupne obnovená a rozširovaná. Pôvodné značky doplnili smerovky a nástenné mapy, v neskoršom období značky pre cyklistov a lyžiarov. Značenie vykonávali dobrovoľníci, tzv. značkári, niektoré náučné chodníky zriaďujú a udržujú orgány a organizácie ochrany prírody.
Turistické značkovania na území Slovenska v roku 2024 oslávi 150 rokov (1874 – 2024). Značkovanie turistických trás bolo aj preto zapísané v Reprezentatívnom zozname nehmotného kultúrneho dedičstva Slovenska.
Druhy značiek.
Podľa účelu môžeme turistické značky a značenia rozdeliť na:
Význam značiek.
Väčšina slovenských turistických chodníkov je značená pásovými značkami červenej, modrej, zelenej alebo žltej farby. Samotné farby nemajú žiadnu súvislosť s obtiažnosťou trasy, ich význam spočíva vo významnosti, resp. druhu trasy. 
Turistické značky vo svete.
Kluby turistov v mnohých štátoch používajú rôzne systémy značenia trás.
Naše (a české, poľské, maďarské) je takzvané pásové značenie štyroch farieb - červené (), modré (), zelené () a žlté () (niektoré krajiny aj iné), namaľované spravidla na stromoch, stĺpoch, kameňoch a iných objektoch. Na významných miestach a rázcestiach sa umiestňujú smerovníky (rázcestníky) s miestnymi a smerovými tabuľkami, spravidla plechovými.
Arieh Warshel

Arieh Warshel (; * 20. november 1940, Sde Nachum) je izraelsko-americký biochemik a biofyzik pôsobiaci na University of Southern California. V roku 2013 získal spolu s Michaelom Levittom a Martinom Karplusom Nobelovu cenu za chémiu za „vývoj viacškálových modelov komplexných chemických systémov“.
Život.
Narodil sa v kibuci Sde Nachum v Bejtše'anskom údolí v britskej mandátnej Palestíne (dnešný Izrael). Počas povinnej vojenskej služby v izraelskej armáde slúžil v obrnenom zbore. Následne študoval bakalársky odbor chémie na Technione v Haife a promoval "summa cum laude" v roku 1966.
V štúdiu potom pokračoval na Weizmannovom inštitúte pre vedu v Rechovote, kde v rokoch 1967 a 1969 získal magisterský (MSc) a následne doktorandský (PhD) titul v chemickej fyzike. Po získaní doktorátu sa venoval postdoktorandskej praxi na Harvardovej univerzite, v rokoch 1972 až 1976 sa vrátil na Weizmannov inštitút a pracoval pre laboratórium molekulárnej biológie v Cambridge. V roku 1976 nastúpil na katedru chémie University of Southern California.
V radoch izraelskej armády bojoval v šesťdňovej vojne v roku 1967, Jomkipurskej vojne v roku 1973 a dosiahol hodnosť kapitána.
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 2001

Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 2001 boli v poradí 22. majstrovstvá Európy vo volejbale mužov, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konali sa od 8.18. septembra 2001 v Ostrave, v Česku, za účasti 12 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Slovinska. Česko organizovalo európsky šampionát mužov prvýkrát, ale v roku 1997 hostilo ženský turnaj, v Brne. Zápasy sa hrali v 2 arénach: ČEZ Aréna a Zimní stadion Ostrava-Poruba. Titul získala , ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad obhajcom titulu z .
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia európskych družstiev na Pohár majstrov 2001. Kvalifikovalo sa naň iba víťazné družstvo.
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Ischomachos z Krotónu

Ischomachos alebo Isomachos ("Ischomachos, Isomachos") bol v rokoch 508 a 504 pred Kr. olympijský víťaz v behu na jedno stadion.
Ischomachos z Krotónu bol na 68. a na 69. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvá v behu na jedno stadion. Podľa tradície sa táto olympijská disciplína zaviedla už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a aj po zavedení ďalších súťažných disciplín sa považovala za hlavné preteky, menom víťaza týchto pretekov sa označovala celá olympiáda.
Staroveký historik Dionysios z Halikarnasu zaznamenal jeho prvé olympijské víťazstvo v súvislosti s datovaním zvrhnutia posledného rímskeho kráľa Lucia Tarquinia Superba. Dionysios uvádza, že sa to stalo 244 rokov po založení Ríma, na začiatku roku šesťdesiatej ôsmej olympiády, v ktorej zvíťazil v stadione Ischomachos z Krotónu. Posledný rímsky kráľ bol teda zvrnutý ešte v roku 509 pred Kr., lebo grécky nový rok (atický) sa začal v polovici mesiaca júl (mesiacom "hekatombaión", cca od 16. júla, po letnom slnovrate) a zahajovací ceremoniál starovekých olympijskych hier sa začal približne 8. júla v pravidelnom štvorročnom cykle. (prvé OH cca 8.7. 776 pred Kr.).
Vartovna

Vartovna je rozhľadňa na rovnomennom vrchu na kóte , východne od obce Seninka na Valašsku.
História rozhľadne.
Rozhľadňa Vartovna bola slávnostne sprístupnená 17. novembra 2009, stavba trvala 7 mesiacov. Autorom je architekt Ivan Bergmann. Názov kopca Vartovna sa traduje zrejme od začiatku 18. storočia. Vtedy tu vartovali (strážili) hliadky Portášov a zapaľovaním ohňov upozorňovali vrchnosť na blížiace sa nebezpečenstvo.
Prístup na vyhliadku je vonkajším ľavotočivým schodiskom. V päte rozhľadne je priestor pre služby návštevníkom. Prístup na rozhľadňu je celoročne voľný, cez víkend a počas sviatkov s obsluhou a je spoplatnený.
Prístup.
K rozhľadni vedie lesná cesta z obce Seninka po žltej turistickej značke (cca ), chodník z obce Liptál po zelenej značke (). Peší prístup je možný aj zo Vsetína, Pozděchova a Všeminy. K rozhľadni takisto vedie cyklotrasa č. 6117 Vsetín – Halenkov – Vsetín.
Výhľad.
Na vyhliadkovej plošine sa nachádza päť informačných tabúľ s popisom vyhliadky. Je možné uvidieť Zlín, ďalej potom Vizovickú vrchovinu, Javorníky, Hostýnské a Vsetínske vrchy, Chřiby, Beskydy a slovenské pohorie Malá Fatra.
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 2003

Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 2003 boli v poradí 23. majstrovstvá Európy vo volejbale mužov, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konali sa od 5.14. septembra 2003 v 3 nemeckých mestách: Berlín, Lipsko a Karlsruhe, za účasti 12 tímov. Nemecko bolo organizátorom európskeho šampionátu mužov druhýkrát, predtým hostilo toto podujatie v roku 1991. Zápasy sa odohrali v 3 arénach: DM-Arena, Arena Leipzig a Max-Schmeling-Halle. Svoj piaty titul získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . 
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia európskych družstiev na Svetový pohár 2003. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepšie družstvá.
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Play-off.
&lt;br&gt;
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji 1932

Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji 1932 boli sedemnáste majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji, ktoré sa uskutočnili od pondelka 14. marca do nedele 3. marca 1932 v hlavnom meste Nemecka v Berlíne. Boli to posledné majstrovstvá Európy, ktoré sa hrali oddelene od Majstrovstiev sveta. Svoj štvrtý titul tam získalo pred a .
Výsledky.
V úvodnej fáze sa hrali tri základné skupiny. Do finále postupovali víťazi skupín, ale keďže v A skupine každý tím získal rovnaký počet bodov a skóre, výnimočne postúpili všetci traja.
Skupina A.
V dôsledku rovnosti bodov a rozdielu skóre do finálovej skupiny postúpili všetky tri tímy.
Skupina B.
Do finálovej skupiny postúpilo .
Skupina C.
Do finálovej skupiny postúpilo .
Finálová skupina.
 * Výsledky označené hviezdičkou sú započítané zo skupiny A.
Súťaž útechy.
 * Výsledky označené hviezdičkou sú započítané zo skupín B a C.
Marooned

„Marooned“ je inštrumentálna skladba z albumu "The Division Bell", ktorý vydala britská rocková skupina Pink Floyd v roku 1994. Autormi skladby sú Richard Wright a David Gilmour. Skladba vyhrala cenu Grammy v roku 1995.
Kompozícia.
Skladbu napísali gitarista David Gilmour a klavirista Richard Wright. Skladba zvukom pripomína život na ostrove (vlny narážajúce do skál, čajky). Bola zložená počas jammovania v nahrávacom štúdiu Astoria na začiatku roka 1993. Gilmour pri nahrávaní gitary použil oktávový efekt od DigiTechu - Whammy. V pozadí možno počuť gitarové party zo skladby Echoes ("Meddle", 1971). Tieto efekty sa rozhodol použiť Gilmour kvôli lepšej textúre skladby.
Gilmour sa zmienil, že väčšina skladby „Marooned“ je improvizáciou, a „že nahral 3 alebo 4 verzie a z každej vybral tú najlepšiu časť“.
Cena Grammy.
Skladba vyhrala súťaž Grammy Award v kategórií Best Rock Instrumental Performance (najlepší rockový inštrumentálny výkon) v roku 1995.
Live a alternatívne verzie.
Skladba bola naživo hraná iba trikrát, dvakrát počas "The Division Bell Tour" (1994) v nórskom Oslu (jeden záznam je aj na "Pulse DVD") a David Gilmour ju zahral na koncerte počas osláv 50. výročia výroby gitary Fender Stratocaster (skladbu hral na gitare so sériovým číslom 0001).
Zkrátená verzia skladby „Marooned“ sa nachádza na albume "".
V roku 2014 počas 20. výročia vydania albumu The Division Bell bolo nakrútené nové video pre túto skladbu. Režíroval ho Aubrey Powell z Hipgnosis. Pozostávalo so záberov z mesta Pripiať a z vesmírnej stanice ISS.
Obsadenie.
spolu s:
Coming Back to Life

„Coming Back to Life“ je skladba z albumu "The Division Bell", ktorý vydala britská rocková skupina Pink Floyd v roku 1994. Autorom skladby je David Gilmour.
Kompozícia.
Gilmour povedal, že skladba je o jeho žene Polly Samson (tento moment je zaznamenaný aj na videozázname "David Gilmour in Concert" DVD).
Skladba je v C dure. Otvárajú ju bzučanie syntetizátora a pomalé gitarové sólo bez žiadneho skreslenia (clean sound). Prvá strofa je pomaly spievaná počas meniacich sa akordov syntetizátora. Potom sa pridajú ostatné nástroje a nasleduje krátke gitarové sólo. Po ňom nasleduje ďalšia strofa a po nej finálne záverečné sólo.
Obsadenie.
spolu s:
Live a alternatívne verzie.
Skladba bola pravidelnou súčasťou všetkých Gilmourových vystúpení od 1994 do 2006. Počas "The Division Bell Tour" bola vždy súčasťou setlistu, aj počas akustického turné v 2001 – 2002, 50. výročia výroby gitary Fender Stratocaster v 2004, a dosť často sa objavila aj počas "On an Island Tour". Taktiež zahral túto skladbu aj počas teraz prebiehajúceho turné "Rattle That Lock Tour" (2015 – 2016).
Obsadenie počas koncertov.
The Division Bell Tour – 1994.
David Gilmour – gitara, spev
Richard Wright – organ
Nick Mason – bicie
spolu s:
Guy Pratt – basgitara
Tim Renwick – akustická gitara
Jon Carin – syntetizátor, spev
Gary Wallis – perkusie
Sam Brown – vokály
Claudia Fontaine – vokály
Durga McBroom – vokály
David Gilmour – 2006, 2015 – 16.
David Gilmour – gitara, spev
Richard Wright – organ (iba v 2006)
Phil Manzanera – gitara
Guy Pratt – basgitara
Jon Carin – syntetizátor, spev
Steve DiStanislao – bicie
Kevin McAlea - organ (iba 2015 – 16)
Bryan Chambers – vokály (iba 2015 – 16)
Louise Clare Marshall – vokály (iba 2015 – 16)
Live vydania.
Skladba sa objavila na týchto uvedený albumoch, DVD diskoch a Blu-ray:
Keep Talking

„Keep Talking“ je skladba z albumu "The Division Bell", ktorý vydala britská rocková skupina Pink Floyd v roku 1994. Autormi skladby sú David Gilmour, Richard Wright a Gilmourová manželka Polly Samson.
Kompozícia.
V skladbe spieva Gilmour. Skladba taktiež obsahuje aj hlasovú sekciu fyzika Stephena Hawkinga, táto sekcia bola pôvodne odvysielaná v reklame pre televíziu BT. Gilmoura táto sekcia očarila a rozhodol sa ju použiť v tejto skladbe. S gitarou je použitý aj efekt Talk Box.
Skladba „Keep Talking“ bola prvým singlom z albumu, vydaným v USA v marci 1994. Skladba je súčasťou albumu Echoes: The Best of Pink Floyd.
Koncertné verzie.
Skladba bola súčasťou setlistu "The Division Bell Tour", jej záznam obsahujú album "Pulse" a video "Pulse".
Léon-Étienne Duval

Léon-Étienne Duval (* 9. november 1903, Chênex, Francúzsko – † 30. máj 1996, Alžír, Alžírsko) bol francúzsky kardinál a arcibiskup v Alžíri.
Životopis.
Študoval v Annecy a Ríme teológiu a filozofiu. Na kňaza bol vysvätený 18. decembra 1926 a stal sa kňazom v Annecy a vyučujúcim v miestnom seminári. V rokoch 1942 až 1946 bol generálnym vikárom v Alžíri.
V roku 1946 ho Pius XII. vymenoval biskupom v Constantine, 1954 arcibiskupom Alžíru. V období 1962 až 1965 sa zúčastnil druhého vatikánskeho koncilu. V rokoch 1963 až 1988 viedol Severoafrickú biskupskú konferenciu (CERNA).
Roku 1965 ho Pavol VI. vymenoval kardinálom a bol mu pridelený titulárny kostol "Santa Balbina". O rok neskôr mu bolo udelené alžírske občianstvo. V roku 1988 sa vzdal vedenia arcibiskupstva. Zomrel v Alžíri a je pochovaný v miestnej katedrále.
Rouenský arcibiskup Joseph Duval bol jeho synovec.
Matti Aikio

Matti Aikio, vlastným menom Mathis Isaksen, (* 18. jún 1872, Karasjok – † 25. júl 1929, tamže) bol prvý saamský básnik Nórska.
Životopis.
Matti Aiki sa narodil ako syn učiteľa. Študoval pedagogiku v Trondheime. Vyučoval v rokoch 1896 až 1906 vo Finnmarku a Südnorwegene.
Až roku 1890, v osemnástich rokoch, sa Aiki naučil nórčinu. V tomto jazyku písal svoje romány a drámy. Opísal v nich život saamskej menšiny a jej boj za nezávislosť.
Václav Snítil

Václav Snítil (* 1. marec 1928, Hradec Králové – † 19. júl 2015, Praha) bol český huslista a hudobný pedagóg.
Životopis.
Študoval husle u profesora Jaroslava Kociana (194250) a skladbu u Vítězslava Nováka (194649). V roku 1953 absolvoval u profesora Jaroslava Pekelského na AMU. Krátko pôsobil ako koncertný majster v Armádne opere a v činohernom orchestri Národného divadla v Prahe.
Ako sólista uviedol husľové koncerty Roberta Schumanna, KA Hartmanna a iné hlavné diela husľové literatúry. Pravidelne vystupoval na Pražskej jari. V jeho repertoári je aj rad diel súdobých skladateľov (Iša Krejčí, V. Kalabis, L. Bárta, Vladimír Sommer, Jiří Srnka), z ktorých niektoré mu bola pripísaná. Českú súdobú hudbu propagoval na svojich turné v zahraničí, napríklad v Japonsku. 
Venoval sa tiež komornej hre. Bol členom Vlachova kvarteta (19571970), pôsobil v Smetanovom triu a v rokoch 19751988 bol umeleckým vedúcim a Českého noneta. Od konca päťdesiatych rokov do roku 1969 bol huslistom súboru Ars rediviva. Ako komorný hráč i sólista uskutočnil rad nahrávok, spolupracoval s rozhlasom a televíziou.
Od roku 1964 bol profesorom pražskej AMU. K jeho najvýznamnejším žiakom patrili napr. Václav Hudeček, Jaroslav Svěcený a Pavel Šporcl.
Bol porotcom medzinárodných interpretačných súťaží a docentom majstrovských kurzov. 
Za vynikajúce výkony v odbore interpretácie mu bol udelený titul Zaslúžilý umelec (1978) a ďalšie vyznamenania.
Jeho dcéra Helena Veisová je klaviristkou, syn Jan dirigentom.
František Adámek

František Adámek (* 16. október 1907, Brno-Maloměřice a Obřany – † 8. november 1989, Brno) bol český bankový úradník a archeológ.
Životopis.
Od mladosti skúmal s ďalšími amatérmi Hradisko u Obřan (192446, v závere z poverenia Štátneho archeologického ústavu). Konal záchranné výskumy v okolí Brna, okrem iného participoval na vyzdvihnutie súboru kovania keltskej drevenej kanvice v Brne-Maloměřice v roku 1941. Od konca 30. rokov spolupracoval s Karlom Absalomom.
Od roku 1947 bol kustódom múzea v Olomouci. Po návrate z dvojročného väzenia po politickom procese (195456) pracoval až do dôchodku (195669) ako preparátor v ústave Anthropos Moravského múzea v Brne. Technicky viedol výskumy napr. na Stránskej skale alebo v jaskyni Pod hradom. Pôsobil aj ako externý konzervátor múzea Tovačov.
Dlho sa venoval obrane pravosti rukopisov. V roku 1972 ukončil publikačnú činnosť aj pôsobenie vo funkcii konateľa Moravského archeologického klubu.
Michal Karin

Michal Karin, vlastným menom Michal Knechtsberger (* 30. marec 1908, Bratislava – † 27. november 1988, tamže) bol slovenský klavirista, dirigent, klavírny pedagóg.
Životopis.
Štúdium klavíra absolvoval v roku 1928 na Hudobnej a dramatickej akadémii v Bratislave u Frica Kafendu a v rokoch 1936-1938 v majstrovskej triede vo Salzburgu.
V tridsiatych rokoch pôsobil v rozhlase (Ostrava, Brno), a spolupracoval na výbere repertoáru, úprave aranžmánov a ako korepetítor s viedenským ženským orchestrom Die Wiener Walzermädeln až do jeho rozpustenia v roku 1938. V rokoch 1939-1945 bol šéfdirigentom orchestra Slovenského rozhlasu a členom komornej rady Hudobnej komory zriadenej Ministerstvom školstva a národnej osvety (spolu s Fricom Kafendom, Alexandrom Moyzesom, Robertom Mrázom). Po skončení druhej svetovej vojny si zmenil priezvisko na Karin a pokračoval v umeleckej činnosti ako dirigent, od 1950 ako koncertný majster. V rokoch 1953-1973 bol sólistom Slovenskej filharmónie, v rokoch 1954-64 viedol Trio Slovenskej filharmónie. V rokoch 1951-1963 pôsobil ako klavírny pedagóg na konzervatóriu, v rokoch 1952-1957 a 1969-1973 na Hudobnej fakulte Vysokej školy múzických umení.
Počas dlhoročnej koncertnej činnosti vystúpil ako sólista a klavírny sprevádzač takmer vo všetkých európskych štátoch. Naštudoval široký repertoár z diel svetových i domácich skladateľov. Nahrával v rozhlase, na gramoplatne, vystupoval v televízii. Venoval sa tiež skladateľskej činnosti a revízii klavírnych diel.
Wasting Light

Wasting Light je siedme radové album americkej rockovej skupiny Foo Fighters. Album produkoval Butch Vig, ktorý s frontmanom skupiny Daveom Grohlom už v roku 1991 nahral album "Nevermind" od skupiny Nirvana, v ktorej Grohl bubnoval. Okrem iného sa na albume podieľali aj Krist Novoselic, ktorý bol v Nirvane basgitaristom, a Pat Smear, ktorý v Nirvane hral tiež na gitaru od roku 1993.
Tento album je zvláštny tým, že bol nahraný nie v nahrávacom štúdiu, ale v Grohlovej garáži na analógový pásik a nebol použitý žiadny počítač alebo softvér. Vo februári 2012 získala skupina za album päť cien Grammy.
Na podporu albumu usporiadala skupina turné, ktoré sa začalo 14. mája 2011 a skončilo 21. septembra 2012. Pri tej príležitosti sa skupina zastavila 15. augusta 2012 v pražskej O2 Aréne.
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta FIFA vo futsale 2016

Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta FIFA vo futsale 2016 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo futsale na Majstrovstvá sveta 2016, ktorú organizuje Európska futbalová únia (UEFA). Zúčastnilo sa jej rekordných 45 európskych družstiev, ktoré súťažili o 7 postupových miest na záverečný turnaj v 6 skupinách predkvalifikácie, 7 skupinách kvalifikácie a následnom play-off. Nováčikom európskej kvalifikácie bola štvorica družstiev: Dánsko, Gibraltár, Švédsko a Wales. Kvalifikácia prebiehala od 22. októbra 2015 do 13. apríla 2016. Žrebovanie kvalifikačných skupín sa konalo 2. júla 2015 vo švajčiarskom Nyone.
Priamy postup.
Priamo postúpilo iba družstvo hostiteľskej krajiny, ktorá sa na predchádzajúcich majstrovstvách sveta v roku 2012 umiestnilo na 4. mieste:
Nasadenie do výkonnostných košov.
Družstvá boli zoradené podľa koeficientu, ktorý bol vypočítaný z výsledkov z ME 2012 a kvalifikácie na ne, ME 2014 a kvalifikácie na ne a z kvalifikácie na MS 2012.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom ELO rebríčku k 12. októbru 2015.
Play-off.
Žrebovanie dvojíc sa konalo 12. februára 2016.
San Salvador (ostrov)

San Salvador je ostrov na Bahamách. Všeobecne sa predpokladá, že ide o miesto, kde Krištof Kolumbus 12. októbra 1492 prvýkrát pristál na americkom kontinente.
Ostrov má rozlohu a žije na ňom okolo tisícky obyvateľov. Tvorí jeden z tridsiatich dvoch dištriktov Bahám, správnym centrom je Cockburn Town. Reliéf ostrova je plochý, vnútrozemie vypĺňa rad jazier so slanou i sladkou vodou. Sídli tu biologická výskumná stanica "Gerace Research Centre". Množstvo pláží láka na San Salvador turistov, ostrov má vlastné letisko, ktoré využíva pravidelná linka z letiska Fort Lauderdale-Hollywood v Hollywoode.
Ostrov sa pôvodne volal Watling Island podľa anglického piráta Johna Watlinga, ktorý tu mal v 17. storočia svoju základňu. V roku 1925 komisia historikov vyhlásila, že ide s najväčšou pravdepodobnosťou o miesto, ktoré Kolumbus vo svojom denníku nazýva "San Salvador", preto dostal ostrov oficiálne toto pomenovanie. Kolumbus priplával pochopiteľne od východu, ale koralové útesy mu neumožnili pristáť na východnom pobreží, preto oboplával severný výbežok ostrova a vylodil sa na mieste známom ako "Riding Rock", kde dnes stojí kamenný kríž. Domorodí Taínovia ostrov nazývali Guanahaní, Kolumbus ho pomenoval "San Salvador" (čo znamená „Svätý Spasiteľ“). Niektoré teórie však Guanahaní stotožňujú s ostrovmi Samana Cay, Cat Island alebo Grand Turk.
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 2005

Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 2005 boli v poradí 24. majstrovstvá Európy vo volejbale mužov, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konali sa od 2.11. septembra 2005 v Ríme, v Taliansku a Belehrade, v Srbsku a Čiernej Hore, za účasti 12 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Chorvátska; po 54 rokoch sa kvalifikovalo družstvo Portugalska. Prvýkrát zvolila CEV za organizátora 2 krajiny. Taliansko predtým hostilo toto podujatie v rokoch 1948 a 1971; Srbsko a Čierna Hora malo premiéru. Zápasy sa odohrali v 2 arénach: PalaLottomatica a Beogradska Arena. Titul obhájilo domáce , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . 
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia európskych družstiev na Pohár majstrov 2005. Kvalifikovalo sa naň iba víťazné družstvo. 
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Play-off.
&lt;br&gt;
Hyperbios zo Syrakúz

Hyperbios ("Hyperbios") bol v roku 420 pred Kr. olympijským víťazom v behu na jedno stadion.
Hyperbios zo Syrakúz bol na 90. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v behu na jedno stadion. Podľa tradície sa beh na jedno stadion zaviedol už na počiatku hier, t. j. v roku 776 pred Kr. a zostal hlavným pretekom aj po zavedení ďalších súťažných disciplín. Menom víťaza tohto preteku sa označovala celá olympiáda.
Staroveký historik Diodoros zaznamenal jeho olympijské víťazstvo v súvislosti s datovaním jednotlivých vojenských zásahov (útoky na spojencov nepriateľa) a politických aktivít znepriatelených strán aténskej a spartskej koalície v jedenástom roku peloponézskej vojny. V roku 421 pred Kr. podpísali Aténčania a Sparťania 50 ročné prímerie, tzv. Nikiov mier. Grécky historik Thukydides uvádza, že „"šesť rokov a desať mesiacov sa obidve strany zdržiavali vpádov na územie toho druhého, ale v iných oblastiach sa usilovali (keďže prímerie pokladali za neisté) škodiť jeden druhému čo najväčšmi. Nakoniec boli nútení porušiť mier, uzavretý po desiatich rokoch bojov, a otvorene vyhlásiť vojnu.""
Sedmohradské rudohorie

Sedmohradské rudohorie (, , ) je južnou časťou pohoria Apusenské vrchy v západnej časti Transilvánie v Rumunsku. Najvyšším bodom je Vârful Poienița s výškou
Munții Plopiș

Munții Plopiș (lokálne aj Munții Rez, alebo Munții Șes) po slovensky aj Plopišské vrchy, je časť pohoria Apusenské vrchy. Najvyšším bodom je Vârful Măgura Mare s výškou 
Povrch.
Pohorie je nevysoké, neveľmi zbrázdené. Nachádza sa tu viacero horských dedín (obývaných do veľkej miery rumunskými Slovákmi). Pramení tu rieka Barcău. Nájdeme tu viacero, prevažne osídlených údolí, najväčším je Valea Mare (veľké údolie), údolie už spomenutej rieky Barcău a pod. Najvyšším bodom je Vârful Măgura (), iné významnejšie vrcholy majú okolo 
Flóra a fauna.
Pohorie je prevažne zalesnené. Z významných druhov flóry:
Z druhov fauny:
Mastère spécialisé

Mastère Spécialisé (MS alebo M.S) je zahraničný vysokoškolský titul ako aj štúdium (študijný program) v oblasti manažmentu alebo Inžinierstvo na úrovni 2. stupňa štúdia slovenskej vysokej školy.
Amertas z Élidy

Amertas ("Amertas") bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 420 pred Kr.
Amertas z Élidy zvíťazil na 90. olympijských hrách v zápasení dorastencov ("palé paidón"). V Olympii sa táto disciplína zaviedla na 37. hrách v roku 632 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Hipposthenes zo Sparty. 
Staroveký autor Pausanias uvádza, že v olympijskej "Altide" videl sochu olympionika Amerta. Bola dielom sochárskeho majstra Fradmóna z Argosu, ktorého tvorbu datuje rímsky polyhistor Plínius Starší do čias 90. olympiády.
Angus Deaton

Angus Deaton (* 19. október 1945, Edinburgh, Spojené kráľovstvo) je britský mikroekonóm. 
V roku 2015 dostal Nobelovu cenu za ekonómiu za svoju analýzu spotreby, chudoby a blahobytu.
Pochádza zo škótskeho Edinburghu, kde tiež študoval, v štúdiách pokračoval v Cambridgi. Pracoval na univerzite v Bristole a na Princeton University, kde prednáša od roku 1983. 
V roku 1980 sa prvýkrát preslávil vďaka svojej teórii "AIDS" ("Almost Ideal Consumer System", slovensky Takmer ideálny spotrebiteľský systém). Ďalej sa tiež zaslúžil o metodológiu v klasifikácii chudoby.
Kolinda Grabarová Kitarovićová

Dr. h. c. Kolinda Grabarová Kitarovićová (; * 29. apríl 1968, Rijeka, Chorvátsko) je chorvátska politička, diplomatka, a 4 prezident republiky Chorvátsko, ako prvá žena v tejto funkcii, od 19. februára 2015 do 18. februára 2020.
Životopis.
V minulosti bola ministerkou pre európsku integráciu (20032005) a ministerkou zahraničných vecí (20052008). Potom bola do roku 2011 veľvyslankyňou Chorvátska v USA, následne pracovala ako asistentka generálneho tajomníka NATO pre verejnú diplomaciu. 
Bola členkou pravicovo orientovanej politickej strany "Chorvátske demokratické spoločenstvo" (HDZ).
Prezidentské voľby 2015.
V prezidentských voľbách, ktoré sa konali na prelome rokov 2014 a 2015, tesne zvíťazila nad svojím predchodcom Ivom Josipovič, keď 11. januára v druhom kole získala 50,4 percent hlasov, zatiaľ čo jej protikandidát 49,6 percent. Prvé kolo, konané 28. decembra 2014, pritom vyhral Josipović s 38,46 percentami hlasov, Kitarovićová získala 37,22 percent.
Prezidentské voľby 2020.
V prezidentských voľbách, ktoré sa konali na prelome rokov 2019 a 2020, prehrala v druhom kole s bývalým premiérom Zoranom Milanovićom. 
Osobný život.
Od roku 1996 je vydatá, jej manžel Jakov Kitarović vyštudoval elektrotechniku a pracoval ako vysokoškolský učiteľ. Majú dve deti, dcéru Katarinu (* 2001) a syna Luku (* 2003).
John Frank House

John Frank House je dom, ktorý bol postavený v roku 1955 v Sapulpa v Oklahome v Spojených štátoch amerických. Navrhol ho architekt Bruce Goff. Bol určený pre Johna Franka, zakladateľa Frankoma Pottery. Bol špeciálne prevedený tak, aby predvádzal Frankovu lásku ku keramike. John a Grace Lee Frank glazovali a vypaľovali keramické dlaždice, ktoré sa nachádzajú po celom dome.
V roku 2002 bol zaradený do National Register of Historic Places.
Thomas Brothers Store

Thomas Brothers Store, tiež známy ako Biglerville Country Store, je historický obchod a dom stojaci v Biglerville, Adams County v Pensylvánii. Bol postavený v roku 1912 z tehál, má dve poschodia a obdĺžnikový tvar s plochou strechou. Sedí na kamenných základoch a na priečelí je rímsa a pasáž. Druhé poschodie zaberá konferenčná miestnosť zvaná Thomas Hall. K obchodu je pripojený dvojposchodový obytný dom postavený tiež v roku 1912.
V roku 2008 bol zaradený do National Register of Historic Places.
Hans Herr House

Hans Herr House je komunitný dom mennonitov stojaci na 1849 Hans Herr Drive v West Lampeter Township, Lancaster County v Pensylvánii. Bol postavený v roku 1719 synom Hansa Herra, prvého biskupa mennonitov v USA. Je z pieskovca, v nemeckom štýle. Prízemie je tvorené tromi miestnosťami: kuchyňou, svetlicou a špajzou. Spálne sú na poschodí. Ide o najstaršie dochované obydlie v Lancaster County a najstarší mennonitský komunitný dom v USA. Do pôvodnej podoby bol zreštaurovaný v rokoch 1972-73 a dnes je tu múzeum.
V roku 1971 bol zaradený do National Register of Historic Places.
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 2007

Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 2007 boli v poradí 25. majstrovstvá Európy vo volejbale mužov, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konali sa od 6.16. septembra 2007 v Moskve a Petrohrade, v Rusku, za účasti 16 tímov. Počet tímov sa oproti minulým turnajom zvýšil 4 družstvá. Nováčikom turnaja bolo družstvo Srbska. Zápasy sa odohrali v 2 arénach: Sportivnyj komplex Olimpijskij a Sportivnyj komplex Jubilejnyj. Titul získalo prekvapujúco , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad domácim . Pre Španielsko to bola vôbec prvá medaila.
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia európskych družstiev na Svetový pohár 2007. Kvalifikovali sa naň 2 najlepšie družstvá.
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Skupina C.
&lt;br&gt;
Skupina D.
&lt;br&gt;
Nadstavbové skupiny.
Skupina E.
&lt;br&gt;
Skupina F.
&lt;br&gt;
Play-off.
&lt;br&gt;
Henrich V.

Henrich V. môže byť:
Alexinikos z Élidy

Alexinikos ("Alexinikos") bol olympijský víťaz v zápasení dorastencov v roku 268 pred Kr.
Alexinikos z Élidy bol na 128. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v zápasení dorastencov ("palé paidón"). V Olympii túto disciplínu zaviedli na 37. hrách v roku 632 pred Kr. a jej prvým víťazom bol Hipposthenes zo Sparty. 
Staroveký autor Pausanias uvádza, že v olympijskej "Altide" videl sochu olympionika Alexinika. Bola dielom sikyónskeho sochára Kanthara, syna Alexida, žiaka slávneho sochárskeho majstra Eutychida.
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 2009

Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 2009 boli v poradí 26. majstrovstvá Európy vo volejbale mužov, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konali sa od 3.13. septembra 2009 v Istanbule a Izmire, v Turecku, za účasti 16 tímov. Nováčikom turnaja bolo družstvo Estónska. Zápasy sa odohrali v 2 arénach: Abdi İpekçi Arena a Izmir Halkapınar Spor Salonu. Titul získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad . Pre Poľsko a bronzové to bol medailový úspech zhodne po 26 rokoch.
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia európskych družstiev na Európsky pohár 2009. Kvalifikovalo sa naň iba víťazné družstvo.
Turecko sa uchádzalo o organizovanie turnaja ako jediný kandidát. Európsky šampionát mužov organizovalo druhýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie v roku 1967. 
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Skupina C.
&lt;br&gt;
Skupina D.
&lt;br&gt;
Nadstavbové skupiny.
Skupina E.
&lt;br&gt;
Skupina F.
&lt;br&gt;
Play off.
&lt;br&gt;
Eduard I. (Portugalsko)

Eduard I. (* 31. október 1391, Viseu, Portugalsko† 9. september 1438, Tomar) nazývaný "Výrečný" alebo "Kráľ filozof" bol jedenásty portugalský kráľ. Pochádzal z dynastie Avis. Bol synom Jána I. a Filipy Lancasterovej. Bol pomenovaný po svojom starom otcovi, anglickom kráľovi Eduardovi III.
Deti.
22. septembra 1428 sa stala jeho manželkou Eleonóra Aragónska (* 1402† 1445). Mali spolu deväť detí:
Aristión

Aristión ("Aristión") môže byť:
Christian Giudicelli

Christian Giudicelli (* 27. jún 1942, Nîmes, Francúzsko – † 14. máj 2022, Paríž) bol francúzsky spisovateľ a literárny kritik.
Spolupracoval s "La Nouvelle Revue française", "Combat", "Cahiers des saisons", "La Quinzaine littéraire", "Le Figaro Magazine" a "Écrivain magazine".
Žil v Paríži.
Maurice Brillant

Moïse Brillant, známy pod pseudonymom Maurice Brilliant, (* 15. október 1881, Combrée, Francúzsko – † 23. júl 1953, Paríž, Francúzsko) bol francúzsky básnik, kritik umenia a katolícky spisovateľ.
Bol tajomníkom "Correspondant", autorom "Problèmes de la danse" (1953), čestným kanonikom v Poitiers. V roku 1956 bol zvolený za člena korešpondenta Académie des inscriptions et belles-lettres. Pôsobil ako cirkevný historik a profesor na katolíckej univerzite v Angers. Jeho dielo, "Histoire des religions" v piatich zväzkoch, bolo zverejnené medzi rokmi 1953 a 1957.
Súkromné konzervatórium ALKANA

Súkromné konzervatórium ALKANA je jediné konzervatórium na Slovensku, ktoré má ako hlavný odbor štúdia muzikál. Ten predstavuje spojenie herectva, tanca a spevu do jedného celku. Absolventi môžu pôsobiť ako muzikáloví umelci, herci, tanečníci, speváci alebo pokračovať v štúdiu na vysokých umeleckých školách, vysokých školách humanitného smeru a vyučovať na nižších umeleckých školách.
Štúdium.
Štúdium na konzervatóriu trvá 6 rokov. Študenti počas štúdia pravidelne vystupujú v divadle − individuálne a spoločné muzikálové tvorby, herecké predstavenia, tanečné a stepové choreografie, sólové a zborové spevácke vystúpenia, klavírne koncerty".
Všetky odborné predmety sú každý polrok hodnotené komisiou.
Po úspešnom ukončení 4. ročníka vykonávajú študenti maturitnú skúšku, v 6. ročníku je to absolutórium a študent získa medzinárodne uznávaný titul DiS. art.
Hlavný študijný odbor a predmety.
Hlavným študijným odborom je muzikálová tvorba. Naň nadväzujú praktické predmety ─ "herectvo, tanec, spev". Medzi herecké predmety patria aj javiskový pohyb, javisková reč, umelecký prednes, pantomíma. Z tanečných sú to klasický tanec, ľudový tanec, džezový tanec, step (ako jediná škola na Slovensku). Okrem individuálnych hodín spevu študenti navštevujú šansón, ansámblový spev. K individuálnym predmetom patrí aj hra na klavíri.
Sídlo konzervatória.
Konzervatórium sídli v Bratislave-Dúbravke na Batkovej ulici č. 2. Názov ALKANA je akronymom mena zakladateľky Aleny Kaňukovej - ALena KAňuková. Okrem konzervatória patrí pod Alkanu aj divadlo a základná umelecká škola. 
Divadlo ALKANA.
Hoci konzervatórium vzniklo v roku 2006, výučba muzikálu siaha už do roku 1990, keď bolo založené Divadlo ALKANA. To je dodnes súčasťou konzervatória, študenti na jeho doskách prezentujú nielen svoje muzikálové tvorby, ale i herecký, tanečný a spevácky talent. Javisko sa nachádza priamo v budove konzervatória.
Známi absolventi.
Medzi absolventov Alkany patria mladé herecké a muzikálové tváre: Jana Lieskovská (herečka), Michal Ďuriš (herec), Paula Staroňová (herečka), Kristína Mackovčáková (herečka), Petra Gažíková Lángová (dabingová herečka), Tomáš Horváth (dabingový herec).
Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1991

Majstrovstvá Európy vo volejbale mužov 1991 boli v poradí 17. majstrovstvá Európy vo volejbale mužov, ktoré organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konali sa od 7.15. septembra 1991 v 3 nemeckých mestách: Berlín, Hamburg a Karlsruhe, za účasti 12 tímov. Nemecko bolo organizátorom európskeho šampionátu mužov druhýkrát, keď predtým hostilo toto podujatie Východné Nemecko v roku 1983. Titul získal (vtedy pod hlavičkou SNŠ), ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad obhajcom titulu z . 
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia európskych družstiev na Letné olympijské hry 1992 a tiež Svetový pohár 1991. Na obe podujatia sa kvalifikovalo iba víťazné družstvo. 
Výsledky.
Základné skupiny.
Skupina A.
&lt;br&gt;
Skupina B.
&lt;br&gt;
Play-off.
&lt;br&gt;
Vyšné Velické plieska

Vyšné Velické plieska () sú dve plieska v najvyššom úvale Velickej doliny, na úpätí Velického štítu. V poľskom názvosloví majú dva názvy: východné nazývajú "Niżnie Wielickie Oko" a západné "Wiżnie Wielickie Oko". Sú v nadmorskej výške . Nie sú turisticky dostupné. Ich názov vyplýva z polohy vo Velickej doline, v jej najvyššej časti.
Vodný kameň

Vodný kameň je vyzrážaný povlak uhličitanu vápenatého, na stenách nádob alebo potrubí, ktorými je vedená alebo predovšetkým zahrievaná a potom ochladzovaná tvrdá voda, ktorej teplota je nižšia ako 100 °C. Základnou zložkou vodného kameňa je zvyčajne uhličitan vápenatý. Tvorba vodného kameňa je spôsobená zmenou rovnováhy medzi iónmi kyseliny uhličitej a hydroxidu vápenatého pri zmene teploty a ich vylúčením z vody. Zamedzovanie tvorby vodného kameňa a jeho odstraňovanie možno riešiť rôznymi spôsobmi: 
Vodný kameň má charakteristickú bielu farbu, v ojedinelých prípadoch môže byť zafarbený do žlta, prípadne do hneda. Jeho usadeniny sa dajú nájsť všade tam, kde preteká tvrdá voda.
Ako vodný kameň sú označované usadeniny, ktoré môžu vznikať z rôznych vápenatých a horečnatých solí rozpustených vo vode. Vodný kameň môže byť hladký alebo drsný, biely až žltavý/nahnedlý.
Vápenaté usadeniny sa tvoria tam, kde je ohrievaná voda z vodovodnej siete, napr. v ohrievačoch vody ako sú rýchlovarné kanvice, prístroje na prípravu kávy alebo v žehliacich staniciach. Tvrdá voda (obsahujúca vodný kameň) vzniká tak, že „mäkká“ dažďová voda presakuje skalnatým podložím s obsahom vápenca a rozpúšťa uhličitan vápenatý a horečnatý v minerálnej forme.
Juhoamerická kvalifikácia vo volejbale mužov na LOH 2016

Juhoamerická kvalifikácia vo volejbale mužov na LOH 2016 bola juhoamerická kontinentálna kvalifikácia vo volejbale mužov na Letné olympijské hry 2016, ktorú organizuje Juhoamerická volejbalová konfederácia (CSV). Konala sa v Caracase, vo Venezuele od 9.11. októbra 2015, za účasti 4 tímov. Zápasy sa odohrali v aréne Domo José María Vargas. Na olympijský turnaj sa kvalifikovalo iba víťazné družstvo. Stala sa ním . 
Účastníci.
 Umiestnenie v rebríčku FIVB k septembru 2015. 
Výsledky.
&lt;br&gt;
Eleonóra Aragónska (1402 – 1445)

Eleonóra Aragónska (* 1402† 19. február 1445, Toledo, Španielsko) bola aragónska princezná a ako manželka Eduarda I. portugalská kráľovná. V čase nedospelosti svojho syna Alfonza bola regentkou krajiny.
Životopis.
Dcéra aragónskeho kráľa Ferdinanda I. a Eleonóry z Alburquerque sa za princa Eduarda Portugalského vydala 22. septembra 1428, vo veku 26 rokov. Mali spolu deväť detí, z ktorých päť sa dožilo dospelosti. V roku 1433 sa Eduard stal kráľom. Zomrel po desiatich rokoch manželstva, 13. septembra 1438, a vo svojej poslednej vôli určil Eleonóru ako regentku.
Eleonóra však v záležitostiach politiky nebola skúsená a pre svoj aragónsky pôvod bola v krajine neobľúbená. Popularitu si naopak získaval brat zosnulého kráľa Peter, vojvoda z Coimbry. Potvrdenie jej regentstva spôsobilo v Lisabone povstanie, ktoré potlačil kráľovnin brat Ján, neskorší aragónsky kráľ. Eleonóru podporovala šľachta a vôľa jej manžela, vojvodu z Coimbry časť šľachty a portugalský ľud.
Niekoľko mesiacov sa hľadalo kompromisné riešenie. Eleonóra medzitým prišla o najstaršiu dcéru Filipu a porodila najmladšiu dcéru Janu. Ako regent bol nakoniec určený vojvoda Peter. Eleonora sa v decembri 1440 uchýlila do kastílskeho exilu. Zomrela v Tolede vo februári 1445 a bola pochovaná po manželovom boku v kláštore Batalha.
Chibiny

Chibiny môže byť:
Aristión z Epidaurosu

Aristión ("Aristión") bol olympijský víťaz v boxe v štvrtom storočí pred Kr.
Aristión, syn Theofila z Epidaurosu, zvíťazil v boxe (pygmé) na 103. olympijských hrách v roku 368 pred Kr. V Olympii sa box zaviedol na 23. hrách v roku 708 pred Kr. a prvým víťazom tejto disciplíny bol Onomastos zo Smyrny.
Keď v druhom storočí grécky cestovateľ Pausanias navštívil olympijskú Altidu, jeho pozornosť zaujala aj socha olympionika Aristióna, ktorá bola pravdepodobne dielom sochárskeho majstra Polykleita z Argu. Podstavec tejto sochy našli v októbri roku 1879 medzi kameňmi východnej časti byzantskej steny. Tento podstavec z čierneho vápenca je štvoruholníkový, zo stôp sochy z hornej plochy sa dá usúdiť, že bola v životnej veľkosti, a že stála rovnomerne na oboch nohách. Odborníci podstavec podľa písma (značne zvetraného) datujú do 4. stor. pred Kr.
KAB-500Kr

KAB-500Kr je opticky navádzaná bomba typu „vystreľ a zabudni“, vyvinutá pre sovietske letectvo v roku 1980. Je určená na ničenie stacionárnych pozemných cieľov malej veľkosti, ako sú železobetónové bunkre, pristávacie dráhy, železničné a diaľničné mosty, vojensko-priemyselné zariadenia. Bomba bola vyvinutá a je dodnes vyrábaná štátnym výskumno-výrobným podnikom „Region“.
Konštrukcia a vlastnosti.
KAB-500Kr je obdobou americkej bomby GBU-15. Vznikla z bomby FAB-500, ku ktorej bolo pridané elektro-optické navádzanie. Bomba nie je poháňaná žiadnym motorom a trajektória letu je regulovaná len prídavnými riadiacimi krídelkami. Priebojná hlavica je schopná preniknúť železobetónom hrubým až . Cieľ môže byť zamknutý na vzdialenosť do 15 až v závislosti od viditeľnosti.
Nasadenie.
Prvá vojna v Čečensku.
Hoci ruské letectvo používalo počas tejto vojny hlavne neriadené rakety (S-5, S-8, S-24) a tzv. „hlúpe bomby“ (FAB-250 a FAB-5000), 2.3% cieľov bolo bombardovaných presne navádzanou muníciou. Okrem KAB-500Kr boli použité taktiež laserom navádzané bomby KAB-500L a rakety Ch-25ML.
Ruská intervencia v Sýrii proti odporcom režimu Bašára al-Assada.
Pri náletoch na pozície Islamského štátu, boli použité okrem nenavádzanej munície taktiež presne navádzané bomby, vrátane bômb KAB-500Kr.
Používatelia.
 Rusko
Kočovníctvo

Kočovníctvo alebo nomádstvo je spôsob života, ktorý preferuje neustále kočovanie z jedného miesta niekam inam pred usadlým životom na jednom mieste (napr v jednom meste, štáte atď.). Odhaduje sa, že na Zemi žije okolo 30 – 40 miliónov nomádov. Mnoho ľudských kultúr má svoju nomádsku tradíciu, ale tie sú v mnohých priemyselných krajinách sveta stále vzácnejšie. Existujú tri typy nomádov:
Brighton Beach

Brighton Beach je newyorská štvrť ležiaca na pobreží Coney Islandu, v roku 2008 tu žilo 23582 obyvateľov. Oblasť je známa ako stredisko rusky hovoriaceho obyvateľstva v USA.
Rozkvet lokality začal v sedemdesiatych rokoch 19. storočia, keď tu boli vybudované luxusné morské kúpele s dostihovou dráhou a ďalšími atrakciami, ktoré získali názov podľa anglického letoviska Brighton. V časoch Veľkej hospodárskej krízy bohatí hostia zmizli a na Brighton Beach sa začali usadzovať prisťahovalci, predovšetkým Židia z východnej Európy. Preto miesto získalo prezývku "Malá Odesa". Ďalšia imigračná vlna prišla s rozpadom Sovietskeho zväzu, kedy do Ameriky zamierili ekonomickí vysťahovalci z týchto krajín. V 21. storočí sa tu usadzujú prevažne ľudia z krajín strednej Ázie. Na Brighton Beach je množstvo ruských obchodov a reštaurácií, vychádzajú tu noviny v ruštine, rad miestnych obyvateľov ani nevie po anglicky. Štvrť je známa nízkou životnou úrovňou, preľudnenosťou a vplyvom organizovaného zločinu.
Na Brighton Beach vedie BMT Brighton Line newyorského metra. Nachádza sa tu tanečná škola Brighton Ballet Theater. Neil Simon napísal o živote tunajších obyvateľov úspešnú divadelnú hru "Spomienky na Brighton Beach", ktorú v roku 1986 sfilmoval Gene Saks. Ďalšie filmy odohrávajúce sa v tejto štvrti sú "Moskva na Hudsone", "Malá Odesa" atď.