burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Štyria mušketieri

Štyria mušketieri, tiež francúzski mušketieri () je označenie štyroch vtedy najlepších tenistov Francúzska, ktorí v druhej polovici 20. rokov 20. storočia vytvorili najslávnejšiu kapitolu francúzskeho tenisu, keď získali 20 Grand Slamov v dvojhre a 23 vo štvorhre. Pomenovanie vzniklo po najslávnejšom románe Alexandra Dumasa "Traja mušketieri".
Vo Wimbledone v rokoch 19241929 boli vždy, až na jednu výnimku, vo finále dvaja francúzski hráči, v období 19271932 zvíťazili šesťkrát na US Open, v rovnakej dobe doviedli šesťkrát v rade daviscupové družstvo Francúzska k zisku šalátovej misy. V roku 1927 bol pohár pre víťaza mužskej dvojhry French Open pomenovaný na ich počesť "Coupe des Mousquetaires" (Pohár mušketierov). 
Štvoricu mušketierov tvorili
Všetci sa dožili vysokého veku, najmenej 83 rokov, a v roku 1976 boli naraz uvedení do Medzinárodnej tenisovej siene slávy.
Noví "Štyria mušketieri".
Za "nových mušketierov" ("Nouveaux Mousquetaires" alebo "Neo-Mousquetaires") označil časopis "L'Équipe" štvoricu súčasných francúzskych tenistov, ktorými sú Gilles Simon, Richard Gasquet, Jo-Wilfried Tsonga a Gaël Monfils. Toto prirovnanie následne prijala francúzska tlač. V roku 2008 sa prvýkrát od zavedenia rebríčka ATP (1973) dostali štyria francúzski hráči naraz medzi najlepších dvadsať tenistov hodnotenia (TOP 20).
Maxeen

Maxeen bola trojčlenná rocková hudobná skupina založená v meste Long Beach v štáte Kalifornia. Členovia uvádzajú ako svoje hudobné inšpirácie od skupín U2, The Police, Joea Jacksona, The Replacements, The Jam a viacerých ďalších producentov klasickej pop-rockovej hudby. Názov skupiny vzdáva hold žene, ktorá im pomohla začať a inšpirovala ich svoju hudbu niekam dotiahnuť.
Po podpísaní zmluvy s vydavateľstvom SideOneDummy Records vydala v roku 2003 svoj rovnomenný debutový album, ktorý bol na rozšírenom CD spolu s prezentáciou fotografií od Leaha Klinga a Jaya Matsuedu. V roku 2004 podpísali zmluvu s vydavateľstvom Warner Bros. Records a nahrali album "Hello Echo". Ten nebol nikdy oficiálne distribuovaný, bol predávaný len na turné a cez internetové obchody ako napríklad iTunes. V dôsledku konfliktov počas jeho vydávania na začiatku roku 2007 skupina zrušila svoju zmluvu s vydavateľstvom Warner Bros. Records.
Vo februári 2006 bol Maxeen so skupinami Relient K a Rocket Summer na turné Matt Hoopes Birthday Tour. Hrali tiež so skupinami Jonezetta, Action Action a We Are the Fury. Opakovane absolvovali turné so skupinou Sugarcult.
Niekoľko z ich skladieb je vo videoherných soundtrackoch: skladba „Please“ je v soundtracku hier ' a "MVP Baseball 2004", skladba „Block Out the World“ v soundtracku hier "Burnout Dominator" a "Burnout Paradise" a skladba „Loud as War“ v soundtracku hry '.
Posledná zostava skupiny Maxeen sa skladala z Toma Baileyho (vokály/basgitara), Robba Torresa (gitara) a Jaya Skowroneka (bicie). Shannon McMurray, pôvodný gitarista a zakladajúci člen v roku 2006 opustil skupinu pre iné kariérne ciele. Dňa 13. marca 2008 cez MySpace profil skupiny bubeník Jay Skowronek oficiálne oznámil, že ju opustil. Krátko po tomto ozname sa formácia rozpadla.
Parížsky salón

Parížsky salón ("Salon de Paris"), zvyčajne len Salón, v dobe kráľovstve oficiálne nazývaný Salón Kráľovskej akadémie výtvarných umení ("Salon de l'Académie royale des beaux Arts"), neskôr Salón maľby a sochárstva ("Salon de peinture et de sculpture") bola umelecká výstava v Paríži, prvýkrát usporiadaná v roku 1667 na podnet Ľudovíta XIV. Prvý Salón sa uskutočnil od 9. apríla od 23. apríla.
Zo začiatku sa uskutočňovala dosť nepravidelne, neskôr zvyčajne raz za rok alebo za dva roky. Na Salón boli v 19. storočí umelci vyberaní podľa veľmi konvenčných kritérií, a preto od polovice tohto storočia vznikla rada konkurenčných podujatí, napríklad "Salon des Indépendants", ktoré mali umožniť prezentáciu a predaj obrazov a sôch i avantgardnejším výtvarníkom. 
Roku 1881 bol Parížsky salón nahradený Salónom francúzskych umelcov, ktorý sa usporadúva dodnes.
Hubert de Givenchy

Gróf Hubert James Marcel Taffin de Givenchy (* 20. február 1927, Beauvais, Francúzsko† 10. marec 2018, Paríž) bol francúzsky aristokrat, módny návrhár, kostýmový výtvarník a návrhár kozmetiky. 
Od roku 1952 pracoval vo svojom vlastnom dome módy "Givenchy" na "Plaine Monceau" v Paríži. Patril medzi najúspešnejších svetových módnych návrhárov. Jeho blízkou osobnou priateľkou a zákazníčkou bola herečka Audrey Hepburnová, neskôr medzi jeho prominentné zákazníčky patrila Jacqueline Kennedyová-Onassisová alebo monacká kňažná Grace Kellyová.
Pro-europanizmus

Pro-europanizmus (angl. "Pro-Europeanism") je označenie pre kladný postoj k európskej integrácii, vysokú mieru dôvery voči Európskej únii, jej inštitúciám, orgánom a optimizmus v súvislosti s budúcnosťou európskeho projektu. Zástancovia vyjadrujú rešpekt a podporu k základným demokratickým hodnotám, princípom a cieľom EÚ, ktoré sú stanovené v Lisabonskej zmluve a Charte základných práv Európskej únie. K najznámejším pro-európskym politikom patria nemecká kancelárka Angela Merkelová a francúzsky prezident Emmanuel Macron. Rovnako aj Slovensko je dlhodobo považované za proeurópsky orientovanú krajinu. Podľa prieskumu Eurobarometra z roku 2018 si 51 % Slovákov myslí, že členstvo Slovenska v EÚ je dobrá vec, zatiaľ čo až 77 % respondentov je presvedčených, že krajina z členstva profituje.
Ľudovít Komadel

Prof. MUDr. Ľudovít Komadel, DrSc. (* 1. november 1927, Piešťany† 1. september 2022) bol slovenský plavec a olympionik, neskôr športový lekár.
Životopis.
Plávať začínal v klube "Slovan Piešťany", kde pôsobil medzi rokmi 19421950 (dnešný klub Kúpele Piešťany). 16. decembra 1945 v rámci oddielových pretekov prekonal na piešťanskom kúpalisku Eva svetový rekord na 400 metrov prsia časom 5:35,9 minúty. Nakoľko však na uznanie nebol dostatok prítomných pozorovateľov, rekord sa mu neuznal. O prekonanie rekordu sa pokúsil opätovne - o štyri dni neskôr už bol k dispozícii dostatok rozhodcov, jeho výsledný čas 5:43,8 minúty však znamenal iba vyrovnanie vtedajšieho svetového maxima. 
Olympijské hry.
V roku 1952 sa zúčastnil letných olympijských hier v Helsinkách, kde sa v závode na 200 metrov prsia prebojoval až do finále a umiestnil sa na 8. mieste. Na letných olympijských hrách v Ciudad de Mexico v roku 1968 pôsobil ako lekár československej výpravy. 
Koniec aktívnej kariéry.
Po ukončení kariéry bol členom exekutívy Medzinárodnej federácie športovej medicíny (FIMS), členom exekutívy a predsedom lekárskej komisie Medzinárodnej federácie univerzitného športu (FISU) a predsedom lekárskej komisie Slovenského olympijského výboru (SOV). Napísal aj viacero publikácií zaoberajúcich sa telovýchovou a zdravovedou. 
Ocenenia.
V roku 1992 získal od Medzinárodného olympijského výboru Olympijský rád v striebre.
Norwegian Air International

Norwegian Air International je letecká spoločnosť Írska. Vytvorená vo februári 2014 prevádzkuje Boeing 737-800 a Boeing 737 MAX 8 s pravidelným servisom v Európe. Od roku 2017 ponúka služby aj medzi Európou a destináciami na východnom pobreží Spojených štátov vrátane New Yorku a Rhode Island.
Eudidaktos

Eudidaktos ("Eudidaktos") môže byť:
Eudidaktos (sochár)

Eudidaktos ("Eudidaktos") bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr.
Eudidaktos, grécky sochár z Atén, bol činný zrejme v 2. polovici 3. stor. pred Kr. Zo skulptúrnej tvorby tohto umelca je známy len zlomok sochy z pentelského mramoru (postava sa opierala o neidentifikovateľný okrúhly predmet) s jeho signatúrou, ktorý našli na južnom svahu aténskej Akropoly:
Znalec antického umenia nemecký klasický archeológ Georg Lippold (podľa typu písma a iných znakov) jeho tvorbu datuje do rokov 240 až 200 pred Kr.
Rocheov lalok

Rocheov lalok je oblasť okolo binárnej hviezdy, v ktorej je obiehajúci materiál gravitačne viazaný na túto hviezdu. Ide o oblasť približne tvaru kvapky, ohraničenú kritickým gravitačným ekvipotenciálom, s vrcholom kvapky smerujúcou na druhú hviezdu (vrchol je v Lagrangianovom bode L1 systému).
Rocheov lalok je odlišný od Rocheovej sféry, ktorá určuje gravitačnú sféru vplyvu astronomického telesa, ktoré obieha okolo ťažšieho telesa. Je odlišný od Rocheovej medze, vzdialenosti, pri ktorej sa objekt držaný gravitáciou ťažšieho telesa, začína rozkladať v dôsledku slapových síl. Rocheov lalok, Rocheova medza a Rocheova sféra sú pomenované podľa francúzskeho astronóma Édouarda Rochea.
Tesná dvojhviezda, ktorej oba Rocheove laloky sú zaplnené sa nazýva dotyková dvojhviezda. Ak je zaplnený len jeden lalok, ide o polodotykovou dvojhviezdu. Ak nie je zaplnený ani jeden, nazýva sa oddelená dvojhviezda. Ak plazma jednej alebo oboch zložiek preteká Rocheov lalok, vytvára spoločnú obálku dvojhviezdy.
Peter P. Eggleton navrhol rovnicu pre účinný priemer Rocheovo laloku:
formula_1
Tento vzorec poskytuje výsledky s presnosťou až 1% v celom rozsahu hmotnostného pomeru.
Zdroje.
"Tento článok je čiastočný preklad článku na anglickej Wikipédii."
Európska noc výskumníkov na Slovensku

Európska noc výskumníkov (skr. ENV, po anglicky European Researchers´ Night - ERN) je slovenská časť Európskej noci výskumníkov. Je to najväčšie vedecko-popularizačné podujatie svojho druhu na Slovensku, organizované pravidelne posledný septembrový piatok. Zameriava sa na zvýšenie záujmu o vedecko-technické smery, vedu, výskum a inovácie predovšetkým medzi mladými ľuďmi a podporou ich záujmu o štúdium STEM odborov. Cieľom je prezentovať vedcov a výsledky ich výskumu širokej verejnosti poukazujúc na ich dôležitosť a prínos pre každodenný život ľudí. 
Od svojho vzniku sa Európska noc výskumníkov rozrástla na celoslovenské podujatie a v súčasnosti sa koná v piatich slovenských mestách - Banskej Bystrici, Bratislave, Košiciach, Poprade a Žiline a v ďalších sprievodných lokalitách. V Bratislave sa podujatie uskutočňuje v Starej tržnici a okolitých miestach. V Banskej Bystrici, Košiciach, Poprade a Žiline je situované do priestorov nákupných centier. 
Hlavným organizátorom podujatia je už od jeho vzniku v roku 2007 Slovenská organizácia pre výskumné a vývojové aktivity, o.z. Festival vedy je súčasťou celoeurópskej iniciatívy Európskej komisie - European Researchers Night, ktorá sa koná už od roku 2005 každoročne v posledný septembrový piatok. Podujatie je financované z programu Horizon 2020 Akciami Marie Sklodowska Curie.
Jacobiho integrál

Jacobiho integrál alebo Jacobiho konštanta je v nebeskej mechanike jediným známym konzervatívnym riešením pre kruhovo obmedzený problém troch telies. Na rozdiel od problému s dvoma telesami všeobecné analytické riešenie nie je možné. Integrál sa použil na riešenie konkrétnych prípadov problému troch telies.
Pomenovaný je podľa nemeckého matematika Carl Gustav Jacob Jacobi.
V súradnicovom systéme ("x", "y, z"), Jacobiho konštanta je:
kde:
potom
Zdroje.
"Tento článok je čiastočný preklad článku na anglickej Wikipédii."
Všeľudová strana

Všeľudová strana (nem. "Allerweltspartei" alebo "Volkspartei", angl. catch-all-party alebo "big tent") je koncept politickej strany, ktorá sa snaží osloviť čo možno najširšie spektrum voličov. Týmto typom politických strán väčšinou chýba ideové zameranie a klasickú deľbu na ľavicu a pravicu považujú za prekonanú. Zakladateľom konceptu je nemecký štátny a ústavný teoretik, významný predstaviteľ frankfurtskej školy Otto Kirchheimer, ktorý tento termín uviedol v roku 1965 vo svojej štúdii "Premena západoeurópskeho straníckeho systému". 
Na Slovensku ustálený názov pre tento typ politických strán neexistuje. Slovné spojenie sa používa buď v nepreloženej forme ako catch-all-party alebo prekladá ako všeľudová, ľudová alebo univerzálna strana.Typickým príkladom všeľudovej strany je dnes už zaniknuté politické národno-populistické hnutie ĽS-HZDS alebo hnutie českého podnikateľa Andreja Babiša ANO 2011.
Aasivissuit – Nipisat

Aasivissuit – Nipisat, inuitské lovecké územie medzi ľadom a morom, je lokalita svetového kultúrneho dedičstva UNESCO nachádzajúca sa vo východnej časti Grónska, v regióne Qeqqata, za polárnym kruhom.
Jej rozloha je 4 178 km² a má pretiahnutý tvar dlhý 235 km a široký 20 km tiahnúci sa v smere od západu (otvorené more a fjord Ikertooq) k východu (Grónsky ľadovec). Územie je výnimočné okrem iného archeologickým náleziskami dokumentujúcimi ľudskú prítomnosť už po 4 200 rokov. 
Ide o kultúrnu krajinu v ktorej sa zachovali pozostatky a artefakty spojené s lovom suchozemských, i morských zvierat, sezónnou migráciou ľudí, kultúrnym dedičstvom závislým od klimatických podmienok, ale aj navigáciou a medicínou. Zachovali sa tu pozostatky veľkých domov obývaných cez zimné obdobie a dôkazy o love soba polárneho, rovnako ako archeologické náleziská z inuitských kultúr.
Kultúrna krajina zahŕňa sedem kľúčových archeologických nálezísk (Aasivissuit, Itinnerup tupersuai, Saqqarliit, Sarfannguit, Arajutsisut, Innap nuua, Nipisat). Celé územie vydáva svedectvo o odolnosti ľudských kultúr v regióne a ich tradíciách sezónnej migrácie.
V roku 2018 bola zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Francis Arinze

Francis Arinze (* 1. november 1932, Eziowelle, Nigéria) je nigérijský kardinál, emeritný prefekt Kongregácie pre Boží kult a disciplínu sviatostí.
Životopis.
Narodil sa neďaleko mesta Onitsha. Bol pokrstený vo veku 9 rokov. Už vo veku 18 rokov vyštudoval filozofiu a neskôr študoval teológiu na Pápežskej univerzite Urbaniane v Ríme a získal doktorát z teológie. Počas štúdií ho 23. novembra 1959 vysvätil za kňaza kardinál Gregorio Pietro Agagianian. Po vysviacke pokračoval na štúdiách v Ríme a v Londýne.
Biskup.
V roku 1965 ho pápež Pavol VI. vymenoval biskupa-koadjútora (s právom nástupníctva) arcidiecézy Onitsha. Biskupské svätenie mu udelil miestny arcibiskup metropolita Charles Heerey 29. augusta 1965. Stal sa v tom čase najmladším katolíckym biskupom na svete, keďže biskupské svätenie prijal vo veku 32 rokov. Po dvoch rokoch prebral po svojom predchodcovi úrad arcibiskupa. V tom istom roku vypukla v Nigérii občianska vojna, ktorá zachvátila aj región, v ktorom leží Onitsha. Arcibiskup Arinze musel zo svojej diecézy utiecť a žil niekoľko rokov ako utečenec. Vykonával pritom sociálnu a misijnú prácu medzi ľuďmi bez ohľadu na ich náboženskú príslušnosť. Po návrate do svojej diecézy ho čakali nové výzvy súvisiace s obnovou zničeného regiónu a rôznymi ďalšími politickými a sociálnymi problémami. Pápež Ján Pavol II. ocenil činnosť arcibiskupa Arinzeho a v roku 1979 ho menoval za hlavu Pápežskej rady pre medzináboženský dialóg. Do roku 1985 zostal pôsobiť aj na svojom poste v Nigérii.
Kardinál.
V apríli 1985 arcibiskup Arinze odstúpil zo svojho úradu v Nigérii a dňa 25. mája 1985 bol menovaný kardinálom s titulárnym kostolom "San Giovanni della Pigna". V súvislosti so svojou funkciou cestoval po svete a reprezentoval pápeža na medzináboženských stretnutiach. Neskôr, 1. októbra 2002 ho pápež menoval za prefekta Kongregácie pre Boží kult a disciplínu sviatostí. Po úmrtí pápeža Jána Pavla II. sa v súlade s kuriálnymi pravidlami vzdal svojej funkcie, no novozvolený pápež Benedikt XVI. ho v nej opätovne potvrdil. O niekoľko dní po svojom zvolení ho menoval za kardinála-biskupa suburbikárnej diecézy Velletri-Segni. Pápež prijal rezignáciu kardinála Arinzeho z plnených funkcií 9. decembra 2008.
Henryk Gulbinowicz

Henryk Roman Gulbinowicz (* 17. október 1923, Vilnius, Litva† 16. november 2020, Vroclav, Poľsko) bol poľský kardinál, emeritný vroclavský arcibiskup, ktorý mal zákaz zúčastňovať sa na bohoslužbách a verejných stretnutiach, nesmel používať biskupské insígnie a nesmel mať pohreb ani byť pochovaný v miestnej katedrále. Trest súvisel s obvineniami zo sexuálneho obťažovania, homosexuálnych aktov a spolupráce s komunistickou tajnou políciou.
Životopis.
Narodil sa vo Vilniuse, hlavnom meste Litvy, ktoré však v medzivojnovom období patrilo Poľsku. Začal študovať vo svojom rodisku, no po druhej svetovej vojne sa teologická fakulta musela presťahovať do Białystoku, kde štúdiá aj dokončil. Za kňaza bol vysvätený 18. júna 1950. Po kňazskej vysviacke pôsobil ako kňaz v pastorácii a neskôr aj ako vychovávateľ budúcich kňazov a učiteľ v kňazskom seminári. V rokoch 1963 - 1970 pôsobil ako rektor kňazského seminára v Olsztynie.
Biskup a kardinál.
V roku 1970 ho pápež Pavol VI. vymenoval za biskupa-apoštolského administrátora časti vilniuskej diecézy nachádzajúcej sa v Poľsku so sídlom v Białystoku. V tom čase totiž ešte nebolo vyriešené územné členenie poľských diecéz po druhej svetovej vojne. Biskupské svätenie mu udelil poľský prímas, kardinál Stefan Wyszyński 8. februára 1970. V roku 1975 bol menovaný za vroclavského arcibiskupa-metropolitu a úradu sa ujal v januári 1976. Počas vykonávania arcibiskupskej služby plnil tiež funkciu veľkého kancelára Teologickej fakulty vo Vroclave.
Podporoval aktivity poľského odborového hnutia Solidarita a jeho lídra Lecha Wałęsu. Poľské protikomunistické hnutie mu dôverovalo natoľko, že keď hrozilo jeho násilné rozpustenie (k čomu neskôr aj došlo), vybrali jeho predstavitelia z bankového účtu Solidarity 80 miliónov zlotých a uložili ich u arcibiskupa Gulbinowicza. V prístupe k vtedajšiemu komunistickému režimu sa arcibiskup Gulbinowicz líšil od vedúcej postavy poľského episkopátu, prímasa Józefa Glempa, ktorý bol voči vláde ústretovejší.
Pápež Ján Pavol II. vymenoval arcibiskupa Gulbinowicza za kardinála s titulárnym kostolom "Immacolata Concezione di Maria a Grottarossa" dňa 25. mája 1985. V úrade vroclavského arcibiskupa pôsobil do 3. apríla 2004, keď pápež vymenoval za jeho nástupcu Mariana Gołębiewského.
Zaujímavosti.
Ako rok narodenia kardinála Gulbinowicza sa uvádzal rok 1928. V roku 2004 však boli zverejnené dokumenty, ktoré potvrdzovali, že v skutočnosti je o 5 rokov starší. Podľa jeho svedectva boli jeho doklady sfalšované kvôli tomu, aby sa nedostal do nemeckého pracovného tábora. Pápež Ján Pavol II. o tejto skutočnosti vedel.
Spolupráca s bezpečnostnou službou.
V rokoch 1969 - 1985 spolupracoval s komunistickou tajnou bezpečnostnou službou (poľsky Służba Bezpieczeństwa (SB), organizácia podobná ŠtB) ako spolupracovník „Henryk“ (pôvodne ako operačný kontakt). Toto rozhodnutie urobil po vydieraní dôstojníkov, ktorí vedeli o jeho homosexuálnych kontaktoch s dospelými mužmi, čo potvrdilo aj konanie vedené Svätou stolicou. Gulbinowicza oficiálne prijal podplukovník Józef Maj, ktorý sa stal jeho riadiacim dôstojníkom.
Chemická informatika

Chemická informatika sa zaoberá uchovávaním, indexovaním, vyhľadávaním, vyberaním, vizualizáciou a použitím informácií o chemických zlúčeninách. Za prvého chemického informatika možno považovať už Dmitrija Ivanoviča Mendelejeva, ktorý v roku 1869 publikoval periodický zákon v tabulárnej forme (periodická tabuľka chemických prvkov). V súčasnosti je chemická informatika súčasťou chemických informačných systémov. Jej koncepciu definoval v roku 1998 Frank Brown ako "miešanie informačných zdrojov s cieľom pretransformovať údaje na informácie a informácie na vedomosti na účely rýchlejšieho prijímania správnych rozhodnutí v oblasti identifikácie a optimalizácie nosných štruktúr liečiv". Neskôr Johann Gasteiger zaviedol oveľa všeobecnejšiu definíciu chemickej informatiky: "Chemická informatika spočíva vo využití metód informatiky na riešenie chemických problémov". Do chemickej informatiky sa zaraďujú nasledovné postupy a metódy: vytváranie databanky zlúčenín, prístup k primárnym a sekundárnym zdrojom vedeckej literatúry, QSAR (angl. "quantitative structure–activity relationships") a podobné nástroje štúdia vzťahov medzi štruktúrou a biologickou aktivitou, databanky chemických štruktúr a vlastností zlúčenín, projektovanie a vytváranie chemických knižníc, metódy ich analýzy a štatistické metódy.
Alabastrón

Alabastrón ("alabastron") je typ starovekej keramickej nádoby.
Alabastrón, malá nádoba na drahé masti, oleje (na natieranie) alebo voňavky, patril medzi základné, často používané keramické nádoby v starovekom Grécku. Zvyčajne bol keramický, (napr. v sarkofágu Filipa II. vo Vergine sa našiel strieborný alabastrón na drahé masti) mal štíhly tvar, úzke hrdlo, vypuklé dno, bez úch (iba zriedka mali menšie ušká, zrejme aby sa cez ne prevliekol povrázok alebo remienok), najčastejšie bol bez podstavca (iba niektoré mali podstavec). Mohol mať kožený remienok pre zavesenie. Zdá sa, že bol primárne nádobou na parfumovaný olej, lebo ako to naznačujú scény na vázach, používali ho najmä ženy po kúpaní.
Tieto nádoby sa vyrábali z rôznych materiálov vrátane z alabastra, jemnozrnného sadrovca bielej alebo ružovkastej farby, čiastočne priesvitného, z ktorého v starovekom Egypte a Sumere vyrábali drobné nádoby (vázy, misy, džbány a v Egypte aj nádobky v tvare alabastrónu) a Asýrčania ho používali na reliéfy. V staroveku sa alabaster ťažil hlavne v egyptskom meste "Alabastron" (dnes archeologická lokalita El Amarna) a pri Damasku v Sýrii. Používal sa hlavne pri výrobe malých nádob na vonné masti a oleje, preto je grécky termín pre alabastrón pravdepodobne egyptského pôvodu, aj keď sa alabastróny vyrábali i z iných materiálov (hlina, kov či sklo). Grécki umelci (v Atike) egyptskú nádobku v tvare (základného tvaru) alabastrónu (v Egypte inšpirovanú palmou) prijali okolo roku 600 pred Kr. 
Gréci mali aj odlišné a aj staršie typy alabastrónov: 
Najstarší typ cibuľovitého tvaru sa vyrábal približne od roku 1400 pred Kr. (keramika neskoroheladská) Neskorším typom bol alabastrón korintský, ktorý sa objavil okolo roku 700 pred Kr. (mierne baňatého tvaru s nízkym podstavcom v štýle orientalizujúcom).
Katarína Zemková

Katarína Zemková (* Šaľa) je slovenská výtvarníčka, laureátka ocenenia Identifikačný kód Slovenska za rok 2022.
Vzdelanie.
Katarína Zemková svoje vzdelanie ukončila na Univerzite Konštantína Filozofa v Nitre v odboroch história – výtvarná tvorba – muzeológia. V roku 2001 diplomovou prácou pod vedením akademického sochára Viliama Lovišku.
Umelecká činnosť.
V roku 2016 sa stala ambasádorkou historického projektu BUĎ SILNÝ!, ktorý bol venovaný spomienke na plk. Noriho Harela, spoluzakladateľa Izraelských vzdušných síl a pripomenul finančnú a vojenskú pomoc Československa pri vzniku štátu Izrael v rokoch 1948 – 1949.
Od roku 2018 je spoluautorkou projektu TOTO SOM... s básnikom, dramaturgom, textárom a esejistom Jánom Štrasserom.
Je spoluautorkou knihy PRAVDY A SNY, v ktorej sa snúbi jej výtvarné umenie a reflexie Ivana Matulíka. Krstnými rodičmi tohto titulu sa v roku 2023 stali Emília Vášáryová a Kamil Peteraj.
KAA Gent

Koninklijke Atletiek Associatie Gent bežne známy ako KAA Gent je belgický futbalový klub, ktorý sídli v meste Gent. Tím pôsobí v najvyššej belgickej súťaži Jupiler League. Klub bol založený v roku 1864 a svoje domáce zápasy hráva na štadióne Ghelamco Arena.
História klubu.
V roku 1864 bol založený spolok s názvom "Société Gymnastique la Gantoise", ktorý mal za úlohu propagovať gymnastiku až koncom 19. storočia sa začal hrávať organizovaný futbal a vznikol KAA Gent. Zo začiatku klub hrával v druhej belgickej lige a v roku 1913 sa klub prvýkrát kvalifikoval do Jupiler League.
V sezóne 1963/64 Gent vyhral prvýkrát belgický pohár a kvalifikoval sa do Pohára víťazov pohárov UEFA ako prvý belgický klub. Pohár vyhrali aj v rokoch 1984, 2010 a 2022. V sezóne 2014/15 sa po prvýkrát stali víťazmi Jupiler League.
Ich najväčším rivalom je Club Brugge, ich rivalita sa označuje aj ako bitka o Flámsko, keďže Gent a Club Brugge sú najväčšie kluby z tohto regiónu.
Káder mužstva.
Súčasná zostava:
 
Externé odkazy.
https://www.kaagent.be/en
Aris Limassol FC

Aris Limassol je cyperský futbalový klub, ktorý sídli v meste Limasol. Tím pôsobí v najvyššej cyperskej súťaži Cypriot First Division. Klub bol založený v roku 1930 a svoje domáce zápasy hráva na Alphamega Stadium. 
V sezóne 2022/23 sa Aris stal po prvýkrát víťazom domácej ligy.
História klubu.
Aris Limassol je jeden zo zakladajúcich klubov Cyperskej futbalovej asociácie. Klub súťažil v prvých piatich sezónach Cypriot First Division. V roku 1939 ukončil klub svoju činnosť pre finančné ťažkosti no v roku 1952 sa klub vrátil a súťažil v druhej cyperskej lige. Po návrate do 1. ligy Aris niekoľkokrát zostúpil ale v rýchlom čase sa opäť vrátili do First Division. V sezónach 1976/77 a 1978/79 sa klub umiestnil na štvrtom mieste v lige. 
Zostupy a vzostupy v rámci prvej a druhej cyperskej ligy zažíval Aris aj po roku 2000. V sezóne 2020/21 klub naposledy zostúpil do druhej ligy no ihneď sa vrátil a v sezóne 2022/23 sa Aris Limassol stal po prvýkrát cyperským majstrom.
V tíme Arisu pôsobí momentálne aj slovenský záložník Július Szöke.
Káder mužstva.
Súčasná zostava:
PFK CSKA Sofija

PFK CSKA Sofija () je bulharský futbalový klub, ktorý sídli v hlavnom meste Sofia. Tím pôsobí v najvyššej bulharskej súťaži Părva liga. CSKA Sofia bola založená v roku 1948 a svoje domáce zápasy hráva na štadióne Bălgarska armija.
História klubu.
CSKA Sofia bola založená 5. mája 1948 pod názvom "Septemvri pri CDV". Svoj prvý zápas odohrali 19. mája 1948 proti Slavii Sofia. Klub je od vzniku armádny klub. V sezóne 1961/62 bol klub premenovaný na "CSKA „Červeno zname“" (v preklade CSKA „Červená vlajka“). Súčasný názov sa používa od sezóny 1989/90.
CSKA Sofia je najúspešnejším bulharským klubom. Doposiaľ vyhrali 31 majstrovských titulov. Ten prvý vyhrali v sezóne 1948. V sezóne 2007/08 vyhrala CSKA svoj posledný 31. titul.
V európskych súťažiach si klub zahral dvakrát v semifinále Európskeho pohára (dnešná Liga majstrov) a to v sezónach 1966/67 a 1981/82.
Pod názvom CSKA Sofia pôsobia niekoľko ďalších športových klubov. Hrá sa tu volejbal, hokej, basketbal a mnohé iné.
Káder mužstva.
Súčasná zostava:
 
Názvy klubu.
CSKA Sofia od svojho vzniku mala niekoľko názvov. Ten súčasný sa používa od sezóny 1989/90.
Názvy klubu v chronologickom poradí:
Koza (zverokruh)

Koza (čínština: 羊; pinyin: yáng) je ôsme znamenie z 12 znamení čínskeho zverokruhu v čínskom kalendári. Toto zviera sa môže interpretovať v dvojakom význame, ako ovca aj ako koza. Koza je pasívne znamenie. U kozy je najvýraznejší prvok jin – prvok ženskosti. Prináleží jej element ohňa, vďaka ktorému je aktívna. Koza má čistú povahu a vľúdne srdce, a preto Číňania hovoria, že bude mať šťastný osud. 
Znak koza je ekvivalent západného znamenia rak. 
Rok kozy.
Nasleduje po rušnom a energetickom roku koňa kľudným a vyrovnaným rokom s hladkým priebehom. Rok kozy je vhodný pre relaxáciu, uzmierenie sa sám so sebou a aj s ostatnými. Vďaka vplyvu kozy je tempo roku oveľa pomalšie, sme nejak sentimentálni a viac podliehame pocitom. Taktiež nás priťahuje k domovu a k našej rodine.
Koza je patrónka umenia, ktorá v našich povahách odkryje naše umelecké schopnosti. Bude sa nám dariť v estetických a umeleckých odboroch. Koza taktiež vyžaruje negatívne radiácie, kvôli ktorým môžeme byť v tomto roku precitlivení, podráždení a taktiež nás dokáže rozčúliť každá maličkosť. Čo sa týka neúspechov a nedostatkom, tak sme k nim príliš kritickí.
Vlastnosti človeka narodeného v roku kozy.
Koza je zo všetkých dvanástich zvierat najviac zženštilá. 
Človek ktorý sa narodí v roku kozy je nazývaný samaritánom cyklu = je poctivý, počestný, úprimný. Taktiež má dobrý zmysel  pre spravodlivosť a je až sentimentálny. 
Je ostýchavý a hanblivý, ľahko odpúšťa, je známy svojimi jemnými a súcitnými spôsobmi. 
Zbožňuje zvieratá a deti, má blízky vzťah k prírode, v osobnom živote býva domáci kutil. 
Je veľmi náklonná, svojich blízkych si až hýčka. 
Lunárne roky kozy a ich elementálne prvky.
13.2.1907 – 1.2.1908 → Oheň
1.2.1919 – 19.2.1920 → Zem
17.2.1931 – 5.2.1932 → Kov
5.2.1943 – 24.1.1944 → Voda
24.1.1955 – 11.2.1956 → Drevo
9.2.1967 – 29.1.1968 → Oheň
28.1.1979 – 15.2.1980 → Zem
15.2.1991 – 3.2.1992 → Kov
1.2.2003 – 21.1.2004 → Voda
19.2.2015 – 7.2.2016 → Drevo
Manchester derby

Manchester derby sa vzťahuje na futbalové zápasy medzi Manchestrom City a Manchester United. Prvý zápas sa odohral v roku 1881. City hrajú na City of Manchester Stadium v Bradforde vo východnom Manchestri, zatiaľ čo United hrajú na Old Trafford v štvrti Trafford,Veľký Manchester. Tieto dva štadióny sú od seba vzdialené približne 6.4 kilometra. 
Tímy odohrali celkom 192 zápasov vo všetkých súťažiach. United vyhralo 78 zápasov, City 61 a zvyšných 53 sa skončilo remíziou.
Kluby patria medzi veľmi úspešné čo sa týka trofejových úspechov, spolu získali spolu 100 vyznamenaní. 67 ich vyhral Manchester United a 33 Manchester City.
História.
K prvému stretnutiu oboch tímov došlo 12. novembra 1881, keď St. Mark's (West Gorton) – z ktorého sa neskôr stal Manchester City – hostil Newton Heath LYR – z ktorého sa neskôr stal Manchester United. Zápas sa skončil 3-0 v prospech Newton Heath. V tom čase boli kluby len dve z mnohých začínajúcich klubov v oblasti Manchestru a zápas nemal žiadny zvláštny význam. 
Najlepší strelci.
Kurzíva označuje hráčov, ktorí sú v súčasnosti stále v Manchestri City alebo Manchestri United. 
"Aktuálne ku dňu 14. január 2023"
Ostrý vŕšok (vrch v Slovenskom krase)

Ostrý vŕšok () je vrch v Slovenskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Kunova Teplica, približne západne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v severozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Plešivská planina. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Plešivec. Najbližším sídlom je západne situovaná Kunova Teplica, južne leží Pašková a Plešivec, juhovýchodne Slavec, východne Brzotín a Kružná a severne Rakovnica, Rožňavské Bystré, Honce a Štítnik. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský kras.
Opis.
Ostrý vŕšok leží na západnom okraji strednej časti Plešivskej planiny. Severným smerom sa nachádza Trojštít (), Železné vráta (), Štít (), Vlčí štít (), Nad Bystrianskou studňou (), Turecká () a (ďalší) Vlčí štít (), východným leží Červený kopec (), Veľký vrch () a Malý vrch (), južným Nízka planina () a Dubník () a západným Pipíš (), Veterník (), Červená chrasť (), Slovenská skala (), Klen () a Hrádok (). Planina nemá stále riečne toky, no západné úbočie odvodňuje riečka Štítnik, patriaca do povodia Slanej. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s nižšou vegetáciou je možné vidieť okolité vrcholy Slovenského krasu, no tiež Revúcku vrchovinu, Stolické vrchy, ojedinele tiež východnú časť Nízkych Tatier a hrebeň Vysokých Tatier, Volovské vrchy a prihraničné vrchy v Maďarsku.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no východne prechádza modro značený turistický chodník z Plešivca cez Gerlašskú skalu do Štítnika.
Kristin Bauer van Stratenová

Kristin Bauer van Stratenová (* 26. november 1966, Racine, Wisconsin, USA) je americká herečka, známa z televíznych seriálov "" (2008-2014) a "Kde bolo, tam bolo" (2011-2018).
Detstvo a mladosť.
Bauer van Stratenová sa narodila ako Kristin Neubauer v meste Racine, v štáte Wisconsin. Je nemeckého pôvodu. Počas detstva športovala, jazdila na koni a strieľala z brokovnice. Vyštudovala The Prairie School vo Wind Point. V mladosti tiež študovala výtvarné umenie na Washingtonskej univerzite v St. Louis, ako aj v Bostone a na Parsons The New School for Design v New Yorku, ale rozhodla sa stať herečkou a presťahovala sa do Los Angeles, kde žije od roku 1994. 
Kariéra.
V roku 1995 mala Bauer van Stratenová svoju prvú pravidelnú rolu v televíznom seriáli "The Crew". V roku 2000 si zahrala po boku Sandry Oh, Daryl Hannah a Jennifer Tilly vo filme "Tanečnice od Modrého leguána", kde stvárnila pornohviezdu. 
V roku 2004 mala menšiu úlohu vo filme "50x a stále po prvý raz", v ktorom hral Adam Sandler. Počas svojej hereckej kariéry hosťovala vo viacerých televíznych seriáloch, ako napríklad "Seinfeld", "Dva a pol chlapa", "", "Zúfalé manželky" a iné. 
Od roku 2008 do roku 2014 hrala Bauer van Stratenová upírku Pamelu Swynford De Beaufort vo fantasy dramatickom seriáli "". Od roku 2009 sa stala stálou súčasťou hereckého obsadenia. V roku 2011 bola obsadená do fantasy televízneho seriálu "Kde bolo, tam bolo" ako zlá víla Maleficent. 
Súkromný život.
Bauer van Stratenová vykonáva ochranárske práce na zlepšenie zaobchádzania so zvieratami. V roku 2011 sa spojila s Animal Legal Defense Fund v neúspešnom boji za oslobodenie Tonyho, sibírsko-bengálskeho tigra, ktorý je od roku 2000 držaný ako atrakcia pri ceste na Tiger Truck Stop v Grosse Tête v Louisiane. Spolupracovala s Physicians Committee for Responsible Medicine na propagácii kozmetiky, ktorá nie je testovaná na zvieratách. Je vegetariánka.
Bauer van Straten tiež povzbudzuje ľudí, aby žili udržateľnejšie a boli šetrnejší k životnému prostrediu.
Od detstva sa venuje kresleniu a maľovaniu. Vytvára portréty na objednávku. Od 1. augusta 2009 je vydatá za hudobníka Abri van Stratena, po ktorom prijala aj priezvisko van Straten.
Jozef Vašek

Jozef Vašek (* 28. marec 1888, Vrbovce – † 8. september 1957, Hradište pod Vrátnom) bol rómsky ľudový umelec, autor sakrálnych a ľudových výšiviek.
Jeho podpis na procesiovom baldachýne, pri ktorom je napísaný rok 1922 nasvedčuje tomu, že vtedy už býval na Hradišti pod Vrátnom. V obecnej pamätnej knihe obce Hradište pod Vrátnom, založenej 13. júla 1933, kronikár Martin Haraj uviedol: "„Už ako mladý chlapec vyšíval oltárne plachty i do cudzích kostolov. Teraz ale nielen výšivkami ľudovými sa zaoberá, ale prevádza i práce jemné (dámske sobášne šaty, salónne garnitúry, atď.).“"
Vyhotovil zástavu pre Dobrovoľný hasičský zbor v Hradišti pod Vrátnom. Okrem iného sa zaoberal aj vyšívaním krojov.
Risdiplam

Risdiplam je liečivo, ktoré sa používa na liečbu spinálnej svalovej atrofie (SMA) a prvé schválené liečivo na toto ochorenie s perorálnym podaním. Risdiplam je účinnou látkou lieku Evrysdi.
Risdiplam ovplyvňuje zostrih mRNA, ktorá kóduje proteín SMN2.
Risdiplam bol povolený americkou Správou potravín a liečiv (FDA) v auguste 2020 na liečbu pre dospelých a pre deti od 2 mesiacov. V Európskej únii bol povolený v marci 2021. 
Medicínske použitie.
V USA je risdiplam indikovaný na liečbu SMA u ľudí starších než 2 mesiace.
Mechanizmus pôsobenia.
Risdiplam ovplyvňuje dôvod vzniku SMA: zníženú hladinu SMN proteínu. Tento proteín je kódovaný génmi "SMN1" a "SMN2". SMA vzniká mutáciami v géne "SMN1", ktorý potom kóduje neaktívnu formu proteínu. Aktivita génu "SMN2", ktorý tvorí omnoho menšie množstvo SMN, zvyčajne rozhoduje o závažnosti ochorenia.
Risdiplam je derivát pyridazínu, ktorý ovplyvňuje zostrih (splicing) mediátorovej RNA pre gén "SMN2" tak, aby upravená mRNA obsahovala i exón 7, čo vedie k zvýšeniu koncentrácie funkčného SMN proteínu "in vivo".
Nusinersen, prvé liečivo schválené na liečbu SMA, je antisense oligonukleotid, ktorý ovplyvňuje intrónový zostrihový silencer N1 (ISS-N1) a takisto ovplyvňuje zostrih mRNA vznikajúcej podľa "SMN2".
Nežiaduce účinky.
V dvoch klinických štúdiách boli pozorované nasledovné príznaky aspoň o 5 % častejšie u ľudí liečených risdiplamom v porovnaní s ľudmi liečených placebom: horúčka, hnačka, vyrážka, vredy v ústach, bolesť kĺbov (artralgia) a infekcie močovej sústavy. Medzi ďalšie nežiaduce účinky pozorované u dojčiat patria infekcie hornej dýchacej sústravy, zápal pľúc, zápcha a vracanie.
Risdiplam by sa nemal kombinovať s liekmi, ktoré sú substrátmi pre MATE proteíny, pretože risdiplam môže zvýšiť koncentráciu týchto liekov v plazme.
Účinnosť.
Bezpečnosť a účinnosť risdiplamu v SMA bola hodnotená podľa klinických štúdií prebiehajúcich v rokoch 2019-2021.
V štúdii, ktorá skúmala SMA prejavujúcu sa od detstva, bolo 41 účastníkov a účinnosť risdiplamu bola hodnotená na základe schopnosti sedieť bez opory aspoň 5 sekúnd. Po 12 mesiacoch liečby bolo 29 % účastníkov schopných sedieť bez opory aspoň 5 sekúnd. Po 23 alebo viac mesiacoch liečby bolo 81 % účastníkov nažive bez permanentnej ventilácie. Aj keď štúdia nerobila priame porovnanie s deťmi, ktoré by dostávali placebo (neaktívna liečba), tieto výsledky sú pozitívnejšie než bežný postup neliečenej choroby.
Randomizovaná štúdia, v ktorej bola skúmaná SMA prejavujúca sa až neskôr, skúmala 180 účastníkov vo veku 2 až 25 rokov s menej závažnými formami choroby. Účastníkom, ktorí boli liečení risdiplamom po dobu 12 mesiacov, sa zlepšili motorické funkcie v porovnaní s účastníkmi, ktorí dostávali placebo.
Malý vrch (vrch v Slovenskom krase; 744 m)

Malý vrch () je vrch v Slovenskom krase, krajinnom celku Slovenského rudohoria. Leží nad obcou Kunova Teplica, približne západne od Rožňavy. 
Poloha.
Nachádza sa v severozápadnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Plešivská planina. Leží v Košickom kraji, v okrese Rožňava a na katastrálnom území obce Plešivec. Najbližším sídlom je západne situovaná Kunova Teplica, južne leží Pašková a Plešivec, juhovýchodne Slavec, východne Brzotín a Kružná a severne Rakovnica, Rožňavské Bystré, Honce a Štítnik. Vrch je súčasťou Národného parku Slovenský kras.
Opis.
Malý vrch leží v strednej časti Plešivskej planiny. Severne sa nachádza Trojštít (), Železné vráta (), Štít (), Vlčí štít (), Nad Bystrianskou studňou (), Turecká (), (ďalší) Vlčí štít () a Červený kopec (), východne Veľký vrch () a (ďalší) Malý vrch (), južne Bukový vrch (), Lúčka () a Nízka planina () a západne Pipíš (), Veterník (), Ostrý vŕšok (), Slovenská skala (), Klen () a Hrádok (). Planina nemá stále riečne toky, no oblasť je súčasťou povodia Slanej. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s nižšou vegetáciou je možné vidieť okolité vrcholy Slovenského krasu, no tiež Revúcku vrchovinu, Stolické vrchy, východnú časť Nízkych Tatier a hrebeň Vysokých Tatier, Volovské vrchy a prihraničné vrchy v Maďarsku.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no západne prechádza modro značený turistický chodník z Plešivca cez Gerlašskú skalu do Štítnika.
Červený kopec

Červený kopec môže byť:
Aris Solún FC

Aris FC bežne známy aj ako Aris Solún FC, ktorý sídli v meste Solún. Tím pôsobí v najvyššej gréckej súťaži Grécka Superliga. Klub bol založený v roku 1914 a považuje sa ako najstarší futbalový klub v Grécku. Svoje domáce zápasy hráva na štadióne Kleanthis Vikelidis Stadium. 
História klubu.
Aris bol založený v roku 1914. Je zakladajúcim tímom Asociácie macedónskych futbalových klubov a taktiež gréckej futbalovej federácie. Klub dostal meno po Aresovi, gréckeho boha vojny. V sezóne 1927/28 sa Aris stal majstrom prvej sezóny Gréckej Superligy. Tento úspech zopakovali neskôr aj v sezónach 1931/32 a 1945/46. V sezóne 1969/70 sa Aris tešil zo zisku gréckeho pohára. V sezóne 2013/14 bol klub preradený kvôli finančným problémom až do tretej gréckej ligy. V sezóne 2018/19 sa Aris vrátil do superligy.
Ich najväčším rivalom je PAOK, s ktorým hráva derby o Solún.
Káder mužstva.
Súčasná zostava:
 
Externé odkazy.
https://arisfc.com.gr/index.php/gr/
Európska cesta 61

Európska cesta E61 je cesta I. triedy, je súčasťou medzinárodnej cestnej siete E-Cesty Organizácie Spojených národov, ktorá v smere zo severu na juh ide cez Rakúsko, Slovinsko, Taliansko a Chorvátsko. Európska cesta E61 je 270 km dlhá, spája južnú časť Rakúska s Jadranským morom.
Trasa.
Cesta E 61 prechádza cez štyri európske krajiny:
Európska cesta 39

Európska cesta E39 je označenie pre 1330 km dlhú cestu, ktorá v smere zo severu na juh prechádza cez Nórsko a Dánsko. Jej trasa vedie z Klett cez Trondheim, Aalborg, Bergen a Stavanger do Kristiansandu. Celkovo je tu deväť trajektov, čo je viac ako ktorákoľvek iná cesta v Európe.
V Trondheime sú spoje na E6 a E14, v Ålesunde na E136, v Bergene na E16, v Haugesunde na E134, v Kristiansande na E18 a v Aalborgu na E45.
Nórska časť.
V Nórsku je E39 súčasťou nórskeho národného cestného systému a ako taký je udržiavaný správou verejných ciest.
Vnútroštátne trajekty.
Trajekty E39 prevádzkuje Fjord1, okrem trajektov Volda-Folkestad a Festøya-Solavågen, ktoré prevádzkuje Norled.
Trajekty premávajú podľa zverejneného cestovného poriadku a štandardných cien pre vozidlá a cestujúcich. E39 zahŕňa nasledujúce trajektové trasy zo severu na juh (približný čas plavby v minútach): 
Nórska vláda plánuje nahradiť všetky trajekty na E39 v Nórsku mostami a tunelmi. To zahŕňa niektoré z najdlhších navrhovaných mostných rozpätí .
História.
V roku 1786 padlo rozhodnutie o zriadení poštovej cesty medzi Bergenom a Trondheimom. Od založenia pošty v Nórsku v roku 1647 až dovtedy všetka pošta medzi týmito mestami smerovala do Osla. Trasa bola spočiatku z veľkej časti použiteľná len na pešiu turistiku a jazdu na koni, no v nasledujúcich desaťročiach bola prestavaná na konské povozy. Niekoľko častí vyžadovalo loď. Trasa bola Bergen – Åsane – Hordvik – (loď cez Salhusfjorden ) – Isdal – Hundvin – Gulen – Rutledal – (loď cez Sognefjorden ) – Leirvik ( Hyllestad ) – Flekke – Dale – Bygstad – Førde – Jølster – Nordfjord -(loď cez Nordfjord )–Faleide ( Stryn )– Hornindal – Hellesylt – Stranda –(loď pozdĺž Storfjordenu )– Sjøholt – Vestnes -(loď cez Romsdalsfjorden )– Molde – Angvik –(loď cez Tingvollfjorden )– Tingvoll –(loď nad Halsafjordom ) –Stangiord – – Rindal – Orkanger – Trondheim . Rozhodnutie z roku 1786 zahŕňalo aj poštovú cestu medzi Stavangerom a Bergenom. V roku 1858 bola pošta presmerovaná na novozaložené parníky Bergen–Vadheim a trasa pošty sa zmenila na Vadheim – Sande – Førde, po častiach presne pozdĺž dnešnej trasy. 
Od roku 1990 nahradilo štyri trajekty množstvo dlhých mostov a tunelov. Mosty a tunely sú:
Medzi ďalšie veľké cestné projekty patria:
Trasa Trondheim–Ålesund–Bergen–Stavanger–Kristiansand dostala v roku 2000 názov E39. Kristiansund-Stavanger sa skôr nazývala riksveg 1 (štátna diaľnica 1, "pobrežná priechodná cesta") od roku 1992 a riksveg 14 pred rokom 1992. Stavanger-Kristiansand bol súčasťou E18 a Trondheim-Kristiansund bol riksveg 65 a riksveg 71.
Trajekt Nórsko – Dánsko.
Medzinárodný trajekt prevádzkuje spoločnosť Color Line a spoločnosť Fjord Line (sezónne). 
Dánska časť.
Z Nórska vedie E39 trajektom z Kristiansandu do Hirtshals v severnom Dánsku. Trajekty sú prevádzkované spoločnosťami Color Line a Fjord Line. Diaľnica ide z juhu od Hirtshals na sever od Aalborgu. Výstupy sú:
Extrémni experti

Extrémni experti () bola francúzska vedecko-dokumentárno-komediálna relácia televízie France 5. Cieľom programu je overenie množstva povestí, mestských legiend a mýtov za použitia základných vedeckých metód. Začala sa vysielať od 7. októbra 2011 a do jej poslednej časti (28. mája 2016) vzniklo 5 sérii s 170 epizódami. Od roku 2017 vysiela TV France 4 podobnú sériu "Défis cobayes", v ktorej účinkujú Alex Goude a David Lowe.
O čom je relácia.
Hlavnými účinkujúcimi sú traja výskumníci ktorí objavujú cestu za experimentmi: Agathe Lecaron, Vincent Chatelain a David Lowe spolu s Jamesomtestovacou figurínou, preveria vedeckým spôsobom platnosť ľudových a všeobecne známych tvrdení. V každej časti tohto seriálu podrobia naši traja vedátori vo svojom improvizovanom laboratóriu rôzne teórie neľútostnej praxi. Získate odpovede na tie najrozmanitejšie otázky.
Európska cesta 512

Európska cesta 512 alebo E 512 je európska cesta II. triedy vo Francúzsku, spájajúca mestá Remiremont, Thann a Mulhouse.
Európska cesta 54

Európska cesta 54 alebo E54 je medzinárodná cesta I. triedy, dlhá 860 km. Začína vo francúzskom Paríži a končí v nemeckom Mníchove.
Štefan Bugala

Štefan Bugala (* 31. marec 1976, Trnava, Česko-Slovensko) je slovenský skladateľ, hudobný aranžér, vibrafonista, no známy je hlavne ako hráč na bicie nástroje.
Hudobná kariéra.
Štefan Bugala pochádza z muzikantskej rodiny. Je pravnukom hudobného skladateľa Mikuláša Schneidera-Trnavského, jeho brat, Michal Bugala, je hráč na gitaru, manželka, Jana Daňová, je speváčka a skladateľka.
V rokoch 1990 až 1996 Štefan Bugala študoval na hudobnom konzervatóriu v Bratislave hru na bicie nástroje a dirigovanie. Štefan Bugala je prvým Slovákom, ktorý absolvoval štúdium bicích nástrojov na Janáčkovej akadémii múzických umení v Brne, kde sa špecializoval na hru na marimbe. 
Počas štúdia sa Štefan Bugala zúčastňoval viacerých medzinárodných interpretačných súťaží: Concour Modern 2000, Yamaha 2001, St. Truiden – Belgicko 2001, Stuttgart – Nemecko 2002, Bratislavských džezových dňoch, či na mnohých ďalších hudobných festivaloch na Slovensku, alebo v zahraničí. Okrem toho Štefan Bugala hral v bicej sekcii symfonického orchestra slovenského rozhlasu a aktívne spolupracoval so štátnou filharmóniou v Brne. V roku 2004 sa v produkcii Art Entertainment zúčastnil na úspešnom celoeurópskom turné s muzikálom "Jesus Christ Superstar". 
Štefan Bugala účinkuje aj v rôznych hudobných zoskupeniach interprétov džezovej, či populárnej hudby. Založil spolu s Jurajom Gregoríkom, Eugenom Vizvárym a bratom Michalom Bugalom hudobnú formáciu Fuse Jazz, pre ktorú aj komponuje hudbu. Spolu s bratom Michalom a Pavlom Bartovicom, hral v trnavskej funkovej kapele Supple People.
Štefan Bugala je členom viacerých zoskupení, ako sú Piranis Group, Chorea Minor, Bluesweiser, Deep'n space, The Hope Gospel Singers and Band, Veneer, spolupracoval s umelcami ako Peter Lipa, Oskar Rózsa, Erich Procházka, Milan Ruček, Igor Sabo, Ľubor Priehradník, Martin Opršál, hráva aj so speváčkou Mishou, s Richardom Müllerom, s Janou Kirschner, s Robom Opatovským, či s Helenou Vondráčkovou. Od roku 2016 hráva Štefan Bugala na bicie nástroje s kapelou Elán a nahral s touto skupinou aj ich album "Najvyšší čas", kde je aj autorom hudby k piesni „Hodina ticha“.
Štefan Bugala okrem džezovej komponuje aj diela z oblasti klasicej hudby, najmä sólové skladby pre marimbu, vibrafón, prípadne pre komorné hudobné formácie. V roku 2015 spolu Borisom Lenkom (akordeón), Marcelom Comendantom (cimbal), Branislavom Dugovičom (klarinety) a Jozefom Luptákom (violončelo) nahrali album "Uspávanky". Okrem týchto hudobných žánrov sa venuje i tvorbe populárnej hudby. Autorsky i interpretačne spolupracuje so svojou manželkou, speváčkou Janou Daňovou. Štefan Bugala je vyhľadávaným štúdiovým hudobníkom a niekedy, spolu s bratom Michalom, účinkuje aj vo viacerých programoch nahrávaných v Slovenskej televízii. 
V roku 2019 Štefan Bugala vydal svoj prvý sólový štúdiový album "Sagacita"
35 mm film

35 mm film je formát najpoužívanejšieho filmu vo filmovej kinematografii. Považuje sa za „štandardný formát“, meria 35 milimetrov na šírku a má na svojich okrajoch pravouhlé perforácie, aby sa zabezpečil pohon rôznymi kamerami a projekčnými mechanizmami. Vznik formátu sa datuje do roku 1889, keď ho prvýkrát použil William Kennedy Dickson.
Vavřinec z Březové

Vavřinec z Březové (* asi 1370, Kutná Hora – † asi 1437, Praha) bol český spisovateľ doby husitskej, autor Piesne o víťazstve u Domažlíc a Husitskej kroniky. Písal česky a latinsky. Bol historik husitského hnutia. Jeho spisy sa dajú považovať za viac-menej vierohodné.
Život.
Miesta a dátumy narodenia a úmrtia nie sú známe (posledný doložený dátum jeho života je 6. júla 1437). Bol nižším šľachticom. Študoval na pražskej univerzite, kde sa stal roku 1389 bakalárom a 1394 majstrom. Od deväťdesiatych rokov 14. storočia bol v službách kráľa Václava IV. (pravdepodobne až do jeho smrti v roku 1419). Bol priaznivcom husitského hnutia. Priklonil sa ku kalichu, nepatril však ani k ľavému, ani k pravému krídlu husitstva. Kriticky až zaujato hodnotil všetky prejavy táborstva. Osobne mal blízko k Jakoubkovi zo Stříbra a vo svojej kronike sa tak stal hovorcom husitského stredu a z tejto perspektívy v nej popisuje a hodnotí vtedajšie dianie.
Bol odporcom Žigmunda Korybutoviča, preto bol roku 1427 nútený opustiť Prahu. Okolo tohto roku preložil novomestské privilégiá, ktoré boli roku 1434 zničené. Pri žiadosti o obnovu u cisára (1436) boli tieto privilégiá obnovené aj vďaka svedectvu Vavřinca.
Ditiobutylamín

Ditiobutylamín (DTBA) je redukčné činidlo navrhnuté ako alternatíva k ditiotreitolu (DTT) v biochémii. Bol dizajnovaný tak, aby sa dal ľahko syntetizovať len jeden enantiomér (teda nie ako racemát), mal nižšie p"K"a (čo umožňuje efektívnejšiu redukciu pri neutrálnom pH) a mal nižší redukčný potenciál disulfidickej väzby. Bol navrhnutý a opísaný v roku 2012. Ditiobutylamín je komerčne dostupný.
Chemické vlastnosti.
pKa tiolových skupín je 8,2 a 9,3. Redukčný potenciál DTBA je -0,317 V.
DTBA je možné syntetizovať z aspartátu.
DTBA viaže ióny kovov, ktoré znižujú jeho redukčné schopnosti.
Kronika Vavřince z Březové

Husitská kronika () je latinsky napísaná kronika o husitstve. Vavřinec z Březové píše z pozície umiernených Pražanov a stavia sa ako proti Žigmundovi, tak proti radikálnym táboritom. Nedokončená kronika zachytáva udalosti od roku 1414 – 1422, najväčší dôraz je kladený na roky 1419 – 1421. Politický a faktograficky obsažný spis je najdôležitejším prameňom pre poznanie ranej fázy husitstva a jedným z najvýznamnejších literárnych diel husitstva.
Obsah.
Kronika začína rokom 1414 opisom začiatku prijímania pod obojím spôsobom a končí náhle pri opise bitky pri Kutnej Hore v decembri 1421:
Kronika prináša cenné informácie o rannej fáze husitstva: