SONDA (česko-slovenská sondážna raketa)

SONDA bola česko-slovenská sondážna raketa na výskum atmosféry do , ale slúžila aj na vývoj telemetrickych prístrojov, sledovacej aparatúry, vypúšťacích zariadení. Vývoj rakiet prebiehal v rokoch 1965 – 1966 v brnianskej Vojenskej akademií Antonína Zápotockého (VAAZ).
Rakety.
Sondážne rakety boli predovšetkým na tuhé palivo Diglikol. Pozostávali z prvého stupňa, druhého stupňa a hlavice. Zaujímavosťou bolo, že štartovacie stupne boli označené S3, 4, 5, 6 a letové stupne S7, 9, 10, a teda výsledné označenie rakety napovedalo, aký typ stupňov sa momentálne používa. Doba letu nepresiahla pár desiatok sekúnd. Po vyhorení štartovacieho stupňa bol let zotrvačný až po zapálení letového stupňa. Štartovacia platforma mala väčšinou podobu 4-kolesového vozíka, ktorého stabilitu zabezpečovali kotvy. Vypustenie sa dialo pomocou vodiacej lišty a odpal prebiehal elektronickým impulzom.
Rakety typu S1-S2 boli overovacie modely vybavené iba padákom. Mala dva stupne, kde stupeň S1 bol štartovací s priemerom a váhou . Letový stupeň S2 mal priemer a hmotnosť . Oba stupne boli vybavené dymovnicami pre lepšie pozorovanie. Dostup rakety bol .
Typ S3-S4, prvý pokus o vynesenie užitočného nákladu. Štartovací stupeň S4 mal dĺžku , priemer . Stupeň bol riešený tak aby bol opakovateľne použiteľný, a to bolo dosiahnuté vrstvou azbestu na vnútornej strane motoru a náteru zo silikónového laku. Takto ošetrené boli aj ďalšie typy. Stupeň pristával na padáku. Padákové puzdro sa nachádzalo v spojovacom kuželi, ktorý spájal štartovací a letový stupeň S3. Jeho dĺžka bola , priemer . Váha okolo a dostup rakety S3-S4 bol . Hlavica bola neoddeliteľná a nachádzali sa v nej dymovnice, padák, časovače a batérie.
Typ S5-1-S7 mal celkovú dĺžku 4 metre. V hlavici s priemerom a hmotnosťou , sa nachádzalo miesto pre užitočnej záťaže, čo boli meteorologické prístroje a prístroje na ovládanie funkcie rakety. Štartovací stupeň S5 mal hmotnosť a priemer . Nad motorom sa nachádzalo kužeľové duralové puzdro, kde bol padák. Toto puzdro ako u predošlej rakety spájalo oba stupne, separácia prebiehala overenou metódou, a to rozdielnymi aerodynamickými odpormi. Letový stupeň S7 bol konštrukčne veľmi podobný stupňu S5. Motor vážil a mal priemer . Maximálny dostup bol .
Typ S5-S9 bol raketou zhodnou s predošlou raketou. Konštrukčne sa príliš nelíšila. Parametre štartovacieho stupňa S5 boli zhodné s predošlým typom. Letový stupeň S9 vážil s priemerom . K vzájomnému oddeleniu dochádzalo vo výške 2 až . Tento stupeň v kombinácií so štartovacím stupňom S6 mohol dosahovať výšku .
Typ S10 nebol nijako odlišný od predchádzajúcej rakety, až na to, že vnútorný kanálik, ktoré tvorilo palivo, malo tvar hviezdice. Takto sa podarilo predlžiť dobu horenia. Touto raketou sa ukončila cela séria rakiet SONDA.
Iné výskumy.
Okrem výskumov rakiet, VAAZ spolupracovala aj s Výzkumným a zkušebným leteckým ústavom Praha (VZLU), kde prebiehal tzv. Úkol KŘÍDLO. Cieľom zadania bol výskum aeroplastického javu, vznikajúceho na krídlach v transonických rýchlostiach a pomocou raketových motorov sa simuloval tento jav.
VAAZ spolupracovala aj s Aero Vodochody, kde vznikol Úkol RYBA. Tento projekt naviazal na predošlý a spočíval v rozkmitaniu nosných plôch lietadla. Táto metoda sa použila na prototype stíhačky L-39 Albatros.