burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Dennis Hopper

Dennis Lee Hopper (* 17. máj 1936, Dodge City, Kansas, USA – † 29. máj 2010, Venice, Kalifornia, USA) bol americký herec, režisér a umelec. Prvýkrát sa objavil v roku 1955 v televízii a v dvoch filmoch s Jamesom Deanom, "Rebel bez príčiny" (1955) a "Obor" (1956). V nasledujúcich desiatich rokoch sa Hopper často objavoval v epizódnych úlohách v televízii a koncom 60. rokov aj vo vedľajších úlohách v niekoľkých filmoch. Režíroval a hlavnú úlohu stvárnil vo filme "Bezstarostná jazda" (1969), s ktorým získal hlavnú cenu na Filmovom festivale v Cannes a bol nominovaný na Oskara za najlepší originálny scenár ako spoluautor scenára k tomuto filmu. Dennis Hopper podľahol rakovine 29. mája 2010.
Anthony Hopkins

Sir Anthony Hopkins (celým menom Philip Anthony Hopkins, * 31. december 1937, Port Talbot, Spojené kráľovstvo) je waleský herec a príležitostný režisér a hudobný skladateľ. Do širokého povedomia ľudí vstúpil najmä svojou slávnou kreáciou psychopatického doktora Hannibala Lectera vo filme "Mlčanie jahniat". Aktuálne hrá v sci-fi seriáli "Westworld".
British Overseas Airways Corporation

British Overseas Airways Corporation (BOAC) bol britský štátom vlastnený letecký dopravca, ktorý vznikol v roku 1939 zlúčením Imperial Airways a British Airways Ltd. Počas druhej svetovej vojny BOAC pokračovali v prevádzke zaoceánskych liniek. Po prijatí zákona o civilnom letectve z roku 1946 ("Civil Aviation Act 1946") prešli európske a juhoamerické linky BOAC do pôsobnosti ďalších dvoch štátom vlastnených leteckých spoločností, British European Airways (BEA) a British South American Airways (BSAA). V roku 1949 sa BSAA stali súčasťou BOAC, zatiaľ čo BEA naďalej pokračovali v prevádzke britských vnútroštátnych a európskych liniek. Zákon z roku 1971 zlúčil BOAC a BEA s účinnosťou od 31. marca 1974, čím sa vytvorili dnešné British Airways.
Ivana Poláčková

Ivana Poláčková (* 17. september 1985, Bratislava) je slovenská speváčka. V roku 2007 vyhrala v speváckej súťaži Môj najmilší hit. V roku 2010 sa zúčastnila súťaže Eurovision Song Contest 2010 na Slovensku so skladbou „So mnou všetko smieš“, s ktorou však nepostúpila.
Neviem lietať nízko

Neviem lietať nízko je prvý album, ktorý naspievala víťazka súťaže Môj najmilší hit Ivana Poláčková (víťazkou sa stala v roku 2007)
Album je vydaný v roku 2010.
Môj najmilší hit

Môj najmilší hit bola úspešná spevácka súťaž organizovaná medzi júlom až septembrom 2007 na STV. Súťaž nasledovala a nadväzovala po programe Hit storočia. V súťaži súťažilo 10 spevákov a víťazkou sa stala Ivana Poláčková. V súťaži sa spievali slovenské skladby. Po vypadnutí spievali súťažiaci pieseň Lúčenie. Hlasovou pedagogičkou súťaže bola Alena Čermáková. Reláciu moderovali Pavol Janík, Mária Pietrová a Michal Slanička.
Martin Waldseemüller

Martin Waldseemüller (* 1470 – † 16. marec 1520) bol nemecký kartograf.
Spoločne s Matthiasom Ringmannem je mu pripisované prvé známe použitie názvu "Amerika" na označenie Nového sveta, a to vo Waldseemüllerovej mape (známa tiež ako "Universalis Cosmographia"), na počesť objaviteľa Ameriga Vespucciho. Podľa Richarda Čapka "jeho tvorba spôsobila presun vodcovského postavenia kartografie do Nemecka.
Biografia.
Waldseemüller sa narodil v Freiburgu im Breisgau, (jeho matka bola z Radolfzellu) a študoval na univerzite vo Freiburgu. 
Dňa 25. apríla 1507 vydal glóbus a veľkú nástennú mapu sveta ("Universalis Cosmographia") zloženú zo 12 drevorezieb, ktorá bola vôbec prvou mapou, ktorá zaznamenávala Nový svet ako "Ameriku". Glóbus a nástenná mapa boli doložené knihou "Cosmographiae Introductio"- úvodom do kozmografie. Kniha obsahuje latinské preklady "Quattuor Amerike Vespuccij navigationes" (Štyri cesty Ameriga Vespucciho), čo je zrejme list písaný Amerigom Vespuccim. V knihe je tiež popísané, prečo bol použitý názov Amerika: 
&lt;br&gt; 
"Ab Americo Inventor ... quasi Amerike terrae sive Americam" (od objaviteľa Ameriga… ako by to bola krajina Amerigova, preto Amerika). 
&lt;br&gt; 
V roku 1513 Waldseemüller znovu premýšľa o názve kontinente, pravdepodobne v dôsledku vtedajších protestov nad Vespucciho rolou pri objavení a pomenovaní Ameriky. V jeho prepracovanom Ptolemaiovom atlase už názov "Amerika" nepoužil a namiesto toho je kontinent nazvaný jednoducho "Terra incognita" (neznáma krajina). Aj cez túto revíziu, už bolo od tej doby vydané 1000 kópií mapy sveta a pôvodný názov "Amerika" sa ujal. Zatiaľ čo severná Amerika sa ešte po nejaký čas v dokumentoch označovala ako India ("Indies"), nakoniec došlo aj v jej prípade k používaniu názvu "Amerika." 
Nástenná mapa bola po dlhú dobu stratená, ale v roku 1901 našiel jej kópiu Joseph Fischer na hrade Wolfegg v južnom Nemecku. Ide o jedinú známu dochovanú kópiu, ktorá bola v máji 2003 zakúpená Kongresom Spojených štátov.
Tomáš Bernady

Tomáš Bernady (* 24. október 1969) je český futbalový brankár. V rokoch 1997 až 2007 pôsobil na Slovensku, postupne v drese Prešova, Slovanu, Púchova a Interu. Celkovo tu odchytal vyše 200 zápasov, v ktorých si pripísal vyše 50 núl.
Edin Džeko

Edin Džeko (* 17. marec 1986, Sarajevo) je bosniansky futbalista, v súčasnosti pôsobiaci v klube Fenerbahçe SK
V rokoch 1996 až 2005 pôsobil v klube FK Željezničar Sarajevo, kde si ho všimol český tréner Jiří Plíšek, ktorý "Željo" viedol v sezóne 2004/05. Ten priviedol talentovaného útočníka do Česka. V lete 2005 Džeko podpísal štvorročnú zmluvu s FK Teplice. Hneď sa však neobjavil v prvoligovom "áčku", najskôr putoval na hosťovanie do Ústí nad Labem, kde opäť hral pod trénerom Plíškom. V 15 zápasoch druhej ligy strelil 6 gólov a v zimnej prestávke sa vrátil do Teplíc.
Na jar 2006 debutoval v českej najvyššej súťaži, v 13 zápasoch dal 3 góly. V nasledujúcej sezóne sa už trafil 13-krát, vďaka čomu si vyslúžil ocenenie pre najlepšieho cudzinca v lige. Jeho výkony tiež nezostali bez odozvy u zahraničných klubov. V lete 2007 prestúpil z Teplíc do bundesligového Wolfsburgu za cca 4 milióny eur. 
Hneď v jeho prvej sezóne v Bundeslige sa presadil, strelil 8 gólov v 17 zápasoch. Svoje strelecké schopnosti však ukázal naplno až v nasledujúcej sezóne, po príchode krajana Zvjezdana Misimovića. Spolu s útočným partnerom Grafitém sa stali najlepšími strelcami súťaže a pomohli Wolfsburgu k historickému titulu. Po sezóne o neho prejavil záujem klub AC Miláno, Džeko v však predĺžil s nemeckým klubom zmluvu do roku 2013. Nasledujúcu sezónu debutoval v skupinovej fáze Ligy majstrov, kde sa však Wolfsburg neprebojoval do druhého kola. S 22 gólmi sa stal najlepším strelcom Bundesligy v sezóne 2009 – 10.
Hrával za rôzne bosniacke mládežnícke výbery vrátane dvadsaťjednotky, 2. júna 2007 sa prvýkrát objavil v seniorskej reprezentácii. V roku 2009 sa stal prvým veľvyslancom UNICEFu v Bosne a Hercegovine.
Fokker 100

Fokker 100 je stredné dvojmotorové prúdové dopravné lietadlo, navrhnuté a postavené holandskou spoločnosťou Fokker. Je určené na vykonávanie krátkych a stredne dlhých letov. Jeho kapacita je v štandardnej konfigurácii 107 pasažierov.Svoj prvý let uskutočnil 30. novembra 1986 a v roku 1987 sa stal najväčším holandským lietadlom. Spolu s turbovrtuľovým lietadlom Fokker 50 bol zavedený do prevádzky 15. februára 1988.
Fokker 100 mal nahradiť starší model Fokker F28, ktorý je schopný pojať 65 pasažierov.
Po bankrote spoločnosti Fokker v roku 1996 sa výroba lietadiel zastavila. Nová holandská firma Rekkof (od zadu hláskované slovo fokker) od roku 1999 opäť vyrába lietadlá Fokker 100 a Fokker 70.
Bod Pourquoi Pas

Pourquoi Pas je ľadom pokrytý bod, medzi zálivom Davis a zálivom Victor. Bol zaznamenaný do mapy francúzskou antarktickou expedíciou 1950-52, a pomenovaný v roku 1954 podľa francúzskej polárnej lode Pourquoi-Pas? ().
Fokker 70

Fokker 70 je 70-miestne, dvojmotorové prúdové dopravné lietadlo vyvinuté ako menší variant 100-miestneho lietadla Fokker 100.
Prototyp lietadla Fokker 70 po prvýkrát vzlietol 4. apríla 1993. Prvý let trval 3 hodiny. 
Po jeho prvom lete bol prevedený do Granady, kde sa zúčastnil ďalších letov s cieľom získať licencie. Prvé lietadlo tak vzlietlo v júli 1994. Certifikát získal v októbri 1994, keď bolo prvé lietadlo doručené spoločnosti Ford.
Po bankrote spoločnosti Fokker v roku 1996 sa výroba lietadiel zastavila. Posledný Fokker 70 bol dodaný v apríli 1997. Celkom bolo vyrobených iba 48 lietadiel.
Špionáž

Špionáž je individuálne získavanie informácií, ktoré sú považované za tajné alebo dôverné bez súhlasu držiteľa týchto informácií. 
Dejiny.
Incidenty špionáže sú dobre zdokumentované v celej histórii, napr. v starovekých spisoch čínskych a indických vojenských stratégov. 
Riziká špionáže.
Riziká špionáže sú rôzne. Agenti hostiteľskej krajiny môžu byť deportovaní, uväznení, alebo dokonca popravení. 
Druhy informácií.
Z hľadiska zadávateľa sa za najdôležitejšie považujú informácie o:
Robotnícka strana (Česko)

Robotnícka strana () bola radikálna česká nacionalistická mimoparlamentná politická strana, ktorá vznikla v januári 2003 a bola rozpustená 17. februára 2010 rozhodnutím Najvyššieho správneho súdu. Nástupnická Robotnícka strana sociálnej spravodlivosti (DSSS) proti rozhodnutiu o rozpustení podala však 15. marca sťažnosť na Ústavný súd Českej republiky.
Trieda automobilu

Podľa charakteristických rozmerov sú osobné automobily rozdelené do tried. V súčasnosti je možné pozorovať tendenciu neustáleho nárastu tak veľkosti automobilov, ako aj výkonov ich motorov. Hranice jednotlivých tried sa preto stále posúvajú.
Pius III.

Pius III. (lat. "Pius Tercius"), vl. menom Francesco Nanni Todeschini Piccolomini (* 29. máj 1439, Siena, Taliansko - † 18. október 1503, Rím) bol talianskym duchovný a 215. pápež (v roku 1503).
Jeho pontifikát bol jedným z najkratších (s pápežom Levom XI., ktorý bol pápežom o storočie neskôr, bol ôsmym najkratším) v cirkevnej histórii: trval iba dvadsaťšesť dní.
Než sa Francesco Piccolomini stal pápežom dosiahol právnické vzdelanie na univerzite v Perugii. Po vyštudovaní v roku 1460 ho jeho strýko, pápež Pius II., vymenoval arcibiskupom v Siene a vzápätí i kardinálom. Okrem toho sa stal pápežským legátom v Ancone. Za Piovho nástupcu Pavla II. sa stal legátom v Nemecku. Rozporuplné vzťahy mal s ďalším pápežom a svojim predchodcom, Alexandrom VI.
Do histórie sa zapísal ako milovník kultúry. V roku 1492 sa stal zakladateľom dnes známej Piccolominiovskej knižnice v sienskej katedrále Santa Maria Assunta, ktorej freskovou výzdobou poveril v roku 1502 Pinturicchia.
Za svoje zvolenie za pápeža v konkláve konanom 16. - 22. septembra 1503 nevďačil ani tak svojím osobným hodnotám, ako potrebe kardinálov vybrať kandidáta nezávislého od rôznych vnútorných národných zoskupení. Svätá stolica nutne potrebovala obnovu, no jej realizácia si vyžadovala čas. Francescovo podlomené zdravie a staroba tiež hovorili v jeho prospech, lebo bol žiadúci krátky pontifikát, ktorý by poskytol čas potrebný na prípravu reforiem.
Jeho pontifikát bol napokon kratší ako bolo potrebné. Zdravie mal také krehké a pri svojej korunovácii 8. októbra 1503 sa cítil taký slabý, že musel dokonca vynechať niekoľko zvyčajných obradov. Na pápežskom stolci sedel iba nasledujúcich desať dní a 18. októbra zomrel.
Po smrti bol pochovaný v starej svätopeterskej bazilike. Dnes ostatky Pia III. spočívajú v nádhernom kenotafe v rímskej bazilike Sant'Andrea della Valle.
Ján XVIII. (pápež)

Ján XVIII. (), vl. menom Ioannes Phasanius (* ?, Rapagnano, Pápežský štát - † júl ? 1009, Rím) bol 141. rímskym pápežom (v období rokov 10031009). 
Život.
O pápežovi Jánovi XVIII. existuje málo informácií. Vie sa, že než zasadol na pápežský stolec bol kňazom v Bazilike svätého Petra. Za pápeža bol zvolený 25. decembra 1003, podobne ako jeho predchodca rovnakého mena na nátlak Crescentiovcov, vplyvnej rímskej patricijskej rodiny. 
Prejavil sa ako rázny pontifex, ktorému veľmi záležalo na usporiadaní cirkevných záležitostí. V spolupráci s nemeckým kráľom Henrichom II. sa podieľal na reorganizácii cirkevných provincií v Nemecku.
Dá sa iba domnievať či Ján XVIII. nebol iba politickou bábkou v rukách Crescentiovcov. Rovnako panujú dohady i o konci jeho pontifikátu; predpokladá sa, že v lete roku 1009 bol prinútený z pápežského postu odstúpiť. Utiahol sa do ústrania a pravdepodobne zomrel v kláštore. Nedožil sa tak konca panstva Crescentiovcov, ktorých moc v nasledujúcom roku zvrhlo ľudové povstanie.
Ján XI. (pápež)

Ján XI. (lat. "Ioannes Undecimus"), vl. menom Johannes (* 910, Rím – † december 935, Rím) bol taliansky duchovný a 125. rímsky pápež (v období rokov 931 – 935).
Život.
Životný príbeh Jána XI. je v histórii rímskokatolíckej cirkvi unikátny a napriek jeho dávnej histórii je pomerne dobre zdokumentovaný.
10. storočie v dejinách cirkvi patrilo k temným obdobiam. Časté striedanie pápežov, kupčenie s pápežským úradom, zasahovanie svetskej moci, dokonca vraždy pontifikov vrhali temné svetlo na najvyšší duchovný post. V dôsledku vnútorných svárov v rímskej spoločnosti prechádzal pápežský stolec od jedného pápeža na druhého podľa toho, ktoré z aristokratických zoskupení sa dostalo k moci.
Od počiatku storočia významnú úlohu v Ríme hrala rodina Theofilaktovcov. Hlavou tejto rodiny bol veliteľ armády Theofylakt I., ktorý v roku 904 presadil na pápežský stolec svojho blízkeho príbuzného Sergia (ako pápež Sergius III.). Ten začal svoj pontifikát tým, že svojho predchodcu Leva V. dal zavraždiť. Bezostyšne žil v konkubináte s Theofylaktovou dcérou Maroziou, vplyvnou rímskou senátorkou. Marozia sa aj vďaka trojnásobnému manželstvu stala najvplyvnejšou osobou v rímskej kúrii a fakticky dosadzovala za pápeža takého kandidáta, ktorý sa jej zdal najvhodnejší. Toto obdobie veľmi výstižne opísal vo svojom letopise istý mních:
Podľa Liber Pontificalis a podľa biskupa a historika Luitpranda z Kremony sa z ich nemanželského vzťahu narodil syn Johannes.
Maroziným pričinením sa po Sergiovi III. na Petrov stolec posadili úplne bezvýznamní pápeži: Anastáz III. (911 – 913) a Lando (913 – 914). Keď v roku 928 dala zlikvidovať Jána X. a po ňom odstránila jeho nástupcov Leva VI. a Štefana VII., na pápežský trón mohol zasadnúť jej syn Johannes, ktorý dovtedy pôsobil ako hlavný kňaz baziliky Santa Maria in Trastevere. Marozia očakávala, že ako pápež bude jej poslušným nástrojom na posilnenie vlastného postavenia.
Od počiatku pontifikátu sa prejavil ako pápež, ktorý dbal na posilňovanie duchovného života veriacich. Svojimi privilégiami pre niektoré kláštory podnietil ich rozvoj.
I ďalší jeho život bol ovplyvnený zásahmi matky, ktorej záver života už nebol taký pompézny. Maroziin druhý syn Alberich, vyvolal proti jej moci v Ríme vzburu, počas ktorej bola ona i Ján XI. uväznení. Alberich sa stal faktickým rímskym diktátorom, ktorý si však v ničom nezadal s praktikami svojej matky. Sám sa postaral o to, aby v roku 955 sa po smrti Agapeta II. stal pápežom jeho syn Oktavián (ako pápež Ján XII.).
Ján XI. prežil zvyšok svojho života uväznený v Lateránskom paláci a jeho činnosť sa obmedzila iba na prísne cirkevné povinnosti. Vo väzení Alberich s Jánom zachádzal údajne ako so svojím otrokom.
Obdobie, do ktorého spadá aj pontifikát Ján XI., napísalo hanebné stránky cirkevných dejín. Zrejme aj to stálo za vznikom legendy o žene na pápežskom stolci, pápežke Jane, ktorá údajne vládla v Ríme okolo polovice 9. storočia.
Mars superliga 1999/2000

Mars superliga v sezóne 1999/2000 bol v poradí 7. ročník slovenskej najvyššej futbalovej súťaže. Pravidelne ju usporadúva Slovenský futbalový zväz.
Špecifikom tejto sezóny bolo zredukovanie počtu mužstiev v lige zo 16 na 10. Z ligy tak tento ročník zostupovalo až sedem mužstiev. Titul získal premiérovo Inter Bratislava, ktorý viedol tréner Jozef Bubenko a kapitán Miroslav Hýll.
Kostol Zvestovania Pána (Gajary)

Kostol Zvestovania Pána (staršie pomenovanie Kostol Zvestovania Panny Márie) v Gajaroch je barokový rímskokatolícky kostol postavený v rokoch 16651673. Kostol vysvätil v roku 1681 biskup Ferdinand Pálfi, ktorý vysvätil i kostol v Kostolišti a farský kostol v Malackách. 
Koncom 17. storočia k nemu pristavili ochranný múr so štyrmi rohovými baštami, ktoré v roku 1889 prestavali na kaplnky .
Vo veži kostola je zachovaný zvon z roku 1687 od bratislavského zvonolejára G. Wolffa.
Petr Nečas

RNDr. Petr Nečas (* 19. november 1964, Uherské Hradiště) je bývalý český politik, do júla 2013 predseda vlády Českej republiky a predseda Občianskej demokratickej strany. 
Od 4. septembra 2006 do 8. mája 2009 zastával posty podpredsedu vlády a ministra práce a sociálnych vecí v druhej vláde Mirka Topolánka. 1. apríla 2010 sa stal po rezignácii Mirka Topolánka volebným lídrom pre parlamentné voľby 2010 a 13. apríla potom oficiálne prevzal právomoci predsedu ODS, až do budúceho volebného kongresu. Na kongrese bol zvolený za predsedu strany. 
Biografia.
V rokoch 1979 až 1983 študoval na gymnáziu v Uherskom Hradišti. V roku 1988 ukončil štúdium na Prírodovedeckej fakulte Univerzity JE Purkyně v Brne, odbor fyzika, v tom istom roku získal titul doktor prírodných vied prác z oblasti plazmovej fyziky. 
Po absolvovaní vojenskej služby v rokoch 1988 až 1989 pracoval v podniku Tesla Rožnov pod Radhoštěm. 
S predošlou manželkou Radkou má dvoch synov, Ondreja a Tomáša, a dve dcéry, Teréziu a Máriu. Na začiatku roku 2013 vydali manželia Nečasovi oficiálnu správu, v ktorej uviedli, že ich vzťah prechádza krízou a že už niekoľko mesiacov žijú odlúčene, na čo v júni Nečas podal žiadosť o rozvod (po 27 rokoch). Potvrdil, že má dlhodobý vzťah s Janou Nagyovou, bývalou vrchnou riaditeľkou svojho kabinetu, predtým verejnosti dlhodobo o vzťahu klamal. Dňa 21. septembra 2013 sa Nečas s Janou Nagyovou oženil.
V ďalšej dekáde čelí trestnému stíhaniu pri podozrení z podplácania v súvislosti s kauzou tzv. trafík pre troch niekdajších poslancov ODS.
Politická kariéra.
Členom ODS je od roku 1991. Od roku 1992 je poslancom Parlamentu ČR. Od roku 1999 je podpredsedom ODS, v roku 2002 prehral súboj o post predsedu strany s Mirkom Topolánkom o 2 hlasy, medzi rokmi 2004 až 2006 vykonával funkciu 1 . podpredsedu ODS, ktorú na jeseň roku 2006 neobhájil v súboji s Pavlom Bémom. Vďaka svojim dlhým obštrukčným prejavom v Snemovni získal prezývku "Fidel" . Od roku 2006 je jedným z radových podpredsedov strany. Po odstúpení Mirka Topolánka v marci 2010 sa stal volebným lídrom ODS k parlamentným voľbám v roku 2010. Na celoštátnom kongrese strany 19. a 20. júna 2010 bol zvolený za tretieho predsedu ODS. 
Vo voľbách do Poslaneckej snemovne v júni 2010 získal mandát poslanca za ODS. Jeho strana začala rokovať s ostatnými stredopravými politickými stranami (TOP 09 a Veci verejné) o zostavení novej vlády so 118člennou podporou v 200člennej snemovni. 28. júna 2010 bol menovaný prezidentom Václavom Klausom za predsedu vlády Českej republiky a poverený zostavením novej vlády. Vo funkcii vystriedal Jana Fischera. Kompletný Nečasov kabinet vymenoval prezident 13. júla 2010. 
V nedeľných večerných hodinách 16. júna 2013, po ukončení grémia ODS, predseda vlády Nečas oznámil, že v pondelok 17. júna podá demisiu do rúk prezidenta republiky a odstúpi tiež z čela strany. Udalosti v tzv. kauze Nagyová vyústili do pádu celej Nečasovej vlády. Premiér Nečas demisiu odovzdal 17. júna 2013 prezidentovi republiky Milošovi Zemanovi. Ten ho poveril výkonom funkcie do doby, pokiaľ nebude zostavený nový kabinet.
Martin Prohászka

Martin Prohászka (* 18. august 1973, Nové Zámky) je bývalý slovenský futbalový reprezentant. V súčasnosti je hráčom treťoligového klubu FKM Nové Zámky. Väčšinu svojej kariéry odohral v Česku.
Kostol Zvestovania Panny Márie

Kostol Zvestovania Panny Márie môže byť:
1. FSV Mainz 05

1. FSV Mainz 05 je nemecký futbalový klub so sídlom v meste Mainz v spolkovej krajine Porýnie-Falcko. Od roku 2009 hrá v najvyššej nemeckej súťaži, Bundeslige. Väčšinu svojej histórie hral klub v nižších súťažiach (v Bundeslige hral ešte v rokoch 2004 až 2007).
Kostol svätého Gála (Turany)

Kostol svätého Gála je rímskokatolícky kostol v Turanoch v okrese Martin. Okolo kostola sa rozprestiera cintorín, ktorý je ohradený kamenným múrom. Súčasťou múra je zvonica, v ktorej sa nachádzajú dva zvony. Kostol a zvonica boli zapísané so ústredného zoznamu pamiatok 26. novembra 1963, cintorín a obranný múr boli vyhlásené za kultúrnu pamiatku. 
Charakteristika.
Kostol stojí v centre obce na vyvýšenom mieste. Postavený bol na začiatku 14. storočia (pravdepodobne rok 13001304) v gotickom štýle a neskôr bol doplnený renesančnými prvkami. Obranný múr okolo cintorína pochádza až z prvej tretiny 17. storočia.
Kostol bol veľakrát prestavovaný a opravovaný. Na oltári sa nachádzali vzácne staré maľby a fresky, avšak stratili na hodnote lebo v novšej dobe boli neodborne premaľované. V roku 1636 pri požiari zhorel vzácny oltár sv. Kataríny. V rokoch 16361639 bol kostol renovovaný. Koncom 20. storočia prešiel kostol dôkladnou rekonštrukciou.
C.C. Catch

Caroline Catharina Müller známa ako C.C. Catch (* 31. júl 1964) je holandsko-nemecká popová speváčka a skladateľka. Jej najväčšie hity sú napr. "Heaven and Hell" a "I can lose my Heart". Okrem spomínaných hitov spolupracovala s nemeckým manažérom zo skupiny Modern Talking.
Chrómovanie

Chrómovanie je nanášanie vrstvy chrómu na povrch.
Galvanické pokovovanie chrómom je elektrolytické nanášanie vrstvy kovu na vodivý povrch. Ochranná vrstva vyniká tvrdosťou, môže byť lesklá a odolná voči korózii.
Variant pre dekoratívne chrómovanie:
Nebezpečenstvo.
Roztoky chrómu sú prudko jedovaté pre všetky živé organizmy, už 0,6 g spôsobuje u človeka smrť. Tieto látky môžu do organizmu prenikať pokožkou. Koncentrovanejšie roztoky spôsobujú po kontakte na koži popáleniny. Pri chrómovaní sa vyvíja veľké množstvo plynov, ktoré unikajú a strhávajú so sebou drobné kvapky roztoku do okolia a vytvárajú nebezpečný aerosól. Nad hladinou sa tvoria obláčiky hnedočervenej hmly. Pri vdýchnutí môžu byť poškodzované sliznice. Preto si táto technológia vyžaduje primerané bezpečnostné opatrenia, vhodné technologické zariadenia a ochranné pomôcky. Veľkú starostlivosť je potrebné venovať i likvidácii nebezpečného odpadu.
Kostol svätého Juraja

Kostol svätého Juraja môže byť:
Slovensko.
aj:
Česko.
aj:
Ukrajina.
aj:
Caprese Michelangelo

Caprese Michelangelo je obec v toskánskej provincii Arezzo. Nachádza sa približne 100 km od Florencie. Obec je rodiskom renesančného umelca Michelangela a astronóma Santiniho. Pôvodne sa obec volala iba Caprese, v roku 1913 sa názov doplnil o slávneho rodáka a zmenil na "Caprese Michelangelo".
V obci sa nachádzajú tieto pamiatky:
Caprese

Caprese môže byť:
BP (ropný podnik)

BP plc je nadnárodná energetická spoločnosť so sídlom v Londýne. Patrí medzi tretiu najväčšiu energetickú spoločnosť na svete, štvrtú najväčšiu spoločnosť na svete a najväčšiu britskú spoločnosť. Je súčasťou "supermajor", skupiny nazývanej aj "International Oil Company (IOC)", ktorá predstavuje 6 najväčších vertikálne integrovaných súkromných naftárskych spoločností na svete.
Dejiny.
Spoločnosť bola založená v roku 1909 ako "Anglo-Persian Oil Company". V roku 1954 bola premenovaná na "The British Petroleum Company". V roku 1965 spoločnosť objavila v Severnom mori zemný plyn a od roku 1970 v tejto oblasti ťažila aj ropu. V roku 1977 začala britská vláda postupne predávať svoje podiely v spoločnosti a od 80. rokov bola spoločnosť plne v rukách súkromných investorov. V roku 1982 spoločnosť kúpila firmu British National Oil Company (BNOC) a v roku 1987 Britoil PLC.
Od roku 1998 je po zlúčení so spoločnosťou Amoco známa ako BP Amoco, respektíve BP plc.
V roku 2009 vytvorila na celom svete konsolidovaný obrat vo výške 239 miliárd dolárov a zamestnávala 80 300 ľudí.
Bodu Hajara

Bodu Hajara () je neobývaný ostrov na atole Sínu na Maldivách.
Boduhéragandu

Boduhéragandu () je neobývaný ostrov na atole Sínu na Maldivách.
Červený smrek

Červený smrek alebo zastarano modrín môže byť:
Hudobný producent

Hudobný producent je osoba, ktorá je zodpovedná za úspech, nahranie, produkciu a výkon nejakej hudobnej nahrávky. Môže to byť pracovník osoby, ktorá iniciovala alebo zabezpečila konečné vyhotovenie nahrávky, pričom takouto osobou sa poväčšine rozumie nahrávacia spoločnosť alebo hudobné vydavateľstvo. 
Úlohou hudobného producenta je:
V elektronickej a populárnej hudbe sa producent stará o mixovanie, aranžmán, mastering a o samotnú kompozíciu (a jej realizáciu). V klasickej hudbe je miesto hudobného producenta zvukár.
Mars superliga 1998/1999

Mars superliga v sezóne 1998/99 bol v poradí 6. ročník slovenskej najvyššej futbalovej súťaže. Pravidelne ju usporadúva Slovenský futbalový zväz.
Majster.
Zostava víťaza Corgoň ligy Slovan Bratislava:
Jens Böhrnsen

Jens Böhrnsen (* 12. júna 1949, Brémy) je nemecký sociálnodemokratický politik. Po náhlom odstúpení nemeckého spolkového prezidenta Horsta Köhlera začal na základe článku 57 nemeckého základného zákona (spolkovej ústavy) ako predseda Spolkovej rady vykonávať oprávnenia spolkového prezidenta.
Život.
Böhrnsen sa narodil v brémskej mestskej časti Gröpelingen. Jeho otec Gustav bol nacistami prenasledovaný komunista.
V osemnástich rokoch vstúpil Jens Böhrnsen do Sociálnodemokratickej strany Nemecka (SDP). V roku 1968 zmaturoval na gymnáziu a v rokoch 1968 až 1973 študoval právo na Univerzite v Kieli. V roku 1973 zložil prvú štátnu skúšku v Šlezvicku-Holštajnsku. Namiesto vojenskej služby absolvoval službu civilnú, po ktorej skončení zložil druhú štátnu skúšku v Hamburgu (1977). V rokoch 1978 až 1980 bol sudcom na správnom súde v Brémach a v rokoch 1991 až 1995 bol jeho predsedajúcim sudcom.
Od 8. júna 1995 zasadal za SDP v brémskej mestskej rade a od roku 1999 bol predsedom tamojšej frakcie SPD. V októbri 2005 bol zvolený brémskym starostom. Z titulu tejto funkcie sa stal aj ministerským predsedom spolkovej krajiny Brémy. Vo funkcii bol potvrdený v júni 2007.
Od 1. novembra 2009 zastáva funkciu predsedu Spolkovej rady. Po odstúpení Horsta Köhlera z funkcie prevzal dočasne povinnosti spolkového prezidenta.
Tim Berners-Lee

Sir Timothy John „Tim“ Berners-Lee (* 8. jún 1955, Londýn, Anglicko) je britský inžinier, počítačový výskumník a profesor na MIT.
Pripisuje sa mu vynájdenie World Wide Webu, ktorý navrhol už v roku 1989. 25. decembra 1990 s pomocou Roberta Cailliaua a mladého študenta v CERNe, úspešne zrealizovali prvú úspešnú komunikáciu medzi HTTP klientom a serverom cez internet. Tim je riaditeľom World Wide Web Consortium (W3C), ktorej cieľom je budúci vývoj internetu. Zároveň je zakladateľom World Wide Web Foundation, riaditeľom "The Web Science Research Initiative" (WSRI), vedúcim výskumníkom v "MIT Computer Science and Artificial Intelligence Laboratory (CSAIL)" a členom dozornej rady "MIT Center for Collective Intelligence". V apríli 2009 bol zvolený do Národnej akadémie vied Spojených štátov amerických.
Narodil sa v Londýne 8. júna 1955 manželom Conwayovi Berners-Lee a Mary Lee Woods. Navštevoval základnú školu Sheen Mount a od 1969 do 1973 Emanuel School v Londýne. V rokoch 1973 až 1976 študoval na The Queen's College v Oxforde, kde získal s vyznamenaním diplom z fyziky.
V roku 1976 pracoval v "Plessey Telecommunications Limited" ako programátor. Tu sa zoznámil so svojou prvou ženou Jane. V roku 1978 pracoval v "D.G. Nash Limited", kde napísal DTP softvér a operačný systém. V roku 1989 prišiel Tim Berners-Lee s projektom vytvorenia distribuovaného hypertextového systému a tým začal projekt WWW. Krátko nato napísal prvý webový prehliadač WorldWideWeb. Od kráľovnej Alžbety II. dostal v roku 2003 Rad za zásluhy ("Order of Merit").
Gastein Ladies

Gastein Ladies je ženský tenisový turnaj, ktorý sa koná v rakúskom Bad Gasteine. Je to turnaj typu International na okruhu WTA s celkovou dotáciou 220 000 $ a hrá sa na antuke od roku 2007.
Roger Crozier Saving Grace Award

Roger Crozier Saving Grace Award je trofej, ktorá sa udeľuje v zámorskej National Hockey League "pre brankára s najlepšou percentuálnou úspešnosťou zákrokov v aspoň 25-tich zápasoch". Trofej sa udeluje od sezóny 1999-2000. Zatiaľ najviac krát ju získali Marty Turco a Tim Thomas, až dvakrát. Aktuálny víťaz je Carey Price z tímu Montreal Canadiens. 
Trofej je pomenovaná po hráčovi Rogerovi Crozierovi, ktorý chytal v Buffale Sabres a v Detroite Red Wings. Počas svojej kariéry vyhral Calder Memorial Trophy a Conn Smythe Trophy a odchytal 518 zápasov pocas 14-tich sezón. Víťaz dostane 15 000 amerických dolárov na podporu mládeže alebo na iné účely.
Bruce McLaren

Bruce Leslie McLaren (* 30. august 1937, Auckland – † 2. jún 1970, Goodwood) bol automobilový pretekár a zakladateľ stajne McLaren, ktorá preteká v Formule 1. Vo Formule 1 zaznamenal oveľa väčšie úspechy ako majiteľ stajne než predtým ako jazdec. Začal jazdiť v polovici 50. rokov vo svojej vlasti a už roku 1958 sa dostal do európskej Formuly 2. Debut vo Formule 1 si odbil v tíme Cooper v roku 1959. Ku koncu sezóny už pravidelne zbieral body a posledné preteky v Sebringu dokonca vyhral. V 22 rokoch sa tak stal najmladším víťazom Veľkej ceny. 
V roku 1960 robil dvojku Brabhamovi, po ktorého odchode sa v nasledujúcom roku stal jednotkou. Niekoľko nasledujúcich sezón mu vôbec nevyšlo a tak sa podľa vzoru Jacka Brabhama rozhodol založiť vlastnú stajňu. V roku 1963 založil Bruce McLaren spoločnosť Bruce McLaren Motor Racing Ltd., ktorá vyrábala vlastné monoposty. Svoj tím konečne nasadil do Formuly 1 v roku 1966. Tento tím sa zúčastňuje Formuly 1 dodnes. 
Bruce McLaren zahynul 2. júna 1970 v Goodwoode pri testovaní automobilu severoamerickej série Can-Am sports cars .
Drago Jančar

Drago Jančar (* 13. apríl 1948, Maribor, Slovinsko) je slovinský spisovateľ, dramatik a esejista. Je jeden z najznámejších súčasných slovinských spisovateľov.
Životopis.
Drago Jančar ukončil základnú školu a Technickú školu s chemickým zameraním v Rušah. Zapísal sa na mariborskú Vyšiu právnickú školu, kde sa stal taktiež hlavným redaktorom študentského časopisu Katedra. Kvôli rozširovaniu nepriateľskej kultúry« ho v roku 1974 zatkli. Podnetom k obvineniu bola zakázaná kniha "V Rogu ležimo pobiti", ktorú Jančar priniesol z Rakúska. Stratil prácu v novinách Večer a bol odsúdený na jeden rok odňatia slobody. Po podaní žiadosti ho predčasne prepustili po 3 mesiacoch a ešte toho istého roku bol povolaný na vojenskú službu do Srbska, kde zažil ponižovanie zo strany nadriadených. Po skončení vojenskej služby sa rozhodol venovať iba písaniu. Keďže to nestačilo na pokrytie mesačných výdavkov, opätovne sa zamestnal v novinách Večer, kde dal čoskoro výpoveď, pretože namiesto písania článkov vykonával iba administratívnu prácu. Presťahoval sa do Ľubľany a zamestnal sa vo Viba filmu. Po dvoch rokoch túto spoločnosť pre nezhody opustil. Získal miesto sekretára a tajomníka vo vydavateľstve Slovenska matica a od vtedy sa jeho cesta spisovateľa začala rozbiehať. Medzi rokmi 1987 a 1991 sa stal predsedom Slovinského centra PEN klubu, v rámci ktorého prispel k slovinskej nezávislosti.
Dielo.
Získal viac slovinských a medzinárodných ocenení, medzi inými Prešernovu cenu za celoživotné dielo (1993), európsku cenu za krátku prózu mesta Augsburg (1994), Herderovu cenu za literatúru (2003) a cenu Jeana Améryho za esej (2007). Je taktiež dvojnásobným držiteľom Kersnikovej ceny za romány "Katarina, pav in jezuit ter Zvenenje v glavi".
Dnes je zamestnaný v Slovinskej matici ako úradník a tajomník a je jedným z najplodnejších slovinských spisovateľov. Známy je tiež ako esejista; vo svojich esejách sa veľakrát venoval politickým a spoločenským problémom. Veľký ohlas zaznamenala výstava Temna stran meseca, ktorú pripravil spolu s Vaskom Simonitijem. Táto výstava vypovedá o charakteristikách autoritatívnej vlády v Juhoslávii po druhej svetovej vojne.
Vladimir Bartol

Vladimir Bartol (* 24. február 1903, Terst, Rakúsko-Uhorsko (dnes Taliansko) – † 12. september 1967, Ľubľana, Slovinsko) bol slovinský spisovateľ, dramatik, esejista a publicista. Jeho najznámejším dielom je kniha Alamut, ktorá vyšla v roku 1938 a odvtedy bola preložená do viacerých cudzích jazykov.
Životopis.
Narodil sa ako tretie dieťa v meštianskej rodine otcovi Gregorovi Bartolovi, poštovému zamestnancovi a Marici Bartol-Nadliškovej, ktorá bola povolaním učiteľka, ale taktiež sa venovala písaniu. Rodičia mu poskytli výborné vzdelanie, pretože matka ho zoznámila s maľovaním, zatiaľ čo otec mu vysvetľoval biológiu. Vo svojej autobiografii sa opísal ako prehnane vnímavé dieťa, ktoré sa samému sebe zdalo trochu iné s bohatou predstavivosťou. Zaujímal sa o rôzne veci, najradšej mal biológiu, fyziológiu, psychológiu, umenie a samozrejme literatúru a tiež divadlo. Ako znalec zbieral a skúmal motýle.
Navštevoval školu v Terste a dokončil ju v Ľubľane. Potom sa zapísal na univerzitu a študoval biológiu a filozofiu. Nadchlo ho hlavne dielo Sigmunda Freuda. Štúdium úspešne dokončil v roku 1925 a pokračoval v štúdiu na Sorbonne v Paríži v rokoch 1926 – 1927. V roku 1928 slúžil v armáde v Petrovaradinu v Srbsku. Od roku 1933 do 1934 býval v Belehrade, kde viedol redakciu novín. Potom sa vrátil do Ľubľany, kde žil ako slobodný umelec do roku 1941. Po druhej svetovej vojne pracoval najprv ako tajomník Slovinského národného divadla (Slovensko narodno gledališče) v Ľubľane, potom odišiel späť do Terstu, kde sa živil ako pracovník v oblasti kultúry. V roku 1956 sa vrátil do Slovinska, kde sa stal zamestnancom Slovinskej akadémie vied a umenia (Slovenska akademija znanosti in umetnosti). V tejto organizácii pracoval až do svojej smrti 12. septembra 1967.
Dielo.
V dielach vidno vplyv Friedricha Nietzscheho, ale aj tiež expresionizmu a psychoanalýzy. Preto v jeho dielach sledujeme psychologické a filozofické idei, ktoré najviac vypovedajú o vôli, sile, pravde a sklamaní, manipulácii s ľuďmi a o poznaní kozmolitného, intelektuálneho princípu. Pretože písal v čase sociálneho realizmu, jeho témy nie sú tak výrazné. Uplatnili sa predovšetkým v 80. rokoch 20. storočia. V minulosti sa stal veľmi známym vďaka románu Alamut, v ktorom opisuje situáciu veľmi podobnú súčasnej situácii na Blízkom východe.
Boris Pahor

Boris Pahor (* 26. august 1913, Terst, Rakúsko-Uhorsko, dnes Taliansko† 30. máj 2022, Terst) bol taliansky spisovateľ píšucí slovinsky. Je považovaný za jedného z najdôležitejších žijúcich autorov píšucich v slovinskom jazyku a bol nominovaný na Nobelovu cenu za literatúru Slovinskou akadémiou vied a umenia.
Životopis.
Boris Pahor sa narodil v Terste roku 1913, kde v rokoch 1919 až 1923 študoval na slovinskej základnej škole. V roku 1920 bol svedkom podpálenia slovinského Národného domu v Terste talianskymi fašistami a taktiež iných zločinov páchaných na slovinskom obyvateľstve žijúcom na území vtedajšieho Talianska. Po zrušení všetkých slovinských a chorvátskych škôl Gentilovou školskou reformou pokračoval v štúdiu v taliančine a zapísal sa do rímskokatolíckeho semináru v Koperi. Pokračoval v štúdiu teológie v Gorizii do roku 1938. V období 2. svetovej vojny po páde Mussoliniho vlády sa vrátil do Terstu, ktorý už bol pod nadvládou nacistov. Po pár týždňoch v Nemcami okupovanom meste sa rozhodol pridať k juhoslovanským partizánom. Posledný rok vojny prežil v troch koncentračných táboroch (Natzweiler-Struthof, Dachau a Bergen-Belsen). Po vojne bránil potreby slovinského demokratického štátu.
Jeho literárne diela sú uznávané vo Francúzsku, Nemecku, USA, Španielsku a vo Fínsku. Najznámejšie dielo je "Nekropola", román o spisovateľovom živote v koncentračnom tábore Natzweiler-Struthof. Veľmi známa je aj trilógia o slovinskej menšine v Taliansku, preložená do nemčiny a francúzštiny. Taktiež veľa ďalších diel je preložených do francúzštiny, nemčiny, srbochorvátčiny, maďarčiny, angličtiny, španielčiny, taliančiny, katalánčiny a fínčiny.
Roku 1992 získal za svoje literárne dielo Prešernovu cenu, v máji 2007 mu bol udelený rád čestnej légie, najvyššie francúzske štátne uznanie. Rozličné inštitúcie ho už viackrát nominovali na Nobelovu cenu za literatúru. Roku 2009 sa stal riadnym členom Slovinskej akadémie vied a umenia.
Po vydaní už tretieho výtlačku knihy "Nekropola" (cez 30 000 výtlačkov v taliančine) bol v nedeľu, 17. februára 2008, pozvaný do relácie štátnej televízii RAI (má cez 4,5 milióna divákov), v ktorej predstavil svoje dielo a upozornil na zločiny, ktoré boli páchané na Slovincoch talianskymi fašistami na území Terstu a inde.
Filippo Rusuti

Filippo Rusuti (* okolo 1255 – † okolo 1325) bol taliansky neskorogotický maliar, činný na prelome 13. a 14. storočia a známy iba podľa autorstva niekoľkých diel.
Údaje o jeho živote sú takmer neznáme. Do povedomia verejnosti sa dostal iba prostredníctvom svojej tvorby.
Maliar pôsobil na niekoľkých miestach v Taliansku. Svoju umeleckú dráhu začal v meste Assisi v Umbrii, kde v Bazilike svätého Františka vytvoril niekoľko fresiek.
Nehynúcu známosť mu zabezpečilo jeho najslávnejšie dielo - mozaika Krista Pantokrata (t. j. Žehnajúceho) na prvom poschodí lodžie rímskej baziliky Santa Maria Maggiore pochádzajúca z rokov 1288 - 1297. Filippo Rusuti je autorom i niekoľkých fresiek v interiéri baziliky.
Ďalšou z jeho umeleckých zastávok bolo mesto Neapol, kde pracoval na freskovej výzdobe kostola Santa Maria Donaregina a kostola San Domenico Maggiore.
Slovanský zjazd (1848, Praha)

Slovanský zjazd (iné názvy: Slovanský kongres, prvý Slovanský zjazd/kongres) bol zjazd slovanských predstaviteľov v Prahe v dňoch 2. až 12. júna 1848. Snažil sa zjednotiť všetkých Slovanov žijúcich v rakúskej monarchii.
Mal 4 hlavné body: 
Priebeh.
Počas mája sa schádzali do Prahy delegáti vyslaní všetkými národnými snemami vtedajších národných hnutí. V chorvátsko-srbskej sekcii sa do zoznamu zapísalo 40 ľudí; neskôr počet zástupcov ešte vzrástol. Česko-slovenská sekcia bola najpočetnejšia – zastupovalo ju 237 ľudí (z toho len 20 Slovákov); okrem toho bola prítomná aj poľsko-rusínska sekcia (61 členov). 
Kongres sa začal 2. júna 1848 v Prahe na Žofínskom ostrove. Jeho základnou ideou boli panslavizmus a austroslavizmus. Predsedom kongresu bol František Palacký, ktorý propagoval austroslavizmus ako obranu proti pangermanizmu. Zjazd sprevádzala nejednotnosť jednotlivých národov. Napriek tomu sa zjazd dohodol na "Manifeste zjazdu Slovanského k národom Európskym", ktorého hlavnou myšlienkou bolo právo na sebaurčenie národov. Na uskutočnení sa významne podieľal tiež Karel Havlíček Borovský. V čase kongresu došlo k potýčkam medzi radikálnymi študentmi a armádou. Študenti boli tvrdo potlačení.
Slovenská otázka.
Vo vzťahu k Slovensku niektorí Česi navrhovali spojenie Česka so Slovenskom do jedného útvaru (v rámci monarchie). Slovenská delegácia však v Žiadostiach Slovákov a Rusínov uhorských, ktoré zjazdu 7. júna predložil J. M. Hurban, obhajovala autonómiu Slovenska v rámci Uhorska s vlastným snemom a vládou. Výzvy Chorvátov a Srbov na radikálny boj proti Maďarom slovenská delegácia odmietala.
Colin Farrell

Colin James Farrell (* 31. máj 1976, Dublin, Írsko) je írsky herec. 
Účinkoval napríklad vo filme "Alexander Veľký" z roku 2004. Za úlohu vo filme "V Brugách" bol ocenený Zlatým glóbusom
Henrich III. (Svätá rímska ríša)

Henrich III. pre tmavšie zafarbenie pokožky nazývaný Čierny –  (* 28. október 1017 – † 5. október 1056, Bodenfeld alebo Goslar) bol v rokoch 10391056 nemeckým kráľom a neskôr aj rímskym cisárom (korunovácia v Ríme prebehla na Vianoce 1046). 
Bol synom cisára Konráda II. zo sálskej (franskej) dynastie a Gizely Švábskej. Otec ho už v jedenástich rokoch (roku 1028) nechal zvoliť a v Aachene korunovať za nemeckého kráľa. Okrem toho mu udelil titul vojvodu bavorského (1027), švábskeho (1039) a korutánskeho (1039).
Godfrey Harold Hardy

Godfrey Harold Hardy (* 7. február 1877, Cranleigh, Anglicko - † 1. december 1947, Cambridge) bol anglický matematik.
Je známy predovšetkým vďaka práci v teórii čísel a matematickej analýze. Je tiež známy ako autor eseje "A Mathematician's Apology", ktorá sa zaoberá estetikou matematiky a ako školiteľ Srinivasu Ramanujana. Zaoberal sa tiež populačnou genetikou, kde je po ňom a Wilhelmovi Weinbergovi pomenovaný Hardyho-Weinbergov zákon.
Mužská dvojhra na French Open 2008

Mužská dvojhra na French Open 2008 sa hrala ako súčasť French Open 2008 od 25. do 8. júna 2008. Titul získal Španiel Rafael Nadal, ktorý vo finále porazil Švajčiara R. Federera 6-1, 6-3, 6-0. Bol to jeho 4. grandslamový titul a 27. titul v dvojhre na okruhu ATP.
Nasadenie.
Nižšie je zoznam nasadených hráčov. V zátvorkách je kolo, v ktorom vypadli.
Marcel Desailly

Marcel Desailly (* 7. september 1968, Akkra, Ghana) je bývalý francúzsky futbalový obranca. V drese vyhral Majstrovstvá sveta 1998 a EURO 2000. 
Pelé ho roku 2004 zaradil medzi 125 najlepších žijúcich futbalistov.
Životopis.
Narodil sa v Ghane ako Odenke Abbey, meno Marcel Desailly prijal až neskôr, keď si jeho matka vzala riaditeľa francúzskeho konzulátu v Akkre. So svojou kariéru začínal v FC Nantes, kde sa do prvého tímu prebojoval v roku 1986, dva roky po tom, čo jeho brat zomrel v automobilovej nehode. Od roku 1988 ho tu viedol tréner Miroslav Blažević. V roku 1989 sa jeho agentom stal Pape Diouf. V roku 1992 prestúpil do Olympique Marseille. Tu pôsobil len jednu sezónu, počas ktorej však dosiahol významný úspech. Vyhral Ligu majstrov, keď vo finále Marseille zdolalo AC Miláno. V tomto období dostal Desailly prvú pozvánku do reprezentácie.
V novembri 1993 prestúpil z Marseille do AC Miláno. Tu dostával pod vedením Fabia Capella príležitosť na poste defenzívneho stredopoliara. V sezóne 1993-94 opäť vyhral Ligu majstrov, pričom sa stal prvým futbalistom, ktorému sa podarilo vyhrať túto súťaž v dvoch rokoch po sebe v drese dvoch rôznych kluboch. Vo finále proti FC Barcelona strelil posledný gól zápasu. Nasledujúcu sezónu sa mu opäť podarilo dostať sa s klubom do finále Ligy majstrov, tentokrát však "rossoneri" podľahli Ajaxu Amsterdam. V roku 1996 vyhral taliansku Serie A a o dva roky neskôr Taliansky pohár.
Po MS 1998 prestúpil do anglického klubu Chelsea FC. V drese "The Blues" odohral 222 zápasov, z ktorých v 94 bol kapitánom tímu. Tu hrával stredného obrancu spolu s Frankom Leboeufom. V roku 2004 ukončil svoje pôsobenia v Chelsea, svoju kariéru dohral v katarskej lige.
Amy Macdonaldová

Amy Macdonaldová (neprechýlene Amy Macdonald; * 25. august 1987, Bishopbriggs, East Dunbartonshire) je škótska speváčka.
Jej debutový album "This Is The Life" bol vydaný 30. júla 2007 a na celom svete sa ho predalo viac ako 3 milióny kópií. Jej prvý singel "Poison Prince" bol vydaný 7. mája 2007. Vystupuje na festivaloch ako Glastonbury, Hyde Park, T in the Park a V festival. Má uzatvorenú zmluvu s nahrávacou spoločnosťou Vertigo Records.
S akustickou gitarou vystupuje od svojich pätnástich rokov. Ovplyvnili ju skupiny ako Travis alebo The Libertines.
Iskerníkovité

Iskerníkovité ("Ranunculaceae") je čeľaď radu iskerníkotvaré ("Ranunculales"). Obsahuje približne 1700 druhov. Jej najväčší rod je iskerník ("Ranunculus", 600 druhov), ktorý je tiež najrozšírenejším rodom tejto čeľade na území Slovenska (26 druhov). 
Zástupcovia tejto čeľade majú kvety s vrchným semeníkom a ich kvetné obaly a tyčinky sú voľné (nezrastené). Väčšinou sú to byliny, zriedkavo liany a dreviny. Ich telo, stonku a listy, pokrývajú často jednoduché chlpy - trichómy. Cievne zväzky prechádzajúce stonkou sú usporiadané v niekoľkých koncentrických kruhoch, alebo sú roztrúsené. Listy majú striedavé postavenie, sú jednoduché, delené alebo zložené. Okraj listov môže byť pílkovitý, zúbkatý alebo vrúbkovaný, žilnatina perovitá alebo dlaňovitá. Pokiaľ sú kvetné obaly rozlíšené na kalich a korunu, majú 5 kališných a 5 korunných lupienkov. Ak sú nerozlíšené na kalich a korunu, kvetných častí je 4 a viac. Kališné lístky sú často opadavé až prchavé. Korunné lupienky majú na báze nektáriá. Väčšinou sú hmyzoopelivé, niekoľko druhov je vetroopelivých. Plodom sú nažky alebo mechúriky. Semená sú rozširované buď vetrom alebo živočíchmi, na čo sú prispôsobené. Ich semená majú malé embryo, ale sú bohaté na endosperm. Všetci zástupcovia obsahujú alkaloidy, sú jedovaté. 
Sú typickou čeľaďou holoarktickej floristickej ríše, vyskytujú sa aj na území Slovenska. Na území Slovenska sa vyskytuje 23 rodov so 79 druhmi. Ich typickí zástupcovia v slovenskej flóre sú napríklad iskerník prudký ("Ranunculus acris"), hlaváčik jarný ("Adonis vernalis"), veternica hájna ("Anemone nemorosa"), pečeňovník trojlaločný ("Hepatica nobilis"), orlíček obyčajný ("Aquilegia vulgaris") a mnohé iné.
Sound Blaster

Sound Blaster je označenie rodiny zvukových kariet, ktoré dlhú dobu boli de facto štandardom pre audio na IBM PC kompatibilných platformách. Výrobcom je spoločnosť singapurského pôvodu Creative Technology, v USA známa aj ako Creative Labs.
Verzie.
Pôvodný Sound Blaster bola 8-bitová ISA karta, ktorá poskytovala zvukový výstup v 8-bitovej kvalite v mono prevedení. Neskôr vychádzali vylepšené verzie, ktoré prinášali postupné zlepšenia.
European BEST Engineering Competition

European BEST Engineering Competition (EBEC) je najväčšia európska inžinierska súťaž pre študentov technických univerzít organizovaná študentskou organizáciou BEST. Cieľom súťaže je prepojenie technických znalostí so sociálnymi, komunikačnými a prezentačnými schopnosťami študentov a taktiež rozširovať ich obzory prácou v tíme.
Dejiny.
Inžinierska súťaž je súčasťou podujatí organizovaných študentskou organizáciou BEST od roku 2002. Prvá idea usporiadania inžinierskej súťaže v Európe prišla v marci 2002 potom, ako sa niektorí členovia organizácie BEST zúčastnili kanadskej inžinierskej súťaže (Canadian Engineering Competition - CEC) organizovanej Kanadskou federáciou inžinierskych študentov (Canadian Federation of Engineering Students - CFES). Prvé kolo inžinierskej súťaže v Európe sa konalo v októbri roku 2003 v Belgicku a bolo organizované lokálnymi BEST skupinami Eindhoven a Gent v spolupráci s CWG (Competitions Work Group).
Členenie súťaže EBEC.
Súťaž sa skladá z dvoch kategórií Team Design a Case Study.
Team Design.
Úlohou súťažiacich v kategórii Team Design je zostrojiť zariadenie, s požadovanými vlastnosťami v limitovanom čase a s limitovaným materiálom, ktorý študenti dostanú. Súťažiaci následne obhajujú svoje dielo pred odbornou porotou a potom predvedú názornú ukážku, či dané zariadenie spĺňa všetky podmienky.
Case Study.
Cieľom Case Study je vytvoriť prípadovú štúdiu na vyriešenie reálneho problému technického charakteru. Použitím analytických zručností, zhromažďovaním, následným filtrovaním a vyhodnocovaním informácií študenti vyhotovia abstraktné hypotetické riešenie na danú problematiku, ktoré si musia obhájiť pred odbornou porotou.
Štruktúra EBEC.
Systém súťaže pozostáva z troch úrovní, ktoré sú hierarchicky zoradené nasledovne:
Zoznam regionálnych/národných kôl
EBEC na Slovensku.
Inžinierska súťaž je na Slovensku od roku 2009. Zo začiatku sa konala pod názvom LEC (Local Engineering Competition) a od roku 2013 sa už koná pod názvom EBEC.