Dagón

Dagón je poviedka amerického spisovateľa Howarda Phillipsa Lovecrafta, ktorú napísal v júli 1917. Prvýkrát bola publikovaná v novembri 1919, v 11. čísle magazínu "The Vagrant".
Na Slovensku poviedka vyšla pod názvom "Dagón" v knihe "Volanie Cthulhu a iné hrôzostrašné príbehy" vo vydavateľstve Sol Noctis v októbri 2023. V češtine je pravdepodobne prvé vydanie z roku 1990, s rovnakým názvom ako v angličtine.
Inšpirácia.
Keď si v roku 1917 prečítal W. Paul Cook, editor časopisu pre začínajúcich spisovateľov "The Vagrant", Lovecraftove prvotiny, povzbudzoval ho, aby v písaní pokračoval. V lete toho istého roku napísal Lovecraft dve poviedky: "„The Tomb“" and "„Dagon“".
Príbeh bol čiastočne inšpirovaný snom, ktorý mal. "Snívalo sa mi o tom príšernom plazení, a ešte teraz cítim to bahno, ktoré ma sťahovalo k zemi!" napísal neskôr.
Kritik William Fulwiler naznačuje, že Lovecraft mohol byť ovplyvnený poviedkou Irwina S. Cobba "„Fishhead“" o zvláštnom, rybe podobnom človeku. Domnieva sa tiež, že Lovecraft prevzal hlavnú myšlienku poviedky o "prastarej predľudskej rase, ktorá jedného dňa znovu povstane aby si podmanila ľudstvo" z románu Edgara R. Burroughsa "At the Earth's Core" (1914).
V poviedke sa spomína tzv. piltdownský človek, ktorý bol v čase jej vzniku považovaný za predchodcu človeka a až neskôr sa zistilo, že sa jednalo o podvrh.
Dej.
Poviedka je písaná ako rozlúčka či testament, autorom ktorého je bezmenný hlavný hrdina. Je prenasledovaný desivým zážitkom, ktorý ho tak poznamenal, že začal užívať morfium. Závislosť na ňom ho stála všetky peniaze, a keďže už nevidí iné východisko ako sa svojich nočných môr zbaviť, pripravuje sa na samovraždu skokom z okna.
Príbeh začína v prvých mesiacoch 1. svetovej vojny, kde hlavný hrdina slúži na poštovej lodi v odľahlej oblasti Pacifiku. Lode sa zmocnili nemeckí korzári, no jemu sa po piatich dňoch podarí utiecť v malom člne. Po mnohých dňoch na pustom oceáne sa zrazu ráno prebudí na čiernej bahnistej planine; zrejme vulkanická činnosť zdvihla nad hladinu mora rozsiahlu oblasť, ktorá bola milióny rokov morským dnom. ("„Úplná nehybnosť a jednotvárnosť krajiny ma ochromovali zvieravou hrôzou.“")
&lt;br&gt;Na tretí deň bahnistá pôda dostatočne uschla a hlavný hrdina sa vydáva pešo smerom na západ - hľadať pobrežie a možnú záchranu. Po štyroch dňoch dorazil na úpätie osamelej vyvýšeniny, kde sa utáboril. Zlé sny ho však prebudili a tak sa rozhodol vystúpiť na jej vrchol. Za pahorkom sa ukrývalo titánska priepasť. ("„Pripadal som si ako na konci sveta - a hľadel som ponad okraj skalnatej rímsy do nepreniknuteľného chaosu večnej noci. V hrôze, ktorá sa ma zmocnila som si pripomínal Stratený raj a myslel na Satanov obludný vzostup cez nevábne kráľovstvo temnôt.“") Hnaný nevysvetliteľným nutkaním, zostúpil až k úpätiu priepasti, kde na protiľahlom svahu ležal obrovský kamenný monolit tvaru, ktorý naznačoval, že nie je prírodného pôvodu.
&lt;br&gt;Od monolitu ho oddeľovala priepasť zaliata vodou, no Mesiac v splne a veľkosť stavby umožňovala bližší prieskum. Na jeho povrchu boli vytesané štylizované hieroglyfy morských živočíchov a výjavy. ("„Boli tak veľké, že aj ponad vodnú plochu bolo možné prezrieť si súbor basreliéfov, ktorých námet by vzbudil závisť i u samotného Dorého.“") Na výjavoch bol znázornený druh „ľudí“, ktorí zjavne žili pod vodou. Ich vzhľad bol groteskný a proporcie absurdné: "„jedna z bytostí bola zachytená, ako zabíja veľrybu, ktorá bola len o málo väčšia ako ona sama.“" Hlavný hrdina reliéfy spočiatku považoval iba za znázornenie akéhosi prastarého božstva nejakého primitívneho národa, ktorý zanikol ešte pred nástupom predchodcov človeka.
Hlavný hrdina sa, šialený strachom, dal na bezhlavý útek späť k svojmu člnu. Ako sa k nemu dostal a čo bolo ďalej, si nepamätal. Z bezvedomia sa prebral až v nemocnici v San Franciscu, kam ho dopravil kapitán americkej lode, ktorá ho našla blúzniaceho v člne. O žiadnom zdvihnutí morského dna nikto nič nevedel a jeho rozprávanie bolo považované za predstavy blúznivca. Neskôr sa pokúsil o vysvetlenie svojho zážitku: "„Neskôr som vyhľadal jedného slávneho etnológa a pobavil ho svojimi podivnými otázkami na starovekú filištínsku legendu a na Dagona, rybieho boha, avšak pochopil som, že je k uzúfaniu bez fantázie a radšej som naňho prestal naliehať.“"
Prenasledovaný víziami obrovskej príšery, najmä v období Mesiaca v splne, pokúsil sa ich neúspešne potlačiť drogami. V svojich zápiskoch popisuje strach o budúcnosť ľudstva:
Posledné slová v jeho zápiskoch znejú:
Existujú rôzne názory na to, čo sa vlastne na konci poviedky skutočne stalo. Joshi a Schultz v "H. P. Lovecraft Encyclopedia" (str. 58) popisujú ako "absurdnú" interpretáciu, že by podmorská kreatúra skutočne prišla do miestnosti hlavného hrdinu, aby ho zabila. Upozorňujú, že sám Lovecraft v liste Reinhartovi Kleinerovi z 27. augusta 1917 popisoval svoj príbeh ako "obsahujúci halucinácie toho najhoršieho druhu".
Mýtus Cthulhu.
"„Dagon“" sa často nepovažuje za poviedku patriacu do Lovecraftovho mýtusu Cthulhu, ale je to prvý z jeho príbehov, ktorý predstavuje súčasť tohto mýtusu — morské božstvo Dagon.
Netvor, ktorý sa v poviedke objavuje, je často stotožňovaný s bohom Dagonom. V príbehu však takto nie je priamo označený a skôr sa zdá, že sa jedná o typického jedinca svojho druhu - skôr uctievača než samotný objekt uctievania. Takisto nie je pravdepodobné, že Lovecraft mal v úmysle použiť slovo "Dagon" ako pomenovanie používané neľudskými uctievačmi pre svojho boha. Ako poukazuje Robert M. Price: "„Keď chcel Lovecraft vyjadriť vlastné či skutočné meno jedného zo Starých (orig. the Old Ones), vytvoril nejakú nevysloviteľnú skomoleninu“".
Price sa domnieva, že čitatelia "„The Shadow Over Innsmouth“" môžu byť pomýlení identitou "Dagona", uctievaného v tejto poviedke „Tými z hlbín“ (orig. the Deep Ones): v kontraste s cudzo znejúcimi menami Starých, "„meno 'Dagon' je priamo požičané zo známych zdrojov a naznačuje, že Obed Marsh a jeho spoločníci si zvolili biblickú analógiu najbližšiu k skutočnému objektu uctievania 'Tých z hlbín', menovite Veľkého Cthulhu.“"
Lin Carter, ktorý považuje poviedku "„Dagon“" za „excelentný príbeh“, poznamenáva, že je „zaujímavou predzvesťou tém, ktoré sa neskôr objavili v Lovecraftových príbehoch o Cthulhu. Vulkanický zdvih, ktorý dočasne odhalí dlho skryté podmorské hrôzy, sa napríklad znovu objavuje v „The Call of Cthulhu“ (1926)“. Ďalšie paralely medzi týmito dvomi poviedkami zahrňujú hrôzostrašný príbeh rozprávaný zachráneným námorníkom; gigantické podmorské monštrum (v každom z príbehov porovnateľné s Polyfémom); apokalyptická vízia zničenia ľudstva z rúk prastarých neľudských inteligentných rás; a rozprávač, ktorý sa bojí o svoj život, pretože vedel viac, než mal. S. T. Joshi a David E. Schultz nazývajú druhú povedku „zrejmým a vyčerpávajúcim prepracovaním 'Dagona'“.
V "„The Call of Cthulhu“" sa jeden z novinových výstrižkov, zozbieraných profesorom Angellom zmieňuje o samovražde vyskočením z okna, ktorá môže súvisieť so smrťou rozprávača z "„Dagona“".
Film.
Režisér Stuart Gordon a scenárista Dennis Paoli, ktorí spolu pracovali na filme "Re-Animator," natočili v roku 2001 film s názvom "Dagon". Hoci titulky filmu označujú ako predlohu obe Lovecraftove poviedky "„Dagon“" a "„The Shadow Over Innsmouth“", väčšia časť zápletky je (voľne) prebraná z druhého diela.