burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Otice

Otice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2013 tu žilo 1 367 obyvateľov, z toho 672 mužov a 695 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,4 roka (muži 38,9 roka, ženy 41,8 roka).
Píšť (okres Opava)

Píšť je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 2 108 obyvateľov, z toho 1 046 mužov a 1 062 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,5 roka (muži 39,5 roka, ženy 43,5 roka).
Pustá Polom

Pustá Polom je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 451 obyvateľov, z toho 706 mužov a 745 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,3 roka (muži 39,5 roka, ženy 43,0 roka).
Radkov (okres Opava)

Radkov je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 508 obyvateľov, z toho 256 mužov a 252 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,8 roka (muži 38,3 roka, ženy 41,3 roka).
Raduň

Raduň je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 985 obyvateľov, z toho 501 mužov a 484 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,5 roka (muži 37,4 roka, ženy 41,6 roka).
Skřipov

Skřipov je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 004 obyvateľov, z toho 499 mužov a 505 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,1 roka (muži 38,7 roka, ženy 41,4 roka).
Slavkov (okres Opava)

Slavkov je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 864 obyvateľov, z toho 910 mužov a 954 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,2 roka (muži 37,2 roka, ženy 41,2 roka).
Služovice

Služovice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 815 obyvateľov, z toho 406 mužov a 409 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,8 roka (muži 37,1 roka, ženy 40,5 roka).
Geografia.
1,5 km severozápadne od Služovic leží Almín kopec (; tiež "Almin kopec" ), najvyššia hora českej časti Opavskej pahorkatiny.
Staré Těchanovice

Staré Těchanovice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 152 obyvateľov, z toho 86 mužov a 66 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 38,2 roka, ženy 41,0 roka).
Stěbořice

Stěbořice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 399 obyvateľov, z toho 713 mužov a 686 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 37,7 roka, ženy 40,9 roka).
Strahovice

Strahovice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 916 obyvateľov, z toho 459 mužov a 457 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,5 roka (muži 37,6 roka, ženy 39,4 roka).
Sudice (okres Opava)

Sudice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 671 obyvateľov, z toho 334 mužov a 337 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,7 roka (muži 37,7 roka, ženy 41,8 roka).
Svatoňovice

Svatoňovice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 279 obyvateľov, z toho 131 mužov a 148 žien, pričom priemerný vek v obci bol 36,6 roka (muži 36,3 roka, ženy 36,9 roka).
Šilheřovice

Šilheřovice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 596 obyvateľov, z toho 783 mužov a 813 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,9 roka (muži 38,9 roka, ženy 40,9 roka).
Štáblovice

Štáblovice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 626 obyvateľov, z toho 315 mužov a 311 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,8 roka (muži 37,3 roka, ženy 42,3 roka).
Štěpánkovice

Štěpánkovice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2013 tu žilo 3 172 obyvateľov, z toho 1 551 mužov a 1 621 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,1 roka (muži 37,7 roka, ženy 40,5 roka).
Štítina

Štítina () je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 204 obyvateľov, z toho 599 mužov a 605 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 38,3 roka, ženy 41,7 roka).
Těškovice

Těškovice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 844 obyvateľov, z toho 403 mužov a 441 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,0 roka (muži 39,8 roka, ženy 42,0 roka).
Třebom

Třebom je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 219 obyvateľov, z toho 120 mužov a 99 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,4 roka (muži 38,3 roka, ženy 42,9 roka).
Júdži Ueda

Júdži Ueda (jap. うえだ ゆうじ; ) (* 15. jún 1967, Fukuoka, Japonsko) je japonský seijú, teda anime dabér.
Narodil sa v meste Fukuoka a má za sebou mnoho úspešných rolí v anime. Od apríla 2006 až dodnes pracuje pre produkciu Osawa.
Dabuje rôzne charaktery. Od prostých hlupákov ("Keitaró Urašima" v Love Hina), až po nebezpečných silákov ("Sanosuke" v Ruróni Kenšin).
Známe role.
Dôležité postavy sú zvýraznené hrubým písmom.
Uhlířov

Uhlířov je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 342 obyvateľov, z toho 172 mužov a 170 žien, pričom priemerný vek v obci bol 37,5 roka (muži 36,9 roka, ženy 38,1 roka).
Velká Polom

Velká Polom je obec v Česku v okrese Ostrava-mesto v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 936 obyvateľov, z toho 944 mužov a 992 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 38,0 roka, ženy 40,6 roka).
Velké Heraltice

Velké Heraltice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 659 obyvateľov, z toho 802 mužov a 857 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,0 roka (muži 39,0 roka, ženy 40,9 roka).
Velké Hoštice

Velké Hoštice je obec v Česku v okrese Opava v Moravsko-sliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 781 obyvateľov, z toho 840 mužov a 941 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,4 roka (muži 38,6 roka, ženy 40,0 roka).
Větřkovice

Větřkovice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 754 obyvateľov, z toho 393 mužov a 361 žien, pričom priemerný vek v obci bol 40,8 roka (muži 39,2 roka, ženy 42,6 roka).
Vítkov (okres Opava)

Vítkov je mesto v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2013 tu žilo 5 942 obyvateľov, z toho 2 904 mužov a 3 038 žien, pričom priemerný vek v meste bol 41,7 roka (muži 39,8 roka, ženy 43,5 roka).
Vršovice (okres Opava)

Vršovice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 497 obyvateľov, z toho 263 mužov a 234 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,4 roka (muži 35,9 roka, ženy 41,2 roka).
Vítkov

Vítkov môže byť:
Hať

Hať môže byť:
Brumovice (okres Opava)

Brumovice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 489 obyvateľov, z toho 733 mužov a 756 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,6 roka (muži 39,2 roka, ženy 40,0 roka).
Kozmice (okres Opava)

Kozmice je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2013 tu žilo 1 868 obyvateľov, z toho 910 mužov a 958 žien, pričom priemerný vek v obci bol 41,4 roka (muži 39,6 roka, ženy 43,0 roka).
Vřesina (okres Opava)

Vřesina je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 1 502 obyvateľov, z toho 718 mužov a 784 žien, pričom priemerný vek v obci bol 39,3 roka (muži 38,6 roka, ženy 40,0 roka).
Sosnová (okres Opava)

Sosnová je obec v Česku v okrese Opava v Moravskosliezskom kraji. 1. januára 2012 tu žilo 410 obyvateľov, z toho 204 mužov a 206 žien, pričom priemerný vek v obci bol 38,7 roka (muži 38,0 roka, ženy 39,4 roka).
Pazúrikavce

Pazúrikavce (iné názvy: pazúrikovce, drápkonohy; lat. Onychophora) sú kmeň z taxónu Panarthropoda. 
Systematika.
Tieto pozoruhodné živočíchy robili v minulosti zoológom veľké starosti – najprv (v prvej polovici 19. storočia) boli zaraďované k mäkkýšom, neskôr k obrúčkavcom, až začiatkom 20. storočia boli Onychophora vyčlenené ako samostatná trieda a zaradené k červom (Vermes). Istý čas sa (často v rámci červov) spolu s pomalkami (Tardigrada) a jazýčkovcami (Pentastomida) zaraďovali do taxónu mäkkonožce (Pararthropoda); tak aj napríklad v tzv. opavskom systéme z roku 1951 (publikovanom v knihe Kratochvíl-Bartoš: Soustava a jména živočichů 1954). Prirodzenosť taxónu mäkkonožce bola už dávno sporná - napr. prof. Komárek vo svojej vysokoškolskej učebnici zoológie už v roku 1952 podotýka, že „opodstatnenosť tohto kmeňa je pochybná“.
Charakteristika.
Pazúrikavce sú reliktná, nanajvýš starobylá skupina červovitých živočíchov s mäkkým telom. Na povrchu je mäkká chitínová kutikula, pod ňou je svalový vak z hladkej svaloviny. Na hlave pozorujeme jamkové oči, článkované tykadlá a 1 pár čeľustí, ktoré vznikli modifikáciou končatín príslušného hlavového segmentu. Na každom článku okrem hlavy a pygidia je 1 pár nečlánkovaných parapódií s pazúrikmi. Coelomové dutinky sa zakladajú len embryonálne, telová dutina u dospelých je mixocoel. Dýchajú jednoduchými vzdušnicami. 
V stavbe tela druhov kmeňa Onychophora nachádzame znaky v podstate dvojakého charakteru: 
Napriek mnohým spoločným znakom s Arthropoda majú výhradne hladkú svalovinu. Jamkové oči a hladká svalovina by mohli naznačovať príbuznosť s Mollusca (hladké svaly však majú aj Annelida). Oči u Onychophora majú navyše odlišnú a zvláštnu stavbu: majú primitívnu epidermálnu „šošovku“ (jej analógiou je skôr konus v bočných očkách húseníc) a sietnicové bunky sú ukončené vlastnou fotoreceptorickou tyčinkovitou časťou, ktorá nápadne pripomína rhabdóm zloženého oka.
Vidíme, že v stavbe tela Onychophora sa vyskytujú niekedy až podivné kombinácie znakov Annelida a Arthropoda, čo prezrádza ich veľkú starobylosť. Nie sú však predkami ani Annelida ani Arthropoda, ale sú potomkami dávnych spoločných predkov oboch kmeňov (určite morských), od ktorých sa oddelili už v predkambrickom období, a vyvíjali sa paralelne. Znamená to, že táto skupina už žije na Zemi cca 600 miliónov rokov. Za tú dobu sa však v dôsledku prechodu na suchozemský spôsob života dosť pozmenili (o čom svedčí napr. aj ich priamy vývin), takže hodnotenie skutočných príbuzenských vzťahov nie je jednoduché. 
Rozšírenie.
Žijú iba vo vzdialených trópoch. Majú nočnú aktivitu, sú svetloplaché. Cez deň sú ukryté vo vlhkej opadanke, pod kameňmi a podobne. Dnešnej doby sa dožilo len necelých 100 druhov. Najväčším a pomerne najznámejším druhom je pazúrikavec kapský ("Peripatopsis capensis") z južnej Afriky, dlhý až 9 cm.
Ruróni Kenšin

Ruróni Kenšin: Meidži Kenkaku Romantan (jap.: るろうに剣心－明治剣客浪漫譚－; ) je japonská manga séria od autora Nobuhiro Vacukiho. Vychádzala v japonskom šónen časopise "Weekly Shonen Jump" od firmy Shueisha. Bola už dávnejšie ukončená a vyšlo z nej 28 zväzkov.
V roku 1996 vznikol aj rovnomenný anime seriál, ktorý sa pôvodne vysielal v televízii Fuji Television a neskôr v televízii Animax. Dokopy sa odvysielalo 95 epizód. V roku 1997 sa v kinách objavil aj film Ruróni Kenšin: Meidži Kenkaku Romantan – Išinšiši e no Requiem. Neskôr sa objavili aj dve série OVA – Ruróni Kenšin: Meidži Kenkaku Romantan – Cujokuhen (1999) a Ruróni Kenšin: Seisóhen (2001).
Príbeh.
Ruróni Kenšin: Meidži Kenkaku Romantan.
Základný príbeh Ruróni Kenšina je možné prečítať si v mange alebo pozrieť si anime seriál. Celý príbeh sa odohráva počas skorej fázy obdobia Meidži a hlavným hrdinom je "Kenšin Himura", cestujúci samuraj. V predošlom období Edo bol však jedným z najznámejších zabijakov, prezývaným ako "Hitokiri Battósai". Jedného dňa stretne Kenšin v Tokiu mladú trénerku kenda, "Kaoru". Tá je udivená zistením, že Kenšin nosí pri sebe skutočný samurajský meč, namiesto dreveného, aj keď tie sú už zakázané. Ešte prekvapenejšia však bola po tom, keď uvidela, že ostrá strana meča je na opačnej strane ako býva normálne. Kenšin si dal vyrobiť takýto meč preto, lebo si dal záväzok, že už nikdy nikoho nezabije.
Vřesina

Vřesina môže byť:
Vedeckofantastický román

Vedeckofantastický román je literárne dielo, v ktorom autor približuje nielen poznatky vedy a techniky, ale aj umelecky spracovanú predstavu autora o budúcnosti. Je to veda + predstava. Prvým sci-fi dielom je Frankenstein od spisovateľky Mary Shelleyovej. Významní autori sú: Jules VerneCesta na Mesiac, Dvadsaťtisíc míľ pod morom, Herbert George WellsStroj času, Vojna svetov, Arthur Conan DoyleStratený svet. Zo slovenských autorov je to dielo Kolónia Lambda Pí od Jozefa Repka, z českých od spisovateľa Karla Čapka dráma R.U.R.
Región (Kanada)

Národné regióny.
Kanadské provincie a teritóriá sa v smere od západu na východ zoskupujú do nasledujúcich regiónov:
Ďalšie regióny sú:
Miesta v kanadskom senáte sú rovnomerne rozdelené medzi štyri regióny: Maritime provinces, Quebec, Ontário a Západ, so špeciálnym postavením pre Newfoundland a Sever.
Regióny v provinciách.
Všetky provincie a teritóriá sú rozdelené do regiónov podľa rôznych oficiálnych a neoficiálnych kritérií. V niektorých provinciách sú regióny oficiálne určené ich vládami, v iných nemajú regióny žiadny oficiálny štatút.
Jedisan

Jedisan je historická oblasť Ukrajiny ohraničená riekami Dneper a Dnester a Čiernym morom. Na západe Jedisan hraničí s Budžakom a Besarábiou, na severe s Podolím, na východe s Divokými poľami.
V ranom stredoveku územie obývali kočovné kmene Kumánov a Pečenehov a slovanský kmeň Uličov. Po mongolskej invázii oblasť bola podriadená Zlatej horde, v 14. storočí teritórium pripadlo Moldavskému kniežatstvu, potom sa Jedisan stal súčasťou Litovského kniežatstva, pričom sa volal Dykra. V 1526 Jedisan obsadili Krymskí Tatári a sem sa presťahovali kočovné nogajské kmene a región sa stal súčasťou Nogajskej hordy. V 1792 celá oblasť pripadla Rusku. 
Historické centrum Jedisanu je Očakov.
Seitan

Seitan, známy aj ako pšeničný glutén, pšeničné mäso, gluténové mäso, zjednodušene glutén alebo lepok je potravina vyrobená z pšeničného lepku. Vyrába sa jednoduchým vyplavením škrobu z pšeničnej múky rozmiesenej s vodou. Po vypláchnutí cesta vo vode a vyplavení ostatných látok zostane gluténová (lepková) hmota, ktorá sa potom ďalej spracúva rôznymi spôsobmi.
Seitan je alternatívou k sójovým náhradám mäsa, ako sú tofu alebo sójové mäso. Dobre pripravený seitan sa dokonca na mäso podobá viac než sójové produkty, za čo vďačí predovšetkým svojej konzistencii. Ako náhrada mäsa sa najčastejšie používa v ázijskej, vegetariánskej, budhistickej kuchyni a pri makrobiotickej diéte.
Iné projekty.
Koncertný album

Koncertný album je zvyčajne odlišný od štúdiového albumu. Obsahuje hudobné nahrávky, ktoré vznikli počas vystúpenia. Nahrávky môžu pochádzať z jedného koncertu, no môžu byť kolekciou nahrávok z viacerých vystúpení. Ich zámerom je priblíženie atmosféry a pocitov zo živých vystúpení, nie sú prvoplánovo zamerané na dosiahnutie dokonalej zvukovej a hudobnej reprodukcie pôvodných skladieb. Nahrávky obsahujú reakcie publika (potlesk, ruchy, spev, piskot...). 
V súčasnosti sa na nahrávanie počas koncertov využívajú viacstopové nahrávky, ktoré umožňujú postprodukcii jednotlivé stopy dodatočne manipulovať a vylepšovať kvalitu výsledného albumu.
Koncertné albumy podľa žánrov.
Rock and pop.
Väčšina úspešných umelcov populárnej hudby vydá počas svojej kariéry aspoň jeden koncertný album. Nie každý živý album je úspešnou časťou ich hudobného katalógu, častejšie sa stávajú obchodným prepadákom. 
Najpredávanejším koncertným albumom je "Double Live" od amerického country speváka Gartha Brooksa s predajom nad 20 miliónov hudobných nosičov (k januáru 2006). Skupina Kiss dosiahla komerčný úspech až po vydaní ich štvrtého radového (predchádzajúce tri boli štúdiové), koncertného dvojalbumu "Alive!".
Džez.
Nakoľko vrcholom v interpretácii na koncertoch džezovej hudby je improvizácia („jamovanie“), živé džezové nahrávky nebývajú v centre pozornosti hudobných vydavateľstiev. Na trh sa väčšinou dodatočne dostávajú nahrávky z úspešných vystúpení legendárnych umelcov tohto žánru, ktoré dopĺňajú ich hudobné katalógy.
Klasická hudba.
Koncertné nahrávky klasickej hudby majú rovnaký efekt v atmosfére a interpretácii ako neklasické hudobné nahrávky z vystúpení. 
Veľa interpretačných umelcov klasickej hudby uprednostňuje nahrávanie tohto typu albumu oproti štúdiovým verziám, nakoľko aj v tomto prípade je možná technická úprava niektorých chybičiek v postprodukcii. Aj keď sa dá v nahrávacom štúdiu umelo vytvoriť dojem virtuálneho efektu živého vystúpenia efekt silnejšieho priestorového zvuku a atmosféry je len ťažko dosiahnuteľný. 
Napríklad aj slávny dirigent Leonard Bernstein preferoval nahrávanie albumov z vystúpenia na koncertoch pred nahrávaním v hudobnom štúdiu.
JAGA GROUP

JAGA GROUP, s.r.o. je vydavateľ literatúry z oblasti stavebníctva a bývania na Slovensku a v Česku.
Vydavateľstvo so sídlom v Bratislave vzniklo v roku 1993 z dôvodu nedostatku literatúry s tematikou stavebníctva a bývania na Slovensku. Vydáva knižné publikácie, časopisy aj internetové magazíny s tematikou stavebníctva, architektúry a bývania. Knihy od slovenských a českých autorov dopĺňajú preklady úspešných nemeckých, francúzskych či britských titulov.
Dandara

Dandara (ďalšie názvy pozri nižšie) je mesto v Egypte, na západnom brehu Nílu, asi južne od Qiny na opačnom brehu rieky. 
Mená.
Meno je odvodené zo .
Charakteristika.
Počas starovekých dejín bola Dandara hlavným mestom 6. nomu Horného Egypta spájaného s bohyňou Hathor (počas neskoršej doby s gréckou Afroditou). Posvätným zvieraťom mesta bol krokodíl, čo jeho obyvateľom spôsobovalo mnoho hádok, obzvlášť s obyvateľmi mesta Ombos. Dodnes je jednou z titulárnych diecéz rímskokatolíckej cirkvi, sídlom biskupa Ptolemaidy v pôvodnej rímskej provincii "Thebaid Secunda".
Chrám.
Chrámový komplex Dandary, starovekými Egypťanmi nazývaný "Iunet" alebo "Tantere", ktorý mesto najviac preslávil, leží asi od mesta na okraji púšte. Pozostáva z chrámu bohyne Hathor, jedného z najlepšie zachovalých chrámov v Egypte. Celý chrámový komplex pokrýva rozlohu a obopína ho múr z nepálených tehál. Súčasná podoba chrámu má svoj pôvod v dobách Ptolemaiovcov. Dokončil ju až rímsky cisár Tiberius. Základy však siahajú až do čias faraóna Chufua. Práve na tomto mieste bol objavený slávny Dandarský zverokruh, dnes v Paríži.
Menšie chrámy v Dandare, takisto z antických čias, sú zasvätené božstvám Eset a Mammisi.
Kamil Čontofalský

Kamil Čontofalský (* 3. jún 1978, Košice) je bývalý slovenský futbalový brankár, ktorý profesionálnu kariéru ukončil v drese floridského klubu "Tampa Bay Rowdies" v decembri 2015. Mimo Slovenska pôsobil na klubovej úrovni v Česku, Grécku, Rusku, USA a na Cypre. V sezóne 2007/2008 sa v Pohári UEFA stretol v 2. predkole aj so slovenským tímom ViOn Zlaté Moravce. 
Čontofalský sa usiloval o post jednotky v Zenitu Petrohrad spolu s reprezentantom Ruska, Viačeslavom Malafejevom. 
V máji 2008 sa stal v klube Zenitu Petrohrad prvým Slovákom v novodobej ére samostatnosti, ktorý vyhral Pohár UEFA.
Reprezentácia.
Reprezentačné zápasy.
"(Stav k: 25. decembru 2008)"
A Weekend in the City

A Weekend in the City je druhý štúdiový album anglickej indie rockovej skupiny Bloc Party, ktorý vyšiel vo februári 2007. Na obale albumu je fotografia "A Modern Project" od fotografa Rut Blees Luxemburga.
Album je viac-menej o normálnom pracovnom dni, než bol album "Silent Alarm". Hlavné témy sú Výbuchy v Londýne 7. júla 2005, imigrácia, drogy, životný štýl čiernych angličanov a kritika subkultúry mladých a príležitostného sexu. Reakcie na album boli od fanúšikov a kritikov pozitívne.
Bezhryzadlovce

Bezhryzadlovce (lat. "Amandibulata", synonymá: "Palaeopoda", "Arachnomorpha", "Arachnata", "Trilobitoidea" [v širšom zmysle]) sú v niektorých (skôr starších) systémoch taxón (obyčajne hodnotený ako oddelenie) článkonožcov. Patria doň klepietkavce (Chelicerata) (obyčajne vrátane nohatiek (Pantopoda)), trilobity (čo je vyhynutý taxón) a niektoré ďalšie významné vyhynuté článkonožce.
Charakteristika.
Majú len 2 páry hlavových príveskov: chelicery a pedipalpy, recentné druhy nemajú nikdy tykadlá.
Systematika.
V starších systémoch sa prakticky všetky vyhynuté článkonožce, ktoré nepatrili medzi klepietkavce (Chelicerata) ani hryzadlovce (Mandibulata), "paušálne" zaraďovali do taxónu (podkmeňa) Trilobitomorpha (slovenské názvy: trojlalokovce, trilobity [v širšom zmysle], trilobitovce). Tento sa často (nie vždy) ďalej delil na dve triedy Trilobita (slovenské názvy: trilobity [v užšom zmysle], trilobitovce) a Trilobitoidea [v užšom zmysle] (slovenský názovy: trilobitovce; chaotická skupina rôznych vyhynutých článkonožcov). Tento taxón Trilobitomorpha spolu s taxónom Chelicerata v mnohých systémoch tvorili nadradený taxón bezhryzadlovce (Amandibulata/Arachnomorpha), keďže sa Trilobitomorpha považovali za príbuzné s Chelicerata.
V dnešných systémoch je Trilobitomorpha obyčajne oveľa menší taxón než v minulosti. Obsahuje naďalej triedu Trilobita a okrem nej ešte niekoľko ďalších vyhynutých taxónov, ale to, čo v minulosti tvorilo triedu Trilobitoidea je dnes prevažne porozhadzované pod rôznymi menami na rôznych iných miestach v systéme článkonožcov (t.j. došlo k presunu von z Trilobitomorpha). Okrem toho nové nálezy popridávali ďalšie vyhynuté taxóny do článkonožcov a celkovo sa systém článkonožcov iných než hryzadlovce (Mandibulata) stal značne bohatším, komplikovanejším a značne sporným. Navyše dnes prevláda tendencia nespájať taxóny iné než hryzadlovce (Mandibulata) do spoločného taxónu bezhryzadlovce (Amandibulata/Arachnomorpha), najmä preto, že sa ukazuje, že trilobity sú pravdepodobne viac príbuzné s hryzadlovcami než s klepietkavcami. Treba ale dodať, že časť autorov zostáva pri starej, teda veľmi širokej definícii Trilobitomorpha.
Systematika používaná v tejto wikipédii.
oddelenie bezhryzadlovce ("Amandibulata"):
Hryzadlovce

Hryzadlovce (lat. "Mandibulata"; zriedkavo: "Cormogradi" alebo "Entomorpha") sú veľký taxón (hodnotený napríklad ako oddelenie) článkonožcov.
Charakteristika.
Majú primárne 4 až 5 párov hlavových príveskov: tykadlá, tykadielka (len u "Crustacea"), hryzadlá a 2 páry čeľustí.
Systematika.
Systém používaný v tejto wikipédii.
oddelenie hryzadlovce ("Mandibulata"):
Prehľad systémov.
Existujú tri spôsoby delenia hryzadlovcov (znak „/“ oddeľuje synonymá):
Hryzadlovce (Mandibulata):
Poznámka: Väčšina autorov dnes zastáva názor, že Hexapoda z vývojového hľadiska presnejšie patria nie vedľa Crustacea, ale priamo do Crustacea (Crustacea sú teda parafyletický taxón). Niekedy je podľa toho aj upravený systém (Pancrustacea potom splýva s Crustacea).
Hryzadlovce (Mandibulata):
Hryzadlovce (Mandibulata):
Henennesu

Henennesu alebo Nennesu z Hutnennesu (), Hérakleus polis megalé () alebo , sú staroveké názvy hlavného mesta 20. hornoegyptského nomu. Do koptčiny prešlo meno ako Hnés (), z čoho vyniklo Ahnas v stredovekej arabčine. Dnes sa toto miesto nazýva Ihnasíja Umm al-Kimám („Matka črepov“) alebo Ihnásijjáh al-Madináh. V staršom čítaní tiež známe ako Nennisovet, alebo Neninisut. 
Počas 9. a 10. dynastie bol Henennesu jedným zo sídiel panovníckej moci v rozdelenom Egypte. Po znovuzjednotení sa jeho význam zmenšil. Podľa povesti sa v na jeho území nachádzal rozsiahly labyrint, do dnešného dňa sa však nenašiel žiaden dôkaz, ktorý by túto legendu potvrdzoval.
Klepietkavce

Klepietkavce ("Chelicerata") je podkmeň bezhryzadlových článkonožcov. Sú to suchozemské článkonožce, len 2 starobylé skupiny sú morské. Nemajú nikdy tykadlá a takmer nikdy zložené oči (výnimkou sú 4 druhy z triedy "Merostomata"). Hlava vždy zrastá s hruďou na hlavohruď (cephalothorax). V hlavovej časti sú len dva páry modifikovaných končatín – chelicery a pedipalpy, ktoré bývajú často mohutne vyvinuté. Hrudná časť má 4 páry primárne kráčavých nôh, len veľmi zriedka (u málo početnej starobylej podivnej morskej triedy "Pantopoda") ich môže byť viac párov. Pôvodnými dýchacími orgánmi sú pľúcne dutinky, u odvodených skupín sú aj vzdušnice; žiabre majú iba "Merostomata". Vylučovacími orgánmi sú koxálne nefrídie, ktoré sú u vyšších klepietkavcov nahradené Malphigiho trubicami. Vývin je väčšinou epiméria, u primitívnych a odvodených typov má rysy anamérie.
Systematika.
podkmeň: klepietkavce ("Chelicerata")
Vo viacerých systémoch sa nohatky nezaraďujú pod klepietkavce.
Atfíh

Atfíh (-atfíh) je mesto v strednom Egypte, v guvernoráte Al-Džíza. V roku 2001 malo 106 300 obyvateľov.
Meno Atfíh je odvodené od staroegyptského Tepihu (, teda Hathor), ktoré prešlo do koptčiny ako Petpeh. V antickej dobe sa nazývalo Afroditopolis () alebo . V staroveku bol Afroditopolis hlavným mestom 22. nomu Horného Egypta.
K starovekým pamiatkami v Atfíhu patrí pohrebisko zvierat, hrobky z antickej doby a mumifikované kravy vo vápancových hroboch.
Cemjata

Cemjata ako mestská časť mesta Prešov leží pri ceste Prešov – Sedlice – Margecany a geograficky sa začleňuje do Šarišskej vrchoviny. Svojim spôsobom ide o starú liečebnú a rekreačnú lokalitu, známu už od druhej polovice 19. storočia, kedy tu vznikli kúpele. Od mesta je Cemjata vzdialená asi 5 kilometrov. Umiestnená je do lesného prostredia kde sú aj viaceré minerálne pramene. Na liečebné účely sa dodnes používa prameň pri altánku. Vo vode je prevaha vápenato horčíkových minerálov. Táto mestská časť pozostáva aj zo štvrte rodinných domov, v ktorých žije okolo 245 obyvateľov.
Dejiny.
Od vzniku kúpeľov bolo postupne vybudovaných viacero budov. Veľmi známe sanatórium Krajinskej jednoty, bolo určené na liečenie chorých učiteliek. Známe boli po celom Uhorsku a mali povesť najlacnejších kúpeľov. Kopec na ktorom sa nachádza časť Cemjata sa nazýva Zabíjaná. Toto pomenovanie dostal skrz toho že v 19. stor. si toto miesto vyberala šľachta ako miesto duelov so strelnými zbraňami. Zabíjaná je aj pamiatka na miesto, kde sa 8. 1. 1881 uskutočnil historikmi zaznamenaný posledný pištoľový súboj miestnych uhorských šľachticov. Dokonca je na tom mieste aj náučná tabuľa a starý, ale neudržiavaný, takmer 130 ročný kamenný pamätník.
Po druhej svetovej vojne kúpele zanikli.
Kúpele.
Okrem pitných kúr sa minerálna voda z tunajších prameňov využívala na liečenie krvných ťažkostí, chudokrvnosti, porúch krvotvorby, žalúdočných, črevných a ženských chorôb. Celkom mali kúpele kapacitu 50 izieb.
ZPS Harmónia.
Zariadenie pre seniórov, ktoré vzniklo z pôvodných kúpeľov o čom sa rozhodlo 26. júla 1955. Zariadenie sa rozrástlo o súkromné vilky a procese decentralizácie podľa zákona NR SR č.416/2001 Z.z. prešlo Zariadenie pre seniorov Harmónia, Prešov-Cemjata dňom 1.7.2002 do zriaďovateľskej pôsobnosti mesta Prešov.
Školské hospodárstvo Cemjata pri SOŠL Prešov.
Od školy je ŠH Cemjata vzdialené 7 km. Územie lesného hospodárstva ma vysokú lesnatosť. Nachádza sa na pahorkatine s najnižším bodom 285,5 m n. m. a s najvyššou nadmorskou výškou 485,3 m. V jeho teritóriu sa okrem náučných chodníkov nachádzajú a cyklistické a turistické chodníky hodne využívane obyvateľmi priľahlého okolia a Prešova.
Ulice.
Cemjata, Jelenia, Medvedia, Srnčia a Zabíjaná.
Doprava.
Premáva sem autobusová linka č. 18 mestskej hromadnej dopravy v Prešove.
Okolie.
Po zániku kúpeľov sa v tejto oblasti začali budovať záhradky a dnes je tu veľká záhradkárska osada. V kúpeľných budovách bol zriadený domov pre dôchodcov, ktorý slúži dodnes. Okrem bohatých lesov sú tam aj dnes pekné parky a malé jazierka. Príroda priamo láka na turistické prechádzky a zber rôznych lesných plodov. Čo sa týka športového vyžitia v okolí Cemjaty sa nachádza cca asfaltových ciest vhodných na cykloturistiku, alternatívne v zimnom období na bežkárske trate. Turisticky zaujímavá je tiež lokalita Čertov kameň. Na Cemjate sa stretávajú viaceré značené turistické trasy:
Koloman Czógler

Koloman Czógler (= Kálmán Czógler, * 4. jún 1884, Segedín, Maďarsko - † 26. december 1952, Segedín) bol maďarský pedagóg (profesor gymnázia), botanik, prírodovedec a entomológ. Bol členom Prírodovedného spolku Župy Trenčianskej.
Životopis.
Narodil sa v Szegede. Počas svojho života pôsobil v rokoch 1907 - 1914 ako profesor prírodopisu na Trenčianskom gymnáziu. Dňa 21. 11. 1909 na výročnej schôdzi Prírodovedného spolku Župy Trenčianskej bol zvolený do funkcie zástupcu tajomníka tejto inštitúcie. Floristický prieskum vykonával v okolí Trenčína, na Ostrom vrchu a v Manínskej tiesňave pri Považskej Bystrici. Svoje entomologické informácie poskytol k dispozícii MUDr. Karolovi Brančíkovi pre jeho práce o hmyze z okolia Trenčína. Sám publikoval niekoľko entomologických prác, z ktorých dve zverejnil vo výročných správach trenčianského gymnázia. Pre entomologický výskum Slovenska má význam hlavne jeho práca: "Természetrajzi kirándulások", kde podal informácie o chrobákoch, plošticiach a rastlinách okolia Trenčína. Ako slovenského entomológa ho cituje v úvode svojej práce: 
"Přehled brouků ČSR" aj MUDr. Antonín Fleischer.
Pamätník Východoslovenského roľníckeho povstania

Pamätník roľníckej vzbury 1831 je národná kultúrna pamiatka postavená v katastrálnom území obce Haniska na kopci Furča, južne od krajského mesta Prešov na východných svahoch Šarišskej vrchoviny.
História.
Pamätník bol postavený roku 1938 v rámci osláv 20. výročia trvania Česko-Slovenska na pamiatku roľníckej vzbury, ktorá vypukla 19. júla 1831. Vzburu viedli richtári obcí a niekoľko chudobných zemanov, vypukla v Haliči a zasiahla až 150 východoslovenských obcí. Zúčastnilo sa jej približne 40 000 vzbúrencov. Vzburu vojsko potlačilo a 119 povstalcov popravili.
Opis.
Pamätník tvorí monumentálne súsošie z pieskovca a je dielom akademického sochára Jozefa Pospíšila a architekta Č. Vořecha. Iniciatívu pri jeho postavení mali najmä členovia Jubilárneho výboru mladých Slovákov na východnom Slovensku. Reštaurovaný bol v roku 1958 a v rokoch 1968 až 1969.
Hlavným motívom pamätníka je bronzová socha víťazne kráčajúceho muža, umiestnená na vysokom valcovom pylóne. V podnoží je súsošie 7 povstalcov, symbolicky znázorňujúce profesijné stavy účastníkov povstania. Kam patrili najmä zemania, mešťania, želiari, podželiari, baníci, chudoba (mestská a dedinská) a zamestnanci štátu (richtári, učitelia, hajdúsi...)
Celková výška pamätníka je . Postavy v súsoší sú až vysoké. Bronzová socha na pylóne je vysoká . V pravej ruke drží ratolesť dĺžky . Sochy v súsoší sú vytesané z pieskovca.
Prístupová cesta.
Z obce Haniska je pamätník jasne viditeľný a prídeme k nemu po miestnej komunikácii mostom cez rieku Torysu smerom na západ. Na pravom brehu Torysy je aj parkovisko, pre osobné automobily. Premáva tam aj linka č. 42 prešovskej MHD. Z asfaltovej cestičky, ktorá vedie na Borkút, za kresťanským krížom vľavo, je turistická cestička a schody vedúce k pamätníku odkiaľ je veľmi pekný výhľad na obec Haniska, Slanské vrchy aj mesto Prešov.
Pavúkovce

Pavúkovce ("Arachnoidea" alebo "Arachnida") sú trieda podkmeňa klepietkavce. Sú to primárne suchozemské živočíchy s telom pôvodne deleným na hlavohruď a bruško. Jednotlivé časti tela však môžu rôzne zrastať a u odvodených typov môže byť segmentácia tela úplne potlačená, ale u končatín ostáva vždy zachovaná. Hrudné končatiny už nie sú nikdy dvojvetvové, no hlavové prívesky (chelicery a pedipalpy) majú väčšinou odvodenú dvojvetvovú stavbu. Pedipalpy už nemajú charakter nôh – sú premenené na uchopovací (klieštiky), hmatový alebo kopulačný aparát. Bruškové končatiny úplne zanikajú, no u pavúkov ich modifikáciou vznikajú snovacie bradavky. Pavúkovce sú pôvodne mäsožravé živočíchy s častým extrasomatickým trávením. Stavba tela u rôznych pavúkovcov je dosť rozdielna. Trieda sa obyčajne delí na 8 radov. Počet popísaných druhov sa
približuje číslu 80 000.
Systematika.
trieda: pavúkovce ("Arachnoidea/Arachnida")
Persobek

Persobek (aj Per-Sobek, ) alebo Šedet (), v helenistickom období aj Krokod(e)ilón polis (, tradične prepisované aj Krokod(e)ilopolis; iné názvy: Ptolemais Euergetis, Arsinoe (), , arabsky Madinat al-Fajjúm, bolo staroveké mesto v Egypte, hlavné mesto 21. nomu Horného Egyptu. Ležalo na západnom brehu Nílu, medzi riekou a jazerom Moeris.
V dobe faraónov bolo toto mesto strediskom kultu krokodílieho boha Sobeka a uctievania krokodílov ako posvätných zvierat, preto i grécke meno, ktoré znamená "Mesto krokodílov". Obyvatelia mesta si v špeciálnej úcte držali posvätného krokodíla, vtelenia boha, ktorého nazývali "Petsuchos". Posvätné zviera bolo zdobené zlatom a šperkami, kŕmené sluhami a žilo v jazere vo vlastnom chráme. Po svojej smrti bol tento krokodíl mumifikovaný a nahradený ďalším „vtelením“ boha.
V dobe Ptolemaiovcov bolo mesto premenované na Ptolemais Euergetis a v 3. stor. pred Kr. na Arsinoe, na počesť Arsinoe II., sestry a manželky Ptolemaia Filadelfa. Oblasť, kde sa lokalita nachádza – Fajjúmska oáza, bola najúrodnejšou časťou Egypta. Okrem obilia a ďalších bežných produktov egyptského poľnohospodárstva tu rástli v hojnom počte datle, figy a ruže. Fajjúmske záhrady a vinice súperili v svojej kvalite s tými v okolí Alexandrie. Rástli tu dokonca i olivovníky.
Nom ohraničovalo zo západu jazero Moeris (dnes "Birkat el Kárún"), do ktorého sa vlieval Jozefov kanál ("Bahr Jusúf"). K jeho pamätihodnostiam patrí viacero pyramíd, pohrebisko a slávny Labyrint. Samotné mesto označuje rada pahorkov v "Al Fajjúm" (alebo "el-Fares"), ale dosiaľ sa tu nenašli žiadne pamiatky staršieho dáta, s výnimkou niekoľkých opracovaných kamenných blokov.
V neskoršom období Rímskej ríše sa z Arsinoe stalo sídlo kresťanského biskupa (a zostáva titulárnou diecézou do dnešného dňa). Skoro na to sem zamieril príliv kresťanov a mesto sa stalo prekvitajúcim strediskom kresťanského života. Roku 642 však Kopti monofyzitského vyznania Arsinoe odovzdali do rúk Amrua, veliteľa arabských vojsk. V okolí metropoly sa našlo mnoho papyrusových rukopisov, z ktorých sú niektoré významnými pre najstaršie dejiny kresťanstva v Egypte. 
Dnešné mesto má niekoľko koptských kostolov i mešít. Jeho produktmi sú predmety z vlny, ružová voda a nitráty.
Šťúry

Šťúry alebo škorpióny ("Scorpionidea, Scorpionoidea") sú rad pavúkovcov. Šťúry sa prispôsobili životu na súši veľmi dávno, asi už v silúre (pred viac ako 400 miliónmi rokov), patria teda k najstarším suchozemským živočíchom. 
Ich telo je pomerne veľké (2 – 16 cm), podlhovasté, zložené ešte z väčšieho počtu somitov. Hlavová časť má niekoľko párov ocelli a 2 páry dvojvetvových končatín – krátke chelicery a mohutné pedipalpy podobné račím klepetám, s ktorými však nie sú homologické. Bruško je segmentované, dvojdielne. Zadná zúžená časť sa ohýba nazad nad telo a končí sa pazúrikovitým bodcom (stilet) s jedovou žľazou. Na spodnej strane bruška sú 4 páry štrbinovitých stigiem, ktoré sú vyústením pľúcnych dutiniek. Vylučovacími orgánmi sú koxálne nefrídie. 
Oplodnenie sa uskutočňuje spermatofórmi. Vývin je epiméria a častá je živorodosť (viviparia). Šťúry žijú najmä v teplých krajinách a sú to nočné živočíchy. Známych je vyše 1 200 druhov. V južnej Európe a na Balkáne je hojný "Euscorpius italicus", okolo Stredozemného mora "Buthus occitanicus". Pozoruhodná bola izolovaná populácia "Euscorpius carpathicus" pri Slapskej priehrade v stredných Čechách – severná hranica jeho areálu prebieha stredným Rumunskom; v tomto prípade šlo pravdepodobne o introdukciu teraristami. V súčasnosti sa tu druh už nevyskytuje. Bodnutie európskych druhov nie je pre zdravého človeka nebezpečné, výnimkou však môžu byť alergické osoby alebo malé deti. Niektoré tropické druhy sú však nebezpečné a vyskytli sa aj letálne prípady. Najväčším šťúrom je africký "Pandinus imperator", dlhý až 18 cm. Napriek svojej veľkosti a hrozivému výzoru vôbec nie je nebezpečne jedovatý.
Hmatonožce

Hmatonožce (staršie: klieštiky, bičiare, bičovce, bičonôžky; lat. Pedipalpi, Pedipalpa alebo Uropygi) sú rad pavúkovcov. Sú to nápadné živočíchy, žijúce iba v (sub)trópoch. Podobajú sa na šťúry – majú malé dvojvetvové chelicery a mohutné kliešťovité pedipalpy. Bruško je tiež segmentované a dvojdielne, ale jeho zadná časť vybieha
v dlhý článkovaný bičík. Nemajú stilet ani jedovú žľazu – korisť usmrcujú silou. Prvý pár hrudných nôh neslúži na chôdzu, je premenený na dlhé bičíkovité hmatové orgány. Vývin je epiméria. 
Hmatonožce sú nepočetná skupina menej známych a skryto žijúcich druhov s nočnou aktivitou. Najväčším druhom radu je "Mastigoproctus giganteus" z teplých oblastí Ameriky, má asi 6 cm.
Norbert Bodnár

Mgr. art. Norbert Bodnár (* 11. apríl 1956, Košice) je slovenský hudobný skladateľ.
Životopis.
Po maturite na gymnáziu v Košiciach študoval kompozíciu na Konzervatóriu v Košiciach u Jozefa Podprockého. V študiu pokračoval na VŠMU (1977 – 1981) kompozíciu u Andreja Očenáša. Je to skladateľ s výrazným zmyslom pre hudobnú obrazotvornosť. Nevyhýba sa však ani hudobným recesiám. Snaží sa o syntézu articifiálnej hudby s džezovou, rockovou, poprockovou a pod. Je skladateľom tvorivého typu s hudobnou predstavivosťou a fantáziou. Pôsobí na Košickom Konzervatóriu ako pedagóg hudobnej teórie a kompozície.
Šťúrovky

Šťúrovky ("Palpigradi") sú rad triedy pavúkovce ("Arachnida").
Sú to drobné slepé depigmentované živočíchy, nedosahujúce obyčajne ani 5 mm. Na rozdiel od hmatonožcov majú na bičíkovitý útvar premenené aj pedipalpy. Majú silnú tendenciu k podzemnému spôsobu života (hlboké vrstvy pôdy a jaskyne). V južnej Európe žije "Koenenia mirabilis". V nedávnej dobe bol v Slovenskom krase objavený nový zástupca tohto radu "Eukoenenia spelaea".
Jozef Podprocký

Jozef Podprocký (* 10. jún 1944, Žakarovce – † 31. marec 2021, Košice) bol slovenský hudobný skladateľ.
Kompozíciu začal študovať popri hre na klavíri na Konzervatóriu v Košiciach u Juraja Hatríka, ktorý v tomto období na Konzervatóriu pôsobil. V študiach pokračoval na VŠMU (1965-1970) v kompozičnej triede Jána Cikkera. Štúdia ukončil v triede Alexandra Moyzesa. 
Od roku 1969 do roku 2013 pôsobil na Konzervatóriu v Košiciach ako profesor skladby a hudobno-teoretických predmetov. V rokoch 1986 – 1988 vykonával aj funkciu riaditeľa Štátnej filharmónie v Košiciach. 
Jeho hudobná reč vychádza zo vzorov európskej hudobnej moderny, najmä z rozšíreného tonálneho hudobného myslenia. Vo svojej kompozičnej činnosti sa popri tvorbe orchestrálnych, koncertantných, komorných a inštruktívnych skladieb, venoval aj vokálno-inštrumentálnej i zborovej tvorbe. Inšpirácie zo slovenskej kompozičnej školy aj folklórneho materiálu transformoval postupmi európskej hudobnej moderny (bartókovské technológie, princípy 2. viedenskej školy, sonoristika a p.), ktoré svojim spôsobom veľmi decentne a v súlade s vlastným naturelom selektoval a integroval do vlastného štýlu. Odmietol teda experiment a pochopil substanciu diela ako umelecké posolstvo pre širší okruh poslucháčov. Podprocký disponuje jemu vlastným štýlom, svoje remeslo má pevne v rukách a v podstate každá jeho skladba je tektonicky i obsahovo iná – odlišná. Je moderným tradicionalistom, inklinujúcim k takým hudobným štruktúram, ktoré v sónickej podobe implikujú našu dobu a ozvučujú čiastku z jeho charakteru takým technologicko-tvorivým poriadkom, čo znie dobre a novo. Často využíva kombináciu folklórnych prvkov s polymodálnou a dvanásťtónovou organizáciou harmonických a melodických prvkov a tiež v kombinácii s aleatorikou. Má zmysel pre úspornosť výrazových prostriedkov, prestúpených racionálnou zložkou. Celý rad jeho skladieb inšpirovali poprední východoslovenskí, ale aj iní interpreti: Košické kvarteto, dirigent Bystrík Režucha, organista Ivan Sokol, akordeonisti Vladimír Čuchran a Peter Katina, Quasars ensemble a iní. Mal osobitý vzťah k hudbe minulých dôb. K jeho veľkým zásluhám patrí oživovanie skladieb alebo diel skladateľov najmä z východoslovenského regiónu. Žiaci Jozefa Podprockého: Peter Breiner, Iris Szeghy, Norbert Bodnár, Alexander Mihalič, Ondrej Morosz, Peter Guľas, Jana Kmiťová, Ivan Buffa, Peter Duchnický... 
Je držiteľom Ceny Jána Levoslava Bellu na rok 1978 za Sláčikové kvarteto č. 2, Ceny nadácie Hemerkovcov (1994), Ceny primátora mesta Košice 1994, Ceny kritiky za rok 2003 a Ceny Mesta Košice 2009.
Extended play

Extended play (EP) je CD alebo gramofónová platňa, ktoré/-rá obsahuje viac hudby ako singel, ale je príliš krátky/-ka na to, aby sa nazývala „album“. 
Album má obvykle viac ako sedem skladieb a celková dĺžka skladieb albumu má byť medzi 25 – 80 minútami. Single obsahujú maximálne tri skladby o celkovej dĺžke do 10 minút. Časové rozpätie EP vinylového albumu je teda medzi 10 – 25 minútami, u CD albumu (vzhľadom na jeho vyššiu kapacitu) je horná hranica posunutá do cca 30 minút.
V čase vydávania vinylových platní v päťdesiatych a šesťdesiatych rokoch vychádzali EP platne s priemerom 7" () najčastejšie s dvoma skladbami na jednej strane. Táto platňa sa prehrávala rýchlosťou 45 ot/min.
EP

EP môže byť:
I. obvod (Budapešť)

I. obvod (), nazývaný aj Budavár alebo Várkerület, je centrálny budapeštiansky mestský obvod pri Dunaji. Jeho súčasťou je budínsky hrad (Budai vár) a mestské štvrte Tabán, Gellérthegy, Kirsztinaváros a Víziváros. 
Má rozlohu 3,4 km², čo z neho robí štvrtý najmenší mestský obvod. Žije tu vyše 25 tisíc obyvateľov.
Pavúky (rad)

Pavúky () sú rad pavúkovcov. Je to najväčší, no aj pomerne najlepšie preskúmaný rad triedy pavúkovcov – počet popísaných druhov podľa najnovších údajov (Platnick, 2005) dosahuje 40 000. Vo faune Slovenska ich zastupuje asi 1 000 druhov.
Anatómia.
Telo pavúkov sa skladá iba z dvoch častí – z hlavohrude a bruška, ktoré nemá ani náznak segmentácie (výnimkou sú primitívne tropické pavúky z podradu "Liphistiomorpha"). Bruško je pripojené k hlavohrudi tenkou stopkou. Na spodnej strane má 1 alebo zriedka 2 páry štrbinovitých otvorov do pľúcnych dutiniek, kúsok pred nimi je pohlavný vývod, ktorý je u väčšiny samíc súčasťou zložito skulptúrovanej platničky (epigyna). Obyčajne na konci bruška sú snovacie bradavky, ktoré sú vlastne premenené bruškové končatiny. Vo vnútri bruška sú často objemné pavučinové žľazy. U niektorých pavúkov je vyvinuté aj doplnkové snovacie ústrojenstvo (cribellum), ktoré vyzerá i pracuje ako miniatúrne sitko. Pavúk cez drobné otvory vypúšťa pavučinu a vyčesáva ju zvláštnym otŕnením zadných tibií (calamistrum), ktoré pripomína hrebienok.
V hlavovej časti hlavohrude sú vačkové oči, najčastejšie 4 páry (väčšina "Entelegynae"), niekedy 3 páry ("Haplogynae"), len veľmi vzácne 2 páry ("Tetrablemma" spp.) alebo dokonca len 1 pár ("Nops" spp.), tieto výnimky však žijú len v trópoch. Chelicery sú jednovetvové a pracujú na princípe zatváracieho noža. Apikálny článok chelicery pripomína ostrý pazúr alebo jedový zub hada – vnútri má kanálik, ktorým je pri zahryznutí do tela koristi vstreknutý jed, ale i tráviace enzýmy; trávenie pavúkov je teda mimotelové (extrasomatické). Druhým párom hlavových končatín sú pedipalpy. U samíc vyzerajú ako krátke nohy, no u samcov sú premenené na zvláštny párový kopulačný orgán (bulbus), ktorého stavba môže byť veľmi zložitá. Najdôležitejšou časťou bulbu je dutý útvar – embolus, ktorý je vlastne zásobným vačkom na spermie. Okolo neho je zložitý systém líšt a výrastkov (apofýzy), ktoré pri kopulácii zapadajú do chitinóznych rýh a otvorov na epigyne samice, podobne ako kľúč do zámku. Vývod gonád má však aj samec na brušku, preto musí pred kopuláciou naplniť dutú časť bulbu spermiami – uskutoňuje sa to pomocou zvláštnej malej pavučinky. Po kopulácii sa niekedy vyskytuje kanibalizmus – samica usmrtí a vysaje samca. Tento jav však vôbec nie je taký bežný, ako sa traduje medzi ľuďmi. Samice kladú vajíčka do kokónu z husto tkanej pavučiny. Pavúky dýchajú pľúcnymi dutinkami a jednoduchými vzdušnicami. Vylučovacím orgánom sú Malphigiho trubice, koxálne nefrídie fungujú len u mláďat, u dospelých sú rudimentálne.
Systematika.
rad: pavúky ("Araneae")
Nepriama daň

Nepriama daň je daň, ktorá sa platí „nepriamo“ prostredníctvom jej zaplatenia v cene tovaru a služby, teda daň pri ktorej platiteľ dane a daňovník nie sú tá istá osoba.
Na Slovensku existujú v roku 2024 tieto nepriame dane:
Kompilačný album

Kompilačný album je zvukový nosič (hudobný, alebo s hovoreným slovom), ktorý obsahuje nahrávky jedného, alebo viacerých umelcov vybraných z viacerých zdrojov (ako sú štúdiové albumy, koncertné nahrávky, single, demonahrávky a iné výbery). Nahrávky majú spoločnú charakteristiku ako napríklad ich úspešnosť, zdroj, žáner, či iné spoločné témy. Keď je interpretom jeden umelec spravidla ide o retrospektívny charakter kompilačného albumu.
Kompilácia

Kompilácia môže byť:
Spadla z oblakov

Spadla z oblakov je populárny televízny česko-slovenský seriál v slovenčine, nakrútený v rokoch 19781980 Československou televíziou Bratislava na motívy knihy "Spadla z nebe" (1967) českého spisovateľa, novinára a scenáristu televíznych programov Václava Borovičku. Hlavná redakcia vysielania pre deti a mládež STV si v Zlíne (Gottwaldove) a v Prahe objednávala trikové štúdiá a všetko si financovala aj produkovala sama. 
Dej.
Film rozpráva o nezvyčajnom mimozemskom dievčati Majke z planéty Gurun, ktorá sa dostala na Zem do malého slovenského mestečka Čabovce, kde sa zoznámila s miestnymi deťmi, s ktorými potom prežíva vzrušujúce dobrodružstvá. Majka, ako sa patrí na mimozemšťanku, má zručnosti, ktoré obyčajné deti neovládajú - vie lietať bez pomoci prístrojov, chodiť po strope, po vode, replikovať ľubovoľné predmety, meniť rýchlosť plynutia času a mnohé iné. Je prirodzené, že Majka s takýmito unikátnymi schopnosťami sa stane objektom záujmu istých záhadných tajných služieb. Popri tom všetkom Majka zostáva dieťaťom, ktoré nerozumie mnohým jednoduchým veciam. Ale vďaka svojim novým priateľom, Majka postupne odkrýva pre seba svet ľudí, s ich radosťami aj smútkami, priateľstvom a vzájomnou pomocou.
Réžia.
Filmové studio Gottwaldov - Československá televízia Bratislava
Zaujímavosti.
Nakrúcanie začalo koncom februára 1977 a trvalo 104 filmovacích dní. 13 častí sa odohrá v priebehu 4 dní. Vo februári a v marci 1977 sa nakrúcalo v ateliéroch, koncom apríla sa štáb presťahoval do Vysokých Tatier, kde boli až do konca júna. Ubytovaní boli v Tatranskej Lomnici a nakrúcalo sa po celých Tatrách: v Smokovci, na Štrbskom Plese pred hotelom FIS, v nádhernej Bielovodskej doline. V júli a auguste 1977 sa nakrúcalo v Hradci Králové v ZOO a potom ešte v Prahe v trikovom štúdiu na Barrandove. Filmovanie prebiehalo v nasledovných lokalitách: Zatopený kameňolom Drysice, Vysoké Tatry (Skalnaté pleso, Štrbské pleso, Tatranská Lomnica, Mengusovská dolina), Mlynská dolina Bratislava, Tyršovo nábrežie Bratislava), Zlín, zámok Lešná pri Zlíne. Slávnostná premiéra sa konala v bratislavskom Filmovom klube na Špitálskej ulici v Bratislave na jeseň roku 1978. 
Medzinárodný ohlas.
Seriál sa stal populárny a vysielali ho nielen televízie Východného bloku. Kúpilo ho šesťdesiat štátov sveta a napríklad vo Vietname ho opakovali asi dvadsaťkrát. V Nórsku vznikol dokonca fanklub. Ešte po mnohých rokoch od jeho vzniku prichádzali do televízie listy od zahraničných fanúšikov.
Seriál bol dabovaný do mnohých jazykov a často (napr. v ruskom preklade) bol názov úplne zmenený.
Po:
Romantika (anime)

Romantika () je v oblasti mangy a anime druh alebo žáner. V romantických anime sú prevažne dojemné scény lásky. Takéto anime často tiež môžu byť aj komediálne, zo školského prostredia, alebo dokonca etči. Najčastejšie sa tu vyskytuje láska medzi mužom a ženou.
ISO 9362

ISO 9362, známy aj ako BIC alebo Bank Identifier Code je kód banky, totožný so SWIFTovým kódom. Pozostáva z 8 až 11 alfanumerických znakov písaných vždy veľkými písmenami. Slúži na identifikáciu príslušnej banky, kód krajiny, sídlo, prípadne príslušného obchodného miesta banky.
Od 1. mája 2004 je povinnosťou účasníkov cezhraničného platobného styku s EÚ a EHS používať BIC/SWIFT spolu s číslom účtu vo formáte IBAN v platobných príkazoch.
Dievčenská štvorhra na US Open 2007

Dievčenská štvorhra na US Open 2007 bol tenisový turnaj, na ktorom zvíťazila dvojica Ksenia Milevská a Urszula Radwańská.
Ženská štvorhra na US Open 2007

Ženská štvorhra na US Open 2007 sa hrala ako súčasť US Open 2007 od 29. augusta do 9. septembra. Súťaže sa zúčastnilo 64 párov, z toho 16 nasadených. Víťazkami sa stali Nathalie Dechyová a Dinara Safinová, ktoré vo finále vyhrali nad párom Čan Jung-žan, Čuang Ťia-žung 6:4, 6:2.
Apollinaris Tholus

Apollinaris Tholus je malá sopka na povrchu Marsu, ktorá sa nachádza na severnej pologuli západojužným smerem od štítovej sopky Olympus Mons. Veľkost základne dosahuje 35 km. Oblasť leží južným smerom od kréteru Gusev, ktorý bol preskúmaný automatickým vozidlom Spirit.
Pomenovaná bola v roku 1997.
Anseris Mons

Anseris Mons je vrch na povrchu Marsu, ktorý sa nachádza na južnej pologuli v severovýchodnej oblasti Hellas Planitia na jej okraji. Veľkosť základne dosahuje 58 km.
Pomenovaná bola v roku 1991 po hviezde Anseris.