burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Čierna hora (vrch v Levočských vrchoch)

Čierna hora () je najvyšší vrch Levočských vrchov, krajinného celku Podhôľno-magurskej oblasti. Nachádza sa približne južne od Starej Ľubovne.
Poloha.
Vrch sa nachádza v horskom hrebeni na severe strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Levočská vysočina, približne východne od obce Ihľany. Nachádza sa v Prešovskom kraji, okrese Stará Ľubovňa a zasahuje do katastrálneho územia obcí Jakubany a Lomnička. Čierna hora je v povodí rieky Poprad.
Opis.
Vrch leží v južnej časti mohutného horského chrbta, ktorý sa v tvare písmena „U“ tiahne od "Mackovej" () cez Ihlu () a Čiernu horu až po Javorinku (). Západne leží Ihla, severovýchodne Banisko (), východne Šípková hora (). Severné svahy masívu odvodňujú prítoky Kolačkovského potoka, východné a južné svahy odvádzajú vodu prítokmi riečky Jakubianka. Veľká časť vrchu je odlesnená.
Výhľady.
Vrch je z veľkej časti odlesnený a poskytuje zaujímavé výhľady. Celý hrebeň po vrch Ihla ponúka výhľad na okolité vrchy pohoria, jedinečný je tiež výhľad na Belianske a časť Vysokých Tatier. Dobre pozorovateľné sú tiež Kráľovohoľské Tatry, Volovské vrchy, Branisko i Babia hora.
Prístup.
Na vrchol nevedie značkovaný chodník a najľahší výstup je z obce Nižné Ružbachy po červeno značenom chodníku s odbočením cez vrch Ihla.
Dizertačná práca

Dizertačná práca alebo dizertácia je rozsiahla vedecká rozprava, v ktorej sa na základe vedeckého výskumu a s využitím bohatého dokladového materiálu a vedeckých metód rieši zložitý odborný problém. Dizertácia býva predpokladom pre udelenie akademického titulu PhD. (v minulosti aj CSc.) a je záverom 3. stupňa vysokoškolského vzdelania. V slovenskej legislatíve (zákon č. 131/2002 Z. z. o vysokých školách) je predpokladom pre ukončenie doktorského štúdia okrem obhájenia dizertačnej práce aj vykonanie dizertačnej skúšky. Dizertačná skúška predchádza odovzdaniu práce, pretože sa na ňu študent prihlasuje do 18 resp. 24 mesiacov od začiatku štúdia (v závislosti od odboru štúdia). Súčasťou dizertačnej skúšky je písomná práca, vypracovaná k dizertačnej skúške (tzv. minimová práca).
Medzinárodné letisko Artura Merina Beníteza

Medzinárodné letisko Artura Merina Beníteza alebo Medzinárodné letisko Santiago, alebo Letisko Pudahuel (), (IATA: SCL, ICAO: SCEL) je medzinárodné letisko pri mestečku Pudahuel, približne 15 km severozápadne od centra čilského hlavného mesta Santiaga. S takmer 13 miliónmi cestujúcich v roku 2011 bolo deviatym najvyťaženejším letiskom Latinskej Ameriky. Je tiež významnou spojnicou pre lety medzi Oceániou a Latinskou Amerikou. Letisko bolo v rokoch 2011 a 2012 vyhodnotené cenou Air Cargo Excellence ako najlepšie latinskoamerické letisko pre nákladnú dopravu. Vlastníkom je čilský štát, prenajímateľom je čilsko-kanadsko-španielska spoločnosť "SCL Terminal Aéreo Santiago S.A. Sociedad Concesionaria". Letisko je jednou zo základní vzdušných síl čilskej armády.
História.
Rastúca letecká preprava a používanie väčších a výkonnejších lietadiel najmä pri medzikontinentálnych letoch viedli v päťdesiatych rokoch čilskú vládu k rozhodnutiu postaviť nové letisko, ktoré by spĺňalo požiadavky svojej doby. Výstavba sa začala v roku 1961 a bola ukončená v roku 1967. V roku 1980 bolo letisko premenované na letisko "Artura Beníta Meríneza", zakladateľa čilských vzdušných ozbrojených síl. Výstavba nového terminálu bola ukončená v roku 1994 a budova starého bola v prevádzke až do roku 2001. Terminál sa nachádza medzi oboma pristávacími dráhami, má štyri poschodia a je navrhnutý podľa architektonického konceptu letiska v Marseille. 
Výstavba druhej pristávacej dráhy bola ukončená v roku 2005.
Rozvoj letiska.
V roku 2008 letisko dosiahlo svoju maximálnu kapacitu, 9,5 milióna cestujúcich ročne. V prípravnom štádiu je výstavba ďalšieho terminálu, pristávacej dráhy a výstavba linky ľahkého metra, ktorá by prepojila letisko s čilským hlavným mestom. Predpokladaný počet cestujúcich je 14 miliónov do roku 2014 a 34 miliónov v roku 2034.
Au pair

Au pair môže byť:
Haputovia

Haputovia (domáci názov "gerad", azerbajdž. "haputlular", rus. "гапутлинцы" - gaputlincy alebo "xапуты" - chaputy alebo "xапутлинцы" - chaputlincy) je etnikum obývajúce azerbajdžanskú vysokohorskú obec Haput (iné názvy: Hapit, Chaput, Gaputlin). Koncom 19. storočia sa začali veľké patriarchálne rodiny rozpadať a Hyputovia začali migrovať z hôr. 
V roku 1880 uvádzajú oficiálne pramene 1433 Haputov v pôvodne osídlených oblastiach a v obciach Göyçay a Şamaxı 710 ľudí.
V súčasnosti žije v tomto regióne asi 70 rodín, cca. 700 ľudí tohto etnika. Mnohí z nich hovoria v súčasnosti už po azerbajdžansky.
Vzhľadom na horské pasienky v okolí dediny Haput sa aj Haputovia podobne ako iné etniká obývajúce túto oblasť sústredili na chov zvierat a drobné remeselné práce - pletenie vlnených ponožiek, výroba kobercov atď.
Katedrála Najsvätejšej Trojice (Sibiu)

Katedrála Najsvätejšej Trojice v rumunskom meste Sibiu je katedrálnym chrámom Rumunskej pravoslávnej cirkvi.
Dejiny.
Sibiu patrilo k rumunským mestám v Sedmohradsku, kde žili príslušníci rôznych náboženských vyznaní. V meste mali veľké chrámy príslušníci rímskych a gréckych katolíkov, evanjelikov, unitárov a kalvínov. Pravoslávnym veriacim rumunskej národnosti chýbal dôstojný duchovný stánok. V roku 1857 sa začala zbierka na vybudovanie pravoslávnej katedrály. Prispel na ňu samotný rakúsky imperátor i guvernér Sedmohradska.
Základný kameň katedrály bol položený 18. augusta 1902 počas pôsobenia metropolitu Ioana Metianu. Stavebné práce trvali do roku 1904. Katedrála stojí na mieste staršieho gréckeho chrámu z roku 1778. Posvätený bol v roku 1906.
Architektúra.
Katedrála je vybudovaná v tradičnom byzantskom slohu a kopíruje matku pravoslávnych chrámov Hagia Sofia z Konštantinopolu. Nájdeme tu však aj prvky tradičného rumunského štýlu a prvky barokovej architektúry. Exteriér je vybudovaný z červenej a žltej tehly. Chrám je dlhý 53,10 metrov a najvyššia veža dosahuje výšku 43 metrov.
Ikonostas pochádza z dielne z Bukurešti a nádhernú maľbu Krista Panttokratora vytvoril umelec Octavian Smilgeschi z neďalekej obce Ludos.
Belianske jazero

Belianske jazero (normovaný názov; iné názvy: Beliansky rybník, Beliansky tajch) je tajch v Štiavnických vrchoch. Nachádza sa v Banskej Štiavnici, neďaleko obce Banská Belá.
Tajch vznikol pred rokom 1747. V druhej polovici 18. storočia a v 19. storočí slúžil tajch, spoločne s Halčianskym tajchom na pohon stúp v Kozelníckej doline.
Občina

Občina môže byť:
Općina

Općina (chorvátsky výraz znamenajúci občina, obec) môže byť:
Teplý Vrch (vodná nádrž)

Teplý Vrch alebo Teplý vrch je vodná nádrž na juhu stredného Slovenska v rimavskosobotskom okrese na hornom toku rieky Blh. 
Nachádza sa v Rimavskej kotline neďaleko obce Teplý Vrch a patrí medzi najvyhľadávanejšie rekreačné lokality. Slúži hlavne na kúpanie, jachting, rybolov a vodné športy. Pri nádrži je reštaurácia, turistická ubytovňa, chatová osada a autokemping.
Kúkai

Kúkai (* 773† 830) bol japonský úradník a neskoršie (od roku 804) budhistický mních, zakladateľ školy šingon. Podľa tradície bol nielen nadaným učiteľom, ale aj umelcom, mal vynájsť japonský spôsob písania kana. V roku 797 vydal knihu "Sango šiki" v ktorej porovnal konfucianizmus, taoizmus a budhizmus. Počas svojho pôsobenia učil ezoterickú cestu budhizmu šingon, ktorú v roku 812 založil ako samostatnú denomináciu. O štyri roky neskôr založil na vrchu Koja náboženské centrum. Na sklonku života sa stal obľúbeným na cisárskom dvore kde inicioval cisárov do ezoteriky a vykonával teatrálne ezoterické rituály.
National Airports System

National Airports System (NAS) je kanadský zoznam letísk, ktorý bol ustanovený vládnym programom National Airports Policy z roku 1994. Jeho pôvodným zámerom bolo zastrešiť všetky letiská s ročným objemom cestujúcich nad 200,000, ako aj letiská, obsluhujúce hlavné mestá provincií a teritórií štátu. Letiská sa mali postupne privatizovať.
Akékoľvek letisko s počtom cestujúcich 200 000 a viac v priebehu troch po sebe nasledujúcich rokov má byť pridané do systému. Akékoľvek letisko, ktoré nespĺňa tieto požiadavky, okrem letísk hlavných miest provincií a teritórií, má byť zo systému odstránené. Avšak od roku 1994 len jedno letisko sa stalo novým členom Iqaluit Airport a žiadne iné letisko nebolo zo zoznamu odstránené napriek faktu, že na dvoch letiskách počet cestujúcich klesol pod hranicu 200 000 za rok, Montréal-Mirabel International Airport a Gander International Airport.
Všetky letiská, s výnimkou troch letísk, ktoré sa nachádzajú v hlavných mestách teritórií, sú vlastnené spoločnosťou Transport Canada a prenajímané miestnym úradom, ktoré majú na starosti ich prevádzku. 
Pri svojom vzniku v roku 1994, 26 letísk, členov National Airports System, obstarávalo 94% všetkej pravidelnej osobnej a nákladnej leteckej dopravy v Kanade.
Zoznam letísk National Airports System.
Počty cestujúcich sú z roku 2008.
Africká ragbyová konfederácia

Africká ragbyová konfederácia (skr. CAR"Confédération Africaine de Rugby") je africká športová konfederácia, ktorá združuje ragbyové zväzy afrických štátov. Vznikla v roku 1986 a sídli v Tunise, v Tunisku. Momentálne (2012) združuje 35 národných ragbyových zväzov a na jej čele stojí Tunisan Khaled Babbou. CAR je členom Medzinárodnej ragbyovej federácie (IRB) a takisto členom ANOCA. 
Niektoré členské zväzy CAR nie sú členom IRB, resp. čakajú na členstvo. Niektoré štáty majú svoju zastrešujúcu federáciu, ale nie sú členom CAR, v iných štátoch ako Gambia, Lesotho či Mozambik sa ragby hrá, ale zatiaľ (2012) nemajú národnú federáciu. 
Dejiny.
Africká ragbyová konfederácia bola založená v januári 1986 ôsmimi členmi: Keňa, Madagaskar, Maroko, Pobrežie Slonoviny, Senegal, Seychely, Tanzánia a Tunisko. Po skončení apartheidu v Juhoafrickej republike sa na zhromaždení CAR v roku 1992 rozhodlo o začlenení tejto krajiny, ktorej mužský tím patrí medzi najlepšie družstvá sveta.
V roku 2005 vznikol multi-národný výber Afriky s názvom "African Leopards", ktorý vznikol podľa úspešného vzoru "Pacific Islanders" oceánskych štátov.
Členské federácie.
Ostatné africké federácie
Podujatia.
15-kové ragby:
7-kové ragby:
Majstrovstvá sveta v boxe 2011

Majstrovstvá sveta v boxe 2011 sa konali v športovej hale Heydara Aliyeva v Azerbajdžane, v hlavnom meste Baku od 22. septembra do 10. októbra 2011. Súťaž prebiehala pod dohľadom svetového riadiaceho orgánu pre amatérsky box, AIBA. Nadväzovali na najväčšie majstrovstvá sveta v boxe ktoré sa konali v roku 2009 v Taliansku. Tieto majstrovstvá sveta slúžili ako kvalifikácia na letné olympijské hry 2012 v Londýne. Prišlo 685 boxerov zo 127 krajín.
Karol V. (Lotrinsko)

Karol V. Lotrinský (* 3. apríl 1643, Viedeň, Rakúsko – † 18. apríl 1690, Wels) bol v rokoch 1675 až 1690 lotrinský vojvoda. Po celú dobu vládol iba titulárne, pretože od roku 1669 územie obsadila armáda francúzskeho kráľa Ľudovíta XIV. Na vojvodskom stolci vystriedal svojho strýka Karola IV. Jeho vnuk František I. sa v roku 1745 stal cisárom Svätej ríše rímskej.
Jeho otcom bol lotrinský vojvoda Mikuláš František, mladší syn vojvodu Františka II., a matkou dcéra vojvodu Henricha II., Klaudia Lotrinská.
Kariéra.
Cisár ho menoval poľným maršalom a dal mu k dispozícii vojsko s ktorým proti Francúzom bojoval. Dosiahol niekoľko víťazstiev, v apríli 1676 obsadil Philippsbourg, ale útok na Lotrinsko sa mu nepodaril.
Novým pólom jeho pôsobnosti sa stal boj proti Turkom. Stál v čele cisárskeho a ríšskeho vojska a zásadnou mierou sa podieľal na porážke tureckej armády v roku 1683 v bitke pri Viedni. O dva roky neskôr oslobodil spod tureckej nadvlády Ostrihom, Nové Zámky, v roku 1686 dobyl Budín a v roku 1687 porazil Turkov v druhej bitke pri Moháči.
Dvakrát bol habsburským kandidátom na poľský trón. Prvýkrát v roku 1669 a potom v roku 1674, ale ani raz neuspel.
Na krátky čas sa stiahol kvôli chorobe z verejného života, ale v roku 1689 opäť prevzal velenie vojsk, bojujúcich proti Francúzom. Podarilo sa mu dobyť Mainz, ale čoskoro nato 18. apríl 1690 zomrel.
Rodina a potomstvo.
V roku 1678 uzavrel manželstvo s dcérou cisára Ferdinanda III. a Eleonóry Magdalény Gonzagovej, Eleonórou Máriou (* 1653 – † 1697). Tá sa pôvodne v roku 1670 vydala za poľského kráľa Michała Korybuta Wiśniowieckieho a o tri roky neskôr ovdovela. Karolovi porodila šesť detí:
Žaluď

Žaluď môže byť:
Repisko

Repisko môže byť:
Repisko (vrch v Levočských vrchoch)

Repisko () je vrch v pohorí Levočské vrchy. Leží nad Jakubanmi, približne južne od Starej Ľubovne. 
Poloha.
Nachádza sa v severnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Levočská vysočina. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Stará Ľubovňa a zasahuje na katastrálne územie obcí Kolačkov a Jakubany. Najbližšími sídlami sú severovýchodne ležiace Jakubany a severne situovaný Kolačkov, východne sa nachádza Šambron, severne Nová Ľubovňa a Nižné Ružbachy a západne Lomnička a Ihľany.
Opis.
Repisko leží v hrebeni, ktorý vedie z Čiernej hory () severným smerom na Javorinku (). Východne sa nachádza Hromovec (), Kýčery (), Siminy () a Magurič (), južným smerom Čiernohuzec (), Šípková hora (), Banisko (), Čierna hora a Ihla (), západným Javorina () a Grúň () a severným Kotník (), Predné hory () a Javorinka (). Oblasť patrí do povodia rieky Poprad, kde vodu z východných častí masívu odvádza Jakubianka a zo západných jej prítok Kolačkovský potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva nesúvislý lesný porast s horskou lúkou, ktorá umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je možné pozorovať okolité vrcholy Levočských vrchov, Spišskú Maguru, Ľubovniansku vrchovinu, Spišsko-šarišské medzihorie, Čergov, časť Nízkych a Vysokých Tatier a Babiu horu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi a lesnými cestami z okolitých sídiel.
Mariánska hora

Mariánska hora () je vrch v pohorí Levočské vrchy. Leží nad mestom Levoča, približne severne od jej centra. Pod vrcholom sa nachádza Bazilika Navštívenia Panny Márie, ktorá je jedným z najnavštevovanejších pútnických miest Slovenska.
Poloha.
Nachádza sa na južnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Levočské úboče. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Levoča a na katastrálnom území mesta Levoča. Najbližším sídlom je južne situované mesto Levoča, východným smerom sa nachádza Uloža a západným Dlhé Stráže a Hradisko.
Opis.
Mariánska hora leží na rozhraní Levočských vrchov a Hornádskej kotliny, priamo nad mestom Levoča. Západným smerom sa nachádza Brezová () a Ostrá hora (), severným Krížový vrch (), Holý vrch () a Veľká Krásna (), východným Zimná hôrka () a Krúžok () a južným Šibenik (), Kačelák () a Lúč (). Západnú časť odvodňuje Levočský potok, východné svahy jeho prítok Krížny potok, patriace do povodia Hornádu. Na vrchol vedie značený turistický chodník z Levoče. Pod vrcholom stojí Bazilika Navštívenia Panny Márie, ktorá je dostupná i cestou cez osadu Rúrna. Lokalitou vedie tiež Svätojakubská cesta, Slovenská mariánska cesta a Medzinárodná diaľková trasa I23.
Výhľady.
Samotný vrchol pokrýva lesný porast, no v jeho blízkosti stojí bazilika s rozsiahlou lúkou, umožňujúcou obmedzený rozhľad. Z vhodných častí tak možno vidieť najmä mesto Levoča a jeho okolie, Hornádsku kotlinu, no tiež okolité vrcholy Levočských vrchov, Volovské vrchy, Slovenský raj i východnú časť Nízkych Tatier.
Bitka pri Moháči

Bitka pri Moháči alebo moháčska bitka môže byť:
Žltá škvrna

Žltá škvrna (makula, lat. "macula lutea", vo všeobecnej anatómii stavovcov tiež "area centralis" – centrálna oblasť) je miesto na očnej sietnici, kde je najväčšia hustota čapíkov a teda aj najostrejšie videnie. Obraz, na ktorý sa človek pozerá kolmo, sa premieta práve do tohto bodu.
Zaujímavé je, že žltá škvrna v skutočnosti zaživa nie je vôbec žltá, ale o niečo červenejšia ako okolie. Tento prívlastok však makula dostala podľa toho, že žltou sa javí u mŕtvoly.
Anatómia.
Žltá škvrna má v priemere asi . Obsahuje karotenoidy luteín a zeaxantín. V jej centrálnej časti sa nachádza fovea centralis, v centre tejto je tzv. foveola. Ide o termíny označujúce miesta, v ktorých postupne pribúda čapíkov a zvyšuje sa ostrosť videnia, a v úplnom strede nie sú vôbec žiadne tyčinky.
Ochorenie.
Niektoré ochorenia súvisiace s poškodením žltej škvrny sú veľmi vážne a môžu spôsobiť až oslepnutie. Častá je makulárna degenerácia.
Tulipánová revolúcia

Tulipánová revolúcia je označenie udalostí, ktoré nastali v roku 2005 v Kirgizsku po vyhlásení výsledkov druhého kola tamojších parlamentných volieb. Hlavnou postavou udalostí sa stal Kurmanbek Bakijev, predseda "Ľudového hnutia Kirgizska", koalície opozičných politických strán kandidujúcej v parlamentných voľbách v roku 2005. Počas tulipánovej revolúcie bol zvrhnutý autoritársky režim prezidenta Askara Akajeva. Symbolom pádu Akajevovho režimu sa tiež stalo prepustenie Felixa Kulova z väzenia. 
Tulipánová revolúcia sa radí medzi tzv. farebné revolúcie.
Protestujúci si ako symboly osvojili ružové a žlté farby. Revolúciu podporovalo študentské hnutie odporu "KelKel" (voľne prekladané ako "renesancia a svit boží").
Priebeh.
Po vyhlásení výsledkov druhého kola parlamentných volieb z 13. marca 2005 vypukli v mestách Džalalabád a Oš protivládne demonštrácie, ktorých účastníci obvinili vládnu stranu zo zmanipulovania volieb a požadovali odstúpenie prezidenta Akajeva. Prezident sa 20. marca pokúsil demonštrácie brutálne rozohnať zásahom polície a špeciálnych jednotiek. Pri zásahu bolo podľa prvých správ zabitých 14 ľudí (neskôr bola táto informácia dementovaná), nepokoje však neskončili. Následujúceho dňa začal prezident ustupovať - prostredníctvom svojho hovorcu odkázal, že je ochotný s opozíciou rokovať a prisľúbil prešetrenie údajných volebných podvodov.
Keď sa demonštrácie 24. marca presunuli aj do kirgizského hlavného mesta Biškeku, po útoku demonštrantov na vládny palác utiekol Akajev s rodinou z krajiny. O deň neskôr parlament vymenoval za premiéra vodcu opozície Bakijeva a poveril ho aj funkciou prezidenta. Askar Akajev oficiálne rezignoval 3. apríla v Moskve. Prechodné obdobie ukončili predčasné prezidentské voľby 26. júna 2005, ktoré vo funkcii potvrdili Kurmanbeka Bakijeva.
Následný vývoj.
Do Bakijeva obyvatelia Kirgizska vkladali veľké nádeje a spojovali s jeho menom lepšiu budúcnosť. Bakijev však začal postupne budovať systém osobnej moci a na kľúčové mocenské miesta dosadzoval príslušníkov svojej vlastnej rodiny. Po piatich rokoch svojej vlády bol podľa všetkého rovnako nenávidený ako jeho predchodca. 7. apríla 2010 bola pri krvavých nepokojoch jeho vláda zosadená.
Hodnotenie.
"„Navonok udalosti v Kirgisku pripomínali gruzínsku ružovú revolúciu či ukrajinskú oranžovú revolúciu. … Na rozdiel od vyššie zmienených krajín však nové vedenie v Kirgisku nebolo legitímne: moc bola zvrhnutá silou a legitímne zvolený nový prezident musel utiecť zo štátu. V Kirgisku nešlo o moc medzi doterajším režimom a opozíciou … [šlo] o boj medzi regionálnymi politickými klanmi. … Spoločný charakteristický rys všetkých troch tzv. revolúcii bola určitá úloha západných neziskoviek. … v Kirgisku … tieto nadácie objektívne podkopávali stabilitu štátu.“"
Žltá linka (metro v Montreale)

Žltá linka alebo Linka 4 vedie zo stanice Berri-UQAM do stanice Longueuil–Université-de-Sherbrooke montrealského metra a má celkovo 3 stanice:
Táto linka metra má v prestupnej konečnej stanici Berri-UQAM napojenie na oranžovú a zelenú linku.
Linka 4

Linka 4 môže byť:
Žltá linka

Žltá linka môže byť:
Polites

Polites alebo Polités ("Polites"/ iný prepis "Polités") môže byť:
Polites môže byť aj:
Oceánska ragbyová federácia

Oceánska ragbyová federácia (skr. FORU"Federation of Oceania Rugby Union") je oceánska športová konfederácia, ktorá združuje ragbyové zväzy oceánskych štátov. Momentálne (2012) združuje 15 národných ragbyových zväzov a na jej čele stojí Samoan Lefau Harry Schuster. FORU je členom Medzinárodnej ragbyovej federácie (IRB) a takisto členom ONOC. 
Niektoré členské zväzy FORU ako Nová Kaledónia, Tuvalu a Wallis a Futuna nie sú členom IRB, resp. čakajú na členstvo. V niektorý štátoch ako Marshallove ostrovy, Mikronézia, Nauru, Palau, Severné Mariány či Tokelau sa ragby hrá, ale zatiaľ (2012) nemajú národnú federáciu. 
Členmi FORU sú aj 2 ragbyové veľmoci, Austrália a Nový Zéland, ktoré dlhodobo patria medzi špičku vo svetových súťažiach mužov a tiež žien.
Podujatia.
15-kové ragby:
7-kové ragby:
Hexakyanoželeznatan draselný

Hexakyanoželeznatan draselný (iné názvy: hexakyanidoželeznatan draselný, žltá krvná soľ, ferokyanid draselný) je komplexná zlúčenina železa. Jej vzorec je K4[Fe(CN)6].
Dejiny.
Hoci je v názve slovo „krvná“, v krvi sa nenachádza. Svoj názov získala historicky, keď sa pripravovala tavením potaše (K2CO3) s dusíkatými prírodnými látkami (napr. krvou, kožou alebo mäsom zotletých zvierat). Na rozdiel od červenej krvnej soli neuvoľňuje ani v stopovom množstve kyanidové ióny CN-, ktoré zabraňujú bunkovému dýchaniu, či dokonca prenosu kyslíku v krvi hemoglobínom.
Použitie.
Slúži na výrobu farbív. Reakciou so železitými iónmi vzniká modrá zrazenina, známa ako berlínska (pruská) modrá (Fe4[Fe(CN)6]3), čo sa využíva v kvalitatívnej analýze. Berlínska modrá sa skôr získavala zo živočíšnych zdrojov. Vyžíhaním zrazenej krvi vznikla žltá krvná soľ, ktorá bola potom zrážaná pyritovými výluhmi (Fe3+). V potravinárstve a v cestnej údržbe sa používa ako protihrudkujúca látka kuchynskej soli. Na potravinách je označovaná ako E536.
Žltá karta

Žltá karta sa používa v kolektívnych športoch, najmä v hádzanej a vo futbale k signalizácii napomenutia hráča rozhodcom za niektorý menej závažný, nie však zanedbateľný prehrešok.
Žltá karta sa udeľuje spravidla za vážnejší faul (za surovú hru sa udeľuje karta červená), nešportové chovanie, hranie rukou mimo pokutové územie (nie však vždy; niekedy sa priestupok obíde bez karty, inokedy zas hráč dostane rovno červenú kartu a je vylúčený). Žltú kartu je rovnako možné udeliť za protesty proti rozhodnutiu rozhodcu, prípadne za nešportové chovanie. V prípade, že jeden hráč dostane počas zápasu dve žlté karty, je mu udelená bezprostredne po druhej žltej tiež červená karta. V mnohých súťažiach je hráčom udeľovaný za určitý počet nazbieraných žltých kariet trest v podobe peňažnej pokuty alebo častejšie trest na jeden či viac budúcich zápasov, do ktorých nesmie hráč nastúpiť.
René II. (Lotrinsko)

René II. Lotrinský (* 2. máj 1451, Angers – † 10. december 1508, Fains) bol prvý lotrinský vojvoda z Lotrinsko-Vaudémontskej dynastie, barský vojvoda, vaudémontský a aumalský gróf, pán Jonville a Mayenne.
Rodina a potomkovia.
Prvé manželstvo uzavrel 9. septembra 1471 s Janou z Harcourtu, grófkou z Tancarvillu. Z tohto zväzku sa nenarodili žiadne deti a tak bolo po 14 rokoch anulované. Druhýkrát sa René ženil už ako vojvoda. 1. septembra 1485 sa jeho manželkou stala o šestnásť rokov mladšia Filippa z Gelderlandu, s ktorou mal dvanásť detí:
Medzinárodné letisko Tocumen

Medzinárodné letisko Tocumen (,
IATA: PTY, ICAO: MPTO) je medzinárodné letisko v hlavnom meste stredoamerického štátu Panama Panama. Je vzdialené 24 km od hlavného mesta štátu. V rokoch 2006 až 2012 prešlo rozsiahlym modernizačným programom. Je najvyťaženejším letiskom Strednej Ameriky a jediným letiskom oblasti s dvoma pristávacími dráhami. 
Dejiny.
Panamské letiská boli počas druhej svetovej vojny využívané americkou armádou. Jedným z cieľov ochrany bola aj ochrana Panamského kanálu. Letisko bolo oficiálne otvorené v roku 1947 a v roku 1953 bol otvorený prvý terminál, ktorý bol rozšírený a zmodernizovaný v roku 1978. Je pomenované podľa rieky Tocumen. V rokoch 1981-1989 bolo letisko premenované a v roku 1989, po páde vojenskej diktatúry, sa vrátilo k originálnemu názvu. V rokoch 2006 až 2012 prešlo letisko ďalšou rozsiahlou modernizáciou, ktorej najvýznamnejšiu časť tvorí nový terminál. Modernizačné práce zvýšili kapacitu letiska na 10 miliónov cestujúcich za rok. 
Štatistika.
Letisko je regionálnym uzlom pre lety do severnej, strednej a južnej Ameriky a pre lety do Karibiku. Z európskych liniek sú prevádzkované lety do Madridu, Amsterdamu a Frankfurtu. Spoločnosti Iberia Airlines a KLM používajú na svojich linkách lietadlá Airbus A340 a McDonnell-Douglas MD-11.
Beckovská brána

Beckovská brána je zúžená časť doliny Váhu severovýchodne od Nového Mesta nad Váhom. Západné zakončenie Beckovskej brány tvorí severovýchodný výbežok Malých Karpát, východné pohorie Považského Inovca. Bránou opúšťa Váh sústavu kotlín Považského podolia a vstupuje do Podunajskej nížiny, pričom po vyústení z brány mení svoj pôvodný juhozápadný smer na južný. 
Geológia.
Bránu, ktorej dno je asi široké a dlhé, budujú mezozoické horniny obalovej série križňanskej jednotky, hlavne vápence a dolomity chočského a strážovského príkrovu, v dne prekryté riečnymi náplavmi Váhu. Vznik Beckovskej brány súvisí so zlomovým založením doliny Váhu a s eróziou Váhu v tvrdých mezozoitských horninách. Reliéf dna je plochý, rovinný, len miestami s menšími deniveláciami, stráne sú prevažne zrázne. 
Doprava.
Bránou vedú hlavné severojužné cestné (diaľnica D1, cesta I/61 a II/507) a železničný spoj Bratislava – Žilina.
Polites (syn Priama)

Polites alebo Polités (starogr. "Πολίτης" – "Polites/iný prepis Polités", ) je v gréckej mytológii syn trójskeho kráľa Priama.
V samom závere dobývania Tróje, potom čo sa Achájci ľsťou dostali v útrobách trójskeho koňa do mesta, boli obyvatelia mesta nemilosrdne vyvražďovaní.
V kráľovskom paláci sa kráľovná Hekabé uchýlila k Diovmu oltáru so svojimi dcérami a prosila aj svojho manžela, starého kráľa Priama, aby zostal s nimi. V tom vražednom boji prebehol okolo nich ich syn Polites a za ním Neoptolemos, Achilleov syn, a Polita jedinou ranou prebodol.
Priamos po ňom vrhol kopiju, ale minul. Neoptolemos potom bez milosti trójskemu kráľovi rozrezal hrdlo a jeho mŕtve telo odvliekol k Achilleovmu hrobu. Vraždenie posledných obyvateľov dobytého mesta pokračovalo až do jeho trpkého konca.
Scapa Flow

Scapa Flow je zátoka vytvorená prirodzenou polohou Orknejí Mainland, Burray, South Ronaldsay, Flotta a Hoy. Využíva sa ako prístav. V prvej a v druhej svetovej vojne tu malo svoje hlavné základne Kráľovské ľodstvo.
Internácia nemeckej flotily.
V rokoch 1918–1919 tu bola internovaná nemecká flotila, ktorá bola na protest proti podmienkam Versaillskej mierovej zmluvy potopená 21. júna 1919 svojimi posádkami.
Doug Savant

Doug Savant (* 21. jún, 1964, Burbank, Kalifornia, USA) je americký herec. Medzi jeho najvýznamnejšie úlohy patrí Matt Fielding v seriáli Melrose Place a Tom Scavo v seriáli Zúfalé manželky.
Medzinárodné letisko Carrasco

Medzinárodné letisko Carrasco ("Aeropuerto Internacional de Carrasco", IATA: DFW, ICAO: KDFW) je medzinárodné letisko v uruguajskom hlavnom meste Uruguaja Montevideo. Je to najdôležitejšie letisko štátu.
História.
Pôvodný terminál letiska, ktorý v súčasnosti slúži ako terminál pre nákladnú dopravu, bol otvorený v roku 1947.
V roku 2003 uruguajská vláda odovzdala administráciu, prevádzku a údržbu letiska súkromnej spoločnosti Puerta del Sur S.A, ktorá odvtedy realizovala viaceré významné investície.
V roku 2007 bola začatá výstavba nového terminálu, ktorý je umiestnený v blízkosti dráhy 06/24. Terminál bol navrhnutý rodákom z Uruguaja, architektom Rafaelom Viñolym. Kapacita predstavuje tri milióny cestujúcich ročne, pre terminálom sa nachádza parkovisko pre viac ako 1200 áut. Budova má osobitné poschodia pre prílety a odlety, vyhliadkovú terasu a je navrhnutá tak, aby bolo možné rozšíriť kapacity na 6 miliónov cestujúcich za rok. 
Dráha 06/24 bola predĺžená na 3200 metrov, čo umožňuje letisku prijímať diaľkové lety z U.S.A. a Európy. Druhá dráha 01/19 bola predĺžená na 2250 metrov.
Letisko má priame spojenie so všetkými významnými letiskami Latinskej Ameriky, Miami a Madridom.
Roš ha-nikra

Roš ha-nikra (, doslova Hlava trhliny) je prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza na pobreží Stredozemného mora, na severe Izraela. Je výbežkom horského hrebeňa, ktorý je zvláštny svojimi ostrými útesmi, zostupujúcimi do Stredozemného mora. Na juhu prírodnej rezervácie sa nachádzajú tri ostrovy.
Ďavolska reka

Ďavolska reka (po bulharsky: "Дяволска река", "Diabolská rieka") je rieka v provincii Burgas v juhovýchodnom Bulharsku. Pramení v pohorí Strandža, tečie blízko pobrežného mesta Primorsko a vlieva sa do Čierneho mora. Na svojom strednom toku tvorí močaristú oblasť známu ako Ďavolsko blato (po bulharsky: "Дяволско блато").
Mikrofón je ručná zbraň

Mikrofón je ručná zbraň je debutový sólový album petržalského rapera Molocha Vlavo. 
Moloch sa na albume prezentuje trochu odlišným štýlom, ako na predchádzajúcich albumoch Druhej Strany. Taktiež sa tu vyskytlo menej hostí, konkrétne Jedno Agresívne Oko, Kady-Šon, Korytnák, N. Muratovič, Vrabec, Tomi Popovič, Sáva Popovič a Orálny Signál Kako. Dá sa povedať, že album vznikol z veľkej časti za spolupráce 2 ľudí, producenta Umelca a repera Moloch Vlavo.
Mnohé skladby z tohto albumu sa objavili vo filme Bratislavafilm, na ktorý tiež odkazuje posledná skladba "Tu".
Rastislav Špirko

Rastislav Špirko (* 21. jún, 1984) je slovenský profesionálny hokejový útočník.
Klubový hokej.
Špirko je odchovancom Martina. Sezónu 2003/04 odohral v tíme "Tri City Storm" (USHL), ďalšie dve sezóny strávil na "Univerzite Severná Dakota" (NCAA). Po troch rokoch ukončil pôsobenie v zámorí a vrátil sa na Slovensko, kde hral za Martin. Po ročníku v drese domáceho Martina zamieril do Česka, kde hral dve sezóny za HC Slovan Ústečtí Lvi. Od sezóny 2008/09 pôsobil vo východočeských Pardubiciach, kde získal majstrovský titul. Sezónu 2011/12 odohral v KHL za klub HC Lev Poprad, kde nastúpil na 53 zápasov, v ktorých získal 18 bodov (10+8). V nasledujúcom ročníku hrával za jekaterinburský Avtomobilist. V základnej časti ročníka 2012/13 odohral 51 zápasov, získal v nich 26 bodov (14+12). Avtomobilist sa neprebojoval do play-off o Gagarinov pohár, a tak si Špirko zahral osem zápasov v Pohári Nádeje, v ktorých nazbieral sedem bodov (1+6). V sezóne 2013/14 obliekal dres Spartaku Moskva. Následne sa na dva roky upísal Amuru Chabarovsk. V drese Amuru odohral 47 duelov, v ktorých si pripísal na konto 19 bodov za 5 gólov a 14 asistencií. Po skončení základnej časti s ním však vedenie klubu predčasne rozviazalo kontrakt. Pred sezónou 2015/2016 sa dohodol so slovenským účastníkom KHL – HC Slovan Bratislava na ročnej zmluve platnej do 30. apríla 2016. S klubom však už po štyroch týždňoch predčasne rozviazal kontrakt a sezónu začal v rodnom Martine. Následne sa dohodol na zmluve s českým klubom HC Kometa Brno.
Reprezentácia.
V slovenskom drese odohral 35 zápasov, strelil 4 góly.
Mammut (radar)

Diaľkový vyhľadávací rádiolokátor FuMG 41/42 Mammut (označenie Luftwaffe) alebo FMO51/52 Seetakt (Kriegsmarine) firmy "Gema" bolo prepojenie ôsmich (resp. šiestich) anténových polí typu Freya do dvoch Freya prístrojov. Tým bolo možné lokalizovať ciele vo výške a vzdialenosti . Tieto antény boli montované pevne. Smerový lúč bolo možné elektronicky meniť o ±60°. Bol to prvý radar typu Phased-Array-Radar na svete.
Krycie označenie anglickej výzvednej služby znelo "Hoarding" () pravdepodobne podľa typickej formy prístroja.
Podľa správy z 20. apríla 1945 z konca svetovej vojny sa rádiová rozviedka domnievala, že ide o pokusné prístroje, ktoré nikdy operatívne nefungovali.
Pozri aj.
Zoznam nemeckých radarov druhej svetovej vojny
Ragbyová asociácia Severnej Ameriky a Karibiku

Ragbyová asociácia Severnej Ameriky a Karibiku (skr. NACRANorth America Caribbean Rugby Association", predtým NAWIRANorth America and West Indies Rugby Association") je severoamerická športová konfederácia, ktorá združuje ragbyové zväzy severoamerických a karibských štátov. Vznikla v roku 2001 a sídli v Tortole, na Britských Panenských ostrovoch. Momentálne (2012) združuje 19 národných ragbyových zväzov a na jej čele stojí Američan Bob Latham. NACRA je členom Medzinárodnej ragbyovej federácie (IRB). 
Niektoré členské zväzy NACRA nie sú členom IRB, resp. čakajú na členstvo. Niektoré štáty majú strešnú ragbyovú federáciu ako Antigua a Barbuda, Kostarika, Kuba, Guatemala, Panama a Salvádor, ale nie sú členom NACRA, v niektorých štátoch ako Belize, Haiti, Honduras, Grenada, Anguilla či Nikaragua sa ragby hrá, ale zatiaľ (2012) nemajú národnú federáciu. 
Členské federácie.
Ostatné severoamerické federácie:
Podujatia.
15-kové ragby:
7-kové ragby:
Žltoroh jarabinolistý

Žltoroh jarabinolistý ("Xanthoceras sorbifolium") je druh rastlín patriaci do čeľade mydlovníkovité ("Sapindaceae"). Je to jediný druh rodu "žltoroh" ("Xanthoceras").
Použitie.
Žltoroh jarabinolistý možno použiť na Slovensku ako okrasnú rastlinu. Sú to veľmi efektné a krásne rastliny, pestované však skôr zberateľmi.
Žltozelené riasy

Žltozelené riasy ("Tribophyceae" syn. "Xanthophyceae", "Heterokonta") predstavujú triedu rias s takmer všetkými organizačnými stupňami stielky. Patria tu druhy osídľujúce pôdne ako aj vodné biotopy, žijúce voľne, prisadnuto a zriedkavo sú schopné pohybu pomocou dvoch nerovnako dlhých bičíkov. Niektoré rody sú morfologicky podobné s rodmi zelených rias natoľko, že k ich odlíšeniu je potrebné použiť farbivový test Lugolovým roztokom na dôkaz prítomnosti škrobu, alebo pozorovať životný cyklus a spôsob rozmnožovania. Trieda obsahuje približne 100 rodov a 600 druhov.
Typy stielok.
U zástupcov žltozelených rias prevláda kokálny typ stielky reprezentovaný samostatne žijúcimi bunkami, alebo vláknitý typ stielky, tvorený reťazcom buniek. U ďalších zástupcov sa stretávame so sifonálnym typom (trubicovitá, vakovitá alebo vláknitá mnohojadrová stielka bez priečnych priehradiek), či vzácnejšie s rhizopodiálnym typom stielky (jednobunková, mnohojadrová stielka s panôžkami). 
Stavba bunky.
Bunková stena žltozelených rias je celulózová, niekedy impregnovaná SiO2, celistvá alebo zložená z dvoch vzájomne sa prekrývajúcich polovíc. Hlavnou zásobnou látkou je olej, pozorovaný vo forme kvapôčok v cytoplazme, niekedy chryzolaminaran (β-1,3-glukán) vo vnútri cytoplazmatických vakuol, no nikdy nie škrob. Často sú práve farbivové skúšky na prítomnosť škrobu v bunkách určujúcim znakom k odlíšeniu rodov žltozelených rias do zástupcov zelených rias, u ktorých je škrob v bunkách prítomný (pozitívny farbivový test). Niektoré žltozelené riasy sú podobné aj so zástupcami triedy "Eustigmatophyceae" tak výrazne, že ich nie je možné odlíšiť bez chromatografického vyšetrenia obsahujúcich pigmentov, porovnania ultraštruktúry, alebo molekulárnej fylogenetickej analýzy. 
Každá bunka obyčajne obsahuje od niekoľkých po väčšie množstvo diskovitých plastidov na okraji cytoplazmy u mnohých druhov plastidy obsahujú pyrenoid.
Pomenovanie žltozelené riasy je odvodené od ich typickej farby, ktorá je daná tým, že v chloroplastoch chýba fukoxantín. Práve ten dodáva chloroplastom žltohnedých rias (trieda "Chrysophyceae") a chloroplastom hnedých rias (trieda "Phaeophyceae") žltohnedé sfarbenie. Z fotosyntetických pigmentov u triedy žltozelených rias nájdeme chlorofyl a, chlorofyl c a prídavné farbivá ako β-karotén, alebo xantofyly (napríklad diatoxantín a diadioxantín). Chlorofyl b, rovnako ako farbivo fukoxantín, u žltozelených rias absentuje.
Rozmnožovanie.
Rozmnožujú sa nepohlavne (delením, prostredníctvom autospór bez bičíkov, aplanospórami, tenkostennými cystami alebo pomocou bičíkatých zoospór) či pohlavne. Tvoria teda bičíkaté zoospóry alebo nepohyblivé spóry, v prípade pohlavného rozmnožovania ide o oogamiu.
Výskyt.
Žltozelené riasy sú rozšírené pomerne hojne. V našich podmienkach sa objavujú v pôde, ale aj vodnom prostredí. Sú pozorované v čistých i znečistených vodách, hojnejšie z jari a na jeseň, v neustónovej blanke, v planktóne, alebo bentose rybníkov a riek.
Systém.
Systém podľa T. Kalinu a J. Váňu (2005):
Monnaie (Indre-et-Loire)

Monnaie je francúzska obec, ktorá sa nachádza v departemente Indre-et-Loire, v regióne Centre-Val de Loire.
Poloha.
Obec má rozlohu . Najvyšší bod je položený a najnižší bod 
Obyvateľstvo.
Počet obyvateľov obce je ().
Nasledujúci graf zobrazuje vývoj počtu obyvateľov v obci.
Medzinárodné letisko Brazília

Medzinárodné letisko Brazília alebo Medzinárodné letisko prezidenta Juscelina Kubitscheka–Brazília (), (IATA: BSB, ICAO: SBBR) je medzinárodné letisko v brazílskom hlavnom meste Brazília. V roku 2011 bolo v celoštátnom meradle na treťom mieste v počte prepravených cestujúcich a na šiestom mieste v objeme prepraveného tovaru. Časť letiska slúži ako základňa brazílskych vzdušných ozbrojených síl.
Okrem spojení s významnými letiskami Latinskej Ameriky má letisko priame linky do Miami, Atlanty, Madridu, Lisabonu, Paríža, Londýna, Porta a Barcelony. 
História.
Oscar Niemeyer naprojektoval v roku 1965 areál letiska, ale po vojenskom prevrate v roku 1964 sa vláda Brazílie rozhodla návrh odmietnuť a architektonický koncept vypracoval architekt brazílskych ozbrojených síl Tércio Fontana Pacheco. Letisko je jednou z mála významných budov a areálov v hlavnom meste, ktoré Oscar Niemeyer neprojektoval. 
V roku 1990 letisko prešlo prvou modernizáciou a v roku 2005 bola postavená druhá pristávacia dráha. 
Rozvoj letiska.
V roku 2009 brazílska vláda schválila investičný plán so zámerom prípravy na Letné olympijské hry 2016 a Majstrovstvá sveta vo futbale 2014. Investície v hodnote 306 miliónov dolárov zahŕňajú rozšírenie a modernizáciu terminálu, zvýšenie počtu parkovacích miest a rozšírenie pojazdových dráh.
Anna Karolína Schmiedlová

Anna Karolína Schmiedlová (* 13. september 1994, Košice) je slovenská profesionálna tenistka. Vyhrala tri turnaje WTA v dvojhre.
Tenisová kariéra.
Trénuje ju Milan Martinec a hrá od siedmich rokov za klub Mladosť Košice. Jej otec Juraj hral hokej za VSŽ Košice a matka Martina bola česko-slovenskou majsterkou vo vodnom lyžovaní.
Schmiedlová vyhrala turnaj ITF v roku 2011 v Jerevane, v apríli 2012 dva turnaje ITF v Turecku v Antalyi, dvakrát vo finále porazila Nemku Anna-Lena Friedsamovú. V máji 2012 vyhrala turnaj ITF v Bad Saarowe. Neskôr, tiež v máji 2012, začala v kvalifikácii, ale vyhrala ITF turnaj v Brescii. Po tejto výhre vo finále mala sériu 22 víťazstiev. V júni 2012 sa dostala do finále junioriek na French Open v Paríži. Schmiedlová debutovala za Slovensko v Pohári federácie v apríli 2012 v stretnutí proti Španielsku v Marbelle. V Pohári federácie má 5 výhier a 2 porážky (v januári 2016). Na French Open 2014 porazila v druhom kole Venus Williamsovú. V roku 2015 vyhrala dva WTA-turnaje, v apríli v Katowiciach na tvrdom povrchu a v júli na antuke v Bukurešti. Do TOP 100 sa dostala v júli 2013, do TOP 50 v apríli 2015 a do TOP 30 v auguste 2015.
Letné olympijské hry.
Pri svojom debute na Letných olympijských hrách 2016 sa stretla v prvom kole dvojhry so šiestou nasadenou Taliankou Robertou Vinciovou, ktorú zdolala v dvoch setoch , . V druhom kole nestačila v trojsetovej dráme na favorizovanú Rusku Jekaterinu Makarovovú.
Na Letných olympijských hrách 2024 v Paríži súťažila v dvojhre. Pri svojom druhom vystúpení na letných olympijských hrách postúpila v Paríži do semifinále, keď v 1. kole porazila Britku Katie Boulterovú a neskôr tri nasadené hráčky. V 2. kole Brazílčanku Beatriz Haddadovú Maiovú (nasadenú ako č. 14), v osemfinále 4. nasadenú a svetovú hráčku č. 5 Jasmine Paoliniovú z Talianska a vo štvrťfinále 9. nasadenú, svetovú 10. a aktuálnu wimbledonskú šampiónku Češku Barboru Krejčíkovú. V semifinále nestačila na 13. nasadenú Chorvátku Donnu Vekićovú a v zápase o tretie miesto podľahla svetovej jednotke Ige Swiatekovej z Poľska.
Glycid

Glycid môže byť:
Wodogrzmoty Mickiewicza

Wodogrzmoty Mickiewicza (slov. "Mickiewiczove vodopády", nem. "Mickiewiczfälle, Mickiewicz-Wasserfälle", maď. "Mickiewicz-vízesések") sú vodopády vo Vysokých Tatrách, ktoré sa skladajú z troch väčších a niekoľkých menších kaskád od 
(3 do 10 metrov) na potoku Roztoka v Doline Roztoki, ktorý tečie z Doliny Pięciu Stawów Polskich. Nachádzajú sa približne 1 kilometer od ústia do potoka Białka. Tri väččšie vodopády sú nazvané "Wyżni Wodogrzmot", "Pośredni Wodogrzmot" a "Niżni Wodogrzmot". Vznikli v mieste, kde voda prekonáva skladný prah, ktorým Dolina Roztoki prechádza do Doliny Białki. Nad vodopádmi v svahoch Roztockej Czuby rastie reliktný porast smrekovca opadavého a borovice limbovej.
Názov.
Polskie Towarzystwo Tatrzańskie nazvalo vodopády v roku 1891 po spisovateľovi Adamovi Mickiewiczovi, rovnako ako Dolinu Rybiego Potoku, ale názov doliny sa neujal a zostal len názov vodopádov.
Frontis

Frontis (starogr. "Φρόντις" – "Frontis", ) môže byť v gréckej mytológii:
Euforbos

Euforbos (starogr. "Εὔφορϐος" – "Euforbos", ) môže byť:
Euforbos (syn Panthoa)

Euforbos ("Euforbos", ) je v gréckej mytológii syn Panthoa a jeho manželky Frontidy, trójsky bojovník.
Euforbos bol mladý odvážny trójsky bojovník. V boji sa vyznačoval statočnosťou, ale svoj najslávnejší čin neprežil. Stalo sa to potom čo boh Apolón, ochranca Trójanov, zrazil v neľútostnom boji achájskemu hrdinovi Patroklovi prilbu, ktorá rovnako ako celá jeho zbroj patrila Achillovi a Euforbos uvidel, že pred ním nestojí veľký Achilles, rýchlo sa spamätal a svojou kopijou pichol Patrokla do odkrytého chrbta. Zraneného Patrokla následne dorazil Hektor.
Ani si to však Euforbos nestačil uvedomiť a už v zápätí padol zasiahnutý oštepom spartského kráľa Menelaa.
Bioetika

Bioetika (z gr. "bios" – život a "éthos" – mrav) je pododbor aplikovanej etiky, ktorého hlavnou úlohou je skúmanie etických problémov v praktickom výkone lekárskej praxe a výskume. V širšom význame slova sa tento názov používa v súvislosti s ochranou životného prostredia, či ochranou biologickej diverzity (pestrosti) a správaním sa človeka k zvieratám. Zaoberá sa množstvom bioetických problematík – interrupcia, prenatálne genetické testy, prenatálna medicína, lekársky výskum na ľuďoch, eugenika a ďalšie.
Bioetika, niekedy označovaná aj ako "etika života", úzko súvisí s rôznymi odvetviami vied, ktoré skúmajú človeka – biológia, medicína, filozofia, psychológia a mnoho ďalších.
Vznik bioetiky.
Bioetika vznikla ako súčasť tradičnej etiky v súvislosti so vznikom nových problémov etického rozhodovania, ktoré vyplynulo zo situácie človeka žijúceho v súčasnom svete. Jej vznik je datovaný k 60. rokom 20. storočia. Dnešnú bioetiku ovplyvnilo najmä dianie v Spojených štátoch amerických. Mnoho bioetikov, ako napríklad Albert R. Jonsen, uvádza dátum, ktorý by sa mohol považovať za zrod bioetiky v USA, rok 1962. V tomto roku boli po prvýkrát uvádzané rôzne kritéria pri výbere chorých, ktorým nové biotechnológie mohli zachrániť život. Ku vzniku tohto vedného odboru prispeli aj rôzne sociálno-politické hnutia v šesťdesiatych rokoch minulého storočia, ako kampane za ženské práva, mentálne indisponovaných ľudí, či práva zvierat. Veľkú úlohu pri jej vývoji zohrávali aj ekonomické kritériá. V dobe, kedy je pre medicínu dôležitý zisk, sa menia aj vzťahy medzi doktormi a ich pacientmi. Kladie sa dôraz na právo autonómneho riešenia problémov, ktoré sa týkajú pacientovho zdravia. Po prvýkrát sa o tomto pojme zmienil americký biochemik a vlastne zakladateľ bioetiky Van Rennselaer Potter roku 1970. Bioetika sa rozširovala hlavne v USA a na ostatné kontinenty sa dostáva až s časom.
Modely bioetiky.
Každý model určovali historické osobnosti, ktoré podmieňovali vznik a vývin morálnych noriem.
Hippokratov model.
Hippokratove normy, ktorými stanovil konanie lekára v praxi fungujú dodnes: vždy pomáhať trpiacim, chrániť osobné aj rodinné tajomstvo, s ktorým sa chorý zverí lekárovi, nezneužívať preukázanú dôveru k nízkym cieľom, nezahanbiť česť stavu, do ktorého lekár vstúpil, byť svedomitý atď. Hlavný morálny princíp je "neškodiť".
Paracelsov model.
Sformovaný v stredoveku. V tomto modeli sa konanie lekára zameriava na emocionálno-psychické pochopenie daného človeka, pacienta. Formuje sa tu typ vzájomnej spätosti lekára a pacienta. Hlavný princíp je "prospešnosť".
Deontologický model.
Hlavný princíp je "plniť povinnosť." Myšlienka povinnosti je určujúcim a nevyhnutým základom konania lekára. Človek, ktorý toto zvládne, môže robiť svoju profesiu.
V deontologickom kódexe Slovenskej lekárskej komory zdôrazňujú povinnosti:
Vahram Zaryan

Vahram Zaryan je francúzsky herec, tanečník, režisér a choreograf, ktorý pracuje v žánri modernej pantomímy.
Životopis.
Vahram Zaryan získal solídne vedomosti v odbore divadla, telového prejavu a tanca na Vyššom štátnom konzervatóriu dramatického umenia v Arménsku. Následne sa rýchlo špecializuje v pantomíme a začína vystupovať v Štátnom divadle pantomímy v Jerevane, vedenom Zhirayrom Dadasyanom. Vo Francúzsku navštevuje baletnú triedu klasického tanca Yvesa Casatiho, ktorý účinkuje v Parížskej Opere, ako aj kurzy Yvana Bacciocchiho v Ateliéri Belleville v Paríži pre techniku pantomímy “Decroux”. Zdokonaľuje svoje umenie na Medzinárodnej škole pantomímy Marcela Marceaua; je jedným z posledných absolventov školy.
Okrem toho sa zúčastňuje aj stáží a master-class spolu s Ariane Mnouchkine, Caroline Carlsonovou a Maurice Béjartovou. S umelcami zo školy Marcela Marceaua založil divadelnú skupinu pantomímy "Théâtre suspendu", s ktorou vystupuje vo Francúzsku i v zahraničí s viacerými predstaveniami (Sépia Quartet, Le Linge). Paralelne s týmito predstaveniami vystupuje okrem iného ako postava bieleho míma na slávnostnom galaprograme v Palais Garnier v Paríži, vzdáva poctu filmovému režisérovi Sergejovi Paradjanovi v predstavení s názvom Couleurs de la grenade (Farby granátového jablka). Zahral si tiež úlohu Vespona v Pergolesiho opere "La Serva Padrona", v divadle Tambour Royal v Paríži.
Neskôr Vahram Zaryan zakladá novú spoločnosť modernej pantomímy, ktorá sa chce sústrediť najmä na súčasné diela pre gestuálne divadlo. Spolu s dramaturgom F. Braconom, vytvorili predstavenie s názvom Confession (Spoveď), ktoré hrajú vo východnej Európe a na medzinárodnom festivale pantomímy v Arménsku. Nasleduje ďalšie predstavenie s názvom « IL Y A », s ktorou už Vahram účinkoval na Cité Internationale v Paríži.
Štokholmský syndróm

Štokholmský syndróm je fenomén, ktorý opisuje situáciu, v ktorej rukojemník začína vyjadrovať súcit a sympatiu voči páchateľovi. V niektorých situáciách dochádza až k bodu, kde rukojemník ochraňuje páchateľa. Tento pocit považujú odborníci za iracionálny, keďže na človeka počas takejto situácie veľmi vplýva miera nebezpečenstva a strachu.
Človek si vysvetľuje nedostatok zneužitia zo strany páchateľa ako prejav láskavosti a nadviaže s páchateľom citový vzťah.
Štatistiky vyšetrovateľov svorne tvrdia, že približne 27 % ľudí v takejto situácii vykazuje známky Štokholmského syndrómu.
Štokholmský syndróm sa môže označovať ako traumatické spojenie, ktoré opisuje silnú citovú väzbu medzi dvomi osobami, kde jedna z nich prerušovane napáda druhú. Toto tvrdenie naznačuje, že samotné spojenie je ľudská odpoveď na traumu spojenú s postavením obete. Schvaľovanie skutkov páchateľa je jedna z možností, ako ľudské ego chráni samé seba. V tom prípade, ak obeť uverí na rovnaké hodnoty ako agresor, myseľ ho odmieta brať ako hrozbu.
NHL All-Star Game

The National Hockey League All-Star Game je exhibičný zápas ľadového hokeja, ktorý sa hrá každý rok v NHL. Tohoto zápasu sa zúčastňujú výbery najväčších hviezd NHL. Hráčov z časti vyberajú fanúšikovia, manažéri NHL, novinári a doplňujú ich tréneri All-stars výberov.
Juhoamerická ragbyová konfederácia

Juhoamerická ragbyová konfederácia (skr. CONSUR"Confederación Sudamericana de Rugby") je juhoamerická športová konfederácia, ktorá združuje ragbyové zväzy juhoamerických a niektorých stredoamerických štátov. Vznikla v roku 1989 a sídli v Montevideu, v Uruguaji. Momentálne (2012) združuje 12 národných ragbyových zväzov a na jej čele stojí Argentínčan Ricardo Paganini. CONSUR je členom Medzinárodnej ragbyovej federácie (IRB). 
Niektoré členské zväzy CONSUR ako Kostarika, Guatemala, Salvádor a Ekvádor nie sú členom IRB, resp. čakajú na členstvo. Niektoré štáty majú strešnú ragbyovú federáciu ako Bolívia alebo Francúzska Guyana, ale nie sú členom CONSUR, v niektorých štátoch ako Surinam či Falklandy sa ragby hrá, ale zatiaľ (2012) nemajú národnú federáciu. 
Dejiny.
CONSUR bola založená 14. októbra 1989 v Montevideu piatymi štátmi: Argentína, Brazília, Čile, Paraguaj a Uruguaj. Ale už v roku 1951 vznikla prvá juhoamerická súťaž, Majstrovstvá Južnej Ameriky, ktorá má v súčasnosti aj B divíziu.
Členské federácie.
Ostatné juhoamerické federácie:
Podujatia.
15-kové ragby:
7-kové ragby:
Frontis (manželka Pantoa)

Frontis (starogr. "Φρόντις" – "Frontis", ) je v gréckej mytológii manželka Trójana Panthoa. 
Frontis bola manželkou Panthoa a matkou trójskych bojovníkov Euforba a Polydama. Viac sa v boji preslávil Euforbos, ktorý smrteľne zranil jedného z najväčších achájskych hrdinov Patrokla, ale v zápätí bol zabitý spartským kráľom Menelaom.
Harmincova ulica

Harmincova ulica je ulica: