Studio Azzurro

Studio Azzurro je umelecké štúdio v Miláne, ktoré orientuje svoj výskum na expresívny potenciál nových informačných technológií.
História.
V roku 1982 "Fabio Cirifino", "Paolo Rosa" a "Leonardo Sangiorgi" vdýchli život experimentu, ktorý roky skúma expresívny a poetický potenciál nových technologických kultúr. Realizácie video priestorov, senzitívnych a interaktívnych priestorov, návrhy a realizácie muzeálnych expozícií, divadelných predstavení a filmov určujú transverzálny umelecký smer, ktorý využíva prvky všetkých tradičných umeleckých disciplín. V roku 1994 sa k skupine umelcov pridal "Stefano Roveda" , expert na interaktívne systémy a rodí sa umelecká skupina otvorená rôznym podnetom a dôležitým partnerstvám. 
Prvotný umelecký výskum sa orientuje na realizáciu video priestorov experimentujúcich s prepojením elektronického obrazu s fyzickým prostredím. Cieľom je pokus o prenesenie diváka a sledu vnemov do ktorého je vložený, do stredobodu pozornosti. Video priestory sú stroje na rozprávanie príbehov založené na výraznom a rozpoznateľnom prostredí, na sekvenciách video nahrávok zobrazujúcich opakujúce sa drobné udalosti a na zostave monitorov, ktorá pomáha prekonať obmedzenie formátu obrazovky. Diela ako Il Nuotatore (va troppo spesso ad Heidelberg) "v preklade Plavec (chodí príliš často na Heidelberg)" a Vedute (quel tale non sta mai fermo), "Výhľady (ten niekto sa nikdy nezastaví)", v ktorých je zobrazené ľudské telo a príroda, sa viažu ku konkrétnemu fyzickému prostrediu a spoločenskému kontextu, do ktorého sú vložené.
V rokoch keď vznikajú predstavenia ako Camera astratta (1987) - pripravené na objednávku pre Documenta 8 v nemeckom Kassel a víťaz ocenenia Ubu – sa výskum presúva na územie divadla a predstavení. Objavom bol originálny spôsob spojenia divadelnej akcie a premietaného obrazu prostredníctvom vynálezu tzv. dvojitej scény. Tá sa zakladá na priamej interakcii medzi hercovým telom a video projekciou. Experimenty tohto obdobia vyvrcholili v nasledujúcich rokoch v oblasti tanečného a hudobného divadla. Výsledkom bolo predstavenie The Cenci (1997) uvedené v Divadle Almeida v Londýne. 
V rovnakom období pokračujú práce na filmoch ako L’osservatorio nucleare del sig. Nanof (1985). Projektom v oblasti kinematografie sa Studio Azzurro venuje roky a toto obdobie vrcholí celovečerným filmom Il Mnemonista (2000), cesta zákutiami pamäti, voľne inšpirovaná fascinujúcim klinickým prípadom, ktorý opísal A. Lurija.
V roku 1995 sa objavuje nová a základná oblasť záujmu v otázkach interaktivity a multimediálnosti. V rámci tohto prúdu vzniká v Studio Azzurro séria diel, tzv. "Senzitívnych priestorov" ako Tavoli (Perchè queste mani mi toccano?), "Stoly (Prečo sa ma tieto ruky chytajú?) (1995") alebo Coro "Chór" (1995). Ide o priestory schopné reagovať na podnety návštevníka, kde sa technológia snúbi s naratívnou a priestorom. Prostredníctvom prirodzených úkonov ako dotyk, chôdza, vydávanie zvukov aktivujú viaceré osoby rôzne efekty a ovplyvňujú tak prostredie, v ktorom sa nachádzajú.
V roku 2002 uzatvára dva roky výskumu a cestovania dielo Meditazioni Mediterraneo "Meditácie o Stredomorí", ktoré je prezentované v Castel S. Elmo Neapole a v Mori Art Museum v Tokiu. Je to výstava, ktorá pozostáva z piatich nestabilných prostredí, interaktívnych inštalácií, na tému stredomorskej identity. Toto dielo odštartovalo potrebu konfrontácie s teritóriom, s jeho pamäťou a identitou. Nová inšpirácia spája poznanie nazbierané počas predchádzajúcich experimentov v návrhoch multimediálnych muzeálnych expozícií ako v Museo della Resistenza a Sarzana "Múzemu sarzanského odboja (2000)" a múzeum Montagna in Movimento "Hory v pohybe" (2007), vo Vinadio vo Forte Albertino. Silné naratívne a imerzné prvky, otvorený a interaktívny prístup sú typickými znakmi týchto múzeí. Ide o ekosystémy poznania, príbehy, ktoré sa menia na širší dialóg s obecenstvom a virtuálnymi komunitami. 
Konfrontácia s hodnotami pamätí, miest či komunít výrazne ovplyvnila umelecké smerovanie skupiny a rodí sa nový cyklus diel s názvom Portatori di storie "Rozprávači príbehov". Diela experimentujú s formou interaktivity, ktorá intenzívne zapája návštevníka do objavovania miestneho teritória prostredníctvom príbehov jeho obyvateľov. Prvé diela tohto cyklu, ktorý ešte nie uzavretý, boli uvedené v Casablance - Sensible Map, na medzinárodnom bienále v Santa Fe - La quarta scala a na Medzinárodnom veľtrhu Expo v Šanghaji 2010 - Sensitive City.