burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Miloš Sovák

Prof. MUDr. PhDr. Miloš Sovák, DrSc. (* 15. apríl 1905, Bechyně – † 29. september 1989, Praha) bol český lekár a pedagóg.
Je považovaný za zakladateľa česko-slovenskej logopédie. Bol profesorom Karlovej univerzity v Prahe, zakladateľ a tvorca logopedickej teórie i praxe. Ako prvý zaviedol v Česko-Slovensku pojem "špeciálna pedagogika".
Životopis.
Štúdium medicíny dokončil v roku 1930 na Lekárskej fakulte Karlovej univerzity v Prahe a v roku 1948 dokončil aj Filozofickú fakultu rovnakej univerzity. Pracoval ako otorinolaryngológ a foniater. Počas druhej svetovej vojny bol iniciátorom založenia školy pre nedoslýchavých a školy pre deti s poruchou reči.
Založil Českú logopedickú spoločnosť, organizoval logopedickej kurzy pre učiteľov, založil logopedickej ústav hlavného mesta Prahy (1946). Stal sa prvým vedúcim katedry špeciálnej pedagogiky na Pedagogickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. V rokoch 19671972 prednášal logopédiu na Inštitúte špeciálnej a liečebnej pedagogiky Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave.
Zhejral

Zhejral je rybník v pramennej časti Studenského potoka, neďaleko obce Klatovec v okrese Jihlava, severne od samoty Planiště. Je aj s priľahlými rašeliniskami chránený ako národná prírodná rezervácia ev. č.711. Rezervácia leží v nadmorskej výške 668-763 metrov. Spravuje ju Správa CHKO Žďárské vrchy.
Terajšiu rozlohu a štatút NPR územie získalo Vyhláškou ministerstva životného prostredia zo dňa 14. januára 2016.
Ochrana.
Dôvodom ochrany je zachovanie posledného nedeformovaného zvyšku rozsiahlych rašelinísk. Súčasťou rezervácie je aj rovnomenný rybník.
Švajčiarske národné hokejbalové družstvo mužov

Švajčiarske národné hokejbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Švajčiarsko v medzinárodných hokejbalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Swiss Street Hockey Association" (SSHA). Jeho najlepším výsledkom je 4. miesto z majstrovstiev sveta v roku 1999 a 2001 a bronzová medaila z majstrovstiev Európy v roku 2000.
Vrcholné podujatia.
Švajčiarske družstvo sa zúčastnilo všetkých turnajov majstrovstiev sveta. Svoj najlepší výsledok dosiahlo na turnajoch v rokoch 1999 a 2001, keď sa mu podarilo postúpiť do semifinále turnaja, po ktorom obsadilo 4. miesto. O priečku nižšie skončilo na turnaji v roku 2003, ktorý organizovalo práve Švajčiarsko. V zápase o 5. miesto zvíťazilo nad nováčikom turnaja z . Po rozdelení turnaja majstrovstiev sveta v roku 2005 na A a B divíziu vždy účinkovalo vo vyššej divízii. Nikdy sa mu však nepodarilo zopakovať umiestnenie v najlepšej štvorici.
Družstvo sa taktiež zúčastnilo všetkých turnajov majstrovstiev Európy, na ktorých dokazálo v roku 2000 získať bronzovú medailu. V zápase o 3. miesto zvíťazilo nad .
Surikata

Surikata alebo staršie surikáta (lat. "Suricata"; staršie: "Suricatta", "Surikata", "Surricata", "R(h)yzaena", "Rysaena", "Rizaena") je rod z čeľade mungovité. 
Zahŕňa recentný druh surikata vlnkavá ("Suricata suricatta") a vyhynutý druh "Suricata major". Vyhynutý druh sa od recentného odlišuje predovšetkým veľkosťou a chrupom. Niektorí autori vyhynutý druh považujú za súčasť surikaty vlnkavej.
Všetky súčasné aj fosílne nálezy (fosílne nálezy recentného aj vyhynutého druhu) pochádzajú z južnej Afriky.
Wonsan

Wonsan () je hlavné mesto severokórejskej provincie Kangwon.
Nachádza sa v jej severnej časti juhovýchodne od Munčchonu na brehu Východokórejského zálivu Japonského mora. V roku 2008 tu žilo 363 127 obyvateľov. Z hľadiska dejín bol významný predovšetkým ako námorný prístav.
Počas Kórejskej vojny od marca 1951 do 27. júla 1953 o mesto bojovala armáda USA ako súčasť síl OSN.
V roku 2013 bolo oznámené, že sa Wonsan zmení na letnú destináciu s rezortmi a zábavou.
V decembri 2013 boli v meste vztýčené bronzové sochy Kim Il-songa a Kim Čong-ila.
Doprava.
Cez Wonsan vedie železničná trať KowonPchjongjang, ktorá pred rozdelením Kórey pokračovala z Pchjongjangu ďalej do Soulu v dnešnej Južnej Kórei.
Je tu vojenské a civilné letisko. Podľa Google Earth z júla a augusta 2014 je letisko rozširované, vrátane dvoch nových dráh.
Velký Špičák (národná prírodná rezervácia)

Národná prírodná rezervácia Velký Špičák bola vyhlásená v roku 1964 na ploche 46 ha v nadmorskej výške 650- Na hrebeni Velkého Špičáku () a Velkého Javoří () neďaleko od mesta Třešť v okrese Jihlava.
Relatívne pozvoľný chrbát medzi oboma vrchmi sa vo vrcholovej partii Veľkého Špičáku mení vo veľmi členitý terén s vystupujúcimi mrazovými zrubmi a menšími kamennými morami. Na Špičáku nájdeme hlboké kambizeme kyslé. Na sutinách možno nájsť kambizeme so zvýšeným obsahom humusu. V okolí neveľkých pramenísk sa vyvinuli kambizeme oglejené. Pôdy sú väčšinou hlinité až ílovitohlinité.
Rastlinstvo.
V lesnom poraste prevažujú jedľa s bukmi na úbočiach javor horský "(Acer pseudoplatanus)" a mliečny "(Acer platanoides)", jaseň štíhly a brest horský "(Ulmus glabra)". Pozoruhodný v týchto nadmorských výškach je výskyt duba letného "(Quercus robur)". Les má charakter pralesa.
V bylinnom podraste rastie mesačnica trváca "(Lunaria rediviva)", cesnak medvedí "(Allium ursinum)", snežienka jarná "(Galanthus nivalis)".
Kríkové poschodie obsahuje vzácny lykovec jedovatý "(Daphne mezereum)".
Živočíchy.
Zo živočíchov sú tu zastúpené niektoré druhy vtákov hniezdiacich v stromoch (holub plúžik "(Columba oenas)" , kolibiarik sykavý "(Phylloscopus sibilatrix)", žlna sivá "(Picus canus)", glezg obyčajný "(Coccothraustes coccothraustes"), vlha obyčajná "(Oriolus oriolus)" a ďalšie). Boli tu zistené aj niektoré vzácnejšie druhy pavúkov.
Wapakoneta

Wapakoneta je mesto a sídlo okresu Auglaize County na západe štátu Ohio v USA. V roku 2010 malo 9 867 obyvateľov
Miesto bolo významným sídlom indiánskeho kmeňa Ottawov, roku 1798 ho obsadili Šóníovia. Tí sa pod tlakom vlády USA v roku 1831 v Zmluve z Wapakoneta územia vzdali. Mesto a jeho okolie osídlili bieli osadníci, ktorí sa venovali poľnohospodárstvu, v 80. rokoch 19. storočia nadobudla význam aj ťažba ropy a zemného plynu. V 21. storočí sú najväčšími zamestnávateľmi Goodyear Tire and Rubber Company a Amcast.
Kráľova studňa (Slovenský kras)

Kráľova studňa je prírodná rezervácia v správe štátnej ochrany prírody Slovenský kras.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Silická Brezová v okrese Rožňava v Košickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1982 na rozlohe 11,2137 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: "PR je vyhlásená na ochranu typických porastov slatinnej jelšiny v Slovenskom krase so všetkými vývojovými štádiami a výskytom viacerých ojedinelých a chránených druhov rastlín na vedeckovýskumné, náučné a kultúrno-výchovné ciele."
Arkesilaos IV.

Arkesilaos IV. alebo Arkesiláos IV. () bol kráľ Kyrény z rodu Battovcov vládnuci v rokoch 462–440 pred Kr.
Arkesilaos IV., syn a následník Batta IV., bol v poradí ôsmy kráľ z rodu Battovcov vládnuci v severoafrickej Kyréne, ktorú približne v roku 631 pred Kr. založili grécki kolonisti z Théry. Na pýtických hrách v roku 462 pred Kr. získal víťazstvo v tethrippe a o dva roky neskôr aj na olympijských hrách. Jeho víťazstvo z pýtických hier oslávil vo svojich básniach Pindaros, a to vo 4. a 5. pýtickej óde.
Podľa starovekých písomných svedectiev Arkesilaos nevládol dobre a ako sa postupne stupňovala nespokojnosť obyvateľstva, tak sa aj Arkesilaos menil na despotu. Predísť povstaniu sa pokúsil pomocou žoldnierov a aby si zabezpečil útočisko pre seba v prípade úspešného povstania, prikázal vybudovať v Kyrenaike mesto "Hesperides" (neskôr premenované na "Bereniké" po manželke egyptského panovníka Ptolemaia III. zvaného aj Euergetés). Aj napriek viacerým opatreniam už povstaniu zabrániť nevedel. V roku 440 pred Kr. sa kyrénsky ľud pod velením Aristóna zmocnil mesta, päťsto najvýznamnejších provládnych občanov usmrtil, ale tým najrešpektovanejším dovolil odísť. Touto udalosťou sa po dvoch storočiach dynastia Battovcov skončila.
Nie je známe, či Arkesilaos zomrel násilnou alebo prirodzenou smrťou. Podľa najpravdepodobnejšej verzie utiekol do Hesperidu, kde bol spolu so svojim synom Battom zavraždený.
Zoznam chránených území v okrese Písek

Toto je zoznam chránených území v okrese Písek aktuálny k septembru roku 2016, v ktorom sú uvedené chránené územia v oblasti okresu Písek.
SlovBus SB 235 Patria

SlovBus SB 235 Patria je luxusný zájazdový autokar na podvozku Volvo B7R, vyrábaný slovenskou spoločnosťou Slovbus N. M. s.r.o. Verejnosti bol prvýkrát predstavený v roku 2003.
Konštrukcia.
Na podvozku, dodávanom spoločnosťou Volvo, je postavená celozváranáná oceľová karoséria, opláštená plastovými dielmi. Autorom dizajnu je Štefan Klein z Katedry dizajnu VŠVU v Bratislave, hlavným konštruktérom bol Radovan Maník. Sklá su osadené technológiou lepenia. Cestujúcim slúžia dvoje dvojkrídlové dvere v pravej bočnici vozidla - prvé pred prednou nápravou, druhé v strednej časti. Priestor autobusu je klimatizovaný. V základnej výbave je i chladnička a monitor. Kapacita autobusu je 52 sediacich cestujúcich.
Výroba a prevázdka.
Vyrobených bolo vrátane prototypu iba 6 vozidiel. Z dôvodu nízkeho dopytu bola v roku 2011 výroba ukončená.
Jedinými prevádzkovateľmi tohoto typu sú SAD Zvolen a Arriva Trnava, ktorí ho využívajú na diaľkových linkách a nepravidelnej doprave.
SlovBus SB 134

SlovBus SB 134 je dvojnápravový, strednopodlažný autobus, určený na prímestskú linkovú dopravu.
Konštrukcia.
Na celozváraný skelet vozidla je pripevnená strecha, zadný a predný panel z laminátu. Plechy i okná sú osadené technológiou lepenia. Poklopy motora a batožinového priestoru sú vyrobené z hliníka. Batožinový priestor pod podlahou vozidla mal štandardne objem 4,5 m3, vyrábali sa však aj prevedenia s odlišným objemom v závislosti od usporiadania podlahy vozidla.
Cestujúcim slúžia dvoje jednokrídlové dvere - prvé pred prednou nápravou a druhé v strednej časti vozidla. Prvá výrobná séria bola kritizovaná pre použitie plastových sedadiel s tenkou vrstvou čalúnenia, preto boli neskôr nahradené za iný typ.
V roku 1999 uzavrel výrobca zmluvu s SPP o poskytnutí know-how pre sériovú výrobu autobusov na stlačený zemný plyn. 
Výroba a prevádzka.
Prototyp vozidla bol predstavený na Autosalóne Nitra v septembri 1997 ako výsledok konverzie výrobného programu spoločností Strojstav a VZT-Vzduchotechnika z Nového mesta nad Váhom. Sériová výroba sa po úpravách modelu rozbehla v roku 1998. 
Po krachu pôvodnej firmy prevzala okolo roku 2003 výrobu spoločnosť SlovBus N. M. s.r.o. z Detvy, pričom v Detve prebiehala len asambláž, skelety sa dodávateľsky vyrábali v Zvolene a plasty v Nitre.
Väčšina vyrobených autobusov jazdila v slovenských podnikoch SAD, menšie množstvo jazdilo u slovenských a českých súkromných dopravcov. Pokusy o export na ruský, bieloruský a kazašský trh neboli úspešné.
Z vozidiel na plynový pohon sa okrem prototypu sa vyrobilo už len jedno vozidlo, ktoré jazdilo v SAD Michalovce. 
V roku 2011 sa skončila produkcia všetkých modelov značky SlovBus z dôvodu nízkeho záujmu odberateľov.
Verzia pre motoristický šport.
Podtyp, označovaný ako SlovBus SB 134.03 Sport, vychádza z konštrukcie prímestských autobusov SB134. Karoséria sa odlišuje použitím dvojitých skiel a segmentami na upevnenie konštrukcie rozkladacej striešky pred pravou bočnicou.
Priestor vozidla je rozdelený na dve časti. V prednej časti sa nachádza klimatizovaný priestor na prepravu 4 osôb, kuchynka, sprcha a konferenčný kútik upraviteľný na lôžka. V zadnej časti sa prepravuje pretekárske vozidlo a jeho súčiastky. Pod výklopným zadným čelom je umiestnená sklopná nájazdová rampa, ktorá môže slúžiť ako hydraulický zdvihák pre práce na podvozku vozidla.
Ľubomír Petrák

Ing. Ľubomír Petrák, CSc. (* 6. august 1961, Myjava – † 20. február 2021, Bratislava) bol slovenský politik, poslanec Národnej rady Slovenskej republiky za SMER-SD a starosta Hurbanovej Vsi.
Život.
Vyštudoval Strojnícku fakultu Slovenskej technickej univerzity v Bratislave. Profesne neskôr na fakulte pôsobil ako odborný asistent. Od deväťdesiatych rokov bol podnikateľ a spoločník vo viacerých spoločnostiach (CORRECT Plast, s.r.o., HB REAL, s.r.o.).
Petrák zomrel 20. februára 2021.
Politická činnosť.
Ľubomír Petrák bol starosta malej obce Hurbanova Ves v okrese Senec.
V roku 2002 sa stal posledným predsedom SDĽ. 4. december 2004 na 10. zjazde SDĽ v Banskej Bystrici bol po tom, čo schránková firma uhradila záväzky SDĽ, schválený zánik strany zlúčením so SMERom od 31. decembra 2004. Smer sa stal prakticky zo dňa na deň najbohatšou politickou stranou na Slovensku. Majetky Smeru a SDĽ podľa výročných správ z roku 2003 prevyšovali 70 miliónov korún. SDĽ mala vtedy majetok 48,5 milióna (dvakrát viac ako Smer). Podľa Petra Bárdyho práve Petrák je muž, ktorý „odovzdal“ do rúk Roberta Fica SDĽ a aj preto je doteraz významným politikom SMERu. 
Ľubomír Petrák bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky za SMER-SD kontinuálne od roku 2006. V roku 2016 sa stal predsedom výboru pre vzdelávanie, vedu, mládež a šport a bol členom výboru pre európske záležitosti.
Podľa jeho vystúpení v Národnej rade na tému zmien školského zákona považoval napr. funkciu rady školy za zbytočnú, pretože dokumenty, ktoré dostáva od riaditeľa školy k odsúhlaseniu, už nemôže nijako ovplyvniť. Bol zástancom požiadaviek na zvyšovanie platov učiteľov a plénum poslancov informoval aj o prebiehajúcich štrajkoch Iniciatívy slovenských učiteľov, ktoré sa konali v roku 2016. Iniciatíve vyčítal, že málo diskutuje a viac protestuje na verejných zhromaždeniach.
SlovBus SB 135

SlovBus SB 135 je dvojnápravový, vysokopodlažný autobus, určený na diaľkové linky a zájazdy.
Konštrukcia.
Konštrukcia vozidla vychádza z príbuzného typu SB 134, hlavným rozdielom je výkonnejší motor a batožinový priestor o zväčšenom objeme 5,5 m3, čo sa dosiahlo zvýšením podlahy vozidla oproti prímestskej verzii. Interiér je prispôsobený dlhšej preprave použitím komfortnejších sedačiek a veľkých políc na batožinu nad sedadlami. Vozidlo mohlo byť osadené klimatizáciou s individuálnym rozvodom vzduchu.
Pôvodne sa tento typ vyrábal s jednokrídlovými dverami pred prednou nápravou a núdzovými dverami za zadnou nápravou.
V inovovanej verzii 135.02, predstavenej na Autosalóne Nitra 2002, boli miesto núdzových dverí umiestnené plnohodnotné v strednej časti vozidla. Batožinový priestor sa zväčšil na 9,3m3 ďalším zvýšením podlahy vo vozidle. Sedačky dodala poľská firma Ster.
České národné hokejbalové družstvo mužov

České národné hokejbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Česko v medzinárodných hokejbalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Českomoravského svazu hokejbalu" (ČMSHb). Jeho najväčším úspechom je zlatá medaila z majstrovstiev sveta v rokoch 1998, 2009 a 2011.
Vrcholné podujatia.
České družstvo sa zúčastnilo všetkých turnajov majstrovstiev sveta. Až na turnaj v roku 2005, keď sa nedostalo ani do semifinále, získalo zakaždým medailu, tú najcennejšiu trikrátv rokoch 1998, 2009 (oba turnaje sa organizovali v Česku) a 2011 (na Slovensku). V roku 2009 prešlo turnajom bez prehry, aj keď v semifinálovom stretnutí so a potom finálovom stretnutí s vyhralo až v predĺžení.
Družstvo sa taktiež zúčastnilo všetkých turnajov majstrovstiev Európy, na ktorých dokazálo v rokoch 1996 a 2000 získať zlatú medailu. Vo finálovom stretnutí na poslednom turnaji, v roku 2000, zvíťazilo nad Slovenskom.
SlovBus SB 122

SlovBus SB 122 je midibus, vyrábaný slovenskou spoločnosťou SlovBus a.s. na podvozku Asia.
Konštrukcia.
Na podvozku od kórejskej spoločnosti Asia Motors je umiestnená karoséria panelovej konštrukcie. Motor sa nachádza v prednej časti. Priestor pre cestujúcich je klimatizovaný. Sedadlá vodiča a spolujazdca sú prístupné z vlastných dverí, sedadlám pre cestujúcich slúžia dvere na pravej bočnici medzi nápravami.
Výroba a prevázdka.
Na slovenskom trhu sa výrobcovi podarilo umiestniť jedenásť vozidiel.
Ján Michal Landerer

Ján Michal Landerer (* 5. august 1726, Budín† 10. júl 1795, Bratislava) bol tlačiar a nakladateľ, ktorý pôsobil v 18. storočí na území dnešného Slovenska, v Bratislave.
Kariéra.
Ako príslušník kníhtlačiarskej rodiny získal roku 1751 občianstvo v Bratislave. Tu po deľbe rodinného majetku na budínsku a bratislavskú časť viedol od roku 1750 podnik, ktorý rozšíril o royerovskú tlačiareň. V roku 1774 odkúpil jezuitskú tlačiareň v Košiciach a neskôr royerovskú tlačiareň v Pešti a stal sa popredným tlačiarom v strednej Európe nielen veľkosťou podniku, ale najmä kvalitou tlače. Podnik rozšíril aj o kníhkupectvo, ale predával iba knihy z vlastných tlačiarní.
Od Márie Terézie získal privilégium na tlačenie všetkých kníh, neskôr privilégium publikovať dokumenty zo zasadaní snemu a roku 1764 začal vydávať noviny Preßburger Zeitung, ktoré do roku 1812 zostali vo vlastníctve rodiny. Od roku 1783 u neho vychádzali Prešpurské noviny.
Vydávaním operných libriet sa zaslúžil o rozvoj opery, z jeho tlačiarne vyšli aj cenné hudobné tlače.
Tlačil:
Vydával diela Antona Bernoláka, Jozefa Ignáca Bajzu, Jána Severiniho.
V roku 1783 bol za zásluhy v kníhtlačiarstve povýšený do šľachtického stavu.
Evanjelický kostol v Dobšinej

Evanjelický kostol v Dobšinej je gotický kostol, ktorý bol vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku dňa 6. mája 1963. Ide o neskorogotickú stavbu z konca 15. storočia na pôdoryse gréckeho kríža. Kostol bol v minulosti mnohokrát prestavaný a tak v súčasnosti dominuje jeho neogotická podoba. Stavba získala na význame v roku 2002, kedy boli objavené pôvodné gotické fresky v interiéri kostola. Stojí na Zimnej ulici, v centre mesta.
História.
Prvá zmienka o evanjelickom kostole v Dobšinej pochádza z roku 1480. Podľa archívnych záznamov stála na mieste terajšieho kostola kaplnka sv. Valentína postavená v 1. polovici 14. storočia, vedľa ktorej bol v roku 1480 postavený neskorogotický jednoloďový kostol. Nálezy neskorostredovekej výmaľby presbytéria, jej rozsah a umelecká úroveň malieb sú dôkazom hospodárskej prosperity mesta v 2. polovici 15. storočia. Od čias reformácie bol tento kostol neprestajne v rukách evanjelikov. V roku 1641 boli obidve stavby spojené do jedného celku a v roku 1727, vzhľadom k nárastu počtu obyvateľstva, bol kostol rozšírený o priečnu loď a následne spojený so samostatne stojacou vežou. Zásadná prestavba kostola sa odohrala v roku 1891, kedy kostol získal súčasnú neogotickú podobu. Kostol bol obnovovaný po roku 1989.
Architektúra.
Kostol je neskoro gotickou architektúrou v minulosti zásadne prestavanou. V súčasnej podobe ma pôdorys gréckeho kríža. V roku 2002 sa pri prieskume vo svätyni kostola našli vzácne stredoveké fresky. Freska nachádzajúca sa na ľavej strane víťazného oblúka dokonca predstavuje nemeckú sväticu, Hildegardu z Bingenu. Ako svoju patrónku si ju sem priniesli nemeckí kolonisti. Jedná sa o jej jediné zobrazenie na Slovensku. Na pravej strane nájdeme významného učenca a učiteľa cirkvi, autora úplného prekladu Biblie do latinčiny, svätého Hieronyma v kardinálskom klobúku. Zobrazený je podľa legendy ako vyťahuje tŕň z laby raneného leva, ktorý za ním prišiel do kláštora.
V sakristii chrámu sa nachádza pamätná tabula pripomínajúca vpád Turkov do Dobšinej napísaná v latinčine a v starej nemčine. V interiéri upútajú aj barokové obrazy štyroch evanjelistov, dvojmanuálový organ z roku 1876 z organarskej firmy Karl Hesse z Viedne. V rámci interiéru sa ďalej nachádzajú kamenná krstiteľnica, drevená kazateľnica a drevená protestantská empora. Na veži kostola sa nachádzajú vzácne vežové hodiny, ako aj tri zvony zhotovené po prvej svetovej vojne.
University of Southern California

University of Southern California je súkromná nezisková výskumná univerzita v Južnom Los Angeles v Kalifornii v USA.
Bola založená v roku 1880, čím je najstaršou kalifornskou súkromnou výskumnou univerzitou.
V roku 2000 ju časopis "Time" a "Princeton Review" vyhlásil za „Univerzitu roka“. "Šanghajský rebríček" ju zaradil medzi 47 najlepších univerzít sveta.
Má najviac zahraničných študentov z univerzít v USA, čo odráža kozmopolitný charakter Los Angeles.
Na základnom štvorročnom štúdiu študovalo v roku 2011 17 414 študentov, na univerzite sa vzdelávalo tiež 20 596 postgraduálnych študentov v rôznych odboroch vrátane ekonomiky, práva, sociálnej práce a medicíny. Univerzita má veľmi vysokú úroveň vedeckých výskumných aktivít.
Milan Lichard

Milan Lichard (* 25. február 1853, Skalica – † 21. apríl 1935, Užhorod) bol slovenský hudobný skladateľ a teoretik, výkonný hudobník a novinár.
Jeho otcom bol Daniel Gabriel Lichard, spisovateľ, učiteľ, novinár a vydavateľ a matkou Kristína rodená Vrchovská.
Kariéra.
Náklonnosť k hudbe zdedil po otcovi, hudobné nadanie rozvíjal pod vplyvom hudobného života v Skalici. Počas štúdia na revúckom gymnáziu sa oboznámil s obrodenskou literatúrou (Kadavý, Tovačovský, Križkovský, Bella) a v študentskom orchestri, ktorý dirigoval Ivan Zoch, hral na flaute, klarinete a kontrabase. V hre na kontrabase sa tak zdokonalil, že vypomáhal na budapeštianskych koncertoch, v budapeštianskom nár. divadle bol istý čas angažovaný ako člen orchestra pre medziaktovú hudbu.
Dielo.
Ako skladateľ bol samouk a dospel k vysokému stupňu sebakritickosti, preto pred prvých odchodom z Budapešti zničil takmer celú svoju doterajšiu tvorbu, zachovali sa iba diela, ktoré vyšli tlačou:
V tvorbe sa pridržiaval pravidiel klasickej náuky o harmónii, čo sa prejavilo nielen v jeho skladbách, ale aj v jeho teoretických článkoch a štúdiách. Jeho tvorba je rozsiahla, obsahuje zborové úpravy slov. ľud. piesní, vlastné zbory a piesne na texty slov. básnikov (Sládkovič, O. Bella, Kuzmány, Vajanský, Pepkin, Somolický...), klavírne skladby, pokúsil sa aj o operu (nezachované). Ako hudobný teoretik sa zaoberal slovenskou ľudovou piesňou a otázkou vytvorenia slov. nár. hudby.
Rybár bieločelý

Rybár bieločelý (lat. "Sterna striata") je druh z čeľade rybárovité. Hniezdi na Novom Zélande a Tasmánii. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov rybár bieločelý patrí medzi takmer ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, predpokladá sa pokles v priebehu troch generácií (30.3 roka) o 5.229.1%.
Timodémos z Atén

Timodémos () bol olympijský víťaz v pankratiu v roku 460 pred Kr.
Timodémos, syn Timonoa z Atén, bol na 80. olympijských hrách korunovaný olivovým vencom za víťazstvo v pankratiu. Pankration zaviedli v Olympii na 33. hrách v roku 648 pred Kr. Prvým víťazom tejto disciplíny bol Lygdamis zo Syrakúz.
Timodémov olympijský triumf v pankratiu i jeho ďalšie víťazstvá v tejto disciplíne na panhelénskych hrách oslávil vo svojej 2. nemejskej óde starogrécky lyrický básnik Pindaros. Víťazstvami v pankratiu z panhelénskych i z iných hier sa mohla pýšiť aj jeho rodina ( – Timodémovci) „"Od Parnasu vládnucemu výšinám si odniesli štyri víťazstvá, muži z Korintu ich po ôsmich víťazstvách ovenčili girlandami z holí vznešených Pelopov, v Diovej nemejskej súťaži zvíťazili sedemkrát a domácich víťazstiev mali nespočet."" píše v oslavnej básni Pindaros (z pýtických 4, z isthmických 8 a z nemejských hier 7 víťazstiev).
Nemecké národné hokejbalové družstvo mužov

Nemecké národné hokejbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Nemecko v medzinárodných hokejbalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Deutsche Street- und Ballhockeybund" (DSBHB). Jeho najväčším úspechom je bronzová medaila z majstrovstiev Európy v roku 1996.
Vrcholné podujatia.
Nemecké družstvo sa zúčastnilo deviatich turnajov majstrovstiev sveta, prvýkrát v roku 1996. Najlepšie umiestnenie dosiahlo práve na prvom turnaji v Bratislave, na ktorom sa dostalo do semifinále. V ňom v stretnutí so prehralo a obsadilo celkové 4. miesto. Po rozdelení družstiev do A a B divízie turnaja MS v roku 2005 súťažilo prvé turnaje v B divízii. Rovnako aj turnaj v roku 2007, ktorý organizoval nemecký Ratingen. Na ňom však skončilo domáce družstvo najhoršiejedenáste. V rokoch 2011 a 2013 bolo nasadené do skupín A divízie a na turnaji obsadilo zhodne 8. miesto
Družstvo sa tiež zúčastnilo dvoch turnajov majstrovstiev Európy, na ktorých dokazálo v rokoch 1996 získať bronzovú medailu. O štyri roky neskôr sa zúčastnilo turnaja v českom Moste, na ktorom obsadilo 5. miesto.
Dom a škola

Dom a škola bol slovenský vychovávateľský časopis pre rodičov a učiteľov, ktorý vychádzal v 19. storočí.
Časopis vychádzal v Martine raz mesačne. Jedno číslo malo priemerne 380 strán.
Vydavateľské údaje.
Jeho redaktorom bol Karol Salva so spolupracovníkmi Karlom Kálalom a Martinom Kollárom. Nakladateľom bol J. Fábry, neskôr K. Salva. Časopis tlačil v Martine Kníhtlačiarsko-účastinársky spolok, neskôr J. Feitzinger v Těšíne aj K. Salva v Ružomberku.
Kačica lyžičiarka

Kačica lyžičiarka (iné názvy: lyžičiarka obyčajná, lyžičiarka pestrá; lat. "Spatula clypeata" synonymum "Anas clypeata") je zúbkozobec a patrí do čeľadi kačicovité. Žije v celej Holarktíde najmä v nížinatých oblastiach. Na Slovensku hniezdi len na západnom a východnom Slovensku v 12 % mapovacích kvadrátov, v období migrácie bola zistená v 24,90 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kačica lyžičiarka patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia klesá, za posledných 40 rokoch bol u severoamerickej populácii zaznamenaný slabý nárast. Stavy v Európe sú stabilné.
Výskyt a stav na Slovensku.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 19801999 bol 10 - 40, zimujúcich jedincov 0 - 15. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytovala vykazovali "mierny pokles" od 20 - 50%. Ekosozologický status v roku 1995 "V" - zraniteľný. V roku 1998 "VU:B1", "VU" - zraniteľný. V roku 2001 "VU" - zraniteľný. Európsky ochranársky status nezaradený "SPEC". Stupeň ohrozenia "S" - vyhovujúci ochranársky status.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 20082012 bol 1040 párov. Krátkodobý trend i veľkosť územia na ktorom hniezdila za posledných 12 rokov (20002012) boli "stabilné", z pohľadu dlhodobého trendu od roku 1980 (19802012) boli "klesajúce". V roku 2014 VU* D - zraniteľný. 
Odhadovaný počet hniezdiacich párov v rokoch 20132018 bol 1040 párov. Krátkodobý trend i veľkosť územia na ktorom hniezdila za posledných 12 rokov (20072018) boli "stabilné", z pohľadu dlhodobého trendu od roku 1980 (19802018) boli "klesajúce".
Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2017

Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2017 boli v poradí 9. Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov, ktoré organizuje Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Konali sa od 3. – 7. mája 2017 v meste Växjö, vo Švédsku, za účasti 16 tímov. Víťazom sa štvrtýkrát stali florbalisti Fínska, ktorí obhájili titul spred 2 rokov.
Česko dokázalo úspešne vyhrať bronzovú medailu nad Švajčiarskom. Fínsko vo finále porazilo domáce družstvo Švédsko a dokázal obhájiť titul.
V B divízii zvíťazilo družstvo Nórska a o 2 roky by sa mali predstaviť v A divízii na MSU19 2019, ktoré by sa mali konať v Kanade. Naopak do divízie B zostúpilo družstvo Pólska, keď v súboji o 7. miesto podľahlo Slovensku 8 : 9.
Štatistiky.
Najproduktívnejšie hráči.
A Divízia.
&lt;br&gt;
Zdroj: 
B Divízia.
&lt;br&gt;
Zdroj: 
Konečné poradie.
&lt;br&gt;Pozn: Prvých 7 tímov "A" divízie a najlepší tím z "B" divízie postúpili na budúci svetový šampionát priamo do divízie A. Kanada, Spojené štáty a tím umiestnený na 10. mieste sa priamo kvalifikovali na Majstrovstá sveta do 19 rokov 2017 B divízia.
Alketas

Alketas ("Alketas") môže byť:
Kačica hvizdárka

Kačica hvizdárka (iné názvy: hvizdárka obyčajná, kačica hvízdavá, hvizdárka, kačica hvízdavka; lat. "Mareca penelope", staršie "Anas penelope") je zúbkozobec a patrí do čeľadi kačicovité. Obýva najmä sladkovodné prostredie v Palearktíde s otvorenou vodnou hladinou. Na Slovensku nehniezdi, počas migrácie bola zaznamenaná v 24,70 % mapovacích kvadrátov, zimujúca v 10 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kačica hvizdárka patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, európska populácie je stabilná, v severnej Amerike má stúpajúci trend.
Výskyt a stav na Slovensku.
Odhadovaný počet zimujúcich jedincov 0 - 30. Ekosozologický status v roku 1995 "Im" - nezaradený migrant, resp. nehniezdič. V roku 1998 žiadny. Európsky ochranársky status nezaradený "SPEC". Stupeň ohrozenia "S" - vyhovujúci ochranársky status. 
Ochrana.
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 920 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Prešovsko-tarnovská železnica

Prešovsko-tarnovská železnica (, , ) bola železničná trať, vedúca medzi Prešovom a Tarnovom. Vznikla za účelom lepšieho prepojenia severovýchodného Uhorska s Haličou v 70. rokoch 19. storočia.
Vznik.
Aj keď prvé zámery prepojenia regiónov viedli z Prešova cez Dukliansky priesmyk do Przemyśla, v roku 1870 bola vo Viedni povolená výstavba trate do Tarnova cez Muszynu. Konkurz na jej stavbu a prevádzkovanie vyhrala viedenská banka Union, ktorá mala postaviť a prevádzkovať uhorskú časť trate. Železnicu Prešov – Sabinov – Orlov – Tarnov budovali pre dve koľaje, no položenie druhej bolo podmienené až dosiahnutím určitej vyťaženosti a zisku. Projekt stavby bol schválený v júni 1871, zmluvu na výstavbu podpísala banka 1. októbra 1871 s Oskarom Pongrátzom. Vo februári 1872 vznikla akciová spoločnosť "Uhorská časť prešovsko-tarnovskej železnice", na ktorú banka previedla koncesné práva i stavebnú zmluvu. Samotná výstavba mala trvať 23 mesiacov a tak 3. marca 1873 bola dotiahnutá a odovzdaná trať po hraničnú obec Orlov. Prvé vlaky boli na 55 km dlhú trať vypravené 1. mája a obsluhovali 8 zastávok.
Už počas výstavby prebiehali rokovania o odkúpení trate spoločnosťou KBŽ, no tie zlyhali, keďže spoločnosť KBŽ nemala záujem o prevádzkovanie trate, ale len vlastnenie. Napokon sa majiteľom slovenskej časti Prešovsko-tarnovskej železnice stala spoločnosť MÁV.
Spojenie s Haličou napokon viedlo východnejšou trasou cez Medzilaborce, dokončené v roku 1874, preto bolo prepojenie Orlova na poľský úsek dokončené a trať sprevádzkovaná až v roku 1876. Plánovaná druhá koľaj bola nepotrebná a trať je okrem kratšieho úseku pri Tarnove v Poľsku dodnes jednokoľajná. 
V súčasnosti vedie v trase slovenského úseku železničná trať Košice – Muszyna.
Boukal

Prírodná pamiatka Boukal ev.č. 980 sa nachádza na území okresu Písek. Prírodnú pamiatku skôr tvoril lesný rybník so zarastenými brehmi severozápadne od mesta Milevsko v katastri mestskej časti Něžovice ležiaci jeden kilometer od obce Zbelítov, avšak od roku 2011 bol k prírodnej pamiatke pridaný aj rybník Slatina nachádzajúci sa južne od Boukala. Správa AOPK České Budějovice. Pamiatka leží v nadmorskej výške 509 metrov.
Pôvodne sa jednalo o chránený prírodný útvar, ktorý bol v roku 1985 preklasifikovaný na prírodnú pamiatku. Hranica chráneného pásma je tvorená dvoma červenými pruhmi, okolo ktorých je ochranné pásmo so šírkou 50 metrov.
Lokalita.
Prírodná pamiatka sa nachádza približne dva kilometre severozápadne od mesta Milevska a približne jeden kilometer od obce Zbelítov. Na južnej hranici územia sa nachádza cesta Milevsko-Lety. Jedná sa o sústavu dvoch rybníkov vzájomne prepojených potokom, vyššie položený je Boukal, nižšie po toku sa nachádza Slatina (v iných zdrojoch uvádzané meno Zlatina). Rybníky sa nachádzajú na západnom úbočí 512 metrov vysokého kopca Spálená, ktorý je úplne zalesnený.
História.
Prírodná pamiatka bola zriadená Vyhláškou Okresného národného výboru v Písku zo 4. decembra 1985 s účinnosťou od 1. februára 1986. Z dôvodu zaradenia časti prírodnej pamiatky medzi Európsky významné lokality kvôli výskytu kunky červenobruchej z roku 2004, bola prírodná pamiatka znovu vyhlásená v roku 2011 na území 8,11 ha (predtým mala veľkosť 4,511 ha) s ochranným pásmom o výmere 6,15 ha. Ochranné pásmo tvorí samostatný polygón, ktorý nie je zahrnutý v spomínaných 8,11 ha. Počas znovuvyhlásenia prírodnej pamiatky bol do územia zahrnutý aj južne položený rybník Slatina.
Prírodné pomery.
Flóra.
Rastie tu kosatec žltý ("Iris pseudacorus") a lupina biela ("Lupinus albus").
Fauna.
Je tu zaznamenaný výskyt 7 druhov obojživelníkov: napríklad silne ohrozených druhov rosničky zelenej ("Hyla arborea") a skokana zeleného ("Pelophylax esculentus"). Z ohrozených druhov sa vyskytujú kunka červenobruchá ("Bombina bombina"), ropucha bradavičnatá ("Bufo bufo"), užovka obojková ("Natrix natrix"). Z vtáctva sa tu vyskytuje potápka malá ("Tachybaptus ruficollis") a kaňa močiarna ("Circus aeruginosus"). Hrádza je lemovaná urastenými jaseňmi štíhlymi ("Fraxinus excelsior").
Rastlinné prostredie v okolí rybníka nie je nijako vzácne, ale aj napriek tomu tu vznikli vhodné podmienky pre ohrozené živočíchy, ktorí sú prevažne z radov obojživelníkov a vtáctva.
Vtáky sídlia prevažne na plávajúcich hniezdach v tŕstí a pálke.
Prístup.
K pamiatke sa dá dostať po ceste medzi Milevskom a Hrejkovicami (pre peších, či cyklistov, na začiatku cesty je zákaz vjazdu pre motorové vozidlá). K lokalite vedie dobre značený červený a žltý turistický chodník, ktorý vedie okolo prírodnej pamiatky. Prístupná je i hrádza rybníka, po ktorej vedie chodník.
Ľabtuška poľná

Ľabtuška poľná alebo ľaptuška poľná ("Anthus campestris") je druh spevavca z čeľade trasochvostovité ("Motacillidae"). Hniezdi v západnej a centrálnej palearktíde. Na Slovensku hniezdi v 6.50 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov ľabtuška poľná patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stabilná, európska populácia má od roku 1991 nejasný trend.
Výskyt a stav na Slovensku.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 70 - 150. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sú "stabilné", maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 "E" - ohrozený druh. V roku 1998 "EN:A1, B2cd", "EN" - ohrozený. V roku 2001 "EN" - ohrozený. V roku 2014 VU* D - zraniteľný. Dôvodom preradenia do nižšej kategórie môže byť niektorý z nasledujúcich dôvodov: zvýšenie počtu rozmnožujúcich sa jedincov, rastúci trend populácie, zväčšovanie areálu alebo aj možnosti pozitívneho ovplyvnenia populácií z okolitých krajín. Európsky ochranársky status "SPEC3" - druhy, ktorých globálne populácie nie sú koncentrované v Európe, ale majú tam nevhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia "V" - zraniteľný druh. 
Ochrana.
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 2000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Potvrdenie

Potvrdenie (nedokonavý vid: potvrdzovanie) môže byť:
Dereš

Dereš môže byť:
Rosička anglická

Rosička anglická ("Drosera anglica") je mäsožravá rastlina z rodu rosička.
Rozšírenie.
Vyskytuje sa v severnej časti Európy, Ázie a Severnej Ameriky. Na Slovensku sa vyskytuje v Malej Fatre, Veľkej Fatre, Strážovských vrchoch v Turčianskej kotline a na Oravskej Magure. Obľubuje kyslé stanoviská, rašeliniská vo vyšších polohách, vlhké lúky, slatiny a močiare. Napriek svojmu menu sa v Anglicku vyskytuje vzácne, v Škótsku naopak hojne. Na území Slovenska je zákonom chránená.
Opis.
Je to malá rastlina, s listami dlhými približne 12 cm. Stvol vyrastá zo stredu do výšky 20 cm a má 3 až 6 bielych kvetov. Môže tvoriť hybridy s rosičkou okrúhlolistou ("Drosera rotundifolia").
Ľabtuška červenohrdlá

Ľabtuška červenohrdlá alebo ľaptuška červenokrká (lat. "Anthus cervinus") je druh spevavca z čeľade trasochvostovité. Hniezdi v Palearktíde. Cez Slovensko migruje, zastavuje sa na mokradiach, bola zistená v 5,60 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov ľabtuška červenohrdlá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stabilná, nie je dostatok informácií o poklesoch a hrozbách.
Výskyt a stav na Slovensku.
Ekosozologický status v roku 1995 "Im" - nezaradený migrant, resp. nehniezdič. V roku 1998 žiadny. Európsky ochranársky status nezaradený "SPEC". Stupeň ohrozenia "S" - vyhovujúci ochranársky status.
Ochrana.
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 2000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Mimoriadny Svätý rok Božieho milosrdenstva

Mimoriadny Svätý rok Božieho milosrdenstva je v katolíckej cirkvi od 8. decembra 2015, na Slávnosť Nepoškvrneného počatia Panny Márie do 20. novembra 2016, do Nedele Krista Kráľa. Pápež František ho oznámil bulou "Misericordiae vultus", dňa 11. apríla 2015, na Vigíliu 2. veľkonočnej nedele Božieho milosrdenstva.
Ľabtuška lúčna

Ľabtuška lúčna alebo ľaptuška lúčna ("Anthus pratensis") je druh spevavca z čeľade trasochvostovité ("Motacillidae"). Obýva juhozápadnú Palearktídu. Hniezdi najmä na severe Slovenska na otvorených trávnatých plochách nad , ako hniezdič bola dokázaná v 10,70 % mapovacích kvadrátov. 
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov ľabtuška lúčna patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci. Celková globálna populácia sa rozprestiera takmer celá v Európe, pričom 80% z nej sa nachádza v piatich krajinách. Z týchto päť krajín je len v Rusku od roku 2007 výrazne klesajúca, pričom súčasne dochádza k rozširovaniu jej územia na východ od Uralu smerom do západnej Sibíry. Ruská populácia tvorí 10% celkovej. Nórske hniezdiská tvoria až 30% populácie a trend je stabilný, Spojené kráľovstvo (19% populácie) zaznamenalo mierny pokles, Island (12%) fluktujúci až stabilný trend a Švédsko (9%) mierny nárast. Podľa výskumov z 21 krajín od roku 1980 populácia mierne klesala, trend publikovaný v roku 2015 bol výrazne klesajúci - rýchlosťou 30% za tri generácie (11.4 roka) a za posledné desaťročie sa tento pokles spomalil na 510%. Podľa výsledkov paneurópskeho sčítania bežných druhov vtákov mal trend ľabtušky lúčnej v Európe za roky 1980 2019 mierny pokles.
Výskyt a stav na Slovensku.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 250 - 500, zimujúcich jedincov 50 - 100. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje vykazujú "mierny nárast" o 20 do 50%. Ekosozologický status v roku 1995 "I" - nezaradený. V roku 1998 žiadny. V roku 2001 "EN" - ohrozený. V roku 2014 LC* D1 - menej dotknutý. Dôvodom preradenia do nižšej kategórie môže byť niektorý z nasledujúcich dôvodov: zvýšenie počtu rozmnožujúcich sa jedincov, rastúci trend populácie, zväčšovanie areálu alebo aj možnosti pozitívneho ovplyvnenia populácií z okolitých krajín. Európsky ochranársky status "SPEC4" - druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe a majú tam vhodný ochranársky status. Stupeň ohrozenia "S" - vyhovujúci ochranársky status. 
Trend početnosti ľabtušky lúčnej na Slovensku bol podľa sčítania bežných druhov vtákov v rokoch 2005 2009 výrazne klesajúci.
Ochrana.
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 1000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Kopaniny (prírodná pamiatka, okres Písek)

Kopaniny je prírodná pamiatka ev. č. 987, ktorá sa nachádza približne kilometer juhovýchodným smerom od obce Zbonín v okrese Písek neďaleko Mirovíc. Správa AOPK České Budějovice.
Ochrana.
Dôvodom ochrany je zvyšok reliktného bôru, ktorý dosahuje vek cez 170 rokov. Chránený les sa nachádza na ľavom brehu Otavy tvoriacej už časť Orlickej priehrady na skalnatom úbočí.
Predmet ochrany.
Medzi zastúpenými drevinami je tu možné nájsť borovicu lesnú ("Pinus sylvestris") a hrab obyčajný ("Carpinus betulus"). Nižšie bylinné poschodie je ideálne pre rastliny, ktoré preferujú suché skalnaté podložie ako napr. ľalia zlatohlavá ("Lilium martagon"), nevädza Triumfettova ("Cyanus triumfettii") a taričník skalný ("Aurinia saxatilis"). Okrem vzácnych zástupcov flóry sa tu nachádzajú aj chránení zástupcovia fauny respektíve chrobákov ako silno ohrozený fuzáč veľký ("Cerambyx cerdo"), roháč veľký ("Lucanus cervus"), svižník lesný ("Cicindela sylvatica") alebo bystruška zlatomedená ("Carabus ullrichii").
Dopravná dostupnosť.
Oblasťou prechádza tzv. "Sedláčkova stezka", ktorá vedie z kráľovského mesta Písek až na Orlík.
Klieština

Klieština môže byť:
Luneta

Luneta môže byť:
Hráč

Hráč môže byť:
Tiská železnica

Tiská železnica (, ) bola rozvetvená železničná trať v Uhorsku, vedúca zo Szolnoku východným smerom k mestám Arad, Debrecín (Debrecén), Miškovec (Miskolc) a Košice. Vznikla za účelom lepšieho prepojenia Budína s východnými a severovýchodnými oblasťami krajiny v 50. rokoch 19. storočia. 
Vznik.
Po dobudovaní železnice z Viedne do Budína sa Uhorsko usilovalo o prepojenia ďalších významných miest ríše. O význame železníc pre rozvoj no i obranu Uhorska nebolo pochýb a v monarchii vzniklo niekoľko spoločností, budujúcich a prevádzkujúcich nový druh dopravy. Jednou z nich bola "Tiská železničná spoločnosť" (, ), ktorá pri svojom zániku v roku 1880 prevádzkovala sieť s dĺžkou 606 km, z toho 22,770 km dlhý úsek aj na území Slovenska. 
Kvôli vstupu francúzskeho kapitálu do štátnych železníc bola v 50. rokoch 19. storočia prerušená
výstavba mnohých úsekov, medzi nimi aj "Juhovýchodnej štátnej železnice" zo Szolnoku do Debrecínu s odbočkou do Veľkého Varadína (Oradea). Táto trať mala sčasti tvoriť prepojenie centrálneho Uhorska so severovýchodnými regiónmi cez Košice a Prešov do haličského Przemyśla. Súčasťou Potiskej železnice boli aj trate Cegléd – Szolnok, Debrecín – Miškovec, Miškovec – Košice, Püspökladány – Veľký Varadín, Szajol – Arad a Mezőtúr – Sarvaš. Spoločnosť navyše zabezpečovala v 70. rokoch prevádzku na trati Arad – Temešvár a v plánoch okrem spojenia do Haliče bola aj výstavba Košicko-bohumínskej železnice (projekt v štádiu vymeriavania trasy spoločnosť podstúpila KBŽ). 
Priblíženie výstavby trate zo Szolnoku nastalo v roku 1856 založením akciovej spoločnosti Tiská železnica a odkúpenie trate Cegléd – Szolnok, na ktorú nadväzovali novobudované úseky. Rozostavané trate v rovinatom teréne nevyžadovali stavebne ani finančne náročnejšie prvky, preto ich výstavba napredovala rýchlo. Po Debrecín bola trať dokončená už 23. novembra 1857, úsek Püspökladány – Oradea 24. apríla 1858 a Szajol – Arad 25. októbra 1858. Po získaní pôžičky bola 24. mája 1859 otvorená železnica Debrecín – Miškovec a o rok neskôr, 14. augusta 1860 aj úsek do Košíc. Celkové náklady Tiskej železničnej spoločnosti na výstavbu siete dosiahli 49,9 milióna zlatých a konečná dĺžka tratí dosiahla 606,129 km.
Prevádzka.
Nakoľko trať Pešť – Miškovec cez Hatvan bola z koncesie vyňatá, vlaky Tiskej železnice premávali cez Debrecín, čo trasu výrazne predlžovalo. Paradoxne tak doba jazdy vlaku z Miškovca do Pešti bola dlhšia, ako jazda dostavníkom kratšou trasou. Z Košíc sa do centra ríše cestovalo 446 km dlhou železnicou 15 hodín, severná trasa cez Hatvan merala podstatne menej, iba 270 km. Túto situáciu vyriešilo až prevzatie Tiskej železnice štátom v roku 1880.
Spojenie s Haličou a Przemyślom napokon viedlo východnejšou trasou (Uhorsko-haličskou železnicou) cez Michaľany a Medzilaborce, cez Prešov do Tarnówa bola v roku 1876 otvorená Prešovsko-tarnovská železnica.
V súčasnosti vedie v trase slovenského úseku železničná trať Košice – Hidasnémeti.
Ľabtuška vrchovská

Ľabtuška vrchovská (iné názvy: ľaptuška vrchovská, ľabtuška horská "Anthus spinoletta") je druh spevavca z čeľade trasochvostovité ("Motacillidae"). Obýva Holarktickú oblasť. Na Slovensku hniezdi nad hornou hranicou lesa do , ako hniezdič bola dokázaná v 9,30 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov ľabtuška vrchovská patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková i európska populácia sú stabilné.
Výskyt a stav na Slovensku.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 700 - 1 100, zimujúcich jedincov 20 - 200. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje sú "stabilné", maximálna zmena do 20%. Ekosozologický status v roku 1995 "R" - vzácny. V roku 1998 žiadny. V roku 2001 žiadny. V roku 2014 LC - menej dotknutý. Európsky ochranársky status nezaradený "SPEC". Stupeň ohrozenia "S" - vyhovujúci ochranársky status. 
Ochrana.
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 1000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Dážďovník skalný

Dážďovník skalný (lat. "Tachymarptis melba", "Apus melba") je vták z rodu dážďovník ("Tachymarptis") z radu dážďovníkotvaré ("Apodiformes"). 
Výskyt.
Obýva rozsiahlu oblasť od juhu Afriky po Himaláje, v Európe hniezdi najmä v Chorvátsku, Taliansku a Španielsku.
Na Slovensku sú doložené tri výskyty, najmä vo Vysokých Tatrách. V rokoch 1980 – 1999 nebol pozorovaný. Dňa 3. septembra 2018 boli pozorované 2 jedince v Michalovciach. Na rovnakej lokalite v Michalovciach boli pozorované o dva roky koncom augusta 2020 a v roku 2021 sa podarilo dokumentovať nakoniec aj ich zahniezdenie. Hniezdenie nebolo úspešné. 
Ohrozenosť.
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov dážďovník skalný patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej aj európskej populácie je stabilný.
Ochrana na Slovensku.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 460 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Frynichos

Frynichos ("Frynichos") môže byť:
Zoznam fyzikálnych článkov/!

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
Zoznam chemických článkov/!

Tento index bol automaticky vygenerovaný podľa tejto . Obsahuje 1 článok. Aby sa nové články zobrazili v tomto indexe, musia byť zaradené aspoň do jednej z vymenovaných kategórii. Nové a upravené kategórie sa zohľadnia pri nasledujúcom generovaní.
-ó.
-óza
La La La

La La La môže byť názov piesne alebo albumu:
Rakúske národné hokejbalové družstvo mužov

Rakúske národné hokejbalové družstvo mužov je národné družstvo mužov, ktoré reprezentuje Rakúsko v medzinárodných hokejbalových súťažiach a priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Österreichischen Ball Hockey Verband " (ÖBHV). Jeho najväčším úspechom je bronzová medaila z majstrovstiev Európy v roku 1997.
Vrcholné podujatia.
Rakúske družstvo sa zúčastnilo deviatich turnajov majstrovstiev sveta, prvýkrát v roku 1996. Najlepšie umiestnenie dosiahlo na druhom turnaji konanom v českých Litoměřiciach, na ktorom obsadilo po výhre nad 5. miesto. Na ďalších turnajoch klesalo v konečnom poradí čoraz nižšie a v roku 2005, keď sa turnaj MS prvýkrát rozdelil na A a B divíziu, skončilo až na predposlednom15. mieste. Po rozšírení turnaja A divízie na 10 družstiev sa prvýkrát zúčastnilo skupiny A divízie. V priamom zápase o postup/zotrvanie však prehralo s . Na ďalších dvoch turnajov sa nezúčastnilo.
Družstvo sa tiež zúčastnilo všetkých štyroch turnajov majstrovstiev Európy, na ktorých dokázalo v roku 1997 získať bronzovú medailu. O štyri roky neskôr sa zúčastnilo turnaja v českom Moste, na ktorom obsadilo 4. miesto.
Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2015

Kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo florbale mužov do 19 rokov 2015 bola kvalifikácia vo florbale mužov na MSU19 2015, ktorú organizuje Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Zúčastnilo sa jej 12 družstiev z 2 kontinentov, ktoré súťažili o 3 miesta na záverečný turnaj v 3 kvalifikačných skupinách. Kvalifikácia prebiehala v Európe od 3. do 7. septembra 2014. V Oceánii od 10. - 11. októbra 2014. Priamo z MS 2013 postúpilo prvých 10 tímov a Kanada. Nováčikmi kvalifikácie boli družstvá Bieloruska, Nový Zéland a Ukrajina.
Priamy postup.
Priamo z MSU19 2013 postúpili 10 najvyššie umiestnené tímy, hostiteľská krajina a štáty na americkom kontinente:
Oceánia.
 Sydney
Európa.
 Madrid
Orol hrubozobý (Clanga clanga)

Orol hrubozobý alebo orol tmavý ("Clanga clanga" synonymum "Aquila clanga") je dravec z čeľade jastrabovitých. Je rozšírený v centrálnej a východnej palearktickej oblasti. Jeho typickým prostredím sú zamokrené oblasti, ako močiare, zaplavované lesy a lúky, jazerá a rybníky. 
Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov orol hrubozobý patrí medzi zraniteľné druhy, trend celkovej populácie je klesajúci, za odbobie posledných troch generácií populácia pomerne silno poklesla kvôli strate a ničenia biotopov na jeho hniezdiskách i zimoviskách. Odhaduje sa, že Európska populácia poklesla za odbobie 49,8 roka (tri generácie) o 5079%, minimálne však o 20% za odbobie dvoch generácií (33,2 roka).
Výskyt a stav na Slovensku.
Zo Slovenska z obbdobia 1980 – 1999 je známych iba 9 pozorovaní, pričom v Poľsku, Rumunsku a na Ukrajine hniezdi. Z novšieho obdobia po roku 2000 v zozname vzácnych ornitologických pozorovaní podliehajúcich hláseniu Faunistickej komisii sú 4 záznamy a jedno pozorovanie schválené Faunistickou komisiou na lokalite Perínske rybníky z apríla 2017. 
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 3220 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Orol tmavý

Orol tmavý môže byť: