burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Pausias zo Sikyónu

Pausias ("Pausias") (* asi 380 pred Kr., Sikyón – † asi 330 pred Kr.) bol starogrécky maliar. 
Pausias, syn Brya zo Sikyónu, sa maliarskemu umeniu začal učiť od svojho otca a neskôr bol žiakom maliarskeho majstra Pamfila z Amfipolisu. Patrí medzi najslávnejších predstaviteľov sikyónskej maliarskej školy. Umenie chápal ako vedu a preto bol za to, aby sa mladí maliari čo najdlhšie učili. Považuje sa za objaviteľa enkaustiky, ktorý ju používal na svojich maľbách už od 1. polovice 4. stor. Kr. Techniku enkaustiky opísal rímsky historik Plínius okolo roku 70 pred Kr. Táto maliarska technika spočívala v nanášaní horúceho vosku zafarbeného práškovým pigmentom na omietku alebo drevené dosky. Pausias bol tiež prvý maliar, ktorý svojimi maľbami zdobil stropy, obzvlášť chlapčenskými postavami, alebo krásnymi kvetmi (tiež girlandami kvetov a ovocia). Ako maliar uprednostňoval jasnú glazúru farieb a tmavé okrové. Medzi jeho najslávnejšie diela patril obraz "hetéry Glykery" (ženy, ktorú v mladosti miloval) a "Obetovanie býka". 
Grécky cestovateľ Pausanias uvádza, že jeho maľby videl v budove "Tholos" (táto budova bola vybudovaná v rokoch 360 – 330 pred Kr. mladším Polykleitom, považovali ju za jednu z najkrajších gréckych stavieb) nachádzajúcej sa v posvätnom háji boha Asklépia v Epidaure, v najstaršom liečebnom stredisku Grécka: „"Neďaleko bola postavená kruhovitá stavba z bieleho mramoru zvaná Tholos. V nej je obraz Pausiov: Eros, ktorý práve odložil šípy a luk, namiesto nich si potom vzal a nesie lýru. Tam je tiež namaľovaná Methé (Opilosť), taktiež dielo Pausiovo, pijúca zo skleneného pohára. Môžeš vidieť, že maľba predstavuje nádobu zo skla a tvár ženy v nej presvitá."“
Basky

Basky sú geomorfologickou časťou Zliechovskej hornatiny. Ležia v západnej časti podcelku a najvyšší vrch Baské dosahuje 
Polohopis.
Územie zaberá západnú časť podcelku Zliechovská hornatina a obklopujú ju len časti Strážovských vrchov. Na západe susedí podcelok Trenčianska vrchovina s časťami Teplická vrchovina a Porubská brázda, ktorá Basky obopína zo severozápadu. Severovýchodným smerom susedí Zliechovská hornatina a juhovýchodným a južným smerom leží Slatinská brázda. 
Severným okrajom tečie údolím na západ k Váhu potok Teplička, východný a južný okraj lemuje Bebrava, patriaca do povodia Nitry. Táto časť Strážovských vrchov tvorí homogénnu časť a cestné komunikácie vedú údoliami riek okrajom oblasti. 
Ochrana územia.
Basky nepatria do Chránenej krajinnej oblasti Strážovské vrchy, no na ich území sa nachádzajú osobitne chránené lokality, prírodné rezervácie Žihľavník a Žrebíky.
Turizmus.
Táto časť Strážovských vrchov patrí medzi obľúbené a vyhľadávané oblasti. Je pomerne ľahko dostupná a sieť turistických chodníkov zjednodušuje prístup najvyšších lokalít z neďalekých sídiel. Obľúbeným cieľom turistov je horská chata Baske na rovnomennom, najvyššom vrchu () tejto časti pohoria.
Slovensko-maďarská štátna hranica

Slovensko-maďarská štátna hranica je vnútrozemská štátna hranica, ktorá oddeľuje Slovensko a Maďarsko. So svojou dĺžkou 654,8 km je aj z pohľadu Slovenska, aj z pohľadu Maďarska najdlhšou hranicou štátu. Na západe prechádza po rieke Dunaj, nížinatým územím Malej dunajskej kotliny, pokračuje pohoriami Vnútorných Západných Karpát a na východe prechádza Veľkou dunajskou kotlinou. Dnes je možné ju voľne prekročiť, pretože je hranicou vnútri Schengenského priestoru.
Dĺžka a hraničné znaky.
Dĺžka hranice, ako ju uvádza Ministerstvo vnútra SR: 
Hraničné znaky, ako ich uvádza Ministerstvo vnútra SR: 
Hraničné dokumentárne dielo.
Územie dnešného Slovenska bolo od stredoveku súčasťou Uhorska. Prvá Československá republika vznikla 28. októbra 1918. V rokoch 1918 – 1919 sa na území Slovenska odohrala Maďarsko-česko-slovenská vojna. 
Hraničné dokumentárne dielo slovensko-maďarskej hranice vzniklo v rokoch 1921 – 1925 po Prvej svetovej vojne ako súčasť Trianonskej mierovej zmluvy podpísanej 4. júna 1920. V rovnakom období vzniklo aj hraničné dokumentárne dielo slovensko-rakúskej hranice ako účasť Saintgermainskej mierovej zmluvy podpísanej 10. septembra 1919.
V súčasnosti je hranica určená podľa "Zmluvy medzi Československou republikou a Maďarskou ľudovou republikou o úprave režimu na štátnych hraniciach" podpísanej 13. októbra 1956 v Prahe.
Hraničné dokumentárne dielo pozostáva z:
Slatinská brázda

Slatinská brázda je geomorfologickou časťou Zliechovskej hornatiny. Leží v jej južnej časti, na hornom toku Bebravy a v blízkom okolí obce Slatina nad Bebravou v Bánovskom okrese.
Polohopis.
Nachádza sa na severe západného Slovenska, v juhozápadnej časti Zliechovskej hornatiny, podcelku Strážovských vrchov. Má podlhovastý tvar v smere západ-severovýchod a obopína severne ležiacu časť Basky. Na východe susedí centrálna časť Zliechovskej hornatiny a malou časťou aj Suchý (podcelok Nitrické vrchy). Na juhu nadväzuje Kňaží stôl a juhozápadným okrajom v blízkosti rieky Bebravy nadväzuje Bánovská pahorkatina, patriaca Podunajskej pahorkatine. Západným smerom susedí Teplická vrchovina, rozsiahla časť podcelku Trenčianska vrchovina.
Osou brázdy je vodný tok Bebravy, ktorá neďaleko severovýchodného okraja pramení. Na tomto území priberá množstvo prítokov, z ktorých najväčší je Trebichavský potok. Vodné toky kopírujú aj cesty, spájajúce sídla. V Slatinskej brázde sa proti toku rieky nachádzajú obce Slatinka nad Bebravou, Slatina nad Bebravou, Šípkov a Čierna Lehota, v údolí Trebichavského potoka aj obec Trebichava.
Ochrana prírody.
Táto časť pohoria nie je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Strážovské vrchy. Jediným osobitne chráneným územím je severným okrajom susediaca prírodná pamiatka Stará Bebrava.
Turizmus.
Kotlina na hornom toku Bebravy je východiskom pre horské túry do okolitých častí Strážovských vrchov. Z obcí vedú značené chodníky:
Anders Nielsen

Anders Nielsen môže byť:
Pool of Booze, Booze, Booza

„Pool of Booze, Booze, Booza“ je piata skladba z albumu "The Strength / The Sound / The Songs" dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat.
Skladba sa prvýkrát objavila pod názvom „Pool of Booze“ na demo albume "Beat the Meat" z roku 2003.
Text.
Skladba je, podľa Michaela Poulsena, o prostitútkach a chľaste.
Podzoskupenie

Podzoskupenie (resp. podskupina) môže byť:
Zoskupenie

Zoskupenie môže byť:
Jakob Øelund

Jakob Øelund (* 19. máj 1967, Kodaň, Dánsko) je dánsky rockabilly kontrabasista, basgitarista a bubeník. Je známy ako člen skupín Taggy Tones a Grumpynators.
Životopis.
Je jedným z detí Petra Mogensa Øelunda a Helle Øelundovej a bratom Emila Øelunda. Od 22. mája 1999 je ženatý s Rikke Zillmerovou a má s ňou dcéru Josefine.
Zoznam piesní Pavla Zelenaya

Toto je zoznam piesní a skladieb hudobného skladateľa, aranžéra, hudobníka, redaktora, publicistu, editora, hudobného dramaturga, muzikológa, dokumentaristu, organizátora hudobného života, propagátora slovenskej populárnej piesne Pava Zelenaya.
Zoznam.
poz. - pieseň, skladba - interpret vokálnej alebo inštrumentálnej skladby - (autor textu piesne - ak ide o vokálnu skladbu), rok - album, film
(h:/t:) - doteraz nezistený autor hudby alebo textu
Joan Cornellà

Joan Cornellà Vázquez (* 11. január 1981, Barcelona, Španielsko) je španielsky autor komiksov a ilustrátor známy svojim surealistickým štýlom, čiernym humorom a originálnym umeleckým prevedením.
Jessie Reyez

Jessie Reyez (* 1991, Toronto, Kanada) je kanadská speváčka a skladateľka pôvodom narodená kolumbijskím rodičom v Toronte, známa najmä vďaka piesni „Figures“ umiestnenej na 58 mieste v rebríčku Canadian Hot 100 v roku 2017.
Skapal pes fest

Skapal pes fest je festival alternatívnej kultúry, ktorý sa od roku 2013 koná v Trebišove. Názov festivalu odkazuje na porekadlo "skapal tu pes", čo je zo strany organizátorov ironická odpoveď tým, ktorí takto opisujú stav kultúry mimo centier väčších miest. Festival je realizovaný svojpomocne, ako projekt DIY ("Do It Yourself", slov. "urob si sám"), čím organizátori vyzývajú účastníkov k aktívnemu zapojeniu sa do priebehu a organizácie. Festival programovo funguje bez sponzorov, či grantov. Jeho cieľom je podnietiť samoorganizovanie sa, demokratické rozhodovanie a ponúknuť alternatívu ku komerčne orientovaným letným hudobným festivalom.
Organizátori festivalu v roku 2019 upozornili na stav významného diela, ktoré sa nachádza v trebišovskom verejnom priestore na stene Kultúrneho a spoločenského strediska, ktorého autorom bol Mikuláš Klimčák. V roku 2019 mesto pristúpilo k jeho renovácii. 
Program a dramaturgia Skapal pes fest býva multižánrová; v ponuke majú svoje miesto hudobné koncerty rôznych žánrov, diskusie, prednášky, workshopy, výstavy, prehliadky mesta či kvíz.
Boa (JDM)

„Boa (JDM)“ je jedenásta skladba z albumu "Rock the Rebel / Metal the Devil" dánskej heavy metalovej skupiny Volbeat. Skladba sa prvýkrát objavila ako „Boa“ na demo albume "Beat the Meat" z roku 2003.
Skratka „JDM“ znamená iniciálky mena Jens De Mello, priateľa hlavného speváka Michaela Poulsena.
Pruxe

Pruxe je jazero na Záhorí, v okrese Malacky, v katastroch obcí Suchohrad, Jakubov a Gajary.
Nachádza sa na toku Zohorského kanála, kde bola umelými úpravami dosiahnutá jeho terajšia podoba. Jazero zaberá rozlohu , v najhlbšom mieste je hlboké asi 1,5 metra, pri brehoch, kde má strmý spád kolmo do zeme, je hlboké 0,75 metra.
Zo Suchohradskej strany sa nad jazerom týči jelšovo-dubovo-hrabový lužný les. Z Jakubovskej a Gajarskej strany je okolo neho orná pôda, kde sa pestuje repka olejná a pšenica. V jazere je bohatý porast lekníc, a pri kraji rastú pálky a tŕstie. Jazero je zarybnené kaprom.
V blízkosti jazera sa nachádza národná prírodná rezervácia Bogdalický vrch.
Chytra

Chytra ("chytra") je typ starogréckej keramickej nádoby.
Chytra (hrniec), široký otvorený guľovitý džbán bez podstavca s jedným alebo dvomi uchami na okraji, bola keramická (aj bronzová ) nádoba na varenie. Niektoré z nich mali aj pokrývku. Chytra sa pred varením položila na keramickú piecku v tvare valca (piecka mala aj iné tvary) alebo okrúhlu trojnožku, pod ktorú sa založil oheň (mimo obydlia ju mohli položiť i na rozžeravené uhlíky).
Na aténskej agore sa počas archeologických vykopávok našlo takmer 500 fragmentov týchto kuchynských nádob. Mnohé rozdiely ich tvarov ale sťažujú vypracovať uspokojivý systém ich prezentácie. Väčšina z nich však bola guľatého tvaru, mala jedno ucho alebo dve uchá, ktoré boli orientované vertikálne alebo horizontálne.
V starovekých Aténach sa v mesiaci Anthestérión slávil (11. až 13. dňa) k pocte boha Dionýza sviatok "Anthestéria". Posledný deň tohto sviatku sa nazýval "Chytrai" („"Hrnce""), pretože boli Hermovi Chtioniovi (podsvetnému Hermovi) obetované hrnce obsahujúce strukoviny, aby sa tak uzmierili mŕtvi. Bol to zlovestný deň, keď sa po meste potulovali duchovia, ktorých obyvatelia mesta na konci dňa vyhnali s výkrikmi „"Preč, strašní duchovia, je koniec Anthestérií.""
Gara Lakatnik

Gara Lakatnik () je dedina v pohorí Stará planina v okrese Svoge v Sofijskej oblasti v západnom Bulharsku.
Charakteristika a dejiny.
Dedina Gara Lakatnik leží v západnom Bulharsku v okrese Svoge v severnej časti Sofijskej oblasti pri hraniciach s Vračanskou oblasťou. Leží v murgašskej časti západnej Starej planiny v Iskărskej rokline na pravom brehu rieky Iskăr v nadmorskej výške Dedina vznikla v dôsledku vybudovania rovnomennej železničnej stanice na trati Sofia – Varna. Dedina je vzdialená 7 km severozápadne od dediny Lakatnik, 13 km sverovýchodne od dediny Gara Bov, 20 km severne od okresného mesta Svoge a približne 60 km od hlavného mesta Bulharska Sofie.
Dedina sa nachádza v jednej z najkrajších častí Iskărskej rokliny na území Prírodného parku Vračanský Balkán pod skalným masívom Lakatnické skaly.
Rozloha dediny (aj s neďalekou dedinou Lakatnik od ktorej prevzala aj meno) je približne 32 km². Gara Lakatnik susedí s chotármi dedín Bov, Gara Bov, Gabrovnica, Opletňa, Milanovo a Zanoge.
Gara Lakatnik bola založená 28. januára 1965 v súvislosti s výstavbou železničnej stanice so štatútom osídlené miesto - železničná stanica, 3. júna 1995 bol štatút oficiálne zmenený na dedinu.
Názov.
Je viac teórií ako vznikli názvy dedín Lakatnik a Gara Lakatnik. Podľa najpravdepodobnejšej z nich názov pochádza od meandru rieky Iskăr v blízkosti dediny, ktorý pripomína ohnutý lakeť.
Kultúra a občianske vybavenie.
V dedine sa nachádza Kultúrny dom „Iskărski prolom 1934“, Základná škola „Christo Botev“ a materská škola. V rámci kultúrneho domu pôsobí súbor národných tancov, súbor moderných tancov, divadelný súbor a umelecký krúžok. Miestna knižnica má viac než 16 000 titulov. Dedina leží na železničnej trati Sofia – Varna.
Pamiatky.
V tesnej blízkosti dediny sa nachádza veľké množstvo predovšetkým prírodných pamiatok:
Pamätník Septemvrijci 1923

Pamätník Septemvrijci 1923 () je pamätník padlým v Septembrovom povstaní v roku 1923, ktorý sa nachádza na vrchole Lakatnických skál v Iskărskej rokline v pohorí Stará planina v okrese Svoge v tesnej blízkosti dediny Gara Lakatnik v nadmorskej výške 
Charakteristika a dejiny.
26. septembra 1923, tri dni po začatí Septembrového povstania fašisti zozadu napadli a zastrelili Milana Petrova, Stefana Trifonova, Jordana Kurteva a Dimităra Bojadžieva - 4 povstalcov z neďalekej dediny Osikovo (teraz Milanovo) a zhodili ich zo skaly nazývanej Nečov kamik () do priepasti. Na pamiatku týchto zahynulých bol z červeného pieskovca, ktorý má farbou pripomínať preliatu krv postavený pamätník nazvaný Septemvrijci 1923. V základoch pamätníku boli uložené ostatky zavraždených povstalcov.
Pamätník sa nachádza v nádhernej časti pohoria Stará planina na vrchole Lakatnických skál nad dedinou Gara Lakatnik. Od pamätníka sa otvára výnimočný panoramatický výhľad po okolitých vrcholových častiach pohoria a do prielomu rieky Iskăr.
V roku 1950 sa na počesť jedného z padlých Milana Petrova, zmenilo meno neďalekej dediny Osikovo na Milanovo.
V 90. rokoch 20. storočia bol pamätník poškodený, zrenovovaný bol v roku 2010.
K pamätníku sa dá dostať po pešej turistickej trase cez Lakatnické skaly, ale aj po asfaltovej ceste z dediny Gara Lakatnik do dediny Milanovo, kde ku pamätníku vedie samostatná odbočka.
Krasová vyvieračka Žitoľub

Krasová vyvieračka Žitoľub () je mohutná krasová vyvieračka nachádzajúca sa v západnom Bulharsku v Sofijskej oblasti pri dedine Gara Lakatnik.
Opis.
Krasová vyvieračka Žitoľub sa nachádza v spodnej časti masívu Lakatnických skál v Iskărskej rokline na ľavom brehu rieky Iskăr 8 metrov nad jej hladinou v nadmorskej výške Vyvieračka patrí medzi najväčšie v Bulharsku a vzniká z dvoch podzemných riek. Ide o rieky Petrenska () a Probojnica (), ktoré pretekajú niekoľkými kaskádami cez jaskyňu Temnata dupka a neskôr po ich spojení a po prietoku úzkym sifónom vyvierajú pod jaskyňou v spodnej časti Lakatnických skál nad korytom rieky Iskăr.
Celková dĺžka vyvieračky až do sútoku s riekou Iskăr je 59 metrov a tak sa o nej často hovorí ako o jednej z najkratších bulharských riek.
Pri silnejších dažďoch je prietok vyvieračky až 1 200 litrov za sekundu.
V roku 2008 prebehol prieskum podzemnej galérie pred vyústením vyvieračky. Zistilo sa, že sifón, ktorým preteká je dlhý 38 metrov a jeho šírka sa pohybuje medzi 1 a 1,5 metra.
Pri vyvieračke sa nachádza malá reštaurácia a umelé jazierko.
Silový rezort

Silový rezort alebo silové ministerstvo je neformálne označenie pre ministerstvo (rezort), ktorý "„z hľadiska spoločenského dosahu predstavuje silu, resp. je založený na disponovaní silou, na jej využívaní,“" na čo mu slúžia jeho ozbrojené bezpečnostné (silové) zložky.
Podľa historika Ľubomíra Liptáka tento pojem pochádza z ruského prostredia. Za silový rezort sa na Slovensku pokladá predovšetkým ministerstvo vnútra, ministerstvo obrany a ministerstvo financií, niekedy aj ministerstvo spravodlivosti a ministerstvo zahraničných vecí (a európskych záležitostí), ktoré je ale k silovým rezortom zaraďované z titulu významnosti ministerstva, nie preto, že by malo vlastné bezpečnostné zložky. Ministerstvo vnútra disponuje Policajným zborom (súčasťou ktorého je úrad pre ochranu ústavných činiteľov a diplomatických misií priamo podriadený ministrovi vnútra), ministerstvo obrany riadi a kontroluje Ozbrojené sily Slovenskej republiky, ministerstvu financií na výkon jeho kompetencií slúži finančná správa (FS), v rámci ktorej funguje aj Kriminálny úrad FS, a ministerstvu spravodlivosti je podriadený Zbor väzenskej a justičnej stráže. Spoločnou črtou týchto rezortov je zabezpečovanie základných funkcií štátu (udržiavanie vnútorného poriadku, obrana, výber daní, styk s inými štátmi).
Asenica

Asenica (; do 29. júna 1942 Čaja (), do 27. apríla 1945 Asenovica (), do 25. júla 1989 Čepelarska reka ()) je rieka, nachádzajúca sa v južnom Bulharsku v Smoľanskej a v Plovdivskej oblasti. Je pravým prítokom rieky Marica.
Názov.
Rieka je známa pod viacerými názvami, keďže tieto sa v priebehu času menili. Do roku 1942 sa rieka volala Čaja, od roku 1942 do roku 1945 Asenovica (podľa mesta Asenovgrad), neskôr až do roku 1989 Čepelarska reka (keďže pramení v časti Rodop, ktorá sa nazýva Čepelarska planina) a od roku 1989 nosí meno Asenica. Bežne sa používajú všetky tieto názvy.
Okrem týchto názvov je z písomných prameňov zrejmé, že v minulosti sa pre rieku používali aj názvy Srebrica (), Zlatica (), alebo Altăn dere ().
Opis toku.
Rieka pramení v nadmorskej výške blízko horského rezortu Pamporovo v Západných Rodopách v časti zvanej Čepelarska planina a tečie severným smerom k Tráckej nížine. Na svojom toku cez pohorie Rodopy vytvorila dlhú, úzku a hlbokú roklinu, ktorá sa na dvoch miestach rozširuje (pri meste Čepelare a pri dedine Chvojna). V Rodopách rieka ďalej preteká cez dediny Narečenski bani a Bačkovo a cez mesto Asenovgarad. Po prietoku Asenovgradom sa rieka rozširuje a pokračuje Hornotráckou nížinou, preteká ešte cez dedinu Katunica a približne 2,5 km južne od dediny Rogoš v nadmorskej výške sa vlieva do rieky Marica.
Teplická vrchovina

Teplická vrchovina je geomorfologická časť Trenčianskej vrchoviny. Zaberá veľkú časť podcelku v okolí Trenčína a Dubnice nad Váhom a najvyšší vrch Stráne dosahuje 
Polohopis.
Územie zaberá západnú a južnú časť podcelku Trenčianska vrchovina, v západnej časti Strážovských vrchov. Na severovýchode ju obklopuje Butkovská brázda, východným smerom susedí časť Strážov (Zliechovská hornatina), Porubská brázda a Holázne, v juhovýchodnej časti Basky a Slatinská brázda (Zliechovská hornatina). Južný okraj prechádza do Bánovskej pahorkatiny (časť Podunajskej pahorkatiny), v strednej časti pokračuje Trenčianska vrchovina Ostrým. Juhozápadným smerom susedí Trenčianska kotlina a západný a severozápadný okraj lemuje Ilavská kotlina, obe patriace do Považského podolia. 
Západným okrajom tečie údolím rieka Váh, ktorej odvádza vodu z tohto územia väčšina potokov. Výnimku tvorí južná časť, zvažujúca sa do Bánovskej pahorkatiny, ktorá leží v povodí Bebravy, patriacej do povodia Nitry. Údolím Tepličky vedie z Trenčianskej Teplej cez Trenčianske Teplice do Motešíc cesta II/516. 
Ochrana územia.
Teplická vrchovina leží mimo územia Chránenej krajinnej oblasti Strážovské vrchy, no na jej území sa nachádza osobitne chránená prírodná pamiatka Jaskyňa pod Jeleňom a Potok Machnáč.
Turizmus.
Táto časť Strážovských vrchov patrí medzi obľúbené a vyhľadávané oblasti najmä z dôvodu blízkosti k väčším mestám. Je pomerne ľahko dostupná a sieť turistických chodníkov zjednodušuje prístup cenných a atraktívnych lokalít z neďalekých sídiel. Mimo Trenčianskeho hradu, týčiaceho sa nad Trenčínom, je vyhľadávaným mesto Trenčianske Teplice a jeho okolie.
Josiah Alan Brooks

Josiah Alan Brooks, taktiež známy ako Jazza (* 20. apríl 1989, Viktória, Austrália) je austrálsky ilustrátor, animátor, spevák, hudobník a youtuber. Na jeho YouTube kanáli Jazza, kde sa prezentuje ako YouTube umelec, presiahol 4 milióny odberateľov.
Kariéra.
Narodil sa ako piate zo šiestich detí a vyrastal vo Viktórii. Ako 12-ročný sa začal venovať umeniu. Počas strednej školy začal kresliť a animovať v programoch Microsoft PowerPoint a Adobe Flash. V roku 2003 sa pridal k spoločnosti Newgrounds a v roku 2006 vydal jeho prvú hru, vytvorenú pomocou Adobe Flash. V 2012 si založil YouTube kanál "Draw with Jazza", kde začal vydávať tutoriály ako kresliť človeka, a podrobné štúdie anatómie človeka. K 7. aprílu má jeho kanál viac než 4 milióny odberateľov a viac než 570 miliónov zhliadnutí.
Osobný život.
Je ženatý, má dve deti: syna (* 2015) a dcéru (* 2018).
Oxid chloričitý

Oxid chloričitý je anorganická zlúčenina kyslíku a chlóru. Za normálnych podmienok sa ide o žlto-zelený ostro štipľavo zapáchajúci plyn. Tuhne pri -59 °C, kedy vytvára jasnooranžové kryštály. Pri vyšších koncentráciách je v plynnom skupenstve nestabilný a rozkladá sa. Využíva sa ako oxidovadlo, na bielenie, pri úprave vody a pri dezinfekcii. Takisto sa využíva v potravinárstve pod označením E 926.
Príprava.
Kvôli jeho nestabilite sa väčšinou uprednostňujú spôsoby kde oxid chloričitý vzniká rozpustený v roztoku.
Oxidáciou chloritanov.
Oxid chloričitý môžeme v laboratóriu pripraviť chloritanu sodného pomocou chlóru:
Okrem toho sa dá pripraviť aj reakciou s chloritanu sodného s kyselinou chlorovodíkovou:
Pri použití aj tretieho reaktantu - chlórnanu sodného je spotreba kyseliny chlorovodíkovej nižšia:
Redukciou chlorečnanov.
V laboratóriu výrobe sa zväčša na výrobu z chlorečnanov používa reakcia medzi chlorečnanom draselným s kyselinou šťaveľovou:
Niekedy aj za prítomnosti kyseliny sírovej:
Priemyselne sa približne 95 % oxidu chloričitého pripravuje pomcou redukcie chlorečnanu sodného. Ako redukovadlo sa v takomto prípade používajú látky ako kyselina chlorovodíková, peroxid vodíka, metanol a oxid siričitý. Moderné spôsoby priemyselnej výroby využívajú najmä metanol a peroxid vodíka, pretože pri použití týchto reaktantov nevzniká nežiadúci vedlajší produkt - chlór a takéto spôsoby výroby sú ekonomicky najvýhodnejšie.
Využitie.
Bielenie.
Oxid chloričitý sa používa na bielenie buničiny pri výrobe papieru z dreva niekedy aj v kombinácii s chlórom. Používaním oxidu chloričitého sa minimalizuje množstvo použitých organických chlórovaných zlúčenín pri výrobe papieru. Okolo 95 % bielenej kraftovej buničiny sa bieli pomocou oxidu chloričitého.
Dezinfekcia.
Používa sa aj na dezinfekciu zdravotných nástrojov.
Okrem medicínskeho prostredia sa používa aj na zaplynenie dozretého ovocia, ako napríklad maliny, jahody a čučoriedky, na ochranu pred plesňami a kvasinkami, v EÚ je však jeho používanie zakázané.
Úprava vody.
Oxid chloričitý sa v čističkách vôd používa na úpravu pitnej vody. Používa sa pred úpravou vody chlórom, pretože zničí organické nečistoty vo vode z ktorých by pôsobením chlóru mohli vzniknúť halogénderiváty, ktoré sú v pitnej vode považované za karcinogénne. Oxid chloričitý je taktiež efektívnejší než chlór na zneškodnenie baktérií z rodu legionella
Chemická stabilita.
Pri parciálnom tlaku plynného oxidu chloričitého vyššom než 10 kPa, t.j. koncentrácii vyššej než 10 % vo vzduchu pri normálnych podmienkach hrozí riziko rozkladu na kyslík a chlór, ktorý je sprevádzaný výbuchom. Spúšťačom rozkladu môže byť svetlo, teplo, náhlym zvýšením okolitého tlaku. Preto sa s ním skoro nikdy nepracuje vo forme koncentrovaného plynu, ale vo forme roztoku v koncentráciách 0,5 - 10 g/dm3.
Irma Grese

Irma Ida Ilse Grese (* 7. októbra 1923, Wrechen – † 13. decembra 1945, Hameln) bola SS dozorkyňa v nacistických koncentračních táboroch Ravensbrück, Bergen-Belsen a Auschwitz.
Detstvo.
Narodila sa v rodine Greseových. Bola jedno z piatich detí. V roku 1936 matka Irmy, Berta Grese, ukončila svoj život samovraždou kvôli manželovej nevere. Jej otec, Alfred Grese, o rok neskôr vstúpil do NSDAP. Irma nedokončila základné vzdelanie a v 15 rokoch prerušila štúdium. V tejto dobe vstúpila do Bund Deutscher Mädel, (ženská verzia Hitlerjugend). Snažila sa stať zdravotnou sestrou, čo sa jej nepodarilo. Pracovala v sanatóriu a vystriedala niekoľko zamestnaní. Nakoniec vstúpila v roku 1942 do SS. 
Práca v koncentračných táboroch.
V osemnástich rokoch bola školená v tábore Ravensbrück . V polovici roku 1942 sa stala dozorkyňou. Z Ravensbrücku ju vedenie SS presunulo do Auschwitz-Birkenau . Mala na starosti 30 000 ženských, prevažne maďarských, väzňov. V druhej polovici roku 1944 bola povýšená na hodnosť - Rapportführerin, druhá najvyššia hodnosť pre ženy. Bola účastníčkou pri selekciách kde vyberala väzňov do plynových komôr . Začiatkom roku 1945 Grese sprevádzala transport väzňov z Osvienčimu do Ravensbrücku. V marci 1945 odišla spolu s veľkým počtom väzňov z Ravensbrücku do Bergen-Belsenu . Tam bola zajatá britskou armádou 17. apríla 1945, spolu s ďalšími zamestnancami SS, ktorí neutiekli.
Týranie väzňov.
Väzni čo tábor prežili, vo svojich svedectvách popisujú krutosť Irmy Greseovej. Preslávila na mieru šitou uniformou SS. Na väzňov používala emocionálne a fyzické metódy, bila väzenkyne na smrť a mala príjemný pôžitok zo sexu s väzňami. Mučila hladom svoje psy, aby ich potom poštvala na väzňov a osobne poslala stovky ľudí do plynových komôr. Grese nosila ťažké čižmy, pri sebe vždy mala okrem nabitých pištolí pletený bič potiahnutý celofánom - aby sa z neho dala lepšie zmyť ľudská krv.
Belsenský proces.
Belsenský proces iniciovaný britským vojenským tribunálom prebiehal od 17. septembra do 17. novembra 1945. Spoločne s Irmou Gressovou na tomto procese sa prejednávali prípady ďalších páchateľov - veliteľa Jozefa Kramera, dozorkyne Johanny Bormann, zdravotnej sestry Elisabeth Volkenrath. Irma Gres bola uznaná vinou a odsúdená na trest obesením.
Posledná noc pred popravou sa Grese smiala a spievala spolu so svojou kolegyňou Elisabeth Volkenrath o Katovom "remesle". Dokonca, keď jej kat nasadzoval na krk slučku neprejavila žiadnu ľútosť nad svojimi činmi. Jej posledným slovom bolo "Rýchlejšie", vykonávateľom rozsudku bol Albert Pierrepoint.
Ostrý (geomorfologická časť)

Ostrý je geomorfologická časť Trenčianskej vrchoviny. Zaberá juhozápadnú časť podcelku juhovýchodne od Trenčína a najvyšší Ostrý vrch dosahuje 
Polohopis.
Územie zaberá okrajovú juhozápadnú časť podcelku Trenčianska vrchovina i celých Strážovských vrchov. Severným a východným smerom pokračuje pohorie časťou Teplická vrchovina, juhovýchodným smerom krajina prechádza do zvlnenej Bánovskej pahorkatiny (časť Podunajskej pahorkatiny). Juhozápadná hranica, oddeľujúca Vysoký Inovec (podcelok Považského Inovca) vedie Jastrabským sedlom a západným smerom susedí Trenčianska kotlina, patriaca do Považského podolia. 
Západné svahy odvádzajú vody prítokmi do rieky Váh, z východnej a južnej časti tečie prebytková voda prítokmi do Bebravy, patriacej do povodia Nitry. Rozvodie medzi povodím Váhu a povodím Nitry vedie Jastrabským sedlom, ktorým zároveň vedú komunikácie nadregionálneho významu. Ide najmä o cestu E 572 v trase cesty I/9 (Drietoma – Nováky), železničnú dopravu zabezpečuje trať Trenčín – Chynorany. 
Ochrana územia.
Táto časť Strážovských vrchov leží mimo územia Chránenej krajinnej oblasti, no na jej území sa nachádzajú osobitne chránené prírodné rezervácie Bindárka, Trubárka a Ostrý vrch, okrajovo aj prírodná pamiatka Potok Machnáč.
Turizmus.
Okrajová časť Strážovských vrchov patrí medzi obľúbené a vyhľadávané oblasti najmä z dôvodu blízkosti k mestu Trenčín. Aj pre pomerne ľahkú dostupnosť a sieť turistických chodníkov je obľúbeným cieľom turistov.
Feel Invincible

„Feel Invincible“ je hlavný singel a prvá skladba z albumu "Unleashed" z roku 2016 americkej kresťansko-rockovej skupiny Skillet. Skladba bola vydaná 20. mája 2016. Skladba sa stala prvým singlom číslo 1 skupiny Skillet v rebríčku Hot Christian Songs.
Dňa 20. mája 2016 bola skladba „Feel Invincible“ vydaná ako hlavný singel pre deviaty album skupiny Skillet s názvom "Unleashed". Skladba je o pocite nedotknuteľnosti so silou Boha. V rozhovore s časopisom "Billboard" povedal Cooper o dôležitosti skladby pre album:
Skladba bola vybraná ako ústredná melódia E-League, osemtýždňovej živej videohernej súťaži vysielanej vo viac ako osemdesiatich krajinách, amerického TV kanálu "TBS". Dňa 7. júla WWE oznámila, že vybrala skladbu „Feel Invincible“ ako oficiálnu ústrednú melódiu pay-per-view wrestlingového podujatia Battleground v roku 2016.
Kompozícia.
Skupina Skillet v rozhovore s rozhlasovou stanicou "iHeartRadio" odhalila, že skladba „Feel Invincible“ bola o hľadaní niečoho, čo vás dostane cez ďalší deň.
Hudobné video.
Hudobné video pre skladbu „Feel Invincible“ bolo vydané 29. júna 2016. Vizuálne je skupina celá oblečená v čiernom, so všetkými čiernymi gitarami, basgitarami a bicími počas hrania v slabo osvetlenom sklade pred sivým pozadím. Vo videu sa tiež objavujú zvláštne postavy, od postáv s plynovými maskami po samurajských bojovníkov a ďalších.
Autorstvá a obsadenie.
Autorstvá sú použité z webovej stránky Genius.
Pamfilos z Amfipolisu

Pamfilos ("Pamfilos") bol grécky maliar v 4. storočí pred Kr. 
Pamfilos, maliar pochádzajúci z macedónskeho Amfipolisu, bol činný približne v rokoch 390 až 340 pred Kr. So svojim učiteľom Eupompom patril k zakladateľom slávnej sikyónskej maliarskej školy. Vďaka Pamfilovi, ktorý sa usadil v Sikyóne, sa stalo umelecké maliarstvo súčasťou helenistickej školy. Pamfilos bol mužom všestranného vzdelania, rímsky spisovateľ Plínius totiž uvádza, že dosiahol rozsiahle vedomosti aj v matematike a geometrii.
Pamfilos podľa všetkého zaujal v gréckom maliarstve to isté miesto ako Polykleitos v odbore sochárstva. Maliari jeho školy si museli osvojiť vedecké výsledky v oblasti znalostí o proporciách, optike, perspektíve, chromatizmu a tieňovania. Pamfilos bol tiež presvedčený o tom, že bez znalosti matematiky a geometrie nemožno maľovať dokonale. Podľa starovekých správ každý, kto sa chcel od neho učiť, musel absolvovať dvanásťročný kurz a zaplatiť zaň jeden talent (ekvivalent plachetnice). Aj napriek tejto vysokej sume nemal núdzu o žiakov. Jeho najpoprednejšími žiakmi boli Apelles, Melanthios a Pausias.
Medzi jeho najvýznamnejšie diela patril obraz "Bitka pri Fliunte", "Odyseus na plti", "Hérakleovci v Aténach" a "Obraz nejakej rodiny". Byzantský lexikón Suda mu pripisuje spis o maliarstve a slávnych maliaroch ("περὶ γραφικῆς καὶ ζωγράφων ἐνδόξων").
Melanthios

Melanthios ("Melanthios", ) môže byť:
Melanthios môže byť aj:
Holázne

Holázne alebo Holáne je geomorfologická časť Trenčianskej vrchoviny. Zaberá centrálnu časť podcelku, východne od Dubnice nad Váhom a najvyšší vrch Hoľazne dosahuje 
Polohopis.
Územie zaberá centrálnu časť podcelku Trenčianska vrchovina a susedí len s jej časťami. Západným smerom susedí rozsiahla Teplická vrchovina, východným smerom Holázne vymedzuje výrazná Porubská brázda. 
Vodné toky, prameniace v tejto časti pohoria, odvádzajú nadbytočnú vodu západným smerom do rieky Váh. Ide o menšie potoky, napr. Ilavka, Prejtský potok a Dubnický potok, časť prítokov priberá južne tečúca Teplička a severným okrajom vedúci Porubský potok. 
Ochrana územia.
Táto časť Strážovských vrchov leží mimo územia Chránenej krajinnej oblasti. V juhozápadnej časti sa nachádza osobitne chránená prírodná rezervácia Omšenská Baba, zaberajúca celý masív vysokého vrchu nad obcou Omšenie.
Turizmus.
Centrálna časť Trenčianskej vrchoviny patrí medzi obľúbené a vyhľadávané oblasti pohoria. Vysoké vrchy s bralnatými časťami poskytujú jedinečné prostredie na turistiku, lezenie i výhľady.
Hoľazne (vrch v Strážovských vrchoch)

Hoľazne je vrch v západnej časti Strážovských vrchov. Dosahuje výšku a je tak najvyšším vrchom geomorfologického podcelku Trenčianska vrchovina.
Polohopis.
Nachádza sa v geomorfologickej časti Holázne, v centrálnej oblasti Trenčianskej vrchoviny. Leží asi juhozápadne od obce Horná Poruba v ilavskom okrese. Výrazný horský hrebeň kulminuje vrchom Hoľazne, približne severne leží vysoká Jedľovina a asi západne vysoká Beňova skala. Západné svahy masívu odvodňuje Dubnický potok, južné Teplička a východné Porubský potok, všetky ústiace do Váhu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený chodník, najľahší prístup je preto z blízkej obce Horná Poruba. Náročný terén so skalnými útvarmi a najmä vo východnej časti strmým stúpaním vyžaduje značnú kondíciu. Južným úpätím vedie červeno značená trasa E8 a zároveň Cesta hrdinov SNP z Trenčína cez Trenčianske Teplice a sedlo pod Omšenskou Babou do Hornej Poruby a ďalej na Vápeč () a do Zliechova.
Vladimír Bilčík

Vladimír Bilčík, M.Phil., PhD. (* 27. máj 1975, Bratislava) je slovenský politik, vedec v oblasti zahraničnej a európskej politiky a pedagóg. Od roku 2019 je Bilčík poslancom Európskeho parlamentu vo frakcii Európskej ľudovej strany. Kandidoval vo voľbách do Európskeho parlamentu ako líder kandidátky strany SPOLU za koalíciu Progresívne Slovensko a SPOLU – občianska demokracia. Získal 26 202 preferenčných hlasov. Pôsobil ako pedagóg na Katedre politológie Filozofickej fakulty Univerzity Komenského ako výskumný pracovník v Slovenskej spoločnosti pre zahraničnú politiku.
Životopis.
Mladosť a vzdelanie.
Vladimír Bilčík sa narodil v Bratislave. Záver stredoškolského a vysokoškolského štúdia v rokoch 19911999 strávil v zahraničí. Najprv v rokoch 19911993 absolvoval medzinárodnú strednú školu The Armand Hammer United World College v americkej Montezume, patriacu do siete United World Colleges (ukončenie s diplomom International Baccalaureate). Následne získal titul bakalára v odboroch ekonomika a politológia so zameraním na verejnú politiku a medzinárodné vzťahy na Swarthmore College v Swarthmore v USA. Magisterské štúdium absolvoval v rokoch 19971999 na University of Oxford, St Antony's College. Tu získal titul Master of Philosophy (M.Phil.) v odbore európska politika. V roku 2007 obhájil doktorát PhD. v odbore teória politiky na Katedre politológie Filozofickej fakulty Univerzity Komenského.
Pred zvolením do Európskeho parlamentu pôsobil ako pedagóg na Katedre politológie Filozofickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 19992019 pracoval ako vedúci výskumného programu Európska únia v Slovenskej spoločnosti pre zahraničnú politiku (SFPA). Venoval sa problematike reformy a vonkajších vzťahov EÚ a komentoval európsku politiku či otázky spojené s Brexitom na Slovensku i v zahraničí.
Politická kariéra.
Politický program.
Jeho politickými prioritami sú:
Europoslanec (od 2019).
Bilčík kandidoval vo voľbách do Európskeho parlamentu v máji 2019 z druhého miesta kandidátky PS-SPOLU a so ziskom 26 202 preferenčných hlasov bol zvolený zo 4. miesta poradia. V Európskom parlamente je členom frakcie Európskej ľudovej strany. Zastáva tiež nasledovné funkcie:
Melanthios (maliar)

Melanthios ("Melanthios") bol starogrécky maliar v 4. storočí pred Kr.
Melanthios, grécky maliar zo Sikyónu, pôsobil v druhej polovici 4. storočí pred Kr. Bol žiakom Pamfila z Amfipolisu, jedného zo zakladateľov slávnej sikyónskej maliarskej školy. Rímsky spisovateľ Plínius zaznamenal, že spolu s Apellom patril medzi významných maliarov tejto školy, ktorí používali iba štyri farby a chválil jeho kompozičné zručnosti. Melanthios spolu so svojimi žiakmi (možno i s Apellom) namaľoval obraz tyrana Aristrata zo Sikyónu (súčasníka Filipa II. Macedónskeho) s bohyňou víťazstva Nike na voze so štvorzáprahom. Niektoré z jeho diel daroval v druhej polovici 3. stor. pred Kr. grécky stratég Aratos egyptskému vládcovi Ptolemaiovi III.
Niektorí znalci antického umenia mu (alebo Apellovi) pripisujú aj autorstvo pôvodného diela (fresky alebo maľby), kópiou ktorého je mozaika z Pelly znázorňujúca loveckú scénu (zrejme Alexandra Veľkého a jeho priateľa Héfaistióna pri love jeleňa). Túto mozaiku našli na podlahe domu, zvaného "Dom únosu Heleny" (zhotovil ju umelecký mozaikár Gnósis).
Porubská brázda

Porubská brázda je geomorfologická časť Trenčianskej vrchoviny. Zaberá východný okraj centrálnej oblasti podcelku, východne od Dubnice nad Váhom. 
Polohopis.
Územie zaberá východný okraj centrálnej časti podcelku Trenčianska vrchovina, v okolí obcí Omšenie, Dolná a Horná Poruba a Košecké Podhradie. Zaberá horné toky Tepličky a Porubského potoka a na severe strednú časť Podhradského potoka. Všetky vodné toky, prameniace v tejto časti pohoria, odvádzajú nadbytočnú vodu západným smerom do rieky Váh. 
Západným smerom pokračuje Trenčianska vrchovina časťami Teplická vrchovina a Holázne, južný a východný okraj lemuje Zliechovská hornatina s geomorfologickými časťami Basky na juhu a Strážov na východe.
Ochrana územia.
Táto časť Strážovských vrchov leží na západnom okraji Chránenej krajinnej oblasti Strážovské vrchy a práve na jej okrajoch ležia viaceré osobitne chránené územia. V juhozápadnej časti je to prírodná rezervácia Omšenská Baba a Žihľavník, v strednej časti potom PR Pod Homôľkou a národná prírodná rezervácia Vápeč. Priamo na území Porubskej brázdy chránené územia neležia.
Turizmus.
Východná časť Trenčianskej vrchoviny patrí medzi obľúbené a vyhľadávané oblasti pohoria najmä pre cykloturistov. Peší turisti využívajú túto oblasť najmä ako východisko pre túry do susedných častí Strážovských vrchov. Obľúbené sú ruiny hradu Košeca nad obcou Košecké Podhradie.
Arimmas

Arimmas ("Arimmas") môže byť:
Butkovská brázda

Butkovská brázda je geomorfologická časť Trenčianskej vrchoviny. Zaberá severnú časť podcelku, južne od Beluše a najvyšší vrch Bukovina dosahuje 
Polohopis.
Územie zaberá severný okraj podcelku Trenčianska vrchovina, pričom obopína na okraji ležiace Butkovské bradlá. Na juhozápadnom okraji leží obec Košeca, severný okraj je v blízkosti Beluše, Visolají a Slopnej. Územie odvodňuje Lúčkovský, Slatinský a Kamenický potok, odvádzajúce nadbytočnú vodu západným smerom do rieky Váh. 
Západným a severným smerom leží Považské podolie, konkrétne Ilavská kotlina na západe a Podmanínska pahorkatina na severe. Medzi nimi sa na severozápade vypínajú Butkovské bradlá, geomorfologická časť Trenčianskej vrchoviny. Tá pokračuje juhozápadným smerom Teplickou vrchovinou, východný okraj vymedzuje Zliechovská hornatina s časťou Strážov.
Ochrana územia.
Táto časť Strážovských vrchov leží na západnom okraji Chránenej krajinnej oblasti Strážovské vrchy. Na území Butkovskej brázdy sa však žiadne osobitne chránené územie nenachádza.
Turizmus.
Severná časť Trenčianskej vrchoviny patrí medzi pokojnejšie a turisticky menej atraktívne územia. Vedú ním značené chodníky do okolitých, vyšších častí Strážovských vrchov.
Butkovské bradlá

Butkovské bradlá sú geomorfologická časť Trenčianskej vrchoviny. Zaberajú plošne neveľké územie na severnom okraji podcelku, južne od Beluše a najvyšší vrch Butkov dosahuje 
Polohopis.
Územie zaberá severný okraj podcelku Trenčianska vrchovina, východne od Ladiec a južne od Belušských Slatín. Od zvyšku Strážovských vrchov sú Butkovské bradlá oddelené Butkovskou brázdou, ktorá tvorí veniec, obopínajúci túto časť z južnej a východnej strany. Na severe leží Podmanínska pahorkatina a západný okraj vymedzuje Ilavská kotlina, oba podcelky Považského podolia. 
Horstvo rozdeľujú na tri časti Lúčkovský a Slatinský potok, ktoré odvádzajú nadbytočnú vodu západným smerom do rieky Váh. Veľkú časť západného úpätia vrchu Butkov tvorí kameňolom, ktorý je zdrojom surovín pre blízku cementáreň v Ladcoch. 
Ochrana územia.
Butkovské bradlá nepatria do Chránenej krajinnej oblasti Strážovské vrchy a na území tejto časti Strážovských vrchov nie sú ani žiadne osobitne chránené územia.
Turizmus.
Severný okraj Trenčianskej vrchoviny bol dlhé desaťročia turisticky len málo atraktívnym územím, čo spôsobila devastácia okolia miestnou cementárňou. Najvyšší vrch je desaťročia z veľkej časti súčasťou lomu a prístup naň je značne obmedzený. Hustým lesom pokryté vrchy umožňujú veľmi obmedzené výhľady. Výnimočnou lokalitou je tiesňava Belušské vráta v severovýchodnej časti územia. Žlto značený chodník vedie údolím Lúčkovského potoka z Ladiec až do Mojtína. Turisticky zaujímavým a vyhľadávaným miestom sa stáva nedávno vybudovaná krížová cesta Butkov.
Arimmas (maliar)

Arimmas alebo Arimnas ("Arimmas, Arimnas") bol grécky maliar v 5. storočí pred Kr. 
Arimmas, maliar zrejme z Atén, tvoril v 5. stor. pred Kr. Zo starovekých autorov sa o ňom zmienil len rímsky vzdelanec Varro, ktorý uvádza, že bol súčasníkom aténskeho umelca Mikóna a maliara Diórea.
Butkov

Butkov () je najvyšší vrch Butkovských bradiel, geomorfologickej časti Strážovských vrchov.
Polohopis.
Nachádza sa v centre Butkovských bradiel, na severnom okraji podcelku Trenčianska vrchovina a zároveň severozápadnom okraji Strážovských vrchov. Rozsiahly masív sa vypína nad Považským podolím, približne východne od Ladiec.
Západnú a juhozápadnú časť vrchu odvodňuje Lúčkovský potok, východnú časť Slatinský potok, vytvárajúci tiesňavu Belušské vráta. Celý masív spadá do povodia Váhu.
Prístup.
Na vrchol Butkova nevedie značená trasa a prístupný je tak len neznačenými chodníkmi lesom. Turisticky zaujímavým a vyhľadávaným miestom sa stáva nedávno vybudovaná krížová cesta Butkov, prístupná z Ladiec.
Monster (Skillet)

„Monster“ je druhý singel a druhá skladba z albumu "Awake" z roku 2009 americkej kresťansko-rockovej skupiny Skillet. Singel sa stal prelomovým singlom skupiny, keď sa umiestnil na čísle 4 v rebríčku amerického časopisu "Billboard", Mainstream Rock Tracks, a na čísle 1 v rebríčku Bubbling Under Hot 100. Verzia upravená pre rozhlas sa môže nachádzať aj vo verzii deluxe, ktorá neobsahuje vrčiace časti skladby. Je tiež piatym singlom skupiny Skillet, ktorý bol vydaný pre fyzické médiá.
Hodnotenie.
Singel dosiahol číslo 1 v rádiu Christian Rock, číslo 2 v rádiu Christian Hard Rock, číslo 20 v rebríčku časopisu "Billboard", Rock Songs, číslo 7 v Top Heatseekers, číslo 4 v amerických active rockových rebríčkoch a číslo 4 v mainstream rockových rebríčkoch, čo z neho spravilo najúspešnejší singel v histórii skupiny. Je tiež prvým singlom, ktorý sa dostal do rebríčku Alternative Songs, debutoval na čísle 40 a umiestnil sa na čísle 28. Dňa 10. novembra bolo oznámené, že sa skladba dostala do súťaže "Elite 8" v programovom bloku rotácie televíznej stanice MTV. Skladba bola tiež desiatou najhranejšou skladbou Halloweenu roka 2010.
Propagácia.
V prvom týždni apríla 2010 bola skladba „Monster“ vydaná ako sťahovatelný obsah na "Rock Band 2".
Hudobné video.
Hudobné video pre skladbu „Monster“ bolo režírované bratmi Erwinovými a bolo vydané 2. septembra 2009 na Noisecreep. Obsahuje skupinu vystupujúcu v nemocničnej izbe, zatiaľ čo sú vo vedľajšej miestnosti testovaní pod pozorovaním zdravotníckeho tímu hlavný vokálista a basgitarista, John Cooper a gitaristka, Korey Cooperová. Video sa vracia ku Korey a Johnovi, ktorí sa zobúdzajú v rozdielnych častiach nemocnice, zatiaľ čo podstupujú rôzne testy. Nakoniec obaja utečú, zatiaľ čo sú prenasledovaní tímami SWAT. Video končí hlásením muža, že tu bolo "narušenie" a John s Korey vychádzajú z nemocnice do slnečnej žiary. Gitarista Ben Kasica a bubeníčka Jen Ledgerová sa objavili ako doktori na začiatku videa. V jednom zo svojich podcastov vydala skupina Skillet aj zábery zo zákulisia nakrúcania videa. Video bolo obsiahnuté na čísle 1 v relácii Fuse's number one countdown: Viewer's Choice. V apríli 2015 malo video 100 miliónov zhliadnutí na YouTube a od augusta 2017 získalo cez 200 miliónov zhliadnutí.
Ocenenia.
Skladba bola nominovaná v kategórii Krátke video roka na 41. GMA Dove Awards.
Event Horizon Telescope

Event Horizon Telescope je medzinárodný projekt, v ktorom sa vedci zameriavajú na sledovanie čiernych dier. Konkrétne ide o čiernu dieru v strede Mliečnej dráhy s názvom Sagittarius A* a čiernu dieru v strede galaxie Messier 87. 10. apríla 2019 publikovali výskumníci z tohto projektu prvú vizuálnu snímku čiernej diery, zo stredu galaxie Messier 87. 
Teleskopy.
Projekt Event Horizon Telescope zahŕňa sieť teleskopov:
Atacama Large Millimeter Array
Atacama Pathfinder Experiment
Heinrich Hertz Submillimeter Telescope
IRAM 30m telescope
James Clerk Maxwell Telescope
Large Millimeter Telescope
South Pole Telescope
Submillimeter Array
Spojením existujúcich ďalekohľadov pomocou nových systémov, EHT využíva značné globálne investície na vytvorenie zásadne nového nástroja s uhlovou rozlišovacou schopnosťou, ktorá je najvyššia možná z povrchu Zeme.
Jen Ledgerová

Jennifer Carole Ledgerová (neprechýlene Jennifer Carole Ledger; * 8. december 1989, Coventry, Anglicko, Spojené kráľovstvo) je anglická bubeníčka a spolu speváčka americkej kresťansko-rockovej a hard rockovej skupiny Skillet. Vo svojich osemnástich rokoch sa stala bubeníčkou skupiny Skillet, keď ich pôvodná bubeníčka Lori Petersová odišla do dôchodku.
Mladosť.
Narodila sa v Coventry v Anglicku a začala hrať na bicie, keď mala 13 rokov. Ledgerová navštevovala Bluecoat school v meste Coventry, kde získala certifikáty GCSE. Hrala na bicie v miestnej skupine a bola finalistkou súťaže "United Kingdom Drummer of the Year" v roku 2006.
Vo svojich šestnástich rokoch sa presťahovala do Spojených štátov, aby mohla študovať hlavne bicie so štipendiom na Living Light School of Worship v meste Kenosha v štáte Wisconsin. Pridala sa ku skupine The Spark; keďže už skupina mala bubeníka, hrala na basgitaru.
Hudobná kariéra.
So skupinou Skillet.
Členovia skupiny Skillet objavili Ledgerovú, keď navštívili bohoslužby v meste, kde vtedy žila. Boli na turné v škole, ktorú navštevovala a požiadali Ledgerovú, aby sa zúčastnila konkurzu na voľné miesto bubeníka skupiny. Je bubeníčkou a vokalistkou skupiny Skillet od svojich osemnástich rokov, začínajúc na turné „Comatose Tour“.
So skupinou Ledger.
Ledgerová uviedla, že ona a jej spolučlenka Korey Cooperová začali písať hudbu pre jej popom-ovplyvnený sólovo-projektový album asi v roku 2012.
V marci 2018 bolo oznámené jej debutové EP s názvom "Ledger", ktoré bolo vydané 13. apríla. Uzavrela dohodu s vydavateľstvami Atlantic Records a Hear it Loud, odtlačkom spusteným Johnom a Korey Cooperovými zo skupiny Skillet a manažérom Zacharym Kelmom. Album "Ledger" bol produkovaný Korey Cooperovou v spolupráci s textárom a producentom Sethom Moseleym. Skupina Ledger bola vymenovaná ako otvárací akt pre turné skupiny Skillet s názvom Unleashed. Dňa 6. apríla vydala na YouTube oficiálne audio skladby „Not Dead Yet“.
Dňa 8. októbra 2018, bolo oznámené, že skupina Ledger bude vystupovať na Winter Jam Tour Spectacular v roku 2019, spolu so skupinami Newsboys, Danny Gokey, Mandisa a Rend Collective.
Dňa 15. februára 2019 vydala Ledgerová svoj mimoalbumový singel, „Completely“, ktorý nasledovalo hudobné video vydané 27. marca.
Josef Škvařil

Josef Skvařil (* 22. január 1937, Dobové, dnes Ukrajina) je slovenský hudobník, aranžér, hráč na bicie a perkusie hudobný producent, a hudobný manažér. Jeho manželka bola speváčka Jana Kocianová.
Zo života.
Škvaril sa narodil v roku 1937 v mestečku Dubové vo vtedajšej československej Podkarpatskej Rusi. Zmaturoval v Hodoníne, následne študoval na konzervatóriu v Brne a v Bratislave. Ako hráč na bicie bol aktívny v rôznych orchestroch v Brne, neskôr sa stal významnou osobnosťou bratislavských džezových zoskupení, napríklad skupiny Academia Club alebo skupiny Laca Decziho.
V roku 1959 hral v kapele "East Coast Studio", ktorú viedol Laco Déczi. Na konci osemdesiatych a začiatkom osemdesiatych rokov pôsobil v skupine Burčiak. V posledných rokoch Hráva so skupinou "Milá spoločnosť".
Vitamin R (Leading Us Along)

„Vitamin R (Leading Us Along)“ je singel z albumu "This Type of Thinking (Could Do Us In)" americkej alternatívno-metalovej skupiny Chevelle. Bol to ich druhý hit číslo 1 v rebríčku časopisu "Billboard", Hot Mainstream Rock Tracks, a dosiahol číslo 3 v rebríčku Hot Modern Rock Tracks. V rozhovoroch bolo uvedené, že "Vitamin R" (slov. "Vitamín R") je Ritalín. Skladba bola napísaná o priateľovi bratov Loefflerových, ktorý bol nesprávne diagnostikovaný na ADHD a vyvinula sa u neho závislosť na Ritalíne.
Hudobné video skladby sa otáča okolo snímok, ktoré sa nachádzajú v položkách boxu. Snímky sa stávajú reálnymi, krajiny v životnej veľkosti, kde je videný spevák Pete Loeffler ako je cez ne unášaný.
Vitamín R

Vitamín R môže byť:
Vitamin R

Vitamin R môže byť:
Dióres (maliar)

Dióres alebo Diórés ( – "Dióres", iný prepis: "Diórés") bol grécky maliar v 5. storočí pred Kr. 
Maliar Dióres bol činný zrejme v 5. stor. pred Kr. Správu o tomto antickom maliarovi nám zanechal len rímsky vzdelanec Varro, ktorý uvádza, že spolu s Mikónom a Arimmom patril do staršej generácie maliarov ako Apelles a Prótogenes.
Uvedená forma jeho mena nie je celkom istá. Mohol sa volať tiež "Dióros" alebo "Dionysios". V druhom prípade tu možno ide o maliara Dionysia z Kolofónu, ktorý tiež tvoril v 5. stor. pred Kr.