burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
K2 (vrch)

K2 (miestnym nárečím balti Čhogori, po čínsky 乔戈里峰 [oficiálny prepis Qogir (Feng), pchin-jin Qiáogēlǐ (Fēng), slovenský prepis Čchiao-ke-li (feng)], po anglicky Mount Godwin-Austen, po indo-kašmírsky Lambha Pahar) je vrch v Himálájach (presnejšie v pohorí Karakoram), najvyšší vrch Pakistanu a druhý najvyšší vrch sveta. Nachádza sa na hranici medzi pakistanskou časťou Kašmíru a Čínou. Dosahuje výšku nad morom.
Vrchol je nepomerne menej navštevovaný v porovnaní s najvyšším vrchom sveta. Dôvodom sú „náročné trasy a kruté meteorologické podmienky“.
Dejiny.
Názov K2 pochádza z 19. storočia, kedy expedícia, ktorá skúmala celú oblasť, pridelila tomuto vrchu aj susedným vrcholkom označenia "K1" až "K5" (K2 zostalo dodnes, ostatné boli premenované). Expedíciu viedol Henry Haversham Godwin-Austen, vrch nazval "K2" T. G. Montgomery. 
Hoci je Mount Everest predsa len vyšší, na K2 sa je ťažšie dostať; do júna roku 2008 ho zdolalo 284 ľudí, čo je oproti najvyššiemu vrchu sveta, ktorý pokorilo 3684 horolezcov len zlomok. Od roku 1954, kedy prvá talianska expedícia horolezcov Lino Lacedelliho a Achille Compagnoniho dorazila na vrchol hory, na jej úpätiach zomrelo už 66 ľudí. 3. augusta 2008 spôsobila lavína smrť viac než desiatich horolezcov, ďalších odrezala bez pomoci a lán v zóne smrti.
V januári 2021 nepálski horolezci ako prví zdolali vrchol v zime. V zimnom období 2020/2021 sa o to pokúsilo v rámci štyroch výprav celkovo 60 horolezcov. Úspešná skupina bola vytvorená z členov predošlých.
Kal’eh-je Hasan Alí

Kal'eh-je Hasan Alí je vulkanické pole pozostávajúce zo 14 maarov, nachádzajúce sa v juhovýchodnom Iráne, bokom od iných vulkanických centier. Rozmery maarových kráterov sú od 150 do 1 200 m, najväčší - "Veľký kráter" má 1 200 m a hĺbku 300 m. Vek hornín sa odhaduje na 50 000 až 5 000 rokov a prevládajúce štruktúry sú pyroklastické depozity.
Kúh-e Sabalán

Kúh-e Sabalán alebo Kúhe Sabalán alebo Sabalán je vyhasnutý stratovulkán, nachádzajúci sa v severnom Iráne, neďaleko pobrežia Kaspického mora, asi východne od mesta Tabríz. S výškou je to druhá najvyššia sopka (po Damávande) a tretí najvyšší vrch Iránu. Vrchol je pomerne ľahko dostupný, ročne naň vystúpia stovky amatérskych horolezcov. Vulkanická stavba je tvorená prevažne andezitmi s vekovým rozpätím 5,6 až 1,4 mil. rokov, no novšie výskumy posúvajú hranicu poslednej činnosti do mladších dôb (holocénu).
Viktor Alexejevič Dombrovskij

Viktor Alexejevič Dombrovskij (; * 30. september 1913, Rostov Velikij – † 1. február 1972) bol sovietsky astronóm, ktorý skúmal nebeské telesá polarimetrickou metódou. Vytvoril dokonalú metodiku pozorovaní.
Luciový stolček

Luciový stolček (iné mená: Luciin stolček alebo lucijný stolček) je podľa slovenských ľudových povier magický prostriedok spojený s predvianočným obdobím. Vyrábal sa od sviatku svätej Lucie (13. december) do Vianoc (25. december), pričom mohol byť vyrobený iba z dreva (smrekového alebo bukového) a nesmelo sa v ňom použiť nič kovové, ani klince. Stolček mal jednoduchú formu (trojnožka, stolček) a často býval vytvorený len (dvanástimi) sekmi sekery. Podľa povesti, muž, ktorý si na stolček sadol v kostole na polnočnej omši (prípadne v kruhu vyznačenom trojkráľovou kriedou, na krížnych cestách alebo doma), uvidel bosorky a bol pred nimi chránený. Už v 20. storočí bola praktika tvorby luciového stolčeka na väčšine Slovenska známa len z poverového rozprávania. Obraz bol námetom viacerých umeleckých diel, napríklad balady "Lucijný stolček" od Jána Botta.
Displej s kvapalnými kryštálmi

Displej s kvapalnými kryštálmi alebo zobrazovač z tekutých kryštálov alebo displej z tekutých kryštálov, (, skrátene "LCD") je tenké a ploché zobrazovacie zariadenie skladajúce sa z veľkého počtu farebných alebo čiernobielych pixelov zoradených pred zdrojom svetla, alebo reflektorom. Vyžaduje pomerne malé množstvo el. energie, preto je vhodný pre použitie v prístrojoch bežiacich na elektrické batérie.
História LCD.
Počiatky technológie LCD siahajú do roku 1888, keď rakúsky botanik Friedrich Reinitzer spolu s Ottom Lehmannom zistili, že niektoré kryštály sa hneď netopia na kvapalinu, ale vytvárajú medzi kryštalickým a tekutým stavom ďalší stabilný stav. V tomto stave látka nie je tekutá ale ani pevná. Ako veľa ďalších objavov, aj tento ostal len v akademickej rovine. Ďalší krok smerom k praktickému využitiu tohto javu nastal až v polovici šesťdesiatych rokov, keď vedci demonštrovali, že tekuté kryštály, ak sú stimulované elektrickým výbojom, môžu zmeniť vlastnosti svetla prechádzajúceho cez ne. Do tohto obdobia sa tiež datujú aj prvé funkčné LCD displeje, ale tieto prototypy boli ešte príliš nestabilné na masovú výrobu. Toto sa zmenilo začiatkom sedemdesiatych rokov, keď bol objavený materiál so stabilnými vlastnosťami. Začína výroba prvých displejov, ktoré sa používajú v kalkulačkách namiesto dovtedy používaných LED displejov. Táto technológia, označovaná ako TN (twisted nematic) používala kryštály, ktoré sa pri budení elektrickým prúdom otočia o 90 stupňov a pasívnu maticu. Na začiatku osemdesiatych rokov sa už TN-displeje masovo používali v kalkulačkách a hodinkách. Ale so vzrastajúcou zložitosťou v snahe zobraziť stovky riadkov informácií sa zhoršovali uhol pohľadu a kontrast medzi čiernou a bielou. Preto sa v roku 1985 objavuje na trhu nový typ displeja, označovaný ako STN (super twisted nematic). V tomto prípade sa kryštály otáčajú až o 240 stupňov. Farebné displeje s vysokým rozlíšením boli ďalším cieľom v tomto priemysle, ale na dosiahnutie tohto cieľa bolo potrebné adresovať veľké množstvo pixelov, a tak sa na konci osemdesiatych rokov objavuje na trhu prvý displej s aktívnou maticou. Riadenie pomocou aktívnej matice bolo využité už v polovici sedemdesiatych rokov, ale vtedy bolo zavrhnuté ako príliš nákladné.
Samara

Samara, rus. "Самара", (v rokoch 1935 až 1991 "Kujbyšev") je mesto na východe európskej časti Ruskej federácie na ľavom brehu rieky Volga. Má okolo 1 163 000 obyvateľov (2018) a je deviatym najväčším mestom Ruska a správnym strediskom Samarskej oblasti.
Poloha.
Mesto leží pri opustenom meandri Samarskaja Luka, na ľavom brehu rieky Volga, medzi ústiami riek Samara a Sok. Z geomorfologického hľadiska leží v oblasti Nízke Zavolžie. Mesto má v poludníkovom smere dĺžku asi 50 km a v rovnobežkovom smere šírku asi 20 km. Rozloha mesta je asi 466 km2.
Dejiny.
Mesto bolo založené v roku 1536 ako pevnosť proti nájazdom Tatárov. V roku 1688 sa stala mestom, v roku 1851 sa stala sídlom gubernie. V druhej polovici 19. storočia bola sprevádzkovaná železnica, čo naštartovalo prudký nárast počtu obyvateľstva medzi rokmi 1866 a 1897 o 30-tisíc ľudí. V ruskej občianskej vojne, ktorá vypukla krátko po boľševickej revolúcii, bola Samara centrom protiboľševických síl. Od roku 1935 niesla názov Kujbyšev po sovietskom politikovi Valeriánovi Kujbyševovi. Počas druhej svetovej vojny sem boli presťahované niektoré úrady z Moskvy z obáv z postupu nemeckých vojsk a dobytia hlavného mesta.
Priemysel.
Samara je významných priemyselným mestom. Je tu konštrukčná kancelária a výrobný závod CSKB-Progress, ktorý v 50. a 60. rokoch 20. storočia vyrábal sovietske medzikontinentálne balistické rakety prvej generácie R-7 a R-7A, dnes výrobcom nosných rakiet typov Sojuz a Molnija. Preto bola Samara za čias studenej vojny mestom uzatvoreným pre cudzincov, aby bola chránená pred prípadnými špiónmi. Ďalším významným odvetvím je automobilový priemysel, v neďalekom Togliatti sídli závod AvtoVAZ, inými názvami aj Žiguli alebo Lada, ktorý sa snaží dostať zo zlej hospodárskej situácie, ktorá závod sužuje už od pádu ZSSR. Sú tu aj strojárske závody Alcoa a chemické závody nedávno skrachovaného Jukosu.
Doprava.
Je dôležitou železničnou križovatkou na línii Moskva-Ufa a Orenburg. Je tiež dôležitým riečnym prístavom na Volge. Nachádza sa tu i letisko. V meste premáva od roku 1987 podzemná rýchlodráha - samarské metro.
Pľúcny mechúrik

Pľúcny mechúrik alebo (pľúcna) alveola je guľovitý útvar v pľúcach, základná štruktúra a funkčná jednotka na výmenu plynov medzi organizmom a prostredím. Dospelé osoby majú asi 300 miliónov alveol. Pľúca novorodenca obsahujú len 10% alveol v porovnaní s pľúcami dospelého človeka, po troch rokoch života je to 90% a finálne množstvo alveol je dosiahnuté približne po 8. roku života.
Ohraničenie alveoly.
Alveola je prestúpená množstvom krvných kapilár na vychytávanie kyslíka z vdýchnutého vzduchu. U novorodencov je každá alveola obklopená 2 vrstvami kapilár. Okrem kapilár sú alveoly oddelené elastickým väzivom.Toto väzivo pochádza z intersticiálneho väziva pľúc. Alveoly niekoľkonásobne zväčšujú povrch pľúc.
Bunky alveol.
V alveolách nachádzame 3 typy buniek: membranózne pneumocyty, sekrečné pneumocyty a pľúcne makrofágy.
T4

T4 alebo T-4 môže byť:
Tatra T5A5

Tatra T5A5 je typ česko-slovenskej električky vyrobený v ČKD Praha, závod Tatra Smíchov v jednom prototype v roku 1981.
Konštrukcia.
Voz typového označenia T5A5, vyvíjaný na prelome 70. a 80. rokov 20. storočia, bol ďalším variantom električky Tatra T5. Malo sa jednať o základný model novej unifikovanej rady električiek, ktorý mal v Česko-Slovensku nahradiť vozne typu T3.
Išlo o štandardný jednosmerný štvornápravový motorový električkový vozeň s tromi dverami na jednej strane vozovej skrine. V podstate sa jednalo o štandardný variant obojstranného jednosmerného typu T5C5, ktorý ČKD od roku 1978 vyrábala pre Budapešť. Električka T5A5 bola vybavená elektrickou tyristorovou výzbrojou TV3.
Prototyp.
Pre prototyp električky T5A5 bola využitá skriňa obojsmerného vozňa T5C5 pre ktorú boli dodatočne zaslepené vstupy na ľavej strane karosérie. Voz bol dokončený v roku 1981 a označený číslom 8013. Ako majetok ČKD bol testovaný v Prahe, kde kvôli obsadeniu číselnej rady 8000 modernizovanými električkami T3M dostal číslo 0013. Česko-slovenské dopravné podniky ho však odmietli, takže do sériovej výroby sa tento typ nedostal.
Prototyp bol ďalej využívaný pre rôzne skúšky, v roku 1984 bol upravený pre prevádzku s vlečným vozňom, o rok neskôr dostal novo vyvinuté podvozky pre predmestskú rychlodrážnú prevádzku, v roku 1986 bol vybavený novou tyristorovou elektrickou výzbrojou TV4. Potom bol odstavený vo vozovni Hloubětín. V novembri 1998 bol využitý pre bariérovú skúšku prototypu električky Tatra RT8D5, o niečo neskôr bol jeho zvyšok zošrotovaný.
Modrý vrch (album)

Modrý vrch je štvrtý štúdiový album slovenského artrockového skladateľa a speváka Deža Ursinyho z roku 1981. Zostava hudobníkov tu vystupuje ako skupina Burčiak.
Longital

Longital (do roku 2006 Dlhé diely) je slovenská hudobná skupina.
Vznikla v roku 2001 pod názvom "Dlhé diely" v zostave Daniel Salontay, Šina, Martin Zajko a Ajdži Sabo. Zajko a Sabo si čoskoro vytvorili vlastný projekt Slide&amp;Udu a tak od roku 2002 s Dlhými dielmi hrával Marián Slávka a neskôr aj Peter Lipa mladší. 
Od roku 2004 skupina vystupuje ako trio: Daniel Salontay, Šina a Xi-di-nim (minidisk, "mechanický" člen skupiny, dnes už v podobe: laptop a jeho brat - Lemur Jazz mutant). Absolvovala koncerty na Slovensku, v Česku a v súčasnosti hrá po celej Európe. 
Na jar roku 2006 skupina zmenila názov na Longital. Pravidelne koncertuje na Slovensku, v Česku a zahraničí.
Tatra T5C5

Tatra T5C5 (podtyp električky T5) je typ električky, vyrábaný firmou ČKD na prelome 70. a 80. rokov 20. storočia.
Konštrukcia.
T5C5 bola vyvinutá na popud mesta Budapešť. V jej električkovej sieti neexistovali až na výnimky obratiská, dopravný podnik tak musel nakupovať iba obojsmerné vozidlá. V 70. rokoch, keď už takmer všetci výrobcovia vyrábali iba jednosmerné vozidlá, potrebovala Budapešť nutne obnoviť vozidlový park. Všetko sa vyriešilo až typom T5C5. Ide o jednosmerné štvornápravové motorové električkové vozidlo vybavené dverami na oboch stranách vozidla, teda je možné vytvoriť obojsmernú súpravu električkami spriahnutými zadnými čelami k sebe.
Napájacie napätie je 600 V jednosmerných, štandardná prevádzka je s normálnou polaritou (+ v troleji, − v koľajach), podľa požiadaviek dopravných podnikov je možné vozidlá upraviť aj na obrátenú polaritu (Košice, Brno, Ostrava)
Prototypy.
V roku 1978 boli vyrobené dva prototypy označené ev.č. 8011 a 8012. Po nutných skúškach sa oba dostali ešte toho istého roku do Budapešti, kde získali čísla 4000 a 4001. Oba boli zaradené do prevádzky v roku 1979 ako školská súprava. Od roku 1980 je súprava v bežnej prevádzke, pravdepodobne dosiaľ (2006).
Prevádzka.
V rokoch 1978 až 1984 bolo vyrobených celkom 322 vozňov.
Tatra T6A2

Tatra T6A2 (podtyp typu T6) je model česko-slovenskej električky vyrábanej firmou ČKD od 2. polovice 80. rokov do konca 20. storočia.
Konštrukcia.
Typ T6A2 bol vyvinutý ako nástupca vozidiel Tatra T5 exportovaných do NDR. Vozidlá majú zúženú vozovú skriňu 2200 na rozdiel od štandardných . Ide o klasický jednosmerný štvornápravový motorový električkový vozeň s tromi dverami a elektrickou tyristorovou výzbrojou typu TV3. Vozidlá boli prispôsobené na prevádzku typických trojvozových nemeckých súprav, motorový vozeň + motorový vozeň + vlečný vozeň nového typu Tatra B6A2, ovládaných z jedného stanoviska.
Prototypy.
V roku 1985 bola vyrobená prototypová súprava, dva vozne T6A2 ev.č. 0020 a 0021 a jeden vozeň Tatra B6A2 označený 0022. Po skúšobnej prevádzke v Prahe boli vozne nasledujúci rok predané do Drážďan, kde boli prečíslované na 226 001 a 276 001. Medzi rokmi 1990 a 2001 slúžila prototypová súprava na vyhliadkové okružné jazdy. Vozeň ev.č. 226 001 bol predaný do múzea v rokoch 2001 a 2004 bol renovovaný do pôvodného stavu. Druhý prototypový vozeň bol v roku 2002 zošrotovaný.
Prevádzka.
V rokoch 1985 až 2000 bolo vyrobených 256 vozňov.
Tatra T6B5

Tatra T6B5 (podtyp električky T6, v bývalom Sovietskom zväze označované ako T3M) je typ električky vyrábanej v česko-slovenskom (neskôr českom) podniku ČKD Tatra od polovice 80. rokov minulého storočia do konca 20. storočia. 
Konštrukcia.
Električka T6B5 vychádza (rovnako ako ostatné typy česko-slovenských električkových vozňov 80. rokov) z konštrukcie typu Tatra T5 zo začiatku 70. rokov 20. storočia. Ide o jednosmerný štvornápravový motorový električkový vozeň s tromi dverami a štandardnou výškou podlahy. Vozne sú vybavené elektrickou tyristorovou výzbrojou typu TV3. 
V roku 1993 bola založená česko-ukrajinská firma Tatra-Jug pre konečnú montáž električiek dodaných z Prahy. Firma ale predala len 39 vozňov, ostatné čakali na kupca. Až v roku 2003 bolo 10 vozňov opravených a skompletizovaných firmou Inekon v ostravskom dopravnom podniku a následne predaných mestu Iževsk. Posledné štyri električky boli v Ostrave dokončené roku 2007 pre ruskú Ufu.
Do tohto typu električky je možné montovať podvozky pre normálny rozchod koľaje 1435 mm a rozchod 1524 mm, ktorý používa väčšina dopravcov v mestách bývalého ZSSR.
Označenie T3M.
Aby sa sovietski prevádzkovatelia nového typu nebáli, dostali električky T6B5 obchodné označenie T3M odkazujúce na obyčajnú modernizáciu osvedčených vozňov Tatra T3, aj keď T6B5 je úplne odlišný a novo vyvinutý vozeň.
Prototypy.
Na začiatku 80. rokov 20. storočia bolo potrebné nahradiť už trochu zastarané električky T3 novým, modernejším typom. Vyrobilo sa mnoho prototypov, ale až typ T6B5 bol schválený do výroby (ale iba pre zahraničných zákazníkov).
V roku 1983 boli vyrobené dva prototypy vozňa T6B5, ktoré boli ihneď potom testované na pražskej električkovej sieti pod číslami 0016 a 0017. O rok neskôr boli odovzdané do Moskvy, kde dostali čísla 001 a 002 a boli ďalej testované. O niečo neskôr boli nasadené do bežnej prevádzky. V roku 1994 boli vozy prečíslované na 0301 a 0302. V súčasnosti je v prevádzke len električka ev.č. 0301, druhy vozeň sa používa ako služobný. Žiadne ďalšie električky tohto typu už do Moskvy dodané neboli.
Prevádzka.
Prehľad dodaných nových vozňov (priamo z výroby). Električky si rôzne dopravné podniky predávali, takže počet miest, kde je (alebo bol) v prevádzke typ T6B5, je zrejme vyšší. V rokoch 1983 až 2003 bolo vyrobených 1279 vozňov.
Poznámky:
 Tula: vozne T6B5SU obdržali čísla 13, 14, 17, 18, 23 – 30, 47, 48, 83, 84, 301 – 358.
 Riga: evidenčné číslo je teraz skryté v päťmiestnom označeniu, kde prvá cifra je kód vozovne a piata cifra je kontrolná
Niektoré vozne z 90. rokov 20. storočia a všetky vozne z prelomu 20. a 21. storočia vyrobila ukrajinská firma Tatra-Jug.
Súčet kusov v tabuľke udáva číslo 1358; stránka Transphoto.ru udáva počet 1285 kusov.
Alveola

Alveola (lat. "alveolus") môže byť:
Tatra T6C5

Tatra T6C5 (podtyp električky T6) je model českej električky z druhej polovice 90. rokov 20. storočia.
Konštrukcia.
T6C5 je pomerne netypická električka. Ide o obojsmerný štvornápravový motorový električkový vozeň vyvinutý pôvodne pre Spojené štáty, pre mesto New Orleans. Vozidlo je vybavené štyrmi dverami, vždy dvoma na jednej strane vozňovej skrine. Na oboch koncoch sú umiestnené kabíny vodiča. Inak konštrukčne vychádza z osvedčených typov Tatra T6A2 a Tatra T6A5. Elektrická výzbroj je typu TV14.
Do tohto typu je možné montovať podvozky, tak pre normálny rozchod koľají , ako aj pre iné, neštandardné.
Prototyp.
Vozeň bez evidenčného čísla bol vyrobený v roku 1998. Po krátkych skúšobných jazdách v Prahe bol prevezený do New Orleans na neobvyklý rozchod koľajníc 1587, kde skúšobne jazdil od roku 1999. Zákazník bol s vozidlom spokojný, ale potom, ako sa dozvedel o hospodárskych problémoch ČKD, stratil záujem. V roku 2001 bola električka premiestnená naspäť do Prahy.
Záujem o netypický vozeň prejavil podnik z Nemecka z mesta Strausberg, ktorý prevádzkuje električkovú dopravu na dlhej jednokoľajovej trati bez obratiska. Na nočnú prevádzku boli vozidlá Tatra KT8D5, ktoré sú v Strausbergu bežne v prevádzke, príliš veľké, preto podnik zakúpil električku T6C5. Po vybavení vozňu podvozkami so štandardným rozchodom a už druhých skúšobných jazdách v Prahe bol vozeň prevezený na miesto určenia, kde od roku 2003 jazdí pod evidenčným číslom 30.
Prevádzka.
V roku 1998 bol vyrobený jediný vozeň.
LCD

LCD môže byť:
Atmosféra

Atmosféra alebo ovzdušie môže byť:
Atmosféra môže byť aj v technike a fyzike:
Ovzdušie môže byť zriedkavo aj vzduch v uzavretom priestore (najmä miestnosti) 
Ovzdušie je: 
Pozostáva hlavne z: 
Kvalita ovzdušia sa zaoberá prítomnosťou škodlivých látok, ako sú emisie: 
Znečistené ovzdušie má negatívny vplyv na zdravie, rastliny a životné prostredie, preto je monitorovanie a zlepšovanie kvality ovzdušia dôležité pre ochranu životného prostredia a zdravia ľudí.
Salmonelová renálna tubulo-intersticiálna choroba

Salmonelová renálna tubulo-intersticiálna choroba je zápalovou komplikáciou infekcie baktériou rodu Salmonella, ktorá postihuje obličky. Našťastie ide o vzácnu komplikáciu, pravdepodobne podmienenú skríženou autoimunitnou reakciou, ktorá môže viesť v ťažkých prípadoch až k akútnemu zlyhaniu obličiek.
Termochémia

Termochémia alebo chemická termodynamika je odbor chémie, ktorý skúma tepelné javy pri chemických reakciách.
Zaoberá sa tepelným efektom chemických reakcií, ktorý nazýva reakčné teplo. Podľa premeny tepelnej energie rozoznávame:
Množstvo tepla, ktoré sa uvoľní alebo spotrebuje pri chemickej reakcii závisí aj od skupenstva reaktantov a produktov, ďalej od energií chemických väzieb a tlaku vonkajšieho prostredia. 
Najznámejšou exotermickou reakciou je horenie, čiže zlučovanie s kyslíkom. Veľmi exotermickými reakciami sú aj zlučovanie kovov s nekovmi, s ich oxidmi a pod. Platí zákon o zachovaní hmotnosti a energie.
Dejiny genetiky

Slovo genetika pochádza z gréckeho "genno" čo v preklade znamená “dať pôvod”. 
Pred-Mendelovské idey o dedičnosti.
Človek si už od pradávna uvedomoval podobnosť na svojich rodičov. Ľudia boli schopní výberom a krížením vhodných jedincov tvoriť rôzne plemená, ktoré mali požadované vlastnosti. Dedičnosť nadobudnutých čŕt bola tiež súčasťou skorých Lamarckových názorov na evolúciu. 
Mendel.
V roku 1865 rakúsky kňaz Gregor Mendel, nazývaný aj „ otec genetiky“, publikoval svoju prácu s krížením hrachových sadeníc. Vytvoril súhrn zákonov o dedičnosti nazývaných ako Mendelovská dedičnosť. Podľa svojich štatistických analýz Mendel definoval alelu ako základnú jednotku dedičnosti. V Mendelových časoch bola alela synonymom pre gén, no dnes slovo alela označuje špeciálnu časť génu.
Objavy po Mendelovi.
Mendelova práca bola uverejnená v prestížnych vedeckých časopisoch, no zo strany vedeckej komunity sa nedočkala žiadnej odozvy. Namiesto toho sa začali diskusie o dedičnosti, ktoré by dopĺňali Darwinovu evolučnú teóriu. Stará Darwinova teória dedičnosti (pangenesis) nebola veľmi vyhovujúca. Neskôr bola zdokonalená na biometrickej (biometrika – používanie metód matematickej štatistiky pri štúdiu premenlivosti živých organizmov, bioštatistika) škole dedičnosti Darwinovým bratrancom Fracisom Galtonom. Galtonov nástupca Karl Pearson sa snažil vytvoriť štatistické modely dedičnosti a evolúcie, ale nemal veľký úspech.
Klasická genetika.
Mendelova práca našla pochopenie až v 20. storočí. Vedci začali vychádzať z jeho výskumu a pracovali na podobných problémoch ako predtým on. Boli to: Hugo de Vries, Carl Correns a Erich von Tschermak.
Zoznam obcí Zemplínskej župy

Toto je zoznam obcí ležiacich na území slovenskej časti bývalej uhorskej Zemplínskej župy. Obce sú rozdelené podľa súčasných okresov a uvedené pod súčasným menom. 
Okres Humenné
Okres Medzilaborce
Okres Michalovce
Okres Snina
Okres Sobrance
Okres Stropkov
Okres Trebišov
Okres Vranov nad Topľou
Zemplínska župa z rokov 19181923 zahŕňala aj slovenskú časť Užskej župy, pozri Zoznam obcí Užskej župy.
Zoznam obcí Užskej župy

Toto je zoznam obcí ležiacich na území slovenskej časti bývalej Užskej župy. Obce sú rozdelené podľa súčasných okresov a uvedené pod súčasným menom.
Okres Michalovce
Okres Sobrance
Zoznam obcí Ostrihomskej župy

Toto je zoznam obcí ležiacich na území slovenskej časti bývalej Ostrihomskej župy. Obce sú rozdelené podľa súčasných okresov a uvedené pod súčasným menom.
Okres Levice
Okres Komárno
Okres Nové Zámky
Zemplín (maďarský región)

Zemplín () je maďarský región zodpovedajúci časti uhorskej Zemplínskej župy, ktorá pripadla roku 1918 Maďarsku.
V roku 1918 sa územie Zemplína rozdelilo medzi Česko-Slovensko a Maďarsko. V Maďarsku spočiatku naďalej existovala „Zemplínska župa“ (len časť, ktorá pripadla Maďarsku), neskôr bola spojením Boršodskej a častí Zemplínskej a Abovskej župy založená Boršodsko-abovsko-zemplínska župa.
Ostrihom

Ostrihom môže byť:
Zoznam obcí Mošonskej župy

Toto je zoznam obcí ležiacich na území slovenskej časti bývalej Mošonskej župy. Obce sú rozdelené podľa súčasných okresov a uvedené pod súčasným menom.
Okres Bratislava V, mestské časti Bratislavy:
Okresy Bratislava II,Senec, Dunajská Streda
Malé časti obcí ležiacich na pravej strane Dunaja, ktoré sa po roku 1918 stali súčasťou obcí v Česko-Slovenska.
Zoznam obcí Komárňanskej župy

Toto je zoznam obcí ležiacich na území slovenskej časti bývalej Komárňanskej župy. Obce sú rozdelené podľa súčasných okresov a uvedené pod súčasným menom.
Okres Dunajská Streda
Okres Komárno
Okres Nové Zámky
Ambient

Ambient môže byť:
Joomla

Joomla! je redakčný systém určený pre vytváranie webstránok a ďalších online aplikácií. Joomla! je Open Source riešenie, ktoré voľne dostupné pre každého. Joomla! sa používaná na tvorbu jednoduchých osobných webových stránok po komplexné webovské aplikácie.
Joomla! pre používateľov.
Základný balík Joomla! je vytvorený pre jednoduchú inštaláciu aj pre bežného užívateľa. Vďaka tomu väčšina ľudí nemá problémy s inštaláciou a spustením software, spolu s tým je dostupná široká miera podpory pre začiatočníkov. Vďaka rastúcej aktívnej komunite desiatok tisíc užívateľov a vývojárov nie je problém kedykoľvek vyhľadať riešenia problémov a otázok.
Po inštalácii a spustení Joomla! je aj pre netechnicky založených užívateľov jednoduché pridávať a spravovať obsah, súbory, kritické údaje pre chod spoločnosti alebo organizácie. Ktokoľvek so základnými znalosťami office riešení je schopný naučiť sa jednoducho spravovať stránku pod Joomla!.
Cez jednoduché, na prehliadači založené rozhranie budete schopný pridávať novinky, správy, spravovať obsah, pracovné ponuky, obrázky produktov, neobmedzené množstvá sekcíí a stránok, obsahov a pod. na vašej webstránke.
Joomla! na druhej úrovni.
Mimo rámca, Joomla! je výkonná aplikácia na správu obsahu bežiacej stránky, ale skutočné možnosti poskytuje práve jej aplikačný framework. Tento dáva možnosť tisíckam vývojárov vo svete vytvárať neobmedzené množstvo doplnkov a rozšírení systému čo umožnuje Joomla! nasadenie v akejkoľvek oblasti. Tu je len niekoľko príkladov nasadenia stoviek dostupných rozšírení systému:
Joomla! pre vývojárov.
Mnoho spoločností a orgánizácií má taktiež požiadavky, ktoré niekedy idú za hranice toho čo je dostupné v základnom balíku alebo ako rozšírenie. Našťastie, Joomla! poskytuje v takom prípade svoj aplikačný framework, ktorý poskytuje vývojárom možnosť jednoducho vytvárať sofistikované doplnky a rozšírenia neobmedzených zameraní. Využitím core framework, vývojári môžu vytvárať:
Tatra T7B5

Tatra T7B5 (podtyp električky T7) je model električky vyrábaný spoločnosťou ČKD Praha, závod Tatra Smíchov na prelome 80. rokov a 90. rokov 20. storočia.
Konštrukcia.
T7B5 je jednosmerný štvornápravový motorový električkový vozeň, ktorý koncepčne vychádzal z vozňov Tatra T6B5; obidva typy mali aj podobné rozmery vozovej skrine. Hmotnosť celého vozu sa ale zväčšila, priblížila sa 20 tonám, čo bolo veľkou nevýhodou tohto typu. Boli aj použité podvozky s dvojitým zavesením. Električka je vybavená elektrickou výzbrojou typu TV3 s tyristorovou reguláciou.
Prototypy.
Prvé dva prototypy (čísiel 0024 a 0025) sa v Prahe objavili v roku 1988. Po rade skúšok bol vozeň č. 0024 odstavený v pražskej vozovni Hloubětín. Tu zostal až do 7. októbra roku 2001, kedy bol správcom konkurznej podstaty skrachovanej spoločnosti ČKD Dopravní systémy predaný firme, ktorá vozeň rozobrala, niektoré diely využila a zvyšok vozňa zošrotovala.
Vozeň č. 0025 bol v roku 1991 zrekonštruovaný a predaný do nórskeho Osla, kde dostal evidenčné číslo 200. V roku 1995 dostal nové evidenčné číslo 321 a bol používaný pre vyhliadkové jazdy. V roku 1998 bol pre nedostatok zamestnancov odstavený a ešte toho istého roku sa dostal do švédskeho mesta Göteborg, kde pod číslom 100 jazdí dodnes ako vyhliadkový vozeň.
Ďalšie dva prototypy električky T7B5 (čísla 0026 a 0027 vyrobené 1989) jazdili krátky čas aj v Prahe, ale čoskoro boli odovzdané ku skúškam do Moskvy, kde už zostali. V roku 1990 boli označené ev. č. 7001 a 7002 a nasadené do pravidelnej prevádzky. V roku 1994 boli vozy opäť prečíslované na 3321 a 3322. Vozeň ev. č. 3322 bol odstavený roku 2002 a slúžil ako zdroj náhradných dielov a sklad. Tretí prototyp si v roku 2003 vymenil evidenčné číslo so sériovým vozňom č. 3326 (pôv. č. 7006) a s týmto označením bol v prevádzke do roku 2005, kedy sa stal exponátom moskovského električkového múzea.
Dodávky električiek.
V rokoch 1988 až 1993 bolo vyrobených celkom osem vozňov.
Mogán

Mogán je obec v provincii Las Palmas na juhu ostrova Gran Canaria na Kanárskych ostrovoch. Patrí do nej prístav Puerto de Mógan a sídlo Arguineguin.
Gabriela Beňačková

Gabriela Beňačková (* 25. marec 1947, Bratislava) je slovenská operná speváčka.
Kariéra.
Kariéru začala v Slovenskom národnom divadle, po krátkom čase prešla do Národného divadla v Prahe, kde sa stala sólistkou prvého zboru. Už v roku 1971 stvárnila pod Krombholcovým vedením "Mařenku" v Smetanovej Prodanej nevěste. Túto postavu stvárnila viac než päťstokrát v niekoľkých európskych jazykoch. Tisíckrát spievala úlohu "Jenůfy" Leoša Janáčka.
V Prahe spievala 11 sezón, počas ktorých sa začali jej hosťovania vo významných operných domoch sveta - vo Viedni (vo Wiener Staatsoper sa stala sólistkou v roku 1974), Mníchove, v londýnskej Covent Garden, v Madride, Barcelone a napokon aj v MET v New Yorku. 
Do pražského Národného divadla sa vrátila v roku 1983 pri znovuotvorení historickej budovy ako Smetanova "Libuša". Medzi jej úlohy patrili "Rusalka", "Jenůfa", "Margaréta", hrdinky Pucciniho opier, "Mařenka", "Káťa Kabanová" a iné.
Od 15. júla 2008 do 8. decembra 2008 bola riaditeľkou Opery SND. Vystupuje aj ako koncertná umelkyňa.
Clancy Wiggum

Clancy Wiggum je fiktívna postava v seriáli Simpsonovci. Je policajný šéf v meste Springfield. V originálnom znení jeho postavu nahovoril Hank Azaria. Jeho synom je Ralph Wiggum, spolužiak Lisy.
Drsnosť (materiál)

Drsnosť je stredná hodnota nerovností povrchu. Je jemnejšia ako tolerancia a udáva sa v mikrometroch. Značka je Ra.
Meranie.
Meria sa drsnometrom.
Tatra KT4

Tatra KT4 je typ dvojčlánkovej električky, vyrábanej od 70. do 90. rokov 20. storočia spoločnosťou ČKD Tatra Smíchov.
Konštrukcia.
Električka KT4 je jednosmerný štvornápravový motorový električkový vozeň skladajúci sa z dvoch článkov navzájom spojených kĺbom a krycím mechom. Pretože bola spočiatku určená prevažne pre prevádzku v nemeckých mestách, v ktorých historických centrách často vedú električkové trate úzkymi krivolakými uličkami, bol z konštrukcie vypustený stredný podvozok – vozeň tak môže lepšie prechádzať ostrými oblúkmi. KT4 má štvoro skladacích dverí, dvoje v každom článku. Vybavená je elektrickou výzbrojou typu UA 15P (akcelerátor) alebo UA 17P (TV 3) a trakčnými motormi TE 022 s cudzou ventiláciou alebo TE 023 s vlastnou ventiláciou, a spojenými do série.
Do tohto typu električky je možné montovať podvozky ako pre normálny rozchod koľaje 1435 mm, ako aj pre rozchod 1000 mm resp. 1067 mm (Tallinn).
Prototypy.
Prvý vozeň KT4 (ev.č. 7000) bol prestavaný z prototypu električky K1 ev. č. 7000. Tento vozeň, ktorý sa líšil od ostatných električiek KT4, vznikol v roku 1969 skrátením vozňovej skrine električky K1 o tretinu a vypustením stredného podvozku. Vozeň bol testovaný najprv v Prahe, potom v rokoch 1972 až 1973 v Liberci. Následne sa dostal späť do Prahy. Výrobca do vozňa namontoval novú tyristorovú výzbroj, električka bola prečíslovaná na ev. č. 8004 a skúšobne jazdila až do roku 1977, kedy bola zrušená.
Dva prototypy električky KT4 boli postavené v roku 1973 (dostali ev. č. 8001 a 8002). Po skúšobných jazdách v Prahe boli o rok neskôr predané do Postupimu. Tam pod ev. č. 001 a 002 jazdili do roku 1989. Vozeň č. 002 bol zlikvidovaný, prvý prototyp bol preradený do múzea.
O električky KT4 prejavili záujem aj dopravné podniky v ZSSR. Preto boli v roku 1976 postavené dva prototypy KT4SU (ev.č. 8007 a 8008), ktoré boli po skúškach v Prahe dodané do Ľvova, kde dostali ev.č. 1 a 2. O štyri roky neskôr boli prečíslované na 1001 a 1002. V roku 1998 boli ešte v prevádzke.
V roku 1983 boli postavené dva prototypy (ev.č. 0014 a 0015) električky KT4t (voz KT4 s novou tyristorovou výzbrojou TV3). Po skúškach v Prahe boli odovzdané do Berlína, kde dostali čísla 219 303 a 219 302. V roku 1992 boli prečíslované na ev. č. 9702 a 9703. O tri roky neskôr boli oba vozne zmodernizované na typ KT4M, pričom zároveň obdržali ev.č. 7011 a 7012. Obe električky sú zrejme doteraz v prevádzke.
Do Ľvova bol v roku 1986 dodaný vozeň ev.č. 0023 k výskumným a meracím účelom. Ďalšie osudy vozňa nie sú známe.
Prevádzka.
V rokoch 1973 až 1997 bolo postavených celkom 1748 vozňov. Prehľad dodaných nových vozňov (priamo z výroby):
Jukka Nevalainen

Jukka "Julius" Antero Nevalainen (* 21. apríl 1978, Kitee, Fínsko) je fínsky bubeník, bývalý člen symphonic metalovej kapely Nightwish a progressive metalovej kapely Sethian.
Životopis.
Detstvo a mladosť prežil v rodnom meste. Na bicie začal hrať ako jedenásťročný, keď mu jeho učiteľ hudby zo školy oznámil, že otvára nový vzdelávací hudobný program a podľa jeho názoru by Jukka skvelo zapadol ako bubeník. Zo začiatku nemal vhodné miesto na nacvičovanie, a tak väčšinou cvičil doma. K svojej prvej kapele pod názvom "The Highway" sa pripojil ako 15-16 ročný. Kapela mala vlastnú skúšobňu, avšak prístupná im bola len pár dní v týždni. Neskôr, keď z kapely odišiel sa zoznámil s gitaristom Emppu Vuorinenom a spoločne našli miesto na skúšanie. 
Keď mali sedemnásť, Emppua kontaktoval kamarát Tuomas Holopainen, ktorý práve zakladal nový akustický projekt, z ktorého sa neskôr vyvinuli Nightwish a ponúkol mu miesto gitaristu, s čím Emppu súhlasil. Po tom ako sa z projektu stala metalová kapela, potrebovali bubeníka a Emppu Tuomasovi odporučil Jukku, ktorý sa k nim a speváčke Tarji čoskoro pripojil. 
Po pár rokoch hrania v kapele si Jukka kúpil prvú vlastnú biciu súpravu. Predtým si bicie požičiaval zo školy. Túto súpravu používal od nahrávania albumu Wishmaster až do konca Once Tour v roku 2005. V súčasnosti používa bicie Tama, činely Paiste a paličky Pro-Mark. V minulosti používal taktiež Drum Workshop a Premier Percussion bicie. Medzi fanúšikmi je známy obliekaním si charakteristickej bandany, a to dokonca aj na koncertoch, a svojim energickým bubnovaním. Popri Nightwish má i vedľajší projekt, kapelu Sethian, avšak podľa vyjadrenia samotného Jukku je kapela takmer neaktívna, keďže svoj prvý a zároveň i posledný album vydali v roku 2003.
6. augusta 2014 bolo oznámené, že sa kvôli zdravotným problémom - trpí insomniou vo vážnom štádiu - nemôže zúčastniť nahrávania nasledujúceho albumu, čím sa ôsmy album kapely "Endless Forms Most Beautiful" stal prvou nahrávkou v histórii Nightwish na ktorom sa Jukka hráčsky nepodieľa. Na albume a promo turné ho nahradil jeho dobrý kamarát Kai Hahto z kapely Wintersun, pričom jeho návrat ako bubeníka zostal otvorený. V roku 2019 však Nevalainen potvrdil, že jeho odchod z Nightwish je definitívny, a Hahto sa stal jeho trvalou náhradou. V súčasnosti sa stále angažuje v kapele v záležitostiach manažmentu. 
Súkromný život.
S manželkou Satu a tromi deťmi (dve dcéry a syn) žije v Joensuu. Je vegetarián.
Notová osnova

Notová osnova je systém zložený z 5 hlavných čiar a 4 medzier určený na zápis nôt (Notáciu): 
Okrem piatich hlavných linajok môže obsahovať ešte pomocné čiary, ktoré majú dĺžku len mierne presahujúcu samotnú notu. Nota môže byť umiestnená na linajke aj v medzere. Noty v notovej osnove sa čítajú z ľava do prava. 
Hlavné čiary notovej osnovy sa počítajú zdola nahor, pomocné čiary sa počítajú v smere od hlavných čiar (ak sú pod osnovou počítajú sa smerom nadol, ak sú nad osnovou tak nahor).
Na presné určenie noty je potrebný kľúč, ktorý sa nachádza na začiatku každého riadku. Kľúč určuje tvz. referenčnú notu od ktorej sa potom počítajú všetky ostatné noty. Kľúče sa zvyknú voliť tak, aby notový zápis obsahoval čo najmenej pomocných čiar.
Do notovej osnovy sa zapisujú jednotlivé tóny tak, ako za sebou nasledujú v diatonickej stupnici v smere zdola nahor a to striedavo na čiary aj do medzier (ak je prvý tón stupnice na čiare, druhý je v medzere, tretí zase na čiare …). Napr. pre stupnica C-dur v husľovom kľúči je „jednočiarkové c“ na prvej pomocnej čiare, nasledujúci tón „d“ je pod prvou linajkou, „e“ je na prvej linajke, „f“ v prvej medzere, „g“ na druhej linajke, „a“ v druhej medzere a „h“ je na tretej linajke:
Halogenid

Halogenidy sú anióny halogénov (F, Cl, Br, I, At, Ts) s oxidačným číslom -1. Najčastejšie sa vyskytujú ako dvojprvkové anorganické zlúčeniny (môžu byť aj trojprvkové, ak sa spájajú s dvojprvkovým katiónom, napr. NH4F) s iným prvkom alebo radikálom, ktorý je viac elektropozitívny než daný halogenid. Ak je protiiónom vodíkový katión (H+), vznikajú halogenovodíky. Ich vodný roztok potom dáva bezkyslíkaté halogenovodíkové kyseliny, od ktorých sú halogenidy formálne odvodené. Ak je protiiónom halogénu organická zlúčenina, vznikajú organohalogenidy.
Názvoslovie.
Podobne ako u ostatných jednoprvkových aniónov, názvy halogenidov sa tvoria príponou -id, takže existuje fluorid, chlorid, bromid a jodid. Okrem toho existujú teoreticky i astatid a tenesid. Prídavné meno tvorí iný prvok z periodickej sústavy prvkov, často kov, a má koncovku podľa daného oxidačného čísla. Vo vzorci sa zapisujú v opačnom poradí, najprv prvok s kladným oxidačným číslom a potom halogenid. Napríklad v chloride sodnom má chlór oxidačné číslo -1, takže jeho názov je "chlorid", sodík má oxidačné číslo +1, ktorému prislúcha koncovka -ný. Pretože súčet oxidačných čísel sa vždy musí rovnať 0 (aby bola dodržaná elektroneutralita zlúčeniny), nie je potrebné meniť počet akéhokoľvek z prvkov zlúčeniny. Vzorec chloridu sodného je teda NaCl.
Príprava.
Halogenidy je možné pripraviť:
Skúška na halogenidy.
Rozpustné halogenidy je možné identifikovat pomocou zrážacieho testu s dusičnanom strieborným. Rozpustený anión halogenidu vytvorí nerozpustnú soľ so strieborným katiónom, ktorej farba sa mení podľa prítomného aniónu:
Zrážanie halogenidov sa dá takisto využiť na ich stanovenie v argentometrickej titrácii. Na identifikáciu organických halogenidov možno použiť Beilsteinov test.
Použitie.
Najznámejšou soľou s halogenidom je NaCl (chlorid sodný). Je to biela tuhá látka, rozpustná vo vode. V prírode sa vyskytuje ako minerál kamenná soľ (halit). Je hlavnou zložkou jedlej soli. Kuchynská soľ je zdrojom prvku dôležitého pre zdravie a funkciu celého organizmu - jódu. Do solí sa jód pridáva v malom množstve. Morská soľ sa získava kryštalizáciou morskej vody. Jej hlavnou zložkou je NaCl a používa sa tak isto na dochucovanie jedál.
Kovové halogény sa používajú v halogenidových výbojkách, napríklad v pouličnom osvetlení. Vyžadujú menej energie oproti napríklad ortuťovým výbojkám a lepšie zobrazujú farby v porovnaní s oranžovou sodíkovou výbojkou.
Halogenidy striebra, konkrétne bromid a jodid strieborný, sa používajú vo fotografických filmoch a papieroch. Keď sa film vyvolá, strieborné halogenidy sa po vystavení svetlu redukujú na kovové striebro, čím vznikne obrázok.
Halogenidy sa používajú i v spájkovacích pastách, ktoré obsahujú konkrétne chlorid zinočnatý.
Príklady.
Medzi príklady halogenidov patria:
Kúh-e Sahand

Kúh-e Sahand alebo Kúhe Sahand alebo Sahand je vyhasnutý stratovulkán, nachádzajúci sa v severnom Iráne, asi 40 km južne od mesta Tabríz. S výškou 3 707 m je to navyšší vrch regiónu Ázarbájdžán. Stavba sopky je tvorená prevažne andezitmi, vek poslednej erupcie je odhadovaný na holocén.
High Data Rate Digital Subscriber Line

High Data Rate Digital Subscriber Line (HDSL) bola prvá DSL technológia používajúca širšie frekvenčné spektrum medeného vedenia, krútenej dvojlinky. HDSL bola vyvinutá v USA ako lepšia technológia pre vysokorýchlostné synchrónne obvody, ktoré sa zvyčajne používali na prepájanie systémov miestnych ústrední a ako nosič pre vysokorýchlostné firemné dátové a hlasové kanály použitím liniek T1 (európsky ekvivalentný štandard je E1).
Okruhy T1 fungujú na 1.544 Mbit/s. Tieto okruhy boli pôvodne kódované bipolárnym AMI kódom. AMI nemalo dostatočný rozsah a vyžadovalo si nasadenie opakovačov na dlhých okruhoch, čím tieto spotrebúvali množstvo energie.
Prvé pokusy použiť DSL technológiu na vyriešenie tohto problému boli vykonané v USA za použitia kódovania 2B1Q. Táto modulácia umožnňovala prenosovú rýchlosť 784 kbit/s po jedinej krútenej dvojlinke. Nová technológia pritiahla pozornosť priemyslu, ale nebola celosvetovo nasaditeľná kvôli rozdielom medzi štandardmi T1 a E1. ITU vtedy vyvinula nový štandard pre HDSL použitím modulácie CAP (Carrierless Amplitude Phase Modulation), ktorá dosahovala maximálnu šírku pásma 2.0 Mbps použitím dvoch prárov medených vedení.
HDSL umožnila telekomunikačným spoločnostiam nasadzovať T1 na väčšie okruhy. Pôvodné marketingové označenie bolo Non Repeated T-1, s dĺžkou kábla 12 000 stôp po feet po kábli s hrúbkou 24 gauge. Hrúbka kábla má vplyv na vzdialenosť. Predĺžiť vzdialenosť je možné pomocou opakovača. Je možné použiť najviac štyri opakovače, čim sa dosiahne dĺžka 60 000 stôp (asi 20 km). To znížilo údržbové náklady v porovnaní s použitím AMI kódu, kde bolo treba použiť opakovače pri každom útlme o 35 dB (približne každú míľu).
HDSL je možné použiť buď na rýchlosti T1 (1.544 Mbps) alebo E1 (2 Mbps). Nižšie rýchlosti sa dosahujú použitím násobkov kanálov 64 kbps v rámci T1/E1. Označuje sa zvyčajne ako kanalizovné T1/E1 a poskytuje zákazníkom nízke dátové rýchlosti. V tomto prípade je rýchlosť linky stále plná rýchlosť T1/E1 rate, ale zákazník dostane iba čiastočnú (násobky 64) rýchlosť lokálnym sériovým rozhraním.
HDSL vydláždilo cestu dvom novým techlológiam nazývaným HDSL2 a SDSL. HDSL2 ponúka rovnakú dátovú rýchlosť po jedinom medenom páre; tiež má dlhší dosah a je schopná fungovať na kábli nižšej hrúbky alebo kvality. SDSL je technológia s viacerými rýchlosťami, od 192 kbps do 2.3 Mbps po jedinom medenom páre. SDSL sa používa ako náhrada (a niekedy ako všeobecné určenie) celej HDSL rodiny protokolov.
Heaven and Hell (skupina)

Heaven and Hell bola heavy metalová hudobná formácia zložená z bývalej zostavy britskej heavy metalovej skupiny Black Sabbath, ktorú tvoria Tony Iommi (gitara), Geezer Butler (basová gitara), Vinny Appice (bicie) a Ronnie James Dio (spev). 
Skupina sa rozhodla nevystupovať pod pôvodným názvom, s ohľadom na neúčasť speváka Ozzyho Osbournea na tomto projekte. Názov zvolili podľa prvého albumu skupiny Black Sabbath "Heaven and Hell" (1980), na ktorom po Osbornovom odchode účinkoval ako spevák Ronnie James Dio.
Tatra RT6N2

Tatra RT6N2 je typ električkového vozidla, ktorý vznikol modernizáciou českej električky Tatra RT6N1.
Dejiny.
Pretože električky RT6N1 neboli kvôli technickým častým závadám nikdy schválené Drážnym úradom, museli od prelomu tisícročí zostať všetky vozidlá tohto typu vo vozovniach. Pražský dopravný podnik sa po niekoľkých rokoch rozhodol vykonať zásadnú modernizáciu, ktorej cieľom malo byť sprevádzkovanie pražských električiek RT6N1. Rekonštrukcia prvého vozidla prebehla v šumperskej firme "Pars nova" v rokoch 2004 a 2005. Po dodaní modernizovaného vozidla do Prahy začali skúšobné jazdy. Počas nich sa však opäť začali vyskytovať rôzne problémy. V súčasnosti (2006) je jediné vozidlo RT2N2 odstavené. Je teda na mieste otázka, či získa povolenie od Drážneho úradu. Ak by ho nezískal, uvažuje sa o predaji všetkých pražských vozodiel RT6N (3x RT6N1, 1x RT6N2) do Brna, prípadne do Poznane.
Modernizácie.
Veľké problémy mali pôvodné električky RT6N1 s brzdami stredného podvozku. Tie boli preto pri modernizácii vymenené. Rovnako boli repasované oba krajné podvozky. Pôvodný elektrický výzbroj bol nahradený novým typu TV Progress. Došlo aj k rôznym úpravám vozňovej skrine, ktoré boli vyvolané skúsenosťami z predchádzajúcej prevádzky. Pražský dopravný podnik vzniesol aj niekoľko špecifických požiadaviek, ktoré priamo nesúviseli so sprevádzkovaním vozňov RT6N. Išlo napríklad o premiestnenie polopantografu zo stredu nad prvý podvozok, úpravu ovládacieho pultu vodiča, výmenu informačného systému pre cestujúcich a pod.
Prevádzka.
Modernizácia na typ RT6N2 prebehla v rokoch 2004 a 2005.
Ázijské hry

Ázijské hry sú medzinárodné viacšportové podujatie, usporadúvané každé 4 roky v Ázii, pod dohľadom Ázijského olympijského výboru ("Olympic Council of Asia, OCA"). Účastnia sa ho športovci zo všetkých 45 ázijských krajín, ktoré sú členmi OCA. Iba 7 krajín sa zúčastnilo všetkých ázijských hier.
Dejiny.
Predchodcom Ázijských hier boli Hry Ďalekého východu. Vznikli na prezentovanie jednoty a spolupráce medzi Japonskom, Filipínami a Čínou. Prvé hry boli usporiadané v Manile roku 1913. Zanikli roku 1938 po tom čo Japonsko napadlo Čínu. 
Po druhej svetovej vojne niektoré ázijské štáty získali nezávislosť. Viacero týchto krajín chcelo nový druh podujatia, v ktorom by prevládalo vzájomné porozumenie. Počas 14. olympijských hier roku 1948 bol medzi ázijskými účastníkmi presadený názor o zorganizovaní Ázijských hier. Tieto krajiny v roku 1949 založili Federáciu Ázijských hier ("Asian Games Federation"). Bolo rozhodnuté, že prvé Ázijské hry budú usporiadané v Naí Dillí, v Indii, v roku 1951. Ďalšie hry sa konali o tri roky neskôr roku 1954 v Manile na Filipínach a odvtedy sa konajú každé štyri roky.
Roku 1982 sa po sporoch medzi jednotlivými účastnickými krajinami rozhodlo o reorganizácii Federácie Ázijských hier a vznikla nová inštitúcia, Ázijský olympijský výbor.
Roku 1994 aj napriek odporu zo strany niektorých krajín boli do Ázijského olympijského výboru prijaté bývalé sovietske republiky Kazachstan, Kirgizsko, Uzbekistan, Turkmenistan a Tadžikistan. Naopak, od hier 1976 nie je Izrael členom OCA (kvôli incidentu na Olympiáde v Mníchove 1972) a nemôže sa zúčastňovat ázijských hier.
Športy.
V celej histórii Arabských hier sa predstavilo 45 športov.
Aktívne športy
Bývalé športy
Historická medailová tabuľka (19512010).
Krajiny bez medailí:
Tatra B3

Tatra B3 je typ česko-slovenského vlečného električkového vozňu, ktorý vyrábala spoločnosť ČKD v 70. a 80. rokoch 20. storočia.
Konštrukcia.
Ide o jednosmerný štvornápravový bežný vlečný električkový vozeň. Konštrukčne vychádza z električky Tatra T3. Odstránené bolo stanovisko vodiča, jeho miesto zaujali sedadlá. Môže byť spriahaný nielen s jedným motorovým vozňom (MV+W), ale dokonca aj s dvoma električkami T3 (MV+MV+VV).
Prevádzka.
V rokoch 1973 až 1988 bolo vyrobených celkom 125 vozňov.
B3

B3 môže byť:
Tatra B4

Tatra B4 je model električkového vozňa vyrábaného česko-slovenskou spoločnosťou ČKD od 60. do 80. rokov 20. storočia.
Konštrukcia.
Ide o jednosmerný štvornápravový bežný vlečný električkový vozeň. Konštrukčne vychádza z električky Tatra T4. Odstránené bolo stanovisko vodiča, jeho miesto zaujali sedadlá pre cestujúcich. Je možné ho spriahať s vozidlami typu T4 do tzv. malých vlakov (MV+VV) alebo do tzv. veľkých vlakov (MV+MV+VV).
Prototypy.
Prvý vozeň B4 vznikol v roku 1967 z košickej električky Tatra T1 ev.č. 211, ktorú firma Tatra Smíchov, neskôr ČKD, odkúpila späť. Z vozňa bolo odstránené stanovisko vodiča a elektrická výzbroj. Potom bol pod ev.č. 3000 skúšaný v Prahe. O rok neskôr skúšobne jazdil aj v Drážďanoch. V tom istom roku sa vrátil do Prahy, následne bol využitý ako sklad a potom zrejme zošrotovaný.
Prototyp B4 bol vyrobený v roku 1967. Spolu s prototypom električky Tatra T4 bol na konci toho istého roku dodaný do Drážďan. Potom bol už bez T4 testovaný v Belehrade. Následne sa vrátil naspäť výrobcovi, ktorý ho predal do nemeckého Halle. Tu bol v prevádzke do roku 1986, kedy bol preradený medzi historické vozne.
Prevádzka.
V rokoch 1967 až 1987 bolo vyrobených celkom 874 vozňov.
Tatra B6A2

Tatra B6A2 je typ česko-slovenského vlečného električkového vozňa, ktorý vyrábala spoločnosť ČKD v 2. polovici 80. rokov 20. storočia.
Konštrukcia.
Ide o jednosmerný štvornápravový bežný vlečný električkový vozeň. Konštrukčne vychádza z električky T6A2. Stanovisko vodiča bolo nahradené sedadlami. Vlečný vozeň je spriahaný s jedným (MV+VV) alebo s dvomi (MV+MV+VV) električkami T6A2.
Prototyp.
Prototyp B6A2 ev.č. 0022 bol vyrobený súčasne s dvomi prototypmi električky Tatra T6A2 v roku 1985. Skúšobné jazdy sa konali v Prahe, nasledujúci rok bola súprava predaná do Drážďan, kde vlečný vozeň dostal ev.č. 276 001. Medzi rokmi 1990 a 2001 slúžila prototypová súprava na vyhliadkové jazdy po meste. Potom bol prototypový vozeň B6A2 spolu s jedným prototypovým vozňom T6A2 zošrotovaný.
Prevádzka.
V rokoch 1985 až 1990 bolo vyrobených celkom 92 vozňov.
Poznámka: Ide o prehľad dodaných nových vozňov priamo z výroby. V súčasnosti (2006) sa vozne B6A2 pôvodom z Rostocku nachádzajú ešte v maďarskom Szegede.
Škoda 16 T

Škoda 16 T je česká päťčlánková nízkopodlažná električka, ktorá vychádza z typu Škoda 05 T. Dizajn vozňa podobne ako pri type Škoda 14 T pre Prahu navrhla spoločnosť "Porsche Design Group", dcérska firma automobilky Porsche.
Konštrukcia.
Ide o jednosmerný šesťnápravový motorový čiastočne nízkopodlažný električkový vozeň. Skladá sa z piatich článkov, ktoré sú spojené kĺbmi a harmonikami. Na pravej strane vozňovej skrine sa nachádza šesť predsuvných dverí, z toho štyri dvojkrídlové a dvoje jednokrídlové.
Konštrukčne vychádza predovšetkým z typu 05 T. Niektoré prvky, napríklad dizajn, sú odvodené od typu Škoda 14 T. Prvý, tretí a piaty článok je posadený na podvozkoch, druhý a štvrtý je zavesený medzi okolité články. Podiel nízkej podlahy, nad temenom koľajnice, dosahuje 65 percent. Rozdiel vo výške nízkopodlažnej a vysokopodlažnej časti vyrovnáva jeden schod. Elektrická výzbroj je umiestnená na streche.
Prevádzka.
Zmluva medzi prevádzkovateľom MHD v poľskom Vroclave a firmou Škoda Škoda Transportation na dodávku ôsmich vozňov 16 T bola podpísaná na jar 2005, na jeseň toho roku bol počet električiek zvýšený o 10. Prvé vozidlá 16 T sa mali vo Vroclave objaviť na jeseň 2006.