burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Daniel Martini

Daniel Martini (Martíny) (* 18. január 1806, Banská Bystrica† 21. marec 1887, Krupina) bol evanjelický kňaz.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, pravdepodobne aj v Bratislave a na univerzite v Jene. Po ukončení štúdií bol evanjelickým kňazom v Háji (46 rokov), na odpočinku žil v Krupine. Autor homiletickej literatúry a príležitostných kázní.
Juraj Martinka

Juraj Martinka (* 22. december 1864, Vrbica – † 20. február 1938, Liptovský Mikuláš) bol slovenský lesný inžinier, muzeológ.
Jeho otec bol Juraj Martinka a matka Maria Martinková.
Životopis.
Študoval na lesníckom odbore Vysokej školy baníckej a lesníckej, kde dostal roku 1888 absolutórium. V roku 19131916 viedol stavbu budovy Riaditeľstva štátnych lesov v Banskej Bystrici. Zameriaval sa na budovanie lesných dopravných zariadení, pozemných stavieb, neskôr na lesnícku muzeológiu. Vedúci oddelenia a riaditeľ v Liptovskom Hrádku (19211930). Jeden zo zakladateľov Pôdohospodárskeho múzea v Bratislave (1930), autor lesníckej a poľovníckej expedície. Výtvarník-amatér, tvorca modelov prírodných scenérií. Modely získali ocenenia na výstavách v Budapešti (1896), Paríži (1908), Londýne (1908), vo Viedni (1910). Predseda Lesníckeho múzea v Bratislave, člen výboru Lesníckeho a poľovníckeho múzea v Prahe, člen ČSAZ, od roku 1928 vládny radca.
Matej Martinko

Matej Martinko (* 10. február 1898, Spišský Štiavnik – † 21. apríl 1945, Sachsenhausen) bol slovenský pedagóg, novinár.
Životopis.
V roku 19211938 učiteľ na ľudových školách na východnom Slovensku. V máji 1943 za účasť v ilegál. protifašistickom hnutí zatknutý a väznený. V roku 1944 pracoval v redakcii povstaleckej Pravdy v Banskej Bystrici. Redigoval a kolportoval komunistickú tlač. Od novembra 1944 väznený v koncentračnom tábore v Rawensbrücku, Oranienburgu, naposledy v Sachsenhausene.
Anton Martinkovič

Anton Martinkovič (* 9. február 1924, Hlohovec – † 11. február 1995, Banská Bystrica) bol slovenský lekár – hematológ.
Životopis.
Primár hematologicko-transfuziologického oddelenia, krajský lekár. Zakladateľ transfúznych staníc na Slovensku. Autor publikácie o rozvoji darcovstva krvi na Slovensku a mnohých článkov v odborných časopisoch. Od roku l951 primár laboratórnej diagnostickej časti Krajskej transfúznej stanice, neskôr hematologicko-transfuziologického oddelenia nemocnice v Banskej Bystrici, po rozčlenení primár transfuziologického oddelenia (19791989). Pod jeho vedením sa oddelenie zameralo na imunohematológiu, na výrobu vzácnych sér, vybudovalo register darcov so vzácnymi krvnými skupinami. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Štefan Márton

Štefan Márton (* 15. september 1911, Levice † 20. máj 1979, Vyšné Hágy) bol operný spevák.
Životopis.
Po skončení meštianskej a obchodnej školy sa od roku 1927 učil za obchodníka, do roku 1941 pracoval ako tovariš, neskôr vedúci v Leviciach. Spev študoval súkromne u prof. Fényvesiho v Budapešti. Patril k popredným osobnostiam Spevohry v DJZ v Prešove (1946-1959). V roku 1959-1961 sólista Opery DJGT (dnes Štátna opera) v Banskej Bystrici. Roku 1961-1976 DJZ v Prešove, s ktorým externe spolupracoval aj po odchode do dôchodku.
Pavol Martuliak

Pavol Martuliak (* 18. február 1939, Dolný Tisovník) je slovenský vysokoškolský pedagóg a historik.
Životopis.
Narodil sa v Dolnom Tisovníku (dnes súčasť obce Horný Tisovník) v okrese Detva, ako 4. dieťa živnostnícko-maloroľníckej rodine. Otec sa volal Ján, matka Anna, rod. Backová. Prvých päť ročníkov základnej školy navštevoval v rodnej obci, 6.8. ročník v Hornom Tisovníku. 9. ročník ukončil na SŠ vo Zvolenskej Slatine. Stredoškolské štúdium absolvoval na Jedenásťročnej strednej škole v Lučenci.
V roku 1958 s vyznamenaním ukončil štúdium na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici, kombinácia dejepis – zemepis a získal vysokoškolskú kvalifikáciu „promovaný pedagóg pre 6.8. postupný ročník“. Do roku 1960 pôsobil na základe umiestenky ako učiteľ na Osemročnej strednej škole vo Veľkom Krtíši, do roku 1963 ako učiteľ a vychovávateľ v ŠD na Strednej poľnohospodárskej technickej škole v Modrom Kameni.
V rokoch 19591962 študoval popri zamestnaní na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave (kombinácia dejepis – zemepis). Po reorganizácii štúdia a zrušení tejto VŠ začiatkom 60. rokov sa zemepis vyučoval na Geologicko-geografickej fakulte UK, spoločensko-vedné predmety, vrátane dejepisu, na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského. Tu bol Pavol Martuliak promovaný a bol mu udelený titul „promovaný historik, učiteľ dejepisu a zemepisu pre stredné školy“.
Do roku 1967 pôsobil ako stredoškolský profesor a zástupca riaditeľa na Strednej všeobecnovzdelávacej škole v Bytči. Od roku 1967 pôsobil na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici ako odborný asistent, od 1. apríla 1980 ako docent. 1. júla 1992 sa fakulta stala súčasťou Univerzity Mateja Bela. V roku 1970 obhájil rigoróznu prácu a získal akademický titul PhDr. na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Koncom roka 1976 na základe obhajoby dizertačnej práce na Univerzite Komenského v Bratislave získal vedeckú hodnosť kandidát vied (CSc.). Na základe úspešnej habilitácie 20. decembra 1978 na Univerzite Komenského v Bratislave bol 1. apríla 1980 menovaný za docenta v odbore Československé dejiny. V rokoch 19821989 pôsobil ako prodekan pre rozvoj na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici.
Po vzniku Univerzity Mateja Bela pôsobil od 1. júla 1992 ako docent Katedry histórie Fakulty humanitných a prírodných vied, po rozčlenení fakulty na dve časti (1. marca 1995) Fakulty humanitných vied, od roku 1999 ako profesor dnešnej Filozofickej fakulty UMB v Banskej Bystrici. Za profesora pre odbor história bol vymenovaný prezidentom SR dňa 30. septembra 1999 na základe úspešnej inaugurácie na Fakulte humanitných vied UMB v Banskej Bystrici.
31. januára 2004 odišiel do dôchodku, naďalej však až do 31. augusta 2007 pôsobil ako profesor na Katedre histórie Fakulty humanitných vied UMB na riadny, do 31. augusta 2010 na 1/3 úväzok. Od 1. septembra 2005 do 31. januára 2011 pracoval na čiastočný úväzok v Ústave vedy a výskumu UMB. Po ukončení tohto čiastočného úväzku 31. januára 2011 nastúpil definitívny odchod do dôchodku.
Daniel Masník

Daniel Masník (Masnicius; * ?, Bodice † 1650, Zemianske Kostoľany) bol evanjelický kňaz.
Životopis.
Bol synom Mikuláša Masníka, uhrovského farára. Bol otcom Tobiáša Masníka a starým otcom Daniela Krmana. Evanjelický kňaz a rektor v Banskej Bystrici-Radvani. Autor duchovných piesní zaradených do Tranovského a Klejchovho kancionála.
Beňo Maslo

Beňo Maslo alebo Beňo Massla (* Slovensko) bol baník, vojak, vodca baníckeho povstania.
Životopis.
Bol baníkom mediarskeho podniku Turzovsko-fuggerovskej spoločnosti v Banskej Bystrici, po roku 1530 vojenský veliteľ na Spišskom hrade. Patril k najradikálnejším vodcom povstania banskobystrických baníkov koncom júla a začiatkom augusta 1526. Po potlačení povstania ušiel z mesta a spolu s bratmi vstúpil do služieb Jána Zápoľského.
Rudolf Masný

Rudolf Masný (* 21. marec 1907, Banská Štiavnica † 17. júl 1985, Bratislava) bol slovenský dôstojník a protifašistický bojovník.
Životopis.
Pôvodne pedagóg, riaditeľ meštianskej školy v Ľubietovej, neskôr absolvoval tylový odbor Vysokej školy vojenskej v Prahe. V roku 1940-1944 v hodnosti kapitána veliteľ automobilovej roty a práporu v Banskej Bystrici. Od roku 1942 aktívny účastník ilegálneho protifašistického odboja v armáde, 1944 spolupracovník Vojenského ústredia SNR. Po prechode SNP do hôr príslušník partizánskej skupiny. Po oslobodení pracovník hospodárskych organizácií.
Edmund Massányi

Edmund Massányi (* 15. január 1907, Nitra - † 29. november 1966, Nitra) bol slovenský maliar, ilustrátor a reštaurátor.
Životopis.
Maliarstvo a reštaurátorstvo študoval v Prahe, Nitre, vo Viedni, v Mníchove a Hodkovciach. V rokoch 1930-1932 pracoval ako scénický výtvarník v SND v Bratislave, potom slobodný umelec. Spolupracovník Slovenského ústavu na ochranu kultúrnych pamiatok v Bratislave. Výborne ovládal techniku pravej fresky a perspektívu. Maľoval a reštauroval kostolné obrazy a fresky, portrétoval významné osobnosti, venoval sa časopiseckej a knižnej ilustrácii, navrhoval výpravy pre SND v Bratislave. Reštauroval fresky v Thurzovom dome v Banskej Bystrici. 
Jeho diela sú v SNG Bratislava, v galérii v Nitre a v Bojniciach.
Ján Matejčík

Ján Matejčík (* 18. júl 1933, Lupoč – † 5. január 1997, Banská Bystrica) bol slovenský jazykovedec a pedagóg.
Životopis.
Od roku 19571959 asistent na Vyššej pedagogickej škole v Banskej Bystrici, stredoškolský profesor na Strednej priemyselnej škole spojovej techniky v Banskej Bystrici (19591960). Vysokoškolský profesor a dekan PF v Banskej Bystrici, neskôr UMB (19601992).
Člen Miestneho odboru MS v Banskej Bystrici (1968). Venoval sa slavistike, dejinám slovenského jazyka, dialektológii a onomastike. Autor jazykovedných a jazykovedno-historických publikácií, štúdií a článkov v domácich a zahraničných periodikách.
Martin Matejovič

Martin Matejovič (Mateovic, Mateovich) (* 1734, Kuklov † 27. júl 1803, Banská Bystrica) bol rímskokatolícky kňaz, cirkevný hodnostár a mecén.
Životopis.
Roku 1758 ukončil štúdiá teológie v Trnave. Od roku 1776 pôsobil ako kanonik Banskobystrickej kapitoly, kapitulný veľprepošt (1784) a generálny vikár v Banskej Bystrici (1792). V roku 1792 zastupoval Banskobystrickú kapitulu na uhorskom sneme. Člen Slovenského učeného tovarišstva, jeho odb. v Banskej Bystrici (od roku 1794). Napísal latinskú autobiografiu, zloženú v elegickom distichu.
Vladimír Mathern

Prof. JUDr. Vladimír Mathern, DrSc. (* 13. december 1928, Brezno – † 12. január 2014) bol slovenský advokát a vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
V roku 1939-1947 študoval na gymnáziu v Brezne, 19471951 na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, 1967 CSc., 1973 doc., 1984 DrSc., 1987 prof. Od roku 1953 pôsobil ako dôstojník Vojenskej justície, od 1954 na viacerých vojenských súdoch v ČSSR do r. 1972, 19721976 pedagóg na Vojenskej škole v Bratislave, 19762002 docent, profesor na Katedre trestného práva Právnickej fakulty UK v Bratislave.
Autor 3 monografií, spoluautor 5 monografií, autor a spoluautor 14 učebníc, autor 2 štúdií v zahraničných zborníkoch a odborných časopisoch a 47 domácich, zúčastnil sa na 10 zahraničných prednáškach v rámci konferencií a sympózií. V roku 19992003 predseda komisie pre rekodifikáciu trestného práva, 19902003 sekretár, neskôr predseda komisie pre udeľovanie vedeckých hodností DrSc. V rovnakom období bol aj členom Vedeckej rady Univerzity Komenského.
Ján Matolai

Ján Matolai (Matula) - Matolay de Zolna (* Zolná) bol vlastivedný pracovník a ampelológ. Pochádzal zo zemianskej rodiny s predikátom zo Zolnej.
Životopis.
V roku 1711 žiak banskobystrického gymnázia (zapísaný ako Matula), kde ho učil aj Matej Bel, od roku 1715 študoval teológiu vo Wittenbergu. Blízky spolupracovník Mateja Bela pre jeho "Prodromus" napísal stať o šopronskom vinohradníctve, spolupracoval s ním na príprave opisu uhorského poľnohospodárstva ("De rustica Hungariae"). Od roku 1720 robil pod jeho vedením základný výskum Bratislavskej stolice, výsledky predložil roku 1729 v rukopise "Commentatio in inclytum comitatum Posoniensem facta anno 1729". Zakladateľ ampelografie na Slovensku.
Ctibor Matulay

Ctibor Matulay (* 21. august 1916, Trnava – † 17. február 1995, Banská Bystrica) bol archivár, pedagóg.
Životopis.
V Banskej Bystrici pôsobil ako pedagóg na Obchodnej akadémii, od roku 1954 pracovník Pôdohospodárskeho archívu v Banskej Bystrici-Radvani, po zlúčení so Štátnym archívom jeho riaditeľ (1956-1962). Dokumentarista a pracovník v Stavoindustrii, VŠD vo Zvolene a vo Vlastivednom múzeu v Banskej Bystrici. V roku 1968-1982 riaditeľ Okresného archívu v Banskej Bystrici. Autor Katalógu administratívnych a súdnych písomností 1255-1536, ktorý vyšiel pod názvom Mesto Banská Bystrica. Prekladateľ pedagogických príručiek z ruštiny, odbornej literatúry z nemčiny. Venoval sa spracovávaniu starého archívneho materiálu, časť vyšla tlačou.
Michal Matunák

Michal Matunák (* 17. júl 1866, Šurany - † 5. december 1932, Kremnica) bol rímskokatolícky kňaz, historik, archivár.
Životopis.
Ľudovú školu navštevoval v Šuranoch, neskôr študoval na gymnáziách v Nových Zámkoch, Banskej Štiavnici, maďarskom Egri. Následne študoval teológiu na univerzite v Budapešti, prihlásil sa na vysokú bohosloveckú školu v Banskej Bystrici, kde bol v roku 1891 vysvätený za rímskokatolíckeho kňaza. V rokoch 1894-1898 bol kaplánom v Kremnici, v rokoch 1898-1902 bol riaditeľom ľudovej školy v Krupine, v rokoch 1902-1922 pôsobil ako rímskokatolícky kňaz a dekan v Brezne, od roku 1922 bol archivárom mesta Kremnica. 
Popri teológii študoval na univerzite aj cirkevnú hudbu a najmä históriu, ovládal niekoľko jazykov (aj turečtinu). Bol členom historického odboru i výboru Matice slovenskej a Muzeálnej slovenskej spoločnosti. Počas pôsobenia ako kaplán v Kremnici ho do archívnej práce zasvätil historik Pavol Križko. Zbieral ľudové a historické piesne (najmä z obdobia uhorsko-tureckých bojov a stavovských povstaní), skúmal a zdokumentoval historický vývoj miest, v ktorých pôsobil (Šurany, Nové Zámky, Vígľaš, Krupina, Kremnica. Zaslúžil sa najmä o opísanie historického vývoja mesta Kremnica, spracoval mnoho prameňov k otázke uhorsko-tureckých vojen v 16. a 17. storočí. V Krupine založil miestne múzeum a usporiadal mestský archív. Bol aj tajomníkom Hontianskej muzeálnej spoločnosti. Počas pôsobenia v Brezne sa na dlhší čas organizačne i publikačne odmlčal.
Zaoberal sa aj otázkami starších slovenských dejín so zameraním na veľkomoravské obdobie a entogenézu Slovákov. Venoval sa aj botanike, numizmatike a zostavoval herbáre. Svoju numizmatickú zbierku venoval meštianskej škole v Brezne. Pričinil sa aj o vznik miestneho odboru MS v Brezne (1919).
Juraj Matúška

Juraj Matúška de Tvarozsna et Felsőrasztoka (* 14. november 1809, Dolný Kubín – † 24. február 1898, Liptovský Mikuláš) bol slovenský evanjelický kňaz, národnokultúrny dejateľ a sudca.
Životopis.
Pochádzal zo šľachtického rodu Matuška z Tvarožnej a Vyšných Ráztok (de Tvarozsna et Felsőrasztoka). Bol starším bratom autora textu slovenskej hymny Janka Matúšku (18211877). Študoval na evanjelickom lýceu v Bratislave a na teologickej akadémii vo Viedni. Sedriálny sudca v Liptovskom Mikuláši, po roku 1876 v Banskej Bystrici. Roku 1837 spoluzakladateľ a prvý predseda Spoločnosti vychovávateľskej oravského bratstva. Bol tiež zakladajúcim členom Tatrína a členom Matice slovenskej. Zúčastnil sa roku 1861 martinského memorandového zhromaždenia.
Skladal duchovné piesne, 18 z nich vyšlo v Zpěvníku 1842.
Samuel Matz

Samuel Matz, SJ (; * 26. august 1716, Spišské Podhradie/Kláštor pod Znievom† 10. júl 1788, Spišské Podhradie/Spišská Kapitula) bol uhorský jezuita, kňaz, profesor a básnik. 
Napísal elegickú skladbu O premenách sedempahorkatej Dácie pri príležitosti úmrtia Karola VI. ().
Život.
Narodil sa v roku 1716 v Spišskom Podhradí. Avšak v slovenskej historiografii sa uvádza ako miesto jeho narodenia aj Kláštor pod Znievom. Jeho otec bol Ján Matz a matka Dorota. Dňa 20. októbra 1736 vstúpil do jezuitskej rehole v Trenčíne, kde si urobil aj noviciát v rokoch 17371738. Po štúdiu pôsobil ako učiteľ na rehoľných gymnáziách, najdlhšie v Skalici. V roku 1739 vyučoval jazyky a spoločenské náuky na gymnáziu v Banskej Bystrici, v roku 1740 v Prešove a roku 1741 v Kluži.
V rokoch 17421745 študoval teológiu v Košiciach. Okolo roku 1746 si urobil tretiu probáciu na teologickom inštitúte v Banskej Bystrici. Neskôr v rokoch 17471751 pôsobil ako profesor a študijný prefekt na gymnáziu v Banskej Štiavnici. V roku 1752 ako farár a katechéta v Prešove. Ďalej ako prokurátor rádového domu v Trenčíne. Po roku 1752 ako profes so štyrmi sľubmi. V rokoch 17551765 bol učiteľom latinčiny v Skalici. Medzi rokmi 17661767 bol regent konviktu v Levoči, a v rokoch 17681773 bol špirituálom v Stoličnom Belehrade. Ďalej pôsobil ako kazateľ. Po rozpustení jezuitov v roku 1773 bol diecéznym kňazom na Spiši.
Dielo.
Je autorom elegickej skladby "Metamorphosis septicollis Daciae occasione mortis Caroli VI." (Cluj, 1741; v preklade: O premenách sedempahorkatej Dácie pri príležitosti úmrtia Karola VI.), v rukopise zostalo 184 jeho latinských básní z rokov 17791785, z ktorých sedem uverejnil nitriansky kanonik Jozef Vágner v roku 1886. Rukopis sa nachádza v nitrianskej diecéznej knižnici. Zomrel v roku 1788 pravdepodobne v Spišskej Kapitule.
František Otto Matzenauer

František Otto Matzenauer (* 16. máj 1845, Beňov - † 22. december 1901, Trnava) bol spisovateľ, prekladateľ, editor. Pseudonym: M. Beňovský
Životopis.
Bol učiteľom v Brezne a v Starej Turej, od 1873 profesorom na učiteľskom ústave v Trnave. Písal didaktizujúce, ľudovýchovné prózy. Založil 1885-1891 vydával edíciu leporiel. Prekladal populárnu lit. z maď. a nem. Edičným činom sú jeho preklady Antológia z poetickej literatúry nemeckej (1890), v kt. ako prvý v slov. kultúre vedome prezentoval informatívnu funkciu prekladu; vydal aj Pet2fiho Lyrické básne (1893).
Literatúra.
Dejiny kráľovstva uhorského
Henrich Matzner

Henrich Matzner (* 23. december 1892, Moravský Ján – † január 1945, Nemecká) bol pedagóg, protifašistický bojovník.
Životopis.
V roku 19381944 stredoškolský profesor na priemyselnej škole v Banskej Bystrici. Účastník ilegálneho protifašistického odboja v Banskej Bystrici a SNP. Po potlačení SNP bol 1. januára 1945 spolu s manželkou Elenou a synom Tomášom nem. bezpečn. orgán. v Banskej Bystrici zaistený, väznený a popravený v Nemeckej. Rasovo prenasledovaný, obeť fašistického teroru. Autor stredoškolských učebníc pre strojárske predmety a odborných článkov.
Ján Maxian

Ján Maxian (* 18. máj 1895, Banská Bystrica-Jakub † 29. október 1967, Šamorín) bol slovenský dôstojník.
Životopis.
Účastník protifaštického odboja v armáde a SNP v Banskej Bystrici.
Eugen Medek

Eugen Medek (* 13. december 1905, Náchod – † 29. október 1949, Martin) bol slovenský herec, autor textov a ľudový rozprávač.
Životopis.
V roku 1919 sa s rodičmi presťahoval z Čiech do Dolného Kubína, kde neskôr prevzal po otcovi holičstvo. Tu sa začal venovať aj ochotníckemu divadlu ako herec i režisér. Od roku 1943 žil v Martine, kde pôsobil ako člen Slovenského spevokolu a Slovenského komorného divadla, kde vďaka svojmu živelnému prejavu vytvoril množstvo charakterových aj tragických postáv. Počas Slovenského národného povstania účinkoval vo Frontovom divadle a spolupodieľal sa na vysielaní Slobodného slovenského vysielača v Banskej Bystrici. Kvôli tejto činnosti bol v roku 1945 väznený aj s otcom v koncentračnom tábore v Puppingu. Po skončení vojny pokračoval v hereckej kariére a stal sa výraznou osobnosťou moderného slovenského herectva.
Zomrel v roku 1949 na následky srdcového ochorenia, ktoré bolo dôsledkom vojnových útrap v koncentračnom tábore a je pochovaný na Národnom cintoríne v Martine.
Gejza Medrický

Gejza Medrický (* 12. november 1901, Banská Bystrica-Radvaň – † 2. marec 1989, Bratislava) bol politik, štátnik, publicista.
Životopis.
V roku 1911-1919 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici. Počas Slovenského štátu (1939-1945), funkcionár HSĽS, poslanec slovenského snemu, minister hospodárstva a predseda Komitétu hospodárskych ministrov Slovenského štátu. Hlavný organizátor hospodárskeho života. Po oslobodení perzekvovaný a väznený. Autor spomienkovej knihy, politických a hospodárskych člankov.
Július Medrický

Július Medrický (* 2. január 1871, Špania Dolina† 14. február 1942, Liptovský Hrádok) bol slovenský pedagóg a vlastivedný pracovník, otec ministra hospodárstva Slovenskej republiky (19391945) Gejzu Medrického.
Životopis.
Pôsobil ako učiteľ v Tajove, Banskej Bystrici-Radvani a do konca aktívnej služby v župnom sirotinci (1928). V čase Rakúsko-Uhorska udržiaval pravidelné styky s radvanským katolíckym kňazom a národne uvedomelým Slovákom Antonom Miššuthom. Organista, zberateľ ľudového umenia. Autor knihy vianočných piesní z Tajova, Španej Doliny a iných dedín na strednom Slovensku.
Marka Medvecká

Marka Medvecká (* 21. február 1916, Nová Baňa – † 19. jún 1990, Bratislava) bola slovenská operná speváčka, hudobná pedagogička.
Životopis.
V roku 1928-1935 študovala na reálnom gymnáziu vo Zvolene, 1932-1933 na dievčenskom lýceu v Saint Germain en Laye vo Francúzsku, 1935-1940 spev na Konzervatóriu v Prahe, 1945-1950 externe hudobnú vedu a francúzštinu na Filozofickej fakulte UK v Bratislave, súčasne súkromne spev u A. Korínskej. V roku sa stala 1940-1952 sólistka opery SND (s výnimkou 1944-1945, keď sa zapojila do SNP ako členka povstaleckého Slovenského rozhlasu v Banskej Bystrici a ošetrovateľka Československého Červeného kríža), v roku 1952 bola z politických dôvodov prepustená zo SND, v roku 1952-1974 sa stala učiteľkou spevu na Štátnom konzervatóriu, resp. Konzervatóriu v Bratislave. Úspešná interpretka najmä lyrických a mladodramatických postáv klasického i moderného repertoáru, popri sopránových zvládla i niektoré mezzosopránové úlohy. Hosťovala na operných scénach v Prahe, v Brne, v Belehrade a vo Viedni. Ako koncertná speváčka propagovala i modernú piesňovú tvorbu našich autorov. Ako vokálna pedagogička vychádzala z talianskej školy. K jej žiakom patrili Edita Gruberová, Štefan Babjak, A. Judt a i. Pôsobila aj ako hlasová poradkyňa Lúčnice, Speváckeho zboru bratislavských učiteliek a vokálna pedagogička v opere Divadla JGT v Banskej Bystrici. 
Spolupracovala so Slovenským rozhlasom, členka súťažných porôt a komisií.
Has

Has môže byť:
HAS môže byť:
Samuel Medvecký

Samuel Medvecký (* 28. január 1794, Hybe† 18. september 1876, Zvolenská Slatina) bol slovenský evanjelický kňaz, národnokultúrny pracovník.
Jeho otec bol Matej Medvecký, matka Alžbeta rod. Lehocká, manželka Terézia rod. Langová, syn Samuel Štefan Medvecký, dcéra Terézia Vansová rod. Medvecká.
Životopis.
Pochádzal zo starého zemianskeho rodu Medvecký z Medvedzia a Malého Bysterca. Študoval v Levoči a Kežmarku, roku 1819 zložil kandidátsku skúšku v Prešove. Pôsobil ako vychovávateľ v zemianskych rodinách, potom kaplán u Adama Lovicha v Banskej Bystrici, od roku 1825 evanjelický kňaz vo Zvolenskej Slatine. Seniorálny dekan a dorozca škôl, člen Matice slovenskej, podporovateľ národných podujatí. Tlačou vydal príležitostnú báseň.
Ľudovít Medveď

Ľudovít Medveď (pôv. Mezei) (* 16. jún 1913, Čierny Balog – † 5. máj 1967, Košice) bol funkcionár KSČ, verejný činiteľ a protifašistický bojovník.
Životopis.
V roku 19301934 sa učil za zámočníka, 1939 ukončil meštiansku školu v Brezne. Príležitostný robotník, neskôr tajomník Oblastného výboru KSS, 19491953 predseda KNV v Prešove, neskôr pracovník vo významných funkciách hospodárskych podnikov.
Účastník revolučného hnutia, 1939 väznený v Ilave, ilegálneho protifašistického hnutia, 1944 člen RNV v Čiernom Balogu. Počas SNP pomáhal zásobovať partizánov, organizovať Ľudové milície. Po ústupe SNP do hôr partizánska spojka, Ľudové milície sa pod jeho velením podieľali na oslobodzovaní Horehronia.
Člen KSČ a funkcionár ÚV KSS. Nositeľ viacerých vyznamenaní.
Adolf Medzihradský

Adolf Gustáv Medzihradský ("Medzihradszky de Medzihradne", * 2. apríl 1835, Leštiny† 13. december 1919, Dolný Kubín-Medzihradné) bol slovenský pedagóg, národnokultúrny pracovník.
Životopis.
Pochádzal zo šľachtického rodu Medzihradský z Medzihradného ("Medzihradszky de Medzihradne"). Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 18521855 v Kežmarku. Popredný pedagóg, zostavovateľ rukopisných učebníc zemepisu, dejepisu, prírodopisu a i. Ovplyvnil tvorbu P. O. Hviezdoslava, zaslúžil sa o jeho slovenské národné prebudenie. Zakladajúci člen Matice slovenskej, spevokolu a organizátor ochotníctva v Dolnom Kubíne. Venoval sa maliarstvu, 1873 uňho tvoril Peter Bohúň. Študoval oravskú a liptovskú genealógiu.
Gregor Melcer

Gregor Melcer (Meltzer, Melczer; Rehor) (* asi Banská Bystrica) bol slovenský evanjelický kňaz&lt;br&gt; a cirkevný hodnostár.
Životopis.
Podľa jedných prameňov pochádzal z Moravy, podľa iných zo Spišského Podhradia. Roku 1555 bol vo Wittenbergu vysvätený za evanjelického kňaza. Asi v 1549 rektor školy v Spišskej Belej, neskôr evanjelický kňaz na niekoľkých miestach najmä východného Slovenska; od roku 1560 v Banskej Bystrici, potom hlavný mestský farár, 1584 senior stredoslovenských banských miest v Banskej Bystrici, kde viedol vieroučné spory so slovenským farárom Tomášom Frölichom. Autor náboženského spisu o pravej viere, v jeho prílohe uverejnil i vierovyznanie stredoslovenských banských miest ("Confesio ecclesiarum montanarum civitatum"). V spise uverejnil i svoje verše, venované richtárovi a mestu Banská Bystrica. V rukopise zostala jeho cirkevná agenda.
Jozef Melcer

Jozef Melcer (Melczer, Melzer, Meltzer) (* 6. apríl 1800, Ostrá Lúka - † 18. november 1854, Hronsek) bol evanjelický kňaz, publicista.
Životopis.
Študoval na lýceu v Banskej Štiavnici a v Bratislave, od 1824 teológiu vo Viedni. Roku 1827-1834 evanjelický farár v Slovenskej Lupči, od roku 1834 v Hronseku. Účastník revolúcie 1848-1849, väznený v Bratislave, napokon omilostený. Autor príležitostných kázní, pôvodných aj preložených piesní, ktorými sa zaradil medzi popredných tvorcov evanjelický Zpěvníka (1842). Venoval sa aj problematike spisovného jazyka, zastával sa jeho prirodzeného vývinu. Jeho anonymne po maďarsky vydaná brožúra Ohlas v záujme slovenskej reči (1842) patrí medzi významné diela národnej obrany proti násilnej maďarizácii.
Ján Meličko

Ján Meličko (* 22. december 1846, Martin† 7. september 1926, Martin) bol slovenský pedagóg, hudobný skladateľ.
Životopis.
Základnú školu navštevoval v Martine, strednú v Gemeri a v Banskej Bystrici, od 1864 študoval na učiteľskej prípravke v Nyíregyháze. Spočiatku pomocný učiteľ neskôr riadny učiteľ a kantor, od roku 18751926 v Martine. Od marca 1883 viedol Slovenský spevokol v Martine (do roku 1914). Spolu s Karolom Ruppeldtom redaktor Slovenských spevov. Ako evanjelický kantor komponoval cirkevné a príležitostné spoločenské skladby i vlastenecké piesne. Jeho dcéra Hana Meličková bola významná slovenská herečka.
Samuel Melik

Samuel Melik (Mellik, Melikius) (* Važec † 29. august 1620, Očová) bol evanjelický kňaz a cirkevný hodnostár.
Životopis.
Pochádzal z rektorskej a kňažskej rodiny. Študoval teológiu vo Wittenbergu. Evanjelický kňaz v Brezne (1595). Na žilinskej synode roku 1610 bol zvolený za jedného z 3 prvých superintendantov evanjelickej cirkvi na Slovensku.
Študoval orientálne jazyky a astronómiu ("Explicatio planetarium" - Výklad planét) v rukopise s I. Abrahamidesom a E. Lánim preložil Lutherov "Katechizmus" (1612) - pravdepodobne jeden z prvých prekladov do biblickej češtiny. Jemu pripisovaným a pravdepodobne kolektívnym dielom je "Apológia synody" proti útokom ostrihomského arcibiskupa Františka Forgáča.
Vojtech Mensatoris

Vojtech Mensatoris (* 23. november 1916, Kispest - † 15. september 1986, Liptovský Hrádok) bol slovenský maliar, historik umenia a pedagóg.
Životopis.
Jeho rodičia sa presťahovali na Slovensko v roku 1919. 
V rokoch 1932-1936 študoval na učiteľskom ústave v Banskej Bystrici, neskôr popri zamestnaní na Konzervatóriu, v rokoch 1942-1947 študoval kreslenie a maľovanie na Slovenskej vysokej škole technickej, dejiny umenia na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. 
V rokoch 1941-1944 pôsobil ako učiteľ a súčasne sólista spevohry Slovenského národného divadla, 1945-1951 ako referent výtvarného umenia na Povereníctve v Bratislave, 1951-1955 bol vedúcim pre súčasné umenie v Slovenskej národnej galérii. Maliarstvu sa intenzívne začal venovať po príchode do Liptovského Mikuláša, kde bol v rokoch 1955 - 1976 riaditeľom Obrazárne Petra Michala Bohúňa. Ako maliar sa venoval krajinomaľbe a zátišiam. Od olejomaľby a kresby prešiel ku gvašu a pastelom. Bol komisárom mnohých výstav a výstavných katalógov.
Ján Mesiarik

JUDr. Ján Mesiarik, CSc (* 17. február 1940, Tŕnie) je verejný činiteľ, právnik.
Životopis.
V roku 1954-1957 študoval na Jedenásťročnej strednej škole vo Zvolene, 1964-1969 na Právnickej fakulte UK v Bratislave, 1974- 1977 Akadémia spoločenských vied Moskva, interná vedecká ašpirantúra na Katedre teórie štátu a práva (CSc). V roku 1957-1961 asistent spojov na Úrade poštovej prepravy vo Zvolene, 1962-1965 právnik na ONV vo Zvolene, 1965-1969 právnik na KNV v Banskej Bystrici, 1969-1975 vedúci odboru vnútorných vecí na ONV v Banskej Bystrici, 1977-1986 vedúci ideologického oddelenia na KV KSS v Banskej Bystrici, 1986-1990 podpredseda KNV v Banskej Bystrici, od 1991 komerčný právnik, špecializácia obchodné právo a obchodné spoločnosti, podieľal sa transformácii právnych noriem viacerých spoločností na akciové spoločnosti. Publikoval odborné články v časopisoch "Právny obzor" a "Právnické štúdie" a v iných periodikách. Člen Slovenskej komory komerčných právnikov.
František Mesík-Vajda

František Mesík-Vajda (* 24. október 1880, Selce – † 22. október 1941, Banská Bystrica) bol rímskokatolícky kňaz, verejný činiteľ, kanonik.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, už ako septimána ho prijali do banskobystrického teologického seminára. Po ukončení prokurátor banskobystrického seminára (1911). Od roku 1919 rektor a hlavný diecézny škôldozorca v Ban.Bystrici. Starosta Banskej Bystrice (1. októbra 1927-1. mája 1932). Od roku 1933 generálny vikár a kanonik sídelnej kapituly v Ban.Bystrici. Prodirektor bohosloveckej akadémie (od roku 1935). Funkcionár a organizátor lyžovania v Banskej Bystrici, dlhoročný 
predseda TJ ŠK Banská Bystrica.
Ľudmila Mešková

Ľudmila Mešková rod. Kvačkajová (* 1. december 1948, Banská Bystrica) je vysokoškolská pedagogička, lingvistka.
Životopis.
V roku 1964–1967 študovala na SVŠ v Banskej Bystrici, 1967–1973 absolvovala štúdium na Filozofickej fakulte UK v Bratislave (odbor francúzština-ruština) a v rokoch 1971-1972 štúdium na Filozofickej fakulte Univerzite v Grenobli (Francúzsko), odbor francúzsky jazyk a literatúra, 1973 PhDr., 1988 CSc. 1997 habilitovala. 
V roku 1977, 1980 a 1989 získala certifikáty o úspešnom absolvovaní metodických kurzov vo vtedajšom Medzinárodnom inštitúte pedagogického štúdia (CIEP) v Sévres-Paríži. Obdržala certifikát o absolvovaní stáže a obhájení práce "Trvalo udržateľný rozvoj cestovného ruchu" (1994) a certifikát" Tréning manažérskych zručností funkcionárov UMB" (1998). 
Absolvovala niekoľko študijných pobytov na rôznych európskych univerzitách. V roku 1973-1976 pracovala v SAV v Bratislave na odd. medzinárodnej výmeny publikácií, na Katedre jazykov v Banskej Bystrici ako asistentka francúzskeho jazyka (1974-1976) a ako odborná asistentka francúzskeho jazyka (ved. odd. francúzskeho jazyka, 1976-1992). Od roku 1992 je vedúcou Katedry cudzích jazykov na EF UMB v Banskej Bystrici]. Od roku 2000 prednáša francúzsku frazeológiu a vedie semináre z odborného prekladu na Filologickej fak. UMB v Banskej Bystrici. Ako hosťujúca doc. prednáša odbor interkultúrnu komunikácia na Vysokej škole technológie a obchodu ESTA v Belforte (Francúzsko, od roku 1999). Od roku 1997 je vedúcou redaktorkou zborníka "Acta Linguistika" (EF UMB v Banskej Bystrici). 
Výsledky svojej vedeckovýskumnej činnosti prezentovala na medzinárodných konferenciách. Publikovala vedecké štúdie najmä z francúzskej frazeológie, odborné články, recenzie publikácií a slovníkov, populárnonáučné články v domácich i zahraničných zborníkoch a časopisoch. 
Od roku 1974 je evidovanou prekladateľkou Slovenského literárneho fondu, od 1999 členkou Jednoty tlmočníkov a prekladateľov a od 2000 členkou Európskej frazeologickej spoločnosti (EUROPHRAS).
Jej manželom je Pavel Meško.
Jozef Messerschmidt

Jozef Messerschmidt (* 18. marec 1875, Ľubietová – † 12. jún 1931, Kroměříž) bol národno-kultúrny pracovník a úradník.
Životopis.
Od roku 1887 študoval na gymnáziu v Banskej Bystrici, 18911895 na evanjelickom lýceu v Banskej Štiavnici. V roku 18951896 zamestnanec slúžnovského úradu v Banskej Bystrici, neskôr notár v Donovaloch. Podporoval rozširovanie slovenskej tlače a národnej kultúry v období silnejúcej maďarizácie. Za protivojnovú a protimonarchistickú činnosť bol roku 1916 zatknutý, zbavený funkcie a väznený v Košiciach. Po smrti sa o jeho exhumáciu a uctenie pamiatky postaral Jozef Gregor Tajovský.
Ivan Michalec

Ivan Michalec (* 4. február 1929, Trenčín – † 16. september 1993, Trenčín) bol architekt, urbanista.
Životopis.
Po ukončení štúdií pracoval na Ministerstve výstavby a techniky SSR. Predseda Zväzu architektov, člen komisie EHS v Ženeve. Autor projektov budov a územných plánov, publikácií a článkov. Inicioval vytvorenie strediska URBION v Banskej Bystrici. Vedúci odboru územného plánovania na SKNV v Banskej Bystrici (1976-1990).
Angažoval sa v trenčianskom skautingu.
Samuel Michalides

Samuel Michalides (Michaelides) (* 18. február 1674, Lehnica † 22. november 1740, Banská Bystrica) bol náboženský spisovateľ, cirkevný hodnostár a evanjelický kňaz.
Životopis.
Navštevoval školy na viacerých miestach Slovenska o. i aj v Banskej Bystrici, 16901694 študoval v Zittau, 16941696 na univerzite vo Wittenbergu. Kazateľ slovenskej evanjelickej obce v Banskej Bystrici (17101732). Od roku 1732 prvý superintendant banského dištriktu v Banskej Bystrici. Nábožensky prenasledovaný rekatolizátormi. Z nemčiny preložil a s podporou Samuela Bohuša a iných mecénov vydal rozsiahly výklad Svätého Písma, ktorý v danej dobe zohral významnú úlohu v evanjelickom cirkevnom živote. Tlačou vyšla i jeho dišputa z etiky, v rukopise zostala Konkordancia a náčrt životopisov evanjelických superintendantov.
Mikuláš Michelčík

Mikuláš Michelčík (* 11. december 1912, Priechod † 10. november 1966, Žilina) bol slovenský lesnícky a poľovnícky odborník.
Životopis.
V rokoch 19221930 študoval na gymnáziu v Kláštore pod Znievom, 19301935 na lesníckom odbore VŠZ v Brne. Pôsobil ako lesnícky odborník na viacerých lesných správach Slovenska. Zameriaval sa na rozvoj poľovníctva, ochranu prírody. Osobitne sa venoval chovu a výskumu jelenej a raticovej zveri.
Jeden z iniciátorov založenia TANAP-u (1949) a jeho prvý riaditeľ. Prispieval do časopisov "Les", "Lesnická práce", "Poľovníctvo a rybárstvo". Do poľovníckej príručky napísal kapitoly o jelenej zveri na Slovensku a o chove jelenej, danielej a kamzíčej zveri.
Juraj Mičko

Juraj Mičko (Mitzko) (* Slovensko) bol živnostník a mäsiar.
Životopis.
Najzámožnejší mäsiar v Banskej Bystrici, člen Mestskej rady (1532). Majiteľ domu č. 18 (21) na námestí, vlastnil aj majer na Hornej ulici. V čase baníckeho povstania (15251526) vystúpil ako príslušník banskobystrického patriciátu proti povstalcom.
Ján Mihál

Ján Mihál (* 18. február 1891, Moštenica - † 28. júl 1969, Budapešť) bol jazykovedec, pedagóg, prekladateľ. Pseudonym: Filipovský, Homo, Ivan Michalovič, Omega, Orol, Rodobranec, Ypsilon
Životopis.
Meštiansku školu navštevoval v Banskej Bystrici, 1907-1911 študoval na učiteľskom ústave v Lučenci, 1920 nostrifikoval učiteľský diplom v Bratislave, 1929 nadobudol aprobáciu zo slovenčiny a nemčiny na Filozofickej fakulte v Bratislave, 1933 PhDr. 
Od roku 1911 pôsobil ako učiteľ na viacerých miestach Slovenska. V roku 1928-1938 riaditeľ meštianskej školy v Slovenskej Ľupči, 1938-1945 riaditeľ učiteľskej akadémii v Banskej Bystrici. Popri pedagogickej práci sa venoval jazykovednému bádaniu problémov spisovnej slovenčiny, jej syntaxu, tvarosloviu, lexike, frazeológii. Osobitnú pozornosť venoval nárečiu Slovenskej Ľupči a Brezna. Publikoval portréty o slovenských jazykovedcoch, recenzie a kritiky jazykovedných, pedagogických i umeleckých diel. V pedagogickej praxi sa zaslúžil o uplatňovanie spisovnej slovenčiny. Autor učebníc gramatiky, prekladateľ najmä detskej literatúri i pedagogických prác, z ruštiny, francúzštiny, nemčiny a češtiny. Venoval sa aj teórii prekladu. Stály spolupracovník časopisu Slovenská reč, redaktor Sborníka Matice slovenskej, člen Jazykovedného odboru Matice slovenskej.
Štefan Alojz Mihálik

Štefan Alojz Mihálik (* Slovensko) bol kníhtlačiar.
Životopis.
Viedol tlačiareň v Banskej Bystrici (1831-1832), ktorú kúpil od → Jána Jozefa Veterla, neskôr prešla do vlastníctva rodiny → Macholdovcov (od roku 1832).
Sokolče

Sokolče boli jednou z obcí, ktoré boli v roku 1975 zatopené priehradou Liptovská Mara. V roku 1971 bola formálne pričlenená k obci Vlachy.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1267, kde sa spomína ako zem kráľovského sokolníka Foytha. Názov obce je zrejme služobný - obyvatelia boli kráľovskými sokoliarmi, chovali poľovnícke sokoly pre kráľovský dvor. V jej chotári sa nachádzal kráľovský letohrádok, ktorý slúžil pre kráľovských úradníkov a kráľovu družinu počas poľovačiek v Liptove. Obec pravdepodobne vznikla z Dolného a Horného Sokolča pod názvom Sokolče, preto aj skloňovanie jej názvu by sa malo držať liptovského úzu – teda ako množné číslo mužského rodu.
Z roku 1609 pochádza prvé zachované pečatidlo s erbom obce - sú na ňom zobrazené tri ruže vyrastajúce zo srdca.
Sokolčania boli v minulosti známi pltníci, polyhistor Matej Bel označil sokolčianske plte za najlepšie v Uhorsku. Koncom 18. storočia bolo v obci 67 registrovaných pltníkov. Pri Váhu bolo pltisko, kam zvážali drevo z nízkotatranských dolín. V 19. a začiatkom 20. storočia mnohí pracovali aj ako kvalifikovaní murári a tesári na stavbách celej monarchie, najmä v Budapešti.
V roku 1877 si obyvatelia obce postavili školu (evanjelickú a. v.), do ktorej chodili aj deti z okolitých dedín. Už koncom 19. storočia v Sokolčoch pôsobil agilný divadelný súbor podľa vzoru Belopotockého ochotníkov z Liptovského Mikuláša. V rokoch 1936-38 si na vlastné náklady vybudovali nový, moderný "Kultúrny dom M. R. Štefánika", ktorý sa stal centrom kultúrneho a spoločenského diania pre širšie okolie. V polovici tridsiatych rokov postavili aj novú dvojtriednu školu s bytmi pre správcu školy a pre učiteľa.
Novostavba vytvorila zázemie pre obecnú knižnicu aj pre miestny športový klub "Sokol Sokolče", ktorý vznikol v roku 1930. V roku 1934 futbalisti získali titul „Majster Horného Liptova“. Práve v Sokolčoch svoju kariéru začínal aj neskorší hráč Slovanu Bratislava a reprezentant Viktor Tegelhoff.
Pýchou Sokolčanov bol však v päťdesiatych a šesťdesiatych rokoch 20. storočia najmä hokejový oddiel. V roku 1955 v obci svojpomocne postavili hokejový štadión s prírodným ľadom, vybavený šatňami a elektrickým osvetlením. Oddiel mal dorastenecké aj žiacke družstvá, spočiatku pôsobil v okresnej súťaži, neskôr v krajskej, ktorú aj niekoľkokrát vyhral, z finančných dôvodov však nemohol pomýšľať na postup do vyššej súťaže.
V roku 1968 sa obec objavila v kanadskom dokumentárnom filme "Dvadsaťštyri hodín v Československu", ktorý zaznamenával cestu rodáka Stana Mikitu, jeho manželky a dcéry na rodinné stretnutie do Československa.
Obec oficiálne zanikla v roku 1972. Zostal však cintorín aj časť chotára. Od roku 1982 sa bývalí Sokolčania a ich potomkovia pravidelne každoročne schádzajú vo svojom bývalom háji nad priehradou v prvú augustovú sobotu. Tradíciu majú aj februárové plesy Sokolčanov v Liptovskom Mikuláši.
Karol Mika

Karol Mika (* 10. apríl 1927, Staré Hory) je slovenský lekár.
Životopis.
Vysokoškolské štúdium absolvoval v roku 1949 – 1955 na Lekárskej fakulte UK v Bratislave. V roku 1955 – 1956 pracoval ako sekundárny lekár v KÚNZ Banská Bystrica, 1956 – 1993 ako praktický lekár pre dospelých OÚNZ v Banskej Bystrici. Od roku 1994 pôsobí ako súkromný praktický lekár pre dospelých v Banskej Bystrici. Je spoluzakladateľom a zástupcom šéfredaktora časopisu "Slovenský lekár" (od 1991). Od roku 1992 je členom redakčnej rady časopisu "Naše liečivé rastliny". Venuje sa skúmaniu účinkov rastlinných látok na ľudské telo. Autor odborných publikácií, beletrizovanej prózy a rozhlasovej hry "Tri hlasy". V periodikách uverejňuje rôzne odborné články, okrem iného je autorom a režisérom niekoľkých zdravotníckych amatérskych filmov. Člen a funkcionár profesných organizácií a spoločností (SČK, Regionálna lekárska komora a i.).
Samuel Mikler

Samuel Mikler (* 1. júl 1835, Hodruša-Hámre – † 29. november 1909, Banská Bystrica) bol pedagóg, náboženský spisovateľ, evanjelický kňaz. Pseudonym: S. Zatáraný
Životopis.
Vyštudoval teológiu v Prešove, 1875 dosiahol pedagogický diplom v Kluži. Evanjelický kňaz a učiteľ náboženstva v Banskej Bystrici (1887 – 1909). Aktívne sa zúčastnil na obnove slovenského študentského hnutia prostredníctvom Národnej spoločnosti slovenskej, 2-krát zvolený za jej predsedu. V Banskej Bystrici patril k národovcom, odoberal slovenskú tlač. Zorganizoval zbierky na novú školskú budovu nižšieho evanjelického gymnázia, čím odvrátil jeho zrušenie (1886 – 1887). Autor idylických lyrických básní, potom príležitostných oslavných veršov i valedikcií, náboženské básne písal v bibličtine. Knižne vydal prácu k 100. výročiu trvania evanjelického kostola a. v. v Banskej Bystrici. Článkami prispieval do miestnych novín v Banskej Bystrici.
Ján Mikleš

Ján Mikleš (* 18. júl 1911, Zvolen – † 17. január 1997, Banská Bystrica) bol slovenský vysokoškolský pedagóg.
Životopis.
Vyštudoval Filozofickú fakultu Univerzity Komenského. Významný pedagóg, venoval sa dejinám filozofie, školstva, pedagogiky, učiteľstva a komeniológii. Osobitnú pozornosť venoval dejinám školstva na Slovensku. Autor monografií, štúdií, odborných článkov. Nositeľ viacerých vyznamenaní. Krajský školský inšpektor v Banskej Bystrici (19491951), stredoškolský profesor v Banskej Bystrici (19511957). Profesor Vyššej pedagogickej školy, Pedagogického inštitútu a PF v Banskej Bystrici (19571971). Vedúci Katedry pedagogiky PF v Banskej Bystrici (19621970). Vedúci pracovník Ústavu pre regionálny výskum pri PF v Banskej Bystrici (19711974). Počas SNP viedol vojnový rozhlas Slobodného slovenského vysielača.
Ján Mikloš

Ján Mikloš (* 27. marec 1931, Považská Bystrica-Považské Podhradie – † 30. apríl 1983, Bratislava) bol slovenský pedagóg.
Životopis.
Vyštudoval pedagogiku na Filozofickej fakulte v Bratislave a na Pedagogickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Krajský inšpektor pre úsek špeciálnych škôl a detských domovov v Banskej Bystrici (19611963). Učiteľ a riaditeľ viacerých základných škôl. Venoval sa špeciálnej pedagogike so zameraním na prácu s delikventnou mládežou. Štúdie a články uverejňoval v zborníkoch a dennej tlači, spolupracoval s rozhlasom a televíziou.
Jozef Miklóši

Jozef Miklóši (* 1792 Banská Bystrica-Radvaň – † 1841, ?) bol slovenský maliar ikon.
Životopis.
Maliar kostolov z Banskej Bystrice-Radvane. Pôsobil na rôznych miestach po Slovensku.
Michal Miklovič

Michal Miklovič (* 2. november 1937, Nadlak - † 15. január 1997, Brezno) bol ekonóm, pedagóg, kultúrny pracovník.
Životopis.
Obecnú cirkevnú školu navštevoval v Nadlaku (1943-1944). Po presťahovaní do ČSR (1949) pokračuje v štúdiách v Hraniciach a na Pedagogickej škole v Karlových Varoch a v Bratislave (1949-1957). V roku 1962 ukončil Vysokú školu ekonomickú v Bratislave. Pracoval v Mostárni Brezno (1962-1995). Vykonával tu rôzne funkcie a bol aj riaditeľom OÚ strojárskeho. Aktívne pracoval v mládežníckych a odborových organizáciách a účinkoval v zmiešanom speváckom zbore mesta Brezna. Pôsobil ako pedagóg v letných táboroch, sprievodca zájazdov do zahraničia. Jeho vzťah k slovenčine a národné povedomie ho privádzajú do Matice slovenskej, v breznianskej MO MS vykonával viaceré funkcie.
Fabián Miko

JUDr. Fabián Miko (* 5. október 1912, Dvorníky – † 2. október 1975, Martin) bol slovenský právnik.
Životopis.
Príležitostný poľnoh.pracovník o. i. vo Francúzsku, kde vstúpil do čs. armády bojujúcej proti nacizmu. Po roku 1945 absololvoval právnickú prípravu pre pracujúcich. Roku 1967 vyštudoval trestné právo na Právnickej fakulte UK. Od roku 1960 námestník, neskôr predseda (od 1970) Krajského súdu v Banskej Bystrici.
Liptovská Mara

Liptovská Mara môže byť
Dušan Mikolaj

Dušan Mikolaj (* 14. marec 1948, Lodno) je slovenský redaktor, publicista a esejista.
Životopis.
Po maturite na gymnáziu v Kysuckom Novom Meste (1966), študoval slovenčinu a angličtinu na Pedagogickej fakulte v Banskej Bystrici (1967 – 1971). Bol redaktorom denníkov Smena a Smer v Banskej Bystrici, mesačníka Slovensko (1976 – 1988), časopisov Dotyky a Národná osveta (1988 – 1994), denníka Nový deň, riaditeľ sekcie miestnej a regionálnej kultúry Ministerstva kultúry slovenskej republiky. Do literatúry vstúpil publikovaním poviedok v zborníkoch. Debutoval novelou o funkčnosti návratu človeka do rodiska, jeho práce sa vyznačujú esejistickou poetikou. Venoval sa aj životopisnému žánru o významných slovenských osobnostiach. Je autorom rozhlasovej hry, sústavne sa venuje kultúrnej publicistike.
Koloman Mikula

Koloman Mikula (* Slovensko) je verejný činiteľ.
Životopis.
Starosta Banskej Bystrice (1. marca 1923 - 30. októbra 1923); počas jeho pôsobenia bol Župný úrad Zvolenskej župy premiestnený z Banskej Bystrice do Zvolena (1. júna 1923) a Banskú Bystricu navštívil T.G. Masaryk.
Vojtech Mikula

Vojtech Mikula (* 5. máj 1920, Krškany – † 8. september 1992, Trnava) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, náboženský spisovateľ a teológ.
Životopis.
Teológiu študoval v Banskej Bystrici. Rimskokatolícky kňaz, jezuita, redaktor Posla Božského Srdca Ježišovho v Trnave. Politicky prenasledovaný. Po štúdiu záhradníctva sa uplatnil v praxi. Zostavovateľ a redaktor náboženských zborníkov. Autor príručiek, štúdií a článkov. Pripravil slovenské vydanie Kódexu kanonického práva.
Ladislav Mikulaj

MUDr. Ladislav Mikulaj (* 27. máj 1925, Bratislava – † 29. október 1975, Banská Bystrica) bol slovenský lekár – endokrinológ.
Životopis.
V roku 1949 absolvoval Lekársku fakultu UK v Bratislave. Vedúci vedecký pracovník, neskôr riaditeľ Ústavu experimentálnej endokrinológie SAV v Bratislave. Autor 50 štúdií a popularizačných článkov v odborných časopisoch. Roku 1961 člen Kolégia lekárskych vied SAV a ČSAV, 1967 Európskej spoločnosti porovnávacej endokrinológie, 1968 International society of endocrinology.
Matej Mikuláš zo Sabinova

Matej Mikuláš zo Sabinova (alebo ...de Cibinio) (* ?, Banská Bystrica - † 1529, Slovensko) bol rímskokatolícky kňaz.
Životopis.
Pochádzal zo Sabinova. Bol to mestský farár v Banskej Bystrici (spomínaný 1521). Vystupoval proti radikálnym skupinám v baníckom povstaní v Banskej Bystrici (1525-1526) a reformačným snahám v meste.
Mikuláš z Levoče

Mikuláš z Levoče (* Slovensko) bol slovenský maliar .
Životopis.
Pôsobil v poslednej tretine 15. storočia na Spiši. Patril medzi významných gotických maliarov na Slovensku. Predpokladá sa, že je autorom oltára sv. Pavla a sv. Antona v Banskej Bystrici-Sásovej a sv. Jakuba v Banskej Bystrici-Jakube.
Štefan Mikulčík

Štefan Mikulčík (* 18. január 1921, Košariská – † 15. február 1992, Brezová pod Bradlom) bol slovenský pedagóg a protifašistický bojovník.
Životopis.
Pôsobil ako učiteľ. Účastník protifašistického odboja. Autor memoárových poviedok a článkov z obdobia SNP. Vykonával funkciu tajnej spojky medzi Banskou Bystricou a Bratislavou (1944).
Juraj Mikulka

Juraj Mikulka (* 24. apríl 1815 Krupina † 18. február 1886, Krupina) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, pedagóg a osvetový pracovník.
Životopis.
Účastník slovenského národného hnutia, signatár Žiadostí slovenského národa. Pôsobil najmä v Krupine, venoval sa ovocinárstvu. Bol predsedom Hornohontianskeho ovocinárskeho spolku. Profesor biskupského seminára v Banskej Bystrici. Člen Spolku všeobecnej vzdelanosti v Banskej Bystrici (1847).
Ivan Milec

Ivan Milec (Milecz de Tarnó) (* 12. január 1896, Žilina † 29. júl 1980, Bratislava) bol slovenský diplomat a právnik.
Jeho otec bol Ján Milec de Tarnó, matka Oľga rod. Makovická, sestry Margita Paulíny-Tóthová, Oľga Kuzmányová a manželka: Milena rod. Slezáková.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Žiline, na právnickej fakulte v Budapešti. Od 1919 pracovník ministerstva zahraničných vecí v Prahe. Krátko pôsobil i v Modre a v Banskej Bystrici. V diplomatických službách uplatňoval benešovskú koncepciu zahraničnej politiky. Ponúkol svoje služby československému zahraničnému odboju, s jeho vedením odišiel v roku 1943 ako pracovník veľvyslanectva v Bukurešti do Turecka. Spolu s Francúzom Henrim d'Amentiérom preložil do francúzštiny 11 rozprávok zo "Slovenských povestí" A. H. Škultétyho a "Prostonárodných povestí" P. Dobšinského.