Destalinizácia

Destalinizácia je proces zrušenia kultu osobnosti Josifa Vissarionoviča Stalina, ktorý mal hlboký historický význam v druhej polovici 50. rokov 20. storočia predovšetkým ako proces likvidácie najnegatívnejších stránok totalitárneho režimu v Sovietskom zväze. Po nájdení tajných a sfalšovaných dokumentov NKVD a závetu Vladimíra Iľjiča Lenina o J. V. Stalinovi, vyšli najavo procesy proti trockistom a iným nepriateľom režimu Sovietskeho zväzu. Na ich základe sa už v rokoch 1935 – 1937 začali represálie voči „čestným komunistom“. Z nájdených dokumentov vyplynulo, že vinu za ich prenasledovanie dávali J. V. Stalinovi, N. I. Ježovovi a L. P. Berijovi.
Prívržencov stalinizmu sovietska moc zlikvidovala (prípad v Tbilisi), alebo posadila do žalára (študentská demonštrácia v Moskve).
Chruščov a jeho "tajný prejav".
Hoci destalinizácia prebiehala potichu už od Stalinovej smrti, prelomovou udalosťou bol Chruščovov prejav s názvom "O kulte osobnosti a jeho dôsledkoch", ktorý sa týkal Stalina. Destalinizácia sa stala oficiálnou 25. februára 1956, keď Chruščov vystúpil na uzavretom zasadnutí 20. zjazdu Komunistickej strany Sovietskeho zväzu s prejavom, v ktorom uviedol niektoré Stalinove zločiny a "podmienky neistoty, strachu a dokonca zúfalstva", ktoré Stalin vytvoril. Chruščov šokoval svojich poslucháčov tým, že odsúdil Stalinovu diktátorskú vládu a jeho kult osobnosti ako nezlučiteľné s komunistickou a straníckou ideológiou. Okrem iného odsúdil zaobchádzanie so starými boľševikmi, ľuďmi, ktorí pred revolúciou podporovali komunizmus a z ktorých mnohých Stalin popravil ako zradcov. Chruščov tiež napadol zločiny, ktorých sa dopustili Berijovi spolupracovníci.
Motivácia.
Jedným z dôvodov Chruščovovho prejavu bolo jeho morálne svedomie; Alexander Solženicyn povedal, že Chruščov hovoril z "hnutia srdca". Komunisti verili, že to zabráni fatálnej strate sebavedomia a obnoví jednotu v strane.
Historik Martin McCauley tvrdí, že Chruščovovým cieľom bolo "oslobodiť straníckych funkcionárov od strachu z represií". Chruščov tvrdil, že ak bude strana účinným nástrojom, zbaveným brutálneho zneužívania moci ktorýmkoľvek jednotlivcom, môže zmeniť Sovietsky zväz, ako aj celý svet.
Iní však naznačovali, že prejav bol prednesený s cieľom odvrátiť vinu od komunistickej strany alebo princípov marxizmu-leninizmu a vinu hodiť priamo na Stalinove plecia, čím by sa zabránilo radikálnejšej diskusii.
McCauley tvrdí, že útokom na Stalina podkopával dôveryhodnosť Vjačeslava Molotova, Georgija Malenkova, Lazara Kaganoviča a ďalších politických oponentov, ktorí boli v 30. rokoch 20. storočia v Stalinovom blízkom kruhu viac ako on. Ak by neprešli na stranu Chruščova, riskovali by, že budú vyhnaní spolu so Stalinom a spájaní s jeho diktátorským riadením.
Dôsledky.
Sovietska vláda demontovala stovky Stalinových pamätníkov v celom ZSSR. Napríklad Stalinov pomník v hlavnom meste Arménska Jerevane bol odstránený na jar 1962 a nahradený Matkou Arménska v roku 1967. Niekoľko ďalších pomníkov bolo demontovaných alebo zničených v celom východnom bloku. V novembri 1961 bola v rámci tajnej operácie odstránená veľká Stalinova socha na berlínskej monumentálnej Stalinallee (okamžite premenovanej na Karl-Marx-Allee). Pomník v Budapešti bol zničený v októbri 1956. Najväčší z nich, pomník v Prahe vo vtedajšom Československu, bol odstránený v novembri 1962. 
Proces destalinizácie vyvrcholil v roku 1961 počas 22. zjazdu KSSZ. Po ňom sa udiali dva vrcholné akty destalinizácie: po prvé, 31. októbra 1961 bolo Stalinovo telo premiestnené z Leninovho mauzólea na Červenom námestí do kremelskej nástennej nekropoly; po druhé, 11. novembra 1961 bolo "mesto hrdinov" Stalingrad premenované na Volgograd.