60. roky 20. storočia (Slovenská architektúra)

Slovenská architektúra zaznamenáva v období 60. rokov 20. storočia výrazný posun v kvalite realizovaných diel. Tak ako vo väčšine umeleckých smerov, aj v architektúre sa prejavuje všeobecné „uvoľnenie“ pomerov a dalo tým možnosť vzniku veľmi zaujímavých realizácií alebo prinajmenšom odvážnych teórií a experimentov.
Po päťdesiatych rokoch, ktorých hlavným umeleckým smerom bol tzv. socialistický realizmus, nastupuje znovuobjavenie a zdokonalenie funkcionalizmu
Šesťdesiate roky priniesli slovenskej architektúre nový pohľad na chápanie tvorby v socialistickom realizme. Sú charakteristické predovšetkým obnovením formy funkcionalizmu. Z tohto hľadiska sa dá toto obdobie nazvať aj akýmsi druhom formalizmu. Kritici dokonca tvrdia, že slovenská architektúra svojou kvalitou výrazne predbehla českú architektúru. 
Toto obdobie prináša nové prístupy v navrhovaní typologicky zaužívaných i nových druhov. Prináša so sebou nový prúd modernej architektúry, ktorá sa svojím nadšením dostávala často do sporu s tradičným, zaužívaným. Je pravda, že tak ako počas obdobia funkcionalizmu sa ani v tomto progresívnom období nehľadelo na obnovu a revitalizáciu pamiatok a mnohé štruktúry boli zasiahnuté modernistickým prístupom.
Nový socialistický realizmus.
Emotívnejšie by sa dalo toto obdobie nazvať aj oslobodením od stalinského socialistického realizmu. Oslobodením od predpísaných foriem, od prísnej symetrie, gradácii, či veľkoleposti. Socialistický realizmus sa v šesťdesiatych rokoch začal chápať nie ako štýl ale ako metóda tvorby. Istý „prechod“ resp. „posun“ je viditeľný u viacerých autorov. 
Zatiaľ čo víťazný návrh súťaže na Pamätník SNP v Banskej Bystrici je formovaný pravidelnými geometrickými plochami, realizovaný návrh posúva význam a výpovednú hodnotu pomníka ako takého do uvoľnenejších sfér. Bola to samozrejme aj obrovská výzva po technickej stránke. Vznikla tak najväčšia škrupinová konštrukčná sústava v strednej Európe.
Ďalším príkladom „posunu“ v tvorbe je viditeľný aj na sídlisku v Ružovej doline v Bratislave. Z jednej strany sú umiestnené mohutné, symetrické obytné bloky s typickým historizujúcim výrazom socialistického realizmu. O pár rokov neskôr boli oproti týmto objektom postavené formálne čistejšie a architektonicky zaujímavejšie objekty vežových bytových domov.
Experimenty.
Nové spôsoby navrhovania zaznamenali všetky typologické skupiny počnúc bývaním, občianskymi budovami a končiac inžinierskymi stavbami. V školských stavbách sa experimentovalo s kombináciou pavilónových a blokových typov. Zaujímavým návrhom je pavilónová škola od Vladimíra Dědečka na Nevädzovej ulici, ktorá mala predstavovať druh typizovanej školy. Vydarenou kombináciou pavilónovej a blokovej formy je základná škola od architekta Mariána Marcinku. Zaujímavosťou boli dvojstranne osvetlené triedy alebo tri vnútorné átriá. Vzniklo tak originálne dielo skombinované s tradíciou.
V tomto období vznikla neobvyklá stavba nielen z hľadiska typológie ale aj architektonického riešenia. Je ňou krematórium a Urnový háj v Bratislave od architekta Ferdinanda Milučkého. Nielen samotný objekt ale aj jeho vsadenie do okolia bolo vykonané v dokonalej harmónii a s veľkým citom. Mnohí kritici architektúry označujú toto dielo najlepším v povojnovej architektúre.
Nielen typológia ponúkala možnosti na realizovanie odvážnych myšlienok. V oblasti stavebných postupov, konštrukcií boli použité nové metódy. Použila sa technológia zdvíhaných stropov, na zastrešenia veľkých hál sa navrhovali lanové strechy. Z oblasti inžinierskych stavieb si najväčšiu pozornosť zaslúži jedinečná konštrukcia a samozrejme aj architektonický výraz Nového mosta (pôvodný názov "most Slovenského Národného Povstania") v Bratislave. Oceľový most zavesený na odklonenom pylóne s elegantnou vyhliadkovou reštauráciou sa stal stavbou storočia.