Konstantin Päts

Konstantin Päts (* 23. február 1874, Tahkuranna† 18. január 1956, Buraševo pri Kalinine, ZSSR) bol estónsky novinár, politik, štátnik, jeden z najvýznamnejších Estóncov 20. storočia. Zaslúžil sa o vytvorenie Estónska a následne vystriedal viacero pozícií. Medzi jeho najvýznamnejšie patrili: post predsedu vlády Estónska a post estónskeho prezidenta, ako i post hlavy štátu "riigivanem". Od roku 1934 vládol krajine autoritatívne, "de facto" ako diktátor až do roku 1940, keď krajinu obsadil Sovietsky zväz. Patrí k najkontroverznejším postavám estónskych dejín. 
Životopis.
Konstantin Päts sa narodil do roľníckej rodiny v Ruskej ríši v estónskej obci Tahkuranna v roku 1874. Po tom čo vyštudoval Štátnu strednú školu v Pärnu nastúpil na štúdium práv na univerzite v Tartu. Po získaní titulu v roku 1898 vykonal povinnú vojenskú službu v Pskove a v roku 1901 začal pracovať ako žurnalista v estónskych novinách "Teataja" (Hlásateľ). V roku 1904 sa stal členom mestskej rady a následne aj zástupcom starostu v Tallinne. Po tom, čo o rok neskôr vypukla v Rusku revolúcia musel z Estónska utiecť, pretože bol odsúdený na smrť pre údajnú účasť na vedení miestnych rebelov. Sám pred tým pritom vyzýval skôr k zdržanlivosti. Roky 1905 až 1906 prežil v exile vo Švajčiarsku, následne do roku 1909 žil vo Fínsku. 
V roku 1910 prišiel do Petrohradu, kde sa nahlásil úradom a 9 mesiacov následne slúžil v petrohradskom väzení Kresty. Od návratu písal pre estónske petrohradské noviny "Peterburi Teataja" a od roku 1911 pre noviny "Tallinna Teataja". Počas prvej svetovej vojny vykonával vojenskú službu v Tallinne, v roku 1917 sa zapojil sa do estónskeho národnooslobodzovacieho hnutia. Bol jedným z trojice členov Výboru na záchranu Estónska, ktorý 24. februára 1918 vydal Deklaráciu nezávislosti Estónska. Päts sa následne stal hlavou provizórnej estónskej vlády, no takmer ihneď bol uväznený nemeckými vojskami a odvlečený do Poľska. Po porážke Nemecka a vyhlásení prímeria v novembri 1918 bol prepustený a vrátil sa do Estónska. V provizórnej vláde mal v nasledujúcom období na starosť viacero úloh ako: post minister obchodu a vnútra, či ministra vojny. Mal na starosti obranu krajiny proti povstalcom bojujúcim o moc na území bývalej Ruskej ríše.
V politike zastával pravicové agrárne stanovisko a bol členom strany "Põllumeeste Kogud" (Zväz roľníkov, neskôr po spojení "Asunikkude ning väikemaapidajate Koondis"). V Prvej estónskej republike patrila jeho strana k najsilnejším a Päts zastával viacero významných postov v exekutíve. V rokoch 1922 až 1923 bol taktiež hlavou (hovorcom) estónskeho parlamentu Riigikogu. Ako hlava štátu "riigivanem" s mocou obdobnou pôsobnosti prezidenta a premiéra pôsobil päťkrát v obdobiach od 25. januára 1921 až 21. novembra 1922, 2. augusta 1923 až 26. marca 1924, 12. februára 1931 až 19. februára 1932, 1. novembra 1932 až 18. mája 1933 a 21. októbra 1933 až 24. januára 1934. 
Po tom, čo bola v roku 1933 po referende prijatá nová ústava Päts využil situáciu a potlačil pronemecké fašistické hnutie "Vaps", ktoré údajne chystalo prevrat. Zároveň sám s pomocou generála Johana Laidonera prevzal "de facto" ako diktátor moc. V roku 1935 založil novú stranu Vlastenecká liga ("Isamaaliit"), ktorá sa stala štátostranou. V roku 1937 sa nechal zvoliť tzv. riigihoidja (prezidentom regentom, resp. štátnym protektorom) a v roku 1938, po prijatí novej ústavy na 6 rokov prezidentom. Jeho autoritársky režim nazývaný aj éra ticha () následne trval až do okupácie Sovietskym zväzom v júli 1940. Päts ako vodca krajiny podpísal so Sovietmi viaceré „spojenecké zmluvy" vedúce k začleneniu krajiny do ZSSR.
Okrem politiky sa Päts venoval aj iným ekonomickým, či kultúrnym činnostiam. V rokoch 19191933 pôsobil ako predseda poisťovne "Estonian Lloyd", v rokoch 1925 až 1929 bol predsedom estónskej Rady obchodnej a priemyselnej komory a v rokoch 19251936 bol predsedom Estónsko-fínsko-maďarskej asociácie, následne od roku 1936 bol jej čestným predsedom. V rokoch 19271937 pôsobil tiež ako predseda nadácie "Fenno-Ugria". Vlastnil tiež farmu v obci Kloostrimetsa. V roku 1928 získal čestný doktorát z práv na Tartuskej univerzite, v roku 1938 čestný doktorát z vied na Tallinnskej technickej univerzite a na univerzite v indickej Andhre. Získal viacero ocenení a čestných občianstiev.
Po obsadení Estónska Sovietmi bol Päts deportovaný do ZSSR, kde žil v Ufe. V roku 1941 bol zatknutý a uväznený do roku 1954, v roku 1956 zomrel v psychiatrickej liečebni neďaleko dnešného Tveru.