burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Červený Kameň (okres Ilava)

Červený Kameň (Wereskew 1354, Cherweny Kamen 1484) je obec na Slovensku v okrese Ilava.
Leží na severe Bielych Karpát v doline zvanej Červený Kameň. Nachádzajú sa tu štíhle skalnaté bradlá zo skupiny Vršatských bradiel, ktoré tvoria skrasovatené druhohorné horniny. Našlo sa tu sídlisko lužickej kultúry z mladšej doby bronzovej (1250/1200 – 1000 pred Kr.). 
Obec založili na klčovisku (14. stor.) a patrila k panstvu Vršatec. V polovici 20. storočia tu vyrábal Ján Gašpar originálne klarinetové osemdierkové píšťaly zvané fanfárky.
V katastrálnom území obce sa nachádza prírodná pamiatka Brezovská dolina a prírodná rezervácia Červenokamenské bradlo.
V obci je rímskokatolícky kostol Nepoškvrneného Počatia Panny Márie z roku 1806.
Pod skalou tou Červenou bývame.
"(Tento text je zobrazený v malej jaskyni pod Červenou skalou)" 
Nachádzame sa pod 45 m vysokým vápencovým monolitom červenou skalou, podľa ktorého má obec názov Červený Kameň. Táto jaskyňa bola do skaly vystrieľaná v roku 1931 na pamiatku 1500 rokov od konania mariánskeho cirkevného snemu v Efeze. Na prosbu p. farára Štefana Herodeka jaskyňu do skaly vystrieľal pomocou munície a do tvaru kaplnky vytesal p. Matej Bakoš. Od roku 1931 je tu osadená socha Panny Márie, Matky Božej. Z rozprávania starších občanov našej obce vieme, že socha, ktorá sa tu teraz nachádza, je už treťou v poradí. O prvej soche, ktorá bola v tejto kaplnke vystavená sa nezachovali žiadne podklady. Predchádzajúca socha Matky Božej mala na hrudi srdce a ruky smerujúce k tomuto srdcu. Táto socha bola pri renovácií nešťastnou náhodou rozbitá. Jej torzo je uložené v blízkosti skaly. Súčasná socha Panny Márie bola do našej obce privezená za p. farára Ladislava Kišku, ktorý v našej obci pôsobil od roku 1976 do roku 1984. Naposledy bola renovovaná a slávnostne znovu osadená 20.8.2000. Pamätníci Červeného Kameňa spomínajú, že už od vzniku tejto kaplnky ju vždy zdobilo množstvo kvetov, ktoré ženy pozberali v obci, alebo nazbierané lúčne kvety. V zimnom období bola vyzdobená smrekovými vetvičkami a na Vianoce vianočným stromčekom. Nie jeden bývalý žiak pána Herodeka si ešte dnes spomenie na hodiny náboženstva, strávené pod Červenou, keď pán farár vyhodil cukríky a padal „cukríkový dážď“ všetci ich s radosťou zbierali. Od nepamäti tu ľudia zapaľovali sviece a ďakovali Našej patrónke za jej ochranu. V súčasnosti je tu celoročná výzdoba z umelých kvetov a príležitostne sú tu aj živé kvety. Raz ročne sa tu slúži v letnom období sv. omša alebo ružencová pobožnosť. Majme prosím úctu k tomuto miestu, ktorá mu zásluhou našich predkov určite patrí. 
Obyvateľstvo.
V obci žije 683 obyvateľov (k 31. 12. rok 2015). Podľa posledného sčítania väčšina obyvateľov v obci patrí k slovenskej národnosti a k rímskokatolíckej cirkvi. Táto skladba obyvateľstva prevažovala v obci aj v minulosti.
Vršatské Podhradie

Vršatské Podhradie je obec na Slovensku v okrese Ilava.
Poloha.
Vršatské Podhradie sa nachádza na severozápade okresu Ilava, 9,5 km severozápadne od Ilavy, medzi obcami Krivoklát a Červený kameň. Geomorfologicky leží v Bielych Karpatoch na úpätí Vršatských bradiel.
Dejiny.
Najstaršie obdobie histórie osídlenia je preukázané nálezom sídliska a žiarového pohrebiska lužickej kultúry z mladšej doby bronzovej. Nájdené bolo aj sídlisko púchovskej kultúry z obdobia prelomu letopočtu, slovanské hroby z 9. storočia a hromadný nález železných nástrojov slovanského kováča z 9. storočia.
Pamiatky.
Hrad.
V katastri obce sa nachádza Vršatecký hrad. Bol postavený v polovici 13. storočia na ochranu cesty vedúcej na Moravu. Skladal sa z horného hradu so štvorbokou pozorovacou vežou a z nižšie položeného predhradia, z ktorého vznikol v druhej polovici 16. a v 17. storočí dolný hrad s vencom opevnenia. Prístup do horného hradu viedol cez skalný tunel a po schodoch vytesaných do skaly.
Prírodná rezervácia.
Národná prírodná rezervácia Vršatské bradlá obsahuje vápencový masív bradlového pásma Bielych Karpát so zachovalými skalnými a lesnými spoločenstvami teplomilných a horských druhov rastlín a živočíchov. Na vápencovom Vršatskom hradnom brale sú ruinami hradu z 13. storočia. Skalný útvar je chráneným prírodným výtvorom od roku 1970.
Košecké Podhradie

Košecké Podhradie je obec na Slovensku v okrese Ilava.
Poloha.
Katastrálne územie obce Košecké Podhradie je situované na severozápadnom Slovensku v Strážovskej hornatine v údolí Podhradského potoka, 9 km juhovýchodne od Ilavy. Obec je geograficky rozdelená na tri časti: Veľké Košecké Podhradie, Malé Košecké Podhradie a Kopec. Časti Veľké a Malé Košecké Podhradie delí od seba vrch Zámok, na ktorom sa v minulosti vypínal Košecký hrad. Miestna časť Kopec sa nachádza 5 km juhovýchodne od Veľkého Košeckého Podhradia. Najbližšími susednými obcami sú: na západe Košeca, na východe Zliechov, na juhu Horná Poruba a na severe vzdialenejšia obec Mojtín. Najbližším centrom obchodného a spoločenského života je okresné mesto Ilava. Rozloha územia obce je 3 691 ha. 
Prírodné pomery.
Veľmi členité územie má pahorkatinný, vrchovinný až hornatinný charakter povrchu. Tvoria ho prevažne druhohorné horniny s príkrovovými troskami, ktoré sú na mnohých miestach skrasovatené. Pôda v katastrálnom území obce je prevažne ílovitého zloženia. Najväčšiu časť obnaženej pôdy pokrývajú lúčne spoločenstvá, často využívané ako pasienky. Nadmorská výška v území obce sa pohybuje od 310 m n. m. do 798 m n. m. na vrchu Stupica nad časťou Veľké Košecké Podhradie, až po 982 m n. m. vysoký vrch Vápeč nad severnou časťou miestnej časti Kopec.
Stavby.
V obci je katolícka kaplnka Panny Márie z roku 1926.
Ladce

Ladce sú obec na Slovensku v okrese Ilava. 
Polohopis.
Obec leží v Považskom podolí, v podcelku Ilavská kotlina, na ľavej nive Váhu a priamo pri Nosickom kanáli, v nadmorskej výške Cez obec tečie Lúčkovský potok. Jej súčasťou je miestna časť Tunežice, časti Horné Ladce, Podkalište a osada Podlavičky.
Dejiny.
Obec sa prvýkrát písomne spomína v roku 1469, kedy patrila zemianskym rodinám Hatňanskovcov a Štefekovcov, neskôr panstvu hradu Košeca. Jeho časť Tunežice sa prvýkrát písomne spomína v roku 1397. V roku 1828 tu stálo 63 domov a žilo 234 obyvateľov, ktorí sa zaoberali poľnohospodárstvom. V roku 1889 bola postavená cementáreň, ktorá zmenila dovtedy poľnohospodársky ráz obce. Na nádvorí cementárne zastrelil v apríli 1945 nemecký trestný oddiel 19 ľudí, ktorý bol odvetou za smrť dvoch nemeckých vojakov zajatých partizánmi. Pri vykopávkach bolo objavené žiarové pohrebisko ľudu lužickej kultúry, keramiky a bronzové ozdoby.
Ladce sú rodiskom básnika Pavla Koyša. Prvých osem rokov (1971 – 1979) svojho života tu žil aj novinár, fotoreportér a reprezentant Slovenska vo FootGolfe Rastislav Blaško, ktorý o.i. získal historicky prvú medailu vo FootGolfe - bronz ako člen výpravy národnej reprezentácie Slovenska na 2. majstrovstvách Európy tímov EURO FOOTGOLF 2019 v Anglicku a následne aj v roku 2021 v Maďarsku.
Obyvateľstvo.
Etnické zloženie obyvateľstvaSlováci – 95,78 % Rómovia – 1,23 % Česi – 0,54 %a iníNáboženské zloženie obyvateľstvarímski katolíci – 83,63 % bez vyznania – 9,77 % evanjelici a. v. – 1,03 % a iní
Pamiatky.
V obci stojí rímskokatolícky Kostol sv. Valentína z roku 1747 a kaplnka Ukrižovaného Spasiteľa z roku 1945. Barokový kaštieľ pochádza z roku 1747 bol upravený v roku 1792, začiatkom 20. storočia bol adaptovaný na kláštor. Pri ňom sa nachádza zachovaný park s rozlohou 4 ha a lipovou alejou. 
Od miestnej železničnej stanice vychádza žlto značkovaná turistická trasa, ktorá vedie Lúčkovskou dolinou do sedla Mraznica a odtiaľ do obce Mojtín. V Lúčkovskej doline, v mieste zvanom „Chata pri buku“, stojí buk s obvodom kmeňa 650 cm, dub s obvodom 320 cm a baza čierna s obvodom 96 cm.
Priemysel.
Cementáreň v obci je najstaršou cementárňou na Slovensku. Výstavbu začali 25. júna 1889 a výroba začala v roku 1890. Vyrobený cement bol po prvýkrát vyrobený vtedajšou najmodernejšou technikou v Hornom Uhorsku, teda na Slovensku. Cement sa používal napr. na výstavbu kanalizácie vo Viedni, železnice v Novohrade atď. Pri obci sa nachádza prvá vodná elektráreň na Váhu.
Borčice

Borčice sú obec na Slovensku v okrese Ilava.
Poloha.
Borčice ležia uprostred Ilavského podolia na terase Váhu.
Dejiny.
Dedina bola súčasťou Trenčianskeho hradného panstva, neskoršie vo vlastníctve viacerých zemianskych rodín. Jej prvá písomná zmienka je spojená s benediktínskym opátstvom na Skalke a v archívnych prameňoch sa uvádza roku 1224. V roku 1238 uvádzaná pod názvom "Bork". Zemiansky rod Borčickovcov doložený zo 14. storočia. Zemania zastávali v stredoveku vysoké funkcie v stoličnej správe Trenčianskej stolice. Známy je Peter z Borčíc ako stoličný notár (1479), Bartolomeus Borčický (1536), trenčiansky slúžny Ján Borčický, ktorý sa stal aj stoličným slúžnym (1571). Ako služobníci cirkvi vynikli nitriansky kanonik Jeremiáš z Borčíc (1520 – 1529). Štefan Borčický bol administrátorom (správcom) levického tridsiatku aj provizorom Šášovského hradu. Na sklonku 15. storočia, ako sa píše v Lexikóne erbov Trenčianskej stolice (H+H 2000) mal Peter z Borčíc štyroch synov, z ktorých Juraj a Albert založili základné rodové línie Borčickovcov. Majetok Borčickovci rozšírili o Bolešov, neskoršie získali aj majetky v Drietome, Podskalí a v Preseľanoch. Erb rodu Borčickovcov vydal kráľ Ľudovít II. 25. januára 1520. Najstaršou zachovanou pečaťou je pečať Martina Borčického (1528). 
Pamiatky.
V obci Borčice je zrenovovaný klasicistický kaštieľ Villabork , postavený na starších základoch s priľahlým parkom (1815), ktorý je dnes súkromným majetkom. Nachádzajú sa tu aj dve kaplnky: z nich v jednej je oltár, zapísaný ako kultúrna pamiatka, na cintoríne je baroková socha svätého Jána Nepomuckého, ktorá je tiež zapísaná ako kultúrna pamiatka.
Mikušovce (okres Ilava)

Mikušovce (Myklus 1259) sú obec na Slovensku v okrese Ilava. Ležia v severnej časti Bielych Karpát uprostred doliny Červeného Kameňa medzi obcami Červený Kameň a Tuchyňa. V obci je rímskokatolícky kostol z roku 1997 zasvätený sv. Gorazdovi a kaplnka z r. 1906. 
V obci je plnostupňová základná škola s materskou školou, ktorej budova bola postavená v roku 1967. Do školy od 5. ročníka dochádzajú aj žiaci zo susedných dvoch obcí.
Mikušovské bralá s názvom Skalice sú od roku 1970 prírodnou pamiatkou. Našlo sa tu hradisko lužickej a púchovskej kultúry, tri pohrebiská z mladšej doby bronzovej a z halštatskej doby, ďalej hromadný nález bronzov z mladšej doby bronzovej. Mikušovce patrili k panstvu Vršatec, časť pozemkov rodine Bartovcov.
V obci sa nachádzajú dve pohostinstvá a dva obchody. Spojenie je možné autobusovou dopravou z Ilavy, Dubnice nad Váhom a z Púchova. Najbližšia železničná stanica sa nachádza v Ilave.
Kameničany

Kameničany je obec na Slovensku v okrese Ilava.
Polohopis.
Obec Kameničany leží na strednom Považí, na pravom brehu rieky Váh. Územie obce je súčasťou Ilavskej kotliny, a zo západu je ohraničené pohorím Bielych Karpát. Nadmorská výška obce je Obec má 545 obyvateľov (stav k 31. 12. 2015).
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci Kameničany sa nachádza v darovacej listine z roku 1193, ktorou uhorský kráľ Bela III. daroval Vrazlovi, veliteľovi hradnej posádky v Trenčíne dve voľné územia- Kameničany a Predmier, za služby poskytnuté pri vojenskej výprave proti Byzantskej ríši. Pri zastávke rastie lipa, ktorá má viac ako 400 rokov.
Obec sa v priebehu svojej histórie spomína pod rôznymi menami:1193 - Kemenchen,1379 - Kameniczan,1491 - Kamychan,1692 - Kameniczani,1863 - Kamentsani,2000 - Kameničany
Pamiatky.
V obci sa nachádza kaplnka so zvonicou. Táto kaplnka bola postavená v 60-tych rokoch 20. storočia. Svätá omša sa v obci slúži len raz do roka - 5. júla, na sviatok svätého Cyrila a Metoda, ktorým je kaplnka zasvätená.
Šport.
V obci Kameničany je futbalový klub FK Slovan Kameničany a dobrovoľný hasičský zbor DHZ Kameničany.
Brestovec

Brestovec môžu byť:
Zoltán (prvé meno)

Zoltán je mužské krstné meno. Je to maďarské meno, pochádzajúce z tureckého slova „sultán“. Meniny na Slovensku má 7. apríla.
Albert (prvé meno)

Albert je mužské krstné meno. Vzniklo spojením staronemeckých slov "adal"+"beraht", čím ide o skrátenú podobu mena Adalbert. Významom mena je vznešený a slávny. Na Slovensku má meniny 8. apríla.
Igor

Igor je mužské krstné meno. Toto ruské meno má pôvod v staroislandských slovách "Ingwio"+"wara" s významom „boh Ingwio ochraňuje“. Meniny na Slovensku má 10. apríla.
Podlužany

Podlužany môžu byť:
Rybník

Rybník môže byť:
Jesenské

Jesenské môžu byť:
Bohunice

Bohunice môžu byť:
Beša

Beša môžu byť:
Aleš

Aleš je mužské krstné meno českého pôvodu. Ide o domácku podobu mena Alexej. Na Slovensku i v Česku má meniny 13. apríla.
Fedor (prvé meno)

Fedor je mužské krstné meno. Je to slovenská podoba ruského mena "Fiodor", ktoré je zas podobou mena "Teodor". Meniny na Slovensku má 15. apríla.
Rudolf

Rudolf je mužské krstné meno. Má nemecký pôvod, zo staronemeckých slov "hrod, hroud+wolf" s významom „slávny vlk“. Meniny na Slovensku má 17. apríla.
Valér (meno)

Valér je mužské krstné meno. Meniny na Slovensku má 18. apríla.
Marcel

Marcel je mužské krstné meno. V pôvodnom preklade znamená Marcel „malý bojovník“. Pôvodne latinské meno Marcellus vzniklo ako zdrobnenina mena Marcus. Meniny na Slovensku má 20. apríla.
Ervín

Ervín je mužské krstné meno. Meniny na Slovensku má 21. apríla.
Slavomír (prvé meno)

Slavomír je mužské krstné meno. Meno Slavomír má slovanský pôvod a význam mena je „sláviaci mier“. Nositeľov tohto, na území Slovenska menej rozšíreného mena, oslovujeme Slavo, Slavko. Meniny na Slovensku má 22. apríla.
Vojtech (prvé meno)

Vojtech je mužské krstné meno. Má slovanský pôvod s významom „tešiteľ vojska“, „útecha vojska“. Meniny na Slovensku má 23. apríla.
Lesana

Lesana je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 5. mája.
Hermína

Hermína je ženské krstné meno. Pôvodne nemecké meno Hermann pochádza zo staronemeckého "heri"+"man", čo znamená „bojovník“. Hermína teda znamená „bojovníčka“. Meniny na Slovensku má 6. mája.
Monika

Monika je ženské krstné meno. Pôvod má v gréckom "monos" s významom „jediná“, „sama“, „osamelá“. Iný výklad je, že pochádza z fenického jazyka s významom „bohyňa“. Meniny na Slovensku má 7. mája.
Ingrida

Ingrida alebo Ingrid je ženské krstné meno. Toto severské meno má pôvod v staroislandských slovách "Ingwio"+"frid" s významom „Ingwiova krásavica“. Ingwio bol severským bohom plodnosti. Meniny na Slovensku má 8. mája.
Roland

Roland je mužské krstné meno. Meniny na Slovensku má 9. mája.
Viktória (prvé meno)

Viktória je ženské krstné meno. Pochádza z latinského "victoria" „víťazstvo“. Meniny na Slovensku má 10. mája.
Blažena

Blažena je ženské krstné meno. Je slovanským variantom mena Beáta. Meniny na Slovensku má 11. mája.
Pankrác (prvé meno)

Pankrác je mužské krstné meno. Meniny na Slovensku má 12. mája.
Servác

Servác je mužské krstné meno. Meniny na Slovensku má 13. mája.
Bonifác

Bonifác je mužské krstné meno. Meniny na Slovensku má 14. mája.
Žofia

Žofia je ženské krstné meno. Má pôvod v gréčtine, kde "sophia" znamená „múdrosť“. Meniny na Slovensku má 15. mája.
Svetozár

Svetozár je mužské krstné meno. Meniny na Slovensku má 16. mája.
Gizela

Gizela je ženské krstné meno. Pôvod má v nemčine, súvisí so staronemeckým slovom "gisil, gis", čo znamená „šíp“, „strela“. Meniny na Slovensku má 17. mája.
Viola (prvé meno)

Viola je ženské krstné meno. Pôvod má v latinskom slove "viola" s významom „fialka“. Meniny na Slovensku má 18. mája.
Gertrúda

Gertrúda je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 19. mája.
Bernard (prvé meno)

Bernard je mužské krstné meno. Je nemeckého pôvodu, vzniklo zo staronemeckých slov "bern"+"hatr", čo znamená „medvedia sila“, „silný ako medveď“. Meniny na Slovensku má 20. mája.
Zina

Zina je ženské krstné meno gréckeho pôvodu. Pochádza z mena "Zénais" – „božská“, odvodeného od mena starogréckeho boha Dia, pravdepodobne ako skrátený tvar ruskej, bieloruskej a ukrajinskej podoby Zinaida. Meniny na Slovensku má 21. mája.
Júlia

Júlia je ženské krstné meno, pôvodne rímske rodové meno s významom "vlasatá, mladá", alebo zo slova Jovilius, "božská". Je ženskou alternatívou mužského mena Július. Na Slovensku má meniny 22. mája, spolu s Julianou.
Juliana

Juliana je ženské krstné meno, pôvodom z latinského Julianus, "patriaci Júliovcom", podľa mena rímskeho rodu. Na Slovensku má meniny 22. mája, spolu s Júliou.
Želmíra

Želmíra je ženské krstné meno. Má slovanský pôvod s významom „želajúca (si) mier“. Meniny na Slovensku má 23. mája.
Ela

Ela je ženské krstné meno. Vzniklo ako krátky tvar gréckeho mena Helena, alebo arabského Eleonóra. Meniny na Slovensku má 24. mája.
Urban

Urban môže byť:
Dušan

Dušan je mužské krstné meno. Vzniklo ako skrátená podoba pôvodne južnoslovanských mien Duchoslav a Dušislav. V preklade znamená duša, duch alebo dych. Ten kto má dušu, alebo ten kto má dobrý dych (je silný, má odvahu, silného ducha). Na Slovensku má meniny 26. mája.
Viliam (prvé meno)

Viliam je mužské krstné meno. Pôvod má v staronemeckých slovách "willo+helm", čiže „vôľa“ a „prilba“. Význam môže byť „muž pevnej vôle“. Meniny na Slovensku má 28. mája.
Ferdinand

Ferdinand môže predstavovať:
Altajsko

Altajsko, dlhý tvar Altajská republika, je republika Ruskej federácie. 
Prírodné podmienky.
Nachádza sa v Južnom Sibíri na hranici s Mongolskom a Kazachstanom, niekedy sa jej hovorí tiež Ruský Tibet. Má rozlohu 92 600 km² a 202 947 obyvateľov. Hlavným mestom je Gorno-Altajsk. Platí tu Novosibírsky čas (SEČ+ 5 hod).
Obyvateľstvo.
V Altajsku žije 57 % Rusov, co je asi 116 000 ľudí. Ďalej nasledujú etnickí Altajci, čo je iba 30,7 % obyvateľov - 62 000 ľudí. Tiež sú tu zastúpené menšiny z bývalých republík ZSSR, ako napr. Ukrajinci alebo Kazachovia. V krajine je iba jedna univerzita, ktorou je Gorno-Altajská štátna univerzita.
Ekonomika.
V Altajsku prevláda pestovanie poľnohospodárskych plodín, ktoré spracováva potravinársky priemysel (ten je v Altajskej rep. rozvinutý najviac). Nasleduje ťažba dreva (do Altajska čiastočne zasahuje severská tajga). V krajine je tiež veľa nerastných surovín (napr. zlato, striebro, železná ruda, lítium a ďalšie), ktoré sa ťažia.
Doprava.
Altajsko nemá železnicu. Hlavný cestný ťah vedie z Gorno-Altajska do mesta Koš-Agač horskými údoliami a ďalej na juh, priesmykom Dörböt Dabaan do Mongolska. Tiež je tu niekoľko letísk pre osobnú dopravu.
Belá

Belá môže byť:
Kuzmice

Kuzmice môžu byť:
Lipovník

Lipovník môže byť:
Vozokany

Vozokany môžu byť:
Epigenéza (biológia)

Epigenéza (z gréčtiny) je teória o postupnom vytváraní jednotlivých častí indivídua z jednoduchších foriem.
Epigenéza

Epigenéza môže byť:
Hosťovce

Hosťovce môže byť:
Zlatno

Zlatno môže byť:
Muchárik malý

Muchárik malý alebo muchárik červenohrdlý ("Ficedula parva") je vták z čeľade muchárovité. Obýva palearktídu od Uralu po strednú Európu, od 19. storočia sa šíri smerom na západ. Zimuje v Indii, Indonézii a na Srí Lanke. Slovensko má druhú najpočetnejšiu populáciu muchárikov malých v Európe. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov muchárik malý patrí medzi najmenej ohrozené druhy, trend celkovej aj európskej populácie je stúpajúci.
Opis.
Muchárik malý je menší ako vrabec domový, meria 11 –  a váži 8,5 – 11 g. Samček má bradu, hrdlo, hrvoľ a časť pŕs červenej farby. Chrbát je sivohnedý, letky tmavé, hlava sivá, spodná časť tela je žltkavá. Chvost je tmavý, bočné kormidlové perá majú na okrajoch v hornej časti biele okraje. Biele okraje chvosta sú typické pre obe pohlavia a je to dôležitý rozlišovací znak. Samička je viac do hneda, nemá červenú škvrnu.. Mláďatá sú škvrnité.
Hlas.
Spev muchárika malého znie jasne, trochu melancholicky a má dve rozlíšiteľné časti. Začne vyššie a klesá. Znie ako "titt-ü, titt-tüj, tüj, tüj" alebo "ti-tla ti-tla ti-tla ti tla-tla-tla-tla". Často volá suchým hlasom "trrr" podobným orieškovi obyčajnému.. Poznáme i mäkké, melancholicky znejúce vábenie "tyli", pripomínajúce rýchlu škrípajúcu hojdačku. Často tento hlas kombinuje s tichým "cvrr".
Výskyt a stav na Slovensku.
Muchárik malý obýva pásmo bukových a zmiešaných bukových lesov. Najvyššie položené hniezdiská sú v Západných Tatrách až vo Veľkej a Malej Fatre. Hniezdenia boli zistené i v parkoch a záhradách. Na slovenských nížinách nehniezdi, zastavuje sa tu v rôznych netypických biotopoch počas migrácie (napr. pobrežné vrbiny, staré sady a pod.). Ťah prebieha začiatkom mája a v auguste.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 5 000 – 10 000. Hniezdenie bolo dokázané alebo pravdepodobné v 56,20 % mapovacích kvadrátov. Veľkosť populácie i územie, na ktorom sa vyskytuje, sú "stabilné", maximálna zmena do 20 %. Ekosozologický status v roku 1995 "R" – vzácny. V roku 1998 "NE" – nehodnotený druh podľa uvedených kritérií z viacerých dôvodov. V roku 2001 "NE" – nehodnotený. V roku 2014 "LC" – menej dotknutý. Európsky ochranársky status – nezaradený "SPEC". Stupeň ohrozenia "S" – vyhovujúci ochranársky status.
Biotop.
Hniezdnym biotopom muchárika malého sú staré, vysoké listnaté a zmiešané lesy, najmä bukové a bukovo-jedľové. Mucháriky malé obľubujú blízkosť mladších porastov, dolinky a miesta susediace s lúkami a potokmi.
Hniezdenie.
Na hniezdenie si vyberajú dutiny a polodutiny v stromoch, hniezdo stavia samička z trávy a machu, v strede je srsť a perie. Na 4 – 7 vajíčkach sedí iba samica, hniezdia iba raz v júni. Obaja rodičia kŕmia a vychovávajú mláďatá 14 dní.
Potrava.
Muchárik malý sa živí lietajúcim hmyzom. Chytá ho v korunách stromov, ale aj na lúkach.
Ochrana.
Je zákonom chránený, spoločenská hodnota je 2000 € (vyhláška MŽP č. 170/2021).
Morské oko (pleso)

Morské oko () je najväčšie pleso vo Vysokých Tatrách, leží na poľskej strane Tatier pod štítom Rysy.
Vznik a poloha.
Morské oko je najväčšie pleso vo Vysokých Tatrách, leží vo výške . Pleso je ľadovcového pôvodu. Okolité štíty sa týčia do výšky 1000 metrov nad hladinou plesa. Od plesa je výhľad na Mengusovské štíty s Veľkým Mengusovským štítom (), Malý () a Veľký Žabí štít (), Rysy (), najvyšší vrchol poľských Tatier a Mních ().
Opis jazera.
Rozloha plesa je , najväčšia hĺbka , dĺžka brehovej čiary ; dĺžka plesa je okolo a šírka . Pri brehu je dno pokryté kameňmi, v strede štrkom. Okolo plesa rastú prevažne borovice, ale aj listnaté stromy (jarabina, breza). Morské oko sa skôr nazývalo aj Rybie pleso, vzhľadom na jeho prirodzené zarybnenie, čo nie je u tatranských plies zvyčajné. Pomenovanie Morské oko je zviazané so starou legendou, podľa ktorej bolo pleso pod zemou spojené s morom.
Chata pri Morskom oku.
Na severnej strane plesa stojí v nadmorskej výške Chata PTTK nad Morským okom. Patrí medzi najkrajšie a najstaršie chaty vo Vysokých Tatrách. Chata je pomenovaná po vedcovi Stanisławovi Staszicovi, ktorý v roku 1805 skúmal pleso. Vľavo vedľa chaty, pri konci cesty, sa nachádza stará chata. Obe budovy sú pamiatkovo chránené. Od chaty vedú turistické chodníky na vrchol Rysy a na Szpiglasową Przełęcz (sedlo) pod Hrubým štítom ().
Dejiny.
Najstaršie zmienky o Morskom oku sú z roku 1575. V roku 1637 kráľ Vladislav IV. dal právo užívania pastvísk pri Morskom oku Władysławovi Nowobilskému. Morské oko sa stalo súkromnym vlastníctvom roku 1824, kedy Dolinu Rybieho potoka odkúpil od rakúskej vlády Emanuel Homolacs. Od roku 1933 je vlastníkom Morského oka a okolia poľský štát. Na konci 19. storočia vypukol hraničný spor medzi Rakúskom a Uhorskom o priebeh hranice a vlastníctvo Morského oka (tzv. Spor o Morské oko). Zmierovací súd v Grazi rozhodol 13. septembra 1902, že sporná oblasť patrí Rakúsku resp. jeho provincii Galícii.
Pre turistov Morské oko objavil doktor Tytus Chałubiński už v 19. storočí. Prvá chata, postavená pri plese v roku 1836 zhorela roku 1865. Chata postavená roku 1874 zhorela roku 1898. V roku 1902 bola vybudovaná cesta zo Zakopaného (Cesta Oswalda Balzera).
Kúzlo Morského oka inšpirovalo mnoho poľských umelcov - maliarov (Walery Eljasz-Radzikowski, Leon Wyczółkowski, Stanisław Gałek), ale aj básnikov (Wincenty Pol, Adam Asnyk, Kazimierz Przerwa-Tetmajer, Franciszek Nowicki, Jan Kasprowicz) či hudobníkov (Zygmunt Noskowski).
Georgia (štát USA)

Georgia je štát Spojených štátov amerických, ktorý sa pripojil v roku 1788 ako 4. člen federácie. Hlavným a najväčším mestom je Atlanta, rozlohu má 153 909 km², počet obyvateľov viac ako 10 miliónov (2017).
Georgia je štát nachádzajúci sa v juhovýchodnej časti Spojených štátov amerických. V roku 1733 vznikla ako britská kolónia, posledná a najjužnejšia z originálnych 13 kolónií, ktoré boli založené. Pomenovaná po kráľovi Jurajovi II. provincia Georgia pokrývala územie od Južnej Karolíny až nadol po Španielsku Floridu a Nové Francúzsko pozdĺž Louisiany, susediac na juhu popri rieke Mississippi. Georgia bola štvrtým štátom, ktorý 2. januára 1788 schválil Ústavu Spojených štátov amerických. V rokoch 1802-1804, bola južná Georgia rozdelená po územie Mississippi, ktoré sa neskôr rozdelilo, aby vytvorilo Alabamu s časťami bývalej Západnej Floridy v roku 1819. Georgia vyhlásila odtrhnutie od Únie 19.januára 1861 a bola jednou zo 7 prvotných Konfederovaných štátov. Bola posledným štátom, ktorý bol navrátený k Únii 15.júla 1870.  Georgia je 24. najväčšia a 8. najosídlenejšia z 50 štátov USA. Od roku 2007 do 2008 bolo 14 z okresov v Georgii zaradených medzi 100 najrýchlejšie rastúcich v USA. Georgia je tiež známa ako Broskyňový štát alebo aj Imperiálny štát Juhu.  Atlanta je hlavným a najosídlenejším mestom, a taktiež bola menovaná aj globálnym mestom. 
Georgia je ohraničená zo severu štátom Tennessee a Severnou Karolínou, na severovýchode Južnou Karolínou, na juhovýchode Atlantickým oceánom, na juhu Floridou a na západe Alabamou. Najsevernejšia časť štátu je v Blue Ridge Mountains, ktoré sú súčasťou Apalačských vrchov. Piedmont sa rozpína cez centrálnu časť štátu, od hornatiny Blue Ridge po pádovú čiaru, kde rieky kaskádujú dole vo výškovom uhle pobrežnej roviny južnej časti štátu. Najvyšším bodom Georgie je Brasstown Bald vo výške 1 458 metrov nad morom a najnižším je Atlantický oceán. Zo štátov úplne na východ od rieky Mississippi je Georgia rozlohou najväčším.
Ivan

Ivan môže byť:
Cameo rola

Cameo rola (iné názvy: cameo výstup, cameo; z ) je prekvapujúce krátke vystúpenie známej osobnosti v divadelnej hre alebo vo filme.
Prvýkrát bola táto technika použitá v roku 1851 v divadle a našla svoje uplatnenie aj neskôr vo filme. Cameo rola je malá rola hraná známou osobnosťou, ktorú by sme na danej pozícii v danom čase nečakali. Môže to byť známy herec, ale aj hocijaká osobnosť spoločenského života, ako sú politici, športovci, môže to však byť aj režisér.
Jedným z kritérií je, že tento výstup nie je nikde uverejnený, aby sa zachoval moment prekvapenia. Ďalším je, že táto rola v danom filme nie je nositeľkou deja.
Typ cameo roly.
Celeb-Cameo.
Vystupuje v nej známa osobnosť (prominent).
Role-Cameo.
Vystupuje v nej osobnosť, ktorá hrá úlohu, ktorá je pre ňu typická (napríklad James Doohan ako „Scotty“ vo filme Nabitá zbraň 1).
CGI-Cameo.
Vystupuje v nej osobnosť (aj mŕtva) pomocou skopírovania z iných filmov (napr. John F. Kennedy vo Forrestovi Gumpovi) alebo vygenerovaním pomocou počítačovej grafiky (CGI).
Director-Cameo alebo Staff-Cameo.
Vystupuje v nej režisér alebo iný člen filmového štábu (napr. filmy Alfreda Hitchcocka).
Hitchcock a jeho cameo roly.
Alfred Hitchcock sa na okamih zjavil takmer v každom zo svojich filmov. Najčastejšie to bola rola štatistu.
S cameo výstupmi začal Hitchcock pri svojich prvých filmoch z jednoduchého dôvodu - chýbali mu štatisti. Do chýbajúcej masy ľudí preto zaradil časť štábu a seba. Z núdze sa teda stala cnosť a pre Hitchcocka neskôr už dokonca nudnou povinnosťou. Publikum neskôr už nezaujímal ani tak dej jeho filmov, skôr sa snažili objaviť čo najskôr jeho výstup. Hitchcock preto v neskorších filmoch zaradil svoju roličku už na začiatku filmu, aby sa diváci mohli sústrediť na film.
Alojz Engliš

Ing. Alojz Engliš (* 8. jún 1947, Levice) je bývalý poslanec Národnej rady SR.
Alojz Engliš bol zvolený za poslanca NR SR vo volebnom období 19982002 za Hnutie za demokratické Slovensko. V predchádzajúcom období (od roku 1990) pôsobil ako prezident Konfederácie odborových zväzov SR a riaditeľ Krajského úradu práce v Košiciach.
Hutný inžinier, absolvent VŠT Košice. Pôsobil vo VSŽ Košice.
Ocenenia.
V roku 1998 mu Vladimír Mečiar (vykonávajúci prezidentské právomoci) prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra I. triedy.
Konfederácia odborových zväzov Slovenskej republiky

Konfederácia odborových zväzov Slovenskej republiky je dobrovoľné združenie odborových zväzov a im na úroveň postavených odborových združení na Slovensku, ktoré sa združili kvôli obhajobe práv a oprávnených záujmov členov odborov – odborárov.
KOZ SR formálne vznikla 10. apríla 1990 podpísaním Charty Konfederácie odborových zväzov Slovenskej republiky štatutárnymi zástupcami jednotlivých odborových zväzov. V súčasnosti konfederácia združuje 24 odborových zväzov.
Základným cieľom KOZ SR:
Konfederácia odborových zväzov SR sa usiluje najmä o
Vladimír Faič

Vladimír Faič (* 15. júl 1948, Tekovské Lužany) je slovenský politik, člen strany SMER-SD a poslanec Národnej rady SR.
Profesionálna kariéra.
Vladimír Faič pôvodne pracoval ako technik v Štátnych lesoch Bratislava, neskôr ako politický pracovník a funkcionár v národných výboroch. Od začiatku 90. rokov pôsobil v súkromnej sfére a zároveň sa angažoval pri formovaní strategických východísk komunálnej a regionálnej politiky Strany demokratickej ľavice (SDĽ). V rokoch 1990 až 1993 bol predsedom okresného výboru SDĽ v Topoľčanoch. V roku 1998 bol zvolený za poslanca Národnej rady Slovenskej republiky za túto stranu.
Po skončení mandátu poslanca NR SR v roku 2002 pôsobil v tieňovom kabinete strany Smer-SD. Založil ľavicový inštitút Analýzy-Stratégie-Alternatívy (ASA) a od jeho vzniku je predsedom jeho Správnej rady. V rokoch 2006, 2010, 2012, 2016 bol zvolený za poslanca NRSR za stranu Smer-SD. Po vstupe strany Smer-SD do prvej vlády v roku 2006 bol vymenovaný za predsedu Zboru poradcov predsedu vlády SR. Túto funkciu zastával vo volebnom období 20062010, 20122016 a 20162020 počas vlád Roberta Fica i Petra Pellegriniho.
Úspešne kandidoval za stranu Smer-SD do Národnej rady aj vo volebnom období 20202024.
Poslanecká kariéra.
V období 1998 – 2002 pôsobil ako poslanec NR SR za Stranu demokratickej ľavice, podpredseda Výboru NR SR pre verejnú správu a člen Výboru NR SR pre kontrolu SIS. V období 2006 – 2010 bol poslancom NR SR za stranu SMER-SD, podpredsedom poslaneckého klubu strany a podpredsedom Výboru NR SR pre verejnú správu a regionálny rozvoj. V období 2010 – 2020 bol opakovane zvolený do NR, pôsobil ako poslanec za stranu SMER-SD a člen Výboru NR SR pre verejnú správu a regionálny rozvoj, v období 2012 – 2016 aj ako podpredseda poslaneckého klubu Smer SD.
Okrem poslaneckej činnosti v Národnej rade SR zastával funkciu predsedu Zboru poradcov predsedu vlády SR vo vládach Roberta Fica ( 2006-2018) a Petra Pellegriniho (2018-2020). V rámci jeho činností sa prioritne podieľal na príprave Programových vyhlásení vlády, ich pravidelnému odpočtu plnenia a pravidelnému zabezpečeniu materiálov analytického, koncepčného a operatívneho charakteru vo všetkých oblastiach rozvoja štátu. Pod jeho vedením sa konali interdisciplinárne založené interné semináre za účasti ministrov a vysokých  štátnych úradníkov v kombinácii s expertmi Slovenska a Česka, ktoré sa venovali aktuálnej medzirezortnej agende, predovšetkým v oblastiach dôchodkových politik, služieb vo verejnom záujme, európskym bezpečnostným a sociálno- ekonomickým politikám v ich prepojení na agendu priemyslu 4.0 a pod.         
V roku 2004 založil výskumný, vzdelávací a vydavateľský inštitút Analýzy-Stratégie-Alternatívy (ASA). Jeho kľúčovou agendou sa stala programovo-odborná činnosť so zameraním na podporu ľavicového potenciálu vládnych politik ako aj systematická podpora rozvoja alternatívneho ľavicového myslenia so strategickým zameraním. V rámci ASA prebiehajú odborné diskusie o povahe a funkcii sociálneho štátu na Slovensku a v európskom kontexte.
Osobitnou kapitolou jeho politickej práce bolo nadviazanie strategického dialógu s Katolíckou cirkvou.
Dušan Fedoročko

Dušan Fedoročko (* 7. august 1959) bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky za Slovenskú demokratickú koalíciu vo volebnom období 1998-2002. 
Ako poslanec sa vďaka imunite vyhol trestnému stíhaniu, keď pri dopravnej nehode ťažko zranil pri predbiehaní cyklistku, ktorej spôsobil zranenia s doživotnými následkami. Nehodu spôsobil rok pred nástupom do funkcie poslanca. Prezident Rudolf Schuster mu neskôr v marci 2000 udelil milosť.
Barnabás Ferkó

MUDr. Barnabás Ferkó (* 29. apríl 1956 – † 31. december 2022) bol slovenský lekár a politik maďarskej národnosti, poslanec Národnej rady SR a riaditeľ Polikliniky Veľké Kapušany.
Barnabás Ferkó bol zvolený za poslanca NR SR vo volebnom období 19941998 za Maďarskú koalíciu (MKDH) a vo volebnom období 19982002 za Stranu maďarskej koalície.
Maďarská koalícia

Maďarská koalícia, plným názvom Magyar Koalíció - Maďarská koalícia, bola predvolebná koalícia, ktorú vytvorili pred voľbami do Národnej rady SR v roku 1994 tri maďarské politické strany na Slovensku: Maďarské kresťanskodemokratické hnutie, Spolužitie a Maďarská občianska strana. Koalícia získala 10,18 % hlasov a 17 mandátov v NR SR.
Mezinárodní filmový festival Karlovy Vary

Mezinárodní filmový festival Karlovy Vary, prezývaný Karlovarský filmový festival (KVIFF z ) je český nešpecializovaný súťažný filmový festival s medzinárodnou účasťou. Je uznaný asociáciou FIAPF.
Festival sa koná v Karlových Varoch už od roku 1946. Patrí medzi najvýznamnejšie medzinárodné festivaly filmu v strednej a východnej Európe.
Spolužitie

Spolužitie, alebo úplným názvom Együttélés-Spolužitie-Wspólnota-Soužití bola jedna z maďarských politických strán, ktoré vznikli na Slovensku po nežnej revolúcii.
Strana Spolužitie bola založená v roku 1990. Spolužitie sa oficiálne proklamovalo ako politická strana národnostných menšín, ale prakticky išlo o maďarskú politickú stranu, pretože prevažná väčšina členov bola maďarskej národnosti. Spolužitie zaniklo v júni 1998 zlúčením s ďalšími dvomi maďarskými politickými stranami Maďarským kresťanskodemokratickým hnutím (MKDH) a Maďarskou občianskou stranou (MOS). Novovytvorená strana dostala názov Strana maďarskej koalície. Predsedom Spolužitia bol Miklós Duray.
Parlamentné voľby.
Voľby do SNR v roku 1990.
Spolužitie vytvorilo pred voľbami do Slovenskej národnej rady (SNR) v roku 1990 volebnú koalíciu s ďalšou maďarskou politickou stranou - MKDH. Koalícia získala 8,66 % hlasov a 14 mandátov v SNR a stala sa piatym najsilnejším zoskupením v parlamente.
Voľby do SNR v roku 1992.
Pred voľbami do SNR v roku 1992 vytvorilo Spolužitie znovu volebnú koalíciu s MKDH. Koalícia získala 7,42% hlasov a tak isto 14 mandátov v SNR a zostala piatym najsilnejším zoskupením v NR SR.
Voľby do NR SR v roku 1994.
Pred voľbami do Národnej rady SR v roku 1994 vytvorilo Spolužitie znovu volebnú koalíciu maďarských politických strán, ktorú tentoraz okrem Spolužitia a MKDH tvorila aj MOS. Koalícia mala oficiálny názov Maďarská koalícia. Koalícia získala 10,18 % hlasov a 17 mandátov v NR SR.
Politici Spolužitia.
Články o politikoch Spolužitia sú uvedené v kategórii .
Maďarská občianska strana

Magyar Polgári Párt - Maďarská občianska strana, skratka MPP-MOS (, do februára 1992 Maďarská nezávislá iniciatíva) bola jedna z maďarských politických strán, ktoré vznikli na Slovensku po nežnej revolúcii. Pôsobila v rokoch 1990-1998.
Maďarská občianska strana vznikla pôvodne ako Maďarská nezávislá iniciatíva (MNI), založená tesne po nežnej revolúcii v roku 1989 na čele s Lászlóm Nagyom. Na sneme MNI v Dunajskej Strede 25. januára 1992 sa MNI pretvorila na politickú stranu s názvom Maďarská občianska strana (MOS), ktorej predsedom bol až do júna 1998 opäť László Nagy. MOS zanikla v júni 1998 zlúčením s ďalšími dvomi maďarskými politickými stranami Maďarským kresťanskodemokratickým hnutím (MKDH) a Spolužitím. Novovytvorená strana dostala názov Strana maďarskej koalície. 
Parlamentné voľby.
Voľby do SNR v roku 1990.
Do parlamentných volieb 1990 išla MNI na kandidátke Verejnosti proti násiliu.
Voľby do SNR v roku 1992.
Vo voľbách do SNR v roku 1992 získala MOS 2,29 % hlasov a nedostala sa do parlamentu.
Voľby do NR SR v roku 1994.
Pred voľbami do Národnej rady SR v roku 1994 vytvorila MOS volebnú koalíciu maďarských politických strán, ktorú tvorili Spolužitie, MKDH a MOS. Koalícia mala oficiálny názov Maďarská koalícia. Koalícia získala 10,18 % hlasov a 17 mandátov v NR SR.
Politici Maďarskej občianskej strany.
Články o politikoch Maďarskej občianskej strany sú uvedené v kategórii .
Repa obyčajná

Repa obyčajná (zriedkavo: "mangold"; zastarano: "manholt", "cvikla obecná", "cvikla" , "červená repa"; lat. "Beta vulgaris") je druh zeleniny z rodu repa ("Beta"). 
Repa obyčajná vo väčšine súčasných systémov pozostáva z približne dvoch divých poddruhov (jeden z nich sa volá repa obyčajná prímorská) a z jedného pestovaného poddruhu, ktorý sa skladá z taxónov mangold, kŕmna repa, cukrová repa a cvikla. Uvedené pestované taxóny sa delia na veľké množstvo kultivarov. Pestovaná repa obyčajná sa využíva ako koreňová zelenina, listová zelenina, kŕmna plodina či technická plodina. 
Charakteristika.
Repa obyčajná je dvojročná rastlina. V 1. roku sa vytvorí buľva a z buľvy vyrastajúca listová ružica, pričom buľva (=koreň v širšom zmysle) vzniká zhrubnutím a zdužinatením troch častí rastliny:
V 2. roku vznikne kvetonosná stonka s metlinou klbkovitých drevnatejúcich súkvetí. U mangoldu a u divých poddruhov repy obyčajnej je buľva veľmi tenká, čiže vyššie spomínané zhrubnutie a zdužinatenie je veľmi malé až žiadne. 
Využitie jednotlivých typov pestovanej repy obyčajnej (t.j. taxóny repy obyčajnej pravej):
Dejiny jednotlivých typov pestovanej repy obyčajnej:
Systematika.
druh repa obyčajná A [zriedkavo: mangold A; zastarano: manholt A/cvikla obecná/cvikla A/červená repa A] (lat. "Beta vulgaris" A):
"Vysvetlivka: Znak / oddeľuje úplné synonymá. Písmeno A, B, C... pomocne označuje rôzne významy toho istého názvu."
Doplnkové informácie.
1. Žltá repa môže byť:
2. Biela repa (zastarano vo významoch a, b, c, e, f aj: manholt biely) môže byť:
3. Burgundská repa/burgundica/burgundia/burgyňa (po česky aj burgundka) je kalk nemeckého slova Burgunderrübe (resp. v skrátenej podobe aj prevzatie rakúskeho variantu Burgunda) a v historických textoch sa takto označuje nejaký typ repy obyčajnej. Podľa rôznych zdrojov je to konkrétne: 
4. Súčasné ľudové (nárečové) názvy kŕmnej repy (t.j. Skupina Crassa) a/alebo cukrovej repy (v niektorých prípadoch aj cvikly D, čiže celej repy obyčajnej pravej kŕmnej) sú:
5. "Beta nigra" (doslova "repa čierna", dobový slovenský názov však znel manholt č(i)erny) je pojem používaný v textoch od staroveku do 18. storočia po Kr. Označuje sa ním:
6. Názvy obsahujúce prívlastok "altissima", napr. názov "Beta altissima", sa v minulosti (napr. u Polívku) nesprávne používali na označenie kŕmnej repy -vysvetlenie porov. napr. v Helm 1957.
7. Cvikla F je zastaraný slovenský názov celého rodu "Beta" (dnešný názov tohto rodu je: repa).
8. Hoci latinské slovo "cicla" (zastarano: "cycla", "sicla", "sicula", "cicula") a slovanské slovo cvikla podobne znejú (nie je isté, či aj majú spoločný pôvod), v súčasnej slovenčine (ako vidno aj vo vyššie uvedenom systéme) to, čo sa dnes najčastejšie po slovensky označuje názvom cvikla (t.j. cvikla D, čiže červená repa) nie je zhodné s tým, čo má latinský vedecký názov "cicla" (t.j. mangold B).
9. "Provar." znamená provarieta. Provarieta je ekvivalent pojmu varieta (staršie: odroda), ktorý niektorí autori používajú pri klasifikácií pestovaných rastlín.
Hans Cloos

Hans Cloos (* 8. november 1885, Magdeburg, Nemecko – † 26. september 1951, Bonn) bol nemecký geológ a vysokoškolský pedagóg. Jeho výskum deformácie granitoidných hornín bol významným príspevkom do štúdia štruktúrnej geológie.
Životopis.
Narodil sa v Magdeburgu. V roku 1910 získal doktorát v Freiburgu. Následne pracoval až do začiatku prvej svetovej vojny v Indonézii, Namíbii. Počas vojny sa zúčastnil na riešení geologických problémov pri budovaní opevnení na západnom fronte.
Po vojne, sa začal venovať štúdiu plutónov a ich vnútornej stavbe. V roku 1919 sa stal profesorom geológie na univerzite vo Vroclave (vtedy "Breslau"). Tu vyučoval geológiu aj svojho mladšieho brata Ernsta (narodený v 1898), ktorý sa neskôr stal tiež významným geológom.
V roku 1926 Cloos odišiel z Vroclava a vyučoval na univerzite v Bonne. Podnikol viacero geologických výprav do Škandinávie, Anglicka a Severnej Ameriky.
Hans Cloos sa ako jeden z prvých venoval štúdiu deformácie hornín a tektonike granitoidov. Na základe presných modelov študoval procesy vzniku zlomov, venoval sa tiež výskumu vývoja štruktúry kontinentov. Bol tiež známy svojimi umeleckými schopnosťami, najmä hudobným a kresliarskym talentom.
Zomrel v Bonne 26. septembra 1951.
Išim

Išim je rieka prameniaca v Kazachstane. Odvodňuje a jej dĺžka je . Vlieva sa do rieky Irtyš, ako jej ľavostranný prítok.
Irtyš

Irtyš (, ) je rieka v centrálnom Rusku, severovýchodnom Kazachstane a v severozápadnej Číne. Odvodňuje 1 640 000 kilometrov štvorcových územia a jej dĺžka je 4 248 kilometrov. Irtyš sa vlieva do rieky Ob, ako jej ľavostranný prítok.
Opis.
Irtyš pramení v zaľadnených častiach juhozápadného úbočia Mongolského Altaja v mongolsko-čínskom pohraničnom pásme. Ako Čierny Irtyš tečie cez severný okraj Džungárskej panvy a vlieva sa do jazera Zajsan, ktoré leží v rozsiahlej kotline medzi vysokými chrbátmi Tarbagataja () a Altaja (). Od jazera Zajsan preteká Irtyš cez stepnú oblasť a potom pokračuje úzkou skalnou tiesňavou cez západné výbežky pohoria Altaj. Od mesta Semipalatinsk až po vyústenie do Obu pri meste Chanty-Mansijsk tečie v širokom a pomerne plytkom koryte cez rozsiahlu močaristú Západosibírsku nížinu. Až po Omsk jeho tok prechádza cez typické stepné územie (Kulundská a Barabinská step) s bylinno-trávnatými spoločenstvami, potom vstupuje do lesnej stepi a severne od mesta Toboľsk až po ústie tečie cez močaristé územie s hustými lesmi sibírskej tajgy. 
Významnejšie prítoky sprava sú Om, Tara a Demjanka, zľava Išim, Tobol a Konda. Dolina rieky Irtyš je na strednom toku široká 6, na dolnom toku 20.
Vodný režim.
Vodný režim Irtyša podlieha veľkým dlhodobým výkyvom vodných stavov. Odtokový režim sa v určitých charakteristických úsekoch líši. Na hornom toku je Irtyš horská rieka s prudkým spádom koryta; najvyššie vodné stavy tu pripadajú na apríl. Voda z roztápajúcich sa ľadovcov a snehu vplýva na vyrovnávanie odtoku na strednom toku, v ktorom maximum vodných stavov sa posúva na máj až jún. Asi 70 % odtečeného množstva vody za rok pripadá na máj až august. Priemerný ročný prietok pri Usť-Kamenogorsku je 615 metrov kubických za sekundu, pri meste Toboľsk /s a pri ústí /s. Maximálne prietoky počas povodní sú v meste Omsk /s, v meste Toboľsk /s a v ústí /s. V zime poklesne odtok na minimum koncom marca (pri meste Toboľsk /s). Na dolnom toku je Irtyš od novembra do apríla zamrznutý (asi 170 dní).
Hospodárske využitie.
Pravidelná lodná doprava je na rieke možná od apríla do októbra, keď rieka nie je zamrznutá, na úseku dlhom . Prepravuje sa najmä drevo z bohatých lesov priľahlej tajgy, ďalej obilie, kamenné uhlie, stavebné materiály, ropa a niektoré rudy. Rieka Irtyš je bohatá na ryby. Veľké množstvo vodnej energie sa využíva v dvoch hydroelektrárňach, pri Buchtamirskej nádrži s rozlohou [676 megawatov] a pri meste Usť-Kamenogorsk s plochou úzkej nádrže asi (320 MW). Vodný kanál Irtyš-Karaganda privádza vodu do suchých kazachstanských stepí.
Penélope Cruzová

Penélope Cruzová (; * 28. apríl 1974, Madrid, Španielsko) je španielska herečka.
Študovala deväť rokov klasický balet na National Conservatory v Španielsku, stala sa však herečkou.
Elo Šándor

Elo Šándor (pseudonymy Dušan Lipnický, E. Š., Ján Kmec, Jano Ozembuch, Kanaček, Knahanec a i.) (* 8. marec 1896, Vrbové – † 9. január 1952, Bratislava) bol slovenský spisovateľ a publicista.
Životopis.
Narodil sa v rodine tesára a vzdelanie získal na meštianskej škole vo svojom rodisku a na Obchodnej akadémii v Kolíne (1911 – 1914). Aktívne sa zúčastnil bojov v 1. svetovej vojne, pracoval ako bankový úradník, úradník vo Figare, potom opäť ako bankový úradník, ale tentoraz v Bratislave a Košiciach, a od roku 1945 až do svojej smrti bol riaditeľom Investičnej banky v Bratislave. V roku 1939 bol ako odporca režimu uväznený v Ilave, aktívne sa zúčastnil aj SNP a na rekonštrukcii povojnového života.
Tvorba.
Bol predstaviteľom realistickej poetiky. Väčšina tvorby je humoristicky ladená a plná situačného humoru a anekdotizmu. Jeho diela sa vyznačujú životným optimizmom a „ľudovým sedliackym rozumom“, no hlavne jednoduchým rozprávaním jednoduchých príbehov. Témami sa vracia do dedinského prostredia, pričom hojne využíva v priamej reči záhorácke a východoslovenské nárečia. V jeho tvorbe sa však objavujú aj prvky politickej satiry.
Jimmy Wales

Jimmy Donal „Jimbo“ Wales (* 7. august 1966, Huntsville, Alabama) je jeden zo zakladateľov Wikipédie, wiki nadšenec a internetový podnikateľ.
Wales vyštudoval na Auburnskej univerzite a University of Alabama. Pracoval ako obchodník s opciami a futures v Chicagu. Je obdivovateľom filozofie objektivizmu Ayn Rand; na strednej škole prevádzkoval e-mailovú konferenciu nazvanú „Moderovaná diskusia objektivistickej filozofie“. V polovici 90. rokov založil Bomis, internetový portál zameraný na aspekty popkultúry, pomocou ktorého sa tiež predáva pôvodný tovar. Neskôr založil taktiež Wikia, wiki verziu internetového vyhľadávača, a Wikicities (dnes Fandom), voľný wiki webhosting.
Spolu s Larry Sangerom založil Wales Wikipediu, online encyklopédiu založenú na systéme wiki. Predtým spolu pracovali na dnes už nefungujúcom projekte encyklopédie Nupedia. Wales je dnes riaditeľom nadácie Wikimedia, neziskovej organizácie sídliacej v Tampe, ktorá obhospodaruje Wikipédiu a jej mladšie sesterské projekty. Podľa magazínu "Time" utratil Wales na založenie a prevádzku svojich wiki projektov asi 500 000 USD.
Wales sa dôrazne angažuje v záležitostiach zákonov o strelných zbraniach, zvlášť v súvislosti s ústavou USA.
Wales žije v St. Petersburgu na Floride so svojou ženou Christinou a dcérou Kirou.
Duch lásky

Duch lásky je prvý román autorky Daphne du Maurier. V anglickom origináli vyšiel v roku 1931 pod názvom "The Loving Spirit". Odohráva sa na divokom pobreží Cornwalu a opisuje život troch generácií rodu Coombov.
Gustav Mahler

Gustav Mahler (* 7. júl 1860, Kaliště – † 18. máj 1911, Viedeň) bol rakúsky hudobný skladateľ a dirigent. 
Jeho otec bol v Kališti obchodníkom. Prežil detstvo plné smútku a nepokoja: zomrelo mu sedem súrodencov. V detstve prejavoval hudobné nadanie a tak sa rodičia rozhodli, že bude hudobníkom. Učili ho najlepší jihlavskí hudobníci. Ukončil gymnázium v Jihlave a zároveň konzervatórium vo Viedni. Po absolutóriu vystriedal mnoho pôsobísk napr. Halle, Ľubľana, Olomouc, Praha, Lipsko – ako operný dirigent. V Lipsku vytvoril Lipskú symfóniu, ktorá mala premiéru v Budapešti, kde sa stal riaditeľom opery. Potom pôsobil v Hamburgu a desať rokov vo Viedni. V období prenasledovania Židov bol v USA, kde bol riaditeľom Metropolitnej opery v New Yorku. Tu mu zomrela dcéra a lekári mu zistili srdcovú chybu. Po nezhodách v opere odišiel a zomrel vo viedenskom sanatóriu. Pochovaný je vedľa svojej dcéry v Grinzingu.
George Cukor

George Cukor (* 7. júl 1899, Manhattan, New York, New York, USA – † 24. január 1983, Los Angeles, Kalifornia) bol americký filmový režisér.
Vittorio De Sica

Vittorio De Sica (* 7. júl 1901, Sora, Taliansko – † 13. november 1974, Neuilly-sur-Seine, Francúzsko) bol taliansky herec, scenárista a režisér. Spolutvorca neorealizmu.
Jozef Gajdoš

Ing. Jozef Gajdoš (* 9. august 1945) je bývalý poslanec Národnej rady SR.
Jozef Gajdoš bol zvolený za poslanca NR SR vo volebnom období 1998 - 2002 za Hnutie za demokratické Slovensko. Od roku 1998 starosta obce Zemplínske Hámre.
Pavol Hajdúk

RSDr. Pavol Hajdúk (* 16. august 1947) je bývalý poslanec Národnej rady Slovenskej republiky.
Pavol Hajdúk bol poslancom NR SR za Stranu demokratickej ľavice vo volebnom období 19982002.
František Halmeš

PhDr. František Halmeš (* 12. október 1952, Žilina) je slovenský podnikateľ. V minulosti bol predsedom Rady riaditeľov Sociálnej poisťovne a poslancom Národnej rady Slovenskej republiky.
Osobný život.
František Halmeš je ženatý, má tri dcéry, žije v Považskej Bystrici.
Bib Fortuna

Twi'lek Bib Fortuna je postava z Hviezdnych Vojen. Bol pravou rukou Jabba the Huta a tiež pašerákom a otrokárom ľudí zo svojej rodnej planéty.
Spoznať sa dal podľa špicatého chobotu, čo mu vyrastal z hlavy a mal ho otočený okolo krku ako šál. Pochádzal z planéty Ryloth, ktorej jedna strana je neustále svetlá a druhá tmavá.