burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Dúbravienka

Dúbravienka je detský folklórny súbor, ktorý bol založený v roku 1981 ako kolektív domu kultúry v Prešove. V súbore tancuje, spieva a hrá viac ako 50 detí a mladých ľudí vo veku od 6 – 17 rokov. Dnes patrí Dúbravienka medzi popredné detské folklórne súbory na Slovensku. Vďaka systematickej práci skúsených pedagógov sa z kolektívu stalo kvalitné umelecké teleso, schopné interpretovať náročné programové čísla. Detský folklórny súbor sa vo svojej tvorbe inšpiruje bohatstvom tradícií Východného Slovenska, predovšetkým regiónu Šariš a Zemplín. Vzorne reprezentuje mesto Prešov a národné kultúrne bohatstvo Slovenska nie len doma, ale aj v zahraničí.
Mydlo (priezvisko)

Mydlo (o význame pozri mydlo) je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Ružomberku, Banskej Bystrici a Brekove (okres Humenné)
Známi nositelia.
Pozri v článku Mydlo (rozlišovacia stránka).
Lopej

Lopej je pôvodne samostatná obec na Horehroní, v okrese Brezno. V roku 1960 bola pričlenená k Podbrezovej, odvtedy je jednou z jej miestnych častí. Leží pri vyústení Vajskovského potoka do Hrona.
Prvá zachovaná písomná zmienka o Lopeji pochádza z roku 1406, je však známe, že ho založil už v roku 1358 richtár Petrík z Predajnej. Obec patrila Ľupčianskemu hradnému panstvu. Známa bola tým, že jej obyvatelia pracovali v lesoch, pracovala tu píla a ťažila sa ruda.
Rímskokatolícky kostol (zasvätený sv. Jurajovi) v Lopeji patrí medzi kultúrne pamiatky zapísané v Ústrednom zozname kultúrnych pamiatok. Kostol je postavený v renesančno-gotickom štýle a jeho vek presahuje 500 rokov.
Nachádza sa tu tiež súkromné gymnázium a súkromná stredná odborná škola hutnícka. Ich spojením vznikla 1. januára 2020 Súkromná spojená škola Železiarne Podbrezová.Jej zriaďovateľom sú Železiarne Podbrezová a.s.
Udalosti.
Lopej je známy tým, že sa tu každoročne uskutočňuje už tradičná jarná slávnosť - Slávnosti svätého Juraja. Koná sa v poslednú aprílovú nedeľu na počesť sv. Juraja. Akcia sa začína tradične o 10.00 hodine slávnostnou svätou omšou v Rímskokatolíckom kostole sv. Juraja v Lopeji. Nasleduje alegorický sprievod. V sprievode vyniká postava rytiera sv. Juraja symbolicky víťaziaceho nad drakom – prebúdza jar, odklína a otvára cestu do zimou zakliatych horských dolín a starostom obcí a miestnym poľnohospodárom odovzdá symbolické kľúče od dolín Nízkych Tatier a Slovenského Rudohoria. Slávnosť pokračuje vystúpením umeleckých a folklórnych súborov a prezentáciou ľudovej umeleckej a remeselnej tvorby.
Lopej bol známy aj výbornou zmrzlinou.
Osobnosti.
V rokoch 18941896 pôsobil v Lopeji ako kaplán Jozef Murgaš - slovenský kňaz, maliar, politik, organizátor, zberateľ a vynálezca, ktorý namaľoval aj veľký sakrálny obraz sv. Juraja, ktorý je dodnes umiestnený na hlavnom oltári.
V roku 1894 na miestnej škole vyučoval Jozef Gregor Tajovský.
9. februára 1913 sa v Lopeji narodil prof. Ladislav Sára, ktorý bol prvým hlásateľom Slobodného slovenského vysielača Banská Bystrica počas SNP.
Kozia ulica

Kozia ulica je ulica:
Ulica mládeže

Ulica mládeže je ulica:
Národné kultúrne pamiatky v archívoch Slovenskej republiky

Národné kultúrne pamiatky v archívoch Slovenskej republiky predstavujú súbor listinných a textových dokumentov deponovaných v archívoch a depozitároch rôznych inštitúcií Slovenska. 
Ide o tieto pamiatky:
Termočlánok

Termočlánok je snímač teploty vyrobený z dvoch rôznych kovov, ktoré sú na jednom konci spojené a na druhom voľné. Je zdrojom termoelektrického napätia, ktoré závisí od použitých kovov a od rozdielu teplôt na spojenom konci a voľných koncoch. Výstupné termoelektrické napätie je úmerné teplote táto závislosť však nie je zákonite lineárna.
Domenico Martinelli

Domenico Martinelli (* 30. november 1650, Lucca, Toskánsko – † 11. september 1718, Lucca, Toskánsko) bol taliansky barokový architekt a kňaz.
Pracoval nielen v Taliansku, ale tiež v Rakúsku, v Čechách, na Morave či v Holandsku. K jeho najvýznamnejším dielam patrí palác rodu Lichtensteinovcov vo Viedni, Šternberský palác v Prahe (nerealizovaný projekt) a zámok Slavkov v Slavkove pri Brne. Mnoho jeho stavieb nájdeme na Morave, napríklad v mestách Rousínov, Letonice, Uherský Brod (Panský dům), Valtice alebo Bzenec.
Logroño

Logroño je mesto v severnom Španielsku. Leží na rieke Ebro. Je to hlavné mesto autonómneho spoločenstva La Rioja. 
Počet obyvateľov je k roku 2006 147 036. Mesto je strediskom obchodu s vínom, ktoré sa produkuje v tejto oblasti. Je tiež známe produkciou železa, dreva a textílnych produktov.
Nachádza sa južne od mesta Bilbao.
Zmierenie alebo Dobrodružstvo pri obžinkoch

Zmierenie alebo dobrodružstvo pri obžinkoch je veselohra od slovenského spisovateľa Jána Palárika. Vznikla v roku 1862 (prvýkrát uverejnené v Slovenských almanachoch), premiéru mala v roku 1933. Kritizuje vyvyšujúcich sa mešťanov a odrodilcov. 
Téma.
Potreba zmierenia a zblíženia sa šľachty s ľudom. Palárik vychádzal z hry poľského dramatika Józefa Korzeniowského- Obžinky.
Hlavná myšlienka.
Vlastenectvo je nemysliteľné bez lásky k ľudu. Kritika slovenskej šľachty, ktorá sa odnárodňuje a pohŕda ľudom.
Kompozícia.
Dielo sa člení na 3 dejstvá
Dej.
Dej sa zakladá na princípe inkognita (v rámci ktorého vystupuje niekto v podobe niekoho iného).
Ľudovít Kostrovický sa má oženiť podľa vôle otca a dávnej zmluvy s grófkou Elisou Hrabovskou. Prichádza si ju obzrieť práve na obžinky spolu s jeho priateľom inžinierom Rohonom. Chce Elisu lepšie spoznať a až potom sa rozhodnúť, či je preňho dobrá. Vymyslí plán - vymení si postavenie s Rohonom. On súhlasí, a tak za grófkou do kaštieľa prichádzajú vymenení netušiac, že aj barónka Elisa zmýšľa rovnako (vymení si postavenie s jej priateľkou Milušou). Ako sa spoznávajú, všetci sú nešťastní, pretože sa grófka zaľúbila len do "obyčajného inžiniera", gróf do "obyčajnej grófkinej služobnice", Miluša do "grófa" a Rohon do "grófky". Nakoniec sa všetko po obžinkoch vyjasní a všetci sú šťastní.
Statky-zmätky

Statky-zmätky je názov divadelnej hry spisovateľa Jozefa Gregora Tajovského. Napísal ju v čase svojho pôsobenia v Nadlaku (19081909). 
Ako už prezrádza názov hry, v popredí je veľmi nebezpečný a zákerný činiteľ – majetok („statky“), ktorý zasahuje a ovplyvňuje všetky tri rodiny vystupujúce v dráme, z nich rodiny Palčíkovcov a Ľavkovcov zasahuje v ich najhlbšej podstate. 
Hlavnou myšlienkou diela je, že šťastie sa neskrýva v majetku, ale v láske.
Dej.
Ľavkovci sa snažia oženiť syna Ďura a vyberajú mu nevestu. Chcú mu nájsť nejakú z bohatej rodiny, aby netrel biedu. Preto sa im zapáči návrh Palčíkovcov, aby oženili Ďura so Zuzkou Kamenskou. Tí sa podľa plánov Palčíkovcov mali o nich postarať v starobe a po ich smrti dostanú ich majetok. Slovo dalo slovo a konala sa svadba Ďurka a Zuzky. Presťahovali sa k Palčíkovcom, no po pol roku Ďurko známy svojím temperamentom a záľubou posedieť si v krčme začal zahýbať Zuzke s Betou. S Betou chodil pred svadbou a teraz sa k nej znova vrátil. Keď to Zuzka zistila, chcela od Ďura odísť, no Kata aj Žofa ju prehovárali, aby ostala, že časom sa všetko na dobré obráti. Palčíkovci neboli spokojní s Ďurovou ani Zuzkinou robotou a preto im nechceli nič odkázať. Ďuro neprestal chodiť za Betou, preto ho Zuzka, i keď bola tehotná, opustila a vrátila sa do rodičovského domu. Ďuro sa znovu oženil, tento raz s Betou. Tá prišla do domu Palčíkovcov za vidinou veľkého bohatstva, no tá sa jej rozplynula pred očami, keď im Palčík odmietol odkázať majetok. Preto rozhorčená opustila Ďura a toho zase Palčík vyhodil zo svojho domu. Zuzke sa narodil syn, ktorého nazvala Ondrej. Na Vianoce sa všetci chceli udobriť s Kamenskými a chodili k nim, aby sa ospravedlnili. Ľavkovci sa ospravedlňovali za Ďura, Palčíkovci zase hovorili, že nemohli tušiť ako to skončí a vynahradiť citovú ujmu chceli tým, že jej synovi odkážu po smrti svoj majetok. Nakoniec prišiel Ďuro, aby si pozrel svojho syna. Prosil Zuzku, aby sa k nemu vrátila aspoň kvôli ich dieťaťu, no Zuzka, poučená predchádzajúcimi skúsenosťami, odmietla.
Kilián Ignác Dientzenhofer

 
Kilián Ignác Dientzenhofer (* 1. september 1689, Praha – † 12. december 1751, Praha) bol český architekt a staviteľ nemeckého pôvodu, predstaviteľ vrcholného baroka; piaty syn staviteľa Kryštofa Dientzenhofera. 
Navštevoval jezuitské gymnázium na Malej Strane, po jeho ukončení študoval na pražskej univerzite filozofiu a matematiku. U svojho otca sa vyučil za staviteľa a okolo roku 1707 odišiel na skusy do cudziny, najmä do Viedne, kde sa zoznámil s barokovou tvorbou architekta Johanna Lukasa von Hildebrandta. Bol ovplyvnený tiež Francescom Borrominim a taktiež staviteľom Janom Blažejom Santinim-Aichlom; v poslednej fáze svojej tvorby spolupracoval so svojim zaťom Anselmom Martinom Luragom. K jeho zákazníkom patrila tak šľachta, ako aj cirkevné inštitúcie.
Angel’s Feather

Angel's Feather (jap.: エンジェルズフェザー) je dvojdielne OVA. Vzniklo na základe počítačovej hry, ktorú vytvorila spoločnosť BlueImpact a ktorá bola uvedená na trh 25. apríla 2005.
Príbeh.
Šó Hamura, víťaz národného šampionátu v kende, prestúpi na chlapčenskú súkromnú školu. Myslel si, že tu stretne svojho strateného mladšieho brata, ale Kai to dôrazne popiera. V škole sa stanú zvláštne veci a nejako sa týkajú magického sveta nazývaného Winfield.
Ľudia s bielymi krídlami mierumilovne žili v kráľovstve ďaleko od ľudského sveta. Ale na ich mier sa vrhol čierny tieň. Objavili sa mutanti s čiernymi krídlami. Mali magické sily, ktoré ľudia s bielymi krídlami nemali a s použitím týchto síl začali panovať v kráľovstve. Kráľ a kráľovná sa stali ich obeťami a boli zavraždení. Kráľov dôverník zachránil princa pred nepriateľmi a vzal ho do tajne do ľudského sveta.
Kráľ mal malého brata. Zaľúbil sa do ženy z ľudského sveta a pre túto zakázanú lásku opustil kráľovstvo. Na neho sa tiež zamerali čiernokrídli mutanti a on zahynul pri záchrane svojej ženy a novorodených dvojčiat.
Kryštof Dientzenhofer

Kryštof Dientzenhofer (* 7. júl 1655, Guggenhof, Bavorsko – † 20. jún 1722, Praha, Česko) bol český barokový architekt a staviteľ nemeckého pôvodu, predstaviteľ vrcholného baroka; otec českého architekta Kiliána Ignáca Dientzenhofera. 
Životopis.
Pochádzal z hornobavorskej staviteľskej rodiny - bol prostredným z piatich bratov, ktorí sa všetci stali významnými staviteľmi. Vyučil sa za murára a v roku 1677 sa presťahoval do Čiech. V roku 1689 dostal povolenie prevádzkovať staviteľskú činnosť; v tejto dobe už pracoval spoločne s A. Leuthnerom na stavbe zámku v Ostrove pri Karlových Varoch. V roku 1698 začal pôsobiť v Chebe, neskôr staval dvor zámku v Hamrníkoch alebo kostol sv. Kláry v Chebe. O dvadsať rokov neskôr začal samostatne budovať i v Prahe.
Tvorba.
Jeho najvýznamnejšími stavbami sú kaplnka Zjavenia Pána v Smiřiciach, kostol svätého Mikuláša v Prahe na Malej Strane, kláštorný kostol svätej Markéty v břevnovskom kláštore a kostol svätej Kláry v Chebe. Ako architekt a staviteľ sa podieľal na mnohých ďalších barokových stavbách v Čechách. Pôsobil tiež ako pevnostný staviteľ v Chebe a Prahe, a ako kláštorný staviteľ Břevnovsko-Broumovského kláštora.
Súš (Stará Turá)

Súš je jednou z kopaničiarskych častí mesta Stará Turá v Trenčianskom kraji. Ide o osídlenie v údolí Súšarského potoka, ktorý spadá južným smerom z masívu Veľkej Javoriny k severnému okraju mesta Stará Turá. Na západe ho ohraničuje dolina Topoleckej, susedstvom na východe je pramenná časť doliny Kamečnice s kopaničiarskymi sídlami obce Lubina. Pozostáva z viacerých kopaníc, napríklad Samkovci, Vráblovci, Kulichovci, Nemcovci, Ježovci atď.
Osídlenie má typický kopaničiarsky charakter, okolitá krajina spĺňa poľnohospodársku, lesohospodársku a rekreačno-oddychovú funkciu. Celkový počet stálych obyvateľov dosahuje niekoľko desiatok. Hlavná asfaltová komunikácia vychádza z mesta Stará Turá a vedie dnom doliny až k jej hornej časti. Hromadnú dopravu zabezpečuje pravidelný ale málo frekventovaný autobusový spoj.
Územie je poznačené úbytkom obyvateľstva kvôli sťahovaniu sa za prácou. Tradičné kopaničiarské hospodárenie upadá a to vplýva aj na celkový charakter krajiny. Vypuklým prejavom sú v oblasti flóry a fauny zárasty drevín na lúkach, ktoré boli pôvodne pravidelne kosené a dobre udržiavané. Výsledkom je úbytok vzácnych lúčnych spoločenstiev rastlín a živočíchov. Znižovanie počtu stáleho obyvateľstva je vyvážený nárastom chalupárov a chatárov, ktorí aspoň čiastočne nahrádzajú pôvodný spôsob hospodárenia a údržbu krajiny. V súčasnosti čoraz viac dominuje rekreačno-oddychová funkcia.
Johann Balthasar Neumann

 (* 27. január 1687, Cheb – † 19. august 1753, Würzburg, Nemecko) bol nemecký barokový architekt. 
Narodil sa v Chebe v Čechách. V roku 1711 sa presťahoval do Würzburgu a v roku 1717 sa stal patrónom rodiny Schönbornovcov. Postavil tu rezidenčný palác biskupa z tejto rodiny. Pre svoje rodné mesto Cheb navrhol prestavbu veží kostola sv. Mikuláša. Medzi jeho diela patrí Vierzehnheiligen, niekoľko kostolov vo Würzburgu a Schoenbornská kaplnka würzburgskej katedrály. Jeho portrét sa okrem iného nachádzal na pôvodnej 50-markovej bankovke, kde bol vyobrazený spolu so známym schodiskom würzburgskej Rezidencie.
Sylvia Plathová

Sylvia Plathová (* 27. október 1932, Boston, Massachusetts, USA – † 11. február 1963, Londýn, Spojené kráľovstvo) bola americká spisovateľka poézie, noviel, poviedok a krátkych príbehov.
Životopis.
Narodila sa v americkom Bostone. Jej otec Otto Emil Plath bol profesorom na Bostonskej univerzite, kde sa venoval výskumu života včiel. Sylviina matka sa volala Aurelia Schoberová, bola Američankou prvej generácie rakúskeho pôvodu. 27. apríla 1935 sa narodil jej brat Warren Joseph. V roku 1956 sa vydala za britského básnika Teda Hughesa a mali spolu dve deti (Friedu a Nicholasa). Rozišli sa v roku 1962, päť mesiacov pred jej dobrovoľnou smrťou. Sylvia Plath spáchala z dôvodu ťažkej depresie dňa 11. februára 1963 samovraždu v dome na Fitzroy Road č. 23 v Londýne (otrávila sa plynom z plynovej rúry). Pochovaná je na cintoríne dedinky Heptonstall v grófstve West Yorkshire.
Dielo.
Najznámejšia je ako poetka, ale známa je tiež pre svoje poloautobiografické dielo "The Bell Jar", popisujúce jej zápas s klinickou depresiou, zmätkom v sebe a celoživotnou neschopnosťou vyrovnať sa so smrťou otca, ktorá ju veľmi zasiahla. Jej a Anne Sextonovej je pripisovaný vzostup tzv. spovednej poézie, s ktorou prišli Robert Lowell a W. D. Snodgrass.
Moderna (dejiny)

Moderna je obdobie európskych dejín nasledujúce po stredoveku v rokoch 1500 – 1900. Dominovali nasledovné črty kultúry: realistickosť, hľadanie podstaty bytia, ontologickosť, uznávanie jednej prirody, uniformita, newtonovstvo, materialistickosť, reistickosť, trvácnosť, deterministickosť, predpovedanie, vytyčovanie utopických cieľov, mechanickosť, kontrolovanie, evolučnosť, hierarchickosť, štát, totalizovanie, akumulácia kapitálu, prekonávanie, silné myslenie, koncentrovanosť, viera, prinucovanie, uvedomelosť, usadlosť, somostatnosť osobnosti, izolovanosť jedinca, román, hľadačstvo, úprimnosť, vážnosť, dielovosť. Všeobecnohistoricky či historickoperiodizačne sa moderna tematizuje ako novovek.
Moderna (filozofia)

Moderna je vedomie doby, umelecké vedomie, filozofická teória, ktorých náplň kolíše podľa doby a je vymedzovaná istou konfiguráciou kategórií, napríklad základnou kategóriou moderny od 19. storočia sa stáva pojem odcudzenej skúsenosti, ktorá zahrnuje pocit izolácie a straty pevnej pôdy indivídua vo svete uvoľnených lákadiel moderného, veľkomestského života.
Modernizmus (náboženstvo)

Modernizmus v náboženstve označuje myšlienkový prúd na prelome 19. a 20. storočia, ktorý sa pokúsil spojiť historické kresťanstvo s modernou vedou a filozofiou.
Pojem modernizmus bol najprv použitý v protestantizme, ale jeho zásady boli prijímané tiež teológmi iných cirkví. Reakciou bol vnútri protestantských cirkví kresťanský fundamentalizmus a evangelikalizmus. Modernizmus však zasiahol aj reformné židovstvo, predovšetkým v USA. Najdôležitejšieho rozšírenie sa však modernizmus dočkal v katolíckej cirkvi, kde tiež došlo k tzv. modernistickej kríze.
Modernizmus prišiel s aplikáciou historicko-kritickej metódy v biblickej exegéze a dejinách dogmy. Dogmatické pravdy nie sú podľa modernistov večné, ale dobovo podmienené.
Modernistická kríza.
Pápež Pius X. (19031914) reagoval na modernizmus tým, že ho odsúdil ako herézu v encyklike "Pascendi Dominici gregis" (1907) a dekrétu "Lamentabili sane exitu". Kňaz Umberto Benigni navyše zorganizoval skupinu katolíckych intelektuálov "Sodalitium Pianum" (Piánske bratstvo) – integristov – ktorá bojovala proti modernistom. Časť súčasných teológov definuje modernizmus vlastne pozitívne ako zoznam heréz uvedených v encyklike Pascendi Dominici gregis a dekréte Lamentabili sane exitu. Tento zoznam zahŕňa názorové prúdy od protestantských heréz, ateizmu, agnosticizmu až po zástancov historickej metódy exegézy.
Ananke

Ananke môže byť:
Lakomec (komédia)

Lakomec (originálny názov po franc.: "L'Avare ou l'École du mensonge") je komédia od francúzskeho spisovateľa Molièra. Podnetom pre jej napísanie bola Plautova "Komédia o hrnci". Dej sa odohráva v 17. storočí v Paríži.
Hlavná myšlienka.
Nie je dôležité, aký veľký máš hmotný majetok, dôležité je, aby ťa ľudia mali radi a aby si bol šťastný.
Kompozícia.
Dielo sa člení na 5 dejstiev
Dej.
Dej drámy sa odohráva v Paríži, kde žije starý vdovec Harpagon so synom Cléantom a dcérou Elizou. Po meste kolujú chýry, že je najväčší lakomec v širokom okolí. A nanešťastie pre jeho deti sa zakladajú na pravde. Starý lakomec nemá inej práce, ako čo najviac zarobiť na pôžičkách a obchodoch. Majetku má toľko, že do konca života by nemusel pohnúť ani prstom, ale svojim deťom dá ledva na základné ošatenie. Na ich city nedbá, ba dokonca hľadá pre ne finančne najvýhodnejšieho partnera. Dcére vyberie starého Anzelma len preto, že netrvá na žiadnom vene. Pre seba si vyhliadol mladú krásavicu Mariannu. Je síce chudobná, ale aspoň nemá vysoké nároky. Lenže tú istú ženu miluje jeho syn Cléante. Nenechá sa ním uprosiť, nedbajúc na svoj nevhodný vek. Oddaný Cléantov sluha La Flèche chce svojmu pánovi veľmi pomôcť, a tak v záhrade nájde a zo zeme vykope Harpagonov poklad s 10 000 toliarmi. Keď to lakomec zistí, zatočí sa mu celý svet pred očami. Myslí, že je to jeho definitívny koniec. Prišiel o svoje všetko. Na svadbu s Mariannou úplne zabudne. Okamžite začne vypočúvať služobníctvo. Nakoniec mu Cléante vysvetlí, ako sa veci majú a dohodne sa s ním na výmene pokladu (10 000 toliarov) za Mariannu. Šťastní a spokojní sú všetci. Každý má to, čo považuje za najhodnotnejšie na svete. Harpagon svoj majetok, Marianna a Cléante svoju lásku.
Lakomec

Lakomec môže byť :
Lubina

Lubina môže byť:
Lubina (priezvisko)

Lubina (o význame pozri lubina) je české a slovenské priezvisko. Na Slovensku je najrozšírenejšie v Nemšovej. V Česku sa najviac vyskytuje v meste Říčany (okres Praha-východ) a v Šumperku.
Známi nositelia.
Pozri v článku Lubina.
Znásobenosť

Znásobenosť môže byť:
Plch (priezvisko)

Plch je české a slovenské priezvisko odvodené od rovnomenného živočícha. Na Slovensku je najrozšírenejšie v okrese Liptovský Mikuláš, najviac v obci Palúdzka. Častejšie je v Česku, najviac v Brne a Prahe.
Známi nositelia.
Pozri v článku Plch.
Jurík (priezvisko)

Jurík je slovenské priezvisko. Najrozšírenejšie je v obci Bánov (okres Nové Zámky), Nových Zámkoch a v Bratislave.
Známi nositelia.
Pozri v článku Jurík.
Model (logická sémantika)

Model v logickej sémantike sa definuje model takto: Máme danú určitú triedu výrokov nejakého kalkulu. Ak nahradíme všetky konštanty v týchto výrokoch premennými zodpovedajúcich typov, dostaneme triedu propozicionálnych funkcií. Akákoľvek množina predmetov, ktorá bude spĺňať každú propozicionálnu funkciu z tejto triedy, nazýva sa modelom danej triedy výrokov a príslušného kalkulu. Pomocou pojmu modelu kalkulu sa zavádza pojem interpretácie.
Externé odkazy.
Model súčasne preložené do niekoľkých jazykov
Dudek (priezvisko)

Dudek je české, poľské a slovenské (v nárečí Záhoria) priezvisko s významom dudok. Český ženský variant je Dudková, slovenský Dudeková alebo Dudková. V Česku je najčastejšie v mestách Praha, Ostrava a Hlučín. Na Slovensku je najrozšírenejšie v obci Zohor (okres Malacky).
Známi nositelia.
Pozri v článku Dudek.
Priezviská na Slovensku

Priezvisko je na Slovensku od konca 18. storočia (vláda Jozefa II.) úradne záväznou informáciou (spolu s krstným menom).
10 najrozšírenejších priezvisk na Slovensku.
V roku 2003 sa na Slovensku evidovalo 185 288 priezvisk mužov a žien. Pri počte obyvateľov približne 5,4 milióna pripadá na jedno priezvisko zhruba 29 ľudí. Pri predpoklade, že polovica z uvedeného čísla sú muži a polovica ženy môžeme povedať, že na Slovensku žije okolo 92 600 rodov.
François Mansart

François Mansart (* 13. január 1598, Paríž, Francúzsko – † 23. september 1666, tamže) bol francúzsky architekt.
Životopis.
Narodil sa v rodine tesára a miesto za architekta mu jeho príbuzní pomohli vyučiť sa za kamenára a sochára. Uvažoval nad tým, že by sa vyučil u architekta Salomona de Brosse, najobľúbenejšieho architekta za vlády francúzskeho kráľa Henricha IV.
V 20. rokoch 17. storočia už bol uznávaný ako architekt pre svoj štýl a zručnosť, ale bol vnímaný tiež ako tvrdohlavý a ťažký perfekcionista, búrajúci svoje konštrukcie, aby začal znovu stavať na ich mieste nové budovy. Len najbohatší si mohli dovoliť pracovať s ním, pretože Mansartove diela boli vďaka jeho spôsobu stavby veľmi drahé. Jediný zachovaný príklad jeho ranej tvorby je zámok v Balleroy, postavený na objednávku princa Gastona Orleánskeho, ktorý sa začal stavať v roku 1626. Vojvoda bol veľmi potešený výsledkom, takže pozval Mansarta, aby zrenovoval jeho krídlo na zámku Blois (1635). Architekt zamýšľal prebudovať bývalú kráľovskú rezidenciu kompletne, ale jeho plány boli zmarené a nakoniec bolo zrekonštruované len severné krídlo podľa Mansartových plánov. Väčšina Mansartových stavieb bola postupne zrekonštruovaná, alebo zbúraná. Najlepšie zachovaný príklad jeho zrelej tvorby je zámok v Maisons-Laffitte, ktorý jedinečne zachováva originálnu interiérovú výzdobu, a to vrátane veľkolepého schodiska. 
V 40. rokoch 17. storočia pracoval na kláštore a kostole Val-de-Grâce v Paríži, veľmi žiadanej objednávke od Anny Rakúskej. Jeho údajná márnotratnosť viedla k tomu, že bol nahradený poddajnejším architektom, ktorý v podstate pokračoval v Mansartovom pláne. V 50. rokoch 17. storočia sa zameral na politických odporcov kardinála Mazarina, pre ktorého Mansart často pracoval. V roku 1651 vyšiel pamflet "La Mansarade", ktorý obviňoval architekta z divokej márnotratnosti a intríg. Po nástupe Ľudovíta XIV. na trón prišiel Mansart o mnoho zo svojich objednávok, ktoré boli zadané iným architektom. Jeho návrhy na prerobenie Louvra a na kráľovské mauzóleum v Saint-Denis sa nikdy neuskutočnili. Niektoré z jeho plánov boli postupne znovu použité jeho prasynovcom, Julianom Hardouinom Mansartom, ktorý nebol tak geniálny a individualistický.
Mansart je známy ako autor prvých manzardových striech, ktoré vytvoril a použil na svojich budovách. Nevynašiel nový druh strechy, no manzardová strecha sa stala veľmi rozšírená vo všetkých jeho konštrukciách.
Charles Le Brun

Charles Le Brun (* 24. február 1619, Paríž, Francúzsko – † 22. február 1690, Paríž) bol francúzsky maliar a teoretik umenia, jeden z najdominantnejších umelcov 17. storočia vo Francúzsku.
Vďaka tomu, že upútal pozornosť kancelára Séguiera, dostal sa s jeho pomocou už ako 7-ročný do ateliéra Simona Voueta a bol tiež žiakom Françoisa Perriera. Ako 15-ročný získal objednávku od kardinála Richelieu, ktorá mu umožnila ukázať svoje schopnosti, neskôr pôsobil štyri roky v ateliéri Nicolasa Poussina v Ríme a po návrate do Paríža v roku 1646 získal mnoho patrónov, z ktorých bol najdôležitejší asi Nicolas Fouquet, pre ktorého namaľoval veľký portrét Anny Rakúskej.
Vďaka kardinálovi Mazarinovi sa spolupodieľal ako maliar (rovnako ako architekt Louis Le Vau a záhradný architekt André le Nôtre) na výstavbe zámku vo Versailles.
Huis ten Bosch

Huis ten Bosch je palác v Haagu, Holandsko; jedna zo štyroch oficiálnych rezidencií holandskej kráľovskej rodiny. Od roku 1981 slúži ako domov holandskej kráľovnej Beatrix, zatiaľ čo iný kráľovský palác - Noordeinde - sa používa na pracovné účely.
Začal sa stavať 2. septembra 1645 pod vedením Bartholomea Drijffhouta a bol naprojektovaný Pietrom Postom a Jacobom van Campenom. Palác si objednala česká kráľovná Alžbeta Stuartová, ktorá tu žila v exile so svojim manželom. Keď ho dokončili, stal sa letným sídlom princa Frederika Henricha Oranžského a jeho manželky Amálie. Od svojho vzniku po súčasnosť prešiel mnohými rekonštrukciami.
Bazálne ganglion

Bazálne gangliá sú skupina jadier neurónov v mozgu prepojené s mozgovou kôrou (pallium), medzimozgom (talamus) a mozgovým kmeňom. Sú to teda jadrá sivej hmoty ponorené v bielej hmote. Bazálne gangliá cicavcov plnia rôzne funkcie: motorická kontrola, kognitívne funkcie, emócie a učenie (druhá signálna sústava).
Snellenov optotyp

Snellenov optotyp je pomôcka na zisťovanie ostrosti zraku, ktorú vyvinul v roku 1862 holandský oftalmológ Herman Snellen. Vytvoril aj Snellenovu stupnicu na charakterizovanie ostrosti zraku.
Arnaud Boetsch

Arnaud Boetsch (* 1. apríl 1969, Meulan-en-Yvelines, Francúzsko) je bývalý francúzsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 3 turnaje ATP v dvojhre a 2 turnaje vo štvorhre.
Aurelianus

Lucius Domitianus Aurelianus (*9. september 214 alebo 215 – †september alebo október 275) bol v rokoch 270 – 275 rímskym cisárom. Bol druhým z úspešných cisárov-vojakov, ktorí pomohli udržať rímsku moc v druhej polovici 3. storočia.
Život.
Narodil sa niekedy okolo roku 214 a stal sa jedným z významnejších predstaviteľov skupiny rímskych imperátorov známych pod prezývkou "vojnoví cisári". Pochádzal z rímskej provincie Ilýria ležiacej na západnom Balkáne.
Jeho predchodca Marcus Aurelius Claudius alebo tiež Claudius Gótsky sa všemožne snažil ríšu udržať pokope a prinavrátiť jej niekdajšiu silu. Vojensky porazil dvoch vzdorocisárov v Gálii a Hispánii, podarilo sa mu tiež zastaviť postup Gótov. Skôr ako sa však stihol venovať iným záležitostiam, zahynul pravdepodobne na mor. Vládol len dva roky.
Aurelianus nastúpil na trón Rímskej ríše v roku 270. Krajina, ktorú takpovediac zdedil po svojich predchodcoch, bola v katastrofálnom stave. Nepriatelia zo všetkých strán útočili a prenikali hlboko na územie štátu, všade prekvitala korupcia a hospodárstvo bolo na samom dne. Rím bol doslova posiaty mestskou chudobou a hladujúcim ľudom. Hoci Aurelianus vládol len päť rokov, vyslúžil si honosný titul Obnoviteľ sveta – "Renovator mundi". Takmer úplne obnovil hranice upadajúcej ríše. Aurelianus bol zásadový muž, výrazný politik, výborný vojak a vojvodca, a práve takého panovníka Rím potreboval. Vyhnal Gótov z Panónie a Alamanov z Itálie. Bojoval proti zločincom a korupcii a zaviedol denné prídely chleba namiesto dovtedajších mesačných prídelov obilia. Samotný Rím obkolesil vysokými hradbami, ktoré mali zabezpečiť mestu bezpečnosť. V roku 275 sa vybral na čele vojska na východ aby tu zakročil proti Peržanom. Ešte pred samotným bojom však zahynul rovnako ako jeho predchodcovia(a aj budúcich pár cisárov)- dýkou sprisahancou. Rím tak opäť prišiel o jedného z mála dobrých cisárov tejto neutešenej doby. Nového veľkého cisára sa Rimania dočkali až v osobe Diokleciána o deväť rokov neskôr (r. 284).
Buš (priezvisko)

Buš je priezvisko. Najrozšírenejšie je v okrese Dolný Kubín, resp. okrese Rimavská Sobota.
Marián

Marián môže byť:
Marián (priezvisko)

Marián je slovenské priezvisko. Najrozšírenejšie je v okrese Bratislava III.
Cluvius Rufus

Cluvius Rufus bol rímsky senátor a historik, jeden z významných prameňov ďalších historikov – Tacita, Suetonia, Flavia Josepha a Plutarcha.
Počas vlády cisára Caligulu bol Rufus zapletený do sprisahania so zámerom Caligulu zavraždiť. Suetonius uvádza, že na začiatku Neronovej vlády bol Cluvius Rufus bývalým konzulom. Tacitus spomína, že v roku panovania štyroch cisárov (69) zastával Rufus správu Hispánie, a stál za snahou senátorov získať väčšie právomoci za vlády cisára Vitellia.
Cluviovo dielo bolo významnou súčasťou rímskej historiografie. Žiaľ, do dnešnej doby sa nedochovalo. Týkalo sa údajne vlády cisárov Caligulu, Claudia a Nerona, jeho súčasníkov.
Kokotović

Kokotović je priezvisko, napr.:
Jacob van Campen

Jacob van Campen (* 2. február 1596, Haarlem, Holandsko – † 13. september 1657, Amersfoort) bol holandský barokový umelec a architekt.
Život.
Narodil sa v bohatej rodine v Haarleme a mladosť strávil v rodnom meste. Nakoľko bol zo vznešenej rodiny a mohol nakladať so svojim časom ako chcel, začal sa venovať maliarstvu ako svojmu koníčku. V roku 1614 sa stal členom "Guild of Saint Luke" a študoval maliarstvo u Fransa de Grebbera (z tohto obdobia sa zachovalo mnoho jeho malieb). Asi v rokoch 16161624 žil v Taliansku. Po návrate do Holandska sa začal venovať architektúre, v ktorej využil svoje si vypožičal od architektov ako Andrea Palladio, Vincenzo Scamozzi, a tiež využil vplyv Marca Vitruvia Pollia. A je to tiež hlavne on, kto je zodpovedný za obnovu neoklasického štýlu v holandskej barokovej architektúre – kombináciu domáceho, holandského murovaného štýlu s Vitruvianovými princípmi.
Van Campen spolu a jeho priateľ Constantijn Huygens navrhli nový dom pre Hugenotov. Po Van Campenovej smrti jeho práca silno ovplyvnila Johanna Mauritsa, princa z Nassau, dizajnéra záhrad v Kleve, a Frederika Williama Brandenburského.
Diela.
Prvá známa van Campenova budova je "Coymans house" z roku 1625 v Amsterdame. V 30. rokoch 17. storočia van Campen a Pieter Post navrhli Mauritshuis v Haagu (palác, ktorý je dnes domovom Kráľovskej obrazovej galérie), a sám van Campen postavil tiež prvé holandské divadlo – amsterdamský Stadsschouwburg. Okolo roku 1645 van Campen navrhol kostol "Nieuwe Kerk" v Haarleme, ktorý bol ovplyvnený tvorbou anglického architekta Christophera Wrena. Jeho najznámejšou prácou je pravdepodobne veľká mestská radnica v Amsterdame (začiatok stavby v roku 1648), dnešný Kráľovský palác na námestí Dam.
Pieter Post

Pieter Jansz Post (pokrstený 1. mája 1608, Haarlem – pochovaný 8. mája 1669, Haag) bol holandský barokový architekt, maliar a grafik. 
Post bol synom maliara chrámového skla a starší brat maliara Fransa Posta. Uznanie si získal vytvorením holandského barokového štýlu počas dlhodobej spolupráce s architektom a maliarom Jacobom van Campenom, s ktorým navrhol napr. Mauritshuis v Haagu.
Tielman van Gameren

Tielman van Gameren (tiež Tilman, Tylman) (* 3. júl 1632, Utrecht, Holandsko – † 1706, Varšava, Poľsko) bol holandský architekt a konštruktér, ktorý pracoval pre poľskú kráľovnú Máriu Kazimíru, manželku Jána III. Sobieskeho. 
Život.
Študoval u Jacoba van Campena, zatiaľ čo tento bol zamestnaný stavbou budovy Kráľovského paláca Stadhuis v Amsterdame. Vo vrcholnom období holandskej zlatej éry, tak ako mnohí holandský umelci, odišiel v roku 1650 do Talianska. V roku 1660 sa stretol s Jerzym Sebastianom Luboirskym v Leidene a prijal jeho pozvanie do Poľska ako vojenský konštruktér. 
Vo Varšave si zmenil meno na "Tilman Gamerski" a čoskoro sa stal vychádzajúcou hviezdou kráľovského dvora. Počas prvých desiatich rokov slúžil ako delostrelecký dôstojník a na začiatku roku 1670 si získal dobré meno ako dvorný architekt palácov, záhrad, vidieckych domov, kláštorov a kostolov vo Varšave a jej okolí. Upravil kostol Svätého ducha, sv. Kazimíra a sv. Bonifáca. Jeho návrhy boli perlami poľskej barokovej architektúry a poukazovali na holandský, nemecký a taliansky vplyv v jeho tvorbe. Konal ako vedúci architekt Michała Korybuta Wiśniowieckeho
Krvná pomsta

Krvná pomsta (v Stredomorí, najmä na Korzike a v Taliansku, aj vendeta) je právny inštitút v mnohých rodových (t. j. predštátnych) spoločenstvách a ako prežitok aj v niektorých štátoch spočívajúci v tom, že príbuzný (príslušník rodu/klanu) zabitého má právo aj povinnosť pomstiť sa vrahovi a jeho príbuzným (príslušníkom jeho rodu/klanu) vlastnou rukou. Nezriedka krvná pomsta nadobúda ráz vojny medzi dvoma rodmi, pri ktorej nezáleží na jednotlivcovej vine ("všetci za jedného"). 
V Európe bol tento inštitút vytlačený v ranokresťanskom období, na mnohých miestach sa zachoval až do začiatku 20. storočia (Albánsko, Korzika, Srbsko, južné Taliansko) a v mafiánskych kruhoch až dodnes. Mimo Európy bol dlho známy napríklad v Japonsku.
Lieven de Key

Lieven de Key (* 1560 Gent, Belgicko – † 17. júl 1627, Haarlem, Holandsko) bol slávny holandský barokový architekt, ktorý sa v roku 1592 stal mestským architektom v Haarleme.
Hendrick de Keyser

Hendrick de Keyser (* 15. máj 1565, Utrecht, Holandsko – † 15. máj 1621, Amsterdam, Holandsko) bol holandský barokový sochár a architekt; otec architekta a portrétistu Thomasa de Keysera.
Životopis.
Bol žiakom majstra Cornelia Bloemaerta. Ako 26-ročný odišiel s Bloemaertom do Amsterdamu, kde čoskoro získal vlastné objednávky ako samostatný umelec. Keď sa jeho talent stal všeobecne uznávaným, bol vymenovaný za mestského kamenára a sochára. V skutočnosti jeho povinnosti zahŕňali všetky úlohy spojené s povolaním architekta. De Keyser je známy vďaka množstvu dôležitých budov, ktoré patria k jadru holandskej histórie. Dnešný Zuiderkerk (1603 – 1611) a s ním Spojená veža (1614), Delftská radnica (1618 – 1620), Westerkerk (1620 – 1631) a Westertoren (postavený v roku 1638, ale v upravenej verzii) patria medzi historické budovy, ktoré poskytujú dôležitý pohľad na de Keyserove dielo. Jeho "Commodity Exchange" z rokov 1608 – 1613 bola zbúraná v 19. storočí.
De Keyserove projekty v Amsterdame počas prvých desaťročí 17. storočia mu pomohli vybudovať neskorý manieristický štýl, nazývaný aj "„Amsterdamská renesancia“". Tento štýl sa v mnohom podobá na taliansku renesančnú architektúru 16. storočia. De Keyser sa však neriadil zásadami klasickej architektúry ako napr. vertikálne rebrovanie. Jeho verzia dosiahla svoj rozkvet v druhej dekáde 17. storočia a stala sa ďalším stupňom neskorej holandskej barokovej architektúry, ktorú tvorili najmä Jacob van Campen a Pieter Post.
Sklenená harmonika

Sklenená harmonika je historický hudobný nástroj. Sú to točiace sklenené misky rôzneho priemeru od najmenšieho po najväčší, upevnené na spoločnej osi. Zvuk vznika trením navlhčených prstov o okraje točiacich sa misiek.
Hudobný nástroj, bol zostrojený v roku 1762 Benjaminom Franklinom. Pre sklenenú harmoniku komponovali aj Wolfgang Amadeus Mozart (napr. "Adagio a Rondo pre sklenenú harmoniku, flautu, hoboj, violu a violončelo KV 617" z roku 1791), Ludwig van Beethoven, Václav Jan Tomášek, Antonín Rejcha, Hasse, Carl Philipp Emmanuel Bach, Donizetti, Richard Strauss, Jan Erik Mikalsen, Regis Campo, Etienne Rolin, Philippe Sarde, Damon Albarn, Tom Waits, Michel Redolfi, Cyril Morin, Stefano Giannotti, Thomas Bloch, Guillaume Connesson.
Curiatius Maternus

Curiatius Maternus bol rímsky dramatik, autor tragédii. Údajne zložil diela s titulmi "Domitius", "Medea" a "Cato", a to niekedy pred rokom 74/75. Ide pravdepodobne o toho istého Materna, ktorého dal usmrtiť cisár Domicián za to, že verejne vystúpil proti tyranii.
Objavuje sa tiež ako jedna z postáv v Tacitovom spise "Dialogus de oratoribus" (Dialóg o rečníkoch).
Fabius Rusticus

Fabius Rusticus (1. storočie po Kr.) bol rímsky historik, jeden z významných prameňov Tacita a pravdepodobne aj Suetonia a Josepha Flavia. Tacitus ho označuje ako jedného z najvýrečnejších historikov a prirovnáva ho dokonca k Liviovi. Uvádza ho ako blízkeho priateľa filozofa Senecu, ktorý ho tiež vyzdvihoval v svojich dielach.
Fabius Rusticus bol súčasníkom cisárov Claudia a Nerona. Jeho dielo sa týkalo práve Neronovej vlády, aj keď nie je jasné, aký bol jeho chronologický záber. Zdá sa, že z jeho tvorby čerpal Tacitus svoje informácie o Neronovom úmysle zabiť vlastnú matku, o jeho krvismilnej túžbe voči nej, ktorá mu bola pripisovaná, a o Senecovej smrti.
Coriolanus

Coriolanus patrí medzi najslávnejšie historické hry anglického dramatika Williama Shakespeara. Predstavuje čitateľovi tragický príbeh slávneho rímskeho vojvodcu.
postavy hry: 
Samotný dej tejto divadelnej hry sa odohráva v dávnych dobách starého Ríma (prvé roky rímskej republiky – okolo roku 490 pred Kr.). Hlavnou postavou je príslušník patricijskej triedy (Starorímsky aristokrat, priamy potomok rímskych starousadlíkov. Pomenovanie patricij pochádza z latinského výrazu "pater", čiže otec. Patriciovia sami seba považovali za otcov rímskeho ľudu) menom Gaius Marcius, ktorý vyslovene opovrhuje prostým ľudom ("plebsom"). Nevynechá žiadnu príležitosť, aby plebejcom a ich vtedajším zástupcom (v tejto hre nimi boli tribúni ľudu Sicinius a Brutus) nevyhodil na oči ich nerozumnosť, nevzdelanosť, zbabelosť a nenažranosť.
Hneď na začiatku samotného deja vypukne nová vojna medzi Rímom a "volským" mestom Corioli. Gaius Marcius spolu s ďalšími dvoma rímskymi vojvodcami vytiahnu do boja proti Tullovi Aufidiovi, ktorý bol hlavným veliteľom vojenských síl mesta Corioli. V boji Gaius Marcius znova dokáže svoju chrabrosť a vojenské umenie, a podarí sa mu mesto dobyť. Po návrate do rodného Ríma je oslavovaný a senát mu udelí čestný titul "Coriolanus", ktorého názov je odvodený od názvu mesta Corioli. Taktiež ho nominuje na zisk postu konzula (Konzul bol najvyšší rímsky štátnik tej doby. Spolu stáli na čele Ríma vždy dvaja konzuli, ktorí vládli spoločne. Od toho pochádza aj pomenovanie tejto funkcie, slovo konzul totiž pochádza z latinského slova "consulo", čiže radím sa). Aby však mohol byť za konzula vymenovaný, musí o súhlas požiadať podľa tradície plebejcov. To sa mu prieči, pretože si myslí, že plebejci pre Rím nikdy nič neurobili, ale nakoniec sa podvolí tradícii. Tribúni ale ľud presvedčia aby mu konzulstvo neodsúhlasili kvôli jeho arogantnosti a nenávisti voči plebsu. Tribúni si totiž všimli, že Coriolanus až priveľmi baží po sláve a moci, čo by mohlo byť nebezpečné hlavne pre samotný ľud mesta Rím.
Coriolanus sa teda konzulom pre zjavný nesúhlas plebsu nestane a to ho nesmierne rozčúli. Prekľaje mesto Rím a jeho obyvateľov. Za tento závažný zločin je vypovedaný z mesta na doživotie. Zároveň sa prísne zakázalo, aby mu niekto v jeho ťažkostiach pomáhal.
Gaius Coriolanus teda odíde k svojim starým nepriateľom, Volskom, a vyhľadá Tulla Aufidia. V jeho honosnom dome sa mu predstaví a ponúkne pomoc pri ťažení proti Rímu. Tesne pred samotným útokom na mesto však za Coriolanom príde jeho matka, manželka a synček. Tí ho uprosia, aby Rím ušetril. Po dlhom presviedčaní tak urobí a odtiahne aj s vojskom preč. Tulla Aufidia to nahnevá a pred senátom Volskov Coriolana ohovorí a tajne pripraví naňho atentát.
Keď Coriolanus príde do mesta aj s korisťou, začne hádka s Aufidiom, pri ktorej Coriolana atentátnici prebodnú zozadu.
Gaius Marcius Coriolanus teda zradil Rím a neskôr aj ďalšieho spojenca. Jeho meno sa stalo synonymom zradného človeka. Po jeho smrti za ním nik nesmútil (okrem jeho najbližšej rodiny).
Eduard Lederer

Dr. Eduard Lederer (pseudonym Leda) (* 15. júl 1859, Chotoviny/Chotowin pri Tábore, Česko – † 1944, Terezín, Česko) bol český židovský spisovateľ, publicista a právnik.
Vyštudoval právnickú fakultu pražskej univerzity. Sám seba označoval za českožidovského asimilanta, spolupracoval s novinami "Českožidovské listy" a "Rozvoj". 
Lederer sa angažovaním v prospech českého a neskôr slovenského národného hnutia snažil napĺňať svoju predstavu zámernej česko-národnej asimilácie Židov žijúcich v českom prostredí, reprezentovanú "Spolkom českých akademikov židov" (založený v roku 1876, po roku 1918 bol spolok premenovaný na "Akademický spolek Kapper").
V máji 1907 napísal z Jindřichovho Hradca, kde vtedy žil, obšírny list Bjørnstjernovi Bjørnsonovi o útlaku Slovákov v Uhorsku. List podpísali aj Adolf Heyduk a Karel Kálal a slúžil ako podklad, na základe ktorého článkom "Mier a priatelia mieru" Björnson začal svoju kampaň proti Albertovi Apponyimu, uhorskému ministrovi školstva. Lederer navštívil Björnsona v máji 1908 v Ríme a v júli o rok neskôr vtedy už ťažko chorého majstra v Larviku v južnom Nórsku.
Po prevrate Lederer zasvätil všetky svoje sily programu prekonávania židovskej národnosti cez vybudovanie identity "židovského Čechoslováka". Rázne odmietal slovenský separatizmus a hájil národnú jednotu "Čechoslovákov" pri rešpektovaní spisovného jazyka Slovákov . Odmietal sionizmus. Jeho politická orientácia skončila tragicky – od 6. júla 1942 bol väznený v Terezíne, kde v roku 1944 zahynul.
Mohyla

Mohyla môže byť:
Kurgan

Kurgan môže byť:
Monarchizmus

Monarchizmus môže byť:
Thomas de Keyser

Thomas de Keyser (* asi 1596, Amsterdam, Holandsko – † 1667, Amsterdam, Holandsko) bol holandský barokový maliar a architekt; syn holandského architekta a sochára Hendrika de Keysera.
Životopis.
Narodil sa v rodine architekta a sochára Hendrika de Keysera a nie je isté, kde sa vyučil, a taktiež existujú len kusé informácie o priebehu jeho života. Podľa rôznych zdrojov by mohli jeho talent rozvíjať Aert Pietersz, Cornelis vander Voort, Werner van Valckert a Nicolas Elias. V 40. roky 17. storočia prijal de Keyser len veľmi málo maliarskych objednávok a bol prinútený hľadať si iný príjem. V rokoch 1640 – 1654 vlastnil obchod s čadičom, potom sa vrátil k maľovaniu.
Maliarstvo.
Vynikal ako maliar portrétov a bol najvyhľadávanejším portrétistom v Holandsku do 30. roky 17. storočia, kedy jeho slávu zatienil Rembrandt. Rembrandt bol ovplyvnený jeho prácou, a mnohé z Keyserových malieb bolo neskôr chybne prisúdených Rembrandtovi. 
Jeho portréty sú plné charakteru a majstrovsky vypracované, a často sú charakteristické bohatou zlatou žiarou farieb a rembrandtovským šerosvitom. Niektoré z jeho portrétov sú v životnej veľkosti, ale on sám obvykle preferoval zachytenie postáv v značne menších rozmeroch, ako napr. známy obraz „Štyria starostovia Amsterdamu prijímajúci Máriu Medicejskú“ ("Four Amsterdam burgomasters assembled to receive Marie de Medici") z roku 1638, v súčasnosti vystavený v holandskom múzeu Mauritshuis v Haagu. Okrem portrétov tiež vytvoril niekoľko historických a mytologických obrazov, ako napr. „Tézeus a Ariadna“ v amsterdamskej radnici (teraz Kráľovský palác v Amsterdame). 
Najväčšou zbierkou jeho maliarskych diel je Rijksmuseum v Amsterdame. Jeho diela možno medzi iným vidieť tiež v Louvri v Paríži, Francúzsko, Metropolitnom múzeu v New Yorku, Spojené štáty americké, v Ermitáži v Petrohrade, Rusko a v Národnej galérii v Londýne, Anglicko.
Architektúra.
De Keyser pracoval tiež ako architekt. Od roku 1662 až do svojej smrti v roku 1667 dohliadal na stavbu novej radnice v Amsterdame.
Fate (album)

Fate je druhý štúdiový album americkej goticko metalovej skupiny Fountain of Tears.
Focke-Achgelis

Focke-Achgelis bola nemecká firma, ktorá vyrábala vrtuľníky. Založili ju roku 1937 Henrich Focke a Gerd Achgelis.
Prvý plne ovládateľný vrtuľník (oproti vírniku) Focke-Wulf Fw 61 verejne predstavil skúšobný pilot Ewald Rohlfs 26. júna 1936 v Berlíne. 
V roku 1937 akcionári spoločnosti Focke-Wulf prinútili Heinricha Fockeho opustiť spoločnosť, ktorú spoluzakladal a tak Focke založil spoločne s Gerdom Achgelisom novú spoločnosť zameranú sa na produkciu vrtuľníkov.
Indická platňa

Indická platňa je tektonická platňa, ktorá je dnes súčasťou Eurázie. Okrem kontinentálnej kôry so sebou nesie aj rozsiahle oblasti oceánskej kôry, ktoré tvoria časť dna Indického oceánu. Pôvodne bola súčasťou kontinentu Gondwana, no vo vrchnej kriede, asi pred 90 miliónmi rokov, sa od nej oddelila a pohybovala sa na severovýchod, až kým v eocéne nezačala kolidovať s Euráziou, pred asi 50 miliónmi rokov. Počas tohto obdobia sa India musela premiestniť o asi 2000 až 3000 km, čo bol dosiaľ najrýchlejší zaznamenaný a pohyb kontinentov - asi 20 cm ročne. Podľa predpokladov, mohla byť jednou z príčin takto neobvykle rýchleho pohybu len polovičná hrúbka platne v porovnaní so zvyškom Gondwany.
Kolízia s Eurázijskou platňou pozdĺž hranice Indie a Nepálu, mala za následok vznik orogénneho pásma, ktoré dnes tvorí Tibetskú náhornú plošinu a Himaláje. Veľká nadmorská výška týchto oblastí je spôsobená viacerými faktormi. Jednak veľkými hrúbkami usadených hornín, ktoré boli zvrásnené a vytlačené zo sedimentárnych paniev pôvodne tvoriacich šelf a morské dno, ako aj zdvojením kontinentálnej zemskej kôry na miestach kde sa India nasúva na Euroázijskú platňu. Tento pohyb trvá dodnes a dosahuje rýchlosť okolo 5 cm ročne, zatiaľ čo sa Euroázijská platňa pohybuje sama na sever rýchlosťou okolo 2 cm ročne.
FC Chelsea

Chelsea FC alebo lahšie The blues je futbalový tím z Anglicka. Sídli vo Fulhame. 
Tréner : José Mourinho
Štadión: Stamford Bridge
Cvičisko: Cobham Training Centre
Liga : FA PL FA Premier League
 Hráči:
 Samuel Eto’o 
Fernando Torres 
Juan Mata 
Willian Borges da Silva 
Eden Hazard 
Frank Lampard 
Oscar dos Santos Emboaba Junior 
David Luiz 
Demba Ba 
John Terry 
John Obi Mikel 
André Schürrle 
Ramires 
Petr Čech 
Kevin De Bruyne 
Michael Essien 
Branislav Ivanović 
Marco van Ginkel 
Ashley Cole 
Gary Cahill 
Mark Schwarzer 
César Azpilicueta 
Tomáš Kalas 
Ryan Bertrand 
Henrique Hilário 
Jamal Blackman
Billy Clifford
 Majiteľ: Abrahamovič
Seikimacu Dárin

Seikimacu Dárin (jap.: 世紀末★ダーリン) je japonská manga od mangaku Maki Naruta. Podľa predlohy vzniklo aj jednodielne OVA anime.
Príbeh.
"Otaka", príjemný a tvrdo pracujúci muž, má iba jeden problém – svoju lásku k inému mužovi. Druhý problém sa však tiež objaví, pretože "Takasugi", muž, ktorého miluje, verí, že ich city sú podobné a že preto nemôžu byť spolu. Nakoniec sa rozhodnú, že odcestujú na dovolenku lásky spolu, obaja rozhodnutí vyhrať hru zvádzania.
Hókago no Šokuinšicu

Hókago no šokuinšicu (jap.: 放課後の職員室) je dvojdielne OVA anime. Žánrovo sa zaraďuje do jaoi.
Príbeh.
V podstate ide o romantický príbeh medzi dvoma učiteľmi – "Micuró Kawaseom" a "Tošiaki Kazamom", skomplikovaný Micuróovým váhaním akceptovať Tošiakiho veľmi otvorené vyznanie lásky. Trochu je tiež komplikovaný žiarlivosťou v dieli s Micurovým mladším bratom "Hitošim".
Pohár federácie 2006

Pohár federácie 2006 je 44. ročník najdôležitejšej súťaže národných tímov v ženskom tenise. Súťaže sa zúčastnilo 76 tímov. Vo finále, ktoré sa hralo 16. a 17. septembra v Charleroi zvíťazili talianske reprezentantky na družstvom Belgicka 3:2. Bol to prvý titul Talianska.
Svetová skupina.
Play-off.
Porazení z prvého kola hrali play-off Svetovej skupiny s víťazmi Svetovej skupiny II.
Svetová skupina - play-off.
Dátum: 15.-16. júl
Svetová skupina II.
Dátum: 21.-22. apríl
Víťazné tímy postúpili do play-off o Svetovú skupinu. Porazené tímy hrali play-off o Svetovú skupinu II.
Svetová skupina II - play-off.
Štyri porazené tímy zo Svetovej skupiny II budú hrať play-off proti kvalifikantom. Dva tímy sa kvalifikujú z Euroafrickej zóny I, jeden tím z Ázijskooceánskej zóny a jeden tím z Americkej zóny.
Dátum: 14.-15. júl
Arts Club Theatre Company

Arts Club Theatre Company je profesionálna divadelná spoločnosť v meste Vancouver, v Britskej Kolumbii (Kanada). Arts Club od svojho založenia v roku 1958 až do roku 1964 bol pôvodne súkromným klubom, neskôr sa zmenil na divadlo na ulici Seymour Street v downtowne. Hlavnými témami tohto divadla sú nové hry, komédie, muzikály, drámy a revue.
V roku 1979 Arts Club expandoval a svoje vystúpenia robil na 450-miestnom hľadisku Granville Island Stage, nachádzajúcom sa na ostrove Granville Island. Divadlo opustilo svoje sídlo na Seymour Street v roku 1991, no v roku 1998 Arts Club prevzal činnosť Stanley Theatre (v roku 2005 premenovaného na Stanley Industrial Alliance Stage), bývalého kina.
Tabuľa (geológia)

Tabuľa je stabilizovaná kontinentálna oblasť s relatívne rovným, alebo len mierne zvlneným povrchom, súčasť platformy, ktorá je pokrytá hrubšími neoproterozoickými alebo fanerozoickými usadenými horninami. Tabule spoločne so štítmi budujú najstabilnejšie oblasti kontinentálnej zemskej kôry označované ako platformy (v angl. literatúre kratóny) V hlbšom podloží (fundamente) tvoreného prekambrickými (viac než 550 miliónov rokov starými) vyvretými a premenenými horninami, má aj mladšiu sedimentárnu nezvrásnenú pokrývku. Vyznačujú sa dlhodobým tektonickým pokojom, ktorý trvá od začiatku fanerozoika. Na okrajoch môže byť tabuľa ohraničená orogénnymi pásmami. Prehĺbené oblasti, vyplnené väčšími hrúbkami usadených hornín sa na platformách označujú ako aulakogény, sú to zaniknuté riftové oblasti.