Masaker v Hájnikoch

Masaker v Hájnikoch sa udial v noci zo 16. na 17. septembra 1944 na moste medzi osadami Hájniky a Rybáre (súčasť mesta Sliač), kde partizáni 1. čs. brigády M. R. Štefánika zavraždili 12 ľudí. Bol medzi nimi kňaz a poslanec slovenského snemu Anton Šalát, zvolenský vládny komisár Ján Ricotti a predseda Obilnej spoločnosti pre Slovensko Ján Klinovský. Povstalecké orgány prípad ešte pred potlačením povstania prešetrili, partizáni Michal Golcbár a František Molinek a člen miestnej milície Štefan Haverla boli usvedčení zo zodpovednosti za incident a pre výstrahu na tom istom mieste 22. septembra popravení.
Priebeh.
Podľa vyšetrovania partizán Michal Golcbár (vydávajúci sa za sovietskeho poručíka po úteku z nemeckého zajatia) chodieval do Hájnikov pod zámienkou „pátrania po fašistoch“ a boja proti nim aj na povstaleckom území, keďže mu Haverla reportoval, že v „okolí Zvolena sa nič s fašistami nerobí“. 16. septembra Golcbár s Molínkom vyzdvihli zadržiavaných väzňov zo zvolenskej väznice, ďalšie osoby označené za fašistov vybrali z ich domovov, prípadne z hotelových izieb na Sliači (vrátane farára Antona Šaláta, zvolenského vládneho komisára Jána Ricottiho, predsedu Obilnej spoločnosti pre Slovensko Jána Klinovského, jednej Češky a Žida práve zachráneného z tábora v Seredi). Po krátkom výsluchu boli osoby na hájnickom moste Golcbárom a Molinkom postrieľané. Golcbár skonfiškoval pred popravou obetiam cennosti (náušnice, zlaté prstene a šperky u Češky, u Žida dvadsaťtisíc korún a od inžiniera Klinkovského, ďalšej z obetí, zlaté hodinky a nové poltopánky).
Potrestanie páchateľov.
Mŕtvoly boli objavené na druhý deň ráno na brehu Hrona a nález spôsobil zhluknutie obyvateľstva. Ešte v ten istý deň o masakre informoval bratislavský rozhlas, označiac Slovenskú národnú radu za hračku v rukách „boľševických banditov“. Vyšetrovanie zahájil Anton Rašla, v tom čase poľný prokurátor armády a prednosta spravodajského oddelenia na hlavnom partizánskom štábe. Ten zároveň odporučil, aby prípadný trest vykonal príslušný partizánsky veliteľ, nakoľko partizáni na základe inštrukcií sovietskeho poradcu (major Chrapko) nespadali pod poľný súd armády.
Páchatelia boli zatknutí, umiestnení do väznice Štátneho zastupiteľstva v Banskej Bystrici a vypočutí. K činom sa priznali a zavraždených označili za špiónov. Zápisnicu z výsluchu odovzdal Rašla Golianovi (veliteľovi povstaleckej armády) a Šmidkemu (veliteľovi hlavného partizánskeho štábu). Šmidke oboznámil s výsledkami vyšetrovania veliteľa partizánskej brigády Velička, ktorý si vyžiadal rádiom súhlas s popravou od Ukrajinského štábu partizánskeho hnutia v Kyjeve. Popravu vykonala na mieste masakru popravčia čata kapitána Pristacha za prítomnosti obyvateľstva. V reči kapitána Ľacha boli odsúdení označení za „fašistických diverzantov poslaných Nemcami do radov partizánov“.
V dobovej tlači.
O poprave páchateľov masakru informovali povstalecké noviny Pravda 24. septembra 1944 v článku "„Spravodlivý trest, Traja škodcovia partizánskeho hnutia a národného odboja popravení“."
K téme sa pod pseudonymom P. Kollár vyjadril v úvodníku 
„Revolučný poriadok“ 26. septembra Gustáv Husák, kde odsúdil terorizovanie obyvateľstva zo strany partizánov.
Správa československej vláde.
Československú exilovú vládu v Londýne o udalosti informoval vo svojej správe spravodajský dôstojník major Jaroslav Krátky „Zdena“:
Kauza Hájniky v politických procesoch 50. rokov.
Fakt, že došlo k poprave partizánov, bol zneužitý v 50. rokoch 20. storočia v politických procesoch proti komunistickým funkcionárom, bývalým činiteľom Slovenského národného povstania. Jozef Štaudinger (funkcionár KSČ a protifašistický bojovník s kontroverzným pôsobením) v procese s buržoáznymi nacionalistami na súdnom pojednávaní ako svedok obvinil Gustáva Husáka z popravy partizánov zodpovedných za vraždy v Hájnikoch. Podobne Anton Rašla opisuje obviňovanie svojej osoby z vraždy partizánov zo strany Karola Bacílka.