burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Absolútno

Absolútno alebo absolútum je vo filozofii večný, nadpriestorový a nadčasový prazáklad vecí, povznesený nad mnohosť vecí, nad protiklad subjektu a objektu, ja a nie-ja, ducha a telo, často identifikovaný s bohom.
Absolútno je najvyššie súcno, ktoré je základom, poslednou príčinou (prapríčinou) všetkého, čo je. Absolútno je bytie nezávislé od žiadneho iného bytia, je nepodmienené, autonómne, dokonalé, existujúce samé pre seba a osebe.
Absolútno (stredný platonizmus).
Absolútno je počiatok i koniec všetkého, najvyššia vôľa, otec i stvoriteľ všetkého súcna, dokonalosť sama, zákonodarca a zároveň tvorca predurčenia; konečný cieľ ľudskej existencie, ktorá je zasa konečným cieľom sveta všetkých vecí. Prostredníctvom Človek (filozofia)človeka sa veci majú spojiť s bohom.
Absolútno (scholastika).
Absolútno je Boh ako bytosť, ktoré nezávisí od nijakej inej; stojí v protiklade ku každej relatívnej existencii a najmä voči poznaniu, ktoré o ňom môžeme nadobudnúť.
Absolútno podľa Spinozu.
Absolútno je Boh, z ktorého treba odvodzovať všetko.
Absolútno podľa Hegela.
Základným pojmom Hegelovho objektívneho idealizmu je absolútno. Hegel ho chápal v duchu tradícií idealistickej metafyziky, ktorá zahrnovala tiež filozofickú náuku o najvyššom súcne, ktoré je základom, poslednou príčinou, teda i konečným zmyslom všetkého, čo je, pochopil ho ako „boha tak ako je v svojej večnej bytnosti pred stvorením prírody a konečného ducha“.
Hegelov boh je... veľmi vzdialený voči všetkým antropomorfným náboženským predstavám. Pojem absolútna ako fundamentu všetkého jestvujúceho, prírody i ľudskej spoločnosti a dejín, je vyslovene filozofický pojem. Pre Hegela, ktorý vyrastal v myšlienkovom svete kantovského a pokantovského transcendentálneho idealizmu, ktorého koncepcie tvorilo spojil s významnými motívmi staršej idealistickej tradície do novej vyššej syntézy, nemohlo byť absolútno ničím iným než nekonečným rozumom (unendliche Vernunft), nekonečným „čistým“, t. j. rýdzo apriórnym poznaním bez prímesy všetkého empirického, zmyslového, čistým vedením absolútna, ktoré je – pod. ako Aristotelovo božské „myslenie myslenia“ – ponorené do seba. Preto mohol Hegel nazvať absolútno „pravdou tak ako je bez zahalenia osebe a pre seba“.
Absolútno podľa Kanta.
Absolútno je nemožno vôbec dosiahnuť; je nepoznateľné.
Absolútno podľa Schopenhauera.
Arthur Schopenhauer chápe absolútno ako synonymum vôle.
Absolútno (gramatika)

Absolútno v gramatike je niečo, čo chápeme bez akéhokoľvek vzťahu alebo doplnku.
Absolútnosť

Absolútnosť (z lat.; najčastejšie ako prídavné meno absolútny) môže byť:
Absolutórium

Absolutórium môže byť:
Absolvent

Absolvent je všeobecné označenie osoby, ktorá splnila všetky podmienky dokončenia štúdia na strednej alebo vysokej škole, v kurze alebo inom vzdelávacom programe a získala patričné osvedčenie (diplom, certifikát a podobne).
Niektorí absolventi majú (alebo mali) podľa slovenského pracovného práva osobitné nároky:
Absolvovať

Absolvovať môže byť:
Absorbancia

Absorbancia je bezrozmerná fyzikálna veličina vyjadrujúca množstvo (viditeľného spektra) elektromagnetického žiarenia pohlteného látkou.
Absorbátor

Absorbátor (lat.) je v jadrovej fyzike látka, ktorá pohlcuje žiarenie alebo častice pri prechode prostredím.
Absorbencium

Absorbencium (lat.) je liek vstrebávajúci alebo neutralizujúci kyseliny.
Absorbent

Absorbent (lat.) je kvapalná alebo tuhá látka schopná pohltiť iné látky z roztokov, suspenzií alebo zo zmesi plynov a vytvárať s nimi homogénne roztoky.
Ideálny absorbent je netoxický, nehorľavý, nekorozívny, selektívny (pohlcuje len žiadanú látku), neprchavý a rýchlo, jednoducho a lacno regenerovateľný. K najznámejším patria chlorid vápenatý (absorpcia vody), voda (absorpcia amoniaku, chlorovodíka), etanolamín (absorpcia sulfánu) a ďalšie.
Absorbér

Absorbér (lat.) je zariadenie určené na získavanie alebo odstraňovanie zložky alebo zložiek z plynnej zmesi absorpciou v kvapalnom rozpúšťadle. Absorbéry sa používajú predovšetkým v procesoch chemickej technológie, pričom môžu mať rôznu konštrukciu (rotačné, kolónové a pod.) Najčastejší typ je nepretržite pracujúca náplňová absorpčná kolóna. Ďalšie ich využitie je v chladiacej technike.
Absorpcia

Absorpcia môže byť:
Absorpcia častice

Absorpcia častice je proces pohlcovania častice látkou; jeden zo základných procesov, z ktorých vzniká interakcia.
Absorpciometer

Absorpciometer (lat.) je prístroj na meranie činiteľa priestupu svetla.
Absorptivita

Absorptivita môže byť:
Abstencia

Abstencia (lat.; sloveso znie abstenovať) môže byť:
Abstergencium

Abstergencium (lat.) je mierne preháňajúci liek.
Abstinencia

Abstinencia (lat.) je úplné vzdanie sa určitých pôžitkov (najmä pitia alkoholu, narkotík, sexu a podobne); zdržanlivosť. Dôvod na takúto zdržanlivosť môže byť zdravotný, náboženský, rozumový, etický, zvykový a pod. 
Abstinent je ten, kto sa zdržuje pôžitkov.
Abstinentizmus

Abstinentizmus (lat.) je hnutie za zdržanlivosť od pitia liehovín, od užívania narkotík.
Abstinentský

Abstinentský alebo abstinentný môže byť:
Abstrahovať

Abstrahovať (lat.) je odhliadať - vytvárať abstrakciu. Odhliadať od pre riešený alebo skúmaný problém nepodstatných vlastností skúmaného objektu.
Abstrakcia (filozofia)

Abstrakcia je stránka, forma poznania, spočívajúca v myšlienkovom odhliadnutí od mnohých vlastností predmetov a ich vzťahov a v oddelení, vyčlenení nejakej vlastnosti. Abstrakcia je jednou zo základných myšlienkových operácií, pri ktorej sa napríklad z nejakého pojmu izoluje jeden pre danú operáciu podstatný prvok a všetky ostatné sa vylúčia, abstrahuje sa od nich. Pritom sa najčastejšie vylučujú premenné, "náhodné" podrobnosti "konkrétnych" vecí a javov; odtiaľto protiklad abstraktný—konkrétny.
Abstrakcia je myšlienková činnosť, ktorou sa z konkrétnych zmyslových daností tvoria všeobecné pojmy, odmýšľajúc od konkrétnych jedinečných a zvláštnych určeností.
Abstrakcia je aj výsledok abstrahovania. V tomto prípade môže význam slova "abstrakcia" nadobudnúť aj pejoratívny nádych "(žiť v abstrakcii)"; kto ho v tomto zmysle používa, je zrejme výlučne viazaný na empirickú existenciu.
Druhy abstrakcie.
Rozoznávajú sa 2 základné typy abstrakcie:
Abstrakcionizmus

Abstrakcionizmus alebo abstraktivizmus môže byť:
Abstrakt

Abstrakt (lat.) je:
Abstraktizácia

Abstraktizácia je pretváranie na abstrakciu alebo abstraktné, alebo výsledok takejto činnosti.
Abstraktné

Abstraktné vo filozofii je stránka, časť celku, jednostranné, nerozvinuté. Abstraktné je to, čo je odtrhnuté od skutočnosti alebo nenázorné (myšlienkové, pojmové). Abstraktné je niečo odmyslené od jeho nositeľa, napríklad múdrosť od múdreho človeka. Opakom abstraktného je konkrétne.
Abstraktno

Abstraktno (lat.) je oblasť abstrakcií, abstraktný svet.
Abstraktný

Abstraktný (lat.) znamená pochádzajúci z abstrakcie; neskutočný, existujúci bez bezprostredného vzťahu k skutočnosti, nenázorný, pojmový, myšlienkový. Opak bezprostredne prežívaného, nazeraného, vnímaného, preciťovaného, t.j. konkrétneho.
Podľa G. W. F. Hegela abstraktný znamená nediferencovaný, nerozvinutý, bez obsahu; neúčinný.
Abstraktum

Abstraktum môže byť:
Abstruzný

Abstruzný (lat.) je nezrozumiteľný, nejasný, nepochopiteľný.
Absurdita

Absurdita alebo absurdnosť (lat.) môže byť:
Absurdno

Absurdno (z lat. "absurdus" – nezmyselný, hoci pôvodný význam bol zle znejúci, nepríjemný pre sluch) je filozofický termín pre absurdný, nezmyselný jav či skutočnosť alebo oblasť absurdných, nezmyselných javov či skutočností.
Absurdum

Absurdum je latinský výraz znamenajúci nezmysel alebo nemožnosť
Abtest

Abtest (z  + "testor"„som svedkom, dosvedčujem“) bolo potvrdenie o účasti vysokoškolského študenta na zapísaných prednáškach, ktoré študent získal koncom semestra v podobe podpisu prednášajúceho profesora v indexe.
Na území Slovenska sa používalo do roku 1950, hoc neskôr už len neoficiálne.
Abú (meno)

Abú () je tvar, ktorý nadobúda arabské slovo ab (otec, predchodca), keď je v tzv. genitívnom spojení (status constructus). "Abú XY" teda znamená "otec XY-a".
V spojení s určitým členom (t.j. so slovom ’al alebo jeho obmenami) sa síce píše ako obvykle abú ’al (abú al), ale vyslovuje sa [abu l] (t.j. u sa skráti a odpadne ’a), čo sa graficky niekedy prepisuje ako abu 'l alebo abu l alebo abul (popri obvyklom prepise abú al).
Tvar abú (prípadne abu 'l) sa v arabských osobných menách používa ako súčasť čestného oslovenia kunja.
Abú Kámil Šudžá’ ibn Aslam ibn Muhammad ibn Šudžá’

Abú Kámil (), celým menom Abú Kámil Šudžá’ ibn Aslam ibn Muhammad ibn Šudžá’ (), prezývaný aj al-Hásib al-Misrí (), (asi * 850 – † 930) bol arabský matematik žijúci v Egypte. Vynikal v algebre a geometrii.
Britolit-(Y)

Britolit-(Y) (alebo abukumalit) je minerál kryštalizujúci v hexagonálnej sústave, chemicky zásaditý fosforečnan-kremičitan vápenato-ytritý - (Y,Ca)5(SiO4,PO4)3(OH,F).
Opis.
Tento minerál vytvára krátke (do ) dlhé, červeno až čierno sfarbené prizmatické kryštály. Je dosť krehký, úderom sa rozpadáva na väčšie množstvo nepravidelných úlomkov.
Výskyt.
Je to pomerne vzácny minerál, nachádza sa len v niektorých typoch pegmatitov. Prvýkrát bol opísaný z pegmatitu lokality Suišojama v masíve Abukuma na japonskom ostrove Honšú. Neskôr sa našiel aj v iných pegmatitoch v Nórsku, Švédsku, Rusku (polostrov Kola), Škótsku, USA (Colorado, Michigan a Nevada) a v JAR.
Abúlia

Abúlia (z gr. "búlé" - vôľa) je príznak patologickej poruchy psychickej regulácie činnosti. Prejavuje sa ako nedostatok podnetov k činnosti, ako neschopnosť až ľahostajnosť jedinca rozhodovať sa a správne konať napriek tomu, že si uvedomuje nevyhnutnosť tejto činnosti. Abúliu treba odlišovať od slabej vôle.
Abundancia

Abundancia môže byť:
Abura

Abura (iné názvy: bahia, subaha, elilom, maza, vuku, mujiwa) je drevo tropického stromu "Mitragyna ciliata" a "Mitragyna stipulosa". Je mäkké, svetlohnede až červenkasté, pôvodom zo západnej Afriky (Gabon, Pobrežie Slonoviny). Rýchlo vysychá a je ľahko opracovateľné, ľahko však podlieha hnilobe. Používa sa najmä v stavebníctve a nábytkárstve, predovšetkým na výrobu podláh a dvier.
Abutilon

Abutilon môže byť:
Abúzus

Abúzus môže byť:
Ab

Ab môže byť:
ab môže byť:
AB môže byť:
Abysál

Abysál je abysálna (hlbokomorská) oblasť morského prostredia – dno a vody niže 1 000 až pod hladinou mora; iné zdroje hovoria o 2 000 až 6 000 metroch. Časť bentálu. Je to oblasť úplnej tmy, kam sa nedostane prakticky žiadne svetlo. Tlak vody dosahuje 76 megapascalov. Názov po prvýkrát použil britský biológ Edward Forbes.
Abysál v oceánografickom a biologickom mysle predstavuje vodnú masu s vyššie uvedenými charakteristikami, geologicky sa myslí skôr morské dno v tejto hĺbke. Flóra abysálu je chudobná, tvorená saprofytickými riasami. Faunu tvoria neobyčajné a málo preskúmané hlbokomorské organizmy, ktoré sú buď dravce, alebo sa živia odumretými zvyškami z vyšších pásiem.
Abysálny

Abysálny môže byť:
Abysofilný

Abysofilný (gr.) znamená vznikajúci v hlbinách vôd, mora alebo jazera.
Abysofóbny

Abysofóbny (lat.) je nestály v hlbinách; rozkladajúci sa v hlbinách mora, jazera.
Hlboko-širkomorský

Hlboko-širokomorský alebo abysopelagický znamená ležiaci v hlbokých moriach medzi oblasťou abysálnou a medzi oblasťou pelagickou.
Abysopelit

Abysopelit (z gr.) je akákoľvek usadenina, ktorá vznikla v hlbokomorskej oblasti (abysálnej). Základ slova pelit, má vyjadrovať vysokú jemnozrnnosť, teda prítomnosť častíc ílovitej frakcie.
Akarológia

Akarológia je veda, odvetvie zoológie, ktorá skúma roztoče (lat. acari) a kliešte.
Accoudoir

Accoudoir [vyslov: akuduár] je bočné operadlo oddeľujúce navzájom stally, teda chórové lavice pre kanonikov nachádzajúce sa prevažne v katolíckych kostoloch.
Achájci

Achájci (gr. Αχαιοί - Achaioi) alebo zastarano aj Achájovia bol jeden z hlavných starogréckych kmeňov.
Prvý raz ich zrejme (identita je sporná) spomínajú chetitské pramene v 14. až 13. stor. pred Kr. pod názvom "kráľovstvo Achchijava", čo bola námorná veľmoc v tesnom susedstve Chetitov, teda na Rodose alebo na maloázijskom pobreží, čo by potvrdzovalo teóriu, že Gréci sú pôvodom anatólsky národ. Okrem toho Achájci zrejme tvorili súčasť „morských národov“, ktoré ohrozovali Egypt v 13. stor. pred Kr. a tiež je možné, že sa niektoré z morských národov usadili v Palestíne, kde ich Židia označovali za Filištíncov.
Achájci boli každopádne neskôr hlavným obyvateľstvom severnej a strednej časti Peloponézu, južnej Tesálie. Boli to Achájci, ktorí vytvorili mykénsku civilizáciu, prvú vyspelú grécku kultúru. Achájske kmene dobyli aj mesto Trója (podľa mytológie). Mali bronzové zbrane a nástroje. Boli však podrobení gréckymi Dórmi, ktorí už mali železné zbrane a nástroje, a v dôsledku toho donútení opustiť Arkádiu a Acháju a snáď sa aj sčasti presunúť na severné pobrežie Malej Ázie. Podľa Homéra predstavovali tú časť gréckeho vojska, ktorá bojovala pred Trójou a zostala na území Malej Ázie. Ako etnická skupina indoeurópskeho pôvodu sa významne podieľali na formovaní starovekého gréckeho národa, keď splynuli s Dórmi. (cf. Gréci).
Acherón

Acherón alebo Acheron môže byť:
Acheron môže byť:
Acheuléen

Acheuléen alebo acheuléenska kultúra alebo acheulská kultúra (podľa fr. osady Saint-Acheul 3 km juhovýchodne od centra severofrancúzskeho mesta Amiens) bola archeologická kultúra starého paleolitu a čiastočne aj stredného paleolitu.
Časové zaradenie a delenie.
Acheuléen bol v Afrike (1 800 000–200 000 pred dneškom), západnej a strednej Európe (1 000 000/600 000/350 000–100 000 pred dneškom) a západnej a južnej Ázii (od 1 500 000 pred dneškom, staršie sa predpokladal oveľa neskorší začiatok 800/500 000 pred dneškom) – vymedzenie je tzv. Moviusova línia. 
Acheuléen sa asi vyvinul z abbevillienu, rozšíril sa najmä z Afriky do Európy. V Európe stratigraficky spadá predovšetkým do interglaciálu mindel-ris a do glaciálu ris. Niekedy sa do acheuléenu zaraďuje aj kultúra abbevillien (tzv. abbevillo-acheuléen), a často sa sem zaraďuje micoquien, clactonien či levalloisien (potom acheuléen siaha až do konca stredného paleolitu). Jednotlivé formy acheuléenu v Afrike a Ázii majú často odlišné označenia (chalossien, rachmanien atď.)
Vo Francúzsku sa zvykne deliť na:
Charakteristika.
Nositeľom kultúry bol Homo heidelbergensis a Homo erectus.
Typická industria zahŕňa predovšetkým pästný klin (dokonale opracovaný; oválny, mandľovitý, diskovitý, trojuholníkovitý…), ale aj sekáče, polyédre (sféroidy), driapadlá a zúbkové nástroje. Zahrotené pästné kliny mandľového tvaru sa používali na rezanie a škrabanie, resp. na prebodávanie. Na konci acheuléenu sa rozšírila levalloisienska technika (levalloisien). Nositelia kultúry acheuléenu obývali brehy riek a jazier a otvorené lesy, pravdepodobne už vedeli zobchádzať s ohňom. V stredomorských francúzskych jaskyniach zistili najstaršie sídliskové objekty (Terra Amata, Lazaret, Baume Bonne).
Na Slovensku z tejto kultúry možno pochádzajú viaceré nájdené dobre opracované pästné kliny, ale keďže sa našli povrchovým zberom, a keďže sa rovnaké pästné kliny používali aj v celom strednom paleolite, je možné, že pochádzajú až z neskoršieho obdobia - od neandertálcov.
Narziss Kaspar Ach

Narziss Kaspar Ach (* 29. október 1871, Ermershausen – † 25. júl 1946, Mníchov) bol nemecký psychológ, študent a spolupracovník Oswalda Külpeho. Venoval sa výskumu introspekcie, myslenia atď.
Život.
Narziss Ach sa narodil 29. októbra 1878 Margarete Burgerovej, manželke praktického lekára. V rokoch 1890–1895 a 1898–1899 študoval medicínu a filozofiu vo Würzburgu, kde v júli 1895 promoval. V rokoch 1895–1896 pôsobil ako lodný lekár, neskôr pracoval na psychiatrickej klinike v Heidelbergu u Emila Kraepelina. Roku 1897 uskutočnil cestu do Ameriky, pričom sa hlbšie zaoberal morskou chorobou. Potom pôsobil na farmakologickom inštitúte v Štrasburgu. 22. novembra 1899 získal titul doktora filizofie u Oswalda Külpeho na psychologickom inštitúte vo Würzburgu. Tu zotrval do roku 1901. Neskôr zastával miesto asistenta na Filozofickom seminári v Göttingene, 31. júla 1902 sa stal docentom.
Okyslenie

Okyslenie alebo okysľovanie alebo acidifikácia môže byť:
Acidita

Acidita môže byť:
Wilhelm Ackermann

Wilhelm Ackermann (* 29. marec 1896, Schönebecke† 24. december 1962, Lüdenscheid) bol nemecký matematik, venujúci sa logike. 
Životopis.
Absolvoval študijný pobyt na Cambridgeskej univerzite, od roku 1927 pracoval ako učiteľ, od roku 1953 profesor na Münsterskej univerzite.
Actio immanens

Actio immanens (lat.) je pôsobenie dovnútra, na seba samého, čiže činnosť, ktorá vychádza z daného subjektu a v tomto subjekte aj zostáva, a to bez akéhokoľvek vplyvu zvonka. Opakom je termín actio transiens (pôsobenie navonok).
Výraz "actio" je v tejto súvislosti kategóriou aristotelovskej filozofie.
Actio in distans

Actio in distans alebo actio ad distans alebo pôsobenie na diaľku je výraz, ktorý znamená pôsobenie jednej veci na druhú bez sprostredkujúceho média. 
Výraz "actio" je v tejto súvislosti kategóriou aristotelovskej filozofie. Termín actio in distans sa vyskytuje najmä vo fyzike, filozofii fyziky a metafyzike. Či také pôsobenie existuje, je sporné od čias starovekého Grécka.
Action research

Action research (angl.) je interdisciplinárny výskum sociálnych zmien s cieľom jeho praktického využitia.
John Emerich Edward Dalberg-Acton

John Emerich (Edward) Dalberg-Acton, barón z Aldenhamu (* 10. január 1834, Neapol, Kráľovstvo oboch Sicílií – † 19. jún 1902, Tegernsee, Bavorsko, Nemecko) bol britský historik a politik pochádzajúci z katolíckej šľachtickej rodiny so silnými väzbami k Bavorsku a Neapolu. Bol zakladateľom modernej historickej školy.
Veda.
Študoval v Mníchove u historika Döllingera. Pôsobil ako profesor na katedre histórie v Cambridge, no veľkú časť života pracoval ako súkromný učenec mimo akademických inštitúcií. Historika chápal ako nestranného sudcu a morálneho kárateľa.
Vydával katolícky časopis "The Rambler", v roku 1896 založil časopis "The English Historical Review". Bol iniciátor diela "The Cambridge Modern History" (Cambridgeské moderné dejiny).
Politika.
Politicky bol zástanca liberalizmu a odporca teórie zvrchovanosti ľudu. Podľa jeho názoru slobodu zabezpečovala iba rovnováha mocí. Doktrínu rovnosti považoval za ohrozenie tejto rovnováhy. Bol dôverník ministerského predsedu Spojeného kráľovstva Williama E. Gladstonea, dvoran kráľovnej Viktórie a poslanec za Liberálnu stranu. Patril k popredným odporcom vyhlásenia pápežskej neomylnosti v roku 1870 a ostrým kritikom autoritárskeho nacionalizmu.
Actus purus

Actus purus (lat.) znamená čistý akt, čistú skutočnosť. Pojem čistého aktu zaviedol Alexander z Halesu. Pojem bol používaný hlavne v scholastickej filozofii ako vyjadrenie dokonalosti boha.
Abreviatúra

Abreviatúra (tal.) môže byť:
Ex abrupto

Ex abrupto je latinský výraz, ktorý znamená improvizovane, bez prípravy, len z hlavy.
Achája

Achája (zriedkavo Achaia; novogr. "Achaia", lat. "Achaea") môže byť:
Achaia alebo Achája je dnes aj administratívna jednotka Grécka (predtým okres, teraz krajská jednotka), pozri Achaia (časť kraja)
Achaia je planétka, pozri 1150 Achaia.
Ordináta

Ordináta je pri zakresľovaní prvých dvoch rozmerov pravouhlej sústavy súradníc zvislá os súradníc. V prípade (typickej) karteziánskej sústavy súradníc je to os y (teda os druhej súradnice), v prípade geodetickej sústavy súradníc je to os x (teda os prvej súradnice).
Opakom je abscisa.
Universitat Ben Gurion ba-Negev

Universitat Ben Gurion ba-Negev ( - doslova Ben Gurionova univerzita v Negeve) bola založená v roku 1969 v Be'er Ševe v Izraeli. Patrí medzi najrýchlejšie sa rozvíjajúce izraelské univerzity. V súčasnosti na nej študuje 17 tisíc študentov.
Ema Goldpergerová

Ema Goldpergerová (* 5. marec 1853, Ľuboreč – † 28. október 1917, Martin) bola slovenská národná buditeľka, etnografka a muzeologička.
Životopis.
Bola najmä múzejníčkou a zberateľkou. Od roku 1907 kustódkou zbierok Živeny a od roku 1909 i národopisných zbierok Muzeálnej slovenskej spoločnosti v Martine. Zaslúžila sa o vznik Slovenského národného múzea v Martine a bola jeho prvou kustódkou. Zberateľka  ľudového odevu a rôznych folklórnych prejavov. Zbierala piesne najmä z Novohradu. Medzi nimi boli aj svadobné piesne, v rozsahu 90 strán a 13 voľných listov z roku 1896-1907, ktoré sú uložené v Literárnom archíve MS. 
V Slovenských pohľadoch vyšla r. 1899  séria príspevkov opisujúcich priebeh tradičnej svadby v Ľuboreči. Pre prof. Františka Pastrnka, známeho českého literáta a priaznivca Slovákov, zbierala nárečové slová.
Mala veľký vplyv na literárnu tvorbu Boženy Slančíkovej-Timravy.
Godigisel

Godigisel (* cca 359 – † 406) bol prvým známym kráľom Vandalov, v roku 406 padol v bitke s Frankami. Nasledoval ho jeho prvorodený syn Gunderich, ktorý sa s Vandalmi presunul do Galie a neskôr do Hispánie. Známejší je však ako Geiserichov otec, ktorý nasledoval po bratovi Gunderichovi a vládol 49 rokov.
Gunderich

Gunderich (* 379 – † 428) bol kráľom Vandalov a Alanov. Jeho otcom bol kráľ Godigisel, ktorý roku 406 padol v bitke s Frankami. 
Po krátkom usídlení v Galii Gunderich s Vandalmi prekročil Pyreneje a usadil sa v Andalúzii. Okolo roku 426 alanský kráľ Attaces padol v bitke s Vizigótmi a tak Gunderich prijal alanskú korunu. Na konci jeho vlády dochádzalo k častým bitkám s Vizigótmi, vďaka početnej prevahe Vandali často prehrávali. Po Gunderichovej smrti v roku 428 Vandali zvolili za kráľa Geisericha, s ktorým sa preplavili do severnej Afriky a Španielsko zanechali Vizigótom.
Abreakcia

Abreakcia môže byť:
Abreakcia (psychoanalýza)

Abreakcia (pojem zaviedol J. Breuer a Sigmund Freud) v psychoanalýze je špecifická forma odreagovania. Ide o odreagovanie potlačených afektov (úzkosti), ktoré viedli k neuróze, pomocou znovuprežitia patogénnych emočných zážitkov; cieľom je uvoľnenie emočného napätia. V minulosti to bola hlavná časť tzv. katartickej metódy.
Ad absurdum

Ad absurdum je latinský výraz, ktorý znamená „do nezmyselnosti“. Napríklad doviesť niečo ad absurdum môže znamenať:
Ad hominem

Ad hominem je latinský výraz, ktorý znamená rátajúc s citmi presvedčovaného (pozri: argumentum ad hominem).
Ad oculos

Ad oculos (v doslovnom preklade z lat.: „k očiam“, „pred oči“, „pred očami“) je latinský výraz, ktorý znamená „názorne“, „pred očami“, „pred oči“. Napr. "demonstratio ad oculos" je „očividný dôkaz“ a "demonštrovať niečo ad oculos" znamená niečo tak názorne demonštrovať (predviesť, vysvetliť), akoby to mal dotyčný pred očami.
Adalram

Adalram (* ?† január 836, Salzburg) bol kresťanský duchovný, ktorý v rokoch 821836 pôsobil ako salzburský arcibiskup. V roku 828 alebo 829 sa pravdepodobne zúčastnil na vojenskej výprave proti Bulharom, počas ktorej sa asi zastavil v Nitre, v sídle Nitrianskeho kniežatstva, kde vysvätil kostol, ktorý je najstarším písomne doloženým kresťanským kostolom vo východnej časti strednej Európy. Vysviacka kresťanského kostola ako dôsledok politickej závislosti kniežatstva od Franskej ríše bola pravdepodobnou príčinou zásahu Mojmíra I. proti Pribinovi.
Adam Kadmon

Adam Kadmon je podľa kabaly pôvodný či prvotný človek, ani muž, ani žena, bližší božstvu ako Adam stvorený z prachu.
Adaptácia (biológia)

Adaptácia je prispôsobenie sa organizmu tvarom, funkciou alebo spôsobom života podmienkam vonkajšieho prostredia. Túto definíciu možno vztiahnuť i na populáciu, spoločenstvo alebo ekosystém. Termín adaptácia je širší než termín adjustácia (sociálna adaptácia).
Adaptáciu možno rozdeliť na dva základné typy:
Genetická adaptácia zjednodušene prebieha tak, že zmeny vonkajšieho prostredia preferujú jedince s určitými génmi či skupinami génov, ktoré sú pre danú zmenu vhodnejšie (jedinec má väčší zdroj potravy, je lepšie chránený pred klimatickými zmenami, dokáže sa vyhýbať predátorom alebo páriť s viacerými samičkami a mať tak rozsiahlejšie potomstvo). Tieto gény sa potom v populácii rýchlejšie šíra a adaptujú tak druh na príslušnú zmenu prostredia. V tomto type adaptácie dominujú preadaptačné, tzv. "neutrálne mutácie", teda tie, ktoré nespôsobujú radikálne zmeny na morfologickej či funkčnej úrovni organizmu.
&lt;br&gt;Prílišná špecializácia však môže byť rizikom; pri náhlej a výraznej zmene vonkajšieho prostredia môže viesť až k zániku príslušného druhu.
"Fyziologická adaptácia" je rýchle prispôsobenie sa organizmu náhlej, väčšinou krátkodobej a miernej zmene vonkajšieho prostredia, napr. zvýšené potenie pri vzostupe teploty.
"Zmyslová adaptácia" je zmena stupňa vnímania vonkajšieho podnetu pri jeho dlhodobom pôsobení, napr. oslabenie vnímania tikania hodín, či hluku premávky.
Adaptácia je rovnováha medzi pochodmi, ktorými sa jedinec prispôsobuje svojmu prostrediu (akomodácia), a procesmi, ktorými si prostredie prispôsobuje (asimilácia). Štruktúra napr. cicania podobne ako ostatné ranosenzomotorické štruktúry umožňuje dieťatu adaptáciu na situáciu. K tejto adaptácii dáva podnet stále opakovaná potreba sýtenia sa. Adaptácia vzniká koordináciou akomodácie a asimilácie. Opakovaním, avšak nie mechanickým, vzniká generalizácia a počiatky rozpoznania. Senzomotorická schéma je tak začiatkom vnímania.
Sociálna adaptácia

Sociálna adaptácia alebo adjustácia alebo zriedkavo adjustment je interakčný proces odohrávajúci sa medzi subjektom adaptácie (jedinec, sociálny útvar) a sociálnym prostredím, ktorým sa subjekt adaptácie vyrovnáva s novými alebo zmenenými faktormi sociálneho prostredia, a do tohto prostredia sa začleňuje. Jedinec alebo skupina upravuje svoje správanie tak, aby zapadol do zmeneného kultúrneho či sociálneho prostredia. Adaptácia môže viesť až k asimilácii.
Najvýznamnejšou a prvou sociálnou skupinou, v ktorej sa človek adaptuje na život v spoločnosti, je rodina. Tá jedincovi vštepuje jazyk, normy správania sa, morálne hodnoty, poskytuje vzory. Samotná adaptácia prebieha pasívne (preberaním) ale i aktívne, keď sám jedinec vo väčšej či menšej miere ovplyvňuje sociálnu skupinu a samotnú spoločnosť. Sociálna adaptácia je trvalý, celoživotný proces. Jej stupeň je do značnej miery individuálny: niektoré zložky sociálneho prostredia môže jedinec či skupina prijať, iné môže odmietať, a to na vedomej i podvedomej úrovni. Samotná zmena sociálneho prostredia môže byť skutočná, alebo len zdanlivá, takisto objektívny stupeň jej zmeny môže jednotlivec či sociálna skupina vnímať rôzne. Významný vplyv v tejto oblasti majú dnes predovšetkým masmédiá.
Názory na sociálnu adaptáciu.
Podľa T. Parsonsa je adaptácia základná funkcia sociálnych systémov zameraná na dosiahnutie konformity konania, myslenia, výkladu sveta, mravných postojov a podobne jednotlivcov a skupín v rámci prirodzených i kultúrnych daností.
Addukcia

Addukcia alebo priťahovanie (lat. "adductio", z "adducere" = priťahovať) je pohyb končatiny alebo oka smerom k strednej línii tela; opakom je abdukcia. Svaly, ktoré tento pohyb svojou kontrakciou (stiahnutím) vykonávajú, sa označujú ako adduktory.
Priťahovač

Priťahovač alebo adduktor () je sval priťahujúci končatinu. Opakom je odťahovač.
Johann Christoph Adelung

Johann Christoph Adelung (* 8. august 1732, Spantekow, Nemecko – † 10. september 1806, Drážďany) bol nemecký filozof kultúry, autor diela "Versuch einer Geschichte der Cultur des menschlichen Geschlechts", 1782.
Dielo.
Adelungovo dielo je veľmi obsiahle. Zahrňuje gramatiky, slovníky a štúdie o jazykovom štýle nemčiny, napr.:
Adenológia

Adenológia je náuka o žľazách a ich chorobách.
Ádhary

Ádhary (sanskr.) sú životne dôležité miesta v tele.
Adhi mudra

Adhi mudra (zriedkavo alebo po česky adhi mudrá) je sanskritský výraz pre mudru na aktivizáciu horného dychu, poloha rúk na reflexné posilnenie horného dychu.
Adhortácia

Adhortácia môže byť:
Ádi

Ádi () je slovo v sanskrite ktoré označuje vznik, začiatok, prvotnosť. Prenesene je to prvý, pra-, začiatok tvorivého procesu i čiastkového, ktorý sa objavuje v kozme.
Aditívnosť

Aditívnosť je založenosť na pridávaní, sčítaní, skladaní; rovnanie sa sume častí.
Aditívnosť je vlastnosť veličín, spočívajúca v tom, že súčet hodnôt veličín zodpovedajúcich častiam objektu sa rovná hodnote veličiny zodpovedajúcej celému objektu. Vlastnosť aditívnosti má napr. skupina, no nemajú ju medziosobnostné vzťahy v nej, ani spoločná činnosť.
Vlastnosť aditívnosti má napríklad hmotnosť, ale napríklad objem nie je aditívny.
Adjustácia

Adjustácia alebo adjustáž alebo adjustovanie môže byť:
Alexandra Adlerová

Alexandra Adlerová (* 24. september 1901, Viedeň, Rakúsko† 4. január 2001, New York, USA) bola rakúska psychiatrička, dcéra Alfreda Adlera, riaditeľka Adlerovej kliniky v New Yorku.
Administrácia

Administrácia je:
Adolescencia

Adolescencia je (v literatúre nejasne definované) vývojové obdobie človeka spravidla umiestňované niekde medzi koncom detstva a začiatkom dospelosti; podrobnosti pozri nižšie. Mladý človek vo veku adolescencie sa volá adolescent.
Definícia.
Rozsah pojmu je značne sporný. Príklady definícií:
Podobné termíny.
Adolescent spravidla patrí medzi tínedžerov (-násťročných). V práve sa pre 15 až 18-ročných adolescentov používa termín mladistvý.
Charakteristika adolescencie definovanej ako obdobie od konca puberty (cca. 13/15 rokov) do začiatku dospelosti (cca. 20/25 rokov).
V tomto období začína a vrcholí fyzické (najmä sexuálne) dozrievanie. Objavujú a rozširujú sa schopnosti abstraktného myslenia, konsoliduje sa duševný život, postoje a názory, a celkovo sa formuje a dozrieva osobnosť jedinca. Dochádza k rozvoju sebavedomia, sebaistoty, samostatnosti a integrácii osobnosti. Jedinec dosahuje takmer vrchol rozumových schopností, úroveň inteligencie tohto obdobia sa v ďalšom živote prekračuje len výnimočne. Adolescent býva sociálne a mravne nevyzretý. Väzby s rodičmi sa uvoľňujú, preferovaný je styk s vrstovníkmi. Rozvíja sa intenzívny emocionálny (často aj sexuálny) život. Adolescent hľadá istoty, nedôveruje autoritám, má tendenciu riskovať.
Fyzicky sa prejavuje prestavbou organizmu na základe pohlavia, podmienenú nástupom špecifickej hormonálnej aktivity. Zrýchľuje sa rast a dochádza k rozvoju sekundárnych pohlavných znakov. Adolescencia začína u chlapcov prvou polúciou (okolo 15. roku života), u dievčat menarché (okolo 13. roku života). Končí sa dosiahnutím dospelosti, u oboch pohlaví približne vo veku 25 rokov. V tomto čase je dokončený telesný vývoj a jedinec je sociálne aj psychicky zrelá osobnosť.
Adonaj

Adonaj alebo Adonai alebo Adónáj (po hebrejsky אדני/אדוני, dosl. "moji páni" - tzv. majestátny plurál) je oslovenie Boha v Starom zákone. Po babylonskom zajatí Židia nesmeli vysloviť meno Boha Jahve, preto aj pri čítaní Biblie vždy vyslovovali namiesto mena Jahve Adonaj.
Adopcia (osvojenie osoby)

Adopcia (iné názvy: adoptácia, adoptovanie, pre rímske právo aj adopt(at)io, pre slovenské a pod. právo aj osvojenie alebo zastarano prisvojenie; ) je v práve osvojenie, prijatie cudzej osoby, väčšinou dieťaťa za vlastné.
Rímske právo.
V rímskom práve adopcia znamená osvojenie osoby alieni iuris, čiže nesvojprávnej osoby (t.j. osoby, ktorá je právne podriadená inému), pod otcovskú moc adoptujúceho. Adoptovaný tak prestal byť členom pôvodnej familie a stal sa členom novej. Išlo o komplikovaný proces. Adoptovaná osoba získala rovnaké práva (najmä dedičské) ako vlastné deti adoptujúceho.
Slovenské právo.
Adopcia je prijatie opusteného dieťaťa manželmi alebo jednotlivcom a nadobudnutie rovnakých práv a povinností k tomuto dieťaťu, ako majú jeho biologickí rodičia. Medzi osvojiteľom a osvojencom, ako aj medzi osvojiteľom a príbuznými osvojenca, vzniká adopciou príbuzenský vzťah.
Elektronická adresa

Elektronická adresa (iné názvy: e-mailová/emailová/mailová/mejlová/e-poštová adresa; nepresne: internetová adresa; skrátene: adresa, e-mail, email, mail, mejl, e-pošta, v slangu: "majl(ová adresa)", "meil(ová) adresa" [názvy porov. v článku e-mail]) je adresa, na ktorú sa posielajú e-mailové správy (elektronická pošta), čiže je to údaj, ktorý jednoznačne určuje e-mailovú schránku (angl. "email box"), a tým umožňuje doručenie e-mailovej správy správnemu adresátovi alebo adresátom. 
Elekronická adresa sa skladá z dvoch častí, ktoré sú spojené znakom @ (znak sa v slovenčine nazývaný ako "Zavináč"). Prvá časť elektronickej adresy identifikuje používateľa (skupiny používateľov alebo podobne). Druhá časť je názov domény poskytovateľa elektronickej pošty daného užívateľa.
Súčasné programy na čítanie a posielanie elektronickej pošty (tzv. poštový klient) využívajú poštové protokoly (Post Office Protocol (POP), Internet Message Access Protocol (IMAP), Simple Mail Transfer Protocol (SMTP)), ktoré umožňujú pridať k adrese (pred ňu) aj ľubovoľný text napríklad meno a priezvisko napríklad 'Dora Enzinger' &lt;dora.enzinger@stuba.sk&gt;. Táto textová časť býva oddelená úvodzovkami alebo apostrofami a potom samotná adresa, v ktorej nesmú byť medzery ani vyhradené znaky ani diakritika býva oddelená lomenými (ostrými) zátvorkami &lt;&gt;. Textová časť je nepovinná, používateľ si ju môže zvoliť skoro ľubovoľne. Správa bude doručená správne aj bez nej, stačí teda adresovať len dora.enzinger@stuba.sk. Viacero adries sa oddeľuje čiarkou.
Poštové servery spravidla nie sú pri spracovaní adresy odosielateľa a / alebo príjemcu case sensitive (nerozlišujú malé a veľké písmená). Je to v súlade s RFC 5321 odst. 2.4, kde sa dovoľuje v lokálnej časti adresy (pred zavináčom) používať aj malé aj veľké písmená, odporúčané sú však malé. Závisí od poštového servera ale u nás je zvykom, že dora.enzinger@stuba.sk a napríklad Dora.Enzinger@stuba.sk smerujú do tej istej poštovej schránky.
Elektronická adresa môže v e-maily byť použitá na označenie adresáta (To: „komu“) alebo adresáta kópie (Cc: carbon copy) alebo adresáta slepej kópie (Bcc: blind carbon copy).
Adresant

Adresant je odosieľateľ zásielky alebo správy.
Adresát

Adresát môže byť:
Edgar Douglas Adrian

Barón Edgar Douglas Adrian (* 30. november 1889, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 4. august 1977, Cambridge) bol anglický lekár a neurofyziológ, profesor a rektor Cambridgeskej univerzity, nositeľ Nobelovej ceny za fyziológiu alebo medicínu.
Životopis.
Študoval na Westminster School v Londýne. V roku 1908 nastúpil na Trinity College Cambridgeskej univerzity, kde sa venoval fyziológii a kde neskôr pôsobil ako profesor (od roku 1937) a rektor (od roku 1951). V roku 1915 získal titul doktora medicíny. 
Študoval prenos signálov z vonkajšieho prostredia cez nervové dráhy do centrálnej nervovej sústavy a následné reakcie efektorových orgánov. V roku 1932 mu bola spolu so Sirom Ch. S. Sherringtonom za práce v oblasti funkcie neurónu udelená Nobelova cena za fyziológiu alebo medicínu.
V rokoch 1950 - 1955 pôsobil ako prezident Kráľovskej spoločnosti, v rokoch 1960 - 1962 bol prezidentom Royal Society of Medicine. Okrem ďalších ocenení a významných funkcií mu bol v roku 1955 udelený titul Barón z Cambridge.
Advaita

Advaita (v sanskrite nedvojnosť, nedualita) alebo advaita-védánta alebo Advaitova védánta je filozofický smer védánty predstavujúci absolútny nedualizmus, ktorého najstarším predstaviteľom je Gaudapáda a najvýznamnejším Šankara.
Podľa advaity nejestvuje vo svete nijaká iná realita okrem jedinej najvyššej duchovnej entity - brahmana, ktorý je neurčiteľný, nepodmienený a bez vlastností. Predstava o mnohotvárnosti predmetov a javov vesmíru je dôsledkom prekrytia skutočnosti nevedomosťou (ávídja): v skutočnosti je všetko okrem brahmana čistá ilúzia (mája).
Cieľom snaženia jednotlivca je uvedomiť si svoju totožnosť s brahmanom.
Za základnú metódu poznania pokladá advaita inutíciu a vnuknutie a tvrdí, že usudzovanie a pociťovanie majú druhoradý význam.
V Šankarovej védánte zohralo významnú úlohu učenie o psychických stavoch
človeka (avastha) ako o tom, čo podmieňuje vonkajšiu skutočnosť. Advaita bola
prevažne spojená s kultom boha Šivu.
Adžapa

Adžapa (sanskrit) je samovoľné opakovanie (mantry).
Ádžívika

Ádžívika (sans.) je jedno z neortodoxných staroindických učení, ktoré popiera existenciu duše. Ádživika pôvodne súvisela s budhizmom a bola možno dokonca jeho formou, pretože dávni budhisti popierali pojem duše.
Zakladateľom ádživiky bol Makkhalé Gósála.
Adžňá

Adžňá (sans.) je 6. čakra, čakra čela (obočia), tretie oko, vnútorné oko, oko múdrosti, príkazov čakra; symbolizuje ju lotos s 96 (2x48) okvetnými lístkami; leží približne v strede hlavy, prst nad koreňom nosa, v strede medzi obočím, otvára sa dopredu.
Základným princípom adžny je poznanie bytia; jej zmyslovou funkciou sú všetky zmysly, i nadzmyslové vnímanie; jej farbou indigovo modrá, i žltá a fialová.
Aeneas z Gazy

Aeneas z Gazy alebo Aineías Sofista (* ok. 450 – † 534) bol grécky spisovateľ, predstaviteľ gnosticizmu.
Aequivoce

Aequivoce je latinské slovo znamenajúce mnohoznačne.
Aerobik

Aerobik alebo športový aerobik (z angl. "aerobics") je druh kondičného vytrvalostného dynamického cvičenia vykonávaného za sprievodu hudby, ktoré zaťažuje srdcovocievnu, dýchaciu a pohybovú sústavu. Vznikol v USA ako forma telocviku pre širokú verejnosť, čerpajúca z gymnastiky a tanca. Jeho priekopníkom bol Kenneth H. Cooper (1968, "Aerobics"), na Slovensku Helena Jarkovská (1987, "Aeróbna gymnastika").
K hlavným organizáciám športového aerobiku patria FISAF (Federation of International Sports, Aerobics and Fitness) a IFG (International Federation of Gymnastics), ktoré organizujú každoročne majstrovstvá sveta.
Delenie.
Aerobik sa delí podľa záťaže na:
Odporúča sa cvičiť 3- až 5-krát týždenne 15 až 60 minút, neprekračovať 85% maxima spotreby kyslíka a 90% maxima tepovej frekvencie. Intenzitu a dĺžku cvičenia je nutné individuálne upraviť vzhľadom na vek, telesnú kondíciu a zdravotný stav cvičiaceho.
Aerodynamický

Aerodynamický (gr.) je týkajúci sa aerodynamiky; zhotovený alebo upravený tak, aby mal čo najmenší odpor prostredia (obyčajne ide o odpor vzduchu kvôli lepšiemu pohybu v ňom).
Aeroklimatológia

Aeroklimatológia je odvetvie klimatológie služiace na letecké účely.
Aerológia

Aerológia je meteorologický odbor, ktorý sa zaoberá skúmaním fyzikálnych vlastností atmosféry, predovšetkým troposféry a k nej priľahlej časti stratosféry. Hlavným zdrojom údajov sú dáta získavané z meteorologických balónov a družíc. Pracovisko zaoberajúce sa vyhodnocovaním týchto dát sa nazýva "aerologické observatórium".
Aeromechanika

Aeromechanika je odbor mechaniky, skúmajúci chovanie plynov pri pôsobení vonkajších síl, pri ich relatívnom pohybe voči pevným telesám a pri ich pohybe v uzavretých priestoroch. Delí sa ďalej na aerostatiku a aerodynamiku. Zákony, ktoré študuje, sú v určitých oblastiach veľmi podobné zákonom hydromechaniky. Rozdiely spôsobuje predovšetkým stlačiteľnosť a podstatne menšia viskozita plynov. Aeromechanika považuje plyny za spojité prostredie/látku, neskúma ich molekulárne vlastnosti.
Aerostatika

Aerostatika je časť aeromechaniky, ktorá skúma vzájomné pôsobenie nepohybujúcich sa plynov a a telies do nich ponorených. Stanovuje hodnoty aerostatického tlaku, pričom zohľadňuje jeho závislosť na teplote aj stlačiteľnosť plynov.
Afázia

Afázia (z gr. "αφασíα" – „bez reči”; neodborne aj strata reči) je porucha pojmového myslenia a s ním spojenej vnútornej reči, spôsobená poškodením určitých oblastí mozgovej kôry. Prejavuje sa poruchou schopnosti vyjadrovať sa rečou, písmom, prípadne inými znakmi (expresívna afázia) alebo poruchou schopnosti porozumieť významu vnímaných znakov, slov (perceptívna afázia). Pri motorickej afázii chorý nedokáže tvoriť normálne slová (agramatizmus).
Afekcia (psychológia)

Afekcia je účinok afektu, základnými afekciami sú slasť a bolesť, a to vo vedomí i nevedomí.
V širšom zmysle je afekcia náklonnosť – trvalejší cit, smerujúci k druhému človeku 
vyvolaný vonkajšou príčinou, avšak menej silný ako vášeň.
Afekt

Afekt je citový stav, ktorý sa vyznačuje krátkosťou trvania, veľkou intenzitou, búrlivým priebehom, fyziologickými zmenami organizmu, ako napr. zblednutie alebo sčervenenie, zrýchlený dych a pulz atď.
Afekt je búrlivá reakcia organizmu na nejaký podnet; silný a relatívne krátkodobý emočný stav, ktorý je spätý s náhlou zmenou životných podmienok dôležitých pre subjekt a ktorý sprevádza výrazná pohybová aktivita a zmeny vo funkcii vnútorných orgánov. Afekt vzniká ako odpoveď na udalosť, ktorá sa stala a sústreďuje sa na jej ukončenie. 
Podstata afektu je človekom prežívaný stav vnútorného konfliktu, ktorý vzniká v dôsledku protirečení medzi jeho pudmi, snahami, želaniami alebo na základe protirečení medzi požiadavkami, ktoré sa na človeka kladú (alebo ktoré si kladie sám na seba) a možnosťami splniť tieto požiadavky. 
Afekt vzniká v kritických podmienkach, ak subjekt nevie nájsť adekvátne východisko z nebezpečnej, často neočakávanej situácie. Afekt pôsobí ako dominanta a tlmí psychické procesy, ktoré s ním nie sú späté, vyvoláva istý stereotypný spôsob havarijného riešenia (zmeravenie, únik, agresia).
Účinok afektu je afekcia, pričom základnými afekciami sú slasť a bolesť a to vo vedomí aj nevedomí.
Afektácia (filozofia)

Afektácia alebo afekcia je pôsobenie predmetu na zmyslové orgány. Všetky obsahy vedomia, ktoré vznikajú prostredníctvom afekcie, afikovaním zmyslov, t. j. zo strany veci osebe, sú empirické, iba zmyslové, náhodné.
Podľa I. Kanta je afektácia fyzikálno-empirické pôsobenie veci osebe, ktorého neempirickým účinkom je skúsenosť.
Afektivita

Afektivita je súhrn afektov, najmä individuálnych zvláštností afektívnych reakcií, či súhrn citového života (emócií, citov, vášní atď.) vôbec u jedného a toho istého jedinca. 
Podobné pojmy sú emocionalita a temperament.
Aféra

Aféra (fr.) je prípad, škandál, vzrušujúca, ba až pohoršujúca udalosť, príhoda, napríklad aféra Watergate. Aféra je väčšinou spojená s vyšetrovaním, záujmom masmédií.
Aferentácia

Aferentácia je proces vedenia, prenášania nervových impulzov z receptorov do centra mozgu. Uskutočňuje sa cez aferentné (dostredivé) nervové vlákna. Tvorí neurofyziologickú základňu procesov, ktoré riadia ľudskú činnosť.
Situačná aferentácia

Situačná aferentácia (lat.) je súhrn podnetov z prostredia, ktoré nachádzajú svoju odozvu v centrálnej nervovej sústave v určitej štruktúre podráždenia, ktorá buď už spočíva v dedičnej štruktúre, alebo ju vytvorila skúsenosť.
Situačná aferentácia predstavuje na úrovni zmyslových pocitov do určitej miery istý druh Kantovho a priori a napomáha prípravu účelnej reakcie na danú situáciu vo vonkajšom svete.
Situačná aferentácia je podstatnou súčasťou spätnej aferentácie.
Spätná aferentácia

Spätná aferentácia je reflexný oblúk uzavretý spätnou väzbou, článok reflexného diania, ktorý premieňa reflexný oblúk na v seba uzavretý funkčný kruh. 
Spočíva v tom, že príslušné receptory spätne informujú o efektorických úkonoch jednotlivých efektorov, čím sa zabezpečuje stála kontrola reakcií organizmu z hľadiska ich primeranosti a účelnosti. Spätnú aferentáciu tak možno - abstrahujúc od jej zvláštnych neurofyziologických vlastností - označiť v zmysle kybernetiky ako spätnú väzbu.
Aferentný

Aferentný je:
Afikovať

Afikovať (lat.) je pridávať; pôsobiť, vzbudzovať, podnecovať. 
Podľa I. Kanta musí predmet, ktorý má byť poznaný, určitým spôsobom afikovať mysel, aby mohol byť poznaný.
Afinita

Afinita (lat.) môže byť:
Afirmácia

Afirmácia je kladné tvrdenie, utvrdenie, ubezpečenie, uznanie, uistenie, potvrdenie pravdivosti, súhlasu, správnosti a pod.
Afirmatívny

Afirmatívny (lat.) je tvrdiaci, uisťujúci, kladný, pozitívny.
V tradičnej logike sa kladné všeobecné vyroky formy "Všetky S sú P" a kladné čiastočné výroky formy "Niektoré S sú P" označujú ako afirmatívne súdy.
Afričania

Afričania (z lat. "afer" = africký) môžu byť:
Subsaharská Afrika

Subsaharská Afrika alebo staršie čierna Afrika je oblasť Afriky na juh od Sahary, oddelená pásmom Sahel.
Geograficky je to územie afrického kontinentu, ktoré leží na juh od púšte Sahara. Politicky pozostáva zo všetkých afrických krajín, ktoré sa nachádzajú, úplne alebo čiastočne, na juh od Sahary (výnimkou je Sudán). Severná časť Afriky sa považuje za časť arabského sveta. Somálsko, Džibutsko, Komory a Mauritánia sú geograficky takisto časťou subsaharskej Afriky, ale tiež časťou arabského sveta.
Subsaharská Afrika sa obyčajne rozdeľuje na 4 podoblastí: západná Afrika, východná Afrika, stredná Afrika a južná Afrika.
Tvorí ju 47 štátov a obýva ju 700 miliónov obyvateľov (začiatok 21. storočia). Tvorí časť najchudobnejšieho kontinentu, hlavne z ekonomického hľadiska: nízke HDP na osobu (1000 dolárov ročne) a nízky index ľudského rozvoja (0,465; svetový priemer je 0,729). Počet hladujúcich ľudí (206 miliónov ľudí) sa v priebehu posledných desiatich rokoch zvýšil o 37 miliónov.
Agapé

Agapé (z gr. αγάπη - "bezpodmienečná, obetavá láska") alebo agapy alebo hody (bratskej) lásky bola večerná slávnosť u prvých kresťanov spojená s bohoslužbami. Na dôkaz lásky, jednoty a vzájomnej pomoci stolovali spolu bohatí aj chudobní kresťania.
V kresťanskej teológii je agapé všeobecnou Božou láskou, alebo len Božou láskou k človeku.
Agarbha

Agarbha je sanskritský výraz znamenajúci „bez zárodku“.
Agáta (svätica)

Svätá Agáta alebo Agata (* asi 235, Catania, Sicília – † 251, tamže) bola panna a kresťanská mučenica. 
Agáta sa podľa legendy narodila v zámožnej kresťanskej rodine. Keďže bola krásna, zapáčila sa aj cisárovmu námestníkovi Quintiniánovi, ktorý prišiel do Catanie, aby bojoval proti kresťanom. Agáta odmietla jeho návrhy. Radšej podstúpila mučenie, na následky ktorého zomrela. Okrem iných foriem mučenia jej trýznitelia odťali prsia, preto sa často zobrazuje ako nesie svoje vlastné odťaté prsníky na tanieri. 
Svätá Agáta je patrónkou mesta Catania a taktiež aj republiky San Maríno, zvonolejárov, pekárov, klenotníkov, obetí násilia. Sviatok má 5. februára. Atribútom sú odťaté prsia na miske a kniha.
Agenda

Agenda môže byť:
Agens

Agens (lat. z "agere" = uviesť do pohybu) môže byť:
Agent

Agent môže byť:
Agentúra

Agentúra môže byť
Spravodajská agentúra

Spravodajská agentúra (iné názvy: tlačová a informačná agentúra, informačná agentúra, tlačová agentúra, tlačová kancelária, telegrafná agentúra) je inštitúcia zabezpečujúca redakciám tlače, rozhlasu a televízie, ale aj iným záujemcom platený informačný servis.
Spravodajské agentúry môžu byť:
Môžu ale aj byť kontrolované autoritatívnym či totalitným štátom, ako napr. v Číne, alebo ZSSR, jeho satelitoch a v niektorých z ich nástupníckych štátov. Spravidla potom ale neslúžia na spravodajstvo a informácie ale na propagandu štátnych režimov.
Spravodajské agentúry pripravujú informácie „tvrdého faktu“ tak, aby boli k dispozícii ostatným médiám bez nutnosti ďalších (väčších) úprav.
Predávajú a distribuujú ich potom vo veľkom, dnes elektronicky cez dátové spojenia alebo cez internet. Prv sa tak dialo pomocou ďalekopisu, ktorý nahradil bývalý telegraf, ktorý zas nahradil ešte starších kuriérov a poštu a rozhodne prispel k rozmachu kvalitného spravodajstva a žurnalistiky.
V profesionálnych organizáciách je obvyklé predplatné týchto služieb. Ale aj jednotlivci, väčšinou profesionáli, využívajú služby predplatného, spravidla tematicky vybraného spravodajstva.
Spravodajské agentúry na Slovensku.
Prvou slovenskou spravodajskou agentúrou na Slovensku bola Slovenská tlačová kancelária založená 1919 v Žiline, ktorá sa neskôr zlúčila s ČTK (Česká tisková kancelář, v slovenčine: Česká tlačová kancelária) a ako jej pobočka v Bratislave bola činná do roku 1939. Od roku 1951 pôsobilo v Bratislave Oblastné riaditeľstvo ČTK pre Slovensko (od 1968 skratka ČSTK). R. 1992 rozdelením ČTK vznikla Česko-slovenská tlačová kancelária Slovenskej republiky (samostatné vysielanie od 1. 1. 1993), od 1993 ako Tlačová agentúra SR – Slovakia, od 2008 Tlačová agentúra SR (TASR). Od roku 1997 pôsobí na Slovensku aj Slovenská tlačová agentúra, a. s. (SITA).
Medzinárodné agentúry.
Medzi významné medzinárodné agentúry patrí:
Agere sequitur esse

Agere sequitur esse je latinský výraz, ktorý znamená Činnosť vychádza z bytia, podmienkou činnosti je bytie.
Katolícka teológia.
Agere sequitur esse .. v katolíckej teológii, hlavne v morálnej, tento výraz označuje, že to ako človek koná vychádza z jeho vnútra, z toho aký je. Preto v živote človeka dôležitejšie vedenie do plnosti bytia ako do dokonalosti konania, nakoľko konanie vychádza z bytia. Preto v hodnotení morálnej hodnoty skutkov konkrétneho človeka je dôležitým faktorom práve úroveň jeho bytia (napr. ak vykoná ten istý skutok dieťa a zdravý dospelý človek morálna úroveň tohto skutku môže byť rôzna).
Agitácia

Agitácia (lat.) môže byť:
Agni

Agni indický boh ohňa, ktorý zaujíma významné miesto uprostred boho
védskeho náboženstva (rgvédskeho panteónu) - jeho prostredníctvom totiž védsky Ind obetuje (obeť je základom védskeho kultu) a obracia sa tak k ostatným bohom.
Agnisára

Agnisára (sanskr.) je prečistenie ohňom.
Agnózia (filozofia)

Agnózia (gr.) je neznalosť, nevedomosť. Sokrates vzal agnóziu metodicky ako východisko poznania.
Agogika (pedagogika)

Agogika (z gr. agogé - vedenie, výchova, disciplína a spôsob života) je všeobecná teória výchovy, ktorá sa zaoberá jej podstatou v dimenzii celoživotnej.