burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Lietavská Lúčka

Lietavská Lúčka (do roku 1927 "Lietava Lúčka)" je obec na Slovensku v okrese Žilina v Žilinskom samosprávnom kraji. 
Geografia.
Lietavská Lúčka leží v južnej časti Žilinskej pahorkatiny, na nive rieky Rajčianka, asi 6 kilometrov od Žiliny. Rieka už viackrát spôsobila v obci povodeň.
Na západe susedí Lietavská Lúčka s obcou Lietava, na juhozápade s Lietavskou Svinnou-Babkovom, na juhu s Porúbkou, na juhovýchode s Turím, na východe s Rosinou a na severe s mestskou časťou Žiliny Bytčicou.
Dejiny.
Po prvýkrát sa spomína v roku 1393 pod názvom "Luchka" ako súčasť Lietavského panstva. Počas prvého sčítania ľudu v roku 1784 mala 38 domov a 244 obyvateľov, podľa súpisu z r. 1828 bolo v obci 29 domov a 327 obyvateľov a počas sčítania v roku 1910 už 756 obyvateľov. 
V roku 1907 bola k Lietavskej Lúčke pripojená obec Ilové, ktorá sa po prvý raz spomína v roku 1439 a v stredoveku bola majetkom strečnianskeho hradného panstva. R. 1784 bolo v obci 18 domov a 149 obyvateľov, r. 1828 17 domov a 165 obyvateľov.
Obyvateľstvo Lietavskej Lúčky sa v minulosti zaoberalo tradičným poľnohospodárstvom, ovčiarstvom, včelárstvom a od začiatku 20. storočia prácou v cementárni.
V rokoch 1980 až 1991 bola Lietavská Lúčka pripojená k mestu Žilina. Po roku 1991 sa stala opäť samostatnou obcou. 
Obyvateľstvo.
Etnické zloženie.
Podľa sčítania ľudu v roku 2011 žilo v Lietavskej Lúčke 1735 obyvateľov, z toho 1704 Slovákov, 4 Česi, 2 Rómovia a 1 Poliak, pričom traja obyvatelia boli inej národnosti a pri 21 obyvateľoch sa národnosť nepodarilo zistiť.
Náboženské zloženie.
1322 obyvateľov sa hlásilo k rímskokatolíckej cirkvi, 26 k evanjelickej cirkvi augsburského vyznania, 7 ku gréckokatolíckej cirkvi, štrnásti k inej cirkvi, 256 ich bolo bez vyznania a pri 110 - tich sa vierovyznanie nepodarilo zistiť. 
Politika.
Súčasným starostom je Ján Čerňan. Obecné zastupiteľstvo má 9 členov a spolu so starostom je volené na 4 - ročné volebné obdobie. Obecný úrad sídli na adrese Cementárenská 3.
Doprava.
Obec Lietavská Lúčka je spojená s mestom Žilina a Rajec lokálnou železničnou traťou, po ktorej premáva motorový vlak, ľudovo nazývaný „Rajecká Anča". V obci je železničná stanica a občania využívajú železničnú osobnú dopravu na cestovanie za prácou či nákupmi do Žiliny. Obec je taktiež spojená linkami SAD Žilina s mestom Žilina, mestom Rajec a okolitými dedinami.
Stredom obce vedie cesta I. triedy ŽilinaPrievidza a okrajom vedie diaľnica D1 s križovatkou. Privádzač by mal v budúcnosti pokračovať južným smerom až za Porúbku, čím prevezme veľkú časť regionálnej i tranzitnej dopravy.
Ekologické problémy.
V Lietavskej Lúčke bola v časoch socializmu postavená veľká cementáreň. Zelenina a ovocné stromy boli často biele od práškového cementu, ktorý unikal z továrne. V 90. rokoch sa situácia výrazne zlepšila odprašnením výroby v cementárni. 
Ulice.
Cementárenská, Ilovská cesta, Jakuba Bytčiančina, Lúčanská, Májová, Michala Chmeliara, Na Dúbravy, Na kopec, Na pleš, Na Sihoti, Na Vápenicu, Skalka, Staničná, Štefana Hulína, Žilinská cesta
Rodáci.
V obci sa narodil slovenský politik Ing. Ján Slota.
Hričovské Podhradie

Hričovské Podhradie je obec na Slovensku v okrese Žilina.
Obec leží pod Hričovským hradom v Strážovských vrchoch v doline Závadského potoka. V minulosti patrila do Hričovského panstva spolu s obcami Dolný a Horný Hričov, Ovčiarsko, Peklina, Hlboká, Závadka, Veľká Kotešová, Dlhé Pole. Neskôr hrad spustol a celé hričovské panstvo prešlo v 16.storočí pod Bytčianske panstvo.
V katastrálnom území obce sa nachádzajú prírodné pamiatky Hričovská skalná ihla a Hričovské rífy.
Symboly obce.
Erb obce má v zelenom štíte po striebornej ľavošikmej mreži ponad strieborný vyrastajúci trs trávy skáčuci zlatý obrátený jeleň v striebornej zbroji, vľavo strieborný vyrastajúci vysoký prehnutý výhonok.
Vlajka obce pozostáva z piatich pozdĺžnych pruhov vo farbách zelenej (1/9), bielej (2/9), žltej (2/9), zelenej (2/9) a bielej (1/9).
Konská (okres Žilina)

Konská je obec na Slovensku v okrese Žilina. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Rajeckej kotliny, v tesnom susedstve Rajeckých Teplíc. Severne sa dvíhajú Skalky, geomorfologický podcelok Súľovských vrchov, južný obzor patrí Lúčanskej Malej Fatre. Obcou preteká Porubský potok, ktorý tu priberá Rybnícky potok a menší potok spod vrchu Rybníky.
Severným okrajom Konskej vedie cesta I/64 zo Žiliny do Prievidze. V jej blízkosti vedie aj železničná trať Žilina – Rajec, ktorá tu má nákladnú stanicu. Od Žiliny je obec vzdialená severne, Rajec leží juhozápadne.
Dejiny obce.
Nad tehelňou v Konskej sa našli kamenné nástroje z mladšieho eneolitu už na rozhraní staršej doby bronzovej. Najstaršia písomná zmienka, viažúca sa k výstavbe miestneho kostola, sa nachádza v cirkevných prameňoch z roku 1228. Túto časť územia daroval kráľ Ondrej ostrihomskej kapitule a v tom období bola osada v lokalite Predovsie. Kapitula v roku 1287 vymenila tento majetok s Kazimírom z veľmožského rodu Hunt-Poznanovcov, no už okolo roku 1297 územie celej Rajeckej kotliny ovládal Matúš Čák Trenčiansky. Po jeho smrti sa v roku 1321 celé rajecké panstvo stalo kráľovým majetkom, od 14. storočia už územie spravoval Lietavský hrad. 
V roku 1350 pôsobil v Konskej (villa Kunzka) šoltýs (dedične richtár) Tylov syn Mikuláš, ktorý richtárstvo odkúpil od Tomáša, držiteľa kráľovského hradu v Žiline. Súčasťou bolo aj právo na mäsiarske, obuvnícke, pekárske a kováčske remeslo, ako aj právo na mlyn. Kolonizáciu územia uskutočňovali Nemci zo Sliezska, no príchodzími osadníkmi boli Slováci. Koncom 14. storočia načas prevzalo správu územia Strečnianske panstvo, no územie Rajeckej kotliny sa opäť dostalo pod správu Lietavy. V roku 1543 bolo v Konskej 15 roľníckych usadlostí, 8 želiarov a 1 richtár. Po roku 1556 panstvo vlastnili Turzovci, v roku 1628 sa ich majetok delil medzi 4 dedičov. V tomto období vlastnil miestny richtár mlyn a pílu a v obci žilo 11 sedliakov a 8 želiarov, v roku 1707 to bolo 10 sedliakov a 21 podželiarov, no mnohé usadlosti boli opustené. Postupné hospodárske oživenie v tereziánskej dobe zvýšilo počet usadlostí v obci na 17, sedliakov bolo už 107, želiarov 10 a podželiari 2. Dedením sa neustále zvyšoval počet podielnikov majetku a pôda sa drobila na malé parcely. Keď sa v rokoch 1870 – 1873 likvidovalo lietavské panstvo, veľkú časť kúpil barón Leopold Popper, jeho dediči majetok v roku 1895 odpredali grófovi Františkovi Ballestrémovi a Samuelovi Hahnovi. Po roku 1945 boli aj tieto veľkostatky zoštátnené. 
Oživenie hospodárstva pre obec prinieslo sprevádzkovanie železnice zo Žiliny v roku 1899. Sprístupnili sa tým blízke kúpele v Rajeckých Tepliciach, kde našlo prácu mnoho obyvateľov Konskej. Obec bola v 20. storočí istý čas miestnou časťou kúpeľného mesta.
Belá (okres Žilina)

Belá je obec na Slovensku v okrese Žilina. 
Poloha.
Belá leží v severovýchodnej časti Žilinskej kotliny, v údolí Varínky a Belianskeho potoka, ktorý vytvára Beliansku dolinu. Západne od obce sa nachádza Kysucká vrchovina, vo východnej časti sa dvíhajú výbežky Krivánskej Fatry.
Obec sa nachádza na ceste II/583, ktorá spája Žilinu s Oravou. K obci patrí aj osada Zlieň, miestna časť Nižné Kamence, rekreačná oblasť Bránica a autokemping Belá – Nižné Kamence.
Dejiny.
Pred vznikom obce.
Prvé dôkazy osídlenia pochádzajú z mladšej doby kamennej. Blízko obce (Lysica) sa našlo sídlisko ľudu lužickej kultúry. V mladšej dobe železnej sídlili v tejto oblasti ľudia púchovskej kultúry (vrch Hrádok v osade Zlieň). Slovanské osídlenie potvrdili nálezy keramiky v Belej z 8. a 9. storočia.
Pamiatky.
V obci sa nachádza ranogotický Kostol sv. Márie Magdalény z poslednej tretiny 13. storočia, renesančne upravený v roku 1683. Hlavný oltár barokového typu pochádza z 2. polovice 17. storočia.
Nezbudská Lúčka

Nezbudská Lúčka je obec na Slovensku v okrese Žilina. 
Poloha.
Obec Nezbudská Lúčka leží na okraji pohoria Malá Fatra, s obcou Strečno na druhom brehu rieky Váh ju spája železničný most, most pre peších a kompa.
Názov obce.
Obec Nezbudská Lúčka sa spomína po prvýkrát v roku 1439 ako "VAPENA LUCSKA" a v roku 1511 ako "POCCESSIA LWCHA". Vznik obce bol spätý s výrobou vápna na stavebné účely Starého hradu i Strečna, panských, cirkevných, neskôr i meštianskych murovaných objektov v blízkom i vzdialenejšom okolí. Preto sa v roku 1439 uvádza s prívlastkom Vápenná. Aj dnes je v chotári obce názov "Za vápenye", kde sa pálilo vápno.
Dejiny.
Archeologické nálezy dokázali stopy po osídlení človeka v obci už v mladšej dobe železnej – staršej rímskej dobe. V Nezbudskej Lúčke sa nachádzajú zvláštne výrobné objekty zo staršej doby rímskej pri starom ihrisku – zvyšky železnej trosky, prepálenej zeminy i črepy púchovskej kultúry.
Z obdobia slovanského osídlenia nie je v obci známy žiadny archeologický nález, ale je pravdepodobné, že Slovania sa v tomto priestore usadzovali od 8. – 9. storočia. Zo začiatku stredoveku pochádza pravdepodobne malé opevnenie. Z obdobia feudalizmu je známe, že v roku 1397 správca Starého hradu Peter Wangel dal na príkaz kráľa Žigmunda Pavlovi Bolešovi do dedičného richtárstva majetok Lúčku a Rozbehy (Rozbehom). Pavol Boleš okrem slobôd, aké poskytovalo žilinské právo, dostal aj ojedinelú fojtovskú výsadu – slobodne pltničiť na Váhu. Na základe uvedenej listiny sa nedá vysvetliť vznik a vývoj oboch osád pred ich spustením, ktoré sa spomína v roku 1397. Je však pravdepodobné, že Lúčka (Nezbudská) bola podhradskou dedinou Starého hradu už v prvej polovici 13. storočia. Roku 1439 kráľ Albrecht daroval svojej manželke Alžbete viaceré mestá a panstvá v Trenčianskej stolici. Medzi inými to boli strečnianske a starohradské panstvá, pod ktoré spadali aj Vápenná (Nezbudská) Lúčka a ostatné obce.
Pôvodná jednoradová cestná forma bola diktovaná ľavobrežnou líniou Váhu. Drevené domy boli orientované užšou stranou (priečelím) k ceste kopírujúcej breh Váhu. Domy niesli znaky bývania roľníckych rodín, pltníkov, želiarov a sociálne príbuzných skupín obyvateľstva. Obyvatelia sa venovali poľnohospodárstvu, práci s drevom a pltníctvu. Dominantou obce je Starý hrad.
Obec zasiahla 2. svetová vojna. V neďalekej Strečnianskej úžine sa viedli počas SNP prudké boje medzi povstaleckými jednotkami ustupujúcimi zo Žiliny a nemeckými okupačnými jednotkami. Ozbrojené stretnutie je známe ako bitka v Strečnianskej tiesňave.
Nededza

Nededza je obec na Slovensku v okrese Žilina. 
Poloha.
Obec sa nachádza na južnom okraji Kysuckej vrchoviny, v severovýchodnej časti Žilinskej kotliny, asi 6 km východne od centra Žiliny. Nededza je zasadená v údolí potoka Kotrčiná, ktorý preteká obcou, južne situovaným areálom výrobného závodu Kia Motors Slovakia a Mobis a následne ústí do Gbelianskeho potoka. Prístup do obce vedie z cesty II/583 (Žilina - Terchová), na ktorú sa na okraji obce pripája cesta do Kotrčinej Lúčky, vedúca stredom obce.
Dejiny.
Najstaršia písomná zmienka o obci "Nededz" sa zachovala v kráľovskej listine z roku 1384, ktorou kráľovná Mária potvrdila právo na majetok pre rodiny Nedeckých. Obec vlastnili bratia Ladislav, Peter a Ján, ktorí majetok dostali za „ich oddanosť a služby“. V listine z roku 1483 sa obec nazýva Nedecza, v roku 1598 už v súčasnej podobe Nededza a v čase maďarizácie od 1906 do 1915 Vágnedecz. V roku 1598 žilo v obci 422 obyvateľov v 32 domoch. 
V obci žili na konci feudalizmu v polovici 19. storočia grófske rodiny Pongrácovcov a Nyáryovcov, niekoľko zemanov a desiatky chudobných roľníckych rodín. Miestni sa živili poľnohospodárstvom a chovom dobytka. 
Pamiatky.
V obci bol v polovici 16. storočia postavený kostolík a poschodový zámocký kaštieľ s vežou a ochranným kamenným múrom. V historickom múzeu vo Viedni sa nachádza model kaštieľa, z ktorého sa zachovala už len západná časť. Patril rodine grófa Štefana Pongráca, neskôr, v prvej polovici 19. storočia, si v Nededzi postavila kaštieľ aj rodina Nyáryovcov. V tejto budove sa v súčasnosti nachádza predajňa potravín a pohostinstvo. Ďalšou historickou budovou, vybudovanou rovnako v 19. storočí, je klasicistická kúria v hornej časti obce.
Pri kaštieli na dolnom konci sa nachádza socha sv. Jána Nepomuckého z druhej polovice 18. storočia.
Šport.
Nededza má vlastný futbalový klub - OŠK Nededza, no tradíciu má aj hra stolného tenisu a šachu.
Podhorie (okres Žilina)

Podhorie (maď. "Zsolnaerdőd -" do roku 1907 "Podhorje"")" je obec na severe Slovenska nachádzajúca sa v okrese Žilina v Žilinskom samosprávnom kraji.
Geografia.
Obec sa nachádza na pomedzí Žilinskej pahorkatiny a Súľovských skál, podcelkom Súľovských vrchov. Podhorím preteká Lietavský potok, ktorý tu priberá niekoľko prítokov. Centrum obce sa nachádza v nadmorskej výške a od okresného mesta Žilina je vzdialené 13 km juhozápadným smerom.
Obec susedí na severe a východe s obcou Lietava, resp. na severe s jej časťou Lietavská Závadka, na juhu s obcou Lietavská Svinná-Babkov, na západe so Súľovom-Hradnou a na severozápade s Paštinou Závadou.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o osade s názvom "Pothora" pochádza z roku 1393. Usadlosť bola založená v druhej polovici 14. storočia na lúke v panstve Lietava. V roku 1598 už mala obec 12 domov, v roku 1828 to bolo už 42 domov a 328 obyvateľov, ktorí sa živili prevažne ako poľnohospodári. Jediná známa pečať pochádza z 18. storočia a je na nej latinský nápis "SIGIL[lum] P[ossessionis] PODHORGE" a tri štylizované skalné útesy so stromom rastúcim na strednom útese. Súčasný erb obce odkazuje na túto pečať a taktiež sa na ňom nachádzajú tri bralá so stromom v strede.
Až do roku 1918 obec patrila do Trenčianskej župy v Uhorskom kráľovstve. Po konci druhej svetovej vojny patrila postupne pod Česko-Slovensko, vojnovú Slovenskú republiku, opäť pod Česko-Slovensko a po rozdelení federácie pod samostatné Slovensko.
Obyvateľstvo.
Etnické zloženie.
Podľa sčítania ľudu v roku 2011 žilo v Podhorí 811 obyvateľov, z toho bolo 802 Slovákov, 3 Maďari, 2 Ukrajinci, 1 Moravan a 1 Čech, pričom dvaja obyvatelia národnosť neuviedli. V súčasnosti vzrastá počet prisťahovalcov, nakoľko sa obec nachádza pomerne blízko k mestu Žilina a prostredie ju predurčuje k pokojnému bývaniu.
Náboženské zloženie.
750 obyvateľov sa hlásilo k rímskokatolíckej cirkvi, štyria k evanjelickej cirkvi a. v., dvaja k ortodoxnej cirkvi, jeden k starokatolíckej cirkvi a jeden k Svedkom Jehovovim. Dvaja obyvatelia vyznávajú inú vieru, 38 ich bolo bez vierovyznania a pri 13 sa vyznanie nepodarilo zistiť.
Politika.
Súčasným starostom obce je Anton Chobot (SMER – SD). Obecné zastupiteľstvo má 7 členov a spolu so starostom je volené na 4 - ročné volebné obdobie. OZ má taktiež 7 komisií.
Občianska vybavenosť.
V Podhorí sa nachádza materská škola, potraviny, pohostinstvo, dve autobusové zastávky, obecná knižnica, futbalové ihrisko a poľnohospodárske družstvo. V minulosti sa v obci nachádzala aj základná škola, ktorá však bola pre nedostatok detí zrušená. Obec má aj vlastný cintorín. Na kopci za dedinou sa nachádza taktiež malý lyžiarsky vlek.
Doprava.
Autom sa dá do obce sa dá dostať po ceste III. triedy č. 2102, ktorá sa odpája v Lietavskej Lúčke od cesty I/64. Pravidelnú autobusovú linku na trase Žilina - Podhorie - Lietavská Závadka prevádzkuje spoločnosť SAD Žilina, pričom autobusy zastavujú na zastávkach Podhorie, OcÚ a Podhorie, ZŠ. Železničná trať do Podhoria vybudovaná nie je, najbližšia železničná stanica v Lietavskej Lúčke je vzdialená asi 7, 5 km.
Veľká Čierna

Veľká Čierna je obec na Slovensku v okrese Žilina.
Polohopis.
Obec leží v južnej časti žilinského okresu, asi západne od Rajca, v geomorfologickom podcelku Domanižská kotlina. Obkolesujú ju Súľovské vrchy a obcou preteká potok Čierňanka, ktorá tu priberá niekoľko ďalších prítokov. Prístup do Veľkej Čiernej je odbočkou z cesty II/517 (Považská Bystrica – Rajec), ktorá vedie východným okrajom obce. Rajec je vzdialený , Žilina a Považská Bystrica .
Dejiny.
V blízkom okolí sa našla osada a priamo v chotári pohrebisko lužickej kultúry, viaceré sídliská a opevnenia púchovskej kultúry z prelomu letopočtu. Najstaršia zachovaná písomná zmienka o osade Nagh Cherna pochádza z roku 1361, v roku 1477 sa objavuje názov Cherna a v roku 1773 ako Welka Černa. Od roku 1927 sa používa súčasný názov. 
Obec počas svojej existencie viackrát nepatrila pod žiadny z okolitých hradov (Lietava, Rajec, Považská Bystrica), ale bola v správe miestneho zemianskeho rodu Čerňanských. V roku 1598 mala 24 domov, v roku 1720 mala 10 daňovníkov, v roku 1784 mala 43 domov, 43 rodín a 252 obyvateľov, väčšinou zemanov. Počas sčítania v roku 1828 mala 14 domov a 249 obyvateľov, ktorí sa zaoberali prácou v lesoch a poľnohospodárstvom. Po II. svetovej vojne začala väčšina obyvateľov dochádzať za prácou do miest. 
Kostol sv. Cyrila a Metoda bol postavený v rokoch 1969 - 1974. Podnetom na jeho výstavbu bolo výročie smrti sv. Cyrila. Obec patrí do farnosti Rajec.
Rajecká Lesná

Rajecká Lesná je obec na Slovensku v okrese Žilina. V roku 1900 sa súčasťou obce stala osada Trstená. Rajecká Lesná je známe pútnické miesto asi 26 km južne od Žiliny. Od roku 1999 sa obec stala centrom prijímania Vianočnej pošty adresovanej Ježiškovi. 
Polohopis.
Obec leží v južnej časti Rajeckej kotliny, na západnom úpätí Lúčanskej Malej Fatry. Zástavba prebieha v údolí riečky Lesnianky, pravostranného prítoku Rajčanky, miestna časť Trstená sa rozkladá na opačnom, ľavom brehu Rajčanky, asi 0,5 km severozápadne. Medzi oboma časťami vedie okrajom obce spojnica Žiliny a Prievidze, cesta cesta I/64, z ktorej odbočuje cesta III. triedy 2111, obsluhujúca jej územie. Asfaltová cesta vedie až do rekreačnej lokality "Žiar" v Rajeckolesnianskej doline, poľnou cestou je dostupná aj susedná obec Ďurčiná. Na západnom okraji obce je vybudovaný výrobný závod spoločnosti Kofola.
Dejiny.
Najstaršia dochovaná písomná zmienka o osade „Friwald“ pochádza z listiny Stibora zo Stiboríc, ktorý v roku 1413 udelil v nej za verné služby dedičné richtárstvo Michalovi Valachovi. Keďže urbársky súpis Lietavského panstva Frivald v roku 1393 nespomína, vznik obce sa datuje medzi roky na prelome 14. a 15. storočia. Z názvu obce, pochádzajúceho z nemeckého „Freidwald“ (slobodný les alebo voľný les), možno usudzovať, že okolie bolo lesnatým územím bez zaťaženia platiť nejaké poplatky. Z roku 1536 pochádza zmienka o spustošení a vypálení obce cisárskym vojskom, ktoré obsadilo časť severozápadného Slovenska. V roku 1587 vydal Juraj Turzo darovaciu listinu pre Jána Frivaldského, ktorému potvrdil získanie dedičného richtárstva vo Frivalde, keďže rod Michala Valacha vymrel po meči. Lietavskému panstvu patrilo toto územie do roku 1626, kedy ho získala rodina Turzovcov, Frivaldskí si udržali dedičné richtárstvo až do zrušenia tohto inštitútu v 18. storočí. 
Frivald je v písomnostiach hojne uvádzaný hneď po Rajci, čo napovedá o jeho význame. Kánonická vizitácia zo 17. storočia zaraďuje osadu Frivald medzi malé sídla, obkolesenú hustým lesom a prístupnú úzkou cestou. V roku 1625 tu vlastnili synovia Jána Frivaldského mlyn, pílu a sladovňu, od roku 1604 v osade stál majer, ktorý v roku 1627 získal od Turzovcov rod Révajovcov. V roku 1720 žilo vo Frivalde 18 roľníkov a v roku 1864 63 zemanov.
Odľahlá poloha obce spôsobovala pomalé prenikanie novodobých výdobytkov, aj preto sa zachovalo viacero dreveníc a najmä tradície. V súčasnosti je však už aj Frivald, medzičasom premenovaný na Rajeckú Lesnú, pomerne modernou obcou s rozvíjajúcim sa cestovným ruchom. Okrem turistov sem návštevníkov láka unikátny Slovenský betlehem a Bazilika Narodenia Panny Márie so sochou Frivaldskej Panny Márie zo 16. storočia. Frivald je významným pútnickým miestom, čomu slúž aj kalvária s krížovou cestou. Pôvodne stál v obci stredoveký kostolík z konca 13. storočia, z ktorého sa zachovala už len svätyňa.
Zbyňov

Zbyňov je obec na Slovensku v okrese Žilina. Doložená roku 1407.
Poloha.
Nachádza sa v Rajeckej doline medzi mestom Rajec a kúpeľným mestom Rajecké Teplice. Obklopená je horami, preteká ňou rieka Rajčianka. Nachádzajú sa tu rekreačné zariadenia - chatky, kam sa chodí táboriť.Ale už to nefunguje 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka je z roku 1407. Zbyňov podliehal panstvu hradu Lietava, listinách z roku 1545 je spomínaný tunajší opevnený kaštieľ. Malá zvonička bola postavená v prvej tretine 19. storočia, kaplnka na cintoríne bola takisto postavená v 19. storočí.
Paština Závada

Paština Závada je obec na Slovensku v okrese Žilina.
Poloha.
Obec sa nachádza v Súľovských vrchoch, v údolí Závadského potoka, asi 12 km západne od Žiliny. V blízkosti sa nachádza CHKO Strážovské vrchy a severné výbežky Súľovských skál, ktoré vytvárajú jedinečnú siluetu Hričovskému hradu.
Lysica

Lysica je obec na Slovensku v okrese Žilina.
Osady Ďurčovia (Ďurčovci) a Kramárovia (Kramárovci) ako súčasť obce Lysica, boli 14. novembra 1944 a 4. apríla 1945 vypálené nemeckými vojenskými jednotkami za pomoc partizánom.
Poloha.
Obec leží v juhovýchodnej časti Kysuckej vrchoviny, v údolí Rúbaniskového potoka, na rozhraní Kysúc a Horného Považia. Nachádza sa asi 1 km západne od obce Belá, cez ktorú má cestou II/583 spojenie na Žilinu i Terchovú. Lesnou cestou sa dá okolo Strážskeho kopca dostať aj do Koňhory a Stráže.
Malá Čierna

Malá Čierna je obec na Slovensku v okrese Žilina.
Názov obce.
Názov bol v roku 1471 "Kys Charna", v roku 1474 "Cherna Parva", v roku 1510 "Kys Czorna" a v roku 1808 "Malá Cžerna". Súčasnú podobu má názov obce od roku 1927.
Polohopis.
Obec leží v južnej časti žilinského okresu, asi západne od Rajca, v geomorfologickom podcelku Domanižská kotlina. Z východu, severu i západu obec obkolesujú Súľovské vrchy. Stredom obce preteká potok Hvojtová a jediná prístupová cesta odbočuje z cesty II/517 (Považská Bystrica – Rajec). Rajec je vzdialený , Žilina a Považská Bystrica .
Dejiny.
Malá Čierna sa ako osada Lietavského panstva po prvýkrát spomína 6. marca 1471 v darovacej listine kráľa Mateja Korvína ako "Kys Charma". Ako súčasť panstva sa nachádza aj v súpise dedín z roku 1543, kedy bolo v Malej Čiernej 5 roľníckych usadlostí, 2 bezroľných domkárov a 5 fojtov. Do 15. storočia sa v písomnostiach uvádzala osada Čierna, od tohto času sa už uvádzala samostatne Veľká Čierna a Malá Čierna. 
Budovu školy si postavili obyvatelia v roku 1905, obecnú knižnicu si zriadili v roku 1926 a o dva roky neskôr vznikol Dobrovoľný hasičský zbor. V roku 1932 bol dokončený Obecný dom, v máji 1942 bola vysvätená miestna kaplnka. Kostol Povýšenia sv. kríža bol postavený v rokoch 19361940, rekonštruovaný v rokoch 19901991. Novú etapu rozvoja obce započalo zavedenie elektrickej energie v roku 1947, v rovnakom období bol do Malej Čiernej zavedený telefón. V októbri 1959 bolo založené JRD, ktoré bolo ako samostatný dvor od roku 1969 pod správou Štátneho majetku Rajec. Veľkou udalosťou bolo zavedenie autobusovej dopravy v roku 1960, v roku 1965 bol založený Zväz žien. Telovýchovná jednota vznikla z iniciatívy futbalistov v roku 1963, o tri roky neskôr začala výstavba futbalového ihriska. Výstavba vodovodu začala v roku 1968, jeho správu prevzal v roku 1985 podnik SEVAK. Kultúrny dom sa začal stavať na jar 1975, nechýbala kuchynka s celkovým vybavením. Od roku 1980 bola obec pričlenená k mestu Rajec.
Po osamostatnení v roku 1990 bol vytvorený Obecný úrad, v lete 1994 bola dokončená požiarna nádrž. Budovu školy si od Farského úradu v Rajci obec odkúpila v roku 2001, následne budovu zrekonštruovala. V roku 2006 prebehla v obci plynofikácia a v roku 2009 bolo dokončené viacúčelové ihrisko na Tehelni. Od roku 2008 sa v Malej Čiernej organizuje Memoriál Louisa Crosa, turistické podujatie pre cyklistov a peších v Súľovských vrchoch. 
Turizmus.
Najvýznamnejším podujatím je Memoriál Louisa Crosa pre peších turistov a cyklistov, organizuje hokejový turnaj. Okolité Súľovské vrchy ponúkajú možnosti na turistiku. Obcou vedie značkovaný chodník z Rajca do Vrchteplej.
Stráža

Stráža je obec na Slovensku v okrese Žilina.
Poloha.
Obec leží v juhovýchodnej časti Kysuckej vrchoviny, v údolí Varínky, na rozhraní Kysúc a Horného Považia. Nachádza sa medzi Varínom a Belou, v tesnom susedstve Dolnej Tižiny, cez ktorú má cestou II/583 spojenie na Žilinu i Terchovú. Nad dedinou sa nachádza Strážsky kopec. 
Susedí s obcami Dolná Tižina, Krasňany, Lysica, Belá a Varín (časť Koňhora). 
Kostol.
Nitrianský sídelný biskup Ján Chryzostom Korec konsekroval 27. júla 1996 nový kostol sv. Gorazda. Na počesť svätého Gorazda sa každoročne v auguste konajú v obci Gorazdové dni.
Porúbka (okres Žilina)

Porúbka je obec na Slovensku v okrese Žilina v Žilinskom kraji.
Polohopis.
Obec leží v Žilinskej kotline na terasovitých náplavoch rieky Rajčianky v nadmorskej výške okolo . Rozkladá sa po oboch stranách cesty I/64 (smer Prievidza) a jej katastrálne územie má rozlohu 376 ha. Nachádza sa asi 10 km južne od krajského mesta Žilina, najbližším mestom sú Rajecké Teplice, vzdialené juhozápadne. 
Západným okrajom preteká rieka Rajčanka a jej ľavým nábrežím vedie aj železničná trať Žilina – Rajec. Nad traťou strmo vystupujú Skalky, podcelok Súľovských skál, východne sa terén dvíha miernejšie a pokračuje Žilinskou pahorkatinou. Severným i južným smerom pokračuje málo zvlnený terén riečnej nivy. Južne od obce sa pri Turskej skale začína Rajecká kotlina.
V okolí je povrch väčšinou tvorený z mäkkých, málo odolných súvrstviacich ílovcov a pieskovcov centrálneho karpatského plyšu. V okolí obce rastie niekoľko druhov vzácnych a chránených druhov rastlín, z drevín prevláda smrek a buk.
Symboly obce.
Erb obce má podobu modrého štítu s vyobrazením striebro-krídleho anjela v zlatej tunike so zlatou prilbicou, zdobenou červeným chocholom so sklopeným mečom v pravej ruke a štítom s červeným krížom v ľavej ruke, víťazne stojacom na hadovitom drakovi.
Vlajka pozostáva s 9-tich pozdĺžnych pruhov vo farbách (v postupnosti) - modrá, biela, žltá, modrá, červená, modrá, žltá, biela, modrá. Vlajka má pomer strán 2 : 3 a ukončená je tromi cípmi, t.j. dvoma zástrihmi, siahajúcimi do tretiny jej listu.
Dejiny.
Prvá písomná správa o osídlení obce je z roku 1362, keď bola Porúbka zahrnutá do Lietavského panstva. Obec patrila zemianskym rodinám Praznovských a Egresyovcov a od roku 1439 panstvu Strečno až do 18. storočia. Osídlenie sa formovalo pozdĺž vodného toku Rajčianky a cesty, neskôr sa zástavba rozširovala okolo miestnych ciest a potoka Ušianky. 
V roku 1598 bol v obci postavený mlyn a 7 domov, v roku 1720 v nej žilo 8 daňovníkov. V roku 1784 mala Porúbka 20 domov, 22 rodín a 175 obyvateľov a k obci patril majer Podhradek. V roku 1828 to bolo 23 domov a 255 obyvateľov, ktorí sa zaoberali chovom oviec, rožného statku, spracovaním dreva a prácou na píle. 
V roku 1899 vzhľad krajiny zmenila vystavaná železničná trať Žilina – Rajec a v Porúbke bola vybudovaná železničná zastávka. V roku 1930 mala obec už 59 domov a 402 obyvateľov a populačné maximum dosiahla v roku 1961, keď dosiahla počet 504 obyvateľov v 126 obývaných domoch.
V roku 1936 bola obec plne elektrifikovaná a súčasne vybudovaná cesta zo Žiliny do Rajca. Po druhej svetovej vojne občania svojpomocne postavili kultúrny dom a prestavali zvonicu, ktorá slúži ako kaplnka. Obec bola v roku 1960 pričlenená k Lietavskej Lúčke, neskôr bola súčasťou Žiliny. Od roku 1990 je samostatnou obcou.
Ovčiarsko

Ovčiarsko je obec na Slovensku v okrese Žilina. Nachádza sa v úvaline na okraji Žilinskej kotliny. Jej chotár je členitý, leží v nadmorskej výške .
Svederník

Svederník je obec na Slovensku v okrese Žilina. Súčasťou obce sú miestne časti Marček, Zarieč a Keblov.
Polohopis.
Obec leží asi západne od centra Žiliny, na rozhraní Javorníkov (podcelok Nízke Javorníky) a Považského podolia (podcelok Bytčianska kotlina). Zo severu preteká obcou riečka Dlhopoľka, ktorá neďaleko obce ústí do Váhu. Na blízkom Svederníckom vrchu () sa nachádza rozhľadňa, v lokalite Valchová krížova cesta.
Obcou vedie cesta II/507 (Žilina – Bytča), z ktorej tu odbočuje cesta III/2092 do Dlhého Poľa.
Dejiny.
Najstaršia zmienka o chotári obce sa viaže na „Svedernícky potok“ (dnes riečka Dlhopoľka) a pochádza z roku 1244. Samotná obec je doložená v 1321 a v priebehu stáročí sa objavovala v podobách Zederne, Zedernek, Zvedernik, Swederník, Kis Svedernek, Svedernyk, Zwedernyk, Sevedernik, maď. Szedernye až po súčasný názov Svederník. Po roku 1392 ju vlastnil Marko de Zernek, od roku 1439 Esterháziovci, následne Podmanickí a od roku 1458 zemania Svedernícky. Medzi majiteľmi sa v kronikách objavujú aj rodina Súlovských a zemepán Szunyog z Budatínskeho panstva.
Tradíciu malo pestovanie ľanu a výroba plátna, no tiež hrnčiarstvo a výroba modrotlače. Pestovanie slnečnice na olej sa dostalo aj na súčasný erb, ktorý zobrazuje tri zlaté slnečnice, vyrastajúce zo zelenej paseky. Obyvatelia sa sa v minulosti živili ťažbou a spracovaním dreva, poľnohospodárstvom, najmä pestovaním ovocia a zeleniny. V súčasnosti je obec známa pestovaním a spracovaním kapusty, no okrajovo i inej zeleniny a jej spracovaním v miestnej kapustárni. 
Miestna časť Marček je písomne doložený ako Markofalva, čiže Markova dedina v roku 1453, kedy patril kráľovskému úradníkovi Jánovi Markovskému. Neskôr to boli rody Súľovských, Noršických a Ordodyovcov. Zárieč – Keblov (v minulosti Malý Svederník) je doložený v roku 1598, ktorý bol v majetku rodov Zarieckých, Keblovských a Borčických.
Pamiatky.
V obci je rímskokatolícka Kaplnka Panny Márie Lurdskej z roku 1929, z rokov 1912 – 1913 pochádza Kaplnka sv. Štefana, renovovaná v roku 2006. V jej interiéri sa nachádza stropná freska od maliara Škorvánka. V časti Keblov stojí kaplnka z roku 1858, v časti Zárieč je Kaplnka Božského srdca z roku 1913 a z toho istého roku pochádza i kaplnka vo Valchovej, ktorá je súčasťou krížovej cesty. Z roku 1870 pochádza v miestnej časti Marček hrobka Ordódyovcov, ktorí vlastnili aj blízku kúriu.
Špecifikom sú zachované dodnes funkčné pivničky v blízkosti Kaplnky sv. Štefana, zachovala sa aj zrekonštruovaná stará hasičská zbrojnica.
Osobnosti.
Vo Svederníku sa narodil Vincent Hložník, slovenský maliar, grafik, ilustrátor a sochár ako aj jeho brat Ferdinand Hložník (1921 – 2006). Na konci 18. storočia sa v obci narodil a pôsobil latinský básnik Adam Vanoch (1776 –1849), ktorého náhrobný kameň sa zachoval na miestnom cintoríne. V Botekovom mlyne pri potoku Dlhopoľka sa narodil kňaz a pápežský prelát Anton Botek (1911 – 1992).
Viktor Amazaspovič Ambarcumjan

Viktor Amazaspovič Ambarcumjan (po arménsky: Վիկտոր Համբարձումյան, po rusky: Виктор Амазаспович Амбарцумян) (* 18. september 1908 – † 12. august 1996) bol arménsky astrofyzik, akademik (AV ZSSR od roku 1953 a AV Arménskej SSR od roku 1943), zakladateľ a riaditeľ Biurakanského astrofyzikálneho observatória v Arménsku (od 1946). 
Zaoberal sa najmä fyzikou planetárnych hmlovín, problémom vývoja hviezd a hviezdnych sústav, v roku 1947 objavil hviezdne asociácie. Významné sú jeho práce z oblasti štúdia aktivity jadier galaxií, fyziky hviezd a plynových hmlovín, dynamiky hviezdnych sústav a kozmogónie. Je autorom významnej učebnice teoretickej astrofyziky. V rokoch 1961-1964 bol prezidentom Medzinárodnej astronomickej únie, 1968-1972 prezidentom Medzinárodnej rady vedeckých únií (ICSU).
Tomáš Janovic

Tomáš Janovic (* 22. máj 1937, Bratislava – † 14. december 2023, Bratislava) bol slovenský spisovateľ, novinár, textár, básnik, autor rozhlasových, televíznych, divadelných hier a autor literatúry pre deti a mládež.
Životopis.
Narodil sa v rodine úradníka a vzdelanie získaval v Bratislave a Košiciach, napokon však znovu v Bratislave, kde vyštudoval filozofickú fakultu Univerzity Komenského, odbor slovenčina a dejepis. Po ukončení štúdia nastúpil do redakcie satirického časopisu Roháč, kde pracoval v rokoch 19601991. Od roku 1991 sa profesionálne venoval literatúre. Tomáš Janovic zomrel 14. decembra 2023.
Tvorba.
Svoje diela začal publikovať v časopise Roháč už v roku 1954; knižný debut mu vyšiel v roku 1959. Venoval sa témam ako generačné problémy, obdobie vojny, rasové prenasledovanie a ďalšie. Taktiež však tematicky vychádzal zo spomienok na vlastné detstvo a mladosť, ktoré sa snažil zachytiť. Používal veľmi jednoduchý jazyk, voľný verš a najmä výborný rozprávačský talent a satirické myslenie.
Anton Krajčovič

Anton Krajčovič (* 23. jún 1928, Malé Bielice – † 13. január 2002, Bratislava) bol slovenský filmový a televízny scénograf, zakladateľ slovenskej filmovej scénografie. 
Začínal vo Filmovom studiu Barrandov Praha v roku 1949 ako asistent architekta. Od roku 1952 pracoval na Kolibe, v roku 1956 začal spolupracovať so Slovenskou televíziou. Spolupracoval takmer so všetkými slovenskými režisérmi.
2062 Aten

2062 Aten je planétka s priemerom približne 6 km, ktorú objavila Eleanor Francis Helinová 7. januára 1976.
Sergej Kozlík

Sergej Kozlík (* 27. júl 1950, Bratislava) je slovenský ekonóm a politik, bývalý minister financií a podpredseda vlády Slovenskej republiky a poslanec Európskeho parlamentu zvolený za Ľudovú stranu – Hnutie za demokratické Slovensko. Zakladateľ strany NÁRODNÁ KOALÍCIA.
Ocenenia.
V roku 1998 mu prezident Michal Kováč prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra I. triedy.
Bratislava Business Center V

Bratislava Business Center 5 alebo BBC 5 je kancelárska budova na Plynárenskej ulici č. 7 v Bratislave, v mestskej časti Ružinov, v lokalite Prievoz. Situované je do troch vzájomne prepojených blokov s rozlohou takmer 31 000 m2. V bezprostrednej blízkosti budovy sa nachádza 80 vonkajších parkovacích miest, ďalších 635 je na dvoch garážových podlažiach pod budovou. Návštevníci môžu tiež využiť ďalších 250 parkovacích miest v parkovacom dome na Plynárenskej ulici.
Charakteristika.
Dizajn budovy s presklenou fasádou spája účelovosť a čisté línie, zároveň sa dobre začleňuje do rázu okolitého prostredia. 
Investor.
Investorom je realitná investičná správcovská spoločnosť Heitman. Súčasťou jej slovenského portfólia sú aj Bratislava Business Center 3 a 4, CEOP a Aupark Tower.
Peoplemeter

Peoplemeter (doslovný preklad "človekometer") je zariadenie, ktoré meria koľko divákov pozerá televízor v domácnosti. Peoplemetre slúžia na meranie sledovanosti televíznych programov. Sú rozmiestnené v niekoľkých tisícoch domácnostiach. Domácnosti sú vybrané tak, aby štatisticky zodpovedali zloženiu obyvateľstva. Vďaka peoplemetrom vedia televízie okamžite po odvysielaní programu aká bola jeho sledovanosť a aká bola sledovanosť programov konkurencie. Na základe toho potom upravujú štruktúru vysielaných programov.
Na Slovensku sa peoplemetre používajú od 15. októbra 2004 na vzorke 1200 domácností. Meranie v súčasnosti vykonáva spoločnosť TNS Slovensko, zadávateľom je PMT s.r.o. v ktorej majú zastúpenie televízie Markíza, JOJ, STV a TA3.
Ján Procner

Ján Procner (* 13. január 1943, Vyhne) je slovenský umelecký rezbár.
Svoj život prežil v Handlovej, pracoval 33 rokov v handlovských baniach. Jeho diela zaznamenali úspech na výstavách, sú zastúpené v galerijných zbierkach (napr: Slovenské banské múzeum, Slovenské národné múzeum, Slovenská národná galéria – Banícky šach), získali mnohé ocenenia.
Celé cykly Procnerových diel čerpajú z hlbokého poznania baníckej práce. Často vedome volí prostriedky grotesky a irónie, zostreným pohľadom satirika si všíma ľudské slabosti, ktoré v tvrdých podmienkach hnedouhoľnej bane sú o to viditeľnejšie (dielo "Rekordéri"). Inokedy s láskou a humorom rozpráva o živote v bani (cyklus "Banícke desiaty", "Neznámy pach sa šíri zo steny"). Zaoberá sa aj ľudovou tematikou. V roku 1978 sa po prvýkrát predstavil na rezbárskom sympóziu vo Východnej, ktoré pod názvom „Kresané do dreva“ organizoval scénograf, architekt a folklorista Viliam Ján Gruska.
Práve od Grusku dostával Procner nevšedné objednávky. Pre filmovú rozprávku "Mahuliena zlatá panna" vytvoril päťmetrovú plastiku Zlatovlada a pre filmový prepis opery Eugena Suchoňa – "Svätopluk", monumentálnu plastiku Peruna (výška 12 m, priemer 90 cm). Pre filmovú rozprávku režiséra Juraja Jakubiska – "Perinbaba" vytvoril viacero umelecko-úžitkových predmetov napr: izbový svietnik v podobe svätej, žezlá prencipála, feruľu richtára, drevené lyžice a pod.
V roku 2001 založil súkromné múzeum a galériu, ktoré sa nachádzajú v jeho dome v Handlovej. Exponáty mapujú vývoj baníctva na Hornej Nitre a galéria obsahuje viac ako 70. drevorezieb majstra Procnera. Pamätník obetí banskej činnosti na Hornej Nitre, ktorého autorom je J. Procner a ktorý je umiestnený na cintoríne v Handlovej sa v roku 2010 stal Národnou kultúrnou pamiatkou. V roku 2016 získal Ján Procner ocenenie Senior roka. V roku 2022 sa Ján Procner, za celoživotný prínos v oblasti udržovania banských tradícií, reprezentáciu mesta doma i zahraničí prostredníctvom jeho umeleckej tvorby stal čestným občanom mesta Handlová.
Sledovanosť

Sledovanosť je miera sledovania televízneho alebo rozhlasového programu. Môže byť vyjadrená v absolútnych alebo relatívnych číslach. Relatívna sledovanosť môže byť vztiahnutá ku všetkých potenciálnym divákom alebo vzhľadom ku počtu všetkých divákov, ktorí v danom čase sledovali nejaký program. Sledovanosť sa meria štatistickým odhadom, buď pomocou dotazníkov alebo priebežne pomocou peoplemetrov. Na základe sledovanosti sa stanovuje cena reklamného času.
Ložisko

Ložisko môže byť:
Hnutie fokoláre

Hnutie fokoláre, známe aj pod názvom Dielo Máriino, je laické cirkevné hnutie, ktoré vzniklo 7. decembra 1943 v Taliansku. Založila ho Chiara Lubichová.
Členovia hnutia sa snažia svojím spôsobom života osloviť okolie. Chce sa venovať všetkým oblastiam života: mládeži, rodinám, politike, masmédiám, ekonomike a pod.
Vzhľadom na široký záber nie je jednoduché hnutie Fokoláre stručne charakterizovať. Medzi hlavné charakteristiky patria jednota, vzájomná láska, láska k ukrižovanému Ježišovi, život z Božieho slova a Eucharistie, mariánska spiritualita, podiel na Mystickom tele Kristovom, inšpirácia Duchom Svätým.
Na Slovensku vychádzal časopis Nové mesto spoločne pre Česko a Slovensko od roku 1990, od roku 1998 vznikli však už dva časopisy – v českom a v slovenskom jazyku. Ide o informačno-formačný dvojmesačník.
Oscilátor

Oscilátor môže byť:
Svetová meteorologická organizácia

Svetová meteorologická organizácia (po angl. World Meteorological Organisation, WMO) je medzinárodná organizácia pre spoluprácu v oblasti siete meteorologických a hydrologických staníc, meteorologických pozorovaní a pre rýchlu výmenu meteorologických informácií.
Bola založená v roku 1950 ako následník Medzinárodnej meteorologickej organizácie (angl. International Meteorological Organisation - IMO, 1872) a je pridružená k OSN. Sídli v Ženeve vo Švajčiarsku. Súčasný prezident je Alexander Bedritsky a generálnym tajomníkom je Michel Jarraud. Svetová meteorologická organizácia sa stala špecializovaným orgánom Spojených národov pre meteorológiu (počasie a klimatológiu), operačnú hydrológiu a príslušné geofyzikálne vedy. Má 187 členov.
Svetový deň meteorológie je určený na 23. marec.
Všetko je možné

Všetko je možné je zbierka 14 poviedok Stephena Kinga, strašidelných, ale i zábavne humorných. V origináli sa volá "Everything´s eventual. 14 dark tales" ("Všetko je možné. 14 temných príbehov".) V slovenčine vyšla v rokoch 2002 a 2003 v dvoch dieloch. Obsahuje nasledujúce poviedky:
Po česky:
Ladislav Kraus

Ladislav Kraus, známy ako Laco Kraus (* 10. február 1943, Bratislava) je slovenský kameraman.
Benedikt Krivošík

Benedikt „Beňo“ Krivošík (* 4. marec 1933, Sereď† 27. november 1992, Bratislava) bol slovenský kameraman.
František Lukeš (kameraman)

František Lukeš (* 29. január 1921, Kunovice – † 28. január 2003) bol slovenský kameraman.
Študoval na fotografickej škole v Prostějove. Od roku 1949 bol kameramanom Spravodajského filmu v Bratislave, neskôr Dokumentárneho filmu. Natočil 25 krátkych a viacero dlhometrážnych filmov. Najčastejšie spolupracoval s režisérom Vladimírom Bahnom.
Carl David Anderson

Carl David Anderson (* 3. september 1905, New York, New York, USA – † 11. január 1991, San Marino, Kalifornia) bol americký experimentálny fyzik.
Preslávil sa objavom pozitrónu pri štúdiu kozmického žiarenia. Za tento objav získal v roku 1936 Nobelovu cenu, ktorou zdieľal s Victorom Hessom, ktorý ju získal za objav kozmického žiarenia.
Životopis.
Carl David Anderson sa narodil v New Yorku švédskym prisťahovalcom. Študoval fyziku a techniku na Caltechu v Kalifornii v USA (titul B.S. získal v roku 1927; titul Ph.D. v roku 1930). Pod dohľadom Roberta A. Millikana začal študovať kozmické žiarenie pomocou fotografií z hmlovej komory. Počas tohto výskumu nečakane objavil novú časticu s hmotnosťou elektrónu, avšak s opačným elektrickým nábojom, ktorú nazval pozitrón (Andersonov návrh premenovať elektrón na „negatrón“ sa neujal). Objav pozitrónu, publikovaný v roku 1932, potvrdil teoretickú predpoveď Paula Diraca o existencii antičastice k elektrónu.
Carl David Anderson tiež ako prvý získal priamy dôkaz existencie pozitrónu tak, že vytvoril elektrón-pozitrónové páry dopadom žiarenia gama na rôzne materiály.
V roku 1936, v ktorom získal Nobelovu cenu za objav pozitrónu, objavil so svojím študentom Sethom Neddermeyerom ďalšiu novú časticu. Táto častica pri prechode magnetickým poľom stáčala pod väčším uhlom ako elektróny, ale menším ako protóny. Anderson a Neddermeyer predpokladali, že nová častica má rovnakú veľkosť náboja ako elektrón a hmotnosť medzi elektrónom a protónom (zhruba 207-krát väčší ako elektrón). Preto sa domnieval, že ide o mezón (vtedy nazývaný „mezotrón“ či „mú mezón“), ktorý mal byť podľa Yukawovej teórie z roku 1935 časticu sprostredkujúcu silnú interakciu medzi protónom a neutrónom. Neskôr sa ukázalo, že táto častica neinteraguje silne a patrí teda medzi leptóny. Dnes ju nazývame mión.
Carl David Anderson pracoval väčšinu svojho života na Caltechu. Počas druhej svetovej vojny riadil výskum raketovej techniky. Zomrel v roku 1991 a je pochovaný vo Forest Lawne, Hollywood Hills Cemetery v Los Angeles.
Čembalo

Čembalo alebo klavičembalo je historický hudobný nástroj. Zaraďuje sa rovnako medzi klávesové (má klávesnicu), ako aj medzi strunové nástroje (tóny vznikajú rozochvievaním strún).
Úderom na kláves čembala sa rozochvieva struna na princípe brnkania brnkadlami upevnenými v mechanike nástroja. Po uvoľnení klávesu sa struna zatlmí tlmiacou plsťou.
Prvé zmienky o používaní čembala sú zo začiatku 14. storočia, rozmach a pokrok vo vývoji nástroja nastal koncom 16. storočia. Koncom 18. storočia v súvislosti s nástupom používania klavíra začalo čembalo postupne strácať na význame. Dnes sa (s výnimkou interpretácie starej hudby) takmer vôbec nepoužíva.
Okrem čembala typickej veľkosti existovali aj menšie podobné nástroje, najmä spinety a virginaly.
Igor Luther

Igor Luther (* 5. august 1942, Banská Bystrica-Jakub – † 7. jún 2020, Rijeka, Chorvátsko) bol slovenský kameraman. Brat režiséra Miloslava Luthera a bratranec kameramana Doda Šimončiča.
Životopis.
V roku 1967 ukončil štúdium na FAMU, 1969 emigroval do SRN. Prvé filmy natočil na Slovensku ("Kristove roky", 1967; "Vtáčkovia, siroty a blázni", 1969). V režijnej práci pokračoval v Nemecku.
Smerovač

Smerovač () je sieťové zariadenie, ktoré sprostredkováva prenos dát medzi dvomi, alebo viacerými počítačovými sieťami v procese nazvanom smerovanie (anglicky "routing"). Smerovač prepája počítačové siete na úrovni vrstvy 3 modelu OSI (sieťová vrstva).
Smerovač je osadený dvomi alebo viacerými sieťovými rozhraniami, ktoré môžu, ale nemusia byť rovnakého typu. Smerovač analyzuje adresu každého datagramu, ktorý dostane na jednom zo svojich sieťových rozhraní od iného sieťového zariadenia a na základe stavu sietí na iných sieťových rozhraniach rozhoduje, ktorému ďalšiemu sieťovému zariadeniu má datagram poslať, aby sa dostal do bodu určenia.
Smerovače navzájom komunikujú a informujú sa o stave siete a smerovaní prostredníctvom zvláštnych komunikačných protokolov, napríklad ICMP.
Rozdiel medzi smerovačom a prepínačom.
Smerovač nie je to isté čo prepínač, ktorý fyzicky spája rôzne sieťové zariadenia bez ohľadu na obsah (bod určenia) prenášaných dát.
Na ilustráciu si môžeme predstaviť, že prepínače sú ulice a smerovač je križovatka so smerovými tabuľami. Každý dom na ulici má svoju adresu. Na križovatke sa poštár podľa smerových tabúľ rozhoduje, ktorým smerom musí ísť, aby sa dostal k adrese, kam má doručiť poštu.
Rozdiel medzi smerovačom a mostom.
Premostenie a smerovanie sú podobné riadenia toku dát, ale pracujú pomocou rôznych metód. Premostenie prebieha na 2. (linkovej) vrstve, smerovanie na 3. (sieťovej) vrstve (L3) referenčného modelu ISO/OSI. Most teda smeruje rámce podľa ich hardvérovej MAC adresy, zatiaľ čo smerovač (router) sa rozhoduje podľa IP adresy vnútri prenášaného datagramu. Klasický most preto nie je schopný rozlišovať siete. Z rôznych dôvodov sa však do mostov táto schopnosť implementuje (smerovače L23), takže most môže ležať na okraji.
Pri projektovaní väčšej siete si musíme vybrať medzi premostením alebo rozdelením na rôzne podsiete prepojené smerovačmi. Pokiaľ je v routovanej sieti počítač fyzicky presunutý z jednej sieťovej oblasti do inej, musí mu byť pridelená iná IP adresa. Pokiaľ je počítač premiestnený vo vnútri premostenej siete, nie je potrebné nič prekonfigurovať.
Softvérový smerovač.
Proces smerovania môže zastať aj špeciálny softvér v počítači, ktorý je vybavený viacerými sieťovými rozhraniami.
Trumplerova hviezda

Trumplerove hviezdy sú izolované hviezdy s mimoriadne vysokými hodnotami hmotnosti (až niekoľko sto hmotností Slnka). Hmotnosť týchto hviezd vypočítal z ich červeného posunu americký astronóm švajčiarskeho pôvodu Robert Julius Trumpler. V súčasnosti sa tieto hodnoty pokladajú za nereálne a pozorovaný červený posun sa nevysvetľuje gravitačnými efektmi, ako to predpokladal americký vedec, ale pohybmi plynov v atmosférach týchto hviezd.
Cievka (elektrotechnika)

Cievka je pasívny elektrický (elektrotechnický) prvok, ktorý je reálnou reprezentáciou indukčnosti v elektrickom obvode.
Cievka sa v elektrotechnike využíva trojako:
Konštrukcia.
Technicky sa cievka skladá z izolovaného vodiča navinutého na nevodivú nosnú kostru. Vinutie môže byť "jednovrstvové" alebo "viacvrstvové". Navinutý vodič môže byť konštrukčne aj "samonosné" – bez kostry, závity cievky sú navzájom zlepené. Vlastnosti cievky výrazne ovplyvňuje prítomnosť magnetického jadra (jeho permeabilita) (cievka bez jadra sa nazýva aj "vzduchová cievka").
Základnou fyzikálnou veličinou pri cievke je indukčnosť (meraná v jednotkách henry), ktorá závisí od rozmerov cievky, počtu závitov a permeability jadra. Vzhľadom na konečnú vodivosť vodiča, z ktorého je cievka zhotovená, má táto aj odpor, ktorý sa vo výpočtoch nahrádza sériovým rezistorom. V mnohých aplikáciách, kde nepretekajú veľké prúdy, však možno tento odpor cievky zanedbať. Vodič v cievke má mať čo najmenší odpor, aby v cievke nedochádzalo k veľkým tepelným stratám. Najčastejšie používaným materiálom je meď. Závity cievky musia byť navzájom izolované. Izolácia je väčšinou tvorená vrstvou izolačného laku.
Na zväčšenie magnetických vlastností sa dovnútra cievky vkladá jadro z "magneticky mäkkej ocele", tzn. z feromagnetickej látky. Kvôli obmedzeniu vzniku vírivých prúdov v magnetickom jadre cievky sa jadro skladá z niekoľkých vrstiev (transformátorových plechov) oddelených elektrickým izolantom alebo z jemných železných čiastočiek spojených izolačnou hmotou (tzv. feritové jadro).
Vlastnosti.
V realite treba uvažovať aj s ďalšími neideálnymi vlastnosťami cievok. Pri veľmi vysokých pracovných frekvenciách sa môže (v závislosti od jej vlastností) cievka začať javiť pre striedavý prúd ako kondenzátor. Podobne treba zohľadniť aj magnetické nasýtenie jadra cievky a ďalšie vplyvy. Odpor cievky závisí aj od frekvencie napätia. S rastúcou frekvenciou rastie jej odpor lineárne, podľa vzťahu formula_1 (kde f je frekvencia, L je indukčnosť cievky). Na rozdiel od iných elektrických súčiastok je možné cievku (ak nie sú potrebné špičkové vlastnosti) vyrobiť v prípade potreby aj v amatérskych podmienkach.
Robert Julius Trumpler

Robert Julius Trumpler (* 2. október 1886, Zürich, Švajčiarsko – † 10. september 1956, Berkeley, Kalifornia, USA) bol švajčiarsko-americký astronóm.
Narodil sa v Zürichu. Študoval tu aj v Nemecku. V roku 1915 sa presťahoval sa do USA. Bol profesorom astronómie na univerzite v Kalifornii od roku 1930. Pôsobil na Lickovom observatóriu a v Berkeley. Venoval sa najmä výskumu hviezdokôp, vypracoval metódu na určovanie vzdialeností hviezd. V roku 1930 dokázal existenciu medzihviezdnej absorpcie.
Kolonizácia

Kolonizácia môže byť:
Ladno

Ladno je časť obce Trnavá Hora v okrese Žiar nad Hronom. Nachádza sa východne od obce, v malebnom prostredí pohoria Kremnické vrchy v nadmorskej výške