burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Sústava súdov Slovenskej republiky

Sústava súdov Slovenskej republiky je v zmysle ustanovení čl. 143 Ústavy Slovenskej republiky a § 5 zákona Národnej rady Slovenskej republiky č. 757/2004 Z. z. z o súdoch a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov tvorená okresnými súdmi, krajskými súdmi, Najvyšším súdom Slovenskej republiky a Špecializovaným trestným súdom. Špecializovaný trestný súd nahradil Špeciálny súd, ktorý bol nálezom Ústavného súdu Slovenskej republiky sp. zn. PL. ÚS 17/08 z 20. mája 2009 uznaný za protiústavný pre jeho špecifické postavenie k súdnej moci.
Vojenské súdy boli uplynutím dňa 31. marca 2009 zrušené, pričom ich pôsobnosť prešla na všeobecné súdy.
Ústavný súd Slovenskej republiky stojí mimo sústavy súdov.
Július Feješ

Július Feješ je slovenský komunistický politik.
Július Feješ patril medzi tých nespokojných členov prednovembrovej Komunistickej strany Slovenska (KSS), ktorí nesúhlasili s jej transformáciou na Stranu demokratickej ľavice a založili v roku 1991 novú marxistickú komunistickú stranu Komunistická strana Slovenska – 91 (KSS ’91). Na ustanovujúcom zjazde strany 29.30. júna 1991 vo Zvolene bol zvolený za jej predsedu. Pôsobil v tejto funkcii do 29. augusta 1992, keď sa v Banskej Bystrici uskutočnil zjednocujúci zjazd, na ktorom sa KSS ’91 zlúčila so Zväzom komunistov Slovenska a vytvorili stranu s pôvodným názvom Komunistická strana Slovenska. 
Július Feješ je predsedom okresného výboru KSS v Detve a patrí ku kritikom vedenia strany. Je hovorcom skupiny "Komunisti za demokratizáciu straníckeho života", ktorí sa snažia o zmenu vedenia strany.
Server

Server (z angl. "to serve" – slúžiť, poskytovať službu) je softvér alebo počítač v počítačovej sieti, ktorý v rámci modelu klient-server spracúva požiadavky klientov.
Prostredníctvom servera si môžu medzi sebou vymieňať počítače údaje alebo pristupovať k údajom, uloženým na serveri, resp. využívajú ho ako bránu na pripojenie do inej siete.
V prípade softvéru ide o podobný princíp na úrovni aplikácie: poskytuje klientským aplikáciam dáta alebo funkcionalitu uloženú v ňom alebo v databáze.
Keďže je server obvykle kľúčovým prvkom funkcie rozsiahlejšej siete alebo aplikácie, používa sa pre neho výkonnejší a kvalitnejší hardvér a jeho funkcia je zabezpečená lepšie ako funkcia bežných pracovných staníc (klientov), napríklad je zabezpečený proti výpadku napájania pomocou UPS, má redundantný napájací zdroj, je umiestnený v uzamknutej miestnosti, automaticky zálohuje údaje na záložné médium, obsahuje diskové pole a pod.
Serverový hardvér.
Server môže byť skonštruovaný na báze bežného hardvéru, aký sa používa pri stolných počítačoch, ale väčšinou sa používa špeciálne upravený hardvér prispôsobený potrebám serveru. Väčšina serverov totiž beží 24 hodín denne 7 dní v týždni a z toho vyplýva potreba vyššej životnosti.
Dnešní výrobcovia serverov (napríklad Dell, Intel, …) používajú bežný hardvér, ktorý si sami testujú a zaručujú vysokú spoľahlivosť a životnosť. Ku svojim serverom poskytujú rýchly servis (obvykle na mieste inštalácie).
Na vzhľade servera nezáleží, väčšinou sú uzavreté v opustenej miestnosti, nainštalované do racku. Sú navštevované iba na údržbu alebo opravy. Servery sú najčastejšie umiestnené v miestnosti bez okien, ktorá drží stálu teplotu okolo 20-23 Stupňov.
Procesory (CPU tak zvane "central processing unit") sú jedna z najdôležitejších častí serverov. Musia riešiť mnoho podnetov od užívateľov a je potrebné aby mali čo najmenšiu poruchovosť. V serveroch je často používaných viacero procesorov alebo procesory s viacerými jadrami. Medzi najznámejšie serverové procesory patria Xeon od firmy Intel a Opteron od firmy AMD. Servery väčšinou obsahujú štandardnú integrovanú grafickú kartu (často sa do najnovších serverových základných dosiek montujú grafické karty, ktoré už existujú dlhé roky). Často nemajú zvukovú kartu, rozhranie pre joystick, USB atď. Takéto zariadenia sú pre chod servera zbytočné.
Hosting Webhosting.
Webhosting je počítač/počítače ktoré poskytujú hosťovské služby pre daného klienta ktorý si ho môže prenajať. Je to v podstate jeden fyzický počítač, ktorý môže poskytovať viac služieb viacerým klientom a navzájom si neškodia.
Napr. na webhostingu môžu byť umiestnené herné servery, databázový server atď.
Rydbergova konštanta

Rydbergova konštanta, pomenovaná po fyzikovi Johannesovi Rydbergovi, je fyzikálna konštanta objavená pri meraní optického spektra vodíka a postavená na výsledkoch Andersa Ångströma a Johanna Balmera. Každý chemický prvok má svoju vlastnú Rydbergovu konštantu odvodenú z „nekonečnej“ Rydbergovej konštanty.
„Nekonečná“ Rydbergova konštanta je
Július Maurer

Július Maurer (* 19. jún 1896, Krompachy† 24. máj 1961, Praha) bol slovenský politik za Komunistickú stranu Slovenska a minister vlády Československa.
Biografia.
V mladosti pracoval ako robotník v železiarňach v Krompachoch, Budapešti a v Győri. Pôvodne bol od roku 1915 členom Slovenskej sociálnodemokratickej strany Uhorska. Po roku 1918 patril medzi príslušníkov ľavicového krídla Československej sociálnodemokratickej strany robotníckej a v roku 1921 patril medzi zakladateľov Komunistickej strany Československa na Slovensku, kde sa stal tajomníkom v Spišskej Novej Vsi a neskôr tajomníkom KSČ v Košiciach.
Od roku 1926 žil dlhšiu dobu v Sovietskom zväze, kde pracoval ako robotník, neskôr ako zamestnanec Ľudového komisariátu pre financie. Študoval národohospodárske plánovanie na moskovskej akadémii. Krátko potom pôsobil ako vedúci plánovacieho oddelenia národohospodárskych predmetov na Leninovej škole v Moskve. Bol tiež pracovníkom Ľudového komisariátu priemyslu stavebných hmôt v Smolensku. Počas vojny v rokoch 1944 – 1945 pôsobil ako politický pracovník v Červenej armáde, v štábe 4. ukrajinského frontu.
Politicky sa po roku 1945 angažoval v Československu. V rokoch 1945 – 1946 bol poslancom Dočasného Národného zhromaždenia za KSS. V parlamente zotrval do parlamentných volieb v roku 1946. IX. zjazd KSČ v roku 1949 ho zvolil náhradníkom ÚV KSČ. Členom ÚV KSČ ho potom zvolila celoštátna konferencia KSČ v roku 1952.
Bol tajomníkom oblastného výboru KSČ. Od augusta 1952 do januára 1953 bol ministrom ťažkého strojárenstva vo vláde Antonína Zápotockého. Od januára 1953 potom ministrom bez portfólia v tej istej vláde a v prvej i druhej vláde Viliama Širokého. Slúžil tiež ako československý delegát pri RVHP. Bol mu dva krát udelený Rad republiky.
Zdroj.
Prstence Urána

Prstence Urána sú sústava častíc, ktoré obiehajú planétu Urán.
Prvé prstence objavil tím astronómov v Kuiperovom observatóriu v Airborne ("Kuiper Airborne Observatory") v zložení James L. Elliot, Edward W. Dunham a Douglas J. Mink v podstate náhodou pri zákryte hviezdy Uránom v marci 1977. Objav potvrdila sonda Voyager 2 v roku 1986.
Hubblov vesmírny ďalekohľad spozoroval v auguste 2003 ďalšie slabé prachové prstence Urána. V rokoch 2007 – 2008 objavili pozemné teleskopy a Hubblov ďalekohľad ďalšie prstence.
Predpokladá sa, že prstence Urána sú relatívne mladé, ich vek nepresahuje 600 miliónov rokov. Vznikli pravdepodobne kolíziami menších mesiacov, ktoré kedysi obiehali okolo planéty. Po zrážke sa mesiace mohli rozpadnúť na mnoho menších častíc, ktoré do súčasnosti pretrvali ako úzke a opticky husté prstence. 
Zoznam prstencov.
Toto je zoznam prstencov planéty Urán.
Vladimír Moravčík (1908)

Vladimír Moravčík (* 27. júl 1908, Likavka – † 28. november 1980, Bratislava) bol slovenský verejný činiteľ, novinár a úradník.
Martin Morháč

Martin Morháč (* 3. marec 1902, Breznička – † 22. október 1955, Horné Orešany) bol slovenský obchodník, politik a verejný činiteľ.
Obchodník so stavebným materiálom v Brezničke,
politik a verejný činiteľ. V r. 1939 jeden
z organizátorov obrany hraníc na južnom Slovensku proti
horthyovcom. 
Poslanec slovenského snemu v r. 1939- 43.
Pavol Opluštil

MVDr. Pavol Opluštil (* 27. november 1895, Dlhá – † 15. február 1978, Trnava) bol slovenský veterinár a politik, podpredseda Slovenského snemu a zároveň predseda jeho Senátu. 
Ešte pred vznikom Slovenského štátu bol vymenovaný za predsedu bratislavskej mestskej a župnej organizácie HSĽS. V roku 1939 založil a stal sa prvým predsedom Zverolekárskej komory na Slovensku. Od 6. októbra 1939 bol veliteľom Hlinkovej gardy pre bratislavskú oblasť. V septembri 1944 sa stal generálnym tajomníkom HSĽS. 
18. októbra 1947 ho Národný súd odsúdil na osem rokov väzenia. V roku 1953 bol prepustený, pôsobil ako veterinár v Trnave, Gelnici a Bardejove.
Ján Petrovič

Ján Petrovič (* 17. jún 1893, Viničné – † 16. máj 1962, Ilava) bol slovenský spisovateľ, politik a verejný činiteľ.
Vojtech Plechlo

Vojtech Štefan Plechlo (* 20. december 1876, Trnava – † 17. február 1958 Trnava) bol slovenský politik a verejný činiteľ, poslanec Slovenského snemu a rímskokatolícky kňaz.
Gymnaziálne štúdia absolvoval v Trnave a teologické v seminári v Ostrihome. Za kňaza bol vysvätený v Ostrihome 27. júna 1899. V roku 1904 sa stal farárom v Dolnom Dubovom a pôsobil tu až do roku 1945.
V rokoch 19241942 bol okresným predsedom Hlinkovej Slovenskej ľudovej strany v Trnave. V roku 1938 sa stal poslancom Slovenského snemu. Svojho poslaneckého mandátu sa vzdal v prvej polovici roku 1943. 
Po druhej svetovej vojne bol v roku 1946 odsúdený na 8 rokov väzenia. Po prepustení z väzenia v roku 1954 žil v Trnave, kde 17. februára 1958 zomrel. Pochovaný bol v Dolnom Dubovom.
Štefan Polyák

JUDr. Štefan Polyák (prídomok "Polyák de Szabolcs", * 2. júl 1882, Budapešť, Maďarsko† 6. máj 1946, Baden-Baden, Nemecko) bol slovenský podnikateľ, slovenský a československý politik a medzivojnový poslanec Národného zhromaždenia za Hlinkovu slovenskú ľudovú stranu, v období vojnovej Slovenskej republiky pôsobil ako štátny tajomník na Ministerstve zahraničného vecí.
Narodil sa v rodine Vojtecha Polyáka ("de Szabolcs") a jeho manželky barónky Kláry Eichlerovej. Navštevoval jezuitské gymnázium Kalsburgu pri Viedni a gymnázium Budapešti, kde následne po vysokoškolských štúdiách zložil doktorát práv. Neskôr získal si diplom agronómie na hospodárskej akadémii Magyarórváre. Po otcovi prevzal hospodárenie na statku v Záblatí. Potom bol hlavným slúžnym a neskoršie sa stal honorárnym županom hlavného notára. V tomto období absolvoval viacero študijných ciest, počas ktorých pozoroval poľnohospodárske, všeobecné a národohospodárske hospodárske pomery vo viacerých krajinách. Precestoval takmer všetky európske štáty a štáty Južnej Ameriky. Zúčastnil sa tiež Prvej svetovej vojny ako dôstojník a jazdecký kapitán. Po okresných voľbách v roku 1923 stal sa členom trenčianskeho okresného výboru. Zúčastnil sa na práci v rozličných hospodárskych organizáciách a korporáciách. Bol členom Poradného zboru pre vedenie pozemkovej reformy na Slovensku, členom Generálnej paritnej komisie pre poľnohospodárske robotníctvo slovenské a mnohých iných. 
V parlamentných voľbách v roku 1925 sa stal poslancom za HSĽS. Poslancom sa stal aj po parlamentných voľbách v roku 1929. V oboch volebných obdobiach v snemovni pôsobil v rozpočtovom a poľnohospodárskom výbore, ako aj v zahraničnom výbore. Po vstupe strany do vlády bol expertom strany pre národohospodárske otázky. Zúčastnil sa na medziparlamentnej obchodnej konferencii v Paríži a medziparlamentnej Únie Londýne. Po parlamentných voľbách v roku 1935 prestúpil do hornej komory parlamentu. Ako senátor zasadal v národohospodárskom, rozpočtovom a zahraničnom výbore. 
Po voľbách do Snemu Slovenskej krajiny v roku 1938 sa stal poslancom. V roku 1938 bol súčasne poverený vedúcim Obchodnej priemyselnej komory Bratislave .V roku 1939 stal sa členom širšieho predsedníctva HSĽS. Poslancom bol počas celého obdobia existencie Slovenského štátu. V apríli 1939 bol na návrh Tisovej vlády menovaný do funkcie vedúceho hospodárskeho odboru na ministerstve zahraničia, ako aj do funkcie splnomocneného ministra (štátneho tajomníka) ministerstva zahraničia a mimoriadneho vyslanca. 
Na jar 1945 pred príchodom frontu evakuoval s manželkou a synom do Švajčiarka, kde aj zomrel. Po jeho úteku mu bol skonfiškovaný všetok majetok, vrátane kaštieľa vo Veľkom Záblatí (dnes súčasť Trenčína).
Rohozná (prítok Hrona)

Rohozná je riečka na strednom Slovensku, v okrese Brezno. Je ľavostranným prítokom Hrona, má dĺžku a je tokom III. rádu. 
Priebeh toku.
Pramení vo Veporských vrchoch v masíve Fabovej hole () v nadmorskej výške cca Tečie juhozápadným smerom, vytvára dolinu Kopačno, na konci ktorej sa stáča na západ. Zľava priberá Svetlú a mení smer toku na severozápad. Preteká obcou Pohronská Polhora, tu priberá potok Lipianka sprava a vstupuje do Horehronského podolia, do podcelku Breznianska kotlina. Ďalej tečie cez Michalovú, v obci priberá z pravej strany Lieskový potok, následne Michalkovský potok sprava, Chmeľúsku a Zubákovú zľava a Zadný Hliník sprava. Preteká osadou Rohozná (súčasť mesta Brezno) a pri Zadných Halnách sa v nadmorskej výške cca vlieva do Hrona.
Uh

Uh (, ) je rieka na východnom Slovensku a Ukrajine, je to ľavostranný prítok Laborca. Má celkovú dĺžku , z toho iba na území Slovenska.
Pramení na Ukrajine vo Východných Karpatoch. Na územie Slovenska vstupuje južne od obce Záhor (), tok sa ohýba a oblúkom obteká obec Pinkovce (). Tečie na západ cez Lekárovce a pri Bajanoch () sa stáča najprv na sever, priberá sprava vody kanála Veľké Revištia-Bežovce, a následne tečie opäť na západ. Preteká cez obec Vysoká nad Uhom, pri Pavlovciach nad Uhom tečie územím lužného lesa a tok sa napriamuje. Ďalej tečie juhozápadným smerom, sprava priberá Čiernu vodu a následne ústi do Laborca () južne od obce Stretavka (resp. východne od obce Drahňov).
Uh je na území Slovenska typicky nížinnou riekou, preteká Východoslovenskou rovinou. Ukladá mohutné pokrovy riečnych nánosov (Kapušianske pláňavy) a vytvára početné mŕtve ramená. V okolí Uhu sa pri obciach Pavlovce nad Uhom a Stretava ťaží zemný plyn.
Roňava

Roňava () je rieka na východe Slovenska, preteká územím okresov Košice-okolie a Trebišov. Je to pravostranný prítok Bodrogu, má celkovú dĺžku , z toho na území Slovenska ( úsek je slovensko-maďarská štátna hranica) a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Pramení v Slanských vrchoch, v podcelku Bogota, na juhozápadnom svahu Bogoty () v nadmorskej výške približne .
Opis toku.
Spočiatku tečie na juh, najprv priberá ľavostranný prítok z oblasti Malého Okrúhleho vrchu, potom pravostranný prítok z lokality Vyšné košariská a opúšťa územie Slanských vrchov, východne od obce Slančík vstupuje do Podslanskej pahorkatiny (). 
Sprava priberá prítok vznikajúci pri kóte , zľava z oblasti Krčmárky a stáča sa na juhojuhovýchod. Preteká okrajom Slanského Nového Mesta, sprava priberá potok Slančík a stáča sa viac juhovýchodným smerom. Ďalej intenzívne meandruje, zľava priberá Jozefovský potok a tečie severne od obce Slivník. Výrazne esovito sa stáča, pričom sprava priberá svoj najvýznamnejší prítok Trebeľu, následne z tej istej strany aj Kuzmický potok a stáča sa na juh. 
Preteká okrajom obce Kuzmice, z pravej strany priberá Parnovku a na krátkom úseku pokračuje na juhovýchod. Zľava priberá Koltajský kanál a Dringáčsky potok, opäť sa stáča severojužným smerom a preteká územím medzi obcami Lastovce a Kazimír. Pri obci Michaľany priberá z ľavej strany Lastovský kanál a z pravej strany významný prítok Izru. Potom priberá ľavostranný prítok vznikajúci juhozápadne od obce Veľaty a od hraničného kameňa XVIII 1 vytvára Roňava slovensko-maďarskú štátnu hranicu.
Rieka zároveň vytvára širokú Roňavskú bránu, ktorá oddeľuje Zemplínske vrchy na Slovensku od maďarskej časti. Pri Čerhove sa od napriameného koryta odpájajú dve meandrujúce ramená, najprv z pravej strany, (sem ústi prítok Hečka zľava), potom priberá tiež zľava Čerhovský potok a sprava sa oddeľuje druhé meandrujúce rameno (tvorí štátnu hranicu). Po spojení s vedľajším ramenom priberá ľavostranný Veľkotrniansky potok, potom maďarskú Bózsvu sprava a opäť ľavostranný Malotrniansky potok. Ďalej na cca úseku preteká územím Maďarska, vzápätí opäť tvorí štátnu hranicu a oddeľuje Slovenské Nové Mesto na ľavom brehu od maďarského Nového Mesta pod Šiatrom (Sátoraljaújhely) na pravom brehu a opúšťa územie Slovenska. 
Južne od Slovenského Nového Mesta sa rieka rozvetvuje, pričom ľavé rameno tečie na východ a do Bodrogu ústi južne od obce Borša v nadmorskej výške (najnižší bod Slovenska). Hlavné koryto Roňavy pokračuje na juhozápad, následne na juh a do Bodrogu sa vlieva na území Maďarska severovýchodne od mesta Blatný Potok (Sárospatak).
Povodie Roňavy podľa prítokov (v smere toku).
Roňava (P – pravostranný prítok, Ľ – ľavostranný prítok)
Okna (vodný tok)

Okna je riečka na východnom Slovensku v okresoch Sobrance a Michalovce, ľavostranný prítok Čiernej vody. Má dĺžku a je tokom VIII. rádu.
Pramení pod Sninským kameňom () vo Vihorlatských vrchoch, v nadmorskej výške cca Tečie na juh dlhou a zalesnenou dolinou, priberá zľava potok Lisaka, Čremošnú sprava, Barlohov a Havranec zľava a vstupuje do Podvihorlatskej pahorkatiny. Preteká obcou Remetské Hámre, kde sa tok rozdeľuje na dve ramená, zľava priberá Falašov potok a sprava Hámorský potok. Napája malú vodnú nádrž, preteká Vyšnou Rybnicou a pri Jasenove vstupuje na Východoslovenskú rovinu. Ďalej tečie cez obce Ruskovce a Nižná Rybnica, kde sa koryto Okny križuje s kanálom Veľké Revištia-Bežovce a stáča sa na juhozápad. Preteká poľnohospodárskou oblasťou s mnohými zavlažovacími kanálmi, pri Bunkovciach je to napr. Žiarovnický kanál. Potom tečie popri Blatných Remetoch a Blatnej Polianke, tu sa Okna opäť stáča viac na juh, priberá Sobranecký kanál a otáča sa západným smerom. Zľava ešte priberá Olšinský kanál () a Hrabovský kanál, tečie južným okrajom Senianskych rybníkov a pri obci Senné sa spája s Čiernou vodou.
Matúš Černák

Matúš Černák (* 23. august 1903, Turčianske Teplice – † 5. júl 1955, Mníchov) bol slovenský diplomat Slovenského štátu, verejný činiteľ a politik HSĽS, ktorý zomrel v dôsledku atentátu v Mníchove.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Prievidzi, Kežmarku, 1919-1922 v Banskej Bystrici, potom na univerzite v Lipsku a v Prahe. Od roku 1928 pôsobil ako stredoškolský profesor v Trnave a v Bratislave. od r. 1938 člen HSĽS, 1938 minister bez kresla v prvej Syrového vláde, 1938-1939 minister školstva a národnej osvety slovenskej autonómnej vlády. V r. 1939 - 44 veľvyslanec Slovenského štátu v Berlíne, od roku 1942 aj vo Fínsku a Dánsku. Ako bývalý študent Lipskej univerzity bol od mladosti kultúrne orientovaný na Nemecko, ako vyslanec Slovenskej republiky v Berlíne v Nemecku prežil prakticky celú vojnu a vybudoval si tam širokorozvetvené kontakty.
Po vojne bol zajatý spojencami a odsúdený Národným súdom v Bratislave na 3 roky väzenia. Po prepustení, koncom roku 1948 emigroval a od roku 1950 žil v Mníchove, kde prevzal po Jozefovi Paučovi vedenie Sidorovej Slovenskej národnej rady v zahraničí (SNRvZ) v Nemecku, sústreďujúcej emigrantov, najmä prívržencov slovenskej samostatnosti. Vydával a redigoval časopis (orgán SNRvZ) "Slobodné Slovensko", prispieval aj do iných krajanských časopisov.&lt;br&gt;V Mníchove bol naňho 5. júla 1955 spáchaný atentát, keď na pošte explodovala zásielka, ktorú otváral. Spolu s ním zahynuli aj dvaja ďalší zákazníci a 10 boli zranení. Pohreb sa konal 12. júla 1955 v Mníchove za účasti vysokých nemeckých vládnych predstaviteľov. Páchateľa atentátu sa nemeckej polícii nepodarilo vypátrať. Najpravdepodobnejšia z verzií hovorila, že za akciou bola ŠtB. 
Slovenská národná rada v zahraničí vydala k atentátu knižku "Wer war Matúš Černák?" (Kto bol Matúš Černák?) a bezprostredne po udalosti dlhý Ohlas, v ktorom protestovala proti politickej vražde, upozorňovala svetovú verejnosť na slovenský problém a ubezpečovala, že ani fyzické násilie neodvráti slovenský exil „od boja proti komunizmu a za demokratické, kresťanské a samostatné Slovensko.
Okolnosti atentátu v roku 2009 opísal český historik Prokop Tomek v časopise Pamäť národa, ktorý vydáva slovenský Ústav pamäti národa. Verziu, že by išlo o čin exilového konkurenta, podľa Prokopa vyšetrovanie nepotvrdilo. No desaťročia neexistovala žiadna konkrétna informácia, ktorá by prisúdila zodpovednosť československému bezpečnostnému aparátu. 
V roku 2015 Radek Schovánek tvrdil, že v archíve americkej CIA, našiel záznam, ktorý z atentátu usvedčuje ŠtB.
Roku 1991 Černákov syn Boris uložil urnu s jeho pozostatkami na Bratislavskom cintoríne.
Zoznam jazier na Slovensku

Zoznam slovenských jazier zahŕňa jazerá hradené, riečne, krasové. Z ľadovcových jazier sú uvedené len tie v Nízkych Tatrách, plesá Vysokých a Západných Tatier sú spracované v samostatných zoznamoch.
Abecedné poradie.
Maria Mitchellová

Maria Mitchellová (* 1. august 1818, Nantucket, USA – † 28. jún 1889, Lynn) bola americká astronómka.
Baňur

Baňur je drobné jazero v Levočských vrchoch v katastrálnom území obce Jakubany. Vzniklo zahradením doliny potoka zosuvom vo flyšovom pásme.
Blatné (jazero)

Blatné je malé jazierko vo Veľkej Fatre, v doline Blatná (bočná dolina Ľubochnianskej doliny) v nadmorskej výške Vzniklo zahradením údolia potoka Blatná po mohutnom skalnom rútení. Jeho plocha kolíše od do , maximálna hĺbka je . Jazero s okolím je chráneným územím od roku 1990 (PP Hradené jazero Blatné).
Žakýlske pleso

Žakýlske pleso je malé jazierko v Štiavnických vrchoch v katastrálnom území obce Podhorie, pod Žakýlskym hradom. Jazero vzniklo po ukončení vulkanickej činnosti v treťohorách. V súčasnosti je chráneným územím (prírodná pamiatka), od roku 1986.
Puchmajerovej jazierko

Puchmajerovej jazierko je drobné rašeliniskové jazero v Oravskej Magure na severnom svahu pod vrchom Minčol. Leží v pramennej oblasti potoka Hruštínka v nadmorskej výške Zaberá plochu a je hlboké 5. Okolie jazierka sa vyznačuje ako podmáčané rašelinisko. Západne od jazierka sa nachádzajú močaristo-rašelinné lúčky. Okolité rašeliniská sa vytvorili na nepriepustných terasách, ktoré vznikli rozsiahlymi zosuvmi.
Názov.
Jazierko je pomenované podľa významnej českej botaničky Marie Puchmajerovej, ktorá robila v lokalite výskum v roku 1942. V obci Zázrivá je Puchmajerovej jazierko známe pod menom "Morské oko".
Ochrana prírody.
Je chráneným územím od roku 1976, súčasť CHKO Horná Orava - Zóna B, ochraňuje sa slatinná vegetácia (štvrtý stupeň ochrany). V oblasti sa nachádzajú viaceré vzácne a kriticky ohrozené druhy rastlín, napr. rosička anglická (Drosera anglica), blatnica močiarna (Scheuchzeria palustris), šťúrovník dutolistý (Scorpidium scorpidoides).
Povesť.
Jazierko má aj kultúrny význam. Viaže sa ku nemu povesť, podľa ktorej z jazierka vyplával lodný kufor. Taktiež sa tam údajne potopil volský povoz naložený senom.
Malé jazerá

Malé jazerá je neveľká prírodná rezervácia (rozloha 7,06 ha) nachádzajúca sa v západnej časti ochranného pásma Pieninského národného parku, severozápadne od obce Osturňa vo výške 885 m n.m. Severným okrajom dosahuje štátnu hranicu s Poľskom.
Svoje pomenovania dostala podľa existencie niekoľkých nestálych jazierok, ktorých hĺbka nepresahuje jeden meter. Jazerá nemajú súvislú vodnú hladinu. Len východná časť jazernej panvy je prevažnú časť roka vyplnená vodou, západná časť má močaristý charakter. Jazerá nemajú povrchový odtok.
Podobne ako východne ležiaca prírodná rezervácia Veľké Osturnianske jazero vyskytujú sa tu prevažne rastlinné a živočíšne druhy viažúce sa na biotopy močaríásk a rašelinísk - ostrica oblastá ("Carex diandra"), všivec močiarny ("Pedicularis palustris"), vachta trojlistá ("Menyanthes trifoliata") a v okolitých smrečinách soldanelka karpatská ("Soldanella carpatica").
Prírodná rezervácia bola vyhlásená v roku 1984.
Veľké osturnianske jazero

Veľké osturnianske jazero je prírodná rezervácia pomenovaná podľa rovnomenného jazera, nachádzajúca sa v západnej časti ochranného pásma Pieninského národného parku, severozápadne od obce Osturňa. Severné ohraničenie rezervácie, rozkladajúcej sa na ploche 48,81 ha, tvorí nevýrazný pohraničný hrebeň Spišskej Magury (hranica s Poľskom).
Dominantnou prírodnou pamätihodnosťou je Veľké osturnianske jazero (), ktoré je s rozlohou 0,25 ha najväčším z troch jazier, nachádzajúcich sa v tejto oblasti. V minulosti vodná plocha jazera dosahovala väčších rozmerov; o niekdajšej veľkosti svedčí močaristé okolie. Jazero vzniklo nahromadením krýh, ktoré sa zosúvali z hraničného chrbta () južným smerom až do nadmorskej výšky 790 metrov. Jazero je zásobované zo severu vtekajúcim bezmenným povrchovým tokom ako aj podzemnými prameňmi, vďaka čomu má vyrovnaný vodný režim počas celého roka. Z jazera vyteká bezmenný potok vlievajúci sa v obci Osturňa do Osturnianskeho potoka.
Z prírodochranárskeho hľadiska je rezervácia zaujímavá výskytom rastlinstva a živočíšstva typických pre vodné biotopy a rašeliniská. Z významnejších druhov flóry sa tu vyskytuje vachta trojlistá ("Menyanthes trifoliata"), všivec močiarny ("Pedicularis palustris"), ostrica oblastá ("Carex diandra") a mäsožravá rosička okrúhlolistá ("Drosera rotundifolia"). Zo živočíchov sa tu vyskytujú dva významné endemické druhy - mlok vrchovský ("Triturus alpestris") a mlok karpatský ("Triturus montandoni").
Prírodná rezervácia Veľké osturnianske jazero predstavuje jeden z mála príkladov zahradených jazier v dôsledku plazivých deformácií svahov vo flyšových horninách Západných Karpát. Bola vyhlásená v roku 1984.
Ksenino jazierko

Ksenino jazierko je drobné jazierko v Spišskej Magure v katastrálnom území obce Osturňa. Vzniklo zosuvom vo flyšovom pásme, postupne zarastá rastlinstvom a mení sa na rašelinisko.
Osturnianske jazero

Osturnianske jazero alebo Jazero je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Pieninského národného parku, ktoré vzniklo zahradením zosuvom paleogénnych hornín.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Osturňa v okrese Kežmarok v Prešovskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1984 na rozlohe 14,3578 ha, ochranné pásmo nebolo určené. Vodný režim jazera kolíše podľa množstva a intenzity zrážok resp. výparu z jeho hladiny. Okrem toho jazierko zásobujú málo výdatné podzemné pramene. Jazero leží v pohorí Spišská Magura. Neďaleko jeho západného okraja prechádza žltá turistická značka vedúca z Osturne na Magurku. 
Na jej severe sa nachádza bezmenné bezodtokové jazierko () s rozlohou asi . Okolie jazera vypĺňa lesný porast s výrazným zastúpením smreka obyčajného ("Picea abies") a jedle bielej ("Abies alba"). V jazere sa vyskytujú porasty močiarky vodnej ("Batrachium aquatilis") a červenavca plávajúceho ("Potamogeton natans"). Na okrajoch lesného porastu je významná lokalita plavúnika splošteného ("Diphasiastrum complanatum").
Predmetom ochrany je: "významný geomorfologický útvar, ako aj typické lesné fytocenózy s celým radom vzácnych rastlinných druhov na vedecko-výskumné a náučné ciele. Je to zosuvmi zahradené bočné údolie s jazerom. Výskyt plavuníka splošteného."
Jezerské jazero

Jezerské jazero sa nachádza v katastrálnom území obce Jezersko v Spišskej Magure. Vzniklo prirodzeným zosuvom flyšových hornín a má dobre zachovanú vodnú hladinu. Leží v nadmorskej výške , má maximálnu dĺžku a šírku a zaberá plochu .
Ako prírodná rezervácia s rozlohou je chránené od roku 1967.
Pobrežie jazera je pokryté typickou močiarnou a vodnou flórou s druhmi ako veronika potočná ("Veronica beccabunga"), veronika drchničková ("Veronica anagallis-aquatica") a štiavec konský ("Rumex hydrolapathum").
Lúčanské jazierko

Lúčanské jazierko je bývalé krasové jazero v Slovenskom krase, na planine Horný vrch, v katastrálnom území obce Lúčka v okrese Rožňava. 
Leží v nadmorskej výške a pôvodne zaberalo plochu Vzniklo upchatím ponoru v plytkej preliačine. Bolo napájané svahovým krasovým prameňom asi severozápadne od jazera. Vodná hladina v minulosti kolísala, jazero postupne zarastalo vodným rastlinstvom a v súčasnosti (apríl 2012) sa na jeho mieste nachádza mokraď.
Smradľavé jazero

Smradľavé jazero alebo Smradľavé jazierko je krasové jazero v Slovenskom krase, na Silickej planine, v katastrálnom území obce Kečovo, neďaleko jaskyne Domica. Leží v nadmorskej výške na rozhraní hlinitých štrkov a svetlošedých vápencov. Je silne zanášané hlinami. Hĺbka jazera sa znížila o v dôsledku zásahov človeka, jazero postupne zarastá a je v pokročilom štádiu zániku.
Kozmická stanica

Kozmická stanica alebo vesmírna stanica je umelá štruktúra určená na pobyt ľudí vo vesmíre. Na rozdiel od kozmickej lode stanica nemusí mať žiaden hlavný motor a nie je prispôsobená na pristávanie. Na dopravu ľudí a materiálu na a zo stanice je teda potrebný iný dopravný prostriedok. Kozmická stanica je zariadená pre strednodobé pobyty, od niekoľkých týždňov alebo mesiacov až po roky. Po skončení obdobia funkčnosti a odchode poslednej posádky je zvyčajne navedená do zemskej atmosféry, kde zhorí v jej vrchných vrstvách.
Najčastejšie je kozmická stanica určená na vedecký a technologický výskum vlastností rôznych materiálov a živých organizmov v podmienkach mikrogravitácie. Pre svoje umiestnenie nad zemskou atmosférou (presnejšie v horných vrstvách zemskej atmosféry) sa tiež používa na pozorovanie Zeme aj vesmíru. V budúcnosti môže byť použitá aj ako základňa pre ďalšie lety do slnečnej sústavy. Jediná v súčasnosti veľká funkčná kozmická stanica, Medzinárodná vesmírna stanica, bola v poslednom čase tiež cieľom niekoľkých kozmických turistov.
Prvou vypustenou kozmickou stanicou bol sovietsky Saľut 1 v roku 1971. V sérii staníc Saľut 3 až 7 uskutočňovali kozmonauti z bývalého ZSSR a ďalších socialistických štátov lekárske, biologické a technologické pokusy. Prvá americká kozmická stanica Skylab bola vypustená v roku 1973 a posádky sa na nej striedali prostredníctvom kozmických lodí Apollo. Najdlhšie fungujúcou ruskou stanicou bol Mir, na ktorom sa za 15 rokov jeho činnosti vystriedalo 104 kozmonautov, z toho 44 amerických a bolo vykonaných vyše 16 000 pokusov. Výmenu posádok na Mire zabezpečovali lode Sojuz, automatické lode Progress sa starali iba o zásobovanie. V roku 1995 sa s Mirom prvýkrát spojil aj americký raketoplán.
Od roku 1998 sa 16 štátov podieľa na výstavbe Medzinárodnej vesmírnej stanice. Medzinárodná vesmírna stanica prebrala funkciu Miru a je celkove druhou veľkou vesmírnou stanicou. Stanica je v súčasnosti už z veľkej časti dokončená, má hmotnosť takmer 500 ton, rozpätie 110 m a 6-člennú posádku. Na programe sa priamo podieľa vyše 100 000 pracovníkov kozmických agentúr a stovky dodávateľov, subdodávateľov, tovární a laboratórií na celom svete. 
V septembri 2011 vypustila svoju prvú malú experimentálnu kozmickú stanicu aj Čína. Mala názov Tchien-kung 1 a v júni 2012 k nej zavítala prvá posádka. Druhá posádka priletela o rok neskôr v júni 2013. Tchien-kung 1 nekontrolovane zanikol v horných vrstvách atmosféry nad južným Tichým oceánom dňa 2. apríla 2018. Druhú experimentálnu kozmickú stanicu, Tchien-kung 2, Čína vypustila v septembri 2016. V októbri až novembri 2016 bola obývaná dvoma čínskymi kozmonautmi. Tchien-kung 2 kontrolovane vstúpil do horných vrstiev atmosféry nad južným Tichým oceánom dňa 19. júla 2019. Čína ďalej rozvíja svoj pilotovaný vesmírny program, pričom kozmická stanica Tchien-kung je jeho hlavnou oporou.
Morský vánok

Morský vánok (bríza) je typ vetra častý pri moriach, oceánoch alebo väčších vodných hladinách. Analogicky sa dá prirovnať k menšiemu monzúnu.
Celá cirkulácia vetra medzi pobrežím a morom je spôsobená vyrovnávaním tlaku, ktorý spôsobuje pohyby vzdušných más.
Morský vánok je bežný hlavne cez deň. Slnečné svetlo svieti na vodnú hladinu a na pevninu. Z fyzikálnych vlastností vody vychádza, že má väčšiu tepelnú kapacitu a dlhšie sa zohrieva. Preto sa pevnina zohreje skôr a sála teplo, ktoré zohrieva vzduch nachádzajúci sa nad ňou. Tento zohriaty vzduch stúpa do väčších výšok odkiaľ sa pohybuje smerom nad vodnú hladinu. Nad pevninou vzniká tlaková níž. Vietor nad morom postupne stráca svoju teplotu a preto klesá opäť dole k vodnej hladine. Nad vodnou hladinou tak vzniká tlaková výš. Z dôvodu vyrovnávaniu tlakov tento už ochladený vietor smeruje opäť k pevnine (do tlakovej níže), kde sa zohrieva a cirkulácia sa opakuje.
Tento vietor pociťujeme ako chladnejší vánok, ktorý fúka od mora, oceánu alebo inej väčšej vodnej plochy.
Po západe slnka sa prestáva zohrievať vodná plocha a pevnina a vzniká tzv. pobrežný vánok.
Silické jazero

Silické jazero alebo Jašteričie jazero je najväčšie krasové jazero na Slovensku. Nachádza sa v Slovenskom krase, na Silickej planine v nadmorskej výške , v katastrálnom území obce Silica. Zaberá plochu , má maximálnu dĺžku a šírku . 
Jazero vzniklo upchatím dna krasovej jamy (závrtu), na severozápadnej strane jazera sa nachádza činný ponor nad jeho hladinou. Vodu z jazera odvádza, ak hladina stúpne nad úroveň ponoru. Voda v jazere je v súčasnosti značne znečistená, bez vyšších foriem života a zarastá riasami a vodným rastlinstvom.
Kotlík

Kotlík je najvyššie položené jazero vo Vihorlatských vrchoch. Vzniklo zosuvom sopečných hornín. Nachádza sa v nadmorskej výške pod Motrogonom (), v oblasti rašelinísk s viacerými drobnými jazierkami v rôznom štádiu zániku v chránenej krajinnej oblasti Vihorlat. 
Jazero zaberá plochu a má kolísavý stav vodnej hladiny v závislosti od klimatických podmienok (hĺbka kolíše od –). Zo živočíchov sa tu vyskytuje mlok karpatský. Je súčasťou národnej prírodnej rezervácie Motrogon, vyhlásenej v roku 1980 na výmere s najvyšším 5. stupňom ochrany.
Jazero patrí do územia Vihorlatský prales, skrátene aj Vihorlat, ktoré bolo v roku 2007 zapísané do zoznamu Svetového prírodného dedičstva UNESCO v kategórii Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy (). Dôvodom boli zachovalé bukové pralesy s vyše 240-ročnými exemplármi. Zároveň patrí do lokality Morské oko (SKUEV0209), ktorá je územím európskeho významu sústavy Natura 2000.
V posledných rokoch počas horúcich suchých liet jazero vysychá a v jeseni zvykne byť už úplne vyschnuté.
Pre verejnosť je jazero neprístupné z dôvodu ochrany prírody, ale i kvôli tomu, že sa nachádza na území vojenského obvodu Valaškovce. Kedysi k nemu viedla oficiálna žltá turistická značka od Morského oka popri Malom Morskom oku, ktorá dnes už neexistuje.
Pobrežný vánok

Pobrežný vánok (bríza) je typ vetra častý pri moriach, oceánoch alebo väčších vodných hladinách. Analogicky sa dá prirovnať k menšiemu monzúnu.
Celá cirkulácia vetra medzi pobrežím a morom je spôsobená vyrovnávaním tlaku, ktorý spôsobuje pohyby vzdušných más.
Pobrežný vánok je bežný hlavne v noci. Po západe slnka už nie je vodná hladina ani pevnina zohrievaná. Z fyzikálnych vlastností má voda väčšiu tepelnú kapacitu ako pevnina, čo znamená že hoci sa pomalšie zohrieva, je schopná si dlhšie udržať teplotu. V noci tak pevnina vychladne, zatiaľ čo vodná hladina ostáva stále teplejšia. To spôsobuje že vzduch nad vodnou hladinou sa zohrieva a stúpa do výšok – vzniká tlaková níž. Odtiaľto vietor smeruje nad pevninu kde sa ochladzuje a z tohto dôvodu klesá dole. Nad pevninou vzniká tlaková výš. V rámci vyrovnávania tlakov smeruje tento vzduch z tlakovej výše do tlakovej níže, kde sa opäť zohrieva. Vzniká tak vzdušná cirkulácia medzi pevninou a vodnou plochou.
Tento vietor pociťujeme ako príjemný vánok vanúci k moru, oceánu alebo k inej vodnej ploche.
Po východe Slnka sa začína zohrievať vodná plocha a pevnina a vzniká tzv. morský vánok.
Izra (jazero)

Izra je jazero v Slanských vrchoch v geomorfologickom podcelku Milič, na juhovýchodnom úpätí Veľkého Miliča (). Leží v katastrálnom území obce Slanská Huta v nadmorskej výške Zaberá plochu , maximálna dĺžka jazera je a šírka . Vzniklo zahradením doliny jedného z prítokov Izry - Malej Izry zosuvom pôdy. V dôsledku úpravy hrádze sa zväčšila plocha vodnej hladiny aj hĺbka jazera.
Krajinársky hodnotné okolie jazera tvorené lesmi, možnosť kúpania a jazdenia na loďkách, je dôvodom turistickej príťažlivosti jeho okolia. Vedú odtiaľ označené turistické trasy do podcelku Milič. Toto rázcestie je východiskovým miestom do štátnych prírodných rezervácií Veľký Milič 67, , Malý Milič a Marocká hoľa , v ktorých je chránený lesný porast, hlavne bučiny, dúbravy a hniezdiska dravého vtáctva.
Názov.
Historik Varsík píše, že pomaďarčením slovanského slova jazero vzniklo jozra. Teda názov tohto jazera je slovanského pôvodu a znamená jednoducho jazero.
Malá Izra (jazero)

Malá Izra je menšie jazero v Slanských vrchoch v podcelku Milič, na východnom úpätí vrchu Veľký Milič (). Vzniklo zahradením toku Malej Izry mohutným zosuvom v katastrálnom území obce Skároš v okrese Košice-okolie v Košickom kraji V súčasnosti je chráneným územím - prírodnou rezerváciou od roku 1988. Zaberá plochu . Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany sú: "Zriedkavé prirodzené spoločenstvá slatinno-jelšového lesa Slanských vrchov. Je to močiarny jelšový les nížinného typu v nezvyklej nadmorskej výške okolo 700 m s malým prirodzeným jazierkom v terénnej depresii v horskej skupiny Miliča."
Malé Morské oko

Malé Morské oko, v minulosti nazývané Malé Vihorlatské jazero, je hradené jazero vo Vihorlatských vrchoch. Vzniklo zosuvnými procesmi v prostredí sopečných hornín. Je v poradí druhým najzachovalejším a zároveň druhým najvyššie položeným jazerom vo Vihorlatských vrchoch.
Jazero sa nachádza v nadmorskej výške západne od Morského oka v chránenej krajinnej oblasti Vihorlat. Zaberá plochu a má kolísavý stav vodnej hladiny (hĺbka kolíše od –). Pri stálom prítoku vody jazero nemá povrchový odtok. Aj napriek malej rozlohe jazera, tu našla vhodné životné podmienky veľká skupina živočíchov, vrátane veľkej skupiny chránených druhov, ako napr. rak riečny. Od roku 1993 je spolu s okolím prírodnou pamiatkou (pozri: PP Malé Morské oko), kde platí najvyšší 5. stupeň ochrany.
Jazero patrí do územia Vihorlatský prales, skrátene aj Vihorlat, ktoré bolo v roku 2007 zapísané do zoznamu Svetového prírodného dedičstva UNESCO v kategórii Staré bukové lesy a bukové pralesy Karpát a iných regiónov Európy (). Dôvodom boli zachovalé bukové pralesy s vyše 240-ročnými exemplármi. Zároveň patrí do lokality Morské oko (SKUEV0209), ktorá je územím európskeho významu sústavy Natura 2000.
Bezedné

Bezedné je chránené územie, prírodná rezervácia na Záhorskej nížine. Jej súčasťou je prameniskové jazero eolického pôvodu na Borskej nížine v katastrálnom území obce Plavecký Štvrtok. 
Vzniklo v oblasti viatych pieskov, pieskové duny spevnené lesným porastom uzatvorili depresiu, do ktorej vyvierajú silné pramene. Jazero postupne zarastá vegetáciou a mení sa na slatinisko. Od roku 1964 je oblasť jazera prírodnou rezerváciou, ochraňujú sa zriedkavé druhy flóry a fauny viazané na močiarny a vodný biotop a taktiež okolitý borovicový les.
Devínske jazero

Devínske jazero môže byť:
Pozitívnoprávna škola

Pozitivizmus sa zrodil z charakteristických čŕt moderného právneho myslenia, z jeho racionalizmu, empirizmu a voluntarizmu. Je to prístup k právu založený na vôli vytvoriť pozitívnu vedu o práve podľa vzoru prírodných vied. Je aj teóriou práva, podľa ktorej je právo súhrnom príkazov vydávaných štátom, opatrených sankciou. 
Ako ideológia považuje pozitivizmus platné právo za spravodlivé a hodné rešpektu ale nevidí spojitosť medzi právom a morálkou a odmieta z všetky úvahy o príčinách jeho vzniku, o jeho hodnote či o dôsledkoch jeho spoločenského pôsobenia. Právny poriadok je uzatvorený logický systém, v ktorom môžu byť správne rozhodnutia dedukované logickými prostriedkami z vopred stanovených pravidiel bez ohľadu na sociálne zretele, politiku a morálne hodnoty.
Prirodzenoprávna škola

Prirodzenoprávna škola je učenie o ideálnom práve, nezávislom od štátu, vyvierajúcom z rozumu a prirodzenosti človeka. Zástanci prirodzenoprávnej školy veria, že právo nie je len súhrn právnych predpisov, ale malo by vyjadrovať nemenné princípy správania, ktoré sú vlastné každému človeku. Tvrdia tiež, že iba hodnoty dávajú právnemu systému význam, bez nich je to iba mechanizmus. Obsahom právnej normy už nemá byť čokoľvek, ale norma má byť aj morálna a spravodlivá. 
Zárodky tákýchto názorov sú už v antike u Sokrata, Platona a i. V stredoveku pokladali prirodzené právo za druh božieho zákona (Tomáš Akvinský). Idea prirodzeného práva sa najviac rozšírila v období moderných revolúcií na Západe 17.-18. storočia. Rozpracúvali ju najmä Grotius, Baruch Spinoza, John Locke, Jean-Jacques Rousseau, Montesquieu, Holbach, Immanuel Kant, Radiščev, Georgio del Vecchio, Gustav Radbruch.
Money Factor

Money Factor bola slovenská heavy metalová kapela, ktorú v roku 1986 v malej obci Vojnice založili Karol Radvanszky, Dodo Dubán, Zsolt Csókás a Tibor Fazekas. V roku 1992 skupina vydala svoj debutový album "Svadba čertov", na ktorom sa nachádzal jej hit „Vráť trochu lásky medzi nás“. Po odchode speváka a gitaristu Doda Dubána do skupiny Tublatanka ho v skupine nahradil Jozef Banovič (známy aj ako D. C.) s ktorým v roku 1994 nahrali svoj druhý štúdiový album s názvom "Zhoď dres".
Zdroj.
www.MusicMight.com
Čulenova ulica

Čulenova ulica je ulica:
Právna domnienka

Právna domnienka alebo prezumpcia je konštrukcia, používaná v práve, ktorá za určitých okolností, v záujme právnej istoty predpokladá právnu skutočnosť, o ktorej nie je isté, či nastala.
Rozlišuje sa právna domnienka vyvrátiteľná, pri ktorej sa dá dokázať, že predpokladaná skutočnosť nenastala, a vtedy právna domnienka právnej skutočnosti ustúpi, a právna domnienku nevyvrátiteľná, kde je prezumpcia kategorická a aj v prípade, že by sa neskôr ukázala ako nesprávna, nie je možné ju vyvrátiť – vtedy sa stáva právnou fikciou.
Príklad.
Vyvrátiteľnou domnienkou je v právnom poriadku Slovenskej republiky (SR) napr. prezumpcia, že manžel matky dieťaťa, ktoré sa narodilo počas ich manželstva alebo do 300 dní od jeho zániku, je otcom dieťaťa. Túto domnienku je možné vyvrátiť.
Naopak, o všetkom, čo bolo v Zbierke zákonov SR uverejnené, platí domnienka, že dňom uverejnenia sa stalo známym každému, koho sa to týka; domnienka o znalosti vyhlásených všeobecne záväzných právnych predpisov je nevyvrátiteľná, a to aj preto, že je legálne zakotvená v § 15 zákona č. 400/2015 Z.z. o tvorbe právnych predpisov a o Zbierke zákonov Slovenskej republiky a o zmene a doplnení niektorých zákonov v znení neskorších predpisov.
Právna fikcia

Právna fikcia je teoretická konštrukcia používaná v práve, ktorá za určitých okolností finguje právnu skutočnosť, ktorá v skutočnosti nenastala. Tým sa líši od právnej domnienky, ktorá môže, ale nemusí zodpovedať skutočnosti.
Príklad.
Typickou právnou fikciou je fikcia doručenia, ktorá nastupuje v prípade, ak fyzická osoba, ktorej bola doručená písomnosť do miesta, kde sa zdržuje, túto vlastnou vinou neprevzala. V tomto prípade je zrejmé, že k skutočnému doručeniu nedošlo, avšak pre účely príslušného konania sa doručenie finguje. Adresát zásielky, ale ani nikto iný, nie je oprávnený dovolávať sa toho, že zásielka nebola doručená, lebo právna fikcia je silnejšia ako skutočnosť.
Prezumpcia

Prezumpcia môže byť:
Zyklon B

Zyklon B (doslova "Cyklón B") je obchodný názov pesticídu nemeckej firmy I.G. Farben, ktorý je známy tým, že ho používal nacistický režim počas holokaustu v 2. svetovej vojne. Zyklon B je granulovaná kremelina nasýtená kyanovodíkom, z ktorej sa začal Zyklon B používať ako nástroj genocídy v plynových komorách v koncentračných táboroch. Zyklon B sa skladuje vo vzduchotesných kontajneroch.
Produkcia Zyklonu B v Kolíne v Česku ďalej pokračuje pod zmeneným obchodným názvom "Uragan D2". 
Použitie na ľuďoch.
Zyklon B bol použitý ako jed nacistického režimu počas genocídy v koncentračných táboroch Osvienčim a Majdanek.
Najprv Zyklon B používali v koncentračných táboroch proti všiam, ako opatrenie na zastavenie šírenia týfu. V januári alebo februári 1940 použili nacisti 250 rómskych detí z Brna ako testovacie subjekty pri experimentoch s Zyklonom B v koncentračnom tábore v Buchenwalde. V septembri 1941 začali experimenty s Zyklonom B v koncentračnom tábore Osvienčim, pri prvom experimente 3. septembra 1941 otrávili 600 sovietskych zajatcov.
Zyklon B vyrábala firma "Degesch" ("Deutsche Gesellschaft für Schädlingsbekämpfung GmbH" - Nemecká spoločnosť na boj proti škodcom s.r.o., pobočka firmy Deggusa založená 1919) z Frankfurtu nad Mohanom, ktorá naň vlastnila patent. Armáde ho počas vojny, vtedy už ako súčasť I.G. Farben, predávali firmy Tesch &amp; Stabenow GmbH (Testa) and Heerdt-Linger (Heli).
Nacistický režim nariadil v rozpore s platnými nemeckými zákonmi vyrábať Zyklon B bez výstražného odorantu a iritantu (metylester kyseliny brómoctovej a/alebo chlórpikrín). 
Riaditeľa a majiteľa firmy Tesch &amp; Stabenow odsúdil po vojne britský vojenský súd za spoluvinu pri dodávke chemikálie na trest smrti. Riaditeľ firmy "Degesch Dr. Gerhard Friedrich Peters" odsedel 5 rokov vo väzení. Paradoxom je, že Zyklon B vyvinul v 20. rokoch 20. storočia Fritz Haber, nemecký Žid, ktorý emigroval v roku 1933 z Nemecka. Ďalším je, že "IG Farben" ako majiteľ firmy "Degesch" mal dohody o spolupráci s americkou firmou DuPont, ktorá predávala rovnakú kyselinu kyanomravčiu pre vykonávanie popráv v plynových komorách v Spojených štátov. Tento obchodný vzťah trval aj po tom, čo v decembri 1941 USA vstúpili do vojny s Nemeckom.
Použitie slova "zyklon" (cyklón) stále vyvoláva hnevlivé reakcie zo židovských skupín. V 2002 boli firmy Bosch Siemens Hausgeräte a Umbro prinútené upustiť od pokusu použiť tento termín ako ochrannú známku pre svoje výrobky.
Súčasní oponenti genocídy popierali, že sa Zyklon B používal v plynových komorách. Ako údajný dôkaz uvádzali, že sa v komorách nenachádzajú zvyšky pruskej modrej (zmes hexakyanoželeznatanov). Inštitút pre súdny výskum v Krakove vyvrátil toto tvrdenie tým, že v roku 1994 sa našla značná koncentrácia kyanidu v budovách.
Zyklon A.
Predchodcom Zyklonu B, ktorý sa používal ako pesticíd, bol výrobok s názvom Zyklon A. Jeho aktívnou zložkou bol metylester kyseliny kyanomravčej (metylkyanoformiát). Keďže sa dal použiť ako prekurzor na výrobu chemických zbraní, jeho výrobu zakázala Versaillská mierová zmluva.