burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Svätoplukovo

Svätoplukovo (do roku 1948 Šalgov) je obec na Slovensku v okrese Nitra.
Obec je vzdialená 15 km od Nitry smerom na Cabaj-Čápor v mierne kopcovitom teréne. 83 % katastra obce zahŕňa poľnohospodárska pôda. Obec leží mimo hlavných cestných ťahov a nemá železnicu. V obci nie je zdravotné stredisko a vzdelávanie je zabezpečené len v základnej škole pre prvé štyri ročníky, škola pre vyššie ročníky a zdravotná starostlivosť je v susedných Mojmírovciach.
Svätoplukovo je súčasťou mikroregiónu Cedron, ktorý je pomenovaný po potôčiku pretekajúcom obcou. Spoločnými silami sa susedné obce snažia riešiť spoločné problémy, ako napr. dostavbu kanalizácie a vodovodu.
Dejiny.
Svätoplukovo sa po prvý raz spomína v roku 1384 (niektoré pramene uvádzajú 1386) ako príslušenstvo hradu Jelenec (Gýmeš). Zemiansky rod z obce nemal vlastné priezvisko a označoval sa po latinsky ako "de Salgo", čiže zo Šalgova.
Obec bola 20 rokov súčasťou väčšej, bezprostredne susediacej obce Mojmírovce. V miestnom referende v roku 1996 sa obyvatelia Svätoplukova rozhodli pre osamostatnenie.
Demografia.
Pri sčítaní obyvateľstva v roku 2001 žilo v Svätoplukove 1286 obyvateľov (602 mužov a 682 žien), z ktorých 1242 (96,58 %) sa hlásilo k slovenskej národnosti. Najvýznamnejšou menšinou sú Rómovia (oficiálne 25 osôb, 1,94 %, v skutočnosti pravdepodobne okolo 10 %). Najvýznamnejším vierovyznaním bolo rímskokatolícke (76,36 %), nasledované evanjelickým (13,22 %). V obci bolo 500 domov, z toho 400 trvalo obývaných.
V obci je približne 600 domov.
Počet obyvateľov k 31. 12. 2008 spolu 1348 
Dominanty obce.
V obci sa nachádzajú dva kostoly – klasicistický rímskokatolícky kostol Ružencovej Panny Márie z roku 1833 (v severnej časti obce) a neskoroklasicistický evanjelický kostol z roku 1861 (v centre). Na námestí v strede obce je pamätník padlým obetiam prvej a druhej svetovej vojny.
V centre obce sa tiež nachádza artézska studňa, ktorá bola navŕtaná okolo roku 1900 do hĺbky približne 300 metrov. Pitná voda zo studne je obľúbená medzi domácimi i ľuďmi z okolitých obcí. Pri studni je vybudovaný bazén, ktorý slúži ako zásobáreň vody.
Voľný čas.
V obci je postavený kultúrny dom, ktorý slúži voľnočasovým aktivitám. Pravidelne sa tu konajú fašiangové sprievody, stavanie mája, katarínske zábavy, mikulášske sprievody a podobne. V Svätoplukove pôsobí aj zmiešaný spevácky zbor a konajú sa tu Svätoplukovské slávnosti. 
Okrem toho v obci pôsobí aj poľovnícke združenie a od roku 1922 aj dobrovoľný hasičský zbor. 
V obci pôsobí futbalový klub (TJ Družstevník Svätoplukovo, v súčasnosti hrá II. A triedu Nitra – Šaľa, družstvo silových trojbojárov, stolnotenisový oddiel a klub mažoretiek.
Hruboňovo

Hruboňovo je obec na Slovensku v okrese Nitra.
Jarok (okres Nitra)

Jarok (miestnymi obyvateľmi nazývaný "Íreg") je obec na Slovensku v okrese Nitra. Nachádza sa v nej národná kultúrna pamiatka z 18 storočia barokový kostol sv. Martina a v katastrálnom území obce aj dubovo-hrabovo-agátový les a chovný rybník.
Klasov

Klasov (maď. "Kalász") je obec na Slovensku v okrese Nitra v Nitrianskom kraji.
Podľa sčítania v roku 2021 žilo v obci 1426 obyvateľov, z toho 966 (67,7%) Slovákov, 330 (23,1%) Maďarov a nezistenú národnosť malo 104 (7,3%) obyvateľov.
Poloha a prírodné pomery.
Klasov leží v strednej časti Žitavskej pahorkatiny v doline Babindolského potoka. Chotár obce (jeho rozloha je viac ako 12 km²), ležiaci v nadmorskej výške 160 - 194 m, má pahorkatinný až mierne zvlnený odlesnený terén, ktorý tvoria mladotreťohorné íly, piesky a štrky.
Chotár obce susedí na severozápade s chotárom Babindolu, na severe s Veľkými Chyndicami, na severovýchode s Novou Vsou nad Žitavou, na juhozápade s Golianovom a na juhu s katastrom mesta Vráble, od ktorého je vzdialený približne päť kilometrov.
História.
V chotári obce archeologický prieskum objavil halštatské sídlo, ktoré je dôkazom najstaršieho osídlenia tunajšej lokality. 
Klasov je pomerne starou obcou o čom svedčí fakt, že v písomných prameňoch sa, pod názvom Qualiz, spomína už v roku 1156. V písomnostiach z neskorších čias nachádzame obec pod ďalšími menami - v roku 1232 ako Kalaz, 1398 Nagy Kalaz, 1401 Kis Kalaz, 1552 ako Puszta Kalaz. Od roku 1898 sa obec spomína ako Kalász a tento názov sa medzi miestnymi obyvateľmi zachoval dodnes.
Obec mala v priebehu dejín niekoľkých zemepánov. V 14. storočí sa nimi stali Forgáčovci, v 17. storočí, po skončení tureckých nájazdov, pripadla rodu Fánczyovcov. V prvej polovici 19. storočia tunajšie majetky kúpil barón Jozef Edmund Weisz. S príchodom tohto rodu začalo obdobie rozvoja obce.
V období medzi rokmi 1939 - 1945 v ramci viedenskej arbitráže bola okupovaná Maďarskom. 28. marca 1945 obec oslobodila Sovietska armáda. Po usporiadaní povojnových pomerov nastal prudký rozvoj obce, ktorý sa prejavil napr. elektrifikáciou (v r. 1952), výstavbou verejnoprospešných budov, ciest a pod.
Obec si do dnešných dní zachovala poľnohospodársky ráz s rozsiahlymi vinohradmi v jej chotári.
Kultúrne a historické pamätihodnosti.
Bezpochyby najvýznamnejšou pamiatkou obce je rímskokatolícky Kostol Mena Panny Márie, postavený v roku 1750 v barokovom slohu ako fília vrábeľskej farnosti. V roku 1828 bol klasicisticky prestavaný a v polovici 20. storočia doplnený bočnými kaplnkami. Kostol je jednoloďová stavba so segmentovým zakončením presbytéria a do štítového priečelia vstavanou vežou. Pod kostolom sa rozprestiera rodová krypta Weiszovcov.
Najvýznamnejšou svetskou stavbou v obci je neogotický kaštieľ, ktorý dal v roku 1866 postaviť barón Pavol Weisz, najvýznamnejší predstaviteľ rodu. Dnes je v ňom umiestnený domov sociálnych služieb. V parku pri kaštieli stojí kúria z prelomu 19. a 20. storočia. Pôvodne plnila hlavnú obytnú funkciu, po postavení kaštieľa sa stala sídlom správcu veľkostatku. Dnes je súčasťou sociálneho ústavu.
Ďalšou významnou stavbou je niekdajší panský dom veľkostatkára Mórica Wilda (2. pol. 19. stor.). V roku 1908 bol dom odpredaný za účelom zriadenia notariátu, neskôr obecného úradu. V istom období dočasne plnil funkciu školy. Dnes je v budove zriadená Izba ľudových tradícií.
Veľký Lapáš

Veľký Lapáš je obec na Slovensku v okrese Nitra.
Polohopis.
Obec Veľký Lapáš leží v západnej časti Žitavskej sprašovej pahorkatiny v nadmorskej výške 160 m n. m., na hlavnej ceste medzi mestami Nitra a Vráble, 7 km východne od okresného mesta Nitra. 
Dejiny.
Prvá zmienka o obci pod názvom Lapas je v Zoborskej listine z roku 1113, Lapas ako časť majetku zoborského kláštora. V roku 1156 ostrihomský arcibiskup prepustil desiatky z tejto obce Ostrihomskej kapitule. V 13. storočí získal majetky v obci Peter z janíkovskej vetvy Ludanických. V 70. rokoch 16. storočia obec zničili Turci. Obyvatelia obce odvádzali Turkom dane a desiatky. Za každý obývaný dom 50 akčí. V tomto období bol v obci jednokolesový mlyn. Daňový súpis z rokov 1663-64, keď bola obec poplatná Turkom, ju spomína pod názvom Nagy Lapás. Vo Veľkom Lapáši bolo vtedy 55 zdanených rodín a 39 obývaných domov. V 18. storočí boli časté vzbury proti zemepánom . Po zrušení poddanstva sa skončil poddanský vzťah Lapášanov voči zemepánom. Bývalí poddaní prijímali nové polofeudálne záväzky voči bývalým zemepánom. Za prepustenú pôdu, požičané obilie, peniaze, či náradie, za dovolenie pásť dobytok, splácali podĺžnosť voči svojim veriteľom tak, že sa zaviazali určitý počet dní odpracovať na ich majetku. Takto poddanské roboty vystriedali rozličné formy odrábania a námedzná práca. Niekdajší poddaní sa stávali poľnohospodárskymi robotníkmi. Majitelia pôdy vo Veľkom Lapáši roku 1864 boli títo roľníci: Adler, Baják, Balla, Barča, Bartoš, Beňuš, Brindza, Časný, Čurgaly, Dobiš, Duchoň, Egyud, Fintor, Gábriš, Gugh, Herceg, Horňák, Chromý, Karabinoš, Kiš, Lekvár, Moravčík, Potočka, Pilka, Radecký, Roško, Sáraz, Ševčík, Šmitala, Šrank, Uharček, Záhorka, Zahumenický, Zelenák. V 19. storočí pozemkové podiely vlastnili viaceré šľachtické rodiny Gici, Tahy, Dezseo a iní. Na choleru zomrelo v roku 1831 11 ľudí. JRD vzniklo vo Veľkom Lapáši v roku 1957. V rokoch 1960-1990 tvorila obec s Malým Lapášom veľkú obec Lapáš.
Politika.
Starostom obce je od volieb v roku 2018 Ing. Katarína Babalová.
Kultúra a zaujímavosti.
V obci pôsobí dychová hudba Lapášanka a folklórny súbor Rapkáčik. 
Stavby.
rímskokatolícky kostol, škola, obecný úrad, pošta, kultúrny dom, potraviny Jednota, penzión a pohostinstvo U Bosorky, penzión Hoffer
Pamiatky.
V obci sa nachádza rímskokatolícky gotický kostol Nepoškvrneného počatia Panny Márie. Zbarokizovaný bol v roku 1715, v roku 1750 bol opravený. V roku 2012 bola zrealizovaná prístavba kostola.
Parky.
Pri kultúrnom dome a pri kostole.
Pravidelné podujatia.
Každoročne sa tu konajú Zoborské slávnosti dychových hudieb, Dni obce, stavanie mája, výstava vín spojená s verejnou ochutnávkou a iné kultúrne podujatia.
Hospodárstvo a infraštruktúra.
Cez obec prechádza cesta prvej triedy I/51 spájajúca mestá Nitra a Vráble.
Malý Lapáš

Malý Lapáš je obec na Slovensku v okrese Nitra. V rokoch 1960-1990 tvoril Malý Lapáš spoločne s Veľkým Lapášom obec Lapáš, v roku 1990 sa Malý Lapáš po úspešnom referende osamostatnil.
Poloha.
Malý Lapáš leží východne od Nitry. Celková rozloha obce je 322 ha, nadmorská výška v strede obce je 170 metrov. Chotár sa rozprestiera v rozpätí 155 - 246 metrov.
Dejiny.
Obec vznikla delením rodového zemianskeho majetku na území Veľkého Lapáša asi v 15. storočí. Prvá písomná zmienka o Malom Lapáši je z roku 1474 pod názvom "KysLapas". Malý Lapáš sa vyvíjal ako zemianska obec s poľnohospodárskym charakterom, ktorá nepodliehala zdaneniu. 
V roku 1630 sa na území spomína osada Egeri (Jáger), ktorej názov svedčí o tom, že tu bola horáreň. Patrila rodu Pohranických zo susedných Pohraníc. V druhej polovici 18. storočia dal gróf Jánoky v osade Jáger postaviť svoj reprezentačný kaštieľ v barokovo-klasicistickom štýle. Neskôr osada celkom spustla. V roku 1958 bola samota Pustý Jáger pričlenená k obci Malý Lapáš. Do dnešných čias sa zachovali zvyšky kaštieľa Janókyovcov, pseudorománsko-gotická kaplnka z konca 19. storočia, veľká vinohradnícka pivnica a ovocný sad, ktoré patria do súkromného vlastníctva. 
Obyvateľstvo.
Obyvateľstvo obce je prevažne slovenskej národnosti a rímskokatolíckeho vierovyznania. V posledných rokoch zažíva obec vysoký rast obyvateľstva. Zatiaľ čo v sčítaní obyvateľstva v roku 2001 mala obec 365 obyvateľov, ku koncu roka 2014 ich bolo už 714. Dôvodom rastu obyvateľstva je veľká individuálna bytová výstavba a priaznivé podmienky bývania vzhľadom na polohu k mestu Nitra.
Malý Cetín

Malý Cetín je obec na Slovensku v okrese Nitra.
Obec leží na Z okraji Žitavskej sprašovej pahorkatiny na ľavostrannej nive a terase Nitry, 10 km JV od Nitry. Prvá písomná zmienka o obci je z r. 1113, kedy bola majetkom zoborského kláštora. Od 15 stor. bola vo vlastníctve Ostrihomského arcibiskupstva. Na majetku hospodárila až do 19. stor. cirk. šľachta, predialisti. V 16. stor. bola časť pôdy v podnájme zemanov z Veľkého Cetína. V r. 1554 obec napadli Turci. Počas jozefínskeho sčítania v r. 1784 - 1787 žilo v obci 217 obyvateľov, z toho 43 šľachticov. Cholera si v r. 1831 vyžiadala 35 a v r. 1849 18 mŕtvych. Obyvatelia obce sa venovali poľnohospodárstvu a zúčastnili sa štrajkov v r. 1928 a 1929. JRD bolo založené v r. 1951
Veľký Cetín

Veľký Cetín je obec na Slovensku v okrese Nitra. Nachádza sa 15 km juhovýchodne od mesta Nitra.
Podľa sčítania z roku 2021 v obci žilo spolu 1 626 obyvateľov. Z toho 638 (39,2%) slovenskej, 918 (56,5%) maďarskej a 61 (3,7%) nezistenej národnosti.
Demografia.
V rokoch 1784-87 v 157 domoch žilo 163 rodín. Z 847 obyvateľov bolo 10 cudzích a 11 boli mimo obce.
Okolo roku 1828 v 137 domoch žilo 961 obyvateľov. Z toho 949 boli rímsko katolíci a 12 židovskej viery.
V roku 1880 z 1438 obyvateľov hovorilo 1249 maďarským, 89 slovenským, 58 nemeckým a 1 iným rodným jazykom, resp. bolo ešte 41 nemluvnať. Z nich boli 1348 rímskokatolíci a 90 Židia.
V roku 1890 z 1587 obyvateľov hovorilo 1486 maďarským, 79 slovenským, 21 nemeckým a 1 iným rodným jazykom.
V roku 1900 z 1595 obyvateľov hovorilo 1517 maďarským, 41 slovenským a 37 nemeckým rodným jazykom.
V roku 1910 z 1686 obyvateľov hovorilo 1629 maďarským, 46 slovenským a 11 nemeckým rodným jazykom.
V roku 1919 z 1624 obyvateľov bolo 1574 Maďarov, 47 Čechoslovákov, 2 Nemci a 1 inej národnosti; z toho 1606 rímskokatolíkov a 18 židovského náboženstva.
V roku 1921 z 1664 obyvateľov bolo 1417 Maďarov, 244 Čechoslovákov, 2 Nemci a 1 inej národnosti.
V roku 1930 z 1749 obyvateľov bolo 1302 Maďarov, 380 Čechoslovákov a 67 inej národnosti.
V roku 1941 z 1963 obyvateľov bolo 1945 Maďarov, 12 Slovákov, 2 Nemci a 4 inej národnosti.
V roku 1991 z 1841 obyvateľov bolo 1544 Maďarov a 267 Slovákov.
V roku 2001 z 1724 obyvateľov bolo 1374 Maďarov a 341 Slovákov.
V roku 2011 z 1604 obyvateľov bolo 1108 Maďarov a 473 Slovákov.
V roku 2021 z 1626 obyvateľov bolo 918 (56,5%) Maďarov a 638 (39,2%) Slovákov.
Ľudovítová

Ľudovítová je obec na Slovensku v okrese Nitra. V obci sa nachádza kaštieľ z 18.storočia, v minulosti obývaný rodom Nyáryovcov a neskôr Ghylányiovcov. Na miestnom cintoríne stojí baroková kaplnka a pamätník obetiam prvej svetovej vojny.
Lehota (okres Nitra)

Lehota je obec na Slovensku v okrese Nitra. Súčasťou obce je osada Krvavé šenky. 
Nachádza sa medzi mestom Nitra a dedinou Veľké Zálužie. Nachádza sa tu materská a základná škola a z historických pamiatok Kaplnka panny Márie, svätého Urbana a Kostol sv. Anny.
Hosťová

Hosťová je obec na Slovensku v okrese Nitra.
Hosťová:
- počet obyvateľov podľa sčítania v roku 2021: 392 osôb. Z toho 166 osôb (42,4%) slovenskej, 216 osôb (55,1%) maďarskej a 6 (1,5%) nezistenej národnosti.
- počet obyvateľov podľa sčítania v roku 2011 : 361 osôb. Z toho 108 osôb (30%) slovenskej, 231 osôb (64%) maďarskej a 18 (5%) nezistenej národnosti.
História obce.
Obec Hosťová (maď. Nyitrageszte; Geszte; nem. Gesste) leží na juhozápade Slovenskej republiky, v blízkosti mesta Nitra. Patrí medzi menšie obce. Podľa údajov sčítania ľudu z roku 1991 mala spolu 402 obyvateľov, z toho 371 maďarskej národnosti (92%). Rozloha katastra obce je 478 hektárov. Podľa heraldikov obecná pečať z 18. storočia zobrazuje neznámu postavu s korunou.
          Územie Hosťovej bolo obývané už v najstarších dobách, čoho dôkazom sú nálezy z novšej doby kamennej, z doby železnej, z čias rímskej nadvlády a sťahovania národov. Pozornosť si zaslúžia aj pozostatky usadlosti z 9-10 storočia, ktoré odhalili archeológovia v roku 1983.
         Najstaršia zmienka o obci je z roku 1232 (Guesta), keď bola osadou kráľovských rybárov. V roku 1274 daroval Ladislav IV. Hosťovú, usadlosť kráľovských rybárov Beesovi za jeho vojnové hrdinské činy. V 1282-om dostal Fridman majetkový podiel, ktorý neskôr predal Folkusovi Ludanickému alias Čeladickému. Nasledujúce písomné zmienky o obci sú z rokov 1287, 1300, 1311, 1343 a 1490. Z roku 1517 sú menovite známi prví nevoľníci (Pap a Kopyan).
         Podľa tureckých daňových súpisov z roku 1570 mala 3 obývané domy, v roku 1664 19 domácností. 23. marca 1644 Turci vypálili dedinu. Podľa opisu Mateja Bela z roku 1742 sú v Hosťovej dané všetky podmienky k úspešnému poľnohospodárstvu, ale ako vyplýva z neskorších daňových súpisov, neboli vždy celkom využité. Hlavným zdrojom obživy bolo roľníctvo, vinohradníctvo a chov zvierat. Zemepánmi obce v 18.-19. storočí boli nasledovné šľachtické rody: Babóty, Bačkády, Jesensky, Kelečéni, Rudnay, Dióšy, Veles, Fabricius, Borčicky, Tajnay, Broďanský, Zerdahelyi, Jánoky, Presľanský a Ordódy. V 19. storočí obec postihlo niekoľko požiarov, cholerových epidémií a hladomorov.
         V roku 1910 v obci žili piati obyvatelia nemeckej národnosti. V 20. storočí po útrapách dvoch svetových vojen vývoj dejín v obci poznačil pseudosocializmus. Po „nežnej revolúcii“ v roku 1989 a následných slobodných voľbách v roku 1990 sa starostkou obce stala Alžbeta Gálová. V súčasnosti riadi obec starosta Ing. Miroslav Brath. Miestna samospráva pracuje na zdokonalení infraštruktúry a zlepšení inžinierskych sietí.
         Obec disponuje bohatým folklórom. Slávny je aj jej folklórny súbor. Zaujímavou historickou pamiatkou je na gotických základoch postavený rímsko-katolícky kostol Svätej Trojice z roku 1734. Zvon tohto kostola pochádza z gýmešského hradu. Nachádzame tu aj pamiatky tradičnej ľudovej architektúry.
Iné projekty.
Hosťová - počet obyvateľov podľa sčítania v roku 2011 : 361 osôb.
Z toho 231 osôb (64%) maďarskej , 108 osôb (30%) slovenskej a 18 (5%) nezistenej národnosti.
Veľká Dolina

Veľká Dolina je obec na Slovensku v okrese Nitra.
Ivanka pri Nitre

Ivanka pri Nitre je obec na Slovensku v okrese Nitra. Vznikla v roku 1847 zlúčením dedín Luk, Gergeľová a Ivanka.
Spojenie s mestom Nitra a rovnomennou riekou zabezpečili obci základy na budovanie priemyselných objektov, ako sú mlyny, konopárske závody, tehelňa. Cez územie obce vedú vetvy tranzitného plynovodu, postavenie kompresorovej stanice, ropovodu Družba a produktovodu.
Občianska vybavenosť.
Nachádza sa tu supermarket ,materská a základná škola, kostol sv. Martina a kostol sv. Benedikta Opáta. Neďaleko obce je jazero Gergelová, v lesíku Nádrov kríž Ježiša Krista a starý židovský cintorín
História.
Najstarší písomný doklad o obci je z roku 1400. V minulosti tu boli rozsiahle vinohrady. Osada Lúky-Gergeľová vznikla na konci 19. storočia. V 18. storočí vznikla samotná obec zlúčením dedín Luk, Gergeľová a Ivanka. Od mesta Nitra sa oddelila v roku 1992.
Zaujímavosti.
V obci boli objavené termálne pramene. V roku 1860 bola na území obce nájdená tzv. Monomachova koruna. Dnes je uložená v Národnom Múzeu v Budapešti.
Cabaj-Čápor

Cabaj-Čápor je obec na Slovensku v okrese Nitra.
Leži v blízkosti krajského mesta Nitra. Pod obec patrí viacero častí: Hrúšťov, Fízeš, Riegler, Pereš, Nový Cabaj, ktorý je najbližšie k mestu Nitra.
Prvá písomná zmienka o obci je v listine ostrihomského arcibiskupa Martíria z r. 1156.
V obci je rímskokatolícky kostol sv. Michala archanjela z roku 1780 a rímskokatolícky kostol Najsvätejšej Trojice. V časti Cabaj sa nachádza Wágnerov kaštieľ.
Štefanovičová

Štefanovičová je obec na Slovensku v okrese Nitra.
Veľké Zálužie

Veľké Zálužie je obec na Slovensku v okrese Nitra.
Poloha obce.
Obec je vzdialená približne 10 kilometrov západne od mesta Nitra. Veľké Zálužie sa rozprestiera v južnej časti Nitrianskej pahorkatiny a na hornom toku Dlhého kanála, ktorý sa neďaleko Nových Zámkov vlieva do rieky Nitry. K obci patrí aj osada Titváň, ktorá sa nachádza juhovýchodne od stredu obce. Z hľadiska flóry a fauny nie je okolie obce zvlášť významné. Kvalitatívnu pestrosť podporuje Dlhý kanál s rybníkom, ktorý je medzistanicou pri sezónnom sťahovaní vtáctva. Zo živočíšnych druhov, ktoré sa tu vyskytujú je možné spomenúť divé kačice, bažanty, jarabice, zajace a v okolitých lesoch nájdeme niekoľko srnčích rodín. Z pôvodných lužných lesov zostali len ojedinelé zvyšky. V okolí sa najviac vyskytujú dubové lesy. V chotári sú zostatky dúbrav s agátom a hrabom.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z druhej polovice 13. storočia, z roku 1261, kde sa spomína ako majetok veľmoža Abu v chotári Bábu. Tu sa spomína Veľké Zálužie ako "terra Wylak" a je písomne najstarším doloženým názvom obce. Začiatkom 14. storočia Ujlak patril Matúšovi Čákovi. V roku 1321 po jeho smrti sa Ujlak dostáva pod správu kráľovskej komory.
Od roku 1332 je zriadená Ujlacká farnosť. Predpokladá sa, že v tomto období je vybudovaný aj prvý kostol na mieste terajšieho.
V rokoch 1349 až 1524 patrí Ujlak pod správu hlohoveckého hradu. V roku 1526 dostáva Ujlak od panovníka Ľudovíta II. tržné výsady, oslobodenie od všetkých platieb a mýta, a stáva sa zemepánskym mestečkom.
V 16. a 17. storočí tu fungovala chýrna škola, ktorú viedol Michal Žabokrecký. Forgáchovci počas spravovania hlohoveckého panstva zveladili v Ujlaku hospodárstvo. V roku 1752 sa spomína panský liehovar, pivovar, vodný mlyn a chov oviec na Titváni a Mesači.
Mikuláš Forgách si dal v Ujlaku postaviť kaštieľ. Niekdajšie grófske sídlo je dvojpodlažná budova, v ktorej sa pôvodne nachádzala veľká knižnica a zbierka zbraní, ktoré sa však nezachovali. Neskôr sa majiteľmi kaštieľa stávajú Esterházyovci.
Obyvateľstvo.
Obec má 4 286 obyvateľov. 99% z celkového počtu má slovenskú národnosť.
Kultúra a zaujímavosti.
Pravidelné podujatia.
Obecný ples, Stavanie mája, Petropavlovský jarmok, Vinobranie, Hodové slávnosti atď.
Hospodárstvo a infraštruktúra.
V obci pôsobí niekoľko väčších i menších firiem, ktoré významnou mierou prispievajú k zamestnanosti obyvateľstva. Celkovo v obci je registrovaných okolo 350 živnostníkov.
Doprava.
Obec má priame autobusové spojenie s mestami Nitra, Trnava.
Školstvo.
V obci sa nachádza základná škola a materská škola.
Kultúra.
Hudba.
Súčasťou obce je dychová hudba Zálužanka a folklórna skupina Ujlačanka.
Veľké Chyndice

Veľké Chyndice sú obec na Slovensku v okrese Nitra. Prvá písomná zmienka o nej je z roku 1234. Najvýznamnejšou pamiatkou je pôvodne románsky tehlový Kostol Narodenia Panny Márie z druhej štvrtiny 13. storočia.
Podľa sčítania v roku 2021 žilo v obci 338 obyvateľov, z toho 292 (86,4%) Slovákov a 35 (10,4%) Maďarov.
Malé Chyndice

Malé Chyndice sú obec na Slovensku v okrese Nitra.
Lužianky

Lužianky (časti obce: "Lužianky a Kajsa") sú obec na Slovensku v okrese Nitra.
Vývoj názvov:
Poloha.
Katastrálne územie obce Lužianky susedí s mestom Nitra (k.ú. Mlynárce a Dražovce) a obcami Zbehy a Lehota. Intravilán je súbežný s riekou Nitra, cestou a železnicou smerujúcou z Nitry do Zbehov. V južnej časti sa nachádza časť Kajsa s izolovanou lokalitou Korytov (Tekenuš). Obslužné funkcie sú hlavne v časti Lužianky. Obec sa nachádza na styku Nitrianskej pahorkatiny a nivy riek Nitra (rieka) a Radošinka.
"Najjužnejší bod" katastra () sa nachádza pri križovatke rýchlostnej cesty R1 z Bratislavy do Banskej Bystrice a odbočke R1A na Kynek.
"Najsevernejší bod" () leží neďaleko mostíka železničnej trati na Jelšovce a odvodňovacieho kanála (bezmenného potôčika) – pravého.
"Najzápadnejší bod" () je na trojmedzí katastrov Lehota – Zbehy – Lužianky.
"Najvýchodnejší bod" () leží na Dolných honoch.
Farnosť a kostol.
Väčšina obyvateľov obce je rímskokatolíckeho vierovyznania. V roku 1991 žilo v obci 2 340 obyvateľov, z toho 1 886 katolíkov, 35 evanjelikov, 45 príslušníkov iných náboženstiev, 58 ateistov a 317 nezistených. Do roku 1968 Lužianky boli rímskokatolíckou filiálkou obce Zbehy.
V rokoch 1968–1971 bola postavená fara.
Kostol.
Farský kostol Narodenia Panny Márie bol postavený v roku 1938 a prvýkrát požehnaný 18. marca 1939. A až roku 1993 sa konala slávnostná konsekrácia kostola vrátane oltára (konsekroval vtedajší trnavský pomocný biskup Mons.Vladimír Filo).
Kostol postavil hlohovský staviteľ Ing. Ladislav Terčanský. Kostol je 22 metrov dlhý a 9 metrov široký a vysoký. Ku kostolu bola pristavaná sakristia a 32 metrov vysoká veža.
Oltár vytvorili rakúski majstri.
Vo veži sú zavesené tri zvony. Prvý z roku 1993 váži 250 kg, druhý z roku 1912 váži 35 kg a tretí z roku 1921 váži 55 kg.
Bádice

Bádice sú obec na Slovensku v okrese Nitra.
V obci sa nachádza rímskokatolícky kostol Panny Márie Kráľovnej z roku 1903.
Alekšince

Alekšince (, ) sú obec na Slovensku v okrese Nitra 13 kilometrov severozápadne od Nitry. Tečie ňou potok Andač, ktorý sa vlieva do potoka Radošinka, ktorý sa ďalej vlieva do rieky Nitry.
Názvy.
Názov pochádza z osobného mena Alex. Pomenovanie je slovenského pôvodu.
Dejiny.
Najstaršie nálezy, ktoré svedčia o osídlení, sú zo staršej kamennej doby. V časti Maďaroš sa pri prieskume zistilo sídlisko z bronzovej doby. Okrem toho sa našli archeologické nálezy zo železnej doby a rímskej doby.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1156. Ostrihomský arcibiskup Martírius sa v tom čase rozhodol darovať cirkevné desiatky zo 70 obcí svojej diecézy Ostrihomskej kapitule, a tak zlepšiť hmotné zabezpečenie jej kanonikov. Medzi dedinami Nitrianskeho archidiakonátu sa spomína aj „villa Alexu“ – dnešné Alekšince. Darovacia listina kráľa Ladislava IV. Kumánskeho z roku 1275 uvádza, že prvým svetským majiteľom Alekšiniec bol rytier Deuse, ktorý zahynul počas tatárskeho vpádu v rokoch 1241 – 1242. Obec je tu spomínaná pod názvom Elekchy.
Súčasnosť.
V súčasnosti má obec 1 692 obyvateľov (k 31. 12. 2020), má zavedený plyn, vlastný zdroj vody a celoobecný rozvod vodovodnej siete.
Erb.
Alekšince od 18. storočia používali na obecných písomnostiach úradnú pečať s vyobrazením ženskej postavy so svätožiarou - sv. Annou - patrónkou obce.
Obecné zastupiteľstvo v snahe uchovať miestnu svätoannenskú tradíciu schválilo na mimoriadnom zasadnutí dňa 18. 6. 1996 znak obce (erb) a z neho odvodenú pečať a zástavu obce. Znak obce ja heraldická štylizácia sv. Anny, ktorá bola zobrazená ako žena s dieťaťom a knihou (sv. Anna – matka panny Márie Bohorodičky). Kniha v znaku obce sa vysvetľuje ako Starý zákon s prísľubmi budúceho narodenia Mesiáša, z ktorého sv. Anna vyučuje svoju dcéru. Ľalia symbolizuje ustavičné panenstvo Márie. Obidva tieto symboly spolu v kresťanskej tradícii určujú len sv. Annu. Farebné stvárnenie erbu je dané tým, že hlavnou farbou sv. Anny býva zelená. Kniha je žltá (zlatá), ľalia býva biela (strieborná).
Na základe tohto vznikol znak obce: strieborná ľalia v zelenom štíte nad zlatou zatvorenou knihou. 
Rodáci.
Z obce pochádza hudobná skupina Gladiator a bývalá hovorkyňa vlády SR Silvia Glendová.
Šport.
V obci pôsobí miestny futbalový klub MFK Alekšince.Hráva I.triedu oblastného futbalu Nitra, ktorú v ročníku 2010/2011 vyhral.
Čifáre

Čifáre sú obec na Slovensku v okrese Nitra,ktorá sa nachádza v severnej časti Pohronskej pahorkatiny. 
Podľa sčítania v roku 2021 bolo v obci 78,5% obyvateľov slovenskej, 17,1% maďarskej a 3,9% nezistenej národnosti. 
História.
Najstaršie osídlenie Čífár siaha do staršej doby paleolitu, ale prvá oficiálna písomná zmienka o obci pochádza z roku 1209 pod názvom villa Chefar. Nevedno, aké následky malo pre Čifáre a ich okolie tatárske vyčíňanie v rokoch 1241 – 1242, keď Tatári (Mongoli) poľahky porazili uhorské kráľovské vojsko a až do konca roku 1241 plienili nechránené územia juhozápadného Slovenska. S dejinami Čifár je úzko spojená osada Pata, ktorá sa po prvý raz v písomných prameňoch spomína roku v 1321.
V populárnej kultúre.
V obci sa nachádza poľovnícka chata, obrazovo-zvukovo odpočúvaná pre podozrenie z pytliactva, kde sa okrem iného v júli 2021 stretávali Robert Fico, Miroslav Bödör, Robert Kaliňák, Tibor Gašpar mladší a Marek Para.
Čeľadice

Čeľadice sú obec na Slovensku v okrese Nitra. Najvýznamnejšou pamiatkou je rímskokatolícky Kostol sv. Kataríny Alexandrijskej postavený niekedy v 2. polovici 12. storočia alebo začiatkom 13. storočia a doplnený v roku 1939 modernými prístavbami.
V obci sa nachádza materská škola, základná škola. Ďalej je obec známa aj svojim folklórom a to konkrétne: detským folklórnym súborom Rabonka a folklórnym súborom Čelaďania.Medzi miestnym obyvateľstvom panujú obavy, nakoľko sa v obci nachádza tzv. prekliaty dom, v ktorom sa v roku 2024 stala po sebe idúca druhá vražda.
Čechynce

Čechynce sú obec na Slovensku v okrese Nitra.
Podľa sčítania v roku 2021 žilo v obci 1255 obyvateľov, z toho 837 (66,7%) Slovákov a 407 (32,4%) Maďarov. 
Obec má prevažne poľnohospodárský charakter. Chotár obce leží na okraji Žitavskej sprašovej pahorkatiny, na ľavostrannej nive a terase rieky Nitry v nadmorskej výške 131 – . Má černozemné naivné pôdy. Chotár bol kedysi často zaplavovaný vodami rieky Nitra. 
V roku 1558 boli v chotári obce založené vinice a vinohradníctvo stalo jedným z charakteristických rysov dediny. Obyvateľstvo sa zaoberalo pestovaním ľanu, včelárstvom a pastierstvom. Okrem viníc tu boli aj rozsiahle ovocné sady na Laze a obec mala aj dva vodné a dva lodné mlyny. Dane tunajší platili aj za seno, drevo, ošípané a za celoročnú prevádzku tunajšieho mlyna. Od roku 1893 ostrihomská kapitula vlastnila z chotára rozsiahleho 1 025 katastrálnych jutár 293 jutár. Ostatok plochy chotára si rozdelilo 21 tunajších majetnejších gazdov a malé fliačiky pôdy vlastnili aj čechynskí želiari.
Po I. svetovej vojne po rozpade Rakúsko-Uhorska majetok ostrihomskej kapituly skonfiškoval novovzniknutý štát a rozdelill obyvateľom obce. Občania naďalej intenzívne a progresívne obrábali celé katastrálne územie a plnili si všetky záväzky voči štátu až do roku 1959, kedy došlo k socializácii obce.
Od roku 1960 katastrálne územie Čechynce okrem viníc, ktorých celková výmera činí cca , obrábalo JRD. Po nežnej revolúcii v roku 1989 si veľa obyvateľov zobralo poľnohospodársku pôdu naspäť pre vlastnú potrebu či na podnikateľské účely.
Čakajovce

Čakajovce sú obec na Slovensku v okrese Nitra.
Čakajovce sú od Nitry vzdialené cca . Nachádza sa v nich kostol zasvätený sv. Kataríne, ktorý patrí do farnosti Zbehy, a slovenský panteón, ktorý vytvoril miestny ľudový umelec Štefan Lahučký. Najprv zhotovil sochy Andreja Hlinku a Jozefa Tisa, neskôr k ním v strede obce pribudli Bernolák, Štefánik a Rázus..
Jelšovce

Jelšovce sú obec na Slovensku v okrese Nitra. V obci je rímskokatolícky Kostol svätej Márie Magdalény z roku 1322 s prístavbou z roku 1733.
Kapince

Kapince je obec na Slovensku v okrese Nitra blízko obce Malé Zálužie. Nachádzajú sa 17 kilometrov severozápadne od mesta Nitra. 
Poloha.
Ležia v západnej časti Nitrianskej sprašovej pahorkatiny. Obec je ohraničená z dvoch strán vodnými tokmi. Východnú časť zastavaného územia obce lemuje riečka Radošinka. Trhovištský potok obteká obec z juhozápadnej strany a východne sa vlieva do Radošinky. Kapince ležia na rozhraní Nitrianskeho a Trnavského kraja a súčasne troch okresov: Nitra, Topoľčany a Hlohovec. V rámci regiónu juhovýchodne susedia s obcou Malé Zálužie. Severovýchodným susedom je obec Biskupová a severozápadným susedom je obec Merašice.&lt;ref name="obce-kapince/"&gt;&lt;/ref&gt;
História.
Obec vznikla zlúčením Dolných a Horných Kapiniec v roku 1892. Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1261. Obe obce sa tu spomínajú ako Wruuskap a Haloskap. Dolné Kapince boli rybárskou osadou, patrili Nitrianskemu hradu, neskôr boli majetkom zemanov, ktorí vlastnili aj Horné Kapince. V 13. storočí bol majiteľom pozemkov v Malých Kapinciach Vavrinec Ludanický. V 16. storočí časť majetkov v Horných Kapinciach vlastnili Zerdahelyiovci. Neskoršími zemepánmi v obciach boli Bossányiovci, Vranovičovci, Klannerovci a Bertalanfiovci. Zo 16. storočia pochádza aj nájdený poklad strieborných mincí. V Horných Kapinciach v roku 1875 dal Artúr Klanner postaviť neskoroklasicistický kaštieľ.&lt;ref name="obce-17/kapince/"&gt;&lt;/ref&gt; V roku 1601 boli Dolné Kapince vypálené Turkami. Obyvatelia obidvoch obcí sa zaoberali poľnohospodárstvom.&lt;ref name="heslo/kapince"&gt;&lt;/ref&gt; V rokoch 1905 – 1965 bola obec pričlenená k susednej obci Merašice. Potom, až do roku 1986 fungovala samostatne. Od roku 1986 do roku 1991 bola pričlenená k obci Nové Sady. Od roku 1991 Kapince fungujú ako samostatná obec.
Zaujímavosti a pamiatky.
V obci sa nachádza minerálny prameň Lužbetka. K významným pamiatkam patrí pieskovcová socha Panny Márie, ktorá sa nachádza na rázcestí cesty spájajúcej obce Malé Zálužie s Biskupovou a Kapince. V centre obce stojí pieskovcová socha svätého Jána Nepomuckého. V miestnom cintoríne dominuje kaplnka Najčistejšieho Srdca Panny Márie. Na cintoríne sa nachádzajú aj dva pamätníky obetiam 2. svetovej vojny.&lt;ref name="obce/kapince/"&gt;&lt;/ref&gt;
Kolíňany

Kolíňany sú obec na Slovensku v okrese Nitra. V obci je rímskokatolícky kostol sv. Štefana z 12. storočia, rozšírený v roku 1933 o novú loď i presbytérium v smere sever - juh.
Obec má podľa sčítania v roku 2021 1551 obyvateľov, z toho 56,7% slovenskej, 39,4% maďarskej a 3,3% inej národnosti.
Obec mala podľa sčítania v roku 2011 1 570 obyvateľov, z toho 49% maďarskej, 41% slovenskej, 9% inej a 1% rómskej národnosti.
Podhorany (okres Nitra)

Podhorany sú obec na Slovensku v okrese Nitra. Obec sa nachádza 12 km severne od mesta Nitra. Vznikli v roku 1960 spojením obcí Sokolníky, Mechenice a Bádice. Bádice sú v súčasnosti už samostatnou obcou. Najvýznamnejšími pamiatkami sú dva pôvodne románske kostoly z 12. storočia. V Sokolníkoch ide o základy stavby odkryté v rokoch 1964 - 65, v Mecheniciach sa z pôvodnej stavby zachovala svätyňa Kostola sv. Heleny. V obci je aj rímskokatolícky kostol sv. Michala archanjela z roku 1858.
Žitavce

Žitavce (názov v rokoch 1927-1948: "Ďarmoty nad Žitavou", staršie slovenské názvy: "Žitavské Ďarmoty", "Žit(a)va") sú obec na Slovensku v okrese Nitra.
Štitáre

Štitáre sú obec na Slovensku v okrese Nitra. Podľa sčítania v roku 2021 má 81% obyvateľov slovenskú a 14% maďarskú národnosť.
Telince

Telince sú obec na Slovensku v okrese Nitra.
Polohopis.
Obec sa nachádza v centrálnej časti Bešianskej pahorkatiny, geomorfologickej časti Hronskej pahorkatiny. Južnou časťou preteká Telinský potok, smerujúci k mestu Vráble, kde sa vlieva do Žitavy. Obcou vedie cesta I/51 z Nitry do Levíc. 
Nitra je vzdialená západne, Vráble , Levice východne a Zlaté Moravce severne.
Pohranice

Pohranice sú obec na Slovensku v okrese Nitra.
V obci je rímskokatolícky kostol Všetkých svätých z roku 1075.
V obci žije podľa sčítania v roku 2021 celkovo 1 112 obyvateľov. Z toho 659 osôb (59,3%) slovenskej, 409 osôb (36,8%) maďarskej a 36 osôb (3,2%) nezistenej, alebo inej národnosti.
V obci žije podľa sčítania v roku 2011 celkovo 1 074 obyvateľov. Z toho 514 osôb (48%) slovenskej, 511 osôb maďarskej (48%) a 38 osôb (4%) nezistenej, alebo inej národnosti.
Dolné Lefantovce

Dolné Lefantovce je obec na Slovensku v okrese Nitra.
Do Lefantoviec je možné dostať sa z Nitry cestou „pod horou“ (cesta II/583) alebo cez Dražovce, Výčapy-Opatovce a Koniarovce po ceste I/64. Obec je zasadená do malebného prostredia na styku Tribeča a Nitrianskej nížiny. Tunajšiu klímu príjemne ovplyvňuje les. V blízkom okolí možno navštíviť Liečebný ústav v Horných Lefantovciach, hrad Oponice i Gýmeš.
Dolné Obdokovce

Dolné Obdokovce sú obec na Slovensku v okrese Nitra.
V obci je rímskokatolícky kostol Narodenia sv. Jána Krstiteľa z roku 1160, rozšírený a prestavaný koncom 18. storočia
Podľa sčítania v roku 2021 žije v obci 1140 osôb, z toho 569 (50%) slovenskej, 523 (46%) maďarskej a 45 osôb (4%) ostatnej a nezistenej národnosti.
Podľa sčítania v roku 2011 žije v obci 1188 osôb, z toho 417 (35%) slovenskej, 667 (56%) maďarskej a 99 osôb (9%) ostatnej a nezistenej národnosti.
Výčapy-Opatovce

Výčapy-Opatovce je obec na Slovensku v okrese Nitra.
Obec leží približne v polovici vzdialenosti medzi Topoľčanmi a Nitrou, na pravom brehu rieky Nitry. Obec mala k 31. 12. 2015 spolu 2 178 obyvateľov.
Symboly obce.
Erb Obce Výčapy – Opatovce: v červenom štíte po zelenej pažiti kráčajúci zlatý lev so striebornou zbrojou prednými labami sa opierajúci o zelený kmeň z pažiti vyrastajúceho zlatého ihličnatého stromu, nad levom vedľa seba kolmo postavené strieborné nástroje vinohradnícky nôž a ostrím vľavo otočený lemeš.
Nitrianske Hrnčiarovce

Nitrianske Hrnčiarovce sú obec na Slovensku v okrese Nitra. Podľa sčítania v roku 2021 má 79% obyvateľov slovenskú a 14% maďarskú národnosť.
Malé Zálužie

Malé Zálužie je obec na Slovensku v okrese Nitra. Prvá zmienka pochádza z roku 1390.
Obec sa nachádza v severnej časti okresu Nitra. Obcou prechádza cesta spájajúca Nitru a Piešťany. Leží na oboch brehoch riečky Radošinka, v jej strednej časti, v západnej časti sprašovej Nitrianskej pahorkatiny. Na severozápade nad Radošinou sa nachádza Považský Inovec, juhovýchodne pohorie Tribeč so Zoborom. Pôda je úrodná a darí sa tu všetkým poľnohospodárskym plodinám. V obci je rozšírený chov včiel a výroba kvalitného medu.
Lúčnica nad Žitavou

Lúčnica nad Žitavou je obec na Slovensku v okrese Nitra.
Obec sa nachádza v severovýchodnej časti Podunajskej nížiny, 3,4 km od mesta Vráble a 18,9 km od krajského mesta Nitra. Východným okrajom preteká Žitava.
Obec vznikla v r. 1960 zlúčením Martinovej (1437) a Vajky nad Žitavou (1113). Nachádzajú sa tu dve neskorobarokové pamiatky z 18. storočia – kaštieľ a rímskokatolícky kostol.V chotári časti obce Lúčnica nad Žitavou sa nachádza Pútnické miesto (kalvária) Studnička. Prístup ku Studničke je po poľnej ceste z Vajky nad Žitavou – miestnej časti obce Lúčnica nad Žitavou.
Poľný Kesov

Poľný Kesov je obec na Slovensku v okrese Nitra, asi 19 km juhozápadne od Nitry v údolí potoka Cedron (Cabajský potok). 
Územie obce patrí do teplej klimatickej oblasti - suchej s teplou nížinnou klímou. Priemerná ročná teplota je + 10,0 °C. Ročné zrážky 530 - 650 mm. Počet letných dní (s maximálnou teplotou vzduchu nad 25 °C) je 75. Obec je známa termálnym kúpaliskom, teplota vody dosahuje 49,5 °C. 
V obci sa nachádza materská škola a malotriedna základná škola s ročníkmi 1 - 4. Obe sú umiestnené v budove Liečebno-výchovného sanatória, ktoré spadá nie pod obec ale pod Ministerstvo školstva SR.
Obec je súčasťou mikroregiónu Cedron, ktorý okrem Poľného Kesova zahŕňa obce Cabaj-Čápor, Mojmírovce, Svätoplukovo, Štefanovičová, Veľká Dolina a Rastislavice.
Rišňovce

Rišňovce sú obec na Slovensku v okrese Nitra.
Polohopis.
Obec sa nachádza v Nitrianskej pahorkatine v západnej časti okresu Nitra, asi 18 km severozápadne od okresného mesta. Prechádza ňou cesta II/513 z Hlohovca do Nitry a železničná trať Leopoldov – Nitra. 
Dejiny.
Najstaršia zachovaná písomná zmienka o osade "Rechen" pochádza z roku 1272 a už o dva roky neskôr sa spomína v majetku rodu Rišňovských, ktorí územie vlastnili do 16. storočia. Dolné Rišňovce sa v listinách spomínajú v roku 1332, Horné Rišňovce v roku 1388. Situácia v okolí sa zhoršila po bitke pri Moháči, ktorá priniesla postupné nájazdy a plienenie Turkov. Horné Rišňovce boli spustošené a vypálené v roku 1576, Dolné Rišňovce stretol podobný osud v roku 1599. 
V miestnom kaštieli nocoval po pamätnej bitke pri Slavkove generál Michail Illarionovič Kutuzov. Rišňovce patrili Nitrianskemu hradu a obec obývali statkári, gazdovia, drobní roľníci, sluhovia a bezzemkovia. V roku 1884 tu vznikol poštový úrad, v roku 1929 bola zriadená telefónna ústredňa a telegrafný úrad. Dolné a Horné Rišňovce sa spojili v roku 1925. Tragické udalosti prvej (40 padlých) aj druhej svetovej vojny (9 domácich a 39 sovietskych padlých vojakov) pripomína pamätná tabuľa. 
Dňa 5. februára 1939 sa tu konala veľká manifestácia príslušníkov HSĽS, kde vystúpil vtedajší vedúci úradu propagandy Alexander Mach. Budúci minister vnútra Slovenského štátu tu prezentoval potrebu vzniku samostatného Slovenska a jeho slová „Mať svoj samostatný štát znamená život, slobodu, večný život. Nemať samostatný Slovenský štát znamená smrť, večnú smrť slovenského národa“ boli o rok neskôr vytesané na dosku dvojkríža. V rokoch 1965-67 bola v obci vybudovaná nová budova školy. 
V súčasnosti v obci prebieha výstavba rodinných domov a postupná obnova a skrášľovanie obecného majetku a priestorov. V miestnom podniku prebieha výroba antialergických prikrývok a vankúšov, šijú sa tu kabáty a kňazské rúcha. V roku 2009 bol v centre obce vybudovaný nový obchod COOP JEDNOTA.
Šport.
Pôsobil tu futbalový klub TJ Rišňovce.
Nové Sady (okres Nitra)

Nové Sady (, do roku 1948 "Ašakert") sú obec na Slovensku v okrese Nitra. 
Poloha.
Nové Sady sa nachádzajú približne od mesta Nitra.
Geografická charakteristika.
Nové Sady ležia na západnom Slovensku, v severozápadnej časti Nitrianskeho kraja. Obec sa rozkladá po obidvoch stranách potoka Radošinka, na jeho strednom toku, medzi krajským mestom Nitra, Hlohovcom, Piešťanmi a Topoľčanmi v jednom z početných údolí, ktoré sa tiahnu severojužným smerom približne od Topoľčian po Hlohovec. Na severozápade nad Radošinou sa nachádza Považský Inovec, juhovýchodne pohorie Tribeč a Zobor. Územie obce má rozlohu 1 747 ha. 
V horninovej skladbe územia obce dominujú úrodné spraše a sprašové hliny ležiace na starších horninách. Tie spolu s nížinno-pahorkatinným reliéfom a teplou, mierne suchou klímou predurčili využitie zeme na intenzívnu poľnohospodársku výrobu. Tá je zameraná najmä na chov dobytka a ošípaných, pestovanie obilnín a cukrovej repy. Tradičnými kultúrami boli vinič a konope, rozšírené ešte v počiatkoch spoločného hospodárenia v polovici minulého storočia. 
Časti obce.
K Novým Sadom sú administratívne pričlenené osady Kotrbál, Ceroviny a Sila, ktorá je osídlená od praveku a písomne doložená ako Zyla z roku 1292. V roku 1694 patrila nitrianskemu biskupstvu. Počas tureckých vojen bola značne spustošená. Známa je predovšetkým ako rodná obec Janka Ďurku-Silana, predstaviteľa básnickej katolíckej moderny. Osada Sila je pozoruhodná aj prítomnosťou potomkov nemeckého obyvateľstva z neďalekých Čermian. Osobitý kolorit vidieckej krajiny so zachovanou pôvodnou architektúrou nachádzame v osadách Ceroviny a Kotrbál. Obe vznikli v prvej tretine 20. storočia v súvislosti s parceláciou zemepanských pozemkov a príchodom migrantov z okolia Starej Turej a Myjavy.
V obecnom erbe sa nachádza pelikán, ktorý kŕmi svoje tri mláďatá. Pelikán sa dostal do erbu za čias Rakúsko-Uhorska.
Bolešov

Bolešov je obec na Slovensku v okrese Ilava v Trenčianskom kraji.
Poloha.
Obec Bolešov sa nachádza na strednom Považí, na pravom brehu Váhu. Územie obce je súčasťou Ilavskej kotliny, ktorá je zo západu obkolesená pohorím Bielych Karpát a z východu pohorím Strážovských vrchov.
Podnebie obce Bolešov môžeme charakterizovať ako mierne s nie veľkým výkyvom zimných a letných teplôt. Priemerná ročná teplota je okolo 8 – 9 °C. V júli je priemerná teplota vyššia ako 26 °C. Priemerný ročný úhrn zrážok sa pohybuje okolo 800 – 900 mm.
Dejiny.
Najstaršie osídlenie obcí Bolešov – Piechov pochádza už z neolitu (4.tisícročia pred Kr.). Najstaršia známa a publikovaná písomná zmienka o obci Bolešov pochádza z roku 1331 ako „Bolleso“, Aj keď obec Piechov sa spomína v listine z roku 1238. V roku 1241 obec napadli Tatári. Od roku 1318 si obyvatelia obce od benediktínskych mníchov osvojili ovocinárstvo. V roku 1431 prenikli na Považie husiti a pustošili ho. V lete roku 1528 v lete vyčíňali vojská generála Katzianera. V roku 1605 malo stavovské povstanie proti Habsburgovcom zlý dopad na život obce. 6. septembra 1648 bolo na Považí silné zemetrasenie, v rokoch 1748 a 1813 boli veľké povodne. V roku 1831 bola zaznamenaná cholera a vznikol bolešovský recept na jej liečenie, ktorý sa zachoval dodnes. V roku 1853 prebiehala v obci komasácia pozemkov. V roku 1910 bola uvedená do prevádzky železničná trať.
1. januára 1943 boli obce Bolešov a Piechov zlúčené do jednej obce pod názvom Bolešov. 1. mája 1945 bola obec oslobodená od Nemcov.
Kultúrne pamiatky.
Najstaršou architektonickou pamiatkou je kaštieľ v kedysi samostatnej obci "Piechov". Pôvodne renesančný objekt zo 17. storočia bol v nasledujúcom storočí upravený v štýle romantizmu.
Zo sakrálnych stavieb je najstaršia "Kaplnka svätého Jána Nepomuckého" z konca 18. storočia nachádzajúca sa v severnej časti obce. Najväčšou sakrálnou pamiatkou v obci je rímskokatolícky "Kostol sv. Ondreja apoštola" z roku 1939. Bol postavený na mieste starého barokového kostola postaveného v roku 1674 a zbúraného v roku 1937. Stavba nového kostola sa uskutočnila v rokoch 1937 – 1939 podľa návrhu vtedajšieho kaplána Štefana Samáka a projektu architekta Milana M. Harminca.
Dulov

Dulov je obec na Slovensku v okrese Ilava.
Polohopis.
Nachádza sa na pravom brehu rieky Váh v blízkosti pohoria Biele Karpaty. Susedí s obcami Horovce, Pruské, Tuchyňa, Ladce.
Dejiny.
Prvá zmienka o obci Dulov pochádza z roku 1259 a o obci Nová Ves z roku 1388. Názov Dulov sa ustálil v roku 1927. Dnešná obec Dulov vznikla spojením dvoch častí: Dulov a Nová Ves. 
Obyvateľstvo.
K 31. 12. 2015 žije v obci 917 obyvateľov. Väčšina obyvateľov patrí k slovenskej národnosti a k rímskokatolíckej cirkvi. Podobná skladba obyvateľstva prevažovala aj v minulosti.
Pamiatky.
V obci sa nachádzajú dve rímskokatolícke zvonice. Jedna z nich z roku 1922 sa nachádza v časti Nová Ves a druhá z roku 1942 v časti Dulov. V roku 2000 bol dokončený rímskokatolícky Kostol Sedembolestnej Panny Márie.
Sedmerovec

Sedmerovec je obec na Slovensku v okrese Ilava. Rozprestiera sa na južnom úpätí pohraničných hôr moravsko - slovenských Bielych Karpát. Patrí do okresu Ilava a do vyššieho územného celku Trenčiansky kraj.
Obec má 424 obyvateľov (k 31. 12. 2020). Nadmorská výška obce je 258 m n. m. Samostatnou sa obec stala v roku 1990; dovtedy bola súčasťou obce Bolešov. V obci sa nachádza kultúrny dom, dom smútku, kostol Božského Srdca Ježišovho a športový areál, kde sa tradične konajú futbalové turnaje. Obec má vybudovaný obecný vodovod. V obci pôsobí aj dychová hudba "Sedmerovanka". 
Pominovec.
Pominovec je časť obce Sedmerovec. Pominovec sa nachádza na ľavej strane cesty smerom od Púchova, za obcou Pruské. Nachádza sa v nej románsky kostol Sťatia sv. Jána Krstiteľa z 12. storočia v ktorom sa raz do roka slúži svätá omša. Každoročne sa tam koná cyklopúť v poslednú augustovú nedeľu.
Tuchyňa

Tuchyňa je obec na Slovensku v okrese Ilava.
Dejiny.
Na území dnešnej obce Tuchyňa bolo sídlisko lužickej kultúry z doby hallštattskej, púchovské sídlisko zo zlomu letopočtu. Obec sa spomína od roku 1243 ako Tuhine, doložená je z roku 1259 ako Thuhene, z roku 1409 ako Tuchina, z roku 1439 ako Twchyna, maďarsky Tuchina, Tohány.
Patrila panstvu Vršatec, ktoré tu malo majer, časť zemanov Tuchyňských. V roku 1598 mala 12+32 domov, v roku 1720 mala 29 daňovníkov, v roku 1784 mala Panská Tuchyňa 59 domov a 373 obyvateľov, v roku 1828 mala 59 domov a 438 obyvateľov, Zemepanská Tuchyňa mala 11 domov, 10 rodín a 38 obyvateľov, v roku 1828 mala 8 domov a 92 obyvateľov. Zaoberali sa poľnohospodárstvom a ovocinárstvom. V roku 1901 založili potravné družstvo. V roku 1919 založili ovocný pestovateľský liehovar. 
Zábreh majetok sa spomína v roku 1259, patril hradu Trenčín.
V obci sa nachádza rímskokatolícky kostol sv. Joachima a Anny.
Slavnica

Slavnica je obec na Slovensku v okrese Ilava.
Voľby starostu v obci Slavnica (okres Ilava) sa budú musieť zopakovať. Najvyšší správny súd SR totiž voľby vykonané 29. októbra 2022 vo svojom rozhodnutí označil za neplatné. Dôvodom bolo porušenie základného princípu volieb, ktorým je tajné hlasovanie.
Nové voľby sa budú konať pravdepodobne na jeseň tohto roka (2023).
Polohopis.
Obec leží v Považskom podolí, v podcelku Ilavská kotlina, na pravej nive Váhu v nadmorskej výške Cez Slavnicu preteká Košariský potok. Obec sa rozkladá vpravo od cesty II/507 z Nemšovej do Pruského, 8 km západne od Ilavy (vzdušnou čiarou len 3,5 km). Súčasťou obce sú miestne časti Podhorie a Tlstá Hora.
Dejiny.
Slavnica sa prvýkrát písomne spomína v roku 1379, bola majetkom viacerých zemianskych rodín. Miestna baroková kaplnka pochádza z 18. storočia. V obci stoja dve chránené lipy malolisté vysoké 23 m, resp. 28 m a s obvodom kmeňa 327 cm, resp. 510 cm.
Obyvateľstvo.
Etnické zloženie:
Náboženské zloženie:
Pamiatky.
V obci je niekoľko kaplniek. Medzi najznámejšie pamiatky však patrí jednoloďový románsky kostol v Pomínovci (11. - 12. st.). Ide o unikátne dielo, pretože na Slovensku sú iba tri takéto kostolíky. Od roku 1965 je kultúrnou pamiatkou. Koncom leta sa k nej koná cyklistická púť.
Krivoklát

Krivoklát je obec na Slovensku v okrese Ilava.
Krivoklát (Kriwokla 1439) leží v severnej časti Bielych Karpat v Krivoklátskej doline. Archeológovia vykopali v Krivokláte bronzovú sponu z mladšej doby bronzovej, ale aj sídlisko púchovskej kultúry z 2. storočia pred Kristom. Obec je známa (1439) a patrila k panstvu Vršatec.
Horná Poruba

Horná Poruba je obec na Slovensku v okrese Ilava. 
V obci rímskokatolícky kostol sv. Kataríny Alexandrijskej z roku 1830.