Jorgos Seferis

Jorgos Seferis (; * 13. marec 1900, Izmir, Osmanská ríša – † 20. september 1971, Atény, Grécko) bol jeden z najvýznamnejších gréckych básnikov. Seferis je pseudonym. Jeho rodné meno je Jorgos Seferiades (Γιώργος Σεφεριάδης). V roku 1963 dostal Nobelovu cenu za literatúru. Seferis pracoval aj v gréckych zahraničných diplomatických službách. V rokoch 1957 až 1962 pôsobil ako veľvyslanec v Spojenom kráľovstve.
Život.
Obdobie 1900-1934.
Jorgos Seferis bol najstarší z troch detí Stylianosa Seferiadesa a Despiny Tenekidés. Narodil sa v Smyrne, kde prežil šťastné detstvo. Otec bol právnik a neskôr profesor medzinárodného práva v Aténach a tiež sa zaujímal o poéziu a prekladateľstvo. Publikoval zbierku básní v roku 1939, preklad Sofokla v démotickej gréčtine a bol považovaný za najlepšieho prekladateľa Lorda Byrona. Jorgos študoval na gréckom lýceu v Smyrne a na ďalšom súkromnom francúzskom lýceu. Prázdniny rodina trávila v Skala de Vurla. Je to malý prístav 50 km od Smyrny, kde rodina vlastnila veľkú usadlosť - "zelený raj" Seferisovho detstva. 
V roku 1914 začali znásobovať turecké úrady zatýkania kvôli úspechu Grékov v Balkánskej vojne. Konali sa perzekúcie voči Grékom v Malej Ázii. Ničili Seferiadesove knihy v gréčtine a chceli ich vydávať v turečtine. Napätá klíma a nebezpečenstvo donútilo rodinu opustiť Smyrnu a usadiť sa v Aténach, kde mladík ukončil strednú školu.
Od začiatku júla 1918 matka Despo Seferiades aj so svojimi troma deťmi prišla do Paríža, kde jej manžel pracoval ako advokát. Od 1918 do 1924 Seferis pokračoval v štúdiu práva v Paríži, aby tak reagoval na žiadosť svojho otca, ale zaujímal sa hlavne o literatúru. Jeho znalosť francúzskeho jazyka a jeho hlboký obdiv voči francúzskym spisovateľom sa prehlbovali. 
Roky strávené v Paríži boli šťastné: "prežil som šesť a pol roka v Paríži, bohaté roky, ktoré som si užil z celej svojej duše, ľúbiac každú chvíľku, každé miesto, každý kameň". 
Je to Paríž, kde sa dozvedel o konci grécko-tureckej vojny, znamenajúcej vykorenenie viac ako 1,5 mil. Grékov z Malej Ázie a deštrukciu Smyrny Turkami v ohni a krvi v septembri 1922. Táto tragédia bez katarzie, ako to sám opísal, bude mať hlboký vplyv na jeho básnickú citlivosť. Keď dosiahol licenciát z práva, odišiel do Londýna v lete 1924, lebo jeho otec rozhodol, že musí začať diplomatickú kariéru a naučiť sa perfektne anglicky. Mal získať diplom od ministerstva zahraničných vecí.
Od roku 1926 bol pridelený do služby tohto ministerstva a začal aj písať svoje prvé práce. Majúc krajnú citlivosť sa Seferis snažil odolávať tomuto aspektu svojej povahy. Nebolo náhodou, že preložil do gréčtiny "Le soirée avec M. Teste" od Paula Valéryho. 
V Paríži objavil aj haiku a medzi rokmi 1926-1929 tvoril túto japonskú poéziu. Napísal "Fog", "Lettre de Mathias Pascalis" a v roku 1930 "Boulevard Syngrou". Známym sa však stal svojou zbierkou "Strophe" v roku 1931. V Grécku Kostis Palamas a vo Francúzsku Philéas Lebesgue písali o jeho tvorbe a pritiahli pozornosť kritiky na toto novátorské dielo. Jeho funkcie vicekonzula Grécka v Londýne v rokoch 1931 až 1934 neboli príliš náročné. Napísal viacero veľkých poém, napríklad "La Citerne", "Sur un vers étranger" a "Mythologie" a objavil dielo T.S. Eliota "Marina".
Grécko (1934-1940).
Jorgos Seferis sa vrátil do Atén, keď sa jeho otec stal profesorom medzinárodného práva a členom Akadémie. Začal tam navštevovať krúžok mladých spisovateľov gréckej avantgardy. Tiež spolupracoval s revue "Lettres Nouvelles" nasledujúc literárnych kritikov Georga Katsimbalisa a Andreasa Karantónisa a aj s mladým Odysseasom Elytisom, ktorému radil. V tomto období obnovy gréckej literatúry a v centre literárneho vrenia Atén sa jeho tvorba zvyšovala. Preložil "The Waste Land" od T. S. Eliota a "Je vous écris d'un pays lointain" od Henriho Michauxa. Vytvoril a publikoval "Gymnopediu" a "Mytologiu" od marca do októbra 1935, viacero esejí Andreas Calvos, O vete z Pirandella a o Gréckej reči. V Grécku bola zložitá politická situácia. Štátny prevrat 1. marca 1935 uskutočnený dôstojníkmi - venizelistami sa nepodaril a spôsobil pohon na prívržencov Venizelosa v armáde ale tiež v administrácii. Preto bol otec Jorgosa Stelio zosadený z pozície profesora na Aténskej univerzite.
V novembri toho istého roku oplakával Jorgios Seferis Venizelosovu "malosť a skúposť", ktorý zavinil návrat Georgesa II. na grécky trón.
Táto klíma politického poníženia viedla k smútku, k stiesnenosti a ku škrípaniu posmechu vo veršoch. Hlavne v básňach Boulevard Syngrou bis, Santorin a Mykény, v ktorých vyjadruje želanie zmiznúť. Tragická história Grécka spôsobuje výbuchy v Seferisových veršoch. 
"Táto krajina, tvoja krajina - krv a tma -
čo stroskotáva ako loď, ktorej odzvonila hodina potopenia." - Jorgos Seferis, La Pierre aux loups. 
Diktatúra Ioannisa Metaxasa zo 4. augusta 1936 rozbúrila všetko, nastolila prísnu cenzúru. Na jeseň bol Seferis menovaný konzulom v Albánsku, kde sa cítil ako v exile, ale zároveň zostával v listovom kontakte s Odysseasom Elytisom. V roku 1938 sa znovu dostal do Atén a to do funkcie šéfa Úradu zahraničnej tlače. Pokračoval vo výskume poézie, objavil a preložil Pierre-Jeana Juvea, Ezru Pounda a znovu stretol André Gida v apríli 1939. V nasledujúcom roku publikoval "Zošity štúdií" (1928-1937), "Palubný denník I." a "Básne". Od 28. októbra 1940 bola vojna. Taliansko Benita Mussoliniho uskutočnilo inváziu do Grécka. Francúzskym debaklom v júni 1940 bol Seferis hlboko zasiahnutý. Údel Francúzska mu spôsobil smútok. Vo svojom denníku zapísal poznámku: "Krajina, ktorá ma vychovala a ktorú som skutočne miloval."
Exil a diplomacia.
Seferis sa oženil s Marie Zannosovou v 1941 a v apríli toho istého roka odišiel pár do exilu spolu so slobodnou gréckou vládou pred okupáciou Grécka v 1941 cez Krétu do Egypta. Seferis bol vyslancom v rôznych krajinách počas druhej svetovej vojny, na Kréte, v Káhire, Južnej Afrike, Turecku a na Strednom východe. Šesť rokov bol ambasádorom v Londýne. Do dôchodku odišiel v 1962 aby sa potom vrátil do Atén a tam sa celkom venoval literárnej tvorbe. O rok neskôr dostal Nobelovu cenu za literatúru. Jeho manželka zomrela v roku 2000 ako stodvaročná. 
Seferis sa venoval kritike a poetike T. S. Eliota, v ktorom našiel duchovného brata a bol tiež ovplyvnený Constantinom Cavafym a Ezrom Poundom. 
Dielo.
V epoche, kedy sa grécky spisovný jazyk etabloval v literatúre, Seferis si zvolil písať v ľudovom jazyku - démotickej gréčtine. V svojom diele, ktoré sa nechce izolovať ale fúzovať s inými, ako echo tragédie jeho doby - drámy prežitej Gréckom, si zvolil skombinovať vlastné skúsenosti s históriou a mytológiou. Jedným z jeho hlavných zdrojov inšpirácie je Homérov Odyseus, aby ním mohol ukázať ako sa ľudská osobnosť počas storočí nezmenila.