Fireball (album)

Fireball je piaty štúdiový album britskej hard rockovej skupiny Deep Purple. V USA album vyšiel v júli, v Spojenom kráľovstve sa dostal na hudobný trh v septembri 1971. Je to druhý album skupiny, ktorý nahrala zostava, ktorá býva všeobecne označovaná ako „Mark II“ (skrátene aj Mk II). Túto verziu kapely tvorili: Ritchie Blackmore, Ian Gillan, Roger Glover, Jon Lord a Ian Paice. Album bol nahrávaný na viackrát medzi septembrom 1970 až júnom 1971. Je to prvý album kapely Deep Purple z celkovo troch, ktoré sa dostali na vrchol britských hudobných rebríčkov, no neudržal sa v nich tak dlho, ako jeho predchodca, album "Deep Purple in Rock". Aj keď sa z albumu predalo v Spojenom kráľovstve viac ako milión kópií, nikdy v tejto krajine certifikáciu nezískal.
Pozadie vzniku.
"Fireball" bol prvým projektom, na ktorom kapela pracovala po úspechu s jeho predchodcom, albume "Deep Purple in Rock", ktorý priaznivo prijali kritici a v rebríčkoch Spojeného kráľovstva sa držal viac ako jeden rok. Z tohto dôvodu mala skupina neustále nové termíny na živé koncerty, čo sa začalo prejavovať na zdraví jej členov. Klávesista Jon Lord trpel problémami s chrbticou. Mal ich už od čias, kedy hrával v skupine The Artwoods. Musel vtedy na pódium bez pomoci koncertného tímu (tzv. bedňákov) prepravovať svoje organy Hammond. Aj basgitarista Roger Glover mával žalúdočné problémy, ktoré mu niekoľkokrát znemožňovali absolvovať koncertné vystúpenia. Gitarista Ritchie Blackmore mal pocit, že jeho zásluhou sa kapela zamerala na hard rock, čím jej dopomohol k úspechu. Jeho sklony k nadradenosti viedli ku konfliktom s Ianom Gillanom a ich vzájomný vzťah preto narastal do napätia.
Materiál pre tento album skúšala skupina v decembri 1970 v južnej časti Anglicka, vo Welcombe Manor, Devonshire. Zrušili vtedy niekoľko živých vystúpení, aby dali dokopy materiál, ktorý by mohol na "Deep Purple in Rock" nadviazať. Skladba „Strange Kind of Woman“ bola napísaná počas týchto stretnutí a spolu s „The Mule“ bola nahraná v januári 1971. Inú pieseň, „Freedom“, bola napísali tiež vo Welcombe a bola aj počas týchto stretnutí nahraná, no na konečnú verziu albumu sa nakoniec nedostala. Ďalší hudobný materiál vznikal medzi koncertami v nasledujúcich mesiacoch až do marca 1971. Skladbu „Strange Kind of Woman“ kapela pridala do svojho koncertného repertoáru koncom januára a rýchlo sa z nej stalo sólové battle medzi vokálnym prejavom Iana Gillana a Blackmoreovymi riffmi zahranými na sólovej gitare. Posledná skladba, ktorá bola pre "Fireball" nahraná, bola v júni pieseň „Demon's Eye“..
Odozva v hudobných rebríčkoch.
Album "Fireball" sa dostal na prvú priečku hudobného rebríčka UK albums chart. Bol na vrcholoch rebríčkov aj v niektorých ďalších európskych krajín: napríklad v Nemecku, v Rakúsku, vo Švédsku, no bodoval aj v Severnej Amerike, kde prekonal svojho predchodcu, album "Deep Purple in Rock": v USA bol "Fireball" 32. a na 24. mieste bol v Kanade.
Single k albumu.
Pôvodná verzia albumu "Fireball" pre Spojené kráľovstvo mala ako svoju tretiu skladbu „Demon's Eye“, ale neobsahovala skladbu „Strange Kind of Woman“, ktorá bola pre tento trh bola vydaná ako singel. Americká verzia obsahuje druhú skladbu namiesto prvej. Singel „Strange Kind of Woman“ inšpirovaný štýlom boogie dosiahol 8. miesto vo Veľkej Británii a v Nemecku a 1. miesto v Dánsku. „Fireball“, titulná skladba albumu, bola vydaná aj ako singel a dostala sa v Spojenom kráľovstve na 15. miesto.
Skladba „Strange Kind of Woman“ je základom koncertného repertoáru kapely až dodnes a „Fireball“ býva na koncertných vystúpeniach, hlavne ako prídavok, keďže si Ian Paice vyžadoval použitie kontrabasového bubna, ktorý mu nastavujú cez prestávku po odohraní hlavnej časti koncertu. Skladby „Strange Kind of Woman“ a „The Mule“ sa pravidelne hrávali naživo počas celého roku 1972 (a objavili sa aj na koncertnom albume "Made in Japan"), pričom v druhej časti ich vystriedala skladba „Paint It Black“, ktorá je vstupom pre Paiceho sólo na bicie nástroje.
Skladbu „Anyone's Daughter“ hrávala kapela Deep Purple na turné v rokoch 1993 – 1994, zatiaľ čo „Fools“, „No One Came“, „I'm Alone“, „Demon's Eye“ a „No No No“ pravidelne hrávali na rôznych turné po r. 1996.
Vydanie albumu a jeho reedície.
Originálna gramofónová platňa mala pribalené a vložené texty piesní.
v septembri 2010 vydala spoločnosť Audio Fidelity CD v limitovanej edícii v 24 karátovom zlate. cd bolo mastrované z originálnych pások, ktoré nahral Steve Hoffman. Zlaté CD obsahovalo pôvodný zoznam skladieb z americkej edície, so skladbou „Strange Kind of Woman“ a bez nahrávky „Demon's Eye“.
Ohlasy na album.
Aj keď je album "Fireball" jedným z najobľúbenejších u Iana Gillana, väčšina ďalších členov kapely ho nezaraďuje medzi ich klasiku. V rozhovore z roku 1974 Gillan uvádza, že „Dôvodom, prečo sa mi tak páči, je to, že si myslím, že z hľadiska kompozície je začiatkom využívania rozšírených možností vyjadrovania. Niektoré skladby na tom albume sú naozaj inovatívne." Gillan však tiež dodáva, že pridanie skladby „Anyone's Daughter“ na album bolo „zábavné, no bolo aj chybou“. Hlavne Ritchie Blackmore vyjadroval svoju nespokojnosť albumom "Fireball". O produkcii hovorí, že to bola tak trochu katastrofa, lebo všetko sa zbúchalo v štúdiu. Boli pod manažérskym tlakom a v časovej tiesni. Hrávali po koncertoch, potom museli nahrávať LP platňu v štúdiu. Keď im vravel, že na album potrebuje čas, manažéri im ho neposkytli a tak návali dokopy len to, čo ich práve napadlo.
Jon Lord poznamenal, že na albume "Fireball" „mierne blúdia“ a „chodia na miesta, ktoré sa od kapely neočakávali“. Niektoré piesne pritom chválil, napríklad „No No No“ a „Fools“, a osobitne vyzdvihoval bubnovanie Iana Paiceho v titulnej skladbe „Firebal“.
Neskoršie vplyvy.
V epizóde televízneho programu That Metal Show (kanál VH1 Classic) zo dňa 9. apríla 2011 gitarový virtuóz Yngwie Malmsteen uviedol, že jeho staršia sestra mu dala "Fireball", keď mal osem rokov a „všetkosa tým pre neho zmenilo“. Podobne bubeník kapely Metallica, Lars Ulrich, uviedol, že si kúpil album "Fireball" do dvanástich hodín po tom, čo ho v roku 1973 jeho otec v Kodani zobral na koncert Deep Purple a dáva za zásluhu tomuto koncertu a albumu "Fireball" za to, že podnietil jeho záujem o hardrockovú hudbu.
Podobne finsky rockový hudobník Michael Monroe v podcaste amerického rozhlasového spíkra, Eddieho Trunka, uviedol, že "Fireball" bol prvý album, ktorý si kedy kúpil. Bol tiež jeden z prvých, ktoré spolu s "Led Zeppelin II", počul a mal veľký vplyv na to, aby sa začal venovať rokenrolovej hudobnej kariére.
Aj King Diamond spomína "Fireball" ako prvý štúdiový album, ktorý si ešte ako tínedžer kúpil, a ktorý mal významný vplyv na jeho nasledujúcu hudobnú kariéru.
Zoznam skladieb.
Ako autori všetkých skladieb sú uvádzaní Ritchie Blackmore, Ian Gillan, Roger Glover, Jon Lord a Ian Paice.