burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Veronika trojúkrojková

Veronika trojúkrojková () je jednoročná bylina z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Jej prirodzený areál sa rozprestiera od Európy po strednú Áziu a severozápadnú Afriku.
Opis.
Veronika trojúkrojková je jednoročná, nepríjemne zapáchajúca bylina, dlhá 5 až 20 cm. Byľ je priama alebo krátko vystúpavá, jednoduchá alebo od bázy rozkonárená a husto chlpatá. 
Protistojné listy sú krátkostopkaté až sediace. Dolné sú často vajcovité, nedelené a vrúbkované. Ostatné listy sú dlaňovito dielne, v obryse okrúhlo vajcovité, s 3 až 7 obrátene kopijovitými dielmi. Na líci sú tmavozelené, na rube červenkasto fialové a na oboch stranách husto žliazkaté. 
Kvety sú usporiadané v riedkych, 6 až 15 kvetých vrcholových strapcoch. Štvorpočetná tanierovitá koruna, s priemerom 5 až 8 mm, je sýtomodrá a tmavšie žilkovaná. Dve tyčinky sú biele s modrými peľnicami. Čnelka s pologuľovitou bliznou je rovnako dlhá alebo mierne prevyšuje výkroj na vrchole tobolky. Štyri diely kalicha sú podlhovasté až obrátene kopijovité, tupo končisté, nerovnako dlhé (predné sú dlhšie) a husto žliazkaté. Stopky kvetov, dlhé do 10 mm, sú jeden až dvakrát dlhšie ako kalich a sú žliazkaté. Listene v dolnej polovici súkvetia sú 5 až 7 dielne, podobné stonkovým listom, vyššie sú trojdielne, najvyššie niekedy až nedelené.
Takmer guľovité tobolky sú na vrchole plytko vykrojené, na obvode žliazkaté, s výraznou žilnatinou, veľké do 6 mm. Elipsovité semená sú tmavohnedé až takmer čierne, veľké do 1,5 mm. 
Kvitne od marca do mája.
Rozšírenie.
Prirodzený areál rozšírenia veroniky trojúkrojkovej sa tiahne od Európy po strednú Áziu a severozápadný Irán. Jej južná hranica prechádza v Stredomorí Portugalskom, Španielskom a v severnej Afrike Marokom. Zavlečená je vo Veľkej Británii a v Spojených Štátoch.
Nie je isté či sa veronika trojúkrojková nachádza aj na Sicílii.
Na Slovensku je hojnejšie zastúpená v povodí Tisy, na Podunajskej nížine a Devínskej Kobyle, roztrúsená je na Záhorskej nížine a ojedinele sa vyskytuje v teplejších oblastiach karpatských predhorí.
Výskyt.
Veronika trojúkrojková obsadzuje stanovištia na suchých a slnečných miestach od nížin po pahorkatiny. Často rastie na obilných poliach, úhoroch a medziach na výživných, na humus chudobných, piesočnatých, mierne kyslých až neutrálnych pôdach. 
Ochrana.
Na Slovensku sa považuje za zraniteľný taxón.
Hlboký potok (prítok Zdychavy)

Hlboký potok je potok v geomorfologickom celku Stolické vrchy a geomorfologickom podcelku Stolica v regióne Gemer v Banskobystrickom kraji v okrese Revúca. Je ľavostranným prítokom Zdychavy v povodí Muráňa. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení na východnej strane centrálnej časti územia obce Muránska Zdychava v v lesnom extraviláne severozápadoseverne od Faltenovho vrchu v okrese Revúca v Banskobystrickom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie západným smerom územím obce Muránska Zdychava cez lesný extravilán tesnou a úzkou dolinou, ľavým brehom obmýva les Hlboké, skrúca sa na juh, hlbokým zárezom ľavým brehom obmýva dno doliny pod samotou Pod poľanou. Pokračuje juhovýchodným smerom, neďaleko horného okraja intravilánu Muránskej Zdychavy ústi do Zdychavy ako jej ľavostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Muránska Zdychava v okrese Revúca. Nemá prítoky. 
Pôvod názvu.
Je zrejmé, že názov vodného toku Hlboký potok a názov lesa Hlboké v katastrálnom území Muránska Zdychava, okolo ktorého potok preteká, vzájomne súvisia. Priorita pomenovacieho procesu je ešte predmetom skúmania (či bol primárne pomenovaný vodný tok a jeho názov bol sekundárne prenesený na pole, alebo opačne). Motivantom pomenovania vodného toku bola jeho vlastnosť vyjadrená v slove "hlboký" vo význame "nie plytký, majúci značnú hĺbku". Z prídavného mena "hlboký" po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Hlboký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Hlboký potok bolo štandardizované v roku 1976.
Zimná hora

Zimná hora () je názov vrchu v Šarišskej vrchovine, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti. Leží nad obcou Hrabkov, približne západne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti vrchoviny, v geomorfologickom podcelku Sedlická brázda. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Prešov a zasahuje na katastrálne územie obcí Chminianske Jakubovany a Hrabkov. Najbližšími sídlami sú na severnom úpätí situované Chminianske Jakubovany, východne ležia Krížovany, južne Hrabkov, juhozápadne Ovčie a západne Víťaz a Široké. 
Opis.
Zimná hora leží v západnej časti podcelku Sedlická brázda, v hrebeni vedúcom z vrchu Za horou () juhovýchodným smerom na Ostrý vrch (). Severne sa nachádza Jakubovianska hora (), Vtáčia hora (), Brezina (), Mindžová () a Červená skala (), západne Smrekovica (), Patria (), Zvolanská (), Brezová (), Sľubica (), Za horou () a Zadný Moravec (), južne Koľvek (), Roháčka (), Čierna hora () a Mestické () a východne Grejnár (), Homôľka (), Baba (), Ostrý vrch (), Za vrchmi () a Šarišský vrch (). Oblasť patrí do povodia rieky Hornád a jeho prítoku Svinka, kde vodu zo západných a severných svahov odvádza potok Jakubovianka a z južných potok Krížovianka. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Pomerne plochý vrchol pokrýva horská lúka, ktorá umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné vidieť okolité vrcholy Šarišskej vrchoviny, no tiež Čergov, Bechureň, Branisko, Čiernu horu a Slanské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný chodníkmi z okolitých obcí.
Ťažnica

Ťažnica môže byť:
Banský vrch

Banský vrch môže byť:
Kalibrovanie

Kalibrovanie môže byť:
Kalibrovanie (tvárnenie)

Kalibrovanie je tvárnenie za účelom dosiahnutia presných rozmerov, tvaru alebo kvality povrchu. Patrí medzi dokončovacie práce technológie tvárnenia a rozdeľuje sa na ďalšie charakteristické operácie. Nástroj sa nazýva "kalibrovadlo" alebo "zápustka" a výsledný výrobokvýtvarok sa nazýva "výlisok".
Operácie kalibrovania.
Kalibrovanie sa podľa STN 22 6001 rozdeľuje na nasledovné operácie:
Hlboký potok (prítok Čiščovatého potoka)

Hlboký potok je potok v geomorfologickom celku Bukovské vrchy a geomorfologickom podcelku Bukovce v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Snina. Je ľavostranným prítokom Čiščovatého potoka v povodí Uličky. Má dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Začína sa sútokom zdrojníc v juhovýchodnej časti územia obce Runina v v lesnom extraviláne východne od lesa Volovňa v okrese Snina v Prešovskom kraji. Východná zdrojnica pramení v . Južná zdrojnica (dlhšia) pramení v .
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie západným smerom územím obce Runina cez lesný extravilán, pravým brehom obmýva úpätie lesa Volovňa, v priberá ľavostranný bezmenný prítok, veľkým oblúkom sa okolo lesa Volovňa skrúca na sever, v priberá bezmenný pravostranný prítok pritekajúci zo svahov Minčola a z doliny Košiarna dolinka. Pravým brehom obmýva poľnohospodársky extravilán, južne od intravilánu Runiny v ústi do Čiščovatého potoka ako jeho ľavostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Runina v okrese Snina. Nemá dôležitejšie prítoky.
Pôvod názvu.
Motivantom pomenovania vodného toku bola jeho vlastnosť vyjadrená v slove "hlboký" vo význame "nie plytký, majúci značnú hĺbku". Z prídavného mena "hlboký" po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Hlboký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Hlboký potok bolo štandardizované v roku 1976.
Záhrebská kronika

Záhrebská kronika (') je uhorská krátka latinská kronika zo 14. storočia, resp. dá sa hovoriť o dvojici kroník – "záhrebskej" a "varadínskej", pretože táto kronika sa zachovala v dvoch veľmi podobných verziách. Prvá verzia, "záhrebská", vytvorená zrejme v rokoch 13341354 sa nachádza v Kapitule biskupstva Záhreb, ktorá bola založená v roku 1093 (rukopis: Záhreb, Archiv Hrvatske, Archivum capituli Zagrabiensis, Liber acclavatus, U 1250). Druhá, "varadínska" verzia kroniky (') bola vytvorená pred rokom 1376 pre kapitulu biskupstva Veľký Varadín (dnes Oradea, Rumunsko), založenú uhorským kráľom Ladislavom I. ako úvod k cirkevným štatútom (rukopis: Alba Iulia, Bibliotheca Batthyaniana, F 5 II, 13).
Obsah.
Kronika začína poctou kráľovi Ladislavovi svätému:
"Záhrebská" kronika pokračuje zásluhami Ladislava, pričom jeho krajinu označuje ako "Sclauonie": 
Kronikár vyjadril (a v stručnosti zrealizoval) úmysel zachytiť mená a obdobia panovania uhorských kráľov od roku 889 až do roku 1342 ("záhrebská" kronika na rozdiel od "varadínskej" vynecháva Ondreja III.).
Podľa "varadínska" kronika vychádza zo "záhrebskej" a dopĺňa ju informáciami Budínskej kroniky. Kronika prináša niektoré inde neuvedené fakty (uvádza meno syna Ladislava Lysého ako "Bonuzlao"), respektíve obsahuje informácie, ktoré sa neskoršie v kronikách podávajú v skreslenej podobe (uvádza správne Ondreja, Belu a Leventeho ako synov Vazula):
Vydania.
Text kroniky bola vydaný v nasledovných publikáciach:
Matky a dcéry

Matky a dcéry () je turecký dramatický seriál, v ktorom stvárňujú hlavné postavy herečky Cansu Dere, Vahide Perçin a Beren Gökyıldız. Na Slovensku seriál vysielala TV Doma od 2. januára 2018 do 15. marca 2018 o 20:30 od pondelka do štvrtka v dvoch častiach za sebou. Následne TV Doma seriál reprízovala od 22. júna 2020 do 3. septembra 2020.
Dej.
Mladá žena menom Zeynep ("Cansu Dere") prijíma dočasnú prácu učiteľky v škole. Tu sa prvýkrát stretne s Melek ("Beren Gökyıldız"), ktorá je jej žiačkou. Spočiatku uzavretá Zeynep zisťuje, v akých hrozných podmienkach Melek žije. Jej matka Şule ("Gonca Vuslateri") spieva po nociach v baroch a neustále pije, zatiaľčo jej priateľ Cengiz ("Berkay Ateş") Melek ustavične týra a ponižuje. Jeden večer Zeynep nájde malú Melek vyhodenú pred domom v odpadkovom vreci. Rozhodne sa rýchlo konať, a tak Melek unesie v nádeji, že sa im spolu podarí začať nový život...
Frederik X.

Frederik X. (* 24. jún 1968, Kodaň, Dánsko) je súčasný kráľ Dánska.
Životopis.
Jeho matkou je kráľovná Margaréta II. a otcom princ Henrik. Vyštudoval politické vedy na univerzite v Aarhuse kde získal magisterský titul. Následne pôsobil v Dánskom kráľovskom námorníctve. V roku 2000 absolvoval výcvik na leteckej škole a stal sa príslušníkom Dánskeho kráľovského letectva. Dosiahol hodnosť generálmajora.
Je športovo založený. Bol členom Medzinárodného olympijského výboru a ako prvý člen kráľovskej rodiny na svete absolvoval triatlon Ironman.
V roku 2004 sa oženil s Austrálčankou Mary Donaldson. Má s ňou štyri deti: Christiana, Isabellu a dvojčatá Vincenta a Josephine. Jeho manželka je známa ako kráľovná Mary.
Kráľ.
Kráľom sa stal po abdikácii svojej matky, kráľovnej Margaréty II., ktorá neočakávane abdikovala k 14. januáru 2024. Kráľovná svoj zámer vzdať sa trónu verejne oznámila v novoročnom prejave, korunnému princovi to oznámila 3 dni predtým.
Frederik X. sídli v zámku Amalienborg v Kodani.
Tommy Söderström

Tommy Söderström (* 17. júl, 1969, Štokholm, Švédsko) je bývalý profesionálny hokejový brankár, ktorý sa preslávil najmä pôsobením v tímoch Philadelphia Flyers a New York Islanders v National Hockey League.
Švédsko dvakrát reprezentoval na Zimných olympijských hrách (1992, 1998).
Kariéra.
Tommy Söderström hokejovo vyrastal v akadémii tímu Djurgårdens IF, kde od roku 1989 začal pravidelne pôsobiť. V rokoch 1990 a 1991 s tímom získal ligový titul a v sezóne 1990/91 získal aj ocenenie pre nováčika ligy. V sezóne 1991/92 skončil Djurgårdens na druhom mieste a získal teda striebornú medailu.
V tom čase bol Söderström aj pravidelným juniorským reprezentantom Švédska. Na Majstrovstvách sveta hráčov do 20 rokov získal striebornú medailu (1989). Vo veku 20 rokov plynule v reprezentačnej kariére pokračoval na seniorskej úrovni a svoju krajinu doviedol k dvom majstrovským titulom (1991, 1992), pričom na druhom zo spomínaných turnajov bol vyhlásený za najlepšieho brankára. Švédsko reprezentoval aj na ZOH 1992 a Kanadskom pohári, taktiež v roku 1992.
Do NHL bol Söderström draftovaný v roku 1990. Z 214. miesta ho získal tím Philadelphia Flyers.
V drese Philadelphia Söderström odchytal dve sezóny a 78 zápasov, keď sa mu podarilo získať pozíciu prvého brankára pred Kanaďanom Dominicom Rousselom. V tom čase bol niektorými fanúšikmi Flyers prezývaný aj ako „"druhý príchod Pelleho Lindbergha"“ (bývalý elitný brankár Flyers, ktorý v roku 1986 tragicky zahynul pri autonehode).
Kým v sezóne 1992/93 bol Söderström jednotkou, Roussel sa na svoju pozíciu vrátil v sezóne 1993/94 a Söderström bol vymenený za legendárneho brankára Flyers - Rona Hextalla a 6. výber v Drafte 1995, do tímu New York Islanders.
Za Islanders odchytal tri sezóny a 78 zápasov. Jeho výkonnosť sa postupne však prepadala a po katastrofálnej sezóne 1995/96, keď bol nútený prevziať pozíciu prvého brankára, bol v roku 1997 umiestnený mimo prvý tím a čas trávil najmä v nižších ligách AHL a IHL. V magazíne "The Sporting News Hockey Yearbook" bol zverejnený komentár, že Söderström stratil akúkoľvek hodnotu na výmenu a bude v tíme držaný ako poistka.
V roku 1997 sa napokon vrátil do svojho domáceho tímu Djurgårdens IF, kde odchytal tri sezóny, v ktorých získal jeden ligový titul (2000), striebornú medailu (1998) a ocenenie za najužitočnejšieho hráča sezóny (1998). Kariéru ukončil v roku 2000 iba ako 30-ročný. Hokeju sa úplne prestal venovať.
International Hockey League (1945 – 2001)

International Hockey League (IHL) bola profesionálna hokejová liga, ktorej pôsobnosť bola v Severnej Amerike a fungovala od roku 1945 až do roku 2001. V sezóne 1993/94 v nej pôsobil aj ruský hokejový tím Russian Penguins, sídliaci v Moskve. Liga, spolu s American Hockey League, slúžila ako alternatívna „farmárska“ liga pre tímy z National Hockey League. Víťaz ligy získaval Turnerov pohár.
V roku 2001 liga z finančných dôvodov ukončila po 56 rokoch svoje pôsobenie a šesť z jej tímov sa presunulo do AHL.
História.
Liga pôvodne obsahovala iba štyri tímy nachádzajúce sa v štáte Michigan. Neskôr expandovala do viacerých amerických a kanadských miest. V sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch sa IHL etablovala ako hlavná rozvojová (farmárska) liga pre tímy National Hockey League, keď kvalitatívne predbehla predtým dominantnú American Hockey League. To sa IHL podarilo aj vďaka čiastočnému pohlteniu Central Hockey League, ktorá sa rozpadla v roku 1984.
V deväťdesiatych rokoch sa liga začala rozširovať do veľkých miest, čím vyprovokovala napäté vzťahy práve s NHL. Jedným zo zámerom ligy bolo prepojiť ju aj s európskym trhom, pričom hlavný plán bol priniesť šesť európskych klubov. Kvôli konfliktu záujmov mnohé tímy NHL prepojili svoje vzťahy znovu s tímami AHL. IHL bez finančnej podpory z NHL postupne skrachovala. Jej posledná sezóna bola 2000/01. Časť jej klubov prešla do AHL a ostatné zanikli alebo prešli do ďalšej nižšej severoamerickej ligy - East Coast Hockey League.
Historickí lídri.
Historické.
Tieto štatistiky sa týkajú celej histórie ligy a kariérnych štatistík jednotlivých hráčov v danej lige.
Sezónne.
Tieto štatistiky sa týkajú celej histórie ligy a najlepších sezónnych štatistík hráčov v danej lige.
Poznámky:
Veronika močiarna

Veronika močiarna () je druh z rodu veronika z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Je to jednoročná, na Slovensku chránená bylina. Jej prirodzený areál sa rozprestiera od Európy po juhozápadnú Sibír a Čínu a severozápadnú Afriku. 
Opis.
Veronika močiarna je jednoročná, zriedka trváca, bylina s rozkonáreným podzemkom, vysoká 20 až 30 cm. Byľ je väčšinou vzpriamená, občas vystúpavá, spravidla plná, tenká, tupo štvorhranná, holá a často od bázy bohato rozkonárená. 
Protistojné listy sú sediace, niekedy po 3 až 4 v praslenoch. Čepele sú úzko kopijovité, na báze zaokrúhlené, takmer celistvookrajové alebo plytko pílkovité, na vrchole ostro končisté a holé.
Kvety sú usporiadané v hustých, mnohokvetých pazušných strapcoch, ktoré sú až 6 krát dlhšie ako podporné listene. Štvorpočetná tanierovitá koruna s priemerom 3 až 4 mm je fialová alebo belavá a fialovo žilkovaná. Jediná čnelka je dlhá do 1,5 mm. Kvetné stopky sú roztrúsene žliazkato chlpaté a dvakrát také dlhé ako čiarkovité listene. Štyri diely kalicha sú podlhovasto elipsovité, na vrchole končisté, nerovnako široké, dlhé do 3 mm a pri dozretí priamo odstávajúce.
Elipsovité tobolky sú zboku stlačené, na vrchole plytko vykrojené, žliazkato chlpaté, nepatrne prevyšujú kalich. Drobné elipsovité až vajcovité semená sú do 0,6 mm.
Rozšírenie.
Prirodzený areál rozšírenia veroniky močiarnej sa rozprestiera od Európy po juhozápadnú Sibír a Čínu, severozápadnú Afriku (Maroko, Alžírsko, Egypt) a Arabský polostrov. Zavlečená je v Holandsku a v Prímorsku. Na Slovensku bola zaznamenaná len v panónskej oblasti a na dvoch lokalitách v Bukovských vrchoch. 
Ekológia.
Veronika močiarna obsadzuje stanovištia na bahnitých brehoch potokov a stojatých vôd. Obľubuje mokré, občas zaplavované, výživné, často slané, neutrálne až slabo zásadité, bahnité pôdy. Kvitne od júla do októbra a patrí medzi ohrozené taxóny flóry Slovenska. 
Je vedená na zozname chránených rastlín, ustanovenom právnym predpisom Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky.
Poddruhy.
Webové stránky POWO v súčasnosti rozlišujú v rámci druhu tieto poddruhy:
Grejnár

Grejnár () je vrch v Šarišskej vrchovine, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti. Leží nad obcou Hrabkov, približne západne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa na juhu strednej časti vrchoviny, v geomorfologickom podcelku Sedlická brázda. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Prešov a zasahuje na katastrálne územia obcí Klenov a Hrabkov. Najbližšími sídlami sú severozápadne situovaný Hrabkov a južne ležiaci Klenov, východne sa nachádzajú Kvačany, severovýchodne Žipov a severne Krížovany. 
Opis.
Grejnár leží v južnej časti podcelku Sedlická brázda, v hrebeni vedúcom od vrchu Mestické () severovýchodným smerom cez Banský vrch () na Bubon (). Východne sa nachádza Zadný dol (), Bekovec (), Nad dolinkami () a Bučina (), severne Bubon (), Homôľka (), Baba (), Ostrý vrch () a Vtáčia hora (), západne Za horou (), Zimná hora (), Sľubica (), Zadný Moravec () a Koľvek () a južne Mestické (), Čierna hora (), Roháčka (), Banský vrch (), Úboč (), Suchý vrch () a Zajačia hora (). Oblasť patrí do povodia rieky Hornád a jeho prítoku Svinka, kde vodu zo západných svahov odvádza Banský potok a z východných Kvačiansky potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no juhovýchodným úbočím prechádza cesta II/546.
Výhľady.
Vrchol pokrýva horská lúka, ktorá umožňuje obmedzený rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné vidieť okolité vrcholy Šarišskej vrchoviny, no tiež Slanské vrchy, Čergov, Bechureň, Branisko, Čiernu horu a Kojšovskú hoľu vo Volovských vrchoch.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný chodníkmi z okolitých obcí. Najjednoduchší prístup je z cesty II/546, vedúcej juhovýchodným traverzom.
Hlboký potok (prítok Svinky)

Hlboký potok je potok v geomorfologickom celku Šarišská vrchovina a v geomorfologickej časti Sedlická brázda (geomorfologický celok sa nečlení na geomorfologické podcelky) v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Prešov. Je ľavostranným prítokom Svinky v povodí Hornádu. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení na hranici medzi obcou Sedlice a obcou Bajerov v v lesnom extraviláne južne a východne od lesa a vrchu Bekovec v okrese Prešov v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie severným smerom po obecnej hranici medzi obcou Sedlice a obcou Bajerov cez lesný extravilán, v priteká na trojchotárnik obcí Sedlice, Bajerov a Janov, preteká zmiešaným lesným a poľnohospodárskym extravilánom, pravým brehom obmýva úpätie lesa a pasienka Na dolinu, pokračuje po obecnej hranici medzi obcami Bajerov a Janov až po ďalší trojchotárnik s obcou Rokycany v keď zároveň priberá bezmenný ľavostranný prítok z južného svahu vrchu Bekovec s a mení smer na východ. Pokračuje po obecnej hranici medzi Rokycanmi a Janovom. Smer na východ si zachováva až do svojho zaústenia, v priteká na trojchotárnik s obcou Bzenov, pravým brehom obmýva les Hlboký v obci Janov, ľavým brehom obmýva úpätie lesa Hájisko, opúšťa hranicu medzi Janovom a Rokycanmi a krátky úsek preteká po hranici medzi obcami Janov a Bzenov. Vteká na územie Bzenova, na okraji intravilánu Bzenova v ústi do Svinky ako jej pravostranný prítok. Pramení na hranici území obcí Sedlice a Bajerov, preteká po hranici obcí Janov a Rokycany a ústi na území obce Bzenov v okrese Prešov. Nemá dôležitejšie prítoky. 
Pôvod názvu.
Je zrejmé, že názov vodného toku Hlboký potok a názov lesa Hlboký v katastrálnom území Janov, okolo ktorého potok preteká, vzájomne súvisia. Priorita pomenovacieho procesu je ešte predmetom skúmania (či bol primárne pomenovaný vodný tok a jeho názov bol sekundárne prenesený na les, alebo opačne). Motivantom pomenovania vodného toku bola jeho vlastnosť vyjadrená v slove "hlboký" vo význame "nie plytký, majúci značnú hĺbku". Z prídavného mena "hlboký" po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Hlboký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Hlboký potok bolo štandardizované v roku 1976.
Gäddan 8

Gäddan 8 je budova v Malmö. Nachádza sa na umelom ostrove Universitetsholmen, v blízkosti ostatných budov prislúchajúcich vysokej škole ako Niagara a Orkanen. Budovu postavili v roku 1998 a bola symbolom novopečenej vysokej školy v Malmö. V priebehu rokov ale stratila svoju administratívnu dôležitosť.
V roku 2024 Univerzita v Malmö prestala budovu využívať, v súčasnosti v nej sídli gymnázium.
Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 19 rokov 1975

Majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji hráčov do 19 rokov 1975 boli ôsme juniorské majstrovstvá Európy v ľadovom hokeji. Majstrami Európy sa po piatykrát stali hokejisti Sovietskeho zväzu.
Skupina A.
Turnaj Skupiny A sa hral od 21. do 30. marca 1975 vo francúzskych mestách Grenoble a Gap.
Konečné poradie.
Nikto nezostúpil, pretože Skupina A bola od roku 1976 rozšírená zo šiestich tímov na osem.
Skupina B.
Turnaj Skupiny B sa hral od 15. do 22. marca 1975 vo švajčiarskom meste Herisau.
Konečné poradie.
Švajčiarsko a Bulharsko postúpili do Skupiny „A“ ME 1976.
Matej Gaal

Matej Gaal (* 14./15. storočie, pravdepodobne Spišská Nová Ves† 15. storočie, tamže) bol zvonolejársky a kovolejárský majster, príslušník poprednej zvonolejárskej rodiny Gaalovcov na Spiši.
Jeho príbuzenský vzťah k jednotlivým príslušníkom rodiny Gaalovcov je neznámy. Činný medzi rokmi 14271472. Prvýkrát spomenutý v správe z roku 1427, v ktorej je objednávka od mesta Bardejov na medený kotol pre úpravňu plátna. V roku 1437 zhotovil dnes už neexistujúci zvon v Bardejove. Zistiteľný ešte v roku 1472, keď odlial krstiteľnicu pre Kostol svätého Kríža v Kežmarku. Svedčia o tom majuskulné iniciály MG na vrchu krstiteľnice. Matúš Pajdušák na základe iniciál ju pripísal neidentifikovanému majstrovi M. S. Podľa kampanológa Juraja Spiritzu bolo plné znenie iniciál nasledovné: „"Baptismvm eclesie Sancte Crvcis Fvdit M"(atias) "G"(lockengiesser alebo Gaal naw) "Anno domini millesimo CCCCLXXII ihesus xps marie filius".“ Matej Gaal spolupracoval istý čas súčasne s Mikulášom Gaalom mladším a Vincentom Gaalom.
Altaišské anály väčšie

Altaišské anály väčšie ("") zo 14. storočia sú latinsky písané anály nazvané podľa miesta vzniku kláštora v Niederalteich pri Pasove. Prvu časť Altaišských
análov väčších s údajmi z rokov 7081032 napísal pravdepodobne
mních Wolfhere z Hildesheimu, ktorý pôsobil v v tomto kláštore, zdrojom boli hlavne stratené Annales Hersfeldenses a Annales Hildesheimenses. 
Druhú časť análov zachytávajucu roky 10331073 zostavil neznámy altaišský mních.
Nemecký historik Wilhelm von Giesebrecht publikoval v rámci štipendijnej cesty prácu "Jahrbücher des Klosters Altaich (1841)", kde rekonštruoval stratené "Annales Altahenses", o ktorých sa vtedy vedelo, že existujú len fragmenty nejasne zahrnuté v iných kronikách. Brilantnosť jeho práce sa ukázala v roku 1867, keď sa našla kópia originálu análov a ukázalo sa, že Giesebrechtov text bol v podstate správny.
Vydania.
Novodobé kritické vydanie textu análov sa uskutočnilo v rámci "Scriptores rerum Germanicarum".
Anály a Veľká Morava.
Anály obsahujú jediný záznam týkajúci sa Veľkej Moravy:
Anály a Uhorsko.
Anály obsahujú viacero záznamov týkajúcich sa Uhorska:
Veronika jarná

Veronika jarná () je jednoročná bylina z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Jej prirodzený areál sa rozprestiera od Európy až po juhozápadnú Sibír a západné Himaláje. 
Opis.
Veronika jarná je jednoročná bylina, dlhá 5 až 15 cm, s tenkým niťovitým koreňom. Byľ je vzpriamená, jednoduchá alebo na báze rozkonárená, oblá, v dolnej časti často červenkastá, hore žliazkatá. 
Protistojné listy sú na báze stonky krátko stopkaté, ostatné sú sediace. Čepele sú tenké, vajcovito kopijovité, vrúbkovane zúbkaté a perovito zárezové (3 až 7 úkrojkov). Sú tmavozelené a na oboch stranách riedko chlpaté. Najvyššie listy prechádzajú do celistvookrajových listeňov, ktoré sú dlhšie ako kvetné stopky.
Drobné modré kvety sú usporiadané v koncových, 15 až 40 kvetých, chlpato žliazkatých strapcoch. Štvorpočetná jasnomodrá koruna je v priemere do 3 mm. Obsahuje dve tyčinky a jednu čnelku s pologuľovitou bliznou. Štyri diely kalicha sú kopijovité, končisté, dlhé do 5 mm, pričom dva predné diely sú dlhšie. Stopky kvetov sú vzpriamené a kratšie ako kalich.
Obrátene srdcovité tobolky sú zboka výrazne stlačené, na vrchole tupo vykrojené, žliazkato chlpaté a kratšie ako kalich. Vajcovité semená sú ploské, žltohnedé a veľké do 1 mm.
Rozšírenie.
Prirodzený areál veroniky jarnej sa rozprestiera od Európy, po juhozápadnú Sibír a západné Himaláje. Pôvodná je aj v severnej Afrike v Maroku. Zavlečená je v Severnej Amerike v Kanade a Spojených štátoch. Na území Slovenska je v panónskej oblasti roztrúsená, v karpatskej oblasti je hojnejšia a na ostatnom území je ojedinelá až vzácna.
Ekológia.
Veronika jarná obsadzuje vhodné stanovištia od nížinného po podhorský stupeň. Rastie na slnečných a suchých miestach, na pasienkoch, trávnatých a skalnatých stráňach, na úhoroch a obilných poliach. Obľubuje výhrevné, zásadité až neutrálne, nevápenaté, humózne, kamenité i piesočnaté pôdy. Kvitne od apríla do júna a na poliach je vnímaná ako burinný druh.
Banský vrch (Šarišská vrchovina)

Banský vrch () je vrch v Šarišskej vrchovine, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti. Leží nad obcou Klenov, približne západne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa na juhu strednej časti vrchoviny, v geomorfologickom podcelku Sedlická brázda. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Prešov a na katastrálnom území obce Klenov. Najbližším sídlom je na južnom úpätí situovaný Klenov, severozápadne sa nachádza Hrabkov, severovýchodne Žipov, východne Kvačany a juhovýchodne Miklušovce. 
Opis.
Banský vrch leží na južnom okraji Sedlickej brázdy, v hrebeni vedúcom východným smerom od vrchu Mestické () na Úboč (). Severne sa nachádza Bubon (), Homôľka (), Grejnár (), Baba (), Ostrý vrch () a Zimná hora (), západne Za horou (), Sľubica (), Zadný Moravec (), Koľvek (), Mestické (), Čierna hora (), Roháčka (), južne Holý hŕbok (), Šľuchta (), Bystrá () a Bujanov () a východne Úboč (), Zajačia hora (), Zadný dol (), Bekovec () a Nad dolinkami (). Oblasť patrí do povodia rieky Hornád, kde voda zo západných a severných svahov odteká Banským potokom a z východných Kvačianskym potokom, ktoré sú prítokmi Svinky. Na južnom úbočí pramení Sopotnica, odvádzajúca vodu rovnako do Hornádu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no neďaleko prechádza cesta II/546.
Výhľady.
Vrchol pokrýva horská lúka, ktorá umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné vidieť okolité vrcholy Šarišskej vrchoviny a blízku Čiernu horu, no tiež Slanské vrchy, Čergov, Bechureň, Branisko a Kojšovskú hoľu vo Volovských vrchoch.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no prístup umožňuje cesta II/546, vedúca v jeho blízkosti.
Úboč

Úboč môže byť:
Mamlúcky sultanát

Mamlúcky sultanát (arabsky: سلطنة المماليك, : "Salṭanat al-Mamālīk"), známy aj ako Mamlúcky Egypt alebo Mamlúcka ríša, bol štát, ktorý vládol Egyptu, Levante a Hidžázu od polovice 13. do začiatku 16. storočia. Vládla v nej vojenská kasta mamlúkov (oslobodených otrokov) na čele so sultánom. Sultanát vznikol po zvrhnutí dynastie Ajjúbovcov v Egypte v roku 1250 a v roku 1517 ho dobyla Osmanská ríša. História Mamlúkov sa vo všeobecnosti delí na turkické alebo bahrijské obdobie (12501382) a čerkešské alebo burdžické obdobie (13821517), nazývané podľa prevládajúceho etnika alebo zboru vládnucich Mamlúkov v týchto príslušných obdobiach.
Prví vládcovia sultanátu pochádzali z mamlúckych plukov ajjúbovského sultána as-Sáliha Ajjúba (v. 12401249), ktorý si v roku 1250 uzurpoval moc od svojho nástupcu. Mamlúci pod vedením sultána Kutuzu a Bajbarsa v roku 1260 porazili Mongolov a zastavili ich expanziu na juh. Potom si podmanili sýrske kniežatstvá Ajjúbovcov alebo nad nimi získali suverenitu. Do konca 13. storočia si vďaka úsiliu sultánov Bajbara, Kalawuna (v. 12791290) a al-Ašrafa Chalila (v. 12901293) podmanili križiacke štáty, expandovali do Makúrie (Núbie), Kyrenaiky, Hidžázu a južnej Anatólie. Sultanát potom zažil dlhé obdobie stability a prosperity počas tretej vlády al-Nasira Muhammada (v. 12931294, 12991309, 13101341), než podľahol vnútorným sporom, ktoré charakterizovali nástupníctvo jeho synov, keď skutočnú moc mali v rukách starší emíri.
Jeden z takýchto emirov, Barkuk, zvrhol sultána v roku 1390, čím nastolil vládu Burdžu. Autorita mamlúkov v celej ríši sa za jeho nástupcov oslabila v dôsledku zahraničných invázií, kmeňových povstaní a prírodných katastrof a štát sa dostal do dlhého obdobia finančných ťažkostí. Za vlády sultána Barsbaja sa vynaložilo veľké úsilie na doplnenie štátnej pokladnice, najmä na monopolizáciu obchodu s Európou a daňové výpravy na vidiek.
Názov.
Pojem „mamlúcky sultanát“ je moderný historiografický termín. Arabské pramene pre obdobie vlády Bahri Mamlúkov označujú dynastiu ako „štát Turkov“ ("Dawlat al-Atrak" alebo "Dawlat al-Turk") alebo „štát Turecka“ ("al-Dawla al-Turkiyya"). Druhý oficiálny názov bol „štát Čerkesov“ ("Dawlat al-Jarakisa") počas vlády Burdžovcov. Jeho variant ("al-Dawla al-Turkiyya al-Jarakisiyya") zdôrazňoval skutočnosť, že Čerkesi boli turkicky hovoriaci.
Stepanakert

Stepanakert () alebo Xankändı (, ) je bývalé hlavné mesto Náhorného Karabachu a celej "de facto" nezávislej Náhornej karabašskej republiky. 
Žije tu okolo 40 000 obyvateľov. Mesto sa nachádza v horách, jeho priemerná nadmorská výška je 813 m.n.m. Po nepokojoch v 90. rokoch je Stepanakert ovládaný arménskymi silami, väčšina Azerbajdžancov už v meste nežije – buď boli vnútorne presídlení, alebo odišli. Mesto sa pred rokom 1991 ekonomicky zameriavalo na výrobu potravín a spracovanie hodvábu, po rozpade ZSSR však občianska vojna akékoľvek aktivity znemožnila. V súčasnosti sa situácia mierne zlepšuje, prichádzajú hlavne arménske investície.
Hlboký potok (prítok Bzovského potoka)

Hlboký potok je potok v geomorfologickom celku Veporské vrchy a v geomorfologickom podcelku Sihlianska planina v regióne Poiplie v Banskobystrickom kraji v okrese Lučenec. Je ľavostranným prítokom Bzovského potoka v povodí Ipľa. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v severnej časti územia obce Mýtna v v lesnom extraviláne premiešanom s poľnohospodárskym extravilánom západne od vrchu Strhár so a južne od vrchu Brestina so v okrese Lučenec v Banskobystrickom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie južným smerom v severnej časti územia obce Mýtna cez lesný extravilán premiešaný s poľnohospodárskym extravilánom, ľavým brehom obmýva juhozápadné úpätie vrchu Strhár, mení smer na juhozápad, pravým brehom obmýva úpätie lesa Uplakaná. Mení smer na západ a severozápadozápad, ľavým brehom obmýva úpätie lesa a lúky Skálnik, na obecnej (i okresnej) hranici na hornom konci extravilánu samoty Dolná Bzová v ústi do Bzovského potoka ako jeho ľavostranný prítok. Pramení, preteká a ústi v severnej časti územia obce Mýtna v okrese Lučenec. Nemá prítok. 
Pôvod názvu.
Motivantom pomenovania vodného toku bola jeho vlastnosť vyjadrená v slove "hlboký" vo význame "nie plytký, majúci značnú hĺbku". Z prídavného mena "hlboký" po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Hlboký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Hlboký potok bolo štandardizované v roku 1992.
Svetová bedmintonová federácia

Svetová bedmintonová federácia () je medzinárodným riadiacim orgánom pre bedminton, ktorý je uznaný Medzinárodným olympíjskym výborom (MOV). Bola založená v roku 1934 ako Medzinárodná bedmintonová federácia () deviatimi členskými krajinami: Kanada, Dánsko, Anglicko, Francúzsko, Írsko, Holandsko, Nový Zéland, Škótsko a Wales. V roku 1981 sa zlúčila so Svetovou bedmintonovou federáciou a 24. septembra 2006 na mimoriadnom valnom zhromaždení v Madride (Španielsko) sa zmenil názov organizácie na Svetovú bedmintonovú federáciu (BWF).
Najprv sa ústredie nachádzalo v Cheltenhame (Spojené kráľovstvo). Neskôr bolo presunuté do Kuala Lumpur v Malajzii 1. októbra 2005. Súčasným prezidentom BWF je Poul-Erik Høyer Larsen. Svetová bedmintonová federácia má v súčasnosti 176 členských krajín, ktoré sú organizované v piatich kontinentálnych federáciách.
Kontinentálne federácie.
Svetová bedmintonová federácia spolupracuje s regionálnymi riadiacimi orgánmi na propagácii a rozvoji bedmintonu po celom svete. Na jednotlivých kontinentoch sú to tieto konfederácie:
Prezidenti.
Zoznam prezidentov od roku 1934:
Rebríčky.
BWF svetový rebríček a BWF svetový juniorský rebríček sú zostavované pre určenie poradia najlepších hráčov v jednotlivých kategóriach. BWF svetový rebríček sa taktiež používa pre nasadzovanie hráčov na turnaje schválené BWF. Body sa prideľujú na základe výsledkoch všetkých turnajov, ktorý sa hráč zúčastnil za posledných 52 týždňov. Juniorský rebríček tvoria hráči do 19 rokov.
Turnaje.
Grade 1.
BWF pravidelne organizuje 7 hlavných medzinárodných bedmintonových podujatí a 2 podujatia pre para-bedminton:
Hlavné turnaje:
Ďalšie turnaje:
Turnaje v parabedmintone:
Grade 2.
Turnaje Grade 2, známe ako BWF World Tour, sú rozdelené do 6 úrovni s rôznymi bodmi do svetového rebríčka:
Turnaje, ktoré sa konali v rokoch 2007 až do roku 2017:
Grade 3.
Turnaje Grade 3, známe ako Continental Circuit, sú rozdelené do 3 úrovní v tomto poradí:
Logo.
V priebehu rokov mala organizácia niekoľko lôg. Pôvodne sa používalo logo IBF. Ako BWF bolo v roku 2007 prijaté BWF logo. V roku 2012 sa prijalo nové, zjednodušené logo, ktoré je aktuálne doteraz.
Theia

Theia (lit. „božská"), tiež Thea alebo Thia, nazývaná aj Euryfaseia (starogr. "Εὐρυφάεσσα") „široko-ďaleko žiariaca", je v gréckej mytológii jedným z dvanástich Titanov, detí bohyne zeme Gaie a boha oblohy Urána. Je gréckou bohyňou zraku a videnia, a tým aj bohyňou, ktorá obdarila zlato, striebro a drahokamy ich leskom a vnútornou hodnotou. Jej bratom - manželom je Hyperión, Titán a boh Slnka, a spolu sú rodičmi Hélia (Slnko), Selény (Mesiac) a Éós (Úsvit). Zdá sa, že je tou istou postavou ako Aetra, ktorá je v niektorých podaniach Hyperionovou manželkou a matkou jeho detí. Podobne ako jej manžel, aj Theia sa v mýtoch vyskytuje len málo, dôležitá je najmä pre deti, ktoré porodila, hoci sa objavuje v niektorých textoch.
Mytológia.
Najstarší opis.
Prvé správy jej pripisovali prvotný pôvod, vraj bola najstaršou dcérou Gaie (Zeme) a Urána (Neba). Je teda sestrou Titanov (Ókeanos, Hyperion, Koios, Krios (Kreios), Iapetos (Japetos), Kronos, Themis, Rheia, Foibé (Titanka), Tethys, Mnémosyné, a niekedy aj Dioné), Kyklopov, Hekatoncheirov, Gigantov, Melie, Erínyí a je nevlastnou sestrou Afrodity (v niektorých verziách), Tyfóna, Pytóna, Ponta, Thaumasa, Forkysa, Nérea, Eurybie a Kéto. So svojím bratom a zároveň manželom Hyperiónom je matkou detí Hélia, Selény a Éós.
Neskoršie mýty.
Občas bola v neskorších mýtoch spájaná so svojím titanským bratom Hyperiónom ako manželom, „Euryfaseia s miernymi očami, ďaleká žiarivá" z Homérovho "Hymnu na Hélia", bola vraj matkou Hélia (Slnka), Selény (Mesiaca) a Eosu (Úsvitu). Gaius Valerius Catullus opísal tieto tri nebeské svetlá ako „Theino slávne potomstvo".
Pindaros sa o nej vyjadruje ako o „Thei mnohých mien", možno naznačujúc asimiláciu, pričom odkazuje nielen na podobné bohyne matky slnka, ako sú Foibé a Léto, ale možno aj na univerzálnejšie materské postavy, ako sú Rheia a Kybelé. Theia bola považovaná za bohyňu, z ktorej pochádza všetko svetlo.
Plutarchos napísal príbeh podobný bájke "Mesiac a jeho matka" (ktorý sa niekedy zaraďuje medzi Ezopove bájky), v ktorom Theiina dcéra Seléna požiadala svoju matku, aby jej utkala šaty na mieru. Matka, ktorá nie je menovaná, potom odpovedala, že to nedokáže, pretože Seléna stále mení tvar a veľkosť, niekedy je plná, potom polmesiacovitá a inokedy ešte o polovicu menšia, nikdy nezostáva rovnaká.
Podľa lyrického básnika Stesichora zo 6. storočia pred Kr. žije Theia so svojím synom v jeho paláci. Na východnom gigantomachickom vlyse Pergamonského oltára sa zachovala postava bohyne bojujúcej s mladým obrom vedľa Hélia, o ktorej sa predpokladá, že je to jeho matka Theia.
Olaf Scholz

Olaf Scholz (* 14. júna 1958 Osnabrück) je nemecký sociálnodemokratický politik, od decembra 2021 kancelár Nemeckej spolkovej republiky. Od marca 2011 do marca 2018 bol starostom ("Erster Bürgermeister") Hamburgu. Potom až do decembra 2021 zastával úrad ministra financií vo štvrtej vláde Angely Merkelovej. V nej bol taktiež ako líder menšieho koaličného subjektu vicekancelárom.
Mária Šimková

PhDr. Mária Šimková, PhD. (* 17. apríl 1963, Vranov nad Topľou) je slovenská jazykovedkyňa, pracovníčka Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied.
Život.
V rokoch 19821987 absolvovala štúdium na Filozofickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach (dnes súčasť Prešovskej univerzity) so zameraním na slovenský jazyk a literatúru s dôrazom na históriu. Titul PhDr. získala v roku 1987. Po skončení štúdia pôsobila v období 19871988 na Pedagogickej fakulte v Prešove UPJŠ v Košiciach ako odborná asistentka. Od roku 1988 je pracovníčkou Jazykovedného ústavu Ľudovíta Štúra Slovenskej akadémie vied v Bratislave, kde strávila obdobie študijného pobytu a následne pôsobila ako odborná pracovníčka.
Okrem toho, v rokoch 19951997 vyučovala aj na Pedagogickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, v rokoch 19992001 na Pedagogickej fakulte Trnavskej univerzity v Trnave a v roku 2004 na Filozofickej fakulte Masarykovej univerzity v Brne.
Od roku 2002 vedie Slovenský národný korpus. Jej vedecká práca sa zameriava na súčasný slovenský jazyk z hľadiska jeho systému, najmä morfologickej roviny, a komunikácie, predovšetkým syntaktickej roviny. Okrem toho sa venuje aj lexikografickému a počítačovému spracovaniu slovenského jazyka.
Významné ocenenia.
V roku 2005 získala významné ocenenie od Slovenskej akadémie vied za výnimočný prínos k budovaniu infraštruktúry pre vedecký výskum, pričom stála v čele oceneného kolektívu.
Oblasť výskumu.
Jej pôsobenie v oblasti výskumu sa zameriava na korpusovú a kvantitatívnu lingvistiku, kde sa venuje systematickému zhromažďovaniu a analýze lingvistických dát. Okrem toho sa venuje aj synchrónnej a porovnávacej lingvistike, kde preskúmava súčasný stav jazyka a jeho vzťahy s inými jazykmi. Jej záujem sa ďalej rozvíja v oblasti gramatiky, kde skúma jazykové štruktúry a ich funkcie v komunikácii. Jej široký pohľad na lingvistiku je prínosom pre pochopenie jazyka z viacerých perspektív.
Významné publikácie.
Medzi jej najvýznamnejšie publikácie patria:
Laj Čching-te

Laj Čching-te alebo William Laj (, , ; * 1959, Wanli, hsien Tchaj-pej, Čínska republika) je taiwanský lekár a politik, v súčasnosti 8. prezident Čínskej republiky (Taiwanu).
Životopis.
Pôvodným zamestnaním je lekár. Magisterský titul získal na Harvard University.
Politická kariéra.
V roku 1996 sa rozhodol zanechať lekársku kariéru a venovať sa politike. V meste Tchaj-nan ho zvolili za reprezentanta v Legislatívnom Yuane počas štyroch období: 1999 až 2010. V roku 2010 keď bolo mesto Tchaj-nan a okres Tchaj-nan zlúčené do jedného celku, špeciálnej obce, sa stal Laj jej primátorom. Vo funkcii bol do roku 2017. V rokoch 2017 až 2019 bol premiérom Taiwanu. V novembri 2019 súhlasil s kandidatúrou na viceprezidenta. Za prezidentku bola spolu s ním zvolená Cchaj Jing-wen.
Prezidentské voľby.
V januárových voľbách získal nad 40% hlasov.
Ako prvý prezidentský kandidát na Taiwane získal viac ako 5 miliónov hlasov. Pre svoju Demokratickú pokrokovú stranu vyhral doteraz nevidené tretie za sebou idúce obdobie v prezidentskom úrade. Zníženie počtu kresiel pre DPP v parlamente však môže viesť k zložitejšiemu vládnutiu na Taiwane.
Po výhre Laj vyhlásil, že je za dialóg a výmenu medzi Taiwanom a Čínom namiesto obšturkcií a konflitu. Zároveň však vyhlásil, že chce udržať status quo ohľadom nezávislosti ostrova a dodržať bezpečnosť Taiwanu pred vyhrážkami Číny. V reakcii na volebný výsledok Peking reagoval, že „DPP nemôže reprezentovať hlavnú verejnú mienku na tomto ostrove“. Nesúhlasí tiež so zahraničným zasahovaním do volieb a so separatistickými aktivitami Taiwanu.
Inaugurovaný bol 20. mája 2024.
Veronika pŕhľavolistá

Veronika pŕhľavolistá alebo staršie veronika žihľavolistá () je druh z rodu veronika z čeľade skorocelovité ("Plantaginaceae"). Je to trváca horská bylina. Jej prirodzený areál zahŕňajú hory strednej, južnej a východnej Európy. 
Opis.
Veronika pŕhľavolistá je trváca bylina s priamymi stonkami, vysokými 20 až 70 cm. Byle sú jednotlivé, nerozkonárené, tenké, oblé a roztrúsene krátko chlpaté.
Protistojné listy sú sediace, trojuholníkovito vajcovité až vajcovito podlhovasté, na báze zaokrúhlené. Čepele sú na okraji pílkovité, na vrchole dlho končisté a na oboch stranách a na okraji roztrúsene chlpaté. 
Kvety sú usporiadané v protistojných, stopkatých, riedkych, 10 až 25 kvetých strapcoch, dlhých 5 až 10 cm. Strapce vyrastajú z pazúch najvyšších stonkových listov. Tanierovitá koruna, s priemerom do 7 mm, je bledomodrá alebo bledo ružová (zriedka biela), s tmavšími žilkami, zvonku a na okraji krátko chlpatá. Dve tyčinky sú dlhšie ako koruna, čnelka je dlhá 4 až 5 mm. Štyri kališné diely sú rovnako dlhé, podlhovasté a riedko žliazkaté. Kvetné stopky sú dlhé do 8 mm, sú žliazkaté a dvakrát dlhšie ako kopijovité listene. 
Tobolky s priemerom do 5 mm sú zboku stlačené, takmer okrúhle, na vrchole hlboko vykrojené a riedko chlpaté. Sú dvakrát dlhšie ako kalich. Žlté elipsovite semená sú do 1 mm.
Rozšírenie.
Prirodzený areál rozšírenia veroniky pŕhľavolistej zahŕňajú hory strednej, južnej a východnej Európy a európskeho Ruska. Na Slovensku rastie len v Pieninách. 
Výskyt.
Veronika pŕhľavolistá je tieňomilný druh, ktorý rastie na machom porastených skalách, v sutinových horských lesoch, na čerstvo vlhkých, živinami dobre zásobených, neutrálnych, humóznych, kyprých pôdach. Obsadzuje stanovištia v podhorskom a horskom stupni. Kvitne v júni a júli. 
Ochrana.
Na Slovensku je považovaná za zraniteľný taxón a je na zozname chránených rastlín, ustanovenom právnym predpisom Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky. 
Význam a využitie.
Vedecká štúdia zameraná na profiláciu fenolových zlúčenín, získaných z extraktov veroniky pŕhľavolistej, potvrdzuje jej antibakteriálne, antimutagénne a protinádorové účinky.
Úboč (Šarišská vrchovina)

Úboč () je vrch v Šarišskej vrchovine, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti. Leží nad obcou Klenov, približne západne od Prešova. 
Poloha.
Nachádza sa na juhu strednej časti vrchoviny, v geomorfologickom podcelku Sedlická brázda. Vrch leží v Prešovskom kraji, v okrese Prešov a na katastrálnom území obce Klenov. Najbližším sídlom je na juhozápadnom úpätí situovaný Klenov, juhovýchodne ležia Miklušovce a severovýchodne Kvačany. 
Opis.
Úboč leží na južnom okraji Sedlickej brázdy, v hrebeni vedúcom východným smerom od vrchu Mestické () cez Banský vrch () na Zajačiu horu (). Južne sa nachádza Bokšov (), Suchý vrch (), Bujanov (), Bystrá () a Šľuchta (), západne Holý hŕbok (), Roháčka (), Čierna hora (), Mestické () a Banský vrch (), severne Zimná hora (), Grejnár (), Osičie () a Nad dolinkami () a východne Bekovec (), Zadný dol (), Rešetka () a Zajačia hora (). Oblasť patrí do povodia rieky Hornád, kde vodu zo severných svahov odvádza Kvačiansky potok smerujúci do Svinky a z južných častí potok Sopotnica. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Nevýrazný plochý vrchol pokrýva lúka, ktorá umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach je možné vidieť okolité vrcholy Šarišskej vrchoviny a blízku Čiernu horu, no tiež Slanské vrchy, Čergov, Bechureň a Branisko.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný z blízkej obce Klenov.
Hlboký potok (prítok Bieleho potoka)

Hlboký potok je potok v pohorí Malá Fatra a jej geomorfologickom podcelku Krivánska Fatra v regióne Horné Považie v Žilinskom kraji v okrese Žilina. Je ľavostranným prítokom Bieleho potoka v povodí Váhu. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení vo východnej časti územia obce Terchová v v lesnom extraviláne juhovýchodne od vrchu Malý Rozsutec s v okrese Žilina v Žilinskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie západným smerom vo východnej časti územia obce Terchová cez lesný extravilán, skrúca sa na sever, veľkým oblúkom mení smer na západ a juhozápad, preteká cez turisticky veľmi atraktívnu tiesňavu v lese Horné diery v západnom smere. Vyteká do priestoru pasienkov a lesa Podžiar, vracia sa do lesa a preteká cez rovnako turisticky príťažlivú tiesňavu v doline Dolné diery, priberá bezmenný pravostranný prítok pritekajúci z poľa Krížové grúne a z lúky Ryšiačka, preteká cez les Za Mladou horou, ľavým brehom obmýva úpätie lesa a poľa Košariská. V medzi samotou Dávidíkovci a samotou Šparengovci ústi do Bieleho potoka ako jeho ľavostranný prítok. Pramení, preteká a ústi na území obce Terchová v okrese Žilina. Nemá dôležitejší prítok. Pramení a preteká v Národnom parku malá Fatra. 
Pôvod názvu.
Motivantom pomenovania vodného toku bola jeho vlastnosť vyjadrená v slove "hlboký" vo význame "nie plytký, majúci značnú hĺbku". Z prídavného mena "hlboký" po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena Hlboký potok ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Hlboký potok bolo štandardizované v roku 1992.
Badminton Europe

Badminton Europe (BE) je riadiaci orgán bedmintonu v Európe. Je jedným z piatich kontinentálnych riadiacich orgánov pod vlajkou Svetovej bedmintonovej federácie (BWF). Združuje 53 členských krajín a jedného pridruženého člena. Bola založená 27. septembra 1967 vo Frankfurte v Nemecku.
Na svojom výročnom zasadnutí 8. apríla 2006 členovia rozhodli o zmene názvu z European Badminton Union na Badminton Europe.
Turnaje.
"Turnaje, ktoré boli zrušené:"