burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Vladimir Georgijevič Titov

Vladimir Georgijevič Titov (; * 1. január 1947, Sretensk) je bývalý ruský kozmonaut zo Sojuzov, raketoplánu a stanice Mir, bývalý svetový rekordman v dĺžke pobytu vo vesmíre.
Život.
Mladosť a výcvik.
Po základnej škole absolvoval v roku 1965 aj strednú a nastúpil na Černigovské vyššie letecké učilište na Ukrajine, štúdium ukončil roku 1970. Na tejto škole v Černigove zostal ako pilot inštruktor až do roku 1974. Potom slúžil v armáde. Do Hviezdneho mestečka (Centr podgotovki kosmonavtov im. J. A. Gagarina, Zvezdnyj gorodok), nastúpil v roku 1976 a zostal tam 20 rokov.
Lety do vesmíru.
Po prvýkrát sa do vesmíru dostal na lodi Sojuz T-8. Bolo to na jar 1983, keď odštartoval ako veliteľ lode spoločne s Gennadijom Strekalovom a Alexandrom Serebrovom z Bajkonuru a stal sa tak 118 kozmonautom Zeme. Ich cieľom bola orbitálna stanica ZSSR Saľut 7. Pretože sa im na lodi neuvoľnila anténa navigačného systému a pri pokusoch s ručným ovládaním sa vyčerpali rezervy pohonných látok, bol let predčasne ukončený po dvoch letových dňoch. Pristátie bolo bez problémov s padákmi na území Kazašskej SSR.
Až po 4,5 rokoch letel plukovník Titov po druhýkrát už s novým typom Sojuzu v spoločnosti kozmonautov Musy Manarova a Anatolija Levčenka. Leteli na orbitálnu stanicu Mir, kde sa stretli s posádkou Jurij Romanenko a Alexandr Alexandrov. Po niekoľkých dňoch traja kozmonauti v lodi Sojuz TM-2 odleteli na Zem, Titov s Manarovom na Mire zostali ako nová stála posádka na celý rok. Počas pobytu prijali na Mire množstvo nákladných lodí typu Progress a niekoľko Sojuzov s medzinárodnými posádkami, ktoré sa na stanici vystriedali. V auguste 1988 potom stálu posádku doplnil kozmonaut Poľakov. V decembri 1988 sa Titov spoločne s Manarovom a Chrétienom z Francúzska v kozmickej lodi Sojuz TM-6 vrátili na Zem po roku strávenom na orbite Zeme. Bol to vtedy pre Titova svetový kozmonautický rekord. 
V roku 1993 nastúpil do výcviku pre raketoplány v USA, v Johnsonovom stredisku v Houstone. 
V roku 1995 letel po tretíkrát. Bola to osemdenná misia STS-63 k stanici Mir s raketoplánom Discovery. Posádku tvorilo okrem Titova päť Američanov: James Wetherbee, Eileen Collinsová, Bernard Harris, Michael Foale a Janice Vossová. Na palube viezli laboratórium Spacehab. Štartovali z Floridy, mysu Canaveral. Kvôli poruche sa k Miru iba tesne priblížili, k pripojeniu však nedošlo. Potom vypustili družicu Spartan, aby ju po pár dňoch s dátami opäť zachytili a odviezli na Zem. Pristáli na dráhe Kennedyho vesmírnom strediska (KSC) na Floride.
Dva roky potom letel Titov po štvrtýkrát. Tentokrát v raketopláne Atlantis v rámci misie STS-86, cieľom bol opäť Mir. Spojenie sa tentokrát podarilo. Posádku raketoplánu tvorili James Wetherbee, Vladimir Titov z Ruska, Scott Parazynski, Jean-Loup Chrétien z Francúzska, Wendy Lawrenceová, Michael Bloomfield a David Wolf. Posledne menovaný na Mire zostal, namiesto neho sa na Zemi vrátil Michael Foale z pôvodnej posádky Miru. So sebou mali vedecký modul Spacehab. Po 11 dňoch vo vesmíre Atlantis pristál v USA na Floride, na pristávacej dráhe KSC.
Kryptomonády

Kryptomonády alebo kryptomonádky (lat. "Cryptophyta, Cryptophyceae, Cryptomonadida, Cryptomonadales, Cryptistae") sú taxón (oddelenie, podríša, trieda, rad a pod.) jednobunkovcov (radia sa pod Chromista resp. pod prvoky resp. pod riasy). Ide o jednobunkové jednojadrové mikroskopické riasy, ktoré majú oválny tvar. Niektoré sa pohybujú pomocou bičíkov, iné sú nepohyblivé. Ako súčasť planktónu majú veľký ekologický význam.
Stavba tela.
Povrch bunky pokrýva obal periblast, pod ktorým sú vymrštiteľné telieska - trichocysty. Trichocysty majú aj iné oddelenie; trichocysty kryptomonád sa nazývajú "ejektozómy". Pod plazmatickou membránou majú bielkovinové doštičky. 
Vyživujú sa fototrofne podobne ako rastliny. Niekedy je však u nich fototrofia kombinovaná s fagotrofiou alebo osmotrofiou, čiže ide o mixotrofiu. Ako všetky eukaryotické organizmy majú fotosyntetické farbivá uložené v chloroplastoch. Chloroplast je len jeden nebo dva. Obsahujú chlorofyly a + c2. Z karoteniodov je u nich najčastejší alfa-karotén, ale vyskytuje sa aj beta-karotén. Z xantofylov obsahujú alloxabtín alebo fykoerytrín či fykocyanín.
Zásobné látky sú uložené v chloroplastoch v telieskach zvaných "pyrenoidy". Vzácne je vyvinutá aj červená škvrna stigma. Hlavnou zásobnou látkou je škrob.
Rozmnožovanie.
Rozmnožovanie je nepohlavné, delením, pohlavné rozmnožovanie bolo zatiaľ dokázané iba u druhu "Chroomonas acuta". Nepohlavné rozmnožovanie prebieha pozdĺžnym delením bunky.
Ekológia.
Kryptomonády sú odolné voči chladu, z čoho vyplýva ich značný význam v potravinovom reťazci. Sú to prví jarní producenti v sladkých aj morských vodách a kvôli mäkkému povrchu ich zooplanktón dobre strávi. Žijú v rybníkoch a priehradách, antarktických jazerách pokrytých ľadom (druhy "Chroomonas lacustris" a "Cryptomonas sp."). Nevadí im nedostatok svetla, pretože majú pigmenty, ktoré sú schopné využiť aj malé množstvo svetla. Niektoré sú tolerantné k sírovodíku. Druh "Mesodinium rubrum" žije v symbióze s morským nálevníkom. Niektoré kryptomonády sú pravdepodobne toxické.
Systém.
Kryptomonády:
Helatoba-Tarutung

Helatoba-Tarutung je geotermálne pole, nachádzajúce sa na severe Sumatry, južne od jazera Toba. Pole je tvorené viacerými fumarolami a termálnymi prameňmi so zvýšeným obsahom sírnych zlúčenín a rozprestiera sa v dĺžke 40 km pozdĺž zlomového systému v smere severozápad-juhovýchod.
Imun

Imun je osamotene stojaci troskový kužeľ dacitového až ryolitového zloženia, nachádzajúci sa južne od jazera Toba na severe indonézskeho ostrova Sumatra. Vek poslednej erupcie nie je známy, odhaduje sa na koniec pleistocénu, príp. začiatok holocénu.
Cremutius Cordus

Aulus Cremutius Cordus (zomrel roku 25 po Kr.) bol rímsky historik počas principátu.
Z jeho diela, ktoré sa zaoberalo občianskymi vojnami a vládou cisára Augusta sa zachovalo len niekoľko zlomkov. Cordus bol jeden z historikov pochádzajúcich zo senátorskej vrstvy, príslušník starej aristokracie pociťujúcej stratu vlastnej politickej moci s nástupom principátu. V jeho diele sa objavovali náznaky opozície voči upevňujúcemu sa absolutistickému režimu, čo viedlo nakoniec roku 25 po Kr. k tomu, že proti Cordovi začal politický proces chránenec cisára Tiberia Seianus. Cremutius Cordus bol obvinený z oslavy Caesarovho vraha Iunia Bruta a z toho, že označil Cassia Longina, iného z Caesarových vrahov, za posledného skutočného Rimana. Podľa Senecu bol Cordus obvinený, pretože vyvolal hnev všemocného Seiana. Senát rozhodol, že jeho celé dielo má byť spálené. Aby ušiel procesu, v ktorom by prišla jeho rodina o majetok, spáchal roku 25 po Kr. samovraždu. Podľa Senecu si vybral smrť hladom.
Cordova dcéra Marcia sa postarala o to, aby jeho historická práca nielenže unikla plameňom, ale bola neskôr, za vlády cisára Caligulu, vydaná.
O Cremutiovi Cordovi sa zmieňujú tiež Tacitus, Quintilianus, Suetonius a Dio Cassius.
Quintus Claudius Quadrigarius

Quintus Claudius Quadrigarius bol rímsky analistický historik žijúci počas 1. storočia pred Kr.
Jeho dielo o 23 knihách sa venovalo rímskym dejinám od vyplienenia Ríma Galmi (387 pred Kr.) až po smrť Cornelia Sullu (78 pred Kr.). Z jeho diela sa dochovalo niekoľko zlomkov, jeden väčší, pojednávajúci o súboji medzi Manliom Torquatom a akýmsi Galom, u Aula Gellia. Quarigarius bol považovaný za dôležitého historika. Ako zdroj ho používal aj Titus Livius.
Jeho suchopárny štýl niektorí neskorší kritici odsudzovali.
Rhenus

Rhenus je nemecká logistická spoločnosť. Má 18 000 zamestnancov a je zastúpená na 290 miestach. Poskytuje zásobovacie služby v štyroch obchodných odvetviach. Ročný obrat spoločnosti bol v roku 2010 3 mld. eur.
Gaius Fannius

Gaius Fannius bol rímsky analistický historik pôsobiaci v 2. storočí pred Kr.
Fannius bol zaťom významného politika Gaia Laelia Sapienta a sám konzul roku 122 pred Kr. Jeho dielo sa nám nedochovalo.
Gnaeus Gellius

Gnaeus Gellius bol rímsky analistický historik žijúci počas 2. storočia pred Kr. Z jeho diela "Annales" (Anály) v 33 knihách sa nič nedochovalo.
Sibualbuali

Sibualbuali je menší neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na ostrove Sumatra. Masív vulkánu je tvorený prevažne dacitmi a ryolitmi a je značne erodovaný. Na východnom svahu sopky sa nachádzajú dve fumarolové polia. Vek poslednej erupcie nie je známy.
Disproporcionácia

Disproporcionácia alebo preskupovanie alebo zriedkavo dismutácia môže byť:
Lubukraya

Lubukraya je menší neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na indonézskom ostrove Sumatra neďaleko stratovulkánu Sibualbuali. Masív sopky je tvorený prevažne andezitmi a vek poslednej erupcie sa odhaduje na holocén. Vrchol vulkánu je ukončený rozmerným kráterom a na južnom úpätí sa nachádza masívny lávový dóm.
Sorikmarapi

Sorikmarapi (alebo Sorik Marapi) je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na indonézskom ostrove Sumatra. Vrchol vulkánu je ukončený 600 m širokým kráterom v súčasnosti zaliatym vodou. V kráteri sa nachádzajú ložiská síry a na východnom svahu sú aktívne fumaroly. V 19. a 20. storočí bolo zaznamenaných niekoľko freatických erupcií, posledná v roku 1986.
Memristor

Memristor (z angl. "memory resistor" = pamäťový rezistor) je pasívna elektronická dvojvývodová súčiastka s variabilným elektrickým odporom, ktorý závisí od predchádzajúceho napätia a prúdu.
Vyznačuje sa nielen schopnosťou meniť svoj odpor podľa veľkosti prúdu, ale aj po jeho odpojení si bude nastavenú hodnotu odporu ľubovoľne dlho pamätať. Ak prechádza materiálom prúd jedným smerom, jeho odpor sa zvyšuje, ak druhým smerom, odpor sa znižuje. Môže tak fungovať ako analógová pamäť, alebo ako odporový prepínač, ktorý môže vďaka čiastočne lineárnej volt-ampérovej charakteristike teoreticky nadobúdať nekonečný počet stavov. 
Model memristora vypracoval už v roku 1971 Leon Chuon z Univerzity v Berkeley.
Funkčnú vzorku vyrobila spoločnosť Hewlett-Packard v roku 2008. Fakt, že aj po odpojení napájania si memristor zachová hodnoty odporu (ktoré je možno následne prečítať aj bez zmeny stavu) predikuje počítače s úplne novou architektúrou, ktoré sa okamžite vypnú aj zapnú bez potreby presúvať dáta z rýchlej pamäte RAM, ktorá sa pri odpojení napájania vymaže na pomalý harddisk, ktorý dáta uchová aj po odpojení napájania a naopak. Od memristorov sa očakáva sľubná budúcnosť v oblasti "mysliacich strojov" podobných ľudskému mozgu. Ich analógový charakter dokonale napodobňuje synapsie v ľudskom mozgu a vytvára veľký priestor pre vývoj samoučiacich sa systémov.
Talakmau

Talakmau (iné názvy: Talamau, Ophir) je neaktívny stratovulkanický komplex, týčiaci sa nad západným pobrežím severnej časti ostrova Sumatra. Masív komplexu je tvorený prevažne andezitmi až dacitmi, jeho vrchol je ukončený trojicou kráterov, zoradených v línii severovýchod-juhozápad. Vek poslednej erupcie nie je známy, no odhaduje sa na holocén. Správy o emisiách plynov z roku 1937 neboli potvrdené.
Sarik-Gajah

Sarik-Gajah je názov dvojice troskových kužeľov vzdialených od seba asi 10  km, nachádzajúcich sa na ostrove Sumatra, asi 15 km východne od stratovulkánu Talakmau. Sarik je prevažne bazaltový, kým v stavbe Gajahu prevládajú andezity. Oba kužele sú pomerne zachovalé, čo indikuje ich pomerne mladý vek.
Ananás

Ananás alebo (mimo taxonómie) ananásovník môže byť:
Ananás môže byť aj:
Marapi

Marapi je masívny stratovulkán, nachádzajúci sa na ostrove Sumatra, asi 50 km severne od mesta Padang. Je to jedna z najaktívnejších sopiek na ostrove, len v 20. storočí bolo evidovaných vyše 40, prevažne menších erupcií. Zaujímavosťou je, že tieto erupcie nevyprodukovali žiaden lávový prúd. Vrchol 2 891 m vysokej sopky je ukončený kalderou s priemerom 1,4 km. V rámci kaldery sa nachádza niekoľko prekrývajúcich sa kráterov.
Preskupovanie

Preskupovanie alebo preskupenie môže byť:
SKK

SKK môže byť:
Zoznam piesní Milana Lasicu

Toto je zoznam piesňovej tvorby, ktoré naspieval alebo k nim napísal text Milan Lasica.
Zoznam.
poz. 
(h:/t:) - doteraz nezistený autor hudby alebo textu
(h:/) - doteraz nezistený autor hudby ,
Zoznam piesní s textami Tomáša Janovica

Toto je zoznam textárskej tvorby k piesňam, ktoré napísal Tomáš Janovic.
Zoznam.
poz. 
(h:/) - doteraz nezistený autor hudby
Hodnota

Hodnota môže byť:
Jablonec

Jablonec môže byť:
Úžitok (ekonómia)

Úžitok (iné názvy: užitočnosť, utilita, úžitkovosť; pôv. z nem. Nutzen, po angl. utility) je v národohospodárskej teórii miera schopnosti statku uspokojovať potreby daného ekonomického subjektu (prípadne aj schopnosť uspokojovať potreby daného ekonomického subjektu ako taká).
Podľa súčasnej ekonomickej teórie ekonomické subjekty (teda najmä individuálni spotrebitelia) konajú racionálne, čo je v zmysle tejto teórie tak, že sa snažia zaobstarávať si také množstvá zo všetkých existujúcich statkov, pri ktorých je dosiahnutý maximálny úžitok (resp. marginálny úžitok) pre daný ekonomický subjekt po zohľadnení obmedzenia vyplývajúceho z jeho rozpočtu.
Rozlišuje sa:
Malíšek (priezvisko)

Malíšek je české a slovenské priezvisko. Na Slovensku je najrozšírenejšie v Pezinku a v Bratislave. V Česku je najčastejšie v Olomouci.
Známi nositelia.
Pozri v článku Malíšek.
Utilita

Utilita môže byť:
Ekonomická hodnota

Ekonomická hodnota (alebo zriedkavo hospodárska hodnota) môže byť:
Fenestella

Fenestella (52 pred Kr. – 19 po Kr.) bol rímsky historik a encyklopedista píšuci za vlády cisára Tiberia. Údaje o dátume jeho narodenia a úmrtia pochádzajú z Hieronymovho "Chronicon" (Kroniky). Podľa niektorých odborníkov Fenestella žil v rokoch 35 pred Kr. až 36 po Kr.
Fenestella bol autorom historického diela "Annales" (Anály), z ktorého sa dochovali iba zlomky. Za vzor mu poslúžil veľký rímsky encyklopedista Marcus Terentius Varro (Varro Reatinus). Fenestella sa. na rozdiel od historikov akým bol i Livius, zaoberal pôvodom zvykov a inštitúcii a vývojom spoločenského a kultúrneho života vrátane dejín rímskej literatúry. Zlomky Fenestellovho diela pojednávajú o skutočne rozmanitých témach: o pôvode odvolacieho práva ("provocatio"), použití slonov v hrách v cirku, o zvyku nosiť zlaté prstene, zavedení pestovania olív, látke, z ktorej sa vyrábala tóga, poľnohospodárstve, niektorých životopisných údajoch o Ciceronovi a Terentiovi. Fenestellu ako prameň použili Plínius Starší, Quintus Asconius Pedianus, Nonius Marcellus a neskorší filológovia.
"De magistratibus et sacerdotiis Romanorum" (O úradníkoch a kňazoch Rimanov), dielo pripisované neprávom Fenestellovi, napísal v skutočnosti roku 1510 pápežský sekretár A.D. Fiocchi. Neskoršie vydania už uvádzajú pravé meno autora.
Zoznam piesní Jaroslava Filipa

Toto je zoznam piesňovej tvorby, ktoré naspieval alebo k nim napísal hudbu Jaroslav Filip.
Zoznam.
poz. 
(h:/t:) - doteraz nezistený autor hudby alebo textu
(t:/ ) - doteraz nezistený autor textu
Komajota

Komajota je slovenská hudobná skupina, ktorej členovia pochádzajú z Prešova. Vznik kapely sa datuje na jar 2005. V slovenských hitparádach sa so svojím prvým singlom „Ráno v novinách“ z debutového albumu "Časopriestor" umiestnila na piatom mieste, v susednom Česku na 26. mieste. V roku 2007 skupina získala Slávika a Aurela v kategórii objav roka.
6. októbra 2008 sa na pulty predajní dostal v poradí druhý album s názvom "Bludisko". Prvým singlom nasadeným v rádiách bola skladba Mesto v nás, ktorá bola použitá aj v rámci kandidatúry mesta Prešov na titul Európskeho hlavného mesta kultúry 2013. Druhým singlom sa stala pieseň Sedem nocí. Skupina s ňou zaznamenala mimoriadny úspech, keďže vo finále Eurovízie 2009 sa skladba Sedem nocí umiestnila na 11. mieste. V rádiách rotoval aj tretí singel Cez škáry, ktorý sa v októbri 2008 stal nahranejšou skladbou v rádiách.
V období príprav tretieho albumu sa Martin Husovský venoval aj uspávankám, ktoré vyšli na albume pre najmenších v spolupráci so sestrami Koščovými, resp. s Katkou Koščovou a Veronikou Husovskou, jeho manželkou. V novembri roku 2010 skupina Komajota vydala svoj tretí štúdiový album "Kolobeh". 
Bubeník Stanislav Čorej sa okrem Komajoty venuje aj sólovému projektu Úzka krajina a hudobnému projektu White Place. 
Komajota prešla začiatkom roka 2023 hlbokým personálnym prerodom a začala pripravovať nové skladby v zmenenom zložení. V skupine nahradil bubeníka Stanislava Čoreja Radoslav Hanzel. Kapela rovnako prešla výmenou na poste basgitaristu, kedy Michala Kráľa v roku 2017 vystriedal Marek Belanský. Finálnu zostavu Komajoty v roku 2023 podporili aj dovtedy hosťujúci hudobníci Juraj Kováč (gitara) a Ján Pastirčák (klávesy). Skupina o tejto personálnej zmene informovala cez sociálnu sieť. 
Zostava.
Hosťujúci hudobníci
Bývalí členovia
Časová os:
Denzitometria

Denzitometria je metóda merania optickej hustoty predovšetkým fotografických materiálov, predlôh pre reprodukciu. Na číselné vyjadrenie charakteru predlohy treba zistiť jej tónový rozsah alebo kontrast, ktorý vyjadruje rozdiel maximálnej a minimálnej optickej hustoty. 
D= Dmax - Dmin - odvodzuje sa od transparencie (priesvitnosť)
Jørn Lande

Jørn Lande (* 31. máj 1968, Rjukan, Nórsko) je nórsky heavy metalový a hardrockový spevák, bývalý frontman skupiny Masterplan.
Prvou skupinou, v ktorej pôsobil ako spevák bol Vagabond, neskôr spieval s The Snakes, Yngwie Malmsteenom, ARK či Beyond Twilight.
Najväčší spevácky úspech dosiahol s nemeckou skupinou Masterplan, z ktorej po troch rokoch odišiel kvôli názorovým rozdielom o ďalšom smerovaní skupiny.
Lande sa ako hosť podieľal aj na metalovej opere Avantasia, sólovom projekte speváka Tobiasa Sammeta zo skupiny Edguy. 
Nahral dva albumy s Russellom Allenom, spevákom skupiny Symphony X.
Jozef Dankó

Jozef Dankó (* 16. január 1829, Bratislava - † 1895, tamže) bol prepošt v Katedrále sv. Martina a profesor na univerzite vo Viedni. Neskôr sa stal riaditeľom ostrihomského kňazského seminára, dekanom a riaditeľom teologickej fakulty v Ostrihome. Bol člen a korešpondent uhorskej Akadémie vied a napísal niekoľko významných diel.
Michal Dobrovič

Michal Dobrovič (* 26. jún 1810, Bratislava - † 1874, tamže) bol posledný bratislavský mestský sudca a advokát. Zastupoval mesto na ríšskom sneme v roku 1843. V rokoch 1847-1851 bol magistrátny radca, do roku 1861 súdny radca a v rokoch 1861-1870 mestským sudcom, neskôr predseda súdu.
Adolf Dux

Adolf Dux (* 25. október 1822, Bratislava – † 29. november 1881, Budapešť) bol spisovateľ, prekladateľ a publicista židovského pôvodu. 
Životopis.
Narodil sa v Bratislave v chudobnej nemeckej rodine. Stredoškolské a vysokoškolské štúdium absolvoval v Bratislave. Vyštudoval právo, neskoršie filozofiu. Až počas vysokoškolského sa naučil po slovensky a po maďarsky. V rokoch 18471849 prispieval do novín Pressburger Zeitung. V rokoch 18491852 žil vo Viedni, kde získal titul doktor filozofie. V roku 1852 sa vrátil do Bratislavy, tu pôsobil ako profesor mestskej reálky a spolupracoval s Pressburger Zeitung.
Patril medzi najplodnejších a najtalentovanejších spisovateľov v Uhorsku. Okrem mnohých vlastných diel prekladal Petőfiho, Jókaia, Aranya, Katonu, Eötvösa, Gyulaia a iných.
Karol Heiller

Karol Valentín Heiller (* 11. február 1811, Bratislava – † 24. marec 1889, tamže) bol bratislavský kaplán a kazateľ, titulárny biskup.
Život.
Absolvoval gymnázium v Bratislave, následne vyštudoval teológiu a filozofiu v Trnave. V roku 1834 bol vysvätený. V roku 1849 sa stal kapitulným kanonikom a mestským farárom. Pôsobil aj ako dočasný školský inšpektor. Bol iniciátor rozsiahleho reštaurovania Katedrály svätého Martina v druhej polovici 19. storočia. Vydal niekoľko zväzkov kázní. V roku 1880 bol menovaný za titulárneho biskupa budvanského (buduanensis). Je pochovaný na Ondrejskom cintoríne.
Vanilka voňavá

Vanilka voňavá (iné názvy: vanilka pravá, vanilka plocholistá, vanilka, bohemizmus: "vanil(k)ovník plocholistý", zastarano: "vanília"; lat. "Vanilla planifolia" alebo nevhodne "Vanilla fragrans") je druh rastliny z rodu vanilka ("Vanilla") z čeľade vstavačovité ("Orchidaceae").
Pôvodne pochádza zo Strednej Ameriky. Ako jedna z mála lianovitých orchideí sa šplhá zvislo prichytená na kmene stromov v tieni alebo polotieni. Pestuje sa najmä na Madagaskare a v Mexiku.
Plody vanilky sa tesne pred zrelosťou zberajú a podrobujú umelej fermentácii, pričom vzniká vanilín. Používajú sa v potravinárstve ako príchuť.
Môže sa pestovať aj ako popínavá izbová rastlina, ale nekvitne pred dosiahnutím dĺžky 3 m. Atraktívny vzhľad má kultúrna forma s pruhovanými listami ("Vanilla planifolia" f. "variegata").
Ján Jesenák

Ján IV. Jesenák (historicky: "Jeszenák de Királyfia", maď. "Jeszenák János") (* 22. január 1800, Bratislava, Uhorsko – † 10. október 1849, Pešť, Uhorsko) bol uhorský barón a politik. 
Narodil sa v dome na dnešnej Ventúrskej ulici v rodine baróna Jána III. Pavla Hermana Jesenáka de Királyfia a jeho manželky Jozefíny Kristíny von Tutzentallerovej. V rokoch 1840, 1844 a 1847 pôsobil ako opozičný poslanec, v roku 1849 ako hlavný nitriansky župan. Zúčastnil sa v uhorskom odboji, za čo ho vojenský súd odsúdil na smrť zastrelením. 
Ján Jesenák bol ženatý s Alojziou rod. Forgáčovou (18101891). Barónove telesné pozostatky sa nachádzajú od roku 1867 v rodinnej hrobke na evanjelickom Cintoríne pri Kozej bráne v Bratislave. V maďarskej literatúre je uvádzaný ako národný mučeník, v Budapešti je po ňom pomenovaná ulica.
Johann Sigismund Kusser

Johann Sigismund Kusser (* 13. február 1660, Bratislava - † november 1727 Dublin) bol slovensko-nemecký hudobný skladateľ, syn bratislavského evanjelického kantora J. Kussera. Študoval v Paríži, pracoval vo Wolfenbütteli, Hamburgu, Stuttgarte a v Londýne. Skladal hlavne opery, predohry, piesne a pod. Na sklonku života pracoval ako dvorný dirigent v Dubline.
Gottfried Leinburg

Gottfried Leinburg (* 3. september 1824, Bratislava - † 8. apríl 1893, Viedeň, Rakúsko), vlastným menom barón Otto Gottfried von Lütgendorff-Leinburg bol rakúsky spisovateľ a prekladateľ, syn maliara a rytca Ferdinanda von Lütgendorff-Leinburg. 
Strednú školu absolvoval v Bratislave, neskôr žil v Bonne, Mníchove a vo Viedni. Napísal niekoľko diel z oblasti dejín literatúry, napr. o švédskej poézii obdobia rokov 1810-1847. Vo Švédsku bol odmenený za svoj preklad Tegnérovej "Ságy o Fritiotovi". Napísal epos "Opát z Heisterbachu". V roku 1865 sa vrátil do Bratislavy, kde zomrela jeho manželka a dcéra, ktoré boli pochované na Blumentálskom cintoríne. Znova sa presťahoval do Mníchova, neskôr do Viedne. Viackrát navštívil severské krajiny.
Quintus Curtius Rufus

Quintus Curtius Rufus bol rímsky prozaik, autor zábavného historického románu "Historiae Alexandri Magni" (Dejiny Alexandra Veľkého), ktorý pojednáva o dobrodružstvách Alexandra Macedónskeho počas jeho výprav v Oriente.
Curtius Rufus zostáva spornou historickou osobou, o živote ktorej nemáme v starovekých prameňoch ani najmenší záznam. Historikom chýba dokonca i akýkoľvek časový údaj, ktorý by im umožnil zasadiť ho presnejšie do rímskych dejín. Podľa narážok v texte jeho diela sa dnes predpokladá, že mohol žiť počas vlády cisára Claudia (41 – 54 po Kr.).
Už v helenistickej dobe bola postava veľkého vojvodcu Alexandra Macedónskeho predmetom rady literárnych diel historického i zábavného charakteru. Jeho bájami a legendami opradené dobrodružstvá dávali vzniknúť fantastickým románom, v ktorých sa objavovali magické bytosti a realita sa miesila s mýtom. S prienikom gréckej vzdelanosti a literatúry do Ríma v 2. storočí pred Kr. si románový Alexander podmanil aj Rimanov. Alexandrova heroická osobnosť získala na popularite obzvlášť počas cisárstva, kedy sa mnohí z rímskych cisárov štylizovali do role tohto starovekého vojvodcu. Zábavné romány o Alexandrových činoch neprestávali byť čítané, ako to dokladá popularita ich gréckych podôb, a samozrejme ich nové, latinské spracovania – jedno z ktorých vytvoril práve Curtius Rufus.
"Historiae Alexandri Magni" sa skladali z 10 kníh. Z nich prvé dve sa stratili a v ostatných chýbajú niektoré časti. Curtius Rufus použil ako zdroje pre svoje dielo jednak historické práce o Alexandrovi Veľkom (sám uvádza Grékov Kleitarcha a Timagena), jednak diela spadajúce do zábavnej literatúry. "Historiae" sa prikláňajú skôr k druhej kategórii – sú písané pútavým, pestrým štýlom, ale objavujú sa v nich nedostatky v chronológii, geografii, etnografii aj vojenstve. Na niektorých miestach si Curtius Rufus výslovne protirečí, čo len dokazuje, že jeho zámerom bolo čitateľa nie poučiť ale pobaviť. Jeho Alexander je fantastický románový hrdina non plus ultra.
Curtiovo dielo je jedným z mála dochovaných starovekých románov o Alexandrovi Veľkom. Výrazne ovplyvnil neskoršiu alexandrovskú literatúru, ktorá sa ďalej rozvíjala v neskorej antike a počas stredoveku.
Daniel Viliam Moller

Daniel Viliam Moller (* 26. máj 1642, Bratislava – † 25. február 1712, Altdorf bei Nürnberg) bol pedagóg a spisovateľ.
Absolvoval viacero zahraničných ciest do Nemecka, Francúzska, Anglicka a Dánska. V roku 1671 sa stal profesorom evanjelického gymnázia. V čase prenasledovania evanjelikov bol donútený odstúpiť z funkcie. Presťahoval sa do Norimbergu, tu vydal dielo "Úbytok prešporských kostolov a škôl od Raimunda-Rimonda". Pracoval ako profesor metafyziky a dejín na univerzite v Altdorfe. Okrem výučby dejín sa venoval aj dejinám rodu Habsburgovcov. 20.12.1692 mu cisár Leopold vo svojej listine udelil právo používať titul "comes palatinus". Ďalej mu udelil právo menovať pisárov, notárov a sudcov, udeľovať erby, hodnoverne odpisovať a potvrdzovať listiny a menovať doktorov, licenciátov a bakalárov na rôznych univerzitách. Napríklad v Paríži, Pise, Padove, Prahe, Lipsku, Tübingene a Wittembregu.
Rumanček diskovitý

Rumanček diskovitý ("Matricaria discoidea") je rastlina z čeľade astrovité ("Asteraceae").
Zoznam sídiel na rieke Váh

Toto je zoznam všetkých slovenských miest a obcí ležiacich na rieke Váh.
Krištof Preysz

Krištof Preysz (* 1515, Bratislava – † ?) bol univerzitný profesor a spisovateľ, sekretár kniežaťa z Brandenburgu. Neskôr pôsobil ako profesor vo Frankfurte a Königsbergu. Napísal množstvo vedeckých diel.
Štefan Rakovský (historik)

Štefan Tadeáš Rakovský ("Rakovszky de Nagyrákó et Nagyselmecz"; * 16. jún 1832, Bratislava – † 28. december 1891, tamže) bol historik, ktorého diela predstavovali začiatkom 20. storočia spoľahlivý prameň bratislavských dejín. Publikoval články o Bratislave v novinách Pressburger Zeitung ("Z histórie Prešporka", "Prešporok a okolie", "Staré tradície v Prešporku" a pod.). Spolupracoval s časopismi "M. T. Értekezö", "Századok" a "M. Sion". Ako prvý používal bratislavský archív na vedecké účely.
Karol Július Schröer

Karol Július Schröer (; * 11. január 1825, Bratislava – † 16. december 1900, Viedeň, Rakúsko) bol rakúsky jazykovedec, literárny kritik a spisovateľ, syn Tobiáša Gottfrieda Schröera.
Pôsobil ako profesor na prvej bratislavskej reálke, neskôr ako profesor nemčiny a literatúry na viedenskej technike. Vydal údajne najvydarenejší komentár k Faustovi a dal významný podnet na vytvorenie Goetheho pomníka vo Viedni.
Najmenší spoločný násobok

Najmenší spoločný násobok dvoch prirodzených čísel formula_1 a formula_2 je najmenšie prirodzené číslo, ktoré je deliteľné oboma číslami formula_1 a formula_2.
Zovšeobecnene najmenší spoločný násobok viacerých prirodzených čísel je najmenšie prirodzené číslo, ktoré je deliteľné všetkými n číslami.
Algoritmus hľadania NSN.
Najmenší spoločný násobok (NSN) dvoch čísel dostaneme rozložením oboch čísel na ich delitele (prvočísla). Zoberieme každé prvočíslo nachádzajúce sa v rozklade všetkých čísel iba jedenkrát. Pri prvočíslách zastúpených v rozkladoch viacerých čísel zoberieme to, ktoré má najvyšší exponent. Všetky takto vybraté čísla spolu vynásobíme.
Napríklad 10 a 15:
10 = 2×5
15 = 3×5&lt;br&gt;
V tomto prípade jednoduché. Zastúpené sú 2, 3 a 5. 5 je v oboch rozkladoch ale rovnako má aj exponent takže ich vynásobíme a máme výsledok.
NSN(10,15) = 2×3×5 = 30&lt;br&gt;
NSN(16,6):&lt;br&gt;
rozklad 16:
16 = 2×8 = 2×2×4 = 2^4&lt;br&gt;
Rozklad 6:
6 = 2×3&lt;br&gt;
NSN(16,6) = 2^4 × 3 = 48&lt;br&gt;
NSN(129,162):&lt;br&gt;
Rozklad 129:&lt;br&gt;
129 = 3×43&lt;br&gt;
Rozklad 162:
162 = 2×81 = 2×3×3×3×3&lt;br&gt;
NSN(129,162) = 2× 3^4 × 43 = 6966&lt;br&gt;
Ešte jeden príklad z francúzskej verzie tohoto článku: Vezmime čísla 60 a 168 a rozložme ich na súčin prvočísel. Dostaneme:&lt;br&gt;
60 = 2×2×3×5 = 2^2×3×5 ;&lt;br&gt;
168 = 2×2×2×3×7 = 2^3×3×7.&lt;br&gt;
Pre prvočíslo 2 je najväčší exponent 3. Pre prvočísla 3, 5 a 7 je najväčší zastúpený exponent 1. Máme teda NSN(60, 168) = 2^3×3×5×7 = 840.
Posledných 24 hodín

Posledných 24 hodín ("Final 24") je kanadský dokumentárny seriál vysielaný televíziami Discovery Channel, Global Television Network v Kanade a A&amp;E Biography v USA. Skúma posledných 24 hodín života známych osôb. Príbehy sú rozprávané Daveom McRaeom.
Dingle

Dingle môže byť:
Kapor

Kapor ("Cyprinus") je rod rýb z čeľade kaprovité ("Cyprinidae"). Najznámejším zástupcom rodu je kapor obyčajný ("Cyprinus carpio").
Rímska vojenská stanica Stupava

Rímska vojenská stanica Stupava bola jednou z mnohých predsunutých vojenských staníc, ktoré sa nachádzali v období Rímskej ríše na ľavom brehu Dunaja. 
Jej pozostatky sú lokalizované v katastrálnom území mesta Stupava, v lokalite Kopce, z ktorej mali Rimania vizuálny kontakt s hlavným mestom provincie Panónia Carnuntumom. V blízkosti tejto stanice sa tiahla dôležitá Jantárová cesta. Stupavskú stanicu Rimania začali stavať v 2. storočí n. l. 
Prvým prieskumníkom sa stal miestny farár Ignác Gond (19. storočie), odborný výskum sa začal v roku 1925 a pokračuje dodnes. Najvýznamnejším výskumníkom tohto územia bol prof. Vojtech Ondrouch. Mnohé nálezy sú umiestnené v archeologickom múzeu v Bratislave.
Dingle (polostrov)

Polostrov Dingle (angl. "Dingle Peninsula", ír. "Corca Dhuibhne") je polostrov na juhozápade Írska. Je administratívnou súčasťou grófstva Kerry.
Poloha.
Do Atlantického oceánu vybieha medzi zálivmi Tralee Bay na severovýchode a Dingle Bay na juhu, od materskej pevniny vybieha na západ, približne na línii spájajúcej mesto Tralee a estuár rieky Maine. Polostrov má značne členité pobrežie a okrem spomenutých zálivov ho obmývajú aj Brandon Bay na severe, Smerwick Harbour na západe a zálivy Ventry Harbour, Dingle Harbour a Castlemaine Harbour na južnom pobreží. Na západnom pobreží je oddelený prielivom Blasket Sound od ostrova Great Blasket Island. Dosahuje dĺžku 50 km, maximálnu šírku 20 km a minimálnu cca 4,5 km (na spojnici zálivov Smerwick Harbour a Ventry Harbour). 
Reliéf.
Polostrov má značne hornatý reliéf, najvyšším bodom je vrch Brandon Mountain (950 m n. m.), ďalšie významné vrchy sú Brandon Peak (840 m n. m.), Masatiompan (762 m n. m.), Ballysitterag (622 m n. m.) a Slievenagower (486 m n. m.). Východnú časť polostrova formuje pohorie Slieve Mish Mountains. 
Vodstvo.
Pramenia a tečú tu len kratšie rieky, z nich najvýznamnejšie vytekajú z jazier v centrálnej časti polostrova, tečú na sever a ústia do zálivu Brandon Bay. Na polostrove sa nachádzajú viaceré ľadovcové jazerá, najväčšie sú Loch Cruite, Loch Anscaul, Loch an Dúin, Loch Chom Calláin, Loch Caum, Lough Slat. Plošne najväčšie je však jazero Lough Gill na severnom pobreží, ktoré je lagúnového pôvodu.
Obyvateľstvo.
Západná časť polostrova je súčasťou tzv. "Gaeltachtu", v ktorej sa takmer výlučne používa írsky jazyk. Pri dvojjazyčných názvoch sídiel prevažujú írske názvy nad anglickým. Najväčším sídlom je mestečko Dingle s írskym názvom "An Daingean". Ďalšie významné obce sú: Anascaul (Abhainn na Scáil), Castlegregory (Caisleán Ghriarie), Ballyferriter (Baile an Fheirtéaraigh). Najbližším väčším mestom je Tralee.
Remy (hra)

Remy (z ; iné názvy: žolík, žolíky) je kartová hra s francúzskymi (žolíkovými) hracími kartami. Hrajú ich minimálne dvaja, maximálne štyria hráči.
Karty majú hodnoty od 2 po 10 podľa nominálnej hodnoty zobrazenej na karte, u dolníka (J – "Junker"), kráľovnej (Q – "Queen") a kráľa (K – "King") po 10 bodov a eso (A – "Ace") 20 bodov. Žolíky ("Jolly Joker", celkom 4 kusy) majú hodnotu po 50 bodov. Zbierajú sa postupky, t. j. karty v jednej farbe nasledujúce po sebe alebo série – trojice kariet s rovnakou hodnotou v rôznych farbách.
Jeden hráč mieša karty a rozdáva každému hráčovi po 15 (pri dvoch hráčoch), po 14 (pri troch hráčoch), alebo po 13 kariet (pri štyroch hráčoch). Po rozdaní všetkých kariet ďalšiu nasledujúcu kartu odkryje a položí na stôl ako základ kopy. Prvý hráč, ktorý ťahá z balíka, sedí po jeho pravej strane a rozhoduje sa, či potiahne kartu z balíka, zdvihne alebo odokryje kartu z kopy. Ak ju však zdvihne, musí vyložiť karty na stôl v hodnote 51 bodov (postupky a série, každá po minimálne tri karty).
Čistá postupka je považovaná aj vtedy, pokiaľ vyložíte po sebe idúce 3 karty napríklad 10,J,Q a následne by ste použili na doloženie žolíka a A “eso”. 
Čístá postupka v tomto prípade bude vyzerať nasledovne: 10, J, Q, Žolík, K.
Nemecký špic trpasličí

Nemecký špic trpasličí alebo Pomoranský špic (Pomeranian) je variant nemeckého špica. Plemeno pochádza z oblasti Pomoranska v západnej Európe medzi dnešným východným Nemeckom a severným Poľskom.
Vzhľad.
S priemernou hmotnosťou 1.4 - 3.2 kg je podľa štandardov AKC trpasličí špic najmenším zo severných plemien.
Hlava trpasličieho špica má klinovitý tvar, ktorý mu dodáva mierne líščí vzhľad. Uši sú malé a vysoko položené. Chvost je charakteristický pre toto plemeno, mal by byť zahnutý ponad chrbát, hladký a zdvihnutý. Po narodení chvost nie je rozprestretý a môže trvať niekoľko mesiacov, kým dorastie ponad chrbát a srsť sa rozprestrie. Pod srsťou je trpasličí špic malý ale svalnatý pes, vzhľadom podobný plemenu Čivava. Po kúpaní sa mokrý trpasličí špic dá ľahko pomýliť s čivavou. 
Srsť a farba.
Trpasličí špic má srsť zloženú z dvoch druhov: podsady a krycej srsti. Prvá je mäkká, hustá a páperovitá, druhá je dlhá, rovná a drsná. Podsada sa vymieňa u psov raz do roka a u súk počas hárania, po vrhu a počas stresového obdobia. 
Farba srsti u tohto plemena kolíše. Podľa AKC je trinásť štandardných farebných kombinácií tohto plemena: čierna, čierno-hnedá, modrá, modro-hnedá, čokoládová, čokoládovo-hnedá, krémová, krémovo-sobolia, oranžová, oranžovo-sobolia, červená, červeno-sobolia a sobolia. AKC tiež rozlišuje päť alternatívnych farieb: bobria, strakatá, čokoládovo-sobolia, biela a vlko-sobolia. Stopy jednej alebo viacerých farieb na bielej podsade sa označujú ako rôznofarebnosť.
Lido (Bratislava)

Lido bolo prírodné kúpalisko v Bratislave v mestskej časti Petržalka. Vzniklo, keď keď ešte nebola súčasťou Bratislavy, na pravom brehu Dunaja zhruba medzi Starým mostom a Mostom Apollo (ktorý vtedy ešte nestál) na Klokočovej ulici. 
Vzniklo v roku 1928. Spočiatku bolo iba upraveným štrkovým brehom Dunaja s menším dreveným bazénom a ukotvenými pontónmi. V roku 1934 bol postavený väčší bazén a plátenné kabínky na prezliekanie. Ďalší rok bolo kúpalisko poškodené následkom požiaru, ale pomerne rýchlo bolo obnovené. Súčasťou areálu sa stali sprchy, veľké pieskovisko pre deti, šmykľavka, volejbalové ihrisko a stolnotenisové stoly, v drevených pavilónoch sa predávalo občerstvenie. V roku 1938 bola Petržalka pripojená k Nemeckej ríši, ako náhrada za toto kúpalisko bolo preto v roku 1943 pre obyvateľov Bratislavy postavené kúpalisko Tehelné pole. V roku 1944 bolo Lido poškodené po bombardovaní lietadlami USAAF. Po skončení druhej svetovej vojny sa opäť stalo obľúbeným miestom na rekreáciu. Fungovalo až do začiatku 80. rokov 20. storočia. V 90. rokoch vznikli plány na jeho obnovenie, keď malo byť súčasťou väčšieho rekreačného areálu, nedošlo však k ich realizácii.
Gaius Iulius Hyginus

Gaius Iulius Hyginus (64 pred Kr. – 17 po Kr.) bol rímsky spisovateľ a vzdelanec, ktorý viedol Palatínsku knižnicu založenú za vlády cisára Augusta. Hyginus bol pôvodom otrok buď z Hispánie alebo Alexandrie, ktorý získal za svoje služby prepustenie (podľa svojho pôvodného pána prijal meno Gaius Iulius). Jeho osud dokazuje, ako osobné schopnosti jednotlivca mohli vyniesť na vrchol aj otroka. Nakoniec ale Hyginus upadol u cisára v nemilosť a dožil v chudobe, podporovaný svojím priateľom, historikom Clodiom Liciniom.
Hyginus bol autorom početných vedeckých diel zaoberajúcich sa poľnohospodárstvom, dejepisectvom, literárnou kritikou (Hyginus vytvoril komentár Vergília) aj geografiou, v čom nasledoval veľkého rímskeho encyklopedistu Marca Terentia Varrona. Z Hyginovho diela sa dodnes nič nezachovalo.
Hyginus býva mylne stotožňovaný s prácami "Fabulae" (Báje), "De astronomia" (aj Poeticon astronomicon, O astronómii). Obe diela sú písané rudimentárnou latinčinou a obsahujú množstvo jazykových chýb, ktoré sotva možno pripísať veľkému učencovi, nadto vedúcemu knižnice. Zdá sa skôr, že ide o dva školské výťahy, ktoré vznikli v 2. storočí po Kr. a boli Hyginovi pripísané neskôr.
Alžbetínske divadlo

Alžbetínske divadlo bolo renesančné divadlo v Anglicku (doba kráľovnej Alžbety). 
Génius W. Shakespeare tu zaznamenáva vrchol, ktorý nebol nikdy prekonaný. Existovali spoločnosti profesionálnych hercov, ktorí hrávali divadlo pred kráľovnou, aristokraciou, ale aj mešťanmi a chudobou. Mali buď vlastné budovy za hradbami, alebo hrávali v hostincoch. Predstavenia sa väčšinou konali popoludní v okrúhlej budove s otvoreným dvorom (tzv. jama) pre chudobu, okolo boli zastrešené galérie pre bohatých a šľachta sedávala na javisku. Herci používali jednoduché rekvizity ako nábytok, vetvičky, herecké kostýmy a uplatňovali gestikuláciu a mimiku. Neraz museli preukázať šermiarske schopnosti. Ženské úlohy ešte stále hrali muži.
Zoznam polostrovov Írska

Zoznam polostrovov Írska obsahuje prehľad polostrovov nachádzajúcich sa v Írsku.
Sextilius Ena

Sextilius Ena bol rímsky epický básnik žijúci v 1. storočí po Kr. Vieme o ňom ako o autorovi epickej skladby zaoberajúcej sa občianskou vojnou.
Aulus Furius Antias

Aulus Furius Antias bol rímsky historik žijúci na konci 2. storočia pred Kr. Jeho dielo "Annales" (Anály) sa nedochovalo. O Antiovi vieme iba toľko, že sa priatelil s básnikom a štátnikom Quintom Lutatiom Catulom.
O Furiovi Antiovi sa zmieňujú Aulus Gellius a Macrobius.
Quintus Novius

Quintus Novius (vrchol jeho tvorby spadá do roku 30 pred Kr.) bol rímsky dramatik, autor žánru zvaného atellana ("Atellanæ Fabulæ"). Údajne sa pokúšal pridať tejto ľudovej forme dramatickú vážnosť tragédii bez toho, aby znížil ich obľúbenosť. Jeho významným súčasníkom-dramatikom bol Lucius Pomponius. Priaznivo sa o jeho tvorbe vyjadruje Macrobius. 
Niektoré tituly atellan pripisovaných Noviovi (z celkových 43 drám) sú:
Interpretácia (literárna veda)

Interpretácia je jazykový, obsahový a/alebo estetický výklad textu literárneho diela.
Východiskom interpretácie je literárny text a cieľom interpretácie čo najadekvátnejšie pochopenie a výklad zmyslu umeleckého diela, pričom pozornosť sa venuje konkrétnemu, individuálnemu umeleckému dielu ako svojbytnému celku.
Interpretácia (logická sémantika)

Interpretácia je v logickej sémantike pripisovanie významom základným výrazom kalkulu, v dôsledku čoho dostávajú zmysel všetky správne utvorené výrazy daného kalkulu. Interpretovaný kalkul je teda formalizovaný jazyk, v ktorom sa formulujú rozličné zmysluplné výroky. Formálnu definíciu interpretácie možno podať pomocou pojmu modelu: interpretáciou kalkulu sa nazýva vyčlenený alebo zámerne utvorený model. Pomocou pojmu interpretácie sa zase definuje pojem logickej pravdivosti, faktovej pravdivosti, analytického súdu a syntetického súdu.
Lido

Lido môže byť:
Augustín Reginald Garžík

Augustín Reginald Garžík OP (* 2. august 1842, Spišský Hrušov – † 22. apríl 1926, Košice) bol slovenský dominikánsky páter, kazateľ.
Životopis.
Študoval na gymnáziu v Levoči a v Košiciach. V roku 1862 vstúpil do rehole dominikánov. V Grazi absolvoval noviciát a v roku 1863 zložil prvú rehoľnú profesiu vo Viedni, kde ďalej študoval a 28. júla 1867 tam bol vysvätený za kňaza. 11. júna 1876 sa stal priorom dominikánskeho kláštora v Košiciach. Zaslúžil sa o rozvoj náboženského života Slovákov, založil Slovenský cirkevný spevokol, tlačou vydal spevník. Postaral sa o reštauráciu dominikánskeho kostola, dal v ňom vyhotoviť organ. Pre Bratstvo sv. Ruženca zakúpil vlastný dom a založil útulok pre mrzákov. Bol známy ako kazateľ kážuci v spisovnej slovenčine.
V rokoch 1899 až 1910 pôsobil vo Viedni ako sócius (≈ asistent) provinciála. V tom čase tiež bol promótorom pre ruženec pre rakúsko-uhorskú provinciu. V roku 1921 sa vrátil už do ČSR. Zomrel 22. apríla 1926 v Košiciach.
Neologická synagóga

Neologická synagóga môže byť:
na Slovensku:
v Rumunsku:
Východné Karpaty (bez Južných Karpát)

Východné Karpaty sú provincia Karpát. Zodpovedajú časti Karpát medzi Západnými Karpatmi a Južnými Karpatmi a Transylvánskou panvou.
Geografia.
Hranica medzi Západnými a Východnými Karpatmi prebieha na Slovensku a v Poľsku cez Lupkovský priesmyk v Laboreckej vrchovine, na východnom úpätí Ľubovnianskej vrchoviny, Čergova, na severnom okraji Slanských vrchov a južnej päte Vihorlatských vrchov. Južný koniec sa stáča k západu a v sedle Predeal v Rumunsku sa stýkajú s Južnými Karpatmi. Vo Východných Karpatoch leží najvyšší vrch Ukrajiny Hoverla (), absolútne najvyšším bodom tejto časti Karpát je rumunský Pietrosul ().
Delenie.
Východné Karpaty sa členia na:
Geológia.
Geologické členenia kladú hranicu Západných a Východných Karpát konvenčne do doliny rieky Uh, alebo hornádsky zlomový systém.
Karpatský oblúk sa v oblasti Východných Karpát zužuje do šírky 120 km. Zredukovaný je i počet hlavných tektonických jednotiek. Chýbajú predovšetkým staršie paleozoické masívy kryštalinika. Nachádza sa tu pruh flyšového pásma, bradlového pásma a tiež oblasť neovulkanitov.
Východné Karpaty

Východné Karpaty môže byť:
Individuácia

Individuácia môže byť:
Individuácia (filozofia)

Individuácia je rozdelenie všeobecného či celku na jednotlivé či jednotlivosti; špecifikácia konkrétnej veci v priestore a čase (ako opak všeobecnosti podstaty). 
Podľa Spinozu je individuácia determinácia všeobecného, negácia, obmedzenie jediného bytia.
Remy

Remy môže byť:
Žolík

Žolík môže byť:
svetoznama hračka žolíka na Slovensku 
Kristina Jankovicova
Panónia

Panónia môže byť:
Juan de Grijalva

Juan de Grijalva (* 1490, Cuéllar, Španielsko - † 1527, Olancho, Honduras) bol španielsky conquistador.
Vojenská kariéra.
V mladom veku sprevádzal svojho otca Pánfila de Narváez na ostrov Hispaniola. Odtiaľ sa vydal s expedíciou strýka Diega Velázquez de Cuéllar na Kubu. K jej brehom dorazili v roku 1511. Podieľal sa na dobývaní a prieskume ostrova.
V januári 1518 Diego Velázquez, v tom čase už guvernér Kuby, zorganizoval novú výpravu smerom na západ. Tvorilo ju 240 mužov na 4 lodiach. Viedlo ho k tomu nadšenie z objavenia nových území (Yucatán) inak neúspešnou expedíciou Francisca Hernández de Córdoba. Velenia sa tentoraz ujal jeho synovec Juan de Grijalva.
Yucatán, Mexiko.
Expedícia vyrazila z prístavu Matanzas 8. apríla 1518. 3 mája objavili ostrov Cozumel, ktorý pomenovali "Santa Cruz de Puerta Latina". Keďže Cozumel sa nachádza v tesnej blízkosti Yucatánskeho polostrova, hlavný kormidelník Antón de Alaminos si myslel, že plávajú medzi dvoma ostrovmi. Yucatán preto nazval "Isla Rica", čo v preklade znamená "Bohatý ostrov".
Preskúmali celé severné pobrežie Yucatánu a časť Mexického zálivu. Pri jednom z vylodení Grajalva a jeho spoločníci bojovali a porazili domorodcov z Champotónu, toho istého miesta, kde bola pred rokom zdecimovaná posádka Francisca Hernández de Córdoba.
Počas cesty museli opraviť poškodenia lodí, v dôsledku čoho sa odklonili z kurzu a preplávali úžinou. 
Mexický záliv.
V dnešnom Tabascu objavili rieku, ktorá nesie jeho meno. Doplávali až k miestam, kde bol počas Cortésovej výpravy v roku 1519 založený Veracruz. Na Grijalvovu počesť pomenovali malý ostrov pri meste San Juan de Ulúa. Odtiaľ pokračovali v plavbe k rieke Pánuco, ktorá sa nachádza v dnešnom mexickom štáte Tamaulipas, neďaleko hraníc s USA.
Jeden z Grijalvových zástupcov, Pedro de Alvarado, sa oddelil od expedície, za čo bol poslaný naspäť na Kubu.
Aztécka ríša.
Pri prieskume pobrežia Mexického zálivu sa k výprave doniesli správy o Aztéckej ríši, ktorej vládol Montezuma II.. V tom čase už ale boli na cestách päť mesiacov a ich zásoby sa začínali míňať, preto sa Juan de Grijalva rozhodol pre návrat na Kubu.
Zbavenie funkcie.
Po návrate na Kubu mu Diego Velázquez vyčítal, že na objavených územiach nezaložil nijakú kolóniu a zbavil ho funkcie. Grijalvu to viedlo k vstupu do služieb Pedra Arias de Ávila (známeho tiež ako Pedrarias Dávila). Ten sa práve chystal vydať na výpravu do Strednej Ameriky.
Smrť.
V roku 1523 sprevádzal Garaya počas prieskumnej cesty na Floridu. Neskôr sa pridal k Pedrariasovi Dávila a cestoval po Hondurase a Nikarague. Zomrel rukou domorodcov roku 1527 v Olancho (Honduras).
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 1947

Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji 1947 boli v poradí štrnáste Majstrovstvá sveta v tomto športe a prvé, ktoré sa konali po skončení druhej svetovej vojny. Podujatie sa odohralo v Prahe v Československu. 
Zostava ČSR.
Modrý, Jarkovský – Palcát, Sláma, Trousílek, Šťovík, Pokorný – Troják, Zábrodský, Konopásek, Roziňák, Bouzek, Stibor, Drobný, Kus.
Hrací systém majstrovstiev.
Osem účastníkov sa stretlo systémom každý s každým po jednom zápase. Každé mužstvo tak odohralo sedem zápasov a celkový počet zápasov na turnaji bol 28.
Marcus Verrius Flaccus

Marcus Verrius Flaccus (* 55 pred Kr.† 22) bol starorímsky gramatik pôsobiaci za vlády cisárov Augusta a Tiberia.
Verrius Flaccus bol pôvodom prepustenec. Ako jeho pán bol určený istý Verrius Flaccus, právny odborník, prípadne Veranius Flaccus, autor pojednaní o veštectve. Pre jeho učenosť vybral cisár Augustus Flacca za učiteľa svojich vnukov Lucia a Gaia. Zomrel vo vysokom veku počas vlády cisára Tiberia]. Na jeho počesť bola v jeho domácom meste Praeneste vztýčená socha. V tomto istom meste navyše bola vystavená mramorová doska s vytesanými veršami z jeho najvýznamnejšieho diela "Fasti".
Dielo.
Verrius Flaccus bol pokračovateľom odkazu veľkého encyklopedistu Marca Terentia Varrona a podľa jeho vzoru sa venoval rôznorodým námetom, ktoré literárne spracoval. Varrona často sám používal ako svoj prameň alebo sa inšpiroval jeho metodikou.
"Fasti".
Najrozsiahlejšie dielo "Fasti" (Kalendár), tiež "Fasti Praenestini" (Kalendár z Praeneste) podľa mesta, kde bola básnická skladba verejne vytesaná do mramoru, pojednávali o sviatkoch rímskeho kalendára. Tematicky táto skladba súvisí so záujmom rímskych učencov o starožitnosti vlastného národa a hľadanie jeho starobylého pôvodu. Z tejto Flaccovej práce čerpal pre dielo rovnakého názvu v hojnej miere básnik Ovídius.
Hoci z písanej verzie tohoto Flaccovho diela sa nič do dnešnej doby nedochovalo, v Praeneste (dnes Palestrina) boli už roku 1771 objavené zlomky z pôvodnej mramorovej tabule, ktoré boli v neskoršej dobe rozšírené o ďalšie nálezy a pomohli filológom aspoň čiastočne urobiť si obraz o Verriovej tvorbe. Podľa nálezov sa zdá, že "Fasti" končia okolo roku 22 po Kr., čo by mohlo súvisieť so smrťou ich autora.
"De verborum significatu".
"De Verborum Significatu" (O význame slov) pojednáva o starých, vo Flaccovej dobe už archaických slovách, objasňuje ich pôvod a význam a uvádza v tejto súvislosti citáty z diel starých básnikov. I tento text sa stratil, ale počas 2. alebo 3. storočia bol z neho urobený gramatikom Sextom Pompeiom Festom zaujímavý výťah, z ktorého zlomky stále existujú. Práca Pompeia Festa je o to prekvapivejšia, že sa neobmedzuje iba na zhrnutie Flaccovho diela, ale sám k nemu pridáva vlastné postrehy a poznatky, ďalšie pramene a so starším gramatikom o jeho záveroch polemizuje.
Z výťahu Pompeia Festa vznikol neskôr stručnejší výťah Paula Diacona, ktorý sa dochoval v úplnosti. Hoci ide iba o zlomkové dielo oproti originálu, stále udivuje svojou bohatosťou a rozsahom.
Kuo-ťia tchi-jü-čchang

Kuo-ťia tchi-jü-čchang (, - doslova Národný štadión), známy aj ako Vtáčie hniezdo, je štadión s kapacitou 80 tisíc divákov v Pekingu v Číne. 
Štadión bol postavený pre Letné olympijské a Paralympijské hry 2008, a ktorom ich začiatok vyhlásil prezident medzinárodného olympijského výboru Jaques Rogge s čínskym prezidentom Chu Ťin-tchao. Počas olympiády sa na štadióne odohrávala väčšina ľahkoatletických a futbalových súťaží. Taktiež sa tu konal oficiálny záverečný ceremoniál. V roku 2022 sa tu majú konať Zimné olympijské a Paralympijské hry 2022.
Návrh štadióna bol vybraný v roku 2002, autorom bola švajčiarska architektonická firma Herzog &amp; de Meuron. Výstavba štadióna bola ukončená v marci 2008 (po 52 mesiacoch) a stála približne 3,5 miliardy jüanov (500 miliónov dolárov).