burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Anton Moróc

Anton Moróc "de Beketfalva" (po maďarsky Antal Mórocz; * cca 1545, Beketfalva (dnešné Holice), Slovensko - † po 1594) bol uhorský šľachtic. Bol synom Petra Moróca (* cca 1510, † po 1592) uhorského šľachtica a adresáta erbovej listiny (1572).
Životopis.
Narodil sa do drobnej kuriálnej sľachtickej rodiny Morócovcov (maď. Mórocz) zo Žitného ostrova v osade Beketfalva (dnešné Holice - Beketfa, okres Dunajská Streda), ktorá patrila k panstvu Prešporok a Holickej stolici. Anton (maď. Antal) nadobudol v mladosti vyššie vzdelanie a po ukončení škôl ho prijali do svojich služieb zemepán, prešporský župan Mikuláš Salma a šľachtic Eraz Einzing (išlo o ríšskych šľachticov). Anton Moróc sa s ich pomocou vyčlenil zo svojho šľachticko-vidieckého zázemia a dostal sa do prostredia šľachtickej spoločnosti v okolí panovníckeho dvora. Jeho patróni ho za verné služby odmenili pôdou. Dali mu do zálohy Beczketházu, pustú usadlosť pri Beketfalve (1563) ako aj ďalšie nehnuteľnosti v okolí. Približne v roku 1565 sa priženil do šľachtickej rodiny Bessenyey z Galanty. Jeho patróni mu neskôr pomohli k nadobudnutiu erbovej listiny (armáles). Panovník Maximilián II. vo Viedni dňa 25. júna 1572 udelil Antonovi Morócovi, ako aj jeho otcovi Petrovi Morócovi, rodový erb (zrejme išlo len o obnovenie už existujúceho historického erbu Morócovcov). Armáles vyhlásili 21. mája 1576 na kongregácii prešporskej stolice v Šamoríne, čím Morócovcov aj oficiálne prijali do šľachtickej komunity tejto stolice. Neskôr dostali od prešporského župana Mikuláša Salma v zastúpení kráľa kúriu v Beketfalve a ešte druhú šľachtická kúriu v blízkej osade Bodófalva. Morócovci získali kráľovské potvrdenie tejto držby (1578, 1584). Tým sa rod zaradil medzi majetnú nižšiu šľachtu a jeho pôvodne prázdny titulárny prídomok „"de Beketfalva"“ – sa zmenil na riadny šľachtický predikát. Anton Moróc sa následne dostal do stoličnej samosprávy, ktorého si tam priviedol švagor František Esterházi, spočiatku bol prísažným prísediacim, neskôr bol zvolený za jedného zo štyroch stoličných služných. Táto spolupráca prekvitala takmer dve desaťročia počas celých osemdesiatych a deväťdesiatych rokov 16. storočia. Dôkazom dobrých vzťahov medzi príbuznými bola aj skutočnosť, že sa František stal tútorom Antonovho syna Wolfganga, budúceho uhorského vicepalatína.
Fagotka škvrnitá

Fagotka škvrnitá ("Esperiana esperi" alebo "Fagotia esperi") je druh drobného sladkovodného slimáka z čeľade Melanopsidae. Sladkovodný druh, obýva jazerá a rieky, kde žije na pevnom podklade a živí sa riasami. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov fagotka škvrnitá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stabilná, pokles bol zaznamenaný v rieke Dunaj ale v samotných prítokoch sa nachádzajú dostatočne početné stavy.
Ochrana.
Je zákonom chránená, spoločenská hodnota je 230 € (Vyhláška MŽP č. 24/2003 Z.z. v znení č. 492/2006 Z. z., 638/2007 Z. z., 579/2008 Z. z., 173/2011 Z. z., 158/2014 Z. z., účinnosť od 01.01.2015).
Chronologický prehľad dejín Byzantskej ríše

Chronologický prehľad dejín Byzantskej ríše obsahuje chronologicky (časovo postupne) usporiadané údaje o historických udalostiach Východorímskej, resp. Byzantskej ríše a významnejších udalostiach susedných krajín, ktoré mali dosah na Byzantskú ríšu.
Vladimír Šucha

Prof. RNDr. Vladimír Šucha DrSc. (* 20. apríl 1961, Zvolen) je slovenský politik, vedec, vysokoškolský pedagóg a manažér.
Mladosť a štúdium.
Narodil sa vo Zvolene, ale na strednú školu musel z politických dôvodov dochádzať do Krupiny. Pri štúdiu geológie začal organizovať kultúrne podujatia a vstúpil do ochranárskeho hnutia Strom života. Podieľal sa na záchrane Čiernohronskej železnice v Čiernom Balogu a banských vodných ekosystémov okolo Banskej Štiavnice.
V roku 1985 ukončil vysokoškolské štúdium na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, v rovnakom roku absolvoval rigoróznu skúšku.
Kariéra.
Počas Nežnej revolúcie pôsobil na Geologickom ústave SAV, kde ho zvolili za predsedu štrajkového výboru a bunky VPN. Ponuku ísť do politiky vtedy odmietol, aby sa sústredil na vedu.
Prepracoval sa medzi svetovú špičku v oblasti výskumu ílov. Bol najmladší držiteľ titulov DrSc. a profesor na Slovensku. Prednášal na Univerzite Komenského, zaoberal sa mineralógiou, prírodnými nano-materiálmi, či dopadmi ťažby na životné prostredie.
V roku 1995 sa habilitoval, v roku 2002 bol menovaný za profesora, čím sa stal najmladším profesorom na Slovensku.
V roku 2004 sa stal predsedom Rezortnej koordinačnej skupiny pre európske záležitosti Ministerstva školstva SR. V roku 2005 spoluzakladal Agentúru na podporu výskumu a vývoja (APVV) v Bratislave, ktorú krátko viedol ako riaditeľ.
Práca v Eurokomisii.
Od roku 2006 pracoval pre Európsku komisiu v Bruseli. Do roku 2012 pôsobil ako riaditeľ direktoriátu pre vzdelávanie a kultúru, následne sa stal zástupcom generálneho riaditeľa Spoločného výskumného centra Európskej komisie, ktoré poskytuje vedecké podklady k novej európskej legislatíve. V roku 2014 sa stal jeho generálnym riaditeľom. 
V roku 2019 bol najvyššie postaveným slovenský euroúradníkom v Bruseli. Z tejto pozície po trinástich rokoch v októbri 2019 z Európskej komisie odišiel, aby podľa informácií SME, posilnil Progresívne Slovensko a bránil hodnoty liberálnej demokracie a nechce, aby boli ohrozené. 9. septembra 2019 Progresívne Slovensko oznámilo, že sa pridal do ich tímu expertov.
V roku 2019 bol na neplatenom voľne z Európskej komisie a niekoľko mesiacov sa angažoval v slovenskej politike.
24. novembra 2021 bol vymenovaný za vedúceho Zastúpenia Európskej komisie v Bratislave a do funkcie nastúpil 1. januára 2022.
Šucha je členom viacerých vedeckých organizácií zameraných na minerály a geológiu.
Politické pôsobenie.
Po parlamentných voľbách v roku 1998 pôsobil v tíme, ktorý vyjednával podmienky vstupu Slovenska do EÚ. 
Vo voľbách do Národnej rady SR v roku 2020 kandidoval za stranu Progresívne Slovensko ako odborník na vzdelávanie, vo voľbách získal vyše 15 000 preferenčných hlasov. So ziskom 6,96 % sa Koalícii PS SPOLU nepodarilo dosiahnuť hranicu zvoliteľnosti pre koalíciu (7%). Na vstup do parlamentu im chýbali stovky hlasov.
Volebné moratórium

Volebné moratórium je v niektorých štátoch zákaz vedenia volebnej kampane a ovplyvňovania voličov (najmä agitáciou a informovaním o kandidátoch v médiách) počas určitého obdobia pred (prípadne aj počas) volieb. 
Volebné moratórium na Slovensku.
Na Slovensku je podľa zákona o volebnej kampani moratórium na volebnú kampaň a zverejňovanie informácií o kandidujúcich subjektoch (okrem informácií na internete) aj moratórium na zverejňovanie volebných prieskumov 48 hodín. Presnejšie zákon hovorí toto:
Moratórium na volebné prieskumy v roku 2020.
Pre parlamentné voľby v roku 2020 bolo v parlamente navrhnuté predĺženie 14-dňovej lehoty na 50-dňovú. Za hlasovali všetci poslanci Smeru, SNS a ĽSNS, traja odídenci zo Sme rodina, traja bývalí poslanci ĽSNS a poslanec Eduard Adamčík z Mosta-Híd. Prezidentka Zuzana Čaputová zákon nepodpísala a vrátila ho do parlamentu. Parlament veto prelomil, no Ústavný súd do konečného rozhodnutia o novele pozastavil platnosť 50-dňového moratória na volebné prieskumy, a tak pred parlamentnými voľbami v roku 2020 naďalej platil zákaz zverejňovania volebných prieskumov 14 dní pred voľbami.
Volebná kampaň

Volebná kampaň je v zmysle zákona akákoľvek činnosť politickej strany, politického hnutia, koalície politických strán a politických hnutí a kandidátov, za ktorú sa obvykle platí úhrada, smerujúca k propagácii ich činnosti, cieľov a programu za účelom získania volenej funkcie.
Volebná kampaň začína dňom uverejnenia rozhodnutia o vyhlásení volieb v Zbierke zákonov Slovenskej republiky a končí 48 hodín predo dňom konania volieb (pozri volebné moratórium). Zákon ďalej v samostatných paragrafoch definuje podmienky financovania kampaní a záverečnú správu (o nákladoch na volebnú kampaň), ktorá sa zasiela Ministerstvu vnútra. Zákon platí pre viaceré druhy volieb: do orgánov územnej samosprávy voľby, do Národnej rady Slovenskej republiky, do Európskeho parlamentu a voľby prezidenta. Napríklad pri voľbách do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 2020 môžu politické subjekty na kampaň minúť najviac tri milióny € vrátane DPH, pričom musia mať transparentný účet. Na kampani sa môžu zúčastniť aj tretie strany, tie sa musia registrovať na ministerstve vnútra. Strana môže počas jedného volebného obdobia prijať najviac 3,5 milióna eur z darov, pôžičiek a úverov. Limit sa však netýka príspevkov od štátu. Ďalšie paragrafy zákona určujú pravidlá Kontroly volebnej kampane a transparentnosti. Viaceré časti zákona stanovujú podmienky vysielania. Tieto rozlišujú medzi rozhlasovým, televíznym vysielaním, vysielaním v rámci audiovizuálnej mediálnej služby na požiadanie, v periodických publikáciách, neperiodických publikáciách, v agentúrnom spravodajstve, vysielanie prostredníctvom internetu, zverejnená platená inzercia, zverejnené volebné plagáty a všetky ďalšie spôsoby. Pre politické subjekty je dôležité, že na vysielanie politickej reklamy aj diskusií vo vysielaní verejnoprávneho RTVS majú kandidujúce strany a hnutia právny nárok. Zákon, novelizovaný s účinnosťou 1. júla 2015, končí časťami popisujúcimi správne delikty, pokuty a priestupky. Tieto pravidlá pre volebnú kampaň teda platia od parlamentných volieb v marci 2016, pred ktorými bol zákon dvakrát novelizovaný najmä v oblasti financovania kampane a moratória na volebné prieskumy.
Samotné témy alebo formy kampane určujú jednotlivé politické subjekty a preberajú za ne aj zodpovednosť. Pozri napr. Témy v kampani vo voľbách do Národnej rady Slovenskej republiky v roku 2020.
Klasy (folklórny súbor)

Folklórny súbor Klasy pôsobí pri "Slovenskom kultúrno–umeleckom spolku hrdinu Janka Čmelíka" v Starej Pazove, v Srbsku. 
História a súčasný stav.
Od samého založenia roku 1948 spolok má aj folklórnu odbočku. Od roku 1992 táto odbočka pôsobí pod názvom "Folklórny súbor Klasy". V rámci súboru je činné niekoľko generačných skupín tanečníkov. Hlásia sa k nemu deti materskej škôlky (detská folklórna skupina "Pukance"), žiaci základných škôl, stredoškoláci, študenti, ako aj osvedčení tanečníci a veteráni.
FS Klasy sa zúčastnil početných lokálnych a medzinárodných festivalov. Okrem v Srbsku a na Slovensku, vystupoval aj v Austrálii, Česku, Grécku, Maďarsku, Rakúsku, Slovinsku. Pravidelne sa zúčastňuje Slovenského vojvodinského folklórneho festivalu "Tancuj, tancuj" v Hložanoch. V minulosti sa zúčastňoval aj Akademickej Nitry, Hontianskej parády v Hrušove, Horehronských dní spevu a tanca v Heľpe, Jánošíkových dní v Terchovej, Matičného svetového festivalu slovenskej mládeže v Martine, Medzinárodného festivalu slovenského folklóru Jánošíkov dukát v Rožnove pod Radhoštěm, Medzinárodného folklórneho festivalu na Myjave, Podpolianskych folklórnych slávností v Detve, Podroháčskych folklórnych slávností v Zuberci, Zemplínskych slávností v Michalovciach. Vystupoval aj v Bratislave, Liptovskom Hrádku, Slovenskej Ľupči, Ostrave.
Tanečníkov a početných spevákov FS Klasy na vystúpeniach a koncertoch sprevádza "Slovenský ľudový orchester" SKUS hrdinu Janka Čmelíka. Má približne 20 členov (husle, harmonika, gitara, harfa, basa, kontrabas). Orchester nahral aj niekoľko CD, tiež urobil nahrávky slovenských ľudových piesní pre Staropazovský rozhlas.
FS Klasy má nacvičený rôznorodý repertoár, ktorý obsahuje viac ako 20 choreografií staropazovských tancov, ale aj tancov z rôznych regiónov Slovenska.
Prusi (baltský národ)

Prusi (prusky a litovsky "Prūsai", lotyšsky "Prūši", poľsky "Prusowie", nemecky "Pruzzen" či "Prußen") sú niekdajšie etnikum baltského pôvodu, sídliace od začiatku nášho letopočtu v juhovýchodnom Pobaltí medzi ústiami Visly a Nemen, na území, ktoré sa v stredoveku nazývalo Prusko. Baltskí Prusi spolu s Jotvingami, sídliacimi ďalej vo vnútrozemí, patrili jazykovo k západnej, dnes celkom vymretej, vetve baltických jazykov.
Dejiny.
Najstaršie nesporné písomné svedectvo o Prusoch je v tzv. Bavorskom geografe či cestopise Wulfstana z Hedeby z 9. storočia. Starí Prusi zostali aj po nástupe kresťanstva pohanmi a ani sa politicky neintegrovali. Hoci hovorili rovnakým jazykom, delili sa na rad menších kmeňov (Galindovia, Sambovia, Bartovia, Nadrovania a i.). Pokusy o ich christianizáciu zostali bezvýsledné, lebo Prusi považovali šírenie kresťanstva za zámienku a nástroj cudzej nadvlády - v roku 997 v dôsledku toho zabili pražského biskupa sv. Vojtecha, ktorý ich chcel pokrstiť. 
V roku 1226 si pozval mazovské knieža Konrád I. na pomoc proti Prusom Rád nemeckých rytierov, ktorému sa vzápätí podarilo územia Prusov dobyť a založiť tu vlastný štát. Po neúspešnom povstaní v rokoch 12601272 boli baltskí Prusi sčasti vyhubení a nahradení nemeckými kolonistami, zvyšní boli pozvoľna germanizovaní. Od 14. storočia sa dochovali aj nemnohé písomné pamiatky pruského jazyka, jeho najrozsiahlejším svedectvom je preklad Lutherovho katechizmu vydaný roku 1561 v Kraľovci. Stará pruština definitívne vymrela na sklonku 17. storočia.
Kresťanský pozdrav

Pod pojmom kresťanský pozdrav rozumieme slovo, alebo frázu, ktorá sa bežne používa v kresťanstve.
Rímskokatolícka cirkev.
Rímskokatolícka cirkev má len jeden oficiálny pozdrav na bežné príležitosti. Je to aj tradičný rímskokatolícky pozdrav, bežne používaný medzi príslušníkmi rehoľných rádov.
Typická odpoveď znie:
Pri odchode sa zdraví:
Za pozdravy však možno považovať aj iné, často používané frázy, tie sa však používajú väčšinou v súvislosti s liturgickými obradmi:
Gréckokatolícka a pravoslávna cirkev.
Najčastejší pozdrav v Gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi je
alebo
Na rozdiel od rímskokatolíckej cirkvi, v gréckokatolíckej a pravoslávnej sa oficiálne pozdravy menia v závislosti od liturgického obdobia, či príležitosti:
Iné pozdravy:
Neoficiálne ľudové pozdravy.
V kresťanských oblastiach Slovenska sa môžeme tiež stretnúť aj s inými pozdravmi, väčšinou však ide o ľudovú slovesnosť. Tieto pozdravy sa používajú skôr medzi jednotlivými veriacimi, málokedy pri komunikácií s cirkevným predstaveným, úradom, alebo autoritou:
Grace Hopperová

Grace Brewster Murrayová Hopperová (rodená Murrayová * 9. december 1906, New York, New York, USA† 1. január 1992, Arlington County, Virgínia) bola americká počítačová vedkyňa a kontraadmirálka amerického námorníctva. 
Ako jedna z prvých programátorov počítača Harvard Mark I sa stala priekopníčkou počítačového programovania, ktorá vynašla jeden z prvých linkerov. Propagovala a spopularizovala myšlienku strojovo-nezávislých programovacích jazykov, čo viedlo k vývoju COBOLu, ktorý sa dodnes používa.
Životopis.
Pred vstupom do námorníctva získala v roku 1934 titul Ph.D. z matematiky na Yale University. Od roku 1931 prednášala matematiku na Vassar College, kde získala v roku 1941 profesúru. 
O zaradenie do námorníctva sa pokúšala už počas druhej svetovej vojny, ale jej vstup bol odmietnutý, pretože mala 34 rokov. Namiesto toho sa pripojila k námorným rezervám. Hopperová začala svoju kariéru v oblasti výpočtovej techniky v roku 1944, keď pracovala na tíme Harvarda Marka I., ktorý viedol Howard H. Aiken. V roku 1949 nastúpila do Eckert-Mauchly Computer Corporation a bola súčasťou tímu, ktorý vyvinul počítač UNIVAC I. V Eckert-Mauchly začala vyvíjať kompilátor. Verila, že programovací jazyk založený na angličtine je možný. Jej kompilátor prevádzal anglické výrazy na strojový kód, ktorému rozumejú počítače. V roku 1952 dokončila Hopperová svoj programový linker (pôvodne nazývaný kompilátor), ktorý bol napísaný pre systém A-0.
V roku 1954 si ju Eckert-Mauchly vybral, aby viedla ich oddelenie pre automatické programovanie. Viedla tiež a pomohla s vydaním niektorých prvých kompilovaných jazykov, napríklad FLOW-MATIC. V roku 1959 sa zúčastnila konzorcia CODASYL, ktoré konzultovalo s Hopperovou, aby im pomohla vytvoriť programovací jazyk nezávislý od stroja. To viedlo k jazyku COBOL, ktorý bol inšpirovaný jej predstavou jazyka založeného na anglických slovách. V roku 1966 odišla z námornej rezervy, ale v roku 1967 ju námorníctvo stiahlo do aktívnej služby. V roku 1986 odišla z námorníctva a našla prácu ako konzultantka pre spoločnosť "Digital Equipment Corporation", kde sa podelila o svoje počítačové skúsenosti.
Ladislav Noskovič

Ing. Ladislav Noskovič (* 5. apríl 1980, Piešťany) je bývalý slovenský atlét, ktorý sa venoval šprintérskym tratiam – 60 m, 100 m, 200 m a 4x100 m.
Kariéra.
Atletike sa začal venovať v roku 1993. Začínal v Piešťanoch v atletickom oddiely Družba Piešťany. Od roku 1997-2001 hosťoval za Český klub AC Moravská Slávia Brno. V roku 1999 nastúpil na základnú vojenskú službu v Dukle Banská Bystrica. Pod vedením pplk. Mgr. Jána Šaffu dosiahol najväčšie športové úspechy. Slovensko reprezentoval na Európskom pohári v rokoch 2000, 2001, 2002, 2003 a 2004. V roku 2000 splnil spoločne s Mariánom Vanderkom, Igorom Kováčom a Martinom Briňanským limit na olympijské hry v Sydney v štafete na 4x100 m v novom slovenskom rekorde 39,81 s. Na OH ich však nevyslali.
Atletické kluby.
Družba Piešťany 1993-1999
AC Stavbár Nitra 1996 - hosťovanie
Dukla Banská Bystrica 1999-2010 / 2x Národný tímový šampión 
AK Spartak Dubnica nad Váhom 2010-2017 / 5x Národný tímový šampión 
AC Stavbár Nitra 2017-2020 / 4x Národný tímový šampión 
Úspechy.
Víťaz Európskeho pohára klubových šampiónov 2010 s AK Spartak Dubnica nad Váhom
Slovenský rekordér v kategórii veteránov 35+ v behoch na:
60m v hale 7,36s - 200m v hale 23,98s, 100m 11,18s
kategória 40+
rok 2020: 100m 11,38s, 200m 24,06s
Bobová kariéra.
Bobovému športu sa začal venovať v roku 2010. V roku 2018 sa kvalifikoval v 4 boboch na zimné OH v Pchjongjangu ale opäť ostali doma.
Hasičský šport.
Ako profesionálny hasič bol šéftréner Slovenskej reprezentácie 2018 MS v hasičskom športe v Banskej Bystrici, kde pod jeho vedením získalo Slovensko titul Majstrov sveta v požiarnom útoku, a v roku 2019 v Ruskom Saratove boli 2hý. Ako športovec reprezentoval Slovensko na viacerých MS, ME hasičov (3x majster Európy, 6x majster sveta, 1x vicemajster sveta):
World Police and Fire Games 2019, Chengdu, Čina:
1.miesto v behu na 100 m, kat. 35-39-ročný, čas 11,22 s
1.miesto v behu na 200 m, kat. 35-39-ročný. čas 23,23 s
4.miesto v tlaku na lavičke do 83kg, kat. 35-39-ročný, 137,5kg
5.miesto v štafete na 4×100 m (mix), kat. 30-39-ročný
World Firefighters Games 2018, Chungju, Južná Kórea:
1.miesto v silovom trojboji do 90 kg: drep 190, tlak na lavičke 150, mŕtvy ťah 225, spolu 565 kg
1.miesto v behu na 100 m, čas 11,37 s, kat. 35-39-ročný
1.miesto v behu na 200 m, čas 23,85 s, kat. 35-39-ročný
3.miesto v štafete na 4×100 m (mix), kat. 30-39-ročný
World Police and Fire Games 2017, Los Angeles, USA:
1.miesto v behu na 100 m, kat. 35-39-ročný, čas 11,60 s
2.miesto v behu na 200 m, kat. 35-39-ročný. čas 24,02 s
3.miesto v štafete na 4×100 m (mix), kat. 30-39-ročný
European Police and Fire Games 2016, Huelva, Španielsko:
1.miesto v behu na 100 m, kat. 35-39-ročný, čas 11,61 s
1.miesto v behu na 200 m, kat. 35-39-ročný, čas 23,76 s
1.miesto v drepe do 90 kg, výkon 180 kg
Šarišská hradná cesta

Šarišská hradná cesta je projekt, zameraný na propagáciu hradov a kaštieľov v regióne Šariš. Prepája hrady, hradiská, kúrie, kaštiele a mestské opevnenia v okolí Prešova, Lipian, Sabinova, Bardejova, Svidníka, Bardejova a Hanušoviec nad Topľou. Projekt zastrešuje Oblastná organizácia cestovného ruchu Región Šariš a jeho zámerom je podpora cestovného ruchu.
V roku 2019 vydala oblastná organizácia prvý hradný bedeker s názvom Hrady v okolí Prešova , v roku 2020 vydala druhý bedeker s názvom Kaštiele v okolí Prešova, v roku 2021 vydala tretí aktualizovaný a doplnený bedeker s názvom Hrady a kaštiele v okolí Prešova. V roku 2021 tiež spustila mobilnú aplikáciu, ktorú môžu turisti a návštevníci regiónu využívať ako interaktívneho sprievodcu po pamiatkách.
Do Šarišskej hradnej cesty je zaradených 17 hradov, 4 hradiská, 65 kaštieľov a kúrií, 3 mestské opevnenia.
Hradiská: Archeopark Hanušovce Nad Topľou, Lipany, Šarišské Sokolovce, Várhegy – Várheď
Hrady: Kamenica, Hanigovský (Nový hrad), Šariš, Kapušiansky, Soľnohrad (Zbojnícky), Šebeš, Lipovský, Bodoň, Medzianky, Zborov, Obišovský, Plaveč, Kysak (zaniknutý), Brezovička (zaniknutý), Brezovica (zaniknutý), Sokoľ (zaniknutý), Lipovec (zaniknutý)
Mestské opevnenia: Prešov, Bardejov, Sabinov
Kaštiele: Kaštieľ Brezovica, Baroková kúria Brezovica, Klasicistická kúria Brezovica, Renesančná kúria Brezovica, Renesančná kúria Brezovica (sýpka), Renesančný kaštieľ Brezovička, Kaštieľ Červenica pri Sabinove, Kaštieľ Hámoš Demjata, Kaštieľ Semsey Demjata, Kaštieľ Dubovica, Kaštieľ Fintice, Kaštieľ Fričovce, Kaštieľ Giraltovce, Gréckokatolícky biskupský palác (Prešov), Kaštieľ Haniska, Kúria Haniska, Kaštieľ Hanušovce nad Topľou, Šóšovský kaštieľ Hanušovce nad Topľou, Kaštieľ Hendrichovce, Kaštieľ Pechy Hermanovce, Kaštieľ Hertník, Kaštieľ Chmeľov, Kaštieľ Chminianska Nová Ves, Kaštieľ Jarovnice, Kúria Jarovnice, Kaštieľ Kendice, Kúria Koprivnica, Kúria Kračúnovce, Kaštieľ Krivany, Kaštieľ Kuková, Kaštieľ Kurima, Kaštieľ Lemešany (Chabžany), Kaštieľ Ličartovce, Kaštieľ Marhaň, Kaštieľ Nižná Šebastová, Kaštieľ Ostrovany, Kaštieľ Bornemisza Pečovská Nová Ves, Kaštieľ Kornheizer Pečovská Nová Ves, Kaštieľ Mariássy Pečovská Nová Ves, Kaštieľ Ringov Pečovská Nová Ves, Klasicistická kúria Pečovská Nová Ves, Kaštieľ Petrovany, Palác Klobušických (Prešov), Rákociho palác (Prešov), Kaštieľ Ražňany, Szirmayov palác (Prešov), Kaštieľ Radatice, Kaštieľ Dolný Raslavice, Kaštieľ Horný Raslavice, Kaštieľ Rožkovany, Kaštieľ Ruské Pekľany, Kaštieľ Svidník, Kaštieľ Svinia, Kaštieľ Šarišské Dravce, Kaštieľ Šarišské Michaľany, Kaštieľ Terňa, Kaštieľ Tulčík, Kaštieľ Uzovce, Kaštieľ Uzovský Šalgov, Rákociho kaštieľ Veľký Šariš (zaniknutý), Renesančný kaštieľ Záborské, Kaštieľ Zborov, Kaštieľ Želmanovce, Kaštieľ Žipov, Kaštieľ Župčany.
Jungkook

Jungkook (vlastné meno: ; anglický prepis: Jeon Jeong-guk, * 1. september 1997, Pusan, Kórejská republika) je juhokórejský spevák, skladateľ piesní a tanečník. Je členom juhokórejskej chlapčenskej skupiny BTS, kde zastáva pozíciu hlavného vokalistu.
Detstvo a mladosť.
Jungkook sa narodil 1. septembra 1997 v Pusane v Južnej Kórei. Jeho rodina pozostáva z rodičov a staršieho brata. Navštevoval Baekyang základnú a nižšiu strednú školu v Busane. Keď začal trénovať pre Big Hit Entertainment, prestúpil na nižšiu strednú školu Singu v Soule. Jungkook sa spočiatku túžil stať bedmintonovým hráčom, ale po tom, čo videl v televízii vystupovať juhokórejského rapera G-Dragon s piesňou „Heartbreaker“, ovplyvnilo ho to do takej miery, že sa chcel stať spevákom.
V roku 2011 sa zúčastnil konkurzu do juhokórejskej talentovej šou "Superstar K" v juhokórejskom meste Tägu. Aj keď nebol vybraný, dostal ponuky na spoluprácu od siedmich zábavných spoločností. Nakoniec sa rozhodol začať trénovať v Big Hit Entertainment po tom, ako spoznal druhého člena s menom RM, v súčasnosti jeho kolegu zo skupiny a lídra BTS. V rámci prípravy na debut sa venoval zlepšovaniu tanečných schopností a počas leta 2012 odišiel do Los Angeles, kde absolvoval tanečný tréning od Movement Lifestyle. V roku 2017 ukončil štúdium na strednej škole múzických umení v Soule. V súčasnosti je zapísaný na Global Cyber University spolu s ostatnými členmi BTS, a to s RMom, Sugom, J-Hopeom, Jiminom a V.
Kariéra.
2013 – súčasnosť: BTS.
Jungkook debutoval 13. júna 2013 ako člen BTS vydaním singla „No More Dream“ z debutového albumu "2 Cool 4 Skool". V rámci pôsobenia BTS naspieval dve sólové skladby; prvá skladba „Begin“ z albumu "Wings" z roku 2016, rozprávala jeho príbeh o presťahovaní sa do Soulu v mladom veku, aby sa mohol stať idolom a vyjadruje vďačnosť ostatným starším členom BTS za to, že sa o neho v tom čase starali. Druhá skladba s názvom „Euphoria“, bola vydaná spolu so sprievodným deväť minútovým krátkym filmom 5. apríla 2018 ako úvod do ďalšej časti série BTS„Love Yourself“. Celá štúdiová skladba bola zahrnutá do ich albumu "Love Yourself: Answer", ktorý oficiálne vyšiel 24. augusta 2018.
Jungkook sa podieľal ako hlavný producent na dvoch spoločných piesňach: „Love is Not Over“ a „Magic Shop“.
Najnovší album BTS – "MAP OF THE SOUL: 7", ktorý oficiálne vyšiel 21. februára 2020 obsahuje skladbu „My Time“, ktorú zložil a naspieval Jungkook a vyjadruje jeho emócie, ktoré cítil počas dospievania ako člen BTS od čias debutu. V súčasnosti ide už o jeho tretiu sólovú skladbu.
Stračaník

Stračaník môže byť:
Eland

Eland môže byť:
Artificializmus

Artificializmus bol český výtvarný smer ovplyvnený poetizmom, ktorý v roku 1926 v Paríži založili Jindřich Štyrský a Toyen. Prvá výstava artificialistických diel sa konala v roku 1926 v parížskom ateliéri Toyen a Štyrského v Montrouge a hneď po jej skončení ju preniesli do Galerie d´Art Contemporain. Artificializmus prejavuje záujem o nevedomé psychické procesy, psychoanalýzu a smeruje k maximálne imaginatívnej maľbe, znázorňujúcej biomorfné tvary v neutrálnom priestore.
Vývoj.
Na jeseň v roku 1925 sa Toyen presťahovala spolu s Jindřichom Štyrským do Paríža. Tu sa angažovali ako umelecká dvojica v novom výtvarnom smere, ktorému dali názov artificializmus. V princípe sa jednalo o druh poetického spracovania tém, založených na snových a fantazijných zážitkoch. Artificializmus sa považuje za smer zrodený v českom kultúrnom okruhu, ktorý je výsledkom prechodu od kubizmu k poetizmu. Tvorba v tomto štýle sa rozvíjala do roku 1931, kedy Toyen so Štyrským prešli k surrealistom. Príkladom artificiálnych diel sú: Tobogán (1926, Národná galéria Praha), ktorý zobrazuje tendenciu ku geometrickej abstrakcii, obraz Fatamorgana (1926, Hluboká, Galéria Aleš), na ktorom je poznať oslobodenie od farieb, Cigaretový dym (1927), ktorý zobrazuje nemateriálny objekt, svetlá a tiene. Neskôr v rámci tohto štýlu Toyen prešla k hrubým vrstvám farieb, neurčitým textúram, geologickým témam, v ktorých hrala dôležitú úlohu voda (Le Marais, 1928) alebo "Šero v pralese". V týchto artificiálnych dielach sú jej objektami na obrazoch osamotené predmety plávajúce v priestore pripomínajúcom nočné krajiny alebo prírodu pod vodou (Gobi, 1931, múzeum Hradec Králové). Počnúc rokom 1931 sa prejavujú v obrazoch od Toyen obsedantné témy a objekty. Od začiatku 30. rokov 20. storočia artificializmus zanikol, lebo jeho autori začali tvoriť podľa princípov surrealizmu.
This Is Danko Jones

This Is Danko Jones je kompilácia najväčších hitov kanadského rockového tria Danko Jones. Album vyšiel 7. apríla 2009 a len v Kanade.
2020 CD3

 je malý asteroid a dočasný satelit Zeme. Objavili ho astronómovia Theodore Pruyne a Kacper Wierzchos 15. februára 2020 v observatóriu Mount Lemmon ako súčasť prieskumov Mount Lemmon Survey a Catalina Sky Survey. Objav oznámilo Centrum pre malé planétky 25. februára 2020 po tom, čo následné pozorovania upresnili dráhu telesa. Je to druhý dočasný mesiac Zeme objavený "in situ" po asteroide , ktorý bol objavený v roku 2006. Na základe pozorovaní jeho obežnej dráhy sa predpokladá, že bola zachytená Zemou okolo rokov 20152016 a obežnú dráhu Zeme opustila okolo mája 2020. V marci 2044 sa opäť priblíži k Zemi, ale pravdepodobne nevstúpi na jej obežnú dráhu kvôli veľkej vzdialenosti priblíženia. 
 má absolútnu magnitúdu okolo 32, čo naznačuje, že objekt je veľmi malý, s priemerom okolo 1,9 až 3,5 metra. Centrum pre malé planétky klasifikuje ako asteroid skupiny Amor, keďže obieha okolo Slnka za orbitou Zeme, hoci Databáza malých telies JPL ho pokladá za súčasť skupiny Apollo, ktoré pretínajú obežnú dráhu Zeme.
Objav.
 objavili Theodore Pruyne a Kacper Wierzchos v observatóriu Mount Lemmon 15. februára 2020. Tento objav je súčasťou Mount Lemmon Survey, určeného na hľadanie asteroidov pretínajúcich orbitu Zeme, ktorý je súčasťou Catalina Sky Survey uskutočňovaného v Tucsone v štáte Arizona. bolo pozorované ako nejasný objekt so zdanlivou magnitúdou 20 v súhvezdí Panna, vzdialený okolo 148 miliónov kilometrov (0.9889 AU) od Zeme. Pozorovaný pohyb telesa naznačoval, že teleso môže byť gravitačne ovplyvňované Zemou, čím podnietil ďalší výskum jeho obežnej dráhy.
Nález bol ohlásený Centru pre malé planétky ("Near-Earth Object Confirmation Page" – NEOCP), kde s pomocou ďalších pozorovaní vypočítali predbežnú orbitu telesa. Ďalšie pozorovania boli uskutočnené v priebehu šiestich dní po objave a nález objektu oficiálne oznámilo Centrum pre malé planétky vo svojej pravidelnej publikácii Minor Planet Electronic Circular 25. februára 2020. Neboli pozorované žiadne perturbácie slnečnou radiáciou a objekt nedokázali spojiť so žiadnym známym umelým telesom. Hoci sa predpokladá, že je skalný asteroid s vysokou hustotou, umelý pôvod telesa však stále nie je úplne vylúčený.
Počas februára 2020 neboli nájdené žiadne fotografie spred dátumu objavu, na ktorých je viditeľné. Objavitelia predpokladajú, že objekt mohol byť zachytený na obrázkoch aj pred objavom, ale nebol identifikovaný kvôli malej jasnosti a vysoko premenlivej obežnej dráhe.
Orbita.
Výpočty obežnej dráhy naznačujú, že teleso mohlo byť zachytené na orbitu Zeme okolo rokov 2015 až 2016 a predpokladá sa, že orbitu opustilo v máji 2020.
Pred dočasným zachytením jeho heliocentrická orbita pravdepodobne pretínala obežnú dráhu Zeme. Najpravdepodobnejšie patrila do skupiny Aten (s veľkou polosou pod 1 AU), prípadne do skupiny Apollo (veľká polos &gt; 1 AU).
Stará Graba

Stará Graba je prirodzený, občasne tečúci, trvalo zavodnený vodný útvar utvorený v priekope. Preteká Záhorím, územím okresu Malacky, katastrálnym územím mesta Stupava (k.ú. Stupava, k.ú. Mást III) a obce Borinka (k.ú. Vačková). Ide o tok IV. rádu, keďže je celý situovaný medzi hrádzou Moravy a Moravou, v jej alúviu, je to čisto nížinný typ potoka. Má dĺžku 2,309 km a plochu povodia 0,636 km². Vzniká vo výške a ústi do Maliny, v nadmorskej výške 
Vznik.
Jej vody vyvierajú v tesnej blízkosti, južne od ústia Zohorského kanála do Maliny, v dorastenom listnatom lese, neďaleko oblasti Močidlá (), v chotári mesta Stupava, v Záhorskej nížine, v podcelku Borská nížina, v časti Záhorské pláňavy, vo výške 
Opis toku.
Po vzniku potok tečie juhozápadojužným smerom, stále vo vyrastenom listnatom poraste, ktorý je obklopený rozľahlými podmočenými lúkami a močiarmi. Po chvíli sa mierne stáča na juh, podteká miestnu účelovú komunikáciu a nakrátko opúšťa les. Preteká trsťovým močiarom a onedlho znova vstupuje do stromového porastu. Pokračuje stále južným smerom, križuje sa s moravskou cyklomagistrálou a pomaly sa začína presmerovávať na juhovýchodojuh. Vteká do väčšieho systému močarísk a koryto toku sa značne zmení, z priekopy na prirodzené, nezregulované. Asi 115 metrov pred sútokom s Malinou naposledy vteká do listnatého lesa, výraznejšie sa stáča na juhovýchod a zľava sa vlieva do spomínanej rieky v nadmorskej výške , v katastri Borinky.
Selim III.

Selim III. (osm. tur. سليم ثالث "Selīm-i sālis"; * 24. december 1761, Istanbul, Osmanská ríša – † 28. júl 1808, Istanbul, Osmanská ríša) bol reformne zmýšľajúci sultán Osmanskej ríše v rokoch 1789 až 1807. Janičiari ho nakoniec zosadili a uväznili a na trón umiestnili jeho bratranca Mustafu ako Mustafa IV. Selim bol následne zavraždený. 
Selim III. bol synom sultána Mustafu III. a jeho manželky Mihrişah Sultán. Jeho matka bola pôvodom z Gruzínska, a keď sa stala Válide sultán, podieľala sa na reforme vládnych škôl a zakladaní politických korporácií. Jeho otec sultán Mustafa III. bol veľmi dobre vzdelaný a verili v nevyhnutnosť reforiem. Mustafa III. sa počas mieru snažil vytvoriť silnú armádu s profesionálnymi, vzdelanými vojakmi. Bolo to primárne motivované jeho strachom z ruskej invázie. Počas rusko-tureckej vojny ochorel a zomrel na infarkt v roku 1774. Sultán Mustafa si bol vedomý skutočnosti, že je potrebná vojenská reforma. Deklaroval nové vojenské predpisy a otvoril námorné a delostrelecké akadémie.
Sultán Mustafa bol veľmi ovplyvnený mystikou. Veštec predpovedal, že jeho syn Selim bude svetovým dobyvateľom, vďaka čomu usporiadal radostnú hostinu trvajúcu sedem dní. Selim bol v paláci veľmi dobre vzdelaný. Sultán Mustafa III. odkázal svojho syna ako svojho nástupcu; avšak po Mustafovej smrti nastúpil na trón Selimov strýko Abdülhamid I. Sultán Abdülhamid I. sa staral o Selima a vkladal dôraz na jeho vzdelanie. 
Po Abdülhamidovej smrti nastúpil Selim dňa 7. apríla 1789 ako 27-ročný na trón. Sultán Selim III. mal veľmi rád literatúru a kaligrafiu; veľa z jeho diel bolo umiestnených na stenách mešít a kláštorov. Napísal mnoho básní, najmä o okupácii Krymu Ruskom. Plynulo hovoril arabsky a perzsky. Bol veľmi náboženský a veľmi vlastenecký. Bol básnikom, hudobníkom a zaujímal sa o výtvarné umenie.
Myšiak

Myšiak môže byť:
Kaňa

Kaňa môže byť:
Poznámka.
Pozor na zámenu s češtinou, kde sa v súčasnosti ako „káně“ označuje približne tá skupina vtáčích rodov, ktoré sa v slovenčine dnes označujú ako myšiak.
SEAT Arosa

SEAT Arosa ("Typ" 6 H) je mestské vozidlo, ktoré bolo vyrábané španielskou automobilkou SEAT od roku 1997 do roku 2004. Model bol predstavený v marci 1997 na autosalóne v Ženeve. Jeho faceliftovaná verzia bola predstavená v októbri 2000 na autosalóne v Paríži. Zdieľala platformu s Volkswagenom Lupo.
Nástupca SEAT Mii bol uvedený na trh 21. októbra 2011 a je v predaji od 16. januára 2012.
Pred faceliftom (19972000).
Arosa je pomenovaná po dedine Vilagarcía de Arousa v provincii Pontevedra v Španielsku. Bola k dispozícii iba ako trojdverový, štvorsedadlový hatchback.
Arosa, ktorá bola uvedená na trh v roku 1998, bola do značnej miery identická so sesterským mestským autom Volkswagen Lupo, ktorý bol predstavený koncom roku 1998. Obidve vozidlá boli založené na platforme A00 skupiny Volkswagen, skrátenej verzii platformy A03 ktorú používajú väčšie modely Volkswagen Polo a SEAT Ibiza.
Arosa sa pôvodne vyrábala v závode Volkswagen vo Wolfsburgu v Nemecku a až v máji 1998 sa výroba presunula do závodov SEAT v španielskom Martorell. Arosu navrhol ten istý muž, ktorý navrhol Bugatti Veyron 16.4, Slovák Jozef Kabaň.
Výroba trvala od februára 1997 do augusta 2000.
Facelift (20002004).
Model bol v októbri 2000 faceliftovaný. Model Arosa nahradil v zostave španielskej značky SEAT Marbella, ale po ukončení výroby v júni 2004 nebol nahradený žiadnym autom. Faceliftovaný model mal okrem vonkajšieho restylingu aj upravený interiér s novou palubnou doskou. Výroba trvala od septembra 2000 do júna 2004.
V januári 2012 prišiel SEAT s pomyselným nástupcom Seatom Mii.
Koncepty.
Na autosalóne vo Frankfurte v septembri 2001 predstavil SEAT dva koncepty založené na SEAT Arosa. Nikdy sa však nedostali do výroby.
Údaje o predaji a výrobe.
Od svojho uvedenia na trh v roku 1997 až do roku 2004 sa predalo a vyrobilo viac ako 175 000 kusov automobilov SEAT Arosa.
Celková ročná výroba automobilov SEAT Arosa vyrobených v SEAT a iných závodoch koncernu Volkswagen je uvedená v nasledujúcej tabuľke:
Hibernákulum

Hibernákulum môže byť:
Jarva obyčajná

Jarva obyčajná alebo marulka obyčajná ("Clinopodium vulgare") je trvalá rastlina z čeľade hluchavkovité.
Je rozšírená v Eurázii a v celých Karpatoch. Obľubuje svetlé lesy a tienisté lúky na vápencových podkladoch. Chlpatá stonka rastie do 30 až 80 cm, je málo rozvetvená. Listy sú vajcovité a okraje jemne zubaté. Na vrchole a v úžľabiach má purpurové kvety v tvare pysku. 
Podobá sa na kocúrnik obyčajný ("Nepeta cataria").
Konopnica úhľadná

Konopnica úhľadná ("Galeopsis speciosa") je jednoročná rastlina z čeľade hluchavkovité.
Je rozšírená v Eurázii a v celých Karpatoch. Obľubuje svetlé a nižšie položené lesy alebo pobrežné kroviny. Ochlpená stonka rastie do 1 m. Na vrchole a v úžľabiach má purpurové kvety v tvare pysku. Horný pysk má žltú farbu a dolný fialovú.
Indikuje vysoký obsah dusíka v pôde.
Netýkavka malokvetá

Netýkavka malokvetá ("Impatiens parviflora") je jednoročná rastlina z čeľade netýkavkovité.
Rastie na jednej stonke alebo zriedkavo aj rozvetvene do výšky 10 až 100 cm. Pôvodom je zo severovýchodnej Ázie. Na území Slovenska ide o nepôvodný a invázny druh. Rozšírila sa po celom území v 19. storočí aj to aj do lesných spoločenstiev (okrem vyšších polôh). Riedke súkvetia majú slabožlté listy s červenými škvrnami. Obľubuje vlhké a tienisté miesta.
Podobne ako ostatné netýkavky, zrelé semená pri dotyku a vetre vystreľuje.
Mária Šofranko

PaedDr. Mária Šofranko (* 30. jún 1970) je slovenská učiteľka, občianska aktivistka a politička. Bola líderkou kandidátky hnutia OĽANO v parlamentných voľbách v roku 2020. Pochádza z východného Slovenska a vo voľbách bola zvolená za poslankyňu.
Životopis.
Po Strednej pedagogickej škole v Levoči študovala na Vysokej pedagogickej škole v Prešove. Doktor pedagogiky získala na Katolíckej univerzite v Ružomberku.
Pred zvolením do Národnej rady „viac ako dvadsať rokov pracovala v školách a školských zariadeniach ako pedagóg i vedúci pracovník.“ Učila na viacerých základných školách a bola riaditeľkou Základnej školy v Domaňovciach. Viedla viacero občianskych združení a pred voľbami bola riaditeľkou Obecného kultúrneho centra v Smižanoch.
Politické pôsobenie.
Približne začiatkom decembra 2019 dostala od predsedu hnutia Igora Matoviča ponuku byť líderkou OĽANO, ponukou bola „veľmi zaskočená“. Najprv ju oslovil Matovič s ponukou miesta na kandidátke, následne bola na stretnutí s predsedníctvom strany, ktoré rozhodlo, že jej ponúkne prvé miesto. Ponuku prijala, lebo jej dala možnosť pomôcť ľuďom z regiónu. Za svoje témy v hnutí a parlamente považuje školstvo a rómsku otázku. V školstve by chcela znížiť byrokraciu, zdvihnúť platy a motiváciu a zlepšiť spoluprácu učiteľov a celoživotné vzdelávanie. Sprísnila by kritériá na prijímanie na stredné a vysoké školy.
V parlamentných voľbách v roku 2020 kandidovala ako volebná líderka a získala 95 683 hlasov.
Poslanecký sľub zložila 12. mája 2020, dôvodom odsunu boli jej dlhodobé zdravotné problémy.
Osobný život.
V regióne bola známa ako Maťa Dugasová, po rozvode si však zmenila meno na dievčenské, z úcty k zosnulému otcovi na Šofranko. Šofranko trpí na bolesti chrbtice vzniknuté pri pôrode dcéry.
Sequoia

Sequoia môže byť:
Roháč (vrch v Súľovských vrchoch, 720 m)

Roháč () je vrch v Súľovských vrchoch. Celá západná a južná časť masívu patrí do národnej prírodnej rezervácie Podskalský Roháč.
Poloha.
Leží približne južne od mesta Považská Bystrica, v katastri obce Podskalie. Nachádza sa na južnom okraji geomorfologického podcelku Súľovské skaly, v tesnom susedstve obcí Zemianska Závada (osada Prečína, východné úpätie), Horný Moštenec (mestská časť Považskej Bystrice, severozápadné úpätie) a Podskalie (juhozápadné úpätie). 
Vrch Roháč leží v strednej časti Chránenej krajinnej oblasti Strážovské vrchy a jeho veľká časť zasahuje do národnej prírodnej rezervácie Podskalský Roháč.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no z blízkych osád Zemianska Závada, Horný Moštenec a Podskalie naň vedie viacero lesných chodníkov.
Roháč (vrch v Súľovských vrchoch, 803 m)

Roháč () je bralnatý vrch v Súľovských vrchoch. Leží nad obcou Súľov, približne juhovýchodne od Bytče. 
Poloha.
Nachádza sa na severovýchode centrálnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Súľovské skaly. Vrch leží v Žilinskom kraji, v okrese Žilina a zasahuje na katastrálne územie obcí Podhorie a Paština Závada. Vrcholom vedie hranica národnej prírodnej rezervácie Súľovské skaly, ktorá patrí do CHKO Strážovské vrchy. Najbližšími sídlami sú východným smerom položená Lietavská Závadka a Podhorie, južne situovaná obec Súľov-Hradná a severozápadne ležiace Hlboké nad Váhom.
Opis.
Skalnatý masív je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie cez Žibrid () a Kečku () na Brezovú horu (). Západným smerom je v sedle Pod Roháčom prepojený so susedným hrebeňom, vedúcim od ruiny Súľovského hradu () k hradu Hričov (). Východným susedom je vrch Požiar (), južným smerom leží Kečka a západným vrch Brada (). Juhozápadné svahy klesajú do Súľovskej kotliny a práve v tejto časti masívu sa nachádza jaskyňa Šarkania diera. Svahy odvodňujú prítoky Hradnianky na juhu, prítoky Lietavky na východe a Hlbocký potok na severozápade. Vrcholom vedie značený chodník z Lietavskej Závadky do sedla Pod Roháčom.
Zaujímavosťou je, že dva ďalšie vrchy s rovnakým názvom ležia v Súľovských vrchoch len niekoľko kilometrov južne; prvý Roháč (vrch v Súľovských vrchoch, 720 m) nad obcou Podskalie, druhý Roháč (vrch v Súľovských vrchoch, 571 m) nad obcou Prečín.
Výhľady.
Vrchol je pokrytý hustým porastom, znemožňujúcim súvislejší rozhľad. Obmedzený, no zaujímavý je možný najmä zo skalných brál, poskytujúcich výhľad najmä na okolité vrchy Súľovských vrchov a blízku Súľovskú kotlinu. Pri dobrých podmienkach možno z vhodných lokalít zhliadnuť Lúčanskú Fatru, Strážovské vrchy, časť Kysuckej vrchoviny, Krivánskej Fatry a Javorníkov, nezriedka tiež Lysú horu či Veľkú Raču.
Prístup.
Na vrchol vedie značený turistický chodník z Lietavskej Závadky, na ktorý sa dá pripojiť zo sedla Pod Roháčom alebo Roháčskeho sedla.
Thornov-Żytkowovej objekt

Thornov-Żytkowovej objekt (TZO) alebo hybridná hviezda je hypotetický typ hviezdy, ktorý vzniká ako následok kolízie červeného nadobra a neutrónovej hviezdy, pričom sa táto neutrónová hviezda sa stáva jadrom celého objektu. Existenciu týchto hviezd predvídali vedci Kip Thorne a Anna N. Żytkowová v roku 1977. Sľubným kandidátom na TZO sa v roku 2014 stala hviezda HV 2112, avšak predpokladá sa že to spadá skôr do tak isto vzácnej vetvy asymptotických obrov.
Vznik.
Thornov-Żytkowovej objekt vzniká zrazením obyčajne červeného obra s neutrónovou hviezdou. Neutrónová hviezda zostáva ako odhalené jadro super-masívnej hviezdy po jej výbuchu v supernovu. Ak sa tento proces udeje v binárnom systéme, táto veľká erupcia energie, ktorá sa uvoľní pri výbuchu ovplyvní rýchlosť a tvar orbitu jej susednej hviezdy. Táto výchylka môže mať za následok prienik orbitu danej neutrónovej hviezdy s druhou hviezdou. V inom prípade, ak je spoločníkom neutrónovej hviezdy hviezda hlavnej postupnosti, po dosiahnutí štádia červeného obra, táto neutrónová hviezda môže jej vrstvy „vysať“.
Po preniknutí neutrónovej hviezdy do červeného obra, trenie medzi neutrónovou hviezdou a difúznymi vrstvami červeného obra, spôsobí rozpad orbitu daného binárneho systému, a následne jadro červeného obra a neutrónová hviezda sa zlúčia do jedného. Ak spojenie týchto dvoch hviezd prekročí takzvanú Tolman-Oppenheimer-Volkoffovu hranicu, tak nastáva gravitačný kolaps a teda zrod čiernej diery. V inom prípade, ich spojením po čase vzniká opäť neutrónová hviezda.
Pokiaľ sa neutrónová hviezda zlúči s bielym trpaslíkom, je možné že sa z nich stane TZO s vlastnosťami hviezd typu R Coronae Borealis.
Vlastnosti.
Povrch neutrónovej hviezdy je veľmi horúci, s teplotami vyskakujúcimi až na formula_1 K. Takáto vysoká teplota je výsledkom nukleárnej fúzie v nánosoch plynu, alebo stlačením plynu gravitačnou silou hviezdy. Vďaka týmto vysokým teplotám a tlaku, môže dôjsť k fúzií jadier vodíka do rôznych iných izotopov, ako vznikajú pri bežnej hviezdnej nukleosyntéze. Svetelné spektrum TZO by malo poukazovať na obrovské množstvá rubídia , lítia a molybdénu. Niektorí astronómovia sa domnievajú, že sa v týchto hviezdach odohráva takzvaný r-proces, známy pre svoj výskyt v röntgenovom žiarení.
Pre pozorovateľa, TZ objekt silne pripomína bežného červeného nadobra, alebo ak je povrch tohto objektu dostatočne horúci na to aby ztrhol svoju vrchnú, vodíkovú vrstvu, môže sa podobať na dusíku bohaté hviezdy typu Wolf-Rayet. Tým, že sa vzhľadovo výrazne od iných obrov nelíši, existencia TZO sa dá preukázať jedine jej špecifickým svetelným spektrom. Životnosť takejto hviezdy sa rozprestiera medzi formula_2 rokov. Počet týchto objektov v našej galaxii sa odhaduje na 20 až 200.
Zánik.
Eventuálne, by tieto objekty mali začať strácať na hmotnosti, s tým že zvyšný vrchný obal sa premení na akrečný disk (často prítomné pri čiernych dierach), obklopujúci jadro, respektíve neutrónovú hviezdu. Na koniec neutrónová hviezda môže dať za vznik novej čiernej diere.
Péter Jakab (politik)

Peter Jakab (* 16. august 1980, Miškovec, Maďarsko) je maďarský politik, poslanec a predseda strany Jobbik
Životopis.
Narodil sa v meste Miškovec.
Je praktizujúci katolík so židovskými koreňmi. Jeho prastarý otec zomrel v Osvienčime. Jeho stará matka sa v roku 1925 obrátila na kresťanstvo a v Mezőtúre vychovávala 11 detí. Napriek svojmu pôvodu sa Jakab netají svojimi antisemitskými názormi.
V roku 2004 promoval na univerzite v Miškolci. 2009 - 2010 bol učiteľom dejepisu na strednej škole v Miškolci.
V parlamentných voľbách v roku 2018 bol zvolený za poslanca parlamentu. Od februára do júna 2019 bol zástupcom vedúceho parlamentnej skupiny Jobbik. Od júna 2019 je vodcom parlamentnej skupiny Jobbik.
Električková doprava v Minsku

Električková doprava tvorí v Minsku vedľa chrbticových dvoch liniek metra dôležitú časť dopravy v meste. Sieť je síce veľmi malá (tvorí ju celkom štyri trate usporiadané do písmena X a krížiace sa v centre mesta); počet liniek je ale relatívne vysoký a pohybuje sa priebežne okolo osem.
História.
História električkovej dopravy v bieloruskej metropole začala sa otvorením konskej električky 22. mája 1892. Táto trať vznikala dva roky, jej prevádzkovateľom bola „Spoločnosť mestskej a prímestskej konskej železnice pre Minsk a Voronež“, ktorá sa neskôr v roku 1909 premenovala na „Société Tramways urbains et suburbains de Russie“. Od roku 1913 už električkovú dopravu zariaďuje mesto Minsk.
Počas prvej svetovej vojny a následnej občianskej vojny v Rusku muselo dôjsť k prerušeniu prevádzky; a to konkrétne v období od mája 1918 do 7. augusta 1921. Opäť došlo k prerušeniu prevádzky od 20. januára 1928 do 13. októbra 1929, keď sa menil rozchod koľaje na štandardné ruský, 1524 mm. Dokončená bola aj elektrifikácia systému.
Počas druhej svetovej vojny muselo opäť dôjsť k prerušeniu prevádzky, a to v dvoch obdobiach (medzi 25. júnom 1941 a 1. májom 1943 a potom medzi júnom 1944 a 30. aprílom 1945).
Po vojne sa síce mohutný rozvoj nekonal, vznikla zato nová električková vozovňa. Citeľným zásahom do električkovej siete však naopak bolo začatie prevádzky metra, vďaka ktorému sa začali električkové trate, hlavne v centre a na hlavných triedach, postupne rušiť.
Vozový park.
Väčšinu vozového parku električiek v Minsku tvorili vozidlá starej ruskej a sovietskej výroby, menšia časť bola pôvodom z ČKD. Od roku 2003 jazdili po uliciach Minsku takisto aj električky z nemeckého Karlsruhe. Od roku 2009 vozový park tvoria len vozidlá miestneho výrobcu Belkomunmaš.
Stav k 16.2.2020.
Myšiar

Myšiar môže byť:
Električková doprava v Mazyre

Električková doprava v Mazyre začala fungovať v roku 1988. Dnes je Mazyr najmenším mestom v Bielorusku s vlastnou električkovou sieťou.
Prevádzkovateľom je spoločnosť „Mazyrski naftaperapracovčy zavod“ (Mazyrská rafinéria). Rozchod koľaje je 1524 mm a celková dĺžka siete predstavuje 20,3 km. V prevádzke je 47 električkových vozňov, ktoré sú deponované v jednej vozovni.
Vozový park.
Stav k 20. februáru 2020.
Jenny (slovenský seriál)

Jenny je slovenský rodinný dramatický seriál TV JOJ, ktorý vychádza z rovnomenného kanadského seriálu z roku 2017. Seriál mal premiéru v rámci špeciálneho vydania relácie V siedmom nebi 1. marca 2020. Hlavnú postavu onkologickej pacientky stvárnila Barbora Očenášová.
Peter Morvay

Peter Morvay (* 8. november 1968† 2. marec 2020, Bratislava) bol slovenský novinár a politický komentátor. Venoval sa najmä (česko-)slovensko-maďarským vzťahom, maďarskej menšine na Slovensku a politickému dianiu v Maďarsku.
Vysokoškolské štúdium absolvoval v Prahe, kde po Nežnej revolúcii (1989) ostal pôsobiť na ministerstve zahraničných vecí ako odborník na Maďarsko a začal publikovať v médiách. Neskôr sa presťahoval do Szegedu v Maďarsku a potom do Bratislavy. Po externom prispievaní do viacerých novín a časopisov v Česku, Maďarsku aj na Slovensku začal v roku 2003 pôsobiť v redakcii denníka "SME", najprv ako redaktor zahraničnej rubriky, neskôr ako komentátor. Patril medzi redaktorov, ktorí po vstupe finančnej skupiny Penta do majiteľskej štruktúry Petit Pressu, vydavateľa denníka "SME", opustili toto médium a založili "Denník N".
Rock and Roll Is Black and Blue

Rock and Roll Is Black and Blue je šiesty štúdiový album kanadského rockového tria Danko Jones. Vyšiel 9. októbra 2012. Skladba „Just a Beautiful Day“ sa umiestnila na 10. mieste v rebríčku Canadian rock/alternative chart.
Zoznam skladieb.
Deluxe Version.
15. „Crazy In Bed“ (Bonus Track) – 4:03
Spotify Exclusive Version.
16. „Whatever Happens“ (Bonus Track) – 3:34