burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Samuel Godra

Samuel Godra (* 25. august 1806, Bohunice – † 4. máj 1873, Stredné Plachtince) bol slovenský spisovateľ, a evanjelický kňaz.
Životopis.
Samuel Godra sa narodil 25. august 1806 v rodine národne uvedomelého evanjelického kňaza Michala Godru a Márie rod. Maróthyovej. Samuel Godra získal základné vzdelanie v rodnom prostredí a v Banskej Štiavnici, potom študoval na Evanjelickom lýceu v Bratislave, následne absolvoval teologické štúdium vo Viedni. Po štúdiách pôsobil ako učiteľ v Bratislave, potom nastúpil na kňazskú dráhu ako kaplán v slavónskej obci Neudorf, od 1840 bol kaplánom v Radvani a v roku 1841 sa stal kaplánom a potom farárom v Stredných Plachtinciach; kde kňazské pôsobenie kvôli zhoršenému zdravotnému stavu ukončil v roku 1870. Potom tu žil na odpočinku do svojej smrti 4. mája 1873. Samuel Godra bol podporovateľom slovenských národných a kultúrnych podujatí, spoluzakladateľom Spoločnosti česko-slovanskej v Bratislave, neskôr zakladajúcim členom a prispievateľom Matice slovenskej a slovenských gymnázií. Prispel na stavbu kostola v Horných Plachtinciach a väčší finančný obnos testamentárne odkázal ako Godrovskú základinu, určenú na vzdelávacie a kultúrne ciele obci Stredné Plachtince.
Tvorba.
Ako literát sa venoval poetickej a publikačnej činnosti. Najprv vydal kollárovsky ladené sonety v zbierke "Múzy dcéra" (1829), preromantickú prózu "Zlatovič" (1830), zbierku zneliek s náboženským obsahom "Obět srdce pobožného" (1856), "Epigramy" (1857 – 1858), "Původní bájky" (1859) a posledné básnické dielo s plachtinskými reflexiami "Petrenčok" (1865). K týmto prácam treba priradiť jeho publicistickú tvorbu v súdobých slovenských časopisoch a i. Udržiaval písomné kontakty s významnými slovenskými národovcami Pavlom Dobšinským, Jánom Drahotínom Makovickým, Augustom Horislavom Škultétym, Jozefom Viktorinom a i.
Bystrická ulica (Pezinok)

Bystrická ulica je ulica v meste Pezinok na sídlisku Juh. Je pomenovaná podľa Banskej Bystrice a je slepou uličkou. Nachádzajú sa tu tri vežové domy.
Na čísle 1 sa nachádza materská škola.
Na čísle 28 sa nachádza obchodný dom Kocka. V ňom sa v minulosti nachádzal aj obchod s potravinami, teraz tu sídlia fitness centrá, kaviareň, wellness, kozmetický salón a pripravované vegánske bistro.
Komenského ulica (Pezinok)

Komenského ulica je ulica v Pezinku. Je pomenovaná podľa Jana Amosa Komenského.
Na čísle 23 sa nachádza opatrovateľské zariadenie pre dôchodcov.
Na čísle 25 sa nachádza Spojená škola.
Na čísle 27 sa nachádza budova bývalej strednej odbornej školy (predtým stredného odborného učilišťa), v ktorej dnes sídli Cirkevná základná škola Narnia. V interiéri budovy školy sa nachádza sklomozaika s budovatelským motívom od Miloša Šimurdu z roku 1976.
Na čísle 29 sa nachádza Študentský internát SOŠ (pôvodne Domov mládeže SOU).
Na čísle 30 sa nachádza futbalový štadión futbalového klubu PŠC Pezinok.
Na čísle 30/A sa nachádza športová hala volejbalovo-tenisového klubu VTC Pezinok.
Na čísle 41 sa nachádza Športová hala SOŠ.
Na čísle 43 sa nachádza krytá plaváreň s kaviarňou.
Horný mlyn

Horný mlyn je lokalita v obci Cífer. Je pomenovaná podľa tzv. Horného mlynu (uvádzaného aj ako Pulmannov mlyn alebo Končitý mlyn), ktorý sa v minulosti nachádzal v tejto lokalite.
Lokalita sa nachádza na severozápade obce Cífer medzi miestnou časťou Jarná a samotnou obcou smerom do obce Jablonec. Nachádzajú sa tu ulice: Mlynská, Hájska, Veterná, Slnečná a Lúčna. V súčasnosti sa tu stavajú novostavby a nové ulice. V blízkosti lokality sa nachádza železničná stanica a futbalové ihrisko.
V lokalite sa nachádza farma a vojenský vysielač Ministerstva obrany Slovenskej republiky, ktorý je umiestnený v blízkosti rodinných domov.
Eupalinos z Megary

Eupalinos ("Eupalinos") bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr.
Eupalinos, sochár z Megary, tvoril v 2. polovici 3. storočia pred Kr. Od starovekých autorov o ňom nemáme správy. Známy je jeho menom signovaný mramorový podstavec objavený v ruinách aténskeho chrámu Asklépion. Tento podstavec bol základňou neznámej sochy, ktorú venovali (zrejme kňazi z atického dému "Flya") ako votívny dar bohu Asklépiovi.
Znalec antického umenia nemecký klasický archeológ Georg Lippold (podľa typu písma a iných znakov) jeho tvorbu datuje do rokov 240 až 200 pred Kr.
Norwegian Air Norway

Norwegian Air Norway AS je letecká spoločnosť v Nórsku. Vytvorená 17. júna 2013 prevádzkuje pravidelné linky z letiska Oslo-Gardermoen. Všetky lietadlá sú registrované v Nórsku.
Robert Hajšel

Robert Hajšel (* 28. marec 1967, Banská Štiavnica) je slovenský novinár a politik, od roku 2019 poslanec Európskeho parlamentu vo frakcii S&amp;D. Je členom výboru ITRE pre priemysel, energetiku a výskum, náhradníkom vo výbore AFET pre zahraničné veci. Je dlhoročným odborníkom na európske záležitosti, funkcionár Európskeho parlamentu.
Vyštudoval Moskovský inštitút medzinárodných vzťahov (MGIMO) so zameraním na diplomaciu a medzinárodné vzťahy.
Životopis.
Hajšel študoval v rokoch 1985-1990 na MGIMO. Od 1990 do 1992 pracoval ako editor pre agentúru ČSTK (dnes Tlačová agentúra Slovenskej republiky). Od roku 1993 bol prvým novinárom, ktorý na Slovensko prinášal informácie z Bruselu ako spravodajca slovenských médií najprv prostredníctvom tlačovej agentúry TASR a neskôr prostredníctvom Slovenského rozhlasu. Po 12 rokoch novinárskej práce sa v roku 2005 stal riaditeľom Kancelárie Európskeho parlamentu.
Počas svojej novinárskej kariéry približoval slovenskej verejnosti aspekty prístupového procesu krajiny do EÚ. Bol pri tom, keď sa Slovensko stalo členom Rady Európy, V4 a podalo prihlášku na vstup do Európskej únie. Počas 12 rokov novinárskej prinášal občanom Slovenska informácie z Bruselu, Štrasburgu a Haagu. Okrem informácií z oficiálnych zasadnutí Európskej rady pokrýval zasadnutia Európskeho parlamentu a brífingy Európskej komisie. Za novinársku prácu mu bolo udelených niekoľko ocenení od štátnych orgánov. Autorsky prispieval pre zahraničné médiá ako pre Politico, European Voice, La Libre Belgique.
V roku 2005 sa po absolvovaní 5-etapového konkurzu stal riaditeľom Kancelárie Európskeho parlamentu.
Vo voľbách do Európskeho parlamentu v máji 2019 bol zvolený za poslanca Európskeho parlamentu. Kandidoval ako nezávislý na kandidátnej listine strany SMER-SD. Nie je členom strany SMER-SD.
Publikácie.
Autor knihy "Slovensko a Európska únia", 2002, ISBN 80-968152-8-8
Boiskos

Boiskos ("Boiskos") môže byť:
Jozef Ščasný

Jozef Ščasný (* 10. apríl 1813, Borský Peter – † 1. december 1889, Bratislava) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, národný pracovník, mecén. Bol
stúpencom myšlienky národnokultúrneho zjednotenia a česko-slovenskej spolupráce. Značnú časť svojho osobného majetku venoval na národné, kultúrne alebo náboženské ciele.
Životopis.
Narodil sa 10. apríla 1813 v Borskom Svätom Petre v rodine notára Ondreja Ščasného a Agnesy rod. Pappovej..Študoval v Skalici. Absolvoval strednú školu v Ostrihome a Nitre a katolíckú teológiu na peštianskej univerzite. Roku 1836 ho vysvätili za kňaza. Ako kaplán účinkoval v Drietome, Nitre, Chynoranoch a Uhrovci. Ako farár pôsobil v Dražovciach a Močenku. Do Drážoviec prišiel roku 1847, kde blahodarne pôsobil štyri roky, zakladajúc i spolky triezlivosti. Roku 1850 odišiel do Močenku, kde pôsobil až do roku 1868 vzdal fary, lebo bol znechutený bojmi s maďarónskymi šovinistami V tejto obci zanechal cennú pamiatku – dal vystaviť na vyvýšenom mieste kalváriu. Kratší čas sa zdržiaval v rodných Búroch (Borský Peter), potom žil na penzii v Bratislave až do úmrtia 1. decembra 1889. Pochovaný je na Ondrejskom cintoríne.
Pre Jozefa Ščasného mal veľký význam jeho uhrovský pobyt. Tu sa spriatelil s Ľudovítom Štúrom a jeho starším bratom Karolom. Prostredníctvom nich sa zapojil do mladoslovenského hnutia (mal aj slovanské prímeno Borislav) a pracoval v tajnej spoločnosti Vzájomnosť, ktorú založil Skaličan Alexander Boleslavín Vrchovský. Takto sa stal významným reprezentantom katolíckeho duchovenstva v národno-zjednocovacích snahách. Jeho meno nájdeme v podpisovej akcii za povolenie Štúrových novín, zo strany mladých bernolákovcov patril medzi prvých podporovateľov spolku Tatrín(do Tatrína vstúpil v rámci štvrtého zasadnutia 9. augusta 1847) – predobrazu budúcej Matice slovenskej, bol členom jeho výboru i pravopisnej komisie, horlivo propagoval spolky miernosti (napísal o nich články do Slovenských národných novín i Orla tatránskeho).
K významnému postaveniu a autorite medzi slovenskými národovcami mu vo veľkej miere okrem vlastných zásluh prispelo aj dlhoročné priateľstvo s Jánom Hollým, ktorý bol pre národne cítiacu inteligenciu symbolom slovenskosti a všeobecne uznávaná autorita. Po jeho smrti po skončení revolúcie 1848 – 1849, inicioval v slovenskej verejnosti otázku postavenia pomníka a celonárodnej zbierky naň. Jozef Ščasný vydal vlastným nákladom na storočnicu jeho narodenia brožúru Ignáca Kaviaka o Hollého živote a diele. Keď v roku 1863 začala rozvíjať činnosť Matica slovenská, Ščasného meno opäť nachádzame ako člena jej výboru a podporovateľa jej vydavateľského úsilia.
Mecénska aktivita.
15. apríla 1886 svätil v tichosti zlatú svätú omšu z ktorej príležitosti venoval Spolku sv. Vojtecha 10 000 zlatých na vydania Písma svätého po slovensky, a zvlášť 100 dukátov prekladateľovi Sasinkovi. Svoju bohatú knižnicu taktiež venoval Spolku sv. Vojtecha ako aj ďalších 1000 zlatých.
Žigmund Alexander

Žigmund Alexander (; * 20. júl 1830, Vrbovce† 28. október 1912, Piešťany) bol uhorský lekár balneológ židovského pôvodu.
V roku 1862 absolvoval štúdium medicíny na univerzite v Pešti. Ako lekár pôsobil vo Vrbovom, od roku 1855 vo Zvolene a od roku 1872 alebo 1883 pracoval ako kúpeľný lekár v Piešťanoch. O Kúpeľoch Piešťany a ich liečivých účinkoch napísal knihu "Die Schwefeltherme Piestyán" (Piešťany, 1893). Patrila mu Vila Dr. Alexander ("Villa Dr. Alexander") na dnešnej Winterovej ulici a dom na dnešnej Beethovenovej ulici č. d. 10. Jeho syn, lekár Leo Alexander (* 1870† 1945) taktiež pôsobil v Piešťanoch.
Kultúra slova

Kultúra slova môže byť:
Muškát (Pezinok)

(Sídlisko) Muškát je tretie najväčšie sídlisko v Pezinku. Nachádza sa v severovýchodnej časti mesta smerom na Vinosady v lokalitách Muškát I. a Gánok. Nachádza sa tu aj bytový dom Zelený dvor, pri ktorom sa viedol dlhoročný súdny spor, a k nemu pristavený bytový dom Zelený dvor II. Prvé bytové domy na sídlisku boli postavené počas 70. rokov 20. storočia, posledné v rokoch 2021 a 2022.
Sídlisko sa skladá z častí Muškát I. a Muškát II. Projekty na výstavbu vzorového sídliska Muškát I. sa vyhotovili už v roku 1972 a bolo v pláne postaviť 192 bytových jednotiek v individuálnej bytovej výstavbe, z toho 10 jednotiek v dvojdomkoch, 129 v radovej zástavbe a 53 dvojbytov. Do konca volebného obdobia v roku 1976 tu stálo 72 bytových jednotiek v hromadnej a 172 jednotiek v individuálnej bytovej výstavbe.
Nachádzajú sa tu predajne potravín Kraj, CBA a Lidl (jedna na Trnavskej ulici, druhá na Ulici generála Pekníka a Lidl v Retail Boxe), materská škola na gen. Pekníka a mš pri retail boxe, kaderníctva, kaviareň, pizzeria, lekáreň, fitnescentrum a pohostinstvo. Neďaleko sa nachádza bývalý hypermarket Hypernova, z ktorého sa stalo obchodné centrum Retail box (Lidl, Planeo elektro, Kik, Pepco, Lekáren, DM a iné, obchodné centrum Bozin Shopping (pôvodne obchodné centrum Queen) (Super zoo, Drogéria,Tedi, Kasíno, Auto Kelly a iné), benzínová pumpa Slovnaft, a Okresné riaditeľstvo policajného zboru, a mnohé iné firmy a prevádzky.
Meteniusa

Meteniusa ("Metteniusa") je rod rastlín z čeľade meteniusovité ("Metteniusaceae"). Sú to stromy so striedavými jednoduchými listami a päťpočetnými pravidelnými kvetmi. Rastú v hmlových lesoch v Strednej Amerike a v juhoamerických Andách. Rod zahŕňa celkom 7 druhov.
Popis.
Zástupcovia rodu meteniusa sú stromy so striedavými jednoduchými listami. Kvety sú päťpočetné, pravidelné, obojpohlavné, v úžľabných určitých súkvetiach. Kalich je zrastený, vytrvalý a obklopuje semenník. Korunné lístky sú dužinaté, krátko zrastené v korunnej rúrke. Tyčiniek je päť a striedajú sa s korunnými lístkami. Semenník je vrchný, s jedinou komôrkou (pseudomonomernou) a s nitkovitou čnelkou, zakončenou málo diferencovanou bliznou. Koruna a tyčinky po opelení odpadávajú. Plodom je kôstkovica.
Rozšírenie.
Rod meteniusa zahŕňa 7 druhov a je rozšírený v Strednej Amerike a juhoamerických Andách od Kolumbie a Venezuely po Peru a Ekvádor. Typickým stanovišťom sú hmlysté horské lesy v nadmorských výškach 250 až 2000 metrov.
Taxonómia.
Tachtadžjan radil meteniusovité ("Metteniusaceae") do samostatného radu meteniusotvaré ("Metteniusales") v rámci nadradu "Celastranae", vo väčšine ostatných systémov bol v minulosti radený rod "Metteniusa" do čeľade "Alangiaceae". Tá bola následne v systéme APG zrušená, rod "Alangium" bol zaradený do čeľade drieňovité "(Cornaceae)" a rod "Metteniusa" bol preradený do samostatnej čeľade "Metteniusaceae", ktorá bola zaradená do radu v rámci vývojovej vetvy nazývanej lamiidy ("Lamiids"). Vo verzii APG IV, vydanej v roku 2016, je čeľaď "Metteniusaceae" radená do samostatného radu "Metteunisales", tvoriaceho jednu z bazálnych vetiev "Lamiids" a bolo do nej preradených 10 rodov vyňatých z čeľade ikacinovité ("Icacinaceae").
Význam.
Niektoré indiánske kmene severnej a východnej Kolumbie používajú semená "Metteniusa edulis" ako potravinu.
Sahara (Pezinok)

Sahara (označovaná aj ako Sídlisko Sahara alebo Dubový vŕšok) je lokalita a sídlisko s bytovými a rodinnými domami v meste Pezinok. Nachádza sa v blízkosti vinohradov, západne od sídliska Juh, s ktorým ho oddeluje potok Saulak. 
Do roku 1996 bola v pláne výstavba sídliska a polyfunkčných priestorov na mieste bývalých vinohradov pri Myslenickej ulici, neskôr však táto lokalita pripadla komerčnej výstavbe. V roku 2002 bola výstavba rozšírená o rodinné a bytové domy v časti Dubový vŕšok. Dubový vŕšok má rozlohu 233 507 m² a nachádza sa severozápadne od obchodného parku, nazývaného aj Sahara Shopping Park. V roku 2018 sa začala výstavba bytových domov Vinice.
Nachádzajú sa tu tri ulice: Ľudovíta Rajtera, Kataríny Franklovej a Eugena Suchoňa. Sprava sa lokalitou tiahne Okružná ulica, sídlisko zospodu ohraničuje Obchodná ulica a obchodný park zospodu ohraničuje Myslenická ulica.
Julius Riyadi Darmaatmadja

Julius Darmaatmadja SJ (* 20. december 1934, Muntilan, Indonézia) je indonézsky kardinál, emeritný arcibiskup Jakarty.
Životopis.
Študoval v kňazskom seminári v Magelangu, neskôr v roku 1957 vstúpil do Spoločnosti Ježišovej. Pokračoval v štúdiách filozofie na College de Nobili v Indii a teológie v Yogyakarte. Počas štúdií bol 18. decembra 1969 vysvätený za kňaza, svätiteľom bol kardinál Justinus Darmojuwono, arcibiskup Semarangu. Po vysviacke krátko pôsobil vo farskej pastorácií, potom ako učiteľ a neskôr aj rektor v kňazskom seminári sv. Petra Kanízia v Semarangu. V rokoch 1981 – 1983 bol predsedom arcidiecéznej komisie pre vzdelávanie a zároveň provinciálnym predstaveným jezuitov v Indonézii.
Biskup a kardinál.
V roku 1983 ho pápež Ján Pavol II. menoval za arcibiskupa arcidiecézy Semarang. Biskupskú vysviacku mu dňa 29. júna 1983 udelil emeritný arcibiskup Semarangu, kardinál Justinus Darmojuwono. Spolusvätiteľmi boli biskup diecézy Malang Francis Xavier Sudartanta Hadisumarta, OCD a arcibiskup diecézy Jakarta Leo Soekoto, SJ. V roku 1984 ho pápež menoval za vojenského ordinára Indonézie. V rokoch 1988 – 1997 a neskôr aj 2000 – 2006 bol predsedom indonézskej biskupskej konferencie. Pápež ho menoval za kardinála s titulárnym kostolom S. Cuore di Maria 26. novembra 1994.
11. januára 1996 bol menovaný za arcibiskupa Jakarty. V roku 2005 sa ako volič zúčastnil konkláve, na ktorom bol zvolený pápež Benedikt XVI. V roku 2006 bol uvoľnený z úradu vojenského ordinára Indonézie. 28. júna 2010 ho pápež uvoľnil z úradu arcibiskupa Jakarty. Na konkláve v roku 2013 sa nezúčastnil zo zdravotných dôvodov.
Muškát

Muškát môže byť:
Fortna ulica

Fortna ulica alebo Katova ulička je pešia ulička v historickom centre mesta Pezinok. Spája sídlisko Za hradbami s historickým centrom, t. j. Hrnčiarsku ulicu s Holubyho ulicou.
V roku 2004 bola kompletne zrekonštruovaná a Mestským zastupiteľstvom v Pezinku oficiálne pomenovaná. Koncom roka 2004 bola dokončená budova s obchodmi. Nachádza sa tu napríklad kaviareň, kaderníctvo a pizzeria.
Na okraji uličky zo strany Hrnčiarskej ulice sa nachádza bývalý dom kata, ktorý dnes slúži ako rodinný dom, a mestské opevnenie, ktoré je prerušené uličkou.
Belau Air

Belau Air je aerolínia Palau, ktorá má svoje sídlo v meste Koror. Je jediným leteckým dopravcom a hlavná aerolínia v celom ostrovnom štáte Palau. Bola založená v roku 1989. Hlavné letisko je medzinárodné letisko Roman Tmetuchl v štáte Airai. Spoločnosť vlastní len jedno lietadlo – Cessna 206, ktoré unesie 5 pasažierov. Lietadlo sa používa aj na turistiku a ponúka výlety po celom ostrove Palau. Belau Air vlastní aj helikoptéru Robinson R44. Letecká spoločnosť nelieta do zahraničia a iné letecké spoločnosti sa používajú na cestu do Palau a odtiaľ. Na prepravu cestujúcich z medzinárodného letiska Roman Tmetuchl v Airai do Kororu je zabezpečená kyvadlová doprava.
vonkajšie odkazy.
http://www.underwatercolours.com/belauair/
Vlk hrivnatý

Vlk hrivnatý (iné názvy: vlk guar, pes hrivnatý; lat. "Chrysocyon brachyurus") je jediný recentný druh z rodu "Chrysocyon". 
Je to najväčšia psovitá šelma, ktorá žije v Južnej Amerike. Navzdory názvu nie je blízkym príbuzným pravého vlka ("Canis lupus") a hoci výzorom pripomína líšku na dlhých nohách, nie je príbuzný ani s ňou. 
Žije v otvorenej krajine, v trávnatých a krovinatých porastoch, ako aj v mokradiach. Dlhé nohy využíva práve na pohyb vo vysokej tráve.
Priemerný dospelý jedinec váži od 20 do 23 kg. Je 100 – 125 cm dlhý a v kohútiku 75 – 90 cm vysoký. Je sfarbený do oranžova, s výraznou tmavšou pozdĺžnou hrivou, ktorú pri ohrození zježí, aby sa zdal väčší. 
Teritórium si značkuje výrazným pachom, čím si vyslúžil prezývku „tchorí vlk“.
Je to všežravec. Loví drobné až stredne veľké živočíchy (vtáky, hlodavce, králiky a dokonca aj ryby), no 50 % jeho potravy tvorí rastlinná zložka (cukrová trstina, ovocie, hľuzy). 
V pôvodnej prírode nemal žiadneho prirodzeného nepriateľa. Dnes môže padnúť za obeť zdivenému psovi domácemu. 
Jeho stav brazílska vláda vyhlásila za blízky ohrozeniu kvôli zániku prirodzeného biotopu.
Zo psovitých je najmenej sociálny druh.
Ant (župan)

Ant (* ?† po 1177) bol uhorský župný hodnostár, najstarší známy predok rodu Beče-Gregor ("Beche Gregor"). V listine uhorského kráľa Bela III. z roku 1177 je doložený ako člen kráľovského sprievodu a župan komitátu "Novi Castri" (tzv. Abanovohradský komitát).
Pakolenec červený

Pakolenec červený ("Spergularia rubra") je drobná a silno vetvená prízemná bylina vytvárajúca veľké trsy. Je to najrozšírenejší druh rodu pakolenec.
Opis.
Pakolenec červený je jednoročná alebo vytrvalá bylina z čeľade silenkovitých ("Caryophyllaceae"). Rastlina aj s kvetom dosahuje výšku do 25 cm. Z jej plytkého koreňa vyrastajú poliehavé, až vystúpavé stonky, ktoré sú pokryté žľaznatými chlpmi. Listy vyrastajú v prostistojnom usporiadaní, sú čiarkovitého tvaru a na konci vybiehajú v ostnatú špičku. Obojpohlavné ružové päťpočetné kvety vyrastajúce v okolíku majú korunné lístky o niečo kratšie než lístky kvetného kalichu. Môže sa rozmnožovať vegetatívne, rozrastaním trsov alebo semenami, ktoré sú unášané najčastejšie vetrom a uchovávajú si dlhú klíčivosť. Plodom je tobolka. Kvitne od mája do septembra a kvety otvára iba za jasného slnečného počasia. Ak nastanú nepriaznivé poveternostné podmienky, v kvetoch prebehne samoopelenie.
Výskyt.
Súvisle sa vyskytuje od Španielska cez Britské ostrovy, strednú a východnú Európu, severne zasahuje do Škandinávie, juh Talianska, cez severnú Afriku, Balkán až po pohorie Ural. V celej Škandinávii, Malej Ázii, Iráne a Saudskej Arábii je jeho výskyt len ostrovčekovitý. Do Severnej, Južnej Ameriky, Austrálie a na Nový Zéland bola rastlina dovezená. Je kozmopolitne rozšírená. Na stanovišti má tendenciu vytvárať vankúšovité porasty.
Ekológia.
Vyskytuje sa na obnažených pôdach, obľubuje mierne vlhké až suché stanovištia, kyslé pieščité pôdy chudobné na vápnik, rumoviská, prašné cesty, lesné svetliny. Je indikátorom kyslých pôd.
Pandios

Pandios alebo Pandeios ("Pandios, Pandeios") bol grécky sochár v 4. storočí pred Kr.
Grécky sochár Pandios tvoril v 4. storočí pred Kr. Známy je jeho menom signovaný mramorový podstavec zo sochy istej Filarety objavený na aténskej Akropole:
- text v starogréčtine - "Hranaté zátvorky tohto značne poškodeného nápisu (datovaného do 4. stor. pred Kr.) znamenajú doplnenie medzier (lacunae) a označujú písmená, ktoré sú nečitateľné alebo úplne stratené."
Pandios (Pandeios) sa podľa jeho súčasníka botanika Theofrasta duševne pomiatol, keď počas práce v tegejskom (v Arkádii) chráme Atény "Aley" zjedol koreň inak jedlého bodliaka zlatého (Scolynus hispanicus), ktorý rástol pri tomto meste.
Lysón

Lysón ("Lysón") môže byť:
Artičoka

Artičoka (zastarano: "čertopoloch" ; lat. "Cynara") je rastlinný rod z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Sú to trvalky, ktoré sú podobné bodliaku a sú s ním aj príbuzné.
Slovo artičoka.
Okrem označenia rodu "Cynara" slovo artičoka (ľudovo alebo staršie artičok, historicky aj "artičóka") môže znamenať:
Podrobnosti porovnaj v nižšie uvedenej systematike. 
Tento článok je o artičoke podľa definície v prvej vete tohto článku, čiže o rode "Cynara".
Systematika.
Rod artičoka ("Cynara"):
Poznámky:
Jedlinská

Jedlinská () je vrch v Kozích chrbtoch. Leží nad Vikartovcami, približne juhozápadne od Svitu. Severne od vrchu pramení rieka Hornád.
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Kozích chrbtov, v geomorfologickom podcelku Važecký chrbát. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie obcí Šuňava a Vikartovce. Najbližšími sídlami sú južne ležiaca Liptovská Teplička a východne situované Vikartovce, severne sa nachádza Šuňava, Štrba a Lučivná. Hrebeňom a vrcholom vedie hranica ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.
Opis.
Jedlinská leží v južnom výbežku pohoria a je súčasťou hrebeňa, ktorý vedie z masívu Krahulca () južným smerom a pokračuje cez Úplaz () na Kráľovu hoľu (). Západným smerom leží Krahulec, Gregória () a Zlomené (), južným Panská hoľa (), Skorkovec () a Brdárová (), východným Vysoký vrch (), Krížový vrch (), Kozí kameň () a Čierna () a severným Sviniarka (), Valtierov vrch (), Kolombiarok () a Piercok (), no tiež tatranská Vysoká () či Gerlachovský štít (). Západnú časť odvodňujú prítoky Čierneho Váhu v povodí rieky Váh, severné svahy sú pramennou oblasťou Hornádu a východnú a južnú odvodňuje Malý Hornád. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrch pokrýva nesúvislý lesný porast s mnohými odlesnenými plochami, ktoré umožňujú obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je tak možné pozorovať okolité vrcholy Kozích chrbtov a blízkych Nízkych Tatier, no tiež Západné a Vysoké Tatry a Branisko.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný lesnými cestami z okolitých obcí. Západným úpätím vedie Čiernovážskou dolinou cyklotrasa z osady Čierny Váh do Liptovskej Tepličky.
James Gosling

James Gosling OC, Ph.D. (* 19. máj 1955, neďaleko Calgary, Alberta, Kanada) je kanadský informatik, najznámejší ako tvorca objektovo orientovaného, multiplatformového programovacieho jazyka Java (pôvodne pomenovaného "Oak").
Životopis.
V roku 1977 získal na University of Calgary titul B.Sc (bakalár prírodných vied) v odbore informatika, v rovnakom odbore v roku 1983 získal titul Ph.D. na Carnegie Mellon University. Jeho dizertačná práca mala názov "The Algebraic Manipulation of Constraints".
V roku 1981 vytvoril prvú verziu textového editora Emacs, ktorý bežal pod Unixom. Pomenoval ho Gosling Emacs (Gosmacs). Ďalej vytvoril jednu z prvých viacprocesorových verzií Unixu, niekoľko prekladačov, e-mailových agentov (MTA) a správcov okien a bol tiež prvým vývojárom tabuľkového procesora sc.
V rokoch 19842010 bol zamestnaný v spoločnosti Sun Microsystems. V roku 1991 zrealizoval návrh programovacieho jazyka Java (v tom čase "Oak") a implementoval jeho prvý prekladač a virtuálny stroj. Od roku 1992 sa podieľal na vývoji ďalších verzií jazyka. V roku 1995 v Sun zistili, že názov "Oak" už nesie iný jazyk a tak pre svoj projekt zvolili názov "Java", čo je americký slangový výraz pre kávu.
Ďalej pracoval ako vedúci na projektoch NeWS, používateľské rozhranie Unixu windowing system. Bol členom komisie pre elimináciu grafických a architektonických nedostatkov systému Unix. Spolupracoval na vývoji webového prehliadača HotJava.
V roku 2005 bol vymenovaný do pozície hlavného vedeckého poradcu oddelenia, ktoré sa zaoberalo vývojom klientskeho softvéru v jazyku Java. Jeho hlavnou pracovnou náplňou bola korekcia a dohľad nad pokračujúcim vývojom jazyka Java, špeciálne virtuálneho stroja a objektovej knižnice.
Okrem toho reprezentoval firmu Sun na konferenciách, veľmi starostlivo sledoval trendy v oblasti IT a zároveň komunikoval s vývojármi aj používateľmi, aby mohol lepšie predvídať potreby zákazníkov, ktoré by premietol do ďalšieho vývoja technológie Java.
Firmu Sun Microsystems opustil 2. apríla 2010, krátko potom, čo bola prevzatá spoločnosťou Oracle.
Dňa 28. marca 2011 oznámil, že bol zamestnaný spoločnosťou Google. Päť mesiacov na to sa zapojil do start-up projektu Liquid Robotics. Zároveň figuruje ako poradca v spoločnosti Typesafe.
Osobný život.
Je druhýkrát ženatý a má dve deti, dcéru Kate a syna Kelseyho.
Ocenenia.
V roku 2007 získal vyznamenanie dôstojník Radu Kanady ("Officer of the Order of Canada"). Rad je v Kanade najvyššie občianske vyznamenanie a dôstojník je druhý najvyšší stupeň tohto vyznamenania.
Získal tiež viacero profesijných ocenení ako napr. "Innovator of the Year" udeľované časopisom Discover Magazine a "Software Development's Programing Excellence Award". Je autorom viac než desiatich patentov.
Pyramidálna inverzia

Pyramidálna inverzia alebo dáždniková inverzia je proces, v ktorom sa molekula so štruktúrou pyramídy, napríklad amoniak (NH3), „prevráti naruby“. Je to rýchla oscilácia atómu a jeho substituentov, pri ktorom molekula alebo ión prechdáza planárnym tranzitným stavom. Pre zlúčeniny, ktoré by boli normálne chirálne, pretože na tomto atóme majú stereocentrum, umožňuje pyramidálna inverzia racemizáciu jej enantiomérov (alebo diastereomérov, ak má viac chirálnych centier).
Energetická bariéra.
Energetická bariéra je závisla hlavne na druhu atómu, na ktorom prebieha pyramidálna inverzia. Inverzia atómu dusíka v amoniaku je pri izbovej teplote rýchla a prebieha asi 30 milárdkrát za sekundu (3·1010 s-1). Oproti tomu vo fosfáne (PH3) prebieha inverzia pri izbovej teplote len veľmi pomaly (energetická bariéra je 132 kJ/mol). K tejto rýchlosti pyramidálnej inverzie u amoniaku prispievajú dva faktory: nízka energetická bariéra (24,2 kJ/mol alebo 5,8 kcal/mol) a úzka šírka tejto bariéry, čo umožňuje kvantové tunelovanie (pozri nižšie). Kvôli tomu sú amíny so vzorcom RR′R"N zvyčajne opticky nestabilné (enantioméry sa pri izbovej teplote rýchlo racemizujú), ale "P"-chirálne fosfány sú stabilné (možno pozorovať a rozlíšiť jednotlivé stereoizoméry).
Tento proces prebieha i v sulfoxidoch, arzánoch, stibánoch a karbaniónoch. Vhodne substituované sulfóniové soli (R3S+), sulfoxidy, arzány a iné látky sú opticky stabilné pri izbovej teplote. Stérické efekty môžu takisto ovplyvniť energetickú bariéru. 
Dusíková inverzia.
Dusíková inverzia je proces, ktorý prebieha na atómoch dusíka, a to hlavne u amínov. Je to konkrétny prípad pyramidálnej inverzie. V procese dochádza k pohybu dusíku cez rovinu tvorenú substituentmi (substituenty sa takisto hýbu, a to v opačnom smere). Proces prebieha cez planárny tranzitný stav. Ak by zlúčenina bola chirálna (mala stereocentrum na tomto dusíku), dusíková inverzia vedie k racemizácii, takže jednotlivé stereoizoméry nie je možné rozlíšiť.
Kvantové efekty.
Amoniak vykazuje kvantové tunelovanie, kvôli úzkej tunelovacej bariére, nie kvôli termálnej excitácii. Superpozícia dvoch stavov vedie k štiepeniu energetických hladín, čo sa využíva v amoniakových maseroch.
Príklady.
Inverziu amoniaku poprvé zmerali v roku 1934 pomocou mikrovlnnej spektroskopie.
V jednej štúdii sa inverzia aziridínu spomalila 50× po umiestnení atómu dusíka poblíž fenolu v porovnaní s oxidovanou hydrochinónovou podobou tej istej molekuly. Tento systém je reverzibilný po reakcii s kyslíkom alebo ditioničitanom sodným.
Výnimky.
Konformačné napätie a štruktúrna tuhosť (rigidita) môžu účinne predísť inverzii amínových skupín. Analógy Trögerovej bázy (vrátane Hünlichovej bázy) sú príklady látok, v ktorých sú dusíkové atómy stabilnými stereocentrami a teda majú významnú optickú aktivitu.
Sisi (seriál)

Sisi je nemecký a rakúsky televízny seriál režiséra Svena Bohseho. V hlavnej úlohe - cisárovnej Rakúsko-Uhorska - Elisabetty "Sissi" hrá Dominique Devenport a Jannika Schümanna v úlohe Františka Jozefa I. Rakúského. Seriál mal premiéru 12. decembra 2021 na streamovacej platforme RTL+.
Na Slovensku ho vysiela Jednotka od 11. septembra 2022. Seriál má šesť dielov.
Zápletka.
Séria rozpráva príbeh o živote Alžbety Bavorskej, ktorá sa stala rakúsko-uhorskou cisárovnou, prezývanou Sissi. Séria je voľne inšpirovaná, historickým kľúčom s výraznými náznakmi moderny a anachronizmov. Akcia začína v tínedžerskom veku budúcej kráľovskej cisárovnej. Mladá a bezstarostná vojvodkyňa Alžbeta "Sissi" sa v Bavorsku zamiluje do Františka Jozefa I. Rakúskeho, za ktorého sa vydá vo Viedni. Neskôr utrpí niekoľko rán osudu, vrátane straty dvoch detí a nakoniec tretieho. Je chválená ako najkrajšia žena v Európe, no stále viac sa cíti sama a zavretá na cisárskom dvore vo Viedni.
Výroba.
Séria bola produkovaná Story House Pictures pre RTL v spolupráci s Beta Film ,ktorý tiež zaznamenal svetové tržby. Producentmi boli Jens Freels a Andreas Gutzeit, ktorý tiež slúži ako showrunner. Kooperačným partnerom je Austrian Broadcasting Corporation ( ORF ), produkciu podporili Filmförderungsanstalt a FFF Bayern.
Kameru mal na starosti Michael Schreitel. Scénografiu mal na starosti Algirdas Garbaciauskas, kostýmy Metin Misdik, zvuk Ralf Herrmann a casting Franziska Aigner.
Pred svetovou premiérou na filmovom festivale v Cannes podpísala spoločnosť Beta Film sériu zmlúv na celosvetové vysielanie. Práva na prvú sezónu získali okrem iných taliansky súkromný vysielateľ Mediaset, Globoplay v Brazílii, NPO v Holandsku, RTL v Maďarsku, RTVS na Slovensku a Viasat World. Existovali aj zmluvy s VTM v Belgicku, TF1 vo Francúzsku a ORF.
Okrem toho začal Netflix v auguste 2021 natáčať sériu "Cisárovná" s Devrimom Lingnauom a Philipom Froissantom ako mladým cisárskym párom.
Premietanie a vysielanie.
Prvé premietanie bolo 11. októbra 2021 na filmovom festivale v Cannes. Predtým RTL oznámila predĺženie na druhú sezónu. Na RTL+ boli epizódy vydané 12. decembra 2021. Prvé vysielanie na RTL a ORF bolo naplánované na 28., 29. a 30. decembra 2021  s dvojepizódou v troch prvých večeroch.
Natáčanie.
Natáčanie prebiehalo od apríla do augusta 2021 v Lotyšsku, Litve, Rakúsku, Maďarsku a Nemecku. Scény, ktoré sa odohrávajú v historickej Viedni, boli okrem iného z nákladových dôvodov nakrútené vo Vilniuse a Rige. Pre exteriérové ​​a interiérové ​​zábery viedenského Hofburgu boli použité Litovská národná filharmónia a Univerzita vo Vilniuse.
V januári 2022 je potvrdené, že je vo výrobe druhá séria seriálu, ktorá sa začne natáčať v nasledujúcich mesiacoch.
Bóra (vietor)

Bóra je severovýchodný až severný vietor, vyskytujúci sa hlavne v Jadranskom mori, Grécku a Turecku. Prináša prevažne ochladenie a zrážky, vanie od pobrežia a prejavuje sa nestabilnými a extrémne silnými poryvmi búrlivého vetru. Jeho meno vzniklo podľa gréckeho boha vetru Boreasa z gréckej mytológie. Je známy ako nebezpečný vietor hlavne kvôli svojmu rýchlemu príchodu a jeho vysokej intenzite - jeho rýchlosť je niekedy viac ako 42 m/s, v nárazoch môže dosahovať až 56 m/s.
Poznáme dva typy Bóry: 
Vznik Bóry.
Ideálnym miestom pre vznik silných vetrov ako napríklad bóry je východné pobrežie Jadranu, tiahnúce sa od Albánska až po Rijeku. Bóra najčastejšie vzniká v zime, keď sa nad pevninou nachádza tlaková výš, zatiaľ čo nad Jadranom sa pri teplejšom vzduchu nachádza tlaková níž. Veľký tlakový rozdiel spôsobuje, že vietor vanie z oblasti s vyšším tlakom do oblastí s nižším tlakom. Vzduch nad pevninou sa pri tlakovej výši ochladzuje oveľa rýchlejšie než vlhký morský vzduch. Ochladzovaním vzduch hustne a vietor silnie. Bóra najčastejšie silnie v noci.
Seredská ulica (Trnava)

Seredská ulica je ulica v Trnave, v mestskej časti Modranka. Križuje sa so spolu so 7 ulicami: Hraničná, Tichá, Pútnická, Lipová, Olivová, Diaľničná a Jarná.
Anton Jaro

Anton Jaro (*24. júl 1954, Bratislava) je slovenský štúdiový hudobník, hráč na kontrabas, basovú gitaru a skladateľ. Aj keď je vo vlastnej produkcii zameraný skôr na džezovú hudbu, ako štúdiový hudobník spolupracuje na projektoch rôznych hudobníkov v pestrom spektre hudobných žánrov.
Životopis.
Anton Jaro sa narodil 24. júla 1954 v Bratislave. Neskôr študoval na Strednej priemyselnej škole polygrafickej v Bratislave. Počas školy hrával ako basgitarista v rockovej kapele Ex We 5. Začiatkom 70. rokov sa stal členom jazzrockovej skupiny Fermata, s hral na viacerých, aj zahraničných koncertoch a nahral albumy "Fermata I" (1975), "Pieseň z hôľ" (1977). V roku 1976 začal Anton Jaro spolupracovať s kvartetom Laca Gerhardta. Nahral s ním album "Prečo sme sa oženili?" (1977). Príležitostne hrával aj s Dežom Ursínym, jeho meno nájdeme medzi hudobníkmi na albumoch "Pevnina detstva" (1978) a "Zelená" (1999). 
Medzi rokmi 1985 až 1990 bol Anton Jaro členom Tanečného orchestra Československej televízie v Bratislave, v Big Bande Radio Bratislava hrával v rokoch 1990 až 1994. V rokoch 1986 až 1990 hral Anton Jaro v skupine Alef gitaristu Andreja Kellenbergera a v rokoch 1986 až 1987 v Combe Petra Lipu. V džerockovom gitarovom triu Jakabčic-Burian-Jaro hrával Anton Jaro od roku 1987, kedy vystúpili na prehliadke slovenského džezu počas Bratislavských jazzových dní. 
V rokoch 1987 až 1992 Anton Jaro na Konzervatóriu v Bratislave vyštudoval u profesora Pavla Profanta hru na kontrabas.
V 80 rokoch je Anton Jaro aktívny aj pri nahrávaní populárnej hudby. Ako štúdiových hudobník bol pri vzniku mnohých známych slovenských hudobných albumov: so skupinou Elán nahrával "Detektívku" (1986), "Nebezpečný náklad" (1988), či album "Rabaka" (1989), v spolupráci s Marianom Greksom bol Anton Jaro členom štúdiovej kapely pri nahrávaní Greksovho albumu "Demikát", so spevákom Petrom Nagyom nahral basy na albumoch "ale" (1987) a "Šachy robia človeka" (1989). Anton Jaro spolupracoval aj s Paľom Haberom, s Pavlom Hammelom a so skupinou Prúdy, či s Robom Grigorovom, s Big Bandom Pavla Zajačka, so Soňou Horňákovou a s mnohými ďalšími.
V roku 1998 Anton Jaro založil skupinu, ktorú nazval Jazz Standards Antona Jara a naďalej pokračuje v spolupráci s rôznymi umelcami. Jeho meno nájdeme na obale mnohých súčasných albumov. Účinkoval napríklad aj na albume "Knights of the Living Groove" (2005) od amerického saxofonistu Petra Cardarelliho, ako člen Filharmonického kontrabasového kvinteta účinkoval na albume "Joseph Kolkovich - Nine Preludes, Silent Tears of Fathers" (2007), či na albume džezovej hudobníčky a skladateľky Sisy Michalidesovej, "Zimní kúzelníci" (2009).
Diskografia.
Zoznam niektorých projektov, na ktorých spolupracoval Anton Jaro:
Sópatros (syn Menekrata)

Sópatros () bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr.
Sópatros z Téb a jeho otec Menekrates boli sochári, ktorí v 2. polovici 2. stor. pred Kr. pôsobili v Delfách. Svedectvom ich sochárskej činnosti je ich menami signovaný (v druhom nápise zhora) fragment podstavca zo sivého vápenca (päť fragmentov podstavca má päť ľahko datovateľných nápisov z rôznych čias), ktorý bol časťou základne pomníka s jazdeckou sochou, venovaného občanmi Delf prokonzulovi "M. M. Rufusovi" v roku 107 alebo 106 pred Kr. Presnejšie to vysvetľuje nápis: „"Marcusovi Minuciusovi Rufusovi, rímskemu konzulovi, ktorý dobyl galských Skordiskov, Bessianov a ostatných Trákov – mesto Delfy, pre jeho cnosť."“
Socha sa do dnešných čias nezachovala. Fragment podstavca s ich podpismi je umiestnený v Archeologickom múzeu v Delfách pod inv. číslom 1746. Objavili ho v roku 1894 a jeho nápis bol po prvýkrát publikovaný v roku 1896 francúzskym archeológom Paulom Perdrizetom.
Vlastizrada

Vlastizrada je v širšom zmysle zločin proti základom štátu, a/alebo jeho suverenite, ústavnému zriadeniu, samostatnosti, zvrchovanosti a územnej celistvosti. V súčasnej slovenskej legislatíve je chápaná ako úmyselný trestný čin občana SR v spojení s cudzou mocou alebo cudzím činiteľom.
Podľa § 311 Zákona č. 300/2005 Z. z. (Trestného zákona) trestný čin proti základom republiky. Spácha ho občan SR, „"ktorý v spojení s cudzou mocou alebo s cudzím činiteľom spácha trestný čin úkladov proti Slovenskej republike, teroru, záškodníctva alebo sabotáže".“ Cudzou mocou sa pre potreby trestného zákona „"rozumejú cudzie štáty a ich vojenské alebo iné zoskupenia predstavované ich organizáciami a orgánmi, akými sú najmä osoby vykonávajúce spravodajskú činnosť, vojenskí funkcionári, diplomati a iní štátni úradníci."“ Cudzím činiteľom sa pre potreby trestného zákona rozumie „"fyzická osoba alebo právnická osoba, ktorá síce nie je orgánom alebo zástupcom cudzieho štátu, ale vzhľadom na svoje politické, hospodárske alebo spoločenské postavenie má významný vplyv vo svojom štáte alebo v medzinárodných vzťahoch."“
Trest za vlastizradu je podľa § 311 Zákona č. 300/2005 Z. z. odňatie slobody na pätnásť rokov až dvadsaťpäť rokov alebo odňatie slobody na doživotie. V minulosti (napr. Trestný zákon č. 140/1961 Zb.) hrozil v bývalom Československu za vlastizradu aj trest smrti.
V trestnom zákone je medzi trestnými činmi proti obrane vlasti definovaná aj vojnová zrada. Dopustí sa jej občan SR, „"ktorý počas vojnového stavu alebo vojny koná službu v nepriateľskom vojsku alebo v nepriateľskom ozbrojenom zbore".“
Filipíny (ostrovy)

Filipíny (normovaný názov; iné názvy: Filipínske ostrovy, Filipínske súostrovie; , ) sú skupina ostrovov v Tichom oceáne na severovýchode Malajského súostrovia v juhovýchodnej Ázii. Pozostáva z 7 641 ostrovov s celkovou rozlohou . Dva najväčšie ostrovy, Luzon () na severe a Mindanao () na juhu, predstavujú takmer dve tretiny rozlohy súše Filipín. Medzi týmito dvoma ostrovmi sa nachádzajú Visayské ostrovy, z ktorých sú najväčšie ostrovy Masbate, Samar, Leyte, Bohol, Cebu, Negros a Panay. Celková dĺžka pobrežia činí až .
Z hľadiska politickej geografie tvoria územie Filipínskej republiky (Filipín).
Čierna (vrch v Kozích chrbtoch)

Čierna () je vrch v Kozích chrbtoch. Leží nad Vikartovcami, približne juhozápadne od Svitu. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Kozích chrbtov, v geomorfologickom podcelku Dúbrava. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie obcí Šuňava a Lučivná. Najbližšími sídlami sú južne ležiace Vikartovce, západne situovaná Šuňava a Štrba, severne Lučivná a severovýchodne mesto Svit.
Opis.
Čierna leží v rázsoche, vybiehajúcej severným smerom z masívu Kozieho kameňa (). Západne sa nachádza Sviniarka (), Vtáčnik (), Gregória () a Krahulec (), južným smerom Jedlinská (), Brdárová () a Vysoký vrch (), východným Kozí kameň, Krížový vrch () a Smolník () a severným Bôrik (), Valtierov vrch (), Sviniarka () a tiež tatranská Vysoká () či Gerlachovský štít (). Oblasť je súčasťou povodia rieky Poprad, pričom masív Čiernej odvodňuje potok Lopušná a jej prítoky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrch pokrýva nesúvislý lesný porast s mnohými odlesnenými plochami, ktoré umožňujú obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je tak možné pozorovať okolité vrcholy Kozích chrbtov a blízkych Nízkych Tatier, no tiež Chočské vrchy, Západné a Vysoké Tatry a Levočské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no východne vedie sedlom Tabličky zeleno značený chodník z Vikartoviec do Svitu. Dolinou Veľká Lopušná vedie západným úpätím žltá značka z Lučivnej na rázc. Jakubčáková nad Vikartovcami.
Menšinová vláda

Menšinová vláda (alebo "minoritná vláda") je forma vlády vyskytujúca sa v parlamentných demokraciách, kde vládnuca strana alebo koalícia vládnucich strán nedisponuje väčšinou kresiel v parlamente. Schvaľovanie legislatívy býva preto spravidla pre vládnucu stranu obťažnejšie. Tieto strany zvyčajne vytvoria dohodu s jednou z opozičných strán poskytujúcou stabilnú väčšinu, ale môžu byť aj bez regulárnej podpory spoliehajúc sa na podporu zo strany jednej z opozičných strán v závislosti od konkrétneho prípadu. Pre menšinovú vládu je charakteristická aj menšia stabilita, keďže opozičné strany sa môžu hocikedy spojiť a vysloviť vláde nedôveru.
Vo svete.
V niektorých krajinách sveta sú menšinové vlády bežné. Napríklad v Kanade ich od roku 1873 bolo už 15. Súčasná, rovnako ako aj predchádzajúca, vláda Justina Trudeaua je tiež menšinová.
V Nordických štátoch je menšinová vláda jednej strany podporovaná niekým z opozície zvykom, Dánsko a Švédsko majú takú vládu aj v súčasnosti. V Nórsku momentálne vládne menšinová vláda tvorená Nórskou stranou práce a Stranou stredu.
Austrália zažila menšinovú vládu štyrikrát. Prvý raz sa tak stalo po voľbách v roku 1940, keď Národno-liberálna koalícia získala v parlamente 36 kresieľ zo 74 a bola schopná vládnuť vďaka podpore dvoch nezaradených poslancov. Táto vláda však prežila len do roku 1941, keď jej bola vyslovená nedôvera. Ďaľšiu menšinovú vládu tak sformovala Austrálska strana práce, ktorá bola tiež podporovaná práve dvomi vyššie spomínanými poslancami.
Tretia menšinová vláda v Austrálii vládla v rokoch 2010 až 2013, tiež vedená Australskou stranou práce podporovanou štyrmi nezaradenými poslancami a jedným poslancom zo Strany Zelených. Štvrtýkrát sa tak stalo v roku 2018 po konfliktoch vo vládnucej koalícii, ktorá vyústila v podanie demisie premiéra Malcolma Turnbulla. Nová vláda Scotta Morrisona bola už menšinová.
Na Slovensku.
Samostatné Slovensko zažilo zatiaľ tri menšinové vlády, z ktorých všetky tri ale začínali v parlamente s väčšinou. Prvou z nich bola druhá vláda Vladimíra Mečiara, ktorá sa do menšiny dostala po vystúpení niekoľkých poslancov vládnych strán SNS a HZDS z ich poslaneckých klubov. Druhou v poradí bola druhá vláda Mikuláša Dzurindu, ktorú pre rôzne krízy a nezhody prestala podporovať časť poslaneckého klubu strán SDKÚ, ANO, a nakoniec aj celý poslanecký klub KDH. Treťou bola vláda Eduarda Hegera, ktorá sa stala meňsinovou po odchode strany SaS z koalície.
Pontevedra

Pontevedra je starobylé mesto na severovýchode Galície (severozápadné Španielsko) na rieke Lérez, sídlo rovnomennej provincie, s 83 260 obyvateľmi.
Peter Preložník

Peter Preložník (* 6. júl 1970, Šurany) je slovenský klavirista, hráč na klávesové nástroje, spoluhráč v hudobných projektoch viacerých slovenských hudobníkov, majiteľ nahrávacieho štúdia a hudobný pedagóg.
Životopis.
Peter Preložník v rokoch 1992 až 1996 študoval na Elektrotechnickej fakulte SVŠT v Bratislave. V rokoch 1993 až 1997 študoval na Ľudovom konzervatóriu hru na klavír. Medzi rokmi 1992 až 1997 absolvoval Jazzové dielne vo Frýdlante a workshop v Klagenfurte.
V roku 1988 Peter Preložník založil skupinu THS Band. V rokoch 1989 až 1994 sa ako člen skupiny Bossa Noha (pod vedením gitaristu Stanislava Počajiho) zúčastnil niekoľkých Jazzových festivalov, na Slovensku: v Žiline a v Bratislave a v Česku: v Přerove a v Karlových Varoch. V rokoch 1990 až 1991 bol Peter Preložník lídrom formácie Brož Band. Spolu s ním v kapele účinkovali: Ľubor Priehradník (trúbka), Martin Gašpar (basová gitara), Marcel Buntaj (bicie nástroje). Na džezovom festivale v Žiline v roku 1991 táto formácia získala prvú cenu. V roku 1991 bol Peter Preložník členom kapely Meditation Blues Band Jozefa Barinu. V rokoch 1994 až 1997 bol členom kapely Stará jedáleň a v roku 1995 spolupracoval v skupine Mr. Band so speváčkou Silviou Josifoskou a s Andrejom Šebanom. V roku 1996 hral na džezovom festivale v Přerove s formáciou Tentet Matúša Jakabčica a účinkoval aj so skupinou Bee Connection: Berco Balogh (spev), Matúš Jakabčic (gitara), Juraj Griglák (basová gitara), Oldo Petráš (bicie nástroje). V tom isto roku založil aj P + P Quartet: Stanislav Počaji (gitara), Peter Oberländer (kontrabas), Csaba Csendes/ / Juraj Gergely (bicie nástroje). V nasledujúcom roku, 1997, hral v skupine Jozefa „Doda” Šošoku a vystúpili aj na Dňoch Bratislavy v Jeruzaleme. V roku 1998 Peter Preložník založil skupinu All Jazz Group: Juraj Kalász (kontrabas), Marián Ševčík (bicie nástroje), Ladislav Svetlík (husle), ktorá je orientovaná na moderný akustický džez. Medzi rokmi 1997 až 1998 pôsobil vo folkrockovej verzii skupiny Prúdy Pavla Hammela. Peter Preložník je primárne zameraný na modernú fusion music 90. rokov a na akustický moderný jazz, no spolupracuje aj s radom interprétov z iných hudobných žánrov. Spolupracoval napríklad s hudobníkmi ako Robo Opatovský, hral s kapelou MIDI Roba Grigorova, s Luciou Šoralovou, s Vašom Patejdlom, s formáciou Bassfriends Juraja Grigláka, so speváčkou Tinou, či so skupinou Fermata.
Peter Preložník je spoluautorom hudby k filmom: "Zima kúzelníkov" (STV), "Malé oslavy" a k divadelným hrám "Partybreakers" (SND), "Trzy Swinky" (Teatr im. H. Ch. Andersena, Lublin).
Dionysiades (sochár)

Dionysiades () bol grécky sochár v 2. stor. pred Kr.
Dionysiades, zrejme z ostrova Rodos(iní autori o tom pochybujú), bol jedným zo sochárov, ktorí pracovali na Veľkom Diovom oltári v Pergamone (postavený bol v rokoch 180 – 160 pred Kr. za vlády pergamského kráľa Eumena II., podstavec je ozdobený monumentálnymi vlysmi so sochárskou výzdobou, znázorňujúcou Gigantomachiu - boj Gigantov s bohmi). Na veľkom vlyse Gigantomachie, ktorý sa nachádzal na podstavci svätyne Dia a Atény, sú aj mená sochárov, pochádzajúcich z Pergamonu, Atén, Trallu (neskôr Seleukeie ) alebo Rodosu. Medzi menami týchto sochárov sa nachádza aj (fragmentárne) meno Dionysiada a meno jeho spolupracovníka Menekrata.
 "Hranaté zátvorky v starogréckom texte dopĺňajú medzery (lacunae) a označujú písmená, ktoré sú nečitateľné alebo úplne stratené."
Apo (sopka)

Apo alebo Mount Apo () je činná sopka v južnej časti ostrova Mindanao na Filipínach, ktorá je najvyšším vrchom ostrovov, ako aj samotnej Filipínskej republiky. Tento plochý bazaltový vrch je porastený tropickým lesom, pričom je súčasťou národného parku Mount Apo, ktorý bol ustanovený 9. mája 1936 na ochranu prírodných výtvorov (vodopády Malasita, horúce pramene Kisinte) a živočíšstva (orlov).
Apo

Apo môže byť:
Tvrdoš

Tvrdoš môže byť:
Nikératos

Nikératos () môže byť:
Vzťahy medzi Slovenskou republikou a Spojenými štátmi americkými

 
Slovensko-americké vzťahy sú bilaterálne vzťahy medzi Spojenými štátmi americkými a Slovenskou republikou, najmä od vyhlásenia samostatnosti v roku 1993.
História.
Pád socialistického režimu v Československu v roku 1989 a následné rozdelenie oboch republík 1. januára 1993 umožnili obnovenie spolupráce medzi USA a Slovenskom. Voľby prozápadnej reformnej vlády koncom roka 1998 ďalej posilnili úzke vzťahy medzi krajinami. Spojené štáty poskytli po roku 1990 viac ako 200 miliónov dolárov na podporu obnovy demokracie a trhovej ekonomiky na Slovensku.
Státisíce Američanov majú svoje korene na Slovensku a mnohí si zachovali silné kultúrne a rodinné väzby k Slovenskej republike. Prezident Woodrow Wilson a Spojené štáty americké zohrali veľkú úlohu pri vzniku pôvodného československého štátu 28. októbra 1918. Tomáš Masaryk, otec československého štátu a jeho prvý prezident, navštívil počas 1. svetovej vojny USA a použil okrem iného ústavu USA ako vzor pre prvú československú ústavu.
V roku 2005 sa uskutočnila prvá návšteva amerického prezidenta na Slovensku. 23. až 24. Februára 2005 sa uskutočnil Bratislavský samit 2005, čo bolo stretnutie prezidenta USA George W. Busha a prezidenta Ruska Vladimira Putina v Bratislave. Americký prezident sa stretol so slovenskými občanmi na Hviezdoslavovom námestí v Bratislave.
23. septembra 2022 sa slovenská prezidentka Zuzana Čaputová sa na pôde OSN v New Yorku stretla s prezidentom USA Joeom Bidenom.