burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Biely Potok (Ružomberok)

Biely Potok (maď. Fehérpatak) je mestská časť Ružomberka nachádzajúca sa na jeho južnom konci. 
Polohopis.
Biely Potok sa rozkladá po oboch brehoch rieky Revúca v ústí Revúckej doliny, ktorá oddeľuje pohoria Veľká Fatra a Nízke Tatry. Obec je situovaná v línii sever – juh pozdĺž Revúcej, od ktorej reliéf prudko stúpa do okolitých hôr. Západnou dominantou obce je vrch Sidorovo, na juhovýchode je to vrch Ostré (Ostrô). 
Dejiny.
Prvá zmienka o obci pochádza zo 14. storočia, kedy bol Biely Potok uznaný za jednu z ulíc Ružomberka na základe mestských výsad vydaných uhorským kráľom Karolom Robertom z Anjou. História obce a Ružomberka je takto dodnes naviazaná. Obyvatelia obce sa živili poľnohospodárstvom, chovom oviec a domácimi remeslami. O okolí obce bola zaznamenaná aj ťažba železnej rudy. Rozvoj obce zaznamenáva vzostup koncom 19. storočia, kedy bola neďaleko obce vybudovaná prvá továreň na spracovanie drevoviny. K Ružomberku bol pričlenený po roku 1882. V roku 1908 bola v obci vybudovaná úzkorozchodná železnica spájajúca Ružomberok s kúpeľným mestom Korytnica. Počas obdobia SNP v okolí obce prebiehali intenzívne boje medzi povstalcami a nemeckými jednotkami. Najintenzívnejšie boli v okolí vrchu Ostrô, o ktorý sa intenzívne bojovalo, pretože slúžil ako dobrá pozorovateľňa na celé okolie. Po roku 1945 nastala v obci masívna výstavba.
Brankovský vodopád

Brankovský vodopád sa nachádza na západnom okraji Nízkych Tatier prí ústí do Revúckej doliny. Výškou je najvyšším vodopádom v Nízkych Tatrách. 
Vodopád bol vytvorený prepadom horského potôčika na vápencovom skalnom stupni, ktorý je výrazne viditeľný. Jeho prietok je relatívne stabilný, približne 3 l/s. Vodnatosť toku je však ovplyvnená výdatnosťou zrážok v jednotlivých ročných obdobiach. Povrch skalnej steny vodopádu je mierne členitý, čo vytvára mnoho menších plošiniek (tzv. políc) a kaskád. V roku 1980 bol vyhlásený za národnú prírodnú pamiatku.
Lipnicovité

Lipnicovité ("Poaceae"; starší názov trávy – "Graminae" sa stále používa v USA) je čeľaď rastlín z radu lipnicotvarých.
Je to morfologicky aj biologicky vyhranená čeľaď s vyše 400 rodmi a takmer 10 000 druhmi (iné zdroje 600 rodmi a vyše 6 000 druhmi). Sú to jednoročné až trváce rastliny. Sú rozšírené po celom svete a majú pre človeka rozhodujúci význam ako základ pestovania obilnín a krmovín. S výnimkou bambusu ide o byliny s valcovitými stonkami (steblami), ktoré sú článkované, v kolienkach delené priečnymi prepážkami, duté (výnimky: cukrová trstina, kukurica); listy objímajú steblo a sú dlhé a úzke, väčšinou sú striedavé so súbežnou žilnatinou a bývajú rozlíšené na čepeľ a pošvu. Zatváravé bunky prieduchov majú netypický činkovitý tvar.
Nevýrazné kvety sú usporiadané v klasoch, metlinách alebo stiahnutých metlinách, majú tri tyčinky, jeden piestik s dvomi perovitými bliznami a zvonka sú kryté plievočkou, plevicou a vonkajšími (čiže spodnými) plevami. Po opelení vetrom stena jediného semenníka (osemenie) zrastá s oplodím a vytvára plod tráv, zrno ("caryopsis"). Z jedného zrna môže vyrásť odnožovaním niekoľko stebiel.
Väčšina druhov obilnín bola vypestovaná z planých tráv juhozápadnej Ázie. Oproti rozpadavému vretenu klasov planých druhov zostáva pri kultúrnych obilninách klas vcelku a zrná sa uvoľňujú z pliev, plevíc a plievočiek až mlátením.
Lipnicovité súvisia morfologicky s "Commelinales".
Systém.
Podľa APG (2006), Grass Phylogeny Working Group (2005) a sa delí takto:
Staršie delenie podľa :
Staršie delenie podľa ‘Watson, L., and Dallwitz, M.J. 1992 onwards. The grass genera of the world: descriptions, illustrations, identification, and information retrieval; including synonyms, morphology, anatomy, physiology, phytochemistry, cytology, classification, pathogens, world and local distribution, and references. (1998) :
Tradičné delenie na Slovensku:
Havajská erupcia

Havajská erupcia je relatívne pokojná vulkanická erupcia, pomenovaná podľa erupcií sopiek Havajského súostrovia. Hlavné prejavy takejto erupcie je pokojný výlev riedkych láv, väčšinou bazaltového zloženia, s nízkym obsahom rozpustených plynov a vysokou teplotou (nad 1 000°C). Pri takýchto erupciách je tiež veľmi nízky obsah emitovaného popola a prachu.
Častá forma lávových prúdov po utuhnutí sú rôzne jazyky, laloky, alebo laminárne prúdy. Vďaka svojej nízkej viskozite je prevažujúci vulkanický tvar – štítová sopka.
Polianka (rozlišovacia stránka)

Polianka môže byť:
Vavrinec

Vavrinec môže byť:
Vavrinec (prvé meno)

Vavrinec je mužské krstné meno. Význam mena: nositeľ víťazného venca; obyvateľ Laurenta (z lat.) Meniny na Slovensku má 10. augusta.
Žipov (rozlišovacia stránka)

Žipov môže byť:
Sixtina-Clementina

Sixtina-Clementina je dodnes záväzná úprava "Vulgáty". 
Na koncile Tridente v roku 1546 prijali nariadenie, ktoré prikazovalo používať výlučne latinský preklad Biblie "Vulgátu". Sixtus V. (1585-1590) ako 227. pápež, sa ujal práce na úpravách Hieronymovho pôvodného prekladu a vo Vatikáne založil tlačiareň. Za 18 mesiacov urobil neuveriteľný kus práce. Žiaľ, táto Biblia bola nepoužiteľná pre množstvo chýb a neodborných zásahov, ktoré do nej Sixtus zabudoval. Napriek tomu vyšla ako úradný latinský preklad v roku 1590 pod názvom "Vulgáta" (ad concilii Tridentini praescriptum emend. et a Sixto V. P. M. recognita et approbata, Řím, Vatikán, 1590, 3 sv. fol.). Pápežskou bulou "Aeternus ille" bola vyhlásená, pod hrozbou komunikácie, za "...pravdivú, zákonnú, autentickú a nespornú pri všetkých verejných i súkromných dišputách, čítaniach kázaniach a výkladoch". 
Po jeho smrti sa až 231. pápež Klement VIII. (1592-1605) snažil túto Bibliu za pomoci inkvizície stiahnuť z obehu. Súčasne poveril skupinu biblistov, ktorú viedol kardinál Robert Bellarmino, Sixtov elaborát opraviť. Najnutnejšie opravy trvali 8 mesiacov. Aj keď chyby neboli odstránené kompletne, v roku 1592 vychádza z Vatikánskej tlačiarne tzv. "Sixtova Biblia" (Editio Sixtina). Keďže pôvodné Sixtove dielo ešte stále kolovalo medzi verejnosťou, ďalšie vydania Biblie sa už nazývali po iniciátorovi opráv Klementovi VIII. Takéto vydanie sa dodnes volá "Klementínska Vulgáta".
V r. 1611 napísal dr. Thomas James vo svojej knihe pojednanie v ktorom sa zaoberal rozdielmi medzi Sixtovou bibliou a neskoršou bibliou Sixta-Klementa a kde je 40 stránkový detailný zoznam chýb a nesprávnych prekladov.
D-8

D-8 je skupina 8 rozvojových krajín, ktoré spoločne vytvorili ekonomickú alianciu. V týchto krajinách žije dokopy 13,5 percent svetovej populácie (1997). Je zložená z krajín Bangladéš, Egypt, Indonézia, Irán, Malajzia, Nigéria, Pakistan a Turecko.
Skupina bola založená 15. júna 1997 v tureckom Istanbule. Členstvo je otvorené aj pre iné krajiny, ktoré by sa chceli pripojiť. Afganistan plánuje pripojiť sa v nasledujúcich rokoch.
G15

G15 je skupina 15-tich rozvojových krajín, ktorá bola založená v septembri 1989 v Belehrade. Bola založená na posilnenie spolupráce a poskytnutie vstupu pre iné medzinárodné skupiny, napríklad Svetová obchodná organizácia a G8. Je zložená z krajín Severnej Ameriky, Južná Amerika, Afriky a Ázie s cieľom rozšíreného rastu a prosperity. Zameriava sa na spoluprácu medzi rozvojovými krajinami v oblasti investícií, obchodu a technológií. Počet krajín bol rozšírený na 18, názov však ostal nezmenený. V súčasnosti sem patria krajiny Alžírsko, Argentína, Brazília, Čile, Egypt, India, Indonézia, Irán, Jamajka, Keňa, Nigéria, Malajzia, Mexiko, Peru, Senegal, Srí Lanka, Venezuela a Zimbabwe.
Typy sopečných erupcií

Sopečné erupcie sú najznámejší fenomén prejavu sopečnej činnosti. Rozdeľujú sa podľa intenzity na dva základné typy:
V prípade, že vodné pary nie sú prítomné v pôvodnej magme, ale táto pri výstupe narazí na podzemnú vodu, vplyvom vysokých teplôt sa voda vyparí a vzniknutá para je motorom explózie. Takáto erupcia sa nazýva freatická, ak je v jej produktoch prítomné väčšie množstvo roztaveného materiálu, tak freatomagmatická. Freatické erupcie sú jedny z najničivejších sopečných erupcií. Za takúto erupciu sa považuje aj výbuch sopky Krakatoa v roku 1883.
Klasické rozdelenie.
Podľa objemu, správania eruptujúcej lávy a vonkajších prejavov erupcie rozlišujeme nasledujúce typy (toto rozdelenie nie je striktné, sopečné erupcie často nesú znaky viacerých typov):
Zoznam štátov Afriky

Toto je zoznam štátov v Afrike.
Nová Polianka

Nová Polianka môže byť:
Ádám Szendei

Dr. Ádám Szendei (; * 28. november 1919, Dúzs – † 5. október 1991, Budapešť) bol maďarský lekár a spisovateľ.
Tvorba.
Jeho dielo "Orvos a családban" (), v ktorom sa venuje zdravotnej problematike, vyšlo v niekoľkých vydaniach. V roku 1974 vyšlo na Slovensku vo vydavateľstve Osveta.
Zoznam štátov a závislých území

Toto je zoznam štátov a závislých území podľa kontinentov.
Mlynica

Mlynica môže byť:
Mlynica (rieka)

Mlynica je tatranská rieka, preteká západnou časťou okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Popradu, meria a je tokom IV. rádu. 
Na hornom toku preteká Mlynickou dolinou, tečie cez Pleso nad Skokom a následne vytvára cca 30 metrov vysoký vodopád Skok. V oblasti osady Štrbské Pleso tečie súbežne s riekou Poprad na ľavom brehu (cca ), pričom v období zvýšených prietokov odvádza časť vody do jej koryta. Na mieste rašeliniska bolo na Mlynici umelo vybudované Nové Štrbské pleso. Je typicky vysokohorským typom vodného toku s bystrinným charakterom, utvára početné sihote a koryto sa na niekoľkých miestach rozvetvuje. Za obcou Lučivná, na dolnom toku, sa tok výraznejšie vlní. 
Prameň.
Pramení vo Vysokých Tatrách v Mlynickej doline, v priestore medzi vrchmi Štrbské Solisko () a Satan (), v nadmorskej výške cca 
Smer toku.
Od prameňa tečie najprv na juh, v dolnej časti Mlynickej doliny sa stáča na juhovýchod, cez osadu Štrbské Pleso tečie opäť severojužným smerom, ďalej vytvára oblúk vypnutý na východ, za samotou Stredný mlyn pokračuje na juhovýchod, od sútoku so Štrbským potokom tečie k ústiu viac-menej na východ
Ústie.
Do Popradu sa vlieva na území mesta Svit v nadmorskej výške približne
Oľga Janíková

Mgr. art. Oľga Janíková, rodená Chodáková (* 4. september 1951, Bratislava) je slovenská televízna a rozhlasová režisérka.
Ľadový potok (prítok Popradu)

Ľadový potok je potok vo Vysokých Tatrách, na území okresu Poprad. Meria . 
Vyteká z Ľadového plesa mengusovského v nadmorskej výške pod severozápadným svahom Končistej (). Preteká Zlomiskami sprvu juhozápadným smerom, sprava priberá prítok spod Zlomiskovej veže () a pokračuje viac-menej západným smerom. V nadmorskej výške cca ústi do Popradského plesa, pričom sa vetví na dve ramená, pravé rameno sa vlieva priamo pri horskom hoteli na brehu plesa.
Veľký Šum

Veľký Šum (staršie názvy: Veľká hučava, Veľká Hučava, Popradská Hučava, Veľký Rinčový potok, Veľký Raušík, Raušik, Rausik) je tatranský potok, preteká územím okresu Poprad. Je to ľavostranný prítok Popradu, meria 7,4 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení vo Vysokých Tatrách na južnom svahu Tupej (2 284,5 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 2 250 m n. m. Najprv tečie na juhojuhozápad, z pravej strany priberá krátky prítok z východného svahu Ostrvy (1 984 m n. m.) a pokračuje juhojuhovýchodným smerom. Vteká do Podtatranskej kotliny, do podcelku Tatranské podhorie, priberá ľavostranný prítok z juhovýchodného svahu Klina (2 186,0 m n. m.) a tečie západne od osady Vyšné Hágy. Južne od osady priberá zľava Malý Šum a pokračuje v podstate severojužným smerom, rovnobežne s korytom rieky Poprad na pravom brehu. Do Popradu ústi západne od obce Štôla v Popradskej kotline, v nadmorskej výške cca 855 m n. m.
Hromadná voda

Hromadná voda je tatranský potok na území okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Velického potoka, meria 3,3 km a je tokom V. rádu. 
Pramení v Tatranskom podhorí na východnom svahu Suchého vrchu (), v lokalite Gerlachovská hora, v nadmorskej výške približne Tečie juhojuhovýchodným smerom cez Hromadnú dolinu, na dolnom toku podteká cestu II/537 i trať Tatranských elektrických železníc a stáča sa na juhovýchod. Východne od samoty Danielov dom sa v nadmorskej výške cca vlieva do Velického potoka.
Štiavnik (prítok Slavkovského potoka)

Štiavnik je tatranský potok, pretekajúci územím okresu Poprad. Je to ľavostranný prítok Slavkovského potoka, meria 8 km a je tokom V. rádu. 
Pramení vo Vysokých Tatrách na južnom svahu Slavkovského štítu (2 452,4 m n. m.) v nadmorskej výške okolo 2 300 m n. m. Sprvu tečie severojužným smerom, zľava priberá prítok z južného svahu Slavkovského štítu, stáča sa na juhovýchod, vstupuje do Tatranského podhoria a priberá ďalší ľavostranný prítok z juhovýchodného svahu tohto vrchu. Zľava potom priberá dva ďalšie krátke prítoky a dlhší prítok z južného svahu Nosa (2 273,1 m n. m.) a preteká cez Nový Smokovec. Potom priberá dva ľavostranné prítoky od Starého Smokovca, pokračuje viac juhojuhovýchodným smerom a pod kótou Na Burich (764,7 m n. m.) ústi v nadmorskej výške okolo 750 m n. m. už v Popradskej kotline, severozápadne od obce Veľký Slavkov, do Slavkovského potoka.
Slavkovský potok (prítok Popradu)

Slavkovský potok je tatranský potok, pretekajúci centrálnou časťou okresu Poprad. Je to ľavostranný prítok Popradu, meria 16,3 km a je tokom IV. rádu. Na hornom toku preteká Slavkovskou dolinou, v Popradskej kotline sa hlavné koryto na niekoľkých úsekoch rozvetvuje. Na dolnom toku sa výraznejšie vlní.
Prameň.
Potok pramení vo Vysokých Tatrách na južnom svahu Slavkovskej kopy (2 345,8 m n. m.) v nadmorskej výške približne 2 100 m n. m.
Smer toku.
Na hornom toku severojužný, na juhozápadnom úpätí Sennej kopy (1 848,1 m n. m.) sa stáča na juhovýchod, po sútoku so Štiavnikom sa oblúkom stáča a na krátkom úseku tečie na východ. Cez obec Veľký Slavkov ďalej pokračuje juhovýchodným smerom, napokon tečie k ústiu viac-menej na východ.
Ústie.
Slavkovský potok ústi do Popradu na východnom okraji intravilánu Matejoviec v nadmorskej výške približne 653 m n. m.
Tália (múza)

Tália alebo Thaleia alebo Thalia (po starogrécky Thaleia alebo Thalia) je v gréckej mytológii múza komédie a pastierskej poézie. S Apolónom splodila Korybantov.nbcv
Melpomene

Melpomene môže byť:
Calliope

Calliope môže byť:
Kalliope môže byť:
Polygón

Polygón môže byť:
Timor

Timor je ostrov v Malajskom súostroví. Politicky je rozdelený na nezávislý štát Východný Timor a na oblasť Západný Timor, časť indonézskej provincie Západná Nusa Tenggara. Má rozlohu , čo sú asi 3/5 rozlohy Slovenska.
Štrasburské prísahy

Štrasburské prísahy (v modernej francúzštine "Les Serments de Strasbourg", v modernej nemčine "Die Straßburger Eide") je právny dokument podpísaný 14. februára 842, ktorým vnuci Karola Veľkého Ľudovít Nemec a Karol II. Holý v Štrasburgu vytvorili alianciu proti svojmu staršiemu bratovi Lotarovi.
Hodnota Štrasburských prísah je predovšetkým v jazyku, ktorým boli napísané. Stojí totiž pri zrode novodobých európskych jazykov. Dovtedy bola na území franského kráľovstva (to znamená dnešného Francúzska a Nemecka) jazykom vzdelancov a oficiálnych písomností iba latinčina. Tento dokument je považovaný za prvý prameň, ktorý bol napísaný vo starofrancúzskom a staronemeckom jazyku. Je výsledkom dlhodobého germánskeho vplyvu na ľudovú latinčinu ("latin vulgaire"). 
Ľudovít Nemec prisahal Karolovi vernosť v starej francúzštine (resp. v jej najstaršej doložiteľnej vrstve, ešte nie celkom oddelenej od latinčiny – "románčine" alebo "protofrancúzštine"), označenej v texte latinským termínom "romana lingua". Karol II. Holý zasa prisahal v starej nemčine (presnejšie v rýnsko-franskom dialekte), po latinsky "teudisca lingua".
Bioindikátor

Bioindikátor môže byť:
Bioindikátor (ekológia)

Bioindikátor je organizmus alebo spoločenstvo organizmov, ktorý citlivo reaguje na faktory lokality, stres alebo škodliviny a svojimi reakciami (najmä správaním) či zmenami fungovania/počtu/stavu umožňuje kvalitatívne (čiastočne aj kvantitatívne) zachytiť pôsobenie škodlivín.
Rozlišujeme:
Z metodologického hľadiska rozlišujeme:
56 Andromedae

56 Andromedae je dvojhviezda v súhvezdí Andromeda. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 5,69 a je zložená z dvoch žltých obrov a nachádza sa v blízkosti otvorenej hviezdokopy NGC 752.
Nažka

Nažka (iné názvy: achénium, spermidium; ) je jednoplodolistový s blanitým alebo kožovitým oplodím, napr. plod duba – žaluď. Nažka patrí medzi suché, nepukavé plody, je to druh rastlinného semena, obsahuje len 1 semeno a vzniká buď z jedného, alebo z viacerých plodolistov. Nažky sú opatrené zariadeniami uľahčujúcimi ich šírenie, ako sú napr. háčiky, rozšírené oplodie alebo páperie. Nažka sa vyskytuje v krytosemenných rastlinách, napr. v hviezdicovitých (slnečnica, georgíny atď.). Nažky môžeme prirovnať k ovociu, ktoré nesie semená. Oplodie nažky je blanité alebo kožovité a tesne prilieha k semenu. Zvláštnym typom nažky je krídlatá nažka čiže samara. Názov je odvodený od významu „nahý plod“.
Dvojplodolistový plod sa nazýva dvojnažka.
Trpasličia nova

Trpasličia nova je typ kataklyzmickej premennej hviezdy zloženej z tesnej dvojhviezdy, v ktorej jednou zložkou je biely trpaslík, ktorý akreuje hmotu svojho spoločníka. Trpaslíčie novy sú podobné klasickým novám, v ktorých sa biely trpaslík podieľa na periodických výbuchoch, ale mechanizmus je odlišný. Klasické novy sú výsledkom fúzie a detonácie akreovaného vodíka, zatiaľ čo podľa súčasnej teórie trpaslíčie novy vznikajú z nestability akréčneho disku, keď plyn v disku dosiahne kritickú hustotu, ktorá spôsobí kolaps na bieleho trpaslíka a uvoľní veľké množstvo gravitačnej potenciálnej energie.
Od klasických nov sa líšia vo viacerých veciach. Ich svietivosť je nižšia a sú typicky rekurentné v škálach od dní až po desaťročia. Svietivosť výbuchov sa zvyšuje s rekurenčným intervalom, ako aj s orbitálnou periódou. Posledné výskumy z HST ukazujú, že trpaslíčie novy by sa mohli neskôr používať ako štandardné sviečky pri meraní vzdialeností kozmických objektov.
Štandardná sviečka

Štandardná sviečka je astronomický objekt so známou svietivosťou. Niekoľko dôležitých metód odvodzovania vzdialeností v extragalaktickej astronómii a fyzickej kozmológii je založených na štandardných sviečkach. 
Porovnaním ich známej svietivosti (alebo jej odvodenej logaritmickej kvantity, absolútnej hviezdnej veľkosti) a pozorovanej svietivosti (zdanlivej hviezdnej veľkosti) je možné vypočítať vzdialenosť objektu nasledovne:
kde D je vzdialenostť, "kpc" je kiloparsek (103 parsekov), 
m je "zdanlivá magnitúda" a "M" "absolútna magnitúda".
Mezdi štandardné sviečky patria:
Premenná hviezda typu RR Lyrae

Premenné hviezdy typu RR Lyrae (krátkoperiodické cefeidy) sú pulzujúce premenné hviezdy často používané ako štandardná sviečka. Sú to pulzujúce biele alebo bieložlté obry spektrálneho typu A (niekedy aj typu F), s periódami v rozsahu 0,05 – 1,2 d. Amplitúdy zmien jasnosti sú 0,5 – 1,5m. Sú pomenované podľa prototypu, hviezdy RR Lyrae. 
Niektoré premenné hviezdy tohto typu majú dlhoperiodické variácie tvaru a amplitúdy svetelnej krivky (Blažkov efekt). Podľa tvaru svetelnej krivky sa delia na tri podtypy ("Baileyho typy"). 
Stredná absolútna hviezdna veľkosť všetkých hviezd typu RR Lyrae je približne +0,8m; všetky majú približne rovnaký vek, hmotnosť a obsah hélia. Sú indikátorom vzdialenosti do 200 kpc. Patria k halovej populácii II a nachádzajú sa zväčša v guľových hviezdo­kopách. Všetky sú v pokročilom štádiu horenia hélia. V katalógu GCVS je zaradený medzi premenné hviezdy typu RR Lyrae samostatný podtyp RRs (trpasličie cefeidy); na Hertzsprungo­vom-Russellovom diagrame ležia v pásme nestability cefeíd, celkom dolu pod hviezdami typu RR Lyrae. Niekedy sa nazývajú podľa prototypu hviezdy typu AI Velorum. Sú menšie a menej jasné ako cefeidy. Majú periódy 0,05 – 0,21 d a amplitúdy zmien jasnosti 0,3 – 0,7m; amplitúda býva premenná.
Baničné

Baničné je sídlisko nachádzajúce sa na juhozápadnom konci Ružomberka. Názov sídliska demoštruje banícku činnosť v jeho okolí v minulosti. Je zarezané do masívu jedného z hrebeňov Veľkej Fatry (Sidorovo – Veľká Skala). Tento fakt najlepšie vidieť na kaskádovitom usporiadaní ulíc, medzi ktorými je značné prevýšenie. Priemerné prevýšenie medzi jednotlivými kaskádami je cca 20 – .
Sídlisko sa začalo budovať v 60. rokoch 20. storočia na lúke medzi riekou Revúca a Dielcom. Sídlisko sa budovalo za účelom výstavby bytov pre zamestnancov ružomberskej celulózky SCP, n.p. a iných podnikov. Spočiatku išlo o rodinné domy a nízkoposchodové bytovky. V 70. rokoch sa sídlisko začalo rozširovať do svahu, čím vzniklo spomínané kaskádovité usporiadanie ulíc. Na kaskádach sa začalo so stavbou výškových panelových bytových domov. V súčasnosti prebiehajú snahy o revitalizáciu sídliska, v podobe kultivácie prostredia a budovania kultúrnych inštitúcií.
V Baničnom sa nachádza rímskokatolícky Kostol Sv. Petra a Pavla postavený v modernistickom štýle, v ktorom bola odslúžená prvá bohoslužba na Vianoce v roku 1996. Zo vzdelávacích inštitúcií tu funguje Základná škola na Sládkovičovej ulici a Združená stredná škola v Ružomberku. Priestor pre oddych ponúka viacúčelové ihrisko na Ul. I. Houdeka a množstvo menších pohostinstiev roztrúsených po celom sídlisku.
Doprava je riešená linkovými autobusmi Mestskej autobusovej dopravy. V minulosti sa neďaleko sídliska nachádzala železničná stanica Malé nádražie, ktorá bola súčasťou dnes už zaniknutej železnice Ružomberok-Korytnica.
V jeho okolí sa nachádzajú početné záhradkárske osady, lúky a polia. Z turistického hľadiska Baničné slúži ako východisko do okolitých pohorí Veľká Fatra a Nízke Tatry.
Clio

Clio môže byť:
CLIO je meno informačného servera, ktorý používal Gopher protocol na poskytnutie prístupu k informáciám v National Archives and Records Administration.
Euterpe

Euterpe môže byť:
Erato

Erato môže byť:
Terpsichore

Terpsichore môže byť:
Vonkajšie ucho

Vonkajšie ucho (lat. "auris externa") je vonkajšia časť ucha.
Časti u človeka:
Stredné ucho

Stredné ucho (lat. "Auris media") je časť ucha. Je to systém vzduchom vyplnených dutín, vystlaných sliznicou. 
Časti u človeka:
Vnútorné ucho

Vnútorné ucho (lat. "Auris interna") je vnútorná časť ucha stavovcov. Je v ňom vlastný senzorický orgán ucha. Pojem je takmer identický s pojmom labyrint (bludisko).
Vulkánska erupcia

Vulkánska erupcia (odvodené z názvu sopky Vulcano) označuje sopečnú erupciu explozívneho typu, ktorej prejavy popísal taliansky vulkanológ Giuseppe Mercalli, prítomný pri erupciách Vulcana v rokoch 1888-1890: "„..ako delostrelecká paľba s dlhými intervalmi...“"
Vulkánsky typ erupcie prebieha nasledovne: viskózna magma (prevažne bazaltovo-andezitového zloženia) s vyšším obsahom rozpustených plynov (často aj väčšieho množstva vodných pár pochádzajúcich z odparenej spodnej vody) je vyvrhovaná z krátera v dlhších, pravidelne sa opakujúcich intervaloch. Jej vyvrženiny sú často pevné a sú sprevádzané mrakom tvaru karfiolu, tvoreného plynmi a popolom. Tefra a pyroklasty bývajú často uložené v širokom okolí sopky.
Veľký kaňon

Veľký kaňon () je najznámejšia a najväčšia úžina (kaňon) tvorená riekou Colorado v severnej Arizone v Spojených štátoch. Leží v Coloradskej plošine. Patrí medzi najznámejšie prírodné útvary na svete.
Je dlhý 446 km, široký 29 km, hlboký max. 1 800 m a rozľahlý . Jeho steny sú tvorené viacfarebnými mocnými vrstvami pieskovcov a vápencov. Tvorí podstatnú časť Národného parku Veľký kaňon. 
Jeho formovanie je z pohľadu geológie relatívne nedávna udalosť. Krajina je tvorená vrstvami hornín rôznych vlastností a farieb.
Strombolská erupcia

Strombolská erupcia (pomenovaná podľa sopky Stromboli) je relatívne pokojný typ sopečnej erupcie. Je charakterictická pravidelným vyvrhovaním žeravých úlomkov a sopečných bômb menšej veľkosti do blízkeho okolia, pričom tieto vyvrženiny spravidla stihnú vychladnúť (resp. nie celkom vychladnúť, ale prejsť z rozžeraveného stavu, keď svietia oranžovým jasom do chladnejších stavov, keď majú tmavú farbu), kým dopadnú na zem. Ich dráha letu je pomerne krátka, väčšinou sa vŕšia v okolí krátera a vytvárajú tzv. troskový kužeľ. Celkový objem vyvrženín býva malý. láva vyprodukovaná erupciou strombolského typu je dosť viskózna a často býva „spenená“ v dôsledku úniku rozpustených plynov a pár.
Strombolské erupcie majú spravidla pravidelne sa opakujúce vyvrhovania materiálu z krátera a doba ich trvania môže byť aj niekoľko rokov. Napr. erupcia sopky Paricutín trvala takmer nepretržite po dobu deviatich rokov (1943 – 1952).
Pélejská erupcia

Pélejská erupcia (podľa karibskej sopky Pelée) je názov sopečnej erupcie explozívneho typu. Jej najcharakteristickejším znakom je produkcia žeravých lavín vulkanického popola a plynov, nazývaná pyroklastický prúd. Taktiež je s erupciou tohto typu spojený rast vulkanického dómu v prívodnom magmatickom kanáli. Jeho kolaps spúšťa pyrkolastické prúdy. Láva tohto typu erupcie je silne viskózna, ryolitovo-andezitového zloženia.
Grand Canyon

Grand Canyon môže byť:
Veľký kaňon (rozlišovacia stránka)

Veľký kaňon môže byť:
Plínijská erupcia

Plínijská erupcia alebo plíniovská erupcia je najničivejší typ sopečnej erupcie. Prvýkrát ju opísal Plínius Mladší v liste v roku 79, počas erupcie sopky Vezuv, počas ktorej zahynul jeho strýko Plínius Starší (ako astmatik sa zadusil sírnymi výparmi počas záchranných prác v okolí Vezuvu). Erupcie tohto typu sa vyskytujú zriedka, za prototyp sa považuje erupcia Vezuvu v roku 79, erupcie Saint Helens v roku 1980 a Santorini v roku 1500 pred Kr. boli tiež rovnakého typu.
Je charakteristická vysokým stĺpom dymu (siahajúcim až do stratosféry), veľkým množstvom vyvrhnutého materiálu (najmä pemzy a popola) a niekedy aj výskytom pyroklastických prúdov. Objem vyvrhnutého materiálu často prevyšuje kapacitu krátera, preto pri týchto erupciách nastáva jeho deštrukcia a vytvorenie kaldery. Lávy pilínijskej erupcie sú značne viskózne: dacity až ryolity.
Africká platňa

Africká platňa je tektonická platňa, pokrývajúca kontinent Afrika a časť Atlantiku. Je tvorená niekoľkými kratogénmi (konžský, kalaharský, západoafrický, saharský a zimbabwiansky kratogén), ktoré sa spojili počas vývoja Gondwany, približne pred 550 mil. rokmi.
Na západnej strane je ohraničená Stredoatlantickým chrbátom, ktorý ju oddeľuje od severamerickej a juhoamerickej platne. Na severe ju od veľkej euázijskej platne a dvoch menších (egéjskej a anatólskej platne) oddeľuje sústava menších hlbokomorských priekop v Stredozemnom mori. Z východnej a juhovýchodnej strany je od arabskej a somálskej platne oddelená Východoafrickým riftovým systémom. Južný okraj hraničí s antarktickou platňou.
Až na severný okraj sú hranice africkej platne tvorené aktívnymi okrajmi tektonických platní, čo má za následok vznik rozsiahlych riftových systémov. Dôležitá je Afarská depresia vo východnej Afrike, miesto stretu troch platní a pravdepodobného výsytu horúcej škvrny.
Severná, konvergentná hranica má za následok vyvrásnenie mladých európskych pohorí (Alpy, Karpaty) - alpínske vrásnenie. Stredozemné more predstavuje posledné zvyšky druhohorného a treťohorného mora Tethys, pomalý posun eurázijskej a anatólskej platne južným a africkej platne severným smerom ho postupne uzatvára.
Organizmus

Organizmus môže byť:
Organizmus (filozofia)

Organizmus je:
Pojem (biologického) organizmu sa profiluje v kritike mechanistických teórií 17. storočia a
18. stor., ktoré opisovali živé telesá podľa modelu fungovania stroja. Proti
tomu vystúpil vitalizmus.
V prípade človeka je z pohľadu informatiky organizmus jeho riadená časť; organizmus tu je teda sústava riadená psychikou.
Podľa Kanta organizmus je celostnosť, ktorej účelovo zamerané správanie vyplýva z toho, že časti organizmu sú vo vzájomných vzťahoch príčiny a účinku. V protiklade k stroju má
organizmus svoje pôsobiace, činné príčiny ako prírodné účely sám v sebe. Tieto prírodné účely nie sú však fakticky dané, lež vystupujú pred nami ako regulatívna idea zmysluplne riadiaca naše poznanie.
Biopotravina

Biopotravina je potravina vyrábaná bez použitia chemických prostriedkov. Konzumácia biopotravín znižuje chemickú záťaž organizmu. Biopotraviny sú väčšinou drahšie, kvôli vyšším výrobným nákladom na jednotku. 
Biopotraviny sa pestujú na ekofarmách. So škodcami sa bojuje ich prirodzenými biologickými nepriateľmi.
Relácia

Relácia môže byť:
Emperor

Emperor môže byť:
Emperor (Nórsko)

Emperor je nórska black metalová hudobná skupina, ktorá patrí medzi legendy tohoto žánru. Bola založená v roku 1991, rozpustená v roku 2001 a znovu obnovená v rokoch 2006 a 2007 pre niekoľko festivalových vystúpení a krátke turné po USA.
História.
Skupinu založili v roku 1991 Ihsahn (gitara, spev a klávesy) a Samoth (bicie) v Notoddene. Pôvodným basgitaristom bol Mortiis. Po nahratí dema Wrath of the Tyrant sa ku skupine pridáva bubeník Faust a Samoth prechádza na gitaru. Emperor nahrá ešte dve nahrávky, po ktorých odchádza Mortiis, aby sa venoval vlastným projektom. Jeho nástupcom sa stáva Tchort. V lete 1993 nahrá skupina debutový album In the Nightside Eclipse, ktorý vychádza začiatkom nasledujúceho roka. V tom istom roku (1994) sa však traja členovia skupiny dostanú do väzenia: Samoth za vypaľovanie kostolov, Tchort za zneucťovanie hrobov, lúpež a ohrozovanie a Faust za vraždu homosexuála. Zostal iba Ihsahn.
V roku 1996 sa Samoth vracia do Emperoru, spolu s ním prichádzajú aj noví členovia, basgitarista Alver a bubeník Trym. V tejto zostave nahráva skupina druhý album Anthems to the Welkin at Dusk. V roku 1997 sa točí klip k piesni The Loss and the Curse of Reverence. Album Anthems to the Welkin at Dusk sa stáva úspešným, vyhrá niekoľko metalových rebríčkov. Alver odchádza, z Ihsahna sa stane tiež štúdiový basgitarista.
Tretí album Ix Equilibrium vychádza v roku 1999. Samoth a Trym smerovali k death metalu, zatiaľ čo Ihsahn sa chcel venovať progresívnemu extrémnemu metalu. V roku 2000 zakladá Ihsahn svoj bočný projekt, Peccatum. Posledný album Prometheus: The Discipline of Fire &amp; Demise je skladateľsky výhradne Ihsahnovo dielo a vychádza v roku 2001. Po tomto albume sa Emperor rozpadá. Trym a Samoth následne zakladajú death metalovú skupinu Zyklon.
V rokoch 2006 a 2007 odohrala skupina niekoľko koncertov.
Racionalizácia

Racionalizácia môže byť:
Peter Repka

Peter Repka (* 14. január 1944, Bratislava) je slovenský básnik, prozaik, dramatik, publicista a člen skupiny Osamelí bežci.
Životopis.
Vzdelanie získal na Slovenskej vysokej škole technickej v Bratislave. V roku 1970 emigroval do Nemecka, kde dodnes žije a pracuje v Offenbachu nad Mohanom v oblasti obchodu.
Tvorba.
Prvé diela publikoval v roku 1962 v časopise Mladá tvorba, o rok neskôr debutoval v almanachu mladých autorov "Dúfam, že nevyrušujem, Eva…", no samostatne knižne debutoval až v roku 1969 básnickou zbierkou "Sliepka v katedrále". Vyjadrovala autorove pocity straty a dezilúzie pri prechode z detstva do dospelosti a pocity životných strát.
Bibliografia.
Poézia.
Pôvodné zbierky:
Súborné zbierky:
Preložené zbierky:
Biota

Biota môže byť:
Vitae

Vitae (-po latinsky) môže byť:
Osamelí bežci

Osamelí bežci bola básnická skupina, ktorú tvorili traja autori slovenskej modernej poézie a prózy – Ivan Laučík, Peter Repka a Ivan Štrpka.
Skupina vznikla v roku 1963 pokusom publikovať v časopise Mladá tvorba svoj manifest. Uverejnili v ňom napokon manifesty dva – prvý pod názvom "Návrat anjelov" spolu so svojimi básňami v čísle 1/1964 a druhý v čísle 5/1964 pod názvom "Prednosti trojnohých slávikov". Ich manifesty boli na tú dobu veľmi provokatívne, nakoľko odmietali oficiálne hodnoty. Vojnu a komunizmus považovali za abstraktné pojmy pre svoju generáciu, ale taktiež odmietali tvorbu niektorých etablovaných autorov (napr. Andreja Plávku). Odmietali tiež zasahovanie ideológie do literárnej tvorby a protestovali proti vtedajšiemu spoločenskému systému.
Všetci traja autori debutovali v rokoch 1968 – 1969 a svojou originálnou tvorbou sa odlišovali nielen od súdobej slovenskej lyriky, ale dokázali sa odlíšiť i jeden od druhého. Rozvíjali vlastnú básnickú viacvýznamovosť a básne pre nich znamenali možnosť neobmedzeného sebavyjadrenia. Okrem Štrpku sa v období normalizácie odmlčali a znovu začali pôsobiť až koncom 80. rokov (Laučík), resp. začiatkom 90. rokov (Repka).
Ján Bocatius

Ján Bocatius (iné mená: Ján Bock, Ján Bogac, Ján Bogas, Ján Bogáthy, Jan Bok; * 25. december 1569, Wetschau, Svätá rímska ríša nemeckého národa – † 31. október 1621, Uherský Brod) bol uhorský humanistický básnik nemeckého (resp. lužickosrbského) pôvodu, pedagóg, historik a knihovník, pôsobiaci na území dnešného Slovenska.
Životopis.
Pochádzal z protestantskej obchodníckej rodiny a vzdelanie získaval v Sasku a Drážďanoch, kde sa zoznámil so slovenskými študentmi, a neskôr pokračoval v štúdiu na univerzite vo Wittenbergu. Po ukončení štúdia odišiel na územie dnešného Slovenska, kde pôsobil ako pedagóg, verejný činiteľ a básnik. Ako pedagóg pracoval v Banskej Bystrici, na Spiši a v Prešove. V roku 1599 sa stal rektorom a v roku 1603 richtárom v Košiciach. V roku 1605 sa zapojil do Bočkajovho protihabsburského povstania, počas ktorého podnikal diplomatické cesty a napokon bol zajatý v Nemecku a následne väznený v Prahe. Po oslobodení sa vrátil k svojmu učiteľskému povolaniu a v roku 1619 vstúpil do služieb Gabriela Bethlena, u ktorého pôsobil ako historiograf a knihovník. Zomrel počas jednej zo svojich diplomatických ciest.
Svojou pedagogickou činnosťou nielen pozdvihol kultúrny život v dnešnom východoslovenskom regióne, ale vďaka pokrokovým učebným metódam podľa zásad humanistickej výchovy pre praktický život si získal veľké uznanie najmä v protestantskom školstve. Ako básnik si získal uznanie nielen doma (od panovníka Rudolfa II. dostal titul "poeta laureatus caesareus"), ale i v zahraničí, kde udržiaval čulé písomné styky s českými a nemeckými humanistickými spisovateľmi.
Tvorba.
Okrem svojej knihy uhorských básní písal tiež oslavné, gratulačné a ľúbostné básne, chválospevy, epigramy, lamenty, epitafy, rozlúčkové a smútočné básne - elégie. Písal tiež epické diela, v ktorých sa venoval historickým udalostiam (vojna s Turkami a pod.) alebo oslave miest a osobností. Svoje diela písal v latinčine a nemčine a uverejňoval ich najmä v zbierkach iných autorov. Pod menom svojho nedospelého syna tiež vydal "Otčenáš" v preklade do 25 jazykov.
Ján Filický

Ján Filický (Filiczky de Filefalva) (* okolo 1585, Vlková – † 1622, Sárospatak, Maďarsko) bol slovenský humanistický básnik a pedagóg. 
Životopis.
Pochádzal zo schudobnenej zemianskej rodiny Filiczky de Filefalva a vzdelanie získaval v Levoči a Kežmarku. Neskôr študoval na viacerých univerzitách v Nemecku a v Prahe, kde tiež pôsobil ako vychovávateľ detí z bohatých šľachtických rodín. V roku 1617 odišiel ako profesor na kalvínske učilište do Sárospataku, kde o niekoľko rokov neskôr podľahol moru.
Tvorba.
Svoje básne venuje vo väčšine prípadov rôznym osobám (svojim chovancom, básnikom, učiteľom, rektorom nemeckých univerzít a pod.), no mnohé tiež obsahujú anekdoty a zvieracie bájky, ostrú satiru až karikatúru, zobrazujúcu kritiku ľudských nerozumností od hlúposti cez opilstvo až po národnostnú intoleranciu. Počas niekoľkoročného pobytu v zahraničí bol okolím oceňovaný práve pre svoju básnickú tvorbu. Už jeho súčasníci ho nazývali uhorský Ovídius po slávnom rímskom poetovi a taktiež mu udelili prestížny titul "poeta laureatus". 
Báseň "Ad Sphettium".
Veľkú pozornosť púta Filického báseň "Ad Sphettium" (Posmeškárovi). V tejto latinskej básni Filický bránil slovenský národ pred urážkami poukázaním na vojenské hrdinstvá a odvahu Slovákov. Filický oslávil nielen dávnu slávu, ale aj dobové činy a porovnával Slovákov s okolitými národmi. V dobovej slovenskej literatúre išlo o výnimočný jav. Báseň je hodnotená ako jeden z prvých prejavov slovenskej národnej identity a taktiež ako jedna z najstarších básnických obrán Slovákov.
Augustín Doležal

Augustín Doležal (* 27. marec 1737, Skalica – † 21. marec 1802, Sučany) bol slovenský básnik, evanjelický kňaz a učiteľ.
Životopis.
Narodil sa v meštiansko-remeselníckej rodine ( 27. marca 1737 ) a vzdelanie získaval v Necpaloch, Kremnici, Poprade, Banskej Bystrici, Modre, Bratislave a niekoľko rokov študoval tiež na nemeckej univerzite v Altdorfe (od roku 1760). V roku 1762 pôsobil ako rektor v Necpaloch, v roku 1767 bol evanjelickým kazateľom v Hybiach a v roku 1783 v Sučanoch.
Tvorba.
Literárne začal pôsobiť v Altdorfe, pod vplyvom osvietenských racionalistických prúdov.
Venoval sa písaniu príležitostných latinských básní, rozlúčkových veršov a slávnostných rečí, ale taktiež publikoval články v časopise "Staré noviny literního umění". Jeho diela majú často náboženský charakter a venuje sa v nich pálčivým témam súvekej teológie (dobro a zlo vo svete, viera a nevera, božia láskavosť a trest za hriech, nerovnosť muža a ženy a iné). Jeho tvorba mala dať ľuďom niečo náročnejšie na uvažovanie, než len náboženské piesne a modlitby. Svojim dielom však najmä vyzdvihol osobnú slobodu i tvorivé úsilie o zlepšovanie podmienok ľudského života a tiež vyzdvihol mnohé problémy osvietenského človeka.
Samo Vozár

Samo Vozár (podľa matričných záznamov Vozárik, písal sa tiež Vozáry) (* 3. apríl 1823, Hrachovo – † 5. december 1850, Hrachovo) bol slovenský básnik, publicista a prekladateľ.
Životopis.
Narodil sa v rodine farbiara a vzdelanie získaval v Hrachove, Rožňave, na lýceu v Levoči a od roku 1841 na lýceu v Bratislave, kde sa stal tiež členom a funkcionárom Ústavu reči a literatúry československej. V roku 1843 sa vrátil domov, no už nasledujúci rok sa vrátil do Bratislavy, aby mohol pomáhať Ľudovítovi Štúrovi. V roku 1848 bol počas revolúcie krátko uväznený (spolu s Jánom Franciscim-Rimavským, Štefanom Markom Daxnerom a inými) a po revolúcii začal pracovať ako slúžny, neskôr bol stoličným prísažným v Rimavskej Sobote. Zomrel pravdepodobne násilnou smrťou za dosiaľ nevyjasnených okolností (predpokladá sa, že ho ako "pansláva" prepadli a zbili maďarskí nacionalisti).
Tvorba.
Prvé básne začal písať počas štúdií na bratislavskom lýceu. Písal najprv v češtine, po zavedení štúrovskej slovenčiny (1843) sa stal jej prvým používateľom. Jeho tvorba bola poznačená subjektivizmom, lyrickosťou a metaforickosťou, čím sa odlišovala od súvekej štúrovskej tvorby, ale sú pre ňu tiež typické motívy melanchólie, pesimizmu a nihilizmu, pričom napr. samovraždu považuje za slobodnú voľbu človeka. Písal básnické cykly, lyricko-epické útvary a veršované drámy, v ktorých sa venoval opisom hlbín ľudského vnútra, no taktiež sa utápal v osobných žiaľoch a bôľoch. Vo svojej tvorbe používal v tej dobe nezvyčajné žánrové útvary, ako napr. sonet, ktorý sa v tom období takmer nepoužíval. Okrem poézie sa venoval tiež publicistike, kde obhajoval a bránil štúrovskú slovenčinu, rozvíjal slovanskú myšlienku, ale tiež kriticky komentoval domáce spoločenské pomery. Okrem vlastnej tvorby sa venoval tiež prekladom z anglickej (William Shakespeare), nemeckej (Johann Wolfgang Goethe), ruskej (Alexander Sergejevič Puškin) a poľskej (Adam Mickiewicz) literatúry. Celá jeho tvorba zostala okrem brožúry len v rukopisnej podobe, tlačou vyšla až v rokoch 1966 – 1967.
Ján Ondruš

Ján Ondruš, vlastným menom "Ján Ondrus", iný pseudonym "Ján Bábik" (* 11. marec 1932, Nová Vieska – † 7. november 2000, Stupava) bol slovenský básnik a prekladateľ.
Životopis.
Narodil sa v rodine úradníka ako Ján Ondrus a vzdelanie získaval v Novej Vieske, Nových Zámkoch a v Nitre, kde v rokoch 19481951 študoval na Pedagogickom gymnáziu. Neskôr pokračoval v štúdiu na Vysokej škole politických a hospodárskych vied (zo zdravotných dôvodov nedokončil). Pracoval ako účtovník v Uhoľných baniach v Novákoch, neskôr vo viacerých knižniciach (Trnava, Modrý Kameň a inde), od 1958 organizačný pracovník v Divadla Jozefa Gregora Tajovského v Banskej Bystrici. Po vážnom zhoršení zdravotného stavu bol od roku 1961 v invalidnom dôchodku. Neskôr žil v domove dôchodcov v Stupave, kde v roku 2000 aj zomrel.
Je jedným z najvýraznejších reprezentantov modernej slovenskej poézie, ktorého básnická imaginácie dosahuje vrcholy metafyzickej symboliky, zaradil sa k básnikov – konkretistom z okruhu tzv. trnavskej skupiny, ktorá programovo uprednostňovala dominantnosť konkrétnej metafory pri poetickom zobrazovaní reality. V rukopise zanechal zbierku básní "Dobré ráno každé ráno" a verše pre deti ' Kreslím koňo koňaté". Autor prekladu pézie Vaska Popu "Večne neviditeľná" (1966).
Tvorba.
Prvé diela publikoval v roku 1956 v časopise Mladá tvorba, knižne debutoval až v roku 1965 zbierkou básní "Šialený mesiac". Jeho poézia je založená na analýze vnútorných stavov a rozporov a nadväzuje na tradície surrealizmu. Vo svojich dielach píše o vnútorných pocitoch, o protichodných stavoch bytia (život a smrť), o vzťahoch človeka ku skutočnosti, ale tiež sa zameriava na písanie satirickej poézie a pokúšal sa i o písanie knihy pre deti, ktorá vyšla až v roku 2020.
Daniel Pastirčák

Daniel Pastirčák (* 29. január 1959, Prešov) je slovenský básnik, prozaik, esejista, výtvarník a kazateľ Cirkvi bratskej. 
Životopis.
Daniel Pastirčák sa narodil v Prešove. Je absolventom Strednej umeleckej priemyselnej školy v Košiciach a v Bratislave (odbor keramika). Kratší čas pracoval v bratislavskej Mestskej galérii, potom študoval odbor reštaurovanie na dvojročnej nadstavbe a teológiu na Slovenskej evanjelickej bohosloveckej fakulte v Bratislave (1983 – 1987).
V súčasnosti pôsobí ako kazateľ Cirkvi bratskej v Bratislave na Cukrovej ulici 4. Svoje verše, prózy a eseje publikoval na prelome 80. a 90. rokov v "Slovenských pohľadoch" a "Tvorbe T", neskôr v "Romboide" a "Mostoch". Spolupracuje s rozhlasom i televíziou. Debutoval v roku 1993 "Damianova rieka – rozprávky o láske a večnosti". Kniha získala ocenenie Ibby. V roku 1997 vydal básnickú zbierku "Tehilim" a v roku 2000 rozprávkovú ságu "Čintet, alebo more na konci sveta". Kniha získala cenu VÚB. V roku 2005 publikoval svoju druhú básnickú zbierku "Kristus v Bruseli". Na vydanie pripravuje knihu "Malé mýty o počiatku". V roku 2015 bol hosťom 16. ročníka Měsíce autorského čtení (1. 7. až 4. 8. 2015), http://www.autorskecteni.cz/2015/cz/program/29-Daniel-Pastircak .
Okrem literatúry sa venuje aj tvorbe pre divadlo. Preložil hru od T. S. Eliota "Cocktail Party". V roku 2004 napísal novú verziu hry o Svätej Dorote, ktorá bola uvedená v Slovenskom národnom divadle. Pre bábkové divadlo napísal divadelnú verziu "Čintetu" uvedenú na divadelnom festivale v Toruni. Je autorom scenára hry "Vrchol v hmle" a filmového scenára "Budeme sa stretať v snoch", ktorý bol medzi piatimi scenármi nominovanými na ocenenie Český Lev.
Paralelne s literárnou tvorbou sa venuje aj výtvarnej tvorbe. Zúčastnil sa festivalov a výstav knižnej ilustrácie (Medzinárodné bienále knižnej ilustrácie v Martine, BIB '97 v Bratislave, Slovenské knižné ilustrácie v Múzeu umenia mesta Mikeli vo Fínsku, výstava ilustrácií vo Vancouveri v Kanade) a vystavoval na Slovensku a v zahraničí. Na konci 90. rokov mal samostatné výstavy v Londýne a v Prahe (v galerijnej kaviarni G + G a v priestoroch Rádia Slobodná Európa). Z výstav na Slovensku: 1997 – výstava obrazov v Bratislave v Klariskách v rámci Medzinárodného filmového festivalu; 2001 – výstava v Turčianskej galérii v Martine; 2002 – výstava obrazov a ilustrácií v Bratislave; 2003 – výstava so Zbyňkom Prokopom v Levoči v rámci projektu "Medzi dvoma horami" ; 2004 – výstava obrazov a ilustrácií vo Zvolene; 2005 – výstava obrazov v Poprade. V roku 2009 sa zúčastnil na výstave k dvadsiatemu výročiu Nežnej revolúcie v Levoči.
V poslednom čase sa venuje projektu výtvarných bohoslužieb, v ktorých sa výtvarná inštalácia a projekcia spája s improvizovanou hudbou a prvkami rituálu. Jedným z takýchto projektov bol "Ash Wednesday" podľa T. S. Eliota.
Tvorba.
Prvé diela publikoval v časopisoch "Tvorba" a "Slovenské pohľady", knižne debutoval v roku 1993 dielom "Damianova rieka". Jeho diela majú náboženský charakter, vyjadrený nielen častými stopami biblických výrazov, ale i archetypálnou metaforikou a najmä jeho druhé dielo "Tehilim" nesie tiež stopy autobiografickosti.
CAQ

CAQ môže byť:
Freistadt

Freistadt môže byť:
CAE

CAE môže byť:
Cae je astronomická skratka pre súhvezdie Rydlo
Rabulistika

Rabulistika (z lat. rabire - vyčíňať) je „umenie“ "mať pravdu" pri veci, ktorá je obsahovo nečestná a nemožno ju obhájiť, čiže prekrucovanie slova/pravdy. Osoba, ktorá takto pravdu prekrucuje, sa nazýva rabulista. Slovo sa používa najmä v politike a práve.
V širšom zmysle sa ako rabulistika označujú prázdne reči, frázy, mnohovravnosť.
Belo Kapolka

Belo Kapolka, vlastným menom "Vojtech Kapolka" (* 22. apríl 1935, Hostie – † 18. apríl 1994, Vysoké Tatry) bol slovenský spisovateľ, chatár, nosič a horolezec pôsobiaci vo Vysokých Tatrách. 
Životopis.
Pochádzal z učiteľskej rodiny a vzdelanie získaval v Brne na Vojenskej akadémii. Detstvo prežil v Podolínci. Vystriedal mnoho zamestnaní. Bol záhradnícky pomocník, drevorubač, tesár, plavčík, továrenský robotník. V roku 1958 prišiel do Vysokých Tatier. Začal ako nosič na Téryho chate, potom chatárčil v Chate pod Rysmi, na Zbojníckej chate a napokon na Téryho chate, ktorú rekonštruoval v rokoch 19831984. Od mlada sa zaujímal o literatúru, pokúšal sa literárne spracovať svoje predstavy a zážitky. Najprv do krátkych reportáží v periodickej tlači, neskôr ako autor noviel a knižiek. V nich predovšetkým písal o živote v horách, o ľudských osudoch tragédiách i víťazstvách človeka nad prírodou. Tragicky zahynul na Hrebienku, keď sa nešťastnou náhodou cestou z Hrebienka postrelil do nohy a vykrvácal.
Tvorba.
Prvé literárne diela začal uverejňovať už na začiatku 60. rokov 20. storočia, knižne v roku 1967 zbierkou poviedok "Kanadské smreky". Venoval sa písaniu najmä krátkych prozaických útvarov (beletrizované reportáže, úvahové črty, poviedky), pričom čerpal z prostredia Vysokých Tatier, v ktorých roky žil. Okrem opisov tatranskej prírody sa zaoberal i stvárnením života ľudí, ktorí sa v horách pohybovali, zdôrazňuje potrebu domova a rodinnej harmónie. Jeho diela majú pútavé dejové zápletky i rozuzlenia a nechýba v nich dramatickosť, snaží sa o zbúranie mýtov o horských nosičoch, ale tiež sa vyjadruje k problematike turistiky, zimných športov a problémom tatranského regiónu. Nevyhýba sa ani vzťahom a konfliktom medzi rodičmi a deťmi, zobrazovaniu sveta detí a mladých ľudí, ich problémom a špecifikám, ktoré na nich kladie život v horskom prostredí.
Ľudo Zelienka

Ľudo Zelienka (tiež Zeljenka, pseudonymy Ľudovít Radimovský, Ľudo Zelienka-Akela, Ľudo Zelienka-Detvan, Ľudo Zelienka-Hron, Ujo z Detvy a iné) (* 5. december 1917, Zvolen – † 8. august 1977, Bratislava) bol slovenský novinár, dramatik, publicista, pedagóg, redaktor, prekladateľ a ľudový rozprávač.
Životopis.
Narodil sa v robotníckej rodine Ľudovíta Zelienku a jeho manželky Paulíny, rodenej Kankovej. Vzdelanie získaval na reálnom gymnáziu vo Zvolene, na Učiteľskej akadémii v Banskej Bystrici, kde aj v roku 1939 maturoval, a neskôr študoval externe v Bratislave etnografiu a v roku 1968 tu aj promoval. 
V rokoch 1939 – 1940 pracoval ako učiteľ v Zolnej, v rokoch 1940 – 1944 bol riaditeľom školy v Budči. V roku 1944 sa aktívne zúčastnil Slovenského národného povstania, v rokoch 1945 – 1950 bol prednostom oddelenia a neskôr celého odboru na Povereníctve školstva a od roku 1950 až do smrti pracoval v Slovenskom pedagogickom nakladateľstve ako propagačný redaktor a neskôr šéfredaktor oddelenia časopisov. Zomrel v roku 1977 v Bratislave.
Tvorba.
Prvé literárne diela začal uverejňovať ešte počas stredoškolských štúdií v časopisoch Evanjelický posol spod Tatier a A-Zet, neskôr prispieval i do periodík Pravda, Práca, Smena, Sloboda, Hlas ľudu, Život a pod. Začal uverejňovaním fejtónov, čŕt a poviedok, no písal tiež rozhlasové hry, menšie rozhlasové dramatické útvary a skeče. Knižne debutoval v roku 1950 divadelnou hrou pre deti "Detvanček a Hopsasa vo svete nestratia sa". Tematicky čerpal z ľudovej slovesnosti i zo súčasnosti, snažil sa vzbudzovať lásku k prírode a zmysel pre povinnosť. V tvorbe pre deti sa venoval písaniu najmä humoristických próz, no tiež veselohier a zbieraniu anekdôt, vtipov a historiek. Je tiež autorom populárnych príručiek a spevníkov, estrádnych, rozhlasových a televíznych scenárov. Vynikol aj ako ochotník a ľudový rozprávač. Okrem vlastnej tvorby sa venoval tiež prekladom z maďarskej a českej literatúry, väčšinou humoristickej.