burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Močidliansky potok (prítok Malej Svinky)

Močidliansky potok je potok v regióne Šariš, na území obce Jarovnice v okrese Sabinov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Šarišská vrchovina. Má dĺžku a je tokom VII. rádu. 
Prameň.
Pramení v v severnej oblasti územia obce Jarovnice, v časti obce "Močidľany", v katastrálnom území "Močidľany", v poľnohospodárskom extraviláne, v okrese Sabinov, v poli "Záhrady".
Opis toku.
Od prameňa tečie juhovýchodným smerom cez poľnohospodársky extravilán územím obce Jarovnice v katastrálnom území "Močidľany", ľavým brehom obmýva pole "Dieliky", pravým brehom obmýva pole "Roveň", v priberá bezmenný pravostranný prítok s občasným prietokom vody. Na hranici medzi katastrálnym územím "Močidľany" a katastrálnym územím "Jarovnice" ústi do meandrujúcej Malej Svinky ako jej ľavostranný prítok.
"Močidliansky potok" patrí do okresu Sabinov v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Šarišská vrchovina. Nemá významnejší prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Močidliansky potok" má pôvod v názve niekdajšej samostatnej obce, dnešnej časti obce, "Močidľany" (od roka 1971 zlúčená s obcou "Jarovnice" do obce rovnakého názvu Jarovnice), na území ktorej vodný tok pramení, preteká a ústi. Z toponyma "Močidľany" bolo po rozšírení o formant "-iansky" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Močidliansky potok" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii.
Názov niekdajšej samostatnej obce "Močidľany" v obci Jarovnice (dnešná časť obce) má pôvod v názve "osadníkov bývajúcich v blízkosti charakteristických močidiel, močaristých priehlbín, ktoré sa používali na máčanie konopí alebo ľanu" čiže motivantom bola "charakteristická poloha obce pri močidlách". Vývoj názvu pôvodne samostatnej obce "Močidľany", dnes časti obce "Jarovnice", v dochovaných písomných dokladoch: 1263 "Vezueres" → 1317 "Mochola" → 1338 "Machala" → 1392 "Mochilan" → 1427 "Mochola" → 1773 "Mocžidlany" → 1808 "Močidlany, Močoľany" → 1920 "Močidlany" → 1927 "Močidľany" → 1971 "Močidľany"Názov vodného toku "Močidliansky potok" bol štandardizovaný v roku 2007. V množine slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Močidliansky potok" nie je jedinečným hydronymom (november 2022). V povodí Moravy je tiež "Močidliansky potok (prítok Chvojnice)".
Referencie.
Škapová

Škapová () je vrch v pohorí Levočské vrchy. Leží nad obcou Torysky, približne severovýchodne od Levoče. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Levočská vysočina. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Levoča a na katastrálnom území mesta Levoča. Najbližšími sídlami sú južne situované Torysky a Nižné Repaše, západne ležia Ihľany a Ľubica, severne Kolačkov a Jakubany a východným smerom Krásna Lúka, Poloma a Tichý Potok.
Opis.
Škapová leží v rázsoche, ktorá vybieha východným smerom z kóty , medzi Javorinou () a Derežovou (). Severne sa nachádza Javor (), Jankovec (), Piesočný vrch () a Čiernohuzec (), východne Čistý diel (), Javorinka () a Na Bielkach (), južne Obšar (), Uhlisko () a Javoríčka () a západne Javorina () a Kovaľová (). Oblasť je súčasťou povodia Torysy, kam vodu zo severných svahov odvádza potok Škapová, z východných Čistý potok a z južných potok Suchá dolina. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Odlesnený vrchol je bez vyššej vegetácie, preto umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach možno vidieť okolité vrcholy Levočských vrchov, Ľubovniansku vrchovinu, Čergov, Bachureň, Branisko, Volovské vrchy, časť Nízkych a Vysokých Tatier.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými lesnými cestami a chodníkmi z okolitých údolí. Západne sedlom Václavák prechádza červeno značená turistická trasa, vedúca z Levočskej doliny severným smerom do Nižných Ružbách.
Medvedinský potok

Medvedinský potok je potok v regióne Horné Považie, na území obce Horná Mariková v okrese Považská Bystrica v Trenčianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Javorníky. Má dĺžku a je tokom V. rádu. 
Prameň.
Pramení v v severozápadnej oblasti územia obce Horná Mariková, v katastrálnom území "Horná Mariková", v lesnom extraviláne, v okrese Považská Bystrica, na severnom svahu vrchu "Hrčovec" s 
Opis toku.
Od prameňa tečie "Medvedinský potok" východným smerom cez lesný extravilán územím obce Horná Mariková v katastrálnom území "Horná Mariková", v na severnom okraji osady "Medvedinec" priberá bezmenný pravostranný prítok, v ústi v lesnom extraviláne na území obce Horná Mariková do Vlkovského potoka ako jeho pravostranný prítok.
"Medvedinský potok" patrí do okresu Považská Bystrica v Trenčianskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Javorníky v geomorfologickom podcelku Vysoké Javorníky. Nemá významnejší prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Medvedinský potok" má pôvod v názve osady "Medvedinec", cez ktorú vodný tok preteká. Z toponyma "Medvedinec" bolo po rozšírení o formant "-ský", po systémovej redukcii o formant "-ec" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Medvedinský potok" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Názov osady "Medvedinec" v obci Horná Mariková má pôvod v názve "priestoru, kde sa často potulovali medvede" alebo v názve miesta ináč spájaného s medveďom, latinsky "Ursus" 
Názov vodného toku "Medvedinský potok" bol štandardizovaný v roku 2019. V množine slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Medvedinský potok" je jedinečným hydronymom (november 2022). 
Referencie.
Basketbalová extraliga mužov 2000/01

Basketbalová extraliga mužov v sezóne 2000/01 bol 9. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). Súťaž niesla dobový názov "I. liga" a súťažilo v nej 12 účastníkov. Titul obhájil BK Slovakofarma Pezinok po víťazstve vo finálovej sérii nad tímom BK Chemosvit Svit.
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti minulej sezóne zmenil. Súťaž sa skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. V základnej časti hralo 12 tímov dvojkolovým systémom (doma a vonku). 6 najlepších tímov zo základnej časti postúpilo do nadstavbovej skupiny o 1. až 6. miesto. Zvyšné tímy odohrali nadstavbovú skupinu o konečné 7. až 12. miesto, ktorá určila zostupujúci tím do nasledovnej sezóny. Nadstavbové skupiny sa hrali po roku opäť 2-kolovým systémom, pričom sa im započítavali aj výsledky zo základnej časti. Potom pre tímy na 9. až 12. mieste nasledovala nadstavbová skupina o konečné 9.12. miesto, ktorá určila kvôli zoštíhleniu extraligových tímov v budúcej sezóne až 3 zostupujúce celky do nižšej súťaže v nasledujúcej sezóne. 8 najlepších tímov po nadstavbovej časti postúpilo do play-off. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o umiestnenie. Finálový duel a duel o 3. miesto sa hrali na 3 víťazné zápasy, všetky ostatné duely play-off sa hrali na 2 víťazné zápasy. 
Účastníci.
Poznámka: Komárno zmenilo v priebehu súťaže názov z "MBK Komárno" na "MBK Rieker Komárno".
Na základe účinkovania klubov v európskych súťažiach sa Slovensko v tejto sezóne umiestnilo v európskom rebríčku FIBA, zostavovanom z výsledkov z posledných troch sezón, na 24. mieste so ziskom 2,433 bodov. V samotnej sezóne 2000/01 sa Slovensko v európskych súťažiach (zastupovaných len jediným klubom) so ziskom 1,5 bodov umiestnilo na 27. mieste rebríčka európskych krajín.
Démainetos (sochár)

Démainetos () bol starogrécky sochár.
Démainetos, aténsky sochár, pôsobil zrejme v 4. stor. pred Kr. Svedectvom niekdajšej tvorby tohto sochára je jeho menom signovaný podstavec zo sochy (sochárskeho diela) objavený na ostrove Chios. 
Tento fragmentárny podstavec je z tmavého kameňa (dĺžka 0,60 m, šírka 0,22 m, hrúbka 0,17). V pravom rohu má nápis, ktorý je v hornej časti takmer nečitateľný ("Ἀριστεί[δης?]").
Clarington

Clarington môže byť:
Brandon (Manitoba)

Brandon je mesto v kanadskej provincii Manitoba, leží na rieke Assiniboine. Je druhým najväčším mestom provincie, v roku 2021 malo 51 313 obyvateľov.
Dejiny.
Od konca 18. storočia Spoločnosť Hudsonovho zálivu v oblasti založila tri obchodné stanice, všetky boli pomenované Brandon House. Názov pochádza od vojvodu z Brandonu. V roku 1881 bolo miesto zvolené za križovatku železničnej spoločnosti Canadian Pacific Railway. 
Ako mesto bolo založené v roku 1882. Na začiatku 20. storočia mesto rástlo, do začiatku Prvej svetovej vojny sa populácia strojnásobila. Semenárska firma McKenzie Seeds bola jedna z najväčších v britskom Spoločenstve národov. Počas Druhej svetovej vojny v meste a v neďalekej základni Shilo trénovali množstvo vojakov. Po vojne mesto ďalej rástlo, vznikla regionálna knižnica, kultúrne a športové centrum.
Demografia.
V sčítaní obyvateľstva v roku 2021 malo mesto 51 313 obyvateľov, v roku 2016 to bolo 48 883. V roku 2021 125 ľudí uviedlo ako etnický pôvod český, 70 slovenský a 35 československý.
Doprava.
Mesto sa nachádza na Trans Canada Highway a na dvoch transkontinentálnych železničných tratiach. V meste sa nachádza Brandon Municipal Airport.
Ekonomika.
V meste sa spracúva múka, mäso, hnojivá, chemikálie a ropné produkty. V meste pôsobia lokálne aj medzinárodné spoločnosti. Vyrába sa tu napríklad umelý estrogén a spoločnosť Maple Leaf spracúva bravčovinu.
Kultúra.
Mesto ma regionálny umelecký a kultúrny význam. Medzi múzeá patria: Commonwealth Air Training Plan Museum a Daly House Museum. Vo Western Manitoba Centennial Auditorium sa konajú divadelné, hudobné a tanečné podujatia. V meste je tiež Art Gallery of Southwestern Manitoba. Každoročne v júli sa koná Brandon Folk Music and Arts Festival.
Školstvo.
Od roku 1899 v meste sídli Brandon University, univerzitou je od roku 1967.
Šport.
V roku 1979 mesto hostilo Canada Winter Games, v roku 1995 Majstrovstvá sveta v curlingu a Canada Summer Games v roku 1997.
Turizmus.
Brandon je východiskom pre viaceré chránené územia: Riding Mountain National Park smerom na sever, Spruce Woods Provincial Park na severovýchod, Turtle Mountain Provincial Park a International Peace Garden (čiastočne v USA) smerom na juh.
Poix-de-Picardie

Poix-de-Picardie môže byť:
Molliens-Dreuil

Molliens-Dreuil môže byť:
Corbie

Corbie môže byť:
Conty

Conty môže byť:
Čistý diel

Čistý diel () je vrch v pohorí Levočské vrchy. Leží nad obcou Torysky, približne severovýchodne od Levoče. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Levočská vysočina. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Sabinov a na katastrálnom území obce Tichý Potok. Najbližšími sídlami sú južne situované Torysky a Nižné Repaše, východne leží Tichý Potok, severným smerom Šambron a Jakubany a západným Ihľany.
Opis.
Čistý diel leží v rázsoche, ktorá vybieha východným smerom z kóty , medzi Javorinou () a Derežovou (), cez Škapovú (). Severne sa nachádza Jankovec (), Piesočný vrch () a Čiernohuzec (), východne Chmelov (), Javorinka () a Na Bielkach (), južne Obšar () a Uhlisko () a západne Škapová (), Javor () a Derežová (). Oblasť patrí do povodia Torysy, kam vodu zo severných svahov odvádza potok Škapová a z južných jej prítok Čistý potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý, miestami riedky les, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít s redšou vegetáciou možno vidieť okolité vrcholy Levočských vrchov, ojedinele tiež Čergov, Bachureň, Slanské vrchy, Branisko a Volovské vrchy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými lesnými cestami a chodníkmi z okolitých údolí. Západne vedúcim hrebeňom vedie sedlom Václavák červeno značená turistická trasa, vedúca z Levočskej doliny severným smerom do Nižných Ružbách.
Uhlisko (vrch v Levočských vrchoch)

Uhlisko () je vrch v pohorí Levočské vrchy. Leží nad obcou Torysky, približne severovýchodne od Levoče. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Levočská vysočina. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Levoča a zasahuje na katastrálne územie obce Torysky a mesta Levoča. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situované Torysky a Nižné Repaše, juhozápadným smerom leží osada Závada a Levočská Dolina.
Opis.
Uhlisko leží v rázsoche, ktorá vybieha južným smerom z kóty , medzi Javorinou () a Derežovou (). Severne sa nachádza Čiernohuzec (), Čistý diel (), Škapová () a Derežová (), západne Kovaľová (), Javorina (), Javoríčka () a Javorinka (), južne Brinky (), Krúžok () a Hradisko () a východne Peciská (), Obšar (), Zavartov () a Na Bielkach (). Oblasť patrí do povodia Torysy, ktorá priamo odvodňuje západnú časť masívu, vodu z východnej odvádza potok Suchá dolina. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Odlesnený vrchol je po ťažbe bez vyššej vegetácie, preto umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach možno pozorovať okolité vrcholy Levočských vrchov, no tiež Nízke Tatry, Volovské vrchy a Branisko.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými lesnými cestami a chodníkmi z okolitých sídiel.
Assiniboine

Assiniboine je rieka v kanadských provinciách Saskatchewan a Manitoba.
Názov.
Názov rieky pochádza od názvu pôvodných obyvateľov, Assiniboine, a znamená „tí, čo varia s horúcimi kameňmi“.
Geografia.
Dĺžka rieky je 1070 kilometrov. Pramení vo východnej časti Saskatchewanu, jej prítokmi sú Qu'Appelle a Souris. Vo Winnipegu sa vlieva do Red River.
Doprava.
Približne 500 kilmotrov rieky je splavných. V minulosti bola využívaná obchodníkmi s kožušinou.
Basketbalová extraliga mužov 2001/02

Basketbalová extraliga mužov v sezóne 2001/02 bol 10. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). Súťaž niesla dobový názov "I. liga" a súťažilo v nej 12 účastníkov, čo je o 2 menej ako v minulej sezóne. Titul obhájil BK Slovakofarma Pezinok po víťazstve vo finálovej sérii nad tímom BK Chemosvit Svit. Pre klub z Pezinka to bol už šiesty majstrovský titul v rade, celkovo siedmy.
Okrem domácej ligy odohralo 8 slovenských extraligových tímov aj prvý ročník Česko-slovenského pohára, v ktorom zvíťazil Pezinok.
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti minulej sezóne výrazne zmenil. Súťaž sa skladala po novom už iba z dvoch častízákladnej a z play-off. V základnej časti hralo 10 tímov štvorkolovým systémom (2x doma a 2x vonku). 4 najlepšie tímy po základnej časti postúpili do play-off. 2-kolové play-off začínalo semifinálovými duelmi a končilo duelmi o umiestnenie. Semifinálové duely sa hrali na 2 víťazné a finálový duel a duel o 3. miesto na 3 víťazné zápasy. Posledné družstvo po základnej časti zostúpilo v nasledujúcej sezóne do nižšej súťaže.
Účastníci.
Na základe účinkovania klubov v európskych súťažiach sa Slovensko v tejto sezóne umiestnilo v európskom rebríčku FIBA, zostavovanom z výsledkov z posledných troch sezón, na 24. mieste so ziskom 2,733 bodov. Viac sa rebríček FIBA po reorganizácii pohárových súťaží nevytváral.
Mário Bihári

Mário Bihári (* 28. december 1977, Malacky) je slovenský rómsky spevák, klarinetista, akordeonista a klavirista pôsobiaci v Česku. Od ôsmich rokov je nevidiaci. Dva roky chodil na základnú školu v Bratislave a šesť rokov na základnú školu pre nevidiacich v Levoči.
Šport.
Na ZŠ v Levoči sa začal aktívne venovať športu, v ľahkej atletike sa stal v rokoch 1991 a 1992 majstrom Európy v kategórii žiaci (rekord v behu na 60 m – 7,9 sekúnd).
Hudba.
V siedmych rokoch začal hral na klavír, v desiatich na akordeón. V roku 1998 maturoval s vyznamenaním na konzervatóriu Jana Deyla v Prahe a o dva roky neskôr ho dokončil.
V roku 1998 sa stal členom hudobnej skupiny Koa, ktorá sprevádzala autorskú a interpretačnú dvojicu Zuzana Navarová – Iván Gutiérrez. Vznikli albumy "Skleněná vrba" (1999) a koncertné "Zelené album" (2000). Po odchode Ivána Gutiérreza začína Mário Bihári taktiež spievať a skladať vlastné piesne. Na albumoch "Barvy všecky" (2001) a "Jako Šántidéví" (2003) zaberajú približne štvrtinu rozsahu. Po smrti Zuzany Navarovej v decembri 2004 sa Mário Bihári stal hlavným autorom skupiny Koa.
Po ukončení činnosti skupiny Koa vystupoval so skupinou Bejlí a bol kapelníkom skupiny Mário Bihári Trio (Bihári, Tokhi, Petr Tichý). Neskôr hrá buď sólovo, alebo s novou skupinou Bachtale Apsa (Mário Bihári, Adam Pospíšil, Peter Horvát, Standa Vít). Spolupracoval tiež s kapelou Plavci, Bárou Hrzánovou, hosťoval s kapelou Para, so speváčkou Janou Kirschner alebo s kapelou Buty.
S pomocou fotografa Björna Steinza sa venoval aj fotografii v cykloch "Hudba v obraze" (2004) a "Obrazy z duše".
Okolo roku 2010 si spravil masérsky kurz a pracuje v masážnom štúdiu, ktoré ponúka počas masírovania aj živú hudbu, kedy klienta masíruje Biháriho kolegyňa a Bihári k tomu improvizuje na klavír.
Diskografia.
Mário Bihári tiež hosťuje na albumoch iných autorov, napr. na "Čerstvě natřeno" (2005) a "Holobyt" (2016) pesničkárky Martiny Trchovej, "I Am You" Iamme Candlewick (2013) či "Kořeny" Jiřího Smrža (2014).
Lake Manitoba

Lake Manitoba () je jazero na v kanadskej provincii Manitoba.
Opis.
Nadmorská výška jazera je metrov.
Voda priteká hlavne z jazera Lake Winnipegosis (a menšími prítokmi), ktoré sa nachádza smerom na severozápad, voda odteká hlavne na severovýchod riekou Dauphin River do jazera Lake Winnipeg. Jazero má rozlohu 4 624 km² a maximálnu hĺbku 7 metrov.
Dejiny.
V minulosti bolo jazerou súčasťou ľadovcového jazera Lake Agassiz. Európanmi bolo objavené v roku 1738, keď ho objavil francúzsky obchodník La Vérendrye.
Využitie.
Jazero bolo využívané pri obchode s kožušinami prepojením Lake Winnipeg a Hudsonovho zálivu.
Francúzski obchodníci jazero nazvali Lac des Prairies, názov Manitoba pochádza pravdepodobne od alkonquinského slova Manitou. „manito-bau“ alebo „manito-wapau“ znamenalo „Úžina Ducha“.
Príroda.
Mokrade Delta Marsh na južnom brehu sú dôležitou oblasťou pre vodné vtáctvo.
Val-d'Or

Val-d'Or je mesto v kanadskej provincii Quebec.
Poloha.
Mesto sa nachádza v regióne Abitibi-Témiscamingue.
Dejiny.
Názov mesta pochádza z obdobia zlatej horúčky v oblasti, ktorá prebehla v 30. rokoch 20. storočia. V minulosti sa volalo aj Valléedor. Osada Bourlamaque bola založená v roku 1934 ako firemné mesto. Val-d'Or bolo založené v roku 1935 a o dva roky neskôr sa stalo mestom. Mestá boli spoločne známe ako Val-d'Or-Bourlamaque. V roku 1968 sa spojili a spolu s ďalším mestom, Lac Lemoyne, založenom v 1958. V roku 2002 prehlo spojenie s obcami Dubuisson, Sullivan, Val-Senneville a Vassan, čo vytvorilo súčasný Val-d'Or.
Demografia.
V sčítaní obyvateľstva v roku 2021 malo mesto 32 752 obyvateľov, v roku 2016 32 491. V sčítaní z roku 2021 uviedlo ako rodný jazyk 30 320 ľudí francúzštinu, 835 angličtinu a 190 jazyky pôvodných obyvateľov. 565 ľudí uviedlo viaceré rodné jazyky. Nikto neudal etnický pôvod český, slovenský ani československý.
Doprava.
Mestom prechádzajú provinčné Cesta 117 a Cesta 111 a železničná trať. V meste sa nachádza letisko, jedno z najrušnejších v Quebecu.
Ekonomika.
V roku 1935 bola otvorená prvá baňa na zlato, zvaná Sigma. Bola jedna z najbohatších v provincii. Neskôr sa ťažili aj zinok a meď. Postupné zatváranie baní malo dopad na miestnu ekonomiku. V súčasnosti sú bývalé bane a banícke osady sprístupnené návštevníkom. Oblasť je tiež významná ťažbou dreva.
Školstvo.
V meste sídli pobočka provinčného systému Université du Québec, Université du Québec en Abitibi-Témiscamingue.
Šport.
V športovom centre Centre Air Creebec hrá hokejový tím Val-d'Or Foreurs.
Basketbalová extraliga mužov 2002/03

Basketbalová extraliga mužov v sezóne 2002/03 bol 11. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). Súťaž niesla dobový názov "I. liga" a súťažilo v nej 10 účastníkov. Titul získal BK Chemosvit Svit po víťazstve vo finálovej sérii nad BK E.S.O. Lučenec. 
Okrem domácej ligy odohralo 8 slovenských extraligových tímov aj druhý ročník Česko-slovenského pohára, v ktorom zvíťazil Lučenec.
Systém súťaže.
Systém súťaže sa oproti minulej sezóne výrazne zmenil. Súťaž sa skladala opäť z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. V základnej časti hralo 10 tímov dvojkolovým systémom (doma a vonku). 6 najlepších tímov zo základnej časti postúpilo do nadstavbovej skupiny o 1. až 6. miesto. Zvyšné tímy odohrali nadstavbovú skupinu o konečné 7. až 10. miesto, ktorá určila zostupujúci tím do budúcej sezóny. Nadstavbové skupiny sa hrali tiež 2-kolovým systémom, pričom sa im započítavali aj výsledky zo základnej časti. 8 najlepších tímov po nadstavbovej časti postúpilo do play-off. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o umiestnenie. Semifinále, finále a duel o 3. miesto sa hrali na 3 víťazné zápasy, všetky ostatné duely play-off sa hrali na 2 víťazné zápasy.
Účastníci.
Pozn.: Pôvodne mal Pezinok ako aktuálny majster krajiny účinkovať v novovytvorenom "Pohári majstrov FIBA Europe" (štvrtá najvyššia európska klubová súťaž), bol už aj vyžrebovaný do skupiny, z účinkovania v pohári však pre spoločensko-ekonomické problémy klubu odstúpil.
Obšar

Obšar () je vrch v pohorí Levočské vrchy. Leží nad obcou Torysky, približne severovýchodne od Levoče. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Levočská vysočina. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Levoča a na katastrálnom území obce Torysky. Najbližšími sídlami sú na južnom úpätí situované Torysky, juhovýchodne ležia Nižné Repaše a Oľšavica, východne Tichý Potok a juhozápadne Levočská Dolina.
Opis.
Obšar leží v rázsoche, ktorá vybieha východným smerom z kóty , medzi Javorinou () a Derežovou () a cez Škapovú () sa stáča na juh. Východne sa nachádza Spišská (), Košariská () a Na Bielkach (), severne leží Čiernohuzec (), Čistý diel (), Škapová a Javor (), západne Javorina (), Javoríčka (), Uhlisko () a Brinky () a južným smerom Krúžok (), Hradisko () a Peciská (). Oblasť patrí do povodia Torysy, kam vodu zo západnej časti odvádza potok Suchá dolina a z východných Kotelec a Zavartovský potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Odlesnený vrchol bez vyššej vegetácie umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach možno vidieť okolité vrcholy Levočských vrchov, ojedinele tiež Čergov, Bachureň, Slanské vrchy, Branisko, Volovské vrchy a Nízke či Vysoké Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými lesnými cestami a chodníkmi z okolitých obcí.
László Komárom

László Komárom (* 11. august 1967, Komárom, Maďarsko) je fiktívna postava príslušníka maďarskej menšiny v humoristických reláciách "Uragán" a "Hurikán" a maďarského kutila v sitkomoch "Susedia" a "Kutyil s.r.o.". Postavu stvárňuje herec, humorista scenárista a moderátor Andy Kraus.
Živil sa ako opravár. Neskôr si dokonca založil firmu „Kutyil, s.r.o.“ Je milujúci manžel a nevie dobre po slovensky. Pracoval na lesnej správe. So susedom Františkom Stromokocúrom mali dokonca aj svoju reštauráciu, ktorú predali. Potom pracoval aj ako mestský policajt. V súčasnosti pracuje opäť na lesnej správe s Františkom.
Od 23. októbra 1987 je ženatý s manželkou Ildikó a majú spolu dvoch synov – Gergelyho a Ágostona-Františka (* 2019).
"Láslov týždeň" a Láslov svet.
Dňa 23. apríla 2020 bol spustený Komáromov podcastový seriál "Láslov týždeň". Posledná epizóda „Duch svokry“ bola publikovaná 4. októbra 2022.
Dňa 6. októbra 2022 László Komárom v podaní Andyho Krausa vystúpil po prvýkrát naživo v Štúdiu L+S v Bratislave. V novembri je naplánované turné s Komáromovou manželkou Ildikó (Viki Ráková) a hudobným hosťom Mirkou Miškechovou s názvom Lacikám nedráždi!
Basketbalová extraliga mužov 2003/04

Basketbalová extraliga mužov v sezóne 2003/04 bol 12. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). Súťaž prvýkrát niesla názov "Extraliga" a súťažilo v nej 10 účastníkov. Titul získal BK E.S.O. Lučenec po víťazstve vo finálovej sérii nad minulosezónnym obhajcom BK Chemosvit Svit. 
Systém súťaže.
Systém súťaže ostal rovnaký ako v minulej sezóne. Súťaž sa skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. V základnej časti hralo 10 tímov dvojkolovým systémom (doma a vonku). 6 najlepších tímov zo základnej časti postúpilo do nadstavbovej skupiny o 1. až 6. miesto. Zvyšné tímy odohrali nadstavbovú skupinu o konečné 7. až 10. miesto, ktorá určila zostupujúci tím do budúcej sezóny. Nadstavbové skupiny sa hrali tiež dvojkolovým systémom, pričom sa im započítavali aj výsledky zo základnej časti. 8 najlepších tímov po nadstavbovej časti postúpilo do play-off. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o umiestnenie. Semifinále, finále a duel o 3. miesto sa hrali na 3 víťazné zápasy, všetky ostatné duely play-off sa hrali na 2 víťazné zápasy.
Účastníci.
Pozn.: Pôvodne nemala Prievidza ako posledný tím minulej sezóny účinkovať v extralige, ale kúpila extraligovú licenciu od klubu BK Slovakofarma Pezinok, ktorého družstvo skončilo v minulej sezóne na 8. mieste.
Molalita

Molalita alebo molálna koncentrácia je v chémii vyjadrenie koncentrácie látkového množstva danej zložky na hmotnosť rozpúšťadla. Pre jej výpočet platí
kde "cA" je koncentrácia látky, "nA" je látkové množstvo látky a "mR" je hmotnosť rozpúšťadla. Jednotkou molality je mol/kg, čo sa niekedy označuje ako m.
Molalita sa používa napríklad pri kryoskopii a ebulioskopii, pretože zníženie teploty topenia a zvýšenie teploty varu roztoku je lineárne závislé na molalite látky v roztoku.
Kostol Nanebovzatia Panny Márie (kláštor v Předklášteří)

Kostol Nanebovzatia Panny Márie () je rímskokatolícky Kostol v Předklášteří v okrese Brno-venkov. Je súčasťou pamiatkovo chráneného areálu Kláštora Pora Coeli, ktorý bol v roku 2010 vyhlásen za národnú kultúrnu pamiatku Českej republiky.
Po zrušení konventu cisterciánok v roku 1782 sa kláštorný kostol Nanebovzatia Panny Márie stal farským kostolom. O obnove kláštora rád jednal od roku 1861, románsko-gotická bazilika, ale zostala farnosti. Preto nechali sestry v rokoch 1900 a 1901 postaviť nový konventný kostol (resp. kaplnku) v novogotickom slohu podľa projektu Františka Pavlů. Chrám vznikol na mieste sýpky (ešte predtým sa tu nachádzala kaplnka svätej Kataríny, ktorej základy boli nájdené), u západného krídla ambitu. Ide o jednoloďovú stavbu s pravouhlo zakončeným presbytériom, loď aj presbytérium sú zaklenuté krížovou klenbou. V neskoršej dobe bola na severnej stene presbytéria pristavená sakristia.
Je filiálnym kostolom farnosti Předklášteří.
Basketbalová extraliga mužov 2004/05

Basketbalová extraliga mužov v sezóne 2004/05 bol 13. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). Súťažilo v nej 10 účastníkov. Titul získal ŠK K Cero SPU Nitra po víťazstve vo finálovej sérii nad BK Baník Handlová. 
Systém súťaže.
Systém súťaže ostal takmer rovnaký ako v minulej sezóne. Súťaž sa skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. V základnej časti hralo 10 tímov dvojkolovým systémom (doma a vonku). 6 najlepších tímov zo základnej časti postúpilo do nadstavbovej skupiny o 1. až 6. miesto. Zvyšné tímy odohrali nadstavbovú skupinu o konečné 7. až 10. miesto, ktorá určila zostupujúci tím do budúcej sezóny. Nadstavbové skupiny sa hrali tiež dvojkolovým systémom, pričom sa im započítavali aj výsledky zo základnej časti. 8 najlepších tímov po nadstavbovej časti postúpilo do play-off. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o medailové umiestnenie. Po novom sa duely o konečné 5. až 8. miesto neorganizovali a tímy sa umiestnili podľa ich tabuľkového umiestnenia po nadstavbovej časti. Všetky duely play-off sa hrali na 3 víťazné zápasy.
Matiašovský potok

Matiašovský potok je potok v regióne Horný Zemplín, na území obcí Žalobín a Ondavské Matiašovce v okrese Vranov nad Topľou v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Beskydské predhorie. Má dĺžku a je tokom V. rádu. 
Prameň.
Pramení v v juhovýchodnej oblasti územia obce Žalobín, v lesnom extraviláne, na východnom svahu lesa "Pod Džabovou", v okrese Vranov nad Topľou.
Opis toku.
Od prameňa tečie "Matiašovský potok" južným smerom cez lesný extravilán územím obce Žalobín, preteká cez les a dolinu "Petrovská debra", v opúšťa územie Žalobína a vteká na územie obce Ondavské Matiašovce, preteká cez pole "Barankov", postupne opúšťa lesný extravilán a vteká do poľnohospodárskeho extravilánu, tečie cez pole "Pod Brezinami", v vteká do intravilánu obce Ondavské Matiašovce, v opúšťa intravilán a pokračuje juhozápadným smerom cez poľnohospodársky extravilán v kanalizovanom priamom koryte cez pole "Blatá" až do svojho ústia na území obce Ondavské Matiašovce do Ondavy ako jej ľavostranný prítok.
"Matiašovský potok" patrí do okresu Vranov nad Topľou v Prešovskom kraji. Nachádza sa v geomorfologickom celku Beskydské predhorie v geomorfologickom podcelku Mernícka pahorkatina. Nemá prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Matiašovský potok" má pôvod v druhom elemente názvu obce Ondavské Matiašovce, cez ktorú vodný tok preteká a ústi. Z toponyma "Matiašovce" bolo po rozšírení o formant "-ský", po systémovej redukcii o formant "-ce" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Matiašovský potok" ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Pôvodný názov obce "Matiašovce" (dnešný názov obce je Ondavské Matiašovce), má pôvod v názve "obyvateľov usadlosti v službách feudála Matiaša, alebo obyvateľov usadlosti, ktorej richtár bol toho istého mena, alebo ináč spájanej osoby tohto mena s usadlosťou". 
Najstarší dochovaný písomný doklad o existencii obce "Matiašovce" sa viaže k roku 1363 v podobe "Matyasvagasa" → 1773 "Mattyasowcze" → 1920 "Maťašovce" → 1927 "Matiašovce"→ 1946 "Ondavské Matiašovce".
Názov vodného toku "Matiašovský potok" bol štandardizovaný v roku 1990. V množine slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Matiašovský potok" je jedinečným hydronymom (november 2022). 
Referencie.
Sigmund Keil

Ing. Sigmund Keil (* 25. jún 1887, Švedlár – † 26. jún 1946, Bratislava) bol strojný inžinier, priemyselník a podnikateľ nemeckého pôvodu a politik Karpatonemeckej strany.
V dvadsiatych rokoch 20. storočia sa politicky angažoval v Spišskej nemeckej strane. S ňou sa v roku 1929 rozišiel pre jej prílišnú promaďarskú orientáciu. Následne v rodnej obci založil pobočku Karpatonemeckej strany.
V parlamentných voľbách v roku 1935 bol zvolený do hornej komory Národného zhromaždenia za Karpatonemeckú stranu, ktorá kandidovala spoločne so Sudetonemeckou stranou. Kandidoval v rámci národnostne zmiešaného XI. volebného kraja. V senáte zasadal v technicko-dopravnom a iniciatívnom výbore a bol aj náhradníkom v inkompatibilnom výbore. Dobové pramene uvádzajú, že v tomto období pôsobil ako riaditeľ továrne v rodnom Švedlári. V závere roku 1938 prestúpil do klubu nemeckých národno-socialistických senátorov. Mandát si udržal do zániku činnosti senátu. Od jesene 1938 bol krajským vedúcim DP v kraji Dolný Spiš, od januára 1939 pôsobil vo funkcii inšpektora DP.
Vo voľbách do Slovenského snemu v roku 1938 sa dostal na jednotnú kandidátku HSĽS. Politicky aktívny zostal aj po vzniku Slovenského štátu. Po smrti poslanca Gejzu Reháka 29. marca 1940 bol povolaný za poslanca Snemu Slovenskej republiky. V Slovenskom sneme zasadal až do zániku jeho činnosti v roku 1945. Na jeseň 1944 sa spolupodieľal na organizovaní Heimatschutzu na Dolnom Spiši. Po obnovení Česko-Slovenska bol vydaný štátnym orgánom, súdený Národným súdom v Bratislave. Za svoju činnosť odsúdený na trest smrti. Rozsudok bol vykonaný 22. júna 1946.
Majstrovstvá sveta vo florbale mužov 2022

Majstrovstvá sveta vo florbale mužov 2022 bol v poradí 14. turnaj majstrovstiev sveta vo florbale mužov, ktoré organizoval Medzinárodná florbalová federácia (IFF). Prebiehal v dňoch od 5. do 11. novembra 2022 vo švajčiarskych mestách Zürich a Winterthur.
Nasadenie do výkonnostných košov.
Družstvá boli pred žrebovaním do skupín nasadené podľa umiestnenia vo svetovom rebríčku do nasledovných výkonnostných košov:
Javoríčka

Javoríčka () je vrch v pohorí Levočské vrchy. Leží nad obcou Torysky, približne severovýchodne od Levoče. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Levočská vysočina. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Levoča a na katastrálnom území mesta Levoča. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situované Torysky a Nižné Repaše, južne leží Levočská Dolina, západným smerom Ľubica a Ihľany a východným Tichý Potok.
Opis.
Javoríčka leží v rázsoche, ktorá vybieha východným smerom z masívu Javoriny (). Severne sa nachádza Kovaľová (), Derežová (), Tok (), Javor () a Škapová (), východne Na Bielkach (), Uhlisko () a Obšar (), južným smerom Šadov (), Brinky () a Javorinka () a západným Holý vrch () a Javorina (). Oblasť je prameniskom rieky Torysa, ktorá priamo odvodňuje severnú a východnú časť masívu, vodu zo západných a južných svahov odvádza potok Stará Hájnica. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Odlesnený vrchol bez vyššej vegetácie umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach možno preto pozorovať okolité vrcholy Levočských vrchov, Nízke Tatry, Volovské vrchy, Branisko, Bachureň a tiež vrcholy Vysokých Tatier.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými lesnými cestami a chodníkmi z údolia Torysy. Západne situovaným hlavným hrebeňom prechádza červeno značená turistická trasa, vedúca z Levočskej doliny severným smerom do Nižných Ružbách.
Protivzdušná obrana

Protivzdušná obrana (skr. PVO) v zmysle definície NATO predstavuje: „"všetky opatrenia určené na zmarenie alebo zníženie efektívnosti leteckej činnosti nepriateľa."“ Je súborom opatrení alebo operácii na zamedzenie alebo odrazenie vzdušných útokov či iných nežiaducich operácii (napr. vzdušného prieskumu) alebo vzdušných výsadkov nepriateľa. Zahŕňa aj obranu vojenských zoskupení a tylových objektov pred leteckými údermi.
Medzi prostriedky protivzdušnej obrany patria pozemné či letecké zbraňové systémy (stíhacie lietadlá, protilietadlové delostrelectvo a protilietadlové riadené strely – tzv. rakety zem-vzduch), príslušné senzory (napr. radary, hlásna služba), riadiace a kontrolné mechanizmy a pasívne opatrenia (napr. barážové balóny). Úlohou protivzdušnej obrany je ochrana námorných, pozemných a vzdušných síl na ľubovoľnom mieste. Väčšina štátov vyvíjala hlavné úsilie o obranu vlastného územia, čomu zodpovedá termín protivzdušná obrana štátu (PVOS) používaný počas studenej vojny v Československu. V terminológii NATO sa niekedy rozlišuje letecká PVO angl. ako "counter-air" (protivzdušná obrana) a námorná PVO angl. "anti-aircraft warfare" (protilietadlový boj). Termín protilietadlová obrana (angl. "anti-aircraft defence") je zvyčajne používaný pre označenie taktickej (vojskovej) protivzdušnej obrany, teda priamej obrany vojenských jednotiek, útvarov alebo objektov. Protiraketová obrana (angl. "missle defence") je rozšírením protivzdušnej obrany v zmysle prispôsobenia sa úlohám zachytenia a zničenia riadených striel s vlastným pohonom (balistické strely, strely s plochou dráhou letu).
Basketbalová extraliga mužov 2005/06

Basketbalová extraliga mužov v sezóne 2005/06 bol 14. ročník extraligy basketbalistov, najvyššej basketbalovej súťaže mužov na Slovensku, ktorú organizuje Slovenská basketbalová asociácia (SBA). Súťažilo v nej 10 účastníkov. Titul získal BK E.S.O. Lučenec po víťazstve vo finálovej sérii nad víťazom dlhodobej častiMBK Handlová. 
Systém súťaže.
Systém súťaže ostal rovnaký ako v minulej sezóne. Súťaž sa skladala z troch častízákladnej, nadstavbovej a z play-off. V základnej časti hralo 10 tímov dvojkolovým systémom (doma a vonku). 6 najlepších tímov zo základnej časti postúpilo do nadstavbovej skupiny o 1. až 6. miesto. Zvyšné tímy odohrali nadstavbovú skupinu o konečné 7. až 10. miesto, ktorá určila zostupujúci tím do budúcej sezóny. Nadstavbové skupiny sa hrali tiež dvojkolovým systémom, pričom sa im započítavali aj výsledky zo základnej časti. 8 najlepších tímov po nadstavbovej časti postúpilo do play-off. 3-kolové play-off začínalo štvrťfinálovými duelmi a končilo duelmi o medailové umiestnenie. Všetky duely play-off sa hrali na 3 víťazné zápasy.
Javorina (vrch v Levočských vrchoch, 1224 m)

Javorina () je vrch v pohorí Levočské vrchy. Leží nad obcou Torysky, približne severne od Levoče. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Levočská vysočina. Leží v Prešovskom kraji, na hranici okresov Levoča a Kežmarok a zasahuje na katastrálne územie mesta Levoča a obce Ľubica. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situované Torysky a Nižné Repaše, južne leží Levočská Dolina, západným smerom Ľubica a severovýchodným Ihľany.
Opis.
Javorina leží v hlavnom hrebeni medzi Holým vrchom () a Javorom (). Západne sa nachádza Rusniačik (), Lieskovec () a Piatková (), severne leží Kovaľová (), Derežová () a Javor, východným smerom Tok (), Škapová () a Javoríčka () a južným Brinky (), Javorinka () a Holý vrch. Severné a západné svahy odvodňujú prítoky riečky Ľubice do Popradu, voda z juhovýchodných odteká potokom Stará Hájnica do rieky Torysa. Vrchol traverzuje juhovýchodným úbočím značený turistický chodník. 
Výhľady.
Odlesnený vrchol bez vyššej vegetácie umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach možno preto pozorovať okolité vrcholy Levočských vrchov, Vysoké i Nízke Tatry, Stolické i Volovské vrchy, Branisko a Bachureň.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no východne prechádza červený turistický chodník, vedúci z Levočskej doliny severným smerom do Nižných Ružbách. Z rázcestia Hrby vedie k pamätníku SNP v sedle Javorinka žlto značený chodník.
Zelený vrch (vrch v Levočských vrchoch, 1198 m)

Zelený vrch () je vrch v pohorí Levočské vrchy. Leží nad obcou Ihľany, približne východne od Spišskej Belej. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Levočská vysočina. Leží v Prešovskom kraji, na hranici okresov Stará Ľubovňa a Kežmarok a zasahuje na katastrálne územie obce Jakubany a Ľubica. Najbližšími sídlami sú severozápadne ležiace Ihľany a južne situované Torysky, západným smerom sa nachádza Ľubica, severným Jakubany a východným Tichý Potok.
Opis.
Zelený vrch leží v hlavnom hrebeni medzi Derežovou () a Javorom (). Východným smerom sa nachádza Piesočný vrch (), Jankovec () a Čistý diel (), južným Škapová (), Javor, Tok () a Javorina (), západným Kovaľová () a Derežová a severným Ihla (), Čierna hora () a Zelený vrch (). Severné svahy odvodňuje Jakubianka, južné a západné potok Ľubica do rieky Poprad. Vrcholovou časťou vedie značený turistický chodník z Nižných Ružbách. 
Výhľady.
Odlesnený vrchol bez vyššej vegetácie umožňuje kruhový rozhľad. Pri vhodných podmienkach možno pozorovať okolité vrcholy Levočských vrchov, Vysoké i Nízke Tatry, Stolické vrchy, Branisko, Bachureň a Čergov.
Prístup.
Hrebeňom poblíž vrcholu vedie červený turistický chodník, vedúci z Levočskej doliny severným smerom do Nižných Ružbách. Oblasťou vedie viacero lesných ciest, prekonávajúcich hlavný hrebeň a križujúcich tak turistický chodník. Prístup je tak možný z obcí Ihľany, Jakubany, Tichý Potok i Ľubica.
Csemadok

Csemadok (pôvodne skratka z , doslovne po slovensky „Kultúrny spolok maďarských pracujúcich v Československu“) je od roku 1949 zväz, zastrešujúci kultúrne nepolitické organizácie maďarskej menšiny, pôvodne v celom Československu, od roku 1993 predovšetkým na južnom Slovensku.
Dejiny.
Csemadok bol oficiálne založený 5. marca 1949 v Bratislave, ako štátom riadený kultúrno-spoločenský spolok pre maďarskú národnostnú menšinu žijúcu v Československu (na južnom Slovensku a v tom čase novo aj v českom pohraničí), ktorý bol súčasťou vtedajšieho Národného frontu Čechov a Slovákov. Spolok od roku 1951 vydával časopis "Fáklya" (Pochodeň), v rokoch 19571995 týždenník "A Hét" (Týždeň).
V roku 1968 počas Pražskej jari vedenie Csemadoku podporovalo proreformné krídlo na čele s Alexandrom Dubčekom, pretože si od „socializmu s ľudskou tvárou“ sľubovalo aj viac práv pre národnostné menšiny v ČSSR. Po vpáde vojsk Varšavskej zmluvy v auguste 1968 bolo vedenie Csemadoku politicky vyčistené.
V roku 1990 bol názov spolku oficiálne zmenený na "Csehszlovákiai Magyarok Demokratikus Szövetsége" (Demokratická únia československých Maďarov). Po rozpade ČSFR sa názov zmenil na "Szlovákiai Magyar Társadalmi és Közművelődési Szövetség".
Csemadok organizuje festival Országos Népművészeti Fesztivál („Národný festival ľudového umenia“) v meste Želiezovce a mládežnícky festival Gombaszögi Nyári Tábor („Gombasecký letný tábor“).
V roku 2021 mal Csemadok na južnom Slovensku 17 oblastných zväzov, 417 miestnych organizácií a približne 53-tisíc členov.
Dlhoročný predseda Csemadoku Gyula Bárdos kandidoval v prezidentských voľbách v roku 2014 za SMK-MKP. V prvom kole skončil na 5. mieste so ziskom 97 035 hlasov, t. j. 5,1 % platných hlasov.
Južná brána (Chisaria)

Južná brána (), známa aj ako Južná centrálna brána (), alebo Kamilite (, doslova "Ťavy") sú ruiny antickej mestskej brány, ktoré sa nachádzajú v meste Chisaria v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku, na území niekdajšieho rímskeho mesta Diocletianopolis. Spolu so západnou bránou ide o najlepšie zachované brány Diocletianopolu. Je jedným zo symbolov mesta Chisaria. Kultúrna pamiatka národného významu.
Názov "Kamilite".
Názov pochádza zo začiatku 20. storočia. Brána bola v tom období v strede časti vrchnej časti rozdelená a pri pohľade z diaľky tak dve polovice brány pripomínali dve oproti sebe stojace ťavy jednohrbé.
Opis.
Čas výstavby.
Pôvodne sa predpokladalo, že brána bola postavená v rovnakom období ako ostatné hlavné brány mesta, neskoršie výskumy však preukázali, že táto brána bola postavená neskôr než zvyšné tri hlavné brány a pri prieskume v roku 2005 boli dokonca objavené zvyšky staršej južnej brány o ktorej existencii sa dovtedy nevedelo. Táto pôvodná južná brána sa nachádzala pri juhozápadnom rohu hradieb. Táto brána bola široká 3,2 metra a ako u súčasnej brány sa zatvárala pomocou masívnych drevených dvojkrídlych dverí.
Súčasná brána tak bola postavená neskôr ako samotné hradby mesta a to v druhej polovici 4. storočia v rovnakom období, kedy boli pri južných hradbách mesta postavené kasárne.
Architektúra.
Ide o architektonicky najzaujímavejšiu zo štyroch hlavných brán Diocletianopolu.
Rovnako ako západná brána je tvorená klenutým priechodom, hlavný rozdiel je však v tom, že pred samotným oblúkom priechodu sa z vonkajšej strany nachádza ešte jeden väčší klenutý oblúk, ktorý podopierali dva masívne stĺpy. Pôvodne sa predpokladalo, že vo vrchnej časti sa v strede nachádzala tretia veža, posledné výskumy však preukázali, že sa tam v skutočnosti nachádzala dvojposchodová plošina s pôdorysom v tvare bulharského znaku "П", na ktorú sa vychádzalo po päťramennom vnútornom schodisku. Po bokoch južnej brány sa podobne ako pri západnej bráne nachádzali dve strážne veže štvorcového pôdorysu. V priechode sa nachádzali masívne drevené dvojkrídle dvere.
Brána je typickým predstaviteľom neskoroantickej pevnostnej architektúry. Jej základňa je tvorená veľkými blokmi zo syenitu a granitu. Po obidvoch stranách sa na vnútornej strane predného vonkajšieho oblúku nachádzajú dekoratívne niky, ktoré slúžili ako priestor pre umiestnenie sôch (buď imperátorov, alebo božstiev).
Brána dosahuje v najvyššej časti výšku 13 metrov. Brána bola postavená pri hlavnej ceste do Philippopolu (dnešný Plovdiv).
Pamiatková ochrana.
Je kultúrnou pamiatkou národného významu v rámci opevnenia mesta Diocletianopolis, ktoré sa nachádza na území dnešného mesta Chisaria a bolo vyhlásené za kultúrnu pamiatku národného významu v roku 1966 pod názvom "Chisarská pevnosť, pevnostné hradby a opevnenia" (). Dôvodom vyhlásenia za kultúrnu pamiatku je architektonicko-staviteľská hodnota pamiatky.
Západná brána (Chisaria)

Západná brána (), prípadne Západná centrálna brána (), alebo Západná pevnostná brána () sú ruiny antickej mestskej brány, ktoré sa nachádzajú v meste Chisaria v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku, na území niekdajšieho rímskeho mesta Diocletianopolis. Spolu s južnou bránou ide o najlepšie zachované brány Diocletianopolu. Kultúrna pamiatka národného významu.
Opis.
Nachádza sa neďaleko dnešných kúpeľov "Rusalka". Ide o jednu zo štyroch hlavných vstupných brán do mesta.
Zo všetkých brán je do súčasnosti najlepšie zachovaná v pôvodnom vzhľade. Je tvorená klenutým priechodom, pričom po stranách priechodu sa tak ako pri južnej bráne nachádzali veže štvorcového pôdorysu. Ide o jediné miesto v opevnení rímskeho mesta Diocletianopolis, kde je možné vidieť úplne pôvodné fasádne murivo z pevnostnej steny. V priechode sa nachádzali drevené dvojkrídle dvere.
Dochovaná je do výšky 10 metrov.
Pamiatková ochrana.
Je kultúrnou pamiatkou národného významu v rámci opevnenia mesta Diocletianopolis, ktoré sa nachádza na území dnešného mesta Chisaria a bolo vyhlásené za kultúrnu pamiatku národného významu v roku 1966 pod názvom "Chisarská pevnosť, pevnostné hradby a opevnenia" (). Dôvodom vyhlásenia za kultúrnu pamiatku je architektonicko-staviteľská hodnota pamiatky.
Veľká cena São Paula 2022

Veľká cena São Paula 2022 (prt. Formula 1 Heineken Grande Prêmio de São Paulo 2022) sa uskutočnila 13. novembra 2022 na okruhu Autódromo José Carlos Pace – známom aj ako Interlagos – v brazílskej metropole São Paulo. Boli to dvadsiate prvé preteky sezóny 2022 Majstrovstiev sveta Formule 1. V rámci tejto Veľkej ceny sa uskutočnil aj posledný z troch tzv. šprintov v sezóne. Šprintové preteky sa uskutočnili pred nedeľňajšou Veľkou cenou a mali dĺžku približne 100 km. Šprint určil poradie na štartovom rošte Veľkej ceny. Prvým ôsmim jazdcom boli udelené body v zostupnom poradí od 8 bodov pre víťaza až po jeden bod pre jazdca na ôsmom mieste.
Pred Veľkou cenou sa nachádzali obaja piloti tímu Red Bull Max Verstappen a Sergio Pérez na prvých dvoch miestach priebežného poradia jazdcov. Na treťom mieste v šampionáte ležal Charles Leclerc.
Priebeh kvalifikácie a šprintu.
V kvalifikácii získal Kevin Magnussen pole position a do šprintových pretekov tak štartoval z prvého miesta. Bola to prvá pole position v Magnussenovej kariére vo formule 1 a prvá pre dánskeho jazdca. Zároveň to bolo prvýkrát, čo sa jazdec tímu Haas ocitol na prvej pozícii na štartovom rošte. Magnussenova pole position bola dosiahnutá vďaka šikovnému načasovaniu, keďže začalo pršať krátko po tom, ako dokončil svoje rýchle kolo. Verstappen a George Russell doplnili prvú trojicu v kvalifikácii.
Russell vyhral šprint pred Carlosom Sainzom a jeho tímovým kolegom z Mercedesu Lewisom Hamiltonom. Kevin Magnussen sa počas pretekov prepadol na ôsme miesto.
Keďže Sainz dostal trest za výmenu motora, obaja jazdci Mercedesu Russell a Hamilton, ako aj Max Verstappen, štartovali do Veľkej ceny z prvých troch miest.
Priebeh pretekov.
George Russell vyhral svoje prvé preteky. Na druhom mieste skončil Lewis Hamilton a na treťom Carlos Sainz.
V závere pretekov už istý majster sveta Max Verstappen vyvolal kontroverziu, keď neuposlúchol tímový príkaz a odmietol prenechať šieste miesto svojmu tímovému kolegovi Sergiovi Pérezovi, ktorý stále viedol vyrovnaný súboj s Charlesom Leclercom o titul vicemajstra sveta. Po skončení pretekov Verstappen na dotaz svojho pretekárskeho inžiniera o svojom konaní povedal, že na to mal "dôvody", ktoré vopred prediskutoval s tímom. Na otázku novinárov sa však holandský jazdec nechcel vyjadriť bližšie; následne sa v médiách objavili rôzne špekulácie o tom, čo mohlo vyvolať túto reakciu na nariadenie tímu, vrátane konšpiračnej teórie, podľa ktorej Sergio Pérez úmyselne spôsobil nehodu v poslednom rýchlom kole počas kvalifikácie na Veľkú cenu Monaka, aby sa jeho konkurenti (vrátane Verstappena) už nemohli zlepšiť. Takéto správanie by viedlo k vyšetrovaniu jazdca zo strany FIA, ale medzinárodná automobilová federácia uviedla, že nevidí dôvod na takéto vyšetrovanie.
Výsledky.
Šprint.
Poznámky:
Preteky.
Notes