burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Siegfriedova línia

Siegfriedova línia () bola línia obranných pevností a protitankových prekážok postavených ako časť Hindenburgovej línie v rokoch 1916 – 1917 v severnom Francúzsku počas 1. svetovej vojny. Omnoho častejšie je však tento termín spomínaný v súvislosti s nemeckými obrannými postaveniami postavenými počas 30. rokov oproti Maginotovej línii. Nemci túto líniu často nazývali aj Západný val (nem. "Westwall").
Siegfriedova línia bola počas druhej svetovej vojny viac než dlhá. Obsahovala asi 18 000 bunkrov, tunelov a tankových prekážok. Siahala od mesta Kleve na hraniciach s Holandskom, pozdĺž starej hranice Nemeckého cisárstva po mesto Weil am Rhein na hraniciach so Švajčiarskom. Bola postavená prevažne z propagandistických dôvodov, podľa plánov Adolfa Hitlera z roku 1936. Stavali ju v rokoch 1938 – 1940.
Prvá svetová vojna.
Po vyhlásení vojny Nemeckom Francúzsku (3. augusta 1914) a Anglicku (4. augusta 1914) Nemecko okamžite zaútočilo a teda vytvorilo západný front.
Plánovaný prechod cez Belgicko skomplikoval tamojší domáci odboj. Zároveň nemecká stratégia nerátala s okamžitým otvorením východného frontu. (Rusko, unavené po vojne s Japonskom muselo pozbierať všetky svoje sily, aby to dokázalo.)
Plán „bleskovej vojny“ tzv. blitzkrieg, definitívne stroskotal po prehre v bitke pri Marne (Marna – východne od Paríža). Zároveň bol nemecký postup zastavený v bitke pri Ypres, ktorú síce Nemci vyhrali, ale Veľkej Británii sa podarilo zabrániť, aby sa dostali k Lamanšskému prielivu.
Tým pádom sa vojna zmenila na zákopovú, charakter bojov sa zmenil natoľko, že to v dovtedajších dejinách nemalo obdobu. Prevaha vojsk Dohody postupne zatláčala Nemecko do obrany. Nemci preto vytvorili Sigfriedovu obrannú líniu. Tá siahala od Ieperu po Švajčiarsko. Línia vydržala až do konca vojny a jej prelomením dohodovými mocnosťami došlo k definitívnej porážke Nemecka.
Purico

Purico je názov vulkanického komplexu, pozostávajúceho z niekoľkých lávových dómov a stratovulkánov, nachádzajúceho sa v Čile. Vek komplexu sa odhaduje na 1,3 mil. rokov, čo bolo stanovené datovaním najstarších ignimbritových vrstiev. Jednotlivé vulkanické formy sú sústredené pozdĺž zlomovej zóny približne prstencovitého tvaru, s rozmermi 10×20 km.
Stratovulkán "Macon", nachádzajúci sa na južnom okraji komplexu, zložený prevažne z andezitov a dacitov, je pravdepodobne holocénneho veku a maar "Alitar" na juhovýchodnom okraj, preukazuje solfatárickú aktivitu.
Simple Plan

Simple plan je päťčlenná kanadská pop punková skupina založená v Montreale. Skupina vydala štyri štúdiové albumy: No Pads, No Helmets... Just Balls (2002), Still Not Getting Any... (2004), Simple Plan (2008) a Get Your Heart On! (2011); okrem toho vydala tri live albumy: Live in Japan (2002), Live in Anaheim (2004) a MTV Hard Rock Live (2005). Všetci členovia skupiny sú francúzskej národnosti, narodení v provincii Quebec. Keď kapela začala nahrávať svoje prvé piesne, dopomáhal im aj Mark Hoppus, basák a spevák skupiny Blink 182.
Zoznam majstrov sveta formuly 1

Toto je zoznam majstrov sveta formuly 1.
Postávka (národná prírodná rezervácia)

Postávka alebo Podstavka je národná prírodná rezervácia, leží v geomorfologickom celku Vihorlatské vrchy, južne od obce Zemplínske Hámre.
Je súčasťou chránenej krajinnej oblasti Vihorlat, nachádza sa na južných svahoch rovnomenného vrchu (). Národná prírodná rezervácia bola vyhlásená v roku 1980 na ploche na ochranu pôvodných prirodzených porastov bukovej javoriny. Cennou zložkou sú však najmä na Slovensku jedinečné slatinno- a vrchoviskovo-rašelinné biotopy obklopujúce najstaršie (a v súčasnosti už zanikajúce) jazierko vo Vihorlatských vrchoch, s výskytom významných druhov rastlín, ako napr. ostrica barinná ("Carex limosa"), plavúnec zaplavovaný ("Lycopodiella inundata"), blatnica močiarna ("Scheuchzeria palustris"), rosička okrúhlolistá ("Drosera rotundifolia"), páperník pošvatý ("Eriophorum vaginatum") a iné. Súčasťou NPR je "rašelinisko Postávka" s výmerou .
Motrogon (národná prírodná rezervácia)

Motrogon je národná prírodná rezervácia, nachádza sa v geomorfologickom celku Vihorlatské vrchy.
Je súčasťou chránenej krajinnej oblasti Vihorlat, zaberá prudké severné svahy rovnomenného vrchu (). Národná prírodná rezervácia bola vyhlásená v roku 1980 (neskôr novelizovaná) na ploche . Ochranné pásmo nebolo určené. Na území rezervácie platí 5. stupeň ochrany.
Predmetom ochrany sú: Suťové svahy porastené prirodzeným porastom bukovej javoriny, ploché časti územia sú vyplnené rašeliniskami s výskytom významných druhov rastlín, ako sú kľukva močiarna ("Oxycoccus palustris"), rosička okrúhlolistá ("Drosera rotundifolia"), páperník pošvatý ("Eriophorum vaginatum") a iné. Súčasťou NPR je rašelinisko "Hypkania" o výmere a jazierko "Kotlík" o výmere . V podraste lesa rastie aj vzácna skopólia kranská.
Juhovýchodným okrajom NPR prechádza červeno-značkovaná turistická trasa zo Sninského kameňa () do obce Remetské Hámre. Na opačnej strane chodníka sa nachádza prírodná rezervácia Baba pod Vihorlatom.
Ďurova mláka

Ďurova mláka je prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza v geomorfologickom celku Vihorlatské vrchy.
Je súčasťou chránenej krajinnej oblasti Vihorlat, leží západne od Morského oka. Prírodná rezervácia bola vyhlásená v roku 1980 (novelizovaná v roku 1993) na ploche . Predmetom ochrany sú typické lesné spoločenstvá a najmä rašelinisko malej mocnosti, ktoré tvorí najmladšie sukcesné štádium vývoja slatinných spoločenstiev severnej časti pohoria Vihorlatské vrchy a v súčasnosti dochádza k jeho zazemňovaniu. Vyvinulo sa v terénnej depresii kruhového tvaru a rastú tu vzácne spoločenstvá slatín s druhmi ako smlz sivý ("Calamagrostis canescens"), papradník močiarny ("Thelypteris palustris"), vstavačovec Rutheov ("Dactylorhiza ruthei") a vlhkomilnými druhmi ostríc ("Carex sp.").
Sninský kameň (prírodná pamiatka)

Sninský kameň je prírodná pamiatka, nachádza sa v severovýchodnej časti sopečného pohoria Vihorlatské vrchy nad obcou Zemplínske Hámre.
Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat a územia Vihorlatský prales, ktoré je Svetovým prírodným dedičstvom UNESCO. Zároveň je zahrnutá do lokality Morské oko (SKUEV0209), ktorá je územím európskeho významu sústavy Natura 2000.
Nachádza sa vo Vojenskom obvode Valaškovce v katastrálnom území Valaškovce-Sever v okrese Humenné. Zaberá vrcholové časti vrchu – Sninský kameň ().
Prírodná pamiatka bola vyhlásená v roku 1982 na ploche , z toho skalné plošiny tvoria a ochranné pásmo tvorí . Predmetom ochrany sú dva výrazné skalné útvary vo forme plošinového lávového vrcholu (zvyšok lávového prúdu, ktorý sa zvetrávaním zachoval vo forme andezitových brál). Zároveň je významnou lokalitou s biocenózami xerotermnej flóry (napr. endemická kostrava ovčia vihorlatská ("Festuca ovina subsp. vihorlatica"), ktorá rastie len na Sninskom kameni a nikde inde), v skalných puklinách rastúcich machorastov a viacerých druhov papradí (slezinník severný ("Asplenium septentrionale"), slezinník červený ("Asplenium trichomanes"), vudsia skalná ("Woodsia ilvensis")), endemických druhov flóry (rozchodník ročný ("Sedum annuum")) a iných ohrozených druhov (telekia ozdobná ("Telekia speciosa"), symbol Vihorlatských vrchov). Platí v nej najvyšší 5. stupeň ochrany (na ploche , ktorú tvoria skalné plošiny), v ochrannom pásme platí 4. stupeň ochrany.
Na vzniku Sninského kameňa sa podieľala sopečná činnosť. Konečnú podobu mu však vymodeloval mráz a voda. Samostatné andezitové bralá sa nazývajú "Veľký Sninský kameň" (), nižší ale plošne rozsiahlejší; a "Malý Sninský kameň" (), ktorý je menší.
Na zabezpečenie ochrany v chránenom území – Prírodnej pamiatke Sninský kameň sa zakazuje:
Riziká.
Mnoho turistov nerešpektuje zákaz kladenia ohňov v chránených územiach, medzi ktoré patrí aj Prírodná pamiatka Sninský kameň. Aj napriek mnohým upozorneniam, likvidáciám ohnísk strážcami CHKO Vihorlat, mnohí turisti naďalej počas letnej turistickej sezóny 2015 nerešpektovali zákaz kladenia ohňa a ohniská boli aj na Sninskom kameni a Morskom oku.
Požiar na vrchole Sninského kameňa v roku 2015.
V roku 2015 v posledný augustový týždeň pravdepodobne následkom zlého uhasenia ohniska na vrchole Sninského kameňa vznikol požiar. Požiar zlikvidovali hasiči z Okresného riaditeľstva HaZZ Humenné. Požiar spálil značnú časť vegetácie na Sninskom kameni.
Vihorlat (národná prírodná rezervácia)

Vihorlat je národná prírodná rezervácia, nachádza sa v centrálnej časti sopečného pohoria Vihorlatské vrchy.
Je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat. Na jej území sa nachádza časť Vihorlatského pralesa, ktorý je Svetovým prírodným dedičstvom UNESCO. Zároveň je zahrnutá do lokality Vihorlat (SKUEV0025), ktorá je územím európskeho významu sústavy Natura 2000.
Nachádza sa vo Vojenskom obvode Valaškovce v katastrálnych územiach Valaškovce-Juh a Valaškovce-Stred v okrese Humenné. Zaberá vrcholové časti najvyššieho vrchu pohoria – Vihorlat ().
Národná prírodná rezervácia bola vyhlásená v roku 1986 na ploche za účelom zachovania a ochrany vrcholovej a podvrcholovej časti vrchu, ktoré predstavujú typické ukážky prirodzených klimaxových lesných a nelesných spoločenstiev najvyšších polôh pohoria. Najmä na severovýchodných svahoch vystupujú plochy andezitových lávových prúdov a pyroklastík. Vyskytujú sa tu teplomilné a významné horské druhy rastlín.
Pre verejnosť je národná prírodná rezervácia neprístupná z dôvodu ochrany prírody. Platí v nej najvyšší 5. stupeň ochrany. Neexistujú v nej vyznačené turistické chodníky, akýkoľvek pohyb je tam nepovolený.
Na zabezpečenie ochrany v chránenom území – Národnej prírodnej rezervácii Vihorlat sa zakazuje:
Redundantná informácia

Redundantná informácia je informácia, ktorá obsadzuje viac priestoru, zdrojov, než je nevyhnutné.
Redundantnosť informácií nemusí byť nevyhnutne zlá, ak je redundancia správne štrukturovaná, aj pri poškodení časti informácií sa dá rekonštruovať ich pôvodná podoba.
Machnatý vrch

Machnatý vrch je prírodná rezervácia, sa nachádza na južnom okraji geomorfologického celku Vihorlatské vrchy. Nachádza sa v katastrálnom území obce Vyšná Rybnica v okrese Sobrance v Košickom kraji.
Leží na okraji chránenej krajinnej oblasti Vihorlat, na ľavom brehu riečky Okna. Prírodná rezervácia bola vyhlásená v roku 1988 (vtedy ako štátna prírodná rezervácia, neskôr novelizovaná) na ploche . Predmetom ochrany sú vzácne rastlinné spoločenstvá dubových bučín na andezitovom podloží. Lokalita je jedinečná z dôvodu výskytu vzácnych machových spoločenstiev s dominanciou bielomachu sivého ("Leucobryum glaucum") a výskytom vzácneho a ohrozeného zimoľuba okolíkatého ("Chimaphilla umbelata") v kyslých bučinách Vihorlatských vrchov (jedna z mála lokalít na Slovensku). Zo vzácnych druhov rastlín tu rastie tiež ostrica guľkonosá ("Carex pilulifera"), hruštička menšia ("Pyrola minor") a ďalšie.
Čierny potok (prírodná pamiatka)

Čierny potok je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody CHKO Vihorlat.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Valaškovce v okrese Humenné v Prešovskom kraji, na severnom okraji geomorfologického celku Vihorlatské vrchy. Je súčasťou chránenej krajinnej oblasti Vihorlat a leží na pravom brehu Čierneho potoka, na severozápadnom úpätí Sninského kameňa (). Prírodná pamiatka bola vyhlásená v roku 1988 na ploche . Ochranné pásmo nebolo určené. Na území pamiatky platí 5. stupeň ochrany. 
Predmetom ochrany sú: "Vo Vihorlatských vrchoch ojedinelé skalné útvary (osamotené andezitové formy), dokumentujúce geologický a geomorfologický vývoj vulkanického pohoria. Na malej výmere v členitom teréne sú vyvinuté pomerne zriedkavé lesné spoločenstvá kyslého až nitrofilného radu (rastliny vyžadujúce zvýšený obsah dusíka) v rámci III. až IV. lesného vegetačného stupňa."
Lysá (prírodná rezervácia)

Lysá je prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza v geomorfologickom celku Vihorlatské vrchy v katastrálnom území obcí Podhoroď a Choňkovce v okrese Sobrance v Košickom kraji.
Je súčasť chránenej krajinnej oblasti Vihorlat, leží na jej východnom okraji v doline Sobraneckého potoka na juhovýchodnom svahu Sokolovca (). Bola vyhlásená v roku 1993 na ploche na strmých svahoch južnej časti Vihorlatských vrchov. Prírodná rezervácia je pozoruhodná izolovaným výskytom duba mnohoplodého ("Quercus polycarpa") a vzácnymi lesnými a lesostepnými teplomilnými spoločenstvami. Ďalšou vzácnou drevinou je drieň obyčajný ("Cornus mas"), ktorý vytvára izolovanú lokalitu výskytu. V podraste rastú viaceré druhy vzácnych bylín, napr. kamienka modropurpurová a kosatec trávolistý. Je prístupná po červeno-značkovanom turistickom chodníku z obce Podhoroď do Strihovského sedla () a ďalej na Sninský kameň ().
Drieň (prírodná rezervácia)

Drieň je prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza v južnom výbežku geomorfologického celku Vihorlatské vrchy.
Je súčasťou časť chránenej krajinnej oblasti Vihorlat a zaberá rovnomenný zalesnený vrch () nad obcou Hlivištia v okrese Sobrance v Košickom kraji. Prírodná rezervácia bola vyhlásená v roku 1993 na ploche . Je chránená z dôvodu výskytu ojedinelých lesných a lesostepných teplomilných spoločenstiev na skalnom andezitovom podloží s porastom buka lesného a masovým výskytom drieňa obyčajného ("Cornus mas"). Husté drieňové a bukové dúbravy sú útočiskom pôvodných druhov poľovnej zveri.
Baba pod Vihorlatom

Baba pod Vihorlatom je prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza v chránenej krajinnej oblasti Vihorlat. 
Νachádza sa v katastrálnom území obce Remetské Hámre v okrese Sobrance v Košickom kraji. 
Bola vyhlásená v roku 1999 v centrálnej časti geomorfologického celku Vihorlatské vrchy, na juhovýchodných svahoch Motrogona (), na ploche . Ochranné pásmo nebolo určené. 
Predmetom ochrany sú porasty buka lesného a javora horského pralesovitého charakteru s ukážkou obzvlášť mohutných jedincov bukov i javorov. Veľkú pozornosť si tiež zasluhuje masový výskyt skopólie kranskej ("Scopolia carniolica"), ktorá vytvára na území súvislé porasty. Celá oblasť má aj vodohospodársky význam, je prameniskom Skalného potoka.
Amarylkovité

Amarylkovité (lat. "Amaryllidaceae") sú čeľaď rastlín z radu asparágotvaré ("Asparagales"), ktorá zahŕňa:
Amarylkovité v širšom zmysle sa v období okolo roku 2000 istý čas označovali ako cesnakovité ("Alliaceae") v širšom zmysle.
Systematika.
Zaradenie v systéme.
Dnes sa čeľaď amarylkovité v širšom zmysle najčastejšie (t. j. podľa APG IV) zaraďuje do radu asparágotvaré ("Asparagales").
Alternatívne (najmä staršie) sa to, čo je obsahom vyššie spomínanej čeľade amarylkovité v širšom zmysle, zaraďuje:
Vnútorná systematika.
čeľaď amarylkovité ("Amaryllidaceae") v širšom zmysle (starší názov: cesnakovité – "Alliaceae" v širšom zmysle):
Podčeľaď amarylkovaté (=čeľaď amarylkovité v užšom zmysle).
Opis.
Ide spravidla o vytrvalé pozemné byliny, prevažne s cibuľami, vzácne s oddenkami. Sú to rastliny jednodomé s obojpohlavnými kvetmi. Listy sú zhluknuté na bázi, alebo nie sú, sú jednoduché, prisadnuté alebo stopkaté, striedavé, usporiadané najčastejšie v dvojrade, vzácnejšie špirálne, s listovými pošvami. Čepele listov sú celokrajné, čiarkovité až kopijovité, či pozdĺžne, vajcovité alebo okrúhle, žilnatina je súbežná. Kvety sú obojpohlavné, sú jednotlivé alebo v súkvetiach, spravidla vrcholíkoch, okolíkoch alebo hlávkach. Pod kvetom či súkvetím sú často 2 (vzácne až 8) listene v tvare tulca, len niekedy tulec chýba. Kvety sú pravidelné alebo nepravidelné a súmerné (zygomorfné). Okvetie je vyvinuté, spravidla 6 okvetných lístkov v 2 praslenoch (3+3), okvetné lístky sú voľné alebo zrastené a potom vytvárajú korunnú rúrku, sú rôznych farieb. Vnútri je často prítomná ako ďalší praslen nápadná pakorunka. Tyčiniek je 6, vzácnejšie iný počet (3 – 18), v 2 praslenoch, sú voľné alebo zrastené s korunnou rúrkou, voľné navzájom či zrastené. Gyneceum je zložené z 3 plodolistov, je synkarpné, čnelka je 1, blizna 1 alebo 3, semenník je spodný, vzácne polospodný. Plod je suchý alebo dužinatý, pukavý či nepukavý, prevažne tobolka alebo bobuľa.
Rozšírenie vo svete.
Je známych asi 60 rodov a asi 800 druhov, ktoré sú rozšírené hlavne v trópoch a subtrópoch, menej aj v miernom páse.
Rody.
amarylka (Amaryllis), Ammocharis, Apodolirion, Bokkeveldia, Boophone, Bravoa, Brunsvigia, Caliphruria, Calostemma, Carpolyza, Chlidanthus, Choananthus, Clivia, Cooperia, Crinum, Cryptostephanus, Cybistetes, Cyrtanthus, Eucharis, Eucrosia, Eustephia, snežienka (Galanthus), Gemmaria, Gethyllis, Griffinia, Habranthus, Haemanthus, Hannonia, Hessea, Hieronymiella, zornica (Hippeastrum), Hymenocallis, Ismene, Lapiedra, Leptochiton, bleduľa (Leucojum), Lycoris, Namaquanula, narcis (Narcissus), Nerine, Pamianthe, Pancratium, Paramongaia Phaedranassa, Phycella, Placea, Proiphys (Eurycles), Pucara, Pyrolirion, Rauhia, Rhodophiala, Scadoxus, Sprekelia, Stenomesson, šternbergia (Sternbergia), Strumaria, Tapeinanthus, Tedingea, Traubia, Ungernia, Urceolina, Vagaria, Vallota, Worsleya, Zephyranthes
Zdroje.
Ku kapitole Podčeľaď amarylkovaté:
Teriér

Teriéry sú psy najčastejšie upotrebené v poľovníctve, v dnešnej dobe však čoraz viac chované aj ako rodinné psy a využívané pri kynologických športoch.
Väčšina medzinárodných kynologických organizácií radí teriéry do samostatnej skupiny (FCI, AKC, ANKC, CKC, KC, NZKC, UKC). Táto kategorizácia sa riadi podľa systematiky FCI.
Fluxbox

Fluxbox je správca okien pre unixový X Window System. Vznikol zo svojho predchodcu Blackboxu 0.61.1, ktorý sa už dnes nevyvíja.
Vlastnosti.
Fluxbox je prednastavený window manager použitý vo Fluxbuntu či Damn Small Linuxe. Vďaka svojej malej náročnosti na pamäť a rýchlosti spúšťania je veľmi obľúbený v mnohých Live CD ako napr. Knoppix STD a Gparted.
Nie je určený pre začiatočníkov, ale pre pokročilých používateľov.
Trauma (poľská hudobná skupina)

Trauma je poľská death metalová skupina existujúca od roku 1992. Kapela hrá energickú technickú hudbu s dôrazom na pestré gitarové techniky a extrémne presným rýchlym kopom na bubnoch. Za posledné roky sa aj skupina Trauma zaradila medzi spičku poľskej death metalovej scény. Tvoria elitný štvorlístok spoločne s formáciami ako Vader, Behemoth a Decapitated.
Kullai Aböalij ibni Sino

Kullai Aböalij ibni Sino (tadž. Қуллаи Абӯалӣ ибни Сино - Kullai Aböalij ibni Sino; doslova: Štít Abú Alího ibn Síná; predchádzajúce názvy: "Kaufmanov štít, Leninov štít") je vrch v Pamíre, na hranici Tadžikistanu a Kirgizska, vysoký 
Vrch objavil v roku 1871 ruský prírodovedec a cestovateľ "Alexej Fedčenko" a pomenoval ho podľa vtedajšieho generálneho guvernéra Turkestanu "Konstantina von Kaufmana". V roku 1928 bol premenovaný na "Leninov štít". Súčasný názov platí od roku 2006 
Štít je pomerne ľahko dostupný, a preto aj veľmi populárny. Napriek technickej nenáročnosti sa na vrchu odohralo viacero tragédií:
Prvovýstup na vrchol uskutočnili v roku 1928 členovia nemeckej výpravy. Slovenskí horolezci dosiahli vrchol prvýkrát v roku 1967.
BMW Open

BMW Open je tenisový turnaj ktorý sa hrá v Mníchove v Nemecku. Turnaj sa koná od roku 1974, a odvtedy je hraný vonku na antukových dvorcoch. Turnaj BMW Open je súčasťou ATP Tour.
Harold Pinter

Harold Pinter, známy tiež pod pseudonymami Harold Pinta a David Baron, (* 10. október 1930 – † 24. december 2008) bol anglický dramatik a básnik, herec a politický aktivista, nositeľ Nobelovej ceny za literatúru za rok 2005.
Život.
Harold Pinter sa narodil v Londýne, kde sa neúspešne pokúšal vyštudovať Kráľovskú akadémiu dramatických umení. Potom publikoval svoje verše pod pseudonymom Harold Pinta, a od roku 1949 používal pre svoju hereckú kariéru pseudonym David Baron. 
Približne od roku 1968 sa začal venovať divadelnej réžii a od roku 1973 pracoval ako režisér v National Theatre. 
Roku 1977 sa H. Pinter rozišiel so svojou ženou – herečkou Vivien Merchant, roku 1980 sa oženil so spisovateľkou Lady Antoniou Fraserovou. 
Pinter bol veľkým fanúšikom kriketu a predsedom Gaieties Cricket Clubu.
V novinách odsúdil inváziu do Iraku, bombardovanie Juhoslávie aj inváziu do Afganistanu.
Švédska akadémia v Stockholme mu v roku 2005 udelila Nobelovu cenu za literatúru.
Dielo.
Jeho dramatická tvorba je ovplyvnená absurdným divadlom a Artaudovým divadlom krutosti. V neskoršej dobe sa začal politicky angažovať, najprv vo svojich hrách proti diktatúre a tyranii, pravdepodobne z dôvodov neveľkého záujmu o tieto hry sa posunul veľmi doľava, a v rôznych (často bulvárnych) novinách bojuje proti rôznym formám útlaku buď to skutočným, alebo fiktívnym.
Zoznam vodných tokov v povodí Hnilca

Zoznam vodných tokov v povodí Hnilca obsahuje abecedný zoznam všetkých pomenovaných vodných tokov v rámci povodia Hnilca.
Tykadlo

Tykadlo je párový orgán, ktorý sa nachádza na hlave ("caput") prakticky každého jedinca z triedy hmyzu. 
Tykadlá majú zvyčajne článkovaný charakter a pre jedinca hmyzu majú veľký význam, lebo sa na nich nachádzajú niektoré významné zmyslové orgány: čuchové, hmatové a u niektorých zrejme i sluchové orgány. U niektorých druhov hmyzu je tykadlo typickým orgánom, ktorý ho charakterizuje. Napr. u fuzáčov, alebo u motýľov z čeľade okáňovitých (Saturnidae = Attacidae). Latinsky sa tykadlá označujú, ako "antennae". Denné motýle majú zvyčajne kyjovitý tvar tykadiel, ktoré bývajú hladké. U nočných motýľov (Heterocera) sa vyskytujú viaceré tvary tykadiel. Popisujú sa tykadlá nitkovité, štetinovité, obrvené, ozubené, pílkovité, vretenovité, tyčinkovité, hrebeňovité, dvojito hrebeňovité a pod. Typickým sú tykadlá u známej čeľade chrobákov – fuzáčov (Cerambycidae), kde im tento typický vzhľad ich tykadiel dal aj ich slovenský názov. Tykadlá pôvodne vznikli ako článkované končatiny druhého hlavového článku, ktoré sa ďalším vývojom funkčne i morfologicky zmenili a prebrali funkciu zmyslových orgánov. U niektorých radov hmyzu sú na tykadlách vytvorené štruktúry, ktoré slúžia ako dôležitý determinačný znak. V embryonálnom štádiu sa tykadlá spočiatku zakladajú na hlave ventrálne, ale neskôr - počas vývoja jedinca sa presúvajú dorsálne medzi zložené oči. Tykadlá u väčšiny druhov hmyzu majú podobnú základnú štruktúru. Vyrastajú na hlave z tzv. tykadlovej jamky. Skladajú sa zo základného článku, ktorý sa nazýva "scapus". Okolo základu tykadla prebieha tzv. "tykadlový šev" = ("sutura antennalis"). Ako druhý v poradí nasleduje menší článok, ktorý sa nazýva "pedicel". Zvyšné články tykadla, ktoré sú veľmi podobné vytvárajú spolu tzv. bičík. Počet článkov tohto bičíka, ale aj ich tvar je u jednotlivých druhov hmyzu rozličný.
Stridulácia

Stridulácia je zvuk, ktorý vydávajú niektoré druhy hmyzu a je spôsobený stridulačnými orgánmi (vyskytuje sa napr. pri kobylkách, koníkoch, alebo cikádach).
Colachi

Colachi je názov v súčasnosti neaktívneho stratovulkánu, nachádzajúceho sa v severnej časti Čile. Stavba sopky je tvorená prevažne andezitmi a dacitmi. Nie je žiaden záznam o aktivite sopky v historickej dobe, ale lávové prúdy, nachádzajúce sa v sedle medzi sopkami Colache a Acamarachi sú holocénneho veku. Nepriek relatívnej blízkosti sopiek Colachi a Acamarachi (vulkanické centrá sú vzdialené približne 5 km) predstavujú úplne odlišné magmaticé systémy.
Laguna Verde

Laguna Verde môže byť:
Laguna Verde (sopka)

Laguna Verde je názov v súčasnosti neaktívneho stratovulkánu, nachádzajúceho sa v severnej časti Čile, asi 5 km juhozápadne od vulkánu Colachi. Prevažne andezitový vulkán je pleistocénno-holocénneho veku.
Acamarachi

Acamarachi (alebo Cerro Pili, skrátene len Pili) je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v severnej časti Čile (región Antofagasta), ako najjužnejší z trojice vulkánov Colachi, Laguna Verde a Acamarachi, asi 10 km severovýchodne od najaktívnejšej sopky severného Čile - stratovulkanického komplexu Láscar. Oblasť vulkánu bola posvätným miestom pre Inkov, archeologické vykopávky v poslednej dobe priniesli viacero nálezov rôznych predmetov a fragmentov oblečenia z tejto oblasti.
Sopka je tvorená prevažne andezitmi a dacitmi, s výškou 6 046 m je to zároveň najvyšší vrch regiónu. Až na pár výnimiek je vek lávových prúdov sopky datovaný staršie ako holocén. V kráteri sopky sa nachádza jedno z najvyššie položených jazier sveta (druhé v poradí po jazierku v kráteri sopky Ojos del Salado).
Chiliques

Chiliques je v súčasnosti neaktívny startovulkán, nachádzajúci sa v severnej časti Čile, v regióne Antofagasta. V minulosti bola sopka klasifikovaná ako vyhasnutá, no infračervené satelitné merania v roku 2002 preukázali zvýšený tepelný tok v oblasti kráteru a vrchných častí sopky.
Láscar

Láscar je najaktívnejší stratovulkán severnej časti Čile, od začiatku 20. storočia bolo zaznamenaných viac ako 20 erupcií, prevažne explozívneho charakteru. Najväčšia sa odohrala v roku 1993, keď objem vyvrhnutej lávy bol viac ako 4 mil. m3 a popolový spád bol zaznamenaný až v Buenos Aires.
V stavbe sopky prevažujú andezity a dacity, na vrchole sa nachádza šesť prekrývajúcich sa kráterov. Sopka je tvorená dvoma centrami - východným a západným, počas histórie sa aktivita presunula z východného centra na západné.
Martin Verkerk

Martin Willem Verkerk (* 31. október 1978, Leiderdorp, Holandsko) je súčasný holandský profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 2 turnaje ATP v dvojhre.
Antony Dupuis

Antony Dupuis (* 24. február 1973, Bayonne, Francúzsko) je bývalý francúzsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 1 turnaj ATP v dvojhre a 1 turnaj vo štvorhre.
Magnus Larsson

Magnus Larsson (* 25. marec 1970, Olofstrom, Švédsko) je bývalý švédsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 7 turnajov ATP v dvojhre a 6 turnajov vo štvorhre.
Guillermo Pérez-Roldán

Guillermo Pérez-Roldán (* 20. október 1969, Tandil, Argentína) je bývalý argentínsky profesionálny tenista. Počas svojej kariéry vyhral 9 turnajov ATP v dvojhre.
Jan Neruda

Jan Neruda (* 9. júl 1834, Praha – † 22. august 1891, Praha) bol český básnik, prozaik a novinár, člen družiny májovcov.
Život.
Pochádzal z Malej Strany v Prahe, študoval na malostranskom a neskôr na akademickom gymnáziu. Po maturite sa neúspešne a na nátlak otca pokúšal študovať práva. Chvíľu bol zamestnaný ako úradník, nebol tam však spokojný. Preto študoval filozófiu, študia nedokončil.
Ako novinár začínal v Národných listoch, pôsobil aj v časopisoch Obrazy domova, Čas a Květy. S Vítězslavom Hálkom založil časopis Lumír. Bol zakladatelom českého fejtónu (svoje fejtóny podpísaval rovnostranným trojuholníkom). 
Neruda nebol nikdy ženatý. Svojej prvej láske, Anne Holinovej, venoval niekoľko básní. Neskôr sa zamiloval do Karolíny Světlej, ktorú považoval za ideálnú ženu.
Moses Harris

Moses Harris (známy aj ako Moses Harris senior) – [* 1730 (1731?) – † 1785 (1788?)] – bol menej známy, ale veľmi významný klasický anglický entomológ a rytec. Patrí k jedným z prvých entomológov, ktorí skúmali hmyz už z vedeckého hľadiska. Okrem entomológie sa zaoberal aj fyzikálnymi zákonitostiami a vlastnosťami svetla. 
Moses Harris sa narodil roku 1730 (niekedy sa udáva i rok narodenia 1731). 
Pôsobil ako fyzik a entomológ, ale tiež ako výrobca rytín (medirytec). Okrem rytín pre svoje práce s entomologickou tematikou robil rytiny i pre druhých významných entomológov, [napr. pre ďalšieho významného klasického anglického entomológa Dru Druryho (1725 – 1804)].
Počas svojho života opísal viaceré druhy hmyzu a na jeho počesť bolo tiež jeho menom pomenovaných niekoľko taxónov hmyzu. Jeho práce sú málo známe a predstavujú bibliografickú vzácnosť.
Pre svetovú entomológiu má význam hlavne jeho práca: „The Aurelian: or natural history of English insects“ z roku 1766. Podľa mne dostupných údajov bol predsedom prvej entomologickej spoločnosti sveta, ktorá vznikla v Londýne v roku 1745 (alebo ešte v roku 1738?). Jej názov bol "The Aurelian Society".
Moses Harris zomrel v roku 1788 (niekedy sa udáva rok jeho úmrtia tiež 1785). 
O jeho zbierke hmyzu nie sú dostupné údaje. 
Okrem Mosesa Harrisa seniora sa udáva v literatúre ešte i jeho syn Moses Harris junior, ktorý bol sekretárom druhej entomologickej spoločnosti, ktorá vznikla v Londýne roku 1762 pod názvom: "The second Aurelian Society" a jej predsedom bol už spomínaný Dru Drury (1725 – 1804)].
Prinz Eugen (ťažký krížnik)

Prinz Eugen bola tretia jednotka ťažkých krížnikov triedy Admiral Hipper nemeckej Kriegsmarine. Jej pracovné meno pred rozhodnutím o pomenovaní bolo "Kreuzer J (krížnik J)". Pomenovaná bola po rakúskom princovi Eugenovi Savojskom. Mala štyri sesterské lode:
Stavba.
Kýl lode bol položený 23. apríla 1936 v lodeniciach Krupp Germaniawerft v Kiele. Spustenia na vodu sa dočkala 22. augusta 1938, a Kriegsmarine si ju prevzala do služby 20. septembra 1939. Stavba jednotky vyšla Tretiu ríšu na 104,5 milióna RM.
Pohon a pancierovanie.
Pohon zabezpečovalo vysokotlakých 12 kotlov, ktoré poháňali 3 turbíny a výsledný výkon bol až 133 631 ks. Rýchlosť lode bola pri ideálnych podmienkach 33 u., v praxi 32,5 u.
Bočný pancierový pás, 70-80 mm sa na prove a korme zužoval na 30-50 mm. Paluba bola chránená dvoma pásmi panciera a to prvý v hrúbke 12-20 mm a druhý 20-50 mm. Veže hlavného kalibru 70-105 mm, barbety a veliteľská veža až 50-150 mm.
Výzbroj.
Hlavná výzbroj pozostávala z ôsmich diel kalibru 203 mm (8"/60 cal) v štyroch dvojhlavňových vežiach SK C/34, s dostrelom 33 500 m. Pomocnú výzbroj tvorilo dvanásť diel kalibru 105 mm uložených v šiestich dvojhlavňových polootvorených vežiach typu Dopp L/31, s dostrelom 17 700 m. Proti lietadlám sa dalo použiť aj pomocné delostrelectvo kalibru 105 mm, no len na ochranu proti lietadlám bolo nainštalovaných šesť 37 mm kanónov a osem kanónov kalibru 20 mm. Dvanásť torpédometov kalibru 533 mm, v strednej časti lode po štyroch trojhlavňových kompletoch.
Katapult sa nachádzal v strednej časti lode. Loď mohla niesť tri hydroplány, pravdepodobne typu Arado Ar 196.
Loď bola vybavená radarom, pravdepodobne FuMO-27.
Služba.
Ešte počas vyzbrojovania jednotku zasiahli bombardéry RAF v júni 1940. Kriegsmarine ho prebrala 1. augusta 1940. Až do mája 1941, keď sa pripojil k lodi Bismarck, absolvovala posádka výcvik a rôzne testy.
Dohra.
Z aktívnej služby bol vyradený 7. mája 1945, fakticky na konci II. sv. vojny. Po vojne ho prevzali pod názvom "USS Prinz Eugen" Spojené štáty, ktoré ho vyradili z prevádzky a použili na testy jadrových zbraní na mori. Prečkal testy Able a Baker v júli 1946, aj keď už zasiahnutý rádioaktivitou, bol presunutý k atolu Kwajalein a 22. decembra 1946 potopený neďaleko Enubuj. V roku 1978 bola vytiahnutá lodná skrutka a umiestnená v Nemecku v kielskom námornom pamätníku Laboe.
Externé odkazy.
Stránka o ťažkom krížniku Prinz Eugen
Prinz Eugen

Prinz Eugen môže byť:
Priečne sedlo

Priečne sedlo (, ) je sedlo vo Vysokých Tatrách. Nachádza sa medzi Širokou vežou a Priečnou vežou vo výške Sedlo pretína dvojitým zárezom Prostredný hrebeň. Je to dvojsedlo. Priečne sedlo, ktoré je bližšie k Širokej veži a Priečna štrbina, tesne pod Priečnou vežou je rozdelené Priečnou vežičkou.
Trochu z histórie.
Prvý turistický prechod uskutočnili v lete 1846 Gustav Müller, Wilhem Roxer a jeho brat. Prvý zimný prechod uskutočnili Tibor Kregczy, Lajos Rokfalusy a Zoltán Votisky 15. apríla 1911. Pre ťažkosti spojené s výstupom Klub československých turistov v roku 1934 vytýčil a zabezpečil výstupovú cestu sto metrov dlhými reťazami so zabetónovanými fixnými skobami. Cesta zo sedla do Veľkej Studenej doliny je ľahšia, ale aj napriek tomu bola tiež v neskorších rokoch zabezpečená reťazami. Turistická cesta, ktorá vedie zo sedla ku Zbojníckej chate sa nazýva tiež "Ostravská cesta", po veľmi aktívnom ostravskom turistickom oddieli, ktorý ju v rokoch 19351937 vybudoval.
Názov.
Odlišný poľský názov ("Čerevená lávka") vychádza z nomenklatúry horských vodcov - spišských Nemcov z 19. storočia, ktorí používali pomenovanie "Rote Bank". Vychádzali pritom zo sfarbenia skalísk. 
Turistika.
Sedlom vedie reťazami a stúpačkami zabezpečený, žlto značený turistický chodník spájajúci Malú Studenú dolinu s Veľkou Studenou dolinou, od roku 2013 obojsmerný. Trasa býva označovaná ako technicky najnáročnejší značkovaný turistický chodník vo Vysokých Tatrách.
Benedikt II.

Svätý Benedikt II. (* 635?, Rím – † 8. máj 685, Rím) bol pápežom buď od roku 683 (zvolený), alebo od 26. júna 684 (potvrdený cisárom) až do svojej smrti.
Benedikt III.

Benedikt III., (; * 810?, Rím – † 7. apríl 858) bol pápežom od 29. septembra 855 až do svojej smrti.
Benedikt IV.

Benedikt IV. (* 840?, Rím – † 30. júl 903, Rím) bol pápežom od roku 900 až do svojej smrti. Narodil sa v Ríme ako syn rodeného Rimana Mammaluse. Historik desiateho storočia Frodoard, ktorý mu dal prezývku "veľký", chválil jeho urodzený pôvod, veľkorysosť a záujem o verejné dobro. Jeho predchodcom bol Ján IX. (898 – 900), nástupcom Lev V. (903). Vládol v čase temného úpadku pápežstva, kedy bola doba pontifikátu niekoľkých pápežov za sebou veľmi krátka a o ich smrti je toho známe veľmi málo.
Kontrastné videnie

Kontrastné videnie je schopnosť vnímať zrakom kontrast medzi daným objektom a jeho okolím, s ktorým ho porovnávame. 
Jedným z parametrov hodnotenia zraku je určiť, aký musí byť minimálny kontrast objektu, aby mohol byť videný. Objekty môžeme vnímať len vďaka tomu, že sietnica je schopná rozpoznávať rozdiely v jase a vo farbách medzi rôznymi oblasťami objektu.
Tieto rozdiely musia byť natoľko zreteľné, aby na sietnici vznikala vnímateľná diferencia intenzity osvetlenia.
Čím je vo farebnosti väčší rozdiel medzi objektom a okolím, s ktorým ho porovnávame, tým ostrejší obraz možno vnímať. 
Ak odskúšame zrak pacienta za pomoci rovnakej optotypovej tabuľky pre dva rôzne stupne kontrastu, zistíme, že hodnoty pri nižšom kontraste sú nižšie ako tie, ktoré boli namerané pri vysokom kontraste. Optotypy horizontálneho radu patria k rovnakej úrovni videnia, ich kontrast sa postupne znižuje z maximálnych na minimálne hodnoty. Ak teda zohľadníme optotypy, je jasné, že 
najmenší viditeľný podnet sa s úbytkom kontrastu stále zväčšuje. Krivka zdôrazňuje vzťah medzi dosiahnutou úrovňou videnia a optotypovým kontrastom. Ak sa pri nezmenenom kontraste mení veľkosť vnímaného podnetu, zisťuje sa úroveň videnia pri rôznych stupňoch kontrastu. Ak sa ponechá veľkosť podnetu a redukujú sa hodnoty kontrastu, skúma sa citlivosť pacienta na kontrast. 
Pri bežných vyšetreniach sa zrak skúma na základe schopnosti rozpoznávať kontrastné objekty, ktoré sa zmenšujú. Ak dokáže jedinec rozpoznať aj objekty najmenšej veľkosti, má vynikajúci zrak. Alternatívne sa môžu ponúknuť aj objekty rôznej veľkosti, u ktorých sa zisťuje najnižší ešte viditeľný kontrast. Tu má najlepší zrak ten, kto má najvyššiu citlivosť na kontrast. Zmysel týchto vyšetrení spočíva v tom, že bežnom živote musíme rozpoznávať nielen malé objekty a detaily, ale taktiež objekty s nízkym kontrastom. 
Určovanie citlivosti na kontrast sa preto hodí na posudzovanie mobility pacientov v miestnosti viac, ako skúšanie samotného zraku. Rovnako sa hodí aj na určovanie schopnosti rozpoznávať tváre za zníženého kontrastu, napríklad pri hmle alebo šere.
Akaa

Akaa je mesto v Pirkanmaa vo Fínsku. Bolo založené 1. januára 2007 zlúčením miest Toijala a Viiala.
Počet obyvateľov je 13 795 (2007) a rozloha z čoho je voda. Hustota obyvateľstva je 119,6 obyvateľov na km².
Kostol svätého Mikuláša (Borský Mikuláš)

Kostol svätého Mikuláša je kostol v obci Borský Mikuláš.
Pôvodný kostol z roku 1636 postavili na umelej vyvýšenine v strede obce. Dnešný barokovo-klasicistický kostol je z roku 1753. Počas zemetrasenia v roku 1855 bol silno poškodený, neskôr viackrát rekonštruovaný a dnes má novú fasádu z prvej polovice 20. storočia.
Sierra Nevada

Sierra Nevada (po špan. doslova "zasnežené pohorie") môže byť:
Vlnoplocha

Vlnoplocha je množina bodov kmitajúcich s rovnakou fázou, do ktorých dospeje vlnenie zo zdroja za rovnaký čas. 
Tvar.
Vlnoplochy môžu mať rôzny tvar. Najjednoduchší tvar vlnoplochy je rovina, alebo guľová plocha.
Ak si predstavíme vlnenie, ktoré je funkciou "x", "y", "z" a času, tak ak sa rovinná vlna šíri napríklad v smere osi x, potom pre dané "x" body s ľubovoľnou hodnotou súradnice "y", resp. "z" budú mať rovnakú fázu.
Pružné prostredie

Mechanické vlnenie vzniká v pevných, kvapalných a plynných látkach. Jeho príčinnou je existencia väzbových síl medzi časticami (atómami, molekulami) prostredia, ktorým sa vlnenie šíri. Kmitanie jednej častice sa väzbovými silami prenáša na ďalšie častice. Prostredie, v ktorom platia tieto javy sa nazýva pružné prostredie.
Mark Tinordi

Mark Tinordi (* 9. máj 1966, Red Deer, AB) je bývalý kanadský hokejový obranca a hráč NHL v rokoch 1987 až 1998. 
V januári 1987 s ním podpísal zmluvu klub New York Rangers. Tu odohral 1 sezónu (24 zápasov). V roku 1988 ho vymenili do Minnesota North Stars, o tri sezóny neskôr pomohol Tinordi prebojovať Minnesote až do finále play-off, kde ale prehrali s Pittsburgh Penguins. Posledných 5 sezón svojej kariéry odohral za Washington Capitals. V NHL odohral tento tvrdý obranca 663 zápasov v ktorých strelil 52 gólov.
Adler Mannheim

Adler Mannheim je nemecký hokejový klub, účastník najvyššej nemeckej súťaže v ľadovom hokeji, DEL. Hrajú v meste Mannheim na štadióne SAP-Arena. Klub vyhral titul v zatiaľ poslednej sezóne (2006-07)
Vlajka Grécka

Vlajka Grécka má deväť vodorovných pruhov – päť modrých a medzi nimi štyri biele – a v modrom štvorci v ľavom hornom rohu biely stredový kríž. Pri vzniku proti-tureckého povstania v roku 1821 bola vztýčená modrá vlajka s bielym stredovým krížom ako proti-symbol osmanského polmesiaca. Kríž však bol zavčasu premiestnený do ľavého horného štvorca vlajky s pruhmi, ktorá bola oficiálne prijatá v marci 1822. 
Má symbolizovať „božiu múdrosť, slobodu a krajinu“. Počet jej pruhov zrejme pripomína revolučné motto "Sloboda alebo smrť (Eleutheria a thanatos,Ελευθερία ή Θάνατος)", ktoré má v gréčtine deväť slabík (podľa iných výkladov tiež deväť pruhov na Achilovom štíte, deväť múz alebo deväť rokov vojny za slobodu vlasti 1821 – 1830).
Modrá farba je symbolom mora a bezoblačnej južnej oblohy, ktorá vnukla gréckym vlastencom ideu povstania, biela pripomína čistotu ich zámerov v boji za slobodu a nezávislosť, kríž vo štvorci je odkazom na vieru a grécku zbožnosť. Odtieň modrej farby sa často menil, pri nástupe bavorského princa Ota I. z rodu Wittelsbachov na grécky trón roku 1832 sa však zdôraznila svetlo modrá, ktorá je, spolu s bielou, farbou Bavorska. Biely stredový kríž v modrom poli sa až do roku 1970 používal ako národná vlajka na území Grécka, zatiaľ čo na mori, v gréckych prístavoch a v zahraničí sa vyvešala vlajka s pruhmi. Tá sa stala v rokoch 1970 – 1975 jedinou gréckou vlajkou, pričom bol zavedený tmavý odtieň modrej farby. V rokoch 1975 – 1978 došlo k reštaurovaní modrej vlajky s bielym krížom pre všetky účely, v praxi sa však na lodiach aj naďalej používala vlajka s pruhmi. K nej sa nakoniec vrátil zákon z roku 1978, podľa ktorého je táto vlajka všeobecne platná, jej modrá farba je však svetlá.
Rodný dom Jána Hollého

Rodný dom Jána Hollého sa nachádza v strede obce Borský Mikuláš, ktorá je na západe Slovenska. Tento jednoduchý dom vznikol v druhej polovici 18. storočia. Je historickou pamiatkou. Má iba dve miestnosti: tmavú kuchyňu a jednu izbu, ktorá slúžila aj ako jedáleň, spálňa aj ako obývačka. V kuchyni sa nachádza ohnisko s otvoreným komínom (strecha bola slamená a dym stúpal na povalu) a v izbe je postel, stôl, pec a niekoľko málo kusov nábytku. Okná neboli zasklené, zatvoriť ich je možné len vďaka okeniciam.
Na dome je pamätná tabuľa a v záhrade sa nachádza socha sediaceho Jána Hollého od Jána Koniarka.
Damarovník južný

Damarovník južný ("Agathis australis") je druh damarovníka.
Charakteristika.
Damarovník južný je obrovský ihličnan vyskytujúci sa v zmiešaných lesoch mierneho pásma. Vyskytuje sa na Severnom ostrove Nového Zélandu. Vytvára až 30 metrov vysoký nerozkonárený kmeň a týči sa nad úroveň okolitého lesa i 40 a viac metrov. Na rozdiel od väčšiny ihličnanov, ktoré majú ihlicovité listy, damarovník južný ich má ploché, kožovité a podlhovasté. Samice majú guľovité a samci valcovité šišky. Tento druh je zrejme najobľúbenejším domácim novozélandským stromom.
Známy je aj pod názvom kauri.
Má ľahké a trvanlivé vysokokvalitné drevo, preto sa vo veľkom pestuje v subtrópoch a teplej časti mierneho pásma po celom svete. Jeho drevo bolo vysoko oceňované a používané od koloniálnych čias devätnásteho storočia. Okrem neho sa však používa aj jeho veľmi hodnotná živica, používaná pri výrobe linolea, kvalitných farieb a lakov. Hovorí sa, že drevo z jedného stromu postačí na stavbu domu aj celého domového nábytku. Bohužiaľ však táto ťažba dreva mala za následok aj rapídny úbytok damarovníkových lesov z pôvodných 1,2 milióna hektárov na 140 hektárov.
Ohrozenie.
Podľa Červeného zoznamu 2000 patrí medzi menej rizikové druhy, ale je závislý od ochrany. Pre damarovník je najväčšou hrozbou nadmerná ťažba dreva a živice. Hoci je schopný regenerácie, trvá tento proces veľmi dlho. preto sú ďalšími faktormi smršte a požiare. Damarovník sa väčšinou vyskytuje v rezerváciách ktoré spravuje Novozélandský úrad na ochranu prírody. Najväčšie lesné plochy sú v rezerváciách Waipoua, Mataraua, a Waima.
Angelos Charisteas

Angelos Charisteas (; * 9. február 1980, Strymoniko) je bývalý grécky futbalista.
Angelos Charisteas v minulosti hrával aj za nemecký tím 1. FC Norimberg. Do povedomia ľudí sa dostal na Majstrovstvách Európy vo futbale 2004, ktoré sa konali v Portugalsku. Strelil na nich 3 góly. V základnej skupine strelil gól Španielsku, ktorý nakoniec skončili tretí, ďalší pridal vo štvrťfinále proti Francúzsku (tento gól bol víťazný), a posledný gól na turnaji, zároveň v predmetnom zápase víťazný, zaznamenal vo finálovom zápase proti Portugalsku na štadióne Estádio da Luz.
Klient-server

Model klient-server rozlišuje systémy klienta od systémov servera, ktoré komunikujú cez počítačovú sieť. Pri klient-server architektúre je používaný systém, ktorý sa skladá zo softvéru klienta a zo softvéru servera. Softvér alebo proces klienta môže iniciovať komunikačné spojenie, zatiaľ čo server čaká na požiadavku od klienta.
Klient/server opisuje vzťah medzi dvoma počítačovými programami, z ktorých jeden, klient, odošle požiadavku na službu z druhého programu, servera, ktorá požiadavku splní. Aj keď tento model môže byť použitý programami na jednom PC, väčšie uplatnenie nachádza v sieti. V sieti je tento model vyhovujúcim spôsobom na efektívne prepojenie programov, ktoré sú distribuované po rôznych miestach v sieti/PC. Väčšina internetových aplikácií, ako email, prístup na web a k databázam, sú založené na tomto modeli. Napríklad, webový prehliadač je klientský program na užívateľovom počítači, ktorý môže pristupovať ku informáciám na akomkoľvek webovom serveri vo svete. 
Príkladom môže byť prezeranie bankového účtu z vášho počítača: klientský webový prehliadač vo vašom počítači posúva vašu požiadavku na webový serverový program v banke. Tento program môže potom posunúť požiadavku do svojho vlastného databázového klientského programu, ktorý zašle požiadavku ďalej do databázového servera v inom bankovom počítači, kde zistí informácie o vašom účte. Tieto informácie sú vrátené spať do databázy bankového klienta, a odtiaľ už putujú späť do klientského webového prehliadača vo vašom PC, ktoré vám zobrazí informáciu. 
Tento model sa stal centrálnou ideou sieťovania. Väčšina biznis aplikácií dnes používa tento model. Takisto ho používajú hlavné internetové protokoly, ako HTTP, SMTP, Telnet, DNS, atď.
Dnes sú klientmi najmä webové prehliadače, aj keď nie vždy je tomu tak. Pod servermi zvyčajne rozumieme webové servery, databázové servery a mailové servery. Online hranie je zvyčajne tiež postavené na klient-server modeli. Pri MMORPG zabezpečuje server spoločnosť vyrábajúca hru, inak robí server jeden z hráčov (hostuje hru ďalším hráčom).
Architektúra klient-server v databázových technológiách.
V základnom modeli klient-server systém riadenia bázy dát (ďalej len SRBD) beží na serveri a čaká na požiadavky prichádzajúce od jednotlivých klientov. V prípade príchodu nejakej požiadavky od klienta sa požiadavka začne spracovávať v SRBD a výsledok spracovania je odoslaný klientu. Každá požiadavka od klienta vytvorí nový proces servera, ktorý s ostatnými procesmi zdieľajú procesor počítača a jeho disky. V niektorých prípadoch sa stretávame s variantom, keď klientská aj serverová aplikácia bežia na tom istom počítači. V súčasných databázových systémoch sa komunikácia medzi klientom a serverom uskutočňuje pomocou jazyka SQL, keď požiadavka v aplikácii je formulovaná v jazyku SQL alebo transformovaná do jazyka SQL a následne vyslaná na server. Server kontroluje syntaktickú správnosť požiadavky, prístupové práva, použité typy dát, integritné obmedzenia, optimalizuje vyhodnotenie požiadavky a pod. Výsledok spracovania je odoslaný do klientskej aplikácii, ktorý ho môže spracovať prezentačným spôsobom.
ATI

Ati môže byť:
ATI môže byť:
A. T. I. je zbierka básní od autora menom A. P. Herbert
Cordón de Puntas Negras

Cordón de Puntas Negras je názov v súčasnosti neaktívneho stratovulkanického komplexu, pozostávajúceho z niekoľkých stratovulkánov, maarov a lávových dómov, umiestnených v dvoch križujúcich sa reťaziach: Komplex sa rozkladá na ploche 500 km2 v severnej časti Čile, asi 25 km juhovýchodne od stratovulkánu Chiliques.
Nie je žiaden záznam o sopečnej aktivite v historickej dobe, no pomerne zachovalý vzhľad hornín indikuje ich mladý vek (holocén). Najmladšie centrum sa nachádza juhovýchodne od troskového kužeľa "Cerro Laguna Escondida".
Playdia

Playdia je herná konzola spoločnosti Bandai, uvedená na trh v roku 1994 len v Japonsku.
Koherentné vlnenie

Koherentné vlnenie alebo koherentné vlny je viacero vĺn s konštantným fázovým rozdielom. Koherentnosť vĺn umožňuje ich vzájomnú interferenciu.
Koherencia sa častejšie používa ak sú dva zdroje vlnenia. U nich je podmienka, aby mali rovnakú frekvenciu a nemenný fázový posun. Zdroj koherentného svetla je laser.
Seydlitz (ťažký krížnik)

Seydlitz bola štvrtá jednotka ťažkých krížnikov triedy Admiral Hipper nemeckej Kriegsmarine. Jej pracovné meno pred rozhodnutím o pomenovaní bolo "Kreuzer K (krížnik K)". Pomenovaná bola po pruskom generálovi Friedrichovi Wilhelmovi von Seydlitz. Mala štyri sesterské lode:
Stavba.
Kýl lode bol položený 29. decembra 1936 v lodeniciach DeSchiMAG v Brémach. Spustenia na vodu sa dočkala 19. januára 1938. Jednotka nebola nikdy dokončená a prevzatá nemeckou Kriegsmarine. Stavba jednotky vyšla Tretiu ríšu na 84,1 milióna RM.
Pohon a pancierovanie.
Pohon zabezpečovalo vysokotlakých 9 kotlov, ktoré poháňali 3 turbíny a výsledný výkon bol okolo 130 000 ks. Maximálna rýchlosť lode 32 u..
Bočný pancierový pás, 70-80 mm sa na prove a korme zužoval na 30-50 mm. Paluba bola chránená dvoma pásmi panciera a to prvý v hrúbke 12-20 mm a druhý 20-50 mm. Veže hlavného kalibru 70-105 mm, barbety a veliteľská veža až 50-150 mm.
Výzbroj.
Hlavná výzbroj pozostávala z ôsmich diel kalibru 203 mm (8"/60 cal) v štyroch dvojhlavňových vežiach SK C/34, s dostrelom 33 500 m. Pomocnú výzbroj tvorilo dvanásť diel kalibru 105 mm uložených v šiestich dvojhlavňových polootvorených vežiach typu Dopp L/31, s dostrelom 17 700 m. Proti lietadlám sa dalo použiť aj pomocné delostrelectvo kalibru 105 mm, no len na ochranu proti lietadlám bolo nainštalovaných šesť 37 mm kanónov a osem kanónov kalibru 20 mm. Dvanásť torpédometov kalibru 533 mm, v strednej časti lode po štyroch trojhlavňových kompletoch.
Katapult sa nachádzal v strednej časti lode. Loď mohla niesť tri hydroplány, pravdepodobne typu Arado Ar 196.
Dohra.
Ešte v predvečer II. sv. vojny (takisto, ako jej sesterskú loď "Lützow") mala byť ako nedokončená na základe dodatku k Ribbentrop-Molotovovmu paktu z roku 1939 predaná do Sovietskeho zväzu. Predaj však nebol uskutočnený
Počas vojny pri zmene priorít budovania Kriegsmarine, keď prednosť pred hladinovým loďstvom dostali ponorky, bolo rozhodnuté podriadiť prácu na dokončovaní jednotky potrebám stavby ponoriek. V auguste roku 1942 bola jednotka dokončená z 90%. Vtedy sa rozhodlo o prestavaní jednotky na lietadlovú loď. Táto požiadavka si však vyžadovala rozsiahlu rekonštrukciu. 10. apríla 1945 bol odtiahnutý do Königsberg (dnešný Kaliningrad).
Prevzatý ZSSR bol v roku 1946 a následne premenovaný na Poltava. Zošrotovaný bol v roku 1950.
Poltava

Poltava môže byť:
Huygensov princíp

Huygensov princíp je jeden z opisov šírenia vĺn. Podľa Huygensovho princípu sa vlnenie šíri tak, že všetky body priestoru, do ktorého sa vlnenie v určitom okamihu t dostane, sa stávajú bodovými zdrojmi vlnenia a elementárnych vlnoplôch. Vlnoplocha v čase t + dt je obálkou takýchto elementárnych vlnoplôch.
Huygensov princíp platí len v priestoroch s nepárnou priestorovou dimenziou (jedna, tri, atď.). Je to dané vlastnosťami diferenciálnych rovníc, z ktorých Huygensov princíp vyplýva.
Tento princíp vyslovil v roku 1678.