burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jezerský vrch

Jezerský vrch je prírodná pamiatka v okrese Karlovy Vary. Chránené územie s rozlohou 11,2608 hektárov bolo vyhlásené 3. januára 2018. Nachádza sa na juhozápadnom, južnom a východnom úbočí rovnomenného kopca severne od Podštělov pri Chyši. Predmetom ochrany sú poloprirodzené suché travniky a fácie krovín na vápnitých podložiach bez význačného výskytu vstavačovitých a bez borievky obyčajnej.
Geomorfológia.
Jezerský vrch sa nachádza na západnom okraji geomorfologického celku Rakovnická pahorkatina. Je súčasťou podcelku Žihelská pahorkatina a okrsku Rabštejnská pahorkatina.
Flóra.
Medzi významné druhy rastlín v lokalite patria hlaváčik letný ("Adonis aestivalis"), pochybok dlhostopkatý ("Androsace elongata"), rumanovec farbiarsky ("Cota tinctoria"), bodliak ovisnutý ("Carduus nutans"), pichliač bezbyľový ("Cirsium acaulon"), pichliač bielohlavý ("Cirsium eriophorum"), bielolist roľný ("Filago arvensis"), čermeľ roľný ("Melampyrum arvense"), ostreň počerný ("Nonea pulla"), dúška včasná ("Thymus praecox"), veronika Dillenova ("Veronica dillenii"), veronika rozprestretá ("Veronica prostrata"), vstavač bledý ("Orchis pallens") a ostrica dvojradová ("Carex disticha").
Naošima

 je ostrov v japonskom vnútornom mori, ktorý patrí do prefektúry Kagawa. Ostrov je najviac známy svojimi mnohými súčasnými umeleckými inštaláciami a múzeami. Mesto Naošima (直島町 Naošima-chō) spravuje ostrov Naošima a 26 menších ostrovov v jeho blízkosti. Od roku 2020 má mesto odhadovanú populáciu 3 026 obyvateľov a hustotu 210 osôb na km². Celková rozloha je 14,22 km².
Ostrov Naošima je známy svojimi početnými múzeami súčasného umenia. Napríklad Chichu Art Museum (doslova „v zemi“) obsahuje množstvo inštalácií špecificky navrhnutých pre toto miesto od Jamesa Turrella, Waltera De Mariu a obrazy Clauda Moneta. Múzeum, navrhnuté Tadaom Andom, sa nachádza na jednom z najvyšších bodov ostrova, pričom rôzne expozície a architektonické prvky múzea využívajú jeho impozantný výhľad. Ďalším múzeom súčasného umenia (a zároveň hotelom) je Benesse House, tiež od Anda. Ďalším múzeom je Naoshima Fukutake Art Museum, ktoré zahŕňa vonkajšiu záhradu sôch, a tretím je James Bond Museum, inšpirované použitím ostrova ako jedného z prostredí románu o Bondovi "The Man with the Red Tattoo" od Raymonda Bensona z roku 2002. Ostrov je tiež známy tým, že bol predlohou pre fiktívne lokality v "Summer Pockets".
Ostrov so svojimi múzeami a nádhernou prírodou láka veľké množstvo turistov, čo výrazne prispieva k miestnej ekonomike. Priemyselnou činnosťou však na ostrove prevláda spoločnosť Mitsubishi Materials, ktorá má voľné väzby na ďalšie japonské firmy nesúce meno Mitsubishi. Naošima slúži ako významné centrum rafinácie pre Mitsubishi už od roku 1917.
Jedna z najväčších vzdelávacích spoločností v Japonsku, spoločnosť Benesse so sídlom v Okajame, riadi prevádzku ostrovných múzeí už od konca 80. rokov 20. storočia.
Demografia.
Japonské údaje zo sčítania ľudu ukazujú, že počet obyvateľov Naošimy sa za posledných päťdesiat rokov znížil. V roku 1970 bol zaznamenaný počet obyvateľov 6 007, v roku 2020 už len 3 103.
Liga majstrov CAF 2023/2024

Liga majstrov CAF 2023/2024 (oficiálne TotalEnergies CAF Champions League) bol 60. ročníkom africkej Ligy majstrov. Víťaz sa kvalifikuje do Ligy majstrov CAF 2024/2025 a tiež na Superpohár CAF. Okrem toho sa víťaz kvalifikuje na nový Interkontinentálny pohár FIFA 2024 a na rozšírene Majstrovstvá klubov FIFA 2025.
Tímy.
Do súťaže sa dostalo 54 tímov zo 42 afrických krajín.
Legenda
Veľká cena Abú Zabí 2024

Veľká cena Abú Zabí 2024 (angl. Formula 1 Etihad Airways Abu Dhabi Grand Prix 2024), ktorá sa uskutočnila 8. decembra 2024 na pretekárskom okruhu Yas Marina v meste Abú Zabí v Spojených arabských emirátoch. Preteky boli dvadsiatymi štvrtými a zároveň poslednými pretekmi v poradí v sezóne 2024 šampionátu Formuly 1.
Kvalifikácia.
Kvalifikácia sa uskutočnila 7. decembra 2024 v 18:00 miestneho času ()
Poznámky:
Preteky.
Preteky sa uskutočnili 8. decembra 2024 v 18:00 miestneho času ()
Dúhovec podunajský

Dúhovec podunajský alebo dúhovec balkánsky (lat. "Apatura metis") je druh motýľa z čeľade babôčkovité (Nymphalidae). 
Niekedy, najmä staršie, sa zaraďuje ako poddruh ("Apatura ilia metis") druhu dúhovec menší ("Apatura ilia").
Má rozšírenie v palearktických nížinných lesoch. V Európe sa nachádza hlavne v juhovýchodnej časti okolo veľkých riek a ich prítokov (Dunaj, Tisa, Dráva, Sáva). Existuje zatiaľ (stav v roku 2013) len jediný údaj o výskyte tohto druhu na Slovensku (Martovce pri Komárne, 1999); najbližšie lokality jeho výskytu
sa nachádzajú v Maďarsku v povodí riek Dunaj a Tisa.
Húsenice sa živia hlavne na vŕbe bielej ("Salix alba").
Margita Dalmadyová-Skyvová

Doc. Margita Dalmadyová-Skyvová (* 10. jún 1931, Žemberovce – † 16. január 2021, Bratislava-Vajnory) bola slovenská speváčka ľudových piesní, operná speváčka, herečka a vysokoškolská pedagogička. Známou sa stala najmä vďaka postave Žofky v prvom slovenskom farebnom filme "Rodná zem", ako aj vďaka svojmu dlhoročnému pôsobeniu v Slovenskom ľudovom umeleckom kolektíve (SĽUK) a Opere Slovenského národného divadla.
Kariéru speváčky započala v pomerne mladom veku. V roku 1950 ako 19-ročná nastúpila ako speváčka do SĽUK-u, v ktorom pôsobila do roku 1964 a navštívila s týmto kolektívom 24 krajín sveta. Medzi významné medzníky jej „sľukárskej“ kariéry patrí účinkovanie na svetovej výstave Expo 58 v Bruseli v programe prvého multimediálneho divadla Laterna magika.
Do povedomia celej česko-slovenskej verejnosti sa prvýkrát dostala vďaka roli Žofky v prvom slovenskom farbenom filme "Rodná zem". Preslávila ju najmä pieseň „Ej, zahoreli zore“, ako aj pieseň „Ďaleká paseka“, ktorú naspievala spolu so Štefanom Hudecom.
V 60. rokoch sa Margita Dalmadyová-Skyvová začala intenzívnejšie venovať aj opernému spevu. Jej domovom sa stala Opera Slovenského národného divadla a niekoľko rokov hosťovala aj v opere v rakúskom Linzi. V 70. rokoch začala pôsobiť aj ako hlasová pedagogička na Vysokej škole múzických umení v Bratislave, kde zotrvala až do dôchodkového veku. Počas svojej kariéry nikdy nezabúdala na ľudovú hudbu, čo dokumentuje jej pôsobenie v súboroch Lúčnica a Dimitrovec, ako aj v Československom rozhlase, kde popularizovala práve tento hudobný žáner.
Augusto Paolo Lojudice

Mons. Augusto Paolo kardinál Lojudice (* 1. júl 1964, Rím, Taliansko) je taliansky rímskokatolícky kňaz, biskup ktorý je od roku 2019 arcibiskupom Siena-Colle di Val d'Elsa-Montalcino. V júli 2022 bol vymenovaný za diecézneho biskupa diecézy Montepulciano – Chiusi – Pienza.
Pápež František ho 28. novembra 2020 povýšil do hodnosti kardinála.
Životopis.
Narodil sa v Ríme 1. júla 1964. V rokoch 1983 až 1988 študoval filozofiu a teológiu na Pontificio Seminario Maggiore, pričom získal licenciát z teológie. Stredoškolský diplom získal v roku 1983 na Liceo San Benedetto da Norcia. Na kňazstvo sa pripravoval na Pápežskom rímskom hlavnom seminári a v rokoch 1983 až 1988 študoval teológiu a filozofiu na Pápežskej Gregorovej univerzite a získal licenciát z teológie.
Kňaz.
Za kňaza ho vysvätil 6. mája 1989 kardinál Ugo Poletti, rímsky kardinál vikár. Jeho pastoračné úlohy boli v drsnejších štvrtiach, zanedbaných mestskými službami, s chudobnejším obyvateľstvom a vyššou kriminalitou. Bol tri roky farským vikárom vo farnosti Santa Maria del Buon Consiglio a v rokoch 1992 až 1997 v San Vigilio (Rím). Bol farárom farnosti Santa Maria Madre del Redentore od roku 2005 až 2013. V rokoch 2005 až 2014 bol aj duchovným poradcom vo Veľkom rímskom pápežskom seminári. V rokoch 2014 až 2015 viedol farnosť San Luca al Prenestino. Keď v roku 2006 nadobudol vlastnú skúsenosť so životnými podmienkami migrantov, priviedol seminaristov do ich táborov, ktoré spravovala mestská samospráva. Potom viedol vyšetrovanie, ktoré odhalilo spreneveru finančných prostriedkov určených na zlepšenie životných podmienok v táboroch. Neskôr odmietol označenie „pouličný kňaz“: „Je to o tom byť kňazom a to stačí. Nálepky sú strata času. Nie je to tak, že by boli možnosti na výber. Evanjelium je jediná možnosť. Potom každý z nás má svoj vlastný charakter a citlivosť, ale to všetko patrí k evanjeliu.“
Biskup.
Pápež František ho 6. marca 2015 vymenoval za pomocného biskupa Rímskej diecézy a titulárneho biskupa v Alba Maritima. Biskupskú vysviacku prijal v arcibazilike sv. Jána v Lateráne, rímskej katedrále, 23. mája 2015 z rúk kardinála Agostina Valliniho, rímskeho kardinála vikára. Bol zodpovedný za južnú časť mesta a jeho perifériu, ako aj Ostiu na pobreží.
6. mája 2019 bol vymenovaný za arcibiskupa Siena-Colle di Val d'Elsa-Montalcino. Bol tam inštalovaný 16. júna 2019.
Kardinál.
Dňa 25. októbra 2020 pápež František oznámil, že ho povýši do hodnosti kardinála na konzistóriu plánovanom na 28. novembra 2020. Od roku 1801 nebol kardinálom vymenovaný žiadny arcibiskup zo Sieny. Na tomto konzistóriu pápež František ho urobil kardinálom-kňazom Santa Maria del Buon Consiglio. 16. decembra bol vymenovaný za člena Kongregácie pre biskupov. 21. júla 2022 ho pápež František vymenoval aj za biskupa v Montepulciano-Chiusi-Penza. Jeho inštalácia sa konala 3. septembra 2022.
Deväťsil japonský

Deväťsil japonský () je druh trvácej byliny z rodu deväťsil, z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Prirodzene sa vyskytuje v Číne a Japonsku.
Opis.
Deväťsil japonský je trváca dvojdomá bylina s plazivým rozkonáreným podzemkom. Byľ je vzpriamená, zelená, chlpatá, vysoká do 30 cm.
Prízemné listy sú stopkaté, s obličkovitou čepeľou, ktorá je na okraji pravidelne zúbkatá, zelená, na líci i na rube chlpatá, široká až 1 m. Byľové listy sú početné, šupinovité, zelené, v obryse podlhovasto vajcovité. 
Zložené súkvetie tvoria hlávkovito nakopené úbory. Zákrovné listene sú kopijovité a riedko chlpaté. Kvety sú zdanlivo obojpohlavné (funkčné sú iba samčie), rúrkovité, biele, čnelka je s dvojramennou bliznou. 
Plodmi sú hranolovité nažky, na vrchole s bielym chocholcom.
Rozšírenie.
Deväťsil japonský je prirodzene rozšírený v Číne, Japonsku, Kórei, na Kurilských ostrovoch a Sachaline. Zavlečený je v Európe. 
Poddruhy.
V rámci rodu eviduje databáza semenných rastlín POWO tieto súčasné poddruhy:
Krahuľský potok

Krahuľský potok alebo Krahulčí potok je vodný tok v Kozích chrbtoch na území okresu Poprad. Je to pravostranný prítok Čierneho Váhu s dĺžkou približne 1,9 km a je tokom IV. rádu. Preteká územím ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.
Priebeh toku.
Potok pramení na južnom okraji strednej časti Kozích chrbtov, v geomorfologickom podcelku Važecký chrbát, na severovýchodnom úbočí Krahulca (), v nadmorskej výške približne 
Pramení v oblasti nesúvislého lesa, v lokalite Zapačna, len asi severne od prameňa rieky Hornád. Na hornom toku tečie severovýchodným smerom, po pribratí kratšieho pravostranného prítoku sa stáča na západ. Pokračuje údolím Krahulčie, kde na strednom toku priberá významnejší ľavostranný prítok z juhozápadného úbočia vrchu Krahulec. Onedlho sa údolie v lokalite Kolesárky končí a v blízkosti chaty Krahuľský potok v nadmorskej výške cca ústí pravostranne do Čierneho Váhu.
Potok pramení a preteká iba územím obce Šuňava v okrese Poprad v Prešovskom kraji.
Národný lesný park Čang-ťia-ťie

Národný lesný park Čang-ťia-ťie (čínsky: 湖南张家界国家森林公园) je národný lesný park nachádzajúci sa v Čang-ťia-ťie, v provincii Chu-nan v Číne. Je jedným z niekoľkých národných parkov v rámci malebnej oblasti Wu-ling-jüan.
História.
V roku 1982 bol park uznaný ako prvý národný lesný park v Číne s rozlohou 4 810 hektárov. Národný lesný park Čang-ťia-ťie je súčasťou väčšej malebnej oblasti Wu-ling-jüan s rozlohou 397,5 km². V roku 1992 bola oblasť Wu-ling-jüan oficiálne zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO. V roku 2004 bol geopark Čang-ťia-ťie zaradený do siete globálnych geoparkov UNESCO.
Hlavnou geografickou črtou parku sú stĺpovité formácie roztrúsené po celej oblasti. Napriek podobnosti s krasovým terénom tieto formácie nevznikli chemickým zvetrávaním vápenca, ale sú výsledkom mnohoročnej fyzickej erózie. Táto erózia bola spôsobená najmä rozpínaním ľadu počas zimy a rastom rastlín. Vlhké počasie počas celého roka prispieva k hustej vegetácii. Zvetraný materiál je odnášaný prevažne potokmi. Tieto formácie sú charakteristickým znakom čínskej krajiny a často sa objavujú v starovekých čínskych maľbách.
Jeden z kremenných pieskovcových stĺpov v parku, Južný nebeský stĺp (1 080 metrov vysoký), bol v januári 2010 oficiálne premenovaný na „Hora Hallelujah z Avataru“ na počesť filmu "Avatar". Režisér a tvorcovia filmu uviedli, že inšpiráciu pre levitujúce hory čerpali z hôr po celom svete, pričom Čang-ťia-ťie v provincii Chu-nan bolo jedným z hlavných zdrojov inšpirácie.
Stavby.
Výťah Paj-lung, doslovne „výťah stoviek drakov“, bol sprístupnený verejnosti v roku 2002. S výškou 326 metrov je to najvyšší vonkajší výťah na svete. Dokáže prepraviť návštevníkov na vrchol za menej ako dve minúty. Tento výťah sa skladá z troch samostatných sklenených kabín, pričom každá môže prepraviť až 50 osôb naraz. V auguste 2016 bol otvorený Sklenený most v Čang-ťia-ťie, najdlhší (430 m) a najvyšší (300 m) sklenený most svojho druhu na svete. Po 13 dňoch od otvorenia bol most uzavretý kvôli obrovskému počtu návštevníkov. 30. septembra 2016 bol most opäť otvorený po úpravách na zvládnutie veľkého počtu turistov.
Vretienka neskorá

Vretienka neskorá (; ) je motýľ z rodu vretienka (do r. 1975: vretienočka, do r. 1958: vretenuška; lat. "Zygaena") z čeľade vretienkovité.
Rozšírenie.
Je rozšírený v strednej a juhovýchodnej Európe.
Opis.
Golier a polovica (alebo viac) brucha je červená: krídla sú červené až oranžové okrem niektorých čiernych škvŕn na prednom krídle. Larva má svetlú modrozelenú farbu s chrbtovými a bočnými líniami, pozdĺž ktorých sú čierne bodky. Kukla žltá, vpredu tmavohnedá, v belavom zámotku. Rozpätie krídel je 26 – 34 mm.
Spôsob života.
Je to nočný motýľ a lieta, v závislosti od lokality, od júla do augusta na suchých svahoch. Počas pomalého letu je nápadné najmä červené brucho, má preto vzdialenú podobnosť s niektorými južnými druhmi polokrídlovcov ("Hemiptera").
Larvy sa živia hlavne na kotúči poľnom ("Eryngium campestre").
Zdroj.
Veľká cena Las Vegas 2024

Veľká cena Las Vegas 2024 (angl. Formula 1 Heineken Silver Las Vegas Grand Prix 2024), ktorá sa uskutočnila 23. novembra 2024 na pretekárskom okruhu Las Vegas Strip Circuit v meste Las Vegas v Spojených štátoch. Preteky boli dvadsiatymi druhými pretekmi v poradí v sezóne 2024 šampionátu Formuly 1.
Kvalifikácia.
Kvalifikácia sa uskutočnila 22. novembra 2024 v 22:00 miestneho času ().
Poznámky:
Preteky.
Preteky sa uskutočnili 23. novembra 2024 v 22:00 miestneho času ().
Simo

Simo alebo SIMO môže byť:
Turčianska župa (Česko-Slovensko)

Turčianska župa bola župa v Česko-Slovensku, vytvorená z uhorskej Turčianskej župy. Existovala v rokoch 1918 – 1922, mala rozlohu 1 123 km² a jej správnym centrom bol Turčiansky Svätý Martin.
Historický vývoj.
Po vyhlásení Martinskej deklarácie dňa 30. októbra 1918, ktorou sa Slovensko vyčlenilo z Uhorska a pričlenilo k novo vzniknutému Česko-Slovensku, zostalo slovenské územie dočasne rozdelené na administratívne celky vytvorené Uhorskom. Jedným z týchto celkov bola Turčianska župa, ktorá vznikla z pôvodnej uhorskej Turčianskej župy. V čele župy stál vládou menovaný župan, ktorý disponoval všetkými právomocami, zatiaľ čo samosprávna funkcia župy bola potlačená. Sídlo župy sa nachádzalo v Turčianskom Svätom Martine a župa existovala do 31. decembra 1922. K 1. januáru 1923 bolo na Slovensku vytvorené nové župné zriadenie, ktoré bolo pôvodne plánované pre celé Česko-Slovensko, no realizované bolo iba na Slovensku.
Geografia.
Turčianska župa sa nachádzala na strednom Slovensku, v regióne Turiec, v okolí rovnomennej rieky. Na severovýchode hraničila s Oravskou župou, na východe s Liptovskou a Zvolenskou župou, na juhu s Tekovskou župou, na juhozápade s Nitrianskou župou a na severozápade s Trenčianskou župou.
Administratívne členenie.
V roku 1919 sa Turčianska župa členila na dva slúžnovské okresy – Štubnianske Teplice a Turčiansky Svätý Martin.
Produkčná spoločnosť

Produkčná spoločnosť je podnik, ktorý vytvára diela v oblasti filmu, televízie, komiksu, videohier a iných oblastí audiovizuálneho umenia. Vo všeobecnosti sa tento výraz vzťahuje na všetkých jednotlivcov zodpovedných za technické aspekty vytvárania konkrétneho produktu, bez ohľadu na to, kde v procese sa vyžaduje ich odbornosť alebo ako dlho sú zapojení do projektu.
Úlohy a funkcie.
Produkčná spoločnosť môže byť priamo zodpovedná za získavanie finančných prostriedkov na produkciu alebo to môže dosiahnuť prostredníctvom materskej spoločnosti, partnera alebo súkromného investora. Zaoberá sa rozpočtovaním, plánovaním, organizáciou, samotnou produkciou či marketingom. Produkčná spoločnosť je zodpovedná za vývoj a natáčanie konkrétnej produkcie.
Prevádzka.
Produkčnú spoločnosť zvyčajne vedie producent alebo režisér, ale môže ju viesť aj manažér. Inštitúcie môžu mať financie od štúdií, investičných firiem alebo jednotlivcov buď zo zárobkov z predchádzajúcich produkcií alebo osobného bohatstva. Produkčné spoločnosti sa posudzujú a zoraďujú na základe množstva financií, ktoré majú, ako aj produkcie, ktorú dokončili alebo na ktorej sa podieľali v minulosti. Ak má produkčná spoločnosť veľké financovanie buď prostredníctvom príjmov, štúdiových investorov alebo súkromných investorov a v minulosti robila alebo sa podieľala na produkcii s veľkým rozpočtom, považuje sa za hlavnú produkčnú spoločnosť. Tieto spoločnosti často spolupracujú so známymi a drahými osobnosťami. Ak produkčná spoločnosť nemá veľa financií a nerobila ani sa nezaoberala žiadnymi veľkými rozpočtovými produkciami, považuje sa za malú produkčnú spoločnosť. Tieto spoločnosti často pracujú s novými a prichádzajúcimi talentmi.
Taxi (rozlišovacia stránka)

Taxi môže byť:
Princess Knocked Out The Gardener

Princess Knocked Out The Gardener (ďalej "Pkotg") je slovenská metalcorová kapela založená v roku 2007.
Nahrala štúdiové EP pod názvom "Accept The Truth" vydané 31.5.2011 a singel "Timegap"(17.12.2015) .
Kapela aktívne koncertovala v rokoch 2010 -2016 prevažne v Českej, Slovenskej a Maďarskej republike a pomáhala budovať v tom čase rýchlo rozvíjajúcu sa scénu spolu so spriatelenými kapelami ako "Shrill Whispers, Hard To Say, Pray for Forgivness, Suffocate With Your Fame, Marina, Got Blues Balls, Hopes" atd. 
Od roku 2017 sa venovala komunitnej aktivite a produkcii svojho vlastného multižánrového hudobného festivalu "Family Fes"t. Po odchode vokalistu Jaja v roku 2017 sa kapela stiahla zo scény, no nikdy oficiálne neohlásila svoj rozpad.
Gitarista David sa naďalej venoval svojim sólo projektom a spolu s Jajom produkcii festivalu ""Family Fest"."
Bubeník Roman medzičasom natáčal ""Offstejdž" (sériu interview s kapelami z lokálnej scény)a načas hosťoval v úspešnej slovenskej rockovej skupine "From Our Hands."
História.
"Pkotg" je 5 členná skupina založená v roku 2007 kamarátmi zo strednej školy v Bratislave, ktorí milovali hudobné nástroje a radi experimentovali v skúšobni. Pre nezhody kvôli žánru a smerovaniu kapely zoskupenie v roku 2009 opustili pôvodný spevák Patrik a bassgitarista Martin. Jej aktuálny názov vznikol až po príchode nových členov speváka Jaja a bassgitaristu Marcela. Vtedy kapela nabrala ten správny smer a podarilo sa dokončiť a nahrať pôvodný materiál a vzniklo EP pod názvom "Accept The Truth"".
Diskografia.
""Accept The Truth EP" 2011".
Nahrávanie prebiehalo v štúdiu "Lampel Records" a trvalo necelé 3 dni.Videoklip k titulnej skladbe "Accept The truth" bol natočený v "Bratislave" a uverejnený 31.5.2013.
Singel "Timegap" 2015.
Videoklip k "Timegap" bol natočený v "Bratislave" a skladba v štúdiu "Lampel Records".
Offstejdž 2018-2020.
V rámci komunitnej aktivity bola pod taktovkou Romana Kelemena natočená sedemdielna miniséria videorozhovorov s hlavnými predstaviteľmi alternatívnej a undergroundovej subkultúry z oblasti Českej a Slovenskej Republiky.
OFFstejdž # 01 SUPPRESSER - http://goo.gl/FcQ1dj
OFFstejdž # 02 GOT BLUE BALLS - http://goo.gl/PdL268
OFFstejdž # 03 HOPES - http://cie/bxPp48
OFFstejdž # 04 FROM OUR HANDS - http://goo.gl/RXRqVN
OFFstejdž # 05 SKYWALKER - http://goo.gl/3iu59p
OFFstejdž # 06 LANDLESS -    • OFFstejdž # 06 - LANDLESS  
OFFstejdž # 07 - CATASTROFY https://www.youtube.com/watch?v=l1TCETz820U
Tekovská župa (Česko-Slovensko)

Tekovská župa bola župa v Česko-Slovensku, vytvorená z uhorskej Tekovskej župy. Existovala v rokoch 1918 – 1922, mala rozlohu 2 724 km² a jej správnym centrom boli Zlaté Moravce.
Historický vývoj.
Po vyhlásení Martinskej deklarácie dňa 30. októbra 1918, ktorou sa Slovensko vyčlenilo z Uhorska a pričlenilo k novo vzniknutému Česko-Slovensku, zostalo slovenské územie dočasne rozdelené na administratívne celky vytvorené Uhorskom. Jedným z týchto celkov bola Tekovská župa, ktorá vznikla z pôvodnej uhorskej Tekovskej župy. V čele župy stál vládou menovaný župan, ktorý disponoval všetkými právomocami, zatiaľ čo samosprávna funkcia župy bola potlačená. Sídlo župy sa nachádzalo v Zlatých Moravciach a župa existovala do 31. decembra 1922. K 1. januáru 1923 bolo na Slovensku vytvorené nové župné zriadenie, ktoré bolo pôvodne plánované pre celé Česko-Slovensko, no realizované bolo iba na Slovensku.
Geografia.
Tekovská župa sa nachádzala na juhozápade stredného Slovenska, v regióne Tekov, v okolí rieky Hron. Na severe hraničila s Turčianskou župou, na východe so Zvolenskou a Hontianskou župou, na juhu s Komárňanskou župou a na západe s Nitrianskou župou.
Administratívne členenie.
V roku 1919 sa Tekovská župa členila na päť slúžnovských okresov (Levice, Oslany, Svätý Kríž, Vráble a Zlaté Moravce) a dve mestá so zriadeným magistrátom (Levice a Kremnica), ktoré boli na úrovni okresu.
Distribučná spoločnosť

Distribučná spoločnosť je podnik, ktorý distribuuje a je zodpovedný za marketing konkrétnych diel ako napríklad filmu, televízie, komiksu či videohier. Distribučná spoločnosť môže byť rovnaká alebo odlišná od produkčnej spoločnosti.
Distribútor môže stanoviť dátum uvedenia filmu a spôsob, akým má byť film odvysielaný alebo sprístupnený na zhliadnutie; napríklad priamo verejnosti, či už v kinách alebo na domáce sledovanie (DVD, VOD či VHS) či vekovú prístupnosť. Distribútor to môže urobiť priamo, ak distribútor vlastní kiná alebo distribučnú sieť filmov, alebo prostredníctvom kinosál a iných subdistribútorov. Obmedzený distribútor môže obchodovať iba s konkrétnymi produktmi, ako sú DVD alebo Blu-ray, alebo môže pôsobiť v určitej krajine alebo na istom trhu. Primárny distribútor často získa kredit v titulkoch filmu, plagáte alebo v inom marketingovom materiáli.
Typy distribúcie.
Kino.
Pri distribúcii filmu do kín, medzi aktivity filmového distribútora patrí fyzická výroba kópií filmov a ich expedícia do celého sveta, ako aj tvorba plagátov, reklama, články v novinách a časopisoch, promo, upútavky a iné reklamné produkty.
Ak filmový distribútor narába so zahraničným filmom, môže byť zodpovedný aj za zabezpečenie dabingu či titulkov k filmu, ako aj cenzúry či iných zákonných „schválení“ uvedenia filmu na území, kde filmový distribútor pôsobí. V prípade, že sa filmový distribútor rozhodne spolupracovať s miestnym distribútorom na určitom území, meno tohto distribútora je uvedené vo filmových materiáloch distribuovaných na tomto území. Zahraničný distribútor môže licencovať film na určitý čas. 
Domáca.
Niektorí filmoví distribútori uvádzajú iba na domáce video alebo niektoré podtypy distribúcie domáceho filmu (DVD / VHS / VOD / Blu-Ray). Filmoví producenti môžu tiež licencovať práva na domáce video iným filmovým distribútorom alebo distribútor môže sublicencovať práva iným distribútorom. Ak bude filmový distribútor distribuovať film na fyzických nosičoch, ako je DVD, potom sa musí postarať o vytvorenie obalu DVD a dohodnúť sa na vytvorení určitého počtu kópií. Filmový distribútor môže tiež udržiavať kontakty s veľkoobchodnými distribútormi diskov, ktorí dodávajú DVD do maloobchodných predajní, online obchodov a tiež pre nich zabezpečuje dodávku DVD.
Titulky

Titulky môžu byť:
Deväťsil japonský obrovský

Deväťsil japonský obrovský () je poddruh trvácej byliny s plazivým podzemkom rodu deväťsil, z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Pôvodný je v Japonsku a na Ďalekom východe.
Opis.
Deväťsil japonský obrovský je trváca dvojdomá bylina s plazivým rozkonáreným podzemkom, s početnými koreňmi. Byľ je vzpriamená, zelená, chlpatá, vysoká 15 až 30 cm.
Prízemné listy sú stopkaté, so stopkami dlhými až 2 m. Čepeľ je srdcovito obličkovitá až okrúhla s úzkym bazálnym výkrojom, na okraji je pravidelne zúbkatá, na vrchole často uťatá, zelená, na líci pavučinato chlpatá, na rube chlpatá, široká až 1 m. Byľové listy sú početné, šupinovité, zelené, v obryse podlhovasto vajcovité. 
Zložené súkvetie tvoria hlávkovito nakopené úbory. Úbory sú dlhé do 10 mm a ich bledozelené zákrovné listene sú kopijovité a riedko chlpaté. Kvety sú zdanlivo obojpohlavné (funkčné sú iba samčie), rúrkovité, biele, dlhé 7 až 9 mm. Peľnice sú na báze tupé, čnelka je s dvojramennou bliznou. 
Plodmi sú hranolovité nažky dlhé do 4 mm, na vrchole s chocholcom, s 12 mm dlhými bielymi lúčmi.
Rozšírenie.
Deväťsil japonský obrovský je pôvodný v Japonsku a na Ďalekom východe – Kurilské ostrovy a Sachalin. Zavlečený je v Európe, vo Vietname a na Havajských ostrovoch. 
Zriedkavo je pestovaný ako okrasná trvalka v zámockých parkoch v Európe a v Severnej Amerike. Vzhľadom na to, že v Európe sa vyskytujú len samčie rastliny, splanieva len výnimočne a len vegetatívnym spôsobom. Na Slovensku splanenie nebolo doposiaľ zaznamenané. Kvitne od marca do apríla.
Rudolf Dobiáš

Rudolf Dobiáš (* 29. september 1934, Dobrá) je slovenský prozaik, básnik, dramatik, publicista a bývalý politický väzeň, člen odboja proti komunistickému režimu. Za protištátnu činnosť bol odsúdený na nútené práce v uránových baniach v Jáchymove.
Životopis.
Narodil sa do roľníckej rodiny v osade Dobrá (dnes súčasť Trenčianskej Teplej), kde vyštudoval aj ľudovú školu. V rokoch 19451953 vyštudoval gymnázium v Trenčíne. Počas štúdií pôsobil ako skaut a družinový radca v Trenčianskej Teplej. Po štátnom zrušení skautingu ich skupina v ilegalite vydávala letáky, za čo bol, ako čerstvý vysokoškolák zatknutý, obvinený z protištátnej činnosti a velezrady a odsúdený na osemnásť rokov väzenia. V pracovných táboroch na Jáchymovsku, Slavkovsku a Příbramsku strávil sedem rokov. V roku 1960 bol na základe amnestie prezidenta Antonína Novotného z väzenia prepustený. Po následnom návrate z povinnej vojenskej služby pracoval ako baník v Novákoch (19631964), v rokoch 19651975 ako robotník a technik v závode Slovlik v Trenčíne. Popri práci v rokoch 19661969 absolvoval nadstavbové štúdium Strednej priemyselnej školy chemickej v Bratislave.
Bol šéfredaktorom časopisu "Svedectvo", členom Rady pre vysielanie a retransmisiu a tiež pôsobil v "Konfederácii politických väzňov."
V roku 1970 bol čiastočne a v roku 1990 plne rehabilitovaný. Žije v Trenčíne.
Dielo.
Rudolf Dobiáš začal písať ešte ako študent (pred svojim zatknutím). Prvé rozprávky a poviedky publikoval v časopise Slniečko. Bol tiež autorom rozhlasových hier pre deti a mládež.
Soľanka (potok)

Soľanka je vodný tok v Nízkych Tatrách na území okresu Poprad. Je to ľavostranný prítok Čierneho Váhu s dĺžkou približne 3,2 km a je tokom IV. rádu. Preteká územím ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.
Priebeh toku.
Potok pramení vo východnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a ich časti Priehyba, v lokalite Okrúhle, v nadmorskej výške približne 
Pramení v pásme nesúvislého lesa, pod hrebeňom, vedúcom z Doštianky na Závrch (). Na hornom toku tečie prevažne východným smerom, údolím, bez významnejších prítokov. Na strednom toku Soľanka kopíruje úpätie rovnomenného vrchu () a stáča sa severným smerom. Tu priberá svoj najvýznamnejší prítok, ľavostranný Garboveň, pritekajúci z rovnomenného údolia. Na dolnom toku pokračuje severovýchodným a neskôr až východným smerom a v lokalite Pred Soľankou sa v nadmorskej výške cca vlieva ľavostranne do Čierneho Váhu. Vodný tok takmer po celej dĺžke kopíruje značený turistický chodník zo Šuňavy na Panskú hoľu ().
Potok pramení a preteká iba územím obce Liptovská Teplička v okrese Poprad v Prešovskom kraji.
Zvolenská župa (Česko-Slovensko, 1918 – 1922)

Zvolenská župa bola župa v Česko-Slovensku, vytvorená z uhorskej Zvolenskej župy. Existovala v rokoch 1918 – 1922, mala rozlohu 2 634 km² a jej správnym centrom bola Banská Bystrica.
Historický vývoj.
Po vyhlásení Martinskej deklarácie dňa 30. októbra 1918, ktorou sa Slovensko vyčlenilo z Uhorska a pričlenilo k novo vzniknutému Česko-Slovensku, zostalo slovenské územie dočasne rozdelené na administratívne celky vytvorené Uhorskom. Jedným z týchto celkov bola aj Zvolenská župa, ktorá vznikla z pôvodnej uhorskej Zvolenskej župy. V čele župy stál vládou menovaný župan, ktorý disponoval všetkými právomocami, zatiaľ čo samosprávna funkcia župy bola potlačená. Sídlo župy sa nachádzalo v Banskej Bystrici a župa existovala do 31. decembra 1922. K 1. januáru 1923 bolo na Slovensku vytvorené nové župné zriadenie, ktoré bolo pôvodne plánované pre celé Česko-Slovensko, no realizované bolo iba na Slovensku. Nahradila ju rovnomenná župa, no so sídlom vo Zvolene.
Geografia.
Zvolenská župa sa nachádzala na strednom Slovensku, v regióne Horehronie a Podpoľanie, v povodí rieky Hron. Na severe hraničila s Liptovskou župou, na východe s Gemersko-malohontskou župou, na juhovýchode s Novohradskou župou, na juhu s Hontianskou župou, na západe s Tekovskou a na severozápade s Turčianskou župou.
Administratívne členenie.
V roku 1919 sa Zvolenská župa členila na štyri slúžnovské okresy (Banská Bystrica, Brezno, Veľká Slatina a Zvolen) a tri mestá so zriadeným magistrátom (Zvolen, Banská Bystrica a Brezno), ktoré boli na úrovni okresu.
Novohradská župa (Česko-Slovensko)

Novohradská župa bola župa v Česko-Slovensku, vytvorená z uhorskej Novohradskej župy. Existovala v rokoch 1918 – 1922, mala rozlohu 1 766 km² a jej správnym centrom bol Lučenec.
Historický vývoj.
Po vyhlásení Martinskej deklarácie dňa 30. októbra 1918, ktorou sa Slovensko vyčlenilo z Uhorska a pričlenilo k novo vzniknutému Česko-Slovensku, zostalo slovenské územie dočasne rozdelené na administratívne celky vytvorené Uhorskom. Jedným z týchto celkov bola aj Novohradská župa, ktorá vznikla zo severnej slovenskej časti pôvodnej uhorskej Novohradskej župy. V čele župy stál vládou menovaný župan, ktorý disponoval všetkými právomocami, zatiaľ čo samosprávna funkcia župy bola potlačená. Sídlo župy sa nachádzalo v Lučenci a župa existovala do 31. decembra 1922. K 1. januáru 1923 bolo na Slovensku vytvorené nové župné zriadenie, ktoré bolo pôvodne plánované pre celé Česko-Slovensko, no realizované bolo iba na Slovensku. Územie bolo začlenené do Zvolenskej župy so sídlom vo Zvolene.
Geografia.
Novohradská župa sa nachádzala na juhu stredného Slovenska, v regióne Novohrad, prevažne v povodí rieky Ipeľ. Na západe hraničila s Hontianskou župou, na severe so Zvolenskou župou, na východe s Gemersko-malohontskou župou a na juhu s územím Maďarska.
Administratívne členenie.
V roku 1919 sa Novohradská župa členila na tri slúžnovské okresy (Halič, Lučenec a Modrý Kameň) a Lučenec ako mesto so zriadeným magistrátom, ktorý bol na úrovni okresu.
Silvano Maria Tomasi

Mons. Silvano Maria kardinál Tomasi C.S. (* 12. október 1940, Casoni di Mussolente, Talianske kráľovstvo) je taliansky rímskokatolícky kňaz, biskup, ktorý od 1. novembra 2020 pôsobí ako osobitný pápežský delegát pre Suverénny rád Maltézskych rytierov. Bol stálym pozorovateľom Svätej stolice pri OSN v Ženeve v rokoch 2003 až 2016. Predtým pôsobil v Rímskej kúrii, arcibiskupom sa stal v roku 1996, a v rokoch 1996 až 2003 zastupoval Svätú stolicu ako apoštolský nuncius v Afrike.
Pápež František ho 28. novembra 2020 povýšil do hodnosti kardinála.
Životopis.
Narodil sa 12. októbra 1940 v meste Casoni di Mussolente v Taliansku. 31. mája 1965 bol vysvätený za kňaza Kongregácie misionárov sv. Karola (Scalabrini). Získal titul Ph.D. v sociológii z Fordhamskej univerzity. V rokoch 1970 až 1974 bol odborným asistentom sociológie na City University of New York a New School for Social Research. Spoluzakladal Centrum pre štúdium migrácie, think tank so sídlom v New Yorku, a založil a redigoval časopis "International Migration Review". V roku 1973 povedal pre New York Times, že chudobní talianski prisťahovalci v New Yorku nevyužívali vládne programy pomoci, pretože sa báli „poníženia“. Je tiež autorom knihy o historickom dedičstve talianskych farností v New Yorku. V rokoch 1983 až 1987 bol riaditeľom novovytvoreného Úradu pre pastoráciu migrantov a utečencov Konferencie katolíckych biskupov Spojených štátov amerických.
Diplomatická kariéra.
27. júna 1989 ho pápež Ján Pavol II. vymenoval za sekretára Pápežskej rady pre pastoráciu migrantov a kočujúcich národov. 27. júna 1996 bol vymenovaný za titulárneho arcibiskupa Cerciny a apoštolského nuncia v Eritrei a Etiópii. Biskupskú vysviacku prijal 17. augusta 1996 kardinálom Angelom Sodanom a 1. októbra bol menovaný za apoštolského delegáta v Džibutsku. Dňa 24. apríla 1999 bol prenesený na titulárnu stolicu Acelum. Jeho titul sa zmenil na apoštolského nuncia v Džibuti 23. decembra 2000.
Dňa 10. júna 2003 bol vymenovaný za stáleho pozorovateľa Svätej stolice pri OSN v Ženeve.
Odišiel z diplomatických služieb po oznámení menovania svojho nástupcu v Ženeve 13. februára 2016. Ponecháva si titul „apoštolský nuncius“. V druhej polovici roku 2016 riadil reorganizáciu niekoľkých úradov Rímskej kúrie do nového Dikastéria pre podporu integrálneho ľudského rozvoja.
Kardinál.
Dňa 25. októbra 2020 pápež František oznámil, že ho povýši do hodnosti kardinála na konzistóriu naplánovanom na 28. novembra 2020. Na tomto konzistóriu ho pápež František vymenoval za kardinála-diakona San Nicola in Carcere.
Dňa 1. novembra 2020 pápež František ho vymenoval za svojho osobitného delegáta pri Zvrchovanom vojenskom ráde Malty.
Veľká cena Mexika 2024

Veľká cena Mexika 2024 (angl. Formula 1 Grand Premio de la Ciudad de México 2024), ktorá sa uskutočnila 27. októbra 2024 na pretekárskom okruhu Autódromo Hermanos Rodríguez v meste Mexico City v Mexiku. Preteky boli dvadsiatymi pretekmi v poradí v sezóne 2024 šampionátu Formuly 1.
Kvalifikácia.
Kvalifikácia sa uskutočnila 26. októbra 2024 v 15:00 miestneho času ().
Poznámky:
Preteky.
Preteky sa uskutočnili 27. októbra 2024 v 14:00 miestneho času ().
Priebežné poradie šampionátu.
Poradie šampionátu jazdcov (Top 5)
Majstrovstvá vo futbale zóny CONCACAF 1969

Majstrovstvá vo futbale zóny CONCACAF 1969 boli štvrtým ročníkom Majstrovstiev zóny CONCACAF vo futbale. Turnaj hostila Kostarika a konal sa od 23. novembra do 7. decembra 1969. 
Víťazom turnaja sa stala domáca . 
Finálový turnaj.
Kostarika sa stalo vyhralo Majstrovstvá vo futbale zóny CONCACAF 1969.
Majstrovstvá vo futbale zóny CONCACAF 1967

Majstrovstvá vo futbale zóny CONCACAF 1967 boli tretím ročníkom Majstrovstiev zóny CONCACAF vo futbale. Turnaj hostil Honduras v dňoch od 5. do 19. marca 1967.
Víťazom turnaja sa stala .
Finálový turnaj.
Guatemala sa stalo vyhralo Majstrovstvá vo futbale zóny CONCACAF 1967.
Majstrovstvá vo futbale zóny CONCACAF 1965

Majstrovstvá vo futbale zóny CONCACAF 1965 boli druhým ročníkom Majstrovstiev zóny CONCACAF vo futbale. Turnaj hostila Guatemala v dňoch od 28. marca do 11. apríla 1965. 
Finálový turnaj.
Mexiko sa stalo vyhralo Majstrovstvá vo futbale zóny CONCACAF 1965.
Majstrovstvá vo futbale zóny CONCACAF 1963

Majstrovstvá vo futbale zóny CONCACAF 1963 boli prvým ročníkom Majstrovstiev zóny CONCACAF vo futbale. Turnaj hostil Salvádor v dňoch od 23. marca do 7. apríla 1963. 
Záverečný turnaj.
Finálová skupina.
Kostarika sa stala majstrom zóny CONCACAF
Les Films 13

Les Films 13 je francúzska filmová produkčná a distribučná spoločnosť, ktorú založil Claude Lelouch v roku 1960.
História.
Spoločnosť sídlila najskôr v 10. parížskom obvode (boulevard de Strasbourg), od roku 1968 sídli na 15 avenue Hoche, v 8. parížskom obvode. Na tejto adrese sa nachádza aj Club 13, ktoré vytvoril Claude Lelouch. Ide dve súkromné premietacie miestnosti a reštauráciu otvorenú každý týždeň na obed. Podnik Les Films 13 vyprodukoval vyše päťdesiat filmov.
Minestrina

Minestrina alebo pastina in brodo (doslovne "cestovinky vo vývare") je talianska polievka z jednoduchej zeleninovej zápražky ("minestra") a vývaru ("brodo"), do ktorej sa pridajú cestoviny malých rozmerov ("pastina"). V preklade do slovenčiny jej názov znie "polievka pre chorých".
Príprava.
Na prípravu minestriny sa používa vývar z mäsa, rýb alebo zeleniny, alebo niekedy sa pripravuje s kockami bujónu. Varenie cestovín, ktoré majú malú veľkosť, zvyčajne trvá len niekoľko minút. Bežne sa takto získaná polievka obohacuje strúhaným parmezánom a/alebo surovým olivovým olejom alebo dokonca s taveným syrom.
Varianty.
Niekedy namiesto malých cestovín možno polievku pripraviť z ryže alebo s inými výrobkami na báze obilnín, ako sú ovsené vločky alebo kuskus.
Deväťsil Kablíkovej

Deväťsil Kablíkovej () je druh trvácej trsovitej byliny rodu deväťsil, z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Prirodzene je rozšírený v strednej a juhovýchodnej Európe.
Ignaz Friedrich Tausch ho pomenoval podľa Josefíny Kablíkovej, ktorá tento druh objavila v roku 1851 v okolí Špindlerovho Mlýna v Krkonošiach. 
Opis.
Deväťsil Kablíkovej je trváca dvojdomá bylina s valcovitým podzemkom, s krátkymi výbežkami. Byľ je priama, dutá, výrazne rebrovitá, zelená, riedko pavučinato vlnatá, s krátkymi žliazkami, vysoká 10 až 50 cm, v čase zrelosti plodov až 70 cm.
Prízemné listy sú stopkaté, trojuholníkovito srdcovité, s priemerom do 50 cm. Listová stopka je valcovitá, spravidla plná, neskôr s drobnými dutinkami. Čepeľ je kožovitá, na báze široko vykrojená, na okraji dvojito zúbkatá, vzácne až laločnatá, na vrchole končistá, lesklá, zelená, na rube svetlejšia, na líci lysá, na rube plstnatá, neskôr lysavejúca. Byľové listy sú početné, šupinovité, sediace, čepeľ je mäkká, kopijovitá, dlhá do 5 cm.
Zložené súkvetia sú strapcovité, samčie s 5 až 22 úbormi, samičie s 18 až 33 úbormi. Samčie úbory sú obrátene kužeľovité a sú väčšie ako samičie úbory. Okrajové kvety samčích rastlín spravidla chýbajú, stredových býva až 60, samičie rastliny majú okrajové kvety v počte 80 až 100, stredové bývajú najviac tri. Kvety sú biele alebo bledožlté, všetky rúrkovité. Biela koruna je v spodnej časti rúrkovitá, v hornej lievikovitá. Blizna je dvojramenná. Zákrov je dvoj až trojradový, dlhý do 10 mm na samčích úboroch a do 7 mm na samičích úboroch. Zákrovné listene sú podlhovasté, bledozelené a slabo chlpaté.
Plodmi sú úzko valcovité, rebrovité, žltohnedé nažky, dlhé 4 až 5 mm, na vrchole s chocholcom.
Rozšírenie.
Areál rozšírenia druhu zahŕňa oblasti od Poľska cez Česko a Slovensko po Balkánsky polostrov.
Na Slovensku je roztrúsený až hojný vo Veľkej Fatre, Nízkych Tatrách, Západných Tatrách, Vysokých Tatrách a Belianskych Tatrách, v Slovenskom raji, Západných Beskydách, Čergove a Bukovských vrchoch. Chýba v oblasti panónskej flóry.
Najnižšie položený výskyt, ca 210 m n. m., pochádza z oblasti medzi Svidníkom a Stročínom, najvyšší vo Vysokých Tatrách, v oblasti Hrubého štítu, vo výške 1 520 – 1 780 m n. m.
Ekológia.
Deväťsil Kablíkovej obsadzuje vhodné stanovištia na brehoch horských potokov a riek a na vlhkých okrajoch lesov od pahorkatín po subalpínsky stupeň. Vyhovujú mu vlhké až zamokrené, humózne, výživné, piesočnaté i štrkovité pôdy. Kvitne od marca do mája.
Pstruhový potok

Pstruhový potok je kratší vodný tok v Nízkych Tatrách na území okresu Poprad. Je to ľavostranný prítok Čierneho Váhu s dĺžkou približne 2,5 km a je tokom IV. rádu. Preteká územím ochranného pásma Národného parku Nízke Tatry.
Priebeh toku.
Potok pramení vo východnej časti Nízkych Tatier, v geomorfologickom podcelku Kráľovohoľské Tatry a ich časti Priehyba, v lokalite Okrúhle, v nadmorskej výške približne 
Pstruhový potok pramení v pásme nesúvislého lesa, pod hrebeňom, vedúcom z Doštianky na Závrch () a tečie severovýchodným smerom. Na hornom toku sa postupne stáča na sever a ďalej pokračuje údolím. V strednej časti priberá jediný významný prítok, pravostranný potok z východného úbočia Závrchu (). Pokračuje dolinou Baňa, kde sa esovito stáča, najskôr na severovýchod, následne na severozápad a napokon na východ. Na dolnom toku vteká do Čiernovážskej doliny, kde podteká cestu a na západnom úpätí Gregórie () sa v nadmorskej výške cca vlieva ľavostranne do Čierneho Váhu. 
Potok pramení a preteká iba územím obce Liptovská Teplička v okrese Poprad v Prešovskom kraji.
Nikosthenov maliar

Nikosthenov maliar bol grécky maliar červenofigúrových váz, činný približne v rokoch 520 až 500 pred Kr.
Nikosthenov maliar bol aténsky maliar váz, ktorého skutočné meno nie je známe. Britský znalec umenia John Beazley ho hlavne na základe štylistickej analýzy nazval "Nikosthenovým maliarom" po hrnčiarovi Nikosthenovi, autorovi troch signovaných váz (ΝΙΚΟΣΘΕΝΕΣ ΕΠΟΙΕΣΕΝ = vyrobil to Nikosthenes), ktoré tento maliar vyzdobil (menom vyhradeným pre tohto umelca, ktorý maľoval výlučne červenofigúrovou technikou, kým ten maliar, ktorý Nikosthenove vázy zdobil čiernofigúrovou technikou, je známy ako Maliar N – N = skratka Nikosthenes ). Nikosthenov maliar spolupracoval aj s hrnčiarom Pamfaiom (vyzdobil mu najmenej sedem signovaných váz), o ktorom Beazley uvádza, že mohol byť mladším partnerom hrnčiara Nikosthena. Nikosthenov maliar bol spomedzi maliarov spolupracujúcimi s hrnčiarmi Nikosthenom a Pamfaiom najužšie spojený, pretože väčšina jeho zachovaných váz má ich podpis a pretože sa zdá, že žiadna jeho váza nemá podpis iného hrnčiara. Zatiaľ čo sú niektoré z mnohých váz zdobených napr. Oltom alebo Epiktétom signované aj inými hrnčiarmi.
Jeho ruke je na základe štýlu maľby pripísaných veľké množstvo červenofigúrových váz rôznych tvarov, medzi ktoré patrí kantharos, skyfos alebo pyxis, ale jeho špecializáciou bola výzdoba kylikes (na začiatku maľoval kylikes s očami, typu A). Vo výbere tém zobrazení prevažujú u neho mytologické scény, a to najmä dionýzovské (napr. scény so satyrmi a orgiami, často sprevádzanými hudobnými nástrojmi). V čase, keď bol Nikosthenov maliar aktívny, boli dionýzovské námety až tak populárne, že neboli o nič viac charakteristické pre jedného maliara ako pre iného. Jeho maliarske diela majú často nižšiu úroveň (postavy tu pôsobia strnulo a sú proporčne nevyvážené), ale niektoré sú umelecky prepracovanejšie. Príkladom sú červenofigúrové maľby na čaši (kylix) z Britského múzea (British Museum 1841,0301.22) v Londýne, kým maľby zobrazujúce tancujúceho Siléna (maľba v tonde na dne nádoby) a Amazoniek pripravujúcich sa na boj na jednej strane nádoby možno označiť za umelecky priemerné (akoby „odfláknuté“), maľba na opačnej strane nádoby zobrazujúca scénu s mŕtvym Sarpedonom (boh spánku Hypnos a boh smrti Thanatos dvíhajú telo Sarpedona v réžii Iris, v prítomnosti i ženy zobrazenej s rukou na prsiach v geste zúfalstva, ktorá je zrejme matkou hrdinu) je dojemná a krásna kompozícia.
Pokiaľ ide o toto dielo, znalci si v všimli podobnosť niektorých postáv, kompozície a dokonca aj maliarskych techník (napr. použitie zriedenej glazúry na tieňovanie brušných svalov) so zobrazením scény s mŕtvym Sarpedonom na červenofigúrovom kratéri zdobenom maliarom Eufroniom (možno to bola „kópia“ inej aténskej dielne).
Olga Olikova

Olga Olikova (* 17.máj 1990, Vladikavkaz, ZSSR, dnes Rusko) známa ako @oobraider je profesionálka a autorka kníh v oblasti zapletania vlasov.
Životopis.
Narodila sa v Rusku, ale dlhé roky pôsobí na Slovensku. V roku 2023 sa stala víťazkou najväčšej svetovej súťaže v kaderníckom umení Oneshot Hair Award.
Veľká cena Singapuru 2024

Veľká cena Singapuru 2024 (angl. Formula 1 Singapore Airlines Singapore Grand Prix 2024), ktorá sa uskutočnila 22. septembra 2024 na pretekárskom okruhu Marina Bay Street Circuit v meste Marina Bay v Singapure. Preteky boli osemnástymi pretekmi v poradí v sezóne 2024 šampionátu Formuly 1.
Kvalifikácia.
Kvalifikácia sa uskutočnila 21. septembra 2024 v 21:00 miestneho času ().
Preteky.
Preteky sa uskutočnili 22. septembra 2024 ve 20:00 místního času ().
Les Films Corona

Les Films Corona bola francúzska produkčná a distribučná spoločnosť, na ktorej čele stál producent Robert Dorfmann.
História.
Spoločnosť, ktorá sa nachádza na 40 rue Diderot v Nanterre, bola založená 25. októbra 1955 a odtrhla sa 9. marca 1988. Založili ju producenti Robert Dorfmann a Henri Bérard. Od 50. do 70. rokov 20. storočia bol Dorfmann považovaný za jedného z najväčších francúzskych producentov, ktorý dosiahol úspechy vo veľmi odlišných žánroch. Spoločnosť distribuovala a produkovala desiatky filmov vrátane zahraničných produkcii. V decembri 1987 spoločnosť Les Films Corona pohltila Financière Robur. Spoločnosť Robur sa v roku 1992 zlúčila s UGC Droits Audiovisuels a potom ju v roku 1996 získala spoločnosť Canal+. Podnik Corona Films je dnes integrovaný do StudioCanal.
Nerčinská zmluva

Nerčinská zmluva (, , ) je historicky prvou zmluvou medzi Ruskom a Čínou, ovládanou mandžuskou dynastiou Čching. Upravovala najmä otázky vzájomných hraníc a obchodu. Bola uzavretá v ruskom meste Nerčinsk 27. augusta 1689. Ukončila vyše 30 rokov trvajúcu rusko-čchingskú vojnu.
Pozadie.
Po založení Toboľska začali kozáci prenikať ďalej na východ. Obsadili Zabajkalsko a prenikli až k Amuru, kde postavili niekoľko opevnených osád ("ostrogov"). Jednou z týchto osád bol aj Albazino, nachádzajúce sa na ľavom brehu Amuru.
Čchingovia žiadali, aby Rusi z údolia Amuru odišli. V roku 1684, po potlačení povstania v Číne, vypravili Čchingovia vojsko k Albazinu a dobyli ho.
Ruskí osadníci sa však čoskoro vrátili. V roku 1682 bolo zriadené Albazinské vojvodstvo, ktoré sa rozprestieralo na ľavom i pravom brehu Amuru od sútoku Šilky a rieky Arguň až k rieke Zeja.
Rusi vyslali do Zabajkalska Fjodora Golovina, povereného správou Zabajkalska a Poamuria a usporiadaním vzťahov s čchingskou ríšou. Pod tlakom hroziacich bojov so západnými Mongolmi (Ojratmi) Čchingovia nakoniec vyslali svoju diplomatickú misiu s armádou na vyjednávanie s Golovinom do Nerčinska. V čchingskej misii boli aj jezuiti pôsobiaci v Pekingu.
Podpis zmluvy.
Vyjednávania o zmluve prebiehali za prítomnosti čchingského vojska, ktoré prečíslovalo ruskú posádku. Prítomní jezuiti slúžili ako tlmočníci a prostredníci.
27. augusta 1689 došlo k podpisu zmluvy. Podľa nej oblasť na pravom brehu rieky Arguň a oboch brehoch vrchného toku Amuru (tvoriaca veľkú časť Albazinského vojvodstva a zahŕňajúcu Albazin samotný) pripadla ríši Čching. Zmluva ďalej upravovala najmä otázky vzájomného obchodu, v rámci ktorého dostali Rusi povolenie predávať drahé kožušiny na čínskom trhu, a riešenie pohraničných sporov.
Zmluva bola spísaná v piatich jazykoch – ruštine, mandžuštine, čínštine, mongolčine a latinčine. Tieto jazykové znenia sa od seba obsahovo líšia. Navyše zmluva neodkazuje na presné geografické body, presný priebeh hranice teda nebol určený.
Nasledujúce udalosti.
Nerčinská zmluva bola potvrdená a rozšírená Zmluvou z Kjachty v roku 1727. Podmienky zmluvy boli upravené v prospech Ruska Ajgunskou zmluvou (1858) a Pekinskou konvenciou (1860).
Turistická značkovaná trasa číslo 5124

 Turistická značkovaná trasa číslo 5124 je krátka zelená trasa v Bielych Karpatoch. Začína v osade Bojková obce Horná Súča a končí v českej osade Na Koncích. Dĺžka trasy je 2,5 km.