Tibor Kočík

Dr. Tibor Kočík (* 5. december 1952, Košice) je básnik, esejista, publicista a editor.
Životopis.
Od narodenia žije a pôsobí v Košiciach. Vyštudoval všeobecnú pedagogiku a etopédiu na Pedagogickej fakulte UPJŠ, resp. Prešovskej univerzity v Prešove, taktiež žurnalistiku na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Pôsobil ako vydavateľský redaktor, novinár, tajomník "Zväzu slovenských výtvarných umelcov," po roku 1989 "Slovenskej výtvarnej únie". Od roku 1991 sa venoval psychosociálne narušeným jedincom. Jeho dlhodobým, takmer tri desaťročia trvajúcim pôsobiskom bolo Liečebno-výchovné sanatórium v Košiciach - Barci, ktoré nedlho po otvorení  na jeseň roku 1992 spoluvytváral a profiloval v pozícii zástupcu riaditeľa viac ako dve desiatky rokov. Od roku 2021 žije v ústraní v malom sídliskovom byte na okraji Košíc, kde sa popri permanentnej starostlivosti o svojho invalidného syna, trvajúcej  už od roku 2003, kedy ovdovel, naďalej venuje literárnej a publicistickej tvorbe.
Tvorba.
Jeho literárne začiatky siahajú do čias stredoškolských a vysokoškolských štúdií. Publikovať začal krátko po nástupe normalizácie v samizdatových časopisoch "Smetisko" (1973 – 1976) a "Denníkové záznamy" (1978 – 1979), začiatkom 80. rokov v "Novom slove mladých", "Romboide", "Smene na nedeľu" a iných časopisoch, rovnako aj v literárnych zborníkoch a Slovenskom rozhlase. Bol členom košického "Klubu mladých autorov" spolu s budúcimi literátmi ako Peter Juščák, Blažej Krasnovský, Karol Pém, Jozef Urban a ďalší. V knižnom debute "Vnútrozemie" (1995), "ako jednej z mála zbierok podobného typu u nás, zachytil výbušnú atmosféru v každodennom živote" (Dalimír Hajko). Ani v nasledujúcich šiestich zbierkach neponúkal ilúzie - nič neprizdoboval, či už spomienkovým optimizmom, alebo žiarivo potešujúcou nádejou. Po zbierke "Byť namiesto mať" z roku 2004 prišlo na rad ôsme básnické dielo "Zóna" (2007), ktoré literárny kritik Igor Hochel na zadnej strane knižnej obálky charakterizoval týmito slovami: "Texty tejto knihy vnímam ako moderné básnické skladby, prinášajúce reflexívnu lyriku, celistvo zakotvenú v prítomnosti. Odzrkadľujú rozporuplnosť (postindustriálnej, postmodernej či posttotalitnej) doby, v ktorej žijeme, základné problémy spoločnosti, ktorej je každý z nás – či chce, či nechce – súčasťou. Objavujú sa tu motívy drogovej závislosti, odcudzenosti, citovej vyprahnutosti, nehostinnosti betónového priestoru, tlaku na presadenie konzumného životného štýlu, masmediálnej manipulácie, medzigeneračných rozporov, zneužívania politickej moci, tupej pornografie atď. Dôležité je, že ich spracovanie autor dobre zvládol z hľadiska objavnosti výrazových prostriedkov: jeho jazyk je obrazný, metaforicky nasýtený." V krátkej charakteristike básnickej knihy "Rok zasvätenca" (2017) prof. Ján Gbúr napísal: "Tibor Kočík je veľmi dobrý pozorovateľ každodennosti. Vie pomenovať jej krízové javy, jej slabosti i hodnotovo silné miesta, na ktoré sa oplatí vkročiť ako diskutér, prípadne len ako poslucháč či hľadač súcitu, empatie alebo porozumenia." Okrem poézie sa venuje literárnej a výtvarnej publicistike. Výtvarnokritické postoje publikoval v zbierke esejí "Fragmenty z medzičasu" (2000). Inicioval medzinárodnú konferenciu k 50. výročiu okupácie Československa v roku 1968 a vydanie zborníka konferenčných referátov, ktorý vyšiel v roku 2021 pod názvom "Okupácia Košíc a východného Slovenska - august 1968. Pri jeho vydaní" participoval ako autor, editor a zostavovateľ. Dielo získalo v roku 2022 titul "Najkrajšia kniha Slovenska 2021" v kategórii vedecká a odborná literatúra. V roku 2021 dokončil súbor rozprávaní, literárnych portrétov, rozhovorov a štúdií pod názvom "Letmé premietanie" (projekt bol podporený v roku 2020 z verejných zdrojov poskytnutých Fondom na podporu umenia) a v roku 2023 monografickú štúdiu o predstaviteľovi neoficiálnej výtvarnej scény Košíc Igorovi Ďurišinovi (1947 - 2021) pod názvom "Solitér undergroundového razenia" (projekt bol podporený v roku 2022 z verejných zdrojov poskytnutých Fondom na podporu umenia) . Na sklonku jesene roku 2023 vyšla po takmer troch desaťročiach reedícia básnikovej prvotiny pod rovnomenným názvom "Vnútrozemie". Dobová kritika charakterizovala autora debutu ako básnika, ktorý: "Hľadá odraz civilizačných problémov vo vzťahoch medzi ľuďmi, píše o neschopnosti jednotlivca absorbovať do svojho myslenia a zakomponovať do svojich postojov nové problémy doby. Akoby otázky techniky a jej vplyvu na človeka prestávali trápiť básnikov, ktorí sa radšej dávajú na mystiku. Za clonou technickej civilizácie cítime hľadanie ľudského dotyku – veľké sústo aj pre renomovaného tvorcu." 
Dielo.
Štúdie.
Štúdie interdisciplinárneho charakteru a umeleckej komunikácie.