Hontianska župa (Uhorsko)

Hontianska župa resp. Hontianska stolica resp. Hontiansky komitát (namiesto slova Hontianska/-y môže byť staršie slovo Hontská/-ý; iný názov: Hont; maď. "Hont(h) vármegye" alebo "Hont(h)", nem. "Komitat Hont" alebo "Honter Gespanschaft" alebo "Hont", lat. "Comitatus Hont(h)ensis" alebo "Honthum") bola župa resp. stolica resp. komitát v Uhorsku. Na jej území je v súčasnosti oficiálny turistický región s totožným názvom.
Od 15. storočia sa niekedy (najmä keď do župy patril aj Malohont) terminologicky rozlišovali dve časti:
Uhorský komitát/stolica/župa.
Hontianska župa susedila s Tekovskou, Zvolenskou, Novohradskou, Peštiansko-Pilišsko-Šoltsko-Malokumánskou ("Pest-Pilis-Solt-Kiskun") a Ostrihomskou župou. Hontianskou župou pretekali rieky Krupinica a Ipeľ. Rozloha Hontu v roku 1910 bola 2 633 km².
Centrum.
Administratívnym centrom Hontu bol Hontiansky hrad. V stredoveku však hontianska šľachta často snemovala spolu s novohradskou šľachtou v Balážskych Ďarmotách. Do roku 1497 zasadala stoličná sedria prevažne v Ipeľskom Predmostí. Počas tureckých výbojov stolica nemala trvalé sídlo. Od polovice 16. storočia zasadala sedria v Krupine (vtedy táto patrila do Zvolenskej stolice). V rokoch 1725 - 50 boli centrom stolice Sebechleby, od roku 1751 do konca 18. storočia Kemence. Po požiari stoličného domu sa centrom stolice stali Šahy (po maďarsky "Ipolyság").
Rody vládnucich županov.
Na čele stolice sa striedali členovia významných šľachtických rodín Hontu, od roku 1711 post hlavného župana dedične zastávali členovia rodu Koháriovcov (Koháry).
Dejiny.
"Hontiansky komitát" vznikol v 11. storočí odčlenením od Novohradského komitátu. Do konca 13. storočia sa komitát zmenil na "šľachtickú (zemiansku) stolicu". Na prelome 13. a 14. storočia sa k Hontu pripojil Rimavský komitát (Malohont), ktorý však s Hontom priamo nesusedil, čo ustavične viedlo k sporom medzi šľachtou obidvoch častí stolice.
V rokoch 1552 (dobytie hradu "Drégely") až 1682 väčšinu územia stolice obsadili turecké vojská a pripojili ju k Novohradskému sandžaku. Turecké územie siahalo až ku Krupine, ktorú však Turci nikdy nezískali a do okolia Banskej Štiavnice. Cisárske vojská oslobodili hrad Drégely už v roku 1593, neskôr Novohrad, a v roku 1595 Vyšehrad a Ostrihom. Turci však vo výbojoch pokračovali aj po porážke v pätnásťročnej vojne (Žitavský mier roku 1606) a získali územie približne po spojnicu Hontianske Nemce - Pukanec. Turci boli vyhnaní až po porážke pri Nových Zámkoch roku 1685.
V roku 1877 bola k "Hontianskej župe" pripojená Krupina. Najvýznamnejším mestom stolice bola Banská Štiavnica, ktorá bola roku 1787 druhým najväčším slovenským mestom s počtom obyvateľov 18 926.
Národnosti.
Hont v 19. storočí obývali prevažne Slováci a Maďari, etnická hranica medzi nimi prebiehala severne od rieky Ipeľ. Slováci však tvorili aj jazykové ostrovy v maďarskom etnickom priestore na juhu stolice. Nemci mali prevahu len v Banskej Štiavnici a Banskej Belej.
Okresy.
V stredoveku sa Hontianska stolica delila na štyri "slúžnovské okresy":
Po pripojení Malohontu ku Gemeru roku 1802 sa vytvoril štvrtý okres na východ a juh od Ipľa:
V roku 1910 sa Hontianska župa delila na tieto "okresy": 
Slovenská župa.
"Viac v článku Hontianska župa (Česko-Slovensko)."
V roku 1918 (potvrdené roku 1920 Trianonskou zmluvou) sa 82% územia Hontianskej župy stalo súčasťou Česko-Slovenska, zvyšok pripadol Maďarsku. 
Hontianska župa v Česko-Slovensku existovala do roku 1922. 1. januára 1923 v plnom rozsahu zanikla a jej územie bolo rozdelené medzi novovzniknutú Zvolenskú a Nitriansku (veľ)župu. V roku 1928 bolo župné zriadenie na území Slovenska úplne zrušené.