burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Peter Paul Rubens

Pieter Pauwel (Peter Paul) Rubens (* 28. jún 1577, Siegen, Nemecko – † 30. máj 1640, Antverpy, Belgicko) je považovaný za jedného z najvýznamnejších maliarov európskeho umenia, spolu s Rembrandtom van Rijn a za najvýznamnejšieho flámskeho maliara 17. storočia.
Životopis.
Narodil sa vo vestfálskom meste Siegen, v rodine úspešného antverpského protestantského advokáta, ktorý utiekol z Antverp pred náboženským útlakom. V roku 1589, dva roky po otcovej smrti, sa Rubens a jeho matka vrátili do Antverp, kde prestúpil ku katolíckej viere. Náboženské motívy patrili v jeho neskoršej práci k najvýznamnejším. V Antverpách ho jeho matka dala do školenia k najlepším miestnym maliarom.
V roku 1600 odišiel do Talianska, kde pôsobil ako dvorný maliar pre mantovského vojvodu Vincenza Gonzagu. Navštívil Benátky, Rím a Janov, študoval tu antické umenie a učil sa kopírovaním diel talianskych majstrov. Jeho štýl bol v tej dobe silne ovplyvnený Tizianom.
Po smrti jeho matky v roku 1608 sa Rubens vrátil do Antverp. O rok neskôr sa oženil s Isabelle Brantovou. Jeho obrazy "Stavanie kríža" (1610) a "Snímanie z kríža" (1611 - 1614) pre miestnu katedrálu Panny Márie ho zaradili medzi najuznávanejších flámskych maliarov.
Mnoho zákaziek dostal od francúzskeho kráľovského dvora, medzi nimi aj na sériu alegorických obrazov zo života Márie Medicejskej (teraz sú umiestnené v Louvri). Pre spracovanie veľkého množstva zákaziek, ktoré dostával, vytvoril v Antverpách dielňu, v ktorej s ním pracovali jeho žiaci z ktorých sa mnohí neskôr preslávili ako napríklad Anthonis van Dyck.
V rokoch 1621 až 1633 sa aktívne zúčastňoval na mnohých diplomatických rokovaniach. Španielsky kráľ Filip IV. ho poveril úlohou dosiahnuť zblíženie Španielska s Anglickom. Rubensovou zásluhou bola 15. novembra 1630 podpísaná mierová zmluva medzi Anglickom a Španielskom. Anglický kráľ Karol I. ho za toto úsilie pasoval na rytiera a bohato obdaroval.
V roku 1630, štyri roky po smrti svojej prvej ženy, sa znova oženil so šestnásťročnou Helenou Fourmetovou. Rubens mal tri deti so svojou prvou ženou Isabelle a päť detí s Helenou. Najmladšie dieťa sa narodilo osem mesiacov po jeho smrti. Zomrel vo veku 62 rokov a je pochovaný v kostole sv. Jakuba v Antverpách.
Andrej Rubľov

Andrej Rubľov (; * 1360? – † 29. január 1430) bol ruský maliar ikon. Z jeho diel sa dochovalo veľmi málo, mnohé z nich boli premaľované, zničené, alebo je ich autorstvo sporné (keďže samotný Rubľov sa na svoje diela nepodpisoval). Taktiež sa nezachovala žiadna podobizeň maliara - jediná stopa sú miniatúry z 16. storočia, ktoré zobrazujú Rubľova a Danilu pri práci v Andronikovskom monastieri ako mnícha s holou hlavou a bradou na rebríku. V roku 1988 bol kanonizovaný Ruskou pravoslávnou cirkvou za svätého.
Životopis.
Presný dátum ani miesto narodenia Rubľova nie sú známe. V mladom veku vstúpil do monastiera (pravdepodobne do Trojicko-sergijevskej lavry). Prvýkrát sa jeho meno objavilo v záznamoch kronikárov v roku 1405, keď spolu s Feofanom Grekom a Prochorom z Gorodca pracoval na freskách chrámu Zvestovania v moskovskom Kremli. Tieto maľby boli neskôr zničené, ale rovnaká skupina maliarov vytvorila aj chrámový ikonostas. Vtedy bol kronikármi uvádzaný až na treťom mieste, čo značí, že v tej dobe mal ešte malé skúsenosti. Je mu tiež pripisované autorstvo (dnes už iba fragmentov) fresiek kostola Zosnutia presv. Bohorodičky v Zvenigorode z roku 1400.
V roku 1408 sa Rubľov opäť objavil v záznamoch - išlo o realizáciu fresiek v chráme Zosnutia presv. Bohorodičky vo Vladimíre, ktoré vytváral s mníchom Danilom Čorným. V tomto roku došlo aj k veľkému poškodeniu jeho domovského monastiera po útoku Tatárov, obnova výzdoby znovopostaveného chrámu bola zverená Danilovi, Rubľovovi a ich žiakom. Z fresiek sa dochovali iba fragmenty, no ikonostas bol zachránený - je to pravdepodobne najstarší ikonostas zachovaný ako celok.
Po dokončení prác v monastieri sa Rubľov presunul do Andronikovského monastiera v Moskve, kde namaľoval svoje posledné dielo - fresky v chráme Spasiteľa. Tu 29. januára 1430 umrel a je tu aj pochovaný.
Francisco Zurbarán

Francisco Zurbarán (* 7. november 1598, Fuente de Cantos, Španielsko – † 27. august 1664, Madrid, Španielsko) bol španielsky maliar.
Svätá rodina so svätou Annou

Svätá rodina so svätou Annou (tal. "Sant'Anna, la Vergine e il Bambino con l'agnellino", slov. "Svätá Anna, Panna Mária a Dieťa s baránkom") je olejomaľba renesančného umelca Leonarda da Vinciho zobrazujúca svätú Annu, jej dcéru Pannu Máriu a dieťa Ježiša. 
Skupinku postáv umelec umiestnil do skalného údolia, otvárajúceho sa do ľudoprázdnej krajiny. Panna Mária sedí na kolenách svojej matky a zúčastňuje sa na hre svojho syna. Ten s detskou hravosťou ťahá za uši baránka. 
Dielo, známe aj pod názvami "Svätá Anna samotretia", "Panna Mária a Dieťa so svätou Annou", možno chápať aj s genealogického pohľadu, kedy Leonardo zachytil na obraze dávnu tému Kristovho rodokmeňa. Baránok tu symbolicky predstavuje budúcu obeť, cez ktorú Ježiš zachráni ľudstvo.
Obraz bol pôvodne určený pre hlavný oltár kostola Santissima Annunziata vo Florencii. 
Práce na tomto diele Leonardo začal v roku 1500, no často ho prepracovával v množstve výkresov a skíc (jeden kartón so skicou sa nachádza v zbierkach londýnskej Národnej galérie). Napokon, ako i iné ďalšie jeho diela, ostalo nedokončené. Podľa všetkého ho mal pri sebe na sklonku života v čase svojho pôsobenia pri dvore kráľa Františka I. Príčina nedokončenia obrazu mohla tkvieť i v tom, že v tomto období nad jeho záujmom o umenie víťazil záujem o matematiku a vedy. Za vlády Ľudovíta XIII. sa dostalo do kráľovských zbierok.
Červená

Červená je farba, zodpovedajúca najnižším frekvenciám, ktoré dokáže oko vnímať. Červená farba patrí medzi základné farby spektra, je to farba monochromatického svetla s vlnovou dĺžkou približne 700 nm. Svetlo s ešte nižšou frekvenčnou dĺžkou už ľudské oko nie je schopné vnímať, ide sa o tzv. infračervené žiarenie.
Červená farba je základnou farbou pri aditívnom miešaní farieb, jej doplnkom je tyrkysová.
Zvestovanie (Leonardo, 1472)

Zvestovanie () je názov obrazu renesančného umelca Leonarda da Vinciho z roku 1472.
Leonardo je autorom dvoch verzií s tematikou „Zvestovania Panne Márii“ (druhá verzia "Zvestovania", umiestnená v parížskom Louvri vznikla v roku 1478). 
Toto dielo vzniklo počas Leonardovho pôsobenia v umeleckej dielni Andreu del Verrocchia. Pôvodne bolo určené pre kláštor San Bartolomeo v Monteoliveto neďaleko Florencie a do Uffizi sa dostalo v roku 1867. Na maľbe badať vplyv florentskej maliarskej školy, najmä výtvarný prejav Sandra Botticelliho. Zobrazenie perspektívy a postáv tu pôsobí mierne neohrabane.
Obraz zachytáva tradičný námet, kedy archanjel Gabriel prichádza Panne Márii zvestovať narodenie Ježiša Krista (Lk 1:26-38). Na pozadí schematicky načrtnutej krajiny anjel s ľaliou v ľavej ruke a so žehnajúcim gestom pravej ruky zvestuje Márii Božiu vôľu. Tá v úľaku no súčasne s výrazom hlbokej úcty naznačenom gestom ľavej ruky prijíma túto zvesť.
Dielo je zvláštne svojím priestorovým podaním. Zatiaľčo ľavá strana obrazu - anjel a stromy sú zobrazené klasicky z profilu, pravá strana s budovou je poňatá úplne priestorovo; Mária je zobrazená takmer v čelnom pohľade.
Obraz má v sebe symbolické prvky - ľalia v anjelovej ruke ako symbol čistoty a nevinnosti a mramorová truhlica pred Máriou pripomínajúca sarkofág je odkazom na hrob Piera Cosima de' Medici vo florentskej bazilike San Lorenzo, dielo Leonardovho učiteľa Verrocchia. 
Leonardove autorstvo tohto diela bolo dlho spochybňované. Pôvodne sa predpokladalo, že obraz je dielom iných, najmä starších majstrov (napr. Ghirlandaia resp. samotného Verrocchia). Pochybnosti vyvrátil nález Leonardových štúdií k tomuto dielu.
Hudobník (Leonardo)

Hudobník je názov obrazu, namaľovaného talianskym renesančným umelcom Leonardom da Vincim okolo roku 1485.
Obraz, známy aj pod označením "Portrét hudobníka", vznikol počas Leonardovho pôsobenia v Miláne. Podľa niektorých odborníkov je pravdepodobne portrétom kapelníka tunajšieho dómu Franchina Gaffuria. Notový list, ktorý mladík drží v ruke, je narážkou na jeho povolanie. 
Z diela je zrejmý Leonardov zmysel pre to, čo na portréte považuje za dôležité. Na tmavom pozadí sa jasne vyníma tvár zobrazovanej osoby. So zovretými, úzkymi perami a zahĺbeným pohľadom, upreným do diaľky. 
Dielo, podobne ako mnohé ďalšie Leonardove práce ostalo nedokončené – súčasti odevu mladého muža sú prácou niektorého z umelcových žiakov.
Nizozemsko

Nizozemsko môže byť slovenské označenie pre:
Treba poznamenať, že najnovšie niektoré zdroje (napr. Veľký atlas svetových dejín) – azda nesprávne – výraz Nizozemsko vôbec nepoužívajú a nahradili ho paušálne výrazom Holandsko (čo je obdobné terminológii západoeurópskych jazykov v tom zmysle, že sa historické aj dnešné nizozemské štáty označujú len jedným názvom). Podľa takéhoto prístupu hovoríme o „Holandsku“ už napríklad v 14. storočí a máme napríklad „Španielske Holandsko“ namiesto „Španielskeho Nizozemska“ a podobne.
Vo veľkej väčšine iných jazykov sa na rozdiel od slovenčiny jazykovými ekvivalentmi výrazu Nizozemsko (Netherlands, Niederlanden, Pays Bas…) označuje aj dnešné Holandsko, čím sa zabraňuje zámene s regiónom (teda časťou) Holandska nazývaným Holland.
Pozor na zámenu v češtine, kde slovenskému "Nizozemsko" zodpovedá české "Nizozemí", a slovenskému "Holandsko" (v zmysle celý dnešný štát) české "Nizozemsko".
Dejiny historického územia Nizozemsko.
V 14. a 15. storočí sa územie Nizozemska stalo prakticky najvyspelejšou časťou Európy a toto územie ostalo až dodnes jednou z najvyspelejších častí sveta. Územie nemalo v stredoveku spoločného vládcu, až v 15. storočí väčšina štátikov/provincií na jeho území pripadla spoločne burgundským vojvodom a po vymretí burgundského rodu Habsburgovcom. V roku 1579 (nizozemská revolúcia) sa územie rozpadlo na dve časti:
Luxembursko väčšinou zdieľalo dejiny belgickej časti, od roku 1830 však existovalo samostatne v personálnej únii s Holandskom a od roku 1890 má vlastných vládcov.
Červený

Červený môže byť:
Čierny

Čierny môže byť:
Sydney

Sydney (/ˈsɪdni/) je hlavné mesto austrálskeho štátu Nový Južný Wales a druhé najľudnatejšie mesto v Austrálii a Oceánii. Nachádza sa na východnom pobreží Austrálie a obklopuje ho záliv Port Jackson a periférne oblasti po Modré vrchy na západe, Hawkesbury na severe a oblasť Mcarthur na juhu. Obyvatelia Sydney sa nazývajú "Sydneysiders". V júni 2017 mala metropolitná oblasť Sydney odhadom 5 131 326 obyvateľov.
Napriek tomu, že Sydney je jedno z najdrahších miest na svete, podľa zoznamu firmy Mercer, ktorá sa zaoberá kvalitou života v mestách, je Sydney na 10. mieste v tomto zozname, čím sa radí medzi mestá, ktoré sú najvhodnejšie k bývaniu. Sydney má pokročilú trhovú ekonomiku, ktorá stavia na finančnom sektore, priemysle a turizme. V rebríčku Economist Intelligence Unit miest najlepších pre život z roku 2019, ktorý hodnotil 140 miest sa Sydney umiestnilo na 3. mieste. Je tu tiež značná koncentrácia sídiel zahraničných bánk a nadnárodných korporácií. Sydney je tiež najstarším mestom v Austrálii, kedže bolo založené v roku 1788. V roku 1850 bola založená University of Sydney, prvá austrálska univerzita, ktorá je dnes jednou z popredných svetových univerzít.
V Sydney sa tiež konali medzinárodné športové podujatia ako napríklad Letné olympijské hry 2000, pričom patrí medzi desať najnavštevovanejších miest na svete.
Poloha.
Sydney sa nachádza na východnom pobreží Austrálie. Z východu je obklopené Tichým oceánom a zo západu je ohraničené Modrými horami. V Sydney sa nachádza najväčší prírodný prístav na svete, Port Jackson, ako aj viac ako 70 pláží, vrátane svetoznámej pláže Bondi. Rozlohou sa Sydney s predmestiami približuje rozlohe širšieho Londýna, no má iba 50% jeho populácie. Metropolitná oblasť Sydney zahŕňa až , ale väčšina tohto územia spadá pod národné parky a neobývané oblasti.
Vývoj počtu obyvateľov.
Väčšina Sydneyčanov má britský alebo írsky pôvod. V 20. storočí sa do Sydney prisťahovali aj väčšie počty ľudí z Talianska, Grécka, Libanonu a Ázie.
Najznámejšie miesta.
Najzaujímavejšími miestami v Sydney sú Prístavný most ("Harbour Bridge") a budova opery ("Sydney Opera House"). V prístave sa každoročne 26. decembra začínajú jachtárske preteky Sydney - Hobart. Ďalšou známou stavbou je tzv. "Sydney Tower", vyhliadková veža v centre mesta, ktorá je druhou najvyššou stavbou na južnej pologuli. "Darling Harbour" v tesnej blízkosti centra mesta je ďalšou z populárnych turistických atrakcií.
Sydney má tiež zaujímavý systém metra (podzemnej železnice; pozri aj City Rail), nachádzajú sa tu filmové štúdiá spoločnosti Fox a olympijský park. V Sydney sa každoročne koná tiež LGBT festival s názvom "Mardi Gras".
Sydney je sídlom austrálskej burzy cenných papierov, austrálskej centrálnej banky a šiestich univerzít.
Topobo

Topobo je 3D robotická hračka vytvorená v laboratoriách MIT Massauschusets.
Jej podstatou je kompletizácia pohyblivých a nepohyblivých dielov, ktoré sú schopné simulovať predvedený pohyb !(tzv. kinetická pamäť). Prvý raz bola hračka predvedená na výstave Ars Electronica v septembri 2004 v Linzi.
Dejiny biológie

Slovo biológia (gr. "bios", "βιος" – život; "logos", "λογος" – slovo) bolo pravdepodobne prvýkrát použité v diele Michaela Christopha Hanova -- "Philosophiae naturalis sive physicae dogmaticae: Geologia, biologia, phytologia generalis et dendrologia", publikovanom v roku 1766. Termín "biológia" tak, ako ho poznáme dnes, zaviedol Jean Baptiste de Lamarck (1744 – 1849).
Históriu biológie však môžeme hľadať už v dobách dávnych ľudských civilizácií a klasických filozofov ako spôsob chápania života.
Zoznam vládcov Česka

Pozri:
Západná Sahara (územie)

Západná Sahara () je riedko osídlené územie v severnej Afrike zodpovedajúce územiu bývalej Španielskej Sahary. Rozloha územia je 266-tisíc km², v roku 2009 na celom území žilo 513 000 obyvateľov. Úradným jazykom na celom území je arabčina, dialekt hasaníja.
Od prímeria v roku 1991 je územie de facto rozdelené na územie okupované Marokom (asi 2/3 územia pri mori) a územie samostatnej Západnej Sahary, oficiálne nazývanej Saharská arabská demokratická republika (skr. SADR; zvyšok územia), ktorú vyhlásil ešte v roku 1976 na začiatku marockej okupácie Front Polisario. Maroko je podporované Francúzskom, Front Polisario susedným Alžírskom, kde sa nachádzajú od 70. rokov aj utečenecké tábory miestnych obyvateľov. Medzi územím Maroka a územím SADR stojí dlhý zemný val ("berm") s mínovými poľami.
De iure územie (podľa OSN) na jednej strane stále patrí Španielsku (ako územie nespravované vlastnou vládou – "non-self-governing territory"), ktoré sa však k nemu od roku 1975 nehlási, a na druhej strane si územie ako celok nárokujú jednak Maroko a jednak Saharská arabská demokratická republika. Saharskú arabskú demokratickú republiku uznáva okolo 45 štátov sveta, organizácia Arabská liga podporuje marocké nároky, ostatné štáty (vrátane USA, Kanady, Ruska, štátov EÚ) zostávajú oficiálne neutrálne.
Podrobnosti pozri aj v článkoch:
Dejiny.
Územie bolo od roku 1885 španielskou kolóniou. V roku 1934 dostala kolónia názov Španielska Sahara. V roku 1965 OSN predpísalo Španielsku, aby zorganizovalo referendum o budúcnosti Španielskej Sahary v zhode s právom na sebaurčenie a dekolonizáciu. Španielsko toto referendum nezorganizovalo, a v roku 1975 podľahlo tlaku Maroka a Mauritánie, keď koncom roka podpísalo tzv. Madridské dohody, ktorými sa ku koncu februára 1976 vzdalo územia v prospech Maroka a Mauritánie. Platnosť Madridských dohôd je značne sporná z hľadiska španielskeho práva a OSN ich považuje za neplatné z hľadiska medzinárodného práva.
Po odchode Španielov roku 1976 územie okupovali Maroko a Mauritánia a Front Polisario vyhlásil v Alžírsku, kde dodnes sídli, nezávislosť územia pod názvom Saharská arabská demokratická republika. Roku 1979 sa Mauritánia vzdala svojich nárokov a vojna pokračovala už len medzi Marokom a Frontom Polisario. Od prímeria v roku 1991 platí aktuálny stav opísaný vyššie.
Obyvateľstvo a mestá.
Obyvateľmi sú najmä kočovní Arabi a Berberi. Hlavným mestom je El-Aaiún s počtom obyvateľov 184 000 (údaj k roku 2004). Druhým najväčším sídlom je prístavné mesto Dachla (58 000 obyvateľov, r. 2004).
Hospodárstvo.
Je to hospodársky zaostalá oblasť, orientovaná prevažne na ťažbu nerastov a poľnohospodársku výrobu. Ťažia sa fosfáty, urán a železná ruda. Na miestnych pastviskách sa chovajú ovce, kozy a ťavy. Rastlinná výroba je tu len v oázach (pestovanie datlí a fíg).
Tycho Brahe

Tycho Brahe (-latinizované meno; pôvodné meno: Tyge Ottesen Brahe; nesprávne: "Tycho de Brahe"; * 14. december 1546, Knutstorp burg, Dánsko (dnešné Švédsko) – † 24. október 1601, Praha) bol významný dánsky astronóm. Je považovaný za najlepšieho a najpresnejšieho pozorovateľa hviezdnej oblohy, ktorý bol prekonaný až šesťdesiat rokov po vynájdení ďalekohľadu.
Životopis.
Bol potomkom starého šľachtického rodu. Študoval filozofiu a rétoriku v Kodani (15591562), potom právo v Lipsku. V roku 1565 zdedil značný majetok a začal sa venovať svojim koníčkom – alchýmii, ale predovšetkým astronómii. Neskôr pokračoval ešte v štúdiu chémie v Augsburgu. V roku 1571 sa po smrti otca vrátil do Dánska a získal vlastné observatórium. 11. novembra 1572 pozoroval (a popísal v spise "O novej hviezde") výbuch supernovy v súhvezdí Kasiopea. Potom cestoval nejaký čas po Európe. Veľkorysá ponuka dánskeho kráľa Frederika II., ktorý mu dal postaviť laboratóriá a observatórium Uranienborg a Stjerneborg na ostrove Hven (dnešný názov Ven) ho primäla k návratu. Na kráľom darovanom ostrovnom observatóriu pracoval viac ako dvadsať rokov. V roku 1597 sa nepohodol s novým kráľom Kristiánom IV., nejaký čas cestoval po Európe a v roku 1599 ho Rudolf II. na radu Tadeáša Hájka z Hájku pozval do Prahy. Postavil nové observatórium v Benátkach nad Jizerou, kde mu posledných niekoľko mesiacov života robil asistenta Johannes Kepler.
Podľa povesti zomrel Brahe na prasknutie močového mechúra na bankete v Prahe, kde zo spoločenských dôvodov nemohol vstať od hostiny skôr než cisár, ale dnes sa zdá, že mal nejakú obličkovú chorobu, alebo podľahol otrave ortuťou zo svojich alchymistických experimentov.
Pochovaný je na pražskom Starom Meste v kostole Panny Márie pred Týnom pri Staromestskom námestí.
Tycho Brahe vytvoril originálnu kozmologickú teóriu: podľa nej je síce Zem stredom vesmíru, ale okolo nej obieha iba Slnko a Mesiac. Ostatné planéty obiehajú okolo Slnka. Vytvoril tak akýsi kompromis medzi geocentrickou teóriou Ptolemaia a teóriou heliocentrickou Mikuláša Kopernika.
Presným meraním paralaxy dokázal, že kométy sa nachádzajú zvonku mesačnej dráhy. Na základe Brahových pozorovaní (predovšetkým polôh Marsu) mohol o niekoľko rokov neskôr Ján Kepler formulovať svoje slávne zákony obehu planét.
Na Brahovu počesť bol pomenovaný mesačný kráter Tycho a planétka 1677 Tycho Brahe.
František Ernest Scherer

František Ferdinand Ernest Scherer (* 1. apríl 1805, Blatná, Česko – † 16. marec 1879, Piešťany) bol lekár a balneológ. Priekopník zavádzania moderných lekárskych metód do kúpeľníctva.
Vyštudoval medicínu a farmáciu vo Viedni. Po dvojročnej chirurgickej praxi sa v roku 1828 usadil v Piešťanoch, kde sa stal prvým kúpeľným lekárom. Zaviedol vedecký prístup do kúpeľnej liečby. V roku 1863 založil Vojenský kúpeľný ústav Piešťany, na ktorého vybudovanie prispel pozemkom a 4000 zlatými.
Svoje znalosti a postrehy z kúpeľnej liečby Scherer zhrnul v publikácii "Die heissen Quellen und Bäder zu Pöstény in Ungarn" vydanej roku 1837 v Lipsku.
Život ukončil samovraždou kvôli zákernej chorobe.
Pochovaný je na cintoríne na Bratislavskej ceste v Piešťanoch.
Adam Trajan

Adam Trajan Benešovský (z Benešova) (* 1586, Benešov – † 1650, Drahovce) bol český duchovný, spisovateľ a exulant.
Narodil sa v Benešove pri Prahe. Študoval na Karlovej univerzite a v roku 1609 dosiahol hodnosť bakalára. Po skončení štúdií pôsobil vo Vimperku ako evanjelický farár. V roku 1621, rok po bitke na Bielej hore, odišiel do exilu do Uhorska, kde konvertoval na katolíctvo a pôsobil ako farár v obci Drahovce.
Je autorom mnohých básní, no najznámejšou sa stala latinská oslavná báseň "Saluberrimae Pistinienses Thermae" ("Uzdravujúce piešťanské kúpele"), ktorá vyšla tlačou v Trenčíne roku 1642.
Biografia.
Bol protestanským kňazom. Otec Ján pochádzal z Trutnova, bol dvakrát ženatý a mal jednu dcéru. Študoval teológiu na univerzite v Prahe. V roku 1609 dosiahol hodnosť bakalára. Pôsobil ako kňaz vo Vimperku a roku 1621 odchádza do exilu, zdržoval sa v Scheliningere, Šoproni a v Žiline a pred rokom 1640 bol správcom farnosti protestantských farníkov v Drahovciach, potom pravdepodobne v Trenčíne. Písal na rôzne témy ako sú spisy lekárske, náboženské, historické, autobiografické a príležitostnú oslavnú poéziu. Po latinsky napísal elegickým distichom oslavnú báseň na liečivé (uzdravujúce) piešťanské pramene "Saluberrimae Pistinienses Thermae" (Trenčín, 1642). Prvýkrát na jej význam upozornil Matej Bel v "Notitia Hungariae…" (1742). Báseň má okrem umeleckej aj historickú a dokumentárnu hodnotu. Obsahuje množstvo údajov o prírode, osídlení Piešťan i okolia a tunajších kúpeľoch. Dosiaľ nie je známe, aké bolo jeho pastoračné pôsobenie v Drahovciach, nie je tu známa protestantská komunita. Možné je i to, že to boli spoluexulanti z Čiech. Nevieme ani, kde a kedy skonal s určitosťou.
Tesla (jednotka)

Tesla (T) je jednotkou magnetickej indukcie. 1 T je magnetická indukcia, ktorá na ploche 1 m² kolmej na smer magnetickej indukcie vyvolá magnetický tok 1 weber. Je pomenovaná podľa srbského fyzika a vynálezcu Nikola Tesla.
Weber (jednotka)

Weber (skrátene Wb) je jednotka magnetického indukčného toku. 1 Wb je magnetický indukčný tok indukujúci v závite, ktorý ho obopína, elektromotorické napätie 1 voltu, ak sa tok rovnomerne zmenšuje tak, že za 1 sekundu zanikne.
Je pomenovaná po nemeckom fyzikovi W. E. Weberovi (18041891).
1 Wb = 1 kg·m²·s–2·A–1
Jean Henri Dunant

Jean Henri Dunant [vyslov: dünan] (* 8. máj 1828, Ženeva – † 30. október 1910, Heiden) bol švajčiarsky spisovateľ, spoluzakladateľ Medzinárodného Červeného kríža, iniciátor Ženevskej konvencie a nositeľ Nobelovej ceny za mier z roku 1901.
Narodil sa v rodine významného ženevského obchodníka. Jeho rodina bola kalvínskeho vyznania a podporovala starostlivosť o sociálne slabých. 25. júna 1859 bol svedkom krvavej bitky pri Solferine a na základe svojich dojmov napísal v roku 1862 knihu "Spomienky na Solferino". Navrhol založenie medzinárodnej organizácie na pomoc raneným vojakom a uzavretie medzinárodnej dohody o ich ochrane.
17. februára 1863 v Ženeve založil Stály medzinárodný výbor pre pomoc raneným, tzv. „výbor piatich“, ktorý spoločne s ním tvorili Guillaume Henri Divour, dr. Louis Appia, dr. Theodore Maunior a Gustave Moynier.
V dňoch 26. až 29. októbra 1864 sa v Ženeve konala konferencia, ktorej sa zúčastnili zástupcovia šestnástich európskych krajín. Na konferencii bol založený Medzinárodný výbor Červeného Kríža, čo je považované za počiatok celosvetového hnutia Červeného kríža.
Zlatíčka pre každého

Zlatíčka pre každého je romantická komédia, režírovaná Joeom Rothom, v hlavných úlohách s Juliou Robertsovou, Billy Crystalom, Johnom Cusackom a Catherine Zeta-Jones.
Šiesty zmysel

Šiesty zmysel je mysteriózny triler, režírovaný M. Night Shyamalanom, v hlavných úlohach s Bruceom Willisom ako detským psychológom a Haley Joel Osmentom ako dieťaťom, ktorému má pomôcť.
Film bol nominovaný na niekoľko Oscarov. V kategórii „najlepšia réžia“, „najlepší herec vo vedľajšej úlohe“ (Haley Joel Osment), „najlepšia herečka vo vedľajšej úlohe“ (Toni Collette, ktorá hrala Coleovu matku).
Coulomb

Coulomb je odvodená jednotka SI elektrického náboja. Značka pre coulomb je C. Jednotka je pomenovaná podľa Charlesa Augustina de Coulomba.
Definícia.
1 coulomb je elektrický náboj, ktorý pretečie vodičom pri stálom prúde 1 ampéra za 1 sekundu [C = A·s].
Gabriel García Márquez

Gabriel José García Márquez (* 6. marec 1927, Aracataca, Kolumbia – † 17. apríl 2014, Mexiko, Mexiko) bol kolumbijský spisovateľ. Bol jedným z najvýznamnejších predstaviteľov magického realizmu, hoci jeho tvorba bola natoľko rozsiahla, že sa nedá presne začleniť do určitého žánru. 
V roku 1982 dostal Nobelovu cenu za literatúru.
Život.
Narodil sa v Kolumbii v meste Aracataca v čase, keď v nej vrcholila tzv. Banánová revolúcia. Ako najstaršieho z dvanástich súrodencov ho vychovávali jeho starí rodičia, ktorí mali na jeho tvorbu značný vplyv. Jeho starý otec bol plukovníkom na strane liberalistov v kolumbijskej občianskej vojne a stará matka mu rozprávala príbehy z čias Banánovej revolúcie. Po smrti starého otca sa ako osemročný vrátil k rodičom a súrodencom, ktorých si sotva pamätal. Tam začal navštevovať základnú a neskôr aj strednú školu. Vzhľadom na to, že Márquez bol bystré a nadané dieťa, poskytli mu štipendium, vďaka ktorému mohol bez problémov dokončiť strednú školu. 
Neskôr začal v Bogote študovať právo, ktoré však nedokončil a začal sa venovať žurnalistike. V tom čase začal uverejňovať svoje prvé poviedky v novinách El Heraldo.
Od roku 1948 bol novinárom a dopisovateľom rôznych provinčných novín. Ako spravodajca významného bogotského listu "El Espectador" pôsobil v Európe i na revolučnej Kube. V päťdesiatych rokoch napísal niekoľko poviedkových próz, s ktorými nebol veľmi spokojný, a tak sa pustil do písania filmovej kritiky, v Ríme dokonca vyštudoval réžiu.
V roku 1955 vyšiel jeho prvý román "Opadané lístie" v malom bogotskom vydavateľstve potom, ako ho v prvom odmietli. 
V roku 1958 sa vrátil do Kolumbie a oženil sa s Mercedes Barchovou. V roku 1961 sa s rodinou presťahoval do Mexika. Sústredil sa na rodinu (narodili sa im dvaja synovia Rodrigo a Gonzalo) a v Barcelone písal aj filmové scenáre.
V roku 1967 sa konečne dostavil literárny úspech, "Sto rokov samoty", za tri roky sa predalo viac než pol milióna výtlačkov. Táto kniha mu priniesla dlho očakávanú slávu a peniaze, ktoré mu umožnili venovať sa písaniu. Medzitým sa začal aktívne zapájať aj do politického diania. 
V roku 1982 dostal Nobelovu cenu za literatúru a peniaze použil na vytvorenie vlastného denníka „El Otro“. Bol veľmi dobrým priateľom Fidela Castra. 
V roku 1999 ochorel na rakovinu lymfatických uzlín, neskôr trpel demenciou. 
Žil v Mexiku, kde aj zomrel vo svojom dome, 17. apríla 2014 na zápal pľúc.
Ontogenéza

Ontogenéza (z grec. "ον", "on" = jedinec a "γέννηση", "jénnissi" = pôvod) alebo ontogénia (v širšom zmysle) alebo vývin jedinca alebo vývoj jedinca je individuálny vývin organizmu od oplodneného vajíčka (alebo v prípade partenogenézy neoplodneného vajíčka) po smrť, teda obdobie zahŕňajúce zárodočný vývoj, dospievanie, rozmnožovanie, starostlivosť o potomstvo a starnutie.
Ontogenéza je súčasťou biogenézy, nasleduje po proontogenéze (progenéze) a je akýmsi "opakom" fylogenézy. Ontogenéza spolu s fylogenézou spadajú pod evolučnú biológiu.
Teória, že ontogenéza rekapituluje fylogenézu, to znamená, že vývin jedinca presne odráža vývoj druhu, je dnes už prekonaná. Faktom však zostáva, že medzi ontogenézou a fylogenézou existujú vzájomné vzťahy, ktoré vysvetľuje teória evolúcie.
Podľa Leibniza ontogenéza je proces postupného zväčšovania sa od samého začiatku hotového, rozvinutého celku organického jedinca.
Delenie ontogenézy.
Ontogenéza v chove hospodárskych zvierat.
V chove hospodárskych zvierat rozoznávame ďalšie tri obdobia ontogenézy. Priamo súvisia s možnosťou, pripravenosťou zvierat na rozmnožovanie. Vek zvierat pri dosiahnutí jednotlivých "dospelostí" závisí od druhu a plemena.
Sú to:
Washington

Washington môže byť:
Pozri aj.
Lokality:
Školy:
Iné:
Hviezdna sústava

Hviezdna sústava alebo zriedkavo hviezdny systém (angl. "stellar system, star system") môže byť:
Anton Bernolák

Anton Bernolák (predikát: zo Slanice, staršie "de Szlanicza"; * 3. október 1762, Slanica – † 15. január 1813, Nové Zámky) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, šľachtic a jazykovedec. Ako prvý kodifikoval spisovnú slovenčinu – pozri bernolákovčina. Je po ňom pomenovaná planétka (13916) Bernolák.
V ankete RTVS Najväčší Slovák v roku 2019 bol vyhodnotený na 57. mieste.
Život.
Narodil sa ako druhé dieťa v rodine šľachtica Juraja Bernoláka zo Slanice a Anny, rod. Timčákovej v Slanici na Orave. Študoval v rokoch 17741778 na Gymnáziu v Ružomberku, rétoriku, filozofiu a poetiku na Emerciáne v Bratislave, Štefaneu v Trnave a teológiu na univerzite Pázmaneu vo Viedni. Štúdiá ukončil v roku 1787 v generálnom seminári v Bratislave. Po štúdiách jeho prvým pôsobiskom bolo kaplánske miesto v Čeklísi (dnes Bernolákovo) kde pôsobil 4 roky (17871791). Šesť rokov pôsobil vo funkcii tajomníka arcibiskupského vikariátu v Trnave. Od mája 1797 až do svojej smrti 15. januára 1813 bol farárom v Nových Zámkoch a zároveň stál na čele novozámockého dekanátu a bol správcom mestskej školy. 
Jeho mimoriadny talent sa prejavil už v bratislavskom Generálnom seminári, kde sa zapálil za osvietenské reformy kráľovnej Márie Terézie a cisára Jozefa II. Tam sa stal propagátorom národnobuditeľských snáh slovenského národa. Pre realizáciu týchto ideí a zámerov mal všetky odborné predpoklady. Ovládal viacero cudzích jazykov od klasických až po moderné a mal na vtedajšiu dobu široké vedomosti zo všeobecných dejín, ekonomiky, medicíny, estetiky, hudby a politiky. Napriek tomu, že jeho aktivita bola zameraná na jazykovedné dielo, veľmi dobre si uvedomoval, že bez toho, aby obyvateľstvo žijúce na území Slovenska používalo živú reč v písomnom styku a v školstve, nie je možné, aby sa formovalo na novodobý moderný národ, ktorý bude smerovať k svojej svojbytnosti. Tomuto účelu podriadil svoje vedecké diela. Vyčerpávajúca literárna i kňazská práca, mnoho starostí s blízkou rodinou a ďalšie okolnosti mu podlomili zdravie natoľko, že nečakane zomrel na srdcový infarkt. Pochovaný bol 18. januára 1813 na tzv. starom cintoríne pri kaplnke Najsvätejšej Trojice v Nových Zámkoch.
Slovenské učené tovarišstvo.
Slovenské učené tovarišstvo bolo so svojimi pobočnými stánkami zriadené od východu po západ Slovenska. Organicky súviselo so šírením osvety a literatúry v novom spisovnom jazyku. Bernolákov pravopis vychádzal z trnavského nárečia. Šíriteľmi myšlienok a cieľov A. Bernoláka boli: Juraj Fándly, Ján Hollý, Alexander Rudnay. Neskôr sa k nim pripojila i laická skupina na čele s Martinom Hamuljakom. V tejto súvislosti je nevyhnutné povedať, že hnutie bernolákovcov (ktoré trvalo vyše 50 rokov), ich literárne diela, denno-denná práca medzi Slovákmi a vzdelancami vytvorili podmienky pre druhú kodifikáciu slovenského jazyka (1843 v Hlbokom – Ľudovít Štúr, Jozef Miloslav Hurban, Michal Miloslav Hodža).
Pocta.
V septembri 2022 si Matica slovenská pripomenula v Nových Zámkoch 260. výročie narodenia Antona Bernoláka. Anton Bernolák má tiež bustu v Aleji národných dejateľov v Martine. V roku 2024 vydala Matica slovenská prvú komplexnú knihu o bernolákovcoch.
Juro Jánošík

Juro Jánošík môže byť:
Ontogénia

Ontogénia môže byť:
Peter Green

Peter Green (narodený ako Peter Allen Greenbaum; * 29. október 1946, Londýn, Spojené kráľovstvo† 25. júl 2020, Canvey Island) bol blues-rockový gitarista a spoluzakladateľ skupiny Fleetwood Mac.
Mnohými je považovaný za najlepšieho bieleho bluesového gitaristu vôbec. Svoju profesionálnu kariéru začal v skupine Johna Mayalla, Bluesbrakers. V roku 1967 ju opustil, aby sformoval Fleetwood Mac, kde zotrval až do roku 1970, kedy pre prehlbujúce sa psychické problémy odišiel.
Peter Green nahral jeden sólový album a v podstate zmizol z hudobného diania až na nejaké drobné hosťovania. Striedal viacero zamestnaní, bol viackrát hospitalizovaný a koncom sedemdesiatych rokov sa znova vrátil k hudbe, nahrával pravidelne až do polovice osemdesiatych rokov, kedy sa znova utiahol do ústrania. Na podnet dlhoročného priateľa Nigela Watsona sa napokon druhýkrát po dlhej prestávke vrátil - založil s ním skupinu Splinter Group, s ktorou účinkoval osem rokov až do roku 2004, kedy ju opustil.
Juraj (prvé meno)

Juraj je mužské krstné meno. Je staroslovanského pôvodu (rus. юркий (jurkij) znamená „vrtký, obratný“). Grécky význam mena Georgius znamená „roľník“.
Jaroslava

Jaroslava je ženské krstné meno. Kolokviálne zvyčajne označovaná ako Jarka. Meno má slovanský pôvod a jeho význam je „slávna silou“. Meniny na Slovensku má 26. apríla.
Jaroslav

Jaroslav je mužské krstné meno. Má slovanský pôvod s významom „slávny silou, bujarosťou“ alebo „oslavujúci jar, bujarosť“. Meniny na Slovensku má 27. apríla.
Jarmila

Jarmila je ženské krstné meno. Je slovanského pôvodu s významom „milujúca jarosť, bujarosť“. Meniny na Slovensku má 28. apríla.
Lea

Lea je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 29. apríla.
Anastázia (prvé meno)

Anastázia je ženské krstné meno. Pôvod má v gréckom slove "anastas" s významom vzkriesený. Existovala aj mužská obdoba tohto mena, Anastáz. Na Slovensku má meniny 30. apríla.
Žigmund (prvé meno)

Žigmund je mužské krstné meno. Pôvodné nemecké meno Siegmund má pôvod v staronemeckých slovách "sigu+munt", čo znamená „víťazná ochrana“, „ochranca víťazstva“. Meniny na Slovensku má 2. mája.
Galina

Galina je ženské krstné meno. Je to ruská a bulharská forma buď gréckeho mena γαληνη (galene), čo znamená „pokoj“, alebo mena Helen, znamenajúceho „slnečný lúč“, „svetlo“. Meniny na Slovensku má 3. mája.
Florián (prvé meno)

Florián je mužské krstné meno. V latinčine má tvar Florianus, čo je odvodené od slova „flos“ (v genitíve „floris“) s významom „kvet“. Meniny má 4. mája. Je patrónom hasičov.
Renée Zellwegerová

Renée Kathleen Zellwegerová (* 25. apríl 1969, Katy, Texas, Spojené štáty) je americká herečka a producentka. Získala ohlas u kritikov a obdržala množstvo ocenení, vrátane Oscara, ceny BAFTA, troch Zlatých glóbusov a troch Screen Actors Guild Awards. "Hasty Pudding" ju vymenoval za ženu roka 2009 a považuje sa za jednu z najlepšie platených hollywoodskych herečiek.
Osobný život.
Vzťahy.
Zellwegerová bola jedenkrát vydatá, jedenkrát rozvedená a nemá deti. V rokoch 1999 – 2000 bola zasnúbená s Jimom Carrey. V roku 2003 mala krátky vzťah s hudobníkom Jackom White. 9. mája 2005 sa vydala za Kennyho Chesneyho, avšak o štyri mesiace neskôr pár anuloval sobáš. V papieroch Zellwegerová ako dôvod rozvodu uviedla „podvod“. Pod drobnohľadom médií vysvetlila, že slovo „podvod“ bol jednoducho „právny jazyk“ a „nie odraz Kennyho charakteru“. V roku 2009 začala chodiť s Bradley Cooperom, potom čo ho v roku 2006 stretla pri natáčaní filmu "Prípad číslo 39". Rozišli sa v roku 2011. Od roku 2012 tvorí pár s hudobníkom Doyleom Bramhallom II.
Adsorpcia

Adsorpcia (z lat. "adsorbere"; príslušné sloveso znie „adsorbovať“) je viazanie plynnej, kvapalnej (rozpustenej) alebo pevnej látky na povrch inej, obvykle pevnej látky. Opakom adsorpcie je desorpcia. Zovšeobecnene sa pod adsorpciou rozumie samovoľné zvyšovanie koncentrácie látok na fázovom rozhraní, najčastejšie na rozhraní tuhej a plynnej alebo tuhej a kvapalnej fázy, sprevádzané uvoľnením adsorpčného tepla.
Charakteristika.
Dôležitou vlastnosťou adsorpcie je závislosť rovnovážneho naadsorbovaného množstva látky od koncentrácie, respektíve od teploty. Adsorpcia umožňuje oddelenie zložiek, ktoré sa v zmesi vyskytujú v nízkych koncentráciách. Napríklad adsorpciou na aktívnom uhlí možno zo vzduchu veľmi účinne oddeliť malé množstvá organických rozpúšťadiel. Adsorpcia sa používa pri spracovaní ropy (sušenie, rafinácia), na odfarbovanie tukov, rafináciu cukru, pri úprave vody, na sušenie plynov, vo farmaceutickom priemysle. Z plynných zmesí sa adsorbciou získavajú vzácne plyny, pary rozpúšťadiel a odstraňujú sa toxické prímesi.
Klasifikácia.
Podľa povahy väzieb medzi povrchom a adsorbovanými molekulami sa hovorí buď o fyzikálnej alebo chemickej adsorbcii (chemisorpcii).
Fyzikálna adsorpcia.
Fyzikálna adsorpcia je vratná, lebo adsorbát je viazaný na povrch adsorbentu slabými medzimolekulovými silami.
Chemisorpcia.
Pri chemisorpcii vzniká pevnejšia, najčastejšie elektrochemická väzba medzi adsorbovanou látkou a adsorbentom, pričom sa uvoľní teplo. Na rozdiel od fyzikálnej adsorpcie prebieha chemisorpcia pomaly. Výťažok adsorpcie s rastúcou teplotou monotónne klesá. Aj následná desorpcia je technicky náročnejšia.
Katalyzátor

Katalyzátor (z gréckeho katálysis = rozpustenie) označuje:
Gymnázium

Gymnázium je označenie pre stredné všeobecnovzdelávacie školy v niektorých krajinách, napríklad na Slovensku.
Pôvodne to bolo v starovekom Grécku miesto športových hier a cvičení. 
Na Slovensku sa pojem gymnázium objavil počas humanizmu na označenie latinských cirkevných škôl. V 16. storočí bolo na Slovensku veľa protestantských gymnázií, v 17. a 18. storočí jezuitských latinských gymnázií či kolégií. 
V 18. a začiatkom 19. storočia sa ako gymnáziá označovali vyššie latinské školy (ak sa na nich študovala aj filozofia, teológia a právo, nazývali sa „akadémie“, u evanjelikov „lýceá“). Roku 1849 boli premenené na 8-ročné školy a vyučovacím jazykom sa stala nemčina, neskôr maďarčina, len na troch gymnáziách prechodne (Revúca 1863-74, Martin 1867-75, Kláštor pod Znievom 1869-74) slovenčina. Začiatkom 20. storočia začali vznikať aj reálne gymnáziá (s dôrazom na reálne a prírodovedné predmety).
Po roku 1918 boli najrozšírenejšie reálne gymnáziá (dodnes existujú v Nemecku a Rakúsku). Po roku 1945 boli všetky gymnáziá zoštátnené a boli vytvorené „gymnáziá“ z najvyšších štyroch tried bývalých gymnázií. V nových gymnáziách bolo obmedzené vyučovanie klasických jazykov. V roku 1953 boli gymnáziá zrušené a začlenené do „stredných všeobecnovzdelávacích škôl“ (SVŠ). Roku 1968 boli gymnáziá znovu vytvorené ako 4-ročné stredné všeobecnovzdelávacie školy pripravujúce na vysokoškolské štúdium a kvalifikovanú prácu. Po roku 1989 pribudli k týmto 4-ročným gymnáziám po desaťročiach opäť 8-ročné gymnáziá.
Dialýza

Dialýza (z gréčtiny "diálysis" = rozpustenie, oddelenie) môže byť:
Víťaz (okres Prešov)

Víťaz je obec na Slovensku ležiaca v Prešovskom kraji.
Víťaz leží v juhozápadnom okraji Šarišskej vrchoviny, v hornej časti údolia prítoku Hornádu, v nadmorskej výške 470 m n. m.
Pamiatky.
Kostol sv. Ondreja apoštola v obci Víťaz
Vo Víťaze sa nachádza kostol, je považovaný za barokovo-klasicistický z konca 18. stor. Najstaršia zmienka o chráme pochádza z registru pápežského desiatku z 30. rokov 14. stor. Keďže obec bola založená v období pred rokom 1245, kostol mohol vzniknúť len v rozmedzí daných rokov. Podľa typu architektúry to bolo najskôr začiatkom 14. stor. Vybudovaný bol ako pomerne veľký kostol v ranogotickom slohu. Pozostával z pozdĺžnej lode (pokrytej freskami) a polygonálneho presbytéria, čo sa nepodobalo jednoduchým kostolom okolitých obcí v tom období a svedčí to o bohatstve a význame Víťaza, keďže si dovolili postaviť kostol s náročnejšími parametrami. Chrám je písomne doložený ešte v 16. stor. a opäť sa spomína v rokoch 1776 – 78. Koncom 18. stor. bol však kostol barokovo upravený a nie nanovo postavený. Zo stredoveku sa zachovala takmer celá stavba okrem veže a južnej predsiene, ktoré sa pristavali v 18. stor. Existovala aj sakristia a zostal po nej zamurovaný vstup zo svätyne, ktorý mohol byť tvorený gotickým portálom. Zachovala sa tiež renesančná pamiatka: kamenný epitaf miestneho šľachtica Jána Berthóthyho z r. 1643.
Symboly obce.
Zástava obce Víťaz vychádza z farieb obecného erbu a tvoria ju štyri zvislé pruhy – modrý, biely, červený a modrý. V spodnej časti sú dva výstrihy v podobe rovnostranných trojuholníkov.
Pečať obce tvorí odtlačok sochy sv. Jozefa – robotníka, ktorá je umiestnená v rímskokatolíckom kostole vo Víťaze s kruhopisom "OBEC VÍŤAZ". Pečať schválilo obecné zastupiteľstvo dňa 25. 06.1993
Erb obce tvorí v modrom poli štítu na červenej pôde kráčajúci späť hľadiaci biely/strieborný/ lev, opierajúci sa prednými labami o žltý/zlatý/ lemeš pluhu.
Vyfarbenie erbu bolo zvolené tak, aby zodpovedalo základnému heraldickému pravidlu pre používanie farieb a kovov, ako aj požiadavkám na jasnosť a zrozumiteľnosť erbového znamenia.
V návrhu je použitý španielsky štít, v obecnej a mestskej heraldike najbežnejší.
Príloha e-mailu

Príloha e-mailu alebo emailová príloha je súbor, ktorý je poslaný spolu s emailovou správou. MIME, štandardný formát emailových správ hovorí, akým spôsobom sa kóduje originálna správa aj priložené súbory.
Príloha

Príloha môže byť:
Janov

Janov môže byť:
Sexuálny dimorfizmus

Sexuálny dimorfizmus (iné názvy: pohlavný dimorfizmus, pohlavná dimorfia/dvojtvárnosť, pohlavný rozdiel) je rozdielny tvar, zafarbenie a správanie sa samcov a samíc toho istého druhu.
Delenie.
Vo všeobecnosti a v krátkosti ho môžeme rozdeliť do dvoch častí a to na tzv. "primárne sexuálne znaky" a "sekundárne sexuálne znaky", pričom všetky tieto znaky označujú alebo charakterizujú jedinca buď ako samca alebo ako samicu.
Primárne sexuálne znaky.
Primárne sexuálne znaky sú všetky znaky, ktoré priamo súvisia s rozmnožovacím procesom a bez ktorých by k rozmnožovaniu nemohlo dôjsť. Väčšinou sú vo vnútri tela a teda voľným okom neviditeľné a ich štúdiom sa zaoberá morfológia a anatómia.
Sekundárne sexuálne znaky.
Sekundárne sexuálne znaky sú všetky znaky, ktoré vidíme, a teda pomocou ktorých (pokiaľ ich poznáme) dokážeme rozlíšiť pohlavie daného jedinca. 
Sexuálny dimorfizmus rýb.
Pozri: Sexuálny dimorfizmus rýb
Jeleňovité.
U väčšiny druhov z čeľade jeleňovité je sekundárnym pohlavným znakom parožie. Samce ho majú a samice ho nemajú. Výnimkou sú napríklad soby.
Ľudia.
Mnohé z týchto znakov môžu u konkrétneho jedinca chýbať alebo – hoci je iného pohlavia- má niektoré črty pohlavia opačného.
Katalyzátor (chémia)

Katalyzátor je „látka, ktorá ovplyvňuje časový priebeh reakcie, prípadne jej produkty, ale sama sa pri tom nespotrebuje“.
Katalyzátor môže reakciu urýchliť alebo spomaliť, prípadne v závislosti od toho, aký je katalyzátor môžu rovnaké východiskové reaktanty poskytnúť rôzne produkty (selektívna katalýza).
Reakcia s katalyzátorom prebieha podľa schémy:
Katalyzátor nemá vplyv na rovnováhu reakcie.
Katalýza

Katalýza (z gréckeho "katálysis", rozpustenie) je spôsobenie (umožnenie) alebo urýchlenie chemickej reakcie katalyzátorom. Možno ju klasifikovať do dvoch skupín:
Opakom katalýzy je inhibícia, kedy dochádza k spomaleniu chemickej reakcie.
Dialýza (medicína)

Dialýza (iné názvy pozri nižšie) je v medicíne - v užšom zmysle - oddeľovanie rozpustených látok cez polopriepustnú membránu (napr. v umelej obličke) za použitia difúzie (a sekundárne prípadne ultrafiltrácie) s cieľom odstrániť nežiaduce látky z krvi. Najčastejšie sa používa ako náhrada činnosti obličiek, ale niekedy sa používa na urýchlenie detoxikácie organizmu pri inak zdravých obličkách. 
V širšom zmysle sa pod termín dialýza zaraďujú aj niektoré ďalšie metódy "čistenia" krvi, a to hemofiltrácia (je založená na polopriepustnej membráne, no nevyužíva difúziu, ale konvekciu), hemodiafiltrácia (kombinácia hemofiltrácie a hemodialýzy), prípadne aj plazmaferéza (oddeľovanie krvnej plazmy od krvi rôznymi technickými pomôckami) , a v najširšom zmysle aj hemoperfúzia (krv pacienta sa púšťa cez adsobčnú látku, napr. adsorbčné uhlie) .
Názvy.
Namiesto názvu dialýza sa pomerne zriedkavo používa aj názov hemodialýza v širšom ponímaní (hemodialýza v užšom ponímaní, čiže extrakorporálna hemodialýza, je spomenutá v tomto článku nižšie), a ak dialýza slúži ako náhrada činnosti obličiek používa sa občas aj názov obličková dialýza, renálna dialýza či dialýza obličiek .
Druhy.
Existujú tieto druhy dialýzy (podrobnosti pozri v jednotlivých článkoch) :
Prvotné príznaky.
Rozhodnutie pacienta so zlyhávajúcimi obličkami, či začne s dialýzou (vo význame: umelá oblička, peritoneálna dialýza, hemofiltrácia alebo hemodiafiltrácia) závisí od viacerých faktorov, ktoré sa rozdeľujú na akútne a chronické ťažkosti.
Dialýza (chémia)

Dialýza v chémii a fyzike je separačná metóda na oddeľovanie koloidov od pravých roztokov pomocou polopriepustnej membrány.
Dialyzát

Dialyzát je buď produkt vzniknutý pri chemickej dialýze, alebo konkrétnejšie aj liečivý prípravok, ktorý bol získaný takouto dialýzou.
Eduard Kojnok

Eduard Kojnok (* 14. august 1933, Veľká Suchá – † 27. október 2011, Rožňava) bol slovenský rímskokatolícky duchovný, emeritný biskup rožňavskej diecézy. 
Životopis.
Eduard Kojnok sa narodil 14. augusta 1933 vo Veľkej Suchej, dnes súčasť obce Hrnčiarska Ves. V roku 1952 v Lučenci zmaturoval a následne začal študovať na Cyrilometodskej bohosloveckej fakulte v Bratislave. Za kňaza bol vysvätený v Bratislave 10. júna 1956. V rokoch 1956 až 1958 absolvoval základnú vojenskú službu. Od roku 1956 do roku 1964 pôsobil ako kaplán vo viacerých obciach: Breznička, Smolník, Veľká nad Ipľom a Hodejov. Od roku 1964 bol farárom v Smolníku. V roku 1967 bol menovaný za špirituála kňazského seminára sv. Cyrila a Metoda v Bratislave. V rokoch 1968 – 1977 pôsobil opäť ako kaplán vo farnostiach Hnúšťa, Lučenec a Jaklovce. V rokoch 1977 - 1982 bol správcom farnosti Dolná Strehová a od roku 1982 farnosti Gemerská Poloma. 
14. februára 1990 ho pápež Ján Pavol II. menoval za rožňavského biskupa. Bol prvým rožňavským biskupom od roku 1945, keď zomrel Michal Bubnič, keďže biskup Róbert Pobožný spravoval diecézu len ako apoštolský administrátor. Vysviacku prijal v Rožňave z rúk kardinála Jozefa Tomka 18. marca 1990. Spolusvätiteľmi bol trnavský arcibiskup Ján Sokol a nitriansky biskup Ján Chryzostom Korec.
Dňa 27. decembra 2008 pápež Benedikt XVI. prijal rezignáciu biskupa Eduarda Kojnoka z dôvodu veku podľa kán. 401 - § 1. CIC.
Zomrel vo veku 78 rokov v skorých ranných hodinách dňa 27. októbra 2011. Pochovaný bol vo svojom rodisku v Hrnčiarskej Vsi.
Landseer

Landseer je psie plemeno uznané v FCI v skupine 2 pod číslom 226. 
Opis.
Landzér je starobylé, hoci formálne mladé plemeno. Tieto veľké a silné čierno-biele psy pravdepodobne priviezli na ostrovy Newfoundland and Labrador rybári z britských ostrovov. Spolu s čiernymi a hnedými novofoundlandskými psami, ktoré tiež pochádzajú z britských ostrovov, ich používali na priťahovanie rybárskych lodí do prístavov. Pes priplával do prístavu s tenším lankom, pomocou ktorého rybári natiahli pevné lano, ktorým pritiahli samotnú loď. Rybári využívali obe plemená aj ako vodné záchranárske psy. 
V roku 1955 podali švajčiarsky a nemecký kynologický zväz, ktoré plemeno regenerovali, spoločný návrh, aby Medzinárodná kynologická federácia (FCI) uznala landzérov ako samostatné plemeno, ktorého jedince môžu nezávisle od oceňovaných jedincov novofoundlandských psov získavať titul CACIB (čakateľstvo medzinárodného šampionátu krásy). FCI uznala landzérov ako samostatné plemeno v roku 1959. Proti uznaniu sa postavili Angličania, ktorí tvrdili, že v štandarde novofoundlandského psa, pochádzajúcom z polovice 19. storočia, sa hovorí len o jednom plemeni novofoundlandského psa v dvoch farebných variantoch. FCI v roku 1971 anglickú námietku uznala, pretože písomné záznamy z anglických výstav psov dokazujú, že už vtedy sa obe plemená posudzovali spoločne.
Pomenovanie landzér dostalo plemeno podľa anglického maliara Sira Edwina Henryho Landseera (1802-1873), ktorý svoje dielo, zobrazujúce tohto psa, nazval "Dôstojný člen ľudskej spoločnosti".
Landzér je veľký, silný, ale harmonicky stavaný pes, ktorý má oproti novofoundlandskému psovi vyššie nohy. Oproti "novofoundlákovi", ktorý sa vyskytuje v celočiernej či celohnedej farbe, je landzér vždy iba bielej farby, s výraznými, ostro ohraničenými čiernymi platňami. Landzér má aj o niečo dlhšiu papuľu.
Landzér je rozumný, rozvážny a ľahko ovládateľný pes s vrodeným sklonom k prácam vo vode, ktorý v prípade nebezpečenstva hroziacemu jeho pánovi dokáže konať veľmi samostatne. Aj keď miluje rozsiahle priestory, svojmu pánovi a jeho domu, je neotrasiteľne verný.
Dionýzopitek

Dionýzopitek (lat. Dionysopithecus) je vyhynutý rod z čeľade gibonovité. Nálezy sú najmä z Číny a Indie.
Druhy:
Apríl 2005 na Slovensku

2005 : január - február - marec - apríl - máj - jún - júl - august - september - október - november - december- →
Udalosti v minulosti.
2005: január február marec apríl