burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
HO Hamikovo O.Z. Hamuliakovo

HO Hamikovo O.Z. Hamuliakovo je hokejový klub z mesta Hamuliakovo, ktorý pôsobí v TIPOS Slovenskej hokejovej lige.
História klubu.
Po dokončení výstavby hokejovej haly pod názvom Hamikovo v Hamuliakove, ktorá začala v roku 2009, bol v nasledujúcom roku 2010 založený hokejový oddiel HO Hamikovo Hamuliakovo. Od sezóny 2011/12 seniorský klub pôsobí v 2. hokejovej lige. V klube pôsobia bývalý slovenskí hokejisti ako Boris Majeský a Stanislav Gron.
Dňa 29. augusta 2024 sa Hamuliakovo stalo náhradníkom za Modré krídla Slovan a po prvýkrát sa predstavia v Tipos Slovenskej hokejovej lige. Získali voľnú licenciu za bývalý B-tím Slovana Bratislava. Svoje domáce zápasy bude hrávať na Zimnom štadióne Vladimíra Dzurillu. 
Umiestnenia v jednotlivých sezónach.
 2. hokejová liga – 7 sezón
Carney Chukwuemeka

Carney Chibueze Chukwuemeka (* 20. október 2003, Eisenstadt, Rakúsko) je profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste záložníka v anglickom klube Chelsea a hráva za na medzinárodnej úrovni.
Klubová kariéra.
Aston Villa.
Chukwuemeka prišiel do akadémie Aston Villy v roku 2016 vo veku 13 rokov. V júli 2020 podpísal s tímom prvú profesionálnu zmluvu.
Dňa 19. mája 2021 debutoval Chukwuemeka za Aston Villu pri výhre 2:1 nad Tottenhamom.
Chelsea.
Dňa 4. augusta 2022 oznámila Chelsea podpísanie zmluvy s Chukwuemekom na šesť rokov. V tíme debutoval 8. októbra pri výhre 3:0 nad Wolves. Vo svojej prvej sezóne odohral za Chelsea 15 zápasov z toho 14 v Premier League.
Dňa 20. augusta 2023 strelil Chukwuemeka svoj prvý gól za Chelsea pri prehre 1:3 s West Hamom
Osobný život.
Chukwuemeka sa narodil v Rakúsku nigérijským rodičom. Neskôr sa presťahovali do Northamptonu v Anglicku. Chukwuemeka tak môže reprezentovať , alebo Nigériu. Momentálne reprezentuje Anglicko na mládežníckej úrovni.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 26. marcu 2024"
Úspechy hráča.
Anglicko U19
Valcovanie (tvárnenie)

Valcovanie je tvárnenie materiálu medzi dvoma valcami alebo kladkami otáčajúcimi sa proti sebe. Valcovanie patrí medzi technológie tvárnenia a rozdeľuje sa na ďalšie charakteristické operácie. Pri valcovaní sa prierez materiálu zmenšuje, prípadne tvaruje a materiál sa predlžuje.Valcuje sa zvyčajne za tepla. Výsledný výrobokvýtvarok sa nazýva "vývalok".
Operácie valcovania.
Valcovanie sa podľa STN 22 6001 rozdeľuje na nasledovné operácie:
Valcovacie stroje.
Základným nástrojom pre valcovanie sú valce, prípadne kladky ak je šírka valca menšia ako jeho dĺžka. Valce môžu byť hladké alebo tvarované:
Valce sú pomocou čapov uložené v ložiskách stojana a tento celok vytvára valcovacou stolicu. Podľa počtu valcov sa stolice rozdeľujú nasledovne:
Viacero valcovacích stolíc usporiadaných za sebou alebo vedľa seba vytvára valcovaciu trať, ktorá sa nazýva aj "poradie". Valcovacie trate sa podľa veľkosti predvalkov a vývalkov nazývajú. ťažké, hrubé, stredné a jemné.
Vývalky.
Valcovaním sa vyrába:
Valcovanie

Valcovanie môže byť:
Ján Červenka

Ján Červenka môže byť:
Kališský štatút

Kališský štatút (tiež Kališské privilégium, ) je historické stredoveké privilégium pre židov vydané veľkopoľským kniežaťom Boleslavom VI. Pobožným 16. augusta 1264 v Kaliszi a potvrdené Kazimírom III. Veľkým v roku 1334 (a ďalšími panovníkmi), rozšírené na celú Korunu poľského kráľovstva. Štatút vytváral osobitnú ochranu v Poľsku, keď boli v západnej Európe prenasledovaní, či dokonca nútení emigrovať (Anglicko v roku 1290, Francúzsko v roku 1290, Španielsko v roku 1492). Tieto práva zahŕňali výlučnú právomoc židovských súdov v židovských záležitostiach a ustanovili samostatný súd pre iné trestné veci týkajúce sa kresťanov a židov, ktorý mal zabrániť ich diskriminácii. To viedlo k vytvoreniu samostatného súdu a bezpečnosti, čo prilákalo do Poľska židovských prisťahovalcov z celej Európy.
Historik Romuald Hube v článku "Boleslavské židovské privilégium a jeho potvrdenia" z roku 1880 tvrdil, že 36-bodová verzia dokumentu bola sfalšovaná za vlády Kazimierza Jagelovského po roku 1400. Tento názor je ojedinelý a súčasní historici ho nepodporujú.
Príklady.
Nasledujú skrátené príklady z celkovo 36 bodov Kališského štatútu:
1. ... Ak by bol žid postavený pred súd, musí proti nemu svedčiť nielen kresťan, ale aj žid, aby sa prípad považoval za platný.
2. ... Ak nejaký kresťan zažaluje žida, tvrdiac, že u neho založil cenné papiere, a žid to poprie, tak ak kresťan odmietne prijať jednoduché slovo žida, žid zložením prísahy musí byť od kresťana oslobodený.
10. ... Ako trest za zabitie žida je potrebný primeraný trest a konfiškácia majetku.
11. ... Za udretie žida sa uplatní trest obvyklý v krajine.
13. ... Židia nesmú platiť za prevoz svojich mŕtvych.
14. Kresťan ničiaci cintorín okrem bežného trestu príde o majetok.
Vydanie z 20. storočia.
V 20. rokoch 20. storočia poľsko-židovský výtvarník a aktivista Artur Szyk (1894 – 1951) iluminoval Kališský štatút v cykle 45 miniatúr. Okrem latinského originálu Szyk preložil text štatútu do poľštiny, hebrejčiny, jidiš, taliančiny, nemčiny, angličtiny a španielčiny. V roku 1929 boli Szykove miniatúry štatútu v Poľsku, konkrétne v Lodži, Varšave, Krakove a Kaliszi. S podporou poľskej vlády boli vybrané miniatúry Štatútu vystavené aj v Ženeve v roku 1931. Originály Szykových miniatúr sa v súčasnosti nachádzajú vo fonde Židovského múzea (New York).
Zoznam laureátov a nominantov Cien SOZA

Toto je zoznam laureátov a nominantov Cien SOZA.
Za roky 19962016 bolo udelených celkovo 198 štatistických a 63 honorárnych cien.
Superlatívy.
S celkovým počtom 19 cien je Kamil Peteraj najúspešnejším oceneným autorom v histórii Cien SOZA. Získal 17 štatistických ocenení ako najúspešnejší autor, resp. textár a jednu honorárnu cenuVeľkú cenu SOZA. S 18 cenami ho nasleduje Ivan Tásler
Honorárne ceny.
Veľká cena SOZA.
Cena udeľovaná autorovi za celoživotné dielo.
Zaniknuté/pozastavené ceny.
Cena SOZA za najúspešnejšiu skladbu v oblasti vážnej hudby.
V roku 2007 bola udelená osobitná Cena SOZA za najúspešnejší projekt v oblasti vážnej hudby: Kvintové variácie slovenských autorov – Slovak Music Bridge.
Zoznam olympijských medailistov v bedmintone

Bedminton je olympijským športom od roku 1992. Prvýkrát sa konal ako ukážkový šport na letných olympijských hrách v roku 1972 v nemeckom Mníchove a taktiež potom neskôr ako exhibičný šport na letných olympijských hrách v roku 1988 v Soule v Kórejskej republike. Dvojhra a štvorhra mužov a žien sa konali od začiatku, čiže od LOH v roku 1992. Bedmintonový turnaj zmiešaných dvojíc alebo taktiež mix mal svoju premiéru na LOH v roku 1996 v Atlante.
Rebríček Svetovej bedmintonovej federácie (BWF) určuje kvalifikáciu hráčov na olympijský turnaj. Každá krajina môže prihlásiť maximálne dvoch hráčov do mužskej a ženskej dvojhry, ak sa obaja umiestnia v top 16 na svete, v opačnom prípade len jedného hráča, kým nebude kompletná súpiska 38 hráčov. Podobné pravidlá platia aj pre hráčov súťažiacich vo štvorhre, Národné olympijské výbory (NOV) môžu prihlásiť maximálne dva páry, ak sa oba umiestnia v prvej osmičke, zatiaľ čo zvyšné NOV majú nárok na jeden pár do kvóty 16 párov. Hostiteľská krajina, ak sa už nekvalifikovala, môže postaviť maximálne dvoch súťažiacich, a to buď dvoch singlistov alebo jeden pár.
Medailová tabuľka krajín.
"* Aktualizované po LOH 2024 Paríž."
Diel (vrch vo Vihorlatských vrchoch; 859 m)

Diel () je vrch vo Vihorlatských vrchoch, krajinnom celku Vihorlatsko-gutinskej oblasti. Leží nad obcou Ruská Bystrá, približne severne od Sobraniec. 
Poloha.
Nachádza sa na východe strednej časti Vihorlatské vrchov, v geomorfologickom podcelku Vihorlat a jeho časti Jasenovská hornatina. Leží v Košickom kraji, v okrese Sobrance a zasahuje na katastrálne územia obcí Ruská Bystrá, Podhoroď a Hlivištia. Najbližším sídlom je východne situovaná Ruská Bystrá, severovýchodne sa nachádza Hrabová Roztoka, severne Strihovce, západne Remetské Hámre, južne Hlivištia a juhovýchodne Podhoroď. Územie je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat.
Opis.
Diel leží vo východnej časti hlavného hrebeňa, južne od Strihovského sedla, medzi Jaseňovským vrchom () a Veľkou Vavrovou (). Východne sa nachádza Polonina (), Kosmatec (), Javorová (), Hôrka (), Holica () a Vetrová skala (), južne Starý Koňuš (), Čierťaž (), Veľká Vavrová () a Hukový vrch (), západne Majmová (), Múr (), Lysák (), Vihorlat (), Tŕstie (), Malé Tŕstie () a Motrogon () a severne Sninský kameň (), Roh (), Nežabec (), Fedkov (), Strihovská poľana (), Jaseňovský vrch () a Diel (). Oblasť patrí do povodia rieky Uh, kde západné svahy odvodňuje potok Žiarovnica, severovýchodné potok Luhy a juhovýchodné Kadnianka. Vrcholom vedie značená turistická trasa.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Vihorlatských vrchov, ojedinele aj Slanské a Bukovské vrchy, Bieščady v Poľsku a ukrajinské Karpaty.
Turistická značkovaná trasa číslo 8110

 Turistická značkovaná trasa číslo 8110 je žltá trasa v Malých Karpatoch, ktorá vedie z Jablonice do Prievalov. Dĺžka trasy je 11,8 km.
Ježibaba guľatohlavá

 
Ježibaba guľatohlavá () je trváca bylina z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Jej prirodzený areál zahŕňa mierne oblasti od Európy až po Sibír a čínsky Sin-ťiang.
Opis.
Ježibaba guľatohlavá je vysoká trváca bylina s priamou, tuhou a hranatou bielovlnatou byľou, ktorá je jednoduchá alebo hore chudobne rozkonárená. 
Listy sú v obryse elipsovité až vajcovité, dlhé do 15 cm. Dolné sú stopkaté, ostatné sediace a objímavé. Všetky sú perovito strihané s nerovnako ostnatými úkrojkami, na líci žliazkato vlnaté, štetinovito chlpaté, na rube plstnaté. 
Sivé alebo belavé kvety sú usporiadané v guľatom rúrkokvetom úbore s priemerom do 60 mm. Jednotlivé kvety v úbore sú obojpohlavné, rúrkovité, pravidelné a päťpočetné. Tyčinky sú peľnicami zrastené do rúrky okolo čnelky. Kalich je trváci, premenený na chocholec, ktorý je do dvoch tretín zrastený a slúži na rozširovanie semien vetrom. Semenník je spodný a plodom je nažka. Zákrov vytvorený z listeňov je dlhý 15 až 25 mm. Vonkajšie listene sú obrátene kopijovité, prostredné čiarkovito kopijovité, končisté a všetky sú dlho končisté a dlho brvité. Úbory sú na konci konárikov jednotlivé. 
Rozšírenie.
Areál rozšírenia ježibaby guľatohlavej zahŕňa mierne oblasti od Európy až po Sibír a čínsky Sin-ťiang. Zavlečená je v Belgicku, Nemecku, Veľkej Británii, Holandsku, Švédsku, Kanade, Spojených Štátoch a v Austrálii.
Na Slovensku sa vyskytuje v teplejších oblastiach na celom území.
Ekológia.
Ježibaba guľatohlavá rastie v teplejších oblastiach v lomoch, na rumoviskách, pasienkoch a na kamenistých miestach. Kvitne od júna do augusta.
Význam a využitie.
Ježibaba guľatohlavá sa zriedka pestuje ako medonosná a okrasná rastlina.
Poddruhy.
V rámci druhu sú akceptované tieto poddruhy:
Bristol Blenheim

Bristol Blenheim je dvojmotorové trojmiestne ľahké bombardovacie lietadlo. Stroj využívalo britské RAF v úvode druhej svetovej vojny. Napriek pomerne pokročilej konštrukcii bol slabo pancierovaný a mal slabú obrannú výzbroj. V boji s nepriateľskými stíhačkami, bez sprievodu, utrpeli Blenheimy ťažké straty. V neskoršom období boli nahradené inými výkonnejšími konštrukciami.
Vznik a vývoj.
Inšpiráciou konštrukcie firmy Bristol bol moderný americký dvojmotorový celokovový dopravný stroj Lockheed Electra 12A.
Lord Rothermere, majiteľ novín Daily Mail, v roku 1934 oslovil spoločnosť Bristol Airplane Company s požiadavkou na rýchle súkromné lietadlo pre 6 pasažierov a 2 členov posádky. Konštruktér Frank Barnwell v tej dobe pracoval na návrhu dvojmotorového ľahkého dopravného lietadla označovanom ako Type 135 poháňaného motorom Bristol Aquila 1 o sile 500 hp. Tie však nedávali stroju dostatočný výkon a preto bolo prikročené k použitiu motorov Bristol Mercury VIS s výkonom 650 hp.
Stroj po úpravách označený ako Type 142 prvý krát vzlietol 12. apríla 1935. Po tom čo Rothermere stroj prezentoval na verejnosti sa o výkonný celokovový dvojmotorový stroj začali zaujímať aj armádne kruhy. Na základe požiadavky B.28/35 na prototyp bombardovacieho lietadla vznikol Type 142M (M ako military = vojenský).
Bristol Blenheim mal v čase svojho vzniku modernú celokovovú konštrukciu a dosahoval vysokú rýchlosť cez 400 km/h. V kruhoch velenia Royal Air Force panovala predstava, že tieto parametre sú postačujúce aby sa vyhol nepriateľským stíhačkám. Stroj mal aj preto iba slabú obrannú výzbroj pozostávajúcu z jedného pohyblivého a jedeného pevného guľometu. Keď však v septembri 1939 vypukla druhá svetová vojna, stroje Bristol Blenheim utrpeli ťažké straty počas náletov bez sprievodu stíhačiek. Stroje mali na začiatku vojny nedostatočnú maximálnu rýchlosť, slabé pancierovanie a nedostatočnú obrannú výzbroje, podobne ako napríklad sovietske Tupolev SB-2. Prvé britské nálety na nemecké jednotky 4. septembra 1939 uskutočnili stroje Bristol Blenheim Mk. IV 107. a 110. bombardovacej perute RAF.
Časť strojov verzie Mk. I bola prestavaná po doplnení ďalšej výzbroje a radaru AI Mk. IV na nočnú stíhačku. Ich nasadenie malo veľký význam až do príchodu špecializovaných nočných stíhacích strojov Bristol Beaufighter.
Bristol Blenheim slúžil v RAF sedem rokov doma aj v zámorí. Licenčne bol vyrábaný v Kanade a Fínsku. Stroje verzie Mk. IV vyrábané v Kanade niesli označenie Bristol Fairchild Bolingbroke.
Veda na dosah

Veda na dosah (štylizované aj ako VEDA NA DOSAH) je slovenský vedecko-popularizačný webový portál, ktorý sprostredkúva informácie a zaujímavosti zo sveta vedy a techniky. Portál je prevádzkovaný Národným centrom pre popularizáciu vedy a techniky v spoločnosti (NCP VaT) ako súčasť Centra vedecko-technických informácií Slovenskej republiky (CVTI SR).
O portáli.
Portál je určený záujemcom o vedu a techniku. Odborníkom prináša prehľad odborných konferencií, ako aj informácie zo slovenských univerzít a výskumných ústavov. Poskytuje články, podcasty, videá a tipy na podujatia, napríklad pozorovania oblohy, vedecké prednášky či festivaly zamerané na popularizáciu vedy a techniky. Okrem toho portál ponúka vedomostné kvízy.
Portál má účty aj na sociálnych sietiach Facebook a Instagram.
V súčasnosti publikuje vyše 1 100 článkov a informuje o stovkách podujatí ročne.
História.
Portál vznikol v rámci národného projektu PopVaT – Popularizácia vedy a techniky na Slovensku. Pilotná verzia odštartovala v polovici roka 2015 a odvtedy sa portál začal pravidelne obsahovo dopĺňať.
V priebehu januára 2021 sa portál inovoval na podobu, ktorá funguje dodnes. Nová verzia spĺňa podmienky na responzívny dizajn a venuje viac pozornosti aj prístupnosti webovej stránky. Je založená na delení článkov podľa oblastí Príroda, Technika, Zdravie a Ľudia. Portál postupne rozšíril svoj obsah o časť "Kam za vedou" s mapou centier vedy, hvezdární, botanických záhrad a vybraných múzeí. S príchodom novej verzie portálu sa zmenilo aj logo.
Do konca roka 2023 portál "Veda na dosah" publikoval viac ako 7 600 článkov.
Návštevnosť.
Návštevnosť portálu "Veda na dosah" má stúpajúcu tendenciu a v roku 2023 dosiahol míľnik v podobe milióna návštev za rok.
Delenie obsahu.
Články sú publikované v štyroch základných rubrikách: Príroda, Technika, Zdravie, Ľudia. Ďalšími rubrikami sú Podujatia, Kvízy, Videá, Podcasty či Kam za vedou.
Jasenovská hornatina

Jasenovská hornatina je geomorfologická časť podcelku Vihorlat vo Vihorlatských vrchoch. Zaberá jeho východnú časť, ktorá kulminuje na kóte Diel ().
Polohopis.
Územie sa nachádza vo východnej časti podcelku Vihorlat a zaberá pás od juhozápadu na severovýchod napriek celým pohorím. Severozápadným smerom pokračuje podcelok Vihorlatskou hornatinou, juhovýchodne nadväzuje podcelok Popriečny. Východným smerom plynule nadväzuje Beskydské predhorie a jeho podcelok Ublianska pahorkatina a juhozápadným susedí Východoslovenská pahorkatina s časťou Podvihorlatská pahorkatina. 
Hornatina zasahuje na územie Prešovského a Košického kraja a okresov Snina a Sobrance. Juhozápadne sa zvažujúce svahy odvodňuje Okna, Sobranecký potok a ďalšie vodné toky do Uhu, východnú časť odvodňujú prítoky Ublianky. Juhovýchodný okraj lemuje cesta II/566 zo Sobraniec do Uble.
Chránené územia.
Veľká časť územia patrí do Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat. Osobitne chránenými územiami v tejto časti pohoria sú prírodné rezervácie Machnatý vrch, Lysá, Roztoky a Drieň.
Turizmus.
Východná časť Vihorlatských vrchov patrí medzi turisticky pokojnejšie oblasti, poskytujúce menej náročnú turistiku a cykloturistiku. Strihovským sedlom na severnom okraji vedie na juh hlavný hrebeň, ktorým vedie značená hrebeňovka do obce Podhoroď. Na ňu sa pripájajú ďalšie značené trasy z okolia.
Trophée des champions

Trophée des champions (po slovensky: francúzsky superpohár) je francúzska futbalová súťaž v ktorej bojuje víťaz Ligue 1 proti víťazovi francúzskeho pohára Coupe de France. V mnohých krajinách sa súťaž volá superpohár.
Vznik súťaže.
Súťaž prvýkrát vznikla už v roku 1949 keď sa proti sebe postavili víťaz ligy a víťaz pohára. Pod súčasným názvom sa však súťaž koná od roku 1955.
V rokoch 1955 až 1973 sa súťaž konala každý rok pod hlavičkou FFF. Superpohár sa opäť vrátil až v roku 1985 ale po dvoch rokoch bol vyradený pre svoju neoblúbenosť. FFF obnovila túto súťaž v roku 1995. Dňa 12. mája 2009 FFF oznámilo, že superpohár 2009 sa bude hrať prvýkrát mimo Francúzska. Odvtedy sa súťaž konala v Severnej Amerike, v Číne, v Maroku a iných krajinách.
Víťazi jednotlivých ročníkov.
Poznámky
Coupe de France

Coupe de France tiež známy ako Francúzsky pohár je futbalová vyraďovacia súťaž vo Francúzsku, ktorú organizuje Francúzska futbalová federácia. Súťaž vznikla v roku 1917 a je otvorená pre všetky amatérske a profesionálne futbalové kluby vo Francúzsku, vrátane klubov so sídlom v zámorských departementoch a teritóriach.
História súťaže.
Súťaž vznikla v roku 1917. Myšlienku súťaže presadil generálny sekretár federácie Henri Delaunay a podľa "Union sacrée" bola súťaž vyhlásená za otvorenú pre všetky kluby. Veľké francúzske kluby nesúhlasili s týmto rozhodnutím no federácia odmietla ich sťažnosti. Do prvého ročníka sa prihlásilo 48 klubov. Postupne sa každým rokom zvyšoval počet účastníkov. Momentálne sa do súťaže prihlási viac než 7 000 klubov. Prvým víťazom Coupe de France sa stal Olympique de Pantin. 
V súťaži je viac amatérskych klubov ako profesionálnych. Najlepší výkon amatérskeho klubu v súťaži je zvyčajne ocenený plaketou "Petit Pocuet." K jednému z najväčších prekvapení došlo v roku 1957 keď alžírsky klub SCU El Biar porazil Stade de Reims s hviezdami ako Michel Hidalgo či Just Fontaine.
Profesionálne kluby naďalej vyjadrovali svoju nespokojnosť s výhodami, ktoré dostávajú amatérske kluby. Vždy majú výhodu domáceho prostredia čo sa nepáčilo elitným klubom, keďže ich štadióny na ktorých hrajú nie sú udržiavane pre finančne prostriedky. Preto sa kluby rozhodli vytvoriť vlastnú pohárovú súťaž Coupe de la Ligue.
Od roku 1927 sa prezident Francúzska vždy zúčastňuje finále pohára a odovzdá trofej kapitánovi víťazného tímu.
Formát súťaže.
Pre sezónu 2021/22
Zámorské a amatérske tímy.
Doposiaľ sa iba trom amatérskym klubom podarilo postúpiť do finále od roku 1932. V roku 2000 sa do finále dostal Calais RUFC. V roku 2012 sa to podarilo tímu US Quevilly a v roku 2018 sa do finále dostal Les Herbiers VF.
Súťaž bola otvorená pre zámorské tímy od sezóny 1961/62. V sezóne 1974/75 sa tím Golden Star stal prvým zámorským tímom, ktorý porazil tímy z pevniny. Tím z Martiniku bol vtedy prvým zámorským tímom v osemfinále.
Obliehanie Rouenu (1591 – 1592)

Obliehanie Rouenu bol neúspešný pokus francúzskeho kráľa Henricha IV. dobyť Rouen, historické hlavné mesto Normandie. Bitka sa odohrala medzi rokmi 1591 až 1592 v rámci francúzskych náboženských vojen, osemdesiatročnej vojny a anglo-španielskej vojny. Hoci si Henrich, hugenot, v roku 1589 nárokoval na trón, mnohí jeho katolícki poddaní ho neuznávali a bol nútený bojovať proti Katolíckej lige, ktorá bola odhodlaná vzdorovať jeho vláde a ktorej pomáhalo Španielsko.
Obliehanie sa začalo 11. novembra 1591, keď Robert Devereux, druhý gróf z Essexu, konfrontoval guvernéra mesta Andrého de Brancasa, markíza z Villars, „s rytierskym gestom, ktoré sa ešte stále robí na európskych bojiskách“, a „vyzval vojvodu z Villars, aby sa s ním stretol v individuálnom boji.“ Pri Rouene bojovali spojené francúzske, anglické a holandské vojská Henricha IV. proti vojskám Katolíckej ligy, ktorým velil Villars, a španielskym vojskám vedeným donom Alexandrom Farnesem, vojvodom z Parmy. Mesto odolávalo až do príchodu španielskych vojsk, ktoré porazili a prinútili protestantské jednotky zrušiť obliehanie. Ako opustenie mesta opísal historik John Lothrop Motley: „Henrich nečakal na útok. Zmenil svoj plán a aspoň raz v živote nahradil svoju ústavnú smelosť mimoriadnou opatrnosťou. Nečakal ani na útok na svoje zákopy, ani nehľadal nepriateľa v otvorenom poli, nariadil rozbiť celý tábor a 20. apríla zrušil obliehanie.“
Majstrovstvá sveta v ľadovom hokeji žien 2024 (nižšie divízie)

Nižšie divízie Majstrovstiev sveta v ľadovom hokeji žien 2024 pozostávali zo šiestich turnajov, na ktorých sa zúčastnili tímy, ktoré sa nekvalifikovali na turnaj Top divízie MS 2024. Turnaje sa hrali v marci a apríli 2024.
I. A divízia.
Turnaj I. A divízie MS 2024 sa hral v Klagenfurte v Rakúsku od 21. do 27. apríla 2024.
Zápasy.
21.04.2024 – ' ' &lt;br&gt;
21.04.2024 – ' ' &lt;br&gt;
21.04.2024 ' – ' 
22.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
22.04.2024 – sn &lt;br&gt;
22.04.2024 ' – ' 
24.04.2024 – sn &lt;br&gt;
24.04.2024 – ' ' &lt;br&gt;
24.04.2024 ' – ' 
26.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
26.04.2024 – sn &lt;br&gt;
26.04.2024 – sn 
27.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
27.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
27.04.2024 – 
I. B divízia.
Turnaj I. B divízie MS 2024 sa hral v Rige v Lotyšsku od 31. marca do 6. apríla 2024.
Zápasy.
31.03.2024 ' – ' &lt;br&gt;
31.03.2024 ' – ' &lt;br&gt;
31.03.2024 – ' ' 
01.04.2024 – p &lt;br&gt;
01.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
01.04.2024 – ' ' 
03.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
03.04.2024 – ' ' &lt;br&gt;
03.04.2024 – sn 
05.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
05.04.2024 – ' ' &lt;br&gt;
05.04.2024 – ' ' 
06.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
06.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
06.04.2024 – ' ' 
Podrobnosti k zápasom Slovenska.
"Všetky časy sú miestne (Východoeurópsky letný čas – UTC+3)."
II. A divízia.
Turnaj II. A divízie MS 2024 sa hral v Canille v Andorre od 7. do 13. apríla 2024.
Zápasy.
07.04.2024 – ' ' &lt;br&gt;
07.04.2024 – ' ' &lt;br&gt;
07.04.2024 ' – ' 
08.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
08.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
08.04.2024 ' – ' 
10.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
10.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
10.04.2024 ' – ' 
11.04.2024 – ' ' &lt;br&gt;
11.04.2024 – ' ' &lt;br&gt;
11.04.2024 – ' ' 
13.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
13.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
13.04.2024 ' – ' 
II. B divízia.
Turnaj II. B divízie MS 2024 sa hral v Istanbule v Turecku od 1. do 7. apríla 2024.
Zápasy.
01.04.2024 – ' ' &lt;br&gt;
01.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
01.04.2024 ' – ' 
02.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
02.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
02.04.2024 – ' ' 
04.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
04.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
04.04.2024 ' – ' 
05.04.2024 – ' ' &lt;br&gt;
05.04.2024 – ' ' &lt;br&gt;
05.04.2024 ' – ' 
07.04.2024 ' – ' &lt;br&gt;
07.04.2024 – sn &lt;br&gt;
07.04.2024 – ' ' 
III. A divízia.
Turnaj III. A divízie MS 2024 sa hral v Záhrebe v Chorvátsku od 11. do 17. marca 2024.
Zápasy.
11.03.2024 ' – ' &lt;br&gt;
11.03.2024 – ' ' &lt;br&gt;
11.03.2024 – sn 
12.03.2024 – ' ' &lt;br&gt;
12.03.2024 ' – ' &lt;br&gt;
12.03.2024 – ' ' 
14.03.2024 – ' ' &lt;br&gt;
14.03.2024 – p &lt;br&gt;
14.03.2024 ' – ' 
15.03.2024 – ' ' &lt;br&gt;
15.03.2024 – ' ' &lt;br&gt;
15.03.2024 ' – ' 
17.03.2024 ' – ' &lt;br&gt;
17.03.2024 ' – ' &lt;br&gt;
17.03.2024 – ' ' 
III. B divízia.
Turnaj III. B divízie MS 2024 sa hral v Kohtla-Järve v Estónsku od 24. do 29. marca 2024.
Zápasy.
24.03.2024 ' – ' &lt;br&gt;
24.03.2024 ' – ' 
25.03.2024 – ' ' 
26.03.2024 ' – ' &lt;br&gt;
26.03.2024 – p 
27.03.2024 ' – ' 
28.03.2024 ' – ' &lt;br&gt;
28.03.2024 – ' ' 
29.03.2024 ' – ' &lt;br&gt;
29.03.2024 – ' '
Svištovský mier

Svištovský mier bola mierová zmluva uzatvorená dňa 4. augusta roku 1791 medzi ríšou rakúskych Habsburgovcov a Osmanskou ríšou v meste Svištov, pričom jej platnosť ukončila rakúsko-tureckú vojnu v rokoch 1788 až 1791. Predlohou skončenia samotného konfliktu medzi rakúskymi Habsburgovcami a Osmanmi bolo uzavretie prímeria v Ďurdeve v roku 1790. Išlo o takú mierovú zmluvu, ktorá definitívne ukončila posledné boje medzi Habsburskou monarchiu a Osmanskou ríšou. Výsledky mierových rokovaní znamenali, že Habsburská monarchia zaznamenala územný prírastok ziskom časti územia Chorvátska v oblasti Starej Ryšavy, čo však znamenalo, že sa musela vzdať predošlých výdobytkov, medzi ktorými bola aj pevnosť Belehrad. Zároveň išlo už o nenaplnený cieľ už zosnulého cisára Jozefa II. Habsburského, ktorý sa snažil získať náhradu za stratu Sliezska ešte z čias vojny o rakúske dedičstvo.
Zdroj.
"Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článkov Ottoman–Habsburg wars na anglickej Wikipédii."
Epeda

Epeda (v množnom čísle epedy, nespisovne "epedo" a "epedá") je (samostatná) čalúnená časť nábytku (t. j. gauča alebo kresla), ktorá dostala svoje pomenovanie po francúzskej značke.
Diel (vrch vo Vihorlatských vrchoch; 974 m)

Diel () je vrch vo Vihorlatských vrchoch, krajinnom celku Vihorlatsko-gutinskej oblasti. Leží nad obcou Ladomirov, približne juhovýchodne od Sniny. 
Poloha.
Nachádza sa na východe strednej časti Vihorlatské vrchov, v geomorfologickom podcelku Vihorlat a jeho časti Vihorlatská hornatina. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Snina a zasahuje na katastrálne územia obcí Ladomirov, Kolonica a Strihovce. Najbližšími sídlami sú severne situovaná Kolonica, východne ležiaci Ladomirov a juhovýchodne Strihovce, juhozápadne sa nachádzajú Remetské Hámre a severozápadne Zemplínske Hámre a Snina. Územie je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat.
Opis.
Diel leží mierne vysunutý z hlavného hrebeňa, medzi vrchmi Nežabec () a Strihovská poľana (), severne od Strihovského sedla. Východne sa nachádza Mandríkov grúň (), Orlovec (), Polom () a Kosmatec (), južne Holica (), Hôrka (), Diel (), Jaseňovský vrch (), Roh () a Fedkov (), západne Strihovská poľana (), Lysák (), Múr (), Tŕstie (), Motrogon (), Veža () a Sninský kameň () a severne Nežabec (), Kameň () a Rozdiel (). Severné svahy odvodňuje potok Kolonička do Cirochy, východné potok Luh do Ublianky v povodí rieky Uh, kde smeruje i voda z južnej časti, odtekajúca Strihovským potokom. Vrcholom vedie značená turistická trasa.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Vihorlatských vrchov, ojedinele aj Bukovské vrchy, Bieščady v Poľsku a ukrajinské Karpaty.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný odbočením z červeno značenej hrebeňovky, dostupnej:
Ježibaba guľatohlavá pravá

 
Ježibaba guľatohlavá pravá () je trváca bylina z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Jej prirodzený areál zahŕňa mierne oblasti od Európy až po Sibír a čínsky Sin-ťiang.
Opis.
Ježibaba guľatohlavá pravá je vysoká trváca bylina s priamou, tuhou a hranatou bielovlnatou byľou, ktorá je jednoduchá alebo hore chudobne rozkonárená. 
Listy sú v obryse elipsovité až vajcovité, dlhé do 15 cm. Dolné sú stopkaté, ostatné sediace a objímavé. Všetky sú perovito strihané, s nerovnako ostnatými široko trojuholníkovitými úkrojkami. Čepele sú na líci žliazkato vlnaté, štetinovito chlpaté a na rube plstnaté. 
Sivé alebo belavé kvety sú usporiadané v guľatom rúrkokvetom úbore s priemerom 30 až 60 mm. Jednotlivé kvety v úbore sú obojpohlavné, rúrkovité, pravidelné, päťpočetné, dlhé do 20 mm. Tyčiniek býva zvyčajne päť, s peľnicami zrastenými do rúrky okolo čnelky. Kalich je trváci, premenený na chocholec do dvoch tretín zrastený, slúži na rozširovanie semien vetrom. Semenník je spodný a plodom je hodvábne sivochlpatá nažka. Zákrov vytvorený z listeňov je dlhý 18 až 25 mm. Vonkajšie listene sú obrátene kopijovité, prostredné čiarkovito kopijovité a končisté. Vonkajšie a prostredné listene sú žliazkato chlpaté, vnútorné holé alebo páperisté a nežliazkaté. Úbory sú na konci konárikov jednotlivé a hlávku majú podopretú štetinovými svetložltými listeňmi. 
Rozšírenie.
Areál rozšírenia ježibaby guľatohlavej pravej zahŕňa mierne oblasti od Európy až po Sibír a čínsky Sin-ťiang. Zavlečená je v Belgicku, Nemecku, Veľkej Británii, Holandsku, Švédsku, Kanade, Spojených Štátoch a v Austrálii.
Na Slovensku sa vyskytuje v teplejších oblastiach na celom území.
Ekológia.
Ježibaba guľatohlavá pravá rastie v teplejších oblastiach v lomoch, na rumoviskách, pasienkoch a na kamenistých miestach. Kvitne od júna do augusta.
Význam a využitie.
Ježibaba guľatohlavá pravá sa zriedka pestuje ako medonosná a okrasná rastlina.
Ice Scream

Ice Scream je logická puzzle videohra hororového žánru od štúdia Keplerians. Prvá hra bola vydaná na platforme Android 29. septembra 2019.
Zápletka.
Dej tejto hry sa odohráva v roku 1982, kedy spoznávame hlavnú postavu, mladého chlapca menom J. Brown. J sa pozerá z okna svojej spálne, keď vidí ďalšieho chlapca, neskôr odhaleného ako Charlieho Owensa, ako ide k minivanu so zmrzlinou, v ktorom je zmrzlinár Rod. ktorý pôsobí priateľsky. J sa však čoskoro stane svedkom toho, ako Rod unesie Charlieho.
Úlohou hráča je zistiť o Rodovi čo najviac informácií, a pomocou logických úloh a hádanok, ktoré musí hráč splniť, oslobodiť svojho kamaráta zo zajatia zmrzlinára.
Séria hier.
Vydaných bolo celkovo 8 hier tejto série:
Postavy.
V hre sú 4 hlavné detské postavy a jeden antagonista:
Korunkovský potok

Korunkovský potok je potok v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina v regióne Horný Zemplín v Prešovskom v okrese Stropkov. Je ľavostranným prítokom vodného toku Brusnička v povodí Ondavy. Má dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Začína sa na sútoku zdrojníc v v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina v lesnom extraviláne vo východnej časti územia obce Korunková na východnom okraji lesa Čierťaž v okrese Stropkov v Prešovskom kraji. Severná zdrojnica pramení v Južná zdrojnica pramení v Obe zdrojnice sú osobitne v suchšom období chudobné na prietoky vody.
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie cez lesný extravilán obce Korunková severozápadným smerom, ktorý sa mení na západný smer, ľavým brehom obmýva les Čierťaž, pravým brehom obmýva les aj pasienok Hlboká dolina, ľavým brehom obmýva pasienok Kysniny, v vteká do intravilánu Korunkovej, skrúca sa na juh, pravým brehom obteká vrch aj pasienok Koza s , v priberá ľavostranný prítok Poliansky potok a zároveň vyteká z intravilánu do extravilánu, prudko sa skrúca na západ, ľavým brehom obmýva budovy kravínov, pravým brehom obmýva sklady sena, v ústi do vodného toku Brusnička ako jej ľavostranný prítok. Vodný tok Brusnička ďalej ústi do Ondavy. Pramení, preteká a ústi na území obce Korunková v okrese Stropkov v Prešovskom kraji. Má prítok Poliansky potok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve obce Korunková, na území ktorej potok pramení, preteká a ústi. Vývoj názvu obce podľa dochovaných stredovekých listín: 1408 "Puczagshaw", 1430 "Puczak", 1808 "Pucákowce", 1920 "Pucák", 1955 "Korunková". Z toponyma "Korunková" rozšírením o formant "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Korunkovský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Korunkovský potok bolo štandardizované v roku 1990. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Korunkovský potok je jedinečným názvom (marec 2024).
France Télévisions

France Télévisions tiež nazývaná aj France TV a štylizované na France•tv, je francúzska verejnoprávna, národná, informačná, kultúrna a vzdelávacia inštitúcia, ktorá poskytuje službu verejnosti v oblasti rozhlasového a televízneho vysielania. Sídlo má v Paríži na 7 esplanade Henri de France. France Télévisions vznikla v roku 1992, jej rozhlasovým konkurentom je Radio France. Jej sledovanosť sa pohybuje okolo 40 %.
Popredná audiovizuálna skupina vo Francúzsku, pokiaľ ide o publikum, spoločnosť spája okrem iného kanály France 2 , France 3 a jej lokálne antény, France 4, France 5, France Info, ako aj zámorské kanály France Ô. Vlastní tiež podiely vo viacerých tematických a medzinárodných kanáloch. Je prítomná v rádiu v zámorí a má niekoľko webových stránok.
Súčasným generálnym riaditeľom je od 2. júla 2020 Delphine Ernotte, na funkčné obdobie 5 rokov. V roku 2021 bola zaradená do kategórie veľkej firmy s 5000 až 9999 zamestnancami.
Kanály televízie.
Zdoj:
Strihovská poľana

Strihovská poľana () je vrch vo Vihorlatských vrchoch, krajinnom celku Vihorlatsko-gutinskej oblasti. Leží nad obcou Strihovce, približne juhovýchodne od Sniny. 
Poloha.
Nachádza sa na východe strednej časti Vihorlatské vrchov, v geomorfologickom podcelku Vihorlat a jeho časti Vihorlatská hornatina. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Snina a zasahuje na katastrálne územia obcí Strihovce, Kolonica a Ladomirov. Najbližšími sídlami sú východne situované Strihovce a Ladomirov, severne sa nachádza Kolonica, severozápadne Zemplínske Hámre a Snina a juhozápadne Remetské Hámre. Územie je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat.
Opis.
Strihovská poľana leží vo východnej časti hlavného hrebeňa, medzi vrchmi Nežabec () a Fedkov (), severne od Strihovského sedla. Východným smerom sa nachádza Diel (), Mandríkov grúň (), Orlovec (), Polom () a Kosmatec (), južným Holica (), Hôrka (), Diel (), Jaseňovský vrch (), sedlom oddelený Fedkov () a Roh (), západným Lysák (), Múr (), Tŕstie (), Motrogon (), Veža () a Sninský kameň () a severným Nežabec () a Kameň (). Lokalita patrí do povodia rieky Uh, kde vodu z východných častí hrebeňa odvádza Strihovský potok a zo západných Krivec do Okny. Vrcholom vedie značená turistická trasa.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Vihorlatských vrchov, ojedinele aj Bieščady v Poľsku a ukrajinské Karpaty.
Ježibaba pozmenená

 
Ježibaba pozmenená () je trváca bylina z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Jej prirodzený areál zahŕňa mierne oblasti od Talianska, cez severný Balkán a Rumunsko po Ukrajinu.
Opis.
Ježibaba pozmenená je trváca bylina vysoká 40 až 150 cm. Byľ je priama, rozkonárená a hore bielo plstnatá.
Listy sú v obryse podlhovasto vajcovité, dlhé do 40 cm, jeden až dvakrát perovito zárezové, s trojuholníkovými ostnitými úkrojkami. Na líci sú štetinaté, na rube plstnaté a na okraji drsné.
Biele alebo sivé kvety sú usporiadané v guľatom rúrkokvetom úbore s priemerom 35 až 60 mm. Jednotlivé kvety v úbore sú obojpohlavné, rúrkovité, pravidelné, päťpočetné. Tyčiniek býva päť, s peľnicami zrastenými do rúrky okolo čnelky. Kalich je trváci, premenený na chocholec, ktorého štetinky sú v dolnej polovici zrastené. Slúži na rozširovanie semien vetrom. Semenník je spodný a plodom je nažka. Zákrov s priemerom 20 až 30 mm tvoria listene, ktoré sú do polovice zrastené, dlho končisté a brvité. Vonkajšie sú lopatkovité, vnútorné kopijovité.
Rozšírenie.
Areál rozšírenia ježibaby pozmenenej zahŕňa mierne oblasti od Talianska, cez severný Balkán a Rumunsko po Ukrajinu. Zavlečený je v západnej, strednej a severnej Európe a tiež v Kanade a Spojených Štátoch.
Na Slovensku sa vyskytuje od južných oblastí až po Východoslovenskú nížinu.
Ekológia.
Ježibaba pozmenená rastie vo viniciach a na krovinatých kamenistých a výslnných stráňach. Je tiež pestovaná v záhradách ako medonosná rastlina a ojedinele splanieva a uniká do okolia. Kvitne od júla do augusta.
Bristol Beaufighter

Bristol Beaufighter bolo britské viacúčelové ťažké stíhacie lietadlo, využívané hlavne ako nočný stíhač a námorné útočné lietadlo. Na začiatku vojny bol Beaufighter pre svoj výkon, jedným z najdôležitejších leteckých príspevkov spoločnosti Bristol Airplane Company.
Vznik a vývoj.
Nemecko už v predvojnovom období disponovalo úspešnou konštrukciou ťažkej stíhačky Messerschmitt Bf 110. Vývoj analogickej konštrukcie dvojmotorovej ťažkej stíhačky sa síce začal aj v Spojenom kráľovstve, ale trval dlho.
Konštrukcia novej ťažkej stíhačky firmy Bristol Airplane Company predstavovala improvizované riešenie. Bola založená na existujúcom dizajne trupu a krídel torpédového bombardéru Bristol Beaufort. V krídlach boli osadené hviezdicové motory Bristol Hercules. Posádku tvoril pilot a nabíjač štvorice 20 mm kanónov inštalovaných v prednej časti trupu. Potreba nabíjača spočívala v tom, že pôvodné kanóny mali najprv bubnové zásobníky.
"R2052", prvý neozbrojený prototyp, uskutočnil svoj prvý let 17. júla 1939, niečo viac ako osem mesiacov po oficiálnom začatí vývoja. Prvý prototyp so silnejšími motormi Bristol Hercules XI. bol hotový na jeseň 1939. 
Prevádzková história.
Prvé sériové stroje Bristol Beaufighter Mk. IF vstúpil do služby v Royal Air Force v júli 1940. Mali inštalovaný radar a boli používané predovšetkým ako nočné stíhačky. Stroje boli veľmi silne vyzbrojené 4 20 mm kanónmi (v trupe) a 6 7,7 mm guľometmi v krídlach. Stroje boli nasadené na odrážanie nemeckých nočných náletov. Slúžili na nich esá ako napr. John Cunningham.
Neskôr boli v dôsledku nedostatku motorov Bristol Hercules inštalované motory Rolls-Royce Merlin XX čím vznikla verzia Mk. II. Tie zabezpečovali rovnakú maximálnu rýchlosť aj napriek nižšiemu výkonu, čo bolo hlavne dôsledkom ich menšieho odporu vzduchu. Celkovo bolo vyrobených 1369 ks verzií Mk. I a Mk. II.
Počas vojny tento typ používalo aj Kráľovské austrálske letectvo. V rámci RAF na ňom slúžili príslušníci viacerých zahraničných perutí, vrátane letky B 68. perute RAF, v ktorej slúžili československí letci.
Stroje Bristol Beaufighter sa zúčastnil bitky o Bismarckovo more v marci 1943
V RAF bol tento typ vyradený v máji 1960.
Špecifikácie.
Uvádzané technické údaje zodpovedajú verzii Beaufighter Mk. IF.
Eva Mária Chalupová

Eva Mária Chalupová (* 29. január 1942, Turčiansky sv. Martin) je slovenská herečka a recitátorka.
Životopis.
Eva Mária Chalupová pochádza z Martina (niektoré zdroje uvádzajú obec Bystrička). Študovala na bratislavskom konzervatóriu klasický balet a neskôr začala študovať herectvo na VŠMU, no štúdium na dva roky prerušila kvôli tomu, že mala možnosť odcestovať do Paríža, kde pol roka vystupovala spolu s ansámblom SĽUK-u. Po príchode z Paríža, štúdium na VŠMU dokončila.
Od začiatku 70. rokov bola členkou divadla Poetická scéna a koncom 70. rokov sa stala členkou Činohry SND, kde stvárnila množstvo postáv. Je vášnivou recitátorkou poézie a objavila sa aj vo filmoch a televíznych seriáloch.
Sarah Wynterová

Sarah Wynterová (* 15. február 1973, Newcastle, Nový Južný Wales, Austrália) je austrálska herečka, známa z televízneho seriálu "24 hodín" (20012010).
Detstvo a mladosť.
Wynterová sa narodila v meste Newcastle, v Novom Južnom Walese. Jej rodičia sa zosobášili krátko po tom, čo jej matka zistila, že je tehotná. Wynterová má mladšieho brata Brendana, po ktorého narodení sa jej rodičia rozviedli. Z druhého manželstva mala nevlastnú sestru menom Binatia.
Jej stará mama Joy Cummingsová (19232003) bola prvou starostkou mesta Newcastle.
Wynterová už v detstve prejavovala záujem o herectvo. Ako sedemnásťročná sa presťahovala do New Yorku, aby mohla študovať drámu.
Kariéra.
V roku 1998 si zahrala v pilotnom diely televízneho seriálu "Sex v meste". V roku 2000 získala väčšiu rolu vo filme "Šiesty deň", kde účinkovala po boku hercov ako Arnold Schwarzenegger, Robert Duvall a Michael Rapaport. V rovnakom roku účinkovala aj vo filmoch "Preteky s časom", "Lost Souls" a "Zbohom, láska moja". O rok neskôr stvárnila postavu Almy Mahler v životopisnom filme "Nevesta vetru".
V roku 2002 bola obsadená do role Kate Warner v televíznom seriáli "24 hodín", pričom sa objavila vo všetkých 24 epizódach druhej série, plus hosťovala v prvej epizóde tretej série. Za svoj herecký výkon si vyslúžila nomináciu na herecké ocenenie SAG a Saturn Awards.
V roku 2015 si zahrala po boku Anny Friel, Petra Facinelliho a Sadie Sink v televíznom seriáli "Americká odysea", o rok neskôr sa objavila v ôsmych epizódach televízneho seriálu "Goliáš".
Hosťovala v televíznych seriáloch "Modrí templári", "Californication" a "".
Súkromný život.
V rokoch 2005 až 2014 bola Wynterová vydatá za šéfredaktora časopisu Details, Dana Peresa, s ktorým má troch synov.
Alfie Gilchrist

Alfie Gilchrist (* 28. november 2003, Kingston upon Thames, Anglicko) je anglický profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste obrancu v anglickom klube Chelsea.
Klubová kariéra.
Chelsea.
Do akadémie Chelsea prišiel z Queens Park Rangers v roku 2014 vo veku 11 rokov. Gilchrist bol prirovnávaný k Johnovi Terrymu kvôli jeho pozícii a statusu hráča akadémie. V novembri 2020 podpísal Gilchrist svoju prvú profesionálnu zmluvu.
Dňa 19. septembra 2023 podpísal s klubom novú zmluvu do júna 2025. V tíme debutoval dňa 27. decembra ako náhradník pri výhre 2:1 nad Crystal Palace.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 29. marcu 2024"
Levi Colwill

Levi Lamar Samuels Coiwill (* 26. február 2003, Southampton) je anglický profesionálny futbalista, ktorý hráva na pozícii obrancu v anglickom klube Chelsea.
Klubová kariéra.
Chelsea.
Coiwill sa pripojil k akadémii Chelsea vo veku 9 rokov. Na svoje 17. narodeniny v roku 2020 podpísal s Chelsea prvú profesionálnu zmluvu.
Hosťovania v Huddersfielde a v Brightone.
V júni 2021 sa Coiwill pripojil k Huddersfieldu v EFL Championship na sezónne hosťovanie. V klube debutoval 1. augusta pri výhre nad Sheffieldom Wednesday v EFL Cupe. O šesť dní neskôr debutoval v lige pri remíze 1:1 s Derby County. Dňa 21. augusta strelil Coiwill gól pri výhre 2:1 nad Sheffieldom United. Počas sezóny odohral 32 zápasov a strelil dva góly.
Dňa 5. augusta 2022 bol Coiwill poslaný na hosťovanie do Brightonu v Premier League. O dva dni neskôr debutoval v klube pri výhre 2:1 nad Manchestrom United. Počas hosťovania odohral Coiwill 22 zápasov. S tímom sa umiestnil na miestach zaručuje pohárovú Európu a to po prvýkrát v histórii klubu.
Návrat do Chelsea.
Dňa 2. augusta 2023 podpísal Coiwill nový šesťročný kontrakt s Chelsea. V klube debutoval 13. augusta pri domácej remíze s Liverpoolom. Dňa 3. decembra strelil Coiwill svoj prvý gól za Chelsea pri výhre 3:2 nad Brightonom.
Medzinárodná kariéra.
S reprezentáciou do 21 rokov sa v roku 2023 tešil z titulu na Majstrovstvách Európy vo futbale do 21 rokov. Počas turnaja zasiahol do piatich zápasov a pomohol Anglicku vyhrať turnaj, bez tohto aby inkasovali jediný gól.
V A-tíme Anglicka debutoval 13. októbra pri výhre 1:0 nad Austráilou v prípravnom zápase.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 29. marcu 2024"
Medzinárodné.
"K 29. marcu 2024"
Úspechy hráča.
Anglicko U21
Externé odkazy.
https://www.transfermarkt.com/levi-colwill/profil/spieler/614258
Vernon De Marco

Vernon De Marco Morlacchi (* 18. november 1992, Córdoba, Argentína) je profesionálny futbalista, ktorý hráva na pozícii obrancu v UAE Pro League v klube Hatta. Od roku 2021 hráva za reprezentáciu Slovenska.
Klubová kariéra.
De Marco začal seniorskú kariéru v španielskom klube Club Esportiu Constància v štvrtej španielskej lige.
Zemplín Michalovce.
Dňa 22. júla 2012 prestúpil do slovenského klubu MFK Zemplín Michalovce v 2. slovenskej lige. O šesť dní neskôr debutoval za Michalovce pri výhre 2:1 nad Baník Ružiná.
Vo svojej druhej sezóne strelil aj svoj prvý gól za klub pri výhre 2:0 nad Sencom dňa 31. augusta 2013.
V sezóne 2014/15 odohral 24 zápasov a siedmimi gólmi pomohol k postupu do Niké ligy.
Dňa 18. júla 2015 debutoval za Michalovce v Niké lige pri prehre 0:1 s AS Trenčín.
ŠK Slovan Bratislava.
V lete 2016 bol De Marco poslaný na polročné hosťovanie do ŠK Slovan Bratislava. V klube debutoval 24. septembra pri prehre 1:2 s AS Trenčín. V druhom vystúpení za Slovan strelil svoj prvý gól a to pri výhre 3:0 nad Michalovcami. V zime prestúpil De Marco do Slovana Bratislava.
Hosťovanie v Lech Poznań.
V lete 2017 bol De Marco poslaný na dvojročné hosťovanie do poľského klubu Lech Poznań. V prvej sezóne nedostával veľa príležitosti. Hrával totiž aj rezervný tím. V A-tíme debutoval 10. septembra pri remíze 0:0 s Pogoń Szczecin.
Počas druhej sezóny v Poľsku odohral 22 zápasov z toho 15 v Ekstraklase.
Návrat do Slovana.
Dňa 27. júla 2019 nastúpil prvýkrát po návrate do Slovana pri výhre 3:0 nad Zemplínom Michalovce. Dňa 29. augusta strelil De Marco dôležitý gól pri prehre 2:3 s PAOK Solún v štvrtom predkole Európskej ligy UEFA 2019/20. V súčte oboch zápasov bol výsledok 3:3, Slovan postúpil vďaka pravidlu vonkajších gólov do skupinovej fázy Európskej ligy. V sezóne 2019/20 odohral 36 zápasov a strelil tri góly. Tešil sa so Slovanom zo zisku double (liga a pohár).
V sezóne 2020/21 odohral za Slovan vo všetkých súťažiach 33 zápasov a strelil sedem gólov. Opäť sa s tímom tešil zo zisku titulu aj z víťazstva v pohári.
Hatta.
Po siedmich rokoch sa De Marco rozhodol odísť zo Slovana po skončení zmluvy. V lete 2023 prestúpil do Spojených arabských emirátov kde podpísal ročnú zmluvu s tímom Hatta s nováčikom UAE Pro League.
Reprezentačná kariéra.
De Marco sa narodil v Argentíne. Počas pôsobenia na Slovensku od roku 2012 požiadal o slovenské občianstvo. V máji 2021 získal oficiálne slovenské občianstvo a mohol tak reprezentovať Slovensko na medzinárodnej úrovni. Pri svojom debute dňa 14. novembra 2021 hral v národnom tíme pri výhre 6:0 nad Maltou a hneď strelil svoj prvý gól.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 29. marcu 2024"
Medzinárodné.
"K 29. marcu 2024"
Úspechy hráča.
ŠK Slovan Bratislava
Turistická značkovaná trasa číslo 2441

 Turistická značkovaná trasa číslo 2441 je modrá trasa v Malých Karpatoch, ktorá vedie z Brezovej pod Bradlom, Mladosť do Prašníka, Lajdovci. Dĺžka trasy je 13,7 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
Akademický architekt

Akademický architekt (často skrátené ako akad. arch., ak. arch., prípadne ako akad. architekt, či ak. architekt) je akademický titul, ktorý bol udeľovaný (v Česko-Slovensku) na umeleckých vysokých školách v oblasti architektúry, resp. architektonickej tvorby. Bol zavedený po roku 1966 v súvislosti s novým systémom akademických titulov v Česko-Slovensku (v rokoch 1953 až 1966 bolo prideľovanie titulov obmedzené). Udeľovaný bol aj naďalej podľa neskoršieho vysokoškolského zákona z roku 1980. Po nežnej revolúcii od roku 1990 už udeľovaný nebol a nahradil ho všeobecne titul Magister (Mgr.). V súčasnej dobe (na Slovensku a v Česku) taktiež udeľovaný nie je. 
Na Slovensku bol udeľovaný len na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave.
V 90. rokoch 20. storočia bol pre absolventov umeleckého študijného programu v oblasti architektúry na Slovensku udeľovaný titul Magister architektúry (Mgr. arch.). Tento titul nadväzoval na tradíciu odlišovania titulom absolventov architektúry na umeleckých akadémiách od absolventov architektúry na technických vysokých školách.
Turistická značkovaná trasa číslo 8143

 Turistická značkovaná trasa číslo 8143 je krátka žltá trasa v Malých Karpatoch a Myjavskej pahorkatine, ktorá vedie od prameňa v Lopušnej na chrbát Bradla. Dĺžka trasy je 3,5 km. Turistická trasa je v správe Klubu slovenských turistov.
Matteo Carcassi

Matteo Carcassi (* 8. apríl 1792, Florencia, Toskánske veľkovojvodstvo – † 16. január 1853, Paríž, Druhé francúzske cisárstvo) bol taliansky gitarista a hudobný skladateľ. 
O Carcassiho živote sa vie len málo. Údajne bol príbuzný s rôznymi známymi výrobcami hudobných nástrojov menom Carcassi.
Život.
Carcassi sa narodil vo Florencii v Taliansku. Najprv študoval hru na klavíri, ale hrať na gitare sa naučil ešte ako dieťa. Rýchlo si získal povesť ako virtuózny koncertný gitarista.
V roku 1810 sa presťahoval do Nemecka a dosiahol takmer okamžitý úspech. Potom žil v Paríži od roku 1815 a zarábal si ako učiteľ hry na klavíri a na gitare. Na koncertnom turné v Nemecku v roku 1819 sa prvýkrát stretol s Jeanom-Antoinom Meissonnierom. Meissonnier, tiež známy gitarista, publikoval mnohé Carcassiho diela vo svojom parížskom vydavateľstve. Pre Meissonniera tiež zostavil množstvo populárnych piesní pre gitaru, ktoré boli pôvodne napísané pre klavír, vrátane diel od Théodora Labarrea a Loïsy Pugetovej.
Od roku 1820 trávil Carcassi väčšinu svojho času v Paríži. V roku 1823 odohral v Londýne mimoriadne úspešnú sériu koncertov, ktoré mu priniesli veľkú slávu tak ako výkonnému umelcovi, tak aj pedagógovi. V Paríži však prešlo veľa času, kým jeho talent skutočne uznali, čiastočne kvôli prítomnosti Ferdinanda Carulliho.
Carcassi prišiel opäť do Nemecka na jeseň v roku 1824. Potom vystúpil v Londýne, kde mu jeho povesť umožnila prístup do prestížnejších koncertných sál. Nakoniec sa však vrátil do Paríža. Niekoľko rokov odtiaľto podnikal koncertné cesty do významných hudobných centier Európy. Po krátkom návrate k vystupovaniu v roku 1836 opustil koncertnú prax okolo roku 1840 a zomrel v Paríži v roku 1853.