Neilos Kabasilas

Neilos Kabasilas alebo Neilos Kavasilas (iné mená pozri nižšie; *okolo 1300, Solún† marec? 1363, Konštantinopol/Solún) bol byzantský hésychastický teológ a polemik, efemérny solúnsky metropolita. Patril k prísnejšiemu gréckemu protilatinskému prúdu. Okrem diel na podporu hésychatmu písal diela o príčinách nezhôd medzi Rímom a Byzanciou, resp. pravoslávím, najmä o pápežskom primáte a o pôvode Ducha Svätého. Aj napriek tomu, že ho západná tomistická teológia pôvodne oslovila, neskôr proti nej rázne vystúpil vo svojich prácach. 
I napriek tomu že bol jedným z najvýznamnejších pravoslávnych teológov 14. storočia, bol následovne až do 20. storočia na Východe pomerne neznámy. Významné štúdie o ňom pochádzajú z prelomu tisícročí. Istú ozvenu naopak zaznamenal medzi protestantmi, takže na jeho dielo musel ešte v roku 1626 reagovať biskup Giovanni Matteo Cariofilli. 
Životopis.
Neilos sa pôvodným menom volal Nikolaos. O jeho pôvode sa veľa nevie, narodil sa zrejme v Solúne okolo roku 1300. Pochádzal z rodu Kabasilovcov. Mal najmenej jednu sestru, o ktorej sa vie, že na sklonku života vstúpila do kláštora. Pôvodne vyučoval solúnsku mládež rôznym vedám: rétorike, filozofii, astronómii a pravdepodobne učil aj teológiu. Jeho žiakmi Démétrios Kydones i jeho synovec Nikolaos Kabasilas, významný byzantský spisovateľ a mystik. Za vlády Jána Kantakuzéna pôsobil v Konštantínopole. Dostal sa tam zrejme v roku 1334 ako podporovateľ patriarchu Jána XIV. Kaleku.
Neilos patril k vtedajšej vzdelanostnej elite. Poznal Barlaama z Kalábrie a bol priateľom Nikéfora Grégora. Hoci sa spočiatku javil neutrálnym, resp. zastával mierne protihésychastické stanoviská, pod cisárovým vplyvom sa pridal na stranu Grégoria Palamu. Je možné, že za jeho pôvodný ostych mohli jeho staré priateľstvá. V rokoch 1334 až 1339 vyučoval v Konštantínopole, následne istý čas pôsobil opäť v Solúne. Je možné, že jeho pôsobenie v meste prerušilo povstanie zelótov. V roku 1343 sa vrátil do hlavného mesta ríše, kde vyučoval a podieľal sa na tamojšom cirkevnom živote. Zúčastnil sa tiež prípravy dokumentov z koncilu v roku 1351 a bol poverený, aby viedol diskusiu s protihésychasticky naladeným Nikéforom Grégorom. Podrobné údaje o jeho vedeckom živote a prácach z tohto obdobia chýbajú.
Po odchode patriarchu Kallista I. bol jedným z troch kandidátov na post konštantínopolského patriarchu. Staršie hypotézy za kandidáta označovali jeho rovnomenného synovca Nikolaa Kabasilu. Po roku 1353 sa stal hieromníchom (jeromonachom) a prijal meno Neilos. V 50. rokoch sa zúčastnil diskusií o obnove cirkevného spoločenstva s Rímom, kde zastával značne protipápežské stanoviská. Neilos prejavoval osobitný záujem o latinskú teológiu, najmä o spisy Tomáša Akvinského. Je možné, že mal k úplne prvým prekladom jeho diel, názor, že ovládal latinčinu a čítal Akvinského texty v origináli, sa dnes považuje za chybný. V roku 1361 bol ako laik zvolený za metropolitu v Solúne, kde nahradil už dávnejšie zosnulého Palamu. Úradu sa pre svoj zlý zdravotný stav nikdy neujal. Zomrel niekedy v roku 1363, pravdepodobne v marci. Už krátko po smrti bol minimálne v Solúne uctievaný ako svätý. Nepriame dôkazy o úcte k nemu možno nájsť aj v pravoslávnych synodikonoch.
Dielo a myšlienky.
Neilos napísal viacero diel, pričom väčšina z nich má veľmi rozsiahle, opisné názvy. Písal polemiky proti protivníkom hésychazmu. Podieľal sa na zostavení záverov hésychastickej synody z roku 1351. Obzvlášť dôležitá bola jeho úloha pri výbere patristických textov pre slávnu palamistickú florilégiu o Božskej podstate a energii v 16 kapitolách (nie je zverejnená, najdôležitejší rukopis je "Vat. gr. 705 [1351]"). Na odporúčanie synody napísal dielo "Antigramma" proti Nikéforovi Grégorovi.
Napísal tiež dve diela o pápežskom primáte a schizme medzi Východom a Západom, ktorú kladie za vinu pápežovi, ako aj traktát o koncile v rokoch 879/880, ktorý označil za ekumenický. Bol tiež autorom spisu "O pôvode/procesii Ducha svätého" ("Περὶ τῆς τοῦ Άγίου Πνεύματος ἐκπορεύσεως κατὰ Λατίνων""Peri tes tou Agiou Pneumatos ekporeuseós kata Latinón", lat. "De processione Spiritus Sancti"). V istom zmysle ide o najväčšiu a najobjemnejšiu esej venovanú problému pneumatológie. Dokazuje, že rozdiel medzi západnou teológiou a pravoslávím v tejto oblasti nie je len v doplnení slov „a od Syna“ v Kréde, ale v tom, že dodatok odráža výrazné triadologické rozdiely v ich myslení. Dielo sa skladá z troch častí. Neilos sa pri písaní neobmedzil na obvyklé argumenty a protiargumenty, či citáty z patristických spisov k príslušnej téme.
V traktátoch útočil na Akvinského teológiu tomizmu, ktorú poznal z prekladov svojho žiaka Kydona. Jeho argumenty však boli odmietnuté samotným Kydonom v nepublikovanom diele "Obrana Tomáša Akvinského proti Neilovi Kabasilovi". Dielo o očistci kedysi pripisované jemu, je dnes považované za spis Marka Eugenika. Jeho autoritu na byzantskom Východe podporuje počet referencií na jeho dielo v spisoch Grékov na koncile vo Florencii.