Lev Prchala

Lev Prchala (* 23. marec 1892, Slezská Ostrava, Rakúsko-Uhorsko – † 11. jún 1963, Feldbach, Rakúsko) bol vojak pôvodom z Moravy, česko-slovenský armádny generál, príslušník česko-slovenských légií. V čase mníchovskej krízy velil 4. československej armáde , od októbra 1938 3. armáde "Štefánik", ktorá odpovedala za obranu Slovenska a Podkarpatskej Rusi. Po rozpade Česko-Slovenska odišiel do exilu, kde bol v opozícii proti exilovému prezidentovi Edvardovi Benešovi. Zomrel v exile.
Pôvod a štúdiá.
Lev Prchala ma pôvod v baníckej oblasti Sliezska. v roku 19031911 študoval na Štátnej reálnej škole a v roku 1911 odišiel do Viedne študovať právo na Viedenskej univerzite, no už v roku 1912 nastúpil na na školu jednoročných dobrovoľníkov, ktorú vyštudoval popri práve.
V ozbrojených silách Česko-Slovenska.
Po vypuknutí 1.svetovej vojny odišiel na front, kde v roku 1916 padol do ruského zajatia.
Československý legionár.
Do Československých légií v Rusku vstúpil Prchala v roku 1917. Ako ich príslušník absolvoval celú sibírsku anabázu a v bojoch si vydobyl vysoké renomé. Svoje pôsobenie v československých légiách končil ako veliteľ 3. československej streleckej divízie a v roku 1920 bola jeho divízia presunutá do nového štátu – Česko-Slovenska.
Československý dôstojník.
Po návrate do vlasti ostal v armáde: Najskôr absolvoval dovolenku a potom bol menovaný za vojenského poradcu pri veľvyslanectve Republiky Česko-Slovenskej vo Francúzsku. Od novembra 1921 – augusta 1923 absolvoval vojenské štúdiá v Paríži. Od septembra 1923 velil 1. horskej divízii v Ružomberku a od septembra 1925 12. divízii v Užhorode. V septembri 1931 bol Prchala menovaný do funkcie podnáčelníka Hlavného štábu brannej moci. V novembri 1933 sa Prchala stal veliteľom Zemského vojenského veliteľstva v Košiciach. Vo funkcii zostal až do septembra 1938 a vyhlásenia brannej pohotovosti štátu.
V decembri 1938 sa opätovne stal Zemským vojenským veliteľom v Bratislave a v januári 1939 sa nakrátko stal ministrom financií, vnútra a dopravy autonómnej vlády Podkarpatské Rusi.
Podozrenia z klientelizmu.
V roku 1933 bol Lev Prchala ako podnáčelník Hlavného štábu brannej moci hlavným kandidátom na uvoľnený najvyšší posť náčelníka. Jeho protikandidátom bol náčelník francúzskej vojenskej misie v Československu generál Louis E. Faucher. Prchalovou kandidatúru podporovalo Ministerstvo národnej obrany, no padlo naň podozrenie, že pri vojenských zákazkách uprednostňoval firmu, v ktorej sa angažoval jeho švagor Bruno Böhm. Ten bol naviac lídrom protištátnej strany DNSAP. Prchalu aféra vyradila ako kandidáta a za náčelníka Hlavného štábu brannej moci vymenoval prezident Masaryk arm. gen. Ludvíka Krejčího.
Počas mníchovskej krízy.
V septembri 1938 prevzal Prchala velenie IV. československej armády „"Neruda"“. Jeho 9 divízií malo brániť Moravu od juhu na úseku od česko-moravskej hranice až po hranicu moravsko-slovenskú. Neskôr prevzala Prchalova armáda úsek od rieky Vltavy pri Vyššom Brode až po Devín na východe.
Lev Prchala patril medzi najhorlivejších zástancov obrany republiky a svoje emócie dával najavo aj pred prezidentom Benešom. Prijatie záverov mníchovskej konferencie niesol veľmi ťažko a 2. októbra sa zúčastnil tajnej porady dôstojníkov, kde sa hľadali možnosti ako zvrátiť situáciu a postaviť sa na obranu republiky a to za podpory rovnako zmýšľajúcich politikov napríklad z komunistickej strany.
Veliteľ III. armády Štefánik.
V októbri 1938 prevzal Prchala velenie nad III. československou armádou s krycím názvom „"Štefánik"“, ktorá mala na starosti obranu Slovenska a Podkarpatskej Rusi. Od októbra práve tieto dve časti Česko-Slovenska museli čeliť vojenským provokáciám zo strany Poľska a Maďarska a útokom polovojenských diverzných skupín Rongyosgárda, Szabadcsapatók a poľských strzelcov, ktorých cieľom bolo vynútenie si ďalších územných ústupkov v prospech Poľska a Maďarska.
III. armáda bola v októbri posilnená návratom niektorých mobilizovaných jednotiek z Česka do svojich domovských útvarov na Slovensku ako aj presunom niektorých útvarov z Česka. a tak Prchala ako veliteľ armády disponoval dvojnásobným počtom divízií oproti stavu z konca septembra 1938. Na Slovensko sa od Pluku útočnej vozby 2 presunulo ďalších šesť tankových rôt.
Keď 25. novembra 1938 po incidentoch pri Čadci a o niekoľko dní aj v Oravskom Podzámku napadlo Poľsko vojensky Česko-Slovensko, Prchala organizoval protiútok, no z Prahy prišiel rozkaz zaujať obranu a nič nepodnikať s dodatkom, že:„"...ten rozkaz dávame len na popud ministerstva zahraničia, ktoré má záujem na tom, aby sa vypráznenie udialo bez krvi"“Prchala na to reagoval ostro."„Ústupovania bez krvi máme dosť, a zvlášť u Poliakov.“"Prchala mal ako veliteľ III. armády zabezpečiť obranyschopnosť Slovenska v koordinácii s pplk. gšt. Ferdinandom Čatlošom, styčným dôstojníkom pražského ministerstva národnej obrany pri slovenskej autonómnej vláde. V novembri 1938 Prchala odmietol žiadosť Čatloša o vyzbrojenie vycvičených príslušníkov Hlinkovej gardy.
V exile.
Po rozpade Česko-Slovenska v polovici marca 1939 odišiel Lev Prchala do exilu, najskôr do Poľska. V poľskom Krakove ostal aj naďalej funkčný československý konzulát a sústreďovali sa tu osoby, ktoré odišli z Nemcami vytvoreného Protektorátu Čechy a Morava a slovenského štátu s odhodlaním pokračovať v boji proti Nemecku a za obnovenie Česko-Slovenska. Po prepadnutí Poľska Nemeckom na žiadosť československej emigrácie v Poľsku poľské úrady povolili vznik vojenskej jednotky, ktorá dostala názov Legión Čechov a Slovákov v Poľsku.
Prchala sa stal veliteľom asi 1000 člennej jednotky len formálne, skutočné velenie mal pplk. Ludvik Svoboda. Neozbrojená jednotka ustupovala na východ no Prchala sa za nevyjasnených okolností oddelil od jednotky a prvý dorazil do Rumunska. Za tento jeho počin bol tvrdo kritizovaný a zrejme sa tak aj pripravil o významnejšie miesto v odboji Po márnej snahe očistiť si meno bol napokon postavený mimo službu. Prchala sa navyše pridal k protibenešovskému krídlu exilu, ku ktorému patrili aj Štefan Osuský a Milan Hodža. Stal sa predsedom Českej národnej rady, ktorá zastupovala ľudí, ktorým sa nepáčil príklon Edvarda Beneša k Sovietskemu zväzu, a ktorá aj odsúdila postup voči sudetským Nemcom.
Prchala si vyslúžil nálepku „"fašista"“ a „"zradca"“. Dokonca sa objavil aj termín „"prchalovčina"“. Po vojne žiadali československé orgány o jeho vydanie, no Briti ho odmietli vydať. V 50. rokoch Prchala zastával myšlienku návratu sudetských Nemcov do Česko-Slovenska a za svoju snahu si dal zjednotenie všetkých exilových Čechov s sudetských Nemcov. Aktivitami s krajanskými spolkami sa snažil udržať si vplyv.