burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Postmoderná kultúra

Postmoderná kultúra je nový spôsob artikulácie pohybu a prebývania, prinajmenšom euroamerického, človeka vo svete, identifikovaný zvláštnym vzťahom voči modernej kultúre. Postmoderná kultúra prichádza s novým spôsobom zvýznamňovania sveta, ktorý sa prejavil zreteľne najprv v umení, neskôr aj vo vedení a náboženstve. Je to kultúra geneticky spojená s pozíciami kontrakultúry a subkultúr 50. a 60. rokov 20. storočia, ktoré sa časom zmenili na dominantné orientačné body. Postmoderná kultúra je určená silným pritakávaním komunikatívnemu pluralizmu kultúr a dištanciou voči moderne, bez toho, že by modernu celkom vylučovala z hry. Snáď najnápadnejšou črtou postmoderného spôsobu zvýznamňovania sveta je zmysel a cit pre rozdiely, najmä v porovnaní so zmyslom modernizmu pre jednotné a identické.
Postmoderná kultura je ne-auratická (nevytvára okolo seba auru jedinečnosti a neopakovateľnosti, ktorá by ju odlišovala od všednosti každodenného sociálneho života). Neoddeľuje sa od bežnej sociálnej sféry,
miznú rozdiely medzi vyššou a populárnou kultúrou, medzi profesionálnou a populárnou kritikou, medzi autorom a príjemcom, autorom a dielom. To má za následok tvrdú diskvalifikáciu avantgardy v postmodernej kultúre, pretože funkciu "avantgardy" plní celá postmoderna.
Právna logika

Právna logika je formálnologický výskum pravidiel, ktorými sa riadi právne myslenie.
Praveká kultúra

Praveká kultúra je prvá, najdlhšia, najmenej známa, prehistorická (bez písomných dokladov) epocha vo vývoji kultúry, ktorá bola spätá s prvotnopospolnou spoločnosťou, v ktorej človek prechádzal od zberačstva potravy k lovectvu a menil sa postupne na pastiera, poľnohospodára a remeselníka. Najstaršie nálezy pozostatkov kultúry dnešného človeka typu homo sapiens pochádzajú z doby pred 40 tisíc rokov. Na pravekú kultúru nadväzuje staroveká kultúra.
Predikátová logika

Predikátová logika = predikátový počet = predikátový kalkul = logika kvantifikátorov = logika predikátov = logika funkcionálna, je formálny systém, časť logiky vyšetrujúca spôsoby, ktorými z formulí vznikajú výroky pomocou kvantifikátorov a logických spojok. Predikátová logika sa zaoberá tak otázkami dokázateľnosti, ako aj pravdivosti. Je rozšírením výrokovej logiky o kvantifikátory a predikátové symboly popisujúce vzťahy (relácie) z univerza.
Okrem bežného predikátového počtu existujú aj predikátové počty vyšších rádov, v ktorých je povolená nielen kvantifikácia objektových premenných, ale aj kvantifikácia predikátov.
Syntax.
Jazyk obsahuje:
Súvisiace články.
Predikátová logika prvého rádu
Utopický komunizmus

Utopický komunizmus je sociálna utópia o komunistickej prestavbe spoločnosti.
Pražská kultúra

Pražská kultúra je súčasť stredoeurópskej kultúry, z výraznými prvkami nemeckej, židovskej a českej kultúry.
Stoická logika

Stoická logika je súčasť učenia stoicizmu zahrňujúca teóriu poznania, gramatiku, poetiku a teóriu hudby.
Vedecký komunizmus

Vedecký komunizmus je súčasť marxizmu-leninizmu, obsahujúca učenie o triednom boji proletariátu za nastolenie komunistickej spoločnosti, o stratégii a taktike tohto boja.
Predkolumbovská kultúra

Predkolumbovská kultúra je kultúra (resp. predkolumbovská civilizácia je civilizácia) amerického kontinentu od počiatkov až do príchodu Európanov, v podstate teda do objavenia Ameriky Krištofom Kolumbom 1492 (a niekoľko desaťročí potom). Ak sa kultúra chápe ako archeologická kultúra, hovoríme o predkolumbovských kultúrach (množné číslo).
Americký kontinent nemal autochtónne obyvatelstvo; prichádzalo sem v rôznych migračných vlnách, rôznymi smermi a v rozličných obdobiach. Novoprišlí obyvatelia boli mongoloidného typu, až neskôr časť z nich Európania nesprávne nazvali Indiánmi.
Komutácia

Komutácia (lat.) je zámena; premena striedavého prúdu na jednosmerný prúd.
Tradičná logika

Tradičná logika je formálna logika, ktorá skúma všeobecné ľudské zákony správneho budovania a spájania myšlienok pri uvažovaní (zákon totožnosti, zákon protirečenia, zákon vylúčenia tretieho, zákon dostatočného dôvodu) a ich aplikáciu pri myšlienkových postupoch, všeobecne ľudské formy myslenia (súd a pojem) a formy spájania myšlienok pri usudzovaní (indukcia, tradukcia, analógia, dedukcia), pravidlá dokazovania a vyvracania.
Zakladateľom tradičnej logiky je Aristoteles.
Niekedy sa hovorí, že tradičná logika je logika, ktorá vznikla v stredoveku na základe Aristotelovej logiky.
Konanie (činnosť)

Konanie je zmysluplná činnosť človeka, ktorá sa vyznačuje relatívne uzavretou jednotou, istou vnútornou štruktúrou a časovým trvaním.
Konanie je predmetom praxeológie, psychológie a ďalších odborov.
Názory na konanie.
Novoveký empirizmus.
Konanie v novovekom empirizme je prírodný proces, ktorý sa môže stať predmetom prírodovedného poznania. Konanie je empirické príčinné pôsobenie alebo výsledok (účinok, následná udalosť, output) pôsobenia (stimulus, input) vonkajšku (prostredia) a protipôsobenia (reakcie, response) konajúceho (agens). Pritom protipôsobenie je podmienené povahou konajúceho. Konanie sa javí ako nevyhnutný následok oboch predpokladov (predchádzajúcich podmienok), t. j. vonkajšieho pôsobenia a
povahy konajúceho. Keby sme presne poznali obidva predpoklady, mohli by sme konanie predikovať.
Gehlen.
Konanie podľa Gehlena je najvlastnejšie premostenie medzi človekom a jeho prostredím; človek ako nedostatková bytosť iba svojím konaním nadobúda možnosť ako zabezpečiť svoje prežitie.
Renesančná kultúra

Renesančná kultúra je etapa, ktorou začína novoveká kultúra; zahrňuje renesančné umenie, renesančnú filozofiu... Rozhodujúcou tendenciou renesančnej kultúry je prechod od teocentrického k antropocentrickému chápaniu sveta.
V prvom ranom období, t. j. v 14. až 15. storočí má renesančná kultúra predovšetkým humanistický ráz a sústreďuje sa hlavne do talianskeho prostredia, v 16. storočí a v značnej časti 17. storočia ju charakterizuje najmä rozvoj prírodnych vied. Renesančný humanizmus v tomto období prechádza do ďalších európskych krajín.
Osobitosť renesančnej kultúry spočíva v tom, že sa charakterizuje ako kultúra humanistická, čím sa myslí jej celkové zameranie, jej vlastný
svetonázor orientovaný na problémy slobodného a všestranného rozvoja osobnosti. Tak široko chápaný humanizmus je ideovým jadrom temer celej ľudskej civilizácie. Renesancia však do takto chápaného humanizmu prináša racionálny základ a jeho vedomé utvrdenie prostrednictvom svetského vzdelania, vedy a umenia.
Logika tried

Logika tried je odvetvie logiky, ktoré skúma triedy.
Súdne konanie

Súdne konanie je procesná činnosť súdu, účastníkov a zúčastnených osôb v čase od podania
návrhu po jeho právoplatné vybavenie.
Občianske súdne konanie je spôsobom riešenia sporov medzi dvomi (príp. i viacerými) osobami. V trestnom konaní treba dokazovať najmä, či sa skutok stal a či tento skutok má znaky trestného činu, kto tento skutok spáchal a z akých pohnútok, závažnosť činu vrátane príčin a podmienok jeho spáchania, osobné pomery páchateľa v rozsahu potrebnom na určenie druhu a výmery trestu, následok a výšku škody spôsobenú trestným činom, príjmy z trestnej činnosti a prostriedky na jej spáchanie, ich umiestnenie, povahu, stav a cenu.
Ruská kultúra

Ruská kultúra je kultúra národov a národností Ruskej federácie avšak predovšetkým Rusov. Okrem súčasnej ruskej kultúry zahŕňa taktiež kultúru predošlých štátnych útvarov existujúcich na tomto území vrátane Sovietskeho zväzu. Zahrnuje ruské umenie, ruskú filozofiu, pravoslávne náboženstvo, ruskú vedu.
Ruská kultúra je súčasť európskej kultúry so silnou náboženskou tradíciou (pravoslávie)
Slovanská kultúra

Slovanská kultúra je súčasť európskej kultúry; kultúra Slovanov je predmetom výskumu slavistiky.
Vôľové konanie

Vôľové konanie je vznik pohnútky a situácie voľby, rozhodovanie, rozhodnutie a vykonanie rozhodnutia.
Slovenská kultúra

Slovenská kultúra je zložka veľkej európskej kultúry, resp. euroamerickej kultúry, ktorá vyrástla na báze kultúrneho dedičstva starovekých Grékov, Rimanov a starovekých Židov. Je výsledkom dedičstva ľudí, ktorí v priebehu dejín obývali územie Slovenska v rámci rôznych štátnych útvarov (Veľká Morava, Uhorsko, Česko-Slovensko, Slovensko). Je to súbor tradícií, zvykov, vzťahov, umenia, či inštitúcií, ktorý je ovplyvňovaný interakciou s kultúrami susedných krajín - Česka, Maďarska, Rakúska, Poľska a Ukrajiny.
Jazyk a literatúra.
Základným prvkom slovenskej literatúry je slovenský jazyk, v ktorom sa tvorí väčšina súčasných literárnych, umeleckých, vedeckých, publicistických, hudobných, či audiovizuálnych diel na Slovensku. Súčasťou slovenskej kultúry sú však aj diela tvorené v iných jazykov, ktoré majú prepojenosť na kultúrny priestor Slovenska. V minulosti za čias Uhorska to bola najmä v mestách nemčina a maďarčina a za existencie Česko-Slovenska bola živou súčasťou slovenskej kultúry aj čeština, ktorá mala výrazný vplyv na rozvoj kultúry a umenia na Slovensku.
Ľudová kultúra.
V jednotlivých regiónoch je množstvo ľudových kultúrnych zvykov, ktoré sa odovzdávali z generácie na generáciu ústne alebo praktickým predvedením. Súčasťou ľudovej kultúry sú hmotné i nehmotné prvky, hudba, piesne, zvyky, tance a ďalšie duchovné výtvory označované ako folklór, ktoré pretrvávajú vďaka folklórnym skupinám.
Architektúra.
V každej krajine sú pamiatky z minulosti tvoriace súčasť jej histórie a dokumentujúce majstrovstvo jej obyvateľov. Na Slovensku je veľa hradov, zámkov, kostolov a ďalších kultúrnych pamiatok. Kultúrne pamiatky ako hrad Devín, Národný cintorín v Martine, Dóm svätej Alžbety v Košiciach a podobne, ktoré sú dôležitou súčasťou celého kultúrneho dedičstva Slovenska, nesú označenie Národná kultúrna pamiatka a štát im venuje zvýšenú pozornosť a snahu na ích ochranu. Na Slovensku sú však aj pamiatky, ktoré sú zaradené do Zoznamu svetového kultúrneho dedičstva. Podľa Dohovoru o ochrane svetového kultúrneho a prírodného dedičstva UNESCO, prijatého v roku 1972 v Paríži, patria od roku 1993 do tohto zoznamu tri miesta na Slovensku - historické mesto Banská Štiavnica a technické pamiatky jej okolia, pamiatková rezervácia ľudovej architektúry Vlkolínec a Spišský hrad s okolitými pamiatkami (Spišské Podhradie, Spišská Kapitula, a kostol sv. Ducha v Žehre). 
Spišský hrad.
Je najrozsiahlejším stredovekým hradom v strednej Európe. Viedla pri ňom dôležitá obchodná cesta. Od 15. storočia bol sídlom vplyvných uhorských rodov. Oproti hradu leží cirkevné centrum Spišská Kapitula.
Vlkolínec.
Predstavuje najzachovanejší a najucelenejší súbor pôvodných drevených zrubových ľudových stavieb karpatskej oblasti. Stavby sú postavené z otesaných drevených trámov na kamenných podmurovkách.
Končatina

Končatina je dlhá členená časť tela, ktorá vystupuje z trupu, napr. horná končatina; "úd". Končatiny majú článkonožce a stavovce.
Súčasná slovenská kultúra

Súčasná slovenská kultúra je súčasť súčasnej európskej kultúry. Súčasná slovenská kultúra sa rodí v 2.polovici 19. stor., jej najvýraznejšou sebareflexívnou zložkou je
súčasná slovenská filozofia, ktorá sa rozvíjala tak na Slovensku, ako aj v zahraničí, najmä v Amerike, Taliansku, Nemesku, Švajčiarsku.
Horná končatina

Horná končatina je dlhá členená časť tela, ktorá vystupuje z trupu v jeho hornej časti.
Horná končatina človeka.
Horná končatina človeka je uchopovací orgán s veľkou pohyblivosťou umožňovanou:
Pohyby medzi voľnou končatinou a pletencom sa dejú v guľovitom ramennom kĺbe a ich väčší rozsah umožňuje posuny lopatky.
Horná končatina človeka sa člení na pletenec hornej končatiny, ku ktorému patrí kľúčna kosť, lopatka a svaly pletenca, z vývojového hľadiska aj svaly presahujúce z nej na hrudník a chrbát. Ďalšie časti tvoria voľnú časť hornej končatiny a patrí k nim rameno, predlaktie, ruka.
Sústrednosť

Sústrednosť alebo koncentricita alebo koncentrickosť alebo homocentrickosť (lat.) je manie spoločného stredu. Napríklad kružnice so spoločným stredom sa nazývajú sústredné.
Staroveká kultúra

Staroveká kultúra je dlhá epocha vo vývine svetovej kultúry, ktorá nasledovala po pravekej kultúre. Staroveké civilizácie boli od seba miestne neraz také vzdialené, že sa ich kultúry vývíjali nezávisle od seba. Teritoriálne a časovo blízke civilizácie sa naopak ovplyvňovali alebo dokonca vytvárali spoločné kultúrne oblasti, ako napr. antická kultúra.
Na starovekú kultúru nadväzuje stredoveká kultúra.
Sebareflexívnou zložkou starovekej kultúry je staroveká filozofia.
Koncepcia

Koncepcia môže byť:
Stredoeurópska kultúra

Stredoeurópska kultúra je súčasť európskej kultúry, ktorá sa rozvíja v strednej Európe uprostred medzi západoeurópskou kultúrou a slovanskou kultúrou.
Stredoeurópska kultúra zahrnuje slovensku kultúru, českú kultúru, rakúsku kultúru, poľskú kultúru a maďarskú kultúru, ale aj kultúru takych kultúrnych enkláv, akou je Praha (pražská kultúra), Bratislava (bratislavská kultúra), Krakov, Viedeň, Berlín, Mníchov, Budapešť, Varšava, Wrocław, Terst.
Koncepcia ja

Koncepcia ja je obraz vlastného Ja, ktorý tvorí systém predstáv o sebe v súčasnosti, akým
by ja malo byť, keby dodržiavalo etické normy, akým sa chce stať, akým by chcelo byť, keby to bolo možné.
Stredoveká kultúra

Stredoveká kultúra je obdobie rozvoja kultúry zhruba v časovom intervale 5. - 15. stor. Stredoveká kultúra nadväzuje na starovekú kultúru a predchádza kultúre novovekej.
Metodologická koncepcia vedy

Metodologická koncepcia vedy je filozofická teória opisujúca štruktúra vedeckého poznania, jeho zmeny a vývoj, všeobecné metódy poznania používané vedcami.
Logika vedy

Logika vedy je filozofická disciplína, ktorej cieľom je aplikácia ideí, metód a aparátu
modernej logiky na vedecké poznanie. Logika vedy skúma logickú štruktúru
vedeckých teórií, ich zložiek (definícií, klasifikácií, pojmov, zákonov atď.), odhaľuje logické väzby medzi týmito zložkami, skúma otázku neprotirečivosti a úplnosti teórií, spôsobov formovania a overovania vedeckych hypotéz a analyzuje logické aspekty takých metód vedeckého poznania, ako je zovšeobecňovanie, vysvetlenie, abstrakcia, idealizácia atď.
Koncept

Koncept (lat.) môže byť:
Viachodnotová logika

Viachodnotová logika je logický systém, ktorého výrazy nadobúdajú v interpretácii viac ako dve pravdivostné hodnoty.
Neklasické logiky sú rozšírením klasickej logiky, ktoré je založené na klasických
logických spojkách a ich dichotómnom pravdivostnom systéme. Ich odklon od
klasickej logiky spočíva teda buď vo viachodnotovosti pravdivostného systému
alebo v používaní nových logických spojok, ktoré nemajú analógiu v klasickej logike.
Neklasické logiky nie sú len kuriozitou modernej logiky, v informatike, prírodných
vedách a v technike existujú netriviálne situácie, keď nevystačíme
s klasickou logikou (napr. s dichotómnym pravdivostným systémom), ale musíme
upriamiť pozornosť na viachodnotovosť pravdivostného systému alebo na nové
logické spojky. Łukasiewiczova logika je rozšírením klasickej logiky v tom smere,
že zavádza tretiu pravdivostnú hodnotu „neviem“, ktorá je označená číselným
symbolom ½, čiže môže byť charakterizovaná ako logika s „trojhodnotovým“
pravdivostným systémom. Sémantika a syntax tejto logiky má podobné vlastnosti
ako klasická dvojhodnotová logika, dokonca v tejto logike platí veta o úplnosti,
t. j. každá formula, ktorá je logicky odvoditeľná zo systému axióm a pravidla modus
ponens, je aj tautológia a naopak. Intuicionistická logika je také rozšírenie
klasickej logiky, ktoré má skoro totožný axiomatický systém s klasickou výrokovou
logikou (zákon dvojitej negácie je substituovaný slabším zákonom kontradikcie).
Diametrálna odchýlka od klasickej logiky spočíva v tom, že sémantika intuicionistickej
logiky už nemôže byť realizovaná klasickým postupom pomocou
tabuľkovej metódy, ale vyžaduje nové „neklasické“ postupy Kripkeho sémantiky,
založenej na predstave možných svetov.
Výroková logika

Výroková logika je časť matematickej logiky (výroková algebra), ktorá sa zaoberá tvorbou výrokov, ich vzájomným spájaním, zisťovaním logickej pravdivosti výrokov a ich spojení i niektorými spôsobmi odvodzovania.
Výroková logika zahrnuje skúmanie týkajúce sa logického spájania výrokov, najmä tie, ktoré výchádzajú z významu (logického obsahu) výrokových spojení.
Konceptualizácia

Konceptualizácia je operácia, na základe ktorej zvukový znak dostáva pojmový význam, pričom to, čo sa označuje (vyjadruje), môže viesť k množstvu súdov.
Telesná kultúra

Telesná kultúra je súčasť kultúry človeka a spoločnosti, ktorá zahŕňa všetky činnosti, prostriedky, podmienky a výsledky podieľajúce sa na cieľavedomom telesnom a pohybovom zdokonaľovaní človeka. Prispieva k jeho všestrannej výchove a harmonickému vývinu, upevneniu fyzického a psychického zdravia a k dosiahnutiu čo najdokonalejších a najúčelnejších pohybových prejavov a správania sa v rozmanitej telovýchovnej, športovej a turistickej činnosti a ich uplatnenie v pracovnej činnosti, obrane a živote. Telesná kultúra je významným prostriedkom
oddychu, zábavy, aktívneho, účelného a radostného využívania voľného času, a preto sa stáva nevyhnutnou súčasťou spôsobu života občanov. Štruktúru telesnej kultúry tvoria telesná výchova, šport, turistika, pohybová rekreácia a pohybové umenie.
Konceptualizácia entít

Konceptualizácia entít je pomenúvanie, opisovanie a definovanie entít, ako aj ich vzájomných vzťahov. S tým úzko súvisí kategorizovanie entít. Súčasťou konceptualizácie je aj formulovanie výrokov o entitách, skladanie a vyhodnocovanie (interpretovanie) výrokov a v tom spočívajúce odvodzovanie dôsledkov, ktoré z nich vyplývajú.
Klasická výroková logika

Podľa Szomolánya v jazyku klasickej výrokovej logike sú nasledujúce kategórie symbolov:
Pomocou uvedených symbolov možno tvoriť výrazy daného jazyka. Pod jazykovým výrazom rozumieme ľubovoľnú konečnú postupnosť symbolov. Nás budú zaujímať iba určité, tzv. dobre utvorené výrazy, čiže formuly, ktoré tvoria vlastnú podmnožinu množiny všetkých výrazov, definovanú nasledovne:
Množina všetkých formúl klasickej výrokovej logike F, je najmenšia množina výrazov klasickej výrokovej logike spĺňajúca tieto podmienky:
Konceptualizmus

Konceptualizmus je učenie, ktoré redukuje reálnosť univerzálií na existenciu všeobecných pojmov; smer scholastickej filozofie, ktorého predstavitelia v spore o univerzálie podobne ako stredovekí nominalisti odmietali učenie stredovekého realizmu, popierali reálnu existenciu všeobecného nezávisle od jednotlivých vecí. Na rozdiel od nominalistov však uznávali, že v rozume jestvujú všeobecné pojmy, koncepty, ako zvláštne formy poznania skutočnosti.
Najznámejším predstaviteľom konceptualizmu je Pierre Abélard.
Podľa konceptualizmu všeobecné pojmy majú pred stvorením vecí svoje miesto v Bohu a po stvorení vecí v ľudskom rozume. Reálne v prísnom zmysle je len konkrétne jednotlivé súcno. Univerzálie nesú len významy, aby umožňovali ľudskú reč.
Tibetská kultúra

Tibetská kultúra je tibetský spôsob premeny zla na dobro, ošklivého na krásno. Centrami tibetskej kultúry sú kláštory (lamasérie). 
Významnými zložkami tibetskej kultúry sú: tibetská literatúra, tibetská mystika a lamaizmus.
Logika vzťahov

Logika vzťahov ("teória relácií") je časť matematickej logiky, skúmajúca vzťahy.
Je jedno z najrozvinutejších odvetví matematickej logiky, v ktorom sa
rozpracúva extenzionálne chápanie vzťahu čiže pojem relácie. Teoria relácií
skúma štruktúru vzťahu, jeho vlastnosti a rozpracúva kalkul relácií, resp. zákony, ktorými sa riadia operácie umožňujúce z daných relácií tvoriť iné relácie.
Teoriu relácií pôvodne rozpracoval Augustus De Morgan, Charles Sanders Peirce a
Ernst Schröder.
Konchológia

Konchológia (gr.) je náuka o lastúrach a ulitách mäkkýšov.
Tiszapolgárska kultúra

Tiszapolgárska kultúra alebo tiszapolgárska skupina bola jedna z kultúr/skupín polgárskeho okruhu/polgárskej kultúry. Vyskytovala sa na východnom Slovensku, vo východnom Maďarsku, v Báčke, Banáte a zasahovala do Sedmohradska. Časovo sa vyskytovala (v závislosti od definície hranice neolitu a eneolitu) niekedy na prelome neolitu a eneolitu, presnejšie podľa novšieho datovania cca pred 4400 pred Kr., podľa staršieho datovania cca po 3300 pred Kr.
Pomenovaná je podľa pohrebiska Tiszapolgár-Basatanya.
Rozlišujú sa 2 vývojové fázy. Okrem toho sa rozlišujú 4 lokálne skupiny: 
Na Slovensku sú náleziská osád (Lúčky, Tibava, Barca) aj náleziská pohrebísk (Tibava, Veľké Raškovce, Malé Raškovce).
Kultúra je charakteristická prvým výskytom zlatých výrobkov na (východnom?) Slovensku, vyvrcholenia kvantity výroby medených nástrojov, výskytom ozdôb dokazujúcich intenzívne kontakty s kultúrami v Rumunsku a Bulharsku, dovozom kameňa na nástroje z povodia rieky Bug a v závere výskytom žiarových hrobov.
Login

Login je prihlásenie; proces identifikácie používateľa vzhľadom na počítač, ktorý je pripojený komunikačnou linkou. Väčšinou sa používa spolu s heslom na overenie totožnosti používateľa. Podľa loginu odlišujú operačné systémy jednotlivých používateľov.
Koncil

Koncil (z lat. "concilium") je zhromaždenie hodnostárov cirkvi katolíckej cirkvi. 
Pravoslávna cirkev uznáva sedem ekumenických koncilov, ktoré sa konali v rozpätí rokov 325 až 787. 
Katolícka cirkev uznáva až 21 všeobecných snemov, ktoré sa konali od roku 325 do 1965, ich zoznam je uvedený v článku ekumenický koncil. Mnohí katolícki teológovia dnes tiež odlišujú prvých 7 ekumenických snemov od ostatných 14 západných koncilov.
Iné východné cirkvi uznávajú iba dva (tzv. nestoriánske) alebo tri (tzv. monofyzitské) ekumenické koncily.
Logocentrizmus

Logocentrizmus je viazenie sa na pojem a logické vzťahy. Určujúci prvok európskej metafyziky spočívajúci v uprednostňovaní hovoreného slova ("foné") oproti písanému textu ("grafé"), pričom sa toto uprednostňovanie zakladá na klamnom zdaní, že v hovorenom slove je bezprostredne sprítomnené bytie, ktoré poskytuje možnosť ideálneho porozumenia, zatiaľ čo písaný text obsahuje riziko omylu alebo podvodu.
Logopatia

Logopatia je chyba alebo porucha reči. Nositeľ logopatie sa nazýva logopat. Logopatie sú predmetom skúmania v logopédii.
Logopédia

Logopédia je náuka o vývine a výchove reči. Považuje sa niekedy za špeciálnu pedagogickú vedu, pretože jej predmet a metódy sú v podstate pedagogické. To zasa, že sa zaoberá rečou za podmienok anormálnych, ju privádza k patológii, k defektológii: v strede pozornosti logopédie stoja logopatie a osobnosť logopatov.
Tam, kde je funckia reči deformovaná chorobným procesom, obracia sa logopédia k lekárskym odborom, k medicínskej terapii, na ktorú potom nadväzuje svojimi špecificky logopedickými prostriedkami.
Organickou súcasťou logopédie je aj surdopedagogika.
Logos

Logos je slovo, reč, myšlienka, pojem, rozum, zmysel, myšlienkový obsah/náplň. V užšom zmysle: tvorivé myslenie, božská, mimočasová myšlienka, tvorivý rozum sveta, idea. Logos je skrytá jednota rozmanitých vecí tohto sveta.
Nikolaj Ivanovič Kondakov

Nikolaj Ivanovič Kondakov (* 1900 - † 1984) bol ruský logik, autor známeho "Logického slovníka".
Kondicionalizmus

Kondicionalizmus (po lat.) je filozofické učenie, ktoré nahradzuje pojem príčiny 
pojmom komplexu podmienok (podmienka = conditio). 
Zakladateľom kondicionalizmu je Max Verworn.
Logoterapia

Logoterapia je smer existenciálnej analýzy, ktorý sa snaží odhaliť v biografii chorého zmysel jeho života. Termín "logoterapia" zaviedol Viktor Frankl.
Logoterapiu označujú ako tretí z viedenských psychoterapeutickych smerov (vedľa psychoanalýzy a individuálnej psychológie).
Logoterapiu celosvetovo šíria najmä odborné organizácie/inštitúty. Na Slovensku: Slovenský inštitút logoterapie (SILOE).
Kondylus

Kondylus (gr.) môže byť:
Konečné

Konečné je stránka sveta vystupujúca v podobe ohraničenosti, uzavretosti, stvoriteľnosti, zničiteľnosti, vyčerpateľnosti, spočetnosti. Konečné je opakom nekonečného.
Únětická kultúra

Únětická kultúra bola kultúra zhruba v strede starej bronzovej doby (BA1 a BA2, teda podľa rôznych datovaní buď 2 000/1850 – 1 500 alebo 2 300 – 1 600 pred Kr.) rozšírená od nemeckého pohoria Harz a oblasti Magdeburgu v Nemecku, cez Česko po Považie na Slovensku, Dolné Rakúsko, Hornú a Dolnú Lužicu, Sliezsko a južné Veľkopoľsko. Jej jadro bolo na západ od Slovenska. Je pomenovaná podľa lokality Únětice severozápadne od Prahy, kde Čeněk Rýzner koncom 19. storočia preskúmal 31 kostrových hrobov. Vyvinula sa z kultúry zvoncovitých pohárov.
Rozlíšenie.
Rozlišujú sa vývojové fázy:
Významné lokálne varianty sú:
Charakteristika.
Pre túto kultúru bol typický tvar únětického pohárika a vyspelá bronzová industria (sekerky, ihlice, drôtený šperk, čelenky, hrivny). Z územia únětickej kultúry pochádzajú hromadné nálezy medených a bronzových hrivien, zhotovených z tyčinky okrúhleho tvaru a majúcich kruhových tvar. Tieto hrivny mohli byť akýsi polotovar, ale mohlo ísť aj o ekvivalent peňazí. Sídliská boli opevnené a otvorené s početnými zásobnicovými a odpadovými jamami. V staršej fáze sa vyskytovali ešte žiarové hroby, v mladšej fáze bolo pochovánie len kostrové, a to vždy v skrčenej polohe. U niektorých lokálnych skupín pozorujeme mohylové násypy.
Slovensko.
Na Slovensku sa vyskytuje buď po 1850 pred Kr. (novšie datovanie) alebo po 1600 pred Kr. (konvenčné datovanie). Na Slovensku hovoríme najčastešie o hurbanovskom type únětickej kultúry, pre ktorý je charakteristický vplyv hatvanskej a kisapostáckej kultúry. Existovala ale napríklad aj tzv. nitriansko-únětická skupina.
Náleziská na Slovensku.
Pamiatky tejto kultúry sa našli najmä v povodí Moravy, v okolí Trnavy, na Považí, ale aj v Ponitrí. Výnimočnou je lokalita Vráble-Fidvár, kde bolo na vtedajšiu dobu veľké sídlo. V neveľkých hroboch boli mŕtvi pochovaní v skrčenej polohe s bronzovými ihlami, masívnymi náramcami, náušnicami a s jantárovými perlami. Okrem týchto predmetov sú v hroboch z týchto čias aj keramické predmety – čiernosivo alebo čiernohnedo tónované, ale vždy bez ornamentov.
Loj

Loj je živočíšne tukové tkanivo. Hlavne z jatočného hovädzieho dobytka ale aj z oviec.
Konečnosť

Konečnosť je to, čo má medze, pokiaľ ide o akúkoľvek danú kvantitu tej istej povahy alebo to, čo podľa dôvodných domnienok smeruje k takému stavu; matie konca. Vlastnosť množiny, ktorá má konečný počet prvkov. V informatike je to charakteristická vlastnosť algoritmu. Rozlišuje sa "statická konečnosť" a "dynamická konečnosť" . Každý algoritmus musí byť staticky konečný, t. j. má byť opísaný textom konečnej dĺžky. Hovoríme, že algoritmus je dynamický konečný, ak objekty a štruktury, ktoré používa, ostávajú v každom časovom momente konečné.
Lojálnosť

Lojálnosť alebo lojalita môže byť:
Lóka

Lóka (-sanskritský kmeň) alebo lókah (-sanskritský nominatív) je v budhizme a hinduizme svet, rovina, rovina existencie.
Lókájata

Lókájata alebo čárváka alebo bárhaspatia bolo materialistické učenie v starovekej Indii. 
Najstaršie údaje o nej obsahujú Védy a staroindický epos. Jej vznik sa tradične spája s mýtickým mudrcom Brhaspatim. Jednotlivé ateistické a antivédistické útoky sa pripisujú legendárnemu Čárvakovi; podľa neho sa v mnohých starovekých textoch tento materializmus nazýva čárvaka.
Základ učenia lókájaty o bytí tvorí predstava, že všetky veci vo vesmíre sa skladajú zo štyroch prvkov: zeme, ohňa, vody a vzduchu (v niektorých textoch sa k nim pridáva ako piaty éter). Prvky existujú večne a nemenia sa. Všetky vlastnosti predmetov závisia od toho, z akých prvkov sú veci spojené a od proporcií, v akých sa spájajú.
Vedomie, rozum a zmyslové orgány takisto vznikajú spojením prvkov; po smrti živej bytosti sa toto spojenie rozpadá na prvky, ktoré sa pripájajú k prvkom príslušného druhu, jestvujúcim v neživej prírode.
Niektoré texty obsahujú predstavu o evolúcii: jedny prvky vznikajú z iných, pričom východiskom je zem.
Gnozeológia lókájaty je senzualistická: jediným vierohodným zdrojom poznania je pocit. Zmyslové orgány môžu vnímať predmety potiaľ, pokiaľ sa samy skladajú z rovnakých prvkov ako predmety (podobné sa poznáva podobným).
Vychádzajúc z toho, popiera lókájata existenciu mimozmyslových a nadzmyslových objektov (boha, duše, odplatu za činy v predchádzajúcich prevteleniach, raj, peklo ap.). Texty neobsahujú celkom jasné vysvetlenie vzťahu lókájaty k iným, v indickej filozofii tradičným zdrojom poznávania (práhmán) - úsudku a svedectvám starých autorít.
V etike lókájaty prevládol hedonizmus.
Lókájata mala zrejme istý vplyv na staroindickú vedu o riadení štátu.
Nezachoval sa ani jeden text, ktorý by patril jej stúpencom. Najúplnejšie je vyložená vo filozofických traktátoch a kompendiách (daršanách), napísaných jej idealistickými odporcami - védántistami v 9. stor. - 16. stor.
Konfigurácia

Konfigurácia (lat.) môže byť:
Lokál (pád)

Lokál (zastarano a nepresne "lokatív") alebo v niektorých jazykoch aj šiesty pád (v ruštine "predložnyj padež" [predložkový pád] - 5. pád) je gramatický pád v niektorých slovanských jazykoch, vrátane slovenčiny. Je to pád, ktorý - na rozdiel od ostatných pádov - stojí vždy len s (istými) predložkami. Vyjadruje v protiklade ku genitívu limitné obmedzenie účasti deja na danom predmete, a to na ich prostý dotyk alebo úplnú blízkosť. 
Zo syntaktického hľadiska vyjadruje najmä okolnosť miesta, času, spôsobu, zreteľa, miery, účinku, príčiny, podmienky, prípustky. Môže byť aj predmetom. 
Z praktického hľadiska je odpoveďou na otázku "O/Na/V kom?" alebo "O/Na/V čom?".
V slovenčine sa používa po týchto predložkách: "na" [kde?], "o" [téma], "po" [časovo; pozdĺž; po kusoch; prostredníctvom], "pri/v" [kde?]
Tento pád vyjadruje často (ale nie výlučne) miesto, v tomto zmysle teda patrí do lokatívu (avšak nie je s ním identický). S lokatívom v užšom zmysle ho však neslobodno zamieňať, hoci sa v minulosti tak označoval.
Konfigurácia kategórií

Konfigurácia kategórií kategórií je kategoriologicky a historicko-typologicky identifikovateľné spojenie kategórií intervenujúcich v priebehu istého myšlienkového procesu.
Konfigurácie kategórií sú prechodnej a otvorenej povahy podobne ako samotné kategórie a je pre ne príznačné, že sa vymykajú kontrole aktérov myšlienkových procesov. Na konfigurácie kategórií sa možno pozerať ako na komplexné významové útvary aktivizované (aktualizované) myslením konkrétnych
ľudských indivíduí. Keďže táto aktualizácia prebieha v dôsledku toho, že sa odohráva na mieste toho ktorého konkrétneho indivídua, vždy v konkrétnom diachronicko-synchronickom priesečniku, nikdy sa nemožno stretnúť s dvoma identickými aktuálnymi významovými konfiguráciami. O tom, aká kategoriálna konfigurácia intervenuje teraz v mojom mnou práve vykonávanom myšlienkovom procese, sa v podstate môžem dozvedať iba archeologicky pri analýze vyprodukovaných (sedimentovaných) významových útvarov, však zasa len re-kreovateľných mnou samým alebo niekým druhým pri čítaní textu, v ktorom sú tieto významové útvary vyjadrené.
Lokalita

Lokalita môže byť:
Archeologická lokalita

Archeologická lokalita alebo archeologické nálezisko je zemepisne určené miesto, kde sa vyskytuje určitý archeologický nález.
Medzi archeologické lokality môžu patriť:
Konfirmácia (logika)

Konfirmácia je metóda overovania založená na ukazovaní stupňa potvrdenia hypotézy indukciou.
Konfirmacionizmus

Konfirmacionizmus je filozofia vedy kladúca hlavný dôraz na konfirmáciu.
Kultúra 18. storočia

Kultúra 18. storočia sa vyznačuje radom javov ohlasujúcich nástup modernej doby: všeobecný záujem o vedu a filozofiu, vychýrenosť osobností, ako bol Voltaire, obľuba umenia a historických vied, s ktorou súvisí vznik múzeí (Britské múzeum, 1753) a rozvoj zbierok (spristupnenie veľkých zbierok, napr. kráľovských v Lucemburskom paláci alebo zbierok Američana Ch. Wilsona Peala vo Philadelphii), rozšírenie tlače a akadémií, záujem o starovek v súvislosti s obajvom zasypaných miest Herculanea a Pompeí (1748) a klasicistické teórie Winckelmannove, Lessingove a Mengsove, ktoré mali základný význam pre nemeckú filozofiu 19. stor.
Lokomócia

Lokomócia alebo lokomočný pohyb môže byť:
Lokomócia môže byť aj:
Konflikt

Konflikt (lat. "conflictus" – "zrážka") je udalosť, spoločenský proces, v ktorom sa jednotlivec alebo skupina snaží o
dosiahnutie vlastných cieľov (uspokojenie potrieb, realizáciu záujmov) eliminovaním, zničením alebo podriadením si iného jednotlivca alebo skupiny, snažiacich sa o dosiahnutie podobných alebo identických cieľov. Konflikt medzi skupinami môže vzniknúť aj vtedy, keď sa tieto skupiny snažia o dosiahnutie rôznych cieľov, ale k ich realizácii chcú použiť tie isté prostriedky. Pri konflikte existuje vždy vedomie o protivníkovi, jasná definícia situácie, v ktorej je protivník definovaný práve rozdielmi v snahách a cieľoch.
Psychológia skúma konflikt ako jednou z náročných životných situácií. V situácii konfliktu sa vyskytuje napätie. Konflikt je príčinou úzkosti.
Podľa Zwiefelhofera je konflikt kolízia odporujúcich si snáh. Individuálnepsychologicky ide o stav napätia ako bytostný moment zrenia, konflikty však môžu viesť k neurotickým symptómom tam, kde sa stanú prílišnými. Aj v sociálnom živote sú do istej miery nevyhnutné, a to nielen na základe prirodzene daných záujmov, ale aj v dôsledku rozdielnosti slobodného kladenia cieľov a zachovania hodnôt. Konflikty dokonca predstavujú formu stretu indivíduí a skupín, ktorá je nevyhnutná pre spoločenskú zmenu. Pre sociálnu, politickú a pedagogickú zodpovednosť je prekonávanie konfliktov stálou a pre súžitie nevyhnutnou úlohou. Cieľom musí byť zmierňovanie konfliktov záväzným spôsobom pomocou systému racionálneho riadenia. Tým sa konflikty stanú kontrolovateľnými. Vyžaduje si to odbornú znalosť, toleranciu a pripravenosť ku kompromisu. Tam, kde sú v hre neodkladné právne nároky, možno konflikty rozhodnúť po preskúšaní východiska úmernosti prostriedkov použitím moci (demonštrácia, štrajk, vojna), v extrémnych situáciách možno ospravedlniť dokonca revolúciu (použitie násilia proti existujúcej politickej moci), pokiaľ sú dané tieto podmienky: krajné zneužitie politickej moci; zlyhanie všetkých mierových prostriedkov na odstránenie tejto moci; oprávnená nádej, že problémy a ťažkosti, ktoré z toho povstania vznikajú, sú menšie ako režimom spôsobené nespravodlivosti; odôvodnená pravdepodobnosť úspechu.
Konflikt v medzinárodných vzťahoch.
Podľa teoretika medzinárodných vzťahov Petra Wallensteena je pri štúdiu konfliktu potrebné zamerať sa na tri hlavné zložky tohto fenoménu: aktérov, proces (konanie) a inkompatibilitu (záležitosti, o ktoré sa hrá). Konflikt je potom "sociálny stav, v ktorom sa aspoň dvaja aktéri (strany) pokúšajú získať v rovnakom čase možnú množinu nedostatočných zdrojov. (Wallensteen, 2011)."
Sociálny konflikt

Sociálny konflikt je súčasné stretávanie, rozpor dvoch alebo viacerých protichodných, vzájomne
si odporujúcich záujmov, cieľov, hodnôt, potrieb a pod. v mikro- alebo makroštruktúre určitého/ých sociálneho/ych útvaru/ov, prípadne medzi sociálnymi celkami, ktorý vedie ku zrážke, zápasu alebo boju o dosiahnutie cieľa.
Západná kultúra

Západná kultúra alebo kultúra Západu je kultúra, ktorá vzišla zo spojenia grécko-rímskej antiky a kresťanstva (ktoré je cez Starý zákon samo úzko naviazané na židovskú kultúru) a tvorí puto, ktorým sú zjednotené národy Západu.
Západná kultúra mocne pôsobí na kultúry iných častí Zeme, obzvlášť silné bolo toto pôsobenia počas stredoveku: ako súčasť európska kultúra sa stretá s byzantskou kultúrou i kultúrou arabskou.
Od novoveku prichodí Západu brániť svoju kultúru pred jednostranným racionalizmom osvietenstva.
Od začiatku 20. storočia sa hovorí o úpadku, či dokonca o zániku Západu a západnej kultúry, ktorá je ohrozovaná z dvoch strán: zo strany amerikanizácie alebo technizácie života a zo strany materializmu vo forme sovietskoruského boľševizmu.
Longitudinálny

Longitudinálny (lat.) je rovnobežný s osou; pozdĺžny.
Longobardi (kmeň)

Longobardi alebo Langobardi boli západogermánsky kmeň, ktorý si v 2. polovici 6. storočia podrobil severnú Itáliu a utvoril kráľovstvo, ktoré si v roku 774 podrobil Karol Veľký.
Z pôvodných sídiel v južnej Škandinávii prešli pred zmenou letopočtu do dolného Polabia, odtiaľ prenikali najmä na juhovýchod. Na základe početných zhôd v materiálnej kultúre s Kvádmi, sídliacimi na Slovensku, možno predpokladať včasné kontakty oboch kmeňov, pravdepodobne už v 1. storočí. Početnejšie ozbrojené skupiny Longobardov prenikli do stredného Podunajska v polovici 2. storočia a 166 - 167 sa zúčastnili na vpáde germánskych kmeňov do Panónie, čo znamenalo začiatok tzv. markomanských vojen (166 - 180). V dobe sťahovania národov sa postupne presídlili cez Čechy a Moravu do stredného Podunajska. Okolo 480 ich písomné pramene uvádzali v Ruginlande a zakrátko i v Panónii. V 1. polovici 6. storočia sa expanzia Longobardov ako posledného starovekého germánskeho kmeňa dotkla aj územia západného Slovenska (nálezy zo Zohora a Bratislavy-Devínskeho jazera). Ich odchod po bojoch s Gepidmi a Avarmi v roku 568 pod vedením Albiona cez Aquileiu do severného Talianska znamenal koniec okupácie juhozápadného Slovenska germánskymi kmeňmi. V severnom Taliansku vytvorili ranofeudálny štát a dali meno severnej časti Apeninského polostrova - Lombardii.
Konformizmus

Konformizmus alebo prispôsobivosť môže byť:
Luigi Longo

Luigi Longo (* 15. marec 1900, Fubine Monferrato, Taliansko – † 16. október 1980, Rím) bol taliansky politik, ktorý sa angažoval v talianskom a medzinárodnom komunistickom a robotníckom hnutí.
V rokoch 1936-39 pôsobil ako generálny inšpektor interbrigád v Španielsku, od roku 1943 bol organizátorom protifašistického hnutia, a od roku 1972 predsedom KS Talianska.
V máji 1968 bol prvý z predstaviteľov komunistických strán západnej Európy, ktorý prišiel ako generálny tajomník KS Talianska do Prahy na oficiálnu návštevu. Počas návštevy vyjadril podporu reformnému procesu a osobne A. Dubčekovi.
Po augustovej intervencii vyjadril Longo v mene KS Talianska ostrý protest, v ktorom intervenciu jasne odsúdil.
Kongescia

Kongescia môže byť:
Lordóza

Lordóza je prehnutie chrbtice v driekovej a v krčnej oblasti.
Kongregácia

Kongregácia môže byť:
Kultúra 19. storočia

Kultúra 19. storočia je agresívne sa šíriaca kultúra Európy, najmä západná kultúra, kultúra západnej Európy ako mocenského a hospodárskeho centra európskej civilizácie, sa stretáva s mnohosťou tradičných kultúr, najmä Východu. V krajinách starých rozvinutých kultúrnych foriem, najmä v Číne, Indii, Japonsku a krajinách islamu, došlo k dvojakej reakcii - k tendencii prijať nové výrazové formy, ale aj k zvýšenému záujmu o vlastné tradície a k vedomému tradicionalizmu ako hrádzi proti cudziemu vplyvu. Len veľmi vzácne dochádzalo k pokusom o syntézu. Medzi také kultúrne významné výnimky možno rátať najmä dielo Rabíndranátha Thákura.
Myslenie 19. storočia už na rozdiel od 18. storočia zohľadňovalo nekonečnú zložitosť sveta, čo vidno vo vede i filozofii, v krásnej literatúre a dokonca aj v každodennom myslení ľudí. Absolútna jednoznačnosť, s ktorou sa stretávame v 18. storočí sa ukázala ako iluzórna. Umeleckým dielom, v ktorom sa odzrkadlil nový, v 18. storočí, neznámy pocit nekonečnej zložitosti skutočného, mnohostranného sveta, jestvovanie nelineárnych závislostí, vzájomných pôsobení, premenlivých vzťahov, nespočetných "priečnych " súvislostí, bol Goetheho "Faust".
Kongres

Kongres môže byť:
Filozofický kongres

Filozofický kongres je snemovanie filozofov. Veľmi dôležité sú medzinárodné filozofické kongresy.
Kultúrnosť

Kultúrnosť je schopnosť pretvárať zlo na dobro alebo škaredé na krásne. Je to maximum bytia človeka a spoločnosti alebo najvyššia úroveň činnosti ľudí: nedá sa byť viac než kultúrnym. Teóriou dosahovania kultúrnosti činnosti človeka a jeho života vôbec by mohla byť ponematika kultúrnosti. Kultúrnosť sa prejavuje premenou
zla na dobro alebo ošklivého na krásno. Fakt existencie človeka alebo spoločnosti je nevyhnutná, no nie dostatočná podmienka ich kultúrnosti. Kultúrnosť predpokladá rozhodnúť sa pre ňu a aktivitu človeka. Podobne to platí aj o námahe: vynakladanie úsilia je nevyhnutnou, no nie dostatočnou podmienkou kultúrnosti.
Jav sa stáva kultúrnym v okamihu, keď začne uspokojovať naše potreby tak,
že neškodí.
Podstatou kultúrnosti je inscendencia. Maximum kultúrnosti je zmysluplnosť.
Kongres utláčaných národov

Kongres utláčaných národov Rakúsko-Uhorska bolo stretnutie vodcov odbojových hnutí národov patriacich k Rakúsko-uhorskej monarchii. Konalo sa v Ríme a usporiadala ho talianska vláda.
Po podpise Brest-Litovského mieru 3. marca 1918 zosilnela aktivita mocností Dohody proti Rakúsko-Uhorsku, kde za jeden z najefektívnejších prostriedkov bolo považované rozdúchavanie národnostných rozporov medzi obyvateľmi mnohonárodnostnej monarchie. V rámci tejto konšpirácie bol zvolaný do Ríma na 8.-10. apríla 1918 tzv. Kongres utláčaných národov, ako spoločná akcia reprezentácií porobených národov a národností Rakúsko-Uhorska. 
Na kongrese sa zúčastnili delegácie:
Kongres utláčaných národov prijal dve rezolúcie - jednu všeobecnú a jednu dvojstrannú juhoslovansko-taliansku.
Vyhlásenie rímskeho kongresu utláčaných národov rakúsko-uhorských proti monarchii a pre slobodu národov
Zástupcovia národností, podrobených celkom, alebo čiastočne nadvláde Rakúsko-Uhorska, Taliani, Poliaci, Rumuni, Čechoslováci a Juhoslovania, v zhode vyhlasujú za podklad svojej spoločnej činnosti tieto zásady:
Rím, 10. apríla 1918.
Nikolaj Onufrijevič Losskij

Nikolaj Onufrijevič Losskij (; * 6. december 1870, Krāslava, Lotyšsko – † 24. január 1965, Sainte-Geneviève-des-Bois, Francúzsko) bol významný ruský idealistický filozof, predstaviteľ intuitivizmu a personalizmu, zakladateľ intuitívneho realizmu nadväzujúci na V. S. Soloviova a H. L. Bergsona.
Pôsobil aj ako profesor a riaditeľ seminára filozofie na univerzite v Bratislave.
Kultúrnosť človeka

Kultúrnosť človeka je kultúrnosť človeka - maximum bytia človeka, pretože človek nemôže byť viac než kultúrny.
Podľa sociálnej psychológie kultúrnosť človeka spočíva v harmonickom osvojovaní si vlastností a poznatkov a v rozvoji vlastných schopností.
Kongrua

Kongrua (lat.) môže byť:
Lotar I. (Lotrinsko)

Lotar I. alebo Lothar I. alebo Lotár I. (* 795 – † 29. september 855, Prüm) od roku 840 cisár Západorímskej ríše z dynastie Karolovcov, najstarší syn Ľudovíta I. Pobožného, v roku 841 porazený svojimi bratmi Ľudovítom II. Nemcom a Karolom II. Holým. 
Roku 843 pod nátlakom podpísal Verdunskú zmluvu o rozdelení ríše, podľa ktorej dostal Provensalsko, Burgundsko, Taliansko, východné oblasti Francúzska (Lotrinsko) s hlavným mestom Aachen.
Kongruencia

Kongruencia môže byť:
Ján Koniarek

Ján Koniarek (* 30. január 1878, Voderady – † 4. máj 1952, Trnava) bol slovenský sochár, jeden zo zakladateľov novodobej slovenskej plastiky. 
Životopis.
Narodil sa vo Voderadoch. Študoval na Umeleckopriemyselnej škole v Budapešti. Na podnet svojho učiteľa navštevoval aj umelecké školy v Ríme. Po návrate do Pešti študoval na tamojšej akadémii v majstrovskej škole svojho krajana profesora Alojza Štróbla. V rokoch 1902 - 1904 dokončil svoje štúdiá u profesora W. von Rumanna na akadémii v Mníchove. V rokoch 1908 až 1914 bol portrétistom kráľovského dvora v Belehrade. Veľká časť jeho diel bola zničená počas prvej svetovej vojny. Po roku 1918 sa usadil v Trnave kde mal i ateliér, tu žil až do svojej smrti. Od návratu na Slovensko si mnoho sľuboval, ale nízke spoločenské pomery a manipulácia v konkurzoch ho priviedli k stiahnutiu sa do úzadia. Meno Jána Koniarka nesie na jeho počesť Galéria Jána Koniarka v Trnave, kde sa nachádza i časť autorovho diela v stálej expozícii. 
Tvorba.
Koniarkova tvorba je poznačená secesnými a impresionistickými vplyvmi prelomu 19. a 20. storočia. Jeho pamätník padlým v prvej svetovej vojne v Trnave patrí k najexcelentnejším dielam „rodinizmu“ na Slovensku. V Trnave sa nachádza i súsošie Antona Bernoláka, či socha Milana Rastislava Štefánika. V Bratislave sú pripisované jeho autorstvu sochy alegórií na budove bývalej Tatra banky, dnes MK SR (architekt Milan Michal Harminc). Vytvoril sochu sediaceho básnika Jána Hollého, ktorá je umiestnená v jeho rodnom dome v Borskom Mikuláši. Je autorom mnohých impresívnych portrétnych štúdií a monumentálnych pomníkov.
Loto (hra)

Loto je druh číselnej lotérie, v ktorej sa tipujúci snažia uhádnuť 6 čísel zo 49, ktoré sú postupne náhodne vyberané (vyžrebované) z osudia (žrebovacieho zariadenia)) a získať tak peňažnú výhru. Na Slovensku ju prevádzkuje spoločnosť Tipos. Stávka na jeden tip pre I. a II. ťah hry (dvojstávka) stojí 1€. Polovica zo stávok je po žrebovaní vyplatená vo výhrach, pre tých ktorí uhádli aspoň 3 čísla.
Do vzniku Tiposu v roku 1993 sa táto stávková lotéria nazývala Športka a od roku 1957 ju prevádzkovala spoločnosť Sazka.
Štatistika vyžrebovaných čísel slovenskej verzie hry loto (06.02.2011):
Pravidlá lotérie Loto.
V číselnej lotérii Loto si hráč natipuje šesť čísel od číselného radu 1 až 49. Počas žrebovania sa potom ťahá šesť výherných čísel a jedno dodatkové číslo pre 1. ťah a šesť čísel + jedno dodatkové pre 2. ťah.
V prípade, že sa ti poradí trafiť vyžrebovanú kombináciu a vzniká ti nárok na vyplatenie výhry, tak nezabudni na termíny. Na vyplatenie výhry máš totiž presne 35 dní od dátumu žrebovania. Po tomto termíne prepadá celá výhra spoločnosti TIPOS a ty strácaš nárok na svoju výhru.
Kumáni (západní Kypčakovia)

Kumáni alebo Plavci alebo Polovci (zriedkavo, najmä pre tých, čo sa usadili v Uhorsku aj Kúnovia či Kúni; po turkicky quman, qun - "stepní"; maď. kun(ok); lat. Cuni, Cumani; gr. Koumanoi; v strednej hornej nemčine Valwen, Falben - "plaví"; po starorusky Polovci - "stepní"; po staročesky Plavci; po arménsky Xartešk'n - "plaví") boli západné kmene Kypčakov (Kipčakov), známe tým, že sa časť z nich vo vrcholnom stredoveku dostala do strednej Európy. 
Mnohí autori považujú názov Kumáni (Plavci, Polovci) len za alternatívne označenie pre všetkých Kypčakov, ktoré sa používalo v západných textoch - k tomu pozri Kypčakovia. Iní autori proste konštatujú, že vzťah pojmov Kumáni a Kypčakovia je sporný.
Dejiny Kumánov.
Na začiatku 11. stor. časť Kypčakov/Kumánov prenikla do Čiernomoria a na severný Kaukaz, neskôr aj do strednej a južnej Európy (Bulharsko, Krym), zvyšok ostal na v Čiernomorí. V 13. stor. tzv. bieli Kumáni ušli pred Tatármi do Uhorska (pozri Mongolský (nesprávne tatársky) vpád do Uhorska), kde ich aj s vládcom Kutenom prijal Belo IV. a usadil medzi Dunajom a Tisou.  Jazyk Kypčakov (Kumánov) bol príbuzný kirgizštine a kazaštine, ale oficiálne sú (stav v 80. rokoch 20. storočia) vedení ako Uzbeci. Medzi Dunajom a Tisou sa postupne zmaďarizovali.
Koniec

Koniec je kde sa niečo končí, kraj; posledný časový úsek niečoho.
Lekno egyptské

Lekno egyptské (iné názvy: lekno lotosové, staršie: lotos egyptský, zastarano: lotos biely; lat. "Nymphaea lotus", zastarano alebo ľudovo: lotos či lotosový kvet) je druh z rodu lekno z čeľade leknovité. Je to vodná rastlina s veľkými bielymi kvetmi z Afriky.
Pre Egypt je typický aj iný druh z rodu lekno majúci modré kvety – lekno modré ("Nymphaea caerulae").
Kumbhaka

Kumbhaka (sanskr.) je prerušenie dýchania, zadržanie resp. zastavenie dýchania.
Chirba Kumrán

Chirba Kumrán alebo skrátene Kumrán (iné prepisy: "Chirba Qumrán, Chirbet Kumrán", arab. خربة قمران) alebo Kumran (iný prepis: "Qumran", hebr. קוּמְרָאן) je archeologická lokalita (ruiny) na severozápadnom brehu Mŕtveho mora južne od Jericha. Bola to ústredná lokalita esejcov. Známe je vďaka nálezu kumránskych zvitkov.
Koniec sveta

Koniec sveta je podľa biblického pohľadu zánik fyzického sveta nasledovaný príchodom nového sveta. Svet mal nielen začiatok, ale bude mať aj koniec, nastane koniec jeho dní (Dan 12,13). Stará zmluva často nazýva koniec sveta dňom Jahveho (Joel 1,15) alebo Armagedon, ktorému predchádza eschaton. Koniec sveta sprevádzajú strašné katastrofy, všeobecná záhuba (Sof 1,18). V tento deň Jahve zvíťazí nad svojimi nepriateľmi a vyriekne súd nad svetom (posledný súd), potom vznikne kráľovstvo božie. Nová zmluva spája koniec sveta s kataklyzmami, utrpením, vládou Antikrista a druhým príchodom Ježiša Krista, s parúziou.
Lov

Lov je zmocňovanie sa zveri odstrelom, chytaním alebo lapaním.
Arthur Oncken Lovejoy

Arthur Onken Lovejoy (* 10. október 1873, Berlín, Nemecko – † 30. december 1962, Baltimore, Maryland, USA) bol americký filozof.
Od roku 1908 pôsobil ako profesor na Johns Hopkins University v Baltimore, bol zástanca kritického realizmu a kritik pragmatizmu, ktorému vyčítal to, že sa vlastne vyhýba skutočnému problému poznania. Oproti monistickým naturalistom Lovejoy zastával dôsledný dualizmus.
Bol jedným zo zakladateľov amerického kritického realizmu (spolu s Drakom, Prattom, Rogersom, Santayanom, Sellarsom a Strongom).
Podľa Lovejoya sa v dlhom rade reťaze bytia napokon uskutočnia všetky možnosti bytia.
Založil časopis "Journal of the History of Ideas".
Konkomitancia

Konkomitancia (lat.) je sprievod, spoluobsiahnutosť, súčasná automatická prítomnosť, automatická
danosť jedného obsahu druhým.