Franská ríša

Franská ríša ("regnum Francorum"), bola najväčším post-rímskym barbarským kráľovstvom v západnej Európe. V ranom stredoveku mu vládli franské dynastie Merovejovcov a Karolovcov. Bola jedným z posledných prežívajúcich germánskych kráľovstiev z obdobia sťahovania národov.
Pôvodné jadro franských území v bývalej Západorímskej ríši bolo blízko riek Rýn a Mása na severe, ale Frankovia ako Chlodio a Childerich I. rozšírili franskú vládu na územie dnešného severného Francúzska. Jedno kráľovstvo spájajúce všetkých Frankov založil Chlodovik I., syn Childerika, ktorý bol v roku 496 korunovaný za franského kráľa. Založil dynastiu Merovejovcov, ktorú vystriedala karolínska dynastia. Za takmer nepretržitých vlád Pipina II. Prostredného, Karola Martela, Pipina Krátkeho, Karola Veľkého a Ľudovíta Pobožného – otca, syna, vnuka, pravnuka a prapravnuka – bola zabezpečená najväčšia expanzia Franskej ríše začiatkom 9. storočia a v tomto bode sa označuje ako karolínska ríša.
Počas dynastie Merovejovcov a Karolovcov bola Franská ríša jedným veľkým štátom, ktorý sa vo všeobecnosti delil na niekoľko menších kráľovstiev, ktorým vládli rôzni členovia vládnucich dynastií. Tie sa koordinovali, ale aj pravidelne dostávali do vzájomného konfliktu. Napríklad staré franské krajiny sa pôvodne nachádzali v kráľovstve Austrázie so stredom na Rýne a Máse, čo zhruba zodpovedalo neskoršej Dolnej Lotharingii. Galo-rímske územie na juhu a západe sa nazývalo Neustria. Presné hranice a počet týchto podkráľov sa v priebehu času menili, až kým základné rozdelenie medzi východnou a západnou doménou nepretrvalo. Po rôznych zmluvách a konfliktoch na konci 9. a na začiatku 10. storočia Západofranská ríša pokračovala ako stredoveké Francúzske kráľovstvo, zatiaľ čo Východofranská ríša a Lotharingia sa dostali pod kontrolu nefranskej otonskej dynastie a stali sa jadrom stredovekej Svätej rímskej ríše.
Dejiny.
Za vlastného zakladateľa Franskej ríše (486) sa považuje Chlodovik I. (481—511), súčasne zakladateľ dynastie Merovejovcov. Po jeho smrti si ríšu rozdelili medzi sebou jeho synovia (Neustria,
severozápadná časť Galie s Parížom; Austrázia, severovýchodná časť Francúzska; Burgundsko). 
V prvej polovici 6. storočia sa Franská ríša rozprestierala už na celom území dnešného Francúzska a západnej časti Nemecka. V 7. storočí stratili franskí králi (z rodu Merovejovcov) faktickú moc a skutočnými vládcami sa stali Majordómovia.
V roku 687 majordóm Austrázie Pipin II. opäť trvalo zjednotil celú ríšu a stal sa zakladateľom dynastie Karolovcov, ktorá však ešte nemala kráľovský titul. Dobyl aj pre pápeža územie Ravenského exarchátu. Majordóm Karol Martel (714 - 741) porazil moslimov v bitke medzi mestami Poitiers a Tours, a (732), tak zastavil ich prenikanie do vnútrozemia Európy z Pyrenejského polostrova. Jeho syn Pipin III. Mladší, Krátky poslal pápežovi Zachariášovi list, v ktorom sa spytoval, či môže byť kráľ bez moci, alebo má byť kráľom ten, kto vládne. Prinútil merovejovského kráľa Childericha III., aby vstúpil do kláštora a sám sa stal kráľom; predstavitelia dynastie tak od roku 751 získali kráľovský titul. Najvýznamnejším franským panovníkom bol Karol Veľký (768 - 814), ktorý od r. 800 prijal titul cisára. Súdna reforma Karola Veľkého kodifikovala vývoj feudalizmu, lebo ňou sa vyššia právomoc vo vojenstve a súdnictve stala atribútom pozemkového vlastníctva. Takisto prispel ku kultúre reformou písma - mních Alkunín zaviedol latinskú minuskulu. Vo Franskej ríši najlepšie možno sledovať vznik feudalizmu. 
Po smrti Karolovho syna a nástupcu Ľudovíta Pobožného (840) sa verdunskou zmluvou rozdelila (r. 843) Franská ríša na Východofranskú (Ľudovít Nemec; Nemecko)
a Západofranskú ríšu (Karol Holý; Francúzsko) a na Talianske kráľovstvo (Lothar; spolu s Burgundskom).
K prvým priamym bojovým kontaktom našich predkov s Franskou ríšou došlo v prvej polovici 7. storočia, keď kráľ Austrázie Dagobert I. († 638) prenikol až na územie naddunajských Slovanov, kde vtedy vládol Samo, ktorý bol franským kupcom. Stretli sa v bitke pri Vogastisburgu v roku 631. Z Franskej ríše pochádza jediný písomný doklad o existencii Samovej ríše: Fredegarova kronika.