burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Damn (album)

Damn (štylizované ako DAMN.) je štvrtý štúdiový album amerického repera Kendricka Lamara, ktorý vyšiel 14. apríla 2017 prostredníctvom Top Dawg Entertainment, Aftermath Entertainment a Interscope Records.
Album obdržal nomináciu na Cenu Grammy za najlepší rapový album 60. ročníka udeľovania Cien Grammy, čím sa stal Lamarovým tretím po sebe nominovaným albumom tejto kategórie.
Antigonos z Karystosu

Antigonos z Karystosu () môže byť:
Feederizmus

Feederizmus (známy tiež ako priberanie alebo vykrmovanie) je druh zriedkavej parafílie, ktorej objektom fetišu je tuk na ľudskom tele. Dlhodobým následkom tohto fetišu je poškodzovanie zdravia
Feederizmus ako životný štýl.
Gaineri a feederi mnoho krát spolu vytvárajú spoločné páry, pričom jeden z nich (alebo obaja vzájomne) priberá na hmotnosti. Práve tento dlhodobý proces zmeny je často príťažlivý a atraktívny. Toto praktizovanie môže byť sprevádzané hraním rolí alebo scenárov.
Hlavný kuchár

Hlavný kuchár (iné názvy: šéfkuchár, šéf kuchyne, chef, nesprávne (bohemizmus): "vrchný kuchár"; po franc. "chef cuisinier", "chef de cuisine", ("premier") "chef", "maître cuisinier", "maître queux" a pod.) je buď vedúci kuchynskej brigády alebo (vo veľkých organizáciách) osoba priamo podriadená riaditeľovi kuchyne (teda vedúcemu kuchynskej brigády), pričom kuchynská brigáda je súbor všetkých kuchárov kuchyne v pohostinskom zariadení. Jeho práca spočíva najmä v organizačných úlohách (napr. nákup, zostavenie jedálneho lístka, kalkulácia, plánovanie použitia personálu) a v malých kuchyniach sa aj zúčastňuje na varení. Možno ho charakterizovať aj ako vedúceho výroby výrobného strediska pohostinského zariadenia.
Náplň práce.
Podľa ISTP „zabezpečuje odborne najnáročnejšie činnosti v kuchyni. Zodpovedá za organizovanie práce a kontrolu tímu pracovníkov v kuchyni, kvalitu pripravovaných pokrmov a dodržiavanie gastronomických pravidiel. Aplikuje v praxi klasické i moderné trendy gastronómie.“
Je zodpovedný okrem iného za hospodárske vedenie kuchyne, t. j. najmä za spotrebu potravín a náklady varenia, za účelné a hospodárne zostavovanie (návrhov) jedálnych lístkov, za kalkuláciu a výber potrebných surovín, za včasné a dostatočné zásobenie kuchyne potrebnými surovinami atď.
V malých kuchyniach sa aj zúčastňuje na varení.
Podriadení pracovníci.
Hlavnému kuchárovi priamo podriadený je jednak zástupca hlavného kuchára, ktorý sa nazýva „sous-chef“, a jednak „chef de partie“ (po slovensky: vedúci kuchár alebo jednoducho kuchár), čo je vedúci oddelenia resp. gastronomického segmentu v rámci kuchyne (napr. vedúci oddelenia predjedál).
Jiří Pomeje

Jiří Pomeje (* 13. december 1964, České Budějovice† 26. február 2019) bol český herec a filmový producent.
Život.
Narodil sa 13. decembra 1964 v Českých Budějoviciach rodičom Jiřímu (vzdelaním inžinier) a Jaroslave (povolaním pôrodná asistentka, pracovala tiež v škôlke).
Absolvoval gymnázium v ​​Českých Budějoviciach. Tancu sa venoval 12 rokov, z toho 10 rokov závodne. Účinkoval tiež v balete českobudějovického divadla, kde naštudoval predstavenie Borisa Asafjeva "Bachčisarajská fontána" (dvojrola Poliaka a Tatára).
Prihlásil sa na DAMU. Prijímacie konanie urobil, ale nebol prijatý z dôvodu vylúčenia jeho otca z komunistickej strany (nesúhlasil so vstupom vojsk v auguste 1968). Avšak získal angažmán ako herec-elév v Severomoravskom divadle Šumperk. O rok neskôr bol na herectvo prijatý a v roku 1988 DAMU absolvoval.
Roku 1992 založil spoločnosť "Fronda film". Producentsky sa podieľal napr. na filmoch "Princezna ze mlejna" (1994), "Z pekla štěstí" (1999) či "Andělská tvář" (2002). Financovanie práve tohto filmu mu spôsobilo značné problémy - v čase príprav mu bolo odmietnuté spolufinancovanie filmu zo strany FV Plast, herec sa napriek tomu rozhodol film nakrútiť za cenu pôžičky, ktorú už však nebol schopný splácať, lebo film nemal veľkú návštevnosť. Jiří Pomeje ako producent skrachoval, bola na neho uvalená exekúcia a začal mať problémy aj s alkoholom. Súdy sa tiahli desať rokov, až celý prípad uzavrela amnestia, ktorú už začiatkom roka 2013 vyhlásil prezident Václav Klaus. Medzitým sa v roku 2007 podieľal na príprave výstavy Gottlandu.
Od marca 2012 moderoval VIP správy na Prime, z televízie musel odísť po tom, čo sa vo februári 2013 sťažoval na „ženskú mafiu“ na Prime. V moderovaní relácie ho nahradila Mahulena Bočanová.
Rodinný život.
Roku 1994 sa oženil s herečkou Michaelou Kuklovou, s ktorou sa rozviedol po trinástich rokoch manželstva v roku 2007. Nasledujúci rok 2008 sa oženil so speváčkou Ivetou Bartošovou; aj toto manželstvo sa však rozpadlo, a to už koncom roka 2009, keď žiadosť o rozvod podala sama Iveta Bartošová. Ani z jedného manželstva sa nenarodili žiadne deti. V januári roku 2013 sa na dovolenke v Thajsku oženil so svojou priateľkou Andreou Šťastnou; svadba sa konala v budhistickom chráme. V septembri 2013 sa im narodila dcéra Anna Pomeje.
Úmrtie.
Jiří Pomeje zomrel 26. februára 2019. Príčinou smrti bola rakovina hrtanu, ktorá sa neskôr metastázovala do kostí a následne postupne do celého tela. S rakovinou bojoval od polovice roka 2017, kým postupom času neprišiel o hlas a zrak. Pohreb sa konal 7. marca v Českých Budějoviciach.
Detekčná trubička

Detekčná trubička je zatavená (spravidla sklenená) trubička obsahujúca indikačnú vrstvu tvorenú reakčným činidlom naneseným na inertnom nosiči (silikagéli, sklenenom prášku). Pri prechode kontaminovaného vzduchu trubičkou dochádza k farebnej reakcii, ktorá je charakteristická pre danú toxickú chemickú látku a použité reakčné činidlo.
Detekčné trubičky sa používajú napr. na detekciu bojových toxických chemických látok.
Hvozdenie

Hvozdenie je sušenie naklíčeného jačmeňa (zeleného sladu) tak, aby sa v ňom znížil obsah vody pod 2%.
Postup pri hvozdení.
Pre hvozdenie sú dlhoročnými skúsenosťami vypracované rôzne postupy, pričom každá sladovňa má ten svoj osvedčený. Tu sú preto v stručnosti zhromaždené len tie základné postupy.
Klíčenie.
Klíčenie do hvozdenia nepatrí, ale je jeho predchádzajúcou etapou. Pri klíčení sa suché semená sladovníckeho jačmeňa navlhčia a v tme sa nechajú klíčiť. Cieľom sladárskeho klíčenia je aktivácia a syntéza enzýmov, docielenie požadovaného rozlúštenia zrna pri minimálnych nákladoch a únosných sladovacích stratách. Rezervné látky, obsiahnuté v zrne sú pri skladovaní a pred zahájením sladovacieho procesu v stabilnej vysokomolekulárnej forme. Činnosťou vlastných enzýmov zrna aktivovaných pomocou vody dôjde k ich odburávaniu na rozpustné nízkomolekulárne produkty.
Cieľ hvozdenia.
Naklíčený sladovnícky jačmeň nie je pre vysoký obsah vody skladovateľný, a preto je nutné obsah vody znížiť až pod 2%. Zároveň sa deaktivujú enzýmy a tým zastavia životné prejavy (klíčenie) v zrne.
Teória hvozdenia.
Táto časť sladovníckeho procesu je veľmi dôležitá, pretože sa pri nej ovplyvňuje nielen výsledná farba, ale aj chuť a vôňa sladu. Všetko závisí na tom, aký slad vlastne chceme pripraviť, či má ísť o svetlý, tmavý alebo nejako špeciálny. Od druhu sladu sa potom odvíja aj druh piva. Podľa toho volíme typ hvozdenia, teplotu a dobu sušenia. Pri hvozdení prebiehajú v slade hlboké fyzikálne a chemické zmeny, ktoré závisia na teplotách, obsahu vody a rýchlosti vysušovania vody.
Hvozdenie prebieha v dvoch fázach:
Z hľadiska chemických a biochemických zmien sa dajú pri hvozdení rozlíšiť tri fázy:
Postup pri hvozdení.
Nastieranie zeleného sladu na tzv. liesky (rošty kedysi bývali z lieskových prútov) sa robí ručne alebo dopravníkom. Liesky sú do 100m² jednodielne, väčšie sú dvojdielne a sklopné.
Celkový čas hvozdenia je 12 až 24 hodín.
Hippobotos (historik)

Hippobotos () bol grécky historik na rozhraní 3. a 2. storočia pred Kr.
Hippobotos bol autor spisov "O filozofických školách" () a "Zoznamu filozofov" (). Pôsobil na konci 3. a zrejme aj na začiatku 2. storočia pred Kr. Diogenes Laertios vo svojom životopisnom diele "O osobnostiach filozofie" uvádza, že uznával deväť filozofických škôl: eretrijskú, kyrénsku, megarskú, epikurovskú, Annikeridovu školu, Theodorovu, stoickú, akademickú a peripatetickú.
Hippobotos vedel rozlíšiť Theodorovu a Annikeridovu školu od kyrénskej a naopak, ale Faidónova škola mu splývala so školou eretrijskou a stoická s kynickou. Pyrrhónovu školu nepokladal za školu pre nejasnosť jej názorov. Hippobotos si vybudoval svoj systém nástupníctva jednotlivých škôl. Podľa Laertia jeho zoznam zahŕňal i inými neuvedených žiakov Zenóna (Filónides z Téb, Kallippos z Korintu, Poseidónios z Alexandrie, Athénodóros zo Solov a Zenón zo Sidónu) a Timóna, uvedených i Sótiónom (Dioskurides z Cyprusu, Nikolochos z Rodosu, Eufranor zo Seleukeie a Praylos z Troady).
Sótión

Sótión () môže byť:
Laskomer (vrch)

Laskomer () je vrch v Banskej Bystrici, na východnom okraji Kremnických vrchov, v mestskej časti Kostiviarska.
K dispozícii je niekoľko turistických značených chodníkov a jeden okružný. Koncom apríla 2008 bol otvorený turistický chodník z mestskej časti Medený hámor cez vrch Laskomer, vrch Ravasky, Riečanské sedlo až na Kordíkov.
Slnečné stráne.
Pod vysielačom sa na kopci nachádza lokalita Slnečné stráne. Na vrch vedie ulica s rovnakým názvom. Všeobecne záväzným nariadením č. 11/2011 z 20. septembra 2011 mesto Banská Bystrica určilo názvy ďalších troch ulíc v lokalite: K lomu, Pod vysielačom a Cmárovo.
Vysielač Laskomer.
Na kopci sa nachádza Vysielač Laskomer, ktorý bol za bol postavený v roku 1936 pre účely vysielania rozhlasu z Bratislavy na Strednom Slovensku. Počas SNP z vysielača vysielal Slobodný slovenský vysielač. Priehradový trojboký stožiar v minulosti slúžil ako anténa, v súčasnoti je nosný stožiar pre antény FM a DVB-T2.
Zlatníctvo

Zlatníctvo alebo klenotníctvo môže byť:
Zlatníctvo môže byť aj:
Jiří Trmač

Ing. Jiří Trmač (* 18. august 1949 Brno) je bývalý český politik, v roku 1990 primátor Brna.
Pred rokom 1989 pracoval vo výskumnom ústave a pôsobil tiež ako komunálny politik. Na základe toho si ho vyhliadla Štátna bezpečnosť, ktorej nakoniec dal súhlas so spoluprácou. Podľa vlastných slov však nikoho neudával a žiadne mená ŠtB neprezrádzal. Po Nežnej revolúcii sa stal námestníkom brnianskeho primátora Josefa Pernicu, ktorý v marci 1990 odstúpil. Ako nestraník za Československu stranu ľudovú bol na plenárnom zasadnutí Národného výboru mesta 19. apríla 1990 zvoleným za primátora Brna. Ešte v priebehu schôdze však vyšla najavo jeho spolupráca s ŠtB. Trmač poslancom Národného výboru vysvetlil, o čo išlo, a svoj osud nechal v rukách poslaneckých klubov. Tie po prerušení rokovania zverejnili svoje stanovisko, že Trmač má odstúpiť, čo aj hneď vykonal. Vo funkcii primátora Brna tak bol len štyri hodiny.
Potom začal podnikať a bol spoločníkom a konateľom vývojovej elektrotechnickej firmy DATAMER v Brne. Presťahoval sa do Kuníc, kde podniká v rámci firmy SAGARIS a ako živnostník. V rokoch 2002 až 2010 bol obecným poslancom v obci Kunice.
Dioskourides

Dioskourides alebo Dioskurides () môže byť:
Lítání

Lítání (, v staroveku Leontes) je najväčšia rieka v Libanone. Je dlhá . Povodie má rozlohu asi .
Priebeh toku.
Pramení v úrodnom údolí Bikáa, asi západne od Baalbeku v severnom Libanone. Tečie týmto údolím na juh a napája priehradu slúžiacu na zavlažovanie i výrobu elektrickej energie. Potom pokračuje ďalej južným smerom. Na dolnom toku sa náhle stáča na západ a preteká medzi južnými výbežkami pohoria Libanon. Ústi do Stredozemného mora severne od mesta Tyros neďaleko mosta Leontes.
Vodný režim.
Priemerný ročný prietok vody je /s. Najväčšie prietoky dosahuje v zime.
Využitie.
Využíva se na zavlažovanie a výrobu elektrickej energie.
Valentkova dolina

Valentkova dolina (, , ) je neveľké odvetvie hornej časti Tichej doliny s plochou , s výškovým rozpätím . Ohraničená je na severnej strane hlavným hrebeňom Západných a Vysokých Tatier od Kasprovho vrchu po Svinicu, na východnej strane, resp. v uzávere hlavným hrebeňom Vysokých Tatier od Svinice až po Valentkovu a na južnej strane vedľajším západným hrebeňom Valentkovej. V doline je Valentkovo pliesko () a Valentkov potok (), ktorý pramení pod Svinicou a preteká celou dolinou.
Názov.
Trávnaté úbočia doliny oddávna vypásali ovcami pastieri. Dolina i rovnaké objekty potok, pliesko, sedlo a hrebeň za názov vďačia pastierovi Valentkovi.
Prví v doline.
Prví boli neznámi pastieri. Písomnú zmienku o prechode dolinou v zime zanechali ako prví Jerzy Bistram, Adam Karpiński a Kazimierz Szczepański 28. marca 1923 a trochu neskôr toho istého dňa Marian Maurizio s priateľmi.
Turistika.
Dolina nie je pre turistov prístupná.
Vyhniansky travertín

Vyhniansky travertín bola prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Štiavnické vrchy.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Vyhne v okrese Žiar nad Hronom v Banskobystrickom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1986 na rozlohe 0,3565 ha. Ochranné pásmo nebolo určené. Na území pamiatky platí 4. stupeň ochrany. Nachádza sa v Chránenej krajinnej oblasti Štiavnické vrchy.
Predmetom ochrany bolo: "Ojedinelý krasový fenomén v mladotreťohorných vulkanitoch. Prvý krát v Európe tu boli popísané železité baktérie rodu Gallionella."
Smernice o bezpečnostných opatreniach proti osobám nemeckej a maďarskej národnosti

Smernice o bezpečnostných opatreniach proti osobám nemeckej a maďarskej národnosti boli smernice Povereníctva Slovenskej národnej rady pre veci vnútorné vydané 23. júna 1945, ktoré upravovali spôsoby nakladania s príslušníkmi nemeckej a maďarskej národnostnej menšiny na Slovensku. Vychádzali z princípu kolektívnej viny Nemcov a Maďarov, programovo ukotveného v tzv. Košickom vládnom programe vyhlásenom 5. apríla 1945, v ktorom československá vláda deklarovala zámer vysídliť príslušníkov týchto národnostných menšín z územia Československa a pretvoriť republiku na – slovami prezidenta Edvarda Beneša – "„štát Čechov a Slovákov a nikoho iného“".
Smernice ustanovovali, že všetkých príslušníkov nemeckej menšiny, okrem antifašitov a členov národnostne zmiešaných manželstiev, je potrebné internovať v pracovných táboroch a pracovných útvaroch, hoci ich zaisťovanie a internácia prebiehala už od konca apríla 1945. Internácia prebiehala bez legislatívneho podkladu (nariadenia Slovenskej národnej rady), len na základe pokynov orgánov štátnej moci.
K samotnému vysídleniu Nemcov došlo na základe rozhodnutia veľmocí na postupimskej konferencii (17. júl2. august 1945), avšak ešte pred prijatím záverečných ustanovení konferencie dochádzalo k tzv. divokému odsunu. Z územia Slovenska tak 18.20. júla 1945 odsunuli na územie Rakúska 383 osôb internovaných v táboroch I. a II. v Petržalke, na základe rozkazu Oblastného veliteľstva Národnej bezpečnosti Bratislava I. č. 4418/45 zo 17. júla 1945. Na rozdiel od českých krajín, na Slovensku absentovali živelné prejavy nenávisti voči Nemcom a nedochádzalo k násilnostiam. Naproti tomu časté boli prejavy súcitu a benevolentnosti zo strany Slovákov (niekedy i zo strany zainteresovaných orgánov), pričom časť slovenskej verejnosti neskrývala svoj rezervovaný postoj k protinemeckým opatreniam.
Pri dubníkoch

Pri dubníkoch alebo Pri dubíkoch je kóta nachádzajúca sa na východnom okraji poľa Nižné debričky v extraviláne mestskej časti Albínov (približne východne od intravilánu), pri železničnej trati č. 192. Kóta leží v nadmorskej výške 122,9 m n. m., približne na 48°43’33” severnej geografickej šírky a 21°40’33” východnej geografickej dĺžky, na parcele registra C č. 4800 v katastrálnom území mesta Sečovce. Využíva sa ako trigonometrický bod pre podrobnú trianguláciu. Spadá do Trebišovskej tabule, ktorá je podcelkom Východoslovenskej roviny.
Kóta sa nachádza v krovinatom poraste pri železničnej trati. Označuje ju červeno-biela kovová tabuľka a kameň. V okolí kóty rastie slivka trnková ("Prunus spinosa") a iné dreviny z rodu "Prunus", ruža šípová ("Rosa canina") a z bylín napr. praslička roľná ("Equisetum arvense"), pŕhľava dvojdomá ("Urtica dioica"), kapsička pastierska ("Capsella bursa-pastoris") a rebríček obyčajný ("Achillea millefolium"). Približne južne od kóty sa nachádza aj porast pálky širokolistej ("Typha latifolia").
Kroviny poskytujú vhodné útočisko pre rôzne druhy spevavého vtáctva, napr. vrabec poľný ("Passer montanus") a škovránok poľný ("Alauda arvensis"), bažanta obyčajného ("Phasianus colchicus"), poľné hlodavce ako zajac poľný ("Lepus europaeus"), myš domová ("Mus musculus") či hraboš poľný ("Microtus arvalis"). Z väčších cicavcov sa v okolí vyskytuje líška hrdzavá ("Vulpes vulpes") a srnec lesný ("Capreolus capreolus"), ktorého stáda schádzajú do tejto oblasti najmä v jesennom, zimnom a jarnom období.
Marek Šmid

Prof. JUDr. Marek Šmid, PhD. (* 19. február 1960, Bratislava) je slovenský právnik a vysokoškolský pedagóg. Od augusta 2010 pôsobil rok ako dekan Právnickej fakulty Trnavskej univerzity, v rokoch 20112019 pôsobil ako rektor Trnavskej univerzity a od júna 2022 je dekanom Teologickej fakulty Trnavskej univerzity so sídlom v Bratislave. V auguste 2020 bol zvolený do predsedníctva KDH.
Životopis.
Narodil sa v Bratislave. V roku 1983 úspešne ukončil štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. V roku 1985 zložil rigoróznu skúšku a získal titul doktor práv (JUDr.). V roku 1989 sa stal členom Parlamentnej vyšetrovacej komisie pre objasnenie udalostí zásahu polície na Hviezdoslavovom námestí v Bratislave 25. marca 1988. V rovnakom roku nastúpil na Generálnu prokuratúru ako prokurátor. Od roku 1991 začal externe pôsobiť na Právnickej fakulte Univerzity Komenského ako pedagóg. Následne v roku 1992 úspešne absolvoval justičnú skúšku. V tomto roku sa tiež podieľal na vzniku Trnavskej univerzity ako právny poradca, pričom tu začal pôsobiť aj ako vysokoškolský pedagóg. V roku 1993 sa na jeden rok stal prodekanom na Filozofickej fakulte Trnavskej univerzity (vtedajšej fakulty humanistiky). 
V roku 1996 získal na titul doktor (PhD.) v odbore teória štátu a práva. O rok neskôr habilitoval na docenta odbore sociálna práca na Fakulte zdravotníctva a sociálnej práce Trnavskej univerzity (vtedy Fakulta ošetrovateľstva a sociálnej práce). V rovnakom roku sa stal prorektorom Trnavskej univerzity. V roku 1998 sa podieľal na založení Právnickej fakulty tejto univerzity. 
V roku 2004 sa stal vedúcim Katedry medzinárodného práva a európskeho práva na trnavskej právnickej fakulte. V roku 2005 sa stal docentom v odbore ústavné právo na Právnickej fakulte Trnavskej univerzity. V roku 2006 ho prezident Ivan Gašparovič vymenoval za profesora v odbore ústavné právo. O dva roky neskôr sa na Trnavskej univerzite stal riaditeľom Ústavu pre právne otázky náboženskej slobody. 1. augusta 2010 sa stal dekanom Právnickej fakulty Trnavskej univerzity. 10. februára 2011 bol zvolený za rektora Trnavskej univerzity. Keďže však časť členov akademického senátu nemala mať v čase voľby platný mandát, bola jeho voľba spochybnená. Prezident Gašparovič ho tak za rektora vymenoval až 22. augusta 2011. 
V rokoch 20142018 pôsobil ako viceprezident, neskôr (20182019) ako prezident Slovenskej rektorskej komisie. Od roku 2020 je predsedom odvolacej komisie Slovenskej akreditačnej agentúry.
V stredu 1. júna 2022 bol vymenovaný za dekana Teologickej fakulty Trnavskej univerzity so sídlom v Bratislave.
Pôsobil taktiež ako člen Legislatívnej rady vlády SR, či v službách Ministerstva zahraničných vecí a európskych záležitostí na rôznych postoch. Je tiež členom Slovenskej advokátskej komory. Je podpredseda Nadácie Štefana Lubyho. Získal viacero významných medzinárodných ocenení.
Chef

Chef môže byť:
Chef! môže byť:
Červenica

Červenica môže byť:
Červenica alebo červenic môže byť:
Michal Kemp

ThDr. Michal Kemp (* 18. september 1792, Sebechleby† 20. máj 1865, Ostrihom) bol slovenský rímskokatolícky kňaz, archidiakon, náboženský spisovateľ.
Životopis.
Michal Kemp pochádzal z mnohodetnej rodiny Juraja Kempa a Terézie, rodenej Holej. Narodil sa s bratom Matejom (dvojičky) ako ôsme dieťa v Sebechleboch. Vyrastal v slovenskom prostredí mestečka Sebechleby.
Od r. 1811 študoval filozofiu v Trnave, od r. 1813 teológiu v Ústrednom seminári v Pešti. Za kňaza ho vysvätili 26. augusta 1816. V r. 1818 sa stal študijným dozorcom v Pázmaneu vo Viedni, od r. 1827 knihovníkom Arcibiskupskej knižnice v Ostrihome. Postupne zastával tieto funkcie: v r. 1840 bratislavský kanonik, 2. júna 1845 ostrihomský katedrálny kanonik, v r. 1850 archidiakon novohradský, v r. 1853 titulárny opát, v r. 1859 titulárny prepošt, katedrálny archidiakon, monsignor.
Dielo.
"Adserta e disciplinis Theologicis, quae in Caesareo-Regia Scientiarum Universitate Vindobonensi pro summis in Theologia honoribus obtinendis defendet Michael Kempe C.R. Sublimioris educationis Presbyterorum ad. A. Augustinum Instituto Archi-Dioecesis Strigoniensis Presbyter Anno 1818. Mensis Januarii die 18." (Dizertačná práca autora o teologických disciplínách na cisársko-kráľovskej univerzite vo Viedni, prednesená 18. januára 1818, Viedeň 1818, 16 s.). V práci "Memoria Basilicae Strigoniensis Anno 1856. Die 31. Augusti Consecratae" (Pamiatka konsekrácie ostrihomskej baziliky 31. augusta 1856, Pešť 1856) mal štúdiu: "Metropolitanum Capitulum Strigoniense" (Ostrihomská metropolitná kapitula, s. 107-192). Viac prác uverejnil v rôznych cirkevných časopisoch.
Antigonos z Karystosu (spisovateľ)

Antigonos () bol grécky spisovateľ, sochár a maliar v 3. storočí pred Kr.
Antigonos, rodák z eubójskeho mesta Karystos, žil v 3. storočí pred Kr. Bol zrejme totožný so sochárom a maliarom rovnakého mena. Okrem odborných diel o sochárstve a maliarstve, písal o rôznych podivuhodných javoch v prírode (paradoxografické dielo), ale jeho najvýznamnejším písomným dielom boli "Životopisy slávnych filozofov" (toto dielo ho preslávilo).
V tomto diele napísal životopisy filozofov Akadémie - Kratea, Krantora, Polemóna a svojho priateľa Arkesilaa, tiež životopis svojho učiteľa Menedéma a peripatetika Lykóna, životopisy skeptikov Pyrrhóna a Timóna a stoikov Zenóna a Dionysia. Veľkú pozornosť venoval literárnemu životu svojich filozofov, ich spoločným debatám a hostinám (symposiach), pričom sa nevyhýbal ani pikantným historkám. Mal tiež zmysel pre individuálny život svojich postáv, porozumenie pre ich osobné záľuby, ako o tom svedčia zachované zlomky z jeho diela citované v životopisnom diele "O osobnostiach filozofie" od Diogena Laertia a tiež u Athénaia. Jeho dielo bolo dôležitým prameňom, nielen pre historikov Akadémie, ale aj pre Hérakleida Lemba a Sótióna a pre Apollónida z Nikaie v jeho "Komentári k Timónovým Sillom" (silloi - pamflety na filozofov)
Antigonos ako sochár pôsobil na dvore pergamonského kráľa Attala I., kde spolu s Fyromachom, Epigonom a Stratonikom pracoval na reliéfoch Pergamonského oltára, diela oslavujúceho víťazstvo Attala nad Galmi. Rímsky spisovateľ Plinius vo svojom spise "O prírode" uvádza, že bol aj dobrým maliarom.
Guave

Guave alebo guajava je ovocie stromu "Psidium guajava" z čeľade myrtovité, pochádzajúceho z Južnej Ameriky, kde sú tieto plody veľmi obľúbeným ovocím. Odtiaľ sa pestovanie rozšírilo do ďalších oblastí tropického pásma (India, do Stredomoria a ďalej).
Plody majú guľovitý až hruškovitý tvar. Povrch býva hrboľatý alebo hladký, lesklý, husto pokrytý bodkami. Dužina plodu je žltkasto biela až červená, šťavnatá, výraznej vône. Chuťou pripomína figy a hrušky. Obsahuje množstvo malých tvrdých semien. Na Slovensko sa dováža nielen čerstvé, ale aj konzervované.
Ovocie guave obsahuje asi 15 % cukrov. Má vysoký obsah vitamínu Casi 5x viac než citróny alebo pomaranče, vitamínu A a značné množstvo vápnika. Nezrelé plody sú zelené, plne dozreté slamovo žlté. Zrelý plod sa ľahko poddá tlaku prstov.
Lykón

Lykón () môže byť:
Futsal na Stredoamerických hrách

Futsal na Stredoamerických hrách je futsalový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Stredoamerických hier. Organizuje ho Stredoamerická futbalová únia (UNCAF) v spolupráci so Stredoamerickou športovou organizáciou (ORDECA). Do programu hier bol futsalový turnaj prvýkrát zaradený na 7. stredoamerických hrách v roku 2001 v Guatemala City. Pravidelne sa organizuje od hier v roku 2013, zatiaľ iba v mužskej kategórii. Na každom z troch organizovaných turnajov zvíťazilo iné družstvo.
V roku 2017 sa mal popri mužskom organizovať aj ženský turnaj, za účasti troch družstiev. Po odstúpení družstva sa turnaj napokon zrušil.
Julij Osipovič Martov

Julij Osipovič Martov (, vlastným menom Cederbaum; * 24. november 1873, Istanbul† 4. apríl 1923, Schömberg) bol ruský politik a žurnalista židovského pôvodu, vodca frakcie menševikov Ruskej sociálno demokratickej robotníckej strany (RSDDS).
Život.
Martov, pôvodom z meštiackej židovskej rodiny. Narodil sa v Istanbule v dobre fungujúcej židovskej rodine. Jeho starý otec Alexander Osipovič Cederbaum stál na čele osvieteného hnutia v Odese v rokoch 1850 - 1860, a neskôr v Petrohrade v 70. a 80. rokoch 20. storočia. Bol zakladateľom prvých židovských novín a časopisov v Rusku.
Martov založil spolu s Leninom roku 1895 Zväz boja za oslobodenie robotníckej triedy, jednu z prvých robotníckych organizácií v Rusku. V decembri 1895 bol za svoju politickú činnosť zatknutý a poslaný ako vyhnanec do Turuchanska na Sibíri, kde strávil tri roky (18971900). V decembri 1900 spoluzaložil časopis RSDDS "Iskra", ktorý pomáhal i redigovať. Už ako popredný člen RSDDS emigroval roku 1901 z Ruska.
V exile sa Martov nepohodol so svojím straníckym kolegom Leninom a RSDDS sa rozštiepila na frakciu menševikov, ktorú viedol on, a frakciu boľševikov na čele s Leninom. Medzi menševikmi pôsobilo mnoho významných marxistov, napr. Georgij Plechanov, Pavel Axelrod a Lev Trockij.
Martov podporoval revolúciu v roku 1905 spolu s boľševikmi, krehká jednota však nevydržala a roku 1907 sa obe frakcie znova oddelili. V roku 1911 Martov napísal brožúry "Spasiteli ili uprazdniteli?" (Záchrancovia alebo ničitelia?) A "Kto i kak razrušal R.S.D.R.P." (Kto zničil RSDDS a ako), ktoré kritizovali boľševikov. Tieto brožúry boli Leninom odsúdené.
Prvú svetovú vojnu pokladal Martov podobne ako Lenin za imperialistickú a rovnako ako on privítal aj vypuknutie februárovej revolúcie v roku 1917 a následný pád cárizmu. Do vlasti sa vrátil v máji 1917, aby sa zapojil do politického života. Presadzoval ozbrojený odpor proti buržoáznej Dočasnej vláde. Tým sa dostal do sporu s druhou frakciou menševikov pod vedením Cereteliho, ktorý presadzoval spoluprácu s Dočasnou vládou.
Situáciu však lepšie využili boľševici, takže jeho politika skončila neúspechom. Keď boľševici prišli v októbri 1917 k moci (októbrová revolúcia), dostal sa Martov politicky na okraj. Jeho bývalý kolega Trockij, ktorý prešiel k boľševikom, vtedy vyhlásil: "Ste úbohí izolovaní jednotlivci; vy ste bankrotármi; vaša úloha už nebude pokračovať. Ťahajte, kam patríte - na smetisko dejín!" Martov znovu odišiel do exilu. Pred odchodom ale povedal: "Raz porozumiete zločinom, ktorých sa zúčastňujete." Po skončení ruskej občianskej vojny boli, v dôsledku Kronštadského povstania v roku 1921, menševici sovietskou vládou spolu s inými marxistickými politickými stranami zakázaní, a to vrátane frakcií boľševickej strany a od boľševikov nezávislej Ukrajinskej komunistickej strane. Od roku 1920 až do svojej smrti žil Martov v Nemecku.
Koňský pramen

Koňský pramen je prírodná pamiatka ev. č. 1787, ktorá sa nachádza v okrese Cheb približne 5,5 km od Mariánskych Lázní v údolí Chotěnovského potoka. Pamiatku spravuje Správa CHKO Slavkovský les.
Ochrana.
Predmetom ochrany sú vývery prírodnej uhličitej kyselky prevažne s horečnato až železnatým zložením. Geologický podklad tvorí amfibolit s vložkami pararuly. Pri botanickom prieskume boli zistené 4 druhy machorastov a 26 druhov cievnatých rastlín, neboli pozorované chránené druhy. Vlastný prameň je hydrouhličitanová vápenato-horečnatá slabo mineralizovaná studená kyselka o teplote približne 8°C a pH 5,3 s obsahom 2 197 mg voľného CO² na 1 liter. Výdatnosť prameňa je 19,8 litra/min. Pri prameni je umiestnená informačná tabuľa.
Podľa povesti sa v bažinatom okolí počas tridsaťročnej vojny utopil jazdný oddiel, čo malo dať pôvod názvu prameňa. Rovnaká povesť sa však traduje aj o Vlčích prameňoch pri Velkej Hleďsebe. V roku 1995 bola nad prameňom inštalovaná strieška, ktorá bola v roku 2003 rekonštruovaná, v lete roku 2015 však chýbala.
Motorový rušeň 702

Motorový rušeň 702 (do roku 1988 niesol označenie ako rad T 212.0) je dvojnápravový rámový kapotovaný rušeň určený k ľahkému staničnému posunu, odvodený od rádu 700, vyvinutý v roku 1967 v ČKD Praha. Sériová výroba však prebiehala na Slovensku - v Turčianskych strojárňach Martin, a to v rokoch 1967 až 1971. Ich pôsobiskom sú železničné stanice a depa, kde obstarávajú posun. Vyskytujú sa tiež na vlečkách priemyselných podnikov. Niektoré stroje boli zrekonštruované na rady 797, 798 a 799.
Popis.
Na ráme rušňa je umiestnená kabína pre rušňovodiča, pred ktorou je zúžená kapota, v ktorej sa nachádza spaľovací motor a ďalšie komponenty. V ráme sú uložené dve nápravy, obe hnacie. Rušeň má prenos energie riešený cez mechanickú prevodovku, ktorou rušňovodič zaraďuje rýchlostné stupne predvoľbou - zaradí rýchlostný stupeň a až potom obsluhuje spojkový kohút (podrobnejšie - viď popis rady 700). Z prevodovky sa krútiaci moment prenáša na nápravy pomocou kĺbových hriadeľov.
Medzinárodná kampaň za zrušenie jadrových zbraní

Medzinárodná kampaň za zrušenie jadrových zbraní (, skrátene ICAN) je globálna koalícia, ktorá sa snaží presadiť zmluvu o zákaze jadrových zbraní. ICAN bola založená roku 2007 a má 468 partnerských organizácií v 101 krajinách v roku 2017.
Dejiny.
Organizácia vznikla v Austrálii. Oficiálne bola založená roku 2007 vo Viedni. Zakladatelia organizácie boli inšpirovaní ohromným úspechom Medzinárodnej kampane za zákaz mín, ktorá zohrala pomocnú úlohu pri vyjednávaní dohovoru o zákaze protipechotných mín, "Ottawského dohovoru". Od založenia sa snaží vybudovať silnú globálnu podporu zrušeniu jadrových zbraní. Vďaka spolupráci s Červeným krížom a ďalšími podobnými organizáciami dokázali zmeniť mienku o likvidácii jadrových zbraní.
V roku 2017 ICAN za svoje úsilie obdržala Nobelovu cenu za mier. Ocenená bola vďaka veľkému prínosu pri dosiahnutí "Zmluvy o zákaze jadrových zbraní".
Carlos Filipe Ximenes Belo

Carlos Filipe Ximenes Belo SDB (* 3. február 1948, Wailakama, Východný Timor) je východotimorský katolícky biskup a salezián, apoštolský administrátor diecézy Dili v rokoch 19882002. 
V roku 1996 dostal spoločne s José Ramosom-Hortom Nobelovu cenu mieru za „prispenie k mierovému riešeniu východotimorského konfliktu“.
Scopus

Scopus je multidisciplinárna bibliografická, citačná a abstraktová databáza prevádzkovaná vydavateľstvom Elsevier prostredníctvom siete internet. Patrí medzi najväčšie databázy svojho druhu na svete. 
Databáza je pomenovaná po vtákovi druhu "Scopus umbretta" známom svojimi vynikajúcimi navigačnými schopnosťami.
Dejiny.
Funguje od roku 2004. Rýchlo prenikla do povedomia knižníc, univerzít a výskumných inštitúcií a stala sa konkurenciou dovtedy dominujúcej bibliografickej databázy Web of Science prevádzkovanej spoločnosťou Clarivate.
Pokrytie.
V roku 2023 obsahoval Scopus približne 43 400 titulov časopisov. Z nich bolo 27 950 aktívnych titulov a približne 15 450 neaktívnych titulov (často predchodcov tých aktívnych); a viac než 292 000 kníh. Sleduje tiež obsah viac než 50 000 vydavateľov s otvoreným prístupom alebo repozitárov. V roku 2023 obsahovala databáza 90,6 miliónov záznamov a viac ako 1,2 miliardy citovaných odkazov, najstaršie z roku 1788. Databáza tiež obsahuje 49,2 miliónov patentov.
Komisia Content Selection &amp; Advisory Board zložená z odborníkov v rôznych odboroch zriadená v roku 2006 sa zaoberá transparentným výberom obsahu a politikou pokrytia rôznych vedných disciplín a zdrojov. Jej hlavnou úlohou je vyhodnotiť a určiť, ktoré vedecké časopisy spĺňajú kritériá kvality aby mohli byť zaradené do Scopusu a zároveň prehodnocujú stav sledovaných titulov. Tie, ktoré predstali spĺňať jeho kritériá sú z databázy vylúčené, resp. nie sú ďalej sledované.
V roku 2014 sa v databáze nachádzalo 72 slovenských vedeckých časopisov.
Prístup.
Databáza je bez predplatného prístupná len vo veľmi obmedzenej forme. Plný prístup k nej je licencovaný a spoplatnený. Databáza je súčasťou väčšieho balíka služieb SciVerse. Na Slovensku k nej majú prístup univerzity a akademické inštitúcie. Prístup pre verejnosť zabezpečuje CVTI.
Ladislav Hubenák

Prof. JUDr. PhDr. Ladislav Hubenák, DrSc. (* 27. október 1928, Horša - † 31. január 2018, Bratislava) bol slovenský právnik a vysokoškolský pedagóg. Patril medzi popredných slovenských právnych historikov. Vo svojej práci sa zameriaval na dejiny práva a dejiny štátu a práva v Česko-Slovensku a na Slovensku.
Životopis.
Narodil sa v obci Horša, ktorá je v súčasnosti už mestskou časťou mesta Levice. V roku 1952 úspešne absolvoval právo na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave, pričom následne začal na tejto fakulte pôsobiť ako pedagóg. Patril k žiakom významného profesora Štefana Lubyho, no občianskemu právu sa nezačal napriek tomu intenzívnejšie venovať. V roku 1960 absolvoval štúdium aj na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského, pričom na tejto fakulte získal v roku 1962 aj titul kandidát vied (CSc.) z histórie. V roku 1962 sa stal na šesť rokov riaditeľom Ústredného štátneho archívu v Bratislave. O tri roky neskôr habilitoval na Filozofickej fakulte na docenta, taktiež z histórie. V roku 1978 získal na Slovenskej akadémii vied titul doktor vied (DrSc.) z histórie. Od roku 1977 pôsobil taktiež na Ministerstve školstva ako riaditeľ odboru vysokých škôl. V roku 1978 bol vymenovaný za profesora v odbore česko-slovenské dejiny. V priebehu svojej kariéry pôsobil ako externý pedagóg postupne na viacerých vysokých školách ako napr. Právnickej fakulte Masarykovej univerzity v Brne, Právnickej fakulte Univerzity Mateja Bela v Banskej Bystrici (kde istý čas pôsobil aj ako garant štúdia), Právnickej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach, Akadémii Policajného zboru v Bratislave, neskôr na Fakulte práva Paneurópskej vysokej školy, či ako vedecký pracovník na Ústave štátu a práva Slovenskej akadémie vied. Postupne sa prepracoval na významného právneho historika. Vďaka svojej činnosti získal viacero domácich, ako i zahraničných ocenení .
Publikačná činnosť.
Ladislav Hubenák napísal počas svojej pedagogickej činnosti viac ako 30 kníh a stovky odborných článkov.
Kapusta obyčajná ružičková

Kapusta obyčajná ružičková alebo ružičkový kel (lat. "Brassica oleracea" var. "gemmifera"; ďalšie názvy pozri nižšie) je taxón z druhu kapusta obyčajná.
Názvy.
Slovenské názvy sú: ružičkový kel, kel ružičkový, kapusta obyčajná ružičková, kapusta ružičková, ružičková kapusta, kapusta púčková, púčková kapusta, kel púčkový, púčkový kel; zastarano: "kapusta obyčajná pupencová", "kapusta pupencová", "pukovica", "kel pupencový", "(kelové) šprosle", "kapusta pukonosná" .
Vedecké názvy sú: Brassica oleracea var. gemmifera, Brassica oleracea convar. gemmifera, Brassica oleracea skupina Gemmifera, Brassica oleracea Skupina Gemmifera, Brassica oleracea Skupina Brussels Sprouts, Brassica oleracea cv. group Brussels Sprouts, Brassica oleracea subsp. oleracea convar. gemmifera, Brassica oleracea convar. gemmifera var. gemmifera, Brassica oleracea ssp. capitata convar. gemmifera (var. gemmifera + var. polycephala), Brassica oleracea ssp. capitata var. gemmifera, Brassica oleracea subsp. gemmifera, Brassica oleracea var. bullata subvar. gemmifera, Brassica gemmifera, Brassica oleracea convar. fruticosa var. gemmifera, Brassica oleracea convar. oleracea var. gemmifera, Brassica oleracea gemmifera, Brassica oleracea var. polycephala, Brassica oleracea subsp./var. gemmifera
Charakteristika.
Pestuje sa po celom svete. Významná je táto rastlina najmä v západnej a strednej Európe, Japonsku a severnej Amerike.
Charakteristickým znakom je fakt, že na stonke tejto rastliny najprv vyrastajú po bokoch (aj na vrchu) veľké od seba vzdialené listy s dlhými stopkami a následne v každom mieste stonky, kde sa začína stopka takéhoto listu (teda v tzv. pazuchách listov), vyrastie aj jedna malá viac-menej uzavretá 1 – 5 cm listová hlávka (vlastne púčik so zakrpatenou osou), nazývaná (listová) ružička. Okrem toho pri niektorých kultivaroch vzniká voľná veľká listová hlávka aj na vrchole stonky. Na jednej stonke je teda nakoniec popri klasických stonkových listoch aj veľký počet (25-55) listových ružičiek a prípadne aj jedna veľká kvázi-hlávka na vrchole. Kapusta obyčajná ružičková je dvojročná bylina; kvitne až na druhý rok, keď dosahuje výšku 80 cm až 1,2 m. Stonky sú mierne skrátené, častejšie predĺžené (v každom prípade nie až tak skrátené ako napr. pri hlávkovej kapuste), sú priame, tuho dužinaté, neskôr mierne drevnatejú, sú 2-5 mm hrubé. Stonkové listy majú oválne až lýrovité čepele, ktoré bývajú trochu pľuzgiernaté. Vegetačná doba je väčšinou 150 až 160 dní. Existujú formy, ktoré sú celé zelené, formy, ktoré sú celé fialovo červené, a formy, ktoré majú síce zelené čepele, ale fialovo červené stonky, stopky a žily listov. Z iného hľadiska sa rozlišujú skoré a neskoré formy. Konzumujú sa (v surovom alebo varenom stave) ružičky ako zelenina, ale rastlina (aj listy) slúži aj ako krmovina. Ružičky sú vhodné na zmrazovanie.
Kapusta obyčajná kalerábová

Kapusta obyčajná kalerábová alebo kaleráb (lat. "Brassica oleracea" var. "gongylodes"; ďalšie názvy pozri nižšie) je taxón z druhu kapusta obyčajná.
Názvy.
Slovenské názvy sú: kaleráb, kapusta obyčajná kalerábová, kapusta kalerábová, kaleráb kŕmny.
Vedecké názvy sú: Brassica oleracea var. gongylodes (staršie písané aj: gongyloides), Brassica oleracea convar. gongylodes, Brassica oleracea convar. caulorapa, Brassica oleracea var. caulorapa, Brassica oleracea skupina Gongylodes, Brassica oleracea Skupina Kohlrabi, Brassica oleracea Skupina Gongylodes, Brassica oleracea subsp. gongylodes, Brassica oleracea cv. group [cv. Group] Kohlrabi, Brassica rupestris subsp. gongylodes, Brassica rupestris var. gongyloides, Brassica oleracea subsp. oleracea convar. gongylodes, Brassica oleracea convar. acephala var. gongylodes, Brassica oleracea ssp. capitata (convar. acephala) var. gongylodes, Brassica gongylodes, Brassica caulorapa, Brassica oleracea ssp. caulo-rapa, Brassica oleracea subsp. caulorapa, Brassica oleracea caulorapa, Brassica oleracea gongyloides, Brassica oleracea gongylodes, Brassica oleracea var. rapa, Brassica oleracea subsp./var. gongylodes podskupina caulo-rapa.
Charakteristika.
Pestuje sa po celom svete, vrátane pohorí v trópoch. Stredozemné more a západná Európa sú však hlavnými oblasťami pestovania.
Pestuje sa v troch formách: skorej, poloneskorej a neskorej. Hlavným charakteristickým znakom všetkých kalerábov je fakt, že stonka je skrátená a zároveň valcovitá, oválna (elipsoidná) až guľovitá či plocho guľovitá (teda zvrchu sploštená). Nazýva sa hľuza alebo buľva. Je 100 – 150 mm veľká a vyrastajú z nej listy (to, čo sa bežne konzumuje, teda nie je plod kalerábu, ale jeho stonka). Hľuza máva na povrchu (sivo- alebo žlto-) zelenú farbu (tzv. kaleráb biely) alebo fialkastú až fialovomodrú farbu (tzv. kaleráb modrý). Vnútri je hľuza biela, pri niektorých kultivaroch drevnatie (nedrevnatie najmä pri plocho guľovitých hľuzách, a menej drevnatie pri modrých a neskorých formách). Kaleráb je dvojročná bylina - v prvom roku vytvára hľuzu s listami, v druhom roku kvitne a dosahuje od 20 do 90 cm (obyčajne 50 – 70 cm). Listy majú dlhé nezhrubnuté stopky. Listová čepeľ je podlhovastá, elipsovitá až okrúhlastá, plochá, okraj nepravidelne vykrajovane zúbkatý až laločnatý, niekedy vlnitý, zriedkavo kučeravý. Vegetačná doba je 80 až 150 dní. Hľuzy a niekedy aj listy sa konzumujú ako zelenina (v surovom alebo varenom stave) a zároveň je kaleráb dôležitá krmovina.
Motorový rušeň 703

Motorový rušeň 703 (do roku 1988 niesol označenie ako rad T 212.1) je malý dvojnápravový dieselový rušeň. Je určený pre posun v depách, staničný posun a pre vlečkovú prevádzku.
Výroba.
Rušne radu 703 boli vyrábané v Turčianskych strojárňach Martin v rokoch 1972 až 1979. Prototyp bol postavený už v roku 1969. Pre Česko-slovenské štátne dráhy a česko-slovenské priemyselné podniky bolo vyrobených celkom 224 kusov, ďalších 12 strojov bolo určených pre pražské metro.
Konštrukcia.
Aj keď stroje rady 703 vyzerajú takmer zhodne ako staršie verzie 700 alebo 702, sú výrazne vylepšené. Pod zúženou kapotou pred stanovišťom rušňovodiča je umiestnený naftový dvanásťvalcový motor Tatra, ktorý prenáša krútiaci moment cez hydrodynamickú prevodovku a nápravové prevodovky. Riadenie rušňa je tak odlišné oproti starším typom s mechanickou prevodovkou, keďže rýchlostné stupne sa radia automaticky v závislosti od otáčok motora.
Stanovište rušňovodiča je umiestnené na konci robustného rámu a je prístupné dverami zozadu. Okolo kapôt sú úzke ochodze.
Corpus delicti (rozlišovacia stránka)

Corpus delicti alebo Corpus Delicti môže byť:
SAFTRA photonics

SAFTRA photonics, s.r.o. je slovenská obchodná spoločnosť zaoberajúca sa výskumom a vývojom v oblasti fotoniky a biomedicíny. Spoločnosť vznikla 4. septembra 2014 ako spin-off spoločnosť Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach a start-up v prostredí výskumného tímu profesora biofyziky Pavla Miškovského, vedúceho Katedry biofyziky Prírodovedeckej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach, ktorý je výkonným riaditeľom a jedným z dvoch spoločníkov spoločnosti. Druhým spoločníkom je SAFRA, s.r.o., spoločnosť založená a vlastnená Univerzitou Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach.
Vízia spoločnosti je založená na synergii medzi výskumom realizovaným v spoločnosti a výskumom na univerzite, zastrešeným Centrom interdisciplinárnych biovied Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach. Spoločnosť je členom Európskej výskumnej infraštruktúry pre zobrazovacie technológie v biologických a biomedicínskych vedách ("European Research Infrastructure for Imaging Technologies in Biological and Biomedical Sciences", skrátene "Euro-Bioimaging").
V roku 2017 spoločnosť získala hlavnú cenu v 7. ročníku súťaže Startup Awards 2017 za projekt NanoScreen, ktorý sa venuje vývoju prenosného senzora na detekciu perzistentných organických polutantov (POP) vo vodnom prostredí a potravinách. Výsledkom projektu bolo vyvinutie prenosného zariadenia veľkosti a tvaru USB kľúča, ktoré je schopné POP detegovať vo vode a potravinách.
Projekty.
Projekty realizované spoločnosťou zahŕňajú:
Viliam Alexander

Viliam Alexander (holandsky: Willem-Alexander Claus George Ferdinand; * 27. apríl 1967, Utrecht, Holandsko) je holandský kráľ, ktorý nastúpil na trón po abdikácií jeho matky Beatrix v roku 2013.
Životopis.
Narodil sa v Utrechte ako najstaršie dieťa budúcej kráľovnej Beatrix a nemeckého grófa Clausa van Amsberga. Po nástupe svojej matky na trón 30. apríla 1980 sa stal sa princom oranžským. 
Chodil na verejnú základnú a strednú školu, slúžil v Koninklijke Marine a študoval históriu na Universiteit Leiden. 
Willem-Alexander sa zaujíma o šport a o medzinárodné riešenia vo vodohospodárstve. Do svojho nástupu na trón bol členom Medzinárodného olympijského výboru (1998 - 2013), predsedom Poradného výboru pre vodu ministra infraštruktúry a životného prostredia] (2004-2013) a predsedom Poradného výboru generálneho tajomníka OSN pre vodu a hygienu (2006 - 2013). Vo svojich päťdesiatich rokoch je momentálne druhým najmladším monarchom v Európe po Filipovi VI. zo Španielska.
V roku 2002 sa oženil sa s Máximou Zorreguietou Cerruti a majú tri dcéry:
Jaroslav Filo

Prof. JUDr. Jaroslav Filo, CSc. (* 6. máj 1927, Tuchyňa – † 27. december 1989, Bratislava) bol slovenský právnik a vysokoškolský pedagóg. Patril medzi popredných odborníkov na pracovné právo. Je historicky najdlhšie pôsobiacim dekanom Právnickej fakulty Univerzity Komenského v Bratislave.
Životopis.
Narodil sa v obci Tuchyňa v okrese Ilava. Gymnázium vyštudoval v Trenčíne. V roku 1951 úspešne ukončil štúdium práva na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Už počas štúdia sa stal tajomníkom Právnickej fakulty, v roku 1951 dokonca tajomníkom celej Univerzity Komenského v Bratislave. Na škole zostal pracovať, pričom v roku 1964 začal pôsobiť na Katedre správneho a pracovného práva Právnickej fakulty. V roku 1967 habilitoval na docenta v odbore pracovné právo. V roku 1970 sa stal vedúcim Katedry pracovného a roľníckodružstevného práva. V odbore pracovné právo získal v roku 1972 titul kandidát vied (CSc.). V tom istom roku bol zvolený za dekana Právnickej fakulty, pričom na tomto poste zotrval až do roku 1985. V roku 1975 sa stal tzv. mimoriadnym profesorom. Počas svojho pôsobenia sa postupne stal popredným predstaviteľom odboru pracovné právo, súčasne sa venoval teórii výchovy k robotníckemu povolaniu .
Bol členom pracovnej komisie Legislatívnej rady federálnej vlády pre pracovné právo a sociálne zabezpečenie. Súčasne pôsobil v rôznych komisiách a poradných orgánoch v rámci federálneho ministerstva práce a ministerstva spravodlivosti. Pôsobil taktiež v Československej akadémii vied, kde bol členom Vedeckého kolégia pre štát a právo a komisie pre ekonómiu a právo. Okrem toho bol v redakciách rôznych právnických časopisov. Pôsobil taktiež ako poslanec Slovenskej národnej rady.
Rallye Dakar 2018

Rallye Dakar 2018 bol 40. ročník prestížneho podujatia, ktoré sa konalo v Južnej Amerike.
Vytrvalostné preteky začali 6. januára v peruánskom meste Lima a skončili 20. januára v meste Córdoba. Trať viedla okrem Peru tiež územím Bolívie a Argentíny a na štart sa už tradične postavili jazdci motocyklov, štvorkoliek, automobilov, špeciálov a kamiónov.
Slovenskí účastníci.
Slovensko v tomto ročníku reprezentoval iba Štefan Svitko ml., ktorý pretekal na motocykli KTM. Tím Slovnaft Rally Team tvorili Zlatko Novosád, Maroš Kubačka, Dominik Guláš a Dominik Žažo, ktorí tvorili zázemie pre Štefana. Po ťažkom páde v 10. etape bol nútený pre veľké bolesti odstúpiť.
Chránené vtáčie územie Dolné Považie

Chránené vtáčie územie Dolné Považie vzniklo ako útočisko pre vzácne a ohrozené druhy vtáctva ako jedno z typov chráneného územia členskej krajiny Európskej únie s názvom NATURA 2000.
Územie bolo vyhlásené vládou Slovenskej republiky dňa 15. novembra 2006 nadobudla účinnosť vyhláška Ministerstva životného prostredia Slovenskej republiky č. 593/2006 Z.z. Výmera chráneného územia predstavuje a nachádza sa na území okresov Nové Zámky a Komárno a katastrálnych území Jatov, Rastislavice, Tvrdošovce, Šurany, Mlynský Sek (obec Lipová), Dolný Ohaj, Veľké Lovce, Palárikovo, Nitriansky Hrádok, Bánov, Bešeňov, Nové Zámky, Branovo, Dvory nad Žitavou, Zemné, Andovce, Komoča, Kolárovo, Nesvady, Bajč, Imeľ, Bohatá (časť mesta Hurbanovo), Vrbová nad Váhom, Hurbanovo, Martovce, Svätý Peter, Komárno. 
Dôvod ochrany.
Predmetom ochrany sú nasledujúce druhy vtákov:
Quentin Bryceová

Quentin Alice Louise Bryceová (rodená Strachanová; * 23. december 1942, Brisbane, Austrália) je austrálska právnička a politička, bývalá generálna guvernérka Austrálie.
Kariéra.
Väčšinu svojej kariéry strávila v školstve, v roku 1968 bola ako prvá žena v histórii prijatá medzi učiteľov na University of Queensland, kde pôsobila do roku 1983.
Roku 2003 bola vymenovaná guvernérkou štátu Queensland vo funkcii do roku 2008. 13. apríla 2008 ju premiér Kevin Rudd menoval po formálnom súhlase Jej Veličenstva Alžbety II. generálnou guvernérkou Austrálie.
5. septembra 2008 zložila prísahu a nahradila svojho predchodcu Michaela Jefferyho ako prvá žena na tomto poste. Funkciu vykonávala do 28. marca 2014, kedy zložil prísahu jej nástupca Sir Peter Cosgrove.