burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jozef Korbel

Ing. Jozef Korbel (* 6. júl 1957, Bratislava) je slovenský športový novinár, redaktor a manažér. V roku 1981 absolvoval Vysokú školu ekonomickú v Bratislave a neskôr postgraduálne štúdium žurnalistiky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Prehľad činnosti.
Od septembra 1981 pracoval ako športový novinár v denníkoch Šport, Smena, Nový Čas a Plus 1 deň. V Slovenskom futbalovom zväze pôsobil v komisiách mládežníckeho a ženského futbalu, neskôr pracoval ako mediálny a športový manažér v agentúre Optimus Agency.
Manažér Petra Sagana.
Od apríla 2008 do decembra 2015 pracoval ako mediálny a marketingový manažér najlepšieho slovenského cyklistu Petra Sagana. V júni 2008 sa Peter Sagan stal juniorský majster sveta v horskej cyklistike a v novembri 2009 mu vybavil prvú profesionálnu zmluvu na 10 tisíc eur v talianskom tíme Liquigas.
Manažér ďalších športovcov.
Neskôr pracoval ako manažér slovenského tenistu Martina Kližana a v súčasnosti spolupracuje s olympijskou medailistkou z Londýna v skeete Dankou Bartekovou.
Pach (vnem v biológii)

Pach (iné názvy: odor; najmä, ak je nepríjemný: zápach; nepríjemný: smrad; nepríjemný [a silný]: puch; príjemný: vôňa; výrazný alebo typický [a najmä príjemný]: aróma) je objektívna kvalita subjektívneho čuchového vnemu, ktorý vzniká pôsobením chemicky aktívnej zložky vnímanej látky (t.j. tzv. pachovej látky) na čuchový orgán človeka alebo vyššieho živočícha. Skôr hovorovo sa takto označuje aj vnímaná pachová látka. Výrazy aróma alebo vôňa môžu tiež odborne označovať (aj nežiadúci) pach v dôsledku vonných látok potravín, kvetov, kozmetických výrobkov a pod.
Pach a ľudia.
U ľudí sa citlivosť na pach sa mení od jedinca k jedincu a máva výrazné vegetatívne a emocionálne účinky. Pri dlhšom pôsobení pachu si človek na pach (nie natrvalo) privyká, t.j. klesá vnímateľnosť pachu. Z ekologického hľadiska zápachy vznikajú najmä zmiešaním plynných látok alebo látok vo forme pár vo vzduchu. Zdrojom veľmi nepríjemných zápachov sú najmä sladovne, údiarne mäsa s rýb, škrobárne, výrobne polievkových korení či rybacej múčky, chemické továrne a podobne.
Pach potravín.
Do potravín sa na zvýraznenie arómy pridávajú prírodné alebo umelé aromatické látky (vonné látky) v podobe koncentrátov. Nežiaduca aróma potravín môže vzniknúť v dôsledku chybného pomeru aromatických látok alebo pôsobením fyzikálno-chemických či mikrobiologických procesov počas spracovania či skladovania.
Pach

Pach môže byť:
Puch

Puch môže byť:
Vôňa

Vôňa môže byť:
Aróma

Aróma môže byť:
Pieseň (rozlišovacia stránka)

Pieseň môže byť:
Song

Song môže byť:
Alejandro González Iñárritu

Alejandro González Iñárritu (* 15. august 1963, Mexiko, Mexiko) je mexický filmový režisér, scenárista , producent a hudobný skladateľ. 
Je autorom mnohých filmov, ktoré získali najprestížnejšie filmové ocenenia a nominácie. Patria k ním filmy "Amores Perros" (2000), "21 gramov" (2003), "Babel" (2006), "Biutiful" (2010), "Birdman" (2014) a "Revenant Zmrtvýchvstanie" (2016). Za posledné dva spomínané filmy získal okrem iných ocenení Oscara za najlepšiu réžiu. Jeho film "Revenant Zmrtvýchvstanie" (2015) si vyslúžil druhý najväčší počet nominácií na Zlaté glóbusy udeľované 10. januára 2016.
Rovnica zachovania orbitálnej energie

Rovnica zachovania orbitálnej energie (v angličtine Vis-viva equation, z latinského "živá sila") je priamy dôsledok princípu zachovania mechanickej energie
Rovnica.
kde:
Súčin GM možno tiež vyjadriť ako gravitačný parameter pomocou gréckeho písmena μ. 
Z toho kruhová rýchlosť (a=r) na polomere r:
1. kozmická r=R: 
2. kozmická, úniková rýchlosť, formula_4:
Pre m, ktoré nie je zanedbateľne k M platí:
formula_6
m - hmotnosť obiehajúceho telesa
Poznámka.
Vis viva je historický pojem používaný pre prvý (známy) opis toho, čo teraz nazývame kinetickou energiou v skorom formulovaní princípu zachovania energie.
Termín ešte prežíva v súvislosti s nebeskou mechanikou v rovnici vis viva.
Theopropos

Theopropos ("Theopropos") môže byť:
Henry Taube

Henry Taube (* 30. november 1915, Neudorf, Saskatchewan, Kanada† 16. november 2005, Palo Alto, Kalifornia, USA) bol americko-kanadský chemik.
Životopis.
Vysokoškolské vzdelanie získal na univerzite v Saskatchewane, doktorát získal na Univerzite v Berkeley v Kalifornii.
Potom pracoval postupne na Cornell University, University of Chicago a Stanford University. Napísal vyše 600 publikácií vrátane jednej knihy a vychoval celkom 200 študentov.&lt;br&gt; 
So ženou Mary mali tri deti, syn Karl Taube je antropológ.
V roku 1983 získal Nobelovu cenu za výskum mechanizmu prenosu elektrónov v komplexných zlúčeninách. Bol druhým chemikom narodeným v Kanade, ktorý získal Nobelovu cenu a je vôbec jediným nobelistom narodeným v Saskatchewane.
Trópy

Trópy môže byť:
Poskytovateľ zdravotnej starostlivosti

Poskytovateľ zdravotnej starostlivosti je fyzická osoba alebo právnická osoba (prípadne iný subjekt), ktorá/-ý (legálne) poskytuje zdravotnú starostlivosť.
Poskytovateľ zdravotnej starostlivosti podľa slovenského zákona č. 578/2004.
Slovenský zákon č. 578/2004 Z. z. uvádza nasledujúcu definíciu (stav v decembri 2018):&lt;br&gt;
Poskytovateľ zdravotnej starostlivosti (legislatívna skratka „"poskytovateľ"“) je:
PZS

PZS je skratka, ktorá môže znamenať:
LVM 3

LVM 3 (Launch Vehicle Mark 3), tiež uvádzaná ako GSLV Mk.3 (Geosynchronous Satellite Launch Vehicle Mark III) () je stredne ťažká nosná raketa, vyvíjaná Indickou vesmírnou agentúrou (ISRO).
Táto nosná raketa je schopná umiestniť na GTO až štvortonovú družicu a umožňuje tak Indii zachovať si úplnú sebestačnosť v oblasti vypúšťania satelitov na obežnú dráhu. Vďaka LVM 3 má India vlastnú raketu s vyššou nosnosťou, než má GSLV Mk.2 . LVM 3 bude možné využiť ako nosič družíc na GEO, aj ako nosič kozmických lodí.
História.
Vývoj LVM 3 začal krátko po roku 2000. Prvý štart bol plánovaný na rok 2009 – 2010. Oneskorenie bolo spôsobené viacerými faktormi. 
Suborbitálny letový test nosiča LVM 3 (LVM 3-X) s pasívnym horným stupňom sa uskutočnil 18. decembra 2014. Pri lete na suborbitálnu trajektóriu bol otestovaný pristávací modul kozmickej lode. Prvý štart s vynesením nákladu na obežnú dráhu bol uskutočnený 5. júna 2017. Pri ňom bola podľa plánu vynesená na dráhu prechodovú ku geostacionárnej telekomunikačná družica GSAT-19 s hmotnosťou . Pri ďalšom štarte 14. novembra 2018 bola úspešne vynesená telekomunikačná družica GSAT-29 s hmotnosťou .
Nasledujúci štart LVM 3 prebehol 22. júla 2019 a vyniesol indický komplex Čandraján-2, skladajúci sa z orbitera Mesiaca, pristávacieho modulu Vikram s vozidlom Pragyan, všetko o celkovej hmotnosti .
Budúci vývoj.
Prvý štart s kozmickou loďou Gaganján a kozmonautmi na palube je plánovaný po roku 2021. V roku 2024 má vyniesť k Marsu Mangalján-2.
V budúcnosti je predpokladaný vývoj čiastočne kryogénneho motora (na kvapalný kyslík a letecký petrolej RP-1) pre druhý stupeň tohto nosiča, ktorý umožní zvýšenie nosnosti na GTO na 6 ton.
Popis nosiča.
Prvý stupeň.
LVM 3 používa raketové motory na pevné palivá (boostery) typu "S200". Každý z nich má priemer 3,2 metra, dĺžku 25 metrov a obsahuje 207 ton paliva, prázdna hmotnosť je . Tieto motory horia 130 sekúnd a oba celkovo produkujú ťah približne 10 000 kN (čo znamená asi 1000 ton ťahu).
Druhý stupeň.
Centrálny stupeň, označený "L110", má priemer 4 metre, dĺžku 21,39 metrov, prázdna hmotnosť je . Spaľuje kvapalné palivo: nesie 116 ton UDMH a N2O4. Tento stupeň je prvým indickým komplexom motorov na kvapalné palivá. Používa dva vylepšené motory Vikas, každý s ťahom okolo 700 kN (asi 70 ton ťahu). Raketové motory používajú regeneratívne chladenie a pri porovnaní s predchádzajúcimi motormi Vikas majú zníženú hmotnosť a zvýšený ťah (špecifický impulz). Tento stupeň sa spúšťa 113 sekúnd po štarte a poskytuje ťah po dobu približne 200 sekúnd.
Tretí stupeň.
Kryogénny tretí (tzv. horný) stupeň "C25" je poháňaný raketovým motorom CE-20 vyvinutým v Indii. Tento motor spaľuje kvapalný kyslík a kvapalný vodík. Produkuje 186 kN (približne 18 ton ťahu) počas približne 640 sekúnd. Stupeň má priemer 4 metre a dĺžku 13,5 metra, prázdna hmotnosť je . Obsahuje 28 ton paliva.
Kryt nákladu.
Kryt nákladu má priemer 5 metrov a umožňuje niesť náklad o objeme .
Theopropos (sochár)

Theopropos ("Theopropos") bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr. 
Theopropos, grécky sochár (bronziar) z Aiginy, tvoril na začiatku 5. storočia pred Kr. Nezachovali sa od neho žiadne sochy, len jeho menom signované podstavce zo sôch, objavené v Delfách. Podľa Pausania bol autorom sochy bronzového býka, jedného z najpamätnejších votívnych diel v Delfách: „"Ak vstúpiš do posvätného okrsku, uvidíš kovového býka, dielo aigínskeho Theopropa, dar Korkyrčanov. V Korkyre sa kedysi oddelil býk od ostatného dobytka v stáde a zostúpil z pastvy až k moru, kde začal bučať. Keď to potom to isté robil deň čo deň, vybral sa k moru i pastier a tu uvidel nespočetné množstvo tuniakov. Ihneď to oznámil Korkyrčanom v meste, ale oni sa zbytočne pokúšali tuniakov chytiť, i opýtali sa na to v Delfách. Keď potom obetovali Poseidónovi tohto býka, hneď po obeti ryby pochytali. Z desiatku lovu potom umiestnili votívny dar v Olympii a v Delfách."“
Z uvedenej sochy sa zachoval len jej vysoký vápencový podstavec aj so zlomkovitým nápisom. Stojí v Delfách vpravo od vstupnej brány (hlavný vchod do posvätného okrsku sa nachádzal v juhovýchodnom rohu, ostatné vchody boli len malé brány v múre). Jeho nápis hlása:
- text v starogréčtine - "Hranaté zátvorky znamenajú doplnenie medzier (lacunae) a označujú písmená, ktoré sú nečitateľné alebo úplne stratené."
Kým delfský nápis (BCH 105 (1981) 444B) z podstavca jeho sochy znalci datujú do 5. stor. pred Kr. (teda do obdobia keď tvoril) tento nápis bol podľa typu písma zhotovený v 4. stor. pred Kr. Tu však ale nemusí ísť o chybný záver, lebo z typu písma sa nie vždy dá určiť doba zhotovenia sochy, pretože podstavce sa v staroveku nezriedka menili alebo opravovali (poškodený nápis sa mohol prepísať v aktuálnom type písma).
Cez okno

Cez okno je prvý samostatný štúdiový album Jaroslava Filipa, na ktorom spolupracoval s Richardom Müllerom. Pôvodné vydanie obsahuje okrem zvukových záznamov ako bonus aj softvérové aplikácie. CD bolo neskôr, po smrti autora vydané vydavateľstvom OPUS v roku 2008. Pôvodné vydanie vydalo vydavateľstvo Salvador.
Nahrávanie albumu.
Spev.
Jaroslav Filip, Silvia Josifoská (1, 4, 6, 9), Richard Müller (8)
Ďalšie verzie albumu.
Ďalšími verziami albumu boli:
Ten čo hrával s Dežom

Ten čo hrával s Dežom je posledný štúdiový album Jaroslava Filipa. Vydalo ho vydavateľstvo Opus v roku 1998, len dva roky pred autorou smrťou. Hudbu vytvoril Jaroslav Filip a texty Richard Müller. CD bolo nahraté v štúdiách Bonton v Bratislave.
Majstrovstvá Európy v hádzanej žien 2018

Majstrovstvá Európy v hádzanej žien 2018 bol v poradí 13. turnaj majstrovstiev Európy v hádzanej žien, ktoré organizuje Európska hádzanárska federácia (EHF). Konal sa v piatich francúzskych mestách: Paríž, Brest, Nancy, Nantes a Montbéliard, v dňoch od 29. novembra až 16. decembra 2018, za účasti 16 tímov. Francúzsko organizovalo európsky šampionát žien prvýkrát, ale v roku 2007 hostilo ženský svetový šampionát. Titul získalo domáce , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad .
Turnaj zároveň slúžil ako jedno z kvalifikačných podujatí európskych družstiev na Majstrovstvá sveta 2019, ktoré sa uskutočnia v Japonsku. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá. Víťazné družstvo sa naviac kvalifikovalo aj na Letné olympijské hry 2020 v Tokiu.
Voľba organizátora.
Počiatočný záujem v roku 2013 o usporiadanie turnaja prejavili 3 krajiny: Francúzsko, Nórsko a Ukrajina. Do septembra 2013, kedy mali kandidátske krajiny potvrdiť svoju oficiálnu žiadosť, predložili kandidatúru iba Nórsko a Francúzsko. Do konečnej fázy prešla iba kandidatúra Francúzska a to aj bolo v septembri 2014 na kongrese EHF vymenované za hostiteľa. 
Arény.
Pôvodne bolo navrhnutých 7 dejísk v šiestich francúzskych mestách, okrem neskôr potvrdených aj v mestách Nice, Metz a Pau, neskôr sa ich počet upravil na päť:
Nasadenie do výkonnostných košov.
Družstvá boli pred žrebovaním, ktoré sa uskutočnilo 12. júna 2018, nasadené do nasledovných výkonnostných košov:
Dorothy Garrodová

Dorothy Garrodová (; * 5. máj 1892, Oxford, Spojené kráľovstvo† 18. december 1968, Cambridge) bola britská archeologička. Jej otec bol lekár a genetik Archibald Garrod.
Životopis.
Archeológiu vyštudovala na University of Oxford, mala už titul z histórie z Cambridge z roku 1916. 
V rokoch 19251926 vykonávala archeologický výskum v Gibraltári (pri odkrývaní nánosov prehistorickej pláže boli nájdené neandertálske kosti a nástroje z obdobia moustérienu) a roku 1928 viedla vykopávky v južnom Kurdistane.
Neskôr spolu s Dorotheou Bate viedla vykopávky v pohorí Karmel (súčasný Izrael), kde objavila rad osídlenie najstaršieho paleolitu, stredného paleolitu a epipaleolitu. V rokoch 1929 až 1934 tu preskúmala rad jaskýň s vrstvami bohatými na nálezy. Jej práca prispela k poznaniu natufijské a kebarijské kultúry v oblasti.
V roku 1938 preskúmavala ako prvá paleolitické nálezisko v bulharskej jaskyni Bacho Kiro.
Roku 1939 sa stala profesorkou archeológie v Cambridge, kde pôsobila do roku 1952, okrem konca 2. svetovej vojny kedy slúžila v Ženských pomocných leteckých zboroch.
Bola prvou ženou, ktorá získala profesúru v Cambridge. Roku 1952 bola zvolená do British Academy a roku 1965 bola vyznamenaná Radom britského impéria (CBE).
Majstrovstvá Ázie v hádzanej žien 2018

Majstrovstvá Ázie v hádzanej žien 2018 bol v poradí 17. turnaj majstrovstiev Ázie v hádzanej žien, ktoré organizuje Ázijská hádzanárska federácia (AHF). Konal sa v mestách Kumamoto, Jacuširo a Jamaga, v prefektúre Kumamoto, v Japonsku v dňoch od 30. novembra do 9. decembra 2018, za účasti 10 tímov. Turnaja sa prvýkrát zúčastnili aj oceánske družstváAustrália a Nový Zéland. Japonsko bola organizátorom ázijského šampionátu žien štvrtýkrát, keď predtým hostila toto podujatie v rokoch 1991 (v Hirošime), 2009 (v Kumamote) a 2004 (v Hirošime). Zápasy sa odohrali v arénach Kumamoto Prefectural Gymnasium, Yatsushiro Gymnasium a Yamaga Gymnasium. Svoj štrnásty titul (štvrtý v rade) získala , ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad domácim . 
Tento šampionát zároveň slúžil ako kvalifikačné podujatie ázijských a oceánskych družstiev na Majstrovstvá sveta 2019, ktoré organizuje Japonsko. Kvalifikovali sa na ne 3 najlepšie družstvá. Ďalšiu miestenku získalo oceánske družstvo, ktoré sa umiestnilo do 5. miesta. 
Účastníci.
Pozn.: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v neoficiálnom medzinárodnom rebríčku k novembru 2015.
Nasadenie do výkonnostných košov.
Družstvá boli pred žrebovaním do skupín, ktoré sa uskutočnilo 6. augusta 2018, nasadené do nasledovných výkonnostných košov:
British Academy

British Academy je štátna akadémia Spojeného kráľovstva pre humanitné a spoločenské vedy. Bola založená v roku 1902 a má okolo 800 členov ("Fellows"), ktorí sa označujú skratkou FBA za menom.
Účel.
Poslaním British Academy je hájiť záujmy vedy, podporovať vynikajúce bádania, odmeňovať vynikajúcich vedcov, publikovať výsledky bádania a podporovať medzinárodnú spoluprácu. Medzi prezidentmi British Academy boli napríklad archeológ Frederic G. Kenyon, filozofi Isaiah Berlin a Anthony Kenny.
Činnosť.
British Academy vydáva niekoľko časopisov ("Proceedings of the BA, Schweich Lectures on Biblical Archeology" atď.) a rôzne edičné rady (napríklad archívne pramene k britským, africkým a starovekým dejinám, archeológii, numizmatike, súpisy starých umeleckých diel, starej hudby a podobne).
Obersturmbannführer

Obersturmbannführer (doslova "nadvedúci útočnej jednotky") bola vojenská hodnosť v nacistických ozbrojených zložkách SA aj SS. Bola vytvorená v máji 1933, aby vyplnila potrebu dodatočnej pozície nad Sturmbannführerom, keď sa SA rozšírila. Stala sa zároveň hodnosťou SS. Ekvivalentná hodnosť vo Wehrmachte bola Oberleutnant a v OSSR je podplukovník. Límcové označenie hodností bolo tvorené štyrmi štvorčekmi v čiernom kosodĺžnikovom poli, ohraničeným tenkou bielou stuhou a pruhom umiesteným v ľavej časti. Límcové označenie bolo nosené na ľavej strane límca uniforiem SS a SA.
Známymi nositeľmi tejto hodnosti boli napr. veliteľ koncentračného tábora Osvienčim Rudolf Höß, Hitlerov primárny šofér Erich Kempka, veliteľ 2. Tankovej divízie Waffen-SS „Das Reich“ Christian Tychsen, držiteľ rytierskeho kríža s dubovými ratolesťami Otto Skorzeny alebo jeden z hlavných organizátorov holokaustu Adolf Eichmann.
Theokosmos

Theokosmos ("Theokosmos") bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr. 
Theokosmos, grécky sochár z Megary, bol činný v druhej polovici 5. storočia pred Kr. Pausanias uvádza, že spolu so sochárskym majstrom Feidiom pracoval na chryselefantinovej soche Dia v Megare: „"Ak vkročíme za týmto chrámom do posvätného okrsku Dia, objaví sa pozoruhodný chrám zvaný Olympieion. Diova socha však nebola dokončená, pretože zasiahla vojna Peloponézanov proti Aténam, v ktorej Aténčania hubili po celý rok loďami i pozemným vojskom megarskú zem, takže nielenže poškodili štát, ale tiež v súkromí priviedli rodiny do najkrajnejšej núdze. Socha Dia má tvár zo slonovej kosti a zlata, ostatok je však z hliny a sadry. Hovoria, že sochu vytvoril domáci umelec Theokosmos, pomáhal mu však Feidias. Nad hlavou Dia sú Hóry a Moiry. Všetkým je zrejmé, že jediného Dia počúva Osud (Peprómené) a že tento boh opravuje podľa potreby počasie. Za chrámom ležia napoly opracované polená, tie chcel Theokosmos ozdobiť slonovou kosťou a zlatom a doplniť sochu Dia."“
Práce na tejto soche boli podľa Pausaniovej správy prerušené na začiatku peloponézskej vojny, teda okolo roku 431 pred Kr. a neskôr boli už len provizórne dokončené. Hóry a Moiry zdobili zrejme Diovu korunu. Chrám zvaný "Olympieion" ležal na severozápadnom úpätí akropole zvanej "Kária". Lokalitu chrámu určili po náleze zvyškov stien a nápisov.
Po vojne Theokoskos v službách víťazných Sparťanov, spojencov Megary, zhotovil sochu Hermóna, veliteľa na Lysandrovej vojenskej lodi. Táto socha i so skupinou ďalších sôch tvorila súčasť pamätníka v Delfách, postaveného na počesť víťaznej bitky Sparťanov nad Aténami pri "Aigospotamoi" ("Kozích riečkach") v roku 405 pred Kr. Tento pamätník bol jeden z najväčších ( dlhý) a najbohatších na sochy (bolo ich až 38). Zachovali sa z neho mnohé fragmenty, hlavne z podstavcov sôch a ich nápisov. V šľapajách Theokosma pokračoval jeho syn Kallikles, ktorý bol autorom niekoľkých sôch olympijských víťazov
Pred popravou

Pred popravou je CD Júliusa Satinského a Milana Lasicu z roku 1999, ide o nahrávku predstavenia s rovnakým názvom z roku 1971.
Hermón

Hermón ("Hermón") môže byť:
S vetrom o preteky

S vetrom o preteky je druhý štúdiový album trojice Milan Lasica, Július Satinský a Jaroslav Filip. Pôvodne vyšiel v roku 1982, neskôr v roku 1999 vyšiel v upravenej forme na CD.
Sťahovaví vtáci

Sťahovaví vtáci je štúdiový album od dvojice Milan Lasica a Jaroslav Filip. Na LP vyšiel aj v obnovenej verzií z roku 2018.
Pevnina detstva

Pevnina detstva je druhý štúdiový album slovenského speváka a skladateľa Deža Ursínyho z roku 1978. 
Zoznam skladieb.
Vinylové LP, strana „A“
Vinylové LP, strana "B"
Nové mapy ticha

Nové mapy ticha je tretí štúdiový album od skladateľa a speváka Deža Ursinyho. Tento album spolu s básnikom Ivanom Štrpkom vydali v roku 1979.
Výroba albumu.
Text: Ivan Štrpka, Ján Štrasser (B1)
My (do tanca a na počúvanie)

My (do tanca a na počúvanie) je album od humoristu, textára a speváka Milana Lasicu a speváka a skladateľa Jaroslava Filipa.
Juraj Mokrý

Juraj Mokrý môže byť:
Hermón z Troizény

Hermón ("Hermón") bol grécky sochár v 6. storočí pred Kr. 
Hermón, grécky sochár z Troizény, bol činný v 6. stor. pred Kr. Nezachovali sa žiadne jeho sochy. Pausanias uvádza, že pre chrám Apolóna Thearia (Thearios bol prívlastok mena Apolóna bežný hlavne v starovekej Troizéne) na troizénskej agore zhotovil kultovú sochu a dve drevené sochy Dioskúrov.
Predpokladá sa, že sochy týchto Dioskúrov, archaického typu, sú zobrazené na troizénskej minci rímskeho cisára Commoda. Dioskúrovia sú na nej vyobrazení nahí v strnulom postoji, vlasy majú dlhé, ruky v úrovni pŕs mierne rozpažené.
Tobiáš (prvé meno)

Tobiáš alebo Tobias je mužské krstné meno. Domáce varianty tohto mena sú Tobi, Tobík, Tobiáško, Tobíček, Tobinko. Meniny na Slovensku má 13. septembra.
Androkydes

Androkydes ("Androkydés") môže byť:
Ólafur Ragnar Grímsson

Ólafur Ragnar Grímsson (* 14. máj 1943, Ísafjörður, Island) je islandský politik, v rokoch 19962016 islandský prezident.
Život a politická kariéra.
Narodil sa v malom islandskom meste Ísafjörður, jeho rodičia sa volali Grímur Kristgeirsson a Svanhildur Olafsdottir Hjartar. Najskôr študoval v Reykjavíku, v roku 1962 začal študovať ekonómiu a politológiu na anglickej Manchesterskej univerzite. V roku 1970 toto štúdium dokončil a získal titul Ph.D. z politológie. V rovnakom roku začal prednášať politológiu na Islandskej univerzite a v roku 1973 sa stal prvým profesorom tohto odboru na škole.
Na konci 70. rokov 20. storočia sa začal intenzívne zaoberať politickou a ekonomickou činnosťou. V rokoch 1978-1983 bol poslancom islandského parlamentu za Ľudovú alianciu. V rokoch 1987-1995 bol predsedom tejto politickej strany, v rokoch 1988-1991 bol islandským ministrom financií vo vláde S. Hermannsson. V rokoch 1991-1996 znovu pôsobil ako poslanec parlamentu.
V roku 1996 bol zvolený islandským prezidentom, znovuzvolený bol celkovo štyrikrát (v rokoch 2000, 2004, 2008 a 2012, pričom v roku 2008 bol jediným kandidátom). V tejto funkcii bol aj počas veľkej islandskej finančnej krízy, ktorá prepukla v roku 2008.
V roku 1974 sa oženil s vyštudovanou sociologičkou a archeologičkou Gudrun Katrin Þorbergsdóttir, mali spolu dve dcéry. Keď jeho manželka v roku 1998 podľahla leukémii, o dva roky neskôr zo znovu oženil s podnikateľkou Dorrit Moussaieff. Jeho súčasná manželka pochádza zo židovskej rodiny a je zrejme najznámejšou členkou islandskej židovskej komunity.
V roku 2016 sa po úniku panamských dokumentov objavila informácia, že jeho manželka a niekoľko ďalších členov jej rodiny majú značnú časť svojho majetku uloženú v spoločnostiach v rôznych daňových rajoch.. V dôsledku toho Grímsson zmenil svoje pôvodné rozhodnutie a oznámil, že už nebude znovu kandidovať na funkciu prezidenta.
Ondrej Devečka

Ondrej Devečka alebo Andrej Devečka (* 8. december 1884, Paludza – † 18. marec 1967, Bratislava) bol slovenský evanjelický kňaz, publicista, politik a stredoškolský učiteľ.
Životopis.
Študoval na evanjelickom kolégiu v Prešove, teológiu v Prešove a v Bratislave. Evanjelický kaplán v Rimavskej Píle, v rokoch 19101923 farár v Jasenovej. V Jasenovej sa popri kňazských povinnostiach venoval aj ľudovýchove a propagácii družstevníctva. Krátko pôsobil aj ako učiteľ obchodnej školy v Dolnom Kubíne. Od roku 1923 bol riaditeľom obchodnej školy v Kežmarku a inšpektor odborných škôl. Bol známym národným a osvetovým pracovníkom. Spoluzakladateľ a editor viacerých časopisov (Nové časy, Prúdy, Podtatranská Slovač, Podtatranský kraj).
V rokoch 19191920 bol poslancom Revolučného národného zhromaždenia ako člen Klubu slovenských poslancov, v rokoch 19351939 členom Národného zhromaždenia a v rokoch 19451946 členom Slovenskej národnej rady.
Kleoitas

Kleoitas ("Kleoitas") bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr. 
Sochár Kleoitas, syn Aristokla z Atén, bol činný v prvej polovici 5. storočia pred Kr. Pausanias uvádza, že jednu z jeho sôch videl na aténskej Akropole: „"Kto ale dáva umeleckým výtvorom prednosť pred starobylými pamiatkami, môže sa pozrieť na tieto veci. Je tu muž s prilbou, dielo Kleoitovo, a i strieborné nechty mu Kleoitas vytvoril..."“
Je možné, že sochár Kleoitas bol vynálezcom štartovacieho zariadenia pre pretekárske vozy na hippodrome v Olympii. Podľa Pausania bol vraj na tento svoj vynález taký hrdý, že si na jednu sochu v Aténach dal napísať:
Olympijský hippodrom (hippodromos), trať či pretekárska dráha pre vozy a kone, sa nachádzal južne od "Kronovho pahorku" v rovine pri rieke Alfeios. Kleoitovo štartovacie zariadenie, podľa opisu Pausania, malo podobu lodnej provy. Keď ho určený zriadenec pri štarte uvádzal do pohybu, k žrdi upevnený kovový delfín začal pomaly klesať a kovový orol stúpal hore. Nato sa spustili závory, najprv tie, ktoré boli najbližšie k obom bočným stranám, takže kone, čo stáli za nimi vybehli prvé. Keď dobehli do línie s tými, čo stáli v druhom rade odzadu, padla závora i pred nimi. Tak to pokračovalo, kým sa všetci navzájom v behu nevyrovnali na špici tohto zariadenia.
Kleoitas mal aj žiaka, ktorým bol jeho syn Aristokles.
Banana Pro

Banana Pro je jednodoskový mini počítač veľmi podobný populárnemu Raspberry Pi a je vylepšeným modelom Banana Pi. Za vylepšením stojí spoločnosť Lemaker, ktorá pridala niekoľko zásadných funkcií vychádzajúcich z modelu Banana Pi. Základom počítača je dvojjadrový procesor ARM Cortex-A7 s integrovaným GPU jadrom Mali 400 MP2. Doska obsahuje integrovanú operačnú pamäť 1 GB DDR3. Doska neobsahuje žiadnu internú pamäť pre operačný systém alebo ukladanie súborov, ponúka však možnosť pripojenia microSD karty či SATA rozhranie pre pripojenie pevného disku. K pripojeniu zobrazovacej jednotky slúži konektor HDMI alebo kompozitný RCA. Zvukový výstup je možné napojiť cez 3,5 mm jack alebo HDMI. Na doske sa nachádza tiež integrovaný mikrofón. Oproti Raspberry Pi má Banana Pro priamo napojený ethernet adaptér 10/100/1000 s konektorom RJ45 a obsahuje bezdrôtový modul WiFi s podporou štandardu B/G/N. Základná doska obsahuje dva konektory USB 2.0 vrátane jedného konektora USB OTG a jedného konektora USB micro slúžiaceho pre napájanie.
Celý počítač sa rozmery 90 mm x 60 mm a rozložením konektorov veľmi podobá Raspberry Pi a je kompatibilný s väčšinou podporovaného príslušenstva určeného práve k Raspberry Pi. Nájdeme tu i sadu 40 programovateľných pinov pre pripojenie rozširujúcich modulov a konektor na pripojenie LCD dotykového panela. Súčasťou dosky sú i tri tlačidlá - zapnutie, reset a bootovanie. Doska obsahuje IR prijímač pre diaľkové ovládanie.
Základná doska počítača Banana Pro je napájaná pomocou napájacieho adaptéra 5V s odporúčaným výstupným prúdom 2A.
Hardvér.
Rozmery dosky: šírka 60 mm, dĺžka 92 mm, rozloženie konektorov na doske je kompatibilné s doskou Raspberry Pi model B. Váha dosky bez pripojených periférií je len 48 gramov.
Porovnanie Banana Pro vs. Banana Pi.
Porovnanie kľúčových parametrov Banana Pro proti Banana Pi:
Hlavným rozdielom Banana Pro proti Banana Pi je možnosť využitia integrovaného bezdrôtového adaptéra WiFi podporujúceho štandardy B/G/N, pripojenie microSD karty, množstvo programovateľných pinov a plánovaná pomoc jednotky Bluetooth.
Operačný systém.
Banana Pro a Banana Pi podporuje tak ako Raspberry Pi nasledujúce operačné systémy:
Operačný systém sa "vypaľuje" (rozbaľuje) na microSD kartu pomocou programu Win32DiskImager z operačného systému Windows alebo pomocou programu usb-imagewriter z operačného systému Linux. Odporúča sa použiť microSD karta s kapacitou väčšou ako 4GB. Ideálne je použiť kartu s pamäťou 8GB alebo 16GB.
Ján Vávra (učiteľ)

Ján Vávra (* 10. november 1864, Turá Lúka† 17. apríl 1960, Jasenová) bol učiteľ a slovenský botanik. Jeho synom bol prof. Ing. Ján Vávra.
Rodina.
Rodinou Jána Vávru boli:
Životopis.
Učiteľ, publicista; venoval sa metodike výučby prírodopisu. Viedol Gazdovsko-potravný a úverný spolok v Jasenovej, Čitateľský spolok, po nedeliach viedol naukobehy pre pokročilých. Bol výborným znalcom Choča a jeho kveteny. Prispel k tvorbe slovenskej botanickej terminológie. Osobitne sa vynímajú jeho práce etymologický slovník a botanický slovník, ale písal i populárno-náučné články, v ktorých sa zaoberal včelárstvom, liečivými rastlinami, pedagogickými a cirkevnými otázkami. Napísal cennú štúdiu Z minulosti obce Jasenovej. V Jasenovej pôsobil v rokoch 1890-1960.
Kallisthenes (sochár)

Kallisthenes alebo Kallisthenés ("Kallisthenés") bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr. 
Kallisthenes, sochár z atického dému "Sféttos", bol činný v 3. storočí pred Kr. Svedectvom niekdajšej tvorby tohto sochára je na aténskej agore objavený mramorový podstavec zo sochy s jeho signatúrou:
Električková doprava v Čenstochovej

Električková doprava v Čenstochovej je druhý najmladší električkový systém v Poľsku. Prvá električková trať bola sprevádzkovaná v roku 1959, hoci prvé plány na zavedenie električiek v meste možno datovať už do roku 1897.
História.
Prvá trať, otvorená 8. marca 1959, mala dĺžku 7,1 km, rozchod koľají 1435 mm a viedla od dnešnej ulice Jána Pavla II. cez nádražie v Rakowe do obratiska električiek Kucelin. V júli toho istého roku nasledovala jednokoľajová odbočka od železničnej stanice do Starého Rakowa s dĺžkou 1,5 km, na ktorej bola zastavená prevádzka v auguste 1971. Niekoľko mesiacov predtým, v januári 1971, bola predĺžená hlavná trať po ulici Armii Krajowej, k jej ďalšiemu predlžovaniu došlo ešte v októbri 1983 (do obratiska Kiedrzyńska) av januári 1984 do koncového obratiska Fieldorfa-Nila. V prevádzke boli dve linky, č. 1 Fieldorfa-Nila – Kucelin a č. 2 Fieldorfa-Nila – Raków-Dworzec PKP. Celková dĺžka tratí s krátkou odbočkou k rakovskému nádražiu dosiahla 10,2 km.
V roku 2010 začala výstavba nového úseku cez Błeszno do Rakowa, ktorý odbočuje z existujúcej trati pri zastávke Estakada a ktorý meria 4,5 km. Obratisko sa nachádza pri štadióne futbalového klubu Raków Częstochowa. Trať bola sprevádzkovaná 3. septembra 2012 a vedie po nej nová linka č. 3 Fieldorfa-Nila – Stadion Raków. Celková dĺžka siete tak dosiahla 14,7 km.
Ján Vávra

Ján Vávra môže byť:
Trsť obyčajná

Trsť obyčajná (iné názvy: trsť južná, trstina obyčajná, trsť ; zastarano:"trstina obecná", "rákos obecný", "rákos"; ; staršie: "Phragmites communis", "Phragmites vulgaris", "Arundo phragmites") je jediný európsky druh z rodu trsť (zastarano: "rákos"; lat. "Phragmites"); patrí do čeľade lipnicovité. Je to vysoká trváca tráva. 
Kvety tvoria červenohnedé husté strapce zložené z kláskov, otočené do jednej strany. Byle sú dlhé 14 (6) m, koreňové výhonky až 10 m. Má dutú stonku - steblo. Kvitne v júli až v septembri.
Ekologické nároky a rozšírenie.
Osídľuje slnečné, podmáčané a močaristé stanovišťa, často brehy stojatých vôd, vodných nádrží, rybníkov a brehov tečúcich vôd, potokov a kanálov. Obľubuje aj podmáčané polia. Kozmopolitný druh. Mimo Antarktídy ju možno nájsť na všetkých kontinentoch. Na Slovensku je bežným druhom.
Franz von Papen

Franz Joseph Hermann Michael Maria von Papen (* 29. október 1879 - † 2. máj 1969) bol nemecký kresťansky orientovaný politik a diplomat, v ranej fáze svojej politickej kariéry spojený s katolíckou stranou Zentrum.
Život.
Narodil sa v bohatej aristokratickej rímskokatolíckej rodine vo Werle vo Vestfálsku, ako syn Friedricha von Papen-Köningen (18391906) a jeho ženy Anny Laury von Steffens (18521939). 3. mája 1905 sa oženil s Marthou von Boch-Galhau (18801961), dcérou bohatého sárskeho priemyselníka.
V roku 1932 zastával úrad nemeckého kancelára (menovaný bol proti vôli svojej strany a funkciu prijal, aj keď prisľúbil opak, čo viedlo k jeho vylúčeniu zo strany). V januári 1933 pomohol k vymenovaniu Adolfa Hitlera ríšskym kancelárom. V roku 1933 vyjednal za Hitlerovu vládu Ríšsky konkordát a súhlas strany Zentrum so zmocňovacím zákonom. Podľa svojich vlastných slov sa domnieval, že politicky neskúseného Hitlera ako vicekancelár ovládne a že ten sa znemožní tak, že čoskoro padne. Hitler sa však potom jeho spolu so spolupracovníkmi veľmi rýchlo zbavil. Neskôr pôsobil Papen ako nemecký veľvyslanec v Rakúsku.
Počas druhej svetovej vojny viedol diplomatickú misiu Nemecka v Turecku, kde pomohol tamojšiemu nunciovi Angelovi Giuseppemu Roncalimu (ten sa stal neskôr pápežom svätým Jánom XXIII.) so záchranou židovských utečencov pred repatriáciou späť do Nemecka. Po vojne bol súdený Norimberským tribunálom, ktorý ho oslobodil spod obžaloby. V 50. rokoch sa neúspešne pokúšal o návrat do politiky. Bol čestným pápežským komorníkom Pia XI. a svätého Jána XXIII.
Aristokles (syn Kleoita)

Aristokles alebo Aristoklés ("Aristoklés") bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr. 
Aristokles, syn a žiak sochára Kleoita, tvoril v druhej polovici 5. storočia pred Kr. (nie je však isté, či bol jeho otec totožný s rovnomenným vynálezcom štartovacieho zariadenia na hippodrome v Olympii). Pausanias uvádza, že Arostokles bol autorom súsošia Dia a Ganyméda umiestneného v Olympii: „"Na protiľahlej strane stoja v rade iné votívne sochy, medzi nimi Zeus a Ganymédes. Podľa slov Homéra bol Ganymédes unesený bohmi, slúži Diovi, a Tróovi boli namiesto neho darované kone. Toto súsošie sem venoval tesalský Gnathis a vyhotovil ho Aristokles, žiak a syn Kleoitov."“
Nevieme ho bezpečne stotožniť s rovnomenným umelcom, ktorý v roku 398 pred Kr. opravil podstavec Feidiovej veľkej chryselefantinovej soche Atény Parthenos.
Samuel Johnson

Samuel Johnson, LL.D., (* 18. september 1709, Lichfield, Kráľovstvo Veľkej Británie - † 13. december 1784, Londýn) bol anglický básnik, esejista, literárny kritik a lexikograf, vedúca osobnosť neskorého anglického klasicizmu.
Životopis.
Študoval na Pembroke College v Oxforde, avšak po necelom roku musel štúdia kvôli nedostatku finančných prostriedkov opustiť. Potom pracoval ako učiteľ, prekladal (napr. báseň "Mesiáš" od Alexandra Popea do latinčiny) a prispieval aj do novín ("Birmingham Journal"). Neskôr sa presťahoval do Londýna a začal pracovať ako novinár pre prvý časopis na svete - "The Gentleman 's Magazine". Čoskoro sa vydal na pole literatúry, a to vo všetkých možných žánroch - napísal knižný životopis básnika Richarda Savaga, vydal básnické zbierky "London" a "The Vanity of Human Wishes" a predstavil aj divadelnú hru "Irene". Táto mnohostrannosť sa pre neho stala typickou. Využil ju aj vo svojom najväčšom diele, "Slovníku anglického jazyka" ("A Dictionary of the English Language"), ktorý vydal roku 1755, a na ktorom pracoval deväť rokov. Slovník mal ďalekosiahly vplyv na modernú angličtinu. Až do dokončenia "Oxfordského slovníka" ("Oxford English Dictionary") o 150 rokov neskôr bolo Johnsonovo dielo najvýznamnejším britským slovníkom. Potom bol editorom komentovaných zozbieraných spisov Williama Shakespeara. Vydal tiež vo svojej dobe populárnu alegorickú mravoučnú novelu "The History of Rasselas, Prince of Abissinia" (1759). Jeho eseje publikované v novinách "Universal Chronicle" vyšli v populárnej zbierke "The Idler" (1760). Vydával aj vlastné periodiká ("The Rambler", "The Adventurer"), avšak väčšinou ich neudržal dlho pri živote. V roku 1763 sa spriatelil s Jamesom Boswellom, ktorý sa stal jeho verným pobočníkom. Johnson popísal ich spoločné cesty v knihe "A Journey to the Western Islands of Scotland". James Boswell o ňom neskôr napísal cenenú biografiu "The Life of Samuel Johnson." Ku koncu života sa Johnson venoval biografiám najvýznamnejších anglických básnikov ("Lives of the Poets"). 
Bol veľmi zbožným anglikánom, oddaným toryovcom a veľkorysým filantropom. Jeho súčasníci svedčili o jeho zvláštnych spôsoboch a tikoch, dnešní bádatelia usudzujú, že zrejme trpel Touretteovým syndrómom, v Johnsonovej dobe neznámym. V Anglicku sa postava Samuela Johnsona stala symbolom celého 18. storočia. 
Bol pochovaný vo Westminsterskom opátstve.
Citát.
", Kto je unavený Londýnom, je unavený životom, pretože Londýn má všetko, čo život dokáže ponúknuť.""
Beatrix Potterová

Beatrix Potterová (* 28. júl 1866, Londýn, Spojené kráľovstvo† 22. december 1943, Near Sawrey) bola anglická spisovateľka, ilustrátorka, prírodovedkyňa a ochrankyňa anglického vidieka. 
Verejnosti je známa najmä ako autorka knižiek pre deti: maľovala zvieratká v ľudskom oblečení, aby boli pre deti veselšie. Ku kresbám neskôr písala aj rozprávky ako napr. v roku 1893 "Dobrodružstvá zajačika Petríka". Je jednou z najúspešnejších autoriek literatúry pre deti všetkých čias, jej knihy sa stali svetovými bestsellermi a boli preložené do desiatok jazykov. 
Bola tiež veľmi schopnou prírodovedkyňou, expertkou najmä na huby a lišajníky, jej kresby spór húb a stielok lišajníkov patria medzi to najlepšie, čo bolo v mykológii a lichenológii na prelome 19. a 20. storočia vytvorené. Napriek tomu neuspela so žiadosťou o prijatie medzi študentov Kráľovskej botanickej záhrady, pretože ženy záhrada neprijímala. I jej (dodnes cenené) mikroskopické ilustrácie klíčenia spór húb musel pred Spoločnosťou lichenológov odprezentovať jej strýko sir Henry Enfield Roscoe, pretože ako žena do klubu nemala prístup ani ako hosťujúci prednášajúci (v roku 1997 adresovala spoločnosť Beatrix Potterovej posmrtne ospravedlnenie za túto diskrimináciu). Z toho istého dôvodu Kráľovská spoločnosť odmietala publikovať jej odborné práce. 
Potom čo uspela ako spisovateľka, sa začala venovať okrem písania aj ochrane anglického vidieka. Aby ochránila svoj obľúbený kraj "Lake District" v Cumbrii v North West England pred likvidáciou priemyselnými a stavebnými spoločnosťami, venovala veľkú časť svojho majetku získaného písaním na skupovanie tamojších krachujúcich hospodárstiev a pozemkov, ktoré potom sama riadila a prevádzkovala. 
V roku 2006 bola do kín uvedená jej filmová biografia "Miss Potter".
Príbeh služobníčky (televízny seriál)

Príbeh služobníčky (orig. "The Handmaid's Tale") je americký dystopický televízny seriál, založený na rovnomennej knižnej predlohe od Margaret Atwoodovej z roku 1985. Príbeh sa odohráva v antiutopickej budúcnosti po skončení druhej americkej občianskej vojny, kde totalitná spoločnosť robí z plodných žien "služobníčky".
Seriál mal premiéru 26. apríla 2017 na streamovacej službe Hulu. O niekoľko dní neskôr, 3. mája, bola potvrdená druhá séria. Tá mala premiéru 25. apríla 2018. 2. mája bola potvrdená tretia séria, ktorá mala premiéru 5. júna 2019. 26.júla 2019 bolo oznámené, že seriál bude mať štvrtú sériu. Jej premiéra však bola posunutá na rok 2021 z dôvodu pandémie koronavírusu.
Na Slovensku je seriál dostupný na HBO Max. Vysielacie práva kúpila RTVS, ktorá ho vysiela od 5. januára 2019 na Dvojke.
Seriál získal mnoho ocenení, vrátane ôsmych Cien Emmy z trinástich nominácií za svoju prvú sériu.
Električková doprava v hornosliezskej konurbácii

Električková doprava v hornosliezskej konurbácii je najväčší električkový systém v Poľsku a jeden z najväčších na svete. Električky tu obsluhuje celkom 13 miest (Będzin, Bytom, Chorzów, Czeladź, Dąbrowa Górnicza, Gliwice, Katovice, Mysłowice, Ruda Śląska, Siemianowice Śląskie, Sosnowiec, Świętochłowice a Zabrze) v hornosliezskej priemyselnej aglomerácii (GOP), kde žijú asi dva milióny ľudí. V súčasnosti (2018) tu jazdí 31 električkových liniek, ktoré prevádzkuje akciová spoločnosť Tramwaje Śląskie. V roku 2015 bolo v prevádzke tratí. Rozchod koľají je štandardný , počet vozňov približne 336. Vozňový park je tvorený predovšetkým električkami Konstal 105Na (celkom asi 91 vozňov), ktoré boli dodávané od roku 1979.
Históriu miestnej električkovej dopravy možno datovať do roku 1894, kedy 27. mája bola sprevádzkovaná úzkorozchodná (neobvyklý rozchod ) medzimestská parná dráha spájajúca Piekary Śląskie a Bytom. O štyri roky bola táto dráha predĺžená do Gliwic a elektrifikovaná. Prvá trať normálneho rozchodu bola postavená v roku 1912 v Katoviciach.
Vozňový park.
V hornosliezskej konurbácii je najrozmanitejší vozňový park električiek v Poľsku.
Vozovne.
V systéme sa nachádzajú štyri električkové vozovne:
Pyrrhos z Atén

Pyrrhos ("Pyrrhos") bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr. 
Pyrrhos, sochár z Atén, bol činný v 2. polovici 5. storočia pred Kr. Rímsky spisovateľ Plínius uvádza, že bol autorom sôch bohýň Hygieie a Atény (Hygiam et Minervam). Zrejme tu ide o bronzovú sochu Atény Hygieie, ktorú na aténsku Akropolu dal umiestniť aténsky politik Perikles. O tejto soche sa zmienil aj Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku: „"sú tu sochy bohýň, a to Hygieie, ktorá bola vraj dcéra Asklépia, a Atény, ktorá má prívlastok mena Hygieia."“
V roku 1840 sa z tejto sochy pri vstupnej bráne na aténsku Akropolu (Propyleje) našiel mramorový podstavec s nápisom: 
- text v starogréčtine
Na hornej časti podstavca sa zo sochy zachovali stopy nôh. Každý pokus o rekonštrukciu tejto stratenej sochy je len hypotetický.
Echekrates

Echekrates alebo Echekratés ("Echekratés") môže byť:
Jozef Hollý (osvetový pracovník)

Jozef Hollý (pôv. Jozef Holý; * 18. marec 1864, Pavlova Ves† 20. február 1942, Ružomberok) bol slovenský osvetový pracovník a učiteľ.
Životopis.
Narodil sa do roľníckej rodiny. Ľudovú školu navštevoval v Pavlovej Vsi, Trnovci a Liptovskom Mikuláši. Gymnázium študoval v rokoch 18771884 v Kežmarku a Prešove (učiteľský ústav).
Od roku 1884 pôsobil ako pomocný učiteľ v obci Veličná, 18841886 (a následne učiteľ) Jasenová, 18861895 Banská Štiavnica, od 1895 na evanjelickej škole v Ružomberku. Od roku 1927 na dôchodku.
Podporoval slovenské národné hnutie, pomáhal pri vydaní "Slovenských listov" (vydával Karol Salva), propagoval zborový spev a organizoval kultúrny život.
Jozef Hollý

Jozef Hollý môže byť
Ján Vladimír Jamnický

Ján Vladimír Jamnický (* 8. január 1878, Vavrišovo – † 23. november 1967, Bratislava) bol slovenský evanjelický kňaz a univerzitný profesor teológie.
Rodina.
Jeho syn Ján Jamnický je známy slovenský režisér, herec, scenárista a divadelný pedagóg.
Životopis.
Po ukončení gymnázia v Liptovskom Mikuláši študoval v rokoch 18961900 teológiu na evanjelickom kolégiu v Prešove. V roku 1900 získal po absolvovaní odbornej kňazskej skúšky kňazský diplom. Hodnosť Th Dr. získal na Teologickej fakulte v Paríži. 
V máji roku 1903 ho zvolila cirkevná obec v Jasenovej za farára. Pobudol v Jasenovej do roku 1909, keď ho povolali za kňaza do Nemeckej Ľupče (v súčasnosti Partizánska Ľupča). V cirkevnom zbore v Jasenovej vyvíjal nielen duchovnú činnosť, ale venoval sa aj hospodárskemu pozdvihnutiu slovenských evanjelikov. Vynikal ako znamenitý liturg a kazateľ, hudobný teoretik i praktik. Od roku 1919 pôsobil ako profesor teológie na Teologickej vysokej škole ev. a. v. cirkvi na Slovensku v Bratislave. Fakulta bola v dôsledku štátoprávnych zmien v roku 1939 premenovaná na Slovenskú evanjelickú bohosloveckú fakultu v Bratislave. V rokoch 19331936 a 19421943 bol dekanom fakulty. Po zoštátnení bohosloveckých fakúlt bol 5. októbra 1950 na vtedajšej Slovenskej evanjelickej bohosloveckej fakulte štátnymi orgánmi vymenovaný nový učiteľský zbor. Podľa vládneho nariadenia č. 58 zo 14. 7. 1950 o bohosloveckých fakultách nedostal spolu s ďalšími štyrmi profesormi dekrét ani Ján Vladimír Jamnický. Autor viacerých vysokoškolských účebníc, množstva článkov a štúdií v cirkevných časopisoch. Jeden z prekladateľov Novej zmluvy.
Spartokos

Spartokos ("Spartokos") môže byť vládca Bosporskej ríše:
Olbiades

Olbiades alebo Olbiadés ("Olbiadés") bol grécky maliar v 3. storočí pred Kr. 
Olbiades, maliar z Atén, tvoril v 1. polovici 3. stor. pred Kr. Zo starovekých autorov sa o jeho maľbe (nástennej) zmienil len Pausanias, ktorý uvádza, že sa nachádzala v priestoroch aténskeho buleutérionu (radnice): „"...Olbiades potom (zobrazil) Kallippa, ktorý viedol Aténčanov k Termopylám, aby zabránili Galom vpadnúť do Grécka"“
Galovia (Kelti) vpadli do Macedónie a Grécka v roku 279 pred Kr. a dostali sa až k Delfám.
Chimamanda Ngozi Adichie

Chimamanda Ngozi Adichie (* 15. september 1977, Enugu, Nigéria) je nigérijská spisovateľka, autorka románov, poviedok i literatúry faktu. 
Napísala romány "Fialový ibištek" (2003), "Polovica žltého slnka" (2006), a "Amerikánka" (2013), zbierku krátkych príbehov "To, čo máš okolo krku" (2009), a esej "Všetci by sme mali byť feminist(k)i" (2014).
V roku 2008 získala "MacArthur Genius Grant". "The Times Literary Supplement" ju opísal ako „najvýznamnejšiu“ zo „sprievodu oceňovaných mladých anglofónnych spisovateľov, ktorí priťahujú novú generáciu čitateľov k africkej literatúre. Jej najnovšia kniha, "Drahá Ijeawele, alebo Feministický manifest v pätnástich návrhoch", vyšla v marci roku 2017.
Henrik Hall

Henrik Hall (* 5. marec 1948, Esbjerg – † 27. január 2011, Brønshøj) bol dánsky spevák, skladateľ a hudobník. Od roku 1991 až do svojej smrti v roku 2011 bol členom dánskej popovej skupiny Love Shop, kde hral na harmoniku a spieval zbor. V rokoch 2006 a 2008 tiež vydal pod vlastným menom albumy "Solo" a "Chok suk og koma".
Život.
Henrik Hall sa narodil v Esbjergu , kde žil prvých desať rokov svojho života, až kým sa rodina nevrátila do mesta Herlev. V dospievajúcich rokoch hral Hall na bicie, basgitaru a klávesy, rovnako ako aj na ústnu harmoniku, ktorá sa neskôr stala jeho hudobnou značkou.
Henrik Hall hrával harmoniku v dvoch skladbách z debutového albumu popovej skupiny Love Shop "1990" z toho istého roku. Po koncerte na festivale v Roskilde v roku 1991 sa Hall stal členom skupiny, ktorú v roku 1986 vytvoril skladateľ Hilmer Hassig a spevák Jens Unmack.
Po vydaní siedmich štúdiových albumov v rokoch 1990 až 2003 sa členovia skupiny Love Shop rozhodli v lete roku 2004 spraviť prestávku. Následne opustil skupinu Hilmer Hassig.
Počas prestávky skupiny Love Shop sa z Henrika Halla stal sólista. Jeho prvá sólová tvorba, album "Solo", vyšla v marci 2006 a v tom istom roku získala ocenenie "P3 Respect" na P3 Guld. Nasledoval ho album "Chok suk og koma" vo februári 2008.
V roku 2010 zahral Hall na harmoniku v skladbe „Heaven nor Hell“ z albumu "Beyond Hell / Above Heaven". Recenzenti z "Politiken" a "Diskant.dk" chválili účasť Hallovho čísla.
V novembri 2010 skupina Love Shop vydala svoj comebackový album "[[Frelsens hær]]". V ňom Hall prispel po prvý krát písaním skladby. Ihneď potom musel ohlásiť niekoľko koncertov skupiny Love Shop po tom, ako bol ešte oslabený jeho [[zhubný nádor|rakovinovým]] ochorením. Hall však vstúpil do koncertu počas koncertu v centre [[Vega (Kodaň)|Vega]] v Kodani a zúčastnil sa jedinej skladby. O rozhodnutí ísť na pódium krátko po [[zrážanie krvi|krvnej zrazenine]] Hall povedal: "„Len to som chcel. Potom som sa nestaral, či som spadol.(...) Len som si pomyslel: "Ja to zvládnem".“"
Henrik Hall zomrel 27. januára 2011 vo veku 62 rokov po niekoľkých rokoch boja s rakovinou a je pochovaný na starom cintoríne v autonómnej oblasti [[Frederiksberg]] v Kodani.
Zdroj.
[[Kategória:Dánski hudobníci]]
Otcovia pútnici

Otcovia pútnici ("Pilgrim Fathers") boli prví Anglickí osadníci, ktorí založili v roku 1620 kolóniu v Plymouthe v americkom štáte Massachusetts. Išlo o prvé trvalé európske osídlenie v USA.
Dejiny.
Príslušníci rôznych náboženských skupín odchádzali v priebehu 16. a 17. storočia z Anglicka do Holandska, kde mali na rozdiel od Anglicka náboženskú slobodu. Aj Otcovia pútnici boli Angličania, ktorým bolo umožnené žiť v Holandsku. Dôvodom rozhodnutia odísť do Ameriky bola snaha o zachovanie ich anglickej kultúrnej identity. Otcovia pútnici odplávali v počte 102 ľudí vrátane posádky z juhoanglického Plymouthu na palube lode Mayflower. 
Otcovia pútnici založili Plymouth v dnešnom štáte Massachussetts, čím vytvorili prvé trvalé európske osídlenie. Pred nimi už bola v roku 1607 založená kráľovská kolónia Jamestown vo Virgínii, kam tiež pôvodne ich loď Mayflower smerovala než bola v dôsledku búrlivého počasia zahnaná severnejšie.
Počiatky osady neboli ľahké, skupinu sužovali choroby, ktorými sa nakazili počas plavby. Prvú zimu prežila len polovica osadníkov.
V neskorších rokoch do Nového sveta smerovali aj ďalšie skupiny európskych osadníkov. Postupne vzniklo 13 kolónií, ktoré sa v rokoch 1775 – 1783 úspešne postavili na odpor britskej koloniálnej správe vo vojne o nezávislosť.
Termín Otcovia pútnici prvýkrát použil vo svojich spomienkach William Bradford, ktorý zanechal historické poznatky o tejto náboženskej skupine v období 1608 – 1647. Termín Otcovia pútnici sa bežne používa až od 19. storočia.
Tradičné výklady.
V súvislosti so založením osady a ďalším poňatím dejín a kultúry býva zdôrazňovaný význam hľadania náboženskej slobody. Tú ale mali Pútnici aj v Holandsku. Nešlo im len o náboženskú slobodu, ale aj o uchovanie vlastnej kultúrnej identity.
Domorodci poskytli osadníkom nevyhnutnú pomoc pri obstarávaní potravín. Slávnosť úrody na jeseň roku 1621 sa tradične považuje za historicky prvý Deň vďakyvzdania, ktorý je dnes najväčším sviatkom v USA. Príbeh Otcov pútnikov sa stal nosnou témou dejín a kultúry USA.