burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jozef Šoltész

JUDr. Jozef Šoltész, CSc. (* 1. máj 1909, Vranov nad Topľou† 19. marec 1977, Bratislava) bol slovenský právnik a politik. Aktívne sa zúčastnil Slovenského národného povstania. Bol členom KSS, resp. KSČ. Postupne bol povereníkom pre súdnictvo (spravodlivosti), sociálnej starostlivosti, priemyslu a obchodu, výživy a obchodu. Pôsobil ako poslanec Slovenskej národnej rady, Národného zhromaždenia a Ústavodarného Národného zhromaždenia. V česko-slovenských vládach Zdeňka Fierlingera v rokoch 1945 a 1946 bol ministrom ochrany práce a sociálnej starostlivosti.
Životopis.
Narodil sa vo Vranove nad Topľou. Vyštudoval právo na Právnickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave. Po ukončení štúdia pôsobil ako úradník v bankovníctve a poisťovníctve. Už počas štúdia sa začal politicky angažovať, keď predsedal Združeniu sociálnodemokratických akademikov. Následne sa stal členom Československej sociálnodemokratickej strany robotníckej. Počas existencie Slovenského štátu sa podieľal na odbojových aktivitách. Ešte pred vypuknutím Slovenského národného povstania sa stal členom odbojovej Slovenskej národnej rady. V septembri 1944 sa zúčastnil na zjazde sociálnej demokracie, pri ktorom sa sociálni demokrati spojili s komunistami. Vstúpil vtedy do KSS. Stal sa členom už prvého Zboru povereníkov, kde pôsobil ako povereník pre súdnictvo (spravodlivosti). V prvom Zbore povereníkov sa o funkciu delil s Ivanom Pietorom. Následne už v Druhom zbore povereníkov vykonával túto funkciu samostatne. Postupne vystriedal v rámci Zborov povereníkov viacero postov. Bol ešte povereníkom sociálnej starostlivosti, priemyslu a obchodu, výživy a nakoniec obchodu v roku 1951. V roku 1945 bol vymenovaný taktiež za ministra ochrany práce a sociálnej starostlivosti, ktorým bol v prvej a druhej vláde Zdeňka Fierlingera.
Po vojne pôsobil v ÚV KSS a v dočasnom ÚV KSČ. V roku 1945 patril do užšieho predsedníctva ÚV KSČ. Bol postupne poslancom dočasného Národného zhromaždenia, Ústavodarného Národného zhromaždenia a nakoniec Národného zhromaždenia. Poslancom bol do roku 1954. Podporoval všetky centralistické zmeny, ktoré znižovali význam a vplyv slovenských orgánov. V roku 1948 sa stal členom komisie, ktorá riešila otázky spojené s prípravou novej Ústavy Česko-Slovenska. V roku 1966 získal na Právnickej fakulte Univerzity Komenského titul kandidát vied (CSc.). V období rokov 1951 až 1955 pôsobil ako riaditeľ Cukrovaru Štefana Majora v Sládkovičove. Potom pôsobil v Ústrednej správe Štátnych majetkov v Bratislave a následne v Ústave štátu a práva Slovenskej akadémie vied. V rokoch 1969 až 1972 pôsobil ako veľvyslanec ČSSR v Maroku.
Phil Taylor (hráč šípok)

Phil Taylor, celým menom Philip Douglas Taylor (* 13. august 1960, Stoke-on-Trent) je bývalý anglický reprezentant v šípkovom športe. So šestnástimi titulmi majstra sveta je historicky najúspešnejším pretekárom v tomto odvetví a má aktívnu bilanciu so všetkými svetovými šípkarmi, vo svetovom rebríčku PDC Order of Merit je na začiatku roka 2018 na štvrtom mieste. Je pravák, je známy pod prezývkami "Crafty Potter" (Prešibaný hrnčiar) alebo "The Power" (Sila).
Životopis.
Nedokončil strednú školu a pracoval ako robotník v továrni na keramické držiaky toaletného papiera. K šípkarskému športu sa dostal až v roku 1986, keď dostal od manželky k narodeninám oceľové šípky a terč a začal hrať v krčme, ktorú vlastnil majster sveta Eric Bristow. Ten si všimol Taylorov talent a finančne ho podporoval v začiatkoch profesionálnej kariéry. V roku 1988 Taylor vyhral prvý veľký turnaj Canadian Open a v roku 1990 sa stal majstrom sveta organizácie British Darts Organisation, keď vo finále porazil práve Bristowa. Titul obhájil v roku 1992, o rok neskôr bol medzi pretekármi, ktorí založili novú organizáciu Professional Darts Corporation. Stal sa štrnásťkrát jej majstrom sveta (1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2004, 2005, 2006, 2009, 2010, 2013) a päťkrát skončil na druhom mieste (1994, 2003, 2007, 2015 a 2018). Celkovo vyhral počas kariéry viac ako dve stovky turnajov, z toho 83 v kategórii „major“.
So svojou o tri roky mladšou exmanželkou Yvonne má štyroch potomkov, z toho 3 dcéry - Lisu (nar. 1983) Kelly (1989) a Natalie (1992) a syna Chrisa (1984). V roku 2014 sa tento pár rozviedol a Taylor musel svojej dnes už bývalej žene vyplatiť 830 tisíc libier a k tomu jej odovzdať päť domov. Celkový majetok Phila Taylora sa odhaduje na cca 3,5 milióna libier, vlastní tiež viac ako 8% podiel v PDC a má svoju firmu Phil The Power Taylor Ltd., ktorá má hodnotu cez 750 000 libier.
Extraliga hádzanárok 1993/94

Extraliga hádzanárok v sezóne 1993/94 bol 1. ročník najvyššej hádzanárskej súťaže žien, spravovanej Slovenským zväzom hádzanej. Po rozdelení Česko-Slovenska nahradil česko-slovenskú ligu. Súťaž niesla dobový názov "I. liga" a zúčastnilo sa jej 10 družstiev, teda o 2 družstvá menej ako v minulej sezóne česko-slovenskej ligy. Prvým majstrom slovenskej ligy sa stalo družstvo HCT JASPOL Partizánske.
Systém súťaže.
Systém súťaže pozostával z dvoch častí. Najprv sa hrala sa základná časť, ktorá pozostávala z 18 kôl. Každý s každým sa stretol raz doma a raz vonku. Po základnej časti nasledovala nadstavbová časť, v ktorej sa družstvá rozdelili do dvoch skupín, do skupiny o 1. až 6. miesto a do skupiny o 7. až 10. miesto. V nich odohrali zápasy s každým družstvom raz doma a raz vonku. Víťaz skupiny o prvú šestku sa stal majstrom Slovenska. Posledné družstvo v skupine o 7. až 10. miesto zostúpilo do nižšej súťaže. 
Účastníci.
Poznámka: Slovenská národná liga (SNL) bola najvyššia celoslovenská hádzanárska liga v Česko-Slovensku a spolu s Českou národnou ligou (ČNL) druhá najvyššia česko-slovenská hádzanárska liga.
Lasica

Lasica môže byť:
Aristandros Starší

Aristandros () bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.
Aristandros, grécky sochár (bronziar) z ostrova Paros, tvoril pravdepodobne v Aténach na konci 5. storočia pred Kr. Od antických autorov sa s výnimkou Pausania o jeho dielach nezachovali správy. Pausanias do svojej sprievodcovskej príručky po Grécku zaznamenal, že bol autorom sochy "ženy s lýrou" (symbol Sparty), ktorú Sparťania venovali ako votívny dar do Apolónovho posvätného okrsku v Amyklách na pamiatku svojho víťazstva pri "Aigospotamoi" (Kozích riečkach), kde v roku 405 pred Kr. porazili aténske loďstvo. Amykly sa nachádzali asi 4. km južne od Sparty. Apolónov okrsok ležal juhozápadne od obce, na tomto mieste boli odkryté základy veľkého oltára a trónu s početnými mramorovými úlomkami z výzdoby.
Zaujímavosťou ale je, že Aristandros bol s veľkou pravdepodobnosťou otec Skopa, jedného z najvýznamnejších sochárov starovekého Grécka. Niektoré objavené podstavce zo sôch z ostrova Délos, datované do prvej polovice 1. storočia pred Kr., sú signované sochárom Aristandrom z Parosu, synom Skopa, čo svedčí o existencii rodiny umelcov z tohto ostrova, ktorej bol zrejme jej najstarším členom.
Hygge

Hygge je slovo škandinávskeho pôvodu označujúce pohodu a spokojnosť. Ide o maličkosti, ktoré spôsobujú, že sa cítite dobre a v pohode. Či je to už čítanie knižky zabalený v deke, šálka obľúbenej kávy alebo obed s najbližšími priateľmi. Za posledných pár rokov sa zo životného štýlu „hygge“ stal fenomén, ktorý pomáha zútulniť nielen škandinávske domovy. Hygge sa stalo definíciou dánskej kultúry a životného štýlu. Zjednodušene ide o spôsob, ako žiť dobre, vyrovnane a spokojne. 
Etymológia.
Slovo hygge je pôvodom dánske slovo, ktoré v preklade znamená „cítiť sa dobre“. Existujú však domnienky, že originál slova hygge pochádza z anglického slova hug – objatie. Slovo hug pochádza z obdobia okolo roku 1560 a bolo prevzaté zo slova hugge, čo v preklade znamená objať. Slovo hugge je spájané s výrazom zo starej nórčiny – hygga – čo znamená pohodlie, toto slovo zase pochádzalo zo slova hugr, v preklade „nálada“.
Dušan Medzihradský

Dušan Medzihradský (* 13. marec 1938, Liptovská Ondrašová) je slovenský scenárista, kameraman a režisér dokumentárnych filmov. Venoval sa širokej tematike a vytvoril niekoľko dokumentárnych cyklov. Najznámejšie sú "Encyklopédia slovenských obcí" a "História jedného dokumentu".
Životopis.
Dušan Medzihradský sa narodil 13. marca 1938 v Liptovskej Ondrašovej (dnes mestská časť Liptovského Mikuláša). Nadviazal na rodinné viacgeneračné učiteľské tradície, ale po krátkej pedagogickej praxi sa začal venovať fotografii a dokumentárnemu filmu. Stál pri zrode banskobystrického štúdia Slovenskej televízie a tvoril základy jeho dokumentárnej tvorby. Pracoval ako kameraman, režisér, scenárista i redaktor. Vytvoril množstvo dokumentárnych filmov a niekoľko dokumentárnych cyklov. V niektorých pokračujú aj iní autori.
Mustela

Mustela (po latinsky; po slovensky niekedy lasica) je rod z čeľade lasicovité. V slovenčine tento rod pozostáva z viacerých rodových mien, konkrétne lasica, hranostaj, tchor a norok (podrobnosti pozri nižšie).
Mustela (lasica) je aj názov jedného z podrodov rodu Mustela (podrobnosti pozri nižšie).
Iné vymedzenia rodu Mustela.
V staršom, užšom zmysle rod "Mustela" nezahŕňa tchory, norky a juhoamerické lasice (podrobnosti pozri nižšie). 
Ešte staršie, v 19. storočí (a sčasti ešte na začiatku 20. storočia), sa názvom "Mustela" u niektorých autorov označoval(i):
Systematika.
Nižšie je uvedený systém, ktorý je v súčasnosti v literatúre najčastejšie uvádzaný (znak “/” oddeľuje úplné synonymá). Zdroje systému (pokiaľ nie je nižšie uvedené inak) sú. Systém vyzerá takto:
Rod lasica (Mustela):
Delenie rodu Mustela na podrody je sporné. Vyššie je uvedené tradičné delenie na 5 podrodov (Youngman 1982; Anderson 1989), existujú však aj delenia na 2 (Ellerman a Morrison-Scott 1951; Heptner et al. 1967), 4 (Pavlinov et al. 1995) či 9 podrodov (Abramov 2000), a viaceré systémy od delenia na podrody úplne upustili. Napríklad spomínané delenie na 9 podrodov pozostáva z nasledujúcich podrodov (M. vison a macrodon v tomto systéme tvoria samostatný rod Neovison):
Staršie sa podrody rodu Mustela (okrem podrodov podľa delenia na 9 podrodov, ktoré je novšieho dáta) niekedy uvádzali ako samostatné rody. Napríklad na Slovensku žijúce druhy sa bežne (ale nie vždy) uvádzali ako patriace do samostatných rodov lasica (Mustela [v užšom zmysle]; vrátane hranostaja), tchor (Putorius) a norok (Lutreola; vrátane Mustela vison a macrodon).
Aristandros Mladší

Aristandros () bol grécky sochár v 1. storočí pred Kr.
Sochár Aristandros, syn "Skopa" z ostrova Paros, tvoril v 1. polovici 1. storočia pred Kr., a to hlavne na ostrove Délos, kde obnovil niekoľko poškodených sôch, zrejme z vojen pontského kráľa Mithridata VI. s Rímom. Dôkazom tejto jeho činnosti sú tri objavené nápisy na mramorových podstavcoch, všetky s odkazom na reštaurovanie diel sochára Agasia z Efezu, syn Menofila, činného na začiatku 1. storočia pred Kr.
Dva tieto nápisy majú vyryté mená oboch umelcov. Tretí podstavec, umiestnený v leidenskom Národnom múzeu starožitností, má vyryté len jeho meno:
Aristandros bol nepochybne vzdialený príbuzný Skopa, jedného z veľkých majstrov gréckej sochárstva.
Kolčava

Kolčava môže byť:
Jiří Drahoš

Jiří Drahoš (* 20. február 1949, Český Těšín) je český vedec, fyzikálny chemik, univerzitný profesor a kandidát na úrad prezidenta Českej republiky v roku 2018.
Životopis.
Detstvo prežil v Jablunkove v Sliezsku, kde v roku 1967 maturoval na strednej všeobecnovzdelávacej škole. O päť rokov neskôr vyštudoval fyzikálnu chémiu na Vysokej škole chemicko-technologickej v Prahe a následne nastúpil do Ústavu chemických procesov Česko-slovenskej akadémie vied. V odbore chemické inžinierstvo sa habilitoval v roku 1994 a deväť rokov potom bol menovaný profesorom. V období 2009 až 2017 zastával funkciu predsedu Akadémie vied Českej republiky.
V októbri 2012 mu prezident Českej republiky Václav Klaus udelil Medailu za zásluhy o štát v oblasti vedy. Čestné doktoráty obdržal od Slovenskej technickej univerzity a Univerzity v Kóbe.
Kandidatúra na prezidenta Českej republiky.
Dňa 28. marca 2017 verejne oznámil svoj záujem kandidovať v prezidentských voľbách 2018. V novembri 2017 sa vďaka 141 234 podpisom od občanov stal jedným z deviatich prezidentských kandidátov.
Prezentuje sa hlavne ako osobnosť s ambíciou spájať spoločnosť, konať v duchu ústavy a pozdvihovať českú vedu a vzdelávanie. Medzi Drahošove hlavné vízie patrí aktívna úloha Česka v rámci Európskej únie, jej ukotvenie na Západe, zodpovedný prístup ku krajine a životnému prostrediu, podpora ľudskej vynaliezavosti a tvorivosti ako jediného „obnoviteľného zdroja“ českého bohatstva.
V prvom kole volieb sa umiestnil na druhom mieste so ziskom 1 369 601 hlasov (26,6 %). Spolu s Milošom Zemanom, od ktorého ho delil rozdiel 615 946 hlasov, postúpil do druhého kola. V druhom kole získal 48,63% hlasov, za prezidenta bol zvolený Miloš Zeman.
Osobný život.
Je ženatý, s manželkou Evou (* 1951), s ktorou sa zoznámil počas štúdia v Prahe, majú dve dcéry – Radku (* 1979) a Lenku (* 1981). Eva Drahošová pracovala ako knihovníčka, naposledy v knižnici Výzkumného ústavu vodohospodářského T.G. Masaryka. V čase vyhlásenia prezidentskej kandidatúry svojho manžela bola už sedem rokov na dôchodku.
Ocenenia.
V roku 2006 získal čestný doktorát Slovenskej technickej univerzity.
Brajgel

Brajgel je slovenská komunitná hudobná skupina z Malých Karpát.
„Poézia je, keď emócia našla svoju myšlienku a myšlienka našla slová“ – v tejto definícii poézie od básnika Roberta Frosta nachádza Brajgel analógiu k charakteristike svojej hudobnej tvorby. Sú kapelou s poéziou v mozgu.
Brajgel je rezidentom v Pezinku a Modre, kde sa okrem pravidelného koncertovania všetci členovia aktívne podieľajú na organizovaní občianskeho a kultúrneho života aj v širšom kontexte (David Bowie Tribute, Koncert pre Jána a Martinu, medzinárodný festival poézie Feliber Poetry, Literárne večery, diskusie, výstavy a. i.).
V apríli 2017 vydali debutový eponymný album "Brajgel", ktorého súčasťou je aj poviedka Petra Pavlaca "Nočný spev rúk" a videoklip k piesni "Rieky a jazerá".
Koncom novembra 2019 publikovali v elektronickej distribúcii singel "Geometria samoty".
Druhý štúdiový album s názvom "Paradise" vyšiel v decembri 2022.
Skupina bola prezentovaná v relácii Umenie (RTVS) a v relácii Ars Litera (Rádio Devín).
Brajgel vznikol v decembri 2013 v Pezinku a aktuálne funguje v zložení: Veronika Němcová (spev), Patrik Lančarič (texty, gitara, syntetizátor), Marian Lučenič (bicie), Erik Kern (klávesové nástroje), Adam Jánoš (basová gitara).
Brajgel (album)

Brajgel je debutový štúdiový album slovenskej skupiny Brajgel z roku 2017.
Zoznam skladieb.
Súčasťou albumu Brajgel je aj nádherná poviedka Petra Pavlaca „Nočný spev rúk“. V tejto poviedke vytvoril Pavlac akési pomyselné bruegelovské plátno, v ktorom sa všetky pesničky albumu ocitajú spolu v jednom neobyčajnom príbehu.
Autorstvo.
Hudba a texty:
Guaraníovia

Guaraníovia (iné názvy: Guaraní, Guarani, Guaraníjovia, Guaraníjčania, Guaránovia, Guaranovia, Guaraníjci) je etnická skupina juhoamerických indiánov v oblasti Gran Chaco na rozhraní Argentíny, Paraguaja, Brazílie a Uruguaja. Jazykovo i kultúrne sú blízki kmeňom Tupí a Tupinamba, žijúcim severnejšie v oblasti Amazónie. Hovoria jazykom guaraníjčina, ktorý je napriek silnej konkurencii španielčiny stále druhým úradným jazykom Paraguaja, kde ním okrem Guaraníov hovorí aj veľa mesticov.
Dejiny a spôsob života.
Guaraníovia sa živili predovšetkým poľnohospodárstvom, pestovali tradične maniok, kukuricu, bavlník, tabak a ďalšie rastliny, významný bol aj lov, rybolov a zber. Ich obľúbeným nápojom je doteraz čaj z yerba maté. Ich spoločnosť bola patrilineárna a žili v osadách, tvorených veľkými spoločnými domami "maloka". Od 16. storočia sa dostali do kontaktu s jezuitskými misionármi, ktorí na ich území postupne založili asi 30 misií zvaných redukcia. Jezuiti medzi Guaraními šírili kresťanstvo, ale aj znalosť chovu koní a dobytka, okrem toho organizovali ich obranu pred brazílskymi otrokármi, čo sa stalo námetom slávneho filmu "Misia". Po zrušení jezuitského rádu a zániku misií roku 1768 boli Guaraníovia zahnaní späť do saván a pralesov, kde sa vrátili k tradičnému spôsobu života aj starým zvykom, udržali si však niektoré výdobytky, najmä chov koní a strelné zbrane. V 60. rokoch 19. storočia boli takmer vyhubený v priebehu paraguajskej vojny. V súčasnej dobe žije asi 95 000 Guaraníov, predovšetkým v Paraguaji, malá časť aj v Argentíne, Bolívii a Brazílii.
Mytológia a náboženstvo.
Pôvodné náboženstvo Guaraníov bolo animistické, od 16. storočia však boli vystavení intenzívnej katolíckej misii zo strany jezuitov. Pôvodné predstavy si však čiastočne udržali. Najvyšším božstvom bol stvoriteľ "Ňamandú", ktorý na začiatku oživil sám seba. Jeho prvým dielom bola reč, ktorej tvorivá moc mu umožnila vytvoriť ďalšie božstvá, a prvotne dokonalý svet. S pomocou reči vytvoril ducha Slnka a ohňa "Karaí", ducha mrakov, tieňa a dymu "Jakairá", ducha vody a dažďa "Tupá" a ženského ducha noci a Mesiaca "Arasy". Nakoniec stvoril zo zmesi hliny, vtáčej krvi, rastlinných štiav a rozdrvenej stonožky prvý ľudský pár. Keď boli ľudia stvorení, objavil sa na svete duch dobra "Angatupyry" a duch zla "Taú". Ľudia si vybrali ducha zla, previnili sa incestom a ďalšími zločinmi, preto ich stvoriteľ "Ňamandú" potrestal potopou a sám odišiel do vzdialenej krajiny bez zla. Od tej doby sa už neprejavuje a jeho božskú úlohu prevzal vládca dažďa "Tupá".
Ďalší mýtus rozpráva o ľudskej žene "Kerane", ktorá bola unesená duchom zla "Taú" a porodila mu sedem detí, z ktorých sa však kliatbou mesačnej bohyne "Arasy" stali monštrá, ale zároveň mocní duchovia:
Tordesillaská zmluva

Tordesillaská zmluva alebo aj zmluva z Tordesillas ("Tratado de Tordesilhas", "Tratado de Tordesillas") bola zmluva o rozdelení sveta medzi Španielsko a Portugalsko. Bola podpísaná na nátlak pápeža Alexandra VI. dňa 7. júna 1494 v španielskom meste Tordesillas.
História.
Pápež tým chcel zabrániť ozbrojenému stretu medzi vtedy vedúcimi katolíckymi námornými mocnosťami. Už Kalixt III. rozdelil v roku 1456 svet medzi Kastíliu a Portugalsko rovnobežkou vedúcou cez mys Bojador. Na toto delenie nadviazala pápežská bula "Aeterni regis" z roku 1481, ktorá prisúdila oblasť južne od Kanárskych ostrovov Portugalsku. Pápež Alexander VI. (Rodrigo Borgia) v bule "Inter caetera" (máj 1493) stanovil deliacu líniu vo vzdialenosti 100 leguas (asi 480 km) západne od Kapverd. Línia prebiehala severojužným smerom Atlantikom. Všetky územia západne od nej (Amerika) mali byť vlastníctvom Španielska, všetky územia na východ (Afrika, Ázia) mali pripadnúť Portugalsku. Proti tomu sa postavil portugalský kráľ Ján II. V nasledujúcich tvrdých rokovaniach, ktoré viedol astronóm, kartograf a námorník Duarte Pacheco Pereira, sa Portugalcom podarilo posunúť líniu na 370 španielskych leguas (asi 1770 km) západne od Kapverd. Nová hraničná línia umožnila Portugalcom kolonizovať časť Brazílie ležiacej na východ od nej. Existuje domnienka, že Portugalci už pri týchto rokovaniach o existencii Brazílie vedeli.
Zmluva bola podpísaná v Tordesillas 7. júna 1494 a už 2. júla ju ratifikovalo Španielsko, 5. septembra potom Portugalsko. Text zmluvy si strany vykladali podľa svojho. Sporným miestom bolo, kde leží referenčný bod, od ktorého je poloha línie určovaná. Či je na západe, alebo na východe Kapverdských ostrovov. Rozdiel robil 60 leguas (asi 290 km). Okrem toho španielska legua sa líšila od portugalskej a tá existovala ako stará a nová legua. Došlo tak napríklad k sporu o Molucké ostrovy.
Ostatné námorné mocnosti (Anglicko, Francúzsko, Holandsko) zmluvu z Tordesillas neuznali. Zmluva bola zrušená v roku 1750 dojednaním z Madridu.
Étienne Tassin

Étienne Tassin (* 4. apríl 1955† 6. január 2018) bol francúzsky filozof.
Životopis.
Étienne Tassin bol profesorom na Univerzite Paris VII - Diderot. Vyučoval politickú filozofiu, opierajúc sa predovšetkým o myslenie Hannah Arendtovej.
Doktorát z filozofie získal roku 1996 na Univerzite Paris-XIII pod vedením Jacquesa Poulaina, témou jeho dizertačnej práce bola práve Arendtovej filozofia.
Mária Anna Portugalská

Mária Anna Portugalská (* 13. júl 1861, Bronnbach an der Tauber, Nemecký spolok† 31. júl 1942, New York, New York, USA) bola portugalská infantka z rodu Braganza a luxemburská veľkovojvodkyňa.
Životopis.
Narodila sa ako piata dcéra zvrhnutého portugalského kráľa Michala I. (žijúceho v rakúskom exile) a jeho manželky Adelaidy Löwensteinskej.
21. júna 1893 sa na zámku Fischhorn vydala za Viliama, následníka luxemburského trónu. Hoci Viliam bol na rozdiel od nej protestant, snúbenci sa dohodli, že ich deti budú vychovávané v katolíckej viere.
Dňa 17. novembra 1905 zomrel Viliamov otec Adolf a Viliam sa stal vládnucim veľkovojvodom. Od 19. novembra 1908 ho kvôli ťažkej chorobe zastupovala ako regentka a po jeho smrti 15. februára aj ich maloletú dcéru Máriu Adelu, a to až do 18. júna 1912.
Po nemeckej okupácii Luxemburska 10. mája 1940 odišla rodina do exilu.
Zomrela 31. júla 1942 v New Yorku; dnes je pochovaná vo vojvodskej krypte luxemburskej katedrály Notre-Dame.
Deti.
Mária Anna a Viliam mali šesť dcér
Cuyo

Cuyo je hornatý región v západnej časti Argentíny, tvorený provinciami Mendoza, San Juan a San Luis. Má rozlohu okolo 300 000 km² a žije v ňom dva a pol milióna obyvateľov. Najväčším mestom je Mendoza, kde sídli vysoká škola Universidad Nacional de Cuyo a regionálne múzeum. Cuyo patrilo k Inkskej ríši, pre Španielov ho získal v roku 1551 Francisco de Villagra a od roku 1564 bolo provinciou generálneho kapitanátu Čile. Oblasť sa vyznačuje svojráznym dialektom, v ktorom sa používa hláska ř.
Názov oblasti pochádza z výrazu "Cuyùm puùlli", ktorý v jazyku domorodého kmeňa Huarpe znamená „krajina piesku“. Klíma je subtropická, charakteristickým miestnym javom je teplý vietor Zonda, časté sú zemetrasenia. Zrážky sú veľmi nízke, poľnohospodárstvo je závislé na sieti zavlažovacích kanálov, napájaných topiacim sa snehom z hôr. Cuyo patrí k najvýznamnejším vinárskym regiónom sveta, pestuje sa aj olivovník, zemiaky a ovocie. Značný ekonomický význam má tiež ťažba ropy, medi a uránu. Hlavnou riekou je Desaguadero. V Cuyu sa nachádza najvyšší vrch amerického kontinentu Aconcagua a stredisko zimných športov Las Leñas. Turistickou atrakciou sú tiež chránené územia Ischigualasto a Ñacuñan. Cez územie Cuya vedie trasa Rely Dakar.
V roku 1988 bola uzavretá dohoda o vytvorení ekonomického regiónu "Nové Cuyo", zahŕňajúceho historické územia Cuya a provincii La Rioja.
Dameas z Krotónu

Dameas () bol grécky sochár v 6. storočí pred Kr.
Dameas, sochár z Krotónu, tvoril v 2. polovici 6. storočia pred Kr. Antický cestovateľ Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku uvádza, že bol autorom sochy svojho rodáka Milóna, šesťnásobného olympijského víťaza v zápasení, umiestnenej v Olympii.
Milón, syn Diotimov, víťazil v Olympii medzi rokmi 532 až 516 pred Kr. Počas archeologických vykopávok v Olympii sa východne od ruín buleutérionu (radnice) našiel okrúhly podstavec z tmavého vápenca, ktorý bol pravdepodobne podstavcom sochy Milóna. Jeho poškodený archaický nápis je iba fragmentálne čitateľný.
Zátoň

Zátoň je územie európskeho významu v správe štátnej ochrany prírody Správa CHKO Dunajské luhy. Väčšina územia je súčasťou chráneného vtáčieho územia SKCHVU005 Dolné Považie.
Nachádza sa v katastrálnom území obce Bánov v okrese Nové Zámky v Nitrianskom kraji. Územie bolo vyhlásené výnosom MŽP SR č.3/2004-5.1 v roku 2004 na rozlohe 681,549ha, ktorým sa vydáva národný zoznam území európskeho významu.
Predmetom ochrany sú biotopy:
Predmetom ochrany sú tieto druhy:
Prequel

Prequel ([ˈpriːkwəl]) je názov umeleckého diela, ktorého dej predchádza v chronológii príbehu predtým publikovanej práce. Dejovo nenadväzuje, ale často objasňuje, alebo dovysvetľuje predchádzajúce dielo. Ide o anglický neologizmus skladajúci sa z predpony "pre-" („pred“ a slová" sequel-" („pokračovanie“). Tento postup rozprávania sa používa vo filmoch, TV seriáloch, literatúre, operách a PC hrách.
Dyňa

Dyňa môže byť:
Hypatodóros z Téb

Hypatodóros alebo Hékatodóros () bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.
Sochár Hypatodóros pochádzal z boiótskych Téb. Činný bol pravdepodobne v polovici 5. storočia pred Kr. Grécky historik Polybios, ktorý ho uvádza pod menom Hékatodóros, zaznamenal, že spolu so sochárom Sóstratom z Chiosu zhotovili bronzovú sochu Atény v arkádskom meste Alifeira.
Staroveký cestovateľ Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku ale Sóstrata ako spoluautora tohto diela neuvádza: „"Alifeirčania získali meno pre svoje mesto od Aliféra, syna Lykaonovho. Sú v ňom svätyne Asklépia a Atény, ktorú z bohov najviac uctievajú, hovoria, že sa u nich narodila a že u nich bola aj vychovávaná. Postavili tiež oltár Diovi, zvanému Kolískový (Lecheatés), pretože tam bohyňu priviedol na svet. Studničku nazývajú Tritónis a privlastňujú si povesť o rieke Tritón. Socha Atény je vypracovaná z kovu, je to dielo Hypatodóra, a zasluhuje si pozornosť rovnako pre svoju veľkosť, ako aj pre svoje prevedenie. Komusi z bohov konajú na počesť slávnosť, tuším, že Aténe."“ Pausanias tiež uvádza, že sochári Hypatodóros a Aristogeitón boli autori niekoľkých sochárskych diel, ktoré Argejčania venovali ako votívne dary do Delf po víťaznej bitke proti Sparte pri "Oinoe" (na hranici medzi Spartou a Argolidou v roku 460 pred Kr. ). Boli to sochy Adrasta a ďalších argejských vodcov z tzv. "bitky siedmich proti Tébam", Amfiaraov voz, na ktorom stál vozataj Batón, blízky priateľ Amfiaraa a socha Alithersea. Prostriedky na zhotovenie týchto sôch získal Argos z vojnovej koristi. 
Odborníkom pre určenie doby pôsobenia sochára Hypatodóra dlho predstavoval problém záznam rímskeho spisovateľa Plínia, ktorý ho datoval do čias 102. olympiády, teda do rokov 372 až 368 pred Kr. 
Archeológovia objavili v Delfách i na ostrove Dilos nápisy (datované do 3. stor. pred Kr.), ktoré okrem iného uvádzajú i muža menom Hypatodóros z Téb. Je možné, že tento Hypatodóros bol potomkom sochára Hypatodóra z polovice 5. storočia pred Kr.
Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji mužov 1989

Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji mužov 1989 bol v poradí 3. turnaj majstrovstiev Ázie v pozemnom hokeji mužov, ktoré organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF). Konal sa v dňoch od 20.28. decembra 1989 v Naí Dillí, v Indii, za účasti 7 tímov. Ďalšie 2 družstváSrí Lanka a Thajskosa z turnaja odhlásili. Titul obhájil , ktorý vo finálovom stretnutí zvíťazil nad domácou . Počas finálového zápasu zomrel jeden z hráčov Indieasistent kapitána tímu Sujit Kumar.
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia na Letné olympijské hry 1992, ktoré hostila Barcelona. Kvalifikovalo sa na ne iba víťazné družstvo.
Batón

Batón () môže byť:
One-hit wonder

One-hit wonder (doslova "zázrak jedného hitu", niekedy aj "umelec jedného hitu") je označenie pre umelca (speváka alebo hudobnú skupinu), ktorý počas svojej kariéry vytvoril iba jednu skladbu úspešnú v hitparádach, vďaka ktorej je známy medzi poslucháčmi. Mohol tvoriť aj ďalšie skladby, s ktorými však už nezopakoval podobný úspech.
Príklady.
Zdroj
Ústav vied o Zemi Slovenskej akadémie vied

Ústav vied o Zemi Slovenskej akadémie vied, v. v. i. je vedecké pracovisko SAV sídliace v komplexe SAV na Dúbravskej ceste v Bratislave. Zaoberá sa výskumom geologickej stavby, geodynamickej evolúcie a geofyzikálnych polí Zeme.
Ústav vznikol spojením Geologického a Geofyzikálneho ústavu SAV 1. júla 2015, ktoré dnes tvoria samostatné oddelenia resp. odbory ústavu. Prvým riaditeľom ústavu bol od roku 2015 do roku 2018 Igor Broska. Vedúcim geologického odboru bol v tomto období Ján Madarás, vedúcim geofyzikálneho odboru Ladislav Brimich. Od marca 2018 je riaditeľom ústavu Ján Madarás. V roku 2022 sa zmenila právna forma ústavu, z pôvodnej príspevkovej organizácie na verejnú výskumnú inštitúciu.
Pobočky ústavu sa nachádzajú v Banskej Bystrici na Ďumbierskej ulici, geofyzikálne laboratórium v Hurbanove, pracovisko v Starej Lesnej (Observatórium Stará Lesná) a v spolupráci s Univerzitou Komenského prevádzkuje aj observatórium v Modre-Pieskoch. Prevádzkuje tiež Slovenskú národnú sieť seizmických staníc.
S podporou vydavateľstva Veda vydáva vedecké časopisy "Geologica Carpathica" a "Contributions to Geophysics and Geodesy".
Synagóga v Strážnici

Synagóga v Strážnici je bývalý židovský chrám v Strážnici postavený v roku 1804 v klasicistickom slohu na mieste staršieho domu modlitby poškodeného požiarom. Je v blízkosti Bzeneckej ulice a je súčasťou komplexu židovského cintorína, cca 300 m severovýchodne od Námestia Slobody a asi 150 m severozápadne od Námestia 17. novembra. Spolu s ním je chránený ako kultúrna pamiatka Českej republiky.
Synagógu v roku 1870 upravil staviteľ Leopold Slovák v novorenesančnom štýle. Elektrifikácie sa dočkala v roku 1906. Tempel slúžil na bohoslužebné účely až do roku 1941. 22. júna toho roku bol však zdemolovaný príslušníkmi SA. Bol pritom zabitý aj predstavený náboženskej obce Hermann Felix. Koncom druhej svetovej vojny došlo aj k zrúteniu ženského oddelenia.
Od roku 1948 synagóga slúžila ako sklad. Až v roku 1991 bola v rámci reštitúcií vrátená židovskej obci, ktorá ju upravila a sprístupnila verejnosti.
Do synagógy sa vchádza z juhozápadnej strany. Jej priestor je opatrený neckovou klenbou, ktorú zdobí výmaľba s rastlinnými motívmi a hviezdnatou oblohou. Aron ha-kodeš tvorí dvojica stĺpov prekrytých kladím. Okná sú novodobé, s farebnou vitrážou v podobe Dávidovej hviezdy. a na južnom priečelí sú unikátne slnečné hodiny.
Strážnická synagóga je jediný templ na Morave, ktorý stojí v areálu židovského cintorínu.
Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji žien 1985

Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji žien 1985 bol prvý turnaj majstrovstiev Ázie v pozemnom hokeji žien, ktoré organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF). Konal sa v dňoch od 20.25. septembra 1985 v Soule, v Kórejskej republike, za účasti 6 tímov. Zápasy sa odohrali na štadióne "Hyochang undongjang" (Hyochang Stadium). Titul získala domáca , ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred a .
Majstrovstvá v roku 1985 boli prvým oficiálnym ženským turnajom, ktorý organizovala ASHF, ale nie prvým turnajom majstrovstiev Ázie. Ten sa konal v roku 1981 v Japonsku a organizovala ho ešte Ázijská dámska asociácia pozemného hokeja (ALHA), ktorá sa v roku 1983 zlúčila do ASHF. Nováčikom oproti prvému turnaju bolo družstvo Thajska.
Aristogeitón

Aristogeitón () môže byť:
Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji žien 1989

Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji žien 1989 bol v poradí 2. turnaj majstrovstiev Ázie v pozemnom hokeji žien, ktoré organizuje Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF). Konal sa v dňoch od 12.17. decembra 1989 v Hongkongu, za účasti 5 tímov. Nováčikmi turnaja boli družstvá Číny a Indie (India sa síce zúčastnila Majstrovstiev Ázie 1981, ktoré však neorganizovala ASHF). Pôvodne sa mala zúčastniť aj Malajzia. Titul získala , ktorá sa v jedinej hranej skupine umiestnila pred a obhajcom prvenstva z .
Tento turnaj slúžil zároveň ako kvalifikácia ázijských družstiev na svetový kvalifikačný turnaj na LOH 1992, ktorý organizoval Nový Zéland. Postúpili na neho 3 najlepšie družstvá.
Problém siedmich mostov

Problém siedmich mostov mesta Kaliningrad (po rusky Калининград, do 4. júla 1946 po nemecky Königsberg, po poľsky Królewiec, po slovensky Kráľovec) je slávny, ale už vyriešený matematický problém založený na skutočnom mieste a skutočnej udalosti.
Mesto Kaliningrad sa rozprestiera na brehoch a ostrovoch rieky Pregoly. Medzi jednotlivými brehmi a ostrovmi vedie sedem mostov. Obyvateľov mesta zaujímalo, či môžu pri svojich promenádach prejsť všetky mosty takým spôsobom, že sa dostanú opäť do pôvodného miesta, bez toho aby nejaký most prešli viackrát.
Leonhard Euler nahradil všetky časti súše vrcholmi a všetky mosty hranami spájajúcimi tieto vrcholy. Týmto spôsobom previedol tento problém na úlohu nájsť taký ťah v grafe, ktorý by obsahoval každú hranu práve raz. Takýto ťah nazývame Eulerovský ťah.
Riešenie.
Veta: Neorientovaný graf formula_1 má uzavretý Eulerovský ťah práve vtedy ak je súvislý a ak formula_2 platí formula_3
Veta: Ak formula_1 je súvislý, neorientovaný graf ktorý obsahuje práve 2 vrcholy pre ktoré platí formula_5 hovoríme, že graf má otvorený Eulerovský ťah.
Tieto 2 vety nám hovoria o tom, že ak obrázok chcem nakresliť jedným ťahom potom do všetkých vrcholov musí smerovať párny počet hrán resp. práve do dvoch nepárny počet.
Z obrázkov teda už vidíme, že obyvatelia mesta Kaliningrad nemohli prejsť všetky mosty práve 1-krát a to ani v tom prípade ak by sme zrušili podmienku, že sa musia vrátit na rovnaké miesto.
Voľby do Poslaneckej snemovne Parlamentu Českej republiky 2017

Voľby do Poslaneckej snemovne Parlamentu Českej republiky v roku 2017 sa uskutočnili 20. a 21. októbra 2017.
Volebné miestnosti boli otvorené 20. októbra od 14:00 do 22:00 a 21. októbra od 8:00 do 14:00. Novinkou bolo obmedzenie na výdaje na kampaň, ktoré bolo stanovené vo výške 90 miliónov korún. Volieb sa zúčastnilo 7 524 kandidátov, z ktorých 2 154 (28,6%) boli ženy.
Voľby sa konali po 4 rokoch vládnucej garnitúry zloženej z troch strán: ČSSD vedenou premiérom Bohuslavom Sobotkom, hnutím ANO na čele s podnikateľom Andrejom Babišom a KDU-ČSL, ktorej lídrom bol Pavel Bělobrádek. Česko počas tejto vlády zažilo hospodársky rast, vyrovnaný rozpočet, rýchlo rastúce mzdy a dosiahlo najnižšiu nezamestnanosť v Európskej únii. Predvolebnú kampaň zasiahlo niekoľko udalostí, no najmä obvinenie Andreja Babiša a Jaroslava Faltýnka z dotačného podvodu na stavbu Čapí hnízdo.
Do poslaneckej snemovne sa dostalo 9 strán na čele s hnutím ANO 2011, ktoré volilo viac ako 1,5 milióna ľudí a získalo tak 29,64% a 78 mandátov. Na druhom mieste skončila ODS so ziskom 11,31% a 25 mandátmi. Tretia skončila Pirátska strana s 10,79% a 22 mandátmi. Rovnaký počet mandátov získala SPD s 10,64%. Ďalej skončili podľa volebného zisku nasledujúce strany: KSČM, ČSSD, KDU-ČSL, TOP 09 a STAN.
Kandidujúce subjekty a výsledky.
Z najvyššieho počtu kandidujúcich subjektov si mohli vyberať voliči v Prahe, kde bolo zaregistrovaných 29 politických strán a hnutí. Najnižší počet (21) kandidovalo v Karlovarskom kraji. V iných krajoch kandidovalo 24 až 26 subjektov.
Rozdelenie mandátov
Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji žien 1981

Majstrovstvá Ázie v pozemnom hokeji žien 1981 bol prvý a aj posledný turnaj majstrovstiev Ázie v pozemnom hokeji žien, ktoré organizovala Ázijská dámska asociácia pozemného hokeja (ALHA). Konal sa v dňoch od 24.30. augusta 1981 v Kjóte, v Japonsku, za účasti 6 tímov. Pôvodne boli prihlásené aj družstvá Srí Lanky a Thajska, to na turnaj nepriletelo včas. Titul získala , ktorá vo finálovom stretnutí zvíťazila nad domácim .
Majstrovstvá v roku 1981 boli prvým ázijským ženským turnajom, ale neorganizovala ho Ázijská federácia pozemného hokeja (ASHF) a preto sa berie ako neoficálny turnaj. Prvým oficiálnym turnajom sa stali až Majstrovstvá Ázie 1985, ktoré sa konali Kórejskej republike, už pod záštitou ASHF.
ALHA vznikla v roku 1981 ako následník Ázijskej ženskej federácie pozemného hokeja (AWHF) a zanikla o dva roky neskôr, keď bola začlenená do ASHF. Jej členmi bolo 8 krajín: Bangladéš, Hongkong, India, Japonsko, Kórejská republika, Malajzia, Pakistan a Singapur.
Eva Trizuljaková

Eva Trizuljaková (* 25. september 1926, Bratislava – † 17. december 2018, Bratislava) bola slovenská akademická maliarka.
Absolvovala výtvarné štúdiá u profesora Jána Mudrocha na oddelení kreslenia a maľovania Slovenskej vysokej školy technickej (1946 – 1949) a na Vysokej škole výtvarných umení u profesorov Ľudovíta Fullu a Vincenta Hložníka (1949 – 1955). 
Venovala sa krajinomaľbe a takmer 20 rokov špeciálne art-protisu (vlnená netkaná textília používaná ako tapiséria). Do roku 1990 vytvorila touto technikou viac ako 1000 diel. Pozoruhodné sú najmä cykly "Krvavé sonety" a "Loretánske litánie". V maliarskej tvorbe vznikli cykly inšpirované poéziou Hviezdoslava, Botta, či biblickými textami. Usporiadala doma i v zahraničí viac ako 40 samostatných výstav. Jej tapisérie a obrazy sú súčasťou zbierkových fondov mnohých múzeí a galérií na Slovensku. Diela s náboženským motívom sú vystavené v početných rímskokatolíckych kostoloch a cirkevných inštitúciách.
Po roku 1989 sa venovala aj publicistike. Jej témou je úloha ženy.
V roku 2003 jej "Rada pre vedu, vzdelanie a kultúru Konferencie biskupov Slovenska" udelila Cenu Fra Angelica za význačný prínos pri tvorbe a šírení kresťanského umenia a kultúry na Slovensku. Je laureátkou "Ceny Antona Neuwirtha za ochranu života" (2013).
Jej manželom bol významný slovenský sochár Alexander Trizuljak. Žila a pôsobila v Bratislave.
V roku 1987 ako jedna z 24 signatárov (zväčša disidentov) podpísala Vyhlásenie k deportáciám židov zo Slovenska.
Synonymický slovník slovenčiny

Synonymický slovník slovenčiny je rozsiahly synonymický slovník (slovník lexikálnych synoným) slovenského jazyka. Vyšiel v 3. vydaniach v rokoch 1995, 2000 a 2004 vo vydavateľstve Veda. 
Autori.
Jeho autormi sú: Alena Anettová, Ingrid Hrubaničová, Štefan Michalus, Emil Pícha, Mária Pisárčiková, Matej Považaj, Eva Tibenská a na vypracovaní koncepcie diela majú veľký podiel aj doc. František Kočiš a Ján Doruľa.
Charakteristika.
Za predchodcov možno považovať „Príručný slovník diferenciálny a synonymický Jána Garaja (1937) a školský Malý synonymický slovník M. Pisárčikovej a Š. Michalusa (1973), ktorý vyšiel v šiestich vydaniach.“ Ide o prvý rozsiahlejší synonymický slovník v slovenčine. Obsahuje okolo 40 000 abecedne usporiadaných heslových statí, z čoho je 30 000 odkazových hesiel. Za synonymá slovník považuje nielen slová významovo úplne totožné, ale aj slová, ktorú sú len významovo blízke. Tieto významovo blízke slová sa dajú v texte spoznať tak, že za nimi (na rozdiel od významovo úplne totožných slov) v texte nasleduje komentár v zátvorke, ktorý upresňuje ich význam.
Slovník nie je kodifikačná príručka.
Pramene.
Autori vychádzali z najmä z Peciarovho "Slovníka slovenského jazyka" (1959 – 1968), "Krátkeho slovník slovenského jazyka" (1987), "Malého synonymického slovníka" M. Pisárčikovej a Š. Michalusa (1973), "Česko-slovenského slovníka" (1979) a niektorých ďalších slovníkov terminologického a prekladového typu a doplnkovo zo "Slovenského slovníka z literatúry aj nárečí" K. Kálala a M. Kálala (1923) a "Príručného slovníka diferenciálneho a synonymického" J. Garaja (1937). Novšia lexika bola zachytená excerpciou súčasnej umeleckej literatúry, publicistiky a odbornej literatúry.
Móry

Móry môže byť:
Batón (sochár)

Batón () bol grécky sochár na rozhraní 3. a 2. storočia pred Kr.
Batón je menej známy grécky sochár, ktorý tvoril zrejme hlavne v Aténach a Eleusine koncom 3. a začiatkom 2. storočia pred Kr. O jeho sochárskej tvorbe nám podáva svedectvo rímsky spisovateľ Plínius a nepriamo aj niekoľko epigrafických nálezov s jeho signatúrou na podstavcoch jeho diel. Tieto nápisy uvádzajú, že pochádzal z Hérakleie, bližšie neupresneného starogréckeho sídla (tento názov malo viac sídiel, preto sa označovali ako napr. Hérakleia Pontiké - Hérakleia Pontská atď.)
Plínius uvádza, že Batón zhotovil sochy božstiev Apolóna a Héry, ktoré stáli v chráme Concordia v Ríme. Podľa jeho ďalšieho záznamu bol aj autorom sôch športovcov, ozbrojencov a lovcov. Vedeckým skúmaním sa zistilo, že na jednom z dvoch podstavcov objavených v Aténach bola socha sediacej ženy alebo bohyne. Socha na podstavci nájdenom v Eleusine stvárňovala pravdepobne muža.
Pohrebište

Pohrebište môže byť
Arpád Matejka

Arpád Matejka (* 2. apríl 1939, Chorvátsky Grob) je bývalý politik VPN a HZDS a bývalý poslanec SNR a NR SR.
Vzdelanie a kariéra.
Arpád Matejka sa vyučil za sústružníka a neskôr absolvoval odborné stredoškolské štúdium a Energetický inštitút. V rokoch 1956 – 1963 pracoval v podniku Kovosmalt Trnava, potom do roku 1971 v Bytovom podniku. V rokoch 1971 – 1972 pôsobil vo Výskumnom ústave liehovarníckom. Následne, do roku 1975 pôsobil v Bytovom družstve. Od polovice sedemdesiatych rokov do roku 1989 pracoval na rôznych pozíciách v poľnohospodárskom sektore.
Politická kariéra.
V roku 1989 nastúpil na Okresný národný výbor v Trnave, pričom od roku 1990 pôsobil vo funkcii jeho prednostu. V Trnave patril k zakladateľom VPN. Po rozkole v hnutí sa podieľal na založení HZDS, v ktorom pôsobil ako prednosta okresnej organizácie HZDS v Trnave, člen politického grémia HZDS a v deväťdesiatych rokoch aj podpredsedom hnutia pre územnú správu.
Vo voľbách do SNR v roku 1992 za HZDS kandidoval v západoslovenskom volebnom kraji a bol zvolený za poslanca. V parlamente pôsobil v mandátovom a imunitnom výbore a vo výbore pre štátnu správu, územnú samosprávu a národnosti. Zároveň bol aj podpredsedom poslaneckého klubu HZDS. V roku 1992 podporil Deklaráciu SNR o zvrchovanosti SR zo 17. júla 1992 a 1. septembra 1992 zahlasoval aj za Ústavu SR. V roku 1993 sa stal splnomocnencom vlády SR  pre regionálnu samosprávu a územné členenie Slovenska, ako aj splnomocnencom pre zriadenie Najvyššieho kontrolného úradu. V júni 1993 bol aj kandidátom HZDS na predsedu NKÚ, no nebol zvolený. Za poslanca bol zvolený aj vo voľbách do NR SR v roku 1994 (opäť kandidoval v západoslovenskom volebnom kraji) za koalíciu HZDS – RSS. Bol členom Výboru NR SR pre štátnu správu, územnú samosprávu a národnosti a od roku 1995 bol aj vo výbore pre nezlúčiteľnosť funkcií štátnych funkcionárov. V parlamente zotrval do konca volebného obdobia a v ďalších parlamentných voľbách v roku 1998 už nekandidoval.
Zaujímavosti.
V roku 1998 mu bol udelený Rad Andreja Hlinku I. triedy za mimoriadne zásluhy o vznik samostatného Slovenska. Pôsobil aj ako prezident charitatívnej humanitárnej spoločnosti Slovenska Rena - Saluš. Bol autorom viacerých československých vynálezov z oblasti stavebných hmôt.
Pizolit

Pizolit môže byť:
Moluskum

Moluskum (množné číslo: moluská; lat. molluscum) môže byť v lekárstve mäkký nádorček kože, napr.:
Molluscum je aj latinský (vedecký) názov mäkkýša , pozri pod mäkkýše
Bitka o Habartov

Bitka o Habartov (v tom čase "Habersbirk") bola prvý ozbrojený stret medzi česko-slovenskými četníkmi a sudetskými Nemcami. Niekedy je označovaná za prvú bitku druhej svetovej vojny. 
Prehľad udalostí.
V roku 1938 žilo v Habartove 3135 obyvateľov, z toho 207 Čechov. Slúžili tu 4 četníci: práporčík Jan Koukol (veliteľ), strážmajster Jan Pardus, strážmajster Antonín Křepela, strážmajster Matěj Příbek. Na četnícku stanicu prišlo v priebehu roka niekoľko výhražných anonymov (adresované najmä Pardusovi). 12. septembra bola situácia v Habartove napätá. Na križovatkách boli rozmiestnené hliadky takzvaných ordnerov.
Ráno 13. septembra došlo k prvému incidentu. Strážmajster Pardus narazil pri ceste z úradu do kiosku na dav Nemcov. Dočkal sa od nich urážok, avšak napadnutý zatiaľ nebol. Situácia sa v priebehu dňa priostrovala. Nemci sa začali pripravovať na boj s prítomnými četníkmi. Na veži kostola sa objavila ríšska zástava s hákovým krížom. Pardus a Koukol sa vydali na obecný úrad, aby nastolili poriadok v obci. Nikto z prítomných si na nich zatiaľ netrúfol a na miesto sa dostali bez ujmy. Tu sa však situácia zhoršila a hrozilo jej vyeskalovania na ozbrojený stret. Obaja četníci sa vrátili na stanicu, kam ich odprevádzal nemecký dav. Ten sa pred stanicou čiastočne rozišiel.
Časť vzbúrencov neskôr prenikla do budovy, vznikla prestrelka, pri ktorej zomrel Jan Koukol a veliteľ vzbúrencov Otto Plass. Strážmajster Příbek bol zranený. Nemci boli po vyše dvoch hodinách zo stanice vyhnaní. 
Medzitým skupinka Nemcov vyvliekla z miestneho poštového úradu Růženu Pardusovú, manželku Jana Pardusa. Po odsúdení na smrť ju Nemci odviedli do jej domu, v ktorom jej matka strážila vnučku Věru. Po prvých výstreloch na četníckej stanici obe ženy s dieťaťom utiekli oknom a pokúsili sa utiecť smerom na Sokolov (vtedy "Falknov"). Zakrátko však boli zadržané ozbrojenými ordnermi. 
Zakrátko bola zlynčovaná Růžena Pardusová predvedená pred budovu četníckej stanice. Četníkom bolo dané ultimátum – pokiaľ nezložia zbrane, bude zastrelená. Četníci potom začali bez zbraní vychádzať, prvý Příbek, za ním Křepela a nakoniec Pardus. Ozbrojenci na Pardusa raz vystrelili, následne ho dav začal surovo lynčovať (napríklad mu v ušných lalokoch prepichovali hákové kríže). 
Okolo 14. hodiny do obce dorazil autokar s 11 četníkmi z pohotovostného oddielu v Sokolove (Falknov). Tí okamžite začali boj s Nemcami, pri ktorom boli zabití četníci Stanislav Roubal a Vladimír Černý. Nemci boli zahnaní na útek. Následne bolo za obcou nájdené dobité telo četníka Křepelu.
Aristogeitón (sochár)

Aristogeitón () bol grécky sochár v 5. storočí pred Kr.
Aristogeitón, grécky sochár neznámeho pôvodu, tvoril pravdepodobne v polovici 5. storočia pred Kr. Staroveký cestovateľ Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku uvádza, že Aristogeitón s Hypatodórom zhotovili niekoľko sôch, ktoré Argejčania venovali ako votívne dary do Delf: „"V blízkosti koňa sú i iné votívne dary Argejčanov, vodcovia totiž tých, ktorí s Polyneikom tiahli do Téb, Talaov Adrastos, Oineov Tydeus, potomci Proita, totiž Hipponoov Kapaneus, Ifidov Eteoklos, ďalej Polyneikes a Hippomedón, syn Adrastovej sestry. Neďaleko zhotovili Amfiaraov voz, stojí na ňom vozataj Batón, blízky priateľ Amfiaraov. Posledný z nich je Alitherses. Tieto sochy sú dielom Hypatodóra a Aristogeita a podľa argejského rozprávania ich týto umelci zhotovili z prostriedkov získaných po víťaznej bitke pri argejskej Oinoe, keď argejské vojsko a aténske pomocné zbory premohli Lakedaimončanov. "“ Uvedená bitka sa odohrala na hranici medzi Spartou a Argolidou okolo roku 460 pred Kr.
Vlastní Mongoli (Vonkajší a Vnútorní)

Vlastní Mongoli alebo Mongoli sú etnikum žijúce jednak v dnešnom štáte Mongolsko (historický názov: Vonkajší Mongoli) a jednak v dnešnej Číne (najmä) vo Vnútornom Mongolsku a severnom Sin-ťiangu (iné názvy: Južní Mongoli, Čínski Mongoli, Vnútorní Mongoli).
Ich jazyk sa volá mongolčina [v širšom zmysle] alebo „vlastné mongolské jazyky“. Podrobnosti pozri v článku mongolčina.
Charakteristika.
Delia sa na severnú a južnú skupinu. Príslušníci severnej skupiny žijú v Mongolsku. Sú to najmä Chalchovia (Chalcha). Meno Chalcha majú od 16. storočia. V ich etnogenéze sa odrazili staromongolské i nemongolské prvky. V období mandžusko-čínskej nadvlády sa severní vlastní Mongoli označovali aj ako Vonkajší Mongoli. Dnes Chalchovia fakticky splynuli s početnými menšími susednými etnikami v Mongolsku (Darigangovia, Chotgojovia atď.) a spolu tvoria hlavný národ Mongolska, ktorý sa často tiež označuje ako (vlastní) Mongoli (podrobnosti pozri v článku Mongoli (národ v dnešnom Mongolsku)). V Mongolsku žijú okrem vlastných Mongolov v zmysle tohto článku aj napríklad niektorí západní Mongoli (Ojrati), niektorí Buriati a niektorí Kazaši.
Príslušníci južnej skupiny žijú v Číne. Vznikli v 16. storočí a od 17. storočia sú označovaní aj ako Vnútorní Mongoli a dnes známi aj ako Južní Mongoli alebo Čínski Mongoli (hoci to nie sú všetci Mongoli Číny). Za svojho predka považujú Alčbolda, druhého zo synov chána Dajana. Patria sem najmä Čachari, Chorčinovia, Džarúti, Bárinovia, Oniutovia, Chešigtenovia, Charčinovia, Üdzemčinovia, Tümeti, Chúčitovia a Suniti. Niektoré z týchto etník žijú aj v Mongolsku, v takom prípade ich mongolská časť patrí k severnej skupine. V Číne žijú okrem vlastných Mongolov v zmysle tohto článku aj napríklad niektorí západní Mongoli (Ojrati) a niektorí Buriati.
Mongoli (národ v dnešnom Mongolsku)

Mongoli alebo vlastní Mongoli sú hlavné etnikum (národ) v dnešnom Mongolsku. Tvoria ho najmä Chalchovia a okrem nich aj etniká, ktoré s Chalchami dnes už prakticky splynuli, a to Darigangovia, Chotogojtovia (Chotgojtovia), Sartúlovia, Üdzemčinovia (=Uzumčinovia), Čachari, Chorčinovia a i. (ale len pokiaľ žijú na území dnešného Mongolska). Historicky sa označovali ako Vonkajší Mongoli.
Ich jazykom je chalchská mongolčina, označovaná aj ako chalchčina [v širšom zmysle] či mongolčina [v užšom zmysle] . Podrobnosti pozri v článku mongolčina.
Okrem vlastných Mongolov v zmysle tohto článku v Mongolsku žijú ešte niektorí západní Mongoli (Dörvöti, Bajatovia, Dzachčinovia, Ölöti, Torgúti a i.), Buriati, Kazaši a iní. Pozri Demografia Mongolska.
Východní Mongoli

Východní Mongoli (staršie nazývaní aj: Mongoli) môžu byť:
Opakom sú západní Mongoli (Ojrati).