burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Northrop XP-79 Flying Ram

Northrop XP-79, bolo raketové a prúdové stíhacie lietadlo s lietajúcim krídlom, navrhnuté spoločnosťou Northrop. Pilot ovládal lietadlo v polohe na bruchu, čo mu umožnilo vydržať oveľa väčšie preťaženie. Použila tiež zváranú horčíkovú monokokovú konštrukciu namiesto nitovaného hliníka.
Dizajn a vývoj.
V roku 1942 Jack Northrop koncipoval XP-79 ako vysokorýchlostné raketové stíhacie lietadlo s lietajúcim krídlom. V januári 1943 uzavrelo USAAF zmluvu na dva prototypy pod označením XP-79.
XP-79 bol vyrobený pomocou zváranej monokokovej konštrukcie z horčíkovej zliatiny s hrúbkou prednej hrany 19 mm (0,75 palca), ktorá sa na zadnej hrane stenčila na 3,2 mm (0,125 palca).
Pilot ovládal XP-79 cez oj a sacie otvory namontované na koncoch krídel dodávali vzduch pre nezvyčajné delené elevóny so zosilneným mechom, ktoré sa otvárali diferenciálne, aby poskytovali bočné (vybočenie) ovládanie zvýšením odporu na jednej strane lietadla. na zabezpečenie rolovania a stúpania. Lietadlo bolo tiež vybavené vonkajšími vzduchovými brzdami, tiež na kontrolu vybočenia. Neboli použité žiadne kormidlá a zvislé plochy boli jednoduché pevné plutvy bez riadenia letu.
Testovanie.
Po zdržaní kvôli prasknutým pneumatikám a problémom s brzdami počas skúšok rolovania na suchom jazere Muroc, XP-79B uskutočnil svoj prvý let 12. septembra 1945, avšak 15 minút do riadenia letu sa z neznámych príčin stratilo pri pomalom rolovaní. Nos klesol a pretáčanie pokračovalo, pričom lietadlo narazilo na zem vo vertikálnej rotácii. Skúšobný pilot Harry Crosby sa pokúsil o záchranu, ale lietadlo ho zasiahlo a zomrel. Krátko nato bol projekt zrušený spolu s prácami na druhom prototype.
Stanislav Přibyl (biskup)

Mons. Stanislav Přibyl (* 16. november 1971, Praha) je český katolícky duchovný, a redemptoristický rehoľník, od 2. marca 2024 21. litoměřický diecézny biskup.
Život.
Po základnej škole študoval vtedajšiu Strednú priemyselnú školu zememeračskú v Prahe - Hrdlorezích. V roku 1990 vstúpil do kongregácie redemptoristov, v rokoch 19901991 absolvoval noviciát v poľskej Lubaszowé. V rokoch 19911996 študoval na Katolíckej teologickej fakulte Karlovej Univerzity v Prahe a po ukončení štúdia bol promovaný magistrom teológie. V roku 1995 zložil večné sľuby v kongregácii redemptoristov. Dňa 22. júna 1996 bol vysvätený za kňaza v katedrále sv. Víta v Prahe pražským arcibiskupom Miloslavom kardinálom Vlkom.
Od 1. augusta 1999 do 31. decembra 2008 bol farárom na Svätej Hore v Příbrami, od roku 2002 do 12. januára 2011 provinciálom pražskej provincie redemptoristov. Dňa 25. februára 2004 bol menovaný prezidentom Arcidiecéznej charity Praha, túto funkciu zastával do 31. decembra 2008.
Od 1. januára 2009 do 30. júna 2016 bol generálnym vikárom litoměřickej diecézy. V roku 2012 získal na Katolíckej teologickej fakulte Univerzity Karlovej v Prahe licenciát teológie. Od februára 2014 spravuje ako administrátor excurrendo farnosti Horné Police, Jazvé a Žandov. V roku 2014 získal na KTF v Prahe doktorát teológie . Dňa 19. apríla 2016 bol zvolený generálnym sekretárom Českej biskupskej konferencie. Úradu sa ujal 1. októbra toho istého roku. V auguste 2021 bol menovaný rektorom kostola Panny Márie Matky ustavičnej pomoci na Malej Strane v Prahe.
Litoměřický biskup.
Pápež František ho 23. decembra 2023 menoval dvadsiatym prvým biskupom litoměřickej diecézy. Biskupské svätenie prijal v sobotu 2. marca 2024 v katedrále sv. Štefana v Litoměřiciach a v ten istý deň sa ujal biskupského úradu. V čase vymenovania bol najmladším sídelným biskupom a zároveň historicky druhým redemptoristom na čele diecézy v rámci oboch cirkevných provincií v Česku. Prvým bol českobudějovický biskup Antonín Líška.
Lipowska

Lipowska alebo Lipowski Wierch () je vrch v Żywieckych Beskydách v Poľsku. Leží nad obcou Žabnica, približne južne od mesta Żywiec a od štátnej hranice so Slovenskom.
Poloha.
Vrch sa nachádza v strednej časti pohoria, v časti Grupa Lipowskiego Wierchu i Romanki. Vrch leží neďaleko slovensko-poľskej hranice, v Sliezskom vojvodstve a Powiate żywieckom. Hrebeňom prechádza hranica katastrálnych území obcí Ujsoły (na juhu) a Węgierska Górka (na severe). Najbližšími sídlami sú severozápadne ležiaca Žabnica, západne leží Milówka a Rajcza, juhozápadne Ujsoły a Zlatna, severovýchodne Sopotnia Wielka a Sopotnia Mala a juhovýchodne slovenská obec Mútne. Masív patrí do Żywieckého prírodného parku.
Opis.
Lipowska leží v mohutnej rázsoche, vedúcej na západ z vrcholu Tri kopce () v hlavnom, hraničnom hrebeni Oravských i Żywieckych Beskýd. Severovýchodným smerom je plytkým sedlom oddelená Rysianka (), severne dominuje mohutná Romanka (), Przypór () a Magura (), západne leží Prusów (), Barania Góra (), Sucha (), sedlom oddelená Boracza () a Mińcul (), južne Javorina (), Hrubá bučina () a Komárne () a východne Minčol (), Mechy (), Magurka (), Pilsko (), Polanica () a Hańców (). Oblasť odvodňuje riečka Sola, kde vodu zo severných svahov hrebeňa odvádza Žabnica a z južných potok Bystra. Vrchol traverzuje značený turistický chodník, vedúci od blízkej turistickej chaty.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z blízkych hôľnatých častí je však vidieť okolité vrchy Žywieckych Beskýd a Oravských Beskýd, no tiež Západné Tatry, Oravskú Maguru, Nízke Tatry, Malú Fatru, Kysucké, Moravsko-sliezske a Sliezske Beskydy.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, no traverzom prechádzajú:
Turistická značkovaná trasa číslo 0713

 Turistická značkovaná trasa číslo 0713 je červená trasa v Malých Karpatoch, ktorá vedie z Dolného Lopašova na rázcestie Dvoly. Dĺžka trasy je 14,8 km.
Karel VI. Schwarzenberg

Karel VI. Schwarzenberg, 6. knieža zo Schwarzenbergu (; * 5. júl 1911, Čimelice† 9. apríl 1986, Viedeň) bol český medzivojnový politik, aristokrat, vojak a spisovateľ. Predstaviteľ orlickej vetvy rodu Schwarzenbergov. Počas druhej svetovej vojny bol členom protinacistického odboja a po vojne bol považovaný za hrdinu. Po vojne aktívne vystupoval proti komunistickému režimu. Komunistický režim zoštátnil jeho rodinný majetok. Následne emigroval do zahraničia. Pôsobil v Rakúsku.
Maturoval roku 1929 na pražskom Akademickom gymnáziu. Ďalej študoval v Prahe najprv lesníctvo na pražskej technike a potom históriu a heraldiku u prof. Josefa Pekařa.
V roku 1933 sa Karol VI. ujal správy rodového majetku a v roku 1934 si vzal za manželku Antoniu Leontinu z Fürstenbergu. Manželia mali štyroch potomkov – Máriu Eleonoru, Karla Jana Nepomuka, Bedřicha a Annu M. Karolinu. Jeho syn Karel neskôr pôsobil v Česku ako politik a diplomat.
V 30. rokoch sa zapojil do činnosti Hnutia za nové Československo (známeho tiež ako Vlajka). Prvorepubliková Vlajka bola hnutie československého nacionalizmu a fašizmu, vymedzujúce sa proti kapitalizmu, marxizmu a nemeckému nacizmu. Vystupoval aj proti Židom, aj keď podstatne umiernenejšie ako nacisti.
Ptolemais

Ptolemais () môže byť:
RegioMedia

RegioMedia je sieť slovenských regionálnych rozhlasových staníc, založená v roku 2016.
Obchodné služby zabezpečuje spoločnosť Kittler media, s.r.o. so sídlom v Bratislave ktorá pôsobí ako media representative. Zastrešuje inzerciu v regionálnych rozhlasových staniciach od návrhu kampane, formátov a vytvorenie mediaplánu cez výrobu spotov a rubrík až po zabezpečenie vysielania.
Bitka pri Moháči (1687)

Bitka pri Moháči, bola jednou z významných bitiek počas Veľkej tureckej vojny v rokoch 1683 až 1699, ktorá sa skončila víťazne a to pre cisárske vojská, pričom práve turecké jednotky boli následkom tejto bitky nútené opustiť celú Slavóniu, územie medzi riekami Dráva, Sáva a Dunajom (dnešné územie Chorvátska a Srbska). Bitka pri Nagyharsány je nazývaná taktiež aj druhou bitkou pri Moháči, keďže bola akýmsi pomyselným víťazným odčinením traumatizujúcej porážky Uhorska pri Moháči v roku 1526.
Osmanský protiúder a jeho zlyhanie.
V lete roku 1687 podnikol veľkovezír Sulejman (neskorší osmanský sultán Sulejman II.) vojenskú výpravu do Uhorska, ktorá by znamenala opätovné dobytie a zisk Budína. Dňa 12. augusta toho istého roku sa však jeho armáda stretla s vojskami Karola V. Lotrinského v bitke pri obci Nagyharsány v blízkosti Moháča. Vojská samotného veľkovezíra však utrpeli porážku, dôsledkom ktorej veľká časť jeho vojakov (viac než 80 percent) padla, utopila sa v močiaroch alebo rieke Dráve. V bojoch sa vyznamenal taktiež neskorší maršal Eugen Savojský, ktorému sa podarilo úspešne dobyť veliteľský stan veľkovezíra. Práve zato mohol osobne priniesť správu o víťazstve cisárovi Leopoldovi I. Habsburskému do Viedne.
Dôsledky bitky a expanzia na Balkán.
Po ústupe osmanských vojsk padla kresťanským spojencom do rúk takmer celá Slavónia a to spolu s hradmi Osijek, Valpovo, Vukovar, Bučim, Petrovaradín a Požega. Bitka pri Nagyharsány, ktorú historici pomenovali neskôr aj ako druhá bitka pri Moháči, znamenala definitívny zlom osmanskej moci v Uhorsku. Väčšina oddelených tureckých pevností, bez nádeje na príchod pomoci z Osmanskej ríše, sa v nasledujúcich mesiacom po dlhšom či kratšom obliehaní vzdala, pričom ešte v roku 1687 dobyli cisárske vojská pod velením generála Caraffu aj Jáger. Po bitke pokračovali vojaci kresťanských armád v samotnom ťažení smerom na juh, dovnútra Osmanskej ríše.
Čajkovská zníženina

Čajkovská zníženina je geomorfologickou časťou Ipeľskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá neveľké územie severne od Levíc.
Polohopis.
Územie zníženiny sa nachádza na severovýchodnom okraji Podunajskej pahorkatiny a zaberá severozápadný okraj podcelku Ipeľská pahorkatina. Na východe a juhu nadväzuje vlastný podcelok časťou Bátovská pahorkatina,
západne leží rovinatá Hronská niva (podcelok) a severný okraj vymedzujú svahy Hodrušskej hornatiny, ktorá patrí do Štiavnických vrchov. Stredom územia preteká riečka Podlužianka, východným okrajom jej prítok Gondovský potok a západnou časťou Čajkovský potok., ktoré túto časť pahorkatiny odvodňujú do Sikenice a Hrona.
Lokalita leží v Nitrianskom kraji, v okrese Levice a okolí obcí Čajkov, Nová Dedina a Hronské Kosihy. Nachádzajú sa tu len cesty III. triedy, ktoré dopravne obsluhujú tieto obce. Pripájajú sa na západne vedúcu cestu II/564 a juhovýchodne prechádzajúcu cestu I/51.
Chránené územia.
Na plošne neveľkej ploche je iba na severovýchode chránený areál Šándorky, no severný okraj lemuje Chránená krajinná oblasť Štiavnické vrchy.
Turizmus.
Rovinatá oblasť Ipeľskej pahorkatiny patrí medzi turisticky pokojnejšie oblasti. Je vhodná na nenáročné prechádzky a cyklotúry a z Čajkova je vybudovaný náučný chodník Čajkovské brálie. Značené turistické chodníky v tejto časti pahorkatiny nie sú.
Hrad (mocenské centrum)

Hrad v českej a slovenskej historiografickej, politologickej a publicistickej rétorike označuje metaforické pomenovanie mocenského centra, generátora politických ideí neformálnej mocenskej frakcie alebo priamo prezidenta počas niektorých období existencie česko-slovenského štátu.
Pomenovanie je odvodené od reálneho sídla hlavy česko-slovenského štátu, t.j. prezidenta republiky, na Pražskom hrade. Za prvej československej republiky bol hrad metaforickým označením vplyvnej časti česko-slovenskej politiky – „hrad“, „hradné krídlo“, „hradná politika“ – sústredenej okolo T. G. Masaryka, E. Beneša, A. Švehlu, J. Malypetra, J. Šrámka a i. a podporovanej niektorými politickými stranami (Československá strana národne socialistická), spolkami (Československá obec legionárska, Sokol) a vplyvnými intelektuálmi (F. Peroutka, K. Čapek a i.).
Hrad aktívne zasahoval do spoločenského diania z „republikánskych“, liberálno-demokratických a sociálno-reformistických pozícií a v duchu Masarykových mravných a politických ideálov. Osobitnú „hradnú“ politickú líniu, dištancovanú od politického straníctva v zmysle ideálov tzv. občianskej spoločnosti udržiaval počas svojej prezidentúry V. Havel a okruh jeho politických priateľov. V českej politike osobitnú „hradnú líniu“ razili aj prezidenti V. Klaus a M. Zeman. V slovenskej politickej rétorike sa označenie „hrad“ naďalej príležitostne používa, nemá však nijakú ideovú ani vecnú náplň a metaforicky označuje len úrad prezidenta SR.
Jan Malypetr

Jan Malypetr (* 21. december 1875 – † 27. september 1947) bol český politik a československých štátny činiteľ, predseda československých vlád v období tzv. prvej republiky. Pôvodne bol statkár angažovaný v českom agrárnom hnutí a v regionálnom verejnom živote, od roku 1911 bol členom agrárnej strany. Počas celého trvania prvej aj druhej republiky bol poslancom a funkcionárom Národného zhromaždenia Republiky Československej, vysokým predstaviteľom agrárnej strany, príslušníkom tzv. hradného krídla československej politiky (pozri Hrad).
Malypetr bol v prvej československej vláde A. Švehlu ministrom vnútra, následne predsedom Poslaneckej snemovne NZ ČSR. Medzi 29. septembrom 1932 a 5. novembrom 1935 bol predsedom troch československých vlád. Po období veľkej hospodárskej krízy jeho vlády tvrdými opatreniami konsolidovali spoločensko-hospodársku situáciu v štáte. Bol posledným predsedom Poslaneckej snemovne NZ v období od septembra 1935 do marca 1939.
Kanadská slovenská liga

Kanadská slovenská liga (Canadian Slovak League), skratka KSL, je spolok slovenských krajanov – vysťahovalcov v Kanade, založený v roku 1932 v kanadskom meste Winnipeg členmi Slovenskej ligy v Amerike.
Vo februári 1934 po zisku vlastnej právne subjektivity poskytla pôdu aj pre politických exulantov z radov priaznivcov a exponentov vojnového Slovenského štátu. Po roku 1990 sa funkcionári aktívne zapojili do agitácie za česko-slovenskú štátoprávnu rozluku a ponúkali na to „investičné stimuly“, svoje ponuky však nikdy nerealizovali. Neskôr, naopak, Slovenská republika prostredníctvom Úradu pre Slovákov žijúcich v zahraničí poskytovala KSL účelové dotácie.
Miloslav Hruškovič

Miloslav Hruškovič (* 25. január 1925, Pukanec – † 12. február 1992) bol dlhoročný vplyvný komunistický funkcionár a československý a slovenský štátny činiteľ.
Životopis.
Narodil sa v rodine dedinského kolára v Pukanci. Do roku 1947 pracoval v tlačiarňach v Bratislave a Leviciach. Zúčastnil sa SNP. Bol členom strany KSČ od roku 1945. Pôvodne vyučený typograf, potom elektrotechnik. Do roku 1962 bol pracovníkom a vedúcim pracovníkom hlinikární v Žiari nad Hronom. V rokoch 19621968 bol riaditeľom Výskumného ústavu zváračského v Bratislave. Od polovice 50. rokov 20. storočia bol takmer nepretržite vo vysokých straníckych, neskôr aj vládnych funkciach. Od roku 1955 bol kandidátom, od roku 1957 členom Ústredného výboru KSS, od roku 1958 bol kandidátom ÚV KSČ. V priebehu tzv. demokratizačného procesu v roku 1968 (pozri Pražská jar), bol stúpencom konzervatívneho politického krídla okolo V. Biľaka, bol členom troch československých vlád O. Černíka, bol ministrom techniky, ministrom plánovania, okrem toho podpredsedom vlády, od mája 1968 bol súčasne tajomníkom ÚV KSS. Počas invázie vojsk Varšavskej zmluvy v auguste 1968 bol aktívnym príslušníkom kolaborujúcich síl. V noci z 20. na 21. augusta 1968 na pokyn V. Biľaka rozšíril v prostredí najvyšších grémií SKK v Bratislave dezinformáciu, že vojenská okupačná akcia prebieha na žiadosť prezidenta republiky L. Svobodu a Predsedníctva ÚV KSČ. V období tzv. konsolidácie a "normalizácie" bol charakteristickou postavou príslušníka najvyššej nomenklatúrnej elity komunistického režimu v slovenskom politickom prostredí. Od roku 1970 do 1972 bol tajomníkom ÚV KSČ, od 1972 do roku 1989 členom Predsedníctva ÚV, Sekretariátu ÚV a tajomníkom ÚV KSS politicky riadiacim najmä tzv. hospodársku politiku a problematiku vedecko-technického výskumu a vývoja. Okrem toho bol členom ÚV KSČ a kandidátom predsedníctva ÚV KSČ a predsedom rozličných komisií. V rokoch 1964 až 1970 bol poslancom Slovenskej národnej rady, aj poslancom Federálneho zhromaždenia ČSSR.
V priebehu demokratickej revolúcie 1989/1990 rezignoval na poslanecký mandát a bol vylúčený z KSČ.
Dušan Macuška

Dušan Macuška (* 26. máj 1957) je právnik, podnikateľ a politik éry 90. rokov z Hnutia za demokratické Slovensko / HZDS. Pôvodným povolaním advokát.
Politická kariéra.
Počas „demokratickej revolúcie“ 1989/1990 bol od januára 1990 kooptovaným poslancom Snemovne ľudu Federálneho zhromaždenia za stranu Verejnosť proti násiliu, v priebehu frakčných zápasov vo VPN v rokoch 19901991 bol horlivým prívržencom politickej línie V. Mečiara. Po marci 1991 bol členom a regionálnym predstaviteľom HZDS na strednom Slovensku a účastníkom privatizácie. Bol verejne známy radikálnou rétorikou v politických intenciách tzv. mečiarizmu počas predsedania tzv. Macuškovým komisiam i ohlásením podnetu na začatie trestného stíhania prezidenta M. Kováča pre jeho údajnú „závažnú hospodársku trestnú činnosť“. HZDS opustil v roku 2002 a pred voľbami do NR SR politicky pôsobil v prospech strany I. Gašparoviča Hnutie za demokraciu.
Politickú činnosť postupne zanechal.
Macuškove komisie.
Macuškove komisie boli politické pokusy o zneužitie parlamentu na represiu voči politickým oponentom V. Mečiara v polovici 90-ych rokov. Macuškove komisie bol publicistický názov pre dve dočasné orgány NR SR zriadené v rozpore s vtedajším znením zákona o rokovacom poriadku NS SR po predčasných parlamentných voľbách novou koaličnou väčšinou, ktorou bolo HZDS, Roľnícka strana Slovenska, Slovenská národná strana a Združenie robotníkov Slovenska. Komisie vznikli počas tzv. parlamentnej dlhej noci 3. a 4. novembra 1994 ako vyšetrovacie komisie, ktoré vyšetrovali : 
1 ) platnosť petičných hárkov Demokratickej únie, na základe ktorých bola strana zaregistrovaná a pripustená do volieb 
2 ) „objasnenie príčin, ktoré viedli ku kríze ústavného zriadenia v roku 1994“ – podiel prezidenta M. Kováča na páde II. Mečiarovej vlády 15. marca 1994.
Komisie mali nájsť dôvody na odňatie mandátov poslancom za DÚ pre údajnú neoprávnenosť ich voľby a na obvinenie M. Kováča z destabilizácie štátu, čo malo slúžiť ako podklad na jeho odvolanie z funkcie. Návrh na zriadenie II. komisie (objasnenie príčin) predložil V. Tkáč zo strany HZDS. Do čela I. komisie bol zvolený poslanec HZDS D. Macuška, do čela II. komisie najprv K. Tóthová, neskôr tiež Macuška. Komisie predvolávali a vypočúvali bývalých poslancov, členov strán, novinárov i občanov podpísaných na petičných hárkoch. Na účely konfrontácií vytvorili aj kópie petičných hárkov s osobnými údajmi signatárov. Ústavný súd SR na podnet skupiny opozičných poslancov 29. novembra 1995 vo svojich nálezoch o. i. uviedol, že zhotovovaním kópií petičných hárkov sa porušilo právo signatárov na ochranu pred neoprávneným zhromažďovaním údajov o ich osobách, zaručené ústavnou Listinou základných práv a slobôd. K činnosti oboch komisií sa plénum ÚS SR vyslovilo, že parlamentné vyšetrovacie komisie sú neústavné. Komisie nikdy nepredložili formálne korektným spôsobom správy o výsledkoch svojich „vyšetrovaní“.
Obhajca (trestné právo)

Obhajca v slovenskom trestnom konaní je samostatným subjektom konania a podľa právnej teórie aj stranou konania. Koná ako právny zástupca v mene obhajovanej osoby (obvineného, prípadne podozrivého či odsúdeného), a to s jeho súhlasom, pokiaľ Trestný poriadok neurčuje inak (povinná obhajoba, obhajovaná osoba s obmedzenou spôsobilosťou na právne úkony). Trestný poriadok rozpoznáva zvoleného obhajcu (§39), ustanoveného obhajcu (§40) a náhradného obhajcu (§42).
Obhajca obhajuje záujmy obvineného a spolupracuje s ním pri výkone jeho práv. Na tento účel má obhajca Trestným poriadkom priznané (§ 44) početné povinnosti a práva, niekedy aj nad rozsah priznaný obhajovanej osobe (napr. pri výsluchu svedka v prípravnom konaní). Je viazaný príkazmi obhajovanej osoby, pokiaľ nie sú v rozpore s právom alebo s úlohami obhajoby. Obhajca nemôže byť vypočúvaný ako svedok o skutočnostiach, ktoré sa dozvedel pri výkone obhajoby. Je povinný zachovávať mlčanlivosť o všetkých skutočnostiach, o ktorých sa dozvedel pri výkone obhajoby. Povinnosti mlčanlivosti ho môže zbaviť len obhajovaná osoba (klient). Táto skutočnosť neovplyvňuje povinnosť advokáta prekaziť budúci trestný čin v zmysle Trestného zákona.
Obhajcom môže byť len advokát zapísaný v zozname advokátov Slovenskej advokátskej komory alebo euroadvokát. V prípravnom konaní, ak nejde o konanie o obzvlášť závažnom zločine a v konaní pred súdom, ak ide o konanie o prečine, sa advokát môže pri úkonoch nechať zastúpiť advokátskym koncipientom. Obhajcom nemôže byť osoba, ktorá už v konaní vystupovala ako znalec, tlmočník alebo prekladateľ alebo ktorá vystupovala ako svedok prejednávaného skutku.
Účinky zastupovania obhajcom nastávajú okamihom doručenia splnomocnenia alebo opatrenia o ustanovení obhajcu konajúcemu orgánu činnému v trestnom konaní alebo súdu.
Freya Allanová

Freya Allanová (* 6. september 2001, Oxford, Oxfordshire, Anglicko) je anglická herečka, známa z televízneho seriálu "Zaklínač" (20192023). 
Detstvo.
Allanová navštevovala Headington School v Oxforde a aj po ukončení štúdia, pokračovala v umeleckom vzdelávaní na National Film and Television School v Beaconsfield, Buckinghamshire. 
Kariéra.
Od roku 2019 stvárňuje rolu Ciri v televíznom seriáli "Zaklínač", spoločne s hercami ako Henry Cavill a Anya Chalotra. Kvôli tejto televíznej role žila osem mesiacov Allanová v Budapešti. Za svoj herecký výkon v televíznom seriáli bola nominovaná za najlepší herecký výkon mladšieho herca v televíznom seriáli na Saturn Awards 2021. V rovnakej kategórii bola nominovaná aj o rok neskôr. 
V roku 2021 bola obsadená do hlavnej ženskej postavy vo filme "Hlasy mŕtvych". V roku 2023 stvárnila postavu Mae, vo filme "Kráľovstvo planéty opíc".
Sókles

Sókles alebo Sokles () môže byť:
Slovensko-česká menová rozluka

Slovensko-česká menová rozluka bola operácia rozdelenia pôvodnej spoločnej česko-slovenskej meny nazývanej koruna československá (Kčs) na meny koruna česká (Kč) a slovenská koruna (Sk), ktorá sa uskutočnila 4.7. februára 1993 a zavŕšila zánik koruny česko-slovenskej (Kčs).
K dátumu 8. február 1993 vznikli nové meny Kč v Česku a Sk na Slovensku. Menová rozluka ukončila krátke obdobie česko-slovenskej menovej únie, keď po zániku Česko-Slovenska ku dňu 31. decembra 1992 zostala v platnosti pôvodná spoločná československá mena Kčs. Z hospodárskeho hľadiska si rýchlu odluku vyžiadal objektívny prudký úpadok hodnoty spoločnej meny na finančných trhoch a únik peňazí zo Slovenska do Česka a s tým spojené hospodárske riziká pre obe ekonomiky.
Z politického hľadiska bola odluka pripravená vzájomnou dohodou premiérov Česka Václava Klausa a Slovenska Vladimíra Mečiara v januári 1993. Z technického hľadiska operácia prebehla kolkovaním pôvodných bankoviek kolkami národných emisných bánk osobitne v Česku a Slovensku. Na Slovensku kolkovanie prebiehalo od 13. januára 1993 a kolkovali sa bankovky v celkovej nominálnej hodnote cca 28 miliárd Kčs. Okolkované bankovky boli potom v priebehu 1993 postupne vymieňané za nové emisie oboch mien. Menová parita bola stanovená na 1:1, rýchlo sa však zmenila v prospech Kč. Rozluka prebehla v pokoji, jej priebeh však sprevádzali menšie i väčšie podvody. V politických a publicistických kruhoch jestvovalo podozrenie, že tlač českých kolkov prebehla ešte v dobe existencie Česko-Slovenska pred voľbami v júli 1992. Mena slovenská koruna, Sk, zanikla po 31. januári 2009 a bola nahradená menou euro (€).
Bátovská pahorkatina

Bátovská pahorkatina je geomorfologickou časťou Ipeľskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá zvlnené územie severovýchodne od Levíc.
Polohopis.
Pahorkatina sa nachádza na severovýchodnom okraji Podunajskej pahorkatiny a zaberá severný okraj podcelku Ipeľská pahorkatina. Severovýchodný okraj vymedzuje Sitnianske predhorie, časť podcelku Sitnianska vrchovina a severozápadný podcelok Hodrušská hornatina, oba patriace do Štiavnických vrchov. Juhovýchodne pokračuje Ipeľská pahorkatina časťou Brhlovské podhorie, na juhu časťou Santovská pahorkatina a na západe susedí Čajkovská zníženina. Juhozápadným smerom susedí rovinatá Hronská niva. Územie vymedzuje na západe a severozápade riečka Podlužianka a jej prítok Gondovský potok a na juhovýchode údolie rieky Sikenica. Z významnejších vodných tokov tu preteká aj Myšpotok, Devičiansky potok, Jabloňovka a Žemberovský potok, ktoré oblasť odvodňujú do Sikenice a Hrona.
Lokalita leží v Nitrianskom kraji, v okrese Levice a z významných sídiel tu leží okrajovo mesto Levice a obce Bátovce, Devičany, Žemberovce, Pukanec a Drženice. Juhovýchodnou časťou prechádza cesta I/51 z Levíc do Banskej Štiavnice, na ktorú sa pripája II/524, rovnako vedúca do Banskej Štiavnice. Na tieto dopravné tepny sú napojené cesty III. triedy, ktoré dopravne obsluhujú okolité obce.
Chránené územia.
V západnej časti pahorkatiny sa nachádza prírodná rezervácia Kusá hora, na severovýchode chránený areál Bohunický park. Severný okraj lemuje Chránená krajinná oblasť Štiavnické vrchy.
Turizmus.
Mierne zvlnená oblasť Ipeľskej pahorkatiny patrí medzi turisticky pokojnejšie oblasti. Atraktívna je najmä oblasť v okolí dávneho baníckeho mestečka Pukanec, kde je vybudovaný náučný chodník a obce na okraji Štiavnických vrchov. Lokalita je vhodná na nenáročné prechádzky a cyklotúry, no z okrajových obcí vedú značené chodníky do blízkych hôr.
Ministerstvo s plnou mocou pre správu Slovenska

Ministerstvo s plnou mocou pre správu Slovenska bol dočasný orgán československej štátnej správy medzi decembrom 1918 a januárom 1928. Bol zriadený pri začleňovaní Slovenska do štátneho organizmu novovznikajúceho česko-slovenského štátu.
Orgán vznikol na základe zákona č. 64/1918 z 10. decembra 1918 „o mimoriadnych prechodných ustanoveniach na Slovensku“ a politicky i personálne nadväzoval na tzv. skalickú vládu ako prvú a relatívne autonómnu slovenskú expozitúru centrálnej moci. zákonné opatrenia ustanovili niektoré znaky, inštitúty a dočasné/prechodné inštitúcie československej štátnej suverenity na tej časti území „bývalého kráľovstva Uhorského, ktoré vláda Československej republiky prevezme do svojej správy“. Ich zavádzaním a spravovaním zákon poveril vládu, ktorá ich previedla na svojho zmocneného ministra V. Šrobára s veľmi široko definovanými právomocami : „...aby na Slovensku, opustenom maďarskými vojskami, konal všetky tie práce, ktoré sú potrebné k udržaniu poriadku, ku konsolidovaniu pomerov a k zabezpečeniu riadneho štátneho života“. Vládny orgán/úrad ministra pozostával zo 14 referátov vedených „vládnymi referentmi“ pre administratívu/verejnú správu (prvým referentom bol M. Ivanka), evanjelickú cirkev (J. Šimkovic), financie (Ľ. Medvecký), katolícku cirkev (K. A. Medvecký), národnú obranu (F. Houdek), poľnohospodárstvo (P. Blaho), poštu a železnice (K. Stodola), pravosúdie/spravodlivosť (I. Dérer), priemysel a obchod (V. Makovický), sociálnu starostlivosť (E. Lehocký), školstvo a národnú osvetu (A. Štefánek), verejné práce (Š. Janšák), verejné zdravotníctvo (I. Hálek) a zásobovanie (M. Bella).
Prvé sídlo ministerstva od 12. decembra 1918 bolo v Žiline, od 4. februára 1919 v Bratislave. Ministerstvo pracovalo až do 1920 v podmienkach neustáleného územného rozsahu svojej kompetencie (pozri Trianonská zmluva), sabotáží zvškov uhorského/maďarského štátneho aparátu, neochoty kvalifikovaných ľudí slúžiť novým pomerom, vojny s tzv. Slovenskou republikou rád, lokálnych nepokojov, zásobovacích problémov a pod. Pôsobnosti referátov postupne preberali pražské ministerstvá, referáty sa menili na lokálne pobočky centrálnych úradov, význam orgánu klesal. V máji 1920 bol V. Šrobár vystriedaný v úrade I. Dérerom, od septembra 1920 bol ministrom M. Mičura, od októbra 1922 do likvidácie úradu v januári 1928 J. Kállay. Zvyšok úradnej agendy prevzalo v priebehu roku 1928 „slovenské oddelenie“ ministerstva vnútra ČSR.
Dočasná vláda pre Slovensko

Dočasná vláda pre Slovensko alebo skalická vláda je konvenčné pomenovanie pre osobitný orgán Národného výboru česko-slovenského.
Dočasná vláda bola ustanovená 4. novembra 1918 v Prahe. Zo Skalice účinkovala v období od 6. novebra do 14. novembra 1918. Vymenovaným predsedom dočasnej vlády bol Vavro Šrobár, vymenovaní členovia/ministri boli Pavel Blaho, Ivan Dérer a Anton Štefánek. Vládnu agendu mali pridelenú aj Kornel Stodola a Štefan Janšák. Dočasná vláda v Skalici formálne a slávnostne vyhlásila vznik ČSR a nastolenie československej štátnej moci na území Slovenska. Pre svoj výkon mala v prvej chvíli k dispozícii malý policajný/„četnícky“ oddiel a slabo organizovaný útvar slovenských navrátilcov z talianskeho frontu. Postupne z Čiech a Moravy prichádzali väčšie vojenské a policajné jednotky, colníci a ďalší aparát, formovali sa aj nové jednotky zo slovenských vojakov. Dočasná vláda mala praktický mocenský dosah len na časť západného Slovenska, kde s ťažkosťami organizovala zásobovanie, vzdorovala povojnovej anarchii, satotážam, rabovaniu i vojenským výpadom a teroru maďarských jednotiek a civilných bánd. Po prijatí dočasnej ústavy ČSR a utvorení prvej československej vlády Karla Kramářa dočasná vláda dňa 14. novembra 1918 zanikla. Minister Kramářovej vlády Vavro Šrobár viedol potom od 12. decembra 1918 novozriadené Ministerstvo s plnou mocou pre správu Slovenska so sídlom v Žiline, neskôr v Bratislave – to v rozšírenom rozsahu s oporou značnej vojenskej a policajnej moci a s veľmi rozsiahlymi právomocami vcelku úspešne konsolidovalo pomery. Politicky i personálne nadviazalo na existenciu „skalickej vlády“, ako relatívne autonónmnej slovenskej expozitúry centrálnej moci.
František Mišeje

František Mišeje (* 8. február 1921, Diviacka Nová Ves† 16. marec 2009, Diviacka Nová Ves) bol slovenský partizánsky veliteľ v SNP, komunistický politik, poslanec Slovenskej národnej rady a Snemovne národov Federálneho zhromaždenia a minister financií vo vládach Slovenskej socialistickej republiky v čase normalizácie.
Život.
Bol členom KSS od roku 1940. Pred a počas SNP bol aktívnym príslušníkom komunistického protinacistického odboja. V roku 1943 bol väznený, od roku 1944 bol politickým komisárom partizánskej brigády na Hornej Nitre. V rokoch 19451950 bol zamestnancom povereníctva vnútra, funkcionárom Štátnej bezpečnosti, aktívne sa zúčastnil na februárovom komunistickom prevrate v roku 1948.
V roku 1950 pobudol krátko vo vyšetrovacej väzbe, po prepustení bol presunutý do civilných štruktúr štátnej služby. Od roku 1952 pôsobil na rôznych vedúcich postoch v Československej štátnej banke. V 50. rokoch začal a ukončil vysokoškolské štúdium a získal titul Ing. na Vysokej škole ekonomickej. V rokoch 19601970 bol oblastným riaditeľom Československej štátnej banky pre Slovensko.
Počas tzv. obrodného procesu bol odporcom pokusov o tzv. demokratizáciu spoločnosti, bol stúpencom protireformnej politickej línie Vasiľa Biľaka. Po začatí okupácie ČSSR v auguste 1968 a v celom nasledujúcom období tzv. normalizácie až do pádu komunistického režimu v roku 1989 bol príslušníkom vysokej komunistickej nomenklatúry. Od apríla 1970 do decembra 1989 bol bez prerušenia ministrom financií vo vládach SSR. Je nositeľom vysokých československých a sovietskych vyznamenaní.
Jozef Mjartan

Jozef Mjartan (* 22. február 1900, Cigeľ – † 25. február 1983, Bratislava) bol dlhoročný politik z nekomunistického spektra strán tzv. Národného frontu, bol poslancom a straníckym a štátnym funkcionárom.
Počas prvej Československej republiky bol pôvodne roľníkom, baníkom a politickým agrárnikom. Koncom Slovenského štátu bol účastníkom Slovenského národného povstania. Po druhej svetovej vojne bol členom dočasného Národného zhromaždenia za Demokratickú stranu a funkcionár Roľníckej komory. Po voľbách v máji 1946 sa stal poslancom Ústavodarného Národného zhromaždenia v klube Demokratickej strany. Počas februárového prevratu v roku 1948 pôsobil v akčnom výbore Národného frontu pri Demokratickej strane ako popredný účastník personálnych čistiek v záujme politických cieľov KSS. Po kolapse strany potom, na jej pôdoryse a s jej majetkovou substanciou, v marci 1948 sa stal spoluzakladateľom Strany národnej obrody. Odvtedy pôsobil natrvalo v straníckych funkciách – od roku 1963 bol predsedom až do smrti. Striedavo pôsobil ako poslanec v Slovenskej národnej rade, v Národnom zhromaždení ČSR/ČSSR a vo Federálnom zhromaždení. Od marca 1948 do marca 1953 bol podpredsedom Zboru povereníkov. Spolu s podobnými postavami z parazitických a kolaborujúcich strán Národného frontu (J. Gajdošík, A. Horák, J. Lukačovič, M. Žákovič) bol trvalou súčasťou okrajov mocenskej garnitúry obdobia komunistickej totality.
Donald McKinlay

Donald McKinlay (* 25. júl 1891, Boghall, Škótsko – † 16. september 1959) bol škótsky futbalista, ktorý hral ako ľavý obranca. Väčšinu svojej kariéry strávil v Liverpoole, pričom začiatkom 20. rokov vyhral dvakrát ligový titul.
Skorá kariéra.
McKinlay sa narodil v dedine Boghall a vyrastal v baníckej dedine Newton v Lanarkshire. V detstve hral futbal za Newton Swifts, Rutherglen Woodburn a Newton Villa.
Liverpool FC.
Do Liverpoolu prestúpil v januári 1910. Bol kapitánom klubu od januára 1922 do roku 1928 a za klub odohral 434 zápasov, z toho 393 v lige. Liverpool bol majstrom ligy dva roky po sebe v sezónach 1921/22 a 1922/23 teda počas prvých dvoch sezónach jeho kapitánstva. V roku 1922 sa dvakrát predstavil v národnom tíme Škótska.
Vladimír Krišlo

Doc. MUDr. Vladimír Krišlo, CSc. (* 4. január 1942, Hôrka nad Váhom – † 20. máj 1999, Nové Mesto nad Váhom) bol slovenský lekár a odborník v oblasti internej medicíny, hematológie a transfúziológie. Je po ňom pomenovaná pamätná plaketa, ktorú udeľuje Slovenský Červený kríž za rozvoj darcovstva krvi.
Život.
Narodil sa v Hôrke nad Váhom v rodine správcu liehovaru. Po ukončení školskej dochádzky v jeho rodisku a v Lúke nad Váhom absolvoval v roku 1959 gymnázium v Novom Meste nad Váhom. V rokoch 1959 až 1962 študoval na Lekárskej fakulte UPJŠ v Košiciach a od roku 1962 na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Martine (dnes Jesseniova lekárska fakulta) kde ho v roku 1965 promovali na doktora medicíny.
Prvú prax nastúpil do Nemocnice s poliklinikou v Považskej Bystrici a Ilave na interné oddelenie. Neskôr úspešne ukončil atestácie z internej medicíny a nadstavbovú atestáciu z hematológie a transfuziológie. V roku 1989 habilitoval v odbore vnútorné lekárstvo na Lekárskej fakulte Univerzity Palackého v Olomouci.
Po tom čo sa v roku 1981 presťahoval do Nového Mesta nad Váhom, stal sa jedným z priekopníkov ultrasonografických vyšetrení na Slovensku. Intenzívne sa venoval endoskopickým vyšetreniam, funkčnej diagnostike a prenosu nákaz krvnou cestou a krvnými produktami.
Octan amónny

Octan amónny či acetát amónny je organická zlúčenina so vzorcom (zriedka zapisované ako ) je biela, hygroskopická kryštalická látka rozpustná vo vode, etanole a metanole. Táto látka sa používa ako prídavná látka, konkrétne ako regulátor kyslosti.
Reakcie.
Táto látka sa dá pripraviť reakciou kyseliny octovej () a obvkle vodného roztoku amoniaku (), (ale môže sa použiť aj čistý). Reakcia prebieha následne:
Táto reakcia je do istej miery zvratná produkt je možné zase rozdeliť na kyselinu octovú a amoniak. Pri zvýšených teplotách sa rozpadána acetamid (CH3CONH2) a vodu, podľa tejto reakcie:
Košiarka (vrch v Malej Fatre)

Košiarka () je vrch v južnej časti Malej Fatry, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad obcou Fačkov, približne južne od Rajca.
Poloha.
Nachádza sa na juhozápadnom okraji Malej Fatry, v geomorfologickom podcelku Lúčanská Fatra a jej časti Kľak. Vrch leží na katastrálnom území obce Fačkov v okrese Žilina, v Žilinskom kraji. Najbližším sídlom je severne situovaný Fačkov, rovnakým smerom sa nachádza aj Rajecká Lesná, východne leží Vrícko, juhozápadne Čičmany a severozápadne Sádočné.
Opis.
Košiarka leží v rázsoche, vybiehajúcej západným smerom z Kľaku () na južnom okraji pohoria. Severné svahy klesajú do Suchej doliny, ktorú odvodňuje Suchý potok, južná časť hrebeňa sa zvažuje do doliny Ráztoka, ktorou voda odteká rovnomenným potokom do Rajčanky. Tá tečie západným úpätím Rajeckou dolinou a odvádza vodu z celej oblasti do Váhu. Severne sa nachádza Kýčera (), Bukovina (), Srniak () a Šibeničná (), západne Sádocký vrch (), Bartošová (), Kozol () a Úplaz (), južne Čelo (), Homôľka () a Reváň () a východe Bukovec (), Kľak (), sedlom oddelený Malý Kľak (), Ostrá skala () a Grúň ().
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je však vidieť okolité vrcholy Malej Fatry a susedné Strážovské vrchy, ojedinele i Vtáčnik a Súľovské vrchy.
Carmen Villalobos

Carmen Villalobos, celým menom "Yorley del Carmen Villalobos Barrios" (*13. júl 1983, Barranquilla, Kolumbia) je kolumbijská herečka a modelka.
Na Slovensku je známa svojím účinkovaním v telenovelách "", "Mladí, krásni, skazení" a Vôňa vášne.
Osobný život.
18. októbra 2019 sa vydala sa za svojho dlhoročného priateľa Sebastiána Caiceda v Cartagene v Kolumbii.
19. júla 2022 dvojica oznámila, že už niekoľko mesiacov žijú oddelene.
Clarivate

Clarivate Plc je britsko-americká verejná obchodná analytická spoločnosť, ktorá poskytuje súbor predplatených služieb v oblasti bibliometrie a scientometrie, obchodných resp. trhových informácií a profilovania konkurencie v oblasti farmácie a biotechnológií, patentov a dodržiavania predpisov, ochranných známok a ochrany domén a značiek. V akademickej komunite je spoločnosť Clarivate známa predovšetkým pre tvorbu impakt faktoru v ISI Journal Citations Reports s využitím údajov z rodiny produktov Web of Science. Okrem toho disponuje aj službami aplikáciami ako EndNote či ScholarOne. Jej ďalšie rodiny produktov sú Cortellis, DRG, CPA Global, Derwent, MarkMonitor, CompuMark a Darts-ip, a tiež rôzne produkty a služby spoločnosti ProQuest. 
Spoločnosť má dve sídla v americkej Philadelphii a britskom Londýne.
História.
Spoločnosť Clarivate (predtým CPA Global) bola predtým divíziou duševného vlastníctva a vied o spoločnosti Thomson Reuters. Pred rokom 2008 bola známa ako Thomson Scientific. V roku 2016 spoločnosť Thomson Reuters uzavrela dohodu v hodnote 3,55 miliardy dolárov, v rámci ktorej ju vyčlenila ako nezávislú spoločnosť a predala ju súkromným kapitálovým spoločnostiam Onex Corporation a Baring Private Equity Asia.
Do portfólia spoločnosti patrí aj bývalý Inštitút vedeckých informácií (Institute for Scientific Information), jeden z najstarších producentov databáz dát, založený v roku 1958.
V máji 2019 sa spoločnosť Clarivate zlúčila so spoločnosťou Churchill Capital Corp SPAC, aby bola obchodovateľná na newyorskej burze (NYSE).
Lugash

Lugash je fiktívna krajina nachádzajúca sa na Blízkom východe, ktorá je spomenutá a niekoľkokrát sa objavuje vo filmovej ságe Ružový panter. Jeho najvýznamnejším národným pokladom, ktorý pochádza z dynastie Akbara Nádherného, je vzácny diamant známy ako Ružový panter.
Krajine vládne šach, v súčasnosti z rodu Kurfilli. Princezná Dala je poslednou z tejto dynastie.
Vývoj.
Z pôvodnej osemdielnej ságy režiséra Blake Edwardsa sa v štyroch častiach spomína drahokam Ružový panter. Tento diamant, ktorý je tiež považovaný za náboženský symbol krajiny už viac ako 1000 rokov, bol pri mnohých príležitostiach už ukradnutý. Vláda Lugasha si na vyšetrenie prípadu chce privolať francúzskeho inšpektora Clouseau. Roztržitému inšpektorovi sa akým si šťastím podarí nájsť poklad krajiny a odhaliť i vinníka.
Viktória (telenovela)

Viktória () je americko-kolumbijská telenovela z produkcie spoločnosti RTI Televisión pre televíziu Telemundo v rokoch 2007 – 2008. Hlavné postavy stvárnili herci Victoria Ruffo a Mauricio Ochmann, v hlavných záporných úlohách účinkovali Arturo Peniche a Andrea López. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Doma prvýkrát od 31. augusta 2009 do 25. mája 2010 a druhýkrát od 5. novembra 2012 do 30. mája 2013.
Růžena Dostálová

Prof. PhDr. Růžena Dostálová CSc. (* 22. apríl 1924, Bratislava† 18. august 2014, Praha) bola česká filologička, historička, papyrologička, byzantologička a neogrecistka. Jej hlavným zameraním bola neskorá antika, najmä helenistický román a epické diela tejto doby, ale venovala sa aj obdobiu byzantskej literatúry a novogréckej literatúry. Prekladala texty zo všetkých troch období vývoja gréckeho jazyka.
Život.
Narodila sa v roku 1924 v Bratislave do rodiny dôstojníka československej armády. Mala aj slovenský pôvod. Od roku 1935 bývala spolu s rodinou v Prahe. Študovala na Akademickom gymnáziu v Prahe a následne v rokoch 1945 až 1950 odbor klasická filológia a novogréčtina na Filozofickej fakulte Univerzity Karlovej. V roku 1953 získala titul doktorky filozofie, pričom témou jej doktorandskej práce bol "Řecký román o Ninovi na papyrových zlomcích".
Po štúdiách takmer celý život pracovala pre Československú akadémiu vied, kde v roku 1959 získala hodnosť CSc. V rokoch 19531985 pôsobila ako šéfredaktorka časopisu "Folia philologicaListy filologické", kde publikovala aj svoje prvé práce.
Pravidelne publikovala aj v časopise "Byzantinoslavica". V roku 1989 sa stala členkou redakčnej rady tohto časopisu a po smrti byzantologičky Bohumily Zástěrovej v roku 1987 aj predsedníčkou Československého (a Českého) národného komitétu byzantistiky (19881991).
V roku 1991 bola vymenovaná za docentku v odbore byzantská a novogrécka filológia a v roku 1996 sa stala profesorkou klasickej filológie. Vyučovala na FF UK a FF Masarykovej Univerzity, v roku 1996 prednášala aj na FF Univerzity Komenského v Bratislave.
Bola členkou mnohých akademických spoločností vrátane Českého národního komitétu balkanistov. Zakladala Českú společnost novořeckých studií (1997).
V roku 2004 získala zlatú medailu Spoločnosti literárnych prekladateľov v Aténach a pri príležitosti 85. výročia založenia Evanjelickej teologickej fakulty aj Medailu Univerzity Karlovej v Prahe. V roku 2010 jej grécky prezident Karolos Papulias udelil za celoživotnú prácu Zlatý kríž Radu fénixa. V roku 2011 získala Medailu Učenej společnosti České republiky.
Zomrela 18. augusta 2014 vo veku 90 rokov.
Dielo.
Napísala vyše sto odborných štúdií o helenistickej a byzantskej literatúre. Publikovala i pedagogické texty a učebnice. Podieľala sa na tvorbe viacerých encyklopédií: "Lexikon der Byzantinistik", "Slovník biblických obrazů a symbolů", "Encyklopedie antiky", "Slovník řeckých spisovatelů", "Novořecko-český slovník" či "Česko-novořecký slovník".
Vybrané preklady.
Inšpirované zoznamom v:
Astra 19,2°E

Astra 19,2°E je názov skupiny komunikačných družíc Astra spoluumiestnených na pozícii 19,2° východne orbitálnej polohy v Clarkeovom páse, ktoré vlastní a prevádzkuje spoločnosť SES sídlom v Betzdorfe.
Astra 19,2°E bývala bežne známa ako Astra 1, pretože išlo o prvú orbitálnu pozíciu používanú Astrou a všetky plavidlá tam umiestnené majú názov Astra 1x, ale to zmenila spoločnosť SES na Astra 19,2°E v roku 2008, aby sa vyhli zámene s inými orbitálnymi pozíciami Astra, ktoré teraz zahŕňajú plavidlo Astra 1x pôvodne umiestnené na 19,2° východne.
Satelity Astra na pozícii 19,2° východne poskytujú downlinkové služby v rozsahu 10,70 GHz-12,70 GHz pásma Ku.
Astra 19,2°E je jednou z hlavných satelitných pozícií slúžiacich Európe, ktorá prenáša viac ako 1 150 televíznych, rádiových a interaktívnych kanálov do viac ako 93 miliónov direct-to-home (DTH) a káblových domácností v 35 krajinách (ďalšie hlavné satelitné pozície sú na 13° východne, 28,2° východne, 23,5° východne, a 5° východne).
Existuje viac ako 40 high-definition television (HDTV) kanálov vysielaných satelitmi na pozícii 19,2°E pomocou piatich platforiem HDTV. Spoločnosť SES bol nápomocná pri zavádzaní satelitného HDTV vysielania v Európe pomocou satelitov Astra 19,2°E a pomohla vytvoriť špecifikácie HD ready pre televízory na sledovanie vysielania HDTV. HD+, dcérska spoločnosť SES, prevádzkuje HD+ free-to-view platformu nemeckých kanálov z Astra 19,2°E.
Astra 19,2°E bola jednou z posledných satelitných pozícií, ktorá prenášala množstvo analógových kanálov, až do 30. apríla 2012, kedy bolo úplne vypnuté nemecké analógové vysielanie. Je to tiež jediná pozícia, ktorá prenášala rádiové stanice v proprietárnom formáte Astra Digital Radio, hoci túto technológiu nahradilo DVB-S Radio ako analógový transpondér, ktorý prenášal službu prepnutú na digitál.
Zlatá rybka

Zlatá rybka môže byť:
Santovská pahorkatina

Santovská pahorkatina je geomorfologickou časťou Ipeľskej pahorkatiny, podcelku Podunajskej pahorkatiny. Zaberá zvlnené územie juhovýchodne od Levíc.
Polohopis.
Pahorkatina sa nachádza na východnom okraji Podunajskej pahorkatiny a zaberá rozsiahlu plochu strednej časti podcelku Ipeľská pahorkatina. Rozkladá sa medzi riekou Perec na západe a Štiavnica a Ipeľ na východe. Z menších vodných tokov územím preteká Sikenica, Semerovský potok, Búr a okrajom aj Perec. Na západe tak susedí Hronská niva a jej časť Sikenická mokraď, na východe ju lemuje Ipeľská niva. Južným smerom pokračuje Ipeľská pahorkatina časťou Zalabský chrbát, severným smerom nadväzujú časti Bátovská pahorkatina, Brhlovské podhorie a Sebechlebská pahorkatina. 
Lokalita leží v Nitrianskom kraji, v okrese Levice a z významných sídiel tu leží okrajovo mesto Levice a obce Santovka, Demandice, Zbrojníky, Sikenica a Ipeľský Sokolec. Centrálnou časťou pahorkatiny prechádza cesta I/75 z Nových Zámkov do Lučenca, ktorá na východnom okraji križuje cestu I/66 zo Šiah do Krupiny. Strednou časťou z Levíc na juh cez Demandice do Štúrova vedie cesta II/564. Na tieto dopravné tepny sú napojené cesty III. triedy, ktoré dopravne obsluhujú okolité obce. Juhovýchodným a južným okrajom prechádza aj železničná trať Zvolen – Čata.
Chránené územia.
V tejto časti pahorkatiny sa nachádza chránený areál Kráľovičova slatina a prírodná pamiatka Travertínová kopa.
Turizmus.
Mierne zvlnená centrálna oblasť Ipeľskej pahorkatiny poskytuje široké možnosti na nenáročnú turistiku a cykloturistiku. Pri Kalinčiakove sa nachádza rekreačné stredisko Margita – Ilona.
Katoličeskaja enciklopedija

Katoličeskaja enciklopedija () je špecializovaná ruskojazyčná encyklopédia v piatich zväzkoch. Venuje sa témam spojeným s katolicizmom a Katolíckou cirkvou. Obsahuje však aj články o rôznych aspektoch svetovej kultúry, články o iných kresťanských a nekresťanských náboženských spoločenstvách, ako aj články venované filozofii. Významná časť článkov je venovaná dejinám Katolíckej cirkvi v Rusku. Obsahuje viac ako 5 500 článkov a asi 3 000 čiernobielych a farebných ilustrácií.
Encyklopédiu vydalo Izdateľstvo Franciskancev (slov. „Františkánske vydavateľstvo“) a práce trvali 17 rokov. Prvá pracovná skupina vznikla v roku 1996, práce začali v roku 1999. Na diele spolupracovalo viac ako 200 odborníkov z Ruska i zahraničia. Encyklopédia vychádza z vlastnej výskumnej práce a z výskumu sekundárnych prameňov, nejde o preklad iných encyklopédii. Posledný zväzok vyšiel v roku 2013. Po krátkom čase sa zrodila myšlienka pracovať na flexibilnejšom a modernejšom formáte encyklopédie a tak vznikli zadarmo dostupná elektronická verzia a aplikácia. Elektronická verzia odstraňuje obmedzenia týkajúce sa objemu obsahu a je pravidelne dopĺňaná a aktualizovaná, čo sa obsahu i bibliografickej časti týka.
Prvý zväzok encyklopédie vyhral súťaž „Najlepšia kniha roku 2002“ na Kresťanskej výstave kníh v Petrohrade.
Palais Berlitz

Palais Berlitz (tj "Berlitzov palác") je kancelárska budova v Paríži postavená v 30. rokoch 20. storočia. Nachádza sa v 2. obvode medzi ulicami "Boulevard des Italiens", "Rue Louis-le-Grand", "Rue de la Michodière" a "Rue de Hanovre". Dom bol postavený na mieste Hannoverského pavilónu, ktorý bol demontovaný a premiestnený do parku v meste Sceaux.
História.
Na mieste sa nachádzal Hannoverský pavilón, ktorý postavil v rokoch 17581760 architekt Jean-Michel Chevotet (16981772). Pri výstavbe Berlitzovho paláca bol pavilón demontovaný av roku 1932 opäť postavený v parku v meste Sceaux.
Na jeho mieste bola postavená kancelárska budova pôvodne pod názvom "Palais de Hanovre". Jej autorom je architekt Charles Lemaresquier (18701972). Na prízemí sa nachádzali obchody a kino s 200 miestami. V paláci sa usídlila jazyková škola lingvistu Maximiliana Berlitza a po ňom bol neskôr pomenovaný.
V čase nacistickej okupácie sa v paláci od 5. septembra 1941 do 15. januára 1942 konala propagandistická antisemitská výstava "Žid a Francúzsko" (Le Juif et la France).
V 50. rokoch bolo prízemie prestavané na kino so sálou pre 1500 ľudí. V 80. rokoch ho spoločnosť Gaumont premenila na šesť malých sál.
V 90. rokoch bol interiér budovy kompletne prestavaný, iba fasáda bola zachovaná v pôvodnej podobe. Po požiari sídla Crédit Lyonnais v roku 1996 banka presunula svoju parížsku pobočku do tohto paláca.