burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Robíme to pre deti – SF

Robíme to pre deti – SF (v rokoch 20042011 Slobodné fórum, skratka SF) bola politická strana pôsobiaca na Slovensku v rokoch 20042016. Jej predsedníčkou je Zuzana Martináková.
Volebné výsledky.
Volebné výsledky z volieb do Národnej rady SR a Európskeho parlamentu, v ktorých sa zúčastnila strana SF.
Volebné preferencie.
Volebné preferencie strany v percentách podľa Štatistického úradu SR do marca 2009. ("Pozn.: Od júla 2006 do apríla 2007 sa skúmali sympatie k politickej strane.") Od apríla 2009 preferencie podľa agentúry Focus. "(pozn. referencie podľa agentúry Median SK – júl 2009)."
Hrubo vyznačené preferencie znamenajú prekročenie hranice 5 % potrebnej na vstup do parlamentu.
Členská základňa.
Podľa oficiálnych údajov mala k 31. decembru 2011 strana 751 členov.
SF

SF môže byť:
Paprika

Paprika môže byť:
Árpád Duka-Zólyomi

Ing. Árpád Duka-Zólyomi (* 8. máj 1941, Bratislava – † 26. júl 2013) bol slovenský politik, poslanec Európskeho parlamentu. 
Po absolvovaní gymnázia v Galante vyštudoval Fakultu technickej a jadrovej fyziky ČVUT-FJFI v Prahe, odbor reaktorová fyzika. V rokoch 1958 – 1960 robotník závodu MDŽ a KSMB v Bratislave, 1968 – 1976 vysokoškolský učiteľ a vedecký výskumník UK Bratislava, katedra jadrovej fyziky, FMFI-KJF, 1976 – 1989 vedecký pracovník LNF – SÚJV Dubna (ZSSR), od 1989 vysokoškolský učiteľ a vedecký výskumník UK Bratislava, katedra jadrovej fyziky, FMFI-KJF. 
Vydal asi 80 publikácií v oblasti neutrónovej fyziky, nízkej rádioaktivity, štiepenia jadier, vysokoškolské učebnice. 
Externé odkazy.
Árpád Duka-Zólyomi na stránke EP
Mars Climate Orbiter

Mars Climate Orbiter (pôvodne Mars Surveyor '98 Orbiter) bola jedna z dvoch kozmických sond z programu Mars Surveyor '98, druhá bola Mars Polar Lander (pôvodne "Mars Surveyor '98 Lander"). Tieto dve misie mali študovať marťanské počasie, klímu a pátrať po vode a oxide uhličitom v atmosfére a na povrchu. Získané údaje mali slúžiť na stanovenie teplotných profilov atmosféry, určenie dlhodobých klimatických zmien a úlohu atmosféry v tomto procese.
Ciele misie.
Ciele misie by sa dali zhrnúť do týchto bodov:
Špecificky bola určená pre štúdium prachových búrok, počasia, mrakov, prachových hmiel, ozónu, distribúcie a presunov prachu a vody, vplyvu topografie na atmosférickú cirkuláciu, atmosférickej odpovede na slnečný ohrev, povrchových čŕt, vetra, erózie a zmeny farieb povrchu. Sonda niesla tieto dve zariadenia na splnenie cieľov: "Mars Climate Orbiter Color Imager" (MARCI), ktorý mal zhotovovať denné fotografie atmosféry a povrchu vo vysokom rozlíšení a "Pressure Modulated Infrared Radiometer" (PMIRR), ktorý dovoľoval meranie teploty atmosféry, výskyt vodnej pary a koncentráciu prachu. Sonda mala tiež slúžiť na zhromažďovanie a preposielanie údajov z povrchovej sondy Mars Polar Lander a iných budúcich amerických a medzinárodných misií.
Priebeh letu.
Sonda vzlietla 11. decembra 1998 z kozmodrómu Cape Canaveral pomocou nosnej rakety Delta 7425. Po štyroch korekčných manévroch dorazila 23. septembra 1999 k Marsu. Tam na 16 minút a 23 sekúnd zažihla svoj motor. Pri tomto manévri sa dostala do zákrytu za planétu Mars (z pohľadu zo Zeme). So sondou sa potom už nepodarilo nadviazať spojenie.
Príčina zlyhania.
Uskutočnené vyšetrovanie zistilo, že výrobca sondy, firma Lockheed Martin, vytvoril hlavný motor tak, že pracoval s anglickými mierami (jeho ťah sa udával v librách), kým NASA so sondou komunikovala v metrických mierach (ťah sa udával v Newtonoch). Vďaka tejto chybe sa sonda namiesto plánovaných 140 až dostala do vzdialenosti iba od povrchu planéty. Atmosféra ju ale spálila už niekde medzi 80 až od povrchu.
Gravitačné zrýchlenie

Gravitačné zrýchlenie (ag) je zrýchlenie, ktoré hmotnému bodu udeľuje gravitačná sila. Jeho vzorec je ag = Fg/m, kde Fg je gravitačná sila a m je hmotnosť. Jeho jednotkou je m/s².
Gravitačné zrýchlenie je číselne zhodné s veličinou intenzita gravitačného poľa; je tomu tak preto, lebo zotrvačná hmotnosť je priamo úmerná gravitačnej hmotnosti.
Tiažové zrýchlenie je výslednica gravitačného zrýchlenia a odstredivého zrýchlenia, nie je teda zhodné s gravitačným zrýchlením.
Renáta Hiráková

 
 
Renáta Hiráková (* 27. máj 1971, Košice) je bývalá basketbalistka, reprezentantka Česko-Slovenska a Slovenska, účastníčka Letných olympijských hier 1992 v Barcelone.
Je dvojnásobnou medailistkou z majstrovstiev Európy. V roku 1993 bola členkou bronzového tímu Slovenska, keď v stretnutí o 3. miesto v Perugii proti domácemu zaznamenala 20 sekúnd pred koncom víťazný kôš. V roku 1997 získala striebro po semifinálovom víťazstve nad domácim (81 : 55) a finálovej prehre s (62 : 72). Svoj posledný reprezentačný zápas odohrala proti v júni 2004.
Moč

Moč je kvapalný odpad vylučovaný obličkami a po nahromadení sa v močovom mechúre je odvedený z tela procesom zvaným močenie. Vylučovanie moču slúži najčastejšie na vyplavenie odpadných molekúl zobraných z krvi obličkami a pre homeostázu telesných kvapalín, ale mnoho druhov používa moč i pre čuchovú komunikáciu.
Zloženie.
Moč je priehľadný roztok s farbou od svetložltej po jantárovú. Je to vedľajší produkt alebo odpadná kvapalina vylučovaná obličkami, transportovaná močovodmi do močového mechúra, kde sa hromadí, až kým je odvedená močovou trubicou. Moč sa skladá z vodného roztoku metabolických odpadov (napr. močovina – urea CH4N2O), rozpustených solí a organických látok. Tekutiny a materiály filtrované obličkami a určené stať sa močom pochádzajú z krvi alebo intersticiálnej (vmedzerenej) tekutiny. Zloženie moču je upravené procesom reabsorpcie, keď esenciálne molekuly nutné pre telo, ako napr. glukóza, sú reabsorbované prenášajúcimi molekulami späť do krvného obehu. Ostávajúca tekutina obsahuje vysoké koncentrácie močoviny a iných nadbytočných alebo potenciálne toxických substancií, ktoré budú odvedené z tela močením. Moč prúdi nasledujúcimi štruktúrami: oblička, močovod, močový mechúr a nakoniec močová rúra. Moč je produkovaný procesom filtrácie, reabsorpcie a tubulárnej sekrécie (trubicovitého vylučovania).
Moč obsahuje veľké množstvo močoviny, výborného zdroja dusíka pre rastliny a je užitočný urýchľovač kompostu. Močovina je 10 000-krát menej toxická než amoniak (čpavok) a je vedľajším produktom deaminácie (2 molekuly NH3) a bunkových produktov respirácie – dýchania (1 molekula CO2) v spoločnej kombinácii. Ďalšie komponenty sú rôzne anorganické soli, napr. chlorid sodný.
Ph: 4,5 – 7,8
merná hmotnosť (hustota): 1 002 – /m3,
denná diuréza: 0,5 – 1,5 l,
oligúria: menej ako 500 ml/deň,
anúria: nulová diuréza,
polyúria viac ako 1 500 ml/deň,
fyziologická proteinúria: 0,2 – 0,3 g/l = 70 mg/ deň
Hugo Schiff

Hugo Schiff (* 26. apríl 1834, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko – † 8. september 1915, Florencia, Taliansko) bol nemecký chemik. Bol študentom Friedricha Wöhlera v Göttingene. V roku 1879 založil Chemický inštitút na Univerzite vo Florencii. Objavil Schiffovu zásadu a rôzne amíny. Bol zodpovedný za výskum aldehydov.
Schiffov test je pomenovaný po ňom. Skúmal amínové kyseliny a Biuretove činidlo.
Peter Waage

Peter Waage (* 29. jún 1833, Flekkefjord, Nórsko – † 13. január 1900, Oslo) bol nórsky chemik a profesor na Univerzite v Oslo. Spolu s Catom Guldbergom objavil zákon účinku hmotností (Guldbergov-Waageho zákon) medzi rokmi 1864 a 1879.
Ľubomír Roman

Mgr. art. Ľubomír „Ľubo“ Roman (* 12. apríl 1944, Malacky† 13. marec 2022, Bratislava) bol slovenský herec a politik. Bol signatárom Anticharty, ministrom kultúry Slovenskej republiky (SR) vo vláde Jozefa Moravčíka (1994), poslancom Národnej rady SR (19941998; NR SR) a historickym prvým predsedom Bratislavského samosprávneho kraja (20012005).
Život.
Absolvoval štúdium na Divadelnej fakulte Vysokej školy múzických umení v Bratislave (VŠMU). V rokoch 19662001 pôsobil ako herec Divadla Nová scéna v Bratislave, pričom divadlo v období rokov 19911996 riadil. Od roku 1986 bol aj pedagógom Divadelnej fakulty VŠMU.
Bol ženatý a mal dve deti. Zomrel na infarkt 13. marca 2022.
Politická činnosť.
Štátna politika.
Od 15. marca do 13. december 1994 bol ministrom kultúry SR v dočasnej vláde vedenej Jozefom Moravčíkom. V predčasných voľbách do NR SR 30. septembra1. októbra 1994 bol zvolený za poslanca NR SR za Kresťanskodemokratické hnutie (KDH). V roku 1995 opustil poslanecký klub KDH a pôsobil ako nezaradený poslanec až do konca volebného obdobia v roku 1998.
Istý čas pôsobil ako podpredseda Aliancie nového občana (ANO), ale 11. septembra 2005 bol zo strany vylúčený ako dôsledok kauzy Zmenky.
V roku 2004 kandidoval v prezidentských voľbách, ale vzdal sa kandidatúry v prospech Eduarda Kukana. V prvom kole však aj tak získal 1 806 (0,09%) hlasov, čím sa umiestnil na poslednom mieste z dvanástich kandidátov.
Regionálna politika.
V historicky prvých voľbách do orgánov samosprávnych krajov 1. decembra 2001 bol ako kandidát koalície ANO, Demokratickej strany (DS), KDH, Slovenskej demokratickej a kresťanskej únie (SDKÚ) a Strany maďarskej komunity (SMK) zvolený za predsedu Bratislavského samosprávneho kraja.
Na funkciu opätovne kandidoval v župných voľbách 26. novembra a 10. decembra 2005 za koalíciu ANO, DS, SDKÚ, SMK a Strany zelených, no v druhom kole volieb ho porazil Vladimír Bajan.
Aharon Kacir

Aharon Kacir (* 15. september 1914, Lodž, Ruský štát – † 30. máj 1972, Lod, Izrael) bol izraelský chemik a priekopník v štúdiu elektrochémie biopolymérov.
Životopis.
Narodil sa v v poľskej Lodži, v roku 1925 odišiel do Palestíny, kde študoval na Hebrejskej univerzite v Jeruzaleme.
Zomrel v roku 1972 počas teroristického útoku Japonskej červenej armády na telavivské medzinárodné "Letisko Ben Guriona" (náležiace pod mesto Lod).
Izraelská pošta na jeho pamiatku vydala známku.
Jeho mladší brat Efrajim sa v roku 1973 stal izraelským prezidentom.
Hazel Gladys Bishopová

Hazel Gladys Bishop (* 17. august 1906, Hoboken, New Jersey, USA – † 5. december 1998, Rye, New York) bola americká chemička a podnikateľka ktorá založila kozmetickú firmu Hazel Bishop, Inc.
Hazel Bishopová v roku 1929 vyštudovala Barnard Collage, neskôr začala navštevovať večernú školu na Columbia University. Od roku 1935 do 1942 bola asistentkou v dermatologickom laboratóriu. Neskôr sa zamestnala ako chemička v Standart Oil Development (19421945). Potom pracovala pre Socony Vacuum Oil Company (19451950).
V roku 1949 po dlhých a namáhavých experimentoch, Bishopová objavila rúž ktorý vydržal na perách dlhšie ako produkty ponúkane v obchode. Neskôr založila firmu Hazel Bishop, kde vyrábala svoj rúž. Tento rúž mal obrovský úspech na trhu.
Irène Joliotová-Curieová

Irène Joliotová-Curieová (; * 12. september 1897, Paríž, Francúzsko – † 17. marec 1956, Paríž) bola francúzska chemička, dcéra Marie a Pierra Curie a manželka Frédérica Joliota-Curieho.
Študovala na Fakulte prírodných vied na Sorbonne, ale jej štúdium bolo prerušené prvou svetovou vojnou, počas ktorej pracovala ako sestrička pri röntgene. Po skončení vojny získala doktorát prírodných vied za dizertačnú prácu o alfa žiarení polónia.
V roku 1926 sa vydala za Frédérica Joliota, spolu mali dve deti – dcéru Hélène a syna Pierra. Na tú dobu zaujímavým faktom je, že jej manžel po svadbe prijal jej priezvisko Curie, a ona jeho priezvisko Joliot, teda obaja vystupovali pod rovnakým zloženým tvarom priezviska Joliot-Curie. Vo vedeckých prácach sa však naďalej podpisovali svojimi rodnými priezviskami. Irène so svojím manželom spolupracovala na výskume prírodnej a umelej rádioaktivity, transmutácie častíc a nukleárnej fyziky. V roku 1935 sa podelili o Nobelovu cenu za chémiu. V roku 1938 jej práca a výskum aktivity neutrónov ťažkých kovov sa stala dôležitým krokom k objaveniu jadrovej fúzie. Stala sa profesorkou Prírodovedeckej fakulty v Paríži (1937) a v roku 1946 riaditeľkou Rádiologického inštitútu.
Ako aktivistka za mier sa zaujímala o práva žien. Stala sa členkou "Comité National de l'Union des Femmes Françaises" (Národný výbor Zväzu francúzskych žien) a Svetovej rady mieru. Viedla katedru Nukleárnej fyziky na Sorbonne a v roku 1936 ju vtedajšia vláda Francúzska vymenovala za tajomníčku pre vedecký výskum a napokon bola vymenovaná za dôstojníčku čestnej légie.
Irène Joliotová-Curieová zomrela v Paríži na leukémiu spôsobenú ožiarením pri výskume rádioaktivity.
Tiažové zrýchlenie

Tiažové zrýchlenie alebo zrýchlenie voľného pádu je zrýchlenie telies na Zemi (resp. analogicky na inom vesmírnom telese), ktoré je výslednicou gravitačného zrýchlenia a odstredivého zrýchlenia (odstredivé zrýchlenie vzniká ako dôsledok otáčania Zeme/daného vesmírneho telesa). Jednotkou tiažového zrýchlenia je m/s2.
Tiažové zrýchlenie na Zemi.
Gravitačné aj odstredivé zrýchlenie závisí na vzdialenosti telesa od stredu Zeme. Odstredivé zrýchlenie je kolmé na os otáčania Zeme a gravitačné zrýchlenie smeruje do stredu Zeme. 
Miestne tiažové zrýchlenie závisí od geografickej šírky a nadmorskej výšky. Na rovníku na úrovni morskej hladiny má hodnotu asi 
g = /s2.
Na 45. stupni zemepisnej šírky:
Na póloch:
Na jeden meter výšky sa tiažové zrýchlenie znižuje približne o 3x10−6 m/s2 za predpokladu, že výška je vzhľadom na zemský priemer zanedbateľná.
Beztiažový stav, ktorý je na satelitoch obiehajúcich okolo Zeme, je iba zdanlivý. V skutočnosti sa satelity pohybujú nad Zemou takou rýchlosťou, aby sa odstredivá sila vyrovnala s dostredivou.
Dnes sa uvažuje o tom, že orbitálne stanice v budúcnosti budú využívať „umelú gravitáciu“. Tá bude vytváraná odstredivým efektom za použitia rotujúcich konštrukcií.
Rajecká kotlina

Rajecká kotlina (nesprávne hovorovo "Rajecká dolina") je podcelok Žilinskej kotliny. 
Poloha.
Kotlina sa nachádza na severozápadnom Slovensku a zaberá južnú časť žilinského okresu. V rámci Žilinskej kotliny na severe hraničí korytom Turianského potoka so Žilinskou pahorkatinou a na západe časťou koryta Čierňanky západne od Rajca s Domanižskou kotlinou. Na severozápade susedí s podcelkami Súľovských vrchov, Súľovskými skalami a Skalkami, na východe a juhu sa dvíha Lúčanská Fatra, podcelok Malej Fatry. Na juhozápade vytvára výraznú hranicu Zliechovská hornatina, tvoriaca súčasť Strážovských vrchov. 
Tvorí ju údolie riečky Rajčanky a jej prítokov. Má pretiahnutý tvar a je dlhá cca 15 km (Rajecká Lesná – Turie) a v strednej časti široká cca 7 km (Zbyňov – Kunerad).
Doprava.
Dopravnou tepnou územia je cesta I/64, vedúca zo Žiliny cez Rajecké Teplice, Rajec a Fačkov do Prievidze. Dôležitú spojnicu s Považím tvorí aj cesta II/517 z Rajca do Považskej Bystrice. Osobnú i nákladnú prepravu zo Žiliny po Rajec zabezpečuje aj železničná trať Žilina – Rajec.
Dejiny.
Podľa archeologických nálezov siahajú najstaršie stopy osídlenia Rajeckej kotliny do doby eneolitu. Slovania ju začali obývať asi v 6. storočí. V 9. storočí bolo jej územie už súčasťou Nitrianskeho kniežatstva a Veľkej Moravy. Do Uhorska bola pričlenená niekedy koncom 11. storočia a začali vznikať feudálne panstvá so strediskami v Rajci a Lietave, ktoré toto územie spravovali. Bola súčasťou Trenčianskej stolice. Počas 2. svetovej vojny tu prebiehali boje medzi partizánmi a Nemcami, čoho dôkazom sú dodnes existujúce pozostatky protitankových zábran pri turskom rázcestí.
Príroda.
Celá kotlina je bohatá na flóru a prírodné výtvory, okolie je popretkávané turistickými chodníkmi a cyklotrasami. Medzi turisticky obľúbené lokality patria (už mimo kotliny ležiace) rázovité Čičmany, Slovenský betlehem a Bazilika narodenia Panny Márie v Rajeckej Lesnej, Slnečné skaly a okolie vrchu Skalky so zaujímavými skalnými útvarmi. V dlhých dolinách Lúčanskej Fatry, no i v samotnej kotline je niekoľko menších chránených území (Kľak, Kozol, Šujské rašelinisko, Turská skala, Poluvsianska skalná ihla) a biocentier so vzácnym rastlinstvom.
Známe a navštevované sú kúpele v Rajeckých Tepliciach, kúpalisko v Rajci, menšie lyžiarske areály a množstvo iných zaujímavostí.
Bostonské pitie čaju

Bostonské pitie čaju alebo Bostonský čajový večierok () je udalosť zo 16. decembra 1773, kedy v bostonskom prístave obyvatelia prezlečení za Indiánov potopili 342 debien čaju, ktoré priviezla Východoindická spoločnosť (). Protestovali tým proti zvýšeniu dane za čaj, ktoré požadovalo Spojené kráľovstvo. 
Bostonské pitie čaju bola predohra boja amerických kolónií proti Británii, ktorý viedol k nezávislosti USA.
V roku 1773 Británia poskytla Samuelovi Adamsovi a jeho stúpencom potrebnú iskru. Mocná Východoindická spoločnosť, ktorá sa ocitla v ťažkej finančnej tiesni, sa obrátila na britskú vládu, ktorá jej udelila monopol na všetok čaj vyvážaný do kolónií. Vláda dovolila Východoindickej spoločnosti priamo zásobovať maloobchodníkov a obísť tak koloniálnych veľkoobchodníkov, ktorí predtým obchod sprostredkúvali. Po r. 1770 prekvital ilegálny obchod natoľko, že väčšina čaju konzumovaného v Amerike bola cudzieho pôvodu, dovážaná ilegálne bez cla. Predajom čaju prostredníctvom vlastných agentov za cenu oveľa nižšiu, ako bola cena zaťažená clom, Východoindická spoločnosť dosiahla, že pašovanie stratilo zmysel, a zároveň ohrozila existenciu nezávislých koloniálnych veľkoobchodníkov. Koloniálni obchodníci, pobúrení nielen stratou obchodu s čajom, ale aj monopolistickými praktikami, sa pridali k agitácii radikálov za nezávislosť.
V južných i severných prístavoch atlantického pobrežia boli agenti Východoindickej spoločnosti nútení ustúpiť a nové zásielky čaju sa buď vrátili do Anglicka, alebo uložili do skladov. V Bostone však agenti kolonistom vzdorovali a s podporou kráľovského guvernéra urobili prípravy na vylodenie prichádzajúcich zásielok bez ohľadu na odpor. 16. decembra 1773 skupina mužov preoblečených za Indiánov z kmeňa Mohawkov pod vedením Samuela Adamsa prenikla na paluby troch britských lodí kotviacich v prístave a vyhádzala debny s čajom do vody. K tomuto skutku ich viedla obava, že keby čaj vyložili na breh, kolonisti by zaplatili daň a čaj kúpili. Adams a jeho skupina radikálov pochybovali o tom, že by ich krajania zostali verní princípu. 
Británia musela čeliť kríze. Východoindická spoločnosť konala na príkaz parlamentu, a ak by zničenie čaju zostalo bez potrestania, parlament by pred svetom priznal, že nemá nad kolóniami kontrolu. Verejná mienka v Británii takmer jednomyseľne odsúdila bostonský čajový večierok ako prejav vandalizmu a dovolávala sa zákonných opatrení, ktoré by rebelantských kolonistov priviedli k poslušnosti.
Levie srdce

Levie srdce môže byť:
Oxymoron

Oxymoron (z gréckeho "oxys" = ostrý, inteligentný + "moros" = tupý, pomalý, hlúpy) je spojenie slov protirečiaceho si významu, obyčajne podstatného mena a prídavného mena. Napr. "výrečné mlčanie", "zdravý nemocný", "chudobný boháč, totalitná demokracia."
Oxymoron sa niekedy chápe aj ako metaforický epiteton alebo ako adjektívna metafora.
Katar

Katar môže byť:
Bogomilstvo

Bogomilstvo bolo kacírske hnutie v ortodoxnej cirkvi. Založil ho v 10. storočí kňaz Bogomil. Vyvinulo sa z manicheizmu 3. storočia. Bogomilstvo zakorenilo medzi Bulharmi a križiacke výpravy ho preniesli na Západ, kde sa udomácnilo ako katarstvo, resp. v južnom Francúzsku ako albigénstvo. 
Bogomil, zakladateľ tejto herézy, bol vidieckym kňazom v Bulharsku v 10. storočí. Jeho meno, ktoré znamená „milujúci Boha“, bolo pravdepodobne pseudonymom. Pôvodní bogomilovia odmietali Starý zákon a riadili sa iba Novým zákonom. Neskorší byzantskí bogomilovia urobili výnimku pri starozákonných Žalmoch a Knihách prorokov. Neprijímali však Písmo doslovne. Základom ich učenia bolo presvedčenie, že to, čo je viditeľné, je zlé. Samotné ľudské telo je výtvorom padlého anjela Satana, ktorý prepadol zlu. To, čo je neviditeľné, je spirituálne. Bogomilovia považovali Satana za prvorodeného syna Božieho a Ježiša Krista za jeho mladšieho brata. Satan bol síce božím protivníkom, ale bol od Boha závislý. Pýcha spôsobila Satanov pád, a keď bol spolu s buričskými anjelmi zvrhnutý z nebies, vytvoril nové nebo, zem a tiež telesnú schránku človeka. Život však do tela vdýchol Boh výmenou za sľub, že ľudské duše po smrti poputujú do skutočného neba. Satan súhlasil, ale bol žiarlivý na božský potenciál človeka, a tak zviedol Evu a dohnal Kaina k vražde svojho brata. Neskôr nahovoril židovskému národu, že on je tým najvyšším Bohom, a nazval sa Jahvem. Mojžiš sa stal nevedomky jeho nástrojom. Druhorodený Ježiš vstúpil do sveta, aby porazil bratove pozemské kráľovstvo. Satan síce spôsobil Ježišovu fyzickú smrť, ale po jeho zmŕtvychvstaní priznal porážku. Stratil svoju božskú silu a Ježiš potom prevzal jeho miesto na nebesiach.
Mravčia hmlovina

Mravčia hmlovina, označovaná aj ako Mz3 alebo Menzel 3, je planetárna hmlovina v súhvezdí Pravítko, ktorú študovali 20. júla 1997 astronómovia Bruce Balick a Vincent Icke pomocou Hubblovho vesmírneho ďalekohľadu.
Flámsko

Flámsko (zriedkavo: "Flandersko, Flandry"; po holandsky/flámsky "Vlaanderen", po francúzsky "Flandre(s)", po česky "Flandry" (ale severné Belgicko je "Vlámsko")) môže byť:
Zmluva z Nice

Zmluva z Nice je zmluva pozmeňujúca Maastrichtskú zmluvu o Európskej únii a Rímsku zmluvu. Bola podpísaná 26. februára 2001 v Nice členskými štátmi EÚ a vstúpila do platnosti 1. februára 2003. Agenda zaniknutého Európskeho spoločenstva uhlia a ocele bola touto zmluvou prevedená na Európske spoločenstvo.
Zmluva z Nice zmenila spôsob rozhodovania v EÚ: namiesto jednohlasného rozhodovania sa začalo hlasovať kvalifikovanou väčšinou. Ďalej zavádza tzv. princíp dvojitej väčšiny: za prijatie návrhu zákona musí hlasovať 55 percent členov Rady EÚ, reprezentujúcich 65 percent obyvateľstva. Zmluva z Nice zvýšila počet poslancov Európskeho parlamentu na 732 a prerozdelila hlasy medzi jednotlivými štátmi v Rade EÚ a v Európskom parlamente. 
Väčšina prijatých opatrení mala pripraviť Úniu na prijatie 10 ďalších krajín a zabezpečiť jej akcieschopnosť do budúcnosti.
Slovná hra (hra)

Slovná hra je hra, ktorá sa hrá prostredníctvom slov. Buď sa slová tvoria alebo hádajú.
Príklady slovných hier:
Močová inkontinencia

Močová inkontinencia alebo pomočovanie je nedobrovoľná strata moču z tela. Často je dočasná a skoro vždy vyplýva z aktuálneho zdravotného stavu.
V tomto článku termín „inkontinencia“ je použitý pre spojenie „močová inkontinencia“. Existuje i fekálna inkontinencia.
Močová inkontinencia u žien.
Ženy trpia inkontinenciou 2-krát viac často ako muži. Tehotenstvo a pôrod, menopauza a štruktúra ženského močového traktu spôsobujú tento rozdiel. Ale ženy i muži sa môžu stať inkontinentnými pre neurologický úraz, vrodené defekty, mozgovú porážku, sklerózu multiplex a fyzické problémy spojené so starnutím.
Kým močová inkontinencia postihuje staršie ženy viac často než mladšie ženy, počiatok inkontinencie nie je nutne spojený s vekom. Inkontinencia je liečená a často liečiteľná v každom veku.
Ženy s inkontinenciou môžu mať rozpaky hovoriť o svojom probléme, čo je ale nesprávne.
Inkontinencia u žien sa obvykle vyskytuje pre problémy so svalmi, ktoré pomáhajú zadržovať alebo uvolňovať moč. Telo skladuje moč – vodu a odpady vylúčené obličkami – v močovom mechúri, čo je orgán podobný balónu. Mechúr je napojený na močovú trubicu, ktorou moč opúšťa telo.
Počas močenia sa svaly v stene mechúra kontrahujú (sťahujú), tlačiac moč von z mechúra do močovej trubice. Súčasne svaly zvierača okolo močovej trubice relaxujú (uvoľňujú sa), nechávajúc moč prechádzať von z tela. Inkontinencia sa objaví, keď svaly mechúra sa nečakane kontrahujú alebo svaly okolo močovej trubice sa nečakane uvoľnia (relaxujú).
Kráter

Kráter je priehlbina približne kruhového tvaru na povrchu alebo vnútri telies v planetárnej sústave (planét, mesiacov a planétok). Krátery majú priemer od niekoľkých mikrónov až do tisícok kilometrov. Najväčšie krátery sa nazývajú panvy alebo (hlavne na Mesiaci) moria (mare).
Krátery možno podľa vzniku rozdeliť na dve skupiny:
Slovná hra

Slovná hra môže byť:
Bitka pri Trebii

Bitka pri Trebii môže byť:
Bitka pri Ticine

Bitka pri Ticine bola prvou bitkou, ktorú zviedli v roku 218 pred Kr. Hannibalovi vojaci a rímske vojsko na pôde Itálie počas druhej púnskej vojny.
Keď Hannibal prekročil rieku Rhônu (lat. "Rhodanus") a prekonal Alpy, jeho vojsko vstúpilo na pôdu Itálie. Rímsky konzul a vojvodca Publius Cornelius Scipio nestihol zabrániť Hannibalovmu postupu a až pri rieke Ticine, ktorá sa vlieva do rieky Pád, dostihol kartáginské vojsko. Aby sa Rimania dostali k nepriateľovi na dosah, museli vybudovať cez riečku Ticino drevený most, chránený obrannou vežou. 
Hannibal medzitým získaval do svojho vojska príslušníkov domorodých kmeňov, ktorým sľuboval udelenie občianskych práv v Kartágu, iným sľuboval peniaze, otrokom slobodu. 
K boju došlo viacmenej náhodou, keď Hannibal aj Scipio sprevádzaní jazdeckými oddielmi, narazili na seba pri prieskume okolitej krajiny. Scipio postavil do predu vrhačov kopijí a gallských jazdcov, Hannibal v strede umiestnil hispánsku jazdu a na krídlach rozmiestnil numidské oddiely. Bitku začali vrhači kopijí, ktorí znepokojovali jazdecké jednotky. Potom sa zapojili do boja jazdecké a pešie jednotky. Napokon Hannibal vrhol do útoku svoju zálohu numidských bojovníkov.
Rimania náhle začali ustupovať, pretože ich veliteľ, konzul P. Cornelius Scipio bol zranený a obávali sa o jeho osud. Zachránil ho jeho syn, budúci víťaz nad Hannibalom. Spolu s jazdcami, ktorí veliteľa chránili vlastnými telami, ustúpili z bojiska a stiahli sa do svojho tábora.
Bitka pri Trasimenskom jazere

Bitka pri Trasimenskom jazere bola jednou z významných bitiek medzi Hannibalom a Rímom počas druhej púnskej vojny (218-202 pred Kr.). 
Trasimenské jazero (tal. Lago di Trasimeno) leží v strednej Etrúrii asi 16 km západne od Perugie (antická Perusia). Na jar roku 217 pred Kr. Hannibal opustil svoj zimný tábor a podarilo sa mu prejsť močaristým údolím rieky Arno (lat. Arnus). V ťažkých podmienkach previedol Hannibal svoje vojsko na suchú zem, ale pritom oslepol na jedno oko. Stratil veľa vojakov, z bojových slonov mu zostal len jeden. 
Rímske vojsko, rozmiestnené v Ariminiu a v Arretiu mu nedokázalo v prechode zabrániť. Naopak, keď pod velením konzula Gaia Flaminia postupovalo pozdĺž severného brehu Trasimenského jazera, Hannibal obsadil okolité kopce Cortonského pohoria, ktoré sa takmer priblížilo k brehom jazera. Časť vojska umiestnil na brehu jazera, časť jazdy tajne ukryl, takže mohla zaútočiť od chrbta na Rimanov alebo zo svahov okolitých vŕškov. 
Rimania sa chystali rozvinúť svoje šíky, keď na nich Hannibalovi vojaci zaútočili. Rímske vojsko malo nevýhodu aj v tom, že ráno sa z Trasimenského jazera zdvihla hmla, takže Hannibalovým útokom bolo úplne prekvapené a dezorientované. 
Napriek tomu sa Rimania udatne bránili viac ako tri hodiny. Potom v boji zahynul konzul Gaius Flaminius a zvyšok rímskeho vojska sa dal na ústup, dokonca na útek. Niektorí vojaci sa snažili zachrániť vo vodách jazera, ale pod váhou ťažkej výzbroje sa utopili.
Asi 6 000 vojakov sa zachránilo, ale potom sa vzdalo púnskemu vodcovi Maharbalovi, ktorý ich uvrhol do pút. 
V boji padlo 15 000 Rimanov, 15 000 ich padlo do zajatia. Asi 10 000 ďalších vojakov sa jednotlivo alebo v malých skupinkách dostalo z obkľúčenia a postupne sa vrátili do Ríma. Kartáginci stratili asi 25 000 mužov, ďalší zahynuli v dôsledku ťažkých rán.
Po víťazstve pri Trasimenskom jazere zamieril Hannibal na juhovýchod Itálie do Umbrie, kde porazil asi 4000 jazdcov, ktorým velil proprétor Gaius Centenius. V Ríme prepukala panika, preto senát nariadil, aby bol menovaný diktátor Quintus Fabius Maximus a veliteľ jazdy (lat. magister equitum) Marcus Minucius Rufus.
Schyľovalo sa k najťažšej bitke v druhej púnskej vojne, k bitke pri Kannách.
Impaktný kráter

Impaktný kráter (iné názvy: dopadový kráter; veľký aj panva, veľký s dnom zaliatym žeravou magmou aj more; po dopade meteoritu aj meteoritový/meteoritický kráter) je priehlbina približne kruhového tvaru na povrchu telies v planetárnej sústave (planét, mesiacov a planétok), ktorá vznikla impaktom (dopadom).
Impaktné krátery majú priemer od niekoľkých mikrónov až do tisícok kilometrov. Najväčšie impaktné krátery sa nazývajú panvy alebo (hlavne na Mesiaci) moria (mare). Dno typického impaktného krátera leží nižšie ako jeho okolie. Jeho vyvýšený okraj sa prudko zvažuje do stredu kráteru a pozvoľna smerom von. Veľkosť kráteru záleží najmä na veľkosti dopadajúceho telesa (projektilu), na jeho rýchlosti pri dopade a jeho zložení. Veľkosť krátera je tiež významne ovplyvňovaná vlastnosťami cieľového telesa.
V slnečnej sústave vznikli impaktné krátery na všetkých telesách s pevným povrchom dopadmi menších astronomických telies. Na niektorých telesách však boli neskôr zahladené geologickou činnosťou. Napríklad na Zemi sa ich zachovalo iba približne 150. Povrch Merkúra a Mesiaca však zostal bez geologických zmien a je impaktnými krátermi husto pokrytý.
Vznik impaktného krátera.
Impaktné krátery vznikajú vo všeobecnosti pri zrážke dvoch telies v planetárnej sústave. Najviac impaktných kráterov na povrchu planét a mesiacov v slnečnej sústave pochádza z obdobia jej dotvárania v dobe asi pred 4,5–4 miliardami rokov. V tejto dobe prebiehalo intenzívne tzv. kozmické bombardovanie. 
Samotný impaktný proces, pri ktorom impaktný kráter vzniká, sa dá rozdeliť do troch fáz:
Dotyk a stlačenie.
Je najkratšia zo všetkých fáz a začína pri nej predávanie energie a hybnosti do podložia zasiahnutého telesa. Od miesta dotyku sa šíri nárazová vlna - dopadajúcim telesom aj podložím cieľa dopadu. Obidve telesá sú stláčané (až na tlak niekoľkých gigapascalov), prudko sa ohrievajú a dopadajúce teleso brzdí. Materiál cieľa aj dopadajúceho telesa sa vplyvom zahriatia roztaví a čiastočne vyparí a vo forme rýchlych výtryskov je vyvrhnutý po balistických dráhach do strán. 
Vyhĺbenie krátera.
Elastický rozžeravený materiál „odteká“ z miesta dopadu do strán. Podľa veľkosti dopadajúceho telesa môže táto fáza trvať iba niekoľko sekúnd až minút - čím väčšie je dopadajúce teleso, tým väčšie množstvo materiálu bolo roztavené a jeho „odtok“ tak trvá dlhšie.
Záverečné dotváranie vyhĺbeného priestoru.
Po dopade výtryskov materiálov z prvej fázy a po zastavení „odtoku“ taveniny sa materiál začne vlastnou tiažou vracať späť do vyhĺbeného priestoru. Stlačené podložie cieľa v mieste dopadu pod dnom krátera elasticky vypruží hore. Pri malých kráteroch dôjde iba k zosunutiu materiálov zo stien krátera. Pri veľkých kráteroch okrom toho stlačené podložie vypruží späť a dôjde k vytvoreniu stredového kopca. Usadením vyvrhnutého materiálu, vytvorením okraja a prípadne stredového kopca, je celý proces ukončený. V niektorých prípadoch môže pri najväčších kráteroch a panvách trhlinami v popraskanom podloží dochádzať k prenikaniu magmy zo žeravého vnútra cieľa do dna krátera a zaliať jeho dno. Pri najväčších impaktoch na Mesiaci tak došlo k vytvoreniu mesačných morí ("mare").
Scrabble

Scrabble je licencovaná slovná dosková hra pre dvoch až štyroch hráčov. Hrá sa na hracom pláne rozmerov 15x15 políčok. Hráči zo svojich písmenok formulujú slová tak, aby získali čo najviac bodov. Každé písmeno má stanovenú bodovú hodnotu od 1 do 10. V jednotlivých jazykových mutáciách hry majú tie isté písmená rôznu bodovú hodnotu, závisí od frekvencie výskytu v príslušnom jazyku. Polia hracieho plánu sú farebne a slovne rozlíšené, 8 polí je červených - slová ktoré vzniknú pri ich obsadení majú trojnásobnú hodnotu, 17 polí je ružových - zdvojnásobujú hodnotu slov, 12 tmavomodrých - strojnásobujú hodnotu písmena, 24 svetlomodrých - zdvojnásobujú hodnotu písmena. Vynálezca Scrabble ja newyorský architekt Alfred Mosher Butts.
Varianty hry.
Variant 2 eliminuje znevýhodnenie hráčov, ktorí si vytiahli „zlé“ písmená.
Zloženie hracej súpravy.
Slovenská hracia súprava obsahuje 100 dlaždíc:
"Q" a "W" sa tu nenachádzajú, pretože sa používajú iba v prevzatých slovách.
Od roku 2013 sa predáva nové zloženie dlaždíc:
Hamilkar

Hamilkar (po fenicky asi "Melkartov dar") bolo meno viacerých vojenských veliteľov a politikov v Kartágu, najmä:
Hamilkar I. (Kartágo)

Hamilkar bol kartáginský vojenský veliteľ a v rokoch 510-480 pred Kr. vládca Kartága.
Jeho otec bol Hanno alebo Mago. Počas tretej perzskej vojny ho v roku 480 pred Kr. poslali s 200 loďami a 300 000 bojovníkmi na Sicíliu, aby získal ostrov pre Kartágo. Svoje vojsko rozmiestnil v dvoch táboroch pri Himere. Syrakúzsky tyran Gelón ho napadol v tábore a zabil, jeho vojsko rozprášil, loďstvo spálil. Stalo sa to údajne v ten istý deň, ako Gréci porazili Peržanov pri Salamíne.
Hamilkar (bitka pri Eknome)

Hamilkar bol kartáginský vojenský veliteľ z obdobia prvej púnskej vojny.
Na začiatku vojny ho poslali na Sicíliu, kde úspešne bojoval proti Rimanom. Roku 257 pred Kr. bojoval v námornej bitke pri Tyndarskom myse. Táto bitka skončila nerozhodne. Roku 256 pred Kr. však utrpel porážku v námornej bitke pri myse Eknom, neskôr aj pri Adyse v Afrike, kde padol do rímskeho zajatia. O jeho živote nie je známych veľa informácií.
Často je nesprávne zamienaný s Hamilkarom Barkasom otcom Hanibala Barkasa.
Stupido

Stupido je slovná hra, ktorá trénuje pamäť. Je vhodná pri túre alebo cestovaní v dopravnom prostriedku. Nevyžaduje žiadne pomôcky.
Pravidlá.
Hráči sa môžu dohodnúť, či sa musí dodržiavať diakritika - dĺžne a mäkčene.
Slovný Mini Master Mind

Slovný Mini Master Mind je založený na podobnom princípe, ako klasický Mini Master Mind, ale namiesto kombinácie farieb hráč háda slovo, ktoré si druhý hráč myslí.
Pravidlá.
Hru možno hrať aj tak, že obaja hráči si myslia slovo a snažia sa uhádnuť súperove slovo skôr.
Príklad hry.
 Myslené slovo KRAVA
 MAČKA 1
 KOTVA 3
 BITVA 2
 KAČKA 2
 PRAHA 3
 KRAVA uhádol
Mini Master Mind

Mini Master Mind logická hra v ktorej jeden z hráčov vytvorí farebnú kombináciu a druhý hráč sa snaží túto kombináciu farieb uhádnuť. Farebná kombinácia je buď bez opakovania farieb alebo s opakovaním farieb.
Odpovede sú: uhádnutie farby a miesta - čierna, uhádnutie farby a neuhádnutie miesta biela.
Príklad hry.
Prípustné farby: Zelená, Červená, Modrá, Žltá, Hnedá, Fialová, Oranžová, Biela
 Myslená kombinácia HŽFZ
 ZČMŽ odpoveď 2B
 ČZHF 3B
 HFČO 1Č1B, vieme, že O tam nepatrí a Z tam patrí
 ŽFZH 4B, vieme, že všetky tam patria a Z patrí na koniec
 HŽFZ 4Č, uhádli sme
Štefan Štefanec

Ing. Štefan Štefanec (* 20. júl 1944) je slovenský komunálny a regionálny politik.
Štefan Štefanec je ženatý a má dve deti.
Henry Lee Giclas

Henry Lee Giclas (* 9. december 1910, Flagstaff, Arizona – † 2. apríl 2007, tamže) bol americký astronóm. Pracoval v Lowell Observatory a na zisťovanie planétok používal „blink comparator“. Pre prácu v observatóriu najal Roberta Burnhama. Objavil množstvo komét, vrátane periodickej kométy 84P/Giclas.
Medzi jeho objavy možno zarátať aj niekoľko planétok, vrátane 2201 Oljato zo skupiny Apollo a 2061 Anza zo skupiny Amor. Niektorí astronómovia považujú planétku Oljato za rodiča meteorického roja Orionidy. Planétka 1741 Giclas, objavená 26. januára 1960 v rámci Indiana Asteroid Program, nesie jeho meno.
Gravitačná sila

Gravitačná sila (značka: Fg) je sila, ktorá je mierou gravitačnej interakcie. Inak povedané: Gravitačná sila je sila pôsobiaca v dôsledku gravitácie.
Gravitačný zákon.
Gravitačná sila je pojem zavedený I. Newtonom. Jej vzorec sa volá (Newtonov) gravitačný zákon. Slovne možno tento zákon interpretovať tak, že gravitačná sila medzi dvoma hmotnými bodmi je úmerná súčinu ich hmotností a nepriamo úmerná štvorcu ich vzdialenosti.
Gravitačné pole.
Oblasť priestoru okolo hmotného objektu, v ktorej pôsobí gravitačná sila (resp. gravitačné sily) daného hmotného objektu, sa volá gravitačné pole.
Tiaž.
Súčet gravitačnej sily a odstredivej sily (odstredivej v dôsledku rotácie planéty) sa nazýva tiaž.
Stuart Allen Roosa

Stuart Allen „Stu“ Roosa (* 16. august 1933, Durango – † 12. december 1994, Falls Church) bol americký astronaut. Bol pilotom veliteľského modulu kozmickej lode Apollo 14. Misia trvala od 31. januára do 9. februára 1971 a bola treťou, ktorej posádka pristála na Mesiaci. Kým Shepard a Mitchell strávili dva dni na povrchu, Roosa riadil experimenty z obežnej dráhy vo veliteľskom module „Kitty Hawk“.
Životopis.
Mladosť a výcvik.
Po základnej a strednej škole študoval na ohlahomskej univerzite, titul leteckého inžiniera získal až na univerzite v Colorade v roku 1960. To už mal za sebou službu v americkom letectve od roku 1953 a prax testovacieho pilota na leteckej základni v Olmstrade v Pensylvánii. Neskôr slúžil na leteckých základniach Tachikawa a Edwards. Nalietal 4600 letových hodín. V roku 1966 sa dostal do piatej skupiny kozmonautov. Bol členom podporne posádky pre Apollo 9. Bol ženatý, s manželkou Joan mal štyri deti: Christophera, Jacka, Allen a Rosemary.
Lety do vesmíru.
Štart kozmickej lode sa uskutočnil z mysu Canaveral. Na palube s ním boli Alan Shepard a Edgar Mitchell. Deväťdenná misia bola treťou, ktorej sa podarilo na Mesiaci pristáť. Roosa nebol na mesačnom povrchu, ale riadil experimenty z obežnej dráhy vo veliteľskom module „Kitty Hawk“. Potom sa všetci traja vrátili na Zem a pristáli na hladine Tichého oceánu.
Po lete.
Bol ešte zaradený do záložných posádok Apollo 16 a Apollo 17. V roku 1976 z NASA odišiel a stal sa viceprezidentom medzinárodného oddelenia U.S. Industries Middle East Development Company so sídlom v gréckych Aténach. O rok neskôr sa vrátil do USA, kde sa stal prezidentom Jet Industries v Austine v Texase. V rokoch 1993-1994 bol prezidentom Gulf Coast Coors Inc., Gulfport. Zomrel po chorobe vo veku 61 rokov.
Oxidácia tukov

Oxidácia alebo žltnutie tukov je proces oxidácie dvojitých väzieb nenasýtených mastných kyselín vzdušným kyslíkom, obsiahnutým predovšetkým v tukoch a iných lipidoch. Výsledkom tohto procesu sú nežiaduce produkty, hlavne aldehydy a ketóny, ktoré negatívne vplývajú na organizmus a výrazne menia chuťový prejav a vôňu potravín obsahujúcich nenasýtené mastné kyseliny. Následkom je čiastočne alebo úplne znehodnotenie potraviny.
Chemická podstata žltnutia je adícia molekuly O2 vzdušného kyslíka na dvojitú väzbu mastnej kyseliny za vzniku peroxidu, s následkom štiepenia uhlíkového reťazca:
za vzniku dvoch koncových aldehydových skupín.
Tekuté oleje s vysokým podielom nenasýtených mastných kyselín sú k oxidácii náchylnejšie než tuhé tuky. Oxidáciu podporuje pôsobenie ultrafialového žiarenia a môže byť tiež urýchlená vhodnými enzýmami.
Oxidáciu tukov potlačujú antioxidanty. Dá sa spomaliť (nie úplne zastaviť) aj uložením potravín v chlade, na suchých miestach alebo mimo slnečných priestorov.
Abell 1835 IR1916

Abell 1835 IR1916 je galaxia v súhvezdí Panna, je to kandidát na najvzdialenejšiu pozorovanú galaxiu.
AM 0644-741

AM 0644-741 je šošovková galaxia bez priečky a prstencová galaxia, čo znamená, že ju obklopuje prstenec tvorený hmlovinou. Jej prstenec sa vytvoril kolíziou s inou galaxiou.
NGC 7742

NGC 7742 je Seyfertova galaxia a špirálová galaxia v súhvezdí Pegas vzdialená asi 22 Mpc.
Addisonova choroba

Addisonova choroba (iné názvy: Addisonov syndróm, primárna nedostatočnosť nadobličiek, chronická nedostatočnosť nadobličiek, hypokorticizmus) je vzácne endokrinné ochorenie, ktoré bolo prvýkrát popísané britským lekárom Thomasom Addisonom. Odhaduje sa, že postihuje zhruba 4 ľudí zo 100 000. Choroba prepukne, ak nadobličky nedokážu produkovať dostatočné množstvo hormónu kortizolu a aldosterónu.
Addisonovou chorobou označujeme primárnu adrenálnu insuficienciu (nedostatočnosť nadobličiek), pri ktorej zlyháva samotná nadoblička. Sekundárna adrenálna insuficiencia vzniká, ak hypofýza neprodukuje dostatočné množstvo adrenokortikotropného hormónu (ACTH), ktorý stimuluje kôru nadobličiek.
Príčiny.
Najčastejšou príčinou je deštrukcia tkaniva nadobličiek spôsobená autoimunitným procesom (až 80% prípadov) a zápalom (najmä TBC, 20%); vzácne metastázami, AIDS a krvácaním do nadobličiek. Genetická predispozícia HLA DR3.
Laboratórne nálezy.
Pri vyšetrení krvi sa zistí zvýšená hladina ACTH (adrenokortikotropný hormón), ktorého produkciu stimuluje znížená hladina kortizolu, aldosterónu aj katecholamínov. Ďalej je znížená hladina glukózy a sodíka a zvýšená hladina draslíka.
Liečba.
Náhrada hormónov nadobličky - podáva sa hydrokortizón, prípadne aj mineralokortikoidy. Niekedy treba liečbu doplniť zvýšeným prívodom NaCl a tekutín.
Seyfertova galaxia

Seyfertova galaxia je súhrnné označenie špirálovej alebo nepravidelnej galaxie obsahujúcej extrémne jasné jadro, pravdepodobne kvôli prítomnosti supermasívnej čiernej diery. Svetlo z centrálnej oblasti sa mení v intervaloch kratších ako rok, čo znamená, že oblasť emisie musí byť v priemere menšia ako jeden svetelný rok. Sú pomenované po astronómovi menom Carl Seyfert, ktorý ich intenzívne študoval v 40-tych rokoch 20. storočia. Sú podtriedou aktívnych galaxií.
Seyfertove galaxie majú všetky veľmi jasné jadro žiariace prevažne v infračervenom spektre a nie príliš výrazné ramená. Dnes ich poznáme asi 200 a prvú z nich (NGC 1068) objavil ešte v roku 1908 E. Fatt, dôkladne sa však nimi začal zaoberať až Carl Seyfert. Seyfertove galaxie tvoria asi 1 až 2 % zo špirálových galaxií rovnakej svietivosti. Zdrojom ich energie je gravitačná sila obrej čiernej diery v ich jadrách. Predpokladá sa, že veľké špirálové galaxie (vrátane Galaxie) strávia približne desatinu svojho života v aktívnom, „seyfertovskom“ období. Sayfertove galaxie sa delia na dve skupiny: Seyfertove galaxie 1 a 2.
Cirkumpolárna hviezda

Cirkumpolárna hviezda je hviezda, ktorá sa nachádza v blízkosti nebeského pólu na nebeskej sfére a nikdy nezapadá za obzor, čiže je pozorovateľná v každom ročnom období a v každej nočnej hodine. Ak sú cirkumpolárne všetky hviezdy na ploche nejakého súhvezdia, resp. sú cirkumpolárne všetky hviezdy jeho základného obrazca, hovoríme, že celé súhvezdie je cirkumpolárne. V Európe sú cirkumpolárne súhvezdia napríklad Veľká medvedica, Malá medvedica alebo Kasiopeja.
Deklinácia cirkumpolárnych hviezd je väčšia ako výška svetového rovníka nad horizontom. V našich zemepisných šírkach sú cirkumpolárne hviezdy s deklináciou vyššou ako približne 40° (na severe Slovenska) až 42° (na juhu Slovenska). Príklady jasných cirkumpolárnych hviezd na našom území sú Polárka, Mizar, Capella či Deneb.
Pre pozorovateľa na severnom póle je cirkumpolárna celá severná obloha. Pre pozorovateľa na južnom póle je cirkumpolárna celá južná obloha. Na rovníku nie je cirkumpolárna žiadna hviezda.
Ak sa cirkumpolárnym na určitom mieste Zeme stane hviezda Slnko, hovoríme o polárnom dni.
QM

QM môže byť:
Steven Alan Hawley

Steven Alan Hawley (* 12. december 1951, Ottawa, Kansas, USA) je americký astronaut - špecialista misie, ktorý má doteraz na konte päť vesmírnych letov. 
Život.
Mladosť a výcvik.
Narodil sa v kansaskom meste Ottawa, ale za svoje rodné mesto uvádza Salinu. Vysokoškolské vzdelanie inžiniera astronomickej fyziky získal na univerzite v Kansase roku 1973. Na kalifornskej univerzite v Santa Cruz roku 1971 obhájil doktorát astronómie. Do strediska výcviku kozmonautov v NASA bol vybraný v roku 1978 ešte slobodný ako astronaut, špecialista na astronómiu. Oženil sa Eileen M. Keeganovou z Redondo Beach.
Lety do vesmíru.
Po prvýkrát vzlietol na obežnú dráhu Zeme koncom leta roku 1984 v raketopláne Discovery. Štart prebehol zo zvyčajného kozmodrómu na myse Canaveral. Posádku Discovery tvorili Henry Hartsfield (veliteľ), Michael Coats (druhý pilot), letoví špecialisti dr. Judith Resniková, dr. Steven Hawley a Richard Mullane a nakoniec „prvý cestujúci“ v raketopláne, Charles Walker, inžinier z firmy McDonnell Douglas. Vypustili družice SBS 4, Leasat 2 a Telstar 3. Návrat bol na základňu Edwards Air Force Base. Steven Hawley sa týmto letom stal 145 kozmonaut Zeme.
Po dvoch rokoch druhý let na palube Columbie, kde bola sedemčlenná posádka, ktorej velil Robert Gibson. Sprevádzali ho pilot Charles Bolden, trojica letových špecialistov Franklin Chang-Diaz, Steven Hawley a George Nelson, špecialista inžinier Robert Cenker z firmy RCA a zástupca republikánskej strany za štát Florida v Snemovni reprezentantov Bill Nelson. Štart bol na myse Canaveral, kozmodróm v Kennedyho vesmírnom stredisku. Počas letu vypustili družicu Satcom. Pristáli na základni Edwards v Kalifornii.
Na tretí let čakal ďalších 7 rokov. Letel v raketopláne Discovery na jar 1990, počas päťdenného letu vypustili Hubblov vesmírny ďalekohľad (HST). Posádka: Loren Shriver, Charles Bolden, McCandless, Steven Hawley a Kathryn Sullivanová. Štartovali na Floride, pristáli na základni Edwards v Kalifornii.
Štvrtá misia STS-82 na rovnakom raketopláne mala za cieľ opravu HST, ktorého vypustenia sa Hawley dva roky predtým zúčastnil. Tentokrát boli v posádke Kenneth Bowersox, Scott Horowitz , Lee Mark, Harbaugh Gregory, Smith Stewen, Joseph Tanner a Hawley. Štart aj pristátie boli na Floride na myse Canaveral.
Piatym, posledným letom bola účasť v lete 1999 na expedícii STS-93 s raketoplánom Columbia. Hlavným (a splneným) cieľom letu bolo vypustenie veľkého astronomického observatória Chandra. Veliteľkou bola žena - Eileen Collinsová, v posádke boli: Ashby Jeffrey, Catherine Colemanová, Steven Hawley a Francúz Michel Tognini. Aj tentokrát štart a pristátie boli na Floride.
Steven Hawley strávil celkovo 35 dní na obežnej dráhe Zeme.
Po rokoch.
V NASA zostal v Johnsonovom vesmírnom stredisku v Houstone, v roku 1993 tam pracoval ako člen vedenia.
Voľby do Európskeho parlamentu na Slovensku v roku 2004

Voľby do Európskeho parlamentu v roku 2004 sa na Slovensku uskutočnili 13. júna 2004. Boli to historicky prvé voľby po vstupe Slovenska do Európskej únie. Občania Slovenska si volili 14 svojich zástupcov.
Výsledky.
Volieb sa zúčastnilo 17 politických strán, alebo volebných koalícií. Účasť voličov dosiahla 16,96%, čo bola najnižšia účasť v Európskej únii. Úplné výsledky sú v nasledovnej tabuľke:
Poslanecké mandáty.
Za poslancov Európskeho parlamentu boli zvolení:
Oko

Oko () je orgán reagujúci na svetlo. V priebehu vývoja živočíchov došlo k výraznému rozvoju od svetlocitlivých orgánov reagujúcich iba na to, či svetlo je alebo nie je, až po „jednoduché“ oko u stavovcov (vrátane človeka) a hlavonožcov a zložené oko u článkonožcov.
Veľa živočíchov (vrátane cicavcov, vtákov, plazov a niektorých rýb) má oči umiestnené, každé na inej strane hlavy, čo im umožňuje trojrozmerné binokulárne videnie - jednotlivé obrázky z oboch očí sa skladajú do jedného, ktorý vnímame. Oproti tomu existuje monookulárne videnie, kedy živočích vníma súčasne dva rozdielne obrazy, ako napríklad zajac alebo chameleón. Optické chyby, spôsobené ohybom svetla na zrenici príliš malých očí jednoduchého typu, prakticky znemožňujú ich používanie, preto by pre drobné druhy hmyzu boli také oči bezcenné.
Stavba oka cicavcov.
Štruktúra ľudského oka sa úplne prispôsobuje potrebe zaostriť lúč svetla na sietnicu (lat. "retina"). Všetky časti oka, cez ktoré lúč svetla prechádza sú priehľadné, aby čo najviac zabraňovali rozptylu dopadajúceho svetla. Rohovka (lat. "cornea") a šošovka (lat. "lens") pomáhajú lúč svetla spojiť a zaostriť na zadnú stenu oka - sietnicu. Toto svetlo potom spôsobuje chemické premeny vo svetlocitlivých bunkách (tyčinky a čapíky), ktoré vysielajú nervové impulzy zrakovým nervom (lat. "nervus opticus") do mozgu.
Svetlo vstupuje cez rohovku do oblasti vyplnenej komorovou vodou (lat. "aquaeus humour") a dopadá na šošovku cez zrenicu (lat. "pupil"). Tá sa pomocou svalov (dúhovky, lat. "iris") rozťahuje a zužuje, čím reguluje množstvo prechádzajúceho svetla. Pomocou svalov je regulovaná aj šošovka, ktorá zaostruje lúče svetla, aby sa zbiehali presne na sietnici, kde vytvárajú prevrátený obraz. Zostávajúca oblasť oka je vyplnená sklovcom, ktorý udržuje v oku stály tlak a tým aj tvar.
Časti oka:
Pohlcovanie žiarenia.
V rôznych častiach oka dochádza k pohlcovaniu rôznych vlnových dĺžok žiarenia. To sa dá využiť pri operáciách oka, ale predovšetkým to chráni oko pred poškodením. Žiarenie je pohlcované pomocou rozkladu proteínov a iných látok, čím sa spotrebúva energia. Vyššie dávky nevhodného žiarenia spôsobujú slzenie, zvýšenie teploty a tlaku v oku, zápaly a podobne.
René Roubíček

René Roubíček (* 23. január 1922 - † 29. apríl 2018, Praha) bol český sklársky výtvarník a dizajnér. V roku 1982 sa zúčastnil XV. Bienále v Benátkach.
Na výstave Expo 1958 získal za svoju abstraktnú priestorovú kompozíciu cenu Grand prix.