Daniel Šmihula

Doc. JUDr. MUDr. Daniel Šmihula, PhD., Dr. iur. (* 27. apríl 1972, Bratislava) je slovenský právnik, politológ, novinár a spisovateľ.
Životopis.
Absolvent Lekárskej (1996) a Právnickej fakulty (2001) Univerzity Komenského v Bratislave. V rokoch 19982001 študent a štipendista Výberového vzdelávacieho spolku (medzinárodné vzťahy). V roku 2002 získal doktorát (JUDr.) na Právnickej fakulte Trnavskej univerzity v oblasti medzinárodného práva.
V rokoch 20012004 doktorand Ústavu politických vied Slovenskej akadémie vied (teória politiky, PhD.). V rokoch 20022008 postgraduálny študent Právnickej fakulty Viedenskej univerzity (európske a medzinárodné právo, Doctor iuris). V roku 2014 sa stal docentom v odbore teória a dejiny štátu a práva.
Od roku 2002 pôsobenie v štátnej správe a diplomacii (Úrad vlády SR, Ministerstvo zahraničných vecí a európskych záležitostí SR), na Ústave politických vied SAV (20012011) a postupne viacerých univerzitách (Právnická fakulta UK v Bratislave, Stredoeurópska vysoká škola v Skalici, Univerzita Konštantína Filozofa v Nitre, Akadémia Policajného zboru). Člen spoločnosti Mensa.
Otcom Daniela Šmihulu je novinár Vladimír Šmihula a jeho bratom undergroundový hudobník Vladislav „Gašpar“ Šmihula.
Tvorba a dielo.
Medzi jeho najvýznamnejšie diela patria nasledujúce knižné publikácie:
Je autorom odborných i publicistických článkov v oblasti histórie, medzinárodných vzťahov a medzinárodného práva (v slovenských i českých časopisoch) a taktiež politických komentárov v Sme, Slove a Literárnom týždenníku a iných periodikách. Pravidelne vystupuje na domácich i zahraničných odborných konferenciách.
Vo svojich najvýznamnejších prácach sa zaoberal základnými princípmi fungovania medzinárodného systému, vzájomnou podmienenosťou vnútornej a zahraničnej politiky a taktiež fenoménom násilia v medzinárodných vzťahoch. Porušil tradičný pacifistický imperatív pri zaoberaní sa otázkami mieru a vojny v slovenskom politickom myslení.
Násilie považuje za integrálnu súčasť medzinárodných vzťahov, ktoré dokonca môžu byť definované práve ako prostredie s vysokou pravdepodobnosťou použitia silových prostriedkov. To je výsledok absencie vyššej centrálnej moci v medzinárodnom systéme, ktorá by efektívne vynucovala zachovávanie mieru a taktiež pôsobenia selektívneho evolučného mechanizmu, ktorý zabraňoval prežitiu pacifistických komunít a naopak uprednostňovala komunity schopné podľa potreby pružne prechádzať od mieru k vojne a naopak.
Jeho pohľad na štát a spoločnosť je ovplyvnený kultúrnou a politickou antropológiou a nevyhýba sa ani otázke biologických determinantov ľudského sociálneho a politického správania.
Zaoberal sa taktiež problematikou práv a právneho postavenia príslušníkov národnostných menšín.
Viacero štúdií je venovaných aj otázkam ľudských práv a vývoju štátu ako inštitúcie, vrátane tzv. mechanizmu (dosahovania) pokroku.
Literárna činnosť.
Je členom viacerých bratislavských literárnych klubov: Generácia (v rokoch 20092011 jeho predsedom), Quasi, Planéta opíc. V deväťdesiatych rokoch bol aktívny účastník slovenského fandomu. Autor viacerých vedecko-fantastických poviedok ("Tvár", "Misia k Titánu", "O statočnom kadetovi", "60 miliónov", "Inžinier Gordon a jeho ľud", "Pútnik") a básní. V niekoľkých krátkych literárnych útvaroch opisoval aj študentský, intelektuálsky a bohémsky život v Bratislave po roku 1989 ("Pitva", básne "Jesenné mesto", "Úplné odcudzenie"). V roku 2021 vydal fantasy román "Obrancovia Liptova".