burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Progresívny metal

Progresívny metal je subžánrom heavy metalovej hudby, ktorý je spojením metalovej gitarovej hudby do komplexných kompozičných štruktúr spôsobom, ktorý môžeme vidieť v progresívnom rocku. 
Vplyvy.
Niektoré progresívne metalové skupiny čerpajú svoju inšpiráciu v jazz fusion, blues rocku a klasickej hudbe. Obdobne ako hudobné diela progresívneho rocku majú skladby progresívneho metalu oproti bežne hraným skladbám omnoho dlhšiu časovú dĺžku a na hudobných albumoch sú prepojené s ich konceptom. Z tohto dôvodu sa v rádiách a vo videoklipoch skladby v štýle progresívneho metalu objavujú iba sporadicky.
Vývoj.
Vznik progresívneho metalu je logicky odôvodniteľný podobným vývojom v rocku, keď vytváraním a rozvíjaním hudobných tém došlo koncom 60. a začiatkom 70. rokov v tomto hudobnom žánri k vzniku progresívneho rocku v tvorbe takých skupín ako sú Yes, Pink Floyd, Emerson, Lake and Palmer, Jethro Tull, King Crimson, Genesis, Gentle Giant, Focus, Queen, Kansas, Atomic Rooster, Uriah Heep a Rush. Metalové hudobné znaky môžeme nájsť už v hudbe z tohto obdobia. 
Progresívny metalový žáner bol oficiálne identifikovaný až v polovici 80. rokov. Hudobné kvality progresívneho metalu vtedy dosiahla napríklad aj skupina Rainbow. Skupiny ako Fates Warning, Queensrÿche a Dream Theater prebrali niektoré hudobné prvky z tvorby progresívnych rockových skupín a dali ich skladbám a hudobným nápadom kompozične a inštrumentálne nový metalový zvuk, ktorý sa dá prirovnať k hudbe skupín Metallica či Megadeth.
Do povedomia širšej verejnosti sa progresívny metal dostal na začiatku 90. rokov v čase, keď sa skladba „Silent Lucidity“ od skupiny Queensrÿche (album "Empire") stala hitom v rádiách a na televíznej stanici MTV. Skladba nebola úplne typicky metalová, no jej popularita prilákala poslucháčov k hudobníkom, ktorí sa venovali tomuto hudobnému žánru. 
V roku 1993 sa stalo populárnym na rozhlasových staniciach a na MTV aj dielo „Pull Me Under“ z albumu "Images and Words" od skupiny Dream Theater. 
V 90. rokoch nahrali svoje tzv. signature songy aj skupiny Pain of Salvation, Opeth, Ayreon a Symphony X. Skupina Pain of Salvation bola ovplyvnená temnými témami progresívnych hudobníkov konca 70. rokov, Ayreon zostal pri tradičných progresívnych metalových témach, ktoré miešal s rockovou operou a ambientnou hudbou, skupina Symphony X spojila progresívne prvky s power metalom. 
Steve Vai a Devin Townsend skombinovali prvky post-metalu, ambientnej hudby s tradičným progresívnym metalom v svojich dvoch sólových projektoch s názvami "" a "Infinity". Skupina Opeth spojila progres s death metalom. Boli využité aj niektoré vplyvy predstaviteľov tzv. „technického metalu“ s progresívnym u skupín ako Meshuggah, Watchtower, Atheist, či Cynic, ktoré nahrali technicky a inštrumentálne virtuózne hrané songy v komplexnej štruktúre.
Priestupná sekunda

Priestupná sekunda je jednosekundová oprava nepravidelne aplikovaná v systéme atómového merania času UTC tak, aby bol v synchronizácii s nepravidelnou rotáciou Zeme a slnečným časom UT1. Aby bol bežne používaný čas dostatočne presný a pritom sa nelíšil od pohybu Slnka na oblohe, udržuje sa čas UTC v rozmedzí ±0,9 sekundy od UT1 pomocou jednosekundových opráv aplikovaných nepravidelne.
Použitie priestupných sekúnd.
V prípade potreby sa prestupná sekunda zavádza vždy 30. júna alebo 31. decembra o polnoci UTC tak, že po 23:59:59 nasleduje ešte 23:59:60 a až potom 00:00:00. Táto úprava sa vykonáva na celom svete v rovnaký okamih. Oveľa častejšie je potrebné jednu sekundu pridať, je však aj možné, že by bolo potrebné jednu sekundu ubrať, vtedy by po 23:59:58 nasledovalo hneď 00:00:00. Od roku 1972, kedy vznikol štandard UTC a začali sa používať priestupné sekundy, bola použitá iba 27x. Priemerne sa používa každých 18 mesiacov, posledný interval bol však výrazne dlhší (1998 – 2005).
Gaius Cornelius Gallus

Gaius Cornelius Gallus (* 70 pred Kr. – † 26 pred Kr.) bol rímsky politik a básnik.
Narodil sa v chudobnej rodine v meste Forum Julii (dnešné Fréjus).
V mladosti sa presťahoval do Ríma, kde študoval u toho istého učiteľa ako Vergílius a Lucius Varius Rufus. Gallus neskôr pomohol Vergíliovi pri záchrane jeho statku v okolí Mantovy, za čo sa mu odvďačil Vergílius jednou zo svojich básní (ekloga 10).
Počas občianskej vojny sa Gallus priklonil na stranu Octaviana a bojoval proti Marcovi Antoniovi v Egypte (30 pred Kr.). Za odmenu mu po víťazstve nad svojim protivníkom pririekol Octavianus správu nad Egyptom. Roku 29 pred Kr. potlačil vzburu v Tébach. Neskôr upadol u cisára do nemilosti a bol odsúdený k vyhnanstvu a strate majetku. V roku 26 pred Kr. bol po udaní žalobcov a uznesením senátu donútený spáchať samovraždu.
Cornelius Gallus bol už krátko po smrti považovaný za prvého z rady elegických básnikov, ktorí sa objavili v Ríme pod vplyvom mladorímskej básnickej školy. Napísal štyri knihy milostných elégii adresovaných žene menom Lycoris (išlo o známu herečku s pseudonymom Cytheris). Gallovým veľkým vzorom bol helenistický básnik Euforión z Chalkidy, autor gréckych milostných elégii. Je možné, že Gallus niektoré Euforiónove básne sám preložil do latinčiny.
Až donedávna bol z celého Gallovho diela známy iba jediný pentameter, "uno tellures dividit amne duas" (jedným tokom oddeľuje dva svetadiely, o skýtskej rieke Hypanis). Až roku 1979 objav papyrusu v Qasr Ibrim v Egypte odhalil asi desať Gallových veršov (aj keď sa objavujú aj pochybnosti o autentickosti). Fragmenty štyroch básni vydaných pod Gallovým menom roku 1590 Aldom Manutiom sú dnes považované za podvrh.
Vladimír Růžička

Vladimír Růžička (* 6. jún 1963, Most) je český hokejista a hokejový tréner.
Je jednou z najväčších postáv českého hokeja. Ako hráč a tréner získal mnoho trofejí. V súčasnosti pôsobí ako hlavný tréner slovenského hokejového klubu HC Slovan Bratislava. Získal dve zlaté medaily, jednu zo zimných olympijských hier 1998, ktorú získal ako kapitán mužstva a k druhej priviedol svojich zverencov ako tréner vo Viedni.
Hokej začal hrať ako päťročný v prípravke v litvínovskom klube ChZ (dnes HC Chemopetrol). V severočeskom meste prešiel všetkými mládežnickymi kategóriami a nastúpil za toto mesto aj pri svojom debute v prvej lige.
Vreckaté huby

Vreckaté huby (iné názvy: huby vreckaté, askomycéty, vreckatovýtrusné (huby), huby vreckatovýtrusné, staršie vreckovýtrusné (huby), staršie huby vreckovýtrusné; lat. "Ascomycota", staršie "Ascomycotina", staršie "Ascomycetes") sú druhovo najpočetnejší veľký taxón (v závislosti od autora konkrétne: oddelenie, kmeň, trieda a pod.) húb ("Fungi"). 
Obsahuje asi 32 000 známych druhov, čo je 50-60 % známych taxónov húb. Ich spoločným znakom je tvorba tzv. vreciek ("ascus"), v ktorých sa vytvárajú spóry askospóry, obvykle 8 v jednom vrecku. Ďalším charakteristickým znakom sú perforované priehradky medzi bunkami mycélia, umožňujúce migráciu cytoplazmy a cytoplazmatických štruktúr, vrátane jadier.
Niektoré vreckaté huby majú formu kvasiniek, u väčšiny druhov je však stielka tvorená hýfami. Bičíkaté štádiá u tohto oddelenia už nie sú a mnoho druhov tvorí plodnice. Plodnice sa nazývajú "askokarpy" alebo "askomatá". Rozmnožovanie môže byť pohlavné a nepohlavné, pričom nepohlavný spôsob rozmnožovania prevláda. Vreckaté huby môžu byť saprofytické, môžu žiť v symbióze s drevinami, alebo parazitovať na rastlinách a živočíchoch. Ich využitie je rôznorodé, sú dôležité napríklad pre pekárenský a potravinársky priemysel. Rod "Penicilium" sa využíva vo farmaceutickom priemysle, pretože vytvára antibiotiká.
Askospóry sú haploidné (obsahujú len 1 chromozómovú sadu) a ich vzniku predchádza meióza a následne mitóza. Spóry sú z vreciek buď vymrštené, alebo sa uvoľnia pasívne. Neskôr vyklíčia a utvoria vlákno - hýfu, ktorá sa rozkonáruje a vzniká väčšinou haploidné mycélium. Mycélium sa môže rozmnožovať nepohlavne fragmentáciou. Za vhodných podmienok sa na mycéliu vytvárajú samčie ("antherídium") a samičie ("ascogon") gametangiá. Ascogon má výbežok zvaný "trichogýn", ktorým prejde obsah anterídia do askogónu. Na konci askogénnych hýf sa utvoria askokarpy. V ich vnútri prebehne karyogamia a následné meiotické a mitotické delenie, čím vzniknú askospóry a celý proces sa začína odznova. Dĺžka tohto cyklu je individuálna a záleží na konkrétnom druhu.
Väčšina známych lichenizovaných húb patrí práve do tohto oddelenia.
ColdFusion

ColdFusion je málo známy programovací jazyk, ktorý vyvinula spoločnosť "Allaire". Ide o webový programovací jazyk. Pred nedávnom sa na jeho vývoji podieľala spoločnosť Macromedia ktorú neskôr odkúpila spoločnoť Adobe Inc., ktorá sa dnes podieľa na jeho ďalšom vývoji.
ColdFusion poznáme aj pod skratkou CFML, čo znamená ColdFusion Markup Language.
Stránky vytvorené v ColdFusion majú príponu.cfm.cfml alebo.cfc. ColdFusion je tagový jazyk, to znamená, že všetky jeho príkazy sú písané podobne ako HTML medzi zátvorky &lt; a &gt;. Každá značka v ColdFusion sa začína písmenami cf, tj:&lt;cf...&gt;. 
Jedna z veľkých výhod jazyku ColdFusion je, že sa na rozdiel od mnohých programovacích jazykov veľmi ľahko učí a navyše nie je preň dôležité pod akým operačným systémom beží server. ColdFusion býva obvykle na serveroch Microsoft IIS, ale stretnete sa s ním aj na Unixových serveroch Apache. ColdFusion bol aj ocenený vďaka veľmi jednoduchému zaobchádzaniu s ním. Väčšina užívateľov po tom, ako zvládnu ColdFusion, sú schopní vytvoriť webovú aplikáciu v priebehu niekoľkých hodín, a nie dní či mesiacov.
ColdFusion je momentálne vo verzii ColdFusion 12, a je v ponuke u firmy Adobe. Je tam zabudovaný server, vývojové prostredie a plne spolupracuje aj s aplikáciou Adobe Dreamweawer CS3 či staršími verziami.
Výhody:
Podporované databázy – ColdFusion dokáže pracovať s týmito databázami:
Ukážka kódu.
Tu je pre porovnanie úryvok PHP a ColdFusion kódu, ktorý vykonáva rovnakú funkciu, zobrazuje čas a dátum:
PHP:
 Datum: &lt;?=date("Y-m-d");?&gt; 
 Cas: &lt;?=date("H:i:s");?&gt;
ColdFusion:
Martin Filko

Mgr. Ing. Martin Filko, PhD., MSc. (* 11. november 1980, Nižná, Česko-Slovensko – † 28. marec 2016, Bratislava) bol slovenský ekonóm, aktívny vo verejnej politike. V druhej vláde Roberta Fica zastával funkciu hlavného ekonóma Ministerstva financií SR a riaditeľa Inštitútu finančnej politiky.
V novembri 2006 uverejnil časopis Trend jeho článok "Bieda slovenskej ekonómie", v ktorom kritizoval kvalitu slovenského ekonomického vzdelávania (najmä Ekonomickej univerzity v Bratislave), vedy a verejnej diskusie.
Inicioval vznik skupinového blogu "Radostná veda", ktorý vo februári 2008 poukázal na plagiátorstvo na Ekonomickej univerzite v Bratislave.
V rokoch 20082010 bol poradcom ministra financií SR Jána Počiatka, kedy zrealizoval zníženie cien liekov na Slovensku ich porovnávaním so zahraničím. Neskôr bol poradcom premiérky Ivety Radičovej.
Dňa 28. marca splavoval Martin Filko so spolujazdcom Dunaj v Bratislave. Medzi mostmi Apollo a Prístavným mostom sa dvojkanoe prevrátilo. Spolujazdca sa podarilo zachrániť, nasledujúce dni pokračovalo pátranie po nezvestnom Martinovi Filkovi. Jeho telo našla záchranná služba dňa 13. apríla 2016 počas cvičenia na Dunaji pri obci Dobrohošť.
Na prvé výročie Filkovej smrti Slovenská ekonomická spoločnosť oznámila vytvorenie Ceny Martina Filka za prínos k rozvoju ekonómie na Slovensku. Bude udeľovaná osobám pod 40 rokov, prvýkrát v roku 2018.
Aletschgletscher

Aletschgletscher (-po nemecky) alebo Aletschský ľadovec je ľadovec vo švajčiarskych Alpách. S rozlohou viac ako , dĺžkou viac ako a celkovou hmotnosťou ľadu viac ako 27 mld. ton je to najrozmernejší údolný ľadovec nielen v Alpách, ale aj v celej kontinentálnej Európe. Zbieha zo sedla medzi štítmi Jungfrau a Mönch vo výške približne a vinie sa smerom na juh až k údoliu horného toku Rhôny. Je zaradený do zoznamu Svetového dedičstva UNESCO.
Hlavné telo ľadovca vzniká v údolí Konkordiaplatz, kde sa zbiehajú štyri menšie ľadovce ("Grosse Aletschfirn" zo západnej strany, "Jungfraufirn" zo severozápadu, "Ewigschneefeld" zo severnej strany a "Grüneggfirn" z východnej strany). Hrúbka snehu a ľadu dosahuje približne . Na začiatku je šírka ľadovca približne a priemerná rýchlosť pohybu je /ročne. Svoju púť končí o nižšie (približne na hranici zalesnenia), kde vody z topiaceho sa snehu slúžia na pohon turbín vodnej elektrárne v údolí Massa a neskôr vtekajú do Rhôny.
Aj tento ľadovec je – podobne ako mnoho iných ľadovcov – postihnutý topením sa a zmenšovaním. Od konca 19. storočia sa skrátil približne o .
Železničná stanica Bratislava východ

Železničná stanica Bratislava východ (do roku 1961 "Bratislava-Východné nádražie", od roku 1951 "Bratislava-zriaďovacie nádražie"; často nazývaná aj Bratislava – Východné, podľa časti Rače v ktorej sa nachádza) je nákladná zriaďovacia železničná stanica na trati Vajnory – Rača. 
Stanica bola 26. marca 1945 cieĺom posledného amerického náletu na Bratislavu, počas ktorého bolo zničené koľajisko a množstvo vagónov. Osobná doprava na stanici bola zrušená cca v roku 1994, po tom, ako tu v pracovných dňoch prestal zastavovať osobný vlak z Galanty. Počas dlhej rekonštrukcie železničného priecestia na Vinohradskom záhlaví ŽST Rača v roku 2006, ktorá znemožnila jeho využívanie autobusmi MHD, bola zriadená ako náhrada linka MHD číslo 155 zo ŽST Predmestie. Táto zostala zachovaná do apríla 2007, teda istý čas aj po ukončení prác na priecestí a o jej obnovení sa uvažuje v rámci inovovanej Bratislavskej integrovanej dopravy. Pre nákladné vlaky z odchodovej skupiny juh vedie koľaj na odbočku Vinohrady nadjazdom nad traťou 120.
Stanica niesla počas Rakúsko-Uhorskej monarchie názov (Pozsony ?-) Rendező (z = zriaďovacia stanica), z čoho je odvodený aj zľudovelý názov stanice a priľahlej mestskej štvrte "Rendez".
Pokémon Yellow

Pokémon Yellow Version: Special Pikachu Edition, alebo skrátene Pokémon Yellow, je japonská videohra spoločnosti Nintendo pre konzolu Game Boy. Vyšla v septembri roku 1998 v Japonsku a v októbri 1999 v USA. Pokémon Yellow predstavuje upravenú verziu hier Pokémon Red a Blue. Hlavným tvorcom pôvodných verzií hier je Satoši Tadžiri.
Dej sa odohráva vo fiktívnom regióne Kanto v Japonsku. Tu namiesto zvierat žijú populárni Pokémoni. Niektorí ľudia ich majú ako domáce zvieratá, iní s nimi pracujú. Veľa ľudí ale Pokémonov trénujú na boj špeciálnych zápasoch. Tie sú vždy jeden Pokémon proti jednému. Po získaní ôsmich odznakov z rôznych štadiónov má tréner povolený vstup do ligy na "Indigo Pleteau", kde môže bojovať o titul šampióna.
Hráč si na začiatku zvolí svoje meno a tiež meno rivala. Potom získa svojho štartovného pokémona, ktorým je Pikachu. V hre bude ďalej mať veľa možností získať ďalších Pokémonov, buď chytaním v divočine, alebo získavaním od rôznych darcov. Pikachu bol v hre veľmi jedinečný tým, že sa ich v hre nikde nedalo získať viac a tiež na rozdiel ostatných Pokémonov neprebýval v PokéBalli, ale chodil za hráčom. Dalo sa ho urobiť šťastným, čo sa tiež dalo hneď skontrolovať porozprávaním sa s Pikachuom.
Zmeny.
Pokémon Yellow vznikla predovšetkým ako hra podľa populárneho anime seriálu. Tvorcovia trochu prerobili hry Red a Blue, aby sa seriálu viac podobali. Medzi najväčšie zmeny patrí:
Ovládanie.
Pokémon Yellow využíva všetkých 8 hracích tlačidiel na konzole Game Boy:
Železničná stanica Bratislava-Vajnory

Železničná stanica Bratislava-Vajnory (od roku 1948 do roku 1959 "Bratislava-Dvorník") je železničná stanica vo Vajnoroch, mestskej časti Bratislavy v treťom bratislavskom okrese. Zo stanice vedie spojka na zoraďovaciu stanicu Bratislava východ a cca do r. 1995 i vlečka na Letisko Milana Rastislava Štefánika. Kedysi odtiaľto vychádzala agrárna úzkorozchodná trať cez Čiernu Vodu do Pálffyho majera vzdialeného .
Železničná stanica Bratislava-Rača

Železničná stanica Bratislava-Rača je železničná stanica v mestskej časti Rača v treťom bratislavskom okrese. Zo stanice odbočuje spojka na zoraďovaciu stanicu ŽST Bratislava-Východ, po ktorej jazdili aj osobné vlaky do roku 1973. Dnes tu jazdia motorové vlaky, ktoré vozia železničiarov do smeny a naspäť. Trať na Hlavnú stanicu bola zdvojkoľajnená v roku 1894, trať do Leopoldova ostala dlho jednokoľajová. Počas druhej svetovej vojny sa začala výstavba druhej koľaje a po oslobodení mesta pokračovala. Trať bola rôzne upravená, z vlaku je dnes možné vidieť zvyšky starého jednokoľajového telesa.
V rokoch 2006 – 2007 prebehla jej rekonštrukcia.
Zoofília (sexuálna porucha)

Zoofília (iné názvy: sodomia, bestiofília, zooerastia, staršie právnicky aj neprirodzené smilstvo so zvieraťom) je sexuálny styk so zvieraťom. 
Podľa DSM-III (1987) patrí medzi bližšie nešpecifikované parafílie, podľa MKCH-10 (F65.8) ide o "iné poruchy sexuálneho zamerania" (sexuálnej orientácie). 
Od zoofílie treba odlíšiť fetišizmus, pri ktorom predmetem erotického záujmu či reakcie môžu byť aj napríklad srsť, pazúry alebo parohy zvieraťa, niekedy len uzda, sedlo, bičík atď. 
Právo.
V minulosti bola zoofília trestná, v krajinách ako Nemecku, severoeurópske krajiny, Česko, Slovensko a podobne od 20. storočia už explicitná zmienka o trestnosti zoofílie ako takej bola vyňatá z trestných predpisov. V USA existujú rôzne ustanovenia pre jednotlivé štáty. V mnohých krajinách je dodnes trestná.
Terminológia.
Označenie pochádza z gréckych slov "zoon" (živočích) a "fília" (láska, náklonnosť). Termín zaviedol Richard von Krafft-Ebing najmä v spise "Psychopathia sexualis" (1886). Allen v roku 1979 navrhol termín bestiosexualita, John Money v roku 1986 zas pre erotickú preferenciu malých živočíchov (slimák, žaba, hmyz) termín formikofília.
Výskyt.
Niektorí odborníci (Weiss) predpokladajú, že zoofilné správanie je výrazne rozšírenejšie než prípadná zoofilná orientácia. 
Kinseyove správy (1948, 1953) uvádzajú aspoň jednorazovú sexuálnu skúsenosť so zvieraťom u 8 % mužov a 5 % žien. Crepault a Couture (1980) zistili zoofilné sexuálne fantázie u 5 % zo vzorku skúmaných mužov. Medzi obyvateľmi vidieka (fariem) sa podľa Kinseyho (1953) sexuálne aktivity so zvieratami vyskytovali až u 40–50 % z nich.
Alvarez a Freinhar (1991) zistili výrazne vyšší podiel zoofilných fantázií a aktivít u psychiatrických pacientov než u porovnávacej vzorky.
Seventh Son of a Seventh Son

Seventh Son of a Seventh Son je siedmy vydaný štúdiový album britskej heavy metalovej skupiny Iron Maiden. Tento album sa dá považovať za prvý konceptuálny, ktorý skupina doposiaľ vydala. Vybrané tri skladby („Seventh Son of a Seventh Son“, „The Prophercy“ a „The Clairvoyant“) totiž obsahujú dejovú líniu spojenú s príbehom novely Orson Scott Carda - Seventh Son. Autorom všetkých artworkov je Derek Riggs.
Zoofília

Zoofília môže byť:
Karel Nepraš

Karel Nepraš (* 2. apríl 1932, Praha† 5. apríl 2002, Praha) bol osobitým českým výtvarníkom. Pri tvorbe využíval kovové diely, predovšetkým vlastné odliatky a inštalatérsky materiál. Patrí k autorom tzv. Českej grotesky, bol členom Křižovnickej školy, zoskupenia autorov hlásiacim čistý humor bez vtipu.
V sedemdesiatych a osemdesiatych rokoch nemohol vystavovať, a teda jeho tvorba bola obmedzená.
Obrat nastal až koncom osemdesiatych rokov. Po novembri 1989 sa stal znovu uznávaným umelcom a v roku 1991 nastúpil ako profesor na pražskú Akadémiu výtvarných umení. V roku 2002 mu prezident Václav Havel posmrtne udelil štátne vyznamenanie Medailu Za zásluhy I. stupňa za vynikajúce umelecké výsledky.
Posledným dielom Karla Nepraša, ktoré dokončila jeho dcéra a realizovala až v roku 2005, je pomník Jaroslava Haška na pražskom Žižkove, na Prokopovom námestí (busta, idúceho na polo koňovi - polo krčmovom stole).
Jan Štursa

Jan Štursa (* 15. máj 1880, Nové Město na Moravě – † 2. máj 1925, Praha) bol český sochár, jeden zo zakladateľov českého moderného sochárstva.
Životopis.
Štursa bol absolventom kamenárskej školy v Hořiciach a AVU v Prahe, kde bol jeho učiteľom Josef Václav Myslbek. V rokoch 1922 – 24 pôsobil ako rektor AVU. Zo začiatku bol ovplyvnený secesným symbolizmom – usiloval sa stvárniť poeticky vnútorný svet človeka (Z kúpeľa, Život uniká, Melancholické dievča). Po roku 1908 sa priklonil k zmyslovému uchopeniu plného tvaru zrelého ženského tela (Eva, Sulamit Rahu). Bol ovplyvnený aj kubizmom (reliéf Umenie, pre Mánesov most, Odpočívajúca tanečnica).
Reagoval na tragické zážitky z vojny a frontu (Pohreb v Karpatoch, Ranený). Povojnová plastika Hráč na organistrum predznamenávala estetiku civilizmu. V podstate neopúšťal základné východiska svojej zrelej tvorby – hľadanie duchovného poňatia zmyslového tvaru v bezprostrednom kontakte s videnou realitou, ktoré v povojnovom období dospelo do polohy harmonickej modelácie (Dar nebies a zeme, Víťazstvo).
Významné miesto v jeho tvorbe majú okrem portrétnej tvorby (E. Vojan, Matka umelcova, T. G. Masaryk, podobizeň M, Hübnerovej, podobizeň Maxa Švabinského) predovšetkým monumentálna realizácia (Humanita a Práca pre pylóny Hlávkovho mostu v Prahe, pomník S. Čecha a H. Kvapilovej v Prahe , B. Smetanu v Litomyšli).
Trofejný výbor

Trofejný výbor bol výbor založený v Sovietskom zväze počas druhej svetovej vojny, na čele ktorého stál Kliment Jefremovič Vorošilov. Jeho hlavnou činnosťou bolo získavanie a kontrola vojnovej koristi, čo sa na dobytých nepriateľských (často aj spojeneckých) územiach realizovalo ako bezuzdné drancovanie.
Železničná zastávka Bratislava-Železná studienka

Železničná zastávka Bratislava-Železná studienka (do roku 1951 "Bratislava-Červený most", do roku 1947 "Červený most", resp. do roku 1918 po maďarsky "Vöröshíd") je železničná zastávka na okraji mestskej časti Karlova Ves v štvrtom okrese v Bratislave pri rekreačnej lokalite Železná studnička. Nachádza sa pri východnom konci Červeného mosta, na kopci nad Cestou mládeže vedúcou do bratislavského lesoparku. V súčasnosti je málo frekventovaná, zastavujú tu len osobné vlaky linky IDS BK a nenachádza sa tu ani predajňa cestovných lístkov. 
V súčasnosti je tvorená troma samostatnými stavbami - pri koľaji smerom do Bratislavy stojí samotná historická budova zastávky a pri koľaji smerom do Kútov historický strážny domček spolu s menším murovaným prístreškom pre cestujúcich. 
História.
Aj keď prvý vlak prešiel po trati z Viedne do Bratislavy 20. augusta 1848, zastávka bola na tomto mieste zriadená až v roku 1904 pod názvom "Červený most." V roku 1947 bol názov upravený na "Bratislava-Červený most" a v roku 1951 dostala zastávka svoj dnešný názov podľa obľúbenej rekreačnej lokality Bratislavčanov. Postupne sa však začala osobná doprava utlmovať a zastávka začala chátrať. V roku 2002 boli budovy čakárne na nástupišti smer Lamač a výpravnej budovy na nástupišti smer Hlavná stanica zapísané do zoznamu národných kultúrnych pamiatok. V roku 2010 však úplne zhorela stará čakáreň na lamačskom nástupišti z roku 1904 po tom, ako v nej pravdepodobne založili oheň prespávajúci bezdomovci. Namiesto nej bol pre cestujúcich postavený malý murovaný prístrešok, no historická výpravná budova zastávky aj naďalej chátra.
V populárnej kultúre.
Slovenská hudobná skupina Elán nakrúcala na zastávke časť videoklipu k ich piesni "Človečina" z roku 1983, ktorá vyšla na albume "Elán 3." Na týchto záberoch je ešte možné vidieť aj čakáreň, ktorá vyhorela v roku 2010.
Magnetická susceptibilita

Magnetická susceptibilita je fyzikálna veličina, ktorá opisuje správanie materiálu vo vonkajšom magnetickom poli.
Podľa hodnoty magnetickej susceptibility je možné rozdeliť materiály na:
Drieň obyčajný

Drieň obyčajný (iné názvy: svíb drieň, svíb obyčajný; staršie: svíb drieňový, drieň svíb; zastarano: "drieň obecný", "dréň", "dríň"; ľudovo alebo zastarano: drieň; ľudovo: drienec, drienka; lat. "Cornus mas") je druh z rodu drieň ("Cornus") z čeľade drieňovité (starší názov: svíbovité). Jeho plod sa volá drienka.
Drieň obyčajný vyrastá do výšky 2-6 metrovej. Korunka je široká, nepravidelná. Kôra je najskôr svetlohnedá, neskôr tmavohnedá, borka sivohnedá až černastá, pozdĺž sieťovito rozpukaná, okrajmi sa od kmeňa odkláňa.
Krík kvitne v marci, ešte pred rozvinutím listov. Plod je veľká kôstkovica, elipsovitá alebo súdkovitá kyslastá červená drienka, obsahuje veľkú kôstku. Dozrieva v septembri až v októbri.
Zo semien sa praží náhrada kávy. V ľudovom liečiteľstve sa používali plody, listy, ale najmä kôra. Jeho plody sa využívajú na výrobu alkoholického nápoja drienkovice. 
Rozšírený je v strednej a južnej Európe, na západnej Ukrajine, Moldavsku, Malej Ázii, na Kryme a Kaukaze. 
Rastie v lesostepiach, suchých a presvetlených lesoch a na skalnatých stráňach.
Železničná stanica Rusovce

Železničná stanica Rusovce (do roku 1947 "Oroszvár" v Maďarsku) je železničná stanica v bratislavskej mestskej časti Rusovce v piatom bratislavskom okrese. Mestská časť, ako aj stanica, sa stala súčasťou Bratislavy pri zatiaľ poslednom rozširovaní hraníc mesta v roku 1971, a tak ako aj ŽST Podunajské Biskupice, ŽST Devínska Nová Ves a ŽST Devínske Jazero nemajú v názve uvedenú príslušnosť k hlavnému mestu.
Je to posledná stanica na území Bratislavy a Slovenska pred maďarskou hranicou. Prechádzala tadiaľto miestna osobná doprava v rokoch 1948 až 1972 a od roku 1960 tu končili vlaky z Nív. Medzištátna prevádzka začala s obnovením osobnej dopravy v roku 1987. 
Medzi ŽST Rusovce a štátnou hranicou s Maďarskom bola počas krátkeho obdobia aj železničná zastávka Čunovo pri rázcestí hlavnej cesty s cestou vedúcou do neďalekej rovnomennej mestskej časti.
Operácia Seelöwe

Operácia Seelöwe (tuleň, nem. „"morský lev"“) bol plán nacistického Nemecka na inváziu do Spojeného kráľovstva. Pôvodne sa mala uskutočniť v roku 1940, ale po neúspechu v bitke o Britániu bola najprv odložená, no nakoniec sa od nej celkom upustilo.
Dňa 16. júla 1940 bola vydaná Smernica OKW (Oberkommando der Wehrmacht - Vrchné veliteľstvo brannej moci) č. 16 o príprave vyloďovacej akcie proti Anglicku pod krycím názvom „Seelöwe“ (Morský lev), ktorá mala byť pripravená na 15. augusta.
19. júla zvolal Hitler zasadanie Ríšskeho snemu, na ktorom pred „výkvetom Tretej ríše“ vyhlásil,že: „naposledy apeluje na zdravý rozum britskej vlády a ponúka Anglicku mier.“ Zároveň sa začali intenzívne prípravy na vylodenie na britské ostrovy.
Invázie sa malo zúčastniť 38 divízií (z toho 6 tankových a 3 motorizované) a vylodenie mala podporovať 2. a 3. letecká armáda (2600 lietadiel).
Pôvodný plán invázie pre ťažkosti vyloďovacej operácie, nezhody medzi OKH (Oberkommando der Heere - Vrchné veliteľstvo pozemnej armády) a OKM (Oberkommando der Kriegsmarine - Vrchné veliteľstvo námorníctva) i prípravy vojny proti ZSSR si vynútili zrušenie plánovaného termínu invázie. Nový termín operácie bol stanovený na 15. septembra a v štyroch sledoch sa malo vylodiť 24 divízií (nie pôvodných 38) a sústavne sa začalo nacvičovať naloďovanie a vyloďovanie. Uskutočnenie operácie záviselo od získania nemeckej nadvlády vo vzduchu, neutralizácie britského loďstva, dostatočného množstva plavidiel, prekonania pobrežnej obrany Anglicka a odporu britských vojsk v hĺbke územia.
Velenie nemeckého námorníctva potrebovalo 155 transportných lodí, 1722 prámov, 471 remorkérov a 1161 veľkých motorových člnov. 
Spojené kráľovstvo podnikalo v septembri 1940 urýchlené kroky na svoju obranu, ale po strate veľkého množstva vojenského materiálu pri Dunkuerque, nebola dostatočne pripravená na odrazenie nemeckých pozemných vojsk. K dispozícii malo 27 peších divízií (avšak 15 z nich nemalo dostatok zbraní ani dopravných prostriedkov, slabá bola aj protivzdušná obrana vojsk.
Hoci malo Nemecko všetky možnosti vylodenia, proklamované plány neboli realizované. Podľa Smernice z 12. októbra sa operácia Seelöwe odložila na jar 1941. Ale OKW v skutočnosti už v prvých októbrových dňoch od vyloďovacej akcie celkom ustúpilo. 
Operácia sa stala pláštikom na zastrenie novej agresie - Plánu Barbarossa - a mala iba posilniť už rozšírený dojem,že sa chystá invázia do Anglicka, spolu s ďalšími zastieracími protiopatreniami tak Nemci vzbudili u Stalina presvedčenie, že na jeho krajinu nezaútočia. Prenesenie pozornosti nacistického Nemecka na východ najmä koncom roku 1941 odvrátilo od Veľkej Británie nebezpečenstvo invázie.
Župné námestie (Bratislava)

Župné námestie (v rokoch 1946 – 1991 "Októbrové námestie") je námestie v Bratislave v mestskej časti Staré Mesto.
Nachádza sa v blízkosti Kapucínskej ulice, Námestia SNP a Obchodnej ulice. V roku 2006 bolo kompletne zrekonštruované spolu s ostatnými ulicami v historickom centre a pri tejto príležitosti tu bola objavená stará studňa, ktorá bola tiež zrekonštruovaná a nasvietená. Na námestí sa nachádza známy kostol Trinitárov.
Popri námestí vedie hlavná električková trať spájajúca okrajové časti mesta, inak sa námestie nachádza v tzv. mäkkej pešej zóne. Na Župnom námestí stojí aj druhá, staršia budova Národnej rady SR.
Kapucínska ulica

Kapucínska ulica je ulica v Bratislave v historickom centre Starého Mesta. Názov dostala podľa blízkeho kláštora kapucínov. Kapucínska vznikla postupne zástavbou v priestore medzi vnútorným a vonkajším opevnením stredovekého mesta v priebehu 17. a 18. storočia. Nachádza sa hneď vedľa Župného námestia a cez jej stred vedie električková trať po nadjazde nad Staromestskou ulicou smerom pod Hradný vrch smerom do Karlovej Vsi a Dúbravky. Ulica sa mimoúrovňovo križuje s Klariskou ulicou. 
Južná strana ulice s domami prevažne z 18. storočia si zachovala svoj pôvodný charakter. Dnes v nich sídlia napríklad Taliansky kultúrny inštitút v Bratislave a Mestská knižnica v Bratislave. Rožný pavlačový dom, na križovatke so Židovskou ulicou bol asanovaný v 20. storočí pri príležitosti výstavby komunikácie Staromestská. 
Na severnej strane ulice stojí Kostol sv. Štefana s budovou kapucínskeho kláštora a záhrady. Po obvode záhrady bol v polovici 19. storočia podľa projektu Ignáca Feiglera ml. postavený rad jednoposchodových domov, súhrnne nazývaných neskôr ako Kapucínsky bazár. Prízemie domov tvorili židovské obchodíky, na poschodí boli obytné miestnosti majiteľov. Domy Kapucínskeho bazára boli asanované po roku 1965 v súvislosti s výstavbou nadjazdu nad Staromestskou ulicou a rozširovaním Kapucínskej ulice. 
V hornej časti ulice, na mieste terajšieho nadjazdu, v minulosti stála policajná strážnica, ktorá na noc uzamykala vchod do Židovského geta - Zámockej a Židovskej ulice. Stál tu aj známy hostinec K zlatému krížu (Kapucínska 12). 
V dolnej časti ulica ústila na Uhoľný trh, dnešné Suché mýto, kde sa nachádza Kostol svätého Jána z Mathy.
Železničná stanica Devínska Nová Ves

Železničná stanica Devínska Nová Ves je železničná stanica v bratislavskej mestskej časti Devínska Nová Ves. Stanica ma vlečky do automobilovej fabriky Volkswagen a logistického parku CTPark Bratislava. Stanicu používajú osobné a nákladné vlaky.
Dejiny.
Stanica sa nachádza na prvej parnej železničnej trati na území súčasného Slovenska, ktorá bola otvorená 20. augusta 1848 a spájala Viedeň, Devínsku Novú Ves, Gänserndorf a Bratislavu. Od 27. septembra 1891 je trať pripojená cez Kúty do Skalice. Pred vojnou existovala úzkorozchodná trať s dĺžkou 4 km pozdĺž rieky Moravy na odvoz štrkopiesku.
Dňa 6. decembra 1944 podnikla 15. americká letecká armáda nálet na železničnú stanicu v Devínskej Novej Vsi ako príležitostný cieľ z dôvodu veľkej oblačnosti nad primárnym cieľom (železničná stanica Bratislava). Stanica bola poškodená len dočasne, bombardovanie ale prinieslo 14 civilných obetí, z toho 2 žiačky miestnej školy, a značné škody na budovách a majetku.
Železničná stanica Bratislava ÚNS

Železničná stanica Bratislava-ÚNS alebo "Ústredná nákladná stanica" je železničná stanica v Bratislave určená predovšetkým pre nákladnú dopravu. Leží na trati č. 132 Bratislava - Hegyeshalom. V súčasnosti (2019) tu žiadne vlaky osobnej dopravy nezastavujú, nie je tu predaj cestovných lístkov, je to však najmladšia bratislavská stanica. Prvá etapa bola dokončená v roku 1973, vtedy slúžila ako náhrada za zrušenú trať v centre mesta sprevádzkovaním preložky cez ÚNS k Starému mostu. Osobné vlaky tu začali jazdiť v roku 1987, pomerne dlho po otvorení Prístavného mosta. Neskôr bola osobná doprava na trati 132 cez ÚNS postupne utlmovaná, až došlo v decembri roku 2011 k jej úplnemu zastaveniu. V lete roku 2018 bola osobná doprava obnovená, v pracovných dňoch jazdia v hodinovom takte osobné vlaky medzi stanicami Bratislava-Petržalka a Senec, už ale bez zastavenia v ÚNS. Taktiež tadiaľto prechádza jeden pár IC vlakov denne medzi Viedňou a Košicami, rovnako bez zastavenia. Zo stanice vedie vlečka na kontajnerový terminál a do spoločnosti Slovnaft, ako aj 1,9 km spojka do prístavnej stanice Pálenisko/Juh.
Železničná zastávka Devínske Jazero

Železničná zastávka Devínske Jazero je železničná zastávka na železničnej trati Bratislava – Břeclav.
Je posledná zastávka na území mesta Bratislava v smere na Kúty. Bola na nej odbočka do Stupavy, na ktorej bola v máji 1979 zastavená osobná doprava a v marci 2008 bola administratívne zrušená. V blízkosti sa nenachádza žiadna obec, ale iba chaty a bunkre z predvojnového opevnenia. Jeden bunker sa nachádza na telese zrušenej spojky do rakúskej obce Marchegg (trať 408). Kedysi sa tu nachádzala stanica, ktorej význam poklesol po tom, ako bola v roku 1921 zdvojkoľajnená trať do českého mesta Břeclav. V roku 1927 bola odnesená vlečka do štrkovne a tiež aj prvé výhybky. V 30. rokoch 20. storočia sa koľajisko ďalej redukovalo, v roku 1935 tu ostala dvojkoľajná trať a odbočka. Mestská časť ako i zastávka sa stala súčasťou pri poslednom rozširovaní Bratislavy v roku 1971. Tak ako žst. Podunajské Biskupice, žst. Devínska Nová Ves a žst. Rusovce nemá v názve uvedenú príslušnosť k hlavnému mestu.
Zastávka je začlenená do tarifnej zóny 101 Integrovaného dopravného systému v Bratislavskom kraji (IDS BK). Nachádza sa na nej označovač cestovných lístkov IDS BK.
Matěj Václav Jäckel

Matěj Václav Jäckel (, ; * 11. september 1655, Wittichenau, Nemecko – † 16. január 1738, Praha) bol lužickosrbský sochár a rezbár, ktorý pôsobil prevažne v Čechách, ale aj na Morave a Hornej Lužici. Je považovaný za predstaviteľa českého vrcholného baroka. Jeho práca bola ovplyvnená talianskym barokovým sochárstvom Gian Lorenzo Berniniho a C. Rainaldiho.
Biografia.
Sochárstvo študoval v Nemecku a jeho učiteľom bol zrejme drážďanský sochár Melchior Barthel. Okolo roku 1684 si v Prahe otvoril vlastnú sochársku dielňu, v ktorej zamestnával niekoľko tovarišov. Počas päťdesiatich rokov svojej existencie vyprodukovala dielňa veľké množstvo sôch a plastík, prevažne pre cirkevnú klientelu.
Medzi najznámejšie Jäckelove diela nepochybne patrí trojica sôch, ktoré sú umiestnené na Karlovom moste v Prahe. Najstaršia z trojice sôch je "Svätá Anna Samotretia" z roku 1707 spracovaná na objednávku Rudolfa z Lisova, pána na Novom Stránove a Vtelné, ktorú nasledovali súsošia "Madona so sv. Dominikom a sv. Tomášom Akvinským" (1708) pre dominikánsky a "Madona so sv. Bernardom" (1709) pre cisterciánsky rád.
Za sochára sa vyučil aj jeho syn Antonín Jäckel, v jeho diele potom pokračoval aj jeho zať František Ignác Weiss.
Rázsochy

Rázsochy sú miestna časť bratislavskej mestskej časti Lamač v Malých Karpatoch.
Táto miestna časť je známa tým, že asi 2 desaťročia sa tu nachádza rozostavaná veľká nemocnica, ktorá stále nie je dokončená a ktorá po dokončení mala slúžiť aj ako sídlo lekárskej fakulty a malo tu byť aj študentské mesto. V roku 2019 sa začalo s búraním existujúcich konštrukcií.
Dwyane Wade

Dwyane Tyrone Wade (* 17. január 1982, Chicago, Illinois) je americký basketbalista a hráč tímu Miami Heat, hrá na poste krídelníka. Dwyane bol draftovaný v roku 2003 z piateho miesta, svoju prvú sezónu odohral v roku 2003/2004 v tíme Miami Heat. V roku 2004 do tímu prišiel bývalý hráč L.A. Lakers Shaquille O´neal. Spolupráca tohto pivota a centra priniesla v sezóne 2005/2006 vytúžený titul víťaza NBA. Zároveň dostal cenu MVP, za najlepšieho a najužitočnejšieho hráča daného finále. Počas svojej kariéry bol niekoľkokrát vyhlásený za hráča mesiaca východnej konferencie.
Dwyane je účastníkom olympijských hier v Aténach 2004, kde tím USA obsadil 3. miesto.
Je dvojnásobným účastníkom All Star Game z roku 2006 Houston a 2007 Las Vegas. Zároveň v roku 2006 sa stal športovcom roka podľa športového časopisu Sport Illustrated.
Železničná doprava v pražskej aglomerácii

Praha je najvýznamnejší uzol osobnej železničnej dopravy v Česku. Je prirodzeným centrom nielen diaľkovej dopravy, ale aj prímestskej, na hlavných tratiach intervalovej. Do budúcnosti sa pripravuje významné zvýšenie úlohy železnice v mestskej a prímestskej osobnej doprave. Nákladná železničná doprava bola z Prahy od prvej polovice 20. storočia postupne vytláčaná na okraj mesta a v dôsledku útlmu nákladnej železničnej dopravy je prevádzka a rozsah nákladných staníc obmedzovaný. Pražský železničný uzol prechádza prestavbou, ktorá má umožniť prepojenie najvýznamnejších pražských staníc a zvýšenie dopravnej kapacity tratí v centre Prahy.
Úzkorozchodné dráhy na Ostravsku

Úzkorozchodné dráhy na Ostravsku niekedy označované aj ako električkové trate boli v Česku unikátnym systémom, ktorý je možné prirovnať k prímestským dráham v západnej Európe. Trate s rozchodom 760 mm a maximálnej dĺžke 63 kilometrov spájali niekoľko miest (Ostrava, Karviná, Bohumín a ďalšie) a omnoho viac menších obcí rozmiestnených medzi týmito mestami. Prvá trať vznikla v roku 1902 v Bohumíne, posledný úsek bol zrušený v roku 1973.
Pinč (klobúk)

Pinč (angl.: bowler hat; nem.: die Melone alebo franc.: chapeau melon) je tvrdý pánsky klobúk s okrúhlym vrškom. Pinč bol prvýkrát navrhnutý v roku 1850 pre Thomasa Cokea, druhého grófa z Leicesteru.
História.
Pinč navrhli londýnski klobučníci James a George Lockovci z firmy Mr. Lock of St. James's Street a nazvali ho iron hat (slov.: "železný klobúk"). Lockovci poslali ich návrh Thomasovi a Williamovi Bowlerovi, ktorý vyrobili prvý prototyp klobúka pre Cokea. Neskôr sa pre železný klobúk osvedčilo meno bowler, odvodené od priezviska jeho výrobcov. Klobúk bol tvrdý v snahe ochrániť hlavu jeho prvého nositeľa pred konármi stromov, kým on jazdil na koňoch. Na konci 19. storočia bol pinč na vrchole svojej popularity a ponúkal zlatú strednú cestu medzi formálnosťou cylindra, ktorý bol spájaný s vyššou vrstvou a neformálnosťou mäkkých klobúkov a šiltoviek, ktoré nosila nižšia stredná vrstva. 
Pinč sa stal kultúrnym identifikátorom, a to ironicky v dvoch diametrálne odlišných významoch. Vo väčšine Anglicka sa pinč spája najmä so služobníctvom, keďže takýto klobúk nosili najmä komorníci. Ale v Londýne sa tento klobúk väčšinou spája s ľuďmi pracujúcimi v City. Ľudia, ktorí mali na hlave takýto klobúk boli s najväčšou pravdepodobnosťou právnici, makléri, bankári alebo vládni úradníci. Pinč sa stal tradičnou pokrýkovou hlavy londýnskych džentlmenov a neskôr sa stal akousi anglickou kultúrnou ikonou. 
V Spojených štátoch amerických je pinč známy pod názvom derby hat, v Nemecku ho vďaka svojmu tvaru poznajú ako Melone.
Pinč

Pinč môže byť:
Účet (účtovníctvo)

Účet alebo konto je jedným zo základných metodických prostriedkov účtovníctva pre zachytávanie stavov a zmien stavov jednotlivých druhov aktív a pasív. Účet možno chápať ako dvojstranné účtovné pole, na ktorom sa účtuje o rovnakom obsahu, napr. o peniazoch v pokladnici, na bankovom účte a podobne.
Schéma a náležitosti účtu.
Na schematické znázornenie účtu sa vo všeobecnosti používa tvar veľkého tlačeného písmena T. Každý účet má dve strany alebo polia, pričom na jednej strane sa evidujú prírastky a na druhej strane úbytky aktív, pasív, nákladov alebo výnosov. Ľavú stranu účtu označujeme výrazom „má dať“ (MD) a pravú stranu označujeme výrazom „dal“ (D). Toto označenie vzniklo na základe personifikačnej teórie. Za každým účtom si bolo treba predstaviť osobu spravujúcu určitý druh majetku. Potom sa na ľavej strane účtu zaznamenávalo všetko to, čo prijal a v budúcnosti „má dať“ a na pravej strane účtu, všetko to, čo už „dal“.
Každý účet sa označuje presným názvom, ktorý vystihuje jeho ekonomický obsah a číselným znakom (kódom), ktorý je určený účtovou osnovou.
Účtovný zápis vykonaný na ktorejkoľvek strane účtu obsahuje zvyčajne tieto údaje:
Tlač z hĺbky

Tlač z hĺbky alebo hĺbkotlač je tlačiarenská metóda používaná hlavne v grafike. Tlač je charakteristická tým, že tlačové prvky sú zahĺbené pod úrovňou netlačiacich miest. Po nanesení a zotretí prebytočnej farby je táto v tlačovej forme nesená v priehlbinách. Vyvýšené miesta sú teda netlačiace a na podklade sa javia ako biele. Odtlačok sa získa priamym prenosom na podklad za účinku tlaku. Jej opakom je tlač z výšky.
Mechanické postupy tlače z hĺbky sú len o málo mladšie než tlač z výšky. Podstata tlače z hĺbky spočíva v tom, že línie alebo body kresby sú vyhĺbené pod úroveň povrchu tlačovej formy, obvykle hladkej kovovej dosky. Do týchto priehlbín vniká hlbokotlačová farba, ktorá sa potom z ostatného povrchu formy stiera. Pri tlači je veľkým tlakom tlačového stroja papier pri tlači vtlačený do rýh, odkiaľ prijíma farbu. Hlbokotlačová forma býva najčastejšie vyrobená z medenej, alebo zinkovej dosky, menej často sú používané aj iné materiály ako oceľ, železo, mosadz, hliník dnes hlavne plast. 
Techniky tlače z hĺbky sa delia na mechanické a chemické. 
Tlač voľných grafických listov sa vykonáva na ručnom meditlačovom lise. Pre tlač z hĺbky je charakteristické, že po zložení papiera ostáva farba na jeho povrchu v miernom reliéfe. Do povrchu papiera je vtlačená tiež fazeta, čiže opracované okraje formy.
Hĺbkotlačové rytiny sú súbor všetkých techník tlače z hĺbky, v ktorých je obraz vyhĺbený mechanickým spôsobom. Jednotlivé postupy sa môžu uplatniť samostatne alebo sa navzájom dopĺňať či kombinovať s leptacími technikami. Nazývajú sa tiež „suché techniky“.
Rozdelenie hĺbkotlačových rytín.
Hlbokotlačové lepty sú rozsiahla skupina hlbokotlačových techník lineárnej aj tónovej kresby, pri ktorých je obraz do hladkého povrchu kovovej dosky vyhĺbený pomocou leptadla. Tieto postupy sa môžu súhrnne nazývať tiež „mokré“. Techniky leptu sú pre svoju rozmanitosť označované za jedno z najvďačnejších a najpôsobivejších odvetví grafického umenia. Okrem samostatného uplatnenia sa jednotlivé postupy môžu aj kombinovať.
Mezzotinta

Mezzotinta alebbo škriabaná rytina je grafická technika patriaca pod tlač z hĺbky. V medzinárodnom označení má symbol C7.
Pri mezzotinte sa vytvára modelovacia kresba vyškrabávaním, čiže zosvetľovaním tmavej plochy medenej alebo mosadznej husto ozrnenej dosky. Na túto techniku sa najlepšie hodí medená doska hrúbky 1,5 až 2 mm, na ktorej sa vytvorí potrebná zrnitosť pomocou kolísky alebo skobliny. Je to oceľový polkruhový nôž s ostrím vybrúseným do jedného či viac radov zubov. Kolískou sa najprv rozbrázdi celá plocha dosky v štyroch základných smeroch a v brázdení sa pokračuje dovtedy, kým sa celý povrch dosky nejaví ako rovnomerne tmavý. Táto práca je pomerne namáhavá a zdĺhavá. Na urýchlenie práce možno použiť tzv. kotúčový zrnič. Ozrnený povrch sa potom pretrie slabým nánosom riedkej farby a to buď čiernej tempery, alebo tlačovej černe zmiešanej s lojom. Vybudovanie mezzitintovej kresby prebieha opačne ako pri ostatných hlbokotlačových technikách – začína sa od tmavej cez poltóny k svetlejším partiám. Praktizujeme to väčšinou zoškrabovaním a vyhladzovaním zrna v miestach, ktoré sa majú tlačiť svetlejšie. Čím nižšie je zrno, tým menej farby udrží. Zrno sa zoškrabáva trojhrannou oceľovou škrabkou, ktorú držíme naplocho, takmer vodorovne, aby sa príliš nezarezávala do hĺbky. Opravy chybných miest sa robia opätovným rozdrvením skoblinou.
Rock in Rio (album)

Rock in Rio je v piaty album s nahrávkou z koncertu britskej heavy metalovej skupiny Iron Maiden, ktorý bol nahratý počas "Brave New World Tour '00 - '01". Záznam koncertu bol tiež vydaný ako DVD s rovnomenným názvom "Rock in Rio".
A Real Live Dead One

A Real Live Dead One je koncertný dvojalbum britskej heavy metalovej skupiny Iron Maiden. Vznikol spojením albumov "A Real Live One" a "A Real Dead One" a vydaný bol roku 1998.
Účtová osnova

Účtová osnova je zoznam všetkých syntetických účtov so záväzným číselným a slovným označením, usporiadaných podľa ich ekonomického obsahu, ktoré môže podnik (organizácia) v rámci svojho účtovníctva používať. 
Účtová osnova môže byť uzavretým alebo otvoreným zoznamom syntetických účtov. V prípade otvoreného zoznamu, ho môže účtovná jednotka dopĺňať o potrebné účty. V takom prípade hovoríme o rámcovej účtovej osnove. Finančné účtovníctvo riadi Ministerstvo financií Slovenskej republiky, ktoré vydáva rámcové účtové osnovy a podrobnosti o postupoch účtovania.
Jednotlivé syntetické účty sa v rámcovej účtovej osnove delia do účtových tried, triedy sa ďalej členia do účtových skupín a skupiny sa delia na jednotlivé účty. Podstatou rozdelenia je desiatková sústava. Rámcová účtová osnova obsahuje desať tried po desať skupín a v každej skupine sa nachádza desať účtov.
Vojtěch Sucharda

Vojtěch Sucharda (* 6. január 1884 Nová Paka – † 31. október 1968 Praha) bol český sochár, reštaurátor, rezbár a bábkar. 
Biografia.
Pochádzal z umeleckého rodu Suchardov z Novej Paky, v ktorom sa umelecké nadanie dedilo z generácie na generáciu už od jeho pradeda Jana. Bábkarstvu sa vyučil v závode svojho otca a v roku 1899 presídlil do Prahy. V roku 1905 absolvoval pražskú Umelecko priemyslovú školu. 
Po absolutóriu spolupracoval na sochárskych dielach svojho brata Stanislava, napríklad na pomníku Františka Palackého. Od roku 1907 spolupracoval s architektom Kamilom Hilbertom na dostavbe katedrály sv. Víta na Pražskom hrade. Pre katedrálu vytvoril cez 250 novogotických hlavíc stĺpov, vyrezávanú truhlu, niekoľko kamenných plastík a dva vysoké reliéfy znázorňujúce staviteľov dómu na priečelí stavby. Vojtěch Sucharda pracoval aj na výzdobe niekoľkých kostolov a stavieb po celých Čechách. Od roku 1913 sa podieľal okrem iného aj na sochárskej výzdobe pražského paláca Koruna.
Počas 1. svetovej vojny padol do ruského zajatia. 
V roku 1908 sa oženil so svojou spolužiačkou z Umeleckopriemyslovej školy Annou Brichovou, s ktorou v roku 1920 založil divadlo Říše loutek. V tomto divadle potom pôsobil štyridsať rokov.
V rokoch 1912, 1936 a 1948 sa podieľal na rekonštrukciách Staromestského orloja v Prahe, pre ktorý vytvoril dvanásť nových sošiek apoštolov. V povojnovom období bol aj autorom návrhu na celkovú modernizáciu výtvarného riešenia Staromestského orloja, ktorý sa nikdy realizoval.
S manželkou Annou mal dve dcéry - Annu a Olgu. Po smrti svojej ženy v roku 1944, sa roku 1947 po druhý raz oženil s pražskou Nemkou Alžbětou Bálkovou.
Občianska spoločnosť

Občianska spoločnosť alebo civilná spoločnosť môže byť:
Venusaur

Venusaur (jap.: フシギバナ, "Fušigibana") je Pokémon – fiktívna postava z hier, mangy, zbieracích kariet, anime a ďalších médií vytvorených Satoši Tadžirim s názvom "Poketto Monsutta" alebo skrátene "Pokémon".
Charakteristika.
Oproti Ivysaurovi je oveľa väčší a ťažší. Fľaky mu z tela zmizli už skoro úplne a okrasné kvety sa zväčšili. Namiesto zatvorej cibuľky nosí Venusaur už veľkú rozkvitnutú kvetinu, vďaka ktorej sa môže naučiť používať najsilnejší raslinný útok. Je možné získať ho iba v regióne Kanto, ale prenosom sa môže dostať do akejkoľvek dosiaľ vydanej Pokémon hry. Voľne žijúci neexistujú, získať sa dá len vývojom od 32. úrovne z Ivysaura v hrách Pokémon Red, Blue a Yellow.
Venusaur sa učí najsilnejší rastlinný útok – "Slnečný lúč" (). Dvojnásobné zranenie Venusaurovi spôsobujú útoky ohnivého, ľadového, lietajúceho, psychického a chrobačieho typu. V hrách Pokémon Red, Blue a Yellow mu chrobačie útoky spôsobujú až štvornásobné zranenie.
The Soundhouse Tapes

The Soundhouse Tapes je prvá demo nahrávka britskej heavy metalovej skupiny Iron Maiden. Album vyšiel v náklade len 5000 kusov.
Okazakiho fragment

Okazakiho fragment je relatívne krátka časť reťazca deoxyribonukleovej kyseliny (DNA). Je pomenovaný po Reiji Okazakiovi a Tsuneko Okazakiovej, manželskom páre japonských molekulárnych biológov, ktorí ich v roku 1968 objavili pri skúmaní replikácie DNA.
Okazakiho fragmenty polydeoxiribonukleotidy, ktoré sú syntetizované pri replikácii deoxyribonukleovej kyseliny ako úseky oneskorujúceho sa reťazca (angl. "lagging strand"), aby boli neskôr spojené enzýmom DNA ligáza a vytvorili jedno vlákno. Každý úsek sa syntetizuje ako samostatná jednotka vrátane iniciácie pomocou enzýmu RNA-polymeráza.
Priemerná dĺžka Okazakiho fragmentov u prokaryotov je 1 000 až 2 000 deoxyribonukleotidov, u eukaryotov sú oveľa kratšie, približne iba 100 až 200 nukleotidov.