Eva Kostolányiová

Eva Kostolányiová, v rokoch 19691970 umelecky Eva Kostolányi, rodená Eva Vermešová (* 2. november 1942, Trnava – † 3. október 1975, Bratislava) bola slovenská speváčka, tanečníčka a muzikálová herečka. Začínala ako tanečnica v SĽUKu. Potom vystupovala ako speváčka v legendárnom bratislavskom kabarete Tatra revue. Postupne účinkovala v skupinách Ľuba Beláka a Branislava Hronca. Mala aj vlastnú skupinu "Hej."
Životopis.
Pochádzala z veľmi skromných pomerov. Otec aj matka pracovali ako robotníci v trnavskom cukrovare. Mala dvanásť súrodencov, piati zomreli do roka od narodenia.
Po skončení základnej školy pracovala v miestnom mäsokombináte. V roku 1958, spolu so svojim starším bratom Ivanom, sa stala tanečníčkou v SĽUKu. Popri zamestnaní súkromne navštevovala hodiny spevu u Imricha Godinu.
S manželom, tanečníkom Jánom Kostolányim sa zoznámila v Armádnom umeleckom súbore kpt. Jána Nálepku. Vzali sa v roku 1965. Po siedmich rokoch manželstva sa rozviedli, ale nechala si jeho priezvisko. Jej druhý partner, snúbenec Andrej Šebo, bol hudobník, hráč na trombóne a vedúci jej sprievodnej skupiny "Hej".
Zomrela 3. októbra 1975 vo veku 32 rokov na rakovinu prsníka, pochovaná je na Novom cintoríne na Ulici Terézie Vansovej v rodnej Trnave.
Umelecká kariéra.
V roku 1958 hrala v Trnavskom dixielande. Ako pätnásťročná účinkovala v Slovenskom ľudovom umeleckom kolektíve (SĽUK) a od roku 1960 vo Vojenskom umeleckom súbore kapitána Nálepku. V rokoch 19671968 bola speváčkou Mestského domu kultúry a osvety v Bratislave. V roku 1967 vystupovala ako sólistka Tatra revue v Bratislave, kde dostala svoju prezývku „slovenská Twiggy“. Od roku 1968 už vystupovala ako speváčka v slobodnom povolaní. Najskôr vystupovala s kapelou Ľuba Beláka, potom od roku 1970 účinkovala ako speváčka v orchestri Branislava Hronca, s ktorým absolvovala vystúpenia doma aj v SRN, Švédsku a Švajčiarsku. Neskôr krátko v roku 1972 spievala so skupinou Modus (napr. naspievala Lehotského pieseň Jesenný úsmev.)
Po založení vlastnej skupiny "Hej" v roku 1972 vystupovala v Bulharsku, Poľsku, Sovietskom zväze a na Kube. Jej repertoár tvorili väčšinou lyrické a melodické piesne. Jej piesne často zneli v Slovenskom rozhlase a v Slovenskej televízii (uviedla sa programom "Vyberte si pesničku"). Naspievala a nahrala viacero populárnych piesní, ktoré vyšli na singloch, na jednom sólovom albume aj viacerých kompiláciách. V roku 1972 úspešne zvládla hlavnú úlohu Nitušky v televíznej úprave známej operety "Mam´zelle Nitouche".
Ocenenia získala aj na festivale populárnej piesne Bratislavská lýra – r. 1972 za pieseň "Farebný sen", II. miesto a Cenu diváka v duete s Lubošom Novotným za pieseň "Zmysel nemých slov a v r. 1974 za pieseň Dobré ráno želám."
Nasledovali úspešné slovenské verzie zahraničných hitov (napr. "Keď si sám", "Halabala", "Waterloo", "Piesne s nádychom júna" a i.)aji piesne slovenských autorov ("Až bude pokosená tráva", "Zimné kvety", "Iba básnik" a i.). Veľký ohlas mali jej duá s Michalom Dočolomanským ("Haló tam", "Smoliar", "Hala hala") a s Karolom Duchoňom, s ktorým v roku 1973 získala striebornú Bratislavskú lýru za pieseň "Chvála humoru".
V roku 1973 vyšla aj jej profilová LP platňa s názvom "Eva Kostolányiová", na ktorej sa prezentovala lyrickými piesňami skladateľov J. Lehotského, Ivana Horvátha, Igora Bázlika, Ladislava Gerhardta a textárov Jána Štrassera, Petra Brhloviča, Zora Laurinca, Tomáša Janovica a Violy Muránskej.
V roku 1973 sa s Vladom Oravcom zúčastnila na medzinárodnom festivalu populárnej hudby v írskom Castelbare, kde s piesňou "Tečie voda" získali 4. cenu.
V roku 1973 naspievala slovenskú verziu titulnej piesne do rovnomenného amerického kultového filmu „Pánu učiteľovi z lásky“ (To Sir, with Love). Ako 29 ročnú ju postihla zákerná choroba, ktorej v roku 1975 podľahla.
Eva Kostolányiová patrila k najpopulárnejším interpretkám slovenskej populárnej hudby. V rozhlase nahrala približne 140 nahrávok. V roku 2002 vyšlo CD Zlatý kľúč (Slovenský rozhlas), na ktorom sa nachádza aj speváčkina posledná nahrávka More lásky.
Pri príležitosti jej životného jubilea, nedožitých 70. narodenín, bola 15. novembra 2012 v priestoroch Západoslovenského múzea v Trnave verejnosti sprístupnená jubilejná výstava mapujúca jej životnú a umeleckú cestu. Hlavným iniciátorom projektu bol jej synovec Mikuláš Vermeš, syn jej mladšej sestry Rozálie Maliňákovej.
V roku 2015 bola po nej v rodnej Trnave pomenovaná ulica "Ulica Evy Kostolányiovej".