burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ľubomír Goč

Ing. Ľubomír Goč (* 6. február 1953, Palúdzka, dnes časť Liptovského Mikuláša) je slovenský maliar.
Detstvo prežil vo Važci. Ukončil Strojnícku fakultu Vysokej školy technickej v Košiciach, umeniu sa systematicky venuje od študentských čias. Bol členom výtvarného klubu pri ZK Vagónka v Poprade. Jeho tvorbu charakterizuje presné, technické videnie objektov (v čom autor nezaprie svoje technické vzdelanie), sú to väčšinou mestské veduty a dedinské zákutia s typickou architektúrou.
Medzinárodná kynologická federácia

Medzinárodná kynologická federácia (po francúzsky "Fédération Cynologique Internationale"), zaužívaná skratka FCI, je jednou z najznámejších kynologických organizácií na svete. Sídlo má v Thuine. Medzi základné úlohy organizácie patrí vytvárať a upravovať štandardy jednotlivých plemien psov a tvoriť právne predpisy pre chov.
Systematika FCI.
FCI pre väčší prehľad v plemenách vytvorila, podobne ako iné kynologické organizácie, vlastné triedenie plemien do takzvaných skupín a sekcií:
La Plata

La Plata môže byť:
Afganský chrt

Afganský chrt je staré plemeno pochádzajúce z Afganistanu. Na Západe na psích výstavách sa prvý raz objavil r. 1907. FCI ho uznala 22. novembra 2004 v skupine 10 pod číslom 228. 
Charakteristika.
Typická chrtia povaha: hrdá, dôstojná, nielen k cudzím ľuďom, ale aj k vlastnej rodine trochu rezervovaná. Potrebuje vľúdny a citlivý prístup, veľkú osobnú slobodu a veľa pohybu. Srsť je dlhá, na šiji sa skracuje, na chrbte je priliehajúca.
Využitie.
Pôvodne poľovný pes, vo svojej domovine sa doteraz využíva na stráženie oviec a kôz, teraz spoločenský a športový pes, ktorý sa dobre uplatní na dostihovej dráhe a v súťaži krásy.
Zvláštne nároky.
Veľmi náročný na pohyb, na starostlivosť o srsť i na výchovu. Iba málokto si dovolí púšťať afganského chrta „navoľno“.
Farby plemena.
Krémová, hrdzavá, hnedo-čierna, hnedo-biela, čierna, čierno-biela
Cukrík

Cukrík je druh sladkostí.
Cukríky sa vyrábajú rozpustením cukru vo vode alebo v mlieku, čím vznikne sirup a varením, až kým nezačne karamelizácia. Podľa hustoty roztoku a výsledného produktu, produkt sa môže nazývať cukrík, karamelka, pralinka a pod.
Supermarket

Supermarket je obchod, ktorý predáva široký rozsah jedla. Väčšina supermarketov taktiež predáva rôzne ďalšie produkty do domácností, ktoré sú konzumované pravidelne, ako napríklad alkoholické nápoje (kde je to povolené), domáce čistiace prostriedky, lieky, oblečenie a niektoré predávajú aj veľkú škálu nepotravinárskych produktov. Supermarkety sú často súčasťou reťaze obchodov, ktorá vlastní alebo riadi ďalšie supermarkety nachádzajúce sa v rovnakom alebo iných mestách.
Konrad Adenauer

Konrad Adenauer (* 5. január 1876, Kolín nad Rýnom, Nemecké cisárstvo – † 19. apríl 1967, Bad Honnef, NSR) bol nemecký konzervatívny politik a štátnik. Je považovaný za jedného z najvýznamnejších nemeckých politikov. Bol prvým povojnovým predsedom vlády Nemecka (1949–1963), zakladateľom a prvým predsedom CDU (1950–1966), ktorá má od svojho vzniku popredné miesto na politickej scéne Nemecka.
Kariéra.
Jeho prvá významná funkcia bola funkcia primátora Kolína nad Rýnom, ktorú zastával v období 1917 - 1933 a krátko v roku 1945. Pod jeho vedením mesto ekonomicky prosperovalo a modernizovalo sa. Súčasne pôsobil ako prezident "Pruskej štátnej rady" (1921 - 1933). Po nástupe Hitlera k moci bol v roku 1933 zbavený všetkých funkcií a penzionovaný.
Po vojne spoluzakladal Kresťanskodemokratickú úniu Nemecka (skr. "CDU", nem. "Christlich Demokratische Union") a v období 1949 - 1966 bol jej predsedom. Po rozdelení Nemecka bol v roku 1949 zvolený za prvého kancelára Nemeckej spolkovej republiky. Túto funkciu po troch ďalších úspešných voľbách zastával až do roku 1963. V období 1951 - 1955 zastával súčasne funkciu ministra zahraničných vecí. Jeho politickým cieľom bolo znovuzjednotenie Nemecka a začlenenie NSR do západných ekonomických a politických štruktúr. Za jeho vlády vstúpila krajina do NATO (1955), boli nadviazané diplomatické styky so ZSSR (1955) a bola podpísaná nemecko-francúzska zmluva (1963). 
V 60. rokoch jeho politika strácala popularitu a nakoniec sa z politického života stiahol.
Je autorom výroku: "Najprv sa staňte neobľúbeným a potom Vás budú brať vážne."
Kraftwerk

Kraftwerk (po nem. "elektráreň") je nemecká hudobná skupina, ktorá významne prispela k vývoju elektronickej hudby. Bola založená v roku 1970 dvojicou Florian Schneider a Ralf Hütter, ale viac známa sa stala až ako štvorica spolu s Wolfgangom Flürom a Karlom Bartosom.
Zoznam českých filmov

Toto je abecedný zoznam českých filmov.
Pred rokom 1918/19 sa uvádzajú aj rakúsko-uhorské s účasťou tvorcov z Česka, v rokoch 1918 – 1939 a 1945 – 1992/1993 české filmy Česko-Slovenska, v rokoch 1939 – 1945 české a nemecké s účasťou tvorcov z Česka.
Spoločnosť národov

Spoločnosť národov alebo (zriedkavo) Liga národov (, ) bola medzinárodná organizácia založená po skončení prvej svetovej vojny na základe výsledkov parížskej mierovej konferencie. Bola súčasťou tzv. Nového svetového poriadku, ktorý hlásal americký prezident Woodrow Wilson vo svojich Štrnástich bodoch.
28. júna 1919 bola podpísaná Versaillská mierová zmluva, čím prišlo k faktickému vytvoreniu Spoločnosti národov. Úlohou organizácie bola povojnová demilitarizácia, udržanie svetového mieru, prevencia pred ďalšími vojnovými konfliktmi pomocou zásad kolektívnej bezpečnosti a diplomatického vyjednávania. Týmito úlohami položila Spoločnosť národov základ širokej medzinárodnej spolupráci.
Iniciátormi a zakladajúcimi krajinami Spoločnosti národov boli víťazné štáty Dohody (napr. Spojené kráľovstvo, Francúzsko) a ich spojenci (napr. Česko-Slovensko), pôvodnými členmi z roku 1919 teda bolo 26 štátov, ďalej štyri britské domíniá a Britská India (v rámci Commonwealthu). Za sídlo Spoločnosti bola zvolená švajčiarska Ženeva, medzinárodný zmierovací súd bol ustanovený v holandskom Haagu.
V roku 1920 začala platnosť základného dokumentu organizácie "Pakt Spoločnosti národov", ktorým sa členské krajiny zaväzovali k dodržiavaniu pravidiel medzinárodnej spolupráce a bezpečnosti, rešpektovaniu medzinárodného práva a ďalších záväzkov urobených v rámci Spoločnosti národov. Pakt Spoločnosti národov nebol ratifikovaný Kongresom USA - Spojené štáty, jeden z iniciátorov vzniku organizácie, sa tak nikdy nestali členmi. Celkový počet členských krajín sa od 20. rokov značne menil. Roku 1926 sa členom stalo Nemecko (vystúpilo roku 1933), Sovietsky zväz bol prijatý roku 1934 (ako jediná členská krajina bol vylúčený v roku 1939 po vypuknutí Zimnej vojny). Zo Spoločnosti národov v roku 1933 vystúpilo Japonsko a roku 1937 Taliansko.
Rozpory a zánik.
Napriek značnému vplyvu Francúzska a Británie v Spoločnosti národov nebola organizácia schopná dôrazne presadiť svoje ciele, úplne neefektívna bola jej činnosť proti agresívnym krokom fašistickej vlády v Taliansku (okupácia Etiópie), nacistickej v Nemecku (účasť v španielskej občianskej vojne, anšlus Rakúska, uzatvorenie Mníchovskej dohody), ani militaristickej v Japonsku (vojna v Číne). Menším členským štátom chýbal významnejší vplyv na chod a rozhodovanie organizácie, čo spôsobovalo napätie medzi nimi na jednej strane a Britániou a Francúzskom na strane druhej. Spoločnosť národov tak v súvislosti so začiatkom druhej svetovej vojny v rokoch 1939 a 1940 stratila faktický význam. Formálne bola Spoločnosť národov rozpustená v apríli 1946. Víťazné štáty druhej svetovej vojny sa rozhodli niektoré štruktúry Spoločnosti národov transformovať do novo vzniknutej Organizácie spojených národov, ktorá na činnosť Spoločnosti národov priamo nadviazala.
Oportunista

Oportunista je človek prispôsobujúci svoje myslenie a konanie podľa očakávaných výhod, stúpenec oportunizmu.
Oportunizmus

Oportunizmus je pasívne, bezzásadové prispôsobovanie sa okolnostiam, nedodržanie zásad v prospech okamžitých výhod, prospechárstvo, ústupčivosť. Človek, ktorý sa takto správa, sa nazýva oportunista.
Oportunizmus v Česko-Slovensku.
V česko-slovenskom komunistickom a propagandistického slovníku išlo o pravicový oportunizmus, ktorý bol definovaný ako ideovopolitická a morálna „úchylka“, bezzásadové prispôsobovanie politiky a ideológie robotníckeho hnutia potrebám a požiadavkám buržoázie. Išlo o jednu z hlavných rozkladných síl pôsobiacich vnútri robotníckeho hnutia a neskôr aj komunistického systému ako takého. V rôznych historických obdobiach sa prejavoval rôzne - v 60. rokoch sa prejavoval revizionizmom, podľa komunistickej historiografie a propagandy obdobia normalizácie (70. roky) mal pravicový oportunizmus vyvrcholiť antikomunistickým kontrarevolučným prevratom, ktorému zabránila internacionálna pomoc bratských komunistických strán realizovaná inváziou vojsk Varšavskej zmluvy (Operácia Dunaj) a následnou okupáciou Česko-Slovenska.
Oportunisti a Strana.
Syntetickému zhodnoteniu pôvodu a účinkovania tzv. pravicového oportunizmu sa KSČ venoval vo svojom oficiálnom dokumente Poučenie z krízového vývoja v strane a spoločnosti po XXIII. zjazde KSČ v r. 1970. podľa dokumentu bol pravicový oportunizmus v Česko-Slovensku dedičstvom nacionalizmu, masarykizmu a sociádemokratizmu, ktoré boli hlboko zakorenené a prenikali i do niektorých častí robotníckej triedy. Na Slovensku mali zohrať značnú úlohu náboženské prežitky (niekdajšej HSĽS). Nositeľmi a šíriteľmi oportunizmu mali byť niekoľké centrá prevažne v kruhoch českých umelcov a intelektuálov (V. Havel, P. Kohout, M. Kundera, A. Dubček a i.)
Potláčanie demokratizačných snáh.
Personálny, ideologický a propagandistický boj proti pravicovému oportunizmu sa stal po potlačení demokratizačného procesu, t.j. Pražskej jari prednostnou politickomocenskou a ideologickou témou KSČ. Bol zámienkou politického prehodnocovania dejín, usmerňovania vedeckého výskumu a umeleckej tvorby, cenzúrovania, pracovného a iného šikanovania, policajných represií a dodatočného vyhľadávania a účelového vytvárania ďalších exponentov (pozri Centrálnu evidenciu predstaviteľov a exponentov pravice) v období normalizácie. Tieto mocensko-politické procesy mali v 70. a 80. rokoh 20. storočia v Česku tvrdší priebeh a neúmerne väčšie množstvo obetí ako na Slovensku.
Obežná doba (astronómia)

Obežná doba (iné názvy: doba obehu, čas obehu, obežný čas, perióda obehu, obežná perióda, orbitálna perióda, perióda) je čas potrebný, kým teleso, napríklad planéta, vykoná jeden obeh okolo materského telesa, napríklad hviezdy.
Podľa toho, ako definujeme obeh, rozoznávame niekoľko typov obežných dôb. V slnečnej sústave rozlišujeme:
Štandardný výpočet obežnej doby.
V prípade nerušeného pohybu kozmických telies (v zjednodušenej úlohe dvoch telies) existuje pre eliptické (a kruhové) dráhy jediná doba obehu, ktorá je viazaná k hodnote veľkej polosi dráhy podľa 3. Keplerovho zákona. Doba obehu P je rovná
kde a je veľká polos a μ je gravitačný parameter centrálneho telesa.
Príklady siderických a synodických obežných dôb..
Synodické obežné doby vzhľadom na iné planéty
Obežná doba

Obežná doba (iné názvy: doba obehu, čas obehu, obežný čas, perióda, obežná perióda, perióda obehu) môže byť:
Obežná doba (iné názvy: doba obehu, čas obehu, obežný čas) môže byť aj:
Jabloň domáca

Jabloň domáca ("Malus domestica") je druh stromu pestovaný pre svoj plod - jablko. 
Kultúrne jablone vznikli pravdepodobne v oblasti Zakaukazska, Iránu a západného Turkestanu. Odtiaľ sa už na začiatku historickej doby dostali do Malej Ázie a potom cez Grécko a Taliansko do ostatných častí Európy. 
Odrody jabloní sa podľa obdobia dozrievania plodov delia na letné, jesenné a zimné.
Sklon dráhy

Sklon dráhy alebo inklinácia je jedným zo šiestich elementov obežnej dráhy. Vyjadruje uhol medzi referenčnou rovinou, napríklad ekliptikou a obežnou rovinou danej planéty.
Inklinácia

Inklinácia môže byť:
Predbežné označenie v astronómii

Predbežné označenie alebo provizórne označenie je označenie astronomického objektu bezprostredne po jeho objave.
Planétky.
"Hlavný článok: Označenie planétok"
Po objave dostane každá planétka predbežné (provizórne) označenie, ktoré v zásade prideľuje "Stredisko pre planétky" ("Minor Planet Center", skrátene "MPC"), prevádzkuje svoju činnosť na "Smithsonovom astrofyzikálnom observatóriu" ("Smithsonian Astrophysical Observatory", skrátene "SAO"), a to z poverenia III. oddelenia pri "Medzinárodnej astronomickej únii" ("International Astronomical Union", skrátene "IAU"). Výnimku tvoria špeciálne časovo obmedzené projekty, ktoré produkovali veľké množstvo objavov v krátkej dobe, ktorými by bolo stredisko MPC zahltené.
Predbežné označenie prideľované strediskom MPC existuje v dvoch základných variantoch, ktoré sú navzájom jednoznačne prevoditeľné. Tretí spôsob sa používal pre špeciálne časovo obmedzené projekty.
Súčasný systém provizórneho označovania planétok bol zavedený v roku 1925 a doplnil niekoľko predchádzajúcich konvencíí, z ktorých sa každá ukázala ako zastaraná zvyšovaním počtu objavov nových planétok.
Kubewano

Kubewano sú planétky Kuiperovho pásu obehajúce okolo Slnka vo vzdialenosti okolo 41 AU a ich dráhy nie sú ovplyvňované rezonanciami vonkajších planét. Ich názov je odvodený od prvej planétky tohto typu, .
Medzi ďalšie objekty tohto typu patria
Ferdinand Martinengo

Ferdinand Martinengo (* 4. marec 1821, Záhreb – † 28. február 1895, Bratislava) bol šermiar a učiteľ.
Život a kariéra.
Hoci sa narodil v Chorvátsku, pochádzal zo starej talianskej rodiny, ktorej korene siahajú až do prelomu prvého a druhého tisícročia. Už v mladosti sa prejavoval ako vynikajúci šermiar a stal sa týmto športovým umením známym v celej strednej Európe. Vstúpil do služieb Lichtenštajnského kniežatstva, no zo zdravotných dôvodov musel službu po krátkej dobe zanechať.
Vzdelanie v šermiarskom umení získal v Budapešti získaním titulu "majster šermu" v roku 1837. O rok neskôr mu titul potvrdili aj na Vojenskej akadémii vo Viedenskom Novom Meste. „Patent“ podpísali takí šermiarski majstri ako Louis Chappon, profesor šermu z Paríža, majster Thallhoffer, profesor na Vojenskej akadémii vo Wiener Neustadt, majster Tonnini, majster šermu z Milána a ďalší. V roku 1844 Viedeň opustil a usadil sa v Bratislave. Založil v roku 1844 I. Uhorský telocvičný a šermiarsky spolok, medzi jeho žiakov patrili arcivojvoda Jozef, gróf Ľudovít Batthyányi, neskorší ministerský predseda, ale aj Mikuláš Wesselényi. V roku 1888 sa spomína ako čestný predseda Bratislavského šermiarskeho spolku.
Ferdinand de Martinengo pôsobil v Bratislave okrem športu aj v iných oblastiach. V roku 1867 založil prvý zbor dobrovoľných hasičov. Angažoval sa v zavádzaní telesnej výchovy do školského vyučovania. Sám vyučoval na Vyššej reálnej škole kráľovského slobodného mesta Bratislava taliančinu a gymnastiku. Založil aj Spolok na podporu chudobných študentov bez rozdielu náboženstva. Za túto prácu ho ocenil cisár František Jozef I. viacerými vyznamenaniami. Najvýznamnejšie z nich sú Zlatý záslužný kríž a Rytiersky rad. Jeho význam je dokumentovaný aj tým, že na jeho pohrebe sa zúčastnila aj časť kráľovskej rodiny.
Pochovaný je na Ondrejskom cintoríne v Bratislave. Pri vstupe hlavným vchodom uličkou rovno a asi v jej 2/3 vpravo leží jeho náhrobný kameň.
Historický odkaz.
Magistrát hlavného mesta Slovenskej republiky si prácu Ferdinanda Martinenga v prospech mesta uctil tým, že po ňom jednu z ulíc mestskej časti Staré Mesto v lokalite Machnáč pomenoval Martinengova ulica.
Krondor

Krondor je hlavné mesto západnej časti Ostrovného kráľovstva.
Leží na východnom pobreží Trpkého mora. Je to veľký a dôležitý obchodný prístav. Miestnemu podsvediu vládne gang Mockerov, v ktorom bol členom aj Jimmy Dlhoprstý.
Polovodičová pamäť

Polovodičová pamäť () je počítačová pamäť implementovaná na polovodičovom integrovanom obvode, teda na čipe.
Polovodičové pamäte sa rovnako ako ostatné počítačové pamäte delia podľa prístupu k údajom takto:
Pamäť s priamym prístupom

Pamäť s priamym prístupom alebo RAM () je pamäť s voľným (náhodným, ľubovoľným) prístupom . Čas zápisu do pamäte je rovnaký bez ohľadu na umiestnenie údaja v pamäti. Jej opakom je pamäť so sekvenčným prístupom. Prvé polovodičové RAM prišli na trh na začiatku sedemdesiatych rokov.
RAM v užšom zmysle.
Dnes sa používa označenie RAM nepresne len ako synonymum pre operačnú pamäť (pozostáva z RAM článkov) alebo len pre RWM (Read-Write Memory = Pamäť pre čítanie a zápis). Pamäte typu RAM sú dnes výhradne polovodičové, kedysi sa používali pamäte napríklad feritové, pamäte na tenkých vrstvách či bubnové pamäte. Polovodičové RAM sú veľmi rýchle, ale sú drahšie ako iné typy. Používajú sa predovšetkým ako operačné pamäte počítačov. Slúžia na ukladanie údajov, ktoré počítač potrebuje na spracovanie práve vykonávanej úlohy.
Označenie RAM sa niekedy nepresne používa aj ako synonymum len pre DRAM.
Externá RAM.
Údaje, ktoré treba uchovať aj po vypnutí počítača sa ukladajú do externej pamäte počítača typu RAM - to je napr. disková mechanika, CD-ROM, disketa a.i., ktoré sú podstatne pomalšie ako polovodičová RAM, ale nezávislé od napájania, lacnejšie a môžu mať podstatne vyššie kapacity.
Aktíniový rozpadový rad

Aktíniový rozpadový rad je jeden zo štyroch základných rozpadových radov, ktoré opisujú jadrový rozpad rádioaktívnych prvkov.
Neptúniový rozpadový rad

Neptúniový rozpadový rad je jeden zo štyroch základných rozpadových radov, ktoré opisujú jadrový rozpad rádioaktívnych prvkov.
Tóriový rozpadový rad

Tóriový rozpadový rad je jeden zo štyroch základných rozpadových radov, ktoré opisujú jadrový rozpad rádioaktívnych prvkov.
Urán-rádiový rozpadový rad

Urán-rádiový rozpadový rad je jeden zo štyroch základných rozpadových radov, ktoré opisujú jadrový rozpad rádioaktívnych prvkov.
SRAM

SRAM (Static Random Access Memory) je RAM, ktorá uchováva údaje v registroch pozostávajúcich z preklápacích (klopných) obvodov, elektrické napájanie pre uchovanie údajov musí byť trvalé, na rozdiel od DRAM však nepotrebujú obnovovanie (refresh). Pamäte SRAM potrebujú pre vytvorenie jedinej pamäťovej bunky viac konštrukčných prvkov (typicky 6 MOSFET tranzistorov), preto je ich cena oproti DRAM podstatne vyššia a pamäťová hustota nižšia.
SRAM (v závislosti od konštrukcie) môžu dosahovať vyššie rýchlosti oproti DRAM, preto sa využívajú často ako cache pamäte. Ich spotreba závisí od taktovacej frekvencie, teda skutočnej dosahovanej rýchlosti. U pomalších SRAM bez pristupovania (zápisu či čítania) klesá napájací prúd na zlomky 
mikroampérov, preto sú vhodné na použitie ako pamäť zálohovaná batériou.
DRAM

DRAM (z ) je typ pamäte s priamym prístupom, ktorá uchováva údaje v podobe elektrických nábojov na poli pamäťových kondenzátorov. Pamäťové kondenzátory sú v reálnych pamätiach tvorené parazitnými kapacitami riadiacich elektród poľom riadených tranzistorov (MOSFET), ktoré súčasne slúžia ako vybavovací prvok pamäťovej bunky.
Keďže pamäťový kondenzátor sa vplyvom zvodových prúdov postupne vybíja, vyžaduje dynamická pamäť pravidelné obnovovanie (), pozostávajúce z načítania a znovuzapísania hodnoty. Interval obnovy je spravidla v rádoch desiatok milisekúnd (JEDEC štandard vyžaduje pre SDRAM minimálnu retenciu 64 ms). Deštruktivne je tiež čítanie hodnoty z bunky, tzn. súčasťou operácie čítania je aj opätovný zápis prečítanej hodnoty.
Dynamické pamäte majú väčšiu hustotu integrácie na jeden zapamätaný bit – 1 tranzistor oproti 6 pri statickej pamäti (SRAM), čo umožňuje dosiahnuť nižšie náklady pri porovnateľnej kapacite. Na rozdiel od SRAM však majú kvôli potrebe obnovovania nezanedbateľnú spotrebu aj v prípade, keď sa k nim nepristupuje (nezapisuje ani nečíta).
Kvôli menšiemu (a tým lacnejšiemu) puzdru je u DRAM typicky multiplexovaná horná a dolná polovica adresnej zbernice, t. j. najprv sa privedie horná časť adresy, riadiacim signálom sa zapíše do vnútorného registra pamäte, potom sa privedením dolnej časti adresy vyberá alebo zapisuje priamo požadovaná informácia.
V praxi boli bežné DRAM nahradené synchrónnymi typmi SDRAM a DDR SDRAM.
NVRAM

NVRAM (Non-Volatile Random Access Memory) alebo energeticky nezávislá pamäť s priamym prístupom je RAM, ktorá (na rozdiel od SRAM/DRAM) nepotrebuje na uchovanie údajov elektrickú energiu. 
Sledované parametre.
Zapisovateľnosť / Prepisovateľnosť.
"Len na čítanie".
Pamäte typu „len na čítanie“ (angl. "read-only") majú obsah určený výrobcom a užívateľsky nie sú zapisovateľné. Príkladom sú polovodičové ROM pamäte (použité často napr. na uchovanie firmware v mikrokontroléroch pri hromadnej výrobe), alebo tzv. lisované CD.
Niekedy sa ako ROM používajú aj pamäte na jednorazový zápis, ktorých obsah je však zapísaný a overený priamo výrobcom.
"Na jednorazový zápis".
Pamäte na jednorazový zápis (angl. "write-once" alebo (u polovodičových pamätí) "one-time programmable") je možné užívateľsky jednorazovo zapísať, ale nie je možné ich mazať či prepísať. Typický príklad sú CD-ROM, DVD-ROM alebo bezokienkové EPROM, príp. dnes už historické bipolárne PROM.
"Na viacnásobný zápis".
Tieto pamäte umožňujú viacnásobné, niekedy až neobmedzené, zapisovanie resp. prepisovanie údajov. Dôležitým parametrom týchto pamätí je povolený počet zápisových cyklov.
Doba uchovania údajov.
Doba uchovania údajov (angl. "retention") je výrobcom zaručená doba, pokiaľ si pamäť bez napájania uchová údaje nepoškodené. Obvykle ide o roky (typická hodnota býva 10 alebo 20 rokov). 
Takmer u všetkých druhov NVRAM sa táto doba exponenciálne zmenšuje so zvyšujúcou sa teplotou, preto je dôležité venovať pozornosť prevádzkovým príp. skladovacím podmienkam pamäte.
Počet cyklov (zápis, čítanie).
Niektoré technológie NVRAM majú obmedzený počet prístupových cyklov (angl. "endurance")(obvykle zápisových, zriedkavo čítacích) kvôli degeneratívnym zmenám v materiáli pamäte. 
Typicky sa to týka mazacích/zápisových cyklov pamätí typu EPROM/EEPROM/FLASH, ktoré bývajú typicky okolo 105-106 (ale u niektorých typov len okolo 1000). 
Počet čítacích cyklov je obmedzený u technológie feroelektrických pamätí, kde je čítanie deštruktívne a je potrebné informáciu obnoviť, takže v prípade čítania prebehne aj zápis. Celkový počet cyklov u týchto pamätí je však pomerne vysoký, okolo 108-109, u novších pamätí na nižšie napájacie napätie sa dokonca udáva ako neobmedzený.
Prístupová doba (čítanie, zápis).
Pre aplikáciu je podstatná aj doba prístupu k údajom.
U pamätí s nepohyblivým médiom (angl. "solid state") ide dnes pri čítaní obvykle o desiatky nanosekúnd. Zápis je u pamätí typu EEPROM/FLASH pomalší (typicky jednotky či desiatky mikrosekúnd), pričom je potrebné často pamäť najprv vymazať (čo môže trvať desiatky mikrosekúnd až milisekundy).
U pamätí s pohyblivým médiom je doba prístupu obvykle symetrická pre čítanie/zápis, ale je rozdiel medzi čítaním za sebou nasledujúcich údajov a úplne náhodným prístupom (ten trvá obvykle desiatky milisekúnd). U týchto pamätí teda nejde čiste o pamäte s náhodným prístupom (RAM) podľa definície, ale čiastočne je prítomný aj sekvenčný prístup.
Flash pamäť

Flash pamäť, celým menom Flash-EEPROM, je zrýchlená EEPROM.
V porovnaní s klasickou EEPROM dovoľuje zapisovať (mazať) do viacerých častí pamäte v jednej operácii programu, tzn. vyššiu rýchlosť zápisu. Flash pamäť je - podobne ako EEPROM - nevolatilná, teda (na rozdiel od klasickej RWM) uchováva obsah pamäte aj bez napájania elektrickou energiou.
Flash pamäte sa bežne používajú v pamäťových USB diskoch, prenosných MP3 prehrávačoch, pamäťových kartách v digitálnych kamerách a mobilných telefónoch atď.
Technická realizácia.
Technicky sa pamäťové bunky Flash pamäte realizujú ako ochudobňovací NMOS tranzistor s dvomi hradlami nad sebou - riadiace hradlo je na vrchu a druhé, tzv. plávajúce hradlo (angl. floating gate), ktoré je samotným nosičom informácie, je pod ním odizolované zdola aj zhora (aj zo všetkých strán). Pomocou horného hradla sa tunelovým javom nainjekujú do dolného hradla elektróny, ktoré tam ostanú uväznené - tie potom vytvárajú pole, ktoré ochudobňuje prechod.
Najjednoduhšie FLASH bunky poznajú len stav 1-0, t. j. prepúšťa neprepúšťa. Modernejšie bunky používajú viac úrovní náboja na plávajúcom hradle, čím sa dá uložiť naraz viac bitov, prípadne analógová hodnota, v jednej bunke. 
Vybíjanie plávajúceho hradla (t. j. mazanie) prebieha tiež tunelovým javom.
Pamäť na čítanie a zápis

Pamäť na čítanie a zápis (angl. "Read-Write Memory" - RWM), dnes bežne nepresne označovaná ako RAM, je počítačová RAM na čítanie aj zápis.
Používa sa na uchovávanie údajov meniacich sa v čase. Príkladom je operačná pamäť v osobných počítačoch (takisto bežne nepresne označovaná ako RAM).
Delenie.
Delenie podľa technológie výroby:
Permanentná pamäť (ROM)

Permanentná pamäť alebo ROM (Read-Only Memory) je typ energeticky nezávislej pamäte používanej v elektronických zariadeniach. Dáta uložené v ROM sa nedajú elektronicky meniť po výrobe pamäte.
ROM sa používa na trvalé uchovanie údajov. Údaje sa jednorazovo uložia a nedajú sa meniť (napr. pre uloženie BIOS-u v osobných počítačoch).
Niekedy sa názov ROM nepresne používa pri mobilných telefónoch s operačným systémom Android ako partícia na ktorej je uložený operačný systém (Je prepisovatelná).
Delenie
Bipolárna pamäť

Bipolárna pamäť je druh pamäti, využívajúcej bipolárne tranzistory (obvykle NPN). Ide o zastaraný druh pamätí, ktoré sa už v praxi desiatky rokov nepoužívajú. Opakom pojmu je unipolárna pamäť
Bipolárne pamäte boli v počiatkoch výroby integrovaných obvodov rýchlejšie než unipolárne pamäte (MOS pamäte), prístupová doba je typicky menšia než 50ns. Po vylepšení technológie unipolárnych pamätí táto výhoda zanikla a s ňou zanikli aj bipolárne pamäte, keďže mali väčšiu spotrebu aj menšiu hustotu integrácie než unipolárne pamäte.
Bipolárne RAM (RWM) pamäte sú vždy statické (SRAM). Na uchovanie údaju je použitý bistabilný preklápací obvod.
Unipolárna pamäť

Unipolárna pamäť alebo MOS pamäť je druh pamäti založenej na technológii MOSFET. 
Opakom pojmu je bipolárna pamäť. Dnes sa pojem unipolárna pamäť už nepoužíva, pretože bipolárne pamäte sa už nevyrábajú a všetky dnes vyrábané polovodičové pamäte sú unipolárne, t. j. založené na MOSFET tranzistoroch.
V 70. rokoch boli unipolárne pamäte pomalšie než bipolárne, avšak mali menšiu spotrebu a dosahovala sa u nich vyššia hustota integrácie než u bipolárnych pamätí, teda boli výrobne lacnejšie a mali väčšiu kapacitu na puzdro. Po vylepšení MOSFET technológií a zvýšení rýchlosti unipolárnych obvodov bipolárne pamäte zanikli.
Unipolárna technológia
Historicky najstaršia unipolárná technológia je technológia PMOS,
ktorá využíva ako základný prvok štruktúru unipolárnych tranzistor
s kanálom typu P. Vzhľadom k nízkej rýchlosti spínania a špatnej
zlučiteľnosti s TTL logickými obvodmi bola pomerne rýchlo nahradená
technológiou NMOS. Technológia označovaná CMOS (Complementary
MOS) na rozdiel od predchádzajúcich nepoužívajú ako záťaž spínacieho
prvku rezistor, ale aktívnu záťaž – tranzistor MOS typu P. Toto riešenie
prináša úspory stratového výkonu v statickom režime, kde je jeden
z tranzistorov v zavretom stave.
MOS

MOS môže byť skratka pre :
PROM

PROM (user-Programmable Read-Only Memory) je používateľom preprogramovateľná ROM. 
Základom pamäte je matica prepaľovacích spojok (NiCr) alebo tzv. „antifuse“, spojok z polykryštalického kremíka ktoré sú normálne nevodivé a pri pretavení sa stanú vodivými.
Matica je doplnená diódami a dekodérmi pre adresáciu.
Používateľ môže zmeniť obsah takejto pamäti pomocou špeciálneho zariadenia, nazývaného programátor. Nevýhodou je, že raz uložený obsah nie je možné ďalej meniť. Čas prístupu je typicky menej ako 100 ns.
Typicky ide o pamäte vyrobené bipolárnou technológiou a kvôli nízkej možnej hustote integrácie, vysokým nárokom na programátor, pomalým programovacím postupom, a najmä existenciou lepších druhov (EPROM, EEPROM/FLASH) ich vývoj ustrnul v osemdesiatych rokoch.
Tento druh pamätí sa v súčasnosti v praxi takmer vôbec nepoužíva.
EPROM

EPROM (Erasable Programmable Read-Only Memory) je pamäť typu ROM (určená na čítanie), mazateľná ultrafialovým svetlom. 
Princíp.
Princíp pamäte spočíva v elektrickom náboji zachytenom v izolovanom („plávajúcom“) hradle pamäťového MOS tranzistora. Náboj sa do hradla dostane tunelovaním cez mimoriadne tenký oxid kremíka pri pripojení väčšieho než bežne používaného napätia medzi source a zapojené hradlo (gate) tranzistora. Proces je nevratný a na vyprázdnenie plávajúceho hradla je potrebné použiť ionizujúce žiarenie (ultrafialové svetlo). 
Aby bolo možné čip osvetliť UV svetlom, v puzdre je nad priestorom čipu zabudované okienko z kremičitého skla, a kvôli tepelnej rozťažnosti okienka je aj samotné puzdro keramické. Niekedy sa EPROM puzdria do podstatne lacnejších bežných plastových puzdier a nie je možné ich vymazať, sú teda určené na jednorazové naprogramovanie (tzv. OTP EPROM - One Time Programmable EPROM).
Na zmenu obsahu EPROM je potrebné pamäť najprv vymazať v tzv. mazačke, ktorá osvetlí čip ultrafialovým svetlom po dobu 5 až 10 minút, potom je obsah pamäte vymazaný a je možné ju v špecializovanom programátore preprogramovať (naplniť iným obsahom). Programuje sa naraz celé dátové slovo (obvykle 8 bitov, zriedkavo 16 bitov), čo trvá typicky niekoľko milisekúnd. Staršie EPROM používali programovacie napätie okolo 21 V, novšie sú programované napätím okolo 12.5 V.
Čas prístupu pri čítaní je typicky 120 až 150 ns.
Použitie.
Pamäte EPROM boli vyvinuté firmou Intel počiatkom sedemdesiatych rokov a vďaka ich opakovateľnej preprogramovateľnosti pri uchovaní obsahu a okamžitej pripravenosti po zapnutí sa stali nenahraditeľné ako pamäť programu počítačov (neskôr len pamäť pre zavádzací program - BIOS, dnes sú obvykle nahradené FLASH).
Podobne boli EPROM používané ako programová pamäť mikrokontrolérov (až po príchod EEPROM/FLASH). Mikrokontroléry s takouto pamäťou boli puzdrené podobne ako samostatné pamäte do keramických puzdier s okienkom pre vývojové účely, a pre produkciu vo forme OTP do lacných plastových puzdier.
EEPROM

EEPROM (Electrically Erasable Programmable Read-Only Memory) je elektricky mazateľná pamäť ROM. 
Princíp činnosti je podobný ako u EPROM – pamäťovým prvkom je izolované (plávajúce) hradlo do ktorého sú nainjekované nosiče náboja cez izolačnú oxidovú vrstvu, oxid je tu však tenší a prenos náboja je šetrnejší a je možný v oboch smeroch. Napätia potrebné pre tento jav sú väčšinou generované obvodmi integrovanými na čipe s pamäťou a navonok je pamäť programovaná pri bežnom napájacom napätí. Programovanie i mazanie trvá niekoľko milisekúnd, čítacie doby sú podobné ako u EPROM (cca 100ns). EEPROM znesú typicky 1E4 až 1E5 prepisov (mazacích a programovacích cyklov) a doba uchovania údajov býva pri bežných teplotách (t. j. do 80 °C) zaručovaná na 10 – 20 rokov.
EEPROM predstavuje najjednoduchšie riešenie permanentnej pamäte ROM s možnosťou príležitostných zmien. Možno do nej zapisovať činnosťou programu mikropočítača. Zápis vyžaduje čas rádovo milisekundy, kým čítanie rádovo nanosekundy, preto sa nemôže použiť ako pamäte RWM. Bývajú vyrobené technológiou CMOS.
Čelkova Lehota

Čelkova Lehota je obec na Slovensku v okrese Považská Bystrica.
História.
Najstaršia písomná zmienka o obci pochádza z roku 1471. Názov obce i jej história je spätá s príslušníkmi starého zemianskeho rodu Čelko, písané v historických prameňoch tiež Cselkó. Príslušníci tohoto rodu mali významné miesto nielen v dejinách regiónu, ale aj ďaleko za jeho hranicami.
Z obce pochádza aj matka známej šanzoniérky Hany Hegerovej, Margita rod. Čelková.
St. Petersburg

St. Petersburg je mesto v Pinellas County v americkom štáte Florida v Spojených štátoch.
Má rozlohu 344,7 km² a žije tu 248 232 obyvateľov, tvorí však aj metropolitnú oblasť, kde žije 2,6 milióna obyvateľov.
Petersburg

Petersburg môže byť:
Jozef Sorok

Jozef Sorok (* 5. október 1925, Trhovište - 3. január 2006, Martin) bol slovenský herec.
V rokoch 1946 - 1947 účinkoval v Zemplínskom ľudovom divadle. Od roku 1949 pôsobil v Slovenskom komornom divadle (Divadle SNP) v Martine.
Peter Šimun

Mgr. art. Peter Šimun (* 21. august 1955, Bratislava) je slovenský herec.
Životopis.
Peter Šimun vyrastal odmala v Bratislave v lekárskej rodine. Herectvo vyštudoval na VŠMU. 
Peter Šimun má tiež syna Pavla, ktorý je rovnako hercom, ako aj dcéru Barboru.
Filmografia.
Uplatnil sa aj v dabingu. Dabuje napr. amerického komika Jima Carreyho.
Vladimír Hajdu

Vladimír Hajdu (* 5. august 1963, Bratislava) je slovenský herec. Je známy ako Ady Hajdu.
V roku 1987 absolvoval herectvo na VŠMU v Bratislave. V rokoch 19871990 herec Divadla pre deti a mládež v Trnave a od roku 1990 člen divadla Astorka Korzo 90.
Determinizmus

Determinizmus môže byť:
Zástanca determinizmu sa nazýva determinista.
Ribozómová ribonukleová kyselina

Ribozómová ribonukleová kyselina (iné názvy: ribozómová RNA/RNK, ribozomálna ribonukleová kyselina/RNA/RNK; slovenská skratka rRNA, r-RNA, rRNK, r-RNK; anglický názov: "ribosomal RNA" - skr. "rRNA") je typ RNA, ktorá vytvára spolu s proteínmi ribonukleoproteínové častice - ribozómy, na ktorých potom prebieha translácia genetického kódu z mRNA do polypeptidového reťazca. Transkribuje sa z templátu DNA, ktorá tak určuje poradie jej nukleotidov. Tvorí asi 90 % všetkých RNA prítomných v bunke. 
Druhy rRNA.
rRNA v prokaryotoch.
V prokaryotoch sa nachádzajú tri rozlične veľké rRNA a to: 23S, 16S a 5S z toho 16S je prítomná v menšej subjetnotke ribozómu (30S) a 23S spolu s 5S tvoria väčšiu subjednotku ribozómu (50S).
rRNA v eukaryotoch.
V eukaryotoch sa vyskytujú 4 rozlične veľké rRNA označené podľa sedimentačných konštánt 28S, 18S, 5,8S a 5S. 28S, 5,8S a 5S sú súčasťou väčšej subjednotky eukaryotického ribozómu (60S) a 18S je súčasťou menšej subjednotky ribozómu (40S).
Evanjelium (učenie)

Evanjelium (gr. εὐαγγέλιον - euangélion, lat. evangelium) doslova znamená "dobrá (radostná) zvesť". Je to kresťanské posolstvo o príchode Božieho kráľovstva (Mk 1, 14-15). Prevažne sa tento pojem spája s kresťanským náboženstvom a znamená vlastne posolstvo o Ježišovi Kristovi a jeho zmŕtvychvstaní. Používa sa v slovných spojeniach ako "šíriť evanjelium" (rozširovať kresťanské posolstvo). Táto blahozvesť je písomne rozvrstvená ako naratívny príbeh v štyroch kánonických evanjeliách (Matúš, Marek, Lukáš a Ján) v kresťanskej Biblii, pričom dôkladný rozbor posolstva je predmetom viacerých listov Nového zákona (resp. Novej zmluvy). Okrem témy života Ježiša Nazaretského evanjelium opisuje jeho učenie a spásonosné dielo i Božie skutky za účelom záchrany hriešnych ľudí pre Božie kráľovstvo. Kresťanská teológia vníma Ježišovo evanjelium nie ako nový koncept, lež ako dávno pripravovaný a v Starom zákone (Starej zmluve) predpovedaný Boží skutok (napr. v protoevanjeliu Gn 3, 14-15).
Pôvodný význam.
V klasickej a mimobiblickej gréčtine sa týmto slovom označovala odmena posla za dobrú správu. V cisárskej dobe Rímskej ríše bol považovaný za evanjelium každý dekrét, prianie či rozkaz vladára. V starozákonnom biblickom jazyku evanjelium znamená odmenu za dobrú správu, ale tiež ohlásenie víťazstva. Proroci ním poukazovali na dovŕšenie mesiášskych prisľúbení. 
Evanjelium v Novom zákone (Novej zmluve).
Pojem evanjelia najčastejšie označuje:
Starozákonní autori opisujú, ako prostredníctvom prorokov Boh zjavil, že pošle osobu, ktorá v sebe zjednotí úlohu proroka (Dt 18, 14-22), kňaza (Žalmy 110, 1-4) a kráľa (Žalm 2). Táto osoba bude Mesiášom (Pomazaným), bude Božím synom (Žalm 2, 7) a tiež mocným Bohom (Iz 9, 6). Prorok Izaiáš predpovedá, že tento služobník bude mnoho trpieť kvôli urážkam ľudstva voči Bohu, pričom toto utrpenie bude trestom, ktorý upokojí Boží hnev a nakoniec prinesie zmierenie medzi Bohom a ľudstvom. Izaiáš tiež píše, že služobník bude späť po utrpení vyvýšený (Iz 53, 9-14). 
Kniha Skutkov apoštolov opisuje, aký prístup zvolili učeníci a apoštoli k Ježišovmu evanjeliu a ako ho začali šíriť medzi mnohé národy Blízkeho Východu. Toto šírenie evanjelia zahrnovalo učenie o Ježišovom vzkriesení, ktoré malo dokázať, že je skutočným Mesiášom (Sk 2, 14-41). Ďalej spôsob, akým sú hriešnikom odpustené ich hriechy (Sk 13, 36-39), cesty pokánia, obrátenia, krstu v Ježišovom mene, prijatia odpustenia a Božieho daru Ducha Svätého (Sk 2, 36-39). Správa obsahovala aj tému návratu do života s Bohom pre všetkých ľudí, ktorí veria v Ježiša ako Spasiteľa a prijímajú dar milosti prostredníctvom krstu.
Transkripcia (genetika)

Transkripcia je proces, pri ktorom sa genetická informácia obsiahnutá v DNA prepisuje do poradia nukleotidov v RNA; jeho výsledkom je syntéza RNA. Transkripcia prebieha podľa rovnakých princípov ako replikácia, teda párovaním komplementárnych báz. Vždy sa prepisuje iba jedno vlákno DNA. Transkripcia je prvým krokom proteosyntézy. 
Regulácia transkripcie.
Negatívna regulácia – sa uskutočňuje naviazaním represora na operátor, čím sa zabráni, aby RNA-polymeráza iniciovala transkripciu z promótora.
Pozitívna regulácia – naviazaním pozitívneho regulačného signálu na promótor sa zvýši hladina transkripcie.
Evanjelium

Evanjelium môže byť:
Evanjelium (spisy)

Evanjelium, slovo pochádza z gréčtiny εὐαγγέλιον "euangelion", "dobrá správa", pôvodne zložený z εὐ- eu- „dobrý“ a angellein „zvestovat“, ktorý súvisí so substantivom ἄγγελος "angelos" — „posol“ . Evanjelium je pojem označujúci kresťanský text pojednávajúci o živote, smrti a zmŕtvychvstaní Ježiša Krista. Texty vznikali desiatky rokov po Ježišovej smrti. Štyri evanjelia zahrnuté do Nového zákona sa nazývajú kanonické, ostatné sa označujú ako apokryfné.
Autorstvo.
Ich autorstvo býva zvyčajne tradíciou pripisované niektorému z Ježišových žiakov – "apoštolov" alebo ich bezprostredným žiakom (Marek, Lukáš), ktorí zachytili ich rozprávanie. S príchodom renesancie, ktorá prináša kritickejší a otvorenejší pohľad na kresťanskú tradíciu, bolo toto autorstvo v mnohých prípadoch spochybňované.
Dnes je autorstvo väčšiny evanjelií takmer bez výnimky pripisované až neskorším kresťanom, píšucim v mene Ježišových učeníkov (takéto diela sa nazývajú pseudoepigrafy). Sporné zostávajú len štyri evanjeliá nachádzajúce sa v dnešnej Biblii, ktoré podľa konzervatívnej časti kresťanov skutočne sú napísané Ježišovými učeníkmi, zatiaľ čo liberálna časť kresťanských biblistov a skeptici toto tvrdenie spochybňujú na základe kritických analýz textu týchto evanjelií.
Zoznam evanjelií.
Katolícki kresťania už najneskôr od čias Ireneja z Lyonu (koniec druhého storočia n.l.) považovali za skutočné evanjelia len štyri:
Tieto štyri evanjeliá postupne prijali a rozšírili sa medzi všetky kresťanské komunity. Ostatné evanjeliá boli zakázané cisárskymi dekrétmi, často až pod trestom smrti. Ďalšie zachované evanjeliá, katolíkmi nazývané apokryfy boli napísané aj niekoľko storočí po Ježišovej smrti:
Z mnohých evanjelií sa dodnes zachovali len fragmenty kópií alebo citácie v polemikách katolíckych kresťanov voči týmto evanjeliám:
Na základe toho, že niektoré evanjeliá sa zachovali len v zmienkach iných autorov, a že niektoré najstaršie zachované kópie evanjelií žiadny zachovaný staroveký autor nespomenul, je možné, že evanjelií existovalo omnoho viac než dnes poznáme. Navyše väčšina zachovaných nekresťanských evanjelií pochádza z jedinej náhodnej objavenej ukrytej "Knižnice z Nag Hammadi". Vôbec najstarší fyzicky zachovaný text evanjelia je fragment z Jánovho evanjelia, známy ako Rylandsov papyrus P52, ktorý bol nájdený v Egypte a je datovaný do prvej polovice 2.storočia.
Harmonizácia evanjelií.
Populárnou formou bolo aj zjednocovanie viacerých existujúcich evanjelií do súvislého textu, čím sa dali udalosti do chronologickej podoby a vyriešili sa protirečenia v evanjeliách.
Ariel Šaron

Ariel Šaron (po hebrejsky אריאל שרון, rodným menom Ariel Scheinermann, prezývaný "Arik"; * 26. február 1928, Kfar Malal, Izrael – † 11. január 2014, Ramat Gan) bol izraelský vojak, politik a premiér. 
Vojenská kariéra.
Ariel Šaron bojoval prakticky vo všetkých arabsko-izraelských vojnách a podieľal sa na obsadení egyptského Suezu v jomkippurskej vojne. Je považovaný za jedného z najlepších taktikov v histórii izraelskej armády, tento prínos však bol z veľkej časti anulovaný jeho miestami až neuveriteľnou nedisciplinovanosťou. Tá sa naplno prejavila, keď ako minister obrany viedol inváziu izraelskej armády do Libanonu. V podstate podviedol zvyšok vlády a premiéra a ďaleko prekročil mandát, ktorý dostal. Jeho vojenská kariéra bola veľmi úspešná až do libanonského ťaženia v roku 1982, keď ho dočasne z politiky a definitívne z armády vyhnal škandál spojený s masakrom civilistov v palestínskych utečeneckých táboroch Sabra a Šatíla, ktorý spáchali libanonskí falangisti ako odvetu za zavraždenie svojho vodcu, libanonského prezidenta Bašíra Džamáíla. Následkom tohto škandálu musel Šaron odstúpiť z funkcie ministra obrany. Neskôr ho izraelská komisia označila za vinného, že svojou nepredvídavosťou a nedbanlivosťou nesie za tieto masakre nepriamu zodpovednosť, čo prakticky znemožnilo jeho ďalšiu vojenskú kariéru.
Politika.
Šaron bol považovaný za jedného z hlavných propagátorov politiky osadníctva. Jeho zvolenie za premiéra na začiatku roku 2001 možno čiastočne zdôvodniť vyostrenou vnútropolitickou situáciou a krízou v izraelskej ľavici, ale aj radikalizáciou značného množstva izraelských voličov.
V úrade premiéra došlo k postupnému uhladeniu Šaronovej politiky a posunu jeho programu smerom k stredu a umiernenosti. Nevzdal sa síce politiky vojenských zásahov a protiteroristických operácií na území kontrolovanom palestínskou samosprávou, predsa však podporoval mierový proces. V roku 2005 nechal násilne vysťahovať židovské osady v Pásme Gazy a stiahol z neho svoje jednotky, čím sa definitívne názorovo rozišiel so svojou stranou Likud. 21. novembra 2005 preto oznámil, že stranu Likud opúšťa (v decembri ho na čele strany nahradil Benjamin Netanjahu) a zakladá novú stranu Kadima. Zároveň požiadal prezidenta o rozpustenie izraelského parlamentu Knesetu a vypísanie predčasných volieb, pretože sa mu rozpadla vládna koalícia a stratil v ňom väčšinu. 
18. decembra 2005 utrpel Šaron ľahkú mozgovú porážku a bol hospitalizovaný v nemocnici. Po dvoch dňoch bol prepustený, ale 4. januára 2006 utrpel novú, tentoraz ťažkú mozgovú porážku. Previezli ho do nemocnice, kde sa podrobil dvom zložitým operáciám. Jeho stav bol taký vážny, že lekári označili za nepravdepodobné, že by Šaron v budúcnosti mohol vykonávať svoju funkciu. Od 14. apríla 2006 ho vo funkcii izraelského premiéra oficiálne nahradil Ehud Olmert, ktorý ho ako podpredseda vlády zastupoval už od januára. 28. mája 2006 ho previezli do liečebne dlhodobo chorých. Šanca, že by sa Šaron dostal z hlbokej kómy a vegetatívneho stavu, v ktorom sa nachádzal, sa podľa lekárov každým dňom znižovala. 11. januára 2014 zomrel po ôsmich rokoch v kóme.
Ján Slezák (herec)

Ján Slezák (* 27. december 1978, Senica) je slovenský spevák a muzikálový herec.
Začínal ako tanečník v hip-hopovej skupine Scream Senica. Vyštudoval Divadelnú fakultu JAMU v Brne. Hlavné postavy stvárnil v muzikáloch, ako sú napríklad Pomáda, Kleopatra alebo Rebelové. Taktiež pôsobil ako pedagogický dozor na letných detských táboroch organizácie Fénix. Získal cenu "Literárneho fondu" v oblasti divadla za rolu Jánošíka v Na skle maľovanom.
Želary

Želary je koprodukčný (česko-slovensko-rakúsky) film natočený podľa novely Květy Legátovej "Jozova Hanule".
Krutý príbeh nežnej lásky z obdobia druhej svetovej vojny odohravajúci sa na fiktívnej horskej samote Želary v okupovanom Protektoráte Čechy a Morava.
Marián Labuda ml.

Marián Labuda ml. (* 27. február 1974, Bratislava) je slovenský herec, syn herca Mariána Labudu.
Vyštudoval bratislavské konzervatórium. Po jeho absolvovaní v roku 1993 nastúpil do Divadla Andreja Bagara v Nitre, neskôr účinkoval na Novej scéne a v ďalších divadlách. Pôsobí aj ako filmový a seriálový herec.
Elo Romančík

Elo Romančík, vlastným menom Emanuel Romančík (* 17. december 1922, Ružomberok – † 9. október 2012, Bratislava) bol slovenský herec.
Životopis.
Elo Romančík získal prvý vzťah k herectvu od svojho otca, ktorý sa v mladosti venoval ochotníckemu divadlu. Už na ľudovej škole vytušili učitelia talent herectva v malom Elovi a dávali mu príležitosť, aby sa prejavil. Počas štúdia na gymnáziu už vystupoval na literárnych večierkoch a škola mu dala aj prvú hereckú príležitosť. Po absolvovaní gymnázia pracoval v stavebnej firme.
Na profesionálnu scénu sa dostal na dosky Slovenského komorného divadla v Martine. Výberová komisia vybrala zo šestnástich uchádzačov dvoch, jeden z nich bol Elo Romančík. V martinskom divadle pobudol jedenásť rokov. V roku 1956 prešiel do bratislavskej činohry SND, kde patril k dominantným hereckým osobnostiam. Stvárnil množstvo zaujímavých postáv. Hral i vo viacerých známych filmoch. Spolu s herečkou Máriou Kráľovičovou bol prvým hercom v slovenskej televíznej inscenácii "Dovidenia, Lucienne!" Inscenácia bola odvysielaná naživo 15. mája 1957 z bratislavského štúdia Československej televízie.
V televízii pôsobil v prvých úspešných seriáloch. Pôsobil i v mnohých rozhlasových inscenáciách.
Známy bol svojou maliarskou záľubou, karikatúrnym spôsobom zachytil takmer všetkých svojich kolegov hercov. Ako dôchodca sa venoval fotografovaniu, filmovaniu a práci v záhrade.
Elo Romančík bol otcom slovenského herca Ivana Romančíka.
Ivan Romančík

Ivan Romančík (* 9. apríl 1950, Martin) je slovenský herec. Je pedagógom na bratislavskom konzervatóriu. Je synom herca Ela Romančíka.
Zjavenie Jána

Zjavenie Jána (iné názvy: Zjavenie apoštola Jána, Zjavenie svätého Jána, Jánova Apokalypsa/Jánova apokalypsa, Jánovo zjavenie, (zriedkavo) Zjavenie Jána Teológa, apokalypsa, Apokalypsa; z gr. ἀποκάλυψις: ἀπο- "apo-" = "od" a κάλυψις "kalipsis" = prikrývka, spolu doslovne "odkrytie"; skratka "Zjv" alebo "Zj" alebo "Zjav") je posledná z 27 kníh Nového zákona. Je jedinou novozákonnou prorockou knihou.
Autorstvo.
Názov knihy naznačuje, že jej pravdepodobným autorom bol apoštol Ján, ktorý ako jediný z dvanástich apoštolov zomrel prirodzenou smrťou a ako posledný z nich. V samotnej knihe však autor sám seba pomenováva iba Ján a udáva, že počas zjavenia bol v exile na ostrove Patmos, takže sa o ňom hovorí aj ako o Jánovi z Patmu.
Štruktúra.
Kniha sa skladá podľa všeobecne rozšíreného delenia z 22 hláv (kapitol) a obsahovo sa delí na dve časti:
Kniha je napísaná pre sedem cirkví v Ázii - efezskú, smyrniansku, pergamskú, tyatirskú, sardyskú, filadelfskú a laodicejskú.
Druhá časť knihy je preplnená symbolmi a obraznými vyjadreniami, preto existuje mnoho jej výkladov, pričom žiadny z nich nie je všeobecne prijímaný, dokonca ani v samotnej Katolíckej cirkvi nepanuje v tomto podľa mnohých informácií jednota.
Mnohé predstavy v knihe sú podobné ako v židovských apokalypsách. Zjavenie sa popisuje vo videniach.
V tejto knihe sa objavuje aj takzvané "satanské číslo" (666), ktoré sa vykladá a interpretuje rôznymi spôsobmi.
Pamäť so sekvenčným prístupom

Pamäť so sekvenčným prístupom (angl. Sequential access memory - SAM) je pamäť, u ktorej čas prístupu (prístupová doba) k údaju závisí od miesta, kde je údaj uložený. V týchto pamätiach možno čítať údaje len v poradí určenom ich zápisom.
Magnetické pamäte so sekvenčným prístupom sú zvyčajne používané na uskladnenie údajov, s ktorými v danom čase nepotrebujeme pracovať. Ich výhodou je nižšia cena v porovnaní s pamäťou s priamym prístupom. Príklady týchto pamätí sú pevné disky, CD-ROM. Historickejšie tiež magnetické pásky, dierne štítky, bubnová magnetická pamäť atď.