burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jozef Ondrejka (primátor)

RNDr. Jozef Ondrejka (* 10. december 1964, Bratislava) je slovenský komunálny politik a učiteľ, bývalý primátor Malaciek a bývalý poslanec zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja
Vzdelanie a odborná prax.
V roku 1983 absolvoval gymnázium v Malackách. V rokoch 1983 - 1988 študoval na Matematicko-fyzikálnej fakulte UK v Bratislave s pedagogickým zameraním. Po absolvovaní univerzity pracoval ako učiteľ v rokoch 1988 - 1997 na gymnáziu v Malackách. V roku 1998 nastúpil ako učiteľ na Prvé súkromné gymnázium v Bratislave. V súčasnosti pracuje ako učiteľ na Spojenej škole sv. Františka Assiského v Malackách.
Komunálna politika.
V tom istom roku 1998 bol zvolený za primátora Malaciek ako kandidát SDĽ 
Od januára 1999 do novembra 2014 pôsobil v tejto funkcii štyri volebné obdobia. Vo voľbách v roku 2002 obhájil post primátora ako kandidát koalície ANO, DS, KDH, SDKÚ–DS, SMER, SDA, SDĽ. 
V nasledujúcich voľbách v roku 2006 a 2010 kandidoval ako nezávislý kandidát.
Regionálna politika.
Vo voľbách do orgánov samosprávnych krajov v roku 2005 bol zvolený ako nezávislý kandidát za poslanca zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja vo volebnom obvode Malacky. 
Vo voľbách v roku 2009 bol opätovne zvolený za poslanca Bratislavského samosprávneho kraja. V týchto voľbách kandidoval za koalíciu HZD, ĽS-HZDS, SMER, SZS. 
Vo voľbách do zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja v roku 2013 neobhájil svoju pozíciu. Kandidoval za SMER-SD a stal sa prvým poslaneckým náhradníkom vo svojom volebnom obvode. Na zvolenie mu chýbalo 11 hlasov
Funkcie v združeniach a orgánoch obchodných spoločností.
Je členom Predsedníctva a Rady Združenia miest a obcí Slovenska, predsedom Združenia miest a obcí záhorskej oblasti, predsedom správnej rady Inkubátora Malacky a predsedom správnej rady Nadácie Pro Malacky. Je predsedom dozornej rady Eurovalley, a.s. a členom predstavenstva Nemocničnej, a.s., ktorá prevádzkuje nemocnicu v Malackách. 
Kauza Družstevná ulica.
Jozef Ondrejka je kritizovaný za to, že sa mu z pozície primátora nepodarilo vyriešiť dlhoročný problém so skupinou neprispôsobivých občanov, ktorá sa nasťahovala do domu na Družstevnej ulici v Malackách a znepríjemňuje život obyvateľom okolia. Kauzu medializoval jeden z poškodených Oskar Dobrovodský. 
O riešenie sa neúspešne snažili aj bývalý minister vnútra Daniel Lipšic 
a poslanec Národnej rady Alojz Hlina. 
Vo voľbách do orgánov samosprávnych krajov v roku 2013 kandidovali obaja Oskar Dobrovodský aj Jozef Ondrejka za poslanca Bratislavského samosprávneho kraja.
Súkromie.
Je ženatý a má dve deti.
Vladimir Alexandrovič Šatalov

Vladimir Alexandrovič Šatalov (; * 8. december 1927, Petropavlovsk – † 15. jún 2021, Moskva) bol sovietsky kozmonaut. Od roku 1971 do roku 1987 bol veliteľom výcviku sovietskych kozmonautov a potom do roku 1991 bol riaditeľom výcvikového strediska pre kozmonautov.
Philippe van Lansberge

Johan Philip Lansberg (* 25. august 1561, Gent, Holandsko – † 8. december 1632, Middelburg) bol holandský matematik a astronóm. Jeho priezvisko sa niekedy píše Lansberg a jeho meno sa uvádza aj ako Philip alebo Johannes Philippus. Publikoval pod latinským menom Philippus Lansbergius. Slúžil ako protestantský kňaz.
Najznámejší je ako autor astronomických tabuliek "Tabulae motum coelestium", na predpovedanie polohy planét. Neskoršie sa zistilo, že obsahujú chyby, pretože neakceptovali Keplerov objav eliptických obežných dráh.
Vladimir Osipovič Bogomolov

Vladimir Osipovič Bogomolov (* 3. júl 1926, Kirillovka/Kirillovo, Moskovská gubernia – † 30. december 2003, Moskva) bol ruský spisovateľ, píšuci najmä vojnovú literatúru. Známa je najmä jeho kniha "V auguste roku 1944" () - vynikajúcim a autentickým spôsobom vyrozprávaný príbeh pátracej skupiny armádnej kontrarozviedky Červenej armády v zázemí frontu na pomedzí Bieloruska a Poľska počas veľkej letnej ofenzívy Červenej armády v lete 1944. Pravdepodobne inšpirované skutočnými udalosťami (v knihe sú citované pozmenené oficiálne hlásenia, protokoly z výsluchov, úradné záznamy a štatistiky). Podľa tejto knihy bol v Rusku natočený film (v 2002??). 
Autor patril ku generácii sovietskych spisovateľov, ktorí sa priamo zúčastnili vojny a ich diela začali vychádzať najmä po XX. zjazde KSSZ - v období tzv. odmäku. Vojnu videli realisticky, neprikrášlene, odmietali obvyklú sovietsku glorifikáciu, pátos.
Astronóm

Astronóm alebo staršie hvezdár je vedec, ktorého odbor výskumu je astronómia.
Subrahmanyan Chandrasekhar

Subrahmanyan Chandrasekhar (* 19. október 1910, Láhaur, Pakistan – † 21. august 1995, Chicago, Illinois, USA) bol americký astrofyzik a matematik indického pôvodu.
Od roku 1936 pôsobil v USA na Yerkesovom observatóriu. Venoval sa stelárnej štatistike a dynamike. V roku 1983 získal Nobelovu cenu za fyziku za prínos pri objasnení procesov pri vzniku a vývoji hviezd, hlavne za objav a určenie Chandrasekharovej medze, stanovujúcej maximálnu možnú hmotnosť bieleho trpaslíka na 1,4-násobok hmotnosti Slnka. Pričinil sa aj o vypracovanie teórie prenosu žiarenia v plynoch. Je po ňom pomenované röntgenové observatórium Chandra.
Pozorovanie

Pozorovanie by sa dalo všeobecne definovať ako zmyslová percepcia okolitého sveta. Vedecké pozorovanie sa na rozdiel od „laického“ pozorovania dá definovať ako "technika zberu informácií založená na zameranom, systematickom a organizovanom sledovaní aspektov, fenoménov, ktoré sú objektom skúmania". Vedecké pozorovanie je jedna zo všeobecne akceptovaných vedeckých metód, a hrá tak dôležitú úlohu v rámci kvalitatívneho a kvantitatívneho výskumu.
Všeobecné delenie pozorovania.
Najprehľadnejším delením pozorovania je jednoznačne delenie na pozorovanie priame (zmyslové – najčastejšie ide o pozorovanie prostredníctvom primárnych zrakových a sluchových vnemov) a pozorovanie nepriame (sprostredkované – napr. prostredníctvom mikroskopu, dotazníku či videozáznamu).
Podobne ako pre iné vedecké metódy platí aj pre pozorovanie základné rozdelenie na pozorovanie kvalitatívne a kvantitatívne v závislosti na charaktere získavaných informácií. O účele kvalitatívneho či kvantitatívneho pozorovania sa doktor Miroslav Disman vyjadril nasledovne: 
Delenie pozorovania.
Podľa stupňa formalizácie.
Štandardizované pozorovanie.
Vyznačuje sa vysokou mierou formalizácie. Už pred začatím pozorovania je stanovené čo, ako, ako často, kde a ideálne s akými predpokladmi vývoja budeme pozorovať. Pozorovanie tohto druhu spravidla dovoľuje použitie záznamového archu ako aj aplikáciu viacerých zaškolených pozorovateľov súčasne. Typicky ide o kvantitatívny prístup k skúmaniu.
Neštandardizované pozorovanie.
Pre neštandardizované pozorovanie je "typický dosť nízky až nulový stupeň formalizácie". Dokonca aj výber súboru pozorovaných objektov sa odohráva až v priebehu pozorovania a na základe rozhodovania pozorovateľa. V praxi často predstavuje predchádzajúcu fázu štandardizovaného pozorovania a v takom prípade je jeho cieľom konkretizácia parametrov pozorovania a vytvorenie hypotézy. Z charakteru neštandardizovaného pozorovania sa dá usúdiť, že sa väčšinou ide o metódu kvalitatívneho výskumu. 
Pološtandardizované pozorovanie.
Strednú cestu nájdeme v pološtandardizovanom pozorovaní, ktoré umožňuje na určité aspekty skúmaného javu nachádzať odpovede s použitím vysoko formalizovaného pozorovania a na zvyšný rozsah naopak nízkou mierou formalizácie pozorovania.
Astroláb

Astroláb je historický astronomický prístroj a analógový počítač, ktorý sa používal na určovanie a predpovedanie pozícií hviezd a Slnka, určovanie miestneho času podľa miestnej zemepisnej dĺžky a naopak, na zememeračtsvo a trianguláciu. Bol to kruh rozdelený na stupne, pri meraní sa zavesil. Okolo stredu sa otáčalo rameno s dvoma priezormi (alhidáda). Astroláb vynašiel pravdepodobne Hipparchos v polovici 2. storočia pred Kr. Používal sa niekoľko storočí. V stredoveku ho zdokonalili Arabi a používali v sférickej astronómii;
Sextant (merací prístroj)

Sextant je merací prístroj určený na meranie uhla elevácie nebeského objektu nad horizontom alebo uhla medzi námermi dvoch bodov, resp. objektov. Vyvinul ho John Campbell modifikáciou oktantu. Je zložený zo šestiny kruhového výseku (odtiaľ dostal aj pomenovanie), otáčavého ramena s priezorom, malého ďalekohľadu a dvoch zrkadiel. Jedno zrkadlo (Z1) je postriebrené a pevne spojené s výsekom, druhé (Z2) je pripevnené na otáčavom ramene. 
Pri určovaní uhla medzi námermi dvoch objektov musí byť prístroj v rovine, v ktorej ležia oba objekty (a pozorovateľ). Zrkadlo na pohyblivom ramene (Z2) treba nastaviť tak, aby sa jeden z objektov kryl v ďalekohľade s druhým objektom v zrkadle (Z1). Na výseku je potom možné odčítať uhol medzi námermi objektov v stupňoch.
Prístrojom možno dosiahnuť merania s presnosťou približne 30 uhlových sekúnd.
Oktant (astronómia)

Oktant je merací a navigačný prístroj vyvinutý z triquetra nahradením druhého ramena osminovým výsekom kružnice. Je veľmi podobný sextantu, ibaže sextant má šestinový výsek kružnice. Oktant skonštruoval Angličan John Hadley roku 1731.
Fotometer

Fotometer je prístroj na meranie intenzity svetla. Vo všeobecnosti sa používa na meranie:
Heliometer

Heliometer je prístroj pôvodne určený na meranie zmien slnečného priemeru v rôznych ročných obdobiach, no v modernej vede je jeho použitie omnoho širšie.
Šiitizmus

Šiitizmus (iné názvy: šíitizmus, šiizmus, šiitstvo, šíitstvo, ší’a, šía, šiitský/šíitsky islam; arab. – "šía"/iný prepis "ší’a"; pôvodne z – "ší’atu ’Alí" – Alího strana, Alího nasledovníci) je jedna z dvoch hlavných vetiev islamu. Prívrženec šiitizmu sa nazýva šiita (iné názvy: šíita, šiitský/šíitsky moslim), po arabsky "šíí" (presnejšie: "ší’í"), resp. kolektívne "šía" (presnejšie: "ší’a").
Šiiti sa začali oddeľovať od hlavného prúdu islamu už v prvých rokoch po smrti proroka Mohameda. Hlavnou príčinou bola otázka následníctva po prorokovi. Tá časť, z ktorej sa stali šiiti, tvrdila, že nástupcom proroka a kalifom sa môže stať iba Mohamedov pokrvný príbuzný. Preto navrhli jeho bratranca Alího ibn Abí Táliba (). Väčšina moslimov si však za kalifa zvolila Abú Bakra as-Siddíka. Alí sa nakoniec stal kalifom až ako štvrtý v poradí. Rozpory medzi šiitmi a sunnitmi sa tým však neskončili.
Šiitský smer islamu je dnes väčšinovým a oficiálnym náboženstvom v Iráne. Väčšinovým náboženstvom je tiež v Azerbajdžane, Bahrajne a v Iraku, početné menšiny šiitov žijú aj v Sýrii, Jordánsku, Libanone a iných krajinách.
Podľa rôznych sčítaní a odhadov tvoria šiiti v súčasnosti asi 10 až 20 % všetkých moslimov.
Sunna

Sunna alebo suna (po arabsky zvyk, tradícia) môže byť:
Imám

Imám () je islamský duchovný vodca alebo predstavený komunity. V pôvodnom význame slova predstavený moslimskej náboženskej obce, neskôr titul uznávaného znalca Koránu a náboženského práva, v súčasnosti používaný vo význame moslimského duchovného. V Sunnitskom islame aj čestný titul zakladateľa právnickej, alebo náboženskej školy. V Šiitizme najvyšší duchovný predstavený.
Imám nie je kňaz v kresťanskom zmysle. Zvyčajne je to laik, ktorý je zbehlý vo veciach viery a jeho funkcia je svojím spôsobom čestná. Imám môže mať aj iné, civilné zamestnanie ale často vedie modlitbu v mešite.
Rabín

Rabín (iné názvy: rabbi, rabi, slávnostnejšie rabbúni; zo ) je duchovný judaizmu, pôvodne učiteľ a znalec židovského náboženského práva. Predstavuje hlavu židovskej obce, vedie modlitbu v synagóge. Funkcia rabína je čestná, zvyčajne máva aj iné zamestnanie učiteľ, právnik a pod. alebo ho platí židovská náboženská obec.
Etymológia.
V Novom zákone sa výraz vyskytuje ako úctivé oslovenie zákonníkov, znalcov a vykladačov svätých spisov (písmoznalcov). Takto často oslovovali aj Ježiša Krista (Mt 23, 7; Mk 11, 21; Jn 1, 39). Ešte slávnostnejšia podoba tohto oslovenia je "rabbúni", ktorú sa tiež vyskytuje v súvislosti s Ježišom Kristom (Mk 10,51; J 20,16). Výraz postupne stratil svoj osobný charakter a z oslovenia sa stal titul, resp. hodnosť, ktorá sa vo význame „učiteľ“, „majster“ objavuje v Mišne.
Rabíni na Slovensku.
V súčasnosti sú na území Slovenska traja rabíni: v Košiciach, Piešťanoch a Bratislave. Medzi rabínov pôsobiacich na Slovensku patria či patrili:
Zábava (činnosť)

Zábava je využitie času na účel, ktorého zmyslom je zabaviť alebo odreagovať sa, prípadne terapeutické občerstvenie tela alebo mysle.
Za zábavu je možné považovať veľa aktivít:
Durínsko

Durínsko (nem. "Thüringen"), dlhý tvar Durínsky slobodný štát (alebo "Slobodný štát Durínsko"; ), je spolková krajina v strede Nemecka s rozlohou 16 175 km² a 2,5 mil. obyvateľmi. Na východe a juhovýchode hraničí so Saskom (265 km), na severe a severovýchode so Saskom-Anhaltskom (296 km), na severozápade s Dolným Saskom (112 km), na západe s Hesenskom (270 km), na juhu s Bavorskom (381 km). Najväčšia vzdialenosť zo severu na juh je 160 km, od západu na východu potom 198 km. Hlavné mesto je Erfurt.
Durínskom prechádzajú diaľnice A4, A9, A38, A71 a A73. Na A4 ležia poeticky ako „na nejakom perlovom náhrdelníku“ od západu na východ mestá Eisenach, Gotha, Erfurt, Weimar, Jena a Gera.
Vďaka svojmu lesnému bohatstvu sa Durínsko nazýva "„Zeleným srdcom Nemecka"". 
K najdôležitejším durínskym riekam patria Sála "(Saale)", Ilm, Werra, Unstrut a Biely Halštrov "(Weiße Elster)" . 
Juhu Durínska dominuje pohorie Durínsky les "(Thüringer Wald)", prechádzajúci krajinou od Eisenachu k Sonnebergu. Severne od neho sa rozkladá Durínska panva "(Thüringer Becken)". Na Durínsky les nadväzuje na východe Durínska bridlicová vrchovina "(Thüringer Schiefergebirge)". Zo severu zasahuje do Durínska pohorie Harz. K ďalším horám a pohoriam patria Rhön, Dün, Kyffhäuser a Hainich. Najvyššou durínskou horou je Große Beerberg "(982,9 m)". Najnižšie miesto v Durínsku (114 m) sa nachádza pri meste Wiehe.
Náboženstvo.
Od čias protestantskej reformácie bol najväčším náboženstvom na území Durínska Luteranizmus. Katolícka väčšina sa dodnes zachovala v oblasti Eichsfeld, kforá je známa svojou vysokou religiozitou. Počas komunistického obdobia boli členovia v cirkvi zo strany štátnu výrazne diskriminovaní a v súčasnosti viac ako polovica obyvateľstva krajiny nie je členom žiadnej Cirkvi. Najväčšími cirkvami podľa členskej základne v roku 2009 bol Luteranizmus, ku ktorému sa hlási 24 % a Katolicizmus ku ktorému sa hlási 7,8 %. 68,2 % Durínčanov nie sú členmi žiadnej Cirkvi.
Traja králi

Traja králi je označenie mudrcov označených v Evanjeliu podľa Matúša (presnejšie: Mt 2,1-12). Boli to prví pohania, ktorí uverili v Ježiša. Za čias Origena sa začínajú považovať za svätcov. Ich počet ani mená nie sú v Biblii zaznamenané. Ich počet bol stanovený podľa troch darov, ktoré sú uvedené v Biblii. Neskôr sa na kresťanskom Západe objavujú aj ich mená: Gašpar, Melichar a Baltazár a začali sa označovať za kráľov.
Majú bohatú ikonografiu, niekedy sa zobrazujú ako muž starý, potom mladý a muž v strednom veku. Na Západe je zvykom maľovať jedného z nich ako černocha. V byzantskej ikonografii sa spravidla zobrazujú na ikone Narodenia Pána, nie však ako králi.
Existujú aj ich údajné pozostatky, ktoré sú uložené v rakve v Kolínskej katedrále. Táto rakva je dar Fridricha Barbarossu. Priniesol ich z lúpežnej výpravy do Milána v roku 1164 a tam sa vraj dostali v 5. storočí z Carihradu.
Ľudia ich pokladali za patrónov cestujúcich, neskôr ale rímskokatolícka cirkev vyhlásila za patróna cestujúcich svätého Krištofa.
Sviatok.
V gréckokatolíckej cirkvi sa ich príchod spomína v rámci sviatku Narodenia Pána. Neoznačujú sa ako králi, ale ako mudrci - mágovia.
V rímskokatolíckej cirkvi sa ich sviatok slávi 6. januára v rámci sviatku Zjavenia Pána. Počas tohto sviatku sa posväcujú domy, pričom nad dvere kňaz píše podľa aktuálneho roku výraz v tvare -C+M+B- (Christus mansionem benedicat - "Kristus nech žehná tento dom"). Toto sa však často chybne vysvetľuje ako -G+M+B- podľa začiatočných písmen údajných mien troch kráľov.
ASCII

ASCII (z , doslovne "„americký štandardný kód pre výmenu informácií“") je kódovací systém znakov anglického variantu latinskej abecedy, číslic, matematických symbolov, interpunkčných znamienok, netlačiteľných znakov, iných špeciálnych znakov a riadiacich kódov slúžiacich na riadenie dátového prenosu, formátovanie tlače, prípadne na iné účely.
Vznikol v 60. rokoch 20. storočia pôvodne pre 7-bitové zariadenia, dátové prenosy a záznamové médiá (resp. 8-bitové s najvyšším bitom paritným), obsahuje teda 27 = 128 kódov, z ktorých 95 zodpovedá tlačiteľným znakom ( !"#$%&amp;'()*+,-./0123456789:;&lt;=&gt;?@ABCDEFGHIJKLMNOPQRSTUVWXYZ[\]^_`abcdefghijklmnopqrstuvwxyz
Vkladanie znakov pomocou ASCII kódov.
Na počítačovej klávesnici pripojenej k počítaču so spusteným Microsoft Windows je možné vložiť ľubovoľný ASCII znak stlačením ľavého tlačidla Alt a cifier kódu želného znaku na numerickej klávesnici. Napríklad ľavý Alt + 64 vloží @. Táto metóda je univerzálna bez ohľadu na použitie znakovej sady pre EASCII.
Povrchová teplota

Povrchová teplota vo fyzike je teplota telesa, ktorá je na jeho povrchu a je teda zvonka viditeľnou alebo merateľnou teplotou vo vzťahu na tepelné žiarenie telesa. Je dôležitá, ak má vnútro telesa inú teplotu ako okrajové vrstvy.
Geografia.
V geografii je to teplota povrchov súše a vôd. Závisí od intenzity prichádzajúceho a emitovaného žiarenia, ktorá zas závisí od geografických súradníc, počasia, sklonu lokality, postavenia Slnka, tepelnej vodivosti lokality a prízemných pohybov vzduchu. Spravidla sa merá infračervenou termografiou.
Povrchová teplota hviezd.
Povrchová teplota hviezdy je pre nás merateľná teplota hviezdy. Povrchová teplota nás nijako neinformuje o vnútornej teplote hviezdy a je nižšia ako vnútorná, pretože sa vo vnútri hviezdy uvoľňuje jadrovou fúziou veľké množstvo tepla. Táto teplota sa potom rozširuje smerom von a táto energia sa potom vyžaruje. Vzťah medzi vlnovou dĺžkou vydaného svetla a povrchovou teplotou hviezd je daný Wienovým zákonom posunu.
Keďže nie sme schopní priamo odmerať teplotu hviezdy, ale vieme odmerať vlnovú dĺžku jej žiarenia, môžeme týmto spôsobom určiť aspoň vonkajšiu teplotu hviezd. Zoberme si príklad Slnka, ktorého teplota fotosféry je 5 800 Kelvinov a teda jeho vlnová dĺžka je okolo 500 nm, pričom táto vlnová dĺžka patrí do sféry viditeľného svetla.
ISO 9000

ISO 9000(9001) CJ je jednak rad základných noriem manažérstva kvality Medzinárodnej organizácie pre normalizáciu a jednak jedna z noriem tohto radu (na Slovensku má názov STN EN ISO 9000:2000).
Rad noriem ISO 9000.
Normy ISO 9000 a nasl. obsahujú súbor odporúčaní, čo a ako sa má pri manažérstve kvality dokumentovať. Zároveň je tým zadefinovaný v súčasnosti už medzinárodne uznaný štandard, umožňujúci jednoduchšie a prehľadnejšie riadenie firiem - najmä v medzinárodnom prostredí - a to pomocou zavedenia rovnakého etalónu pre kvalitu v pôvodne rozdielnych prostrediach s rozdielnymi prístupmi k práci a riadeniu.
Pôvodné normy ISO 9000 a nasl. urobili prvý krok k „poriadku“ vo firmách. Skúsenosť však ukázala, že firmy si vybudovali dokumentáciu k svojej výrobe, a hoci audit na ISO 9000 bol vyhodnotený ako OK, ľudia vytvorené príručky len zriedka používali a len málokedy vyplňovali preddefinované formuláre. Preto sa prikročilo k ďalšiemu stupňu: k procesom. Normy ISO 9000:2000 a nasl. sú už procesne orientované, čo znamená, že pri audite sa kontroluje nielen to, či je polovýrobný alebo vývojový proces zadefinovaný, ale aj to, či sa dodržiava.
Normy z radu noriem ISO 9000.
EN ISO 9000.
Základný dokument definujúci pojmy, princíp a základné ciele manažérstva kvality. Norma ISO 9000:2000 (procesne orientovaná) bola v roku 2005 prepracovaná, čo viedlo k pozmeneniu a upresneniu štandardov ISO 9001:2000, ISO 19011:2002 a k zverejneniu ISO 9000:2005.
EN ISO 9001.
Definuje požiadavky na organizáciu s cieľom maximálne uspokojiť zákazníka na základe ôsmich základných pravidiel manažérstva kvality:
EN ISO 9004.
Obsahuje návody pre efektívne manažérstvo kvality.
EN ISO 19011.
Obsahuje návod na vykonávanie interných auditov.
Monogamia

Monogamia je biologický pojem a označuje celoživotné a exkluzívne reprodukčné spoločenstvo dvoch indivíduí rovnakého druhu. Prírodovedci rozlišujú medzi sexuálnou a sociálnou monogamiou. Sociálna príslušnosť k stálemu partnerovi slúži v prvom rade na odchov potomstva, dovoľuje ale aj iné sexuálne kontakty. Jednoženstvo (nazývane tiež monogamia) je manželstvo medzi jedným mužom a jednou ženou. Opakom monogamie je polygamia alebo mnohoženstvo.
Monogamia v kresťanstve.
Biblia kladie manželstvo ako monogamiu už od stvorenia sveta a ľudí (Gn 2,24). V Starom zákone sa monogamia pokladá za normálnu manželskú inštitúciu. Aj keď sa v záujme rozmnoženia potomstva niekedy trpela polygamia. Proroci opisujú vzťah Jahveho k Izraelu metaforou manželstva ktoré je monogamiou. V Novom zákone Ježiš povýšil manželstvo na sviatosť muža a ženy, a zdôrazňuje jeho nerozlučnosť (Mt 19,3-9).
Polygamia

Polygamia je stav, kedy má muž alebo žena uzavretých viacero manželských zväzkov súčasne. Medzi polygamické vzťahy patrí polygýnia (muž má viac ženských partneriek) a polyandria (vzťah 1 ženy s viacerými mužskými partnermi). Opakom polygamie je monogamia (muž/žena má len jedného partnera).
V období starších spoločností bola polygamia a hlavne jej podmnožina polygýnia pomerne častým javom. Príkladom môže byť staroveká civilizácia Inkov, kde sa takmer všetky plodné ženy sústredili v okolí panovníka a vysoko postavenej šľachty. Väčšina kresťanských spoločenstiev mnohoženstvo nepripúšťa. Výnimkou sú napríklad mormóni. Islam mnohoženstvo pripúšťa, muž však môže mať najviac štyri manželky. O všetky sa však má postarať rovnako. Kým žila prvá Mohamedova žena, žil monogamne, potom mal manželiek viac.
V mnohých krajinách je mnohoženstvo trestným činom.
Norma manažérstva kvality

Norma manažérstva kvality sú normy definujúce súbor pravidiel, postupov a požiadaviek na manažment podniku s cieľom zabezpečiť kvalitu výsledného produktu. 
Zmysel noriem pre kvalitu.
Normy pre kvalitu (napr. ISO 9000, SPICE, CMM, BOOTSTRAP...) sú odpoveďou na otázku zákazníka „ako môžem dôverovať podniku, že dodá kvalitný výrobok a ako vysoká je pravdepodobnosť, že ak stavím na daného kľúčového dodávateľa, tento si bude schopný udržať kvalitu výroby na dlhší čas.“ Zároveň normované hodnotenie dodávateľov poskytuje možnosť porovnávať dodávateľov a môže byť kľúčom k ich výberu.
Zavedenie manažérstva kvality v organizácii má kľúčový strategický význam. Väčšinou sa na zavedenie systému kvality v podniku angažuje externá firma a to z viacerých dôvodov: mala by byť objektívnejšia ako interní zamestnanci firmy, má typicky viac skúseností so zavádzaním systému kvality a tým určitý nadhľad, ktorý sa odrazí v detailoch a ak je to zmluvne dohodnuté, môže niesť časť zodpovednosti za zavedený systém kvality pri prípadnom audite. Kontrakty so špičkovými poradenskými firmami dokonca obsahujú formulu: odmena za zavedenie systému kvality sa odvíja od zisku firmy, ktorý sa merateľne vďaka tomuto systému zvýši.
Medzinárodné prostredie a normy ISO.
Za preklad noriem do regionálnych jazykov sú zodpovedné miestne normalizačné organizácie. Ako referenčný etalón pre Európu sú definované preklady v nemeckom, anglickom a francúzskom jazyku.
Münchhausenova metóda

Münchhausenova metóda vo všeobecnosti označuje princíp, že nejaký systém sa sám naštartuje. Označenie sa vzťahuje na legendu o barónovi Münchhausenovi, ktorý sa z močiara dostal tak, že sa sám vytiahol za vlastné vlasy. V americkej verzii na to použil remene na čižmách, preto sa táto metóda nazýva i "bootstrapping".
Triedenie zlučovaním

Triedenie zlučovaním (merge sort) je triediaci algoritmus, netriedi na mieste.
Tento algoritmus triedenia mal veľký význam v minulosti pri triedení údajov na magnetických páskach (médium so sekvenčným prístupom), keďže vyžaduje len malé množstvo pamäte s priamym prístupom.
Asymptotická zložitosť pre priemerný aj najhorší prípad je formula_1.
Algoritmus.
Merge sort principiálne funguje v 3 krokoch:
Jeho jednoduchý zápis by vyzeral asi takto:
 function mergesort(m)
 var "list" left, right
 if length(m) ≤ 1
 return m
 else
 middle = length(m) / 2
 for each x in m up to middle
 add x to left
 for each x in m after middle
 add x to right
 left = mergesort(left)
 right = mergesort(right)
 result = merge(left, right)
 return result
 end if
Funkcionálny zápis tohto algoritmu vyzerá nasledovne:
 mergeSort :: Ord a ⇒ [a] → [a]
 mergeSort [] = []
 mergeSort [x] = [x]
 mergeSort s = merge (mergeSort u) (mergeSort v)
 where (u,v) = splitAt (n `div` 2) s
 n = length s
 merge :: Ord a ⇒ [a] → [a] → [a]
 merge s [] = s
 merge [] t = t
 merge (x:u) (y:v) = if x ≤ y then x : merge u (y:v)
 else y : merge (x:u) v
Žiarenie

Žiarenie alebo radiácia je prenos energie a hybnosti priestorom. Môže mať podobu časticového žiarenia (šírenie sa častíc priestorom) a/alebo vlnového žiarenia (šírenie sa vĺn priestorom). 
Žiarenie vždy prenáša energiu a hybnosť (čiže má určitý smer). Ak častice žiarenia majú hmotnosť, náboj alebo iné vlastnosti, prenášajú sa aj tieto.
Niektoré druhy žiarenia:
Alžbeta Barthová

Alžbeta Barthová, vyd. Pietorová (* 11. máj 1938, Tiszaderzs, Maďarsko – † 23. február 2004, Bratislava) bola slovenská herečka, manželka režiséra a herca Miloša Pietora. 
V rokoch 1955 - 1957 študovala herectvo na AMU v Prahe. V rokoch 1957 - 1959 bola členkou Maďarského oblastného divadla v Komárne, 1959 - 1960 činohry Jonáša Záborského v Prešove, 1960 - 1962 činohry Divadla Jozefa Gregora Tajovského vo Zvolene, 1962 - 1973 "Divadla SNP" v Martine a od r. 1973 členka činohry Novej scény v Bratislave. Hrala menšie úlohy vo filmoch a v televízii ("Smrť Pavla Duchaja" - 1969, "Stôl pre štrnástich" - 1978, "Bičianka z doliny" - 1981).
Radiácia

Radiácia môže byť:
Anestéziológia

Anestéziológia je medicínsky odbor, ktorý sa zaoberá anestéziou. Anestézia je reverzibilný útlm nervového systému. Prejavuje sa stratou vedomia, vyradením vnímania pri celkovej anestézii a vyradením reakcie na vonkajšie nociceptívne (bolestivé) podnety, čo sa veľmi často využíva pri chirurgických zákrokoch.
Ján Melkovič

Ján Melkovič (* 24. apríl 1939, Stará Ľubovňa – † 21. marec 2004, Bratislava) bol slovenský hudobný skladateľ a herec.
V roku 1962 absolvoval štúdium kompozície a hry na flaute na Konzervatóriu v Bratislave. V rokoch 196369 bol dramaturgom Hlavnej redakcie zábavných programov ČST v Bratislave, 19691976 v slobodnom povolaní, 19761982 učiteľ ĽŠU v Holíči a na Myjave, od roku 1982 hudobník a herec Radošinského naivného divadla. Skladal hudbu ku kabaretným pásmam Milana Lasicu a Júliusa Satinského. Pre Radošinské naivné divadlo skomponoval hudbu a účinkoval v hrách: "Nevesta predaná Kubovi" (1984), "Pavilón B" (1984), "Ženské oddelenie" (1987) a i. Vo filme a v televízii hral vedľajšie postavy.
Karol L. Zachar

Karol L. Zachar, vl. meno Karol Legény, meno Zachar si dal po matke až v dospelosti, (* 12. január 1918, Svätý Anton – † 17. december 2003, Bratislava) bol slovenský herec, divadelný režisér, scénický výtvarník a pedagóg. Otec herca Jána Zachara.
Životopis.
Pôvodne chcel byť výtvarníkom a preto študoval v Prahe na Českom vysokom učení technickom (1936 - 1938), potom na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (1938 - 1940) a herectvo na Štátnom konzervatóriu v Bratislave, kde v roku 1942 absolvoval. Od roku 1939 bol členom činohry SND (od roku 1965 aj režisér). V rokoch 1942 - 1956 pedagóg na Štátnom konzervatóriu a v rokoch 1951 - 1983 pedagóg na VŠMU (1959 docent, 1969 profesor).Vystupoval aj v rozhlase, televízii a vo filme. Stvárňoval postavy rôznych dedinských typov, figliarskych starcov, múdrych dedkov s neopakovateľným hlasovým zafarbením. Svoje výtvarné nadanie uplatnil ako výtvarný poradca a návrhár kostýmov nielen v divadle, ale aj vo filme (napr. Rodná zem, Zemianska česť, Rok na dedine). Umelecké maskérstvo prednášal na konzervatóriu a na VŠMU. Jadrom jeho pedagogickej práce však bola herecká tvorba. Ako pedagóg (od roku 1959 docent a 1969 vysokoškolský profesor) vychoval viacero hereckých generácií a formoval ich nielen umelecky, ale aj ľudsky. Jeho študentami, okrem iných, boli Michal Dočolomanský, Ivan Romančík, Karol Čálik, Ivan „Tuli“ Vojtek, Zuzana Tlučková.
Známy bol aj ako karikaturista (jeho karikatúry hercov vyšli i knižne v roku 1956 s názvom Slovenskí divadelníci v kresbách K. L. Zachara) a folklorista. Jeho najznámejším dielom je réžia muzikálu Na skle maľované, ktorý uvádzali na doskách SND takmer 30 rokov. Inscenácia s počtom repríz 648 sa stala najúspešnejším titulom Činohry SND a doteraz jej úspech nič neprekonalo.
V roku 1966 dostal titul zaslúžilý umelec a v roku 1978 titul národný umelec.
Zomrel 17. decembra 2003 vo veku 85 rokov. 
V roku 2018 sa pri príležitosti stého výročia Zacharovho narodenia konala spomienková slávnosť v obci Babiná, kde prežil roky detstva a počas života sa tam rád vracal. Odhalili mu pamätnú tabuľu na budove obecného úradu, kde malý Karol prežil rané detstvo.
Milan Ftáčnik

Doc. RNDr. Milan Ftáčnik, CSc. (* 30. október 1956, Bratislava – † 14. máj 2021) bol slovenský vysokoškolský pedagóg a politik. Bol ministrom školstva Slovenska v období 19982002 a v rokoch 2005 až 2009 poslancom zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja. V rámci komunálnej politiky bol okrem iného v rokoch 20062010 starostom bratislavskej mestskej časti Petržalka a v rokoch 20102014 primátorom Bratislavy. Bol predsedom Slovenskej informatickej spoločnosti, členom Rady vlády SR pre digitalizáciu verejnej správy a predsedom Správnej rady STU.
Bol jedným z najznámejších predstaviteľov slovenskej ľavicovej politiky, presadzoval myšlienky tolerancie a slušnosti, aktívne podporoval akýkoľvek návrh na posilnenie antifašistickej výchovy na školách a budovanie demokratického a antifašistického povedomia slovenskej verejnosti.
Milan Ftáčnik bol ženatý a mal tri deti, mal dvoch bratov (dvojičky Jána a Ľubomíra).
Ľudmila Farkašovská

PhDr. Ľudmila Farkašovská (* 22. november 1962) je poslankyňou zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja od roku 2005.
Ľudmila Farkašovská, povolaním moderátorka, bola zvolená za koalíciu HZD, SF, SMER za poslankyňu krajského zastupiteľstva vo voľbách v roku 2005 v okrese Bratislava V.
Ján Kotuľa

Ing. Ján Kotuľa (* 8. október 1950, Čierny Brod – † 25. júl 2021, Bratislava) bol slovenský politik a manažér, člen KDH. Bol predsedom predstavenstva Národnej diaľničnej spoločnosti, poslancom zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja, štátnym tajomníkom ministerstva dopravy, pôšt a telekomunikácií aj komunálnym politikom v Bratislave.
V roku 1975 absolvoval Stavebnú fakultu Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave (dnešná Slovenská technická univerzita), odbor „Inžinierske konštrukcie a dopravné stavby“. V rokoch 19761992 projektant dopravných stavieb v Dopravoprojekte, a.s. Bratislava, 19921994 projektant v ARCONe s. r. o. Bratislava, konateľ, 19941999 námestník primátora Bratislavy, 19992002 zástupca starostu Petržalky a od roku 2002 štátny tajomník ministerstva dopravy, pôšt a telekomunikácií. 
V rokoch 20022010 bol zároveň v mestskom zastupiteľstve Bratislavy za volebný obvod Petržalka. Pôsobil ako člen komisie dopravy a informačných systémov. V rokoch 20012009 bol tiež poslanca krajského zastupiteľstva za Kresťanskodemokratické hnutie v okrese Bratislava V.
23. júna 2011 bol vymenovaný do funkcie generálneho riaditeľa a predsedu predstavenstva Národnej diaľničnej spoločnosti, a. s. (NDS). Vo funkcii nahradil Alana Sitára, ktorý bol ministrom Jánom Figľom odvolaný pre sporné obstarávania. Kotulič bol ako podpredseda predstavenstva poverený riadením spoločnosti až do vyhratia konkurzu a svojho menovania.
Bol ženatý, mal jedného syna, speváka Petra Kotuľu.
Ladislav Snopko

Mgr. Ladislav „Agnes“ Snopko (* 9. december 1949, Košice) je slovenský archeológ a politik, bývalý minister kultúry a poslanec zastupiteľstva Bratislavského samosprávneho kraja.
František Šebej

PhDr. František Šebej, CSc. (* 11. máj 1947, Bratislava) je slovenský psychológ, novinár, bývalý politik a karatista.
Životopis.
František Šebej sa narodil 11. mája 1947 v Bratislave. V roku 1966 zmaturoval na elektrotechnickej priemyslovke v Bratislave. V rokoch 19661971 absolvoval 
Filozofickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave, odbor psychológia.
Profesionálna kariéra.
V rokoch 19711992 pracoval v psychologickom výskume na Neurochirurgickej klinike LF UK, neskôr na Ústave humánnej bioklimatológie LF UK, potom ako interný ašpirant a vedecký pracovník na Ústave experimentálnej psychológie SAV a v Kabinete výskumu sociálnej a biologickej komunikácie SAV, ktorého bol v roku 1990 spoluzakladateľom a prvým riaditeľom. V rokoch 19901992 bol členom Predsedníctva SAV.
V rokoch 19941998 pôsobil na Katedre politológie Filozofickej fakulty Trnavskej univerzity, kde prednášal sociálnu psychológiu.
V rokoch 20022004 pracoval ako novinár a publicista, neskôr aj ako šéfredaktor týždenníka Domino. V rokoch 20042010 bol potom redaktorom týždenníka .týždeň.
Okrem politiky je napojený aj na viaceré think-tanky ako Stála konferencia občianskeho inštitútu, Konzervatívny inštitút či MESA 10, Trust for Civil Society in Central and Eastern Europe atď. Podporuje stránku Prečo ľudom hrabe prostredníctvom o.z. SOD - Spoločnosť pre občiansku diskusiu.
Športová kariéra.
Je spoluzakladateľ karate na Slovensku, aktívny pretekár (držiteľ 8. Danu karate a 2. Danu kobudo), inštruktor okinawského karate a tréner Slovenskej federácie karate a bojových umení. Počas športovej kariéry bol majstrom Slovenska aj Česko-Slovenska a trénerom česko-slovenskej reprezentácie v karate. Je tiež autorom viacerých knižných publikácií o karate.
Kyselina hyalurónová

Hyaluronan (vo forme soli hyaluronát alebo hyaluronan, v protonizovanej forme kyselina hyalurónová) je polysacharid, glykosaminoglykán, tvorený z opakujúcich sa jednotiek N-acetylglukozamínu a kyseliny glukurónovej (glukuronátu). Molekulová hmotnosť hyaluronátu je veľmi variabilná. V jednej molekule môže byť od 50 až 15 000 takýchto disacharidických podjednotiek a celková molekulová hmotnosť môže dosahovať až 6 MDa.
Výskyt.
Hyaluronan je doležitým komponentom extracelulárneho matrixu. Nachádza sa v celom organizme, telo človeka obsahuje asi 15 g. Koža obsahuje asi polovicu celkového množstva, ale v značnom množstve ho možno nájsť aj vo vnútrokĺbovom priestore, v sklovci oka, či v pupočnej šnúre. Zaujímavé je, že niektoré baktérie tiež dokážu tvoriť hyaluronan, ktorý má pre nich ochranný význam, pretože vytvára kapsulu okolo celej baktérie.
Stmeľuje vrstvy spojivového tkaniva a napríklad zabraňuje látkam a baktériám prenikať cez tkanivo.
Vlastnosti.
Fyzikálno chemické vlastnosti.
Hyaluronan má unikátne hygroskopické, reologické a viskoelastické vlastnosti. Vytvára veľmi viskózne gely, dokáže pohltiť až tisícnásobné množstvo kvapaliny.
Biologické vlastnosti.
Hyaluronan je doležitý pri mnohých biologických a patobiologických procesoch ako sú morfogenéza, oprava tkaniva a rast nádorov. Biologické vlastnosti hyaluronanu veľmi záležia od veľkosti polyméru. Vysokomolekulárny hyaluronan môže mať veľmi odlišné dokonca opačné biologické vlastnosti ako nízkomolekulárny.
Syntéza hyaluronanu.
Hyaluronan je syntetizovaný na vnútornej strane plazmatickej membrány, rastúci reťazec je postupne pretláčaný cez bunkovú membránu. Enzýmy zodpovedné za syntézu hyaluronanu sa nazývajú hyaluronan syntázy. V ľudskom organizme existujú tri rôzne hyaluronan syntázy.
Hyaluronidáza.
Enzým hyaluronidáza štiepi hyaluronan na menšie fragmenty hyaluronanu t.z. nízkomolekulárne hyaluronany poprípade oligosacharidy hyaluronanu. Hrá úlohu pri šírení bakteriálnej infekcie, umožňuje rast nádorov a prestup spermie cez stenu vajíčka. Používa sa aj v medicíne na zvýšenie prestupnosti tkanív.
Receptory hyaluronanu.
Hyaluronan interaguje s receptormi na bunkách. Najznámejšie sú CD44 a RHAMM. Po naviazaní hyaluronanu tieto receptory prenašajú signál dovnútra bunky a tak bunka vie, že má v okolí hyaluronan a dokonca vie „zmerať“ aj jeho veľkosť.
Použitie.
V medicíne.
Hyaluronan si našiel mnoho aplikácii v medicíne, napríklad pri operáciach oka, liečení osteoartritídy a obsahujú ho prípravky na hojenie zložitých a chronických rán.
V kozmetike a výžive.
Injekovaním modifikovaného hyaluronanu do kože a podkožia sa dosahuje vyhladzovanie vrások.
Výroba.
V zásade existujú dva hlavné sposoby výroby hyaluronanu. Prvý a starší spočíva v extrakcii z kohútich hrebienkov. Navrhol ho slovenský chemik akademik Anton Blažej. Novšia biotechnológia je založená na fermentačnom procese pomocou nepatogéneho kmeňa baktérie "Streptococcus" sp.
Sojuz 26

Sojuz 26 () bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz 26 vyštartoval 10. decembra 1977 a ako prvý sa úspešne spojil s kozmickou stanicou Saľut 6. Išlo o začiatok viacmenej permanentného pobytu Sovietov vo vesmíre. Počas letu posádka utvorila niekoľko rekordov. Po prvýkrát boli vo vesmíre spojené tri vesmírne lode (Sojuz 26, Sojuz 27 a Saľut 6) a po prvýkrát Rusi oznámili, že Saľut 6 má dva spojovacie uzly.
Priebeh letu.
Už samotný čas štartu bol riskantný. Išlo o prvý štart po neúspechu Sojuzu 25 a posádka mala ostať vo vesmíre v zime, keď je najhoršie počasie na mieste štartu a pristátia. Prvý let k orbitálnej stanici Saľut 6 a nepripojil, takže jednou z prvých úloh posádky bolo počas výstupu do otvoreného vesmíru preskúmať spojovací uzol, či nie je nefunkčný alebo poškodený. Výstup mimo kozmickú loď sa uskutočil počas deviateho dňa na orbite. Bol to prvý výstup Sovietov od roku 1969 a prvé použitie skafandra Orlan, ktorý sa dodnes používa na ISS. Druhým cieľom výstupu bolo práve otestovať tento skafander.
Posádka najprv vstúpila do vzduchotesnej komory a obliekla si skafandre. Potom vypustili vzduch a Grečko sa do polovice tela vyklonil tak, že mohol manipulovať so spojovacím uzlom pomocou špeciálne navrhnutých nástrojov. Mal so sebou farebnú televíznu kameru, pomocou ktorej poslal na Zem obrázky svojej práce. Videl, že spojovací mechanizmus je v poriadku, čo znamenalo, že chybný bol spojovací uzol na Sojuze 25. Celý výstup trval 1 hodinu a 28 minút.
Čo však nebolo Sovietmi oznámené, že tento výstup skoro vyústil do prvého úmrtia na orbite Zeme. Počas pobytu v prechodovej komore Romanenko nebol bezpečne pripojený ku kozmickej lodi a začal plávať von do otvoreného priestoru. Keď to zbadal Grečko, tak ho okamžite schmatol za opasok. V interview povedal, že sa opýtal „Jurij, kam ideš?“. Grečko sa vyjadril, že tento incident bol opísaný v knihe Jamesa Oberga tak, že znel viac nebezpečne, ako v skutočnosti bol a že bezpečnostné lano síce nebolo zapnuté, ale ešte stále bol pripojený elektrickými a komunikačnými káblami, ktoré by ho zastavili.
Celý tento výstup pripravil cestu pre januárový štart lode Sojuz 27 s posádkou Vladimir Džanibekov a Oleg Makarov. Keď sa 11. januára 1978 spojili s orbitálnou stanicou, bolo to po prvýkrát, keď tri kozmické lode boli spolu spojené vo vesmíre. Bolo to aj prvé použitie obidvoch spojovacích uzlov Saľutu 6 (dovtedy sa ani oficiálne nevedelo, že Saľut 6 má dva spojovacie uzly). Posádka strávila na orbitálnej stanici nasledujúcich päť dní. Potom sa Sojuz 26 odpojil a úspešne pristál.
Ivan Binar

Ivan Binar, (* 25. jún 1942 Boskovice), je český spisovateľ a prekladateľ.
Životopis.
Maturoval v roku 1959, potom študoval češtinu, dejepis a výtvarnú výchovu na Pedagogickom inštitúte v Ostrave. Po absolvovaní inštitútu (1963) vyučoval na základnej škole. Súbežne s tým pracoval v záujmovom centre mládeže, redigoval časopis "Tramp" a publikoval v ďalších časopisoch napríklad v "Mladém světě". Po roku 1965 sa významne podieľal na ostravskom študentskom divadle "Pod okapem" (neskôr Waterloo).
Vo februári 1971 bol zatknutý a odsúdený za poburovanie, ktorého sa mal dopustiť účinkovaním v satirickom muzikáli "Syn pluku", autorov P. Podhrázkého, J. Fraisa a E. Schiffauera, napísanom na motívy Valentína Katajeva, za uverejnenie poviedky "Můj bratr Kain" a takisto za napísanie divadelnej hry "O hostu a rybě", v ktorej vyjadril svoj odmietavý postoj k vstupu armád Varšavskej zmluvy v auguste 1968. Nasledoval súd, v ktorom bolo desať obžalovaných. Binar bol mestským súdom v Ostrave odsúdený na dvanásť mesiacov nepodmienečne a až do roku 1973 bol väznený. Po návrate z väzenia sa stal ineditným spisovateľom, pracoval v niekoľkých manuálnych profesiách ako závozník a strojník.
Začiatkom roku 1977 po podpísaní Charty 77 emigroval s rodinou do Rakúska (Viedeň), kde pôsobil ako reštaurátor keramiky a neskôr tlmočil v utečeneckom tábore Traiskirchen v Dolnom Rakúsku. Po presťahovaní do Mníchova, sa od 1. augusta 1983 stal redaktorom rádia Slobodná Európa. Roku 1994 sa vrátil do Prahy, ako spisovateľ na voľnej nohe.
V rokoch 2003-2004 bol predsedom Obce spisovateľov. 28. mája 2003 bol zvolený za člena Rady ČT.
Dielo.
Jeho dielo je ovplyvnené Beat generation, rozvádza ich myšlienku o potrebe chrániť si vnútornú slobodu, ibaže ju stavia do iného svetla. Tento iný pohľad mu umožňuje predovšetkým priama skúsenosť s komunistickou diktatúrou.
Planetárna kozmogónia

Planetárna kozmogónia je odvetvie astronómie zaoberajúce sa vznikom a vývojom planét, mesiacov, asteroidov, komét a meteoroidov. Objasňuje zákonitosti a sleduje vývoj týchto telies v čase, keď sa slnečná sústava ešte radikálne odlišovala od súčasného stavu a podmienok.
Jedným zo základných predpokladov postulovaných pri riešení tejto otázky je predpoklad o nemennosti fyzikálnych zákonov v čase.
Pri štúdiu histórie slnečnej sústavy vznikajú pracovné teórie, kozmogonické domnienky alebo hypotézy. Staršie kozmogonické hypotézy boli výlučne teoretické. Úlohou planetárnej kozmogónie je hľadať stopy, na základe ktorých možno rozpoznať dávnu minulosť. Také stopy (anomálne chemické a izotopové zloženie, mineralogické štruktúry, veľkosť a tvar menších telies v slnečnej sústave ap.) dávajú hraničné podmienky, ktoré musí každá kozmogonická hypotéza splniť.
Druhým dôležitým zdrojom informácií je porovnanie s inými objektmi toho istého druhu. Táto technika sa uplatňuje v stelárnej kozmogónii a galaktickej kozmogónii, ale súčasnou pozorovacou technikou nie je výskum iných planetárnych sústav možný.
Kozmogonické hypotézy možno rozdeliť na základe časovej postupnosti udalostí, ktoré vyvolali vznik slnečnej sústavy, na tri skupiny:
Prášková metalurgia

Prášková metalurgia je metóda výroby obrobkov z práškov kovov, oxidov a karbidov kovov a nekovových práškov.
Výroba prášku.
Vyrába sa z taveniny roztrekom a následným ochladením.
Dýzovanie.
Najčastejšie sa vyrába dýzovaním - je to ako sprej, kde sa rozprašuje roztavený kov do nádoby s vodou. Na rozprašovanie sa používa vzduch alebo dusík alebo voda. Pri rozprašovaní vzduchom vznikajú veľmi jemné guľaté zrnká a pri rozprašovaní vodou sú zrnká kostrbatejšie ale zato sa dá vyrobiť poréznejší materiál.
Karbonyl.
Takto sa vyrába najčistejší prášok s veľmi jemnou frakciou. Karbonyly sú zlúčeniny kovov s CO (oxidom uhoľnatým) (napr. Fe(CO)5) viazané koordinačnými väzbami), ktoré sa pri velkej teplote rozpadnú na jemnulinký metalický prášok.
Výroba obrobkov.
Lisovanie.
Prášok sa natlačí do presne vyformovanej matrice, presnou protimatricou sa stlačí dokopy. Tu to veľmi závisí od frakcie prášku a od formy zrniek.
Spekanie (Sinter).
Prvotné obrobky bývajú dosť porézne a niekedy to nechceme. Vtedy sa obrobky ešte žíhajú. Nastane difúzia atómov zrniek do susedných zrniek. Pri malých teplotách nastane len povrchová difúzia (len povrchy susedných zrniek), pri väčších mriežková difúzia.
Obrobky sa po spekaní dosť zmraštia. S tým treba pri návrhu rátať. 
Niekedy sa vyžíva aj spekacia atmosféra, ako napr. dusík pre nitridáciu.
Spekaním sa výrobky stávajú tvrdé ale sú aj krehké napr. nože na sústruh (spekané karbidy).
Klasifikácia.
Klasifikujú sa podľa:
László Ásványi

Ing. László Ásványi (* 21. máj 1925 – † 16. septembra 2014) bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky za Maďarskú koalíciu (MKDH) vo volebnom období 1994-1998.
Zoltán Boros

Ing. Zoltán Boros (* 16. jún 1945) je slovenský politík maďarskej národnosti, po nežnej revolúcii československý poslanec Snemovne národov za hnutie Együttélés (Spolužitie), v 90. rokoch poslanec Národnej rady SR, potom regionálny a miestny politik za Stranu maďarskej koalície.
Biografia.
Vo voľbách roku 1990 kandidoval do slovenskej časti Snemovne národov (volebný obvod Stredoslovenský kraj) za Együttélés, respektíve za koalíciu Együttélés a Maďarského kresťanskodemokratického hnutia. Mandát nadobudol až dodatočne ako náhradník v máji 1991 po tom, čo rezignoval István Miklós. Poslanecký post obhájil vo voľbách roku 1992. Vo Federálnom zhromaždení zotrval do zániku Československa v decembri 1992.
V parlamentných voľbách na slovenskom roku 1994 bol zvolený za poslanca Národnej rady Slovenskej republiky za kandidátnu listinu Maďarskej koalície.
V roku 2012 mu mesto Rimavská Sobota rozhodlo udeliť Cenu mesta. Pôsobil tu predtým ako prednosta okresného a neskôr obvodného úradu a dlhodobo zasadal v mestskom zastupiteľstve i krajskom zastupiteľstve (uspel za SMK v krajských voľbách 2001 i krajských voľbách 2005 v Banskobystrickom kraji).
Karol Konárik

Karol Konárik (* 19. máj 1949, Žilina) je slovenský spevák, podnikateľ a bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky za koalíciu HZDS a RSS (HZDS) vo volebnom období 1994 – 1998.
Zo života.
Hudobné vzdelanie získal absolvovaním Konzervatória v Žiline. Po prvýkrát začal spievať v Juhoslávii v meste Pula v roku 1969.
So skupinou "Scarabeus" päť rokov spieval v oblastiach Blízkeho a Ďalekého východu. Vystupoval napríklad v týchto krajinách: Francúzsko, Švédsko, Švajčiarsko, Nemecko, Kuvajt, Nórsko, Dánsko, Írsko, Sovietsky zväz. Svoje hudobné vystúpenia mali okrem iného napr. v hoteloch a na zámorských lodiach 
V skupine "Scarabeus" pôsobili: Karol Konárik (spev), Judita Ivaničová (spev), Dalimíra Peštová (spev), Milan Koreň (klávesy), František Kačáni (basgitara), Zoltan Koncz (bicie), Dušan Hájek (bicie), Milan Seidl a Ladislav Černák.
Profesionálnu spevácku kariéru skončil v roku 1989, keď začal podnikať. Neskôr už spieval len príležitostne. Okrem rôznych relácií vystupoval napr. v programe Slovenskej televízie s názvom Repete.
Podnikať začal pred rokom 1989. O niečo neskôr založil sieť minilabov na výrobu a spracovanie fotografií. Neskôr sa stal majiteľom pivovarov v privatizácii. Boli to pivovary:
"Martiner" v Martine v roku 1992, "Gemer" v Rimavskej Sobote, "Popper" v Bytči a pivovar v Ilave. V roku 1999 pivovary "Martiner" a "Gemer" predal firme Heineken.
Vlastní hotel Kaskády v Sielnici pri Banskej Bystrici. Svoje podnikateľské aktivity rozšíril aj o podnikanie v Chorvátsku. Vlastní aj lodenicu na výrobu lodí. Je ženatý, má štyri deti - Katarínu, Moniku, Karola ml. a Mariána. V roku 2006 naspieval duet „Život je boj“ s Robom Kazíkom na albume "To som ja".
Jozef Košnár

Prof. Ing. Jozef Košnár, DrSc. (* 27. máj 1933, Nové Mesto nad Váhom – † 27. september 2008, Bratislava) bol poslancom Národnej rady Slovenskej republiky za koalíciu Spoločná voľba (SDĽ) vo volebnom období 1994-1998.
Ocenenia.
V roku 2001 mu prezident Rudolf Schuster prepožičal štátne vyznamenanie Rad Ľudovíta Štúra II. triedy.
Sociálnodemokratická alternatíva (2002 – 2004)

Sociálnodemokratická alternatíva (SDA) bola ľavicová politická strana, ktorá na Slovensku pôsobila krátke obdobie v rokoch 2002 - 2004. Zanikla 31. decembra 2004 zlúčením so stranou SMER do strany s novým názvom SMER - sociálna demokracia.
Sociálnodemokratická alternatíva vznikla v roku 2002. Založili ju bývalí poprední členovia Strany demokratickej ľavice Peter Weiss, Milan Ftáčnik a Brigita Schmögnerová. Ustanovujúci snem strany sa konal 13. apríla 2002. Predsedom strany sa stal Milan Ftáčnik. V parlamentných voľbách v roku 2002 strana získala iba 1,79 % hlasov a nedostala sa do parlamentu. SDA zanikla 31. decembra 2004 zlúčením so stranou SMER spoločne s ďalšími ľavicovými stranami - Stranou demokratickej ľavice a Sociálnodemokratickou stranou Slovenska.
Volebné preferencie.
Volebné preferencie strany v percentách podľa Štatistického úradu SR .
Politici Sociálnodemokratickej alternatívy.
Články o politikoch Sociálnodemokratickej alternatívy sú uvedené v kategórii .