burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Štyri piesne (Dvořák, op. 82)

Štyri piesne, Op. 82 je dielo českého skladateľa Antonína Dvořáka.
Zväzok Štyroch piesní op. 82 prisľúbil Dvořák nakladateľovi Simrockovi ako náhradu piesní z Rukopisu královédvorského, ktoré plánovala vydať londýnska firma Novella. Táto odkúpila niektoré piesne od Pražských vydavatelstiev, okrem iného aj od Em. Starého, ktorému Dvořák v začiatkoch prenechal tieto piesne, aby mohli byť vydané ako jeho prvotiny. Simrocka však zabudol upozorniť na túto skutočnosť pri vydaní celej zbierky piesní Kráľovodvorských. Dvořák priznal vinu v liste z 3. novembra 1887: „Prosím abyste se na mne nezlobil, neboť nevědomost hříchů nečiní, praví přísloví. Vynasnažím se napsati Vám písně právě tak krásné jako jsou ony op. 7, před 15ti roky komponované, ne-li lepší, takové jiště ...“.
Aby ušetril vydavateľovi starosti s nemeckými prekladmi, vybral si tentokrát priamo nemecké texty z básnickej zbierky „Lyrische Gedichte und Übertragungen nach böhmischer Kunst und Volks Poesie“ od Otílie Malybrock-Stielerové, vydané krátko predtým v Prahe. Zhudobnil „Lasst mich allein“, „Frühling“, „Am Bache“ a „Die Stickerin“. Dvořák tieto sentimentálne erotické básne povzniesol svojím hudobným výrazom, nemeniac strofickú formu. Odoslané boli Simrockovi vo februári 1888, vyšli však až na ďalší rok.
Tri z piesní, v chronologickom poradí vzniku „Jaro“, „Při vyšívání“, „U potoka“, pripomínajú po melodickej, rytmickej a formovej stránke schubertovskú pieseň. Najcennejšia a jedna z majstrových najkrajších je pieseň zaradená ako prvá „Kéž duch můj sám“, prekomponovaná strofická pieseň s hudbou tak presvedčivej krásy, že pri nej archaický český preklad ustupuje do pozadia. Motív tejto piesne zámerne alebo náhodne citoval Dvořák v 2. vete violončelového koncertu opus 104.
Český preklad piesní op. 82 dal Dvořák dodatočne urobiť od J. V. Novotného, ktorý však neprejavil zvláštny jemnocit pre správnu deklamáciu textu, ktorú mal v nemeckom origináli skladateľ bezchybnú.
Zálučie

Zálučie je potok na Strednom Považí, v západnej časti okresu Púchov v obci Lúky, v geomorfologickom celku Biele Karpaty a v geomorfologickom celku Javorníky. Je to pravostranný prítok Beňadína. Meria 2,6 km a je tokom V. rádu.
Prameň.
Pramení v Bielych Karpatoch, v geomorfologickom podcelku Kýčerská hornatina, v nadmorskej výške na severovýchodosevernom svahu vrchu Kýčera, ktorého vrchol s leží už na území susednej obce Zubák so vzdialenosťou od prameňa "Zálučia" 650 m.
Opis toku.
Od prameňa tečie severovýchodným smerom, tento smer si zachováva až do svojho ústia, preteká najprv lesným a neskôr poľnohospodárskym extravilánom, z pravej strany v nadmorskej výške priberá krátky bezmenný prítok zo severovýchodného svahu "Kýčery", z tej istej strany v nadmorskej výške priberá bezmenný prítok prameniaci severozápadne od kóty 756,0 m v lokalite "Nová Stávka", ďalej tečie severoseverovýchodným smerom, vstupuje do geomorfologického celku Javorníky, do časti Lysianska brázda, preteká popri osade "Martinkovci", v nadmorskej výške priberá tretí bezmenný pravostranný prítok z oblasti "Novej Stávky", tečie k ústiu severným smerom, pred svojim ústím v nadmorskej výške podteká železničnú trať z Púchova do obce Lysá pod Makytou, v nadmorskej výške ústi východne od centra obce Lysá pod Makytou do Beňadína ako jeho pravostranný prítok. Vodný tok "Zálučie" má tri bezmenné, nevýznamné prítoky.
Pôvod názvu.
Hydronymum "Zálučie" má pôvod v názve obce Lúky v okrese Púchov, v priestore ktorej vodný tok pramení, preteká a ústi. Motivantom pomenovania potoka "Zálučie" bola poloha vodného toku z pohľadu donátora názvu s významom "objekt lokalizovaný za obcou Lúky". Z toponyma "Lúky" rozšírením o predponu "zá-" bolo utvorené jednoslovné hydronymum "Zálučie" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Podoba toponyma "Zálučie" so skrátenou slabikou "-lu-" je systémová, je výsledkom pôsobenia rytmického krátenia v slovenčine. Porovnaj aj frekventovanú aplikáciu homonymného názvu "Zálučie": pole v obci Záskalie, lúka v obci Udiča, pole v obci Norovce, pole v obci Veľké Kršteňany. Názov vodného toku "Zálučie" bol štandardizovaný v roku 1977. Motivantom pomenovania obce Lúky v okrese Púchov bol charakteristický výskyt "vegetačných formácií, bez poschodia drevín, tvorených prevažne trávou a inými bylinami buď prirodzeného charakteru alebo ako výsledok ľudskej činnosti a v tomto druhom prípade v starostlivosti o ne má na rozdiel od pasienkov prednosť skášanie pred spásaním". Obec Lúky má najstarší písomný doklad svojej existencie z roka 1471 v podobe "Lwchky". V priestore slovenskej hydronymie hydronymum "Zálučie" je jedinečným hydronymom (jún 2022).
Vincenzo Lancia

Vincenzo Lancia (* 24. august 1881, Fobello, Taliansko – † 15. február 1937, Turín) bol taliansky automobilový pretekár a konštruktér, zakladateľ automobilky Lancia.
Životopis.
Narodil sa v horskej dedine Fobello, v rodinnej vile zámožného výrobcu konzerv z Turína, ako najmladší zo štyroch detí. Jeho otec zarobil najprv peniaze v Argentíne, potom založil továreň v Turíne. Želal si, aby sa z Vincenza stal právnik, ten sa ním však vďaka slabším školským výsledkom nestal. 
Otec ho poslal ku Giovannimu Ceiranovi, dovozcovi bicyklov z Turína, u ktorého pracoval ako účtovník, ale rozvíjal si aj znalosti z konštrukcie a designu. Vo februári 1898 ho poslali ku grófovi Biscarettimu, ktorý vlastnil automobil Benz. Rýchlo sa spriatelili, a toto priateľstvo bolo v nasledujúcich rokoch dôležité pre Vincenzovu neskoršiu kariéru. Lancia sa ako devätnásťročný stal účtovníkom vo firme FIAT. Pretože sa ale viac zaujímal o techniku a autá, toto miesto v kancelárii onedlho zanechal a stal sa firemným mechanikom, hlavným kontrolórom a testovacím jazdcom továrne. Lanciov štýl jazdy ohromil vedenie Fiatu, a jeho predstavitelia ho vyzvali, aby pre továreň súťažne pretekal. Prvý úspech prišiel v roku 1900, kedy mal najrýchlejší čas v pretekoch Grand Prix Francúzska. 
Patril medzi výnimočne rýchlych pilotov, často bol najrýchlejší zo všetkých, ale jeho stroj mal v priebehu pretekov opakovane nejakú technickú poruchu. Ďalším významným pretekom, na ktorom sa zúčastnil bol Paríž – Madrid v roku 1903. Najvýraznejším úspechom jeho pretekárskej kariéry bolo druhé miesto vo Vanderbilt Cupe v roku 1906. 
Spoločne s bývalým testovacím jazdcom Claudiom Fogolinom založil v roku 1906 firmu Lancia, preto ho roku 1908 z Fiatu prepustili, ale ostal na výplatnej listine ako spolupracujúci pretekár až do roku 1910. Po mnohých neúspechoch v pretekoch sa v roku 1911 rozhodol, že sa bude naplno venovať vývoju a výrobe vlastných vozidiel. Chcel vyrábať predovšetkým rýchle, spoľahlivé a elegantné športové automobily na najvyššej technickej úrovni. V nasledujúcich rokoch prišiel vo výrobe automobilov s celým radom inovácií a mnohé z nich si dal aj patentovať. Značka Lancia sa v tom čase považovala za "značku inžinierov". Osobne dohliadal na celý proces vývoja aj výroby a sám aj vozidlá testoval. Pod jeho vedením Lancia vyrábala nielen osobné automobily, ale aj nákladné automobily, autobusy, trolejbusy a vozidlá pre armádu. 
Vincenzo Lancia zomrel na zlyhanie srdca v roku 1937 vo veku 56 rokov. Jeho syn Gianni Lancia prevzal vedenie firmy v marci 1937.
Husľový koncert

Husľový koncert je dielo z oblasti klasickej hudby. Je určené pre sólové husle, ktoré doprevádza symfonický orchester alebo menšie hudobné teleso. Zvyčajne má zachovanú typickú formu koncertu, to znamená tri vety, z ktorých prvá a tretia sú v rýchlejšom tempe a stredná v pomalom. Hlavne v 20. storočí však bola štruktúra husľového koncertu rôzne modifikovaná a vznikli i štvorveté koncerty, a koncerty s vetami spojenými do väčších celkov. Vzájomné postavenie sólového nástroja a orchestru môže byť rôzne. Niektoré diela sú založené na výraznom a virtuóznom husľovom parte, ako napríklad Čajkovského koncert, iné sú komponované skôr v symfonickom duchu s vyrovnanejším sólovým a orchestrálnym partom, ako napríklad Brahmsov koncert.
História.
História husľového koncertu siaha už do obdobia baroka, z ktorého sa zachovalo napríklad množstvo Vivaldiho husľových koncertov. Husle ako výrazný a obľúbený sólový nástroj nestratili svoju popularitu ani v klasicizme. Zlatý vek husľových koncertov však prišiel až v romantizme, bohužiaľ často išlo o prázdne diela určené pre predvádzanie virtuózov. Tieto koncerty sa však na repertoári nezachovali. V 20. storočí priniesli niektoré inovácie do husľového koncertu a husľovej hry napríklad Bartók a ďalší skladatelia. 
Významné husľové koncerty.
Najznámejšími husľovými koncertami sú koncerty Beethovena, Mendelssohna-Bártholdyho, Brahmsa, Čajkovského a Sibelia. Tieto diela tvoria ťažisko husľového repertoáru.
Drdákovský potok

Drdákovský potok je potok na Strednom Považí, v západnej časti okresu Púchov. Je to pravostranný prítok Lysiek, meria 2,1 km a je tokom VI. rádu.
Pramení na severnom okraji Bielych Karpát, v podcelku Kýčerská hornatina, na severovýchodnom svahu Bartošovca (789,5 m n. m.) v nadmorskej výške približne 630 m n. m. Potok tečie prevažne smerom na sever, na hornom toku priberá pravostranný prítok z oblasti Mičovca a vstupuje do Lysianskej brázdy v Javorníkoch. Tu preteká osadou Drdákovci, kde zľava priberá prítok (1,7 km) spod Bartošovca. Napokon podteká železničnú trať č. 125, preteká osadou Strelenka, kde podteká aj štátnu cestu I/49 a priamo v tejto osade ústi v nadmorskej výške cca 428 m n. m. do potoka Lysky.
Univerzita Notre Dame du Lac

Univerzita Notre Dame du Lac, v angličtine University of Notre Dame du Lac, často skrátene "University of Notre Dame", je prestížna katolícka univerzita v štáte Indiana pri South Bende. Založili ju 26. novembera 1842 siedmi bratia z Kongregácie Svätého Kríža, na čele s Edwardom Sorinom.
Názov univerzity.
"Notre Dame du Lac" znamená "Panna Mária od jazera". Časť "od jazera" je zrejme inšpirované niektorým z dvoch jazier v kampuse univerzity, ktorý v súčasnosti zaberá priestor 1 250 akrov.
Prospect Park

Prospect Park môže byť:
Prospect Park (Brooklyn)

Prospect Park je verejný park v Brooklyne, mestskej časti mesta New York v Spojených štátoch. Má rozlohu 585 akrov alebo a nachádza sa medzi Park Slope, Kensingtonom, Windsor Terrace a Flatbush Avenue, Grand Army Plaza a Brooklynskou botanickou záhradou a sedem blokov severovýchodne od cintorína Green-Wood. Prevádzkuje ho New York City Department of Parks and Recreation.
Navrhli ho Frederick Law Olmsted a Calvert Vaux po tom, ako dokončili Central Park na Manhattane. Založený bol 19. októbra 1867. Medzi atrakcie patrí Long Meadow (dlhá lúka), 90 akrová alebo 36 hektárová lúka, ktorá sa považuje za najväčšiu lúku v americkom parku, ďalej Picnic House a hala, ktorá slúži na usporiadavanie večierkov do 175 hostí, Litchfield Villa, historický dom niekdajších majiteľov južnej časti parku, Prospect Park Zoo; veľká prírodná rezervácia, jediné jazero v Brooklyne s rozlohou 60 akrov alebo 24 hektárov, Prospect Park Bandshell, čo sa používa na otvorené letné koncerty a rôzne športové a fitnes aktivity vrátane bejzbalových ihrísk. Je tu aj súkromný cintorín Quaker v oblasti zvanej Quaker Hill.
José Rondeau

Jose Casimiro Rondeau Pereyra (* 4. marec 1773, Buenos Aires – † 18. november 1844, Montevideo) bol argentínsky a uruguajský politik a vojak.
Narodil sa v Buenos Aires, ale čoskoro po jeho narodení sa rodina presťahovala do Montevidea, kde vyrastal a chodil do školy. Ako dvadsaťročný sa pripojil k ozbrojeným silám v Buenos Aires, neskôr však bol odoslaný k pluku do Montevidea. Počas britskej invázie v roku 1806 bol zajatý a odoslaný do Anglicka. Po porážke britov bol prepustený a krátky čas bojoval v napoleonských vojnách v Španielsku. Po návrate do Montevidea, v auguste 1810 sa pripojil k nezávislému vojsku a stal sa jeho vodcom. Vojenské úspechy v rôznych bitkách pre Montevideo ho predurčili, aby nahradil veliteľa ťaženia do Peru José de San Martína, ktorý sa tohoto postu vzdal zo zdravotných dôvodov.
V roku 1815 na valnom zhromaždení provincií La Plata bol zvolený za "directora supremo", no pre jeho neprítomnosť bol na jeho miesto vymenovaný Ignacio Álvarez Thomas. Po dvoch porážkach od španielskych kráľovských vojsk v Peru, v bitkách pri Venta y Media a Sipe-Sipe bol v roku 1816 zbavený velenia a vrátil sa do Buenos Aires. V roku 1819 sa stal directorom supremo, ale v nasledujúcom roku po bitke pri Cepede bol nútený na funkciu rezignovať. 
Po rezignácii odišiel do Montevidea. Tam sa snažil vyhýbať rôznym vnútorným ozbrojeným stretom. Napriek tomu viedol niekoľko výprav proti domorodcom a proti Brazílii. V roku 1828 po Dohode z Montevidea bol zvolený ako guvernér novo vytvorenej "Uruguajskej východnej republiky (Republica Oriental del Uruguay)". Rondeau zastával túto funkciu od 22. decembra 1828 až do 17. apríla 1830, keď ho vystriedal Juan Antonio Lavalleja, ktorý získal väčšinu v mladom parlamente.
Rondeau zostal slúžiť ako generál v armáde aj keď v Uruguajskej občianskej vojne od roku 1836 medzi "Blancos" (bielymi) a "Colorados" (červenými) sa postavil na stranu posledne menovaného a vykonával funkciu ministra vojny. V roku 1844 počas obliehania Montevidea bol zabitý.
Meghann Shaughnessyová

Meghann Shaughnessyová (* 13. apríl 1979, Richmond, Virgínia, USA) je súčasná americká profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 6 turnajov WTA v dvojhre a 16 turnajov vo štvorhre.
Forhend

Forhend (z angl. "forehand") je zväčša jednoručný úder v tenise, ktorý začína náprahom na pravej strane tela (u hráča, ktorý drží raketu v ľavej ruke) alebo na ľavej strane (pre hráča ľaváka). Ruka s raketou potom pokračuje smerom k letiacej loptičke, po údere ruka pokračuje na ľavú (u praváka) alebo pravú (u ľaváka) stranu tela. Forhend sa zväčša hrá, keď loptička smeruje na stranu na ktorej hráč drží raketu.Forhend je u väčšiny hráčov lepší úder ako bekhend skladá sa z náprahu úderu a dotiahnutia dôležité je postavenie nôh a natočenie ramien.
Bekhend

Bekhend (z ) je úder v tenise s dvoma variantmi, jednoručným a obojručným. Úder začína náprahom na ľavej strane (u praváka) alebo na pravej strane (u ľaváka). Ruka s raketou potom pokračuje smerom k letiacej loptičke, po údere ruka pokračuje na pravú (u praváka) alebo na ľavú (u praváka) stranu. Bekhend sa zväčša hrá, keď loptička smeruje na stranu opačnú tej, na ktorej hráč drží raketu.
Meilen Tuová

Meilen Tuová (* 17. január 1978, Tarzana, Kalifornia, USA) je bývalá americká profesionálna tenistka. Počas svojej kariéry vyhrala 1 turnaj WTA v dvojhre a 4 turnaje vo štvorhre.
Inverness Caledonian Thistle FC

Inverness Caledonian Thistle Football Club je škótske futbalové družstvo so sídlom v meste Inverness. Hrajú v nižšia škótskej lige - Scottish Championship. Ich trénerom je John Robertson.
Klub bol založený v roku 1994 ako Caledonian Thistle FC po spojení klubov Caledonian FC a Inverness Thistle FC. V sezóne 1996-97 sa im podarilo postúpiť po troch rokoch do škótskej tretej ligy. Tam klub odohral 2 sezóny a v sezóne 1998-99 získali 2. miesto, čo znamenalo postup druhej najvyššej súťaže.
Ako najúspešnejšia je považovaná pre klub sezóna 2003-04, keď vyhrali First Divison (druhú najvyššiu škótsku súťaž).
Súčasná zostava.
Brankári
Obrancovia 
Stredopoliari
Útočníci
Podanie (sieťové hry)

Podanie alebo servis alebo serv je v sieťových hrách (bedminton, volejbal, tenis, stolný tenis, nohejbal a squash) uvedenie lopty do hry, spôsobom predpísaným pravidlami.
Podanie

Podanie môže byť:
Volej (tenis)

Volej v tenise je úder, pri ktorom hráč udrie loptičku ešte predtým, než dopadne na zem. Zvykne sa hrať, keď loptička smeruje priamo na telo hráča, alebo keď hráč stojí v kurte a bod, kde by loptička dopadla, je za ním.
Základným cieľom voleja je ísť do ofenzívy a skrátiť súperovi čas na reagovanie, pretože súper má omnoho menej času odohrať loptu zahranú z voleja ako klasicky z odrazu zo zeme. Ďalšou výhodou je eliminácia možnosti zlého odrazu z nerovného povrchu na trávnatých povrchoch. Okrem toho prítomnosť pri sieti zabezpečuje väčšie možnosti uhla na zahratie loptičky na súperov kurt. Hráč ale musí mať rýchle reflexy, čo si vyžaduje dobrú koordináciu ruky a oka. Hráč musí byť tiež pripravený reagovať na protiúdery od súpera.
Volej

Volej môže byť:
Vojenská politická akadémia Klementa Gottwalda (Bratislava)

Vojenská politická akadémia Klementa Gottwalda (skratka VPA KG, v rokoch 19721974 pod názvom "Vojenská politická akadémia (v Bratislave)") bola vojenská politická škola v Bratislave v rokoch 19721989. Po nežnej revolúcii VPA KG zanikla 31. decembra 1989 premenovaním na Vysokú vojenskú pedagogickú školu (VVPŠ). Sídlom VPA KG (19721989) a VVPŠ (1993) boli Kutuzovove kasárne () v Bratislave. V roku 1993 bola VVPŠ zlúčená s Vysokou vojenskou technickou školou v Liptovskom Mikuláši (tá bola zriadená 1. september 1973). Táto škola od 30. júna 2004 už ako Akadémia ozbrojených síl generála Milana Rastislava Štefánika v Liptovskom Mikuláši plní úlohu štátnej vojenskej vysokej školy na Slovensku.
História.
Po zrušení Vojenskej politickej akadémie Klementa Gottwalda v Prahe vznikla dňom 1. septembra 1969 tzv. spoločenskovedná fakulta v Bratislave, tvoriaca súčasť brnianskej Vojenskej akadémie Antonína Zápotockého (v súčasnosti Vojenská akademie v Brně). Dňom 31. augusta 1972 bola táto fakulta zrušená a na jej základe 1. septembra 1972 vznikla premenovaním Vojenská politická akadémia v Bratislave. Škola mala fakulty: vojensko-politickú, vojensko-pedagogickú a Vysokú vojenskú politickú školu. V roku 1974 bol škole udelený čestný názov „Klementa Gottwalda“. 1. septembra 1979 bola Vysoká vojenská politická škola zrušená a existujúce dve fakulty vojensko-politická a vojensko-pedagogická boli premenované na vojenskopolitickú fakultu vysokoškolskej prípravy a vojenskopolitickú fakultu postgraduálnej prípravy. Archívny fond VPA KG je uložený vo Vojenskom archíve v Trnave.
Zameranie a štruktúra.
VPA KG pripravovala kádre pre výkon základných funkcií v politickom aparáte z radov absolventov RDŠ, DDŠ, VSOŠ s praxou a absolventov VG JŽ bez praxe. Od roku 1980 aj z radov absolventov civilných stredných škôl, vo vojenskopolitickom štúdiu v dobe trvania 4 rokov a kádre pre výkon vyšších funkcií v politickom aparáte z radov dôstojníkov – absolventov fakulty vojensko-politickej vysokoškolskej prípravy VPA KG a aj absolventov VVŠ druhov vojsk a služieb v postgraduálnom štúdiu v dobe trvania 3 rokov.
Od roku 1980 VPA KG udeľovala aj titul Doktor sociálno-politických vied (skr. RSDr.; lat. "rerum socialium doctor" alebo "rerum societatis doctor").
V rámci školy existovali katedry: taktiky a operačného umenia, marxisticko-leninskej filozofie, politickej ekonómie, vedeckého komunizmu, stranicko-politickej práce, pedagogiky a psychológie (na prelome 70. a 80. rokov sa rozdelila na dve samostatné katedry), Dejín MRH (Dejiny medzinárodného robotníckeho hnutia) a ZSSR, dejín KSČ a ČSSR, dejín vojen a vojenského umenia, kultúry, jazykov a telesnej výchovy.
Pisa

Pisa (výslovnosť: [písa] , často sa nesprávne uvádza [píza]; slov. prídavné meno znie "pisanský" alebo menej vhodne "piský" ) je mesto v regióne Toskánsko v Taliansku, hlavné mesto rovnomennej provincie. Mesto má rozlohu a okolo 88 400 obyvateľov. Nachádza sa na brehoch rieky Arno, 10 km východe od ústia. Je hlavným mestom rovnomennej provincie a sídlom arcibiskupa.
Pisa, rímske Pisae, bolo pôvodne etruské obchodné centrum a od roku 180 pred Kr. rímska kolónia. Od 11. storočia sa v súperení s mestskými štátmi Janov a Benátky rozrástla na jednu z námorných a obchodných veľmocí v Stredozemnom mori. Mesto Pisa sa veľkou mierou zaslúžilo o porážku moslimov na ostrovoch Sardínia a Sicília. Obyvatelia Pise sa zúčastnili taktiež na križiackych ťaženiach. Výstavbou baziliky Santa Maria Assunta v 11. storočí sa začala nová epocha toskánskeho umenia, tzv. Pisanský štýl. V dlhých bojoch s Janovom nakoniec utrpelo pisanské loďstvo v roku 1284 pri ostrove Meloria rozhodujúcu porážku. 
V roku 1406 obsadili mesto Florenťania a keď koncom 17. storočia sa Livorno stalo hlavným prístavným mestom Toskánska, Pisa definitívne stratila svoj význam.
Pisa je svetoznáma vďaka Šikmej veži, ktorá sa tu nachádza.
HMS Hood

HMS Hood môže byť:
Friedrich List

Friedrich List (* 6. august 1789, Reutlingen, Nemecko- † 30. november 1846, Kufstein) bol nemecký ekonóm, ktorý rozvinul a vyzdvihoval tzv. národný systém.
Bol ovplyvnený Adamom Müllerom, Alexandrom Hamiltonom a americkou školou. Bojoval za colné zjednotenie a výchovné clá, čo malo pre vtedajšie Nemecko veľký význam.
K3b

K3b ("KDE Burn, Baby, Burn!") je slobodný softvér na napaľovanie diskov CD a DVD pre operačný systém GNU/Linux a ďalšie Unix-like operačné systémy s KDE. Ako je zvykom pre väčšinu KDE aplikácií, K3b je napísané v C++ a používa knižnicu Qt.
Sprostredkúva grafické užívateľské rozhranie aj pre jednoduché funkcie, ako je napr. vytvorenie hudobného CD z množiny audio súborov alebo kopírovanie CD/DVD, ale aj pre komplexnejšie úlohy, ako je napr. vytvorenie eMoviX CD/DVD. Môže aj priamo kopírovať z média na médium. Má veľa preddefinovaných parametrov, ktoré si môžu pokročilejší používatelia meniť. V súčasnosti je napaľovanie v K3B vykonávané command line nástrojmi cdrecord, cdrdao a growisofs. Od verzie 1.0 má K3b v sebe zabudovaný DVD ripper. 
K3b bolo na LinuxQuestions zvolené multimediálnym nástrojom roka 2006
Skyscrapercity

SkyscraperCity je celosvetové internetové diskusné fórum zamerané hlavne na stavby, mrakodrapy a urbanizmus. Fórum funguje v systéme vBulletin. Zaregistrovaných je už viac ako 453 000 používateľov a fórum obsahuje vyše 620 000 tém. Na stránke sa organizuje pravidelná týždenná fotografická súťaž, uskutočňujú sa rôzne hlasovania a vypracovaný je taktiež zoznam najlepšie hodnotených panorám. Hlavným administrátorom stránky je Holanďan Jan Klerks, ktorý ju aj založil.
Slovensko na SkyscraperCity.
Svoje zastúpenie na SkyscraperCity má aj Slovensko. Spolu s ostatnými Európskymi štátmi sme zaradení do kategórie Európske fóra (European Forums), v rámci nej do Euroscrapes a v tejto zložke máme od apríla 2008 vytvorenú vlastnú sekciu Slovensko (Slovakia). V nej sú vytvorené štyri podfóra „Your Cities“, v ktorom sa nachádzajú v prevažnej miere fotografie miest a krajiny, „Projects and Construction Updates“, kde sa debatuje o jednotlivých stavebných projektoch regiónu,„Infrastructure“ v ktorom sa diskutuje o infraštruktúre krajiny,„Bratislava“ kde sa debatuje o stavebných projektoch v Bratislave. V hlavnom fóre našej sekcie je vyčlenený priestor pre ďalšiu diskusiu vzťahujúcu sa k stavebníctvu a architektúre.
Amenemhet I.

Amenemhet I. bol prvým vládcom 12. dynastie. Vládol v rokoch 1991-1962 pred Kr. Amenemhet nepochádzal z vládnuceho rodu, z tohoto dôvodu podnikol kroky, ktorými by legitimizoval svoju vládu, vrátane písomných dokumentov (Nefertejovo proroctvo, Rady Amenemhatove) a návratu k výstavbe pyramídových komplexov v štýle 6. dynastie. Amenemhet tiež presunul hlavné mesto z Téb do Itjawy a bol pochovaný v el-Lište.
Jeho syn Senvosret I. nasledoval otcov príklad a dal si tiež vystavať pyramídu v el-Lište, hoci už jeho syn, Amenemhet II., nepokračoval v zavedenej tradícii. Senvosretova pyramída je presnejším napodobením pyramíd 6. dynastie ako pyramída Amenemheta I. Predpokladá sa, že Amenemhet I. a Senvosret I. vládli spolu aspoň 10 rokov, pričom Amenemhet I. oslávil svoj výročný sviatok Sed jeden rok po začiatku ich spoluvlády.
Kôstkovica

Kôstkovica (lat. "drupa") je jedno- alebo viacplodolistový dužinatý plod, ktorý má vonkajšie oplodie blanisté (exokarp), stredné oplodie mäsité (mezokarp) a vnútorné oplodie kamenné (endokarp) – tzv. kôstku, v ktorej je obyčajne jedno semeno. Kôstka môže byť hladká (čerešňa vtáčia, čerešňa mahalebková), drsná (slivka obyčajná), vráskovitá (broskyňa obyčajná) alebo dvojpuzdrová (drieň obyčajný).
Kilmarnock FC

Kilmarnock Football Club je škótske futbalové družstvo so sídlom v meste Kilmarnock. Hrajú v najvyššej škótskej lige - Scottish Premier League.
Kilmarnock získal titul jediný raz v roku 1965.
Riazaň

Riazaň (; do roku 1778 - Perejaslavľ-Riazanskij) je hlavné mesto Riazanskej oblasti v Rusku v Centrálnom federálnom okruhu. Žije tu 521 560 obyvateľov.
Poloha a prírodné pomery.
Mesto sa nachádza na pravom brehu rieky Oka, pri na mieste, kde do nej vteká Trubež. Je vzdialené asi 165 km od Moskvy. Mesto leží na Východoeurópskej platforme v oblasti Ocko-donskej nížiny. Má mierne kontinentálne podnebie.
História.
Staraja Riazaň, nachádzajúca sa asi 50 km na juhovýchod od dnešnej Riazane bolo jedno z najväčších staroruských miest, centrum Riazaňského kniežatstva. Prvé písomné zmienky o dnešnej Riazani pochádzajú z roku 1300, no existujú indície, že mesto bolo založené už skôr okolo roku 1095. Do roku 1778 bolo mesto známe ako Perejaslavľ-Riazanskij.
V roku 1913 bola v meste postavená elektráreň. Počas občianskej vojny mesto ovládli koncom októbra 1917 vojská Červenej armády.
Mesto bolo počas 2. svetovej vojny vystavené náletom Luftwaffe. V priebehu jesene 1941 uskutočnilo nemecké letectvo 18 náletov na mesto. Vojensky dôležitý priemysel však bol z mesta presunutý na Ural a Sibír. Mesto bolo dôležitým tylovým centrom sovietskych vojsk.
Po vojne sa v meste rozvíjal ťažký, chemický aj elektrotechnický priemysel.
Doprava.
Mesto je významnou železničnou križovatkou, riečnym prístavom i križovatkou dôležitých cestných komunikácií. Mestskú hromadnú dopravu zaisťujú električky, autobusy, trolejbusy, maršrutky aj vlaková linka. Blízko mesta sa nachádzajú letiská Diagilevo a Turlatovo.
Motherwell FC

Motherwell Football Club je škótske futbalové družstvo so sídlom v meste Motherwell. Hrajú v najvyššej škótskej lige - Scottish Premier League.
Klub bol založený 17. mája 1886, keď sa zlúčili 2 amatérske kluby Motherwell - Glencairn F.C. a Alpha F.C. Klubu sa darilo počas 20. a 30. rokov, keď sa viackrát dostal do finále Škótskeho pohára a v sezóne 1931-32 vyhrali najvyššiu súťaž.
Kapitánom družstva bol stredopoliar Phil O’Donnell. O’Donnell bol najdrahším hráčom mužstva, v roku 1994 ho angažoval Celtic za 1 750 000 GBP. Neskôr sa vrátil do klubu. 29. decembra 2007 počas zápasu s Dundee United mal kolaps a neskôr zomrel.
V klube v minulosti hral aj Slovák Maroš Klimpl.
Servis

Servis môže byť:
Kaplnka svätého Michala (Nitra)

Kostolík svätého Michala v Nitre (kaplnka) je malá sakrálna baroková stavba z roku 1739, ktorú dal postaviť vtedajší mestský richtár Lukáš Brezovič z vďaky za ukončenie morovej epidémie.
História.
Kostolík bol pravdepodobne postavený na mieste staršieho románskeho kostolíka sv. Michala z 12. storočia, okolo ktorého bolo rozsiahle stredoveké pohrebisko. Archeológovia tu odkryli desiatky hrobov. Bol to radový ale aj etážový cintorín. V týchto miestach na tzv. „Andrášku“ stál aj niekdajší starý františkánsky kláštor s kostolom, postavený údajne v roku 1230.
Architektúra.
Kostolík je malá cirkevná stavba s lunetovou klenbou a novším zariadením. V strede strešného štítu sa nachádza výklenok so sochou sv. Michala archanjela. Sieňový priestor vo vnútri je ukončený polkruhovým uzáverom. Po obvode kostola sú umiestnené reliéfy krížovej cesty od nitrianskeho sochára a kovotepca Jozefa Meszároša.
Budova je označená bronzovou tabuľou so stručným popisom kultúrnej pamiatky.
Georges Bizet

Georges Bizet (* 25. október 1838, Paríž, Francúzsko – † 3. jún 1875, Bougival) bol francúzsky hudobný skladateľ, ktorý sa preslávil najmä svojou operou "Carmen".
Životopis.
Bizet bol žiakom Halévyho, skladateľa, ktorý sa preslávil operou "Židovka". Nedožil sa vysokého veku. Bol statnej postavy s hustými kučeravými vlasmi, tmavými fúzmi a bradou, no profesorský cviker na očiach ho robil starším, než v skutočnosti bol.
Bizet miloval exotiku. Vo všetkých svojich operách vychádzal z cudzokrajného prostredia – indického, cejlónskeho, španielskeho – a usiloval sa ho aj hudobne vyjadriť, čím predznamenal príchod hudobného impresionizmu. Napriek tomu, že jeho dramatické diela nezožali úspech, Bizet mal mimoriadny talent najmä v oblasti hudobnej inštrumentácie.
Ako autor opier mal zmysel aj pre bezprostrednosť hudby a jej dramatickú účinnosť. Najlepšie to dokázal v opere "Carmen". Niektorí hudobní teoretici pokladajú toto dielo za východisko verizmu. Medzi najznámejšie časti opery patrí pieseň Carmen o láske – "habanera". Prvé uvedenie Carmen v Paríži v roku 1875 prepadlo, lebo publikum sa nedokázalo vyrovnať s originalitou jej zvukových prostriedkov a s tragickým vyústením deja. Štvrť roka po neúspešnej premiére Bizet zomiera.
Až po ôsmich rokoch sa dielo ujalo v cudzine. O jej popularitách svedčia nespočetné filmové spracovania i celovečerný balet. Občas sa vďaka Carmen hrajú aj niektoré iné Bizetove opery: "Lovci perál", "Džamilé" či "Kráska z Perthu". Populárne sú i suity z hudby k hre "Arlesanka". Dosiahnuť úspech v iných druhoch hudby sa Bizet ani nepokúšal.
Talgo

 
Talgo je rad vlakových súprav s pasívnym naklápaním vyrábaných španielskou spoločnosťou Talgo S.A. . Väčšina z nich je schopná jazdy len so samostatným rušňom (Talgo 1 - 7), ale najnovšie typy (Talgo XXI, Talgo 250/S-130, Talgo 350/AVE S-102) sú už s nimi vyrábané. Niektoré typy majú meniteľný rozchod náprav.
Vlaky premávajú najmä v Španielsku, ale aj v Nemecku, Kazachstane, Fínsku, USA a Kanade. Zo Španielska zachádzajú do Portugalska, Francúzska, Talianska a Švajčiarska.
Prevádzková rýchlosť ťahaných súprav je 200 - /h, súpravy s rušňami dosahujú rýchlosť až do /h.
Vojenská politická akadémia Klementa Gottwalda

Vojenská politická akadémia Klementa Gottwalda môže byť:
Glazúra (keramika)

Glazúra (iné názvy:poleva, email, smalt, glieda, sklovina; ) je sklovitý povlak (email v najširšom zmysle) nanášaný na keramické výrobky na ich ochranu a/alebo ako ozdoba.
Je to teda vrstva sklovitého materiálu, ktorá sa počas výpalu roztaví a natrvalo spojí s povrchom hlineného črepu. Na keramické výrobky sa nanáša zvyčajne po prvom výpale. Glazúru tvoria tri základné zložky - tavivá, stabilizátory a sklotvorné zložky. Ďalej môže obsahovať farbivá (zvyčajne oxidy kovov), kalivá, zložky ovplyvňujúce odtieň glazúry a proti usadzovaniu glazúry, prípadne ďalšie zložky upravujúce vlastnosti glazúry pri nanášaní na výrobok a podobne.
Skupiny glazúr.
Najdôležitejšie skupiny tradičných glazúr, pomenovaných podľa hlavného obsiahnutého taviva, sú:
Moderná technológia priniesla výrobu nových, "fritových glazúr," ktoré sa nedajú zaradiť do tradičných kategórií.
Vzhľad.
Výsledný vzhľad glazúry ovplyvňuje okrem zloženia aj:
Rozdelenie glazúr.
Podľa priehľadnosti delíme glazúry na transparentné (priehľadné), polotransparetné a krycie.
Podľa zloženia delíme glazúry na surové a fritové. Surové glazúry sú namiešané z pomletých surovín ako mletý živec, krieda, kremeň a podobne. Fritové glazúry sú zložené prevažne z pomletej frity.
Podľa lesku delíme glazúry na lesklé a matné. Lesk súvisí s fyzikálnymi optickými vlastnosťami povrchu glazúry, s odrazom svetla.
Postup pri glazovaní keramiky.
Keramika sa môže glazovať namáčaním, natieraním štetcom, striekaním alebo polievaním. Po nanesení vrstvy glazúry sa očistia miesta na črepe, ktoré sa dotýkajú pecných plátov, a keramika sa vypáli. Teplota výpalu závisí od teploty, na ktorú je glazúra a hlina určená.
Léon Walras

Marie Esprit Léon Walras (* 16. december 1834, Évreux – † 5. január 1910, Montreux) bol francúzsky ekonóm. Bol matematický ekonóm, zakladateľ Lausannskej školy. Bol tvorcom teórie všeobecnej ekonomickej rovnováhy.
Walras bol synom francúzskeho ekonóma Augusta Walrasa. Auguste bol školský úradník a nie profesionálny ekonóm, ale jeho ekonomické myslenie ovplyvnilo aj jeho syna. 
Všeobecná ekonomická rovnováha.
V roku 1874 a 1877 vydal Walras dielo "Elementy čistej ekonómie", dielo ktoré je považované za základ pre teóriu všeobecnej ekonomickej rovnováhy.
Táto teória vychádza z predpokladu vzájomnej závislosti cien. Má jednoznačne statický charakter. Dôležitou podmienkou dosiahnutia všeobecnej ekonomickej rovnováhy je rovnosť dopytu a ponuky.
Problémy všeobecnej ekonomickej rovnováhy vyjadril a riešil matematicky pomocou štyroch sústav rovníc:
Walrasov zákon.
Walrasov zákon ako prvý vyjadril John Stuart Mill v jeho diele z roku 1844 "Essays on Some Unsettled Questions of Political Economy". Walras popísal trh ako rozsiahly systém rovníc s rôznymi premennými pre ponuku a dopyt. 
V princípe hovorí, že ak existuje x trhov a všetky trhy okrem jedného sú v rovnováhe (x-1), musí byť v rovnováhe aj posledný trh. To znamená, že aj na tomto poslednom trhu sa musí dopyt rovnať ponuke.
University of Notre Dame

University of Notre Dame môže byť:
Gabčovský potok

Gabčovský potok je potok na Strednom Považí, na území okresu Púchov. Je to ľavostranný prítok Bielej vody, meria 4,5 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Vysoké Javorníky, v časti Lazianska vrchovina, na severnom svahu vrchu Štrbák (869,9 m n. m.) v nadmorskej výške približne 725 m n. m. Od prameňa tečie sprvu na krátkom úseku na severozápad, obteká vrch Gabčovec (660,5 m n. m.) na ľavom brehu, pričom sa oblúkom stáča a pokračuje po hranici CHKO Kysuce viac-menej západojuhozápadným smerom. Ďalej priberá ľavostranný prítok zo západného svahu Štrbáka, potom v osade Potok postupne tri ľavostranné prítoky spod kóty 812,6 m i tri pravostranné prítoky spod kóty 680,7 m. Za osadou nasledujú dva pravostranné prítoky prameniace severozápadne a jeden prameniaci západne od kóty 790,4 m. Napokon pokračuje západným smerom, preteká intravilánom obce Lazy pod Makytou, kde sa v nadmorskej výške cca 395 m n. m. vlieva do Bielej vody.
Mladoňovský potok

Mladoňovský potok je potok na Strednom Považí, v severnej časti okresu Púchov. Je to ľavostranný prítok Bielej vody, meria 4,1 km a je tokom IV. rádu. Niekedy sa označuje aj ako Mladoňov.
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Vysoké Javorníky, v časti Javornícka hornatina, na juhovýchodnom svahu Ráztoky () v nadmorskej výške cca Na hornom toku tečie severojužným smerom cez osadu Ráztoka, kde zľava priberá krátky prítok prameniaci západne od kóty 842,4 m, ďalej opäť zľava krátky prítok z oblasti Na Vŕšku a z tej istej strany tiež prítok () z juhozápadného svahu Bučovca (). Následne sa stáča juhojuhozápadným smerom, zľava priberá prítok zo západného svahu vrchu Na Širokom (), sprava prítok z Podlazia () a preteká osadou Mladoňov. Tu priberá svoj najdlhší prítok z ľavej strany (2,2 km) zo severozápadného svahu Raganky () a na dolnom toku sa stáča viac-menej západným smerom. Zľava ešte priberá dva prítoky spod kóty 680,7 m a pri osade Rieka (severne od obce Lazy pod Makytou) ústi v nadmorskej výške približne do Bielej vody.
Brooklyn Bridge

Brooklyn Bridge alebo po slovensky Brooklynský most (angl. pôvodne "New York and Brooklyn Bridge") je jeden z najstarších visutých mostov v Spojených štátoch. Bol dokončený v roku 1883.
Má dĺžku a vedie ponad rieku East River (východná rieka) a spája dve časti mesta New York, Manhattan a Brooklyn. 
V dobe jeho otvorenia to bol najväčší zavesený most na svete a prvý zavesený most na oceľových lanách. Od svojho otvorenia sa stal symbolom panorámy New Yorku.
Od roku 1964 patrí medzi národné historické pamiatky.
Dokáže vydržať zemetrasenie o sile 7.5 Richterovej stupnice.
Golden Gate Bridge

Golden Gate Bridge (doslova: „most Zlatej brány“; iné názvy: Most (cez) Golden Gate, Most cez Zlatú bránu, most Zlatá brána, Most cez Goldengatskú zátoku) je visutý most, ktorý preklenuje kalifornskú úžinu Golden Gate (čo je úžina medzi zálivom San Francisco Bay s Tichým oceánom) a spája mesto San Francisco na južnej strane s mestom Sausalito (v Marin County) na severnej strane tejto úžiny. 
História stavby.
O jeho stavbe sa rozhodlo v roku 1930, stavba sa začala 5. januára 1933, otvorený bol o 4 roky neskôr - 27. mája 1937 pre peších a o deň neskôr pre automobily. Do roku 1964 to bol najdlhší visutý most na svete. Je to najznámejšia turistická atrakcia v San Franciscu. Je ľahko rozpoznateľný podľa svojej oranžovej farby a architektúry dvoch veží. Podľa rebríčka Americkej spoločnosti stavebných inžinierov ide o jeden zo siedmich divov moderného sveta.
Tisovský potok

Tisovský potok je potok na Strednom Považí, v severnej časti okresu Púchov. Je to pravostranný prítok Bielej vody, má dĺžku 5,3 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Vysoké Javorníky, v časti Lazianska vrchovina, na južnom svahu Makyty () v nadmorskej výške približne 785 m n. m., v blízkosti česko-slovenskej štátnej hranice. 
Od prameňa tečie najprv na krátkom úseku na východ, potom na severovýchod, pričom zľava priberá dva prítoky z juhovýchodných svahov Makyty a znovu sa stáča na východ. Z ľavej strany ďalej priberá prítok zo severovýchodného svahu Makyty, stáča sa a pokračuje už výhradne juhovýchodným smerom. Sprava potom priberá prítok od osady Makytka, ďalší zo severného svahu Javorového (731,6 m n. m.) a zľava významný prítok (2 km) prameniaci východne od kóty 858,2 m. Následne preteká osadou Tisové (podľa ktorej je potok pomenovaný) a z pravej strany priberá prítok z juhovýchodného svahu Javorového. Napokon ešte tečie cez osadu Panština a v susednej osade Krivé ústi v nadmorskej výške cca 408 m n. m. do Bielej vody.
Baluchovský potok

Baluchovský potok je potok na Strednom Považí, v severnej časti okresu Púchov. Je to pravostranný prítok Bielej vody, meria 3,2 km a je tokom IV. rádu.
Pramení v Javorníkoch, v podcelku Vysoké Javorníky, v časti Lazianska vrchovina, na severovýchodnom svahu vrchu Paseky (710,2 m n. m.) v nadmorskej výške približne 585 m n. m. Od prameňa tečie najprv na krátkom úseku na severovýchod, potom sa prudko stáča a ďalej už pokračuje juhovýchodným smerom. Na hornom toku nepriberá prítoky, na dolnom toku tečie po hranici CHKO Kysuce. Pri samote Blahovci priberá pravostranný prítok z juhovýchodného svahu Pasiek, z tej istej strany tiež prítok z oblasti Dubkovskej jamy a zľava prítok prameniaci východne od osady Javorové. Nasledujú pravostranné prítoky, najprv prítok ústiaci pri osade Baluchovci a posledný prítok stekajúci od osady Olšová. Napokon tečie k ústiu na východ cez intravilán obce Lazy pod Makytou, kde ústi v nadmorskej výške cca 389,5 m n. m. do Bielej vody.
Univerzitná nemocnica Louisa Pasteura Košice

Univerzitná nemocnica Louisa Pasteura (do 30. júna 2010 Fakultná nemocnica Louisa Pasteura) je nemocnica v Košiciach zaradená do koncovej siete zdravotníckych zariadení, ktorá vznikla zlúčením dvoch pôvodne samostatných fakultných nemocníc. Poskytuje zdravotnú starostlivosť pre pacientov Košického kraja a v špecifických odboroch pre celý východoslovenský región. 
Nemocnica je s počtom lôžok 1356 druhou najväčšou slovenskou nemocnicou. S výškou 83 metrov je najvyššou nemocnicou na Slovensku, najvyššou budovou v Košiciach, 37. najvyššou nemocnicou na svete a 7. najvyššou nemocnicou v Európe. Súčasťou jej dvoch arálov je 46 klinických pracovísk, ktoré zahŕňajú 25 kliník, 11 oddelení, 9 špecializovaných centier a 3 ústavy. Nemocnica zamestnáva 3530 zamestnancov.
V súčasnosti sa člení na dve pracoviská:
História.
Predchodkyňou fakultnej nemocnice bola štátna nemocnica v Košiciach so 600 posteľami, otvorená 24. júna 1924.
Budovu pracoviska na Triede SNP 1 (ľudovo nazývaná "Nová nemocnica") naprojektoval v roku 1966 tím architektov v zložení Otakar Steinbach, Vlasta Grguričová, Eman Hanzlík a Pavel Procházka. Výstavbu v rokoch 1966 až 1984 zabezpečoval národný podnik Hutné stavby Košice. 21. decembra 1973 bola otvorená poliklinika Fakultnej nemocnice, koncom roka 1979 otvorili tzv. "podnož" celého komplexu, teda spojovacie chodby, centrálny príjem a takisto aj psychiatrická klinika a detská nemocnica. V januári 1981 bola otvorená hlavná časť celého areálu - lôžková časť sídliaca v dominantnom devätnásťposchodovom monobloku. Časť Lekárskej fakulty UPJŠ a niekoľkých budov v tzv. "podnoži" sa podarilo dokončiť až v roku 1984. 
Dve budovy patriace po takzvanej podnože sa nepodarilo dokončiť a chátrali až do roku 2007, keď boli asanované. Na ich mieste vyrástla moderná budova Východoslovenského ústavu srdcových a cievnych chorôb.
Duat

Duat či Tuat (, označovaný aj ako Akert, Amenthes alebo Neter-khertet) je v egyptskej mytológii podsvetie, ktorým putoval slnečný boh Ra zo západu na východ počas noci a kde bojoval s hadom Apopom predstavujúcim chaos. Bol aj miestom, kam sa po smrti odoberali duše zosnulých. Štruktúra Duatu a nebezpečenstvá, ktorým v ňom museli čeliť duše mŕtvych, sú podrobne opisované v písomných dokumentoch ako napríklad v Knihe brán alebo knihe Amduat. Najznámejší obraz z podsvetia je tzv. váženie duší, pri ktorom boli mŕtvi súdení Anubisom za použitia pštrosieho pera Šu predstavujúceho bohyňu pravdy a spravodlivosti Maat. Duše, ktorých srdcia obťažkané hriechmi pero prevážili, zjedla požieračka Amemait.
Slíž severný

Slíž severný (iné názvy: slíž obyčajný, staršie: slíž, ľudovo: čík; lat. "Barbatula barbatula" alebo "Noemacheilus barbatulus") je sladkovodná ryba z čeľade slížovité.
Charakteristika.
Dĺžka . Telo má pokryté hrubou vrstvou slizu, štyri fúzy vpredu a dva v kútikoch úst. Sivohnedé sfarbenie s tmavším mramorovaním.
Výskyt.
Vyskytuje sa v menších tečúcich čistých vodách so štrkovitým alebo skalnatým podložím.
Zaujímavosti.
Na fúzoch sú sústredené hmatové nervové zakončenia. Fúzy sú dôležitým pomocníkom pri vyhľadávaní potravy pod kameňmi, kde sa táto ryba s obľubou zdržiava.
Dešnianka

Dešnianka (po česky "Dešňanka") je potok na pomedzí Česka a Slovenska, na území Slovenska preteká severozápadnou časťou okresu Púchov. Je to pravostranný prítok Beňadína, meria , z toho je štátnou hranicou a len je na území Slovenska, je tokom V. rádu.
Pramení na českej strane Javorníkov na juhovýchodnom svahu Surového vrchu v nadmorskej výške približne n. m., severovýchodne od obce Francova Lhota pri osade Bechov v okrese Vsetín. Od prameňa tečie najprv juhovýchodným smerom, sprava priberá od osady Rutov a stáča sa na východoseverovýchod. Následne priberá dlhší ľavostranný prítok () z južného svahu Chmelinca () a až k sútoku s ďalším ľavostranným prítokom, spod Planej hory (), vytvára štátnu hranicu. Ďalej už tečie na území Slovenska smerom na východ a severne od osady Dešná ústi v nadmorskej výške cca n. m. do Beňadína.
Kozinovec

Kozinovec je potok na Strednom Považí, v západnej časti okresu Púchov. Je to pravostranný prítok Lysiek, meria 2,2 km a je tokom VI. rádu.
Pramení na severnom okraji Bielych Karpát, v podcelku Kýčerská hornatina, na severnom svahu Bartošovca (789,5 m n. m.) v nadmorskej výške približne 680 m n. m., neďaleko štátnej hranice s Českom. Od prameňa tečie takmer výlúčne severným smerom, na dolnom toku vstupuje do juhozápadného výbežku Javorníkov, do geomorfologickej časti Lysianska brázda. Tu preteká osadou Kozinová, stáča sa na severovýchod a podteká železničnú trať Púchov – Horní Lideč i cestu I/49. Na okraji osady Strelenka ústi v nadmorskej výške cca 438 m n. m. do potoka Lysky. Nepriberá žiadne prítoky.
Backárov potok

Backárov potok je potok na Strednom Považí, tečie na slovensko-českom pomedzí, u nás v severnej časti okresu Púchov. Je to pravostranný prítok Beňadína, meria , z toho na území Slovenska a ďalších tvorí štátnu hranicu, je tokom V. rádu.
Pramení na českej strane Javorníkov na juhozápadnom svahu Kýčery () v nadmorskej výške cca , na území obce Valašská Senice v okrese Vsetín. Od prameňa tečie juhovýchodným smerom, až k sútoku s krátkym pravostranným prítokom spod Mikulínůvho vrchu českým územím, následne vstupuje na naše územie a pri samote Backárovci priberá pravostranný Chmelinec. Od tohto sútoku vytvára na krátkom úseku štátnu hranicu (), pričom sa stáča na východ. Napokon už definitívne vstupuje na územie Slovenska, kde sa pri samote Plevákovci vlieva v nadmorskej výške približne do Beňadína.
Chmelinec (prítok Backárovho potoka)

Chmelinec je krátky potok na pomedzí Česka a Slovenska, vytvára krátky úsek štátnej hranice. Je to pravostranný prítok Backárovho potoka, meria 0,9 km, z toho 0,6 km je štátna hranica, je tokom VI. rádu.
Pramení v českej časti Javorníkov na východnom svahu vrchu Chmelinec (725,7 m n. m.) v nadmorskej výške približne 645 m n. m., na území obce Valašská Senice v okrese Vsetín. Od prameňa tečie na krátkom úseku sprvu na juhovýchod, následne sa stáča na východ a vytvára štátnu hranicu. Nepriberá žiadne prítoky. Pri samote Backárovci obce Lysá pod Makytou sa v nadmorskej výške cca 497 m n. m. vlieva do Backárovho potoka.
Centrope

Centrope je euroregión, ktorý zasahuje do štyroch stredoeurópskych krajín, Česka, Maďarska, Rakúska a Slovenska. Vyznačuje sa veľmi vysokým ekonomickým rastom, patrí medzi najrýchlejšie sa rozvíjajúce a najperspektívnejšie regióny v Európe.
Patria sem 4 významné mestá, Brno v Česku, Győr v Maďarsku, Viedeň v Rakúsku a Bratislava na Slovensku, ako aj okolité regióny Južné Čechy a Južná Morava, západná časť Maďarska, rakúske spolkové krajiny Burgenland a Dolné Rakúsko a Bratislavský samosprávny kraj a Trnavský samosprávny kraj. 
Bol založený v roku 2003 deklaráciou z Kittsee. Tento región, ktorý sa nachádzal v rakúsko-uhorskej monarchii, bol dôležitým kultúrnym, dopravným a priemyselným centrom v Európe ešte pred prvou svetovou vojnou. Najmä z dôvodu vzniku východného bloku (nem. Ostblock) po druhej svetovej vojne, ktorý bol zabezpečený pred Rakúskom železnou oponou, sa synergie jednotlivých častí regiónu stratili na celé desaťročia.
Jeho pomyselné centrum tvoria mestá Viedeň a Bratislava (Metropolitný región Bratislava-Viedeň) a rozkladá sa v okolí s polomerom okolo 200 km a žije tu okolo 6 miliónov obyvateľov.
CEPIT

CEPIT (skr. "Central European Park for Innovative Technologies") je projekt vedecko-technologického parku v bratislavskej mestskej časti Vajnory, ktorého výstavba je plánovaná v najbližších rokoch. 
Vedeckou základňou parku majú byť verejné a súkromné výskumné a vzdelávacie zariadenia. Koncept parku počíta aj so zelenými a vodnými plochami, ktoré majú zaberať veľkú časť plochy areálu.
Rôtovský potok

Rôtovský potok je krátky potok na česko-slovenskom pomedzí, u nás tečie v západnej časti okresu Púchov. Je to pravostranný prítok Beňadína, meria , z toho je štátna hranica a je na území Slovenska, je tokom V. rádu. Niekedy sa nazýva aj Rutov potok.
Pramení na českej strane Javorníkov pri osade Jáma v nadmorskej výške približne , východne od obce Francova Lhota v okrese Vsetín. Od prameňa tečie na východ popri osade Rutov, následne vytvára štátnu hranicu (cca ) a od sútoku s pravostranným prítokom zo severného svahu Strčihlavy () vstupuje na slovenské územie. Tu sa stáča na severovýchod, sprava priberá krátky prítok od osady Švehlovci a preteká osadou Rôtov. Napokon sa stáča na východ a v osade Dešná ústi v nadmorskej výške cca do Beňadína.
Apollo Business Center II

Apollo Business Center II je komplex administratívnych a obchodných priestorov v bratislavskej mestskej časti Ružinov na Prievozskej ulici a prirodzené pokračovanie najväčšieho administratívneho komplexu v Bratislave, Apollo Business Center.
Výstavba sa začala v roku 2006 a dokončená bola v roku 2008. Developerom projektu je spoločnosť HB Reavis Group, a.s. Celková úžitková plocha po dokončení je 92 530 m², celková čistá kancelárska plocha 77 853 m² (podľa webstránky ABC II 79 010 m²), plocha obchodných priestorov 6 000 m² a skladá sa z ôsmich budov so 7 a 16 podlažiami a s výškou od 37 do 76,5 metrov.
Vzorec

Vzorec alebo formula môže byť:
Bartošovský potok

Bartošovský potok je potok na Strednom Považí, v západnej časti okresu Púchov. Je to pravostranný prítok Lysiek, meria (z toho cca je štátna hranica s Českom) a je tokom VI. rádu. Niekedy sa nazýva aj Hraničiak.
Pramení na severnom okraji Bielych Karpát, v podcelku Kýčerská hornatina, na severozápadnom svahu Bartošovca () v nadmorskej výške približne , v blízkosti štátnej hranice s Českom. Od prameňa tečie súbežne so štátnou hranicou, najprv na krátkom úseku severoseverozápadným smerom, zľava priberá prítok z oblasti Korytnej v Česku a pokračuje smerom na sever. Na dolnom toku sa stáča na krátkom úseku na severovýchod, pričom vstupuje do Lysianskej brázdy (súčasť Javorníkov) a z ľavej strany priberá Malý potôčik. Od tohto sútoku už tečie na sever, vytvára štátnu hranicu, podteká železničnú trať Púchov – Horní Lideč i cestu I/49 a západne od osady Strelenka, v Lyskom priesmyku, ústi v nadmorskej výške cca do Lysiek.
Malý potôčik

Malý potôčik je krátky potok v okrese Púchov na česko-slovenskom pomedzí, celý tok je štátnou hranicou. Je to ľavostranný prítok Bartošovského potoka, meria 0,8 km a je tokom VII. rádu.
Pramení na severnom okraji Bielych Karpát, v podcelku Kýčerská hornatina, na severozápadnom úpätí Bartošovca (789,5 m n. m.) v nadmorskej výške približne 525 m n. m., východojuhovýchodne od obce Střelná (resp. juhojuhozápadne od osady Strelenka). Tečie smerom na sever po štátnej hranici a južne od Lyského priesmyku ústi v nadmorskej výške cca 465 m n. m. do Bartošovského potoka.