burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Abel Paz

Abel Paz (* 12. august 1921, Almería - † 13. apríl 2009, Barcelona) bol španielsky anarchista, bývalý bojovník a historik. Jeho skutočné meno je Diego Camacho.
Život.
Narodil sa v meste Almería roku 1921, a roku 1929 sa s rodinou presťahoval do Barcelony. Roku 1935 začal pracovať v textilnom priemysle. Stal sa členom anarchosyndikalistickej Národnej konfederácie práce (španielsky Confederación Nacional del Trabajo - CNT).
V júli 1936 začala občianska vojna a revolúcia, Abel Paz vstúpil do anarchistickej Durrutiho kolóny. Bojoval na aragonskom fronte a roku 1937 v Barcelone.
Po páde Katalánska v januári 1939, odišiel do exilu vo Francúzsku. V 40. rokoch bojoval proti Hitlerovi.
Abel Paz je autorom množstva prác o anarchizme, jedna z najdôležitejších bola biografia Buenaventuru Durrutiho vydaná vo viacerých edíciách a jazykoch.
Zomrel 13. apríla 2009 v Barcelonskej nemocnici.
Maltské euromince

Maltské euromince sú euromince s maltským národným motívom.
Malta je členom Európskej únie od 1. Mája 2004 a tiež patrí do Hospodárskej a menovej únie. Malta prijala euro ako oficiálnu menu 1. Januára 2008, zrušením Maltskej líry. 
Na národnej strane mincí nominálnej hodnoty 1-, 2- a 5-cent sa nachádza neolitický chrám Mnajdra. Na minciach hodnoty 10-, 20- a 50-centov je to štátny znak Malty a na minci 1 euro a 2 eurá je to maltézsky kríž.
Motívy boli vybraté maltskou verejnosťou v dvoch kolách. V prvom kole, ktoré trvalo od 14. januára 2006 do 29. januára 2006 si ľudia mohli zvoliť z 12 možností, rozdelených do 4 kategórií– Prehistorická Malta, Renesančná Malta, Identita Malty a Maltské súostrovie. Pre každú kategóriu boli predstavené 3 návrhy. 
Výsledky prvého kola boli: Krst Krista v katedrále Sv. Johna (3498 hlasov v kategórii Renesančná Malta), erb Malty (2742 hlasov v kategórii Identita Malty) a chrám Mnajdra (1872 hlasov v kategórii Prehistorická Malta). Motív, pevnosť St. Angelo obdržala 2037 hlasov, ale nebola zahrnutá medzi 3 víťazné návrhy, pretože skončila na druhom mieste za motívom Krstu Krista v danej kategórii. 
Počas posledných dvoch týždňov hlasovania si mohla verejnosť zvoliť vlastný návrh poslaním SMS. Prvým a druhým najobľúbenejším motívom boli Maltský kríž a Dun Karm. Riadiaci výbor pre prijatie eura rozhodol, že najobľúbenejší návrh, Maltský kríž, bude zaradený do druhého kola s troma predtým zvolenými návrhmi. Tieto návrhy boli poslané dizajnérovi Noel Galea Basonovi.
Počas druhej fázy hlasovania, ktorá trvala od 29. mája do 9. júna 2006, si verejnosť volila zo štyroch motívov navrhnutých dizajnérom. Tri návrhy s najväčším počtom hlasov sa dostali na národná stranu maltských euromincí.
Malta nemá vlastnú mincovňu, preto boli mince razené v iných krajinách Európy. Obehové mince boli vyrazené vo Francúzsku a do zberateľských sád v Holandsku. Pamätné mince určené sú razené v holandskej mincovni, pričom zberateľské obsahujú aj jej značku. Od roku 2016 sa pamätné mince razia vo francúzskej mincovni, pričom zberateľské obsahujú aj jej značku.
Dvojeurové pamätné mince.
Detaily sa nachádzajú v príslušnej sekcii.
Zberateľské neobehové mince.
5 eurové pamätné mince.
Typ A: Materiál: mosadz; Priemer mince: ; Hmotnosť: 10,5 g 
Typ B: Materiál: zlato 58,5%; Priemer mince: ; Hmotnosť: 0,5 g 
Typ C: Materiál: zlato 99,9%; Priemer mince: ; Hmotnosť: 0,5 g 
10 eurové pamätné mince.
Typ A: Materiál: striebro 92,5%; Priemer mince: ; Hmotnosť: 28,28 g 
Typ B: Materiál: striebro 92,5%; Priemer mince: ; Hmotnosť: 20 g 
50 eurové pamätné mince.
Materiál: zlato 91,6%; Priemer mince: ; Hmotnosť: 6,5 g
Cyperské euromince

Cyperské euromince sú euromince s cyperským národným motívom. 
Do obehu sa dostali 1. januára 2008. Cyprus je členom Európskej únie od 1. mája 2004 a do Európskeho menového systému vstúpil 29. mája 2005. 1. januára 2008 sa Cyprus spolu s Maltou stal členským štátom eurozóny. Mesiac január roku 2008 bol prechodným obdobím, kedy mince a bankovky starej cyperskej meny, libry, boli zároveň s eurom zákonným platidlom a bolo možné ich používať v bežnom platobnom styku. Od februára 2008 už nebolo možné používať librové mince a bankovky. Konverzný kurz libry k euru je 1 € = 0.585274 CYP.
Na 1-, 2- a 5-centových eurominciach je vyobrazený muflón ako symbol prírody. Na 10-, 20- a 50-centových minciach je zase zobrazená cyperská loď "Kyrenia" ako symbol mora. Na minciach nominálnej hodnoty 1€ a 2€ sa nachádza Pomoský idol, 5000 rokov stará prehistorická soška. Na všetkých minciach sú tiež nápisy „ΚΥΠΡΟΣ“ a „KIBRIS“ (grécky a turecky Cyprus) a rok vydania. 
Cyprus nemá vlastnú mincovňu, preto boli mince razené v rôznych štátoch Európy. V roku 2008 a 2009 boli mince razené vo Fínsku a pamätná 2€ minca z roku 2009 v Holandsku. Od roku 2010 sa všetky mince razia v Grécku.
Dvojeurové pamätné mince.
Detaily sa nachádzajú v príslušnej sekcii.
Zberateľské neobehové mince.
5 a 20 eurové pamätné mince.
5€: Materiál: 92,5% striebro; Priemer mince: ; Hmotnosť: 28,28 g 
20€: Materiál: 91,7% zlato, Priemer mince: ; Hmotnosť: 7,99 g
Zoznam ulíc a námestí v Košiciach

Toto je zoznam ulíc a námestí v Košiciach.
MTV

MTV môže byť:
Litovské euromince

Litovské euromince sú euromince s litovským národným motívom. 
Litva je členom Európskej únie od 1. mája 2004 a je tiež členom Európskej menovej únie. Do prijatia eura používala Litva svoju národnú menu - litas. Pevný kurz medzi litasom a eurom bol stanovený na 3.45280 LTL = 1 EUR. Litva sa snažila vstúpiť do eurozóny už 1. januára 2007, ale nesplnila inflačné maastrichtské kritérium. Litva prijala spoločnú európsku menu 1. januára 2015 ako posledná z 3 pobalstkých krajín (Estónsko v roku 2011 a Lotyšsko v roku 2014).
Motív na eurominciach vytvoril sochár Antanas Žukauskas a bol odhalený 11. novembra 2004. Mince sú razené v litovskej mincovni. 
Dvojeurové pamätné mince.
Detaily sa nachádzajú v príslušnej sekcii.
Zberateľské neobehové mince.
1,5 eurové pamätné mince.
Materiál: Meď-nikel; Priemer mince: ; Hmotnosť: 11,1 g 
5 eurové pamätné mince.
Typ A: Materiál: Severské zlato; Priemer mince: ; Hmotnosť: 10 g 
Typ B: Materiál: Striebro 92,5%; Priemer mince: ; Hmotnosť: 12,44 g 
Typ C: Materiál: Zlato 99,9%; Priemer mince: ; Hmotnosť: 1,24 g 
Typ D: Materiál: Meď-nikel; Priemer mince: ; Hmotnosť: 13,15 g 
10 eurové pamätné mince.
Materiál: Striebro 92,5%; Priemer mince: ; Hmotnosť: 23,3 g 
20 eurové pamätné mince.
Materiál: Striebro 92,5%; Priemer mince: ; Hmotnosť: 28,28 g 
50 eurové pamätné mince.
Materiál: Zlato 99,9%; Priemer mince: ; Hmotnosť: 7,78 g
Lotyšské euromince

Lotyšské euromince sú euromince s lotyšským národným motívom. Lotyšsko je členom Európskej únie od 1. apríla 2004 a tiež je členom Európskej menovej únie. Lotyšsko prijalo euro v 1. januára 2014, výmenou za starú menu lats.
Na minciach najmenšej nominálnej hodnoty (0,01 €, 0,02 €, 0,05 €) sa nachádza malý veľký štátny znak Lotyšska, na minciach strednej nominálnej hodnoty (0,10 €, 0,20 €, 0,50 €) je to veľký veľký štátny znak Lotyšska. Na minciach hodnoty 1 € a 2 € je motív lotyšskej panny, ktorý je prevzatý z niekdajšej mince 2 laty pred druhou svetovou vojnou. Mince tiež obsahujú 12 hviezd Európskej únie, rok razby a nápis „Latvija“ (lotyšsky Lotyšsko).
Na minci 2 € mal byť pôvodne Pamätník slobody v Rige , ktorý bol prevzatý z mince 5 latov, ale tento námet nevhodne zasahoval do medzikružia, preto bol zopakovaný námet lotyšskej panny z 1 € mince.
Tender pre razenie lotyšských euromincí začal 20. septembra 2012 . 10. decembra 2012, bolo oznámené, že razba bude v Bádensko-Württemberskej mincovni v Nemecku. Razba mincí začala v júli 2013 . Mince pre rok 2016 budú razené v litovskej mincovni.
Dvojeurové pamätné mince.
Detaily sa nachádzajú v príslušnej sekcii.
Zberateľské neobehové mince.
5 eurové pamätné mince.
Typ A: Materiál: striebro 92,5%; Priemer mince: rôzny; Hmotnosť: rôzna; Tvar: rôzny
Typ B: Materiál: zlato 99,99%; Priemer mince: 18 mm; Hmotnosť: 3,1 g
Typ C: Materiál: striebro 92,5%, pozlatené 99,5%; Priemer mince: 29 mm; Hmotnosť: 16,5 g; Tvar: Včelí plast
20 eurové pamätné mince.
Typ A: Materiál: zlato 99,99; Priemer mince: 21 mm; Hmotnosť: 6 g 
Typ B: Materiál: zlato 99,99; Priemer mince: 22 mm; Hmotnosť: 13 g
Princíp najmenšieho účinku

Princíp najmenšieho účinku je variačný princíp, podľa ktorého sa mechanický systém vyvíja takým spôsobom, ktorý minimalizuje účinok. Viedol k vytvoreniu Lagrangeovskej a Hamiltonovskej formulácie klasickej mechaniky. Tento princíp zrejme prvýkrát formuloval francúzsky fyzik Pierre-Louis Moreau de Maupertuis v rokoch 1744 a 1746. Podobné myšlienky však boli v rámci optiky rozvíjané už v starovekom Grécku, dnes ich poznáme (v omnoho presnejšej podobe) pod názvom princíp najkratšieho času.
Matematická formulácia.
Účinok pre systém v klasickej mechanike je definovaný vzťahom
kde formula_2 je čas, formula_3 sú súradnice popisujúce stav systému a formula_4 je Lagranžián systému závisiaci od času formula_2, súradníc formula_6 a rýchlostí formula_7. Bodkou tu značíme deriváciu veličiny podľa času. Tento Lagranžián je pritom definovaný ako rozdiel kinetickej a potenciálnej energie. Teda napríklad pre bodovú časticu v gravitačnom poli s intenzitou formula_8 v smere osi formula_9 je to
Mičišio (torpédoborec)

Mičišio (jap.:満潮) bol tretia jednotka torpédoborcov triedy Asašio japonského imperiálneho loďstva. Mala deväť sesterských lodí: Asashio, Óšio, Arašio, Nacugumo, Jamagumo, Minegumo, Asagumo, Arare a Kasumi. 
Bojové nasadenie.
25. októbra 1944, počas eskortovania Južných síl admirála Nišimura Šódžiho po bitke v prielive Surigao bola jednotka torpédovaná USS McDermutom (DD-677), Mičišio sa potopil po zasiahnutí druhým torpédom z ďalšieho torpédoborca USS Hutchins (DD-476) v prielive Surigao (10° 25' s.š, 125° 23' v.d.). Väčšina posádky zahynula včítane kapitána lode Takahashi Kameshirou.
Jednotka bola oficiálne vyradená zo zostavy námorníctva 10. januára 1945.
Cover verzia

Cover verzia alebo remake je nová verzia (hudobného prevedenia alebo technológiou nahrávania) predtým nahratej skladby.
Definície.
Termín "cover verzia" bol pôvodne mienený ako konkurenčná (prekrývajúca) verzia inej verzie skladby. Na začiatku 20. storočia bolo v rádiách bežnou praxou, že niektorí umelci si v hitparádach navzájom konkurovali vlastnou verziou toho istého hitu, ktorý veľakrát znel úplne odlišne.
Zároveň tento termín vlastne zdôrazňuje, že iba jedna verzia nahrávky môže byť originálna a autentická v tej podobe ako vznikla, ostatné sú iba jej menšími konkurentmi, alternatívami alebo tej originálnej vzdávajú akúsi poctu bez ohľadu na to, ktorá verzia je v konečnom dôsledku najpopulárnejšia.
Podmienky, dôvody vzniku cover verzií.
Súčasný prehľad o populárnej hudbe (na rozdiel od klasickej) vzniká počúvaním nahrávok, nie interpretovaním napísaných nôt. Tieto nahrávky vznikajú v interpretácii umelcov doby svojho vzniku, poetika prezentácie je daná ich originálnym prejavom a pochopením témy. Zmenami hudobných vplyvov, zoskupení členov hudobných formácií, či dokonca generácií hudobníkov sa mení pohľad na pôvodnú prezentáciu skladieb. Niektorí umelci cítia potrebu vylepšiť či prezentovať osvedčené diela, prípadne aktualizovať/ upozorniť na niektoré nadčasové myšlienky, či hudobné kvality starších skladieb (napr. množstvo verzií skladby „Knockin’ on Heaven’s Door“ od Boba Dylana, či pieseň „V slovenských dolinách“ od Karola Duchoňa v podaní skupiny Desmod atď.). 
Iné cover verzie vznikajú z potreby populárnych umelcov prezentovať hudobné nápady z repertoáru nezávislých interpretov klubových scén, či potreby prezentácie svojich hudobných vzorov.
Iné príklady.
Česko-Slovensko.
Iným príkladom cover verzií známych skladieb je aj repertoár spevákov populárnej hudby bývalého Česko-Slovenska konca 60. rokov a hlavne 70. rokov 20. storočia. V tomto období bolo bežnou praxou otextovanie originálnych verzií skladieb populárnej hudby zahraničných umelcov tohto žánru slovenskými/českými textármi. 
Vznikali tak v rádiách hrané hity, ktoré sa do povedomia verejnosti za „železnou oponou“ dostávali ako pôvodné hity česko-slovenského interpreta.
Niektoré príklady cover verzií zahraničných skladieb v českej a slovenskej verzii:
Trpasličí pinč

Trpasličí pinč je plemeno psa pôvodom z Nemecka, uznané v FCI v skupine 2 pod číslom 185. Pôvodne bola šľachtená na stráženie a lov škodcov, špeciálne na potkany. Slovenský názov je doslovným prekladom nemeckého pomenovania tejto rasy - "Zwergpinscher". 
Vzhľad.
Trpasličí pinč je zmenšenina nemeckého pinča, pričom sa neprejavujú nepriaznivé stránky vyplývajúce zo zakrpateného vzhľadu (napr. veľké očné buľvy oproti veľkosti hlavy). Elegantný štvorcový rámec podčiarkuje krátka, priliehavá, hladká a lesklá srsť. Má dlhú lebku zakončenú čiernym nosom. Vysoko posadené uši sú sklopené do tvaru V. Rovné predné a svalnaté zadné končatiny umožňujú tomuto plemenu elegantný a plynulý pohyb, pričom najprirodzenejší je preň klus. Pes môže mať viac ako 20 cm a aj sučka môže mať viac ako 17 cm. 
Temperament.
Napriek svojej povesti bojazlivého malého psíka je trpasličí pinč húževnatý, temperamentný pes vyžadujúci fyzickú aj psychickú aktivitu. Nedostatok pohybu a zamestnania vedie k problémom v správaní. Jeho temperamentu vyhovujú rôzne kynologické športy ako sú agility či dogdancing. Je prirodzene nebojácny, pri správnej motivácii je ľahko cvičiteľný. K cudzím ľuďom sa správa s primeranou nedôverou a pri správnom vedení sa dobre znáša aj s inými domácimi zvieratami. Ako pinč zvykne viac prilipnúť k jednej osobe.
Zdravie.
Trpasličí pinč je jedno z malých plemien, ktoré netrpí na žiadne špecifické dedičné ochorenie. Vyhýba sa mu aj pre iné malé plemená typycká luxácia pately.
Sanmarínske euromince

Sanmarínske euromince sú euromince so sanmarínskym národným motívom.
Každá minca zobrazuje iný motív, ale všetky boli navrhnuté hamburským sochárom Františkom Chocholou. Zobrazujú motívy z histórie a budovy San Marina. V roku 2012 sa krajina dohodla, že množstvo mincí, ktoré môže vyraziť je obmedzené na 2 600 000€ ročne, pričom 70% mincí musí ísť do obehu. Od roku 2015 je táto hodnota zvýšená na 80%. 
Na minciach prvej série sa nachádza:
Na druhej sérii:
Dvojeurové pamätné mince.
Detaily sa nachádzajú v príslušnej sekcii.
Zberateľské neobehové mince.
5 eurové pamätné mince.
5€: Materiál: 92,5% striebro; Priemer mince: ; Hmotnosť: 18 g 
10 eurové pamätné mince.
5€: Materiál: 92,5% striebro; Priemer mince: ; Hmotnosť: 22 g 
20 a 50 eurové pamätné mince.
20€: Materiál: 90% zlato, Priemer mince: ; Hmotnosť: 6,45 g
50€: Materiál: 90% zlato, Priemer mince: ; Hmotnosť: 16,13 g
Non-Partisan Association

Non-Partisan Association, NPA je mestská politická strana v kanadskom meste Vancouver. Ďalšie politické strany s týmto názvom sú a nachádzali sa v mestách Burnaby, Richmond a Surrey.
NPA bola založená v roku 1937 ako reakcia na vznik sociálnodemokratickej strany Co-operative Commonwealth Federation. NPA je stredopravá strana, ktorá má najväčšiu podporu v komunite obchodníkov a v mestských častiach a oblastiach na západe a juhu Vancouveru.
Národný park Nízke Tatry

Národný park Nízke Tatry (skr. NAPANT) je národný park na strednom Slovensku medzi údoliami riek Váh a Hron. Národný park a jeho ochranné pásmo zaberá celé horské pásmo Nízkych Tatier. Má rozlohu a jeho ochranné pásmo , čím je to rozlohou najväčší národný park na Slovensku.
Poloha.
Rozkladá sa na území Banskobystrického (okres Banská Bystrica a Brezno), Žilinského (okres Ružomberok a Liptovský Mikuláš) a Prešovského kraja (okres Poprad). Park bol založený v roku 1978 a spočiatku zaberal plochu a ochranné pásmo , spolu . Jeho hranice boli upravené v roku 1997, kedy bola jeho celková plocha zredukovaná na .
Najvyšší vrch je Ďumbier Pod vrchom Kráľova hoľa pramenia štyri slovenské rieky, Váh, Hron, Hnilec a Hornád.
Flóra a fauna.
Dominujúcim rastlinným spoločenstvom v NP Nízke Tatry je les, ktorý pokrýva asi 70% z celkovej rozlohy. Plošne najrozšírenejšie sú zmiešané lesy s bukom lesným (Fagus sylvatica), jedľou bielou (Abies alba), smrekom obyčajným (Picea abies), javorom horským (Acer pseudoplatanus), javorom mliečnym (Acer platanoides) a jaseňom štíhlym (Fraxinus excelsior), ktoré prevládajú v západnej a južnej časti národného parku.
Približne od 1500 m n.m. začínajú porasty kosodreviny, ktoré boli na mnohých miestach v minulosti činnosťou človeka odstránené. Vďaka hustým a vzájomne poprepletaným konárom kosodreviny v tejto zóne môžeme vidieť len málo vzrastom vyšších druhov, najčastejšie sú brusnica čučoriedková i obyčajná (Vaccinium myrtillus, V. vitis-idaea) a tráva metluška krivolaká (Avenella flexuosa).
Veľmi hodnotná a zaujímavá flóra je na vápencových bralách a sutinách. V oblasti Demänovských vrchov a Salatína sú prítomné všetky typické druhy rastlín, ktoré na Slovensku možno vidieť v týchto biotopoch. Horné okraje skál zaberajú presvetlené reliktné porasty borovice lesnej (Pinus sylvestris) s poniklecom slovenským (Pulsatilla slavica), ranostajom pošvatým (Coronilla vaginalis), dušovkou alpínskou (Acinos alpinus).
Rôznorodé typy biotopov, členitý reliéf, rozľahlosť a neprístupnosť niektorých častí územia podmieňuje aj druhovú pestrosť živočíšstva.
Žijú tu takmer všetky západokarpatské horské a vysokohorské druhy, z ktorých viaceré sú endemické a reliktné. Domov tu nachádzajú vzácne druhy hmyzu a iného drobného živočíšstva, ale i veľké cicavce, vzácne šelmy a početné vtáctvo.
Medzi najznámejšie živočíchy Nízkych Tatier patrí kamzík vrchovský tatranský (Rupicapra rupicapra tatrica). Súčasná populácia kamzíka v Nízkych Tatrách žije vyše 30 rokov. Je potomstvom 30 jedincov, ktoré boli do tohto územia postupne umelo vypustené z Vysokých a Belianskych Tatier v polovici 70-tych rokov 20. storočia.
Geomorfológia.
Nízke Tatry sú geomorfologicky jednotný celok. Z hľadiska geologickej stavby patria k dvom odlišným pásmam centrálnych Západných Karpát. Západná ďumbierska časť (Ďumbierske Tatry, najvyšší vrch Ďumbier ) patrí k pásmu jadrových pohorí, východná kráľovohoľská časť (Kráľova hoľa) k veporskému pásmu. Obe časti sú od seba oddelené sedlom Čertovica.
Jim Green

Jim Green (* 25. máj 1943, Birmingham, Alabama – † 28. február 2012, Vancouver) bol mestský politik a pomocný profesor z kanadského mesta Vancouver. Green sa narodil v Alabame a do Kanady sa presťahoval, aby sa vyhol vojne vo Vietname.
V roku 2002 bol zvolený do Mestskej rady Vancouveru (Vancouver City Council), za politickú stranu COPE a následne po tom, čo z nej vtedajší starosta Larry Campbell a Raymond Louie vystúpili a založili novú stranu, za Vision Vancouver. Za ňu aj v roku 2005 neúspešne kandidoval na starostu, no prehral voľby a starostom sa stal Sam Sullivan.
Green bol pomocný profesor antropológie na Univerzite Britskej Kolumbie a spoluzakladateľ univerzitnej Urban Field School.
Filmový priemysel

Filmový priemysel pozostáva z technologických a komerčných inštitúcií vyrábajúcich filmy, napríklad z filmových produkčných spoločností, filmových štúdií, kinematografie, produkcie, písania scenárov, preprodukcie, postprodukcie, filmových festivalov, distribúcie filmov, a z hercov, režisérov a ďalších členov filmového štábu.
Aj keď výdavky spojené s výrobou filmov viedli filmovú produkciu k tomu, aby sa spojila pod záštitou produkčnej spoločnosti, pokrok vo vývoji vybavenia, používaného pri výrobe filmov a nárast príležitostí k získaniu investícií k výrobe filmu mimo samotný filmový priemysel, umožnil produkcii nezávislých filmov vlastný rozvoj.
Inostrancevia

Inostrancevia je rod plazov z vyhynutej čeľade Gorgonopsidae z taxónu Gorgonopsia patriaceho medzi teriodonty.
Bol pomenovaný na počesť ruského geológa A. A. Inostranceva. Poznáme ho vďaka nálezu dobre zachovaných lebiek z európskej časti bývalého ZSSR, a to v blízkosti rieky Severná Dvina. Tu Inostrancevia žila pred 250 miliónmi rokmi, teda v perme, v rovnakom období ako juhoafrické rody "Thrinaxodon" a "Lystrosaurus".
Poznávacie znaky.
 
Zástupcovia rodu "Inostrancevia" sa vyznačovali mohutnou telesnou konštrukciou a dĺžkou tela až do . Lebka rodu bola vysoká a v čeľustiach za rezákmi stály mohutné, takmer šabľovité tesáky (špicáky). Iných zubov bolo málo – to je jav u jašterov neobvyklý. Robustné telo niesli silné nohy s prstami zakončenými veľkými, ale tupými pazúrmi. "Inostrancevia" sa pravdepodobne zdržovala v priaznivejších oblastiach pozdĺž riek a živila sa nepochybne mäsitou potravou – so svojím chrupom by sa rastlinami nemohla uživiť.
Spôsob života.
Veľké šabľovité špicáky rodu "Inostrancevia" svedčia o dravom spôsobe života. Je možné, že dovoľovali lov veľkej koristi.
Lycaenops

Lycaenops bol rod z vyhynutej čeľade Gorgonopsidae z taxónu Gorgonopsia patriaceho medzi teriodonty. Vynikal nápadne cicavcovitou stavbou tela. Dosahoval dĺžku asi jedného metra a žil pred 250 miliónmi rokov, to znamená v permskom období prvohôr v južnej Afrike.
Poznávacie znaky.
V odbornom rodovom názve môžeme postrehnúť upozornenie na podobnosť s vlkom (grécky je vlk "lykos") – jeho lebka do značnej miery pripomína lebku psa alebo vlka. Rezáky sú však pomerne dlhé, ale za nimi stáli dlhé zahnuté špicáky, ktoré vyčnievali z tlamy. Ostatné zuby potom už boli malé a tupo kuželovité. Stavba zubov prezrádza, že "Lycaenops" prijímal značne špecializovanú potravu, ktorú bolo nutné drviť alebo rozmieľať. Zatiaľ sa nezistilo, čo tou špecializovanou potravou mohlo byť, ale bola to pravdepodobne nejaká živá korisť (vzhľadom na špicáky). Končatiny boli vysoké, už podsunuté pod telo, nie posadené zo strán ako u jašterov. Boli prispôsobený rýchlemu behu a oveľa viac pripomínajú končatiny cicavcov ako plazov. "Lycaenops" a jeho príbuzní boli menej špecializovaný ako príslušníci taxónu Anomodontia a predpokladáme, že sa oveľa jednoduchšie prispôsobovali nárokom prostredia, a mohli byť teda rozšírený na ďaleko väčšom území.
Biotechnológia

Biotechnológia je technológia založená na využívaní poznatkov z biológie, ktorá sa využíva v poľnohospodárstve, potravinárskom priemysle a v medicíne. Ide najmä o využívanie mikroorganizmov.
Existuje veľa definícií. Definícia sformulovaná Spojenými národmi v „"Dohode o biologickej diverzite"“ znie: "„Biotechnológia je akákoľvek technológia, ktorá využíva biologické systémy, živé organizmy alebo ich časti k určitej výrobe alebo ich premene, či inému špecifickému použitiu.“"
Jedna zo sekcií biotechnológie sa zaoberá produkciou potravín (pivo, mliečne produkty, kvasnice…). Niektoré prírodné baktérie sa využívajú aj na ťažbu niektorých prvkov (tzv. bioleaching, v prípade rastlín tzv. fytomining).
Biotechnológia sa uplatňuje aj pri úprave odpadov a organických materiálov (napr. kompostovanie, anaeróbne trávenie, mechanicko-biologická úprava). Používa sa aj na revitalizáciu znečistenej pôdy (bioremediácia). Široké uplatnenie má aj v medicíne, napríklad pri výrobe antibiotík, niektorých amínokyselín a pod. 
Intenzívne sa rozvíjajúcim odvetvím biotechnológie sú genetické manipulácie. Pri genetickej manipulácii sa do jedného organizmu cielene vnáša určitý gén, či gény, iného organizmu. Tieto geneticky modifikované organizmy (GMO) sa dnes vo veľkej miere využívajú v medicíne (výroba inzulínu a iných hormónov), v potravinárskom priemysle (napr. rekombinantný chymozín na výrobu syrov) alebo v poľnohospodárstve (odrody kukurice a bavlny odolné proti hmyzu, sója odolná proti herbicídom). 
Rozdelenie biotechnológií.
Disciplíny biotechnológie sa dajú klasifikovať podľa rôznych kategórií. Pomerne bežná je klasifikácia na základe oblasti, v ktorej sa použije výsledný biotechnologický produkt:
Lystrosaurus

Lystrosaurus je rod z vyhynutej čeľade Lystrosauridae z taxónu Dicynodontia patriaceho do taxónu Anomodontia patriaceho do taxónu terapsidy. 
Dosahoval dĺžku 100 až . Žil pred asi 250 miliónmi rokov na rozhraní permu a triasu v južnej Afrike a v Antarktíde. Nálezy kostier týchto cicavcovitých plazov v týchto oblastiach sú jedným z dôkazov, že kontinenty južnej pologule boli v dávnej geologickej minulosti spojené v jednu súvislú pevninu (Pangeu). Bol bylinožravý.
Poznávacie znaky.
"Lystrosaurus" bol vzrastom tela veľký asi ako dnešná sviňa. Mal guľatú hlavu s nosnými otvormi položenými značne vysoko, priamo pod očnicami. Rovnako ako iní príslušníci taxónu Dicynodontia mal ústa premenené do formy pripomínajúcej korytnačí zobák, ktorý mu slúžil na spásanie rastlinnej potravy. Mal aj dva očné zuby podobné klom, ktoré mu mohli slúžiť pri predvádzaní sa alebo pri obrane. Valcovitý trup niesli krátke a silné končatiny, z ktorých predné boli silnejšie ako zadné. Mali päť prstov so silnými plochými pazúrmi značnej veľkosti, ktoré pravdepodobne slúžili na hrabanie.
Thrinaxodon

Thrinaxodon je rod z vyhynutej čeľade Thrinaxodontidae z taxónu Epicynodontia patriaceho medzi cynodonty. Zahŕňa jediný druh Thrinaxodon liorhinus.
Žil v perme pred 230 miliónmi rokov v južnej Afrike. 
Poznávacie znaky.
Bol to plaz pomerne malý, dosahoval dĺžku len pol metra a svojím výzorom sa podobal cicavcom. Jeho lebka je nízka, u samcov väčšia a mohutnejšia než u samíc (to je znak u cicavcov dosť bežný), tlama vpredu zúžená. Za rezákmi a špicákmi už nasleduje rada "stoličiek", ktoré sú trojhroté a veľmi sa blížia stoličkám primitívnych cicavcov. Pevný a široký hrudný kôš svedčí o prítomnosti bránice, a teda aj o zdokonalenom spôsobe dýchania (tzv. brušné dýchanie, ktoré plazy nemajú). "Thrinaxodon" bol zrejme pokrytý srsťou. Nálezy kostier v typickej stočenej polohe dokazujú, že bol "teplokrvný", teda mal stálu telesnú teplotu, ktorú si stočením v spánku bránil proti nadbytočnej strate presne tak, ako to robia súčasné cicavce. Je známy aj nález kostry samice s mláďaťom, ktorý dokladá určitý stupeň starostlivosti o mláďatá, čo je u plazov zjavom veľmi riedkym.
Mosasaurus

Mosasaurus bol rod jaštera z čeľade Mosasauridae. Prvá lebka rodu Mosasaurus bola nájdená v roku 1770 v Maastrichte v Holandsku. V roku 1795 ju za úplatok 600 fliaš vína získalo parížske "Prírodovedné múzeum", kde ju podrobne popísal a preskúmal známy francúzsky paleontológ Georges Cuvier. 
Poznávacie znaky.
Rod Mosasaurus mal lebku pretiahnutú v nápadný kužeľovitý útvar pripomínajúci zobák. Tlama bola vyzbrojená početnými kužeľovitými zubami, končatiny boli premenené na plutvovité orgány. Celkom chrup aj plutvy značne pripomínajú rovnako orgány veľrýb alebo plutvonožcov. Ide len o zhodu, vyplývajúcu z rovnakého spôsobu života, nie o doklad príbuznosti týchto veľmi vzdialených živočíšnych skupín. Trup zakončoval mohutný chvost, ktorý súčasne s hadovitým vlnením celého tela poháňal zviera vpred omnoho účinnejšie než plutvovité končatiny, ktoré pravdepodobne slúžili skôr ako stabilizátory. Rod Mosasaurus žil v druhohorách, v období kriedy, asi pred 70 miliónmi rokov. Boli obyvateľmi voľného mora a živili sa rybami, čo dokazuje ich silný a veľmi ostrý chrup. Žili väčšinou pri hladine. Hoci boli schopní sa potápať, do veľkých hĺbok sa zrejme nepúšťali.
Kim Čong-il

Kim Čong-il (; rodné meno: Jurij Irsenovič Kim; ; * 16. február 1941, Viatskoje, Ruská SFSR, Sovietsky zväz alebo 16. február 1942 na hore Päktusan (podľa kórejských prameňov) – † 17. december 2011, Pchjongjang, KĽDR) bol severokórejský politik a najvyšší vodca Kórejskej ľudovodemokratickej republiky od roku 1994 až do svojej smrti v roku 2011. 
Oficiálny názov jeho funkcie bol Predseda Výboru národnej obrany KĽDR. Bol aj najvyšším veliteľom Kórejskej ľudovej armády a generálnym tajomníkom Kórejskej strany práce, ktorá v krajine vládne od roku 1948. V týchto funkciách nahradil zakladateľa KĽDR a „večného prezidenta“, svojho otca Kim Il-songa (známy aj ako Kim Ir-sen), ktorý zomrel v roku 1994. Za nástupcu si vybral svojho najmladšieho syna Kim Čong-una. Kim Čong-il zomrel na následok srdcového infarktu. Potom bol vyhlásený za „večného generálneho tajomníka Kórejskej strany práce“.
Vodca Severnej Kórey.
Dňa 8. júla 1994 zomrel Kim Il-song vo veku 82 rokov na infarkt. Kim Čong-il bol určeným nástupcom svojho otca už v roku 1974, v roku 1991 bol vymenovaný za hlavného generála a po smrti svojho otca sa stal najvyšším vodcom. 
Ekonomika Severnej Kórey mala počas 90. rokov problémy, predovšetkým kvôli zlému hospodáreniu. Okrem toho Severná Kórea zažila v polovici 90. rokov silné záplavy, ktoré ešte zhoršilo zlé hospodárenie s pôdou. Toto, spolu so skutočnosťou, že iba 18 % Severnej Kórey tvorí orná pôda, a neschopnosť krajiny dovážať tovar potrebný na udržanie priemyslu viedli k veľkému hladomoru a Severnú Kóreu ekonomicky zdevastovali.
Kim prijal politiku „na prvom mieste“ na posilnenie krajiny a posilnenie režimu. Na národnej úrovni japonské ministerstvo zahraničných vecí uznáva, že to viedlo k pozitívnemu tempu rastu krajiny od roku 1996, s implementáciou „prelomových trhových ekonomických praktík socialistického typu“ v roku 2002, čím sa sever udržal nad vodou napriek pokračujúcej závislosti od zahraničná pomoc pre potraviny.
Kim bol známy ako zručný a manipulatívny diplomat. V roku 1998 juhokórejský prezident Kim Dae-jung zaviedol „politiku slnečného svitu“, aby zlepšil vzťahy medzi Severom a Juhom a umožnil juhokórejským spoločnostiam začať projekty na Severe. Kim oznámil plány na import a vývoj nových technológií na rozvoj nového softvérového priemyslu. V dôsledku novej politiky bol postavený priemyselný park Kaesong v roku 2003 severne od demilitarizovanej zóny.
Tituly a funkcie.
Jeho najvýznamnejšou funkciou v súčasnom systéme bola funkcia predsedu Výboru národnej obrany, takisto bol najvyšším veliteľom Kórejskej ľudovej armády, štvrtej najväčšej na svete a generálnym tajomníkom Ústredného výboru Kórejskej strany práce – v týchto funkciách nahradil „večného prezidenta“ Kim Il-songa. V hierarchii Kórejskej strany práce začal stúpať od polovice 60. rokov, kde najskôr pôsobil v oddelení agitácie a propagandy.
Awa (provincia, Tokušima)

Provincia Awa () je bývalá japonská provincia na ostrove Šikoku, na ktorej území sa dnes rozkladá prefektúra Tokušima. Awa susedila s provinciami Ijo, Sanuki a Tosa.
Izumi (provincia)

Provincia Izumi () nazývaná tiež Senšú (泉州) bola bývalá japonská provincia rozkladajúca sa v juhozápadnej časti dnešnej prefektúry Osaka (mimo vlastné mesto Osaka). 
Hlavné mesto provincie ležalo zrejme na mieste dnešného moderného predmestia mesta Izumi. K Izumi patrila aj južná časť veľkého prístavu Sakai. 
V provincii obvykle vládol ten, kto ovládal Osacký hrad a provinciu Seccu.
Jamaširo (provincia)

Provincia Jamaširo () nazývaná tiež Senšú (泉州) bola bývalá japonská provincia, na ktorej území sa dnes rozkladá južná časť prefektúry Kjóto.
Od roku 794 mal v provincii sídlo cisársky dvor (v meste Kjóto) a v priebehu obdobia Muromači aj Ašikagaský šógunát.
EMS

EMS môže byť:
Kii (provincia)

Provincia Kii (), nazývaná tiež Kišú (紀州), bola bývalá japonská provincia, na ktorej území sa dnes rozkladá prefektúra Wakajama a južná časť prefektúry Mie.
Kii hraničila s provinciami Ise, Izumi, Jamato, Kawači a Šima. Podľa provincie bol pomenovaný polostrov Kii.
V priebehu obdobia Edo mala vo Wakajame svoj hrad vetva Kii klanu Tokugawa.
Európsky menový systém

Európsky menový systém (EMS) je dohoda z roku 1979, kedy sa krajiny Európskych spoločenstiev dohodli, že navzájom na seba naviažu kurzy svojich mien, aby predišli kurzovým fluktuáciám. Bola to reakcia na rozpad Brettonwoodského menového systému v roku 1971, v ktorom boli európske meny naviazané na americký dolár.
Krajiny sa zaviazali udržiavať svoje menové kurzy v rozmedzí +/- 2,25 %. Súčasne so vznikom EMS bola zavedená menová jednotka ECU. Neskôr sa zistilo, že toto rozmedzie je pre väčšinu krajín veľmi úzke a v roku 1993 sa zaviedlo nové fluktuačné pásmo +/- 15 %.
1. januára 1999 vznikol nástupca Európskeho menového systému, EMS 2, ktorý zrušil naviazanie mien na ECU a zaviedol naviazanie na novovzniknuté euro. Fluktuačné pásmo ostalo zachované na +/- 15 %.
Mimasaka (provincia)

Provincia Mimasaka (), nazývaná tiež Sakušú (作州), bola bývalá japonská provincia, ktorej územie dnes tvorí severovýchodnú časť prefektúry Okajama. Mimasaka susedila s provinciami Biččú, Bizen, Harima, Hóki a Inaba.
Mimasaka bola vnútrozemská provincia, ktorej často vládol daimjó z provincie Bizen. Hlavným a hradným mestem bola Cujama.
Mucu (provincia)

Provincia Mucu (), nazývaná tiež Sakušú (作州), bola bývalá japonská provincia, na ktorej území sa dnes rozkladajú prefektúry Fukušima, Mijagi, Iwate a Aomori a mestá Kazuno a Kosaka v prefektúre Akita. Bola tiež známa ako Óšú (奥州).
Provincia Mucu v severnej časti ostrova Honšú bola založená ako jedna z posledných provincií, až kde si cisársky dvor (Japonci) podrobil pôvodné obyvateľstvo (Ainu) a stala sa najväčšou provinciou, pretože mohla postupne expandovať smerom na sever. Starobylé hlavné mesto ležalo na území dnešnej prefektúry Mijagi. V priebehu obdobia Sengoku vládli rôznym častiam provincie rôzne rody. Na juhu v Aizuwakamacu mal svoje hradné mesto klan Uesugi, na severe v Morioke zasa klan Nanbu a blízky spojenec Iejasua Tokugawu, Masamune Date, založil mesto Sendai, ktoré je dnes najväčším mestom celého regiónu Tóhoku.
V priebehu obdobia Meidži boli (na krátku dobu) z časti Mucu vytvorené štyri ďalšie provincie: Rikučú, Rikuzen, Iwaki a Iwaširo. Oblasť, ktorá je dnes prefektúrou Aomori, zostala súčasťou Mucu až do zrušenia systému lén a zavedenia prefektúr v roku 1871.
Disociácia (chémia)

Disociácia je proces rozkladu látky na jednoduchšie molekuly, atómy, atómové skupiny alebo ióny. Typicky sa o disociácii hovorí v prípade kyselín, zásad alebo elektrolytov, môže však ísť napríklad aj o termickú disociáciu (termolýzu).
Disociáciu elektrolytu na ióny (vo vode alebo tavenine) prebieha podľa rovnice:
V roztoku sa z daného množstva látky len časť molekúl štiepi na ióny, ostatné zostávajú nedisociované. Pri kyselinách a zásadách, ktoré môžu byť rozpustené aj v nedisociovanej forme, sa udáva tzv. disociačná konštanta "KA" pre kyseliny a "KB" pre zásady, odvodená od rovnovážnej konštanty, ktorá udáva pomer koncentrácie disociovanej a nedisociovanej formy.
Disociačné konštanty.
Disociačná konštanta závisí len od teploty.
Silné kyseliny.
Disociácia silných kyselín prebieha takmer úplne. Hodnota ich disociačných konštánt je Ka &gt; 10-2. Medzi príklady silných kyselín patria , HI, HBr, HCl, alebo . 
Slabé kyseliny.
Slabé kyseliny uvoľňujú vodíkové katióny (protóny) ťažko, preto je ich disociácia len čiastočná. Hodnota ich disociačných konštánt je KA &gt; 10-4. Medzi príklady slabých kyselín patria HCN, , alebo .
Zásady.
Definicía disociačnej konštanty zásad je obdobná definícii disociačnej konštanty kyselín. Čím vyššia je disociačná konštanta kyseliny, tým nižšia je disociačná konštanta jej konjugovanej zásady a naopak.
Príklady disociácie.
Disociovať môžu napr. kyseliny, hydroxidy, soli, koordinačné zlúčeniny, voda a iné molekuly.
Mieru sily kyselín a zásad vyjadruje hodnota ich disociačných konštánt.
Nasýtený roztok

Nasýtený roztok je taký roztok, v ktorom sa rozpustná látka za daných podmienok už ďalej nerozpúšťa. Ak je v roztoku menej látky, ako je jej rozpustnosť pri danej teplote, je roztok nenasýtený. Pri odparovaní rozpúšťadla môžeme pripraviť "presýtený roztok", pričom sa nevylučuje rozpustená látka, tá sa začne vylučovať po vhodení kryštáliku rozpustenej látky. Pritom sa vylúči také množstvo rozpustenej látky, ktoré prevyšuje jej rozpustnosť za daných podmienok.
Nenasýtený roztok je roztok, v ktorom je menej rozpustenej látky ako v nasýtenom roztoku, čiže látka v roztoku sa pri danej teplote ešte rozpúšťa.
Disociácia

Disociácia môže byť:
Siderický deň

Siderický deň je dĺžka jednej rotácie kozmického telesa napr. planéty vzhľadom na vzdialené hviezdy (pre Zem je to 23,934 hodín (86 162,4 sekundy)). 
Ak teleso obieha okolo centrálneho telesa napr. Slnka rovnakým smerom, akým rotuje, potom je jeho siderický deń kratší ako synodický. Ak obieha opačným smerom ako rotuje, potom je siderický deň dlhší než synodický. Čím rýchlejšie teleso obieha, tým je rozdiel medzi jeho siderickým a synodickým dňom väčší. V prípade Zeme predstavuje tento rozdiel necelé 4 minúty. 
Pre danú planétu existuje ešte aj solárny deň, čo je 1 rotácia planéty vzhľadom na nadhlavnú pozíciu hviezdy.
Dawn

Dawn môže byť:
Remix

Remix je alternatívna, odlišná verzia originálnej skladby. Zvukovou mixážou hlavnej nahrávky sa mení tempo (zrýchľovanie, spomaľovanie, kolísanie, dynamika), pridávajú, uberajú sa zvukové stopy, prípadne sa mení vyváženie basov a výšok, dĺžka skladieb a iné vlastnosti novej, remixovanej verzie. V niektorých remixoch je zmenený aranžmán nahrávky, v niektorých je kladený dôraz na zvýraznenie spevákovho hlasu. 
Krátené verzie skladieb zo štúdiových hudobných albumov, ktoré sú určené pre marketing a vysielanie v masmédiách nie sú skutočnými remixami.
Zámerom vydania remixu často býva pokus o poskytnutie novej šance menej úspešnej nahrávke pre rádiá, či kluby, či prispôsobenie nahrávky pre fanúšikov odlišného hudobného žánru. 
Prvým albumom remixov bol "Aerial Pandemonium Ballet" od Harryho Nilssona z roku 1971. Nasledujúcich osem rokov sa na trhu remixovaný album neobjavil. Až v roku 1979 vyšiel retrospektívny album remixovaných hitov funky, rock a soulovej formácie Family Stone s blokom ich diskotékových hitov zo šesťdesiatych rokov. Roku 1982 vydalo synthpopové duo Soft Cell album "Non-Stop Ecstatic Dancing", na ktorom je aj nahrávka „A Man Could Get Lost“, ktorá je v hudobnej histórii považovaná za predchodcu žánru house. Mesiac po jeho vydaní tejto skupine vyšiel ďalší album "The Human League's Love and Dancing", do jedného roka po vydaní skupina vydala ďalší pod názvom "Imagination's Nightdubbing".
Remix spopularizovala skupina Pet Shop Boys vydaním albumu "Disco" (1986) po ktorom sa o ďalšie zviditeľnenie technológie remixovania postarali aj ďalšie hviezdy pop-music ako napríklad Madonna edíciou EP "You Can Dance" (1987) a Paula Abdul so svojim druhým albumom "Shut Up and Dance". 
Aj keď táto technológia výroby hudby existuje už roky, neboli albumy s týmito skladbami na trhu významnejšie akceptované. Až po roku 2000 nastáva boom vydávania albumov s remixami od umelcov ako sú Ayumi Hamasaki, Destiny’s Child, Mariah Carey, Jermaine Dupri, P. Diddy, Faith Evans, Tupac Shakur, Deborah Cox, Janet Jackson, Michael Jackson, Mary J. Blige, Jessica Simpson, Britney Spears a Jennifer Lopezová, ktorej album remixov z roku 2002 s názvom "" bol prvým remixovaným albumom, ktorý dosiahol vrchol v rebríčku Billboard 200.
Príkladom novodobých remixov sú anglické verzie albumov/ skladieb hudobníkov, ktorí pochádzajú z iných ako anglofónnych krajín, ako sú napríklad albumy remixov: "The Remixes" - Shakira, alebo "Hits Remixed" – Thalía atď., keď nejde iba o skladby, ktoré majú nahradiť ich pôvodné verzie (tzv. coververzie originálnych skladieb). Úpravy remixovaním skladieb týchto albumov sú zámerne robené pre dosiahnutie odlišnosti a atraktívnosti a rozšírenie svojho portfólia pre potencionálnych zberateľov diskografie interpreta.
Pohľad na remix kultúru v posledných rokoch spopularizoval Kirby Ferguson svojim dokumentárnym dielom „Everything is a Remix“. Ferguson sa v roku 2011 a tiež počas populárnej TED talk série vyjadril, že všetko, čo nazývame originál, je remix, už postavený na existujúcich materiáloch. Tvrdí, že ak by bolo všetko duševné vlastníctvo ovplyvnené inými kúskami prác, autorské práva by boli zbytočné.
Námer

Námer alebo (najmä ak je kladný aj) elevácia je uhol vo zvislej rovine medzi vodorovnou rovinou prechádzajúcou zbraňou či zameriavačom a osou zbrane (=os vývrtu hlavne uvažovaná ako priamka) či zameriavača, resp. pri palebných či zameriavacích prístrojoch maximálny takýto uhol, ktorý daný prístroj umožňuje. Záporný námer sa niekedy označuje aj ako depresia.
Odmer

Odmer je uhol vo vodorovnej rovine medzi osou zbrane (=os vývrtu hlavne uvažovaná ako priamka) či zameriavača a hlavným smerom streľby, resp. pri palebných či zameriavacích prístrojoch maximálny takýto uhol, ktorý daný prístroj umožňuje.
Granville

Granville môže byť:
Purizmus (pamiatková starostlivosť)

Purizmus alebo puristická metóda (z fr. pur = čistý) je obnova ("očistenie") historického objektu do hypotetického stavu určitého vybraného obdobia jeho existencie (najčastejšie gotiky). V praxi to znamená odstránenie detailov, konštrukcií, častí stavby alebo aj celých stavieb a/alebo naopak doplnenie chýbajúcich častí aj bez presnej dokumentácie o týchto častiach. Purizmus bol rozšírený najmä v 19. storočí.
Rating

Rating (z angl. "stanovenie sadzieb") môže byť:
Synodický deň

Synodický deň je časová jednotka, ktorá je definovaná ako čas, za ktorý sa planéta otočí okolo svojej osi vzhľadom na teleso, ktoré obieha, čo je najčastejšie hviezda, napríklad Slnko.
Je to napríklad čas od východu Slnka po východ Slnka, pričom siderický deň je čas od východu hviezdy po východ hviezdy. Tieto časy sú odlišné, pretože planéta sa s rotáciou pohybuje aj okolo centrálneho telesa a tým sa mení aj jej poloha vzhľadom na hviezdu.
Vatikánske euromince

Vatikánske euromince sú euromince s vatikánskym motívom. Vydáva ich Vatikánsky úrad pre filatelistiku a numizmatiku () a sú oficiálnou menou Vatikánu. 
Každá z doterajších sérií zobrazuje na minciach všetkých nominálnych hodnôt rovnaký motív - portrét úradujúceho pápeža, nápis „CITTÀ DEL VATICANO“ (taliansky mesto Vatikán), 12 hviezd symbolizujúcich Európsku úniu a rok, kedy boli vyrazené. V období sedisvakancie bol portrét pápeža nahradený emblémom pápežskej kancelárie. V roku 2010 sa krajina dohodla, že množstvo mincí, ktoré môže vyraziť je obmedzené na 2 300 000€ ročne, pričom aspoň 51% mincí musí ísť do obehu. Zároveň sa dohodla, že každých 5 rokov bude toto množstvo preskúmané . Vatikán vyrazil viacero sérií svojich mincí:
Táto verzia euromincí sa razila do smrti pápeža Jána Pavla II. 2. apríla 2005 a niesla jeho portrét. Motív navrhol sochár Guido Veroi a vyryl Uliana Pernazza
Po smrti pápeža Jána Pavla II. nastalo obdobie sedisvakancie, kedy sa razili mince s motívom emblému pápežskej kancelárie (dva skrížené kľúče pod dáždnikom a znak kardinála - komorníka, ktorým bol v roku 2005 Eduardo Martínez Somali. Všetky motívy navrhla sochárka Daniela Longo, mince nominálnej hodnoty 1 a 20 centov vyryl Maria Angela Cassola, mince 2 a 50 centov Luciana De Simoni, mince 5 centov a 1 euro Ettore Lorenzo Frapiccini a mince 10 centov a 2 eurá Maria Carmela Colaneri.
Na tretej sérii euromincí je zobrazený portrét pápeža Benedikta XVI.. Vatikán vypustil nové euromince do obehu prvýkrát 27. apríla 2006. Motívy tretej série navrhla tiež sochárka Daniela Longo a aj rytci mincí zostali rovnakí, ako pri druhej sérii. Konkrétne 1 a 2 vyryl Luciana De Simoni, mince 5 centov a 1 euro Ettore Lorenzo Frapiccini, mince 10 centov a 2 eurá Maria Carmela Colaneri, mince 20 centov a 50 centov Maria Angela Cassol.
Na štvrtej sérii euromincí je z troch rôznych uhlov portrét pápeža Františka.
Na poslednej sérii nebude na prianie pápeža Františka nezobrazený tradične jeho portrét z dôvodu toho, že nechce byť spájaný so žiadnou iniciatívou komerčného charakteru. Táto zmena je v rozpore s pravidlami, pretože zmena môže nastať len pri zmene hlavy štátu alebo po 15 rokoch. 
Dvojeurové pamätné mince.
Detaily sa nachádzajú v príslušnej sekcii.
Zberateľské neobehové mince.
5 eurové pamätné mince.
Materiál: 92,5% striebro; Priemer mince: ; Hmotnosť: 18 g 
10 eurové pamätné mince.
Materiál: 92,5% striebro; Priemer mince: ; Hmotnosť: 22 g 
Materiál: 91,7% zlato; Priemer mince: ; Hmotnosť: 3 g 
20 eurové pamätné mince.
Materiál: 91,6% zlato; Priemer mince: ; Hmotnosť: 6 g 
Materiál: 92,5% striebro; Priemer mince: ; Hmotnosť: 26 g 
50 eurové pamätné mince.
Materiál: 91,7% zlato; Priemer mince: ; Hmotnosť: 15 g 
100 eurové pamätné mince.
Materiál: 91,7% zlato; Priemer mince: ; Hmotnosť: 30 g 
200 eurové pamätné mince.
Materiál: 91,7% zlato; Priemer mince: ; Hmotnosť: 40 g
Monacké euromince

Monacké euromince sú euromince s monackým národným motívom. Doteraz boli vydané dve série mincí, každá s inými motívmi. 
Prvá séria mincí bola vydávaná, keď bol na tróne Rainiera III. Na minciach nominálnej hodnoty 0,01 €, 0,02 € a 0,05 € je erb monackého kniežatstva. Na minciach hodnoty 0,10 €, 0,20 € a 0,50 € je to pečať monackého kniežatstva. Na minci 1€ sú portréty kniežat Rainiera III. a Alberta II., na 2€ minci to bol portrét Rainiera III. Na všetkých minciach je nápis „MONACO“, 12 hviezd symbolizujúcich Európsku úniu a rok vyrazenia.
Potom, čo Albert II. nastúpil na trón, boli schválené nové motívy na minciach a prvé nové mince boli vydané v decembri 2006. Mince najmenšej nominálnej hodnoty sa nezmenili, stále obsahujú erb monackého kniežatstva. Na minciach stredných hodnôt (0,10 €, 0,20 €, 0,50 €) sa nachádza monogram kniežaťa Alberta II. a na minciach 1 a 2 eurá portrét Alberta II. Zmenilo sa umiestnenie nápisu „MONACO“, roku vydania a znaku mincovne z vonkajšieho kruhu do vnútornej časti, podľa odporúčaní Európskej únie. 
Monako nemá vlastnú mincovňu preto si mince razí vo Francúzskej mincovní, v Paríži. V roku 2012 sa krajina dohodla, že množstvo mincí, ktoré môže vyraziť je obmedzené na 2 340 000€ ročne, pričom minimálne 80% mincí musí ísť do obehu. Zároveň sa dohodla, že každých 5 rokov bude toto množstvo preskúmané .
Dvojeurové pamätné mince.
Detaily sa nachádzajú v príslušnej sekcii.
Zberateľské neobehové mince.
5 eurové pamätné mince.
Materiál: 90% striebro; Priemer mince: ; Hmotnosť: 12 g 
10 eurové pamätné mince.
Materiál: 90% striebro; Priemer mince: ; Hmotnosť: 25 g 
Materiál: 90% zlato; Priemer mince: ; Hmotnosť: 3,22 g 
20 eurové pamätné mince.
Materiál: 90% zlato; Priemer mince: ; Hmotnosť: 6,45 g 
100 eurové pamätné mince.
Materiál: 90% zlato; Priemer mince: ; Hmotnosť: 32 g
Andorrské euromince

Andorrské euromince sú euromince s národným andorrským motívom na rube. Hoci Andorra prijala euro 1. januára 2002 (urobila tak jednostranne, bez akejkoľvek predchádzajúcej dohody, podobne ako Čierna Hora a Kosovo).
Andorra nie je členom Európskej únie ani Európskej menovej únie a ani menovej únie s Francúzskom ani Španielskom, čo pravdepodobne súvisí s tým, že do roku 1993 nemala dostatočnú ústavu. V súčasnosti vyjednáva s Európskou úniou o práve raziť obmedzený počet euromincí. Tri ostatné európske mikroštáty, ktoré nie sú členmi EÚ, Monako, San Maríno a Vatikán, boli v rovnakej situácii ako Andorra, keď používali meny okolitých štátov, ktoré prijali euro, ale na rozdiel od Andorry sa im podarilo dosiahnuť dohodu s EÚ o práve raziť vlastné euromince.
V roku 2003, Andorra požiadala o právo raziť vlastné mince. V roku 2004 Rada Európskej únie prijala postup pri vyjednávaniach s Andorrou. Rokovania odvtedy prebiehali, najprv bola očakávaná dohoda do roku 2008, neskôr 2012, ale boli opakovane prerušované. Tieto prekážky boli čiastočne spôsobené zlými vzťahmi prameniacimi z ekonomického štatútu Andorry ako daňového raja. Menová dohoda bola dosiahnutá vo februári 2011, a podpísaná 30. júna 2011. Po ratifikácii, dohoda umožní používať "euro" ako oficiálnu menu Andorry a bude jej dovoľovať vyraziť až 2,4 milióna vlastných euromincí, počnúc 1. júlom 2013, ak vyhovie všetkým zmluvným podmienkam. Andorrský premiér však v októbri 2012 prehlásil, že pravdepodobnejší dátum prvej emisie euromincí je rok 2014.
Andorrské mince z roku 2014, 2015 a 2017 boli razené vo Francúzskej mincovni, v roku 2016 v Španielskej mincovni.
Dvojeurové pamätné mince.
Detaily sa nachádzajú v príslušnej sekcii.
Zberateľské neobehové mince.
5 eurové pamätné mince.
Materiál: ?% striebro; Priemer mince: ; Hmotnosť: ? g 
50 eurové pamätné mince.
Materiál: ?% zlato; Priemer mince: ; Hmotnosť: ? g
HMS Dreadnought (1906)

HMS Dreadnought bola bojová loď Royal Navy postavená v roku 1906. Dreadnought predstavovala natoľko veľký pokrok v námornej vojne, že jej pomenovanie sa stalo vzorom pre celú generáciu bojových lodí (tzv. dreadnoughtov), ktoré boli pomenované podľa nej, ako aj pre generáciu lodí, ktoré prekonala, ktoré sú označené ako „pre-dreadnought“.
História.
Počas Rusko-japonskej vojny v rokoch 1904-1905 sa ukázalo, že delá kalibru do  nie sú schopné prestreliť pancier na vzdialenosť nad . Námorných odborníkov prekvapilo, že námorné boje sa viedli práve z takýchto vzdialeností. Ukázalo sa, že delostrelectvo stredných kalibrov je proti pancierovaným ťažkým lodiam bezcenné. Reakcia anglickej admirality bola neobyčajne rýchla a už roku 1906 bola spustená na vodu radová loď HMS Dreadnought, ktorá poslala všetky radové lode do histórie. Išlo o tak významnú loď, že podľa nej bola nazvaná celá kategória radových lodí. Bola vyzbrojená desiatimi delami kalibru . Dosahovala na tú dobu veľmi vysokú rýchlosť, až 18 uzlov a bola silne pancierovaná. Všetky existujúce radové lode boli okamžite zastarané.