burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Dešperát

Dešperát je zúfalý človek v beznádejnej situácii, ochotný urobiť čokoľvek.
Despotizmus

Despotizmus je neobmedzená vláda, krutovláda charakterizovaná násilím a bezprávím voči poddaným. Despotizmus nastáva vtedy, keď sa krajina alebo národ ocitli pod mocou tyrana (despotu), čiže vládcu, ktorý vládne bez väčšieho záujmu o podporu verejnosti, ba dokonca ani o skutočné potreby svojho obyvateľstva. Pôvodne, v starom Grécku, výraz "turannos" nemal negatívny nádych, lenže podobne ako neskôr v prípade nemeckého slova Führer stačil jediný nehodný nositeľ toho titulu a dovtedy neutrálny termín sa zaradil medzi odiózne. Slovom "turannos" spočiatku označovali človeka, ktorý sa nezákonným spôsobom zmocnil vlády. Modernejší obsah v zmysle diktátorskej moci pribralo toto slovo až neskôr. Aj tak však určenie rozdielu medzi "normálnym" panovníkom a despotom, býva veľmi subjektívne. V 18. storočí barón de Montesquieu vo svojom diele Duch zákonov videl tento rozdiel v tom, že panovník sa pridržiava zákona a tradícii, kým despotova vláda je svojvoľná a nevypočítateľná. No zároveň je pravda aj to, že nemálo panovníkov (napr. Ľudovít XIV. alebo anglický kráľ Karol II.) toto rozhranie prekročilo. 
Despotovia si svoj nárok na moc zvyčajne odôvodňujú legálnymi alebo morálnymi argumentmi, často na základe nejakej totalitnej alebo autoritárskej ideológie (marxizmus-leninizmus, arabský socializmus, fašizmus), niekedy prebranej zvonka, inokedy domácej. Nie každý totalitný či autoritársky štát je však automaticky despotický. Niektoré štáty ako Čína po Mao Ce-tungovi alebo Sovietsky zväz po Josifovi Stalinovi, mali viacero vodcov ktorí vládli kolektívne formou oligarchie.
Destilát

Destilát môže byť:
Deštrukcia

Deštrukcia môže byť:
Antoine Louis Claude Destutt de Tracy

Antoine Louis Claude Destutt de Tracy (* 20. júl 1754, Paríž, Francúzsko – † 9. marec 1836, Paríž) bol francúzsky filozof, ktorý pokračoval v osvietenských snahách najmä v svojej koncepcii ideológie, ktorú chápal ako kritickú vedu o ideách.
Desublimácia

Desublimácia je termodynamický proces, pri ktorom dochádza k prechodu látky z fázy plynnej do fázy tuhej. Opakom desublimácie je sublimácia.
Desynonymizácia

Desynonymizácia je sémantický proces v slovnej zásobe spočívajúci vo významovej diferenciácii výrazov, opak synonymizácie, spolu s ktorou tvorí diachronickú kategóriu (podobne ako napr. homonymizácia a dehomonymizácia). Desynonymizácie je charakteristickým rysom odbornej terminológie (kým sa nedôjde k terminologickej diferenciácii sémanticky preťaženého a príliš frekventovaného základu).
Do anglickej jazykovedy uviedol teóriu desynonymizácie (i samotný termín desynonymizácia) anglický romantický filozof a básnik Samuel Taylor Coleridge, pravdepodobne pod vplyvom nemeckých filológov. Vysvetľoval ňou postupný vývoj jazyka z jeho primitívnej podoby tvorenej niekoľkými zvukmi do komplexného systému, akým bola napr. angličtina, čo značne kontrastovalo s vtedy rozšírenou „božskou teóriou“ o pôvode jazyka, podľa ktorej bol jazyk (napr. hebrejčina) človeku daný Bohom v dokonalej podobe a ďalším vývojom sa len degeneroval. Coleridge ako príklad desynonymizácie v angličtine uvádzal napr. "fancy" a "imagination".
Detail

Detail je podrobnosť alebo jednotlivosť.
Detailný

Detailný je týkajúci sa podrobností, jednotlivostí, obsahujúci podrobnosti, podrobný.
Determinácia

Determinácia (z lat.) môže byť:
Determinandum

Determinandum (lat.) je to, čo je determinované, určované.
Determinans

Determinans je to, čo determinuje, určuje niečo iné.
Determinant

Determinant môže byť
Determinanta

Determinanta je určujúca zložka alebo určujúci činiteľ.
Mechanistický determinizmus

Mechanistický determinizmus je učenie, ktoré vylučuje náhodu (neuznáva jej existenciu) a uznáva iba existenciu absolútnej nevyhnutnosti.
Technologický determinizmus

Technologický determinizmus je sociálno-filozofická koncepcia, podľa ktorej technické vyrobné prostriedky, t. j. stroje, mechanizmy, počítače, roboty atď., ako aj vedecky podložené technologické poznatky sú rozhodujúcim faktorom jednoznačne určujúcim všetky stránky spolocenského života, charakter a smer sociálneho rozvoja.
Detská linka záchrany v Bratislave

Detská linka záchrany v Bratislave je telefónne číslo "0820 12 12 12", na ktoré možno volať zovšadiaľ bezplatne. Hovor ide na účet volaného. Telefón vyzváňa od rána. Psychológovia, špeciálni ppedagógovia a študenti psychológie, špeciálnej pedagogiky i medici majú službu každý deň od druhej popoludní do deviatej večer. Trojice sa striedajú po štyroch hodinách. Za mesiac zaznamenali 5500 hovorov. Problémových telefonátov bolo vyše 900.
Tí, ktorí majú záujem, stretnú sa so psychologičkou v petržalskom Centre voľného času. Je to len núdzové riešenie. Cieľom je zriadenie detského krízového centra, kde by pod jednou strechou boli linka, poradenstvo, psychoterapia i ubytovanie pre tie deti, ktoré sa nemôžu vrátiť domov, kým im hrozi tyranizovanie.
Deus ex machina

Deus ex machina je výraz, ktorý znamená doslova „boh zo stroja“. 
Latinský výraz ("deus ex māchinā", plurál "deī ex māchinīs") je doslovným prekladom z gréckeho " "ápo mēchanēs theós", (vyslovované v starogréčtine ). 
Pôvodne výraz označoval v gréckom a rímskom divadle spustenie hercov hrajúcich boha alebo bohov pomocou plošiny na javisko, aby vyriešili zložitú zápletku deja. V spojení "boh zo stroja" sa teda strojom myslí zdvíhacie zariadenie používané na tento účel. 
V prenesenom zmysle slova je to neočakávané, prudké rozriešenie zápletky deja vôbec, prípadne neočakávaná, umelá alebo nepravdepodobná postava, zariadenie alebo udalosť vložená náhle do umeleckého diela alebo drámy, aby sa vyriešila situácia alebo rozmotala zápletka (napr. hlavná postava sa zobudí a zistí, že všetko bol len sen alebo sa zrazu objaví anjel, aby vyriešil problémy). 
V širšom význame výraz zahŕňa akékoľvek vyriešenie príbehu, ktoré neberie ohľad na vnútornú logiku príbehu a je tak nepravdepodobné, že vyvolá "potlačenie nedôvery" (angl. suspension of disbelief), čím umožňuje autorovi uzavrieť príbeh nepravdepodobným, hoci možno príťažlivejším, koncom. 
V modernej terminológii "deus ex machina" znamená aj bytosť, objekt alebo udalosť, ktorá sa zrazu objaví a vyrieši zdanlivo neriešiteľnú prekážku (napr. príchod kavalérie). Klasický príklad tohto typu "deus ex machina" je Homérova "Odysea"; novším príkladom je "Smrť Andromeda" od Michaela Crichtona.
Dojem "deus ex machina" môže nastať aj z odhalenia počas príbehu, keď očividne nesúvisiace dejové línie sú spojené hlbším konceptom. V takomto prípade je neočakávaný a včasný zásah urobený skôr v zmysle príbehu, nie ako rozuzlenie. 
Starogrécky dramatik Euripides je notoricky známy používaním tohto typu dejového plánu. Prvým známym kritikom tohto plánu bol Aristoteles v jeho "Poetike", kde argumentoval, že dobrá tragédia musí zostať hodnoverná.
Deus sive natura

Deus sive natura je latinský výraz, ktorý znamená: "„Boh čiže príroda.“" Vyjadruje sa ním totožnosť boha a prírody v Spinozovej filozofii.
Deviácia

Deviácia môže byť:
Devolúcia

Devolúcia (z lat.) je:
Devotio moderna

Devotio moderna (z lat. "nová zbožnosť") je kresťanské hnutie neskorého stredoveku, ktoré sa od 14. storočia šírilo z Holandska do vtedajšej Európy. Kráčajúc ruku v ruke s kresťanským humanizmom, kladúcim dôraz na intelektuálne štúdium koreňov kresťanstva, devotio moderna prízvukovalo individuálny prístup k viere a k náboženstvu.
Za zakladateľa tohto smeru je považovaný Gerardus Veľký.
De

DE alebo de môže byť:
dE môže byť:
Théodore Dézamy

Théodore Dézamy (* 4. marec 1808, Luçon, Francúzsko - † 24. júl 1850, Lucon) bol francúzsky filozof, predstaviteľ utopického komunizmu.
Dharmšála

Dharmšála alebo presnejším prepisom Dharmšálá (po hindsky धर्मशाला) je mesto v severnej Indii v okrese Kángra, exilové sídlo 14. dalajlámu. Má 19 034 obyvateľov (2001).
Obrazová galéria.
&lt;br&gt;
Dháraná

Dháraná (sanskrit) je cvičenie sústredenosti, koncentrácia, VI. stupeň jogového výcviku v rámci aštangajogy.
Dharma

Dharma (- hlavný zaužívaný slovenský tvar, zároveň sanskritský kmeň: धर्म - dharma) alebo dharmah (-sanskritský nominatív) alebo dhamma (- v pálí) je v indickom myslení základný element skutočnosti, prirodzený zákon; to, čo udržuje, podopiera. Slovo "dharma" etymologicky pochádza z koreňa "dhr" alebo "dhar" (niesť, udržiavať, podopierať). Český indológ Vladimír Miltner prekladá slovo dharma ako "„držmo“". 
Dharma tvorí základ filozofií a náboženstiev, ktoré vznikli v Indii: hinduizmu, budhizmu, džinizmu a sikhizmu. Kto žije v súlade s dharmou, dosiahne mókšu alebo nirvánu – "vyslobodenie". 
Ako dharma sa môžu označovať aj učenia zakladateľov náboženských tradícií (Budhu, Mahávíru). Dharma môže znamenať aj náboženskú povinnosť alebo spoločenský poriadok.
Dharma v budhizme.
Dharma (san., tib. čö) v budhizme označuje súbor učení ktoré sa odvíjajú od učenia historického Budhu Šákjamuniho.
Existujú rôzne kánony, napríklad Pálí kánon, tipitaka, ktorý je štandardizovaným súhrnom textov théravádového budhizmu – je nazývaný aj „tri koše“ podľa delenia textov na tri časti:
"Kandžur" je pojem, ktorý označuje 84000 učení, ktoré Budha priamo odovzdal svojim žiakom a ktoré boli po jeho smrti pred asi 2500 rokmi spísané v podobe 108 zväzkov. Tieto učenia možno rozdeliť na učenia malej cesty (hínájána), veľkej cesty (mahájána) a diamantovej cesty (vadžrajána).
K učeniam Budhu existujú komentáre, ktoré sa nazývajú "Tendžur".
Učenia, dharma, sú jeden z troch klenotov.
Dharmadhátu

Dharmadhátu (sans. "svet zákona") je:
Dharmakája

Dharmakája (-sanskritský slovný kmeň) alebo dharmakájah (-sanskritský nominatív) je v budhizme: čisté transcendentné bytie Budhu; transcendentné absolútno stav prvého stupňa rozlíšenia absolútna; absolútne kozmické bytie, ktorého telesnosť sa podobá nekonečnému hviezdnemu oblaku, z ktorého neskôr vzniká hviezdny systém. Prvé vzniknutý kozmický jas, ktorý sa postupne pretvára vo hviezdny systém. Večná múdrosť osebe, nepredstaviteľná a neznázorniteľná, i keď v mnohých symboloch znázorňovaná a predstavovaná. Prasvetlo bez začiatku, konca a farby alebo dokonalá Prázdnota či dokonalé osvietenie.
Dharmakáju možno prirovnať brahmanu v hinduizme a k tomu, o taoizmus označuje ako tao.
Dharmačakra

Dharmačakra (-sanskritský kmeň; písmom dévanágarí: धर्मचक्र) alebo dharmačakram (-sanskritský nominatív) je symbol reprezentujúci dharmu. Symbolizuje otáčanie sa kolesa zákona, kolobeh životov, proces reinkarnácií, rozhodujúcim faktorom ktorého je karma.
V Unicode existuje definícia symbolu dharmačakra a nazýva sa „Koleso Dharmy“. Reprezentácia je U+2638 (☸).
Dhátu

Dhátu (sans., pálij.) je oblasť, svet, element - napr. dharma-dhátu.
Dhjána

Dhjána (-sanskritský kmeň) alebo dhjánam (-sanskritský nominatív) je VII. stupeň aštangajogy: cvičenie prehĺbenej sústredenosti, meditácia - ničím nerušený tok obsahu vedomia, rozjímanie.
Dhjána
je stav bez myslenia, stav úplného ticha, keď vedomie funguje, ale nemá obsah. Je ako zrkadlo, v ktorom sa nič neodráža. Vedomie existuje, ale ničím sa nezaoberá. Dhjána je stav vedomia bez myslenia.
Dhjánibudha

Dhjánibudha (sans.) je vo vadžrajánovom budhizme nadzmyslový budha, ktorý vznikol z rozjímania kozmickej múdrosti personifikovanej ako tzv. ádhi-budha. Je symbolom rôznych vidov precitnutého vedomia, predstavuje jeden z rôznych prejavov toho istého Budhovho princípu. Existuje päť dhjánibudhov:
Dhjánibudhovia zohrávajú významnú úlohu v ikonografii (mandalách). Prisudzujú sa im rozličné atribúty a sféry pôsobnosti ako napr. živel, farba, znak, zviera a pod.
Dhúpa

Dhúpa (sans.) alebo dhúpema (po tibetsky) je tá, ktorá nesie kadidlo, ženský bódhisattva, sprievodkyňa dhjánibudhu Ratnasambhavu.
Diachrónia

Diachrónia (gr.) je časová rozdielnosť, postupnosť; časový vývin, ktorým niečo dospelo k svojmu
súčasnému stavu, časový vývin pri skúmaní javov, sledovanie, pozorovanie, skúmanie javov v časovom vývine, opak: synchrónia.
Jazyková diachrónia.
Jazyková diachrónia je časová vývinová postupnosť jazykovej sústavy a jej prvkov. Pomenovanie jazyková diachrónia sa značne kryje s významom pomenovania jazyková história. Pojem história sa však chápe v užšom a širšom zmysle. Pod históriou v užšom zmysle rozumieme to vývinové obdobie spoločnosti a jazyka, z ktorého sú zachované písané pamiatky o spoločnosti a jej jazyku. Potom staršie vývinové obdobie spoločnosti a jazyka, z ktorého niet písaných pamiatok, je predhistorické obdobie. Podľa toho členíme jazykovú diachróniu na:
Diafónia

Diafónia (gr.) môže byť:
Diafora

Diafora (gr.) alebo anakláza je rečnícke zdôrazňovanie, zdôraznenie rozdielov.
Diagnostikovanie

Diagnostikovanie je identifikácia stavu systému alebo zistenie príčin javu.
Diagram

Diagram (gr.) môže byť
Syntaktický diagram

Syntaktický diagram je diagram slúžiaci na grafické znázorňovanie bezkontextových gramatík.
Dieréza

Dieréza (z gr. διαίρεσις "diairesis" - rozdelenie, oddelenie, rozlíšenie) môže byť:
Dialektický

Dialektický (gr.) je
Eristická dialektika

Eristická dialektika je metóda vyhrocovania sporov. Umenie vedenia sporu.
Eristická dialektika je tiež kniha Arthura Schopenhauera.
Materialistická dialektika

Dialektika materialistická je metóda skúmania javov z hľadiska objektívne existujúcich (t. j. nezávisle od vedomia) hybných síl ich pohybu alebo vývoja, vzájomnej súvislosti, nepretržitosti pohybu a prechodu zmien kvantitatívnych v kvalitatívne.
Paradoxná dialektika

Paradoxná dialektika je interpretácia dialektického protirečenia ako rozumom neriešiteľnej apórie, paradoxu, antinómie. Paradoxná dialektika stavia na intuitívnom vhľade, viere, prežívaní protirečenia. Paradoxná dialektika je koncipovaná často na pomedzí vedy a náboženstva. Najväčší vplyv na súčasnú paradoxnú dialektiku má Søren Kierkegaard.
Transcendentálna dialektika

Transcendentálna dialektika je podľa Kanta je druhá časť transcendentálnej logiky; kritika hyperfyzického používania umu a rozumu a odhaľovanie falošného zdania jeho neopodstatnene trúfalosti.
Dialektológia

Dialektológia je disciplína jazykovedy, ktorá skúma teritoriálne dialekty.
Dialela

Dialela je definícia kruhom, keď pojem definujeme jeho synonymom, t. j. slovom, ktoré má ten istý význam, napr. 'apetít je chuť k jedlu'.
Platónsky dialóg

Platónsky dialóg je žáner filozofickej literatúry a esejistickej literatúry; zakladá sa na psychologickej účinnosti bezprostrednej konfrontácie protikladných mienok a názorov (ide teda o dialóg kontroverzného typu), ktorý má viesť k poznaniu pravdy. Vývoj platónskeho dialógu sa začína u Sokrata, ohlasom ktorého slávnych dialógov (nefixovaných zápisom a známych len z druhej ruky, najmä zo Xenofónových Spomienok na Sorkata) boli pocetné literárne dialógy jeho žiakov a nasledovníkov, z ktorých najvýznamnejší je Platón. Podľa Platona dostal tento záner aj pomenovanie.
Dialogizand

Dialogizand je osoba vedúca dialóg.
Dianie

Dianie je dej, prechádzanie z jedného stavu do iného, napr. zo stavu nebytia do stavu bytia alebo zo stavu bytia do stavu nebytia, zo stavu jednej určenosti do stavu inej určenosti. Základným prvkom diania je udalosť.
Podľa Aristotela je dianie to, v čom je neustále všetko súcno, zmeny prebiehajúce v čase; dianie pritom sleduje líniu od neurčitosti k pozitívnej forme a od nej k forme vyššieho stupňa dokonalosti. Toto dianie má svoj účel a cieľ entelechia. Každý jav má pritom svoju príčinu (princíp kauzality), čo navodzuje pojem prvého hýbateľa (boha).
Podľa eleatov je dianie prelud zmyslov, ktorý možno vyvrátiť myslením. 
Podľa Hegela je dianie v podstate pohyb pojmu; vytvára ho dialektická syntéza bytia a ničoty.
Duševné dianie

Duševné dianie alebo psychika je súbor procesov a prejavov, ktoré prebiehali alebo prebiehajú v našom vedomí ako naša osobná, subjektívna skúsenosť (napr. vnímanie, myslenie, pamäť, city). Duševné dianie podmieňuje a usmerňuje naše konanie a zúčastňuje sa na utváraní našej osobnosti. Tvorí neustále jediný dynamický celok, z ktorého sa dajú jednotlivé zložky vyčleniť iba umele, s cieľom lepšie ich poznávať. Do duševného diania sa zahrnujú aj niektoré duševné pochody, ktoré sa môžu odohrávať i mimo nášho vedomia.
Významové dianie

Významové dianie je podproces procesu poľudšťujúceho manifestovania sa sveta vo vedomí alebo bytí človeka.
Diapír

Diapír (z gr. "diapeirein" – "prepichnúť") je geologická štruktúra, vo všeobecnosti mobilná masa, ktorá intruduje do nadložných vrstiev. Najčastejšie to sú intrúzie, ktoré prerazili cez nadložné vrstvy starších hornín, no diapír môže ozačovať aj relatívne chladné telesá (napr. soľné dómy, a bahnové diapíry).
Diapíry sú pohybujú smerom nahor pozdĺž oslabených zón, príp. zlomov vďaka svojej menšej hustote voči okoliu. V podstate ide o aplikáciu Archimedovho zákona, celý proces sa nazýva diapirizmus.
Ako už bolo spomenuté vyššie, najčastejšie typy diapírov sú vulkanického pôvodu. V prípade, že ide o výstup roztavených hornín z hranice plášťa na povrch v horúcich škvrnách, hovoríme o tzv. "plášťových diapíroch". V prípade rýchlo vystupujúcich, fluidami nasýtených magiem v úzkych komínoch zo zemského plášťa hovoríme o diatrémach. Príčiny a mechanizmus pohybu materiálu v diatrémach však nie je totožný s príčinami pohybu diapírov.
Štruktúry vytvorené soľnými dómami majú dosť doležitý ekonomický význam, nakoľko sú často "„pascou“" na zachytávanie prírodných uhľovodíkov – ropy a zemného plynu.
Termín diapír zaviedol rumunský geológ Ludovic Mrazec (potomok českých prisťahovalcov, pôvodne Mrázek), ktorý ako prvý pochopil princípy soľnej tektoniky a plasticity.
Diárium

Diárium je latinský výraz pre stredoveký svetský odborný prozaický žáner - denník, denný záznam vyznamných udalostí.
Diasystém

Diasystém je systém zahřňajúci viacero podsystémov rovnakého typu.
Dichotómia

Dichotómia (gr.) môže byť:
Dictum de omni et de nullo

Dictum de omni et de nullo (lat.) je výpoveď o všetkom a o ničom.
Záverové pravidlo, ktoré hovorí: "Čo platí o rode, platí o druhu a o jednotlivom; čo neplatí o nijakom jednotlivom, neplatí ani o druhu a rode."
Dictum de omni et nullo

Dictum de omni et nullo je latinský výraz, ktorý znamená: „povedané o všetkom a o ničom“.
Všeobecná didaktika

Všeobecná didaktika je pedagogická disciplína, ktorá skúma všeobecné riešenia problémov cieľa, obsahu, metód a organizačných foriem vo vyučovaní.
Didaktogénia

Didaktogénia alebo pedagogénia je negatívne pôsobenie na osobnosť jedinca zo strany pedagóga, vedúceho tímu, pracovnej skupiny a iné. Môže viesť aj k chorobe,
napr. k neuróze.
Didiploid

Didiploid (gr.) je v genetike organizmus alebo jedinec so zdvojenou súpravou chromozómov.
Diel

Diel môže byť:
Dielňa

Dielňa (hovorov zastarano: varkštat, varštat, varštať, varštak, verkštat, verštat, verštať, verštot, zastarano pre niektoré povolania oficína) môže byť:
Dielo

Dielo je niečo, čo je vypracované, výsledok námahy, namáhavej práce;
výtvor výsledok tvorby; artefakt, ktorý je odlišný od toho, čo v realite zatiaľ existuje. 
Je to nová umelá realita. V okamihu, keď sa skončí jej tvorba, sa stáva nezávislou od predchádzajúcej činnosti a subjektu, objektom, ktorý "stačí sám sebe", svetom zloženým z prvkov sveta skutočného, ale postaveným aj proti nemu (proti pôvodnej prírode, ktorej je druhou tvárou, teda akýmsi vzdorosvetom). Historicky sa diela javia ako rozhodujúci prejav civilizácie. Ich tvorcovia do nich "zakliali" seba, svoju tvorivú subjektivitu a tvorivé úsilie, žijú v nich, hoci sami už pominuli a navždy zanikli i deje s tvorbou spojené.
Vedou o doťahovaní tvorby do jej výsledku je ponematika. Z ponematických disciplín najdôležitejšia je ponematika kultúrnosti.
Filozofické dielo

Filozofické dielo je produkt filozofie, súčasť predmetu historickofilozofického výskumu biografie filozofa, textológie, bibliografie, ponematológie a iných disciplín.
Filozofické dielo "nie je bezrozmerným priesečníkom zákonitostí alebo vplyvov. Je ohniskom, v ktorom sa pretavujú vplyvy, aby z nich vznikla nová bytnosť, ktorou je dielo. Odtiaľ význam pochopenia diel – týchto uzlových bodov kultúrnej štruktúry, faktorov vývoja, konštituujúcich súčastí duchovnej reality. Diela sú vykryštalizovanou činnosťou, sú nabité jej silou a uchovávajú si jej dialektické napätie. Filozofia, to nie sú len filozofické problémy, trendy, kategórie, ale aj diela. To sú atómy duchovnej reality. Pri rozbore nestačí odhaľovať vonkajšie a vnútorné príčiny ich genézy, prípadne ich ďalšie pôsobenie, ale spriesvitniť ich vnútornú štruktúru a objaviť v nich zrod nového." 
Karl Jaspers o filozofickom diele.
"Niekoľko málo diel filozofie je čo do ich zmyslu takých nekonečných, akými sú veľké diela umelecké. Je v nich myslené viac, než sám autor vedel. Vôbec je v každej hlbokej myšlienke uložené viacej, než môže mysliteľ sám vidieť so všetkými dôsledkami. Ale vo všetkých veľkých filozofiách je celok sám a vnáša tam nekonečno. Vo všetkých prtikladoch je prekvapivý súzvuk, taký, že sa tieto
protiklady samé stávajú vyjadrením pravdy. Je to prepletenie myšlienok, ktoré je jasné v prvom pláne, ale súčasne presvetľuje bezodné hlbiny. Sú to zázračné diela, ktoré vidíme tým lepšie, čím trpezlivejšie ich interpretujeme. Tak je to napr. s dielami Platóna, Kanta, v Hegelovej Fenomenológii ducha – ale s rozdielmi: 
U Platóna v najjasnejšom vedomí vyrovnanej formy, dokonalosti, najjasnejšieho vedenia metódy, použitia umenia pre oznámenie filozofickych právd, bez rezignácie na presnosť a pôsobivosť myšlienok. U Kanta vo veľkej poctivosti, spoľahlivosti každej vety, najkrásnejšej jasnosti. U Hegela v nepresnostiach toho, čo si dovolí myslieť, ale i v bohatosti obsahov, tvorivej sile, hľbke myslenia, napokon vo vlastnom filozofovaní neuskutočnené. To všetko je potom nahradené skôr násilím a klammi a má tendenciu k dogmatickým schémam scholastiky a k estetickému prežívaniu.
Filozofi stoja na rozličných stupňoch a sú najrôznejších druhov. Filozofickým osudom každého je to, či sa v mladosti venoval štúdiu niektorého z veľkých filozofov, ktorému dôveroval.
Dá sa povedať, že v káždom veľkom diele je obsiahnuté všetko. Jedným takým veľkým dielom sa možno prepracovať do celej šírky filozofie. Dôkladným ponorením sa do veľkých diel získame prostriedok, z ktorého a ku ktorému sa potom všetko ostatné osvetľuje. Štúdium tohto diela priťahuje všetko ostatné. Človek tak získava orientáciu v celych dejinách filozofie (alebo aspoň získava
o nich zbežnú znalosť), citácie originálnych textov v nás zanachávajú hlboké dojmy, dospievame k tušeniu toho, čo tam nie je a čo treba urobiť. Ak študujeme dôkladne a bez obmedzenia jednu vec, uchovávame si schopnosť sebakritiky čo do miery vedenia, ktoré získavame z iných druhoradých filozofickych príručiek."
"Stará rada znie, že treba študovať Platóna a Kanta, že tým sa dostaneme všetkému podstatnému."
Historické dielo

Historické dielo je objektivizovaný vývoj historického poznania a bádania. Historické dielo
je vyabstrahovaným, štylizovaným konečným produktom celého historického poznávacieho procesu, jasne postihnuteľným, evidentným faktom, ktorý poskytuje v dôsledku svojej konkrétnosti spoľahlivú základňu pre predmetnú analýzu.
Hudobné dielo

Hudobné dielo (iné názvy: skladba, hudobná skladba, kompozícia, hudobná kompozícia) je umelecké dielo, ktoré vzniká v kontexte hudobnej kultúry v dôsledku oddelenia produkcie a interpretácie hudby. Je spravidla zaznamenávané notovým písmom. Hudobné umelecké dielo však v ontologickom zmysle slova existuje iba potiaľ, pokiaľ je produkované a recipované zároveň. V písanej podobe (napr. v podobe partitúry) existuje iba potenciálne.
Literárne dielo

Literárne dielo (iné názvy: skladba, literárna skladba, slovesná skladba) je umelecký výtvor, ktorého materiálom je jazyk; stojí na priesečníku dvoch radov - radu prejavov iných umení (napr. hudobná skladba, film, socha), s ktorými je späté dominanciou estetickej funkcie, a radu prejavov jazykových, ku ktorým patrí ako útvar slovesný.
Vďaka svojmu slovesnému charakteru je literárne dielo omnoho výraznejšie oznámením medzi svojim pôvodcom (autorom) a vnímateľom (čitateľom), než je to u diel iných umení: je budované z prvkov samých osebe komunikatívnych, t. j. z repertoáru najbežnejšieho prostriedku ľudskej komunikácie, prirodzeného jazyka. Stáva sa tak nielen súčasťou komunikačného procesu, v ktorom podobne ako diela iných umení sporostredkuje medzi svojim pôvodcom a vnímateľom, ale súčasne v sebe komunikačný proces zahrňuje: v jazykových vypovediach, ktoré literárne dielo vytvárajú, je realizovaný alebo implikovaný hovoriaci a vnímateľ fiktívny (rozprávač, lyrický subjekt, adresát ako súbor požadovaných schopností porozumenia), teda "hovoriaci" a "vnímateľ" s reálnym pôvodcom a čitateľom diela nestotožniteľný.
Literárne dielo v semiotike.
Literárne dielo je zvláštny druh znaku. Špecifickosť literárneho diela ako znaku spočíva v tom, že je schopné vyjadrovať určité významy (konotácie), ktoré stoja nad významom bezprostredne komunikovaným (sprostredkovaným, oznamovaným). Metafora označuje (denotuje) nejaký predmet alebo dej, ale zároveň obsahuje ďalší význam: básnický vzťah ku skutočnosti (konotácia). Možno ju definovať (vymedziť jej pojem) ako prenesenie významu určitého pojmu na iný pojem (resp. ako obrazné vyjadrenie všeobecného pojmu alebo použitie slova v prenesenom zmysle).
Mimoliterárne dielo

Mimoliterárne dielo je výtvarné dielo, hudobné dielo ap.
Sochárske dielo

Sochárske dielo alebo socha je hmotné trojrozmerné dielo, ktoré je výtvorom cielenej činnosti umelca (nazývaného sochár).
Delenie 1:
Delenie 2:
Vedecké dielo

Vedecké dielo je výtvor vedeckej tvorby. Spravidla sa jedná o vedeckú publikáciu. Môže mať aj formu databázy, kartografického diela a pod.
Výtvarné dielo

Výtvarné dielo je výtvor výtvarného umenia, ako napr. sochárske dielo.
Alwin Diemer

Alwin Diemer (* 16. apríl 1920, Eisenberg (Pfalz), Nemecko – † 25. december 1986, Düsseldorf) bol nemecký filozof, profesor v Düsseldorfe.
Zaoberal sa problematikou vývinu fenomenológie, hermeneutiky a ďalších filozofických smerov, výskumom typov filozofie, všeobecnou teóriou vedy, ako aj historicko-systematickými pokusmi o dokumentáciu filozofie pomocou moderného spracúvania údajov.
Dierkavce

Dierkavce (iné názvy: dierkovce, zriedkavo foraminifery; lat. "Foraminifera, Foraminiferida") sú taxón (často klasifikovaný ako rad a podobne) prvokov. Predstavujú ho hlavne mikroskopické morské živočíchy. Niektoré dierkavce sú však veľké a viditeľné voľným okom.
Prvé nálezy dierkavcov dokumentoval Robert Hook v roku 1665. Taxón Foraminifera prvýkrát opísal a systematicky ho zatriedil Alcide d'Orbigny v roku 1826.
Jednobunkovú alebo viacbunkovú schránku z rozličného materiálu vypĺňa protoplazma, ktorá z nej čiastočne vystupuje ústím alebo drobnými pórmi. Dierkavce sa vyskytujú od prvohôr dodnes. Mnohé rody sa v určitých obdobiach mimoriadne rozšírili, ich schránky mali podiel na tvorbe hornín (rod Fusulina v karbóne, Discocyclina a numulity v paleogéne). Na niektorých skupinách dierkavcov je založená jemná stratigrafia druhohôr (napr. rody Globotruncana, Orbitoides) a treťohôr (numulity, Miogypsina, Globorotalia), viaceré rody žijú v dnešných moriach (rod Globigerina).
Na základe ekológie, resp. stratégie života a z nich vyplývajúcich tvarových odlišností, sa rozlišujú bentické (žijú na dne vodných plôch) a planktonické druhy (voľne sa vo vode vznášajúce). Veľkosť ich schránok sa líši od 100 μm po niekoľko cm.
Dies, a quo

Dies, a quo () je deň (lehota, termín), od ktorého sa ráta, napr. od ktorého beží právny nárok.
Dies, ad quem

Dies, ad quem (lat.) je deň (lehota, termín), do ktorého sa ráta (napr. je nepremlčané právo).
Dieťa

Dieťa je nedospelý človek vo veku do 15 rokov v širšom zmysle akýkoľvek priamy potomok nejakého rodiča.
Obdobia detstva.
Rôzni autori používajú rôzne spôsoby členenia detstva. Jedným z nich je napríklad toto:
Sexuálne zneužívanie

Sexuálne zneužívanie je vnucovanie nežiaduceho sexuálneho aktu jednou osobou druhej.
Sexuálne zneužívanie dieťaťa.
Sexuálne zneužívanie dieťaťa je akýkoľvek vzťah medzi dieťaťom a dospelou osobou, ktorého zámerom je zneužiť dieťa za sexuálnym účelom. Sexuálne zneužívanie zahŕňa všetky aktivity, pri ktorých je dieťa zneužité na sexuálnu stimuláciu či ukájanie inej osoby ako (no nielen): odhaľovanie sa pred dieťaťom, odhaľovanie genitálií dieťaťa, hladkanie, sexuálne obťažovanie a donucovanie; sexuálnym zneužívaním je aj keď iná osoba dovolí dieťaťu sledovať pornografiu alebo sexuálne aktivity, alebo ho k sledovaniu priamo pobáda. Podľa Vlčkovej (2001) sexuálne zneužívanie zahŕňa akékoľvek dotýkanie, styk, či vykorisťovanie kýmkoľvek, komu bolo dieťa zverené do starostlivosti alebo kto sa dostal s dieťaťom do nejakého kontaktu.
Objekty sexuálneho zneužívania detí.
Objektom intrafamiliárneho i extrafamiliárneho zneužívania sa môžu stať deti všetkých vekových kategórií – od najútlejšieho veku až do 15. roku ich života (Vlčková, 2001). Výskum v zariadeniach pre výkon väzby na Slovensku, objektom ktorého boli jedinci odsúdení podľa § 242 a § 245, ukázal, že kým pedofilne orientovaní páchatelia sa zameriavajú na deti do 10. roku života, objektom záujmu incestne orientovaných páchateľov sú predovšetkým deti 13 – 15 ročné. Pričom neexistuje typický obraz páchateľa z hľadiska jeho osobnostných alebo sociálnych charakteristík. Najčastejšie zneužívanými deťmi sú dievčatá, pričom chlapci predstavujú asi 20% podiel zo všetkých zneužívaných detí. Bass a Davis (1988) uvádzajú, že do osemnástich rokov je sexuálne zneužité každé tretie dievča a každý siedmy chlapec.
Formy sexuálneho zneužívania.
Pri všetkých nasledovných činnostiach sa jedná o "nedobrovoľné", "nanútené" akty, prípadne o akty s dieťaťom.
Týranie detí

Týranie detí je dopúšťanie sa násilia, alebo ubližovanie deťom rôznym spôsobom. 
Týrané a psychicky deptané dieťa býva chronicky unavené, nevyspaté, nepokojné, často agresívne, zaostáva vzrastom a býva aj často choré.
Týraním môže byť aj to, čo na pohľad vyzerá ako starostlivosť. Prehnané nároky na dieťa citovo vydierané známym "ak ma ľúbiš" alebo pobádanie na spôsob "ty nič nedokážeš" sa klasifikuje ako psychické vydieranie.
Dietológia

Dietológia je náuka o životospráve.
Dietrich Teodor z Freibergu

Dietrich Teodor z Freibergu alebo Dietrich z Freibergu alebo Theodoricus Teutonicus (* ok. 1250 – † 1310/1311) bol stredoveký nemecký filozof, mystik, teológ a prírodovedec, žiak Alberta Veľkého.
Josef Dietzgen

Josef Dietzgen (* 9. december 1828, Stadt Blankenberg, Nemecko – † 15. apríl 1888, Chicago, Illinois, USA) bol nemecký filozof, nadväzujúci na Feuerbachov materializmus.
Dievča

Dievča alebo zriedkavo puella (z lat.) je:
Diferencia

Diferencia môže byť:
Ontologická diferencia

Ontologická diferencia je rozdiel medzi súcnom a bytím. Bytie nie je redukovateľné na súcno, hoci sa každého súcna nejako týka. Tematizovať bytie a jeho zmysel predpokladá predbežnú tematizáciu súcna v jeho odkazovaní na to, čo mu jeho súcnosť umožňuje, ale čo sa v nej nevyčerpáva, čo sa skrýva za jej zjavnosťou.
Špecifická diferencia

Špecifická diferencia je to, čím sa od seba odlišujú druhy.
Diferenciácia

Diferenciácia (lat.) alebo v niektorých kontextoch aj diferencovanie môže byť:
Diferenčný

Diferenčný (lat.) je
Diferencované

Diferencované (lat.) je rozlíšené, rozrôznené.
Diferent

Diferent (z lat.) je dištinktívny príznak vlastný fonéme.
Diferentnosť

Diferentnosť (lat.) je rozdielnosť, odlišnosť; odlišovanie, zmysel pre špecifiku.
Diferentný

Diferentný (lat.) je
Differentia specifica

Differentia specifica (lat.) je druhový rozdiel, charakteristická zvláštnosť.
Dificilita

Dificilita (lat.) je ľahšia porucha správania. Postihnutý má pri nej problémy s prispôsobením sa sociálnemu prostrediu a vzťahom v rodine a v spoločnosti.
Dificilný

Dificilný (lat.) je ťažko uskutočniteľný; ťažký.
Diflex

Diflex je druh kombinovanej gumy na podošvy, pozostávajúcej z tenkej nášľapovej
monolitnej vrstvy a z hrubšej vrstvy ľahčenej gumy vystuženej vysokostyrénovým kaučukom.
Difúzia

Difúzia je:
Difúzia kultúry

Difúzia kultúry je proces, pri ktorom kultúrne elementy spoločnosti (inštitúcie, technické invencie, prípadne celá kultúra)
prechádzajú do inej spoločnosti difúziou, t. j. rozptylom z jedného alebo viacerých centier podobne ako sa šíria rôzne látky vo fyzikálnochemickom prostredí.
Kultúrna difúzia sa vždy spája s migráciou populácií, a to v smere buď od centra, alebo do centra pôvodnej východiskovej kultúry.
Pozri aj: Difuzionizmus
Difuzionizmus

Difuzionizmus je teória o šírení kultúrnych elementov a kultúr z pôvodného materského centra difúziou kultúry. Na konci 19. storočia a začiatkom 20. storočia väčšina difuzionistov pokladala za toto centrum staroveký Egypt.
Difuzionizmus vznikol ako reakcia na evolucionizmus, odmietal myšlienku evolúcie a zaviedol princíp difúzie. Na difuzionizme sa zakladá panegyptská teória a heliolitická teória, ktoré sa opierajú o existenciu kultu Slnka.
Zakladateľom difuzionizmu je Grafton Elliot Smith.
Digambara

Digambara (skt. दिगम्बर, dosl. "odetý vzduchom") je pomenovanie jednej z dvoch najvýznamnejších podskupín džinistického náboženstva a jej príslušníkov, prevažne mníchov. Tí praktizujú prísnu askézu, dôsledne sa riadia princípom ahinsá, preto (na rozdiel od švetámbarov) nenosia žiadne šaty.
Od náuky švetámbarov sa digambarovia odlišujú aj v otázkach zloženai džinistického kánonu, používania misky na jedlo a možnosti spásy žien.
Digest

Digest je rezumujúci obraz prvovzoru prostrednictvom zhusťovania, koncentrácie
významového jadra originálu, vypúšťania niektorých segmentov textu,
kompozičných zmien.
Dignitívny

Dignitívny je týkajúci sa hodnotenia alebo hodnoty, oceňovania alebo dôležitosti.
Diktatúra proletariátu

Diktatúra proletariátu je štátna moc proletariátu ustanovená po víťazstve socialistickej revolúcie. Je to pojem, ktorý používal sám Marx a významnú úlohu hrá aj v leninizme a stalinizme. Označovala sa ním forma vlády v prechodnom období medzi kapitalizmom a socializmom (v užšom zmysle), počas ktorého robotníci bezprostredne po proletárskej revolúcii násilne potlačujú kapitalistickú triedu a vytvárajú socialistickú ekonomiku. Jedna z foriem diktatúry proletariátu bola tzv. ľudová demokracia.
Dilema

Dilema (gr.) je druh úsudku, ktorého premisy tvoria dva podmienkové a disjunktívny súd.
Diletant

Diletant (tal.) je kto sa niečím zaoberá zo záľuby alebo neodborne; povrchný znalec, nedouk.
Diodóros Kronos

Diodóros Kronos (iné názvy: Diodóros (Kronos) z Iasa, Diodoros Kronos, Diodoros (Kronos) z Iasa; prelom 4. a 3. stor. pred Kr.) bol grécky filozof, predstaviteľ megarskej školy. Spájal učenie eleatov učením Sokratovým. 
Preslávil sa paradoxmi "Luhár" (Hovorí pravdu ten, kto hovorí, že klame?), "Hromada" (od koľkých zŕn začína hromada?); tieto paradoxy sa však pripisujú aj ďalšiemu členovi megarskej školy, čiže Eubulidovi z Milétu.
Diogenes

Diogenes alebo Diogenés ("Diogenes", iný prepis: "Diogenés") môže byť:
Diogenes môže byť aj:
Diogenes z Apollónie

Diogenes/Diogenés z Apollónie (* asi 400 pred Kr., Apollónia – † asi 390 pred Kr., Apollónia) je grécky filozof prírody, z ktorého spisu Peri fyseós (O prírode) sa zachovalo 10 zlomkov. Diogenes z Apollónie, ktorý písal zrejme po Empedoklovi a Anaxagorovi, sa pokúšal o obnovenie dôsledného monizmu.
Diogenes z Oinoandy

Diogenes z Oinoandy alebo Diogenés z Oinoandy (* okolo 200, Lýkia) bol grécky filozof, stúpenec Epikurovej filozofie. Z nadšenia pre Epikurovo učenie, ktoré považoval za spásonosný liek pre ľudstvo, a zo snahy, aby sa s ním zoznámilo čo najviac ľudí, dal Diongenes z Oinoandy na sklonku života vytesať vo verejne prístupnej stĺpovej hale svojho rodného mesta obrovský nápis, obsahujúci značne emocionálne podaný náčrt zásad epikureizmu. Prvé zlomky nápisu sa našli 1884.
Dióné (bohyňa)

Dióné (iní názvy: Dióna, Diona, zastarano Dione; po grécky "Dióné", po lat. "Diona") bola starobylá grécka bohyňa v Dodone. Bohyňa dažďa a prameňov. Tvorila s Diom snáď pôvodnú dvojicu (rovnaký koreň slova). K tejto božskej dvojici sa Gréci obracali s prosbou o veštbu (dosvedčuje to Demostenes).
Diona sa v mýtoch zaraďovala medzi Titanov, podľa Homéra splodila spolu 
Diom Afroditu. Neskôr bola Diana stotožnená s Hérou, ktorú všeobecne považovali za Diovu manželku.
Dionysios z Halikarnasu

Dionysios z Halikarnasu (iné mená: Dionysios z Halikarnassu/Halikarnaský/Halikarnasský, Dionýsios z Halikarnasu/Halikarnassu/Halikarnaský/Halikarnasský; * okolo 60 pred Kr. – † okolo 5 po Kr.) bol grécky rétor a historik. V roku 30 pred Kr. prišiel do Ríma a pôsobil tam viac ako 20 rokov ako učiteľ rétoriky. Naučil sa po latinsky, aby mohol pre svoje literárne diela využiť aj rímske pramene.
Dionysios z Halikarnasu bol význačný predstaviteľ prísne triezveho slohu – aticizmu.
Diopsid

Diopsid je minerál kryštalizujúci v monoklinickej sústave, chemicky kremičitan vápenato-horečnatý - CaMgSi2O6. Patrí do skupiny pyroxénu.
Charakteristika.
Vytvára prizmatické kryštály, dlhé niekedy aj 50 cm, vyskytuje sa však aj v masívnej podobe. Je to minerál zvyčajne zelenej, alebo hnedej farby. Má sklený lesk a zelený vryp.
Výskyt.
Vyskytuje sa v ultramafických vyvretých horninách (kimberlitoch, peridotitoch), prípadne v mafických horninách (olivinických bazaltoch a andezitoch). tiež býva súčasťou metamorfovaných hornín (v skarnoch - kontaktne premenených dolomitoch). Diopsidy so zvýšeným obsahom chrómu, vyskytujúce sa v xenolitoch peridotitov bývajú indikátorom výskytu diamantov.
Diplomatika

Diplomatika (gr. "diploma" - listina) je pomocná historická veda zaoberajúca sa spracovaním starých listín a dokumentov ako historického materiálu. Diplomatika v súčasnosti skúma aj ďalšie diplomatické kategórie a to mandáty, listy, knihy, spisy a účtovné písomnosti. 
Zakladateľom diplomatiky ako vedeckej disciplíny bol Jean Mabillon so svojím dielom "De re diplomatica libri sex" (Šesť kníh o diplomatike), v ktorom sa venuje rôznym druhom stredovekého písma a rukopisov.
Výkonné direktórium

Výkonné direktórium, skrátene direktórium, bolo francúzske päťčlenné vedenie vlády v rokoch 1795-1799 (po termidorskom prevrate). Direktórium môže byť v širšom zmysle synonymum pre direktoriát, teda celý mocenský systém Francúzska počas vlády výkonného direktória.
Existovali celkovo 3 výkonné direktóriá:
Podrobnosti pozri pod Veľká francúzska revolúcia.
Disciplína

Disciplína môže byť
Filozofická disciplína

Filozofická disciplína je filozofický odbor alebo časť filozofie, skúmajúca istú stránku miesta človeka vo svete. Filozofickou disciplínou je napríklad gnozeológia, etika, ontológia, axiológia, dejiny filozofie a pod.
Odvetvová právna disciplína

Odvetvová právna disciplína je súčasť vedy o práve, ktorej predmetom (na rozdiel od štátoprávnej teórie je to ktoré jednotlivé právne odvetvie.
Sociologická disciplína

Sociologická disciplína je špeciálny sociologický výskum, ktorý sa vyčlenil v procese diferenciácie empirickej sociológie.
Športová disciplína

Športová disciplína je odbor alebo odvetvie športu.
Disident

Disident (), odštiepenec, odpadlík je označenie toho, kto myslí inak, kto sa odchyľuje od prevládajúcich spôsobov myslenia. Disident (predovšetkým náboženský alebo politický) je v politickom slova zmysle človek odlišne zmýšľajúci, aktívny odporca proklamovaných názorov či existujúceho režimu.
Vznik a vývoj pojmu.
Výraz pochádza z roku 1573 a je spojený s Varšavskou konfederáciou protestantov, ktorá nepatrila k štátnemu náboženstvu. V 17. storočí sa v Anglicku výraz „disident“ používal na označenie skupín protestantov, ktoré odmietali integráciu do Anglikánskej cirkvi. V 18. storočí už označoval aj každého, kto nebol príslušníkom žiadneho organizovaného náboženstva. Neskôr bol pojem spájaný aj s inými oblasťami, napr. za disidenta bol v oblasti psychiatrie považovaný aj neskôr mimoriadne uznávaný psychoanalytik Sigmund Freud. Približne od roku 1970 sa pojem ujal na označovanie opozičných umelcov a intelektuálov, ktorí vyjadrovali verejný nesúhlas s existujúcim spoločenským systémom. Ich činnosť bola spojená následne s prenasledovaním a represiou existujúcej moci. V 2. polovici 20. storočia sa vo východnej Európe disidenti snažili odporovať oficiálnym režimom napr. vydávaním tzv. samizdatovej literatúry, organizovaním petičných akcií, protestných zhromaždení a pod. Disidenti bývali sledovaní tajnou políciou (ŠtB) a trestaní alebo zastrašovaní trestnými procesmi, vyhostením z krajiny, ale aj dlhoročnými pobytmi na psychiatriách. V ZSSR protisovietske politické správanie, najmä otvorená opozícii voči úradom, demonštrovanie za reformu alebo dokonca písanie kníh bolo súčasne definované ako trestný čin (porušenie článkov 70 alebo 190-1), symptóm ( napr. „klam reformizmu“) a psychická diagnóza (napr. „plazivá schizofrénia“) s odôvodnením "„Kto vyjadruje kritiku systému, je chorý.“" Ruský disident Vladimir Bukovskij v roku 1972 priniesol fakty o zneužívaní psychiatrie počas sovietskeho režimu voči oponentom. 
V širšom zmysle slova možno nazvať disidentom aj každého intelektuála, ktorý kritizuje vládu, aj keď nikdy nebol postihnutý represiami. V súčasnosti disidenti vo veľkej miere využívajú pri svojej činnosti internet. V roku 2005 bolo registrovaných celosvetovo 70 tzv. , roku 2007 podľa údajov Reportérov bez hraníc len do konca októbra až 64. Slovensko je podľa Reportérov bez hraníc v roku 2022 na 27. mieste spomedzi 180 krajín v index slobody tlače (), čo predstavovalo mierne zlepšenie oproti roku 2021, kedy bolo na 35 mieste.
Diskont

Diskont môže byť:
Diskontinuita

Diskontinuita je nesúvislosť, prerušovanosť, opakom je kontinuita.
Conradova diskontinuita

Conradova diskontinuita je lokálne vyvinuté rozhranie v zemskej kôre, hranica medzi vrchnou (granitovou) a spodnou (bazaltovou) vrstvou pevninskej kôry. Pomenovaná je podľa nemeckého geofyzika V. Conrada, ktorý ju objavil v roku 1923. Jej hĺbka je v rozsahu 5-30 km a na jej rozhraní sa mení rýchlosť prechádzajúcich zemetrasných P-vĺn z 5,6 km.s-1 v granitoch na 6,5 km.s-1 v oceánskych bazaltoch.
Diskordancia

Diskordancia (lat.) môže byť:
Diskurz

Diskurz môže byť:
Diskurzívny

Diskurzívny (lat.) je úsudkový, sprostredkovaný, logický, demonštratívny, na rozdiel od zmyslového, bezprostredného, intuitívneho.
Diskusia

Diskusia môže byť:
Panelová diskusia

Panelová diskusia je poster - organizovaný rozhovor stálej skupiny osôb (panel) na danú tému v pravidelných alebo nepravidelných intervaloch.
Disolúcia

Disolúcia (lat.) je rozpustenie, rozklad.
Disparita

Disparita (lat.) je:
Prídavné meno znie disparátny (najmä pre význam 1 a 3) alebo disparitný (najmä pre význam 2)
Dispozícia

Dispozícia môže byť:
Dissens

Dissens (z lat. "dissensio" - nesúhlas, rôznosť zmýšľania, spor, nezrovnalosť) je uchovávanie hybného nesváru plurality, esenciálny stav postmodernej spoločnosti.
Dištancia

Dištancia alebo dištanc môže byť:
Dištancia znamená aj traťový úsek železnice.
Dištinkcia

Dištinkcia (lat. distinctio - rozlíšenie) môže byť:
České divadlo

České divadlo je súčasť českého umenia, ktorej začiatky tkvejú v divadelných prvkoch predslovanských a slovanských zvykov a obradov. Od 12. storočia sa hrali latinské liturgické hry. Od 14. storočia sa hralo po česky a nastúpila svetskej tematiky. V 16. storočí sa hralo latinské humanistické divadlo. V pobielohorskom období bolo české divadlo iba na vidieku. V 17. a 18. storočí hrali anglické, talianske a najmä nemecké divadelné spoločnosti a stavali sa divadelné budovy. Predstaviteľmi sú divadlo Bouda (bratia Thámovci), Nosticovo divadlo (J. N. Štěpánek), dramatik V. K. Klicpera, potom generácia Josefa Kajetána Tyla). Významnú úlohu najmä na vidieku malo bábkové divadlo (Matěj Kopecký).
Strediskom českého divadla je Praha. V roku 1862 bolo prvé stále divadlo. Popri činohre zaujíma významné miesto česká opera (Bedřich Smetana, Antonín Dvořák, Leoš Janáček). Roku 1883 bolo založené Národné divadlo v Prahe, v roku 1884 v Brne.
Divinizačný

Divinizačný je súvisiaci s bohom.
Djaus

Djaus alebo Djaus Pitar ("Nebeský otec") alebo Djaušpitr je indický boh nebies, významný boh védskeho náboženstva (rgvédskeho panteónu), manžel bohyne Prithví a otec Agniho a Indru.
Milovan Đilas

Milovan Đilas (alebo Djilas) (* 4. jún 1911, Podbišće, Čierna Hora† 20. apríl 1995, Belehrad, Srbsko) bol juhoslovanský komunistický politik a teoretik, jeden z prvých disidentov. Bojoval v 2. svetovej vojne proti nemeckým okupantom za komunistickú Juhosláviu po boku partizánskeho vodcu Josipa Broza Tita. Syn kráľovského policajného dôstojníka z Čiernej hory pracoval s Titom už v tridsiatych rokoch v ilegálnej komunistickej strane a po skončení oslobodzovacieho boja sa vypracoval na jeho zástupcu.
Po vojne formálne podpredseda Titovej vlády, minister bez kresla vo zväzovej vláde, fakticky viedol propagandu a dohliadal na tlač, umenia a kultúru. Vďaka zodpovednosti za propagandu vytvoril platformu pre nové myšlienky a založil nový časopis Nova Misao („Nová myšlienka“), v ktorom publikoval sériu článkov, ktoré boli čoraz viac voľnomyšlienkárske. 
Đilas bol všeobecne považovaný za možného Titovho nástupcu a v roku 1953 mal byť zvolený za prezidenta Juhoslávie. Stal sa predsedom Federálneho zhromaždenia Socialistickej federatívnej republiky Juhoslávia, úrad však vykonával iba od 25. decembra 1953 do 16. januára 1954. V období od októbra 1953 do januára 1954 napísal pre časopis Borba 19 článkov. Boli to oficiálne noviny komunistov Juhoslávie, v ktorých s podporou Tita rozvíjal juhoslovanskú kritiku prebyrokratizovaného stalinizmu v Sovietskom zväze. Vyjadroval sa za prechod od centrálneho plánovania k väčšej ekonomickej autonómii.
Djilas ako azda nijaký iný Juhoslovan vniesol svoje myšlienky do juhoslovanského modelu tretej cesty k socializmu: nezávislosť od blokov, samospráva pracujúcich a socialistická demokracia. To boli cieľové predstavy, ktoré viedli k rozchodu s Titom. Djilas stratil svoje postavenie a za svoju rebéliu proti vedúcej úlohe strany (Nová trieda) zaplatil dovedna jedenástimi rokmi väzenia.
Stal sa disidentom a jedným zo svetovo najznámejších kritikov komunistického politického systému. Jeho rozsiahle práce sú zdrojom informácií o historickom vývoji Juhoslávie v polovici 20. storočia. Žil v Taliansku ale aj tam sa venoval rozvíjaniu myšlienok marxizmu a odstránenie triednych rozdielov. Mnohé jeho práce mali publicistický charakter. Bol ale tiež aj aktívnym spisovateľom. Đilasův román Crna Gora (1980), preklad Miltonova Strateného raja (1989) a román Izgubljene bitky (1994), boli preložené do viacerých jazykov.
Dlaň

Dlaň je vnútorná časť ruky od zápästia po prsty; opak: chrbát ruky.
Dlh

Dlh alebo dlžoba je záväzková povinnosť dlžníka. Predmetom dlhu môžu byť peniaze, cenné papiere, materiálne úžitkové hodnoty, výkony, služby a podobne. 
Dlh podľa marxistov.
V otrokárskom, feudálnom a kapitalistickom zriadení je dlh jedným z najčastejších prostriedkov vykorisťovania, ktoré sa v určitých formáciách prejavilo zvlášť drasticky (úžernícky úver, dlhové otroctvo a podobne).
Dĺžka

Dĺžka je rozmer útvaru v smere dlhšej osi.
Vo všeobecnosti je to rozmer predmetu v smere predozadnej osi pri pohľade na predmet spredu. Niekedy je označovaný aj ako hĺbka predmetu.
Fyzikálna veličina.
Dĺžka je fyzikálna veličina. Jej značka je l (sú aj iné), a jej základná jednotka je meter (m).
Dĺžka tónu

Dĺžka tónu je jedna zo základnych vlastností tónu. Podľa toho, ako dlho tóny znejú,
rozlišujeme ich rôznu dľžku. Tóny môžu byť krátke, dlhé, veľmi krátke, rovnako dlhé, kratšie alebo dlhšie.
Dlžník

Dlžník ( po latinsky debitor) je fyzická osoba alebo právnická osoba, ktorá je veriteľovi zaviazaná peňažným, vecným alebo iným plnením (v službách alebo výkonoch).
Doba

Doba môže byť
Stredná bronzová doba

Stredná bronzová doba alebo lingvisticky nesprávne stredná doba bronzová (Blízky východ cca: 2000 – 1600 pred Kr.; Slovensko: 1450 – 1250 al. 1600 – 1200 al. 1500 – 1200 pred Kr.) je rôzne datovaný časový úsek bronzovej doby.
V barbarskej Európe bol prelom starej a strednej bronzovej doby (okolo 1500 pred Kr.) výrazným dejinným medzníkom. Úplne sa zmenila kultúra a ekonomika spoločnosti, a to smerom k úpadku. Charakteristické je najmä (už predtým známe) pochovávanie pod mohylovým násypom, ktoré sa rozšírilo natoľko, že prešlo do názvu viacerých archeologických kultúr. Vznikli teda tzv. mohylové kultúry.
Slovensko.
Na Slovensku boli v tomto období tieto kultúry: