burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
T-50 (tank)

T-50 bol ľahký tank, ktorý sa vyrábal v Sovietskom zväze počas druhej svetovej vojny od júla 1941 do februára 1942. Bol vyvíjaný ako náhrada obojživelného T-40. Návrh tanku bol výrobným závodom 174 Omsk predložený k posúdeniu a na základe úspešných testov bol v priebehu roku 1941 zaradený do služby. Konštrukcia tohto vozidla mala niektoré pokročilé funkcie, no bol zložitý a drahý, preto bolo vyrobených len 69 tankov. Nahradil ho ľahký tank T-60.
Eurykleia

Eurykleia (, ) môže byť gréckej mytológii:
Eurykleia môže byť aj:
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2014

Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale mužov 2014 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale mužov na MS 2014, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konala sa od 23. mája 20135. januára 2014, zúčastnilo sa jej 40 družstiev a má niekoľko kôl. 1. kolo začínalo s 28 družstvami. 8 družstiev má právo kvalifikovať sa Majstrovstvá sveta, ktoré sa uskutočnia v Poľsku. 
Nasadenie družstiev a systém kvalifikácie.
CEV nasadila družstvá do troch kvalifikačných kôl podľa európskeho rebríčka krajín k 1. januáru 2013. V 1. kole pri nasadzovaní družstiev prihliadala aj na zemepisnú polohu jednotlivých krajín. Z 1. kola postúpili víťazi skupín priamo do 3. kola; družstvá na druhých miestach odohrali aj 2. kolo. Prvé 3 družstvá jedinej skupiny 2. kola postúpili do 3. kola. 3. kolo pozostávalo z 20 účastníkov, ktorí boli rozdelení do 5 skupín. Víťazi skupín 3. kola a najlepšie družstvo z druhých miest postúpili spolu s finalistami ME 2013 ( a ) na finálový turnaj. 
Pozn: V zátvorke je uvedené umiestnenie v európskom rebríčku CEV k 1.1.2013. 
1. kolo.
Skupina A.
 Záhreb 
Skupina B.
 Ľubľana 
Skupina C.
 Rakvere 
Skupina D.
 Kortrijk 
Skupina E.
 Halmstad 
Skupina F.
 Skopje 
Skupina G.
 Limassol 
2. kolo.
 Almere, 2. až 6. október 2013 
3. kolo.
Skupina I.
 Opava
Skupina J.
 Niš
Skupina K.
 Ludwigsburg
Skupina L.
 Paríž
Skupina M.
 Poprad
Andrej Bičan

Andrej Bičan (* 4. január 1975, Bratislava) je slovenský moderátor, herec, zabávač a streamer. 
Vyštudoval Vysokú školu múzických umení a účinkoval v divadlách Nová scéna, Malá scéna a Divadle Pavla Országha Hviezdoslava.
Moderovať začal v TV Luna a do povedomia divákov sa výraznejšie zapísal zásluhou uvádzania súťažnej relácie STV "Maxihra". Neskôr moderoval relácie "Schôdzka naslepo", "Megabyte", "Nákupná horúčka", "5 minút slávy" a iné. Svoje skúsenosti využil na obrazovkách TV JOJ, kde účinkoval v zábavných programoch "Extrém", "Na paškál", Varí vám to a iné. Po návrate do verejnoprávnej televízie začal moderovať zábavno-súťažnú reláciu 5 proti 5. 
V roku 2012 získal ocenenie v ankete Osobnosť televíznej obrazovky, kde zvíťazil v kategórii "Zabávač/Moderátor zábavnej relácie".V roku 2016 bol aj v show Tvoja tvár znie povedome. V súčasnosti streamuje na platforme Twitch.
V roku 2019 a v roku 2021 účinkoval v seriáli Delukse
Tkáč

Tkáč môže byť:
HC VSŽ Košice v sezóne 1991/1992

HC VSŽ Košice v sezóne 1991/1992 hrali svoju 28. sezónu, ktorá bola celkovo 49. sezónou najvyššej hokejovej súťaže v Česko-Slovensku, ktorá niesla názov Federálna hokejová liga. Liga bola rozdelená na dve skupiny po 7 tímov. Skupinu východnú v ktorej hrali Košice a skupinu západnú. HC VSŽ vo svojej skupine mali tím Dukly Trenčín, Vítkovíc, AC ZPS Zlín, TJ DS Olomouc, ŠK Slovan Bratislava a ŠKP PS Poprad. V tejto skupine sa mužstvo po základnej časti umiestnilo na 3.mieste a tým si zabezpečilo postup do osemfinále play-off. V osemfinále narazili na súpera z Pardubíc, ktorého porazili 3:2 na zápasy, hoci po prvých dvoch domácich zápasoch mali vedenie 2:0. V poslednom rozhodojúcom zápase série však zabrali a svojho súpera presvedčivo zdolali 5:0 a tým postúpili do štvrťfinále.Vo štvrťfinále play-off na nich čakal oddýchnutý súper HC Chemopetrol Litvínov, ktorý skončil v západnej skupine na 2.mieste čím priamo postúpil do semifinále. Súper túto výhodu zúžitkoval naplno a po prvých dvoch zápasoch v Litvínove, ktoré HC Chemopetrol vyhral presvedčivo 7:1 a 7:2, bolo prakticky rozhodnuté. Tím Litvínova porazil HC VSŽ Košice a postúpil do semifinále.Košice obsadili nakoniec celkové 8. miesto. Majstrom sa stala slovenská Dukla Trenčín. Z ligy vypadol Zetor Brno. Do ligy sa vrátili České Budějovice
Sezóna.
Káder.
Tréneri
Liga.
Herný systém.
Ligu hralo 14 klubov rozdelených do dvoch skupín po 7 (východ, západ), kde každý s každým v rámci skupiny odohral 2 zápasy vonku a 2 doma a zároveň medziskupinami každý s každým 1 zápas vonku a doma. Takže dokopy každý tím odohral 24 zápasov so súpermi so svojej skupiny a 12 zápasov so súpermi z druhej skupiny. Po 38. kolách sa základná časť ukončila a prví dvaja zo skupiny postupovali rovno do štvrťfinále. Ďalšie 4 tímy šli do kvalifikácie(osemfinále) formou 3 z východu hral proti 6 zo západu atď. Posledné tímy skupín hrali sériu na 3 víťazné zápasy. Porazený z tejto série zostúpil do II.ligy, víťaz hral prelínaciu kvalifikáciu.
V play-off sa pri nerozhodnom výsledku pokračovalo 10 minútovým predĺžením; ak sa ani potom nerozhodlo, nasledovali samostatné nájazdy. Z každého družstva išli do série 5 hráči, ak sa nerozhodlo, z každého jeden hráč až do rozhodnutia.
Play-off.
Osemfinále.
Hralo sa na tri víťazné zápasy.
Štvrťfinále.
Hralo sa na tri víťazné zápasy.
Azylová politika Európskej únie

Azylová politika EÚ je súbor princípov a praktických krokov, ktorými sa EÚ riadi a ktoré prijíma pri manažmente záležitostí súvisiacich s azylom a utečencami.
Vývoj.
Európska azylová legislatíva našla svoju inšpiráciu do veľkej miery v starších medzinárodne-právnych dokumentoch týkajúcich sa azylovej problematiky a to predovšetkým v Dohovore o právnom postavení utečencov a jeho Protokole z roku 1967, na ktoré sa aj často odvoláva.
Dublinská konvencia.
Po odstránení vnútorných hraníc EÚ Schengenskou zmluvou a Vykonávacím (Schengenským) dohovorom bolo potrebné vytvoriť nový systém pre určovanie zodpovednosti za preskúmanie žiadosti o azyl. K tomuto účelu slúžila Dublinská konvencia uzatvorená v roku 1990 (stala sa platnou v roku 1997), ktorá stanovila pravidlo, že žiadosť o azyl v ktorejkoľvek členskej krajine bude posudzovaná len jedným štátom určeným podľa vopred stanovených kritérií v tejto Konvencii. V prvom rade táto zodpovednosť prináleží štátu, v ktorom už má člen rodiny žiadateľa priznaný status utečenca. Druhá zásada sa vzťahuje na štát, ktorý žiadateľovi už vydal povolenie či vízum k pobytu. V prípade, že žiadateľ prekročil hranice EÚ ilegálne (práve z tejto skupiny sa štatisticky rekrutuje najviac žiadateľov o azyl), táto zodpovednosť prináleží členskému štátu, ktorého štátnu hranicu žiadateľ protiprávne prekročil po príchode z tretej krajiny.
Dublinský systém síce dosiahol svoj cieľ vytvoriť jasný a funkčný mechanizmus pre určovanie zodpovednosti za preskúmanie žiadosti o azyl, avšak Európska komisia uznala, že jeho fungovanie môže neprimerane zaťažovať niektoré členské štáty, ktoré sa z dôvodu svojej geografickej polohy môžu nachádzať pod osobitnými migračnými tlakmi. Patrí sem predovšetkým Malta, Taliansko a Grécko.
Spoločný európsky azylový systém.
S cieľom vypracovať koherentný, efektívny a integrovaný systém pre manažment azylovej politiky na úrovni EÚ bolo na zasadaní v Tampere v roku 1999 rozhodnuté o vytvorení "Spoločného európskeho azylového systému" (CEAS – Common European Asylum System) v troch 5-ročných fázach. Napriek dosiahnutému pokroku v harmonizácii národných azylových systémov však ani v roku 2013 nemožno hovoriť o jeho dosiahnutí a uplatňovaní jednotných štandardov v celej EÚ. Stále existujú podstatné rozdiely v ochote členských krajín udeľovať žiadateľom nejakú formu ochrany, ktoré do veľkej miery plynú z toho, že táto otázka je politicky veľmi citlivá a spojená s národnou suverenitou krajiny. Rovnako sa ešte nepodarilo vyriešiť otázku „zdieľania bremena“ utečencov medzi členskými krajinami a zakotvenie formálneho mechanizmu. 
Frontex.
V roku 2004 bola založená "Európska agentúra pre správu operatívnej spolupráce pri vonkajších hraniciach" (FRONTEX), ktorej cieľom je spravovanie vonkajších hraníc Únie a okrem iného boj proti nelegálnej migrácii.
Európsky podporný úrad pre otázky azylu.
V roku 2010 bolo rozhodnuté o zriadení "Európskeho podporného úradu pre otázky azylu" vo Valette, Malta s cieľom zlepšiť praktickú spoluprácu v záležitostiach azylu a pomáhať členským krajinám pri plnení ich ich európskych a medzinárodných záväzkov, ktorými je poskytovať ochranu ľuďom v núdzi.
Raimond Bérenger IV. (Provensalsko)

Raimond Bérenger IV. (; * 1198, Aix-en-Provence – † 19. august 1245, Aix-en-Provence) bol provensalský gróf (1209 – 1245) a gróf z Forcalquier (1222 – 1245).
Životopis.
Narodil sa ako syn grófa Alfonza II. a Garsindy zo Sabranu. Alfonz II. zomrel už v roku 1209 a poručníkom budúceho, zatiaľ päťročného grófa, bol príbuznými stanovený Sancho z Roussilllonu, mladší brat jeho starého otca. Svojho grófstva sa ujal v roku 1219. 
5. júna 1219 sa oženil s vraj krásnou a veľmi dôvtipnou Beatrix, dcérou savojského grófa Tomáša I. Z manželstva sa narodilo šesť detí. Dospelosti sa dožili štyri dcéry, ktoré sa stali manželkami kráľov.
Dedičkou grófstva sa stala najmladšia dcéra Beatrix. Vážne chorý Ramon Berenguer chcel odkázaním majetku do rúk Beatrix predísť tomu, aby grófstvo získala francúzska koruna a rozšírila tak svoje územné dŕžavy. 
Správou grófstva bola poverená po Ramonovej smrti grófka Beatrix a dlhoročný správca Romeo de Villeneuve. Beatrix bola vydatá za mladšieho brata francúzskeho kráľa Karola z Anjou. Gróf bol pochovaný v kostole v Aix-en-Provence. Jeho hrobka bola zničená v roku 1793.
Manželstvo a deti.
Z manželstva s Beatrix Savojskou sa narodili štyri dcéry, ktoré sa vydali za kráľov okolitých krajín:
OAS

OAS je skratka názvu „Organizácia tajnej armády“ (franc. Organisation armée secrète). Bola to francúzska ultrapravicová nacionalistická a paravojenská organizácia vytvorená počas alžírskej vojny o nezávislosť 1954 – 1962. Jej cieľom bolo všetkými prostriedkami zabrániť, aby sa Alžírsko stalo nezávislým. Heslom OAS bolo: „L’Algérie est française et le restera“ (Alžírsko je francúzske a ním zostane).
Organizácia vznikla v Madride v januári 1961 ako reakcia niektorých francúzskych politikov a armádnych dôstojníkov na referendum usporiadané Charlesom de Gaulle, v ktorom sa tri štvrtiny Francúzov vyslovili za právo Alžírčanov na nezávislosť ich zeme. Medzi zakladateľov patrili dôstojníci Pierre Lagaillarde, Raoul Salan a Jean-Jacques Susini.
OAS spáchala viaceré teroristické akty, výbuchy vo Francúzsku a Alžírsku a 21. apríla 1961 uskutočnila neúspešný vojenský puč vo Francúzsku. Po podpísaní dohody v Éviane v marci 1962, ktorá zaručila Alžírsku nezávislosť od Francúzska, uskutočnila OAS ďalšiu vlnu vraždenia a bombových atentátov (napríklad pokus o atentát na Charlesa de Gaulla). Tieto teroristické akty boli potlačené francúzskou políciou, OAS bola rozpustená a niektorí jej členovia popravení.
Pozri aj.
Dominique Venner
Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2014

Európska kvalifikácia na Majstrovstvá sveta vo volejbale žien 2014 bola európska kontinentálna kvalifikácia vo volejbale žien na MS 2014, ktorú organizuje Európska volejbalová konfederácia (CEV). Konala sa od 23. mája 20135. januára 2014, zúčastnilo sa jej 41 družstiev a mala niekoľko kôl. 1. kolo začínalo s 29 družstvami. 9 družstiev malo právo kvalifikovať sa Majstrovstvá sveta, ktoré sa uskutočnia v Taliansku. 
Nasadenie družstiev a systém kvalifikácie.
CEV nasadila družstvá do troch kvalifikačných kôl podľa európskeho rebríčka krajín k 1. januáru 2013. V 1. kole pri nasadzovaní družstiev prihliadala aj na zemepisnú polohu jednotlivých krajín. Z 1. kola postúpili víťazi skupín priamo do 3. kola; družstvá na druhých miestach hrali 2. kolo. Prvé 3 družstvá jedinej skupiny 2. kola postúpili do 3. kola. 3. kolo pozostávalo z 20 účastníkov, ktorí boli rozdelení do 5 skupín. Víťazi skupín 3. kola a najlepší dvaja z druhých miest postúpili spolu s finalistami ME 2013 ( a ) na finálový turnaj. 
Pozn: V zátvorke je uvedené umiestnenie v európskom rebríčku CEV k 1.1.2013. 
1. kolo.
Skupina A.
 Herceg Novi 
Skupina B.
 Mahiľov 
Skupina C.
 Kortrijk 
Skupina D.
 Luck 
Skupina E.
 Poprad (Aréna Poprad) 
Skupina F.
 Daugavpils 
Skupina G.
 Cospicua 
2. kolo.
 Ra'anana, 2. až 6. október 2013 
3. kolo.
Skupina I.
 Ankara
Skupina J.
 Baku
Skupina K.
 Lodž
Skupina L.
 Rovinj
Skupina M.
 Samokov
Marcinko

Marcinko môže byť:
Marcinko (priezvisko)

Marcinko je slovenské priezvisko odvodené od nárečového variantu mena Martin. Najčastejšie je v Humennom a Prešove.
Známi nositelia.
Pozri v článku Marcinko.
Panamerické majstrovstvá v hádzanej žien 2013

Panamerické majstrovstvá v hádzanej žien 2013 boli v poradí 12. panamerické majstrovstvá v hádzanej žien, ktoré organizuje Panamerická hádzanárska federácia (PATHF). Konali sa v Santo Domingu, v Dominikánskej republike od 1.8. júna 2013, za účasti 10 tímov. Dominikánska republika hostila panamerické majstrovstvá druhýkrát, predtým hostila šampionát v roku 2007. Titul obhájila , ktorá vo finále zdolala svojho tradičného finálového súpera z .
Tieto panamerické majstrovstvá boli zároveň kvalifikáciou panamerických družstiev na Majstrovstvá sveta 2013, ktoré organizovalo Srbsko. Kvalifikovali sa na ne 4 najlepšie družstvá.
Kvalifikácia.
Na kongrese PATHF v roku 2012 bol schválený nový kvalifikačný systém pre panamerické šampionáty.
 Kvalifikačný turnaj v Mexiku sa neuskutočnil, pretože sa naň prihlásili namiesto plánovaných 7 iba 4 družstvá, ktoré sa tak priamo kvalifikovali na Panamerický šampionát.
Nasadenia do výkonnostných košov.
Losovanie prebehlo 27. apríla 2013 a družstvá boli nasadené do výkonnostných košov nasledovne:
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku IHF.
Eurykleia (mytológia)

Eurykleia (, ) je v gréckej mytológii dcéra Ópova, otrokyňa v dome ithackého kráľa Odysea.
Eurykleiu, dcéru Ópovu, ešte v mladosti kúpil Odyseov otec Laertes za dvadsať volov. Laertes sa potom k nej správal slušne a nepokúšal sa mať s ňou intímny vzťah, pretože sa chcel vyhnúť konfliktu so svojou manželkou Antikleiou. Eurykleia sa následne stala pestúnkou jeho malého syna Odysea a neskôr aj Odyseovho syna Télemacha.
Po rokoch, keď musel Odyseus odísť do trójskej vojny, Eurykleia sa stala správkyňou domu a pomocníčkou jeho manželky Pénelopy. Počas celej 20-ročnej Odyseovej neprítomnosti sa o domácnosť príkladne starala a panej domu Pénelope verne slúžila.
Keď sa Odyseus do Ithaky po dlhej dobe vrátil, bohyňa Aténa mu zmenila podobu v záujme jeho bezpečnosti pred úkladnými nápadníkmi jeho manželky Pénelopy, ktorí ho chceli pripraviť nielen o manželku, ale aj o trón. Odyseus potom v podobe žobráka prišiel do svojho paláca. Pod zámienkou prosby o almužnu si zblízka obzrel všetkých nápadníkov, ktorí mu uštedrili len samé urážky. Pénelopé sa ho však zastala, lebo vo svojej ušľachtilosti nedovolila urážať ani žobráka a prikázala Eurykleie, aby mu umyla nohy a prichystala lôžko, ako sa na hosťa patrí. Eurykleia ho potom pri umývaní nôh spoznala podľa jazvy na nohe, ktorá mu ostala po love na diviaka. Na jeho príkaz ale mlčala a umožnila mu tak vyskúšať vernosť svojej manželky a potrestať jej nápadníkov a služobníctvo, ktoré sa na ich stranu pridalo. Odyseus potom zhodil zo seba žobrácke handry, vysporiadal sa so svojimi nepriateľmi a zvítal sa so svojou manželkou. Následne sa ujal vlády vo svojom dome i v celom kráľovstve.
Odyseus si Eurykleiu pre jej vernosť a láskavosť veľmi vážil a oslovoval ju "matka". V antickom Grécku sa Eurykleia stala symbolom vernej a starostlivej služobníčky.
Óps

Óps (, ) môže byť gréckej mytológii:
HC Košice v sezóne 1992/1993

HC Košice v sezóne 1992/1993 hrali svoju 29. sezónu, ktorá bola poslednou a jubilejnou 50. sezónou najvyššej hokejovej súťaže v Česko-Slovensku, kvóli rozpadu federácie na nový rok 1993, Liga niesla názov Federálna hokejová liga. V poslednej sezóne došlo v klube k zmenám v organizácii. Vznikol nezávislý Hokejový klub HC Košice, ako právny subjekt. Aj po premenovaní klubu z HC VSŽ Košice na HC Košice Východoslovenské železiane zostali hlavným sponzorom tímu.Pred sezónou nahradila trojica trénerov Július Šupler, Ján Šimčík a Vincent Lukáč dvojicu trénerov z predošlej sezóny Jána Šterbáka a Vladimíra Šandrika.V tejto sezóne nik nevypadával a v play-off malo možnosť zahrať si o titul opäť 12 zo 14 účastníkov.Košice skončili po základnej časti na 7. priečke o 3 body za štvrtými Vítkovicami, ktoré mali poslednú priamu miestenku do štvrťfinále. Všetky ostatné kluby od 5. do 12. miesta museli hrať kvalifikáciu o postup do štvrťfinále. "Východniari" v osemfinále play-off narazili na HC Olomouc, ktorý sa umiestnil po základnej časti na 10. mieste. Košické HC si s Olomoucom poradili 3:0 na zápasy a postúpili do štvrťfinále. Vo štvrťfinále sa stretli s Duklou Trenčín. Tento súboj bol taktiež boj o titul Majstra Slovenska po rozpade federácie, keďže hokejisti Popradu vypadli v osemfinále, keď nechceli nastúpiť na rozhodujúci 5. zápas proti TJ Poldi Kladno a Slovan Bratislava nepostúpil ani do play-off, keď obsadil 13.miesto. Štvrťfinálové zápasy lepšie vyšli Vojakom, ktorý vyhrali 3:0 na zápasy a postúpili do semifinále v ktorom neskôr vypadli s HC Sparta Praha.HC Košice tým obsadili v poslednom ročníku spoločnej ligy 6.miesto. Posledný titul majstra Česko-Slovenska získala HC Sparta Praha.
Košice pôsobili v najvyššej hokejovej súťaži v Česko-Slovensku 29. sezón. Počas nich odohrali 1216 zápasov z ktorých 507 vyhrali, 158 remizovali a 551 prehrali. Celkovo oceliari vsietili 4315 gólov a 4529 inkasovali. Počas všetkých sezón nabierali 1172 bodov a získali 4 medaily. 2 zlaté, 1 striebornú a 1 bronzovú.
Sezóna.
Káder.
Tréneri
Liga.
Herný systém.
Ligu hralo 14 klubov, kde každý s každým odohral najprv 1 zápas vonku a 1 doma. Po 26.kolách tímy na nepárnych miestach odohrali opäť 1 zápas vonku a 1 doma proti tímom, ktoré po 26. kolách obsadili párne miesta. Takže po 40. kolách mohlo začať play-off.
Prví štyria po základnej časti postupovali rovno do štvrťfinále. Ďalších 8 tímov muselo hrať predkolo(osemfinále). Osemfinále, štvrťfinále, semifinále a finále sa hralo na 3 víťazné zápasy a zápasy o 3.miesto sa hrali na 2 víťazné zápasy.
V play-off sa pri nerozhodnom výsledku pokračovalo 10 minútovým predĺžením; ak sa ani potom nerozhodlo, nasledovali samostatné nájazdy. Z každého družstva išli do série 5 hráči, ak sa nerozhodlo, z každého jeden hráč až do rozhodnutia.
Posledné tímy nevypadávali, pretože bolo známe, že po skončení sezóny sa ligy rozdelia.
Zápasy Základnej časti.
Zápasy do 40.kola.
Poznámka: Počas Základnej časti sa pri nerozhodnom výsledku predĺžovalo 5 minút.
Play-off.
Osemfinále.
Hralo sa na tri víťazné zápasy.
Štvrťfinále.
Hralo sa na tri víťazné zápasy.
Páričkova ulica (Bratislava)

Páričkova ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Ružinov. Nachádza sa v miestnej časti Nivy. Je pomenovaná podľa Jána Páričku, slovenského kníhtlačiara.
Je situovaná v širšom centre Bratislavy, od západu sa tiahne od Karadžičovej ulice a križuje ulice Šagátova, Revúcka, Pavlovova, Svätoplukova, Azovská, Niťová a na východnej strane končí na Dulovom námestí križovatkou s Košickou ulicou. Z juhu ohraničuje sídlisko 500 bytov.
Od západu sa na nej nachádza alebo s ňou bezprostredne susedí: obchodné centrum CBC, výšková budova VÚB banky, autobusová stanica a multifunkčné centrum Nivy, riaditeľstvo Zboru väzenskej a justičnej stráže (na Šagátovej ulici, ktorá je 40 metrovou slepou odbočkou z Páričkovej), areál bývalej Cvernovky (dnes developerské projekty Pradiareň 1900 a Zwirn). Okrem toho sú tu bytové domy s viacerými obchodnými prevádzkami v prízemiach.
Západný úsek od budovy VÚB po Svätoplukovu ulicu je jednosmerný a v roku 2021 tu bola v rámci rekonštrukcie súvisiacej s výstavbou multifunkčného centra Nivy obnovená segregovaná cyklotrasa R26, v lete 2022 v užšom profile predĺžená na Dulovo námestie, kde sa napája na cyklotrasu na Trenčianskej ulici.
Óps (syn Peisénora)

Óps (, ) je v gréckej mytológii syn Peisénora, otec Eurykleie 
Óps je známy len z Homérovho eposu Odysea, kde figuruje ako otec Eurykleie, otrokyne v dome ithackého kráľa Odysea, ktorú od neho kúpil Odyseov otec Laertes za dvadsať volov.
Erginos

Erginos alebo Ergínos (, ) môže byť gréckej mytológii:
ETAG

Európska turistická akčná skupina (ETAG z angl. European Travel &amp; Tourism Action Group) je skupina, ktorá pôsobí ako reprezentant subjektov pôsobiacich v turizme. Predstavuje fórum pre prezentáciu kľúčových záujmov týchto subjektov. Bola založená v roku 1981 z podnetu Európskej komisie cestovného ruchu (ETC), ktorá zodpovedá za propagáciu Európy ako turistickej destinácie a zabezpečuje jej marketingovú podporu na zámorských trhoch (USA, Japonsko apod.). Členmi ETC sú národné turistické organizácie väčšiny členských krajín Európskej únie, t.j. okrem Francúzka, Holadnska a Spojeného kráľovstva; ďalšími členmi sú organizácie Čiernej Hory, Islandu, Monaka, Nórska, San Marína, Srbska, Švajčiarska a Turecka. Sídlom skupiny aj komisie je mesto Brusel, v ktorom majú svoje zázemie aj ďalšie európske inštitúcie.
Cieľ.
Zástupcovia každého sektoru ekonomiky, ktorí sú členmi skupiny, majú vlastné oblasti záujmu. Akčná skupina sa zameriava najmä na podporu ich spoločného záujmu v rozvoji turizmu, ktorý spája všetky sektory. Snaží sa presadzovať kolektívny hlas turizmu a pôsobiť ako fórum pre spoluprácu, výmenu informácií a poradenskú činnosť pre vlády a agentúry verejného sektoru pri vykonávaní spoločných opatrení na európskej úrovni. Výmena informácií slúži ako hlavný nástroj pri posilňovaní konkurencieschopnosti a povedomia o európskom trhu.
Medzi primárne ciele akčnej skupiny teda patrí:
Predstavitelia.
"Tajomník" – Gareth James (sídlo vo Veľkej Británii)
"Predseda" – Frederico Costa (sídlo v Portugalsku)
"Podpredseda a generálny riaditeľ" – David Jones (sídlo v Holandsku)
"Čestný pokladník" – Jeff Bertus (sídlo v Belgicku)
Spolupráca.
ETAG ďalej spolupracuje ako pridružený člen s:
The Dead Parrot

The Dead Parrot je skeč o mŕtvom papagájovi. Prvýkrát sa objavil vo vysielaní britskej televízie BBC v roku 1969 v 1. sérii programu Monty Python’s Flying Circus. 
Scénku napísala dvojica Graham Chapman a John Cleese. Michael Palin zosobňoval rolu predavača a John Cleese rolu muža reklamujúceho mŕtveho modrého papagája.
Terry Jones

Terence Graham Parry Jones (* 1. február 1942, Colwyn Bay, Wales† 21. január 2020, Londýn) bol britský komik, scenárista, herec, filmový režisér, autor politických komentárov.
Narodil sa v prímorskom mestečku Colwyn Bay vo Walese. Neskôr sa aj s rodinou odsťahoval do Surrey v Anglicku. Vyštudoval na University of Oxford, kde sa zoznámil a spoločne vystupoval v Oxfordskej Revue s Michelom Palinom, s ktorým neskôr tvorili autorské duo.
Preslávil sa najmä ako člen komediálneho tímu Monty Python v zložení: John Cleese, Graham Chapman, Eric Idle, Terry Jones, Terry Giliam a Michael Palin.
V septembri 2016 mu diagnostikovali demenciu. Jej následkom trpel afáziou (PPA), ktorá obmedzila jeho komunikačné schopnosti a preto už nedával žiadne interview.
Je po ňom pomenovaný asteroid "(9622) Terryjones".
John Cleese

John Marwood Cleese (* 27. október 1939, Weston-super-Mare, Spojené kráľovstvo) je britský herec, komik, spisovateľ a filmový producent. 
Cleese sa narodil ako jediné dieťa Reginalda Francisa Cleeseho, poisťovacieho agenta a jeho ženy Muriel Evelyn (rodenej Cross). Navštevoval St Peter's Preparatory School, následne vyštudoval právo na Cambridge, kde sa pridal k známemu divadelnému študentskému súboru Footlights. Tu stretol Grahama Chapmana, s ktorým vytvoril autorskú dvojicu.
Úspech dosiahol na Edinburgh Festival Fringe ako scenárista televíznej šou "The Frost Report", v ktorej aj sám účinkoval. V šesťdesiatych rokoch sa stal členom komediálnej skupiny Monty Python, zodpovednej za program Monty Python’s Flying Circus (Lietajúci cirkus Montyho Pythona). Spoločne so skupinou, ktorú tvorili Graham Chapman, Eric Idle, Terry Gilliam, Terry Jones a Michael Palin natočili ešte ďalšie štyri filmy.
Majstrovstvá sveta IIHF v inline hokeji 2013

Majstrovstvá sveta IIHF v inline hokeji 2013 boli v poradí 17. Majstrovstvá sveta v inline hokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná hokejová federácia (IIHF). Konali sa od 2.8. júna 2013 v Drážďanoch, v Nemecku, za účasti 16 tímov rozdelených do 2 výkonnostných divízií. Siedmykrát hostilo MS Nemecko, prvýkrát bolo ale organizátorom mesto bývalej NDR. Predtým Nemecko hostilo svetové šampionáty v rokoch 2002, 2003, 2004, 2007, 2009 a 2012. Staronovým účastníkom MS bolo družstvo , ktoré si vybojovalo postup v juhoamerickej kvalifikácii. Víťazom sa šiestykrát v histórii stali . Víťazom I. divízii sa stalo , ktoré o rok nahradí vypadávajúce .
Nemecku bolo udelené opätovné organizovanie MS v júni 2012, kedy sa rozhodlo aj o dejisku MS 2014. Ceny lístkov na jednotlivé zápasy stáli 8 €, na finálový zápas 10 €.
Šoltýs (rozlišovacia stránka)

Šoltýs môže byť:
Šoltýs (priezvisko)

Šoltýs (o význame pozri šoltýs) je slovenské priezvisko. Najčastejšie je v Prešovskom kraji, najviac v Poprade, Bardejove, Kežmarku, Prešove a Sabinove.
Známi nositelia.
Pozri v článku Šoltýs (rozlišovacia stránka).
Škultéty

Škultéty je priezvisko vyskytujúce sa na Slovensku. Je odvodené od výrazu "škultét" z nemeckého výrazu "Schultheiss", ktorý pochádza z latinského "scultetus", šoltýs.
Najčastejšie je v Porube (okres Prievidza), Trnave, Bánovciach nad Bebravou a Bratislave.
Lichfieldská katedrála

Lichfieldská katedrála je katedrála v anglickom meste Lichfield. Je jedinou stredovekou anglickou katedrálou s tromi vežami. Jej vnútorná dĺžka je , šírka hlavnej chrámovej lode je a hlavná veža je vysoká .
Dejiny.
Keď bol svätý Ceada menovaný mercijským biskupom, presťahoval sídlo diecézy z Reptonu do Lichfieldu. Dôvodom bolo asi to, že miesto bolo zviazané s mučeníckou smrťou v dobe vlády Rimanov. Prvá katedrála bola vybudovaná okolo roku 700, kedy tu biskup Hedda dal postaviť nový kostol v ktorom boli uschované ostatky sv. Ceadu. Jeho hrob sa stal cieľom mnohých pútnikov.
V roku 1085 bola začatá stavba novej kamennej katedrály v normanskom slohu nahradzujúcej pôvodnú drevenú saskú stavbu. Táto prvá kamenná katedrála bola nahradená gotickým variantom, ktorého výstavba začala v roku 1195. Výstavba bola dokončená dostavbou kaplnky v roku 1330. Kňažisko pochádza z roku 1200, krížová loď z roku 1240 a stavba hlavnej chrámovej lode bola začatá v roku 1260. Osemboká kapitula, ktorá bola dokončená v roku 1249 a je jednou z najkrajších častí katedrály, obsahuje zbierky pokladov katedrály, Lichfieldské gospely a zdobené rukopisy z 8. storočia.
V dobe občianskej vojny bola katedrála opevnená a niekoľkokrát obliehaná. Dôvodom bolo to, že cirkevní hodnostári stáli na strane panovníka, kým obyvatelia mesta boli väčšinou parlamentaristi. Pri obliehaní utrpela katedrála veľké škody – hlavná veža sa zrútila, bola zničená jej strecha i mozaikové okná. Obnova stavby bola začatá v roku 1660, ale celková oprava všetkých škôd spôsobených občianskou vojnou bola dokončená až v 19. storočí.
I keď bolo 18. storočie obdobím rozvoja mesta, katedrála podliehala rozkladu. Jej knižnica z 15. storočia v severnej strane hlavnej chrámovej lode bola premiestnená na pôvodné miesto nad kapitulu. Väčšina sôch zo západnej brány bola odstránená. Na konci storočia bol odstránený hlavný oltár, aby vznikol jeden priestor pre kňazište. Zdobenú západnú bránu obnovil vo viktoriánskom období Georg Gilbert Scott. Tieto práce obsahovali okrem iného vytvorenie mnohých sôch kráľov, kráľovien a svätých vytvorených z pôvodného materiálu.
Vo februári 2003 bola objavená pod podlahou hlavnej chrámovej lode doska s vytesanou podobou archanjela Gabriela (Lichfieldský anjel) pochádzajúca z 8. storočia. Bola rozlomená na tri časti, ale zachovali sa časti pôvodnej maľby. Teraz je vystavená v katedrále.
Šulc

Šulc je priezvisko, pozri Šulc (priezvisko), napr.:
Jaroslav Šulc

Jaroslav Šulc môže byť:
Jiří Šulc

Jiří Šulc môže byť:
Šoltés

Šoltés môže byť:
Šoltés (priezvisko)

Šoltés je slovenské priezvisko. Je rozšírené najmä na východnom Slovensku, najviac v Prešove, Poprade, Spišskej Novej Vsi a Košiciach.
Známi nositelia.
Pozri v článku Šoltés.
Jan Šulc

Jan Šulc môže byť:
Josef Šulc

Josef Šulc môže byť:
Mandátne územie

Mandátne územie (zastarano: "mandátové územie") je v detailoch nie celkom jasne vymedzený termín medzinárodného práva. Myslí sa ním v širšom (zriedkavom) zmysle územie, ktoré je pod poručníctvom cudzieho štátu (spravidla v záujme tretej strany), a v užšom (jednoznačne najčastejšom) zmysle územie spravované členským štátom Spoločnosti národov (v rokoch 1920–1946) v mene Spoločnosti národov namiesto dovtedajšieho suveréna územia a podľa podmienok čl. 22 Stanov Spoločnosti národov a stanov mandátu. Mandát je v tejto súvislosti buď samotné poručníctvo či správa (poverenie), v ktorom/-ej sa mandátne územie nachádza, alebo skrátené označenie mandátneho územia.
Nasledujúci text je o mandátnych územiach Spoločnosti národov.
Mandáty boli možným riešením sporu, črtajúceho sa medzi americkým prezidentom W. Wilsonom a ostatnými štátmi Dohody, ktoré sa dožadovali nemeckých kolónií a osmanských území. Boli ustanovené ako forma správcovstva, ktoré buď pripadne samotnej Spoločnosti národov, alebo krajinám, ktorým mandát Spoločnosť národov udelí. Dĺžka jednotlivých mandátov mala závisieť od pokroku, ktorý zverenci dosiahnu. V medzivojnovom období mandáty v Afrike a Tichomorí pripomínali priamu anexiu.
V roku 1946 po založení OSN bola väčšina zostávajúcich mandátnych území (s význačnou výnimkou Juhozápadnej Afriky) nahradená tzv. poručenskými územiami OSN, ktoré sa postupne osamostatňovali. Posledný mandát vypršal v roku 1994, vtedy získalo nezávislosť od USA Palau, ktoré bolo v medzivojnovom období pod japonskou správou.
Všetky mandátne územia Spoločnosti národov boli pred 1. svetovou vojnou ovládané porazenými štátmi, konkrétne Osmanskou a Nemeckou ríšou. Rozlišovali sa 3 skupiny mandátnych území:
Mandátne územia typu A.
Mandátne územia typu A boli bývalé územia Osmanskej ríše (okrem Hidžázu) ktoré boli obsadené cez vojnu vojskami Dohody. Mandátori mali za úlohu priviesť tieto územia v dohľadnej dobe k nezávislosti pretože boli považované za natoľko vyspelé, aby zvládli riadenie vlastného samostatného štátu. Do 2. svetovej vojny však získal nezávislosť len Irak (1932).
Mandátne územia typu B.
Mandátne územia typu B boli bývalé nemecké kolónie v subsaharskej Afrike (okrem Nemeckej juhozápadnej Afriky). Tie zahŕňali Togoland, Nemecký Kamerun a Nemeckú východnú Afriku. Samostatnosť týchto území sa predpokladala vo vzdialenej budúcnosti.
Mandátne územia typu C.
Mandátné územia typu C boli bývalé nemecké kolónie a protektoráty v Pacifiku a Nemecká juhozápadná Afrika. Rovnako ako u bývalých nemeckých afrických kolónií sa samostatnosť týchto území nepredpokladala. Boli to územia, ktoré so štátom, ktorý bol splnomocnený na ich správu, buď priamo susedili, alebo sa nachádzali veľmi blízko. Mandátne územia typu C vhodne zahŕňali Juhozápadnú Afriku a ostrovy, ktoré si nárokovali Austrália a Nový Zéland.
Erginos (syn Klymena)

Erginos alebo Ergínos ( je v gréckej mytológii syn a nástupca orchomenského kráľa Klymena.
Erginos napadol tébskeho kráľa Kreota, pretože mu nejaký vozataj z Téb zabil otca kameňom. Keď ho porazil, prinútil ho, aby mu dvadsať rokov každoročne odvádzal sto volov. Tébania by sa boli s tým aj zmierili, ale urážala ich spupnosť Ergina, ktorý neustále vyhlasoval, že táto daň je symbolom jeho nadvlády.
Od tejto dane ich potom oslobodil slávny hrdina Hérakles, ktorý prišiel do svojich rodných Téb. Keď sa cestou stretol s vyberačmi daní kráľa Ergina a z ich rečí sa dozvedel, že idú do Téb po sto volov, ktoré im má kráľ Kreón každoročne odvádzať, nevidelo sa mu to spravodlivé. Pokúsil sa ich preto od toho odhovoriť, ale oni ho nepočúvali a navyše ho povýšeneckými poznámkami urážali. Hérakles sa nato s nimi na mieste porátal. Odrezal im nosy a uši a so zviazanými rukami ich poslal domov.
Tébania svojho rodáka privítali s nadšením, ale ich radosť netrvala dlho, lebo pred bránami mesta sa objavil Arginos s vojskom. Hérakles však s pomocou bohyne Atény zobral riadenie obrany mesta do svojich rúk, Ergina zabil a jeho vojsko porazil. Mierovou zmluvou ich nato prinútil vrátiť dvojnásobok toho, čo od nich dostali. Kráľ Kreón dal za to Héraklovi svoju dcéru Megaru a polovicu svojho kráľovstva.
Zvrat

Zvrat môže byť:
Ľudové hnutie 13. mája

Ľudové hnutie 13. mája, franc. Mouvement populaire du 13-Mai, nazývané aj „MP-13“, bola francúzska politická strana zo začiatku obdobia V. republiky. Založil ju v roku 1958 francúzsky generál Lionel-Max Chassin. Jej ideologickým programom bola obrana práv francúzskych kolonistov v Alžírsku, ktoré bolo v tej dobe departementom Francúzskej republiky. Prirodzeným politickým protivníkom tejto strany bol alžírsky FNO (Front národného oslobodenia), franc. FLN - Front de libération nationale (Algérie). 
Ďalším spoluzakladateľom bol Robert Martel, francúzsky kolonista a občiansky aktivista, vinohradník a vinár, ktorý sa podieľal na štátnom puči 13. mája 1958 v Alžírsku. Bol protivníkom generála de Gaulla.
V 1960, Robert Martel, Henri Martin a Maurice Crespin boli na príkaz alžírskeho ministra zatknutí. Robert Martel a traja iní organizátori museli ustúpiť do ilegality a hnutie upadlo do zabudnutia. Väčšina jeho členov sa ocitla medzi zakladateľmi OAS - Organizácie tajnej armády.
Miranda Ottová

Miranda Ottová (vlastným menom Miranda Otto) (* 16. december 1967, Brisbane, Queensland, Austrália) je austrálska herečka. Je dcérou hereckého páru Barryho a Lindsay Ottovcov. Jej sestra, Gracie Ottová, je takisto herečka. 
Svoju hereckú kariéru odštartovala v roku 1986. Svoj prvý filmový debut vo významnom filme si zapísala postavou vo filme "Emma's War", v ktorom hrala postavu tínedžerky, ktorá sa počas druhej svetovej vojny presťahuje do austrálskeho buša. Po desaťročí kritikou oceňovaných rolí v austrálskych filmoch sa dostala do pozornosti hollywoodskeho filmového priemyslu, zahrala si vedľajšie úlohy vo filmoch "Tenká červená čiara" a "Pod povrchom." Celosvetovo známou sa však stala až vďaka postave Éowyn vo filmovej trilógii "Pán prsteňov" (hrala v a časti) od režiséra Petra Jacksona.
Jeune Nation (strana)

Jeune Nation (slov. Mladý Národ) bolo francúzske nacionalistické hnutie založené koncom roku 1949. Zakladateľom bol Albert Heuclin, mandatár (poverenec) parížskej centrálnej tržnice Les Halles, Jean Marot, Jacques Wagner a bratia Sidosovci: François Sidos predseda strany Mladý národ, Jacques Sidos a Pierre Sidos, generálny tajomník a hlavná osoba v organizácii. 
22. októbra 1949 sa hnutie prvýkrát prezentovalo v sídle organizácie „Souvernir napoléonien“ v Paríži. 23. marca 1950 bolo oficiálne prihlásené na policajnej prefektúre v Paríži 1. Počas celej svojej existencie bola Jeune Nation mimoparlamentnou stranou. 
15. mája 1958 bolo vládnym dekrétom zakázané po pokuse o prevrat 13. mája 1958, ktorému predchádzala séria atentátov a násilia. Jeune Nation sa odmietlo rozpustiť a v roku 1959 sa reformovalo pod názvom „Parti nationaliste“. Nová strana bola po niekoľkých dňoch rozpustená, a preto sa znova reformovala na „Fédération des étudiants nationalistes“.
5. júla 1958 vyšlo prvé číslo denníka „Jeune Nation“, ktorý bol prezentovaný ako spravodajský dvojmesačník, ale ktorý chcel byť orgánom strany Mladý národ. Tento denník existuje dodnes a je tlačovým orgánom hnutia l'Œuvre française, ktoré je súčasťou Union de la droite nationale.
Jolla (spoločnosť)

Jolla je fínska spoločnosť, ktorá je tvorcom operačného systému Sailfish a výrobca smartfónu Jolla. Operačný systém Sailfish nadväzuje na predchádzajúcu prácu projektu MeeGo spoločnosti Nokia. 
Spoločnosť Jolla založili prepustení zamestnanci firmy Nokia Sami Pienimäki, Jussi Hurmola, Marc Dillon, Stefano Mosconiho a Antti Saarnio
Pán prsteňov (filmová trilógia)

Pán prsteňov je filmová trilógia režírovaná Petrom Jacksonom. Scenár je založený na knižnej trilógii Pán prsteňov od J. R. R. Tolkiena. Pozostáva z troch filmov (2001), (2002) a (2003). Pôvodne predpokladal tím okolo Petra Jacksona nakrútenie dvoch filmov, pretože sa obával, že žiadna spoločnosť nepodstúpi riziko a neinvestuje do troch tak náročných a drahých filmov. V New Line Cinema, jedinej spoločnosti, ktorá bola ochotná investovať do filmov, ale rozhodli, že filmy budú tri, keďže aj knihy sú tri.
Je považovaná za jeden z najväčších a najambicióznejších filmových počinov, ktorého rozpočet sa vyšplhal na 281 miliónov amerických dolárov. Celý projekt trval osem rokov, pričom nakrúcanie všetkých troch častí sa dialo súčasne a výhradne len v domovine Petra Jacksona, na Novom Zélande. Každý film zo série bol vydaný na DVD aj v rozšírenej verzii rok po kinopremiére. Filmy sa držia knižnej predlohe v rovine príbehu, ale sú vynechané niektoré časti deja a súčasne sú pridané alebo pozmenené niektoré udalosti.
Dej.
Filmy sa odohrávajú vo fiktívnom svete Stredozemi, pričom sledujú postavu hobbita Froda Bublíka (Elijah Wood) ako sa spolu so Spoločenstvom prsteňa podujme na výpravu s cieľom zničiť Veľprsteň (zvaný aj "Jeden prsteň"), a spôsobiť tak aj zničenie jeho tvorcu, temného pána Saurona. Spoločenstvo sa počas cesty rozdelí a Frodo so svojím verným súputníkom Samom (Sean Astin) a zákerným Glochom (Andy Serkis) putujú do Mordoru, k Hore osudu, v ktorej plameňoch sa Prsteň dá zničiť. Zároveň sa Aragorn (Viggo Mortensen), dedič gondorského trónu žijúci vo vyhnanstve, a čarodejník Gandalf (Ian McKellen) podujmú zjednotiť a zhromaždiť slobodné národy Stredozeme, ktoré napokon zvíťazia vo vojne s temnými silami. 
Úspech.
Trilógia bola nevídaným finančným úspechom, vďaka čomu sa celkový zárobok trilógie zaradil medzi najviac ziskové filmové série. Filmy priaznivo hodnotila aj kritika a z 30 nominácií na Oscara získali filmy 17 zlatých sošiek. Záverečný film trilógie získal všetkých 11 nominácií, čím sa vyrovnal najúspešnejším filmom filmovej histórie "Ben-Hur" (z 12 nominácií) a "Titanic" (zo 14 nominácií). Trilógii sa dostalo uznanie aj pre inovatívne špeciálne a vizuálne efekty.
PAREVO

PAREVO – Medzinárodný festival dokumentárnych filmov ("PAREVO = Parallel revolutions" / "Paralelné revolúcie") je medzinárodný filmový festival, konaný od roku 2012.
Hlavným cieľom tohto projektu je predovšetkým popularizácia demokracie v Európe medzi mládežou, a to prostredníctvom vytvorenia tematických podujatí ako: premietanie filmov, prednášky, stretnutia mládeže a mládežnícke konferencie. Cez prezentáciu dokumentárnych filmov a tematických prednášok chce docieliť užšiu spätosť mládeže s prepojenými procesmi v štátoch Strednej Európy, ktoré viedli k budovaniu demokratického systému v týchto štátoch. Filmový festival Parevo sa venuje najmä udalostiam v roku 1956, 1968, 1980 a 1989.
Marián Vanek

Marián Vanek (* 3. máj 1941, Bratislava) je slovenský spisovateľ, karikaturista, scénický výtvarník. Po roku 1969 politicky prenasledovaný.
Kinkakudži

Kinkakudži ( - doslova: Chrám zlatého pavilónu) alebo Rokuondži (鹿苑寺 - doslova: Chrám jelenej záhrady) je chrám (svätyňa) v japonskom meste Kjóto.
Dejiny.
Chrám dal postaviť roku 1397 v poradí tretí šógun z rodu Ašikaga menom Jošimicu. Jošimicu sa stal vo veku 37 rokov kňazom. Pavilón pôvodne využíval ako oddychovú vilu. Bol oddaný svojmu zenovému stúpencovi Sósekimu. Na posledné šógunovo želanie sa stal Kinkakudži zenovým chrámom a jeho hlavným predstaveným bol Sóseki.
Momentálne stojí v Kjóte iba kópia Zlatého pavilónu, pretože v roku 1950 ho podpálil mních. Súčasná stavba je z roku 1955.
Architektúra.
Trojpodlažný chrám je postavený v rôznych architektonických štýloch: 1. podlažie je v štýle "šinden-zukuri", 2. podlažie v štýle "buke-zukuri" a 3. podlažie čisto v zenovej architektúre. 2. a 3. podlažie sú pokryté čistým zlatom.
Na streche pavilónu je zlatý feng-chuang - čínsky fénix.
UNESCO.
Od roku 1994 je Kinkakudži spolu s ostatnými pamiatkami v Kjóte pod ochranou svetového kultúrneho dedičstva Unesco pod spoločným názvom "Pamiatky starodávneho Kjóta".
Delenie jadra

Delenie jadra alebo jadrové delenie môže byť:
Rassemblement national

Rassemblement national ( z fr. Národné združenie), (Front National – FN) je politická strana založená 5. októbra 1972. Strana patrí politicky do extrémnej pravice a založil ju Jean-Marie Le Pen. Je to parlamentná strana, opozičná voči aktuálnej vládnej koalícii. Od 16. januára 2011 je jej predsedníčkou Marine Le Pen. Originálne registrované meno strany je Front national pour l'unité française (FNUF).
Väčšina externých politických pozorovateľov umiestňuje „Front National“ medzi krajne pravicové strany, no jej predstavitelia preferujú iné kvalifikácie strany, napríklad „ľavo-pravé krídlo“.
Pri príležitosti interného skrutínia kvôli zvoleniu nového predsedu v roku 2011 mala strana 22 406 stúpencov. V roku 2013 to bolo prinajmenšom 65 000 stúpencov a členov.
V parlamentných voľbách 2012 strana FN dosiahla v druhom kole 6 421 426 volebných hlasov, čo znamená 17, 90% a získala tak dve kreslá v Národnom zhromaždení. Tento výsledok je najlepší v histórii strany.
Vo volebnom období 2016-2020 je podiel mandátov RN (Rassemblement national) v Národnom zhromaždení FR 8,75% s počtom voličských hlasov 1 590 869, čo tvorí osem kresiel.
26. mája 2019 vo voľbách do Európskeho parlamentu vyhrala strana "Rassemblement national" vo Francúzsku s 23,3 % voličských hlasov. Oproti roku 2014 je to nižšie percento vzhľadom k vtedajším dosiahnutým hlasom 24,8 %. Počet poslancov je v EP 23 zo 79 určených Lisabonskou zmluvou.
Informácie o strane.
Sídlo strany je v Nanterre na 76-78, rue des Suisses, 92000 Nanterre.
Viceprezidenti - zástupcovia predsedníčky Front national sú:
Ďalší členovia výboru:
Poslanci:
Ideologická platforma strany.
Nacionalizmus, konzervativizmus, národný republikanizmus, suverenita, euroskepticizmus, protekcionizmus, intervencionizmus, etatizmus a antimondializmus. 
Strana sa vyjadruje proti imigrácii, predovšetkým muslimskej, zo severnej Afriky, západnej Afriky a Stredného východu do Francúzska. V prezidentských voľbách 1995 navrhoval Jean-Marie Le Pen vrátiť tri milióny ne-Európanov z Francúzska „humánnymi a dôstojnými prostriedkami.“ V populačnej otázke je FN proti potratom.
Politické prepojenia.
„Front national“ je politicky a ideologicky prepojený s týmito subjektami francúzskej a európskej politickej scény:
Hrušovský

Hrušovský je priezvisko, pozri Hrušovský (priezvisko), napr.:
Taizz

Taizz (iný prepis: Ta'izz; arabským písmom تعزّ) môže byť:
Astypalaia

Astypalaia môže byť:
Revizionistický sionizmus

Revizionistický sionizmus je nacionalistická vetva sionistického hnutia. Autorom tejto ideológie je Vladimir Žabotinskij, ktorý požadoval revíziu praktického sionizmu Davida Ben Guriona a Chajima Weizmanna, ktorý sa zameriaval na nezávislé osadníctvo v Erec Jisrael. Revizionistický sionizmus sa naopak sústreďoval na víziu „politického sionizmu,“ ktorý Žabotinskij považoval za pokračovanie v odkaze zakladateľa moderného politického sionizmu – Theodora Herzla.
V raných rokoch tohto hnutia, a pod Žabotinskeho vedením, sa revizionistickí sionisti zameriavali na získanie britskej podpory pre osadníctvo. Neskôr revizionistické skupiny nezávislé na Žabotinskeho vedení páchali teroristické akcie proti britským cieľom v mandátnej Palestíne, aby urýchlili založenie židovského štátu.
Počas vývoja revizionistického sionizmu vzniklo niekoľko zoskupení, ktoré zdieľali jeho ideológiu. Šlo napríklad o mládežnícku organizáciu Bejtar či o teroristické organizácie Irgun a Lechi. Po vzniku Izraelského štátu sa Irgun pretransformoval na politickú stranu Cherut, ktorá sa neskôr premenila na zoskupenie Gachal a nakoniec na súčasnú politickú stranu Likud.
V roku 1934 založilo revizionistické hnutie odborový zväz Histadrut ha-ovdim ha-leumit, ako protiváhu centristicky a ľavicovo orientovanej odborovej centrály Histadrut. 
Ideológia.
Ideologicky revizionistický sionizmus obhajoval vytvorenie židovského štátu na oboch stranách rieky Jordán, čo by bol štát zahrňujúci súčasný Západný breh Jordánu a celé dnešné Jordánsko, ktoré sa v roku 1922 odtrhlo od mandátnej Palestíny, ako reakcia na arabské nepokoje po Balfourovej deklarácii. Všetky tri prúdy (stredový, ktorý obhajoval britskú liberálnu demokraciu a prúdy, z ktorých neskôr vznikli Irgun a Lechi) podporovali židovské osídlenie na oboch stranách rieky (podporovali to i niektorí robotnícki sionisti, ako napríklad Ben Gurionova strana Mapaj), v mnohých ohľadoch sa však líšili v tom, ako to dosiahnuť. Žabotinskij chcel získať podporu od Britov, kým Irgun a Lechi chceli toto územie dobyť nezávisle od Britov.
22. mechanizovaný prápor generála Mikuláša Markusa

22. mechanizovaný prápor generála Mikuláša Markusa je prápor 2. mechanizovanej brigády Pozemných síl Slovenskej republiky sídliaci vo Vojenskom útvare 1102 v Michalovciach. Je súčasťou 2. mechanizovanej brigády. Je pomenovaný po divíznom generálovi Mikulášovi Markusovi. Veliteľom práporu je od 1. mája 2021 mjr. Peter Pavlík, jeho predchodcom bol podplukovník Július Čepela.
Úlohy 22. mechanizovaného práporu.
22. mechanizovaný prápor je taktická jednotka v rámci 2. mechanizovanej brigády "„s prvoradým poslaním podieľať sa na plnení úloh ochrany životných záujmov štátu a jeho deklarovaných spojencov proti všetkým vojenským a nevojenským ohrozeniam.“" V spolupráci s Ministerstvom vnútra SR vykonáva aj "„úlohy ochrany štátnej hranice spojené so zachytávaním a odsunom odídencov.“" Úloha práporu je "„mať pripravenú časť síl a prostriedkov, ktoré v súlade s rozhodnutím NR SR nasadiť a udržať pre rotácie v stanovených operáciách medzinárodného krízového manažmentu.“"
Výzbroj a technika.
Medzi výzbroj a techniku práporu patrí:
Biorytmus

Biorytmus môže byť:
Château Frontenac

Château Frontenac je luxusný hotel v centre kanadského mesta Québec a jedna z hlavných pamiatok mesta.
V roku 1893 bol postavený architektom Pricom pre spoločnosť Canadian Pacific Railway v štýle historizmu. Patril do reťazca Canadian Pacific Hotels. Je pomenovaný po guvernérovi kolónie Nové Francúzsko Louisovi de Buade de Frontenac (1662–1698). 
Od októbra 2001 patrí Château Frontenac do hotelového reťazca Fairmont Hotels and Resorts.
Zahral si tiež v Hitchcockovom filme "I confess".
Hoja

Hoja môže byť:
Voskovka

Voskovka môže byť:
Sergej Fiodorovič Bondarčuk

Sergej Fiodorovič Bondarčuk (, ; * 25. september 1920, Bilozerka, Ukrajina – † 20. október 1994, Moskva, Rusko) bol ruský herec, scenárista, divadelný a filmový režisér a pedagóg. 
Medzi jeho legendárne filmy, kde hral hlavnú úlohu a zároveň ich i režíroval, patrí najmä protivojnový film "Osud človeka" natočený podľa rovnomennej novely Michaila Šolochova a štvordielna epopej "Vojna a mier", ktorá získala v roku 1968 cenu Akadémie Oscara za najlepší cudzojazyčný film . Zaujali i jeho ďalšie filmy, napríklad "Waterloo" z roku 1970, "Červené zvony", "Bojovali za vlasť".
Majstrovstvá sveta v hokejbale 2013

Majstrovstvá sveta v hokejbale 2013 boli v poradí 10. Majstrovstvá sveta v hokejbale, ktoré organizuje Medzinárodná hokejbalová federácia (ISBHF). Konali sa od 2.9. júna 2013 v meste St. John’s, v kanadskej provincii Newfoundland a Labrador, za účasti 17 tímov mužských a 8 ženských tímov. Kanada hostila MS druhýkrát, predtým to bolo v roku 2001 v Toronte. Nováčikmi turnaja boli mužské tímy Arménska a Izraela a ženský tím Talianska. Na poslednú chvíľu sa odhlásilo družstvo Indie. Víťazmi sa stali druhýkrát v histórii a tretíkrát domáce . V B divízii zvíťazili a o 2 roky by sa mali predstaviť v A divízii na MS 2015, kde by mali vystriedať družstvo .
Mimoriadna udalosť.
Na týchto MS došlo k mimoriadnej udalosti potom, čo v úplnom závere semifinále mužov Kanada – Česko strelil český hráč Jan Bacovský gól do prázdnej kanadskej bránky. Kanaďan Justin Pender prehru a vyradenie svojho družstva psychicky neuniesol a strelca gólu napadol. Český brankár Lukáš Heczko pribehol svojmu spoluhráčovi na pomoc, za čo ho Pender takisto fyzicky napadol. Slovenský rozhodca Marek Královič sa snažil hráčov od seba oddeliť, no Pender napadol aj jeho a spôsobil mu zranenie kolena (roztrhnutie kolenného väzu), na následky ktorého musel byť prevezený do nemocnice. V nemocnici bol ošetrený aj brankár Heczko, ktorému Kanaďan spôsobil poranenie hlavy.
Účastníci a žrebovanie.
Žrebovanie:
Roľnícka ulica (Bratislava)

Roľnícka ulica je ulica v Bratislave, v mestskej časti Vajnory. Tiahne sa takmer celou dĺžkou mestskej časti a je pokračovaním ulice Pri starom letisku. Končí sa na konci Vajnôr (a zároveň na hranici Bratislavy).