burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Pyrolnitrín

Pyrolnitrín (PRN) je zlúčenina, ktorá sa používa ako antimykotické antibiotikum. Vo svojej štruktúre obsahuje benzénové jadro a pyrolový kruh. Niektoré baktérie, napríklad "Pseudomonas pyrrocinia" a iné druhy "Pseudomonas" produkujú pyrolnitrín z tryptofánu ako sekundárne metabolity. Predpokladá sa, že pyrolnitrín u húb inhibuje elektrónový transportný reťazec.
Syntetické fungicídy fenpiklonil a fludioxonil sú chemicky príbuzné pyrolnitrínu.
Biosyntéza.
U "Pseudomonas fluorescens" vyžaduje biosyntéza pyrolnitrínu štyri gény, pomenované "prnABCD", ktoré sú usporiadané do jedného operónu. Produkty týchto génov sú podobne veľké a katalyzujú štyri postupné reakcie:
S výnimkou prnA nie sú tieto enzýmy schopné použiť -tryptofán ako substrát.
Ani jedna z halogenáz, prnA ani prnC, nie je homológom známych haloperoxidáz a zároveň ani navzájom.
Bola navrhnutá i alternatívna dráha syntézy, kde sa -tryptofán najprv premieňa na aminofenylpyrol (APP) a potom sa premieňa na aminopyrolnitrín a pyrolnitrín. Tieto kroky neboli opísané detailne, ale enzým prnB je schopný produkovať APP, pravdepodobne z tryptofánu ako východiskového substrátu. Vyzerá to tak, že APP je nežiaduci vedľajší produkt. Gén, ktorý kóduje prnB, začína nezvyčajným štart kodónom GTG, ktorý znižuje mieru expresie prnB a tak znižuje množstvo produkovaného APP.
Poliansky potok (prítok Korunkovského potoka)

Poliansky potok je potok v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Stropkov. Je ľavostranným prítokom vodného toku Korunkovský potok v povodí Brusničky. Má dĺžku .
Sútok zdrojníc.
Začína sa na sútoku zdrojníc v v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina na pomedzí lesného extravilánu a poľnohospodárskeho extravilánu v južnej časti územia obce Korunková v okrese Stropkov v Prešovskom kraji. Južná zdrojnica pramení v v lesnom extraviláne. Severná zdrojnica pramení v v lesnom extraviláne v lese Polianka. Obe zdrojnice sú v suchom období chudobné na prietoky vody.
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie severozápadným smerom po hranici medzi lesným extravilánom a poľnohospodárskym extravilánom obce Korunková, svoj smer si zachováva až do svojho ústia, pravým brehom obmýva lúku Medzi cestami, v vteká do južného okraja intravilánu Korunkovej. V po krátkom úseku cez intravilán ústi do vodného toku Korunkovský potok ako jeho ľavostranný prítok. Vodný tok Korunkovský potok ďalej ústi do Brusničky. Pramení, preteká a ústi na území obce Korunková v okrese Stropkov v Prešovskom kraji. Nemá prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve lesa "Polianka", na území ktorého pramení a preteká severná zdrojnica potoka. Názov lesa motivoval výskyt "malej lúky v lesnom poraste", čiže "poľana" + formant zdrobneniny "-ka". Z toponyma "Polianka" rozšírením o formant "-ský/-sky" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Poliansky potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Poliansky potok bolo štandardizované v roku 1990. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Poliansky potok nie je jedinečným názvom (marec 2024).
Fedkov (vrch vo Vihorlatských vrchoch)

Fedkov () je vrch vo Vihorlatských vrchoch, krajinnom celku Vihorlatsko-gutinskej oblasti. Leží nad obcou Strihovce, približne juhovýchodne od Sniny. 
Poloha.
Nachádza sa na východe strednej časti Vihorlatské vrchov, v geomorfologickom podcelku Vihorlat a časti Vihorlatská hornatina. Leží na hranici Prešovského a Košického kraja a okresov Snina a Sobrance, pričom zasahuje na katastrálne územia obcí Strihovce a Vyšná Rybnica. Najbližším sídlom je juhovýchodne situovaná obec Strihovce, východne leží Ladomirov, severne Kolonica, severozápadne Zemplínske Hámre a Snina a juhozápadne Remetské Hámre. Územie je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat.
Opis.
Fedkov leží vo východnej časti hlavného hrebeňa, medzi Strihovskou poľanou () a Strihovským sedlom. Východným smerom sa nachádza Kosmatec (), Polom (), Orlovec () a Mandríkov grúň (), severným Diel (), plytkým sedlom oddelená Strihovská poľana (), Kameň (), Nežabec () a Veža (), západným Sninský kameň (), Motrogon (), Tŕstie (), Vihorlat () a Múr () a južným Lysák (), Roh (), Jaseňovský vrch (), Diel (), Starý Koňuš (), Vetrová skala () a Holica (). Lokalita patrí do povodia rieky Uh, kde vodu z východných svahov odvádza Strihovský potok, zo severozápadných Krivec a západných Lisaka do Okny. Vrcholom vedie značená turistická trasa.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Vihorlatských vrchov a Východoslovenskú nížinu, ojedinele aj Bieščady v Poľsku a ukrajinské Karpaty.
Kultúrny vplyv Michaela Jacksona

Americký spevák a skladateľ Michael Jackson (19582009) je považovaný za jednu z najvýznamnejších kultúrnych osobností 20. a 21. storočia a za jedného z najúspešnejších a najvplyvnejších umelcov všetkých čias. Jeho úspechy, za ktoré je označovaný za „kráľa popu“, pomohli dokončiť desegregáciu populárnej hudby v Spojených štátoch a zaviedli éru multikulturalizmu a integrácie, ktorú nasledovali ďalšie generácie umelcov. Jeho vplyv sa rozšíril aj do módnych trendov a zvyšovanie povedomia o sociálnych záležitostiach na celom svete.
Jackson sa stal detskou hviezdou v roku 1969 ako spevák skupiny The Jackson 5, ktorú založil so svojimi staršími bratmi. Americký kongres ocenil prínos skupiny pre americkú mládežnícku kultúru a Jackson bol americkou verejnosťou prijatý v takej miere, aká nebola poskytnutá žiadnej detskej hviezde od čias Shirley Templovej v 30. rokoch 20. storočia. Začiatkom 80. rokov sa Jackson stal dominantnou postavou populárnej kultúry a prvým afroamerickým umelcom, ktorý mal silnú fanúšikovskú základňu v hudobnej televízii. Jeho hudobné videoklipy vrátane videoklipov k piesňam „Beat It“, „Billie Jean“ a „Thriller“ z albumu "Thriller" z roku 1982 sa zaslúžili o prelomenie rasových bariér a premenu tohto média na umeleckú formu a propagačný nástroj. Popularita týchto videoklipov pomohla presláviť televízny kanál MTV. Jacksonovmu úspechu sa v tomto období pripisuje záchrana hudobného priemyslu z jeho recesie koncom 70. rokov a revolúcia v ňom tým, že inicioval marketingové zameranie na albumové trháky a videoprezentáciu.
Prostredníctvom svojich videoklipov a živých vystúpení Jackson spopularizoval pouličné tance, najmä svoj charakteristický pohyb moonwalk, a prilákal kult imitátorov po celom svete. Pripisuje sa mu zásluha za to, že pomohol rozšíriť tanec medzi celosvetové publikum a mal vplyv porovnateľný s tanečnými ikonami, akými boli Fred Astaire a Sammy Davis Jr. Videoklipy "Thrilleru" s estetikou prevzatou z tradície hudobných filmov vytvorili pododvetvie choreografov, pretože aj iní popoví umelci sa snažili vytvárať sofistikované propagačné filmy zamerané na tanec. V 80. rokoch sa Jacksonove osobné zvláštnosti a meniaci sa vzhľad stali zdrojom fascinácie bulvárnych médií, pričom tento fenomén ešte podporilo obvinenie zo zneužívania detí, ktoré na neho bolo vznesené v roku 1993. Tieto výstrednosti a kontroverzie inšpirovali množstvo fotografií a iných umeleckých diel skúmajúcich jeho verejný imidž, ktoré boli prezentované na výstave v roku 2018 "Michael Jackson: On the Wall" v londýnskej National Portrait Gallery.
Jackson ovplyvnil širokú škálu tém, od štúdií o celebritách cez vizuálnu kultúru až po štúdie o pohlaví a sexualite a mnohé ďalšie, vrátane tých, ktoré priamo nesúviseli s jeho profesiou. Podľa štúdie uverejnenej v časopise "The Journal of Pan African Studies" v roku 2010 sa jeho vplyv rozšíril aj na akademickú pôdu, pričom odkazy na speváka sa nachádzajú v literatúre týkajúcej sa masovej komunikácie, psychológie, medicíny, inžinierstva a chémie. Britská rada zaradila Jacksona do svojho zoznamu „80 momentov, ktoré formovali svet“ s ohľadom na medzinárodné kultúrne vzťahy.
Mykóza

Mykóza alebo fungálna infekcia je infekcia spôsobená organizmom pochádzajúcim z ríše húb. Medzi tieto patogény patria predovšetkým plesne a kvasinky. Typicky ide o bežné povrchové infekcie kože, vlasov a nechtov, niekedy však môže ísť o invazívne infekcie s vysokou mortalitou. Mykózy sa liečia pomocou antimykotík. V rámci klasifikácie Medzinárodnej klasifikácie chorôb sú mykózy radené pod MKCH-10.
Do ríše húb obsahujúcej okolo sto tisíc známych druhov sa radia huby, kvasinky, plesne a mnoho ďalších. V tejto rôznorodej skupine sa nachádzajú organizmy ľudstvu prospešné (napr. druh "Penicillium chrysogenum" produkujúce antibiotikum penicilín), ako i druhy spôsobujúce choroby zvierat aj človeka. K patogénnym druhom patrí napr. pleseň "Aspergillus fumigatus" alebo kvasinka "Candida albicans".
S povrchovými fungálnymi infekciami sa počas svojho života stretne veľké percento ľudí po celom svete. Tieto menej závažné ochorenia sú vo väčšine prípadov spôsobené dermatofytmi, bežnými patogénmi zvierat, z ktorých dochádza k prenosu na človeka. Oveľa závažnejšie komplikácie predstavujú invazívne fungálne infekcie, ktorých liečba je značne náročnejšia a dlhodobejšia. Problémom je nedostatok nových antifungálnych látok, metód včasnej diagnostiky ochorení či vznik rezistencie. Veľký podiel na vzniku týchto systémových infekcií majú druhy "Candida albicans", "Aspergillus fumigatus" a "Aspergillus flavus". Tieto mikroorganizmy spôsobujú závažné a často život ohrozujúce infekčné ochorenia. Postihujú najmä imunokompromitovaných jedincov – predovšetkým pacientov s ochorením AIDS, rakovinou či jedincov po transplantácii orgánov.
PKA

PKA môže byť:
PKB

PKB môže byť:
Turistická značkovaná trasa číslo 5107

 Turistická značkovaná trasa číslo 5107 je zelená trasa v Malých Karpatoch, ktorá vedie z Hradišťa pod Vrátnom do Pustej Vsi, pamätník SNP. Dĺžka trasy je 18,27 km.
Diego Moreira

Diego Manuel Jadon da Silva Moreira (* 6. august 2004, Liège, Belgicko) je profesionálny futbalista, ktorý hráva na pozícii útočníka v anglickom klube Chelsea.
Klubová kariéra.
Moreira začal s futbalom v miestnom Standard Liège kde hrával jeho otec. V roku 2020 prestúpil do akadémie SL Benfica.
SL Benfica.
Po roku v akadémii prešiel do B-tímu a hrával aj za mládežnícky tím do 19 rokov v UEFA Youth League, ktorú v sezóne 2021/22 vyhrali. Na konci sezóny dostal aj pozvánku do prvého tímu kde debutoval 13. mája pri výhre 2:0 nad Paços de Ferreira.
Chelsea.
Po dvoch rokoch prevažne v B-tíme Benficy prestúpil 1. júla 2023 do Chelsea. Dňa 30. augusta debutoval v tíme pri výhre 2:1 nad AFC Wimbledon v EFL Cupe.
Hosťovanie v Lyone.
Dňa 1. septembra bol Moreira poslaný na sezónne hosťovanie do Olympique Lyon v Ligue 1. V klube debutoval 17. septembra pri remíze 0:0 s Le Havre. 22. januára 2024 bol Moreira odvolaný z hosťovania.
Osobný život.
Jeho otec je Almani Moreira, bývalý reprezentant Guiney-Bissau. Moreira má občianstvo Belgicka a Portugalska no mohol reprezentovať aj Guineu-Bissau a Nemecko. Za Belgicko hral v reprezentácii do 15 rokov no neskôr sa rozhodol reprezentovať Portugalsko kde žije aj jeho otec.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 30. marcu 2024"
Úspechy hráča.
Benfica U19
Externé odkazy.
https://www.transfermarkt.com/diego-moreira/profil/spieler/655006
Martin Chrien

Martin Chrien (* 8. september 1995, Banská Bystrica, Slovensko) je slovenský profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste záložníka v slovenskom klube MFK Ružomberok. 
Klubová kariéra.
Dukla Banská Bystrica.
Chrien je odchovancom Dukla Banská Bystrica. V klube debutoval 1. decembra 2012 pri prehre 1:2 s MFK Košice. V druhom vystúpení za Duklu dňa 26. mája 2013 strelil premiérový gól pri výhre 1:0 nad Slovanom Bratislava.
Dňa 20. apríla 2014 strelil Chrien dva góly pri výhre 3:1 nad ViOn Zlaté Moravce.
Viktoria Plzeň.
Na konci sezóny 2013/14 podpísal štvorročný kontrakt s českým klubom Viktoria Plzeň. V klube nedostával veľa príležitosti. Svoj debut za Plzeň si odkrútil 19. novembra v 16-finále Pohára FAČR pri remíze 0:0 s Hradcom Králové.
Hosťovania v Česku a v Ružomberku.
V januári 2015 bol Chrien poslaný na polročné hosťovanie do Dynama České Budějovice. Dňa 7. marca debutoval v tíme pri prehre 1:4 s Mladou Boleslav.
Po skončení hosťovania v Českých Budějoviciach bol Chrien poslaný na sezónne hosťovanie do Zbrojovky Brno. Dňa 25. júla debutoval za Brno pri výhre 2:1 nad Baníkom Ostrava. Dňa 12. septembra strelil svoj prvý gól v tíme pri prehre 1:2 so Zlínom. Počas hosťovania odohral za Brno 26 zápasov v ktorých strelil tri góly.
V lete 2016 bol Chrien poslaný na hosťovanie do MFK Ružomberok kde strávil jesennú časť sezóny.
Návrat do Plzne.
Po skončení hosťovania v Ružomberku sa Chrien vrátil do Plzne. Dňa 11. marca debutoval Chrien za Plzeň v českej lige pri výhre 1:0 nad Slovanom Liberec. Do konca sezóny odohral za Plzeň dokopy tri zápasy.
SL Benfica.
Dňa 29. júna 2017 podpísal päťročný kontrakt s portugalským tímom SL Benfica. Dňa 19. augusta debutoval Chrien za Benficu pri výhre 5:0 nad Belenenses. Bol však preradený neskôr do B-tímu kde strávil väčšiu časť sezóny.
Hosťovanie v Santa Clare.
Sezónu 2018/19 strávil na hosťovaní v Santa Clare, u nováčika Primeira Liga. Dňa 30. septembra debutoval v klube pri výhre 3:0 nad C.D. Nacional. Počas hosťovanie odohral za nováčika 19 zápasov v ktorých strelil aj jeden gól.
Mezőkövesd.
Po návrate z hosťovania v Santa Clare pôsobil Chrien výlučne v B-tíme SL Benfica. V januári 2021 podpísal Chrien zmluvu ako voľný hráč s maďarským klubom Mezőkövesd. Dňa 23. januára debutoval v Nemzeti Bajnokság I pri remíze 0:0 s Kisvárdou. Svoj prvý gól v klube strelil 26. februára pri remíze 2:2 s DVTK.
Pohronie.
Dňa 18. februára 2022 sa Chrien vrátil na Slovensko kde podpísal zmluvu s FK Pohronie. O osem dní neskôr debutoval v tíme pri prehre 0:1 s MFK Ružomberok.
Návrat do Ružomberka.
Dňa 30. augusta 2022 podpísal Chrien dvojročný kontrakt s MFK Ružomberok kde už pôsobil v sezóne 2016/17 na hosťovaní z Plzne. O deň neskôr nastúpil za Ružomberok pri remíze 1:1 s Michalovcami.
Medzinárodná kariéra.
Chrien debutoval v národnom tíme dňa 7. júna 2019 v priateľskom zápase proti Jordánsku a dokázal streliť aj premiérový gól pri výhre 5:1.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 30. marcu 2024"
Kyjovská planina

Kyjovská planina je geomorfologická časť podcelku Vihorlat vo Vihorlatských vrchoch. Zaberá západnú polovicu centrálnej časti pohoria a jej najvyšší vrch Čop dosahuje . 
Polohopis.
Územie sa nachádza v západnej časti podcelku a zaberá pás napriek celým pohorím. Severný okraj planiny nadväzuje na Beskydské predhorie a jeho podcelok Humenské podolie, na severozápade pokračuje pohorie podcelkom Humenské vrchy a jeho časťou Krivoštianka. Južný okraj lemuje Podvihorlatská pahorkatina, patriaca do Východoslovenskej pahorkatiny a východným smerom pokračuje podcelok Vihorlat časťou Vihorlatská hornatina. 
Planina zasahuje na územie Prešovského a Košického kraja a okresov Humenné a Michalovce. Centrálna, východná a severná časť územia patrí do Vojenského obvodu Valaškovce. Severne sa zvažujúce svahy a doliny odvádzajú vodu do rieky Cirochy, západnú časť odvodňujú prítoky Laborca a z južnej smeruje voda do Zemplínskej šíravy. Medzi najvýznamnejšie vodné toky patrí Kamenica a Ptava a ich prítoky v severnej časti, Kamenný potok v strednej a Sokolský a Jovsiansky potok vo východnej časti.
Chránené územia.
Severovýchodný okraj planiny patrí do Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat. Osobitne chránenými územiami sú PP Kamienka, PR Viniansky hradný vrch, PR Vinianska stráň, NPR Jovsianska hrabina a NPR Kyjovský prales.
Turizmus.
Táto časť Vihorlatských vrchov je z veľkej časti turistom neprístupná. Atraktívnou je juhozápadný okraj poblíž Zemplínskej šíravy v okolí Vinného, kde je Vinianske jazero, stojí Viniansky hrad a pobrežie vodnej nádrže lemujú rekreačné osady. V tejto oblasti je niekoľko značených turistických trás.
Camelia Potecová

Camelia Potecová (; * 19. február 1982, Braila) je rumunská plavkyňa. Zúčastnila sa letných olympijských hier v rokoch 2000 v Sydney, 2004 v Aténach, 2008 v Pekingu a 2012 v Londýne.
Športová činnosť.
Okrem jednej zlatej olympijskej medaily získala dve bronzové na Majstrovstvách sveta v plávaní, jednu striebornú na Majstrovstvách sveta v plávaní v krátkom bazéne, celkom 35 medailí na Svetovom pohári v plávaní a tri zlaté, tri strieborné a deväť bronzových na Majstrovstvách Európy v plávaní.
Odeón

Odeón alebo ódeion (, ) bola starogrécka menšia verejná budova, architektonicky a funkčne podobná divadlu, v ktorej sa konali prednášky, recitačné a hudobné prednesy a iné podujatia.
Termín "odeón" („hudobná sála“) sa v obecnom zmysle používa pre akékoľvek starogrécke malé divadlo (nachádzali sa najmä vo väčších mestách), spravidla štvorcového, obdĺžnikového alebo polkruhového pôdorysu so stupňovito upraveným hľadiskom a menším javiskom, z ktorých väčšina bola zastrešená, avšak tento výraz mohol mať svoj pôvod i v odeóne, ktorý v 5. stor. pred Kr. dal postaviť Perikles v Aténach. Bola to veľká budova s pravouhlým pôdorysom (v tvare obdĺžnika) s drevenou strechou podobnej pyramíde, ktorú vo vnútri podopieralo veľké množstvo stĺpov. V dobe Periklovej stál odeón pod juhovýchodným svahom Akropole a slúžil najmä pre hudobné súťaže (mousikoi agónes, súťaží na kithare a flaute) počas Panathenajských slávností.
Väčšina učencov súhlasí s Plutarchom, ktorý tvrdí, že táto budova bola postavená podľa perzského vzoru (bola replikou trónnej sály kráľa Xerxa): "„Ódeion, ktorý bol vnútorne usporiadaný s mnohými radmi sedadiel a mnohými stĺpmi, mal strechu, ktorá smerovala k jedinému vrcholu, bolo presnou kópiou trónnej budovy Veľkého kráľa, ako sa hovorí, a aj tento bol postavený pod dohľadom Perikla... Perikles, túžiaci po cti, teda po prvýkrát nariadil, aby sa v rámci panathénskeho festivalu konala hudobná súťaž; bol zvolený za usporiadateľa a on určil spôsob, akým mali ľudia súťažiť v hre na flaute, spievať alebo hrať na kithare.“" 
Okrem toho sa tento odeón svojimi rozmermi nápadne podobal audienčným sálam v Súsach alebo Persepolise (aj šírka sieňových stĺpov alebo ich rozostupy). Viacerí učenci pozorovali tieto podobnosti a pri ich interpretácii im pripisovali rôzne stupne významnosti. Je však ťažké uveriť, že táto zhoda mohla vzniknúť pri obyčajnej náhode. Hypostylová sieň (stĺpová sieň) pochádzala pôvodne z iránskej náhornej plošiny a bola celkom cudzia pre grécku architektonickú tradíciu.
Rimania tento výraz prijali v augustových časoch pre budovy podobného dizajnu a použitia, a preto nie je totožný s Periklovým odeónom, ktorý nebol divadelnou budovou v gréckom alebo rímskom zmysle, ale skôr monumentálna hypostylová sieň postavená podľa perzského vzoru. Z toho možno usudzovať, že odeón ako divadelný variant nie je fenoménom antiky, ale obmedzený na éru Rímskej ríše. Odeóny sú podľa svojej štruktúry menšie, pravouhlé, kryté a divadlo pripomínajúce stavby. Na začiatku bola dôležitým rozlišovacím znakom v porovnaní s budovami otvorených divadiel aj veľkosť, no v období Rímskej ríše to už neplatilo. Termín odeón teda nie je termínom z gréckej antiky, ale v súčasnom kontexte má rímsky pôvod.
Roh (vrch vo Vihorlatských vrchoch)

Roh () je vrch vo Vihorlatských vrchoch, krajinnom celku Vihorlatsko-gutinskej oblasti. Leží nad obcou Remetské Hámre, približne južne od Sniny. 
Poloha.
Nachádza sa na východe strednej časti Vihorlatské vrchov, v geomorfologickom podcelku Vihorlat a časti Vihorlatská hornatina. Leží v Košickom kraji, v okrese Sobrance a na katastrálnom území obce Vyšná Rybnica. Najbližšími sídlami sú východne situované Strihovce a juhozápadne ležiace Remetské Hámre, severovýchodne sa nachádza Ladomirov, severne Kolonica a severozápadne Zemplínske Hámre a Snina. Územie je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat.
Opis.
Roh leží v krátkej rázsoche, vybiehajúcej juhozápadne z Fedkova () v hlavnom hrebeni, medzi Strihovskou poľanou () a Strihovským sedlom. Východným smerom sa nachádza Kosmatec (), Polom () a Fedkov (), severným Diel (), Strihovská poľana (), Nežabec (), Veža () a Sninský kameň (), západným Motrogon (), Tŕstie (), Vihorlat (), Múr () a Lysák () a južným Majmová (), Veľká Vavrová (), Diel () a Jaseňovský vrch (). Oblasť patrí do povodia rieky Uh, kde vodu odvádza potok Okna a jej prítoky Lisaka zo severu a Lom z juhovýchodu. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Vihorlatských vrchov a časť Východoslovenskej nížiny, ojedinele aj ukrajinské Karpaty.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi z Remetskej doliny alebo z Fedkova () v hlavnom hrebeni, ktorým prechádza červeno značená hrebeňovka zo Strihovského sedla na Nežabec.
Antonín Basler

Mons. Mgr. Antonín Basler (* 16. február 1956, Šumperk) je moravský rímskokatolícky duchovný, pomocný biskup a kancelár olomouckej arcidiecézy.
Život.
Pôvod a rodina.
Narodil sa ako štvrté dieťa Antonínovi a Anne Baslerovým. Má tri staršie sestry - Mariu, Annu a Jiřinu. Svoje detstvo a mladosť prežil v Olšanoch pri Šumperku. Kňazstvo v jeho rodine malo dlhoročnú tradíciu. Jeho strýko Henrich Basler (19171984) bol tiež kňaz a neskôr predstavený malého kapucinského kláštora neďaleko obce Mariánská. Za komunistického režimu bol poslaný na stanicu v Rude nad Moravou strúhať klady obojručným nožom, zničil si tu zdravie a následkom toho zomrel.
Kariéra.
Po základnej škole absolvoval v Šumperku Strednú železničnú školu, odbor elektrická trakcia a koľajové vozidlá v železničnej doprave (19711975). Pri Česko-slovenských štátnych dráhach pracoval ako technik rok pred dvojročnou základnou vojenskou službou a tiež rok po jej ukončení.
V roku 1979 nastúpil k päťročnému štúdiu na Cyrilometodskej bohosloveckej fakulte v Litoměřiciach. Dňa 30. júna 1984 bol v olomouckej katedrále svätého Václava biskupom Josefom Jaroslavom Vranom vysvätený za kňaza. Od vysvätenia bol do roku 1990 farským vikárom v Luhačoviciach, od roku 1990 do roku 1999 farárom vo Vizoviciach a administrátorom v Hornej Lhote, od roku 1993 aj dekanom vizovického dekanátu. V roku 1999 sa stal farárom farnosti sv. Michala v Olomouci a od roku 2003 aj administrátorom farnosti Bystročice. V roku 1999 bol tiež menovaný sídelným kanonikom Metropolitnej kapituly pri sv. Václavovi v Olomouci a v roku 2000 kancelárom kúrie olomouckej arcidiecézy.
Biskup.
K 1. júlu 2017 bol uvoľnený z funkcie farára a administrátora a bol menovaný za člena liturgickej komisie a za člena subkomisie pre sakrálne umenie Olomouckej arcidiecézy. Dňa 5. júla 2017 ho pápež František menoval titulárnym biskupom diecézy Vaga v dnešnom Tunisku a olomouckým pomocným biskupom. Biskupské svätenie prijal 14. októbra 2017. Dňa 1. októbra 2017 bol menovaný generálnym vikárom olomouckej arcidiecézy. Dňa 3. decembra 2017 bol zvolený dekanom Metropolitnej kapituly pri sv. Václavovi v Olomouci, s účinnosťou od 1. januára 2018.
Osobný biskupský znak.
V modrom štíte medzi striebornými krídlami vztýčený plamenný meč prevýšený hviezdou, oboje zlaté. Štít podložený procesným krížom, nad ním hodnostný zelený klobúk so šiestimi strapcami po stranách. Pod štítom strieborná páska s čiernym heslom SKRZA NEHO, S NÍM A V ŇOM.
Ida Rapaičová

Ida Rapaičová (* 22. august 1943, Bratislava) je slovenská herečka, dablérka, vysokoškolská pedagogička a recitátorka.
Životopis.
Rapaičová v roku 1963 študovala klavírnu hru na konzervatóriu v Bratislave a v roku 1967 absolvovala štúdium herectva na Vysokej škole múzických umení v Bratislave. Po ukončení štúdia začala pôsobiť ako členka činohry Novej scény v Bratislave.
Účinkovala vo viacerých známych filmových a televíznych seriáloch, vrátane "Neprebudený" (1965), "Pacho, hybský zbojník" (1975), "Ťapákovci" (1977), "Chrobák v hlave" (1983), "Smrť s fotografiou" a v televíznych seriáloch ako napríklad "Leto s Katkou" (1975) či "Odsúdené" (2009).
Je známa aj vďaka nedeľným televíznym päťminútovkám "Chvíľka poézie", kde recitovala poéziu.
V rokoch 1994 až 1998 Rapaičová pôsobila ako poslankyňa Národnej rady Slovenskej republiky za stranu s názvom Ľudová strana – Hnutie za demokratické Slovensko (HZDS). Po odchode z politiky sa vrátila k herectvu.
Rapaičová získala v roku 2013 od prezidenta SR, Ivana Gašparoviča, ocenenie Pribinov kríž II. triedy, za mimoriadny prínos v oblasti kultúry.
Ľudovít Haan

Ľudovít August Jaroslav Haan (; * 13. august 1818, Šamšon† 12. august 1891, Békešská Čaba) bol slovenský evanjelický farár, uhorský historik a člen Uhorskej akadémie vied.
Študoval na nižšom seniorátnom gymnáziu v Poľnom Berinčoku (Mezőberény) v rokoch 1829 – 1834, neskôr v rokoch 1834 – 1839 na evanjelickom kolégiu v Prešove. V roku 1841 študoval na univerzitách v Jene a Berlíne. V roku 1849 bol zvolený za farára v Nadlaku, kde pôsobil do roku 1855. Po smrti svojho otca Jána Haana, ktorý bol farárom v Békešskej Čabe, bol povolaný za farára na otcove miesto. Od roku 1877 je zvolený za člena Uhorskej akadémie vied. Popri povolaní farára sa venuje vedeckej činnosti historika.
Goban

Goban () je názov dosky, ktorá pôvodne vznikla pre hru Go, a ktorá môže slúžiť na množstvo ďalších hier. Skladá sa z 18×18 rovnakých štvorcových polí, ale kamene (čierne a biele) sa pokladajú na priesečníky, ktorých je 19×19. Existujú aj menšie "gobany" s 13×13 a 9×9 priesečníkmi. V minulosti sa používala doska s hracou plochou 17x17 priesečníkov. "Goban" na hranie piškvoriek a renju má rozmery 15x15 priesečníkov. Čínske dosky sú zvyčajne štvorcové, japonské a kórejské dosky sú na výšku mierne dlhšie než na šírku aby vyzerali ako štvorec pri pozeraní z pozície sediaceho hráča.
Deväť priesečníkov, ktoré sa v japončine nazývajú hviezdy (japonsky: 星 - hoši), je na "gobane" zvýraznených čiernymi bodkami - tieto body sa používajú na lepšiu orientáciu a takisto aj pri hre s hendikepom (na tieto miesta sa umiestňujú hendikepové kamene).
Tradičný japonský "goban" má zvyčajne tieto rozmery:
Kukuričný škrob

Kukuričný škrob je kukuričná škrobová múčka.
História.
Do roku 1851 sa kukuričný škrob používal predovšetkým na škrobenie bielizne a na iné priemyselné využitie. Metóda výroby čistého kulinárskeho škrobu z kukurice bola patentovaná Johnom Polsonom z Brown &amp; Polson v Paisley v Škótsku v roku 1854. Toto bolo predávané ako „Patentovaná kukuričná múka“. Brown &amp; Polson boli výrobcovia mušelínu, ktorí vyrábali škrob na bielizeň pre priemysel šálov "Paisley" a stali sa najväčšími výrobcami škrobu v Spojenom kráľovstve.
Využitie.
Hoci sa kukuričný škrob väčšinou používa na varenie a ako predmet pre domácnosť, používa sa na mnohé účely i v niekoľkých priemyselných odvetviach, od jeho použitia ako chemickej prísady do určitých produktov až po liečebnú terapiu určitých chorôb.
Kulinárske použitie.
Kukuričný škrob sa používa ako zahusťovadlo v tekutých potravinách (napr. polievka, omáčka, puding), zvyčajne zmiešaním s kvapalinou s nižšou teplotou za vzniku pasty alebo kaše. Niekedy sa uprednostňuje pred samotnou múkou, pretože tvorí skôr priesvitnú než nepriehľadnú zmes. Keď sa škrob zahreje na 95 °C, molekulové reťazce sa rozpletú, čo im umožní zraziť sa s inými škrobovými reťazcami za vzniku sieťky, ktorá zahustí kvapalinu. Pokračujúcim varom sa však molekuly rozbijú a kvapalina sa zriedi.
Kukuričný škrob je zvyčajne zahrnutý ako protihrudkujúca látka v práškovom cukre.
Bežnou náhradou je marantový škrob, ktorý nahrádza rovnaké množstvo kukuričného škrobu.
Výrobcovia potravín znižujú výrobné náklady pridávaním rôznych množstiev kukuričného škrobu do potravín, napríklad do syrov a jogurtov.
Kuracie nugety s tenkou vonkajšou vrstvou kukuričného škrobu umožňujú zvýšenú absorpciu oleja a chrumkavosť po posledných fázach vyprážania.
Výroba.
Kukurica sa lúhuje 30 až 48 hodín, čím sa mierne prekvasí. Zárodok sa oddelí od endospermu a tieto dve zložky sa melú oddelene (stále namočené). Potom sa z každého odstráni škrob premytím. Škrob sa oddeľuje od kukuričného výluhu, obilných klíčkov, vlákniny a kukuričného lepku väčšinou v hydrocyklónoch a odstredivkách a potom sa suší. Tento proces sa nazýva mokré mletie. Nakoniec môže byť škrob modifikovaný na špecifické účely.
Riziká.
Rovnako ako mnoho iných práškov, kukuričný škrob je náchylný na výbuchy prachu. Predpokladá sa, že prehriatie prášku na báze kukuričného škrobu – napriek varovaniam na obale, ktoré naznačujú, že materiál je horľavý – iniciovalo 27. júna 2015 výbuch Formosa Fun Coast na Taiwane.
Mravčí potok

Mravčí potok je potok v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina v regióne Horný Zemplín v Prešovskom kraji v okrese Stropkov. Je pravostranným prítokom vodného toku Brusnička v povodí Ondavy. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v v geomorfologickom celku Ondavská vrchovina v lesnom extraviláne na svahu lesa aj pasienka Kriaky v severovýchodnom kúte územia mesta Stropkov v okrese Stropkov v Prešovskom kraji. 
Opis toku.
Od prameňa tečie juhozápadojužným smerom lesným extravilánom mesta Stropkov úpätím lesa a pasienka Kriaky, mení smer na juh, v priberá pravostranný bezmenný prítok v suchom období bez vody, priteká na obecnú hranicu medzi Stropkovom a obcou Kolbovce a tečie po tejto hranici. V priberá ľavostranný bezmenný prítok tiež v suchom období bez vody, preteká cez les a vrch Mravčí kopec s , v priberá pravostranný bezmenný prítok, pravým brehom obmýva les Hlboké, v tečie po obecnej hranici medzi Kolbovcami a obcou Brusnica, v opúšťa obecnú hranicu a tečie zmiešaným lesným extravilánom a poľnohospodárskym extravilánom obce Brusnica, pravým brehom obmýva úpätie pasienka a lesa Zabuková debra, ľavým brehom obmýva les Vyšná roveň. V ústi do vodného toku Brusnička ako jej pravostranný prítok. Vodný tok Brusnička ďalej ústi do Ondavy. Pramení a preteká na území mesta Stropkov, ďalej tečie po hranici územia obce Kolbovce a ústi na území obce Brusnica v okrese Stropkov v Prešovskom kraji. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve lesa a vrchu "Mravčí kopec", cez územie ktorého preteká. Názov lesa a vrchu motivoval výskyt "drobného blanokrídleho hmyzu z čeľade Formicoidea" čiže mravce. Nemožno celkom vylúčiť ani pôvod z osobného mena "Mravec". Z prvého člena dvojslovného toponyma "Mravčí kopec" po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Mravčí potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Hydronymum Mravčí potok bolo štandardizované v roku 1990. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Mravčí potok je jedinečným názvom (marec 2024).
Veža (vrch vo Vihorlatských vrchoch)

Veža () je vrch vo Vihorlatských vrchoch, krajinnom celku Vihorlatsko-gutinskej oblasti. Leží nad obcou Remetské Hámre, približne južne od Sniny. 
Poloha.
Nachádza sa na severovýchode strednej časti Vihorlatské vrchov, v geomorfologickom podcelku Vihorlat a časti Vihorlatská hornatina. Leží v Košickom kraji, v okrese Sobrance a na katastrálnom území obce Vyšná Rybnica. Najbližšími sídlami sú severozápadne situované Zemplínske Hámre a severovýchodne ležiaca Kolonica, severne sa nachádza Snina, východne Ladomirov, juhovýchodne Strihovce a južne Remetské Hámre. Územie je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat.
Opis.
Veža leží nad Morským okom, v rázsoche, vybiehajúcej juhozápadne z hlavného hrebeňa medzi Sninským kameňom () a Nežabcom (). Východne sa nachádza Strihovská poľana (), Fedkov () a Diel (), severne Nežabec (), Kameň () a Magurica (), západne Sninský kameň (), Čop (), Divá (), Motrogon (), Tŕstie (), Vihorlat () a Múr () a južne Lysák (), Roh (), Diel () a Jaseňovský vrch (). Oblasť patrí do povodia rieky Uh, kde vodu zo severných a západných svahov odvádza potok Okna a z južných jej prítok Krivec. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vzhľadom na nadmorskú výšku vidieť len okolité vrcholy Vihorlatských vrchov.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi z Remetskej doliny alebo odbočením z červeno značenej hrebeňovky, vedúcej zo Sninského kameňa cez Nežabec do Strihovského sedla.
Poprava 42 nemeckých vojnových zajatcov vojakmi Červenej armády v Devínskej Novej Vsi

Poprava 42 nemeckých vojnových zajatcov vojakmi Červenej armády v Devínskej Novej Vsi je vojnový zločin spáchaný 10. júna 1945. Udalosť sa udiala počas transportu nemeckých vojnových zajatcov do Sovietskeho zväzu a počas komunistickej vlády bola tabuizovaná. V roku 2008 bol na mieste udalosti postavený pamätník.
Priebeh udalostí.
Mesiac po skončení druhej svetovej vojny vlak prevážal zajatých nemeckých vojakov do táborov v Sovietskom zväze. Počas zástavky vlaku v Devínskej Novej Vsi došlo k incidentu, pri ktorom bol zastrelený sovietsky vojak. Sovietski vojaci ako odvetu zavraždili 42 nemeckých zajatcov z transportu. Z obetí sú podľa mena známe len dve:
Až v roku 2008 postavili ich príbuzní na mieste tragédie pamätník. 
Potenciálne svedectvo očitého svedka.
Osobná webová stránka Ernsta Burghardta (* 1927, † 14. september 2011) z Friedrichsdorfu/Seulberg (Nemecko) opisuje v sekcii "„Meine Jugendjahre: In Krieg und Gefangenschaft“" ("") incident, ktorý sa odohral v Rakúsku 10. júna 1945 počas prevozu nemeckých zajatcov do Sovietskeho zväzu, pri ktorom bolo popravených 50 nemeckých zajatcov. Môže, no nemusí, ísť o opis udalostí z Devínskej Novej Vsi (Devínska Nová Ves je prvá železničná stanica na slovenskom území za rakúskou hranicou).
Nicolas Jackson

Nicolas Jackson (* 20. jún 2001, Djibonker, Senegal) je senegalský profesionálny futbalista, ktorý hráva na pozícii útočníka v anglickom klube Chelsea.
Klubová kariéra.
Villareal.
Jackson začal s futbalom v tíme ASC Tilene. Cez Casa Sports sa v roku 2019 dostal do španielskeho Villarrealu. Na začiatku bol Jackson pridelený do rezervného tímu.
Hosťovanie v Mirandés.
Dňa 5. októbra 2020 bol Jackson poslaný na sezónne hosťovanie do druholigového klubu CD Mirandés. O trinásť dní debutoval v tíme pri remíze 0:0 proti RCD Mallorca. Dňa 28. novembra strelil svoj prvý gól za Miranés pri remíze 1:1 proti CD Castellón.
Návrat do Villarealu.
Z hosťovania sa Jackson vrátil do B-tímu Villarealu. Po dobrých výkonoch dostal šancu aj v prvom tíme kde 3. októbra 2021 debutoval pri výhre 2:0 nad Realom Betis.
V sezóne 2022/23 sa Jackson prepracoval do prvého tímu Villarealu. Dňa 13. augusta 2022 strelil Jackson svoj prvý gól v tíme pri výhre 3:0 nad Realom Valladolid. V januári 2023 bol už blízko prestupu do Bournemouthu no Jackson zlyhal na lekárskej prehliadke kvôli problémom s hamstringom. Po návrate zo zranenie strelil v apríli a máji v lige deväť gólov v desiatich zápasoch.
Chelsea.
Dňa 30. júna 2023 podpísal Jackson osemročný kontrakt s Chelsea za poplatok 32 miliónov libier. V klube debutoval 13. augusta pri remíze 1:1 s Liverpoolom. O dvanásť dní neskôr strelil svoj prvý gól za Chelsea pri výhre 3:0 nad Luton Town. Dňa 6. novembra strelil Jackson hattrick pri výhre 4:1 nad Tottenhamom.
Medzinárodná kariéra.
11. novembra 2022 bol Jackson povolaný do záverečnej nominácie na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022 napriek tomu že dovtedy neodohral za Senegal ani jeden zápas. Jackson debutoval v národnom tíme pri prehre 0:2 s Holandskom v prvom zápase na turnaji. Bol to jeho jediný zápas na turnaji. Senegal skončil na šampionáte v osemfinále proti Anglicku.
Jackson bol zaradený do nominácie Senegalu na Africký pohár národov 2023. Na turnaji zasiahol do všetkých zápasov. Senegal na turnaji skončil v osemfinále.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 3. aprílu 2024"
Medzinárodné.
"K 3. aprílu 2024"
Externé odkazy.
https://www.transfermarkt.com/nicolas-jackson/profil/spieler/776890
Alpine F1 Team

Alpine F1 Team, alebo v súčasnosti (2024) BWT Alpine F1 Team je tím Formuly 1, sídliaci v britskom Enstone. Je pokračovateľom tímu Renault F1 a v šampionáte pôsobí od sezóny 2021. Majiteľom tímu je francúzska spoločnosť Renault Group a aliancia Renault–Nissan–Mitsubishi. Centrum vrátane vedenia tímu sídli v Enstone, vývojové centrum motorov sa nachádza vo Viry-Châtillon na predmestí Paríža vo Francúzsku. Tím súťaží s francúzskou licenciou. 
Pozadie.
Tím sa prvýkrát predstavil vo Formuli 1 v roku 1981 ako Toleman, ktorý v tom čase sídlil vo Witney v Anglicku. V roku 1986, po jeho kúpe spoločnosťou Benetton Group, bol premenovaný na Benetton a v roku 1992 presťahoval do Enstonu. Pod touto značkou vyhral v roku 1995 pohár konštruktérov a jeho jazdec Michael Schumacher vyhral dva tituly Majstra sveta v rokoch 1994 a 1995. 
V sezóne 2000 Renault kúpil tím a v roku 2002 zmenil jeho názov na Renault F1 Team. V rokoch 2005 a 2006 tím získal pohár konštruktérov a jeho jazdec Fernando Alonso vyhral titul majstra sveta jazdcov. V roku 2011 sa stal generálnym sponzorom Lotus Cars a názov tímu sa zmenil na Lotus Renault GP. Do roku 2012 mal Genii Capital v tíme väčšinový podiel a od roku 2012 do roku 2015 sa tím volal Lotus F1 Team.
Koncom roka 2015 Renault opäť prevzal tím a premenoval ho na Renault Sport Formula One Team. Tím opäť pretekal ako „Renault“ od roku 2016 a ako taký pokračoval až do konca sezóny 2020. Do mája 2023 mala spoločnosť Alpine približne 1 000 zamestnancov v Enstone a 350 vo Viry-Châtillon. 
História Alpine F1.
Prvý pokus o zapojenie výrobcu športových áut Alpine do Formuly 1 nastal už v roku 1968, kedy bol vyrobený automobil Alpine A350 Grand Prix, poháňaný motorom Gordini V8. Po testoch s Maurom Bianchim na okruhu v Zandvoorte, bolo rozhodnuté o ukončení vývoja. Dôvodom bol najmä nedostatočný výkon pohonnej jednotky (300 koní/220 kW), ktorý výrazne zaostával za konkurenčným motorom Cosworth V8, ktorý dosahoval až 400 koní. V roku 1975 spoločnosť vyrobila prototyp Alpine A500, v ktorom bol osadený 1,5 litrový turbomotor V6 pre továrenský tím Renault.
V septembri 2020 spoločnosť Renault oznámila svoj zámer použiť označenie „Alpine“ ako nový názov svojho pretekárskeho tímu. Cieľom bola tiež propagácia značky Alpine, vlastnená koncernom Renault.
V júni 2023 sa skupina investorov vrátane herca Ryana Reynoldsa dohodla na odkúpení 24 % podielu tímu Alpine Formula 1 za 200 miliónov Eur. Následne sa k investorom pridali aj hráč NFL Patrick Mahomes, Travis Kelce, golfista Rory McIlroy, boxer, bývalý šampión v ťažkej váhe Anthony Joshua a futbalisti Trent Alexander-Arnold a Juan Mata.
Motrogon

Motrogon () je vrch vo Vihorlatských vrchoch, krajinnom celku Vihorlatsko-gutinskej oblasti. Leží nad obcou Zemplínske Hámre, približne južne od Sniny. 
Poloha.
Nachádza sa v strednej časti Vihorlatské vrchov, v geomorfologickom podcelku Vihorlat a časti Vihorlatská hornatina. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Humenné a na katastrálnom území obce (vojenského obvodu) Valaškovce. Najbližším sídlom sú severne situované Zemplínske Hámre, rovnakým smerom leží aj Snina a Belá nad Cirochou, západne sa nachádza Modra nad Cirochou, južne Jovsa, Poruba pod Vihorlatom, Vyšné Remety, Vyšná Rybnica a Remetské Hámre a východne Strihovce, Ladomirov a Kolonica. Územie je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat a rovnomennej národnej prírodnej rezervácie.
Opis.
Motrogon leží v hlavnom hrebeni pohoria, medzi Sninským kameňom () a Vihorlatom (). Východne sa nachádza Jaseňovský vrch (), Roh (), Fedkov (), Strihovská poľana (), Diel (), Veža () a Nežabec (), severne Sninský kameň (), Postávka () a Čop (), západne Divá (), Ščobík () a Vihorlat () a južne Malé Tŕstie (), Ľadovisko (), Tŕstie (), Múr (), Lysák () a Diel (). Juhovýchodnú časť hrebeňa odvodňujú prítoky Okny do rieky Uh, severné svahy do Cirochy potok Barnov a západné potok Kamenica. Na vrchol nevedie značená turistická trasa.
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Vihorlatských vrchov, ojedinele i Bukovské a Slanské vrchy a Východoslovenskú nížinu.
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, no juhovýchodným úbočím prechádza červeno značená hrebeňovka:
Radhika Rao

Radhika Rao (* 27. marec 1976, Ahmednagar, Maháraštra, India) je indická filmová režisérka. Jej celovečerným režijným debutom bol film "" (2005) s Vinayom Sapruom. Jej ďalšie filmy boli "I Love NY" (2015), "Sanam Teri Kasam" (2016) a "Yaariyan 2" (2023). So svojím obchodným partnerom Vinayom Sapruom vedie aj filmovú produkčnú spoločnosť Rao &amp; Sapru.
Kariéra.
Po spolupráci s Vinayom Sapruom pri režírovaní hudobných videoklipov Rao debutovala ako filmová režisérka, keď v roku 2005 spolu so Sapruom režírovala film "". Podľa recenzie Manisha Gajjara pre "BBC Shropshire Bollywood" má film pomalé časti a niektoré nepreložené ruské dialógy, ale je to „film, ktorý stojí za to vidieť“, aj vďaka výkonu Salmana Khana a hudbe Adnana Samiho. Anupama Chopra v recenzii pre "India Today" opisuje film ako „ambiciózny“ s „nádhernými zábermi zasneženej pustatiny, Petrohradu a ruskej náboženskej ikonografie“, ale druhú časť filmu odsudzuje a cameo Mithuna Chakrabortyho opisuje ako „otravné“.
V roku 2015 spolu so Sapruom režírovala film "I Love NY". Recenzia Troya Ribeira v časopise "IANS" chválila produkciu a strih filmu, ale „celý predpoklad“ označila za „hlúpy a za vlasy pritiahnutý“ a uzavrela: „Pozrite si tento film len vtedy, ak máte radi milostné príbehy, aj keď sa vymykajú logike, alebo ste zarytý fanúšik Kangana Ranauta.“ Rachit Gupta v časopise "Filmfare" napísal, že „v tomto filme sú kúsky, ktoré fungujú“, a režisérsku prácu označil za „amatérske prevedenie“, ale uviedol, že „jeden z dôvodov, prečo budete schopní tento film prežiť, je Kangana Ranaut“ a pochválil aj herecký výkon Prema Chopru.
Rao potom spolu so Sapruom režírovala film "Sanam Teri Kasam" z roku 2016. Recenzia Shubhra Gupta v "The Indian Express" chválila herecký výkon Mawry Hocane, ale celkovo film odsúdila. Namrata Joshi v denníku "The Hindu" napísala, že film je „šitý na mieru“, aby neprešiel Bechdelovej testom, a odporúča: „Ak v kine ľahko plačete, choďte s krabicou plnou vreckoviek.“
Rao sa so Sapruom podieľala aj na réžii filmu "Yaariyan 2" z roku 2023. Recenzia Vinamra Mathura v časopise "Firstpost" sa zamýšľa nad niektorými ich predchádzajúcimi spoločnými prácami, pričom tento film porovnáva menej priaznivo, ale konštatuje 25 miliónov videní traileru na YouTube. Recenzia na "Rediffe" od Deepa Gahlota opisuje film ako „zbierku hudobných videoklipov s minimálnym dejom, ktorý ich spája“. Recenzia na "Bollywood Hungama" opisuje réžiu Raa a Sapru ako „kreatívnu“ a uvádza, že sú „známi tým, že aj do obyčajných záberov pridávajú veľa“.
Rao a Sapru režírovali viac ako 100 hudobných videoklipov počas viac ako dvadsiatich rokov, vrátane videoklipov pre Nusrat Fateh Ali Khan, Lata Mangeshkar, Asha Bhonsle, Arijit Singh, Neha Kakkar a Jubin Nautiyal. Na réžii hudobných videoklipov spolupracovali aj so spoločnosťou T-Series, ktorú vlastní Bhushan Kumar.
Miroslav Londák

PhDr. Miroslav Londák, DrSc. (* 22. február 1961, Trnava) je slovenský historik zameraný na obdobie najnovších slovenských dejín, politicko-hospodársky vývoj po druhej svetovej vojne, na ekonomické reformu v 60. rokoch 20. storočia. Je ženatý s historičkou Elenou Londákovou a má dve deti.
Životopis.
Po absolvovaní trnavského gymnázia, vyštudoval v rokoch 19801984 na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave odbor história. V roku 1985 tu získal titul PhDr. V roku 1986 nastúpil ako doktorand na Historický ústav Slovenskej akadémie vied (HÚ SAV), kde v roku 1995 obhájil titul CSc. (ekvivalent súčasného PhD.). V roku 2006 sa stal vedúcim oddelenia najnovších dejín HÚ SAV. V roku 2011 obhájil titul DrSc. (Doktor vied). Počas svojej kariéry publikoval viac ako dve desiatky kníh, kapitoly v monografiách, štúdie a články, ktorými zásadným spôsobom prispel k poznaniu ekonomického vývoja na Slovensku a v Česko-Slovensku po druhej svetovej vojne, k analýze slovensko-českých vzťahov a hospodárskych reforiem v Česko-Slovensku v 60-tych rokoch 20. storočia.
Medzi kľúčové diela patria: "Otázky industrializácie Slovenska", "Ekonomické reformy v Československu v 50. a 60. rokov 20. storočia", "Predjarie", "Od predjaria k normalizácií", či kolektívne publikácie o Dubčekovi a Husákovi. Zorganizoval niekoľko medzinárodných konferencii je zodpovedným zostavovateľom, editorom a spoluautorom V. zväzku vedeckej syntézy "Dejiny Slovenska 1945 -1960". Počas pôsobenia v SAV zastával aj niekoľko vrcholových pozícií: v rokoch 2013 až 2015 bol členom predsedníctva SAV, od roku 2014 bol tiež predsedom Vedeckej rady Historického ústavu SAV. V roku 2007 bol agentúrou ARRA zaradený do zoznamu špičkových vedeckých pracovníkov SR.
Hlavné tézy.
Jeho výskum je zameraný na vývoj povojnovej slovenskej ekonomiky až do vzniku samostatného štátu, sleduje vývoj slovenského hospodárstva v jeho historickom, politickom a sociálnom kontexte. Na základe archívnych dokumentov a štatistických údajov dokázal, že v období rokov 19481967 Slovensko zaostávalo za ekonomickým rastom českých krajín kvôli dlhodobým centralistickým ekonomickým politikám, ktoré nedostatočne reflektovali prirodzené zdroje a potreby Slovenska. Neadekvátny manažment slovenskej ekonomiky považuje za jednu z príčin hospodárskeho zaostávania Slovenska a zároveň za jeden zo zdrojov dlhodobého úsilia slovenských elít o politickú emancipáciu, ktoré prispeli k snahám o obrodu česko-slovenskej spoločnosti a vyústili do federalizácie spoločného štátu Čechov a Slovákov.
Je spoluautorom a hlavným editorom historického bestselleru "Predjarie", kde sa prvýkrát komplexne spracovala problematika 60-tych rokov na Slovensku, ktoré predchádzali tzv. Pražskej jari. Termín Predjarie sa odvtedy zaužíval v odbornej aj laickej verejnosti.
Cinémathèque française

Cinémathèque française (doslovne "Francúzska kinotéka") je súkromné francúzske múzeum, ktoré v roku 1936 založil Henri Langlois a Yvonne Dornèsa. Múzeum je venované kinematografii a všetkému čo súvisí s filmom. Od roku 2005 sídli na 51, rue de Bercy, v budove postavenej v roku 1994 Frankom Gehrym v 12. parížskom obvode. Predošlá lokalita výstaviska sa nachádzala v Palais de Chaillot. Vo Francúzsku je to druhá najstaršia filmová knižnica po Saint-Étienne, ktorá bola vytvorená v roku 1922.
Poslaním Cinémathèque française je zachovanie, obnova a šírenie kinematografického dedičstva. S viac ako 40 000 filmami a tisíckami dokumentov a predmetov súvisiacich s kinematografiou predstavuje jednu z najväčších globálnych databáz filmového umenia (7 umenie).
Cinémathèque française je vybavená na premietanie filmových formátov (70 mm, 35 mm a 16 mm filmov) a digitálnych snímok. V priestore s celkovou rozlohou 15 773 m², vrátane 1 100 m² rozložených na 3 poschodiach pre stálu výstavu, víta to, čo sa takmer na chvíľu nazývalo „Palác kina“.
Jeho financovanie je zabezpečené dotáciou od Národného centra pre kinematografiu (CNC), príjmami sponzorstva a vlastnými zdrojmi (predplatné, predaj vstupeniek, kníhkupectvá alebo rôzne akcie).
Turistická značkovaná trasa číslo 2435

 Turistická značkovaná trasa číslo 2435 je modrá trasa v Malých Karpatoch, ktorá vedie z Naháča do Dobrej Vody. Dĺžka trasy je 9,1 km.
Krivoštianka (geomorfologická časť)

Krivoštianka je geomorfologická časť podcelku Humenské vrchy vo Vihorlatských vrchoch. Zaberá západný výbežok pohoria a jej najvyšší vrch Krivoštianka dosahuje . 
Polohopis.
Územie sa nachádza na západnom okraji pohoria a zaberá väčšiu, juhozápadnú časť podcelku. Severný okraj územia nadväzuje na Beskydské predhorie a jeho podcelky Mernícka pahorkatina na severozápade a Humenské podolie na severe a severovýchode. Na severovýchod pokračujú Humenské vrchy časťou Sokol a juhovýchodne nadväzuje podcelok Vihorlat s podcelkom Kyjovská planina. Južný okraj susedí s Východoslovenskou pahorkatinou a jej časťami Podvihorlatská pahorkatina, Laborecká niva a Pozdišovský chrbát. 
Hrebeňom vedie hranica Prešovského a Košického kraja a okresov Humenné a Michalovce. Oblasť patrí do povodia rieky Laborec, ktorá pretína horský hrebeň v západnej časti a do ktorej ústia potoky zo severných i južných svahov. Medzi významné vodné toky patrí Turský jarok, odvodňujúci centrálnu časť a Ptava, tečúca východným okrajom. Západným okrajom preteká riečka Ondavka, odvádzajúca vodu do Ondavy.
Doprava.
V západnej časti vedie údolím Laborca významná cestná spojnica Strážskeho a Humenného, cesta I/74, ako aj železničná trať Michaľany – Michalovce – Humenné.
Chránené územia.
Západná časť pohoria leží mimo Chránenej krajinnej oblasti Vihorlat. Osobitne chránenými územiami sú tu PR Chlmecká skalka a PR Jasenovská bučina.
Turizmus.
Táto časť Vihorlatských vrchov patrí vďaka značeným chodníkom medzi ľahko dostupné a obľúbené ciele turistov. Často navštevované sú najmä Jasenovský a Brekovský hrad.