Emauzský kláštor

Emauzský kláštor, alebo kláštor benediktínov pri chráme Panny Márie a slovanských patrónov zvaný Na Slovanoch či Emauzy založil 21. novembra 1347 český kráľ a cisár Karol IV. pre rád slovanských benediktínov. Nachádza sa v Prahe 2 na Novom Měste, na území vymedzenom ulicami Vyšehradská, Trojická, Pod Slovany a Na Slovanech.
Dejiny.
Karol IV. kláštor založil na základe privilégia pápeža Klementa VI. z 9. mája 1346. Pápežsky súhlas získal ešte ako moravský markgróf a dostal ho po istom váhaniu. Ku kláštoru Karol založil v roku 1371 kostol zasvätený Panne Márii, svätému Hieronymovi, slovanským vierozvestcom Cyrilovi a Metodovi a českým svätcom Vojtechovi a Prokopovi. Zasvätenie chrámu a kláštora vykonal na Veľkú noc 29. marca 1372 pražský arcibiskup Jan Očko z Vlašimi za účasti dvoch ríšskych kurfirstov a niekoľkých biskupov, samotného Karola IV. a jeho syna Václava IV. Tým, že Karol presadil, aby kláštor vysvätil pražský arcibiskup, a nie pápežský nuncius, zdôraznil špecifickosť novej inštitúcie.
Karol IV. si bol vedomý politických a duchovných záväzkov plynúcich z faktu, že po praslici pochádzal zo starobylej slovanskej dynastie Přemyslovcov. Zároveň jeho snahy smerovali i k odstraneniu schizmy medzi západnou cirkvou a východnými kresťanskými cirkvami. Rozhodol sa preto oživiť slovanskú liturgiu hlásiacu sa k cyrilometodskej tradícii a vytvoriť stredisko slovanskej cirkevnej vzdelanosti odkiaľ by sa vierouka v slovanskom jazyku šírila medzi Čechov i ostatných Slovanov. Pozval preto do Prahy benediktínskych rehoľníkov z oblasti dnešného Chorvátska, tzv. hlaholášov, znalých cirkevnej slovienčiny.
Kláštor fungoval i v husitskej dobe, kedy unikol vyplieneniu. Husiti ho v roku 1419 prevzali a ako v jedinom českom kláštore sa tu praktikovalo prijímanie podobojí, a to až do roku 1589. V tej dobe v kláštore pôsobili anglický husitský bohoslovec Peter Payne a brat Gregor, neskorší zakladateľ Jednoty bratskej. Začiatkom 17. storočia, za vlády Rudolfa II., bol kláštor obnovený ako katolícky. V roku 1611 utrpel pri vpáde passauských vojsk, kedy ho vyplienila miestna spodina. V roku 1636 sem prišli benediktíni z katalánskeho kláštora Montserrat, ktorí ti zostali až do roku 1880, kedy ich vystriedali benediktínski mnísi kongregácie sv. Martina vyhnaní z kláštora v Beurone v Nemecku. Po vyhostení komunity z Československa v roku1919 bol kláštor krátko v majetku hudobného konzervatória. O rok neskôr sa beuronskí benediktíni vrátili a obnovili slovanskú liturgiu. V roku 1942 mníchov vyhnalo gestapo a kláštor slúžil ako vojenský lazaret.
Pri spojeneckom nálete na Prahu 14. februára 1945 bola poničená budova kostola a klenby kláštornej budovy, opravy sa uskutočnili v prvej polovici 50. rokov. V roku 1950 bol kláštor zoštátnený a v 50. rokoch pripadol Československej akadémii vied. Časť rehoľníkov vtedy odišla do Talianska.
Súčasnosť.
Po roku 1989 získalo späť budovy kláštora i kostol Benediktínske opátstvo v Emauzoch. V roku 1995 bola ukončená jedna etapa rekonštrukcie kláštora. V roku 2003 bola dokončená rekonštrukcia kostola, posvätený nový oltár a prvá omša sa konala symbolicky na Veľkonočný pondelok 21. apríla 2003. V súčasnosti patria k emauzskému opátstvu traja mnísi z ktorých dvaja žijú priamo v kláštore, a jeden je farárom v Domašove pri Brne.
Architektura a výzdoba.
Kláštor, vybudovaný na skalnatom pahorku pri bývalom farskom kostole sv. Kozmu a Damiána, bol súčasťou Karolovho urbanistického plánu výstavby Nového Města pražského (1348). Bol koncipovaný ako súčasť systému cirkevných stavieb, ktoré v pôdoryse mesta tvorí kríž. Areál kláštora zahŕňa konventný chrám, južne priliehajúcu kvadratúru s rajským dvorom, na západ od neho komplex novších budov z 1. polovice 19. a z 30. rokov 20. storočia. Patrí do neho i kaplnka sv. Kozmu a Damiána s ranobarokovou klenbou.
Na stavbe gotického trojloďového kostola a kláštora sa podielala Karolova dvorská huť. Ambit kláštora bol v 60. rokoch 14. storočia vyzdobený cyklom 85 nástenných gotických malieb s paralelami zo Starého a Nového zákona. Autormi malieb boli tzv. Majster emauzského cyklu (jeho meno nie je známe), Mikuláš Wurmser zo Štrasburgu a Majster Oswald. V 17. a 18. storočí boli stavby barokizované a na chráme pribudli dve ranobarokové veže. Kláštorná budova získala ešte jedno poschodie a v rokoch 1766 – 1769 dostala neskorobarokovú fasádu. V rokoch 1880 – 1890 areál prestavali beuronskí benediktíni do novogotickej podoby v duchu beuronského slohu. V rokoch 1929 – 1930 začali úpravu časti komplexu podľa projektu architekta Bohumila Hypšmana.
Potom čo areál kláštora utrpel vážne škody, pri spojeneckom nálete vo februári 1945, uskutočnila sa v rokoch 1953 – 1954 rekonštrukcia klenb podľa návrhov profesora Bedřicha Hacara. Podľa projektu architekta Františka Marii Černého bola vykonaná rekonštrukcia kostola pri ktorej zbúrané veže nahradili betónové škrupinové krídla s pozlátenými hrotmi. Nový oltár, vysvätený v roku 2003, bol vyrobený podľa návrhu akademického sochára Karola Stádníka.
Zaujímavosti.
Pôvodne sa kláštor nazýval "Na Slovanech", kvôli slovanským rehoľníkom, ktorí tu pôsobili. Druhé meno kláštora sa odvodzuje od toho, že sa pri jeho vysvätení v roku1372 predčítala časť evanjelia o zjavení Ježiša Krista učeníkom cestou do Emauz, a toto biblické meno sa potom ujalo.
V kláštore vznikla hlaholská časť tzv. "reimského evanjeliára", na ktorý od r. 1547 až do 18. storočia údajne pri korunovácii prisahali francúzski králi (nie je ale o tom jediný písomný dôkaz).
Päť novomestských kostolov, založených Karolom IV., tvorí pravidelný kríž. Severojužné rameno tvorí spojnica kostolov sv. Kataríny a Zvestovania Panny Márie Na slupi, západo-východné rameno kostol Panny Márie a svätého Karola Veľkého a Emauzský kláštor, ramená sa pretínajú v kostole sv. Apolinára.