Torpédo

Torpédo je druh zbrane, resp. munície, ktorá sa pohybuje samostatne pod vodnou hladinou a je vybavená vlastným pohonom, kormidlami, hĺbkovým a smerovým stabilizačným systémom, bojovou hlavicou a u moderných typov aj navádzacím systémom. Je určená na ničenie námorných cieľov, predovšetkým lodí a ponoriek, v ojedinelých prípadoch aj štruktúr ako prístavné zariadenia, ropné plošiny, priehrady a pod. &lt;br&gt;
Torpédo môže byť vypúšťané z lodí, torpédových člnov a ponoriek, zhadzované z lietadiel a vrtuľníkov i vypúšťané z pobrežných obranných stavieb. Niektoré typy torpéd sú uspôsobené pre dopravu do blízkosti cieľa pomocou rakiet, okrídlených striel a iných bezpilotných prostriedkov. &lt;br&gt;
Výraz "torpédo" pochádza z latinského názvu pre raju (druh ryby). Pôvodne sa týmto slovom označovali zbrane, ktoré podľa súčasnej terminológie patria medzi námorné míny. &lt;br&gt;
Charakteristika.
Torpédo má obvykle tvar dlhého, štíhleho valca, v ktorom je uložená bojová nálož, pohonný systém a riadiaci systém. Na zadnom konci sú umiestnené kormidlá a lodné skrutky. Priemer torpéd rôznych typov sa pohybuje od (12,75 palca - ľahké hĺbkové protiponorkové typy) do viac ako (24 palcov - napr. japonský Typ 93, ktorý po 2. svetovej vojne dostal prezývku Long Lance), dĺžka od necelých do viac ako . Hmotnosť torpéd sa pohybuje v rozmedzí od približne do viac ako 5 ton, hmotnosť bojových častí od niekoľko desiatok do viac ako výkonnej trhaviny. Malé bojové hlavice sú obvykle konštruované ako usmernené (kumulatívne) nálože a používajú sa predovšetkým u protiponorkoých torpéd (typicky okolo 45-65 kg). Výbušniny používané v bojových hlaviciach torpéd (a tiež námorných mínach) musia mať kvôli maximálnemu účinku pod vodou predĺženú dobu trvania tlakového impulzu, ktorý vytvorí tzv. kavitu, následne kolapsom kavity vznikne efekt vodného baranidla s veľmi ničivými účinkami smerom nahor. Preto sa často využívajú trhaviny s vysokým obsahom práškového hliníka, napr. Torpex (2. svetová vojna) a zložením veľmi podobný Minol (súčasnosť). Keďže masy vody majú vysokú zotrvačnosť, na vytvorenie rozmernej kavity je potrebná práve takáto trhavina s predĺženým tlakovým účinkom. Tiež je dôležité navedenie torpéda pod plavidlo (ideálne priamo pod kýl), keďže explóziou vytvorená kavita vždy kolabuje zospodu (kde je najvyšší hydrostatický tlak) smerom zvislo nahor a teda rovnakým smerom pôsobí prakticky celá ničivá sila vzniknutého stĺpca vody. U malých hlavíc hĺbkových protiponorkových torpéd s kumulatívnym účinkom je mechanizmus účinku odlišný - na deštrukciu ponorky vo veľkej hĺbke sa využíva samotný veľký tlak vody, ktorým je trup plavidla značne namáhaný a torpédu stačí "načať" ho - o samotnú deštrukciu sa postará voda, ktorá pod obrovským tlakom rýchlo vnikne dovnútra aj veľmi malým otvorom a zničí (rozdrví) vnútro ponorky. Na tento účel sa používajú zvyčajne podobné trhaviny, ako v iných kumulatívnych hlaviciach (napríklad protitankových), najčastejšie ide o trhaviny triedy PBX (Plastic Bonded eXplosives) s vysokým obsahom brizantov (výbušnín s vysokou detonačnou rýchlosťou, napr. hexogen, PETN, HMX). Existujú aj torpéda s jadrovými hlavicami, napr. ruský Typ 95, známy v súvislosti s tzv. Kubánskou krízou v r. 1962. Najčastejšie fyzické parametre súčasných ťažkých torpéd sú dĺžka 7-7,5 m, priemer 533 mm (21 palcov) hmotnosť 1,45-1,75 tony a hmotnosť bojovej hlavice 250-450 kg. Rýchlosť pohybu moderných torpéd s pohonom protibežnými lodnými skrutkami môže byť viac ako /h (5560 uzlov). Diaľkový dosah torpéd môže byť až desiatky námorných míľ, u ľahkých hĺbkových a leteckých obvykle neprekračuje 10 námorných míľ. Od čias druhej svetovej vojny má väčšina torpéd možnosť nastavenia rýchlosti plavby, pričom pri menšej rýchlosti má torpédo omnoho väčší dosah a naopak. Zníženie rýchlosti napríklad na polovicu zvýši dosah až osemnásobne, keďže výkon motora a tým aj spotreba pohonných látok rastie s treťou mocninou rýchlosti. Pre boj s ponorkami je dôležité, do akej hĺbky sa môže torpédo ponoriť – bežne je to 300 – 500 metrov, najlepšie torpéda až do hĺbky viac ako 1000 metrov.
Letecké torpéda sú torpéda upravené pre použitie z lietadiel alebo vrtuľníkov. V minulosti, zvlášť v čase druhej svetovej vojny, predstavovali jednu z hlavných zbraní letectva v boji s loďami protivníka a okrem veľkosti (hmotnosti) a prípadne niektorých drobných úprav sa konštrukčne nelíšili od torpéd používaných na hladinových lodiach a ponorkách. Odhadzovali sa obvykle z malých výšok – do 20 metrov nad hladinou. Typická hmotnosť leteckého torpéda za vojny bola okolo 2000 lb (908 kg). 
V súčasnosti sú letecké torpéda predovšetkým prostriedkom pre boj s nepriateľskými ponorkami, čo sa prejavilo napríklad zmenšením ich bojových častí (náloží) a celkových rozmerov, súčasne sú vždy vybavené systémom pasívneho alebo aj aktívneho samonavedenia. Môžu sa použiť ako nebrzdené z protiponorkového vrtuľníku z výšky do 50 metrov, pri odhode z väčšej výšky alebo pri použití z protiponorkového lietadla sú brzdené padákom.
Pohon torpéda.
Väčšina torpéd je poháňaná dvojicou súosých protibežných lodných skrutiek, existujú ale aj torpéda, ktoré využívajú hydroreaktívny pohon (pump-jet, v podstate uzavretie lodnej skrutky do prstenca s tryskou), čo je rovnaký pohon, aký sa niekedy používa aj v prípade člnov. Raketové torpéda môžu využiť pre svoj pohon aj princíp ejektoru (svojím spôsobom obdoba leteckých náporových motorov), ktorý zvyšuje účinnosť (t.j. z fyzikálneho hľadiska efektívnu výtokovú rýchlosť spalín) reaktívneho pohonu a navyše účinne ochladzuje spaliny, čím sa znižuje aj ich objem a pohyb torpéda je v blízkosti vodnej hladiny menej nápadný (menej výrazná stopa na hladine).
Bojová časť.
Bojová časť torpéda môže byť tvorená veľkou náložou výkonnej trhaviny alebo, u niektorých torpéd z povojnového obdoba, jadrovou náložou. Nálož je obvykle aktivovaná nárazovým zapaľovačom pri náraze na cieľ alebo magnetickým či iným nekontaktným zapaľovačom pri priblížení sa k cieľu. Torpédo obvykle zasahuje loď pod čiarou ponoru, často aj pod spodným okrajom pancierovej obšívky bojových lodí, iné dokonca vybuchujú hlbšie pod kýlom lode, bez priameho kontaktu s cieľom, keďže výbuch pod kýlom najviac poškodí plavidlo. Protiponorkové torpéda majú obvykle menšie nálože s usmerneným (kumulatívnym) účinkom, aby dokázali spoľahlivo preraziť tlakový (vnútorný) trup moderných ponoriek.
Pri výcviku sa používajú torpéda s cvičnou hlavicou, ktorá môže obsahovať zariadenie, ktoré po skončení výcviku zabezpečí vynorenie sa torpéda na hladinu a jeho opätovné použitie.
„Živé torpédo“.
Výraz živé torpédo sa používa obvykle pre japonské samovražedné zbrane Kaiten (jap. "cesta do raja") z obdobia druhej svetovej vojny. Kaiten I bola miniponorka vybavená v zadnej časti dvomi motorovými jednotkami z japonského torpéda typ 93, spaľujúcimi benzín a kyslík (výkon 550 koní; s recykláciou výfukových plynov - horenie paliva v čistom kyslíku by vysokou teplotou takmer okamžite prepálilo piesty), v strednej časti trupu bola malá kabína pre pilota, ktorý riadil Kaiten, k dispozícii mal základné prístroje pre navigáciu a periskop, pred pilotom bola nádrž na kyslík pre pohon a vzduch, za pilotom bola vyrovnávacia nádrž. V prednej časti trupu bola mohutná nálož trhavín o hmotnosti s nárazovým zapaľovačom. Plavidlo malo priemer trupu jeden meter, dĺžku 14,5 metra a hmotnosť asi 8,5 tony. Do priestoru nasadenia dopravovali Kaiten ponorky. Boli vyvinuté viaceré typy Kaitenov, niektoré boli poháňané turbínou využívajúcou katalytický rozklad hydrazínu. Tieto zbrane nezaznamenali významnejšie vojenské úspechy, predovšetkým pre celkovú situáciu, v ktorej sa Japonsko nachádzalo v čase ich nasadenia - spojenci už mali vyslovene drvivú námornú aj leteckú prevahu aj množstvo skúseností a japonské ponorky sa vďaka tomu len výnimočne dokázali dostať do pozície, z ktorej by mohli účinne použiť Kaiteny. 
Druhým prostriedkom, ktorý je označovaným ako „živé torpédo“ je nemecká miniponorka Neger z obdobia druhej svetovej vojny. Vychádza z bežného bojového torpéda G7e s elektrickým pohonom, ktorého bojová časť je nahradená kabínkou pre jedného muža, ktorý miniponorku ovláda. Druhé, skutočné torpédo s výbušnou hlavicou, je umiestnené pod miniponorkou. Miniponorka bola dlhá , priemer trupu bol a hmotnosť 2,8 tony. Pri rýchlosti 4 uzly bol dosah okolo . Bolo ich postavených okolo 200 kusov. Táto zbraň sa neosvedčila kvôli zle riešenému tesneniu kabíny pilota a najmä kvôli veľkej závislosti plavidla na počasí - už celkom mierne vlny znemožňovali riadenie stroja a ohrozovali jeho stabilitu. Za zmienku stojí, že názov zariadenia, "Neger", bol prezývkou vychádzajúcou z mena jeho konštruktéra (Mohr = Maur, černoch). 
Tretím druhom tzv. živých torpéd sú miniatúrne ponorky pre prepravu jedného alebo dvoch potápačov pri bojových akciách. Obvykle majú tvar torpéda a často aj z bojového torpéda konštrukčne vychádzajú. Niektoré niesli odpojiteľnú bojovú časť, ktorá bola - po umiestnení pomocou lán a svorníkov na kýl, hriadeľ lodnej skrutky a pod. - a po vzdialení sa diverzantov do bezpečia - odpálená časovým mechanizmom. Asi najvýznamnejším zástupcom tohto druhu boli talianske miniponorky Maiale z 2. svetovej vojny, ktoré, riadené dvojicou potápačov-diverzantov a vybavené 300kg odpojiteľnou hlavicou, úspešne zaútočili na viacero britských vojnových aj nákladných lodí kotviacich v prístavoch v Gibraltare a Egypte.