burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Jozef Dolný

Jozef Dolný (* 13. máj 1992, Spišská Nová Ves) je slovenský futbalista, ktorý hráva na poste ofenzívneho záložníka. V súčasnosti hrá za 1. FC Tatran Prešov. V minulosti pôsobil v kluboch FK Dukla Banská Bystrica, FK Senica, Podbeskidzie Bielsko-Biała, Derry City F.C. a MFK Skalica.
V mládežníckych kategóriach reprezentoval Slovensko do 18 a 19 rokov.
Klubová kariéra.
Futbalovo vyrástol v Tatrane Prešov, kde odštartoval aj svoju seniorskú kariéru. Pokračoval v nej na rôznych zastávkach v najvyššej slovenskej súťaži, vyskúšal si však aj zahraničné angažmány v Poľsku či Severnom Írsku.
Pred sezónou 2021/22 sa však rozhodol z MFK Dukla Banská Bystrica vrátiť späť do materského klubu, hrajúceho tretiu ligu, aby mu pomohol v ceste za návratom na pôvodné pozície. Počas sezóny sa postaral o unikát, keď strelil 41 gólov. Veľkou mierou sa pričinil o postup Tatrana Prešov do 2. ligy.
Postmoderná doba

Postmoderná doba (iné názvy: postmoderná éra/epocha, postmoderné obdobie; príslušná spoločnosť sa volá postmoderná spoločnosť; namiesto prídavného mena postmodern[á] býva niekedy prídavné meno postnovovek[á]) môže byť:
Nový vrch (vrch v Belianskych Tatrách)

Nový vrch () je vrch Belianskych Tatier. Leží nad obcou Tatranská Javorina, približne severozápadne od Kežmarku. Často býva nesprávne stotožňovaný s neďalekým vrchom Nový (), situovaným v hlavnom hrebeni, približne južne.
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti pohoria, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a zasahuje na katastrálne územie obce Tatranská Javorina a Ždiar. Najbližšími sídlami sú západne situovaná Tatranská Javorina, severne ležia Podspády a východne obec Ždiar. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku a tiež v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry.
Opis.
Nový vrch leží v rázsoche, vybiehajúcej severným smerom z vrchu Nový () v hlavnom hrebeni Belianskych Tatier. Severne sa nachádza Suchý vrch (), Repisko () a Príslop (), východne Prehrštie (), Magurka (), Javorinka (), Žľabina () a Ždiarska vidla (), južne Havran (), Muráň () a Nový () a západne Malý Baboš (), Skalka (), Kôň () a Kýčera (). Oblasť patrí do povodia Dunajca, resp. riečky Javorinka, kde vodu z východnej a severnej časti odvádza potok Havran a zo západnej časti Nový potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky neprístupný skalnatý vrchol je pokrytý len nízkou vegetáciou. Z vrcholu je viditeľná severná časť hlavného hrebeňa Belianskych Tatier a mnohé vrcholy Vysokých Tatier, pri vhodných podmienkach aj Oravské Beskydy s Babou horou a Pilskom, Spišská Magura, Pieniny, Levočské vrchy, Čergov a mnohé prihraničné vrchy južného Poľska.
Prístup.
Nový vrch patrí do národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, preto je podobne ako ostatné vrcholy tejto časti Tatier, turisticky neprístupný.
Nový vrch

Nový vrch môže byť:
Stara reka (stredný prítok Marice)

Stara reka (), známa aj ako Pešterska Stara reka (), alebo Pešterska reka (), je západorodopská rieka v okresoch Batak, Peštera a Bracigovo v Pazardžickej oblasti a okresoch Kričim a Stambolijski v Plovdivskej oblasti v južnom Bulharsku.
Názov v hornej časti toku.
Rieka sa v hornej časti toku nazýva Černa reka (), názov Stara reka () získava po sútoku s riekou Biala reka () juhovýchodne od mesta Batak.
Priebeh toku.
Vyviera juhovýchodne od vrchu Orlovec v rodopskom podcelku Bataška planina v nadmorskej výške . Spočiatku rieka tečie severným až severovýchodným smerom úzkou, zalesnenou, miestami kaňonovitou dolinou cez mesto Batak až do mesta Peštera (výnimku tvorí prietok malou kotlinou Bataška kotlovina, kde sa dolina rozširuje).
Pri Peštere sa dolina rieky druhýkrát rozširuje po tom, čo vtečie do kotliny Pešterska kotlovina, neskôr sa však opäť zužuje a získava charakter prielomu počas prietoku peštersko-bracigovským úpätím Rodop. Pri dedine Biaga sa tok tretíkrát rozširuje a rieka vteká na územie kotliny Isperichovsko pole, kde od juhu a východu obteká svahy rodopských hrebeňov Besaparski ridove a neskôr vstupuje na územie Hornotráckej nížiny, kde sa pri dedine Govedare v nadmorskej výške vlieva do rieky Marica.
Opis.
Rieka je dlhá a odvodňuje územie s rozlohou , čo je približne 0,66 % povodia Marice. Ide o pravý prítok rieky Marica. Najvodnatejšia je rieka počas apríla a mája. Najmenej vody v rieke tečie v priebehu septembra. Priemerný ročný prietok pri ústí rieky je približne 2,74 m³/s.
Využitie.
Časť vody na hornom toku rieky je odklonená do vodnej nádrže Batak, nižšie sa voda z rieky využíva pre vodnú elektráreň Peštera, ako aj na zavlažovanie častí Hornotráckej nížiny (kotlina Pazardžiško-Plovdivsko pole).
Obývané miesta.
Rieka preteká cez územie miest Peštera a Batak a dedín Biaga, Isperichovo, Kurtovo Konare a Novo selo.
Stara reka

Stara reka môže byť:
Leopold Sunderspitz

Leopold Sunderspitz (iné priezvisko: Sonderspies) bol viedenský majster organár, ktorý žil a pôsobil v 16. storočí vo Viedni a v Bratislave.
Z roku 1581 resp. 1582 je o ňom zmienka ako o prvom hudobnom nástrojárovi v Bratislave v súvislosti so stavbou organu v Dóme sv. Martina.
Nikola Fričová

Nikola Fričová (* 2001) je slovenská reprezentantka v lyžovaní na tráve a akrobatickom lyžovaní.
Kariéra.
Lyžovanie na tráve.
Na Majstrovstvách sveta v lyžovaní na tráve v septembri 2017 získala 10. miesto v sčítaní časov zo superobrovského slalomu a slalomu. V auguste 2021 získala veľký glóbus ako celková víťazka Svetového pohára v lyžovaní na tráve. V auguste 2022 v nemeckom Neudorfe na Majstrovstvách sveta juniorov v lyžovaní na tráve získala dvakrát štvrté miesto.
Akrobatické lyžovanie.
V januári 2023 na Zimnej univerziáde 2023 v Lake Placid získala striebornú medailu v skikrose.
Kristín A. Árnadóttir

Kristín A. Árnadóttir (* 18. marec 1957) je islandská diplomatka. Od roku 2022 je veľvyslankyňa Islandu na Slovensku.
Životopis.
V rokoch 1994 až 2006 pôsobila v mestskej správe Reykjavíku.
Diplomatické pôsobenie.
Od roku 2006 pracuje na ministerstve zahraničných vecí. V rokoch 2010 až 2013 bola veľvyslankyňou v Číne s akreditáciou pre Austráliu, Kambodžu, Severnú Kóreu, Južnú Kóreu, Laos, Mongolsko, Nový Zéland, Thajsko a Vietnam. V rokoch 2013 až 2018 bola veľvyslankyňou vo Fínsku, s akreditáciou pre Estónsko, Litvu, Lotyšsko a Ukrajinu.
Od 1. mája 2021 je stála predstaviteľka Islandu pri OSN vo Viedni. Prezidentka Zuzana Čaputová ju prijala 24. októbra 2022.
Timokles z Knidosu

Timokles () bol grécky sochár v 3. stor. pred Kr.
Timokles, sochár z Knidosu, tvoril v 2. polovici 3. stor. pred Kr. Z jeho sochárskej tvorby sa nezachovalo nič, ale na ostrove Rodos sa v archeologickej lokalite starovekého mesta Lindos (na mieste svätyne bohyne Atény) našiel jeho menom signovaný podstavec z mramorovej sochy. Značne poškodený nápis na podstavci je zaujímavý tým, že uvádza aj maliara, ktorý sochu vymaľoval (v starovekom Grécku sa sochy maľovali pestrými farbami, čo bola tradícia, ktorá sa udržala počas celého obdobia).
"Hranaté zátvorky v starogréckom texte dopĺňajú medzery (lacunae) a označujú písmená, ktoré sú nečitateľné alebo úplne stratené."
Ján Červenka (hudobník)

]
Ján Červenka (* 22. júl 1957, Sereď† 17. marec 2023, Boskovice) bol slovenský zvukový majster a audiovizuálny technik, bývalý basgitarista starej zostavy kapely Ventil RG a taktiež účinkoval v kapele Knock-out spoločne s Petrom Hečkom a Júliou Hečkovou. Nahral viac ako 100 platní, postavil základy hudobnej produkcie a zvukového inžinierstva na Slovensku a v Česku v 20. a 21. storočí. Ján Červenka spolupracoval na albumoch skupiny Elán, ale aj Metalindy, Roba Kazíka, Marcely Laiferovej, Laca Lučeniča a mnohých ďalších.
Životopis.
Narodil sa do hudobnej rodiny. Jeho otec a jeho strýko Jaroslav Červenka boli kapelníci v známej jazzovej kapele Ali Jazz Band. Ján Červenka vyštudoval Strednú priemyselnú školu elektrotechnickú na ulici Zochova 9 v Bratislave a počas štúdia začal svoje prvé kroky v hudobnom priemysle. Po štúdiu pracoval ako zvukový inžinier v Slovenskej televízii.
V roku 1995 založil jednu z najúspešnejších firiem v Česku a na Slovensku zameriavajúcu sa na predaj a distribúciu produktov od SPL a RME, Sound Service. Spolupracoval s úspešnými labelmi ako napríklad: BMG Ariola, Sony Music, Universal Music, Opus, Forza Music, Production Plus, Sui Generis, Popron Music, Music Meta a ďalšie.
Ján Červenka má dve deti, staršieho syna Jána Williama Červenku (* nar. 21.04.2004 | miesto narodenia: Bratislava - Petržalka) a mladšieho syna Lea Ludwiga Červenku (* 2008).
Kýčera (vrch v Belianskych Tatrách)

Kýčera () je vrch Belianskych Tatier. Leží nad obcou Tatranská Javorina, približne severozápadne od Kežmarku.
Poloha.
Nachádza sa na severovýchodnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Tatranská Javorina. Najbližším sídlom je západne situovaná Tatranská Javorina, severne ležia Podspády a východne obec Ždiar. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku a tiež v národnej prírodnej rezervácii Belianske Tatry.
Opis.
Kýčera leží v severozápadnej časti pohoria, Medzistennou dolinou oddelená od hlavného hrebeňa Belianskych Tatier. Západným smerom sa nachádza Skalka (), Gombošov vrch () a Chovancov vrch (), severným Suchý vrch (), Črchľa () a Repisko (), východným Príslop (), Strednica (), Javorinka (), Nový vrch (), Nový () a Havran () a južným Muráň (), Kôň () a Malý Baboš (). Oblasť patrí do povodia Dunajca, resp. riečky Javorinka, kde vodu z južnej a západnej časti odvádza Kýčerný potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky neprístupný vrchol je pokrytý nesúvislým riedkym lesným porastom, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vrcholu sú viditeľné okolité vrchy hlavného hrebeňa Belianskych Tatier a viaceré vrcholy Vysokých Tatier, no tiež západná časť Spišskej Magury, Oravské Beskydy s Babou horou a Pilskom a prihraničné vrchy južného Poľska.
Prístup.
Kýčera patrí do národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, preto je podobne ako ostatné vrcholy tejto časti Tatier, turisticky neprístupná.
Natasha Cayerová

Natasha Cayerová (celým menom a neprechýlene: Natasha Power Cayer) je kanadská diplomatka a veľvyslankyňa pri Organizácii pre bezpečnosť a spoluprácu v Európe. Pôsobila aj ako zástupkyňa stáleho delegáta a chargé d'affaires v Stálej misii pri UNESCO.
Vzdelanie.
Cayerová v roku 1992 získala titul bakalára spoločenských vied v politológii na University of Ottawa a v roku 1997 magisterský titul v odbore medzinárodných vzťahov na Carleton University.
Kariéra.
V roku 1995 Cayerová nastúpila na kanadské Ministerstvo zahraničných vecí a medzinárodného obchodu. Zastupovala Kanadu pri NATO, pri medzinárodných organizáciách so sídlom v Rakúsku, v New Yorku a vo Wellingtone na Novom Zélande.
V roku 2018, keď bolo čečenské vedenie obvinené z prenasledovania ochrancov ľudských práv, Cayerová oznámila, že Organizácia pre bezpečnosť a spoluprácu v Európe presadí svoj Viedenský mechanizmus proti Rusku.
V rokoch 2007 až 2011 pôsobila aj ako zástupkyňa stáleho delegáta a chargé d'affaires na Stálej misii pri UNESCO a v roku 2020 opäť prevzala úlohu stálej delegátky v Paríži.
Od roku 2020 bola Cayerová kanadskou veľvyslankyňou pri Organizácii pre bezpečnosť a spoluprácu v Európe.
Osobný život.
Cayerová je vydatá a má dve deti.
Požiar v Banskej Štiavnici 18. marca 2023

Požiar v Banskej Štiavnici je požiar, ktorý nastal v sobotu, 18. marca 2023 dopoludnia SEČ, v historickom centre Banskej Štiavnice. 
Priebeh.
Požiar sa rozšíril zo strechy meštianskeho domu na námestí svätej Trojice, kde sa nachádza aj turistická atrakcia Banka lásky, na susedné budovy, vrátane budovy základnej umeleckej školy, pizzerie a múzea Berggericht. Spolu bolo požiarom zasiahnutých sedem budov. Nasadených bolo 30 profesionálnych hasičov a 80 vojakov. Okrem profesionálnych hasičov zasahovali aj dobrovoľní hasiči, Policajný zbor, dobrovoľníci, zamestnanci samosprávy, Červený Kríž, zamestnanci zasiahnutých budov, zamestnanci okresných úradov Banská Štiavnica a Banská Bystrica.
Oheň sa podarilo zastabilizovať až v popoludňajších hodinách. Likvidácia požiaru prebiehala do neskorých nočných hodín.
Pracovníci Kontrolného chemického laboratória civilnej ochrany v Slovenskej Ľupči preverili výskyt nebezpečných látok v ovzduší, nález bol negatívny.
Príčina požiaru.
Príčina požiaru zatiaľ nie je známa, pravdepodobne išlo o skrat elektrického vedenia. Polícia začala trestné stíhanie pre trestný čin všeobecného ohrozenia. Polícia a hasiči dospeli k záveru, že „príčinou vzniku požiaru bola bližšie neurčená technická porucha na elektroinštalácii". „Trestné stíhanie bolo dňa 12. decembra 2023 prerušené, nakoľko sa nepodarilo zistiť skutočnosti oprávňujúce vykonať trestné stíhanie proti konkrétnej osobe," potvrdila banskobystrická krajská policajná hovorkyňa.
Škody.
Požiarom a následným hasením boli v nejakom rozsahu poškodené nasledovné budovy:
S výnimkou Eleuzíny ide o pamiatkovo chránené objekty.
Podľa Ministerstva životného prostredia najzávažnejšie škody požiar spôsobil na budove Berggerichtu. Ako informovala riaditeľka múzea Zuzana Denková, Galéria Jozefa Kollára (Szajbelyovský dom na Nám. sv. Trojice 16/12) zostala požiarom nepoškodená.
Dôsledky.
Mesto Banská Štiavnica z dôvodu požiaru vyhlásilo k 18. marcu 2023 9:30 mimoriadnu situáciu.
V nedeľu 19. marca slovenská prezidentka Zuzana Čaputová telefonovala s novým českým prezidentom Petrom Pavlom, ktorý prisľúbil pomoc pri obnove pamiatok.
Na sociálnej sieti o tom informovalo Krajské riaditeľstvo Policajného zboru v Banskej Bystrici. Predseda vlády Eduard Heger prisľúbil, že zvolá mimoriadne zasadnutie vlády k vyčleneniu prostriedkov na riešenie následkov požiaru. Vláda vyčlenila 11 miliónov eur na obnovu.
Hronsecký potok

Hronsecký potok je potok v geomorfologickom celku Zvolenská kotlina. Má dĺžku .
Je tokom III. rádu. 
Prameň.
Pramení v v lesnom extraviláne vo východnej časti územia obce Vlkanová na severozápadnom svahu lesa "Hrabová" v okrese Banská Bystrica v Banskobystrickom kraji. Pramení a preteká územím geomorfologického podcelku Zvolenská pahorkatina.
Opis toku.
Od prameňa tečie juhozápadným smerom, v pretína obecnú hranicu a vteká na územie obce Hronsek, ľavým brehom obmýva úpätie lesa "Na Dubník", tečie popri účelovej komunikácii. Pravým brehom obmýva úpätie poľa "Suché Vranisko" a nižšie úpätie lúky "Holienec", ľavým brehom obmýva úpätie lesa "Grošový" a úpätie vrchu "Kochlačka". V opúšťa extravilán a vteká do intravilánu obce Hronsek, v podteká železnicu Zvolen – Banská Bystrica, v v intraviláne mení smer na juh, ľavým brehom obmýva priestor zrekonštruovaného vodného hradu Hronsek z 15. storočia vybudovaného v lokalite niekdajších meandrov Hrona, pravým brehom obmýva drevený artikulárny kostol, v južnej časti intravilánu v ústi do Hrona ako jeho ľavostranný prítok. Pramení, preteká a ústi v juhozápadnom kúte regióna Horehronie. Nemá dôležitejšie prítoky..
Pôvod názvu.
Názov potoka má pôvod v názve obce Hronsek územím ktorého preteká a ústi. Z názvu obce po rozšírení o adjektívnu príponu "-ský → -cký" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Hronsecký potok". Vývoj názvu obce podľa od najstarších písomných dokladov: 1500 "Zyklafalu", 1506 "Czwiklafalwa", "Czwiklina", 1514 "Galowyczfalwa", 1515 "Galowycz", 1522 "Czwyklina", 1565 "Garanzegh", 1572 "Cwklina", 1786 "Garamsseg", 1808 "Hronec", 1920 "Hronsek-Skalka", 1946 "Hronsek".
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 2010. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Hronsecký potok" je jedinečným hydronymom (2023-03-15). 
Referencie.
11 (singel Tiny)

„11“ je singel speváčky Tiny, ktorý vyšiel 11. marca 2023 pri príležitosti svojich narodenín ako darček pre svojich fanúšikov. Singel produkoval slovenský hudobný producent Fillipian.
Vznik.
Singel vyšiel spolu s videoklipom po dvoch rokoch od vydania posledného sólového singla „Čo ak“, symbolicky 11. marca 2023, v deň speváčkiných 39. narodenín. Premiéru mal o deň skôr v rádiu Europa 2 v šou Šorty &amp; Becca.
„Text vznikal približne na štvrtýkrát, vždy sa menila téma. Pár dní pred termínom nakrúcania klipu som sa zobudila s tým, že potrebujem spracovať tému ´hlavne sa do mňa nezamiluj´. Vnímam to všade naokolo. Život ukazuje, že je dôležité hrať fér a jednať na rovinu. A to som chcela podčiarknuť, aby ľudia úprimne vyjadrili svoje postoje a pocity,“ vysvetľuje Tina.
O mix master a celkovú hudobnú produkciu sa postaral producent Fillipian. Text napísala speváčka Laris Diam. Videoklip vznikol v režisérskej produkcii Cesar Production.
Federico Valverde

Federico Santiago Valverde Dipetta (* 22. júl 1998, Montevideo, Uruguaj) je záložník, ktorý reprezentuje a momentálne pôsobí v španielskom klube Real Madrid.
Klubová kariéra.
Mládežnícke roky.
Valverde strávil väčšinu svojej mládežníckej kariéry v Penarole, kde rýchlo urobil dojem; debutoval medzi seniormi v prvom zápase sezóny 2015/16 proti CA Cerro. Stal sa súčasťou uruguajských národných mládežníckych tímov a pritiahol záujem európskych klubov ako Arsenal, Barcelona, ​​Chelsea a Real Madrid.
Real Madrid (hosťovanie v La Coruna).
V júli 2016 Valverde prestúpil do Realu Madrid, pôvodne bol pridelený do ich rezervného tímu Castilla. O dva mesiace neskôr debutoval za Castillu proti Realu Unión. Vo svojej debutovej sezóne sa stal pravidelným členom rezervného tímu.
Deportivo La Coruna.
Dňa 22. júna 2017 bol Valverde poslaný na hosťovanie na jeden rok do Deportivo de La Coruña. Svoj debut v súťaži absolvoval 10. septembra, pri domácej prehre 2:4 s Realom Sociedad. Valverde odohral 24 ligových zápasov no jeho tím zostúpil do Segunda División.
Návrat do Realu.
Po návrate z hosťovania bol definitívne zaradený do prvého tímu. Dňa 23. októbra 2018 absolvoval Valverde svoj oficiálny debut v Reale Madrid v skupinovej fáze Ligy majstrov UEFA proti Viktorii Plzeň. Vo svojej prvej sezóne s prvým tímom odohral 25 zápasov a vyhral Majstrovstvá klubov FIFA.
9. novembra 2019 strelil svoj prvý gól za Real Madrid pri výhre 4:0 vonku nad Eibarom v La Lige. Počas ligovej sezóny 2018/19 odohral 33 zápasov a Real Madrid vyhral domáci titul.
Dňa 27. septembra 2020 odohral svoj 50. zápas v La Lige, za Real Madrid a strelil aj gól v zápase proti Realu Betis, ktorý jeho tím vyhral 3:2. O mesiac neskôr, 24. októbra, skóroval proti Barcelone na Camp Nou. Stal sa vôbec druhým uruguajským futbalistom, ktorý skóroval v El Clásicu (po Luisovi Suarezovi).
Dňa 24. augusta 2021 Valverde predĺžil zmluvu do roku 2027. V sezóne 2021/22 odohral 46 zápasov a s Realom Madrid vyhral La Ligu, superpohár a Ligu majstrov UEFA.
Reprezentačná kariéra.
Valverde získal striebornú loptu na Majstrovstvá sveta vo futbale hráčov do 20 rokov 2017, keďže Uruguaj skončil na turnaji štvrtý.
Prvýkrát bol povolaný do seniorského kádra v auguste 2017, debutoval v reprezentácii 5. septembra 2017 v zápase proti Paraguaju.
Valverde bol nominovaný na Copa América 2019. na turnaji skončil vo štvrťfinále, keď nestačil na po penaltovom rozstrele.
V júni 2021 bol nominovaný na Copa América 2021. na turnaji opäť skončil vo štvrťfinále, keď nestačil na Kolumbiu po penaltách.
Valverde bol nominovaný na Majstrovstvá sveta vo futbale 2022. S Uruguajom skončil už v skupinovej fáze.
Štatistiky.
Klubové.
"K 18. marcu 2023"
Poznámky
Medzinárodné.
"K 18. marcu 2023"
Úspechy.
Penarol 
Real Madrid
Nedotknutá manželka

Nedotknutá manželka ( "La esposa virgen") je mexická telenovela z produkcie spoločnosti Televisa v roku 2005. Hlavné úlohy stvárnili herci Adela Noriega a Jorge Salinas. Na Slovensku túto telenovelu vysielala verejnoprávna Jednotka prvýkrát od 28. marca 2007 do 15. mája 2007 a druhýkrát od 30. júna 2008 do 13. augusta 2008.
Jan Durina

Jan Durina (* 1988, Liptovský Hrádok) je slovenský interdisciplinárny umelec, pracujúci s fotografiou, hudbou, performanciou aj textilom.
Životopis.
Narodil sa v roku 1988 v Liptovskom Hrádku. Absolvoval bakalárske štúdium v ateliéri prof. Anny Tretter na Katedre nových médií Fakulty umení Technickej Univerzity v Košiciach (20072011) a v ateliéri fotografie na Akadémii výtvarného umenia v Krakove (20092010). V magisterskom štúdiu pokračoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave na Katedre intermédií v ateliéri Antona Čierneho (20122014). Osobitne vystavoval v Nemecku, Francúzsku, Čechách, Poľsku, Taliansku, na Slovensku. Durinove výtvory sú v súkromných zbierkach na Slovensku, Česku, Poľsku, Nemecku, USA, Anglicku a v Holandsku.
V roku 2017 predstavil audiovizuálnu performance s projektom "For You Katrina", s ktorou vystupoval vo viacerých európskych mestách a zahral okrem iného na festivale Creepy Teepee či v Säule, časti legendárneho berlínskeho klubu Berghain. V roku 2019 uviedol jeho nový hudobný projekt Ephemeral Harms a následne vystúpil v berlínskom Klosterruine s performance School of Harms, ktorá vznikla v spolupráci s tromi autormi – Tamarou Antonijević, Henrike Kohpeiß a Philippom Wüschnerom.
Okrem umeleckých, hudobných a kurátorských projektov spolupracuje na performance projekte "ROMEO &amp; HELLION" so slovenskou interdisciplinárnou umelkyňou Miriamou Kardošovou. V roku 2019 sa stal finalistom Ceny Oskára Čepana a vydal debutový album so súčasným hudobným projektom Ephemeral Harms. Aktuálne žije a tvorí v Berlíne.
Tvorba.
Jeho vizuálne a veľakrát až teatrálne diela skúmajú svety fantázie a vnútorného prežívania. Reflektujú a sprostredkovávajú vlastnú skúsenosť s duševným zdravím, spiritualitou, láskou a queer identitou.
Decksandrumsandrockandroll

Decksandrumsandrockandroll je jediný album anglickej big beatovej skupiny Propellerheads. Bol vydaný 26. januára 1998 cez vydavateľstvo Wall of Sound v Spojenom kráľovstve. V Spojených štátoch bol vydaný cez vydavateľstvo DreamWorks Records s pozmeneným zoznamom skladieb.
Album dosiahol 6. miesto v rebríčku UK Albums Chart, rovnako ako 100. miesto v rebríčku "Billboard 200". Bol nominovaný na cenu Mercury Music Prize v roku 1998. Za rok 1999 sa ho predalo viac ako 200 000 kópii.
Timarchides

Timarchides () môže byť:
Mariánsky stĺp (Spišská Nová Ves)

Mariánsky stĺp je kamenný morový stĺp so sochou Immaculaty z roku 1724, ktorý sa nachádza na námestí v historickom centre pred Kostolom nanebovzatia Panny Márie v Spišskej Novej Vsi. Stĺp nechali postaviť na základe donácie vtedajšieho spišského starostu Teodora Konštantína Lubomírskeho. Spišskonovoveský mariánsky stĺp patrí k najstarším, ktoré dal Lubomirski postaviť v ďalších mestách Provincie XIII spišských miest počas tzv. poľského zálohu. Podľa zachovaných archívnych prameňov sochu Immaculaty zhotovil levočský kameňosochár Friedrich Horn.
Existuje niekoľko dohadov o príčinách výstavby mariánskych stĺpov v mestách Provincie XIII spišských miest. Jedným z nich je svadba Lubomirského s rozvedenou ženou anglického kupca Alžbetou Culler-Cumingovou, ktorá sa stala katolíčkou a dostala dišpenz od pápeža. Pravdepodobnou možnosťou je cirkevný trest, ktorý dostal Lubomirsky za výstredný život v Spišskej Novej Vsi a na Ľubovnianskom hrade. Údajne mal milenku a niekoľko nezákonných detí. Podľa iných dohadov vyberal nadmerné poplatky a dane na rôzne dary, cesty na cisársky dvor do Viedni, vydržiavanie vojakov i mestského lekára Jána Malletera či prehnané nákupy pušného prachu. Teodor pre svoje zlé vlastnosti získal prívlastok: „"knieža pekelnej temnoty"“. Cisár a uhorský kráľ Karol III. ho pre mnohé sťažnosti a vykorisťovanie pokarhal. Napriek jeho prehreškom mu poľský kráľ August II. odpustil a listom potvrdil úrad spišského starostu. Na znak svojho pokánia dal Teodor pravdepodobne vybudovať mariánske stĺpy.
Stĺp bol v priebehu času niekoľkokrát renovovaný. V roku 1897 ho obnovil kamenár talianskeho pôvodu J. Miglierini z Gánoviec. V roku 1997 bol stĺp vyhlásený za národnú kultúrnu pamiatku. Posledná obnova prebehla medzi rokmi 20092010 za výraznej finančnej podpory mesta a príspevkov občanov vyzbieraných v rámci verejnej zbierky. Celý objekt travertínového stĺpa, balustrády, schodiska a dlažby bol zrekonštruovaný pod vedením akad. sochára Štefana Kovaľa. Zároveň bola vytvorená kópia sochy Immaculaty, ktorá bola umiestnená na stĺp. Originál sochy bol zreštaurovaný a deponovaný do priestorov radnice.
Zaujímavosťou je, že počas rekonštrukčných prác hornej časti mariánskeho stĺpa bola pri opätovnom osadení v roku 2010 umiestnená časová schránka s dobovými predmetmi, ktoré dokumentujú aj priebeh rekonštrukcie.
Skagerak Arena

Skagerak Arena je futbalový štadión v meste Skien v Nórsku. Bol otvorený v roku 1923. Na štadióne hrá svoje domáce zápasy tím Odds BK. Aktuálna kapacita štadióna je 11 767 miest.
Popínavá rastlina

Popínavá rastlina alebo popínavka je rastlina, ktorej hlavná stonka je chabá (t.j. málo pevná, spravidla preto, že je tenká a veľmi dlhá), a preto sa nemôže udržať vzpriamene, ale sa popína po nejakej (živej či neživej) opore, alebo sa o ňu opiera alebo sa okolo nej ovíja, aby mohla rásť smerom k oblohe. 
Liany sa vyskytujú najmä v tropických a subtropických pralesoch, v oveľa menšej miere aj inde na Zemi.
Terminológia.
Základná definícia popínavej rastliny je uvedená vyššie (popínavá rastlina v širšom zmysle). Pojem popínavá rastlina v užšom, zriedkavejšom zmysle nezahŕňa buď ovíjavé liany alebo opieravé liany (o týchto typoch lián porov. nižšie kapitolu o druhoch popínavých rastlín). Nižšie sa popínavou rastlinou (ak nie je uvedené inak) vždy myslí popínavá rastlina v širšom zmysle. 
Popínavá rastlina koreniaca v zemi (alebo v širšom ponímaní akákoľvek popínavá rastlina) sa označuje aj názvom liana (staršie aj: "liána"; lat. liana). Liana v užšom, častejšom zmysle je len drevitá liana (iné názvy: drevnatá liania, popínavá drevina), čiže len popínavá rastlina, ktorá je zároveň drevinou; jej opakom je potom tzv. bylinná liana (iné názvy: popínavá bylina, lianela; lat. liana herbacea alebo lianella), čiže popínavá rastlina, ktorá je zároveň bylinou. To znamená, že v závislosti od autora sa hovorí buď o lianách, ktoré sa delia na drevité a bylinné, alebo sa hovorí o lianách (v užšom zmysle) a lianelách/bylinných lianách.
Stonka popínavej rastliny sa volá popínavá stonka (lat. cauloma alligatum), v niektorých textoch však pojem popínavá stonka nezahŕňa ovíjavú stonku a v niektorých textoch ani priliepavú stonku (o týchto typoch stoniek porov. nižšie kapitolu o druhoch popínavých rastlín). 
Pojem popínavá rastlina či liana obyčajne (i keď existujú aj výnimky) nezahŕňa plazivé rastliny, t. j. ak popínavá rastlina rastie po zemi (čo robia aj plazivé rastliny), robí tak len vtedy, ak nemá k dispozícii nič, po čom by mohla rásť smerom k oblohe. 
Druhy.
Druhy lian (popínavých rastlín) sú (ako príklady sú tu uvedené len rastliny známe na Slovensku):
Eliteserien 2022

Eliteserien 2022 bol 78. ročník najvyššej nórskej futbalovej súťaže a 6. sezóna pod názvom Eliteserien. Titul obhajoval Bodø/Glimt, nováčikmi súťaže boli HamKam, Aalesund a Jerv. Sezóna začala 2. apríla a skončila 13. novembra 2022.
Molde získal 5. titul v klubovej histórii a kvalifikoval sa do 1. predkola Ligy majstrov UEFA 2023/2024. Do Európskej konferenčnej ligy UEFA 2023/2024 sa kvalifikovali Bodø/Glimt a Rosenborg. Do 2. ligy zostúpili Kristiansund a Jerv.
Tabuľka.
zdroj: Nórsky futbalový zväz
Zemetrasenie v Komárne v roku 1763

Zemetrasenie v Komárne v roku 1763 malo epicentrum v Komárne alebo v jeho bezprostrednej blízkosti v Komárňanskej župe v Uhorskom kráľovstve. Nastalo 28. júna 1763 medzi 5. a 6. hodinou ráno. Zemetrasenie bolo odhadnuté na 6,2 až 6,5 na stupnici magnitúda.
Príčina.
Komárňanské zemetrasenie bolo vnútroplatňové zemetrasenie v Panónskej panve spojené s tektonickou líniou Rába-Hurbanovo. Zemetrasenia v regióne sú spôsobené deformáciami vyplývajúcimi z pohybu Apulskej platne k Euroázijskej platni. Zemetrasenie v roku 1763 predstavuje asi 80 % všetkých seizmických momentov uvoľnených v oblasti Komárna od roku 1599. Kvôli nedostatku seizmologických prístrojov v roku 1763 nie je známy mechanizmus a hĺbka zemetrasenia, hoci väčšina zemetrasení v regióne sa vyskytuje v horných 20 km zemskej kôry.
Obete a škody.
Zemetrasenie nastalo v čase vlády cisárovnej Márie Terézie v období politickej stability a dobrej administratívnej správy oblasti. To je príčina, prečo máme dostatočné množstvo primárnych prameňov, ktoré opisujú účinky zemetrasenia. Epicentrum zemetrasenia bolo pri obci Kameničná.
Podľa rôznych zdrojom sa údaje líšia. Zemetrasenie zabilo 83 ľudí a 102 ľudí bolo zranených. Niektoré zdroje udávajú až 200 mŕtvych. Škody v Komárne boli rozsiahle. Dobové správy uvádzajú, že novopostavený jezuitský kostol a reformované kolégium boli vážne poškodené, vrátane zrútenia dvoch veží, pri ktorom zahynulo niekoľko ľudí. Podľa správ bolo zranených 102 ľudí a 7 kostolov, 279 úplne a 353 čiastočne sa zrútilo. Iné správy uvádzajú, že v dôsledku zemetrasenia došlo k skvapalneniu pieskov.
Obeťou zemetrasenia bola aj Stará pevnosť z obdobia tureckých nájazdov v 16. storočí, súčasť komárňanského pevnostného systému.
Riešenie následkov.
Tribún ľudu, notár a ďalší mestskí úradníci boli vyslaní do Bratislavy a do Viedne, aby požiadali panovníčku Máriu Teréziu a vplyvných hodnostárov o pomoc, zároveň ich informovali o škodách. Ľudia boli solidárni, pod jednu strechu prichýlili rodiny, vojenská posádka pomáhala stavať stany a drevené tuguriá – búdy. Richtár Adam Röth spočiatku riadil organizovanie pomoci a obnovy budov, asi dva mesiace po zemetrasení umiera na vyčerpanie a gangrénu. Vtedajšie úrady poskytli dovedna 13 200 bratis­lavských meríc zbožia, obilie pre obyvateľov ale aj zvieratá, čo je asi 824 ton. Biskup z Győru okamžite vyslal do Komárna loď so 140-mericami jedla a ďalšou pomocou, to je približne 8,4 tony. Z Bratislavy vyrazilo 66 murárov, aby pomohli obnoviť mesto, do Komárna prúdili v auguste remeselníci z okolitých miest. Mária Terézia prostredníctvom Uhorskej miestodržiteľskej rady udelila Komárňanom 30. septembra 1763 glejt na slobodný pohyb, neplatili mýto a mohli zbierať finančnú pomoc.
Stadieus z Atén

Stadieus () bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr.
Stadieus, sochár pochádzajúci z Atén, bol činný v prvej polovici 2. storočia pred Kr. (okolo roku 200 pred Kr.) Zo starovekých autorov o ňom zanechal správu jedine Pausanias, ktorý uvádza, že bol učiteľom aténskeho sochára Polykla.
Javorinka (vrch v Belianskych Tatrách; 1505 m)

Javorinka () je vrch Belianskych Tatier. Leží nad obcou Ždiar, približne severozápadne od Kežmarku.
Poloha.
Nachádza sa na severovýchodnom okraji pohoria, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Belianske Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Ždiar. Najbližšími sídlami sú východne situovaný Ždiar a severozápadne ležiace Podspády, západne sa nachádza Tatranská Javorina. Masív je súčasťou Tatranského národného parku a národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry.
Opis.
Javorinka leží v rázsoche, ktorá vybieha severným smerom z masívu Havrana () v hlavnom hrebeni Belianskych Tatier. Západne sa nachádza Muráň (), Nový vrch (), Kýčera () a Chovancov vrch (), severne Suchý vrch (), Repisko (), Príslop (), Strednica () a Prehrštie (), východne Magurka (, Slodičovský vrch (), Javorinka () a Žľabina () a južne Hlúpy (), Ždiarska vidla (), Havran () a Nový (). Západné svahy odvodňuje potok Havran do riečky Javorinka v povodí Dunajca, voda z východných odteká Tristárskou dolinou riečkou Biela do Popradu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky neprístupný vrchol je pokrytý nesúvislým, miestami riedkym lesným porastom, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vrcholu sú viditeľné okolité vrchy hlavného hrebeňa Belianskych Tatier a západná časť Spišskej Magury, nezriedka tiež Oravské Beskydy s Babou horou a Pilskom, Levočské vrchy a prihraničné vrchy južného Poľska.
Prístup.
Javorinka patrí do národnej prírodnej rezervácie Belianske Tatry, preto je podobne ako ostatné vrcholy tejto časti Tatier, turisticky neprístupná.
Victoria Smurfitová

Victoria Smurfitová (* 31. marec 1974, Dublin, Írsko) je írska herečka, známa z televíznych seriálov ako "Ballykissangel" (1998 - 2001), "Dracula" (2013 - 2014), "Kde bolo, tam bolo" (2011 - 2018) a z filmovej série "Trial &amp; Retribution".
Detstvo a mladosť.
Victoria Smurfitová je súčasťou rodiny Smurfitovích, ktorá je prostredníctvom Smurfit Kappa jednou z najbohatších v Írsku. Rodina na čele s Victoriným strýkom Michaelom Smurfitom sponzoruje množstvo športových podujatí vrátane Smurfit European Open a Champion Hurdle. Rodina je tiež spojená so Smurfit Business School na University College Dublin (UCD). Vyštudovala divadelnú školu.
Kariéra.
Smurfitová sa preslávila rolou Orly O'Connell v televíznom seriáli "Ballykissangel" v rokoch 1998 až 1999. V roku 2002 si zahrala v americkej produkcii filmu "Ako na vec", kde hrala po boku hercov ako Rachel Weisz, Hugh Grant, Toni Collette či Nicholas Hoult. V rokoch 2003 až 2009 stvárnila Smurfitová hlavnú úlohu vo filmovej sérii "Trial &amp; Retribution". 
V roku 2013 si Smurfitová zahrala po boku Jonathana Rhysa Meyersa v televíznom seriály "Dracula". O rok neskôr, sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "Kde bolo, tam bolo", kde vo vedľajšej úlohe stvárnila postavu Cruelly de Vill. V roku 2017 hrala vo filme "The Lears", kde za svoj herecký výkon získala írske filmové ocenenie IFTA Film &amp; Drama Awards. 
V roku 2022 sa pripojila k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "Bloodlands", kde sa objavila v šiestich epizódach. 
Súkromný život.
Smurfitová bola vydatá v rokoch 2000 až 2015 za reklamného manažéra Douglasa Baxtera, s ktorým má tri deti. V roku 2012 sa rodina presťahovala do Santa Moniky v Kalifornii v USA. 
Napísala názorový blog pre The Dubliner, ktorý často obsahoval anekdoty z jej osobného života a je patrónkou detskej charitatívnej organizácie World Vision Ireland.
Strednica

Strednica môže byť:
Rubi

Rubi (v originále "Rubí") je mexická telenovela z produkcie spoločnosti Televisa v roku 2004. Hlavné úlohy stvárnili herci Bárbara Mori a Eduardo Santamarina. Na Slovensku túto telenovelu vysielala verejnoprávna Jednotka prvýkrát od 8. januára 2007 do 28. marca 2007. Záverečná epizóda dosiahla počas slovenskej premiéry 35,4% podiel na sledovanosti. Druhýkrát bola táto telenovela vysielaná od 8. októbra 2007 do 24. júla 2008.
Gabriel Barbosa

Gabriel Barbosa Almeida (* 30. august 1996, São Paulo, Brazília), známy aj ako Gabigol, je brazílsky profesionálny futbalista hrajúci na pozícii útočník. Je reprezentantom Brazíliskeho národného mužstva a momentálne pôsobí v brazílskom klube CR Flamengo.
Klubová kariéra.
Santos.
26. mája 2013 Gabriel debutoval v lige vo veku iba 16 rokov remízou 0:0 proti Flamengu. Svoj prvý profesionálny gól strelil 22. augusta pri víťazstve 1:0 nad Gremiom v Copa de Brasil.
Inter Miláno.
27. augusta 2016 Gabriel podpísal s Interom Miláno päťročnú zmluvu v hodnote údajne 29,5 milióna eur. Svoj prvý gól za Inter strelil 19. februára po tom, čo nastúpil ako náhradník pri víťazstve 1:0 vonku proti Bologni.
Hosťovanie v SL Benfica.
Dňa 31. augusta 2017 sa Gabriel pripojil k portugalskému klubu Benfica na základe celoročnej zmluvy o hosťovaní. Debutoval 12. septembra v zápase Ligy majstrov UEFA proti CSKA Moskva. Gabriel debutoval v Primeira Lige 16. septembra 2017 pri prehre 2:1 na ihrisku Boavista. Klub opustil v januári, odohral iba 165 minút a strelil jediný gól.
Návrat do Santosu (hosťovanie).
Dňa 25. januára 2018 Gabriel smeroval na ročné hosťovanie do svojho rodného klubu Santos. Svoj návrat absolvoval 11. februára a strelil gól pri remíze 2:2 vonku proti Ferroviária.
Hosťovanie vo Flamengu.
Dňa 11. januára 2019 Flamengo oficiálne oznámilo dohodu s Interom Miláno o podpise Gabriela na hosťovanie do konca roka. Gabriel debutoval za Flamengo 23. januára 2019 v Campeonato Carioca pri remíze 1:1 s Resende FC. Svoj prvý gól za Flamengo strelil 24. februára 2019 pri výhre 4:1 proti Americano FC. Dňa 23. novembra 2019 strelil Gabriel dva góly vo finále Copa Libertadores 2019, pri výhre 2:1 nad River Plate, v zápase bol tiež vylúčený a stal sa najlepším strelcom súťaže s deviatimi gólmi.
Flamengo.
Dňa 27. januára 2020 Flamengo oznámilo, že sa s Interom dohodli na trvalom prestupe a Gabriel podpísal s klubom zmluvu do decembra 2024 s dohodou v hodnote 18,5 milióna eur.
Reprezentačná kariéra.
5. mája 2016 bol nominovaný na Copa América 2016. 29. mája debutoval v reprezentácii v priateľskom zápase nad Panamou.
V júni 2021 bol nominovaný na Copa América 2021. Na turnaji strelil gól v skupine v zápase proti Venezuele 3:0. Nastúpil aj ako náhradník vo finále proti Argentíne.
Štatistiky.
Klubové.
"K 19. marcu 2023"
Poznámky
Medzinárodné.
"K 19. marcu 2023"
Úspechy.
Santos
Flamengo
Brazília U23
Zlyhavka

Zlyhavka je všeobecné označenie nevybuchnutej munície, nálože alebo zábavnej pyrotechniky. Vznikne ak inicializácia hlavnej zložky výbušniny neprebehne korektne. Pri strelive najčastejšie chybou zápalky ktorá sa nezapáli vôbec alebo nedostatočne na to aby inicializovala výmentnú náplň (strelný prach) v nábojnici. Pri náložiach spravidla neprebehne inicializácia rozbušky.
Bezpečnosť.
Napriek tomu že nálož nevybuchla je stále považovaná za aktívnu a preto je potrebné dodržiavať všetky bezpečnostné opatrenia. Pri nevystrelenom náboji pomerne často dôjde k oneskorenej inicializácii v priebehu desiatok sekúnd.
Svetový pohár v alpskom lyžovaní 2022/2023

Svetový pohár v alpskom lyžovaní 2022/2023 bol 57. ročník Svetového pohára v alpskom lyžovaní usporiadaný Medzinárodnou lyžiarskou federáciou. Sezóna svetového pohára sa začala v októbri 2022 v Söldene, Rakúsku a skončila sa 19. marca 2023 v Soldeu, Andorre. Od 6. do 19. februára 2023 sezónu prerušili Majstrovstvá sveta v alpskom lyžovaní, ktoré sa konali vo Francúzsku.
Víťazom celkovej klasifikácie mužov sa druhý rok po sebe stal Marco Odermatt a za ženy získala veľký glóbus Mikaela Shiffrinová už piatykrát.
Inarticulata

Inarticulata je v zoológii opak taxónu Articulata, t. j. konkrétne:
Strednica (vrch)

Strednica () je najvyšší vrch Podtatranskej brázdy. Leží nad obcou Ždiar, približne severozápadne od Kežmarku.
Poloha.
Nachádza sa vo východnej časti Podtatranskej brázdy, v geomorfologickom podcelku Ždiarska brázda. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Ždiar. Najbližšími sídlami sú východne situovaný Ždiar a západne ležiace Podspády a Tatranská Javorina. Masív sa nachádza v Tatranskom národnom parku.
Opis.
V tieni majestátneho hrebeňa Belianskych Tatier je Strednica len nevýrazným pahorkom, plytkým sedlom prepojeným s južne susediacim masívom Javorinky (). Severne prechádza sedlom Pod Príslopom () v koridore cesty I/66 Cesta Slobody, vedúca zo Ždiaru do Tatranskej Javoriny. Západne sa nachádza Kôň (), Kýčera () a Chovancov vrch (), severne Suchý vrch (), Repisko (), Príslop () a Okrúhla (), východne Prehrštie (), Magurka (), Slodičovský vrch () a Javorinka () a južne Žľabina (), Ždiarska vidla (), Havran (), Javorinka (), Nový vrch () a Muráň (). Východné svahy odvodňuje Strednický potok do Bielej v povodí Popradu, voda zo západných odteká Goliášovým potokom a Havranom do riečky Javorinka v povodí Dunajca. Na vrchol nevedie značený turistický chodník a na východnom úpätí je rovnomenné lyžiarske stredisko.
Výhľady.
Nevýrazný vrchol pokrýva nesúvislý mladý lesný porast, ktorý umožňuje len obmedzený rozhľad. Z vrcholu sú viditeľné najmä okolité vrchy hlavného hrebeňa Belianskych Tatier a západná časť Spišskej Magury, nezriedka aj Babia hora () v Oravských Beskydách.
Prístup.
Strednica sa nachádza v Tatranskom národnom parku a nevedie na ňu značený turistický chodník. Prístup na vrchol je možný z blízkeho sedla Pod Príslopom, ktorým vedie Cesta Slobody.
Aktinometria

Aktinometria môže byť:
Aktinometria (fotochémia)

Aktinometria je chemická metóda, pomocou ktorej sa meria intenzita svetla absorbovaného látkou pri fotochemickej reakcii. Táto metóda sa využíva predovšetkým na stanovenie kvantového výťažku fotochemickej reakcie. Ako štandard sa používa napríklad roztok šťavelanu železito-draselného v kyseline sírovej.
Eduard Žedéni

Eduard Žedéni (, vl. menom "Eduard Pfannschmidt de Leuchovia"; * 21. marec 1804, Levoča – † 20. február 1879, Budapešť) bol uhorský politik, poslanec uhorského snemu a dištriktuálny dozorca luteránskej cirkvi.
Životopis.
Narodil sa v rodine spišských Nemcov Jozefa "Pfannschmidt de Leuchovia a jeho manželky Žofie." Jeden z jeho predkov, nemecký cisársky šľachtic, sa presťahoval do Spišskej župy, kde sa rodina stala jednou z najprestížnejších protestantských rodín. V roku 1649 ho cisár Ferdinand III. povýšil do šľachtického stavu s maďarským prídomkom „levočský“ (maď. lőcsei).
V roku 1824 si Eduard Žedényi, spolu so širšou rodinou, zmenil meno "z Pfannschmidt" "na Žedéni". Od roku 1833 bol vyslancom Spišskej župy za vládnu stranu na zasadnutí uhorského snemu a v rokoch 18391840 bol aj jej lídrom. Počas uhorskej revolúcie v rokoch 184849 zastával konzervatívne pozície (blízke cisárskemu dvoru). V roku 1848 sprevádzal cisára Ferdinanda I. do Innsbrucku ako ministerský radca.
Počas procesu s Ľudovítom Baťánom v roku 1849 Žedényi vypovedal v prospech bývalého premiéra. No napriek tomu, že bol známy ako cisárov prívrženec a teda voči Baťánovi nezaujatý, na rozsudku to nič nezmenilo (Baťán bol popravený).
Aktivity Josipa Jelačića a kontroverzné kroky cisárskeho dvora však spôsobili jeho stratu dôvery vo Viedeň a prinútili ho stiahnuť sa z politiky. Naďalej však sledoval spoločenské dianie a podporoval zákonné zakotvenie autonómie protestantskej cirkvi. Ostro vystúpil proti zákonu o protestantskej cirkvi v roku 1859, za čo bol odsúdený na niekoľkomesačné väzenie. Po jeho zrušení sa v cirkevnom dištrikte Tisa stal dištriktuálnym inšpektorom.
Až po rakúsko-uhorskom vyrovnaní sa opäť stal poslancom snemu, najskôr za Deákovu stranu a neskôr je jej zlúčení za Liberálnu stranu.
Povestnou sa stala jeho šetrnosť, pričom svojim majetkom podporoval činnosť protestantského školstva. Svoju bohatú knižnicu daroval Levočskému cirkevnému zboru.
Jeden z jeho príbuzných, Vojtech Žedéni sa tiež stal politikom a v rokoch 19441945 bol predsedom maďarského Dočasného národného zhromaždenia.
V rokoch 1887 až 2014 stál v Starom Smokovci tzv. Žedéniho (Zsedényiho) pavilón, ktorý bol pamiatkou na Žedéniho a slúžil ako miesto stretávania sa. V roku 2014 bol zbúraný, keďže prekážal novej výstavbe.
Pochovaný je v rodinnej hrobke na levočskom evanjelickom cintoríne.
Vlkanovský potok

Vlkanovský potok je potok v geomorfologickom celku Zvolenská kotlina. Má dĺžku .
Je tokom III. rádu. 
Začiatok.
Začína sa na sútoku dvoch zdrojníc v v premiešanom lesnom extraviláne a poľnohospodárskom extraviláne v centrálnej časti územia obce Badín na severnom svahu vrchu "Hrádok" v okrese Banská Bystrica v Banskobystrickom kraji. Kratšia, severná, zdrojnica pramení v Dlhšia, južnejšia, zdrojnica pramení v Obe zdrojnice pramenia v extraviláne na území obce Badín severne od vrchu "Hrádok".
Pramení a preteká územím geomorfologického podcelku Sliačska kotlina.
Opis toku.
Od sútoku zdrojníc tečie juhovýchodovýchodným smerom v zmiešanom lesnom extraviláne a poľnohospodárskom extraviláne na území obce Badín, ľavým brehom obmýva južné úpätie chrbta "Krásny vŕšok" a pravým brehom severovýchodné úpätie vrchu "Hrádok" s . V mení smer na východ a pokračuje v krátkom úseku po obecnej hranici medzi obcou Badín a mestom Banská Bystrica. Vracia sa späť na územie Badína, ľavým brehom obmýva južné úpätie intravilánu "Rakytoviec" (mestskej časti Banskej Bystrice, ktorej zástavba expandovala i na okrajové územie Badína), tečie v tesnej blízkosti športového štadióna v Badíne, v podteká cestu RI Nitra – Banská Bystrica, ďalej podteká starú cestu Sliač – Banská Bystrica, tečie pri južnom okraji čističky odpadových vôd v Badíne a v ústi do Hrona ako jeho pravostranný prítok. Rieka Hron tvorí obecnú hranicu medzi obcami Badín a Vlkanová.. Pramení, preteká a ústi v juhozápadnom kúte regióna Horehronie. Nemá dôležitejšie prítoky..
Pôvod názvu.
Názov potoka má pôvod v názve obce Vlkanová, územím ktorej síce nepreteká, ale územie ktorej je v mieste ústia potoka do Hrona oddelené od územia obce Badín samotným Hronom. Obec Vlkanová je v mieste ústia potoka umiestená na náprotivnom (východnom) brehu Hrona. Z názvu obce po rozšírení o adjektívnu príponu "-ský" a po kombinácii so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Vlkanovský potok". Vývoj názvu obce od najstarších písomných dokladov: 1511 "Velkanowa", "Farkasfalwa", 1786 "Wlkanowa", 1920 "Vlkanova Peťova", 1927 "Vlkanová".
Názov vodného toku bol štandardizovaný v roku 2008. V priestore slovenskej hydronymie vodných tokov hydronymum "Vlkanovský potok" je jedinečným hydronymom (2023-03-20). 
Referencie.
Difamácia

Difamácia alebo difamovanie môže byť:
Poznámka.
Staršie používaný výraz utŕhanie na cti (resp. nactiutŕhanie) z právneho hľadiska označoval v rokoch 1933 - 1950 v Česku aj na Slovensku úmyselné (teda vedome nepravdivé) ohováranie, čiže išlo o podmnožinu ohovárania. Predtým, čiže do roku 1933, však ten istý výraz označoval na Slovensku (a v Uhorsku) ohováranie (maď. rágalmazás), zatiaľ čo v Česku (a v Rakúsku) išlo o vtedajšie označenie krivého obvinenia (v rakúskej nemčine: Verleumdung). Podrobnosti pozri v článku ohováranie.
Osočovanie

Osočovanie (osočenie) môže byť:
Mariana, dcéra noci

Mariana, dcéra noci ( "Mariana de la noche") je mexická telenovela z produkcie spoločnosti Televisa v rokoch 2003 – 2004. Hlavné úlohy stvárnili herci Alejandra Barros a Jorge Salinas. Na Slovensku túto telenovelu vysielala TV Markíza od 29. júna 2004 do 30. septembra 2004.
Dionysios (syn Timarchida)

Dionysios () bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr.
Dionysios, syn Timarchida z Atén, bol činný v druhej polovici 2. storočia pred Kr. Patril do rodiny aténskych sochárov, ktorí pôsobili v Ríme (užívali výhod rímskeho patronátu). Okolo roku 146 pred Kr. rímsky politik Metellus Macedonicus poveril Dionysia a jeho brata Polyklea zhotovením kultových sôch bohyne Juno a boha Jupitera Statora (umiestnené boli v otvorenej stĺpovej hale Octavie - Porticus Octaviae). 
 
V roku 1880 sa na ostrove Delos našiel mramorový podstavec zo sochy (26 x 82 x 60 cm), ktorý bol signovaný jeho menom a menom jeho synovca Timarchida. Podstavec bol základňou sochy Rimana G. Ofellia Fera, z ktorej sa zachovali fragmenty. Datujú ju približne do rokov 125 – 100 pred Kr.
Verejné priestranstvo

Verejné priestranstvo je v právnom poriadku Slovenskej republiky pojem správneho práva, ktorý označuje ulicu, námestie, park, trhovisko a iný priestor prístupný verejnosti bez obmedzenia, ktorý bez ohľadu na vlastnícke vzťahy slúži na všeobecné užívanie, ak osobitný zákon neustanovuje inak.
V obci, v ktorej je viac verejných priestranstiev, má každé z nich svoj názov, pričom na určenie tohto názvu sa vzťahujú obmedzenia podľa § 2b ods. 3 zákona Slovenskej národnej rady č. 369/1990 Zb. o obecnom zriadení v znení neskorších predpisov, napr. nemožno určiť názov po žijúcej osobe, dlhý alebo duplicitný názov, názov urážajúci mravnosť, náboženské alebo národnostné cítenie, jazykovo nesprávny názov, názvov nepriliehavý vzhľadom na históriu príslušnej obce, ale ani názov po predstaviteľovi režimu Slovenskej republiky z rokov 1939 až 1945 alebo iného režimu založeného na fašistickej, nacistickej alebo komunistickej ideológií, ak sa takáto osoba nezapojila do odporu proti tomuto režimu.
CBK Cassovia Košice

CBK Cassovia Košice (v rokoch 19981999 ŽKBK Cassovia Košice, v rokoch 19992001 CBK Cassovia Makos Bardejov) je bývalý slovenský ženský basketbalový klub, ktorý sídlil v Košiciach a v Bardejove. Klub existoval v rokoch 19982010, kedy vznikol zlúčením klubov BK SOUŽ Cassovia Košice a CBK Košice, pričom v tom čase hral v extralige žien. Klub zanikol po vypadnutí z extraligy po sezóne 2009/10. Najväčším úspechom klubu je zisk bronzových medailí v sezóne 2000/2001.
História klubu.
V septembri 1999 došlo k fúzii CBK Cassovie s klubom BBK ZMnS Bardejov do CBK Cassovia Makos Bardejov, s účinnosťou od decembra 1999. V tomto formáte odohral klub zvyšok sezóny 1999/2000 a sezónu 2000/2001, následne sa košický klub a bardejovský opäť rozdelili. Fúziu kritizoval bardejovský klub, keďže boli preferované košické hráčky. V novembri 2005 sa trénerom klubu stal Tibor Jány.
Známe hráčky.
Medzi odchovankyne klubu patria reprezentantky SR: