Kozorožec vrchovský

Kozorožec vrchovský (iné názvy: kozorožec alpský, kozorožec horský; lat. "Capra ibex") je druh z rodu koza ("Capra"). 
V užšom zmysle je to druh, ktorý obýva len Alpy. V širšom zmysle je to oveľa širšie definovaný druh obývajúci aj mnohé iné miesta Eurázie a jeho slovenské názvy sú kozorožec vrchovský (v širšom zmysle), kozorožec horský (v širšom zmysle), kozorožec alebo ojedinele ibex. V rámci kozorožca vrchovského v širšom zmysle zodpovedá kozorožec vrchovský v užšom zmysle poddruhu "Capra ibex ibex", ktorý sa po slovensky označuje buď rovnako ako druh alebo názvom kozorožec vrchovský [alebo horský] alpský. 
Tento článok sa zaoberá len kozorožcom vrchovským v užšom zmysle. O kozorožcovi vrchovskom v širšom zmysle pozri článok Capra (rod).
Výskyt a počet.
Vyskytuje sa v európskych Alpách. Divo žijúca populácia sa odhaduje na 53 000 jedincov.
Opis.
Samce kozorožca vrchovského v kohútiku merajú od 90 do 101 cm a vážia od 67 do 117 kg, dĺžka tela je od 149 do 171 cm. Samice v kohútiku merajú od 73 do 84 cm a vážia od 17 do 32 kg, dĺžka tela je od 121 do 141 cm. V porovnaní s ostatnými členmi rodu, má kozorožec vrchovský kratšiu a širšiu hlavu, a menej výrazné sfarbenie srsti.
Obe pohlavia majú veľké, smerom dozadu sa stáčajúce rohy, ktoré pri samcoch merajú od 69 do 98 cm, pri samiciach od 18 do 35 cm.
Sfarbenie srsti je na väčšine tela hnedosivé, brucho je svetlé. V okolí brady, na krku, a na chrbte je srsť trochu tmavšia. Pĺznutie nastáva dvakrát do roka, najprv v apríli alebo máji, a potom znova v septembri, kedy letnú srsť nahradí hustejšia, zimná.
Spôsob života a správanie.
Živí sa hlavne trávami, ale aj machmi, lišajníkmi, kvetmi, listami a konárikmi. Ak je potrava mimo dosah, dokáže si pomôcť postavením sa na zadné nohy. Jeho predátormi sú orly skalné a líšky, ktoré lovia mláďatá. Je to spoločenský druh tvoriaci stáda vo veľkosti od 10 do 20 jedincov. Najviac býva aktívny počas úsvitu a súmraku, počas poludnia odpočíva v tieni skál a previsov. Je to obratný skokan, dokáže sa po strmom, skalnatom teréne pohybovať s neuveriteľnou istotou a ľahkosťou.
Obdobie párenia prebieha od decembra do januára. Počas ruje sa samce predvádzajú pred samicami. Jeden samec sa môže páriť s viacerými samicami.
Gravidita trvá od 165 do 170 dní. Samice rodia väčšinou jedno, v 20% prípadov dve mláďatá.
Samce i samice pohlavne dospievajú vo veku osemnástich mesiacov. Samce rastú do veku 9 až 11, samice 5 až 6 rokov. Rohy rastú počas celého života, najviac ale počas druhého roku, po ktorom rastú okolo 8 cm každý rok, pričom po desiatich rokoch sú to už len 4 cm ročne.
V prírode sa kozorožec vrchovský dožíva približne 14 až 19 rokov.
Rozšírenie.
Vyskytuje sa v Taliansku, do Francúzska, Nemecka, Švajčiarska a Rakúska bol reintrodukovaný. Bol introdukovaný do Slovinska a Bulharska.
Obýva vysokohorské alpínske lúky a skalnaté svahy nad hornou hranicou lesa v nadmorskej výške od 1 800 do 3 300 metrov. Samce trávia zimu v ihličnatých lesoch, na jar, keď sa topí sneh, sa kŕmia na čerstvej tráve lúk v nižších polohách, a počas leta sa presúvajú na vyššie položené, alpínske lúky.
Ohrozenie a ochrana.
Na červenom zozname IUCN je kozorožec vrchovský zaradený medzi “najmenej ohrozené” druhy. Najväčšími hrozbami sú nízka genetická diverzita a nárast ľudských voľnočasových aktivít v prirodzenom prostredí (turistika, horolezectvo, paraglajding, používanie dronov a vrtuľníkov). Trend populácie je stabilný. 
Na začiatku 16. storočia, kedy sa strelné zbrane stali bežnejšími, začala populácia kozorožca klesať v dôsledku nadmerného lovu a pytliactva. V 18. storočí bol už vyhubený vo Švajčiarsku a Nemecku, a v 19. storočí v Rakúsku a severovýchodnom Taliansku. Posledná populácia o veľkosti 100 jedincov prežila v okolí masívu Gran Paradiso na území vtedajšieho Sardínskeho kráľovstva. Toto územie v roku 1854 vyhlásil za kráľovskú loveckú rezerváciu Viktor Emanuel II., prvý kráľ zjednoteného Talianska, čo viedlo k záchrane tohto druhu kozorožca.
V roku 1914 dosiahla populácia veľkosť 3 020 jedincov. V roku 1922 bol založený Národný park Gran Paradiso, vďaka čomu bol kozorožec ešte viac chránený. Následne sa z tohto miesta prirodzene rozšíril do okolitých regiónov. Šíreniu však najviac pomohli ľudia, ktorí reintrodukovali kozorožca do viacerých oblastí.