burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Mirko Horňák

Prof. RNDr. Mirko Horňák, CSc. (* 22. marec 1952, Topoľčany) je slovenský matematik, vysokoškolský pedagóg a bridžista. Vo svojom výskume sa zameriava na teóriu grafov: chromatickú teóriu grafov, štruktúru grafov vnorených do plôch, rozklady grafov a hypergrafy. Je členom Slovenskej matematickej spoločnosti.
Život.
Narodil sa v roku 1952 v Topoľčanoch. V roku 1979 získal titul doktora prírodných vied v odbore geometria a topológia na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach (UPJŠ), v roku 1983 hodnosť kandidát vied taktiež v odbore geometria a topológia na Matematicko-fyzikálnej fakulte Univerzity Komenského v Bratislava (UK). V roku 2002 bol habilitovaný za docenta (odbor matematika) na Prírodovedeckej fakulte UPJŠ v Košiciach a v roku 2011 získal hodnosť profesora (odbor matematika) na Fakulte matematiky, fyziky a informatiky UK v Bratislave. Za profesora bol vymenovaný prezidentom SR 24. januára 2011.
Od roku 2002 pôsobí na Ústave matematických vied Prírodovedeckej fakulty UPJŠ v Košiciach, na ktorej pracuje od roku 1975.
Dielo.
"Pre kompletnú personálnu bibliografiu pozri Databázu evidencie publikačnej činnosti UPJŠ."
Články a štúdie
Skriptá
Bridž.
Umiestnenia:
Rome Masters

Rome Masters je každoročný tenisový turnaj, ktorý sa hrá talianskom Ríme. Súťaž mužov je súčasťou ATP Masters Series programu turnajov ATP. Súťaž žien je turnaj typu Tier 1 na okruhu WTA. Tieto dva oddelené turnaje sa v súčasnosti hrajú v máji na antuke. Podujatie bolo v minulosti známe aj pod menom Italian Open. Jeho súčasný sponzorský názov je Internazionali BNL d'Italia. 
Tenisové majstrovstvá Talianska sa po prvýkrát hrali v roku 1930 v Miláne, kde zotrvali do roku 1934. V roku 1935 boli presunuté na "Foro Italico" v Ríme. V rokoch 1936 až 1949 sa turnaj nehral. Znovu sa začal hrať v roku 1950. V roku 1969 sa zaradil medzi "Open" turnaje.
Veľká časť tenisových fanúšikov pokladá turnaj Rome Masters za druhý najvýznamnejší antukový tenisový turnaj na svete, hneď za French Open.
Výsledky.
Štvorhra.
Od roku 1980:
Vojtech Vysocký

Vojtech Vysocký je slovenský bridžista, člen Košického bridžového klubu.
Tibor Varga (bridžista)

Tibor Varga je slovenský bridžista, člen Košického bridžového klubu, v sedemdesiatych rokoch 20. storočia bol jeho predsedom.
Alexander Belyus

Alexander Belyus (* 1941) je slovenský bridžista, člen Košického bridžového klubu.
James LaBrie

James LaBrie (* 5. máj 1963, Penetanguishene, Ontário, Kanada) je spevák, známy hlavne ako člen progres-metalovej formácie Dream Theater.
Mladosť.
Kevin James LaBrie sa narodil 5. mája 1963 v kanadskom meste Penetanguishene. Jeho rodičia vravia, že už vo veku troch rokov chodil po izbe a vyspevoval si všetko, čo počul v rádiu. Hoci ešte nepoznal texty, dokázal zopakovať melódie. Otec ho v piatich rokoch inšpiroval k tomu, aby začal hrať na bicie, keďže búchal po čom sa dalo. Aby neničil nábytok, kúpili mu bubny. V šiestich rokoch začal s rôznymi technikami a štýlmi spevu. Na šesťročného mal pomerne vyspelý hlas. Na základnej škole ho učiteľka preradila do speváckej triedy, aby pokračoval v tréningu. Jeho otec, strýko a bratia boli vtedy členmi "Barber Shop Quartetu" a čoskoro sa k nim pridal i James.
Hudobná kariéra.
James sa už v puberte zamiloval do rockovej hudby. V štrnástich už spieval a hral na bicie v niekoľkých kapelách. Vždy mal bicie až na druhom mieste za spevom. V osemnástich sa presťahoval do Toronta a po troch rokoch začal chodiť na lekcie k renomovanej učiteľke spevu Rosemary Patricii Burns. Po spolupráci s niekoľkými kanadskými kapelami sa stal spevákom skupiny Winter Rose, ktorá takmer získala zmluvu s hudobným vydavateľstvom Atlantic Records. Neskôr Pierre Paradis, manažér skupiny Voivod, Jamesovi poradil, nech to skúsi so sólovým projektom a vydavateľom Aquarius Records. Taktiež sa zmienil o newyorskej kapele Dream Theater, ktorá v tom čase hľadala speváka.
Hudobné vplyvy.
Jeho hudobné chute sú rôzne, medzi obľúbenými umelcami sa nachádza Van Halen, Aerosmith, Metallica, Journey, Judas Priest a tiež klasici ako Mozart, Vivaldi, či Beethoven. Ako speváka ho ovplyvnili Steve Perry, Freddie Mercury, Sting, Paul Rodgers a Nat King Cole.
Osobný život.
James pokračuje v tréningu pod dohľadom pani Burnsovej a necháva sa inšpirovať inými spevákmi vo formálnych cvičeniach. Ak práve nie je na turné, rád kempuje, lyžuje a číta knihy. Jeho obľúbenými autormi sú Anne Rice, Dee Brown, Robert Utley a Forest Carter. James žije v Toronte s manželkou Karen, dcérou Chloe a synom, ktorému dali meno Chance Abraham.
Alojz Zlacký

Alojz Zlacký (* 1948) je slovenský bridžista, člen Michalovského bridžového klubu, člen klubu Laurus. Bývalý generálny sekretár Slovenského bridžového zväzu.
Ljubov Tokárová

Ljubov Tokárová je bývalá slovenská bridžistka, členka Michalovského bridžového klubu. V minulosti patrila medzi najlepšie slovenské bridžistky. V súčasnosti bridž súťažne nehráva.
Martin Klimčík

Ing. Martin Klimčík (* 1941 – † 3. júl 2013) bol slovenský bridžista, člen Košického bridžového klubu.
Do slovenčiny pre vnútorné potreby klubu preložil z angličtiny viacero bridžových publikácií.
V roku 1964 vyštudoval Stavebnú fakultu Slovenskej technickej univerzity.
Tibor Menyhért

RNDr. Tibor Menyhért (* 5. máj 1963, Košice) je súčasný slovenský bridžista, učiteľ bridžu a bridžový rozhodca. Je učiteľom matematiky, fyziky a informatiky.
Životopis.
Tibor Menyhért sa narodil 5. mája 1963 v Košiciach. Je absolventom Gymnázia Kováčska 30. V rokoch 1979 – 1983 pôsobil ako amatérsky herec Malého divadelného štúdia Košice. Vyštudoval Prírodovedeckú fakultu Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach, učiteľstvo všeobecno-vzdelávacích predmetov matematika - fyzika v rokoch 1982 – 1988. Neskôr pracoval ako asistent na Ústave Výpočtovej techniky Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Košiciach a po tom, čo detašovali počítačovú učebňu na Prírodovedeckú fakultu ako asistent na fakulte. V súčasnosti pracuje ako učiteľ informatiky a technickej výchovy na Základnej škole Krosnianska 4 v Košiciach. Od roku 1990 do roku 2016 súkromne podnikal. Je spoluautorom knižničného informačného systému LIBRIS, autorom bibliografického systému BIBLIS a autorom biografického systému OSUD.
Kariéra.
V súčasnosti je členom Košického bridžového klubu. 
V rokoch 2005 až 2006 bol členom predsedníctva Slovenského bridžového zväzu.
Zoznam tried ťažkých krížnikov

Zoznam tried ťažkých krížnikov
Permutácia (kombinatorika)

Permutácia alebo poradie základného súboru "n" prvkov je skupina všetkých "n" prvkov, pri ktorej záleží na poradí prvkov v nej (pričom toto poradie môže byť ľubovoľné). Ako permutácia alebo premiestnenie sa označuje aj proces vytvorenia takejto skupiny.
Slovo permutovať znamená obmieňať.
Rozlišujeme permutácie "s opakovaním" a "bez opakovania".
Permutácie bez opakovania.
M je množina n rôznych prvkov, z ktorých tvoríme "n - tice", pričom prvky v n - ticiach sa nemôžu opakovať.
formula_1,
kde formula_2 označuje faktoriál.
Ak sa nehovorí inak, sú permutácie myslené bez opakovania.
Príklad.
Máme skupinu troch rôznych prvkov formula_3.
Permutácie týchto prvkov predstavujú skupiny formula_4, formula_5, formula_6, formula_7, formula_8, formula_9. 
Ich počet je teda:
formula_10
Permutácie s opakovaním.
M je množina n prvkov, z ktorých je formula_11 rovnakých 1. druhu, formula_12 je rovnakých 2. druhu, až formula_13 je rovnakých "r - tého" druhu, pričom platí: formula_14.
Prvky vo výbere sa teda môžu opakovať. Počet permutácií s opakovaním je určený ako:
formula_15,
Príklad.
1. Máme skupinu troch prvkov formula_16. Skupina je teda zložená z dvoch skupín (teda formula_17), pričom prvá skupina má dva prvky formula_18, tzn. formula_19, a druhá skupina obsahuje jeden prvok formula_20, tzn. formula_21. 
Permutáciami s opakovaním získame skupiny formula_22, formula_23, formula_24. Počet týchto skupín je teda rovný:
formula_25
2. Koľkými spôsobmi možno rozsadiť 8 žiakov, z ktorých majú dvaja zelené, traja červené a ďalší traja modré vetrovky?
Riešenie: formula_26
František Tupý

František Tupý (* 18. január 1862, Slaný pri Prahe – † 20. október 1946, Cleveland) bol český robotník, sociálnodemokratický funkcionár a priekopník slovenského robotníckeho hnutia v Budapešti v rokoch 1894–1898. Bol vydavateľom slovenského politického mesačníka v Uhorsku "Nová Doba", ktorého prvé číslo vyšlo 1. mája 1897 a "národohospodárskeho" časopisu "Zora".
Za svoju politickú činnosť bol z Uhorska vyhostený. Emigroval do USA. Žil a zomrel v Clevelande, meste, ktoré bolo na prelome 19. a 20. storočia jedným z najdôležitejších centier slovenskej komunity v USA.
Pozri.
Dejiny slovenského novinárstva
Pravidlo 11

Pravidlo 11 je metóda dorátania vysokých kariet hlavného hráča v bridži, pokiaľ vieme, že partner vynáša štvrtú zhora. Pomocou tohto pravidla tiež niekedy vieme zrátať, či vyniesol štvrtú zhora.
Pravidlo 11 hovorí: "Ak parter vyniesol štvrtú zhora, u zostávajúcich hráčov je 11 mínus hodnota vynesenej karty, vyšších kariet, než je vynesená karta".
Ak partner vyniesol 7, vyšších kariet v našom liste, v liste stola a v liste hlavného hráča je 4. Ak my máme 1 a stôl 3 alebo naopak, vieme, že hlavný hráč nemá vyššiu kartu, ako je vynesená a ak na ňu zo stola nepoložil vyššiu kartu, môžeme priložiť tiež nižšiu kartu.
Ak v našom liste a v liste stola je viac kariet, ako vyplýva z pravidla 11, vieme, že to bol výnos z krátkej farby, najviac trojlistej.
Keď West štartuje 7 East použije pravidlo 11: 11-7 = 4.
East vidí štyri karty vyššie než 7: Q8 na stole a A10 vo svojej ruke. Ak hlavný hráč dá zo stola 8, East vie, že stačí, aby dal 10 na získanie zdvihu.
Je potrebné si byť vedomý toho, že aj hlavný hráč môže využiť pravidlo 11.
Keď West štartuje 7 juh vidí štyri vyššie karty vo svojej ruke a na stole. Z toho vie, že mu stačí zahrať 8 na získanie zdvihu.
Prax ukazuje, že pravidlo 11 častejšie pomáha hlavnému hráčovi, než obrancom, preto mnohé páry používajú iné výnosové konvencie: napr. 3. alebo 5, najnižšia, ...
Griko

Griko alebo grekaniko je nárečie gréckeho jazyka, ktorým v súčasnosti hovorí približne 20000 ľudí na juhu Talianska.
Gréci bývali na území dnešného Talianska od veľkej gréckej kolonizácie. Udržali sa tu aj počas rímskej doby. Nový príval Grékov prišiel do Itálie v 6. storočí. Vtedy východorímsky cisár Justinián I. oslobodil Itáliu od Gótov. Počas stredoveku sa jednotný ľudový grécky jazyk nezachoval a rozpadal sa na viacero skupín a jazykov - tak to bolo aj v Itálii. Na juhu Itálie sa začal vytvárať jazyk griko v 12. storočí. Dodnes je používaný na Kalábrii a na Sicílii.
Griko je zapisované gréckou abecedou (ελληνικό αλφάβητο). Aj keď je jazyk obohatený o slová z latinčiny a taliančiny, stále možno cítiť príbuznosť s modernou gréčtinou (δημοτική γλώσσα) a s ostatnými gréckymi nárečiami, ako aj s gréckym peloponézskym dialektom "tsakončina" (Τσακωνική διάλεκτος). V jazyku griko sa nachádzajú mäkké spoluhlásky, ktoré boli do jazyka pridané z taliančiny - napr. , (slovenské /š/, /č/).
Príklady lexiky.
Uvedené v jazykoch: griko (latinský prepis) - novogréčtina (latinský prepis) - taliančina - slovenčina:
Heckler &amp; Koch MP7

Heckler &amp; Koch MP7 je PDW nemeckej výroby vyrábaná firmou Heckler &amp; Koch.
Prvý prototyp vznikol v roku 1999 ako odpoveď na belgický FN P90. Masovo sa začal vyrábať v roku 2001. Ako prvý ho začala používať nemecká armáda Bundeswehr a špeciálna jednotka KSK (skratka Kommando Spezialkräfte ). Neskôr ho začala používať aj britská a malajzijská polícia, kórejské špeciálne tímy a írska polícia ako náhradu za samopal Uzi. 
MP7 je PDW, čiže je malý a ľahký. Používa taký istý mechanizmus ako útočná puška G36. Je vyrobený z polymérových častí. Používa špecifickú muníciu 4.6 mm, ktorá dokáže prejsť cez kevlar. Predchádzajúce zbrane od Heckler &amp; Koch, napr. samopal MP5 alebo pištoľ USP nedokázali kevlar preraziť. MP7 je možné rôzne modifikovať, pretože na vrchu a na boku hlavne má nadstavec Picattiny rail, na ktorý sa dajú pripevniť rôzne baterky, optiky, laserové zameriavače a pod. Na hlaveň sa ešte dá nasadiť tlmič. V roku 2009 ho zaviedli do výbavy aj Ozbrojené sily Slovenskej republiky.
Bezpečná zohrávka

Bezpečná zohrávka je taký spôsob zohrávky hlavného hráča, kedy hrá tak, aby aj pri najnepriaznivejšom, aj keď nepravdepodobnom rozdelení kariet súperov záväzok splnil, aj za tú cenu, že nezíska nadzdvihy. Inými slovami, hlavný hráč volí taký spôsob zohrávky, ktorým vedome ignoruje šancu na získanie maximálneho skóre, keďže sa sústreďuje na to, aby neriskoval minimálne skóre.
Bezpečná zohrávka sa volí hlavne v súťaží družstiev a v párových turnajoch, hodnotených na impy. V turnaji hodnotenom na topy, hlavný hráč často zvolí riskantnú líniu zohrávky, pretože iba splnenie záväzku bez nadzdvihov by mohlo priniesť výsledok blízky nule.
Príklad.
Zohrávame 6 BT.
Pokiaľ sa trefy nedelia 4-0 (čo je v cca. 10% prípadov) bez problémov získame 13 zdvihov (v prvej hre 1020 bodov, v druhej 1470 bodov). Ak zahráme tref a pridáme figúru a zrazu sa ukáže, že západ nemá trefy, záväzok nesplníme (v prvej hre -50 bodov, v druhej hre -100 bodov). Preto je pri tímovom hodnotení správne prepustiť prvé kolo trefov (miesto figúry zahrať malý tref). Takto zabezpečíme splnenie 6BT bez nadzdvihu (v prvej hre 990 bodov, v druhej hre 1440 bodov). Čiže, ak by sme nehrali bezpečne a trefy by boli pre nás priaznivo rozdelené, získame o 30 bodov viac, ale ak by boli delené nepriaznivo, získame podľa stavu hier o 1040 alebo o 1540 menej. V zápase dužstiev v impovom vyjadrení +1 Imp proti -17 Imp v druhej hre. V tomto prípade by hlavný hráč mal zvoliť bezpečnú zohrávku aj v topskórovom turnaji, keďže možno predpokladať, že mnohé páry slem nevydražia, alebo vydražia trefový, ktorý je hodnotený o čosi menej, takže pokus o nadzvih by z nadpriemerného výsledku mohol vyrobiť nulu.
Stratová na stratovú

Stratová na stratovú je technika hlavného hráča v bridži hlavne v tromfovom záväzku. Keď súper zahral vysokú kartu a hlavný hráč ju môže prebiť, ale hrozí, že by mohol byť nadbitý, miesto prebitia zahodí stratovú kartu.
Technika stratová na stratovú sa používa z nasledujúcich dôvodov:
Badachšán

Badachšán ( / ) je jedna z provincií na severovýchode Afganistanu, ktorá pozostáva z 29 okresov. Má rozlohu 44 059 km² a 1 112 227 obyvateľov (2007), z ktorých väčšina žije v okresoch Faizábád a Kišim. Hlavným mestom provincie je mesto Faizábád. Badachšán leží medzi vrchom Hindúkuš a riekou Amudarja. Na severe susedí s Tadžikistanom, na východe s Čínou a na juhovýchode s Pakistanom. Používa sa tam a základným jazykom je daríjčina.
Bádgís

Bádgís (iný prepis: Bádghís) je jedna z provincií v Afganistane. Leží na severozápade krajiny, medzi riekami Murgab a Harirud. Má rozlohu 20 591 km² a 301 000 obyvateľov. Hlavné mesto provincie je Kala-i-naw (Qala-i-Naw). 
Jej arabský názov بادغیس "Bádchiz" znamená - "kde vetry nastávaju" alebo "domov vetrov". Provincia má zmiešané obyvateľstvo tvoria ju Turkménci, Uzbeci, Tadžici, Paštúni a Ajmáci.
Separatizmus

Separatizmus vyjadruje odlúčenie menšej časti od celku, alebo uznanie autonómnych práv národnostnej menšiny v štáte.
Príklady separatizmu.
V 19. storočí sa Slovenský národ v Uhorsku, pokúšal získať národné práva: vlastný jazyk, vlastnú vlajku... Keď im boli tieto práva odoprené uhorským snemom, dohodli sa slovenskí a českí významní predstavitelia oboch národov, na vytvorení spoločného štátu. Slovenský národ sa tak vlastne chcel "odtrhnúť" od Uhorska a vytvoriť vlastný štát s Českom, ide o oddelenie menšej časti celku (v tomto prípade o odtrhnutie menšinového národa) od väčšieho celku (v tomto prípade národa).
Baglán

Baglán (iný prepis "Baghlán") je jedna z provincií v Afganistane. Leží na severe krajiny. Má rozlohu 21 118 km² a 898 375 obyvateľov (2007). Hlavné mesto provincie je Pole Chomrí (Puli Chumrí). Zakladateľmi provincie Baglán boli Kušania, ktorí ju nazývali "Bagolango".
Cerros de Tocorpuri

Cerros de Tocorpuri je v súčasnosti neaktívny vulkanický komplex, nachádzajúci sa v Čile, blízko hraníc s Bolíviou (hraničná čiara sa vinie okolo východného okraja vrcholového, 1,4 km širokého krátera). Komplex je tvorený stratovulkánom "Cerro de Tocorpuri" a mlado vyzerajúcim ryolitovým lávovým dómom "Cerro la Torta", nachádzajúcom sa na západnom úpätí stratovulkánu.
Zoznam vodných tokov v povodí Tople

Zoznam vodných tokov v povodí Tople obsahuje abecedný zoznam všetkých pomenovaných vodných tokov v rámci povodia Tople.
Putana

Putana (alebo Jorgenca, alebo Machuca) je v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa v Čile, blízko hraníc s Bolíviou. Sopka je súčasťou väčšieho vulkanického komplexu, tiahnúceho sa približne v smere sever-juh. Posledná erupcia bola datovaná na rok 1810 ± 10 rokov, no niektorí vedci túto erupciu spochybňujú.
Vrchné vrstvy sopky sú tvorené prevažne lávovými prúdmi a lávovými dómami prevažne dacitového zloženia, nesú znaky ľadovcového opracovania, pochádzajúceho zo štvrtohorného zaľadnenia. Najmladšie produkty sú viac bázické - andezity až bazalty.
Medvedí potok

Medvedí potok môže byť:
Licancabur

Licancabur je názov v súčasnosti neaktívneho stratovulkánu, nachádzajúceho sa na hraniciach Čile a Bolívie. Sopka má typickú kužeľovú stratovulkanickú stavbu so sklonom 30 °. Vrchol Licancaburu je tvorený kráterom s priemerom 400 m, v súčasnosti zaliaty vodou, čím vytvára na vrchole jazierko. Voda jazierka má približne 6 °C (napriek tomu že teploty v okolí poklesnú niekedy až na −30 °C), čo umožňuje rast vodnej fauny vo výške približne 6 000 m.
O vulkanickej aktivite ne sú doložené žiadne historické záznamy, no najmladšie vyvreniny sú pravdepodobne holocénneho veku. Posledné fázy sopečnej činnosti zanechali po sebe mlado vyzerajúce bloky andezitovej lávy na severozápadnom úbočí. Staršie lávové prúdy sú pokryté vrstvou napadaných pyroklastík.
OpenBSD

OpenBSD je open source operačný systém vychádzajúci zo systému NetBSD. Pri jeho vývoji sa kladie dôraz na bezpečnosť.
Z tohto projektu pochádza aj OpenSSH, ktorý sa stal štandardným SSH serverom/klientom množstva unixových systémov.
Šéfom vývojárov OpenBSD je Theo de Raadt, ktorý bol aj spoluzakladateľom NetBSD. NetBSD a FreeBSD (iba o niečo skôr než OpenBSD) vznikli v roku 1993 a OpenBSD až v roku 1995, keď sa po osobných sporoch pri názoroch na vývoj rozhodol Theo, určite aj pre svoju prudkú povahu, odísť. Založil tak projekt OpenBSD, ktorého vývoj naďalej pokračuje a ktorý sa v súčasnosti považuje za jeden z najlepších bezpečnostných riešení pre internet. Theo sídli v Kanade a tak mnohé šifrovacie prvky OpenBSD nespadajú pod embargo, ktoré USA uvalilo na vývoz kryptografického softvéru. 
V minulosti bol projekt vyvíjaný pod čiastočným sponzoringom organizácie DARPA. Dnes projekt podporujú dobrovoľní darcovia.
OpenBSD si užívateľ nainštaluje na počítač rovnako ako iný Open Source systém, hoci inštalácia prebieha v textovom móde a je oveľa zložitejšia ako inštalácia Linuxu, v niektorých vlastnostiach sa podobá na inštaláciu operačného systému FreeBSD. Hoci OpenBSD má naozaj bezpečnostné kvality, pre mnohých bude ako systém v domácnosti nedostatočný, lebo má slabšiu podporu hardvéru, no dá sa použiť aj ako desktopový operačný systém, či systém na notebooky. Podpora však závisí od vývoja a nie od slabosti systému, preto treba vidieť v systéme budúcnosť. Používajú ho aj na odchytávanie hackerov a medzi užívateľov patria aj vlády, univerzity; z pomedzi komerčných užívateľov napríklad Adobe Systems, ale aj mnohí svetoví poskytovatelia internetu ako BS Web Services, Phoenix Communications atď. Používateľom, ktorí sú zvyknutí na grafické prostredie sa tento systém môže javiť ako ťažší, než napríklad linuxové operačné systémy.
Monofág

Monofág je živočích, ktorý sa zvyčajne živí iba jedným druhom potravy (obyčajne rastlinou). Napr. pri motýľoch sa označuje ako monofág druh "jasoň červenooký" ("Parnassius apollo" L.), ktorého húsenica sa živí rastlinami z rodu Sedum – rozchodníky. Pri tomto druhu to však neplatí celkom, lebo húsenica jasoňa je skôr oligofágom. Monofág je i motýľ žltáčik čučoriedkový ("Colias palaeno" L.), ktorého húsenica sa živí iba druhom borievky – Vaccinium uliginosum, alebo dobre známa priadka morušová ("Bombyx mori" L., 1758), ktorej húsenice sa živia iba morušou.
Oligofág

Oligofág je živočích, ktorý sa živí iba obmedzeným počtom druhov potravy, napr. iba niekoľkými druhmi rastlín z jedného rodu, alebo iba niekoľkých málo rodov.
Imágo

Imágo je pohlavne dospelý jedinec hmyzu (dospelec). Dospelý jedinec už nedorastá, zostáva po celý svoj život taký, aký sa vyliahol z kukly (pri hmyze s premenou dokonalou), alebo aký vznikol pri svojom poslednom zvlečení (pri hmyze s premenou nedokonalou). Niektoré imága neprijímajú počas svojho života už potravu, napr. niektoré motýle, alebo podenky (Ephemeroptera). Iné imága žijú rádove mesiace (babôčky) a ich príjem potravy je počas ich života značný.
Mekónium

Mekónium (= smolka, alebo i "plodová voda") je tekutina obsahujúca splodiny, ktoré vznikli látkovou výmenou u vyvíjajúceho sa hmyzu, napr. motýľa. Čerstvo vyliahnutý motýľ odstraňuje tiež ďalšie zložky mekónia z tela v podobe rôzne sfarbenej tekutiny (hnedej, béžovej, červenkastej a pod.).
Zámotok

Zámotok alebo kokón je útvar, ktorý vytvárajú niektoré dospelé a zrelé larvy hmyzu pred zakuklením (napr. húsenice). Zámotok pozostáva zvyčajne z vlákna, ktoré vytvorí húsenica zo žliaz, ktoré sú za týmto účelom u nej vytvorené. Zámotok má ochranný a čiastočne i fixačný efekt pre kuklu, ktorá sa nachádza v zámotku. Mnohé zámotky sú druhovo špecifické – teda také, že podľa ich vzhľadu vie skúsený odborník určiť o aký druh hmyzu ide. Veľká časť hmyzu zabuduje do zámotku ešte i iné rôzne materiály z prírody, ako napr. vetvičky, kôru stromov, kúsky hliny a iné materiály (zvyčajne pôvodom z neživej prírody). U niektorých druhov motýľov sa ich zámotok využíva ako surovina na výrobu pravého hodvábu (známa priadka morušová a niektoré motýle z čeľade okáňovitých).
Dealpín

Dealpín je odborné označenie pre vysokohorský druh živočícha (napr. jasoň červenooký).
Kukla (zoológia)

Kukla (lat. pupa) je vývojové štádium holometabolistického hmyzu, keď sa larva premieňa na imágo. Je to pokojové štádium hmyzu s dokonalou premenou. Kukla vzniká po poslednom zvlečení dospelej larvy (napr. húsenice). Spočiatku je kukla mäkká, zvyčajne bledozelenej alebo žltkastej farby. Neskôr, po niekoľkých hodinách, jej chitínová stena spevnie, stane sa tvrdšou a zvyčajne sa sfarbí do hneda alebo do iného odtieňa hnedej alebo červenohnedej farby. Kukla sa skladá s prednej časti, ktorá je tuhá a sú tu zreteľne viditeľné pošvy budúcich krídel, ako aj miesto, kde je hlava, tykadlá, ciciak a pod. V oblasti bruška je kukla zvyčajne článkovaná a pri podráždení dochádza k pohybu v tejto článkovanej časti kukly. Kukly majú aj druhovo špecifický vzhľad a odborník dokáže podľa ich vzhľadu vo väčšine prípadov určiť aj druh hmyzu, ktorý sa z kukly vyliahne.
Kopulácia (párenie)

Kopulácia (iné názvy: kohabitácia, párenie; u niektorých zvierat: honenie, honcovanie) je pohlavné spojenie dvoch jedincov na účel prenosu samčích zárodočných buniek (spermií) do tela samičieho alebo obojpohlavného partnera. U človeka sa označuje ako súlož alebo koitus. V širšom zmysle je kopulácia aj akt pohlavného spojenia dvoch jedincov (len) pod vplyvom sexuálneho pudu napr. u šimpanzov. 
Spravidla predchádza oplodneniu.
Sphragis

Sphragis je zvláštny útvar, ktorý vytvára pri kopulácii samček na konci bruška u samice. Vytvára sa zrejme ako produkt samčích prídavných pohlavných žliaz a ešte počas párenia dochádza k jeho vytvrdnutiu. Ako základ, z ktorého je vytvorený sa udáva chitín. Býva druhovo špecifický a slúži ako zábrana samičky ku kopulácii s druhým samčekom. Vyskytuje sa pri viacerých čeľadiach motýľov, ale významný je hlavne pri triboch: Parnassini a Zerynthini. Je to isté znamenie oplodnenia samičky a z nášho ľudského hľadiska je to akýsi "pás cudnosti".
Instar

Instar alebo vzrastový stupeň je etapa larválneho vývojového štádia hmyzu ohraničená spravidla dvomi zvlečeniami kutikuly (= pokožky húsenice). Väčšina druhov húseníc má počas svojho vývoja 4 až 5 instarov.
Húsenica

Húsenica alebo larva motýľa je nedospelé vývojové štádium motýľov, ktoré nemá vonkajšie znaky imága. Posledný instar húsenice sa premieňa u motýľa po poslednom zvlečení kutikuly na kuklu.
Vzhľad húsenice.
Telo húsenice je podlhovastého, valcovitého tvaru. Na svojom povrchu je pokryté pokožkou, ktorá je zvyčajne mäkká. Skladá sa z hlavy (caput) a zo štrnástich článkov, ktoré majú zvyčajne rôzny tvar. Prvé tri články sú pomerne malé a označujeme ich ako hrudné články. Ďalšie články, ktorých je zvyčajne 11, označujeme ako brušné články. Hlava húsenice je tvrdá, zvyčajne guľovitého tvaru. Sú na nej umiestnené jednoduché oči, ústne ústroje a malé tykadlá. Vzhľadom na jednoduché oči je zrak húseníc slabý. Ústne ústroje sú hryzavé a pomerne mohutne vyvinuté, lebo majú pre húsenicu obrovský význam. Ústne ústrojenstvo húsenice sa skladá z hornej pery, pod ktorou sú dve silné, rohovité hryzadlá, ktoré majú zvyčajne pilovitý tvar. Pohybujú sa oproti sebe, ako čeľuste klieští. Pod hryzadlami sa nachádza dolná pera, ktorá býva zvyčajne zrastená s dolnými čeľusťami. Na konci dolnej pery vyúsťujú žľazy, ktoré vytvárajú vlákno, ktoré húsenica potrebuje pri svojom pohybe a presúvaní sa pri hľadaní potravy, ale hlavne v období, kedy sa zakukľuje. Húsenica vytvára z tohto vlákna rôzne pevný zámotok, ktorá máva rôzny tvar. Niekedy je to iba niekoľko vláken, ktoré vytvárajú minimálnu fixáciu kukly, inokedy je to pevný viacvrstvový zámotok (kokón), kde môže byť toto vlákno dlhé až niekoľko kilometrov (pozri napr. "priadka morušová" ("Bombyx mori"), alebo niektoré "okáne" z čeľade "Ataciidae", "Saturnidae"). 
Jednotlivé články tela sú u väčšiny húseníc mäkkej konzistencie. Na celom tele typickej húsenice sa nachádza celkove 16 končatín (= 8 párov). U piadiviek (čeľaď "Geometriidae") je iba 10 nôh (= 5 párov). Na troch hrudných článkoch sa nachádza celkove 6 nôh, ktoré majú článkovaný charakter a sú zakončené pazúrikmi. Na brušných článkoch sa nachádzajú 4 páry panôžok, ktoré nie sú článkované a majú charakter prísaviek. Zvyčajne na trinástom telovom článku býva posledný pár nôh, ktoré slúžia na posúvanie húsenice, preto ich označujeme aj ako "posuvky".
Podobne ako i motýle aj húsenice bývajú často veľmi pestro sfarbené. Farbivo (pigment) sa zvyčajne nachádza v pokožke húsenice, ale môže sa nachádzať i pod ňou. Okrem sfarbenia bývajú na tele väčšiny druhov húseníc prítomné rôzne výrastky, výčnelky, chĺpky, bradavičky a pod., ktoré im dodávajú ich typický a niekedy i značne bizarný tvar a vzhľad. Napr. húsenice väčšiny druhov lišajov majú na predposlednom článku zvrchu prítomný rohovitý výrastok, ktorý má rôzny tvar. Vidlochvostovité motýle majú za hlavou zvláštny útvar, tzv. osmeterium, ktoré vylučuje pach a slúži ako ochrana húseniciam, na odstrašenie prípadného nepriateľa.
Osmeterium

Osmeterium – týmto pojmom označujeme mäsitý vidlicovitý útvar – pachovú žľazu niektorých húseníc z čeľade vidlochvostovitých ("Papilionidae" Latreille, 1802). Húsenica ju má umiestnenú za hlavou a vysúva ju v prípade ohrozenia a vonkajšieho podráždenia. Vylučuje páchnucu látku a slúži zrejme ako obrana inak bezmocnej húsenice. Osmeterium má u niektorých druhov húseníc zvláštne, až bizarné tvary.
Heliofilný

Heliofilný je pojem na označenie živočícha, alebo rastliny, ktoré vyhľadávajú miesta ožiarené slnečnými lúčmi. Pojem je odvodený od gréckeho boha slnka, ktorý sa volal Helios a od slova milovať - fileo. Doslovný preklad pojmu je "slnko milujúci".
Larva

Larva alebo larválne štádium je nedospelé vývinové štádium živočíchov, ktoré sa buď postupným zvliekaním (nedokonalá premena) alebo prostredníctvom kukly (dokonalá premena) zmení na dospelého jedinca. 
Na rozdiel od mláďat sú larvy často anatomicky a morfologicky značne odlišné od dospelých jedincov. U hmyzu s dokonalou premenou nemá vonkajšie znaky imága (napr. u motýľa ide o húsenicu). Posledný instar larvy sa premieňa na kuklu. Larválne štádium je súčasťou postembryonálneho vývinu jedinca.
Larvy vznikajú ako výsledok pohlavného rozmnožovania, zriedkavú výnimku tvoria brvoústovce ("Cycliophora"), z ktorých sa nepohlavným pučaním vytvára larva pandora. Samotné larvy pohlavného rozmnožovania nie sú schopné. Niektoré larvy sa však dokážu rozmnožovať nepohlavne. Túto vlastnosť majú larvy niektorých parazitov napríklad motolíc ("Trematoda"). Umožňuje im tak vytvoriť obrovské množstvo infekčných štádií, čo je nevyhnutné, pretože ich zložité vývojové cykly majú zároveň obrovské straty. 
Larva nemusí obývať rovnaké životné prostredie ako dospelé štádium (napríklad larvy podeniek žijú vo vodnom prostredí a dýchajú tracheálnymi žiabrami, zatiaľ čo dospelé jedince sú suchozemské a dokonca lietajú). U parazitických druhov striedajúcich hostiteľov (ploskavce) larva často obýva iného hostiteľa ako dospelé jedince. Larva nemusí byť ani nutne menšia ako dospelý jedinec. Napríklad larva chrobáka "Dynastes hercules" patrí s dĺžkou 25 cm k najväčším známym larvám na svete. Dospelý chrobák je pritom dlhý len 14 – 17 cm.
Larvy sa môžu vyliahnuť z oplodnených vajíčok mimo tela matky, môžu sa už narodiť ako larvy alebo môžu larválny vývin prekonať už v tele matky a narodiť sa ako kukla či ako dospelý jedinec.
Larvy sa rozlišujú na primárne a sekundárne larvy. 
Existujú aj prechodné štádiá medzi týmito základnými typmi lariev. Patrí medzi ne napríklad larva škľabiek – glochídium.
Premena larvy na dospelého jedinca sa môže uskutočniť viacerými spôsobmi:
Názvy lariev.
Larvy rôznych taxonomických skupín majú rôzne názvy. Tu sú uvedené larvy niektorých skupín:
Giovanni Pacini

Giovanni Pacini (* 11. február 1796, Catania, Taliansko - † 6. december 1867, Pescia) bol taliansky, prevažne operný hudobný skladateľ.
Životopis.
Narodil sa v Catanii ako syn operného speváka Luigiho Paciniho, ktorý neskôr často účinkoval v synových operách. Rodina pochádzala z Toskánska. Študoval na konzervatóriu v Bologni spev (L. Marchesi) a kontrapunkt a v rokoch 1809 až 1812 v Benátkach skladbu u B. Furlaneta.
Prvý veľký úspech sa dostavil v rokoch 1817 až 1818 operami "Adelaide e Comingio" a "Il barone di Dolsheim". Odišiel do Ríma a úzko spolupracoval s Gioacchino Rossinim. Je dokázateľné, že skomponoval tri scény do Rossiniho opery "Matilde di Shabran". Presťahoval sa do Luccy a nasledovalo prvé veľké tvorivé obdobie. Jeho opery "Alessandro nell’Indie", "Amazilia" a "L’ultimo giorno di Pompei" sa hrali s veľkým úspechom v Neapole. V Miláne sa mu dostalo uznania za operu "Gli arabi nelle Gallie" (1827). Predstavenia jeho opier vo Viedni a v Paríži prijalo obecenstvo chladne a po neúspechu opery "Carlo di Borgogna" vyvrcholila Paciniho tvorivá kríza.
Vrátil sa do Viareggia a istý čas sa venoval iba pedagogickej činnosti na "Liceo musicale", ktoré sám založil. V roku 1837 sa stal maestro di cappella v Lucce a riaditeľom nového hudobného inštitútu "Istituto musicale".
K opernej tvorbe sa vrátil až v roku 1840 a to s obrovským úspechom. Vtedy vznikli jeho najslávnejšie opery "Saffo" a "Medea". Pokračoval v pedagogickej práci v Lucce a vo Florencii. V roku 1855 sa usadil v Pescii, kde strávil zvyšok života. Posledný veľký úspech sa dostavil s operou "Il saltimbanco" v roku 1855. Potom sa venoval viac muzikovedným štúdiám a kompozícii inštrumentálnej a chrámovej hudby.
Zomrel v Pescii 6. decembra 1867. Posmrtne vyšli jeho "Pamäti", ktoré sú dôležitým dokumentom k štúdiu myšlienkových prúdov hudobného Talianska v tom čase.
Dielo.
Podľa súčasných hudobných vedcov Pacini počas svojho života skomponoval 74 opier, čo je menej než sa predtým odhadovalo, pretože celý rad titulov mal len alternatívne názvy týchto opier. Prvých cca 25 opier, je napísaných v Rossiniho štýle, čo nie je prekvapujúce, keďže Rossini žil v tom čase ešte v Taliansku a určoval vkus obecenstva. Keď Rossini odišiel, začali okolo roku 1824 formovať taliansku operu Pacini a jeho súčasníci: (Meyerbeer, Vaccai, Carafa, Coccia, Bellini, Donizetti a Mercadante))
Táto skupina skladateľov vytvárala nový štýl opery bel canto. Speváci, najmä mužské hlasy, mali menej koloratúr, inštrumentácia sa stala mohutnejšou a pribudol lyrický pátos. Romantické party sa prideľovali tenorom (na rozdiel od sopránov v Rossiniho ére), úlohy podliakov boli vyhradené pre basy a barytóny a veľký dôraz sa kládol na dramatickú zložku predstavení.
Igor Dula (bridž)

Igor Dula je slovenský bridžista z Bratislavy.
Admirál Hipper

Admirál Hipper môže byť:
Ivan Tomáš

Ivan Tomáš (* 10. marec 1935, Nižná Myšľa – † 11. september 2014, Bratislava) bol slovenský baletný tanečník.
Životopis.
Narodil sa ako najmladšie dieťa a zároveň jediný syn Alžbete Althovej. Jeho sestry boli už dospelé a niektoré mali už založené rodiny, takže viac menej vyrastal sám so svojou matkou.
Už ako 15- ročný nastúpil ako elév k profesorovi Rudolfovi Macharovskému do Štátneho divadla v Košiciah. Uchvátilo ho umenie hlavne baletné, nepoznal nič iné len tréningy, baletnú sálu a vytrvalo na sebe pracoval. Jeho talent si rýchlo všimol aj vtedajší riaditeľ a zakladateľ Štátneho divadla V Košiciach p. Borodáč. Jeho veľkým vzorom bol p. Miroslav Kúra, vtedajší sólista baletu. 
Od roku 1951 bol členom košického Štátneho divadla, kde stvárnil hromadu sólových postáv na doskách, ktoré znamenajú svet. V rokoch 1953 až 1960 bol sólistom košického Štátneho divadla. V rokoch 1960 až 1967 pôsobil ako sólista v Slovenskom národnom divadle v Bratislave. V rokoch 1967 až 1972 v divadle National theater v Mennheime ( Nemecko ).
Stvárnil množstvo postáv, za ktoré bol odmenený cenou divadelné Žatvy a inými cenami. Jeho umenie je taktiež zachytené v rôznych talentových encyklopédiách. Kritiky na jeho umenie boli vždy veľmi výnimočné až jedinečné. Nikdy nebol povýšenecký, miloval život. Bol veľký bohém a vždy sa obkolesoval ľuďmi, pretože mal rád spoločnosť. Baletné umenie reprezentoval aj v zahraničí a vystupoval na rôznych divadelných scénach po celej Európe, kde žal úspechy no aj napriek tomu bol nenáročný a veľmi skromný. 
Postavy.
K úspešným postavám v Štátnom divadle Košice patrili:
v Slovenskom národnom divadle v Bratislave:
Bruško

Bruško môže byť:
Edward Wotton

Edward Wotton (známy aj ako Eduard Wotton; * 1492, Oxford† 5. október 1555, Londýn) bol jeden z najstarších, veľmi známych a významných anglických zoológov a entomológov. Lekár a svetoznámy entomológ klasického obdobia v Anglicku. Pokladá sa za priekopníka anglickej, ale i svetovej entomológie.
Dr. Edward Wotton sa narodil roku 1492 v Oxforde. Spočiatku navštevoval základnú školu v Oxforde, po skončení ktorej neskôr pokračoval v štúdiu na univerzite v Oxforde a v Padove, kde ukončil štúdium medicíny a farmácie. Neskôr pôsobí prakticky po celý svoj život ako lekár v Londýne.
Entomológii i zoológii sa venoval od mladosti. Zaoberal sa hlavne motýľmi, ale i inými skupinami hmyzu a živočíchov. V mnohých svojich názoroch je zástancom Aristotelových myšlienok a odmieta rôzne fantastické a legendárne tvrdenia a vracia sa čiastočne k pozorovaniu prírody.
Svoje faunistické údaje zhrnul v svojich prácach: "„De differentiis animalium Libri decem“", ktorá vyšla v roku 1552 v Paríži, ale i v iných prácach, ako napr. v svetoznámej práci, ktorá však vyšla až po jeho smrti a je súborným dielom štyroch významných autorov tej doby. Táto práca vyšla v roku 1634 pod názvom "Insectorum sive Minimorum Animalium Theatrum". Spolupracovali na nej i ďalší svetoznámi prírodovedci a entomológovia, ako napr. Conrad Gesner, Thomas Penny a Thomas Moffet.
Edward Wotton zomrel 5. októbra 1555 v Londýne.
Emil Škoda

Emil von Škoda (* 19. november 1839, Plzeň – † 8. august 1900, Selzthal) bol český inžinier a továrnik.
Študoval inžinierstvo v Prahe, Karlsruhe a Stuttgarte a neskôr sa stal vedúcim inžinierom v malej továrni v Plzni. O tri roky neskôr, v roku 1869, továreň kúpil a začal expandovať. V roku 1886 nechal k jeho fabrike vybudovať železničnú trať. V roku 1890 zmenil výrobný program na výrobu zbraní, hlavne pre rakúsko-uhorskú armádu. Jeho zariadenia sa rozrastali ďalších niekoľko dekád a v roku 1899 ich zapísal do obchodného registra ako "Závody Škoda" (dnes: Škoda Holding), ktoré sa stali známe svojou výrobou zbraní v oboch svetových vojnách. V súčasnosti (2022) jeho meno nesie automobilka Škoda Auto a strojárenská firma Škoda Transportation.
Bajo Nuevo

Bajo Nuevo alebo Petrelove ostrovy je malý neobývaný americký útes s niekoľkými malými ostrovmi obklopenými trávou, nachádzajúci sa v západnom Karibskom mori.
Včela (rod)

Včela (Apis) je rod z čeľade včelovité. 
Zahŕňa tieto druhy významných opeľovačov kvitnúcich rastlín:
Osa

Osa môže byť:
Osy môže byť:
OSA môže byť:
Serranilla

Serranilla je ostrov v západnom Karibskom mori nachádzajúci sa asi severoseverovýchodne od štátu Nikaragua.
Krásna Saskia

Krásna Saskia () je opereta, ktorú skomponoval Oskar Nedbal. Premiéra sa konala 16. novembra 1917 v Carl Theater vo Viedni. Libreto napísali Alfred Maria Willner a Heinz Reichert. Libreto nebolo veľmi kvalitné. Hudba má viedenský štýl s dominanciou valčíkových melódií. Opereta bola pomerne úspešná, ale pokračujúca I. svetová vojna zabránila jej presadeniu sa v zahraničných divadlách.
Obsah.
I. dejstvo.
Saskia bola modelom obrazu vdovy, ktorý namaľoval Adrian. Počas maľovania sa do neho Saskia zaľúbila, ale Adrian uprednostňuje skôr kariéru a slávu. Na bankete získa Saskia vďaka svojmu pôvabnému hlasu zmluvu vo variete ako speváčka.
II. dejstvo.
Saskia získava slávupod reklamným sloganom "slobodná vdova" (inšpirovanom Adrianovým obrazom) a ako mŕtveho manžela uvádza vymysleného Zamarelliho, pričom na jeho fotke, ktorú má pri sebe je Adrian. O Saskiu sa zaujíma knieža Polycarp, ale v tom prichádza Adrian, ktorý sa predstaví ako Saskiin "mŕtvy manžel". Rád by sa so Saskiou udobril, ale ona mu vráti niekdajšie odmietnutie.
III. dejstvo.
Saskia cíti, že Adriana ešte stále miluje takže nedokáže dlho Adrianovi odolávať a nakoniec sa spolu udobria.
Howlandov ostrov

Howlandov ostrov je neobývaný koralový ostrov nachádzajúci sa severne od rovníka v strednom Tichom oceáne, okolo 2575 km juhozápadne od Honolulu. Nachádza sa takmer na polceste medzi Havajskými ostrovmi a Austráliou. Má rozlohu 1,6 km2. Nachádza sa v časovom pásme . Geografické súradnice: 0°48' severnej šírky a 176°38' západnej dĺžky.
Ostrov bol objavený v roku 1802 a pomenovaný "Worth Island". V septembri 1842 bol premenovaný na Howlandov ostrov. Vo februári 1857 bol anektovaný USA. V roku 1886 na neho vzniesla nárok Veľká Británia. V roku 1935 sa stal zámorským územím USA a bol kolonizovaný. Americkí civilisti boli evakuovaní v roku 1942 po japonských leteckých a námorných útokoch za 2. svetovej vojny. V septembri 1943 tu bola vybudovaná letecká základňa, od roku 1944 nepoužívaná. Roku 1974 bol prehlásený spolu s Bakerovým ostrovom za štátnu prírodnú rezerváciu. Vstup iba na zvláštne povolenie.
Je to nezačlenené teritórium Spojených štátov ("unincorporated territory"), spravované Službou pre rybné hospodárstvo a živú prírodu ("Fish and Wildlife Service") amerického Ministerstva federálnej pôdy ("Department of the Interior") ako súčasť systému ochrany živej prírody ("Baker and Howland Islands National Wildlife Refuge"). Howlandov ostrov sa radí aj medzi tzv. Menšie odľahlé ostrovy USA ("United States Minor Outlying Islands").
Jarvisov ostrov

Jarvisov ostrov alebo staršie Jarvis (anglicky "Jarvis Island") je neobývaný koralový ostrov s rozlohou nachádzajúci sa v južnom Tichom oceáne, približne medzi Havajom a Cookovými ostrovmi. Nachádza sa asi 2 090 km od Havaja. Rozprestiera sa v časovom pásme . Najvyšší bod sa týči do výšky 23 m. Geografické súradnice: 0° 22' severnej šírky a 160°03' západnej dĺžky.
Ide o nezačlenené zámorské územie ("uincorporated territory") pod priamom správou Spojených štátov vo Washingtone. Patrí medzi tzv. Menšie odľahlé ostrovy USA ("United States Minor Outlying Islands"). Politicky je spravovaný Službou pre rybné hospodárstvo a živú prírodu ("Fish and Wildlife Service") amerického Ministerstva federálnej pôdy ("Department of the Interior") ako súčasť systému ochrany živej prírody ("Baker and Howland Islands National Wildlife Refuge").
Ostrov bol objavený v auguste 1821. V roku 1857 na neho vzniesli nárok Spojené štáty a vo februári 1858 Jarvisov ostrov anektovali. V júni 1889 ho anektovalo Spojené kráľovstvo, až roku 1935 sa stal znovu územím USA. Osada Millersville na západnej strane ostrova bola od roku 1935 do 2. svetovej vojny využívaná ako meteorologická stanica. Počas Medzinárodného geofyzikálneho roku 1957/1958 bol Jarvisov ostrov osídlený vedcami, potom zostal opustený. Roku 1974 bol vyhlásený za štátnu prírodnú rezerváciu.
Johnston (atol)

Johnston alebo Johnstonov atol je atol s rozlohou 2,6 km2 v severnom Tichom oceáne nachádzajúci sa okolo juhozápadne od Havaja. Je zložený zo štyroch ostrovov na koralovom útese, dvoch prírodných ostrovov Johnstonovho ostrova a Pieskového ostrova ("Sand Island") a dvoch umelých East (Akau) a North (Hikina), ktoré vznikli ťažbou koralov. Povrch ostrova je plochý, najvyšší bod ("Summit Peak") dosahuje výšku 5 m nad morom. Nachádza sa v časovom pásme . Geografické súradnice: 16° 45' severnej šírky a 169°30' západnej dĺžky. Administratívne patrí ku Spojeným štátom.
Atol bol objavený 10. decembra 1807 kapitánom Jamesom Johnstonom, po ktorom dostal meno. Dňa 2. septembra 1796 na ostrove pristála plachetnica pod velením Josepha Pierponta, ale atol nijak nepomenovala. Pre svoje ložiská guána bol atol v júni 1858 obsadený súčasne Havajským kráľovstvom i USA. Zásoby guána boli vyčerpané už na konci 80. rokov 19. storočia. Od roku 1926 boli ostrovy spravované americkým Ministerstvom poľnohospodárstva ako vtáčia rezervácia. V roku 1934 nad nimi prevzalo kontrolu námorníctvo a v roku 1948 vojenské letectvo. V 50. a 60. rokoch 20. storočia bol atol využívaný USA ako oblasť testov jadrových zbraní a raketová základňa. Skúšali sa podzemné aj povrchové výbuchy. Až do konca roku 2000 bol Johnstonov atol využívaný ako sklad chemických zbraní. Ich zničenie bolo už skončené, ku konečnému vyčisteniu atolu malo dôjsť v roku 2004.
Je to nezačlenené zámorské územie USA ("unincorporated territory"), spravované Službou pre rybné hospodárstvo a živú prírodu ("Fish and Wildlife Service") amerického Ministerstva federálnej pôdy ("Department of the Interior") ako súčasť systému ochrany živej prírody ("Baker and Howland Islands National Wildlife Refuge"). Johnstonov atol sa zaraďuje medzi tzv. Menšie odľahlé ostrovy USA ("United States Minor Outlying Islands"). Skoro celú časť najväčšieho ostrova pokrýva letisko.
Kingmanov útes

Kingmanov útes (ang. "Kingmanreef" alebo "Kingman Reef") je neobývaný koralový útes s rozlohou v severnom Tichom oceáne. Patrí medzi severné ostrovy Line. Nachádza sa asi 1 500 km juhozápadne od Havaja. Rozkladá sa v časovom pásme . Útes je pozostatkom koralového atolu s hlbokou vnútornou lagúnou. Maximálna nadmorská výška dosahuje 1 m, preto je väčšinu roku zaplavený. Geografické súradnice: 6° 24' severnej šírky, 162° 24' západnej dĺžky.
Útes objavil 14. júna 1798 americký kapitán Edmund Fanning. V námorných mapách bol útes vyznačený ako „"Danger Island"“ (v preklade „nebezpečná skala“). Útes preskúmal a popísal až kapitán W. E. Kingman v roku 1853. USA formálne anektovali ostrov až 10. mája 1920. V rokoch 1937 a 1938 bola lagúna využívaná pre medzipristátie hydroplánov pri letoch medzi Havajom a Americkou Samoou. Do roku 2001 Kingmanov útes spravovalo americké námorníctvo. V januári 2001 bol prehlásený štátnou prírodnou rezerváciou.
Je to nezačlenené územie Spojených štátov ("unincorporated territory"), spravované Službou pre rybné hospodárstvo a živú prírodu ("Fish and Wildlife Service") amerického Ministerstva federálnej pôdy ("Department of the Interior") ako súčasť systému ochrany živej prírody ("Kingman Reef National Wildlife Refuge"). Kingmanov útes je tiež zaradený medzi tzv. Menšie odľahlé ostrovy USA ("United States Minor Outlying Islands").
Federálny dištrikt

Federálny dištrikt je označenie vyššej územno-správnej jednotky v niektorých federatívnych štátoch. Tieto celky nie sú považované za rovnoprávne celky týchto federácií ani ich nie je možné s nimi porovnávať, ale ide o samostatné entity pod priamou správou federálnej vlády, ktorá tu obyčajne sídli. Takto sa zabraňuje spolkovým štátom, aby ktorýkoľvek z nich získal nepatričný vplyv na federálne záležitosti.
Chersonézos (mesto)

Chersonézos (po grécky Χερσόνησος, Chersónisos) bolo významné starogrécke mesto, za vlády rímskeho cisára Augusta sa dostalo pod rímsky vplyv, neskôr bolo toto územie premenené na provinciu. V 3. stor. sa z tohto mesta preplavovali Góti do Malej Ázie, ktorú plienili. Potom sa mesto spoločne s bosporskými územiami vrátilo pod rímsku vládu. Po r. 395 územie pripadlo Arcadiovej ríši (Východorímska, Byzantská ríša).
V neskoršom období tu bola postavená pevnosť na ochranu pred vpádmi. Pod avarskými nájazdmi sa v 6. stor. byzantská (grécka) vláda obmedzila iba na kontrolu mesta a jeho bezprostredného okolia. V nasledujúcich storočiach sa územie Byzancie opäť rozšírilo. Po kolapse ríše počas dobytia Konstantinopola križiakmi a pod chazarským nátlakom sa byzantská vláda na Kryme rozpadla a padla aj samotná ríša. Po obnovení východorímskej (byzantskej) ríše v roku 1261 Krym definitívne pripadol divým hordám ázijských kmeňov spolu s mestom Chersonésos. Počas križiackych výprav Chersonésos od Byzantskej ríše dobyli a na určitú dobu získali Taliani, patril pod vládu Janova. Po Talianoch celý Krym dobyli Turci. Počas ich vlády začali Gréci na Kryme, ako aj v Malej Ázii upadať. 
Dnes je to významná archeologická lokalita v Rusku. Sú tu trosky skoro tritisíc rokov vyspelej gréckej civilizácie.
Licitačná krabica

Licitačná krabica alebo bidding box je krabica pomocou ktorého sa licituje v bridži.
Je to krabica, v ktorej sú umiestnené hlášky od 1 až po 7BT, tak že sa ľahko vyberá konkrétna hláška a ľahko sa založí späť na svoje miesto do krabice. Ďalej sú tam sady kartičiek s hláškami "PAS" (zelená), "Kontra" (červená) a "Rekontra" (modrá). Okrem toho je tam ešte kartička s nápisom "Stop" a kartička s nápisom "Alert". 
Kartičku "Stop" použijeme v prípade, že licitujeme hlášku skokom. Kartičku "Stop" po orientačne 10 sekundách zoberieme zo stola a súper po ľavici, by mal okamžite licitovať hlášky "Pas" alebo "Kontra". Nad ostatnými hláškami môže ešte rozmýšľať. Je to tak preto, lebo partner by na základe jeho váhania mohol vyvodiť záver, ku ktorému dospel z nekorektne získanej informácie - buď by dal kontru, ku ktorej by sa inak neodhodlal alebo by súperov prelicitoval.
"Alert" sa používa na informovanie súperov, že hláška partnera bola umelou hláškou. Na niektorých bidding boxoch je namiesto kartičky "Alert" vlajočka do ktorej cvrnkneme. Alertujú sa hlášky do úrovne 3BT, okrem otvorení. Ak partner otvorí 4BT a bude to umelá hláška, sme povinní ju alertovať. Keď sa nepoužívali bidding boxy, alert sa oznamoval zaklopaním po stole.
Kedysi sa licitovalo bez licitačných krabíc, hlášky sa vyslovovali nahlas. Na základe intonácie hlasu, si partneri aj nevedomky, mimovoľne mohli odovzdať informácie. Licitovanie pomocou licitačných kartičiek má ďalej tú výhodu, že vidíme celý priebeh licitácie a nemusíme si ho pamätať. 
Hlášky sa ukladajú na stôl tak, aby bolo vidieť celý priebeh licitácie. 
Keďže každý hráč má vlastnú licitačnú krabicu, sú na každom stole štyri.
Južné Fínsko

Južné Fínsko je fínska provincia. Susedí s provinciami Západné Fínsko a Východné Fínsko a tiež s Fínskym zálivom a Ruskom.
Má rozlohu a žije tu 2,1 milióna obyvateľov.
Kraje.
Provincia Južné Fínsko sa delí na 6 krajov:
Ďalej sa provincia Južné Fínsko delí na 86 obcí.
Východné Fínsko

Východné Fínsko je fínska provincia. Hraničí s provinciami Oulu, Západné Fínsko a Južné Fínsko a tiež susedí s Ruskom.
Má rozlohu a žije tu 588-tisíc obyvateľov.
Kraje.
Provincia Východné Fínsko sa delí na 3 kraje:
Ďalej sa provincia Východné Fínsko delí na 64 obcí.
Oulu (provincia)

Oulu je fínska provincia. Hraničí s provinciami Laponsko, Západné Fínsko a Východné Fínsko a taktiež susedí s Ruskom a Botnickým zálivom.
Má rozlohu a žije tu 461-tisíc obyvateľov. Sídlom provincie je mesto Oulu.
Kraje.
Provincia Oulu sa delí na 2 kraje:
Ďalej sa provincia Oulu delí na 47 obcí.