burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Maria Sibylla Merianová

Maria Sibylla Merianová (* 2. apríl 1647, Frankfurt nad Mohanom, Nemecko† 13. január 1717, Amsterdam, Holandsko) bola nemecko-švajčiarska maliarka a entomologička. Preslávila sa kresbami rastlín a hmyzu.
Životopis.
Jej otcom bol švajčiarsky medorytec a vydavateľ Matthäus Merian, ktorý zomrel keď Márii boli tri roky. Po jeho smrti sa jej matka v roku 1651 znovu vydala za maliara Jacoba Marella, ktorý potom učil nevlastnú dcéru maľovať. 
Už ako malú ju fascinoval svet rastlín a hmyzu. Tajne hmyz zbierala a mala aj vlastný herbár, čo nebolo vtedy u dievčat obvyklé. Začala podľa svojich zbierok maľovať obrázky. Dlho len ako súkromnú zábavku, ale v 28 rokoch vydala svoj prvý herbár "Neues Blumenbuch" tlačou. Nasledovala kniha "Der Raupen Wunderbar Verwandelung und sonderbare Blumennahrung" ("Nádherný prerod húseníc a ich zvláštne kvetinová potrava"), ktorým vstúpila už aj na pole vedy, a ktorý tiež bohato ilustrovala. 
Mala dcéru Johannu Helenu, ktorá sa vydala za obchodníka Jacoba Herolta. Ten čulo obchodoval s holandskými kolóniami v Suriname, a vďaka tomu sa do Surinamu dostala roku 1699, vo svojich päťdesiatich troch rokoch, aj Maria Sibylla. V Suriname dva roky študovala miestny hmyz a rastliny. Vďaka tomu vydala knihu "Metamorphosis Insectorum Surinamensium" ("Metamorfózy surinamského hmyzu"), ktorá z nej urobila jedného z najslávnejších entomológov svojej doby. Do Európy sa musela vrátiť, keď sa nakazila maláriou.
Jej výtvarné dielo bolo docenené a znovu objavené vo 20. storočí. Jej portrét bol na nemeckej pätsťomarkovej bankovke.
Ladenburg

Ladenburg je mesto v nemeckej spolkovej krajine Bádensko-Württembersko. Leží na severe spolkovej krajiny v krajinskom okrese Rhein-Neckar vo vládnom obvode Karlsruhe. 
Mesto sa nachádza na pravom brehu rieky Neckar v bádenskej časti Hornorýnskej nížiny, na trase medzi Mannheimom a Heidelbergom západne od pohoria Odenwald. 
História mesta so stredovekým mestským jadrom siaha až do obdobia Rímskeho impéria. Prechádza ním železničná trať s mostom cez Neckar a preprava automobilov je z mesta na ľavý breh zabezpečovaná prievozom. V meste sa nachádza výskumné centrum firmy ABB. V roku 2013 tu žilo 11 506 obyvateľov.
Obyvateľstvo.
Vývoj počtu obyvateľov
Efektívny potenciál

Efektívny potenciál (alebo aj účinný potenciál) kombinuje potenciálnu energiu a tangenciálnu kinetickú energiu obiehajúceho objektu. Efektívny potenciál napriek svojmu názvu nie je v skutočnosti potenciál, ale má rozmer energie. Môže sa použiť na určenie orbity planét. Základná formulácia efektívneho potenciálu je:
formula_1 
Efektívnou silou (účinnou silou) je potom negatívny gradient efektívneho potenciálu: 
formula_2V klasickej, nerelativistickej Newtonovskej fyzike je efektívny potenciál:
formula_3
Podľa grafu Ueff možno opísať pohyb telesa v centrálnom poli v závislosti od hodnoty celkovej mechanickej energie:
1. E&gt;0 - teleso sa pohybuje po hyperbole a bod A1 zodpovedá pericentru jeho trajektórie; 
2. E=0 parabola - teleso sa pohybuje po parabole a bod A2 zodpovedá pericentru jeho trajektórie; 
3. E&lt;0 - teleso sa pohybuje po elipse, pričom bod A3 zodpovedá pericentru bod A'3 apocentru jeho trajektórie; 
4. E=Emin- teleso má najmenšiu možnú zápornú celkovú mechanickú energiu a pohybuje sa po kružnici s polomerom, ktorý je daný súradnicou r bodu A4. 
V mnohých aplikáciách môže byť účinný potenciál spracovaný presne tak, ako potenciálna energia jednorozmerného systému: napríklad energetický diagram využívajúci efektívny potenciál určuje body obratu a polohy stabilnej a nestabilnej rovnováhy. Podobná metóda môže byť použitá aj v iných aplikáciách, napríklad v určovaní orbity vo všeobecnej relativistickej metrológii Schwarzschild.
Maciej Sieczka

Maciej Sieczka (vlastným menom "Maciej Gąsienica Sieczka"; * 3. máj 1824, Zakopané – † 25. september 1897, Zakopané) bol jeden z najznámejších poľských horských vodcov vo Vysokých Tatrách v polovici 19. storočia. Kráľ horských vodcov Klemens Bachleda vyhlásil, že Maciej Sieczka bol jeho majstrom.
Životopis.
Bol lovcom kamzíkov, vďaka tomu poznal veľmi dobre horské doliny a tatranské štíty. To mu umožnilo, aby sa stal jedným z najlepších poľských horských vodcov. Aby sa vyhol službe v armáde ukryl sa u priateľa Tomasza Tatara. S Janom Krzeptowskim–Sabałom lovil medvede. Neskôr sa stal strážcom prírody, chránil kamzíky a svište pred pytliakmi.
V 50-tych rokoch 19. storočia bol baníkom. Pracoval v baniach na Kope Magury na severovýchodnom hrebeni Kasprovho vrchu a na vtedy uhorskej strane Belianskych Tatier. Po roku 1875 sa učil za kamenára. Pomáhal pri stavbe turistických chodníkov vo Vysokých Tatrách, napríklad na Chałubińského bránu, Ľaliové sedlo a na Závory. Pripevňoval reťaze a kramle na exponovaných miestach chodníka na Rysy, na výstupových cestách na Vysokú a Mengusovské sedlo. S Janom Gwalbertom Pawlikowskim prenikal do tatranských jaskýň, čo vtedy gorali len zriedka robili. Mal hudobný talent, hral na flautu. Veľký vplyv na jeho život mal Seweryn Goszczyński, ktorý ho naučil „"čo je v tých pekné Tatrách"“.
Ešte pred založením Towarzystwa Tatrzańskiego vodil v Tatrách mnohých bádateľov, vedcov a horolezcov. Okrem iných Józefa Stolarczyka, Mieczysława Gwalberta Pawlikowskeho, Jana Gwalberta Pawlikowskeho, Tytusa Chałubińskeho a Ludwika Chałubińskeho alebo Leopolda Świerza. Keď Towarzystwo zaradilo horských vodcov do troch tried Maciej Sieczka bol zaradený do prvej, vďaka čomu mohol klientov vodiť na najťažšie tatranské výstupy.
Najvýznamnejšie výstupy.
Bol prvým známym horským vodcom, ktorý v roku 1879 zaviedol turistov k vodopádom Mickiewicza. Vykonal veľa zaujímavých prvovýstupov a horolezeckých ciest:
V roku 1883 sprevádzal prvú poľskú horolezkyňu Nataliu Janothovu na Gerlachovský štít. Bol známy veľmi dobrou horolezeckou technikou, vodcovskými znalosťami a vynikajúcou fyzickou kondíciou.
Zomrel po ťažkej chorobe. Na Cmentarzi Zasłużonych na Pęksowym Brzyzku v Zakopanom má pamätník.
Syn Macieja Sieczku, Józef Sieczka, bol horským vodcom.
M.2

M.2, známe aj ako Next Generation Form Factor (NGFF), je špecifikácia vnútorných rozširujúcich kariet pre počítače a pridružené konektory. Nahrádza štandard mSATA, ktorý používa rozloženie a konektory PCI Express Mini Card. M.2 má flexibilnejšiu špecifikáciu a umožňuje použitie modulov s rôznymi šírkami a dĺžkami a kvôli pokročilejším funkciám je vhodnejšie ako mSATA pre pripojenie SSD diskov, ktoré sa najčastejšie používajú v ultrabookoch a tabletoch.
Poskytuje rozhranie PCI Express 3.0, Serial ATA 3.0 a USB 3.0. Záleží na výrobcovi, ktoré rozhrania bude podporovať. Konektor M.2 má rôzne prevedenia výrezov, ktoré určujú schopnosti hostiteľov a modulov a zabraňujú zapojeniu M.2 modulov do nekompatibilných konektorov.
Okrem podpory AHCI na logickej úrovni rozhrania podporuje špecifikácia M.2 aj NVM express (NVMe) ako logické rozhranie zariadení pre M.2 PCI Express SSD disky. Zatiaľ čo podpora AHCI zaisťuje spätnú kompatibilitu na úrovni softvéru s tradičnými SATA zariadeniami a operačnými systémami, NVM express je navrhnuté na plné využitie kapacity vysokorýchlostných PCI Express zariadení na vykonávanie mnohých vstupno/výstupných operácií súčasne.
Molekulový model

Molekulový model je fyzikálny model, ktorý reprezentuje molekuly a ich procesy. Ľubovoľná simulácia určitého procesu sa nazýva modelovanie a výsledok takéhoto modelovania sa označuje ako model. Vytváranie matematických modelov vlastností molekúl a ich chovania sa označuje ako molekulové modelovanie. Ich grafické zobrazenie je molekulová grafika. Molekulové modelovanie a molekulová grafika sú navzájom prepojené a každá používa metódy tej druhej. V tomto hesle pojem "molekulový model" označuje systém, ktorý obsahuje viac ako jeden atóm a kde štruktúra atómového jadra sa zanedbá. Elektrónová štruktúra sa vo väčšine prípadov tiež zanedbá alebo sa uvažuje vysoko sofistikovaným spôsobom. Molekulové modely sa používajú v školstve ako učebné pomôcky.
Predseda Snemovne reprezentantov Spojených štátov

Predseda Snemovne reprezentantov Spojených štátov (angl. Speaker of the United States House of Representatives, alebo iba Speaker of the House) je predsedajúci člen Snemovne reprezentantov (dolnej komory Kongresu).
Tento úrad vznikol v roku 1789 článkom I, odsekom 2 Ústavy Spojených štátov. Predseda Snemovne je podľa ústavy druhou osobou, ktorá nahrádza prezidenta v prípade, že je neschopný vykonávať svoj úrad. Predseda Snemovne nedohliada na bežné jednania Snemovne, jeho úloha je viacmenej administratívna.
Od 29. októbra 2015 do 3. januára 2019 bol predsedom 113. zasadania Snemovne republikán Paul Ryan, ktorý však nekandidoval na ďalšie funkčné obdobie. Následne sa 52. predsedkyňou Snemovne reprezentantov opätovne stala demokratka Nancy Pelosiová, ktorá funkciu zastávala do roku 2023. Od 7. januára 2023 je predsedom republikán Kevin McCarthy.
Dejiny.
Prvým predsedom Snemovne reprezentantov Kongresu USA bol Frederick Muhlenberg, ktorý bol do tejto funkcie zvolený 1. apríla 1789 na 2-ročné funkčné obdobie.
4. januára 2007, na ustanovujúcom zasadnutí 110. Kongresu USA sa prvou ženou na čele Snemovne reprezentantov stala demokratka Nancy Pelosiová.
Funkcia.
Predseda Snemovne reprezentantov je ceremoniálne najvyššie postaveným predstaviteľom legislatívnej vetvy vlády USA. V prípade smrti prezidenta a viceprezidenta USA sa prezidentom stáva práve predseda Snemovne reprezentantov. K naplneniu tejto línie nástupníctva ustanovenej zákonom z roku 1947 však nikdy v dejinách nedošlo.
Salaka

Salaka je tropické ovocie, plod salaky jedlej "(Salacca zalacca)," palmy pochádzajúce pôvodne z juhozápadnej Jávy a južnej Sumatry. Vplyvom pestovania je rozšírená aj v iných častiach juhovýchodnej Ázie. Plody sú v zahraničí známe tiež pod názvami snakefruit, hadie ovocie, hadie vajcia alebo hadie figy. V súčasnosti je pestovaná predovšetkým v Indonézii, Malajzii a Thajsku. 
Listy dorastajú do dĺžky šiestich metrov, stopky s dĺžkou až dva metre sú opatrené tŕňmi s dĺžkou do 15 cm. Rastline vyhovuje polotieň, bývajú teda vysadené pod vysokými stromami. Salaka vyžaduje celoročnú teplotu nad 20 °C, pri teplote pod 16 °C rastliny hynú. 
Plody o veľkosti figy rastú pri zemi, ich šupka pripomína hadiu kožu. Majú škridlicovito usporiadané šupiny z oplodia. Koža sa lúpe od špičky, jemné výstupky môžu byť trochu ostré. Existujú odrody s rozličnou konzistenciou, plody chuťovo pripomínajú banán, jahody, alebo ananás. Salaka sa vyznačuje svojou trvanlivosťou, preto býval obľúbeným jedlom napr. na pútnických cestách.
Kľukva veľkoplodá

Kľukva veľkoplodá ("Vaccinium macrocarpon", syn. "Oxycoccus macrocarpos") je rastlina z čeľade vresovcovitých, rodu brusnica "(Vaccinium)". Jej plodom je bobuľa, ktorá sa podobá brusnici. Jej domovom je oblasť strednej a východnej Kanady (od provincie Ontário po Newfoundland) a severovýchod a strednej severu Spojených štátov (Severovýchod, oblasť Veľkých jazier a Apalačských vrchov až po Severnú Karolínu a Tennessee). Zdomácnela tiež v niektorých častiach Európy a na niekoľkých miestach na západe Kanady (Britská Kolumbia) a na západnom pobreží USA. 
Kľukva veľkoplodá je plazivý ker s bielymi či ružovými kvetmi. Ružové alebo červené bobule dorastajú veľkosti 9 – 14 mm v priereze a majú kyslastú chuť.
Luo-chan-kuo

Luo-chan-kuo "(Siraitia grosvenorii)" je trvalá lianovitá rastlina z čeľade tekvicovité "(Cucurbitaceae)". Pochádza z južnej Číny a severného Thajska. Jej zelený plod, ktorý po usušení zhnedne je známy ako arhatovo ovocie, Budhovo ovocie, príp. mníšske ovocie. Druh je pomenovaný po britskom fotografovi Gilbertovi Grosvenorovi. Rastlina je vo voľnej prírode vzácna a pestuje sa pre svoje plody, z ktorých sa pripravuje chladený alebo teplý nápoj. Používajú sa tiež v tradičnom čínskom lekárstve. Výťažok z plodov je tristokrát sladší ako cukor a používa sa ako prírodné nízkokalorické sladidlo v Číne.
Opis.
Dosahuje výšku 3 až 5   m a šplhá sa po iných rastlinách vďaka úponkom, ktorými sa okolo nich zachytáva. Úzke srdcovité listy sú dlhé 10 až 20 cm. Plody majú tvar gule s priemerom 5 až 7 cm, sú hladké a majú žltohnedú alebo zelenohnedú farbu. Majú tvrdú ale tenkú šupku. Obsahujú veľa sladkých semien. 
Pestovanie.
Pôvodný je a najviac sa pestuje na juhu ČĽR v autonómnej oblasti Kuang-si v horách v blízkosti Kuej-Linu, ďalej sa pestuje aj v provinciách Kuang-tung, Kuej-čou, Chu-nan a Ťiang-si. Tieto hory poskytujú rastlinám tieň a často sú ponorené do hmly, vďaka čomu sú rastliny chránené pred slnkom. Napriek tomu je podnebie v týchto provinciách dostatočne teplé. Rastie tu aj divoko, ale veľmi zriedkavo, bola teda zušľachtená a je pestovaná už stovky rokov. Zmienka o pestovaní v provincii Kuang-si sa dochovala v záznamoch z roku 1813. Na začiatku 21. storočia sa v Kuejlinských horách pestujú na plantážach s rozlohou 16 km² a zberá sa ročne 10 000 plodov. Najviac plantáží je v okresoch Jung-fu a Lin-Kuej, ktoré sú preslávené neobvykle vysokým počtom storočných ľudí. Niekedy sa to pripisuje konzumácii ovocia a nezničenej prírode, miestny však veria, že to je pokojným životným štýlom a jednoduchou stravou.
Ahmed Ben Bella

Ahmed Ben Bella (* 25. december 1916, Marnie - † 11. apríl 2012, Alžír) bol alžírsky politik, vojak a revolucionár. Bol prvým prezidentom nezávislého Alžírska, a to v rokoch 1963-1965.
Roku 1936 vstúpil do francúzskej armády. V rokoch 1939-1940 bol futbalistom klubu Olympique de Marseille. Počas druhej svetovej vojny získal vo francúzskej armáde vojnový kríž, bol demobilizovaný po páde Francúzska, ale vstúpil do marockej pechotnej divízie, ktorá sa zapojila do bojov v Taliansku. Bojoval v bitke o Monte Casino, za ktorú získal od Charlesa de Gaulla Médaille militaire. Po roku 1945 sa v Alžírsku zapojil do polovojenskej organizácie Organisation spéciale, ktorá začala boj proti francúzskemu koloniálnemu panstvo a za nezávislosť Alžíru. Z nej vzápätí vznikla Fronta národného oslobodenia ("Front de Liberation Nationale" - FNL), ktorá následne začala ozbrojené povstanie (roku 1954). Roku 1951 bol Ben Bella za svoju činnosť uväznený a odsúdený na osem rokov žalára, čoskoro sa mu však podarilo utiecť a odísť do exilu v Egypte a Tunisku. Akonáhle vypuklo povstanie, Ben Bella sa stal jedným z členov Revolučného výboru jednoty a akcie, ktorý riadil FNL aj priebeh bojov. Bol Francúzmi zatknutý roku 1956, keď bolo unesené jeho lietadlo. Po tejto kontroverznej akcii vznikli rozpory vnútri francúzskej Socialistickej strany, ktorá bola v tom čase pri moci (kabinet Guy Molleta, po zatknutí rezignoval sekretár pre zahraničné veci Alain Savarin). Ešte vo väzení bol zvolený za podpredsedu Alžírskej dočasnej vlády. Dosiahol tiež veľkej podpory egyptského prezidenta Džamál Abd an-Násira, sám sa v tej dobe označoval za násiristu. Silne ho podporoval tiež Pakistan, ktorý mu udelil pas, na ktorý po prepustení cestoval po svete. Roku 1962 revolúcia zvíťazila a Alžírsko získalo nezávislosť. Ben Bella sa stal rýchlo najpopulárnejšou osobnosťou FNL a stal sa premiérom krajiny. Roku 1963 získal aj funkciu prezidenta. Úspešne odrazil marockú inváziu a zahájil rozsiahlu pozemkovú reformu, keď veľké množstvo pôdy bolo rozdaných bezzemkom. Jeho socialistická rétorika mu získala priazeň Sovietskeho zväzu. Vďaka svojim autokratickým tendenciám si však rýchlo znepriatelil rad ľudí vnútri FNL. Roku 1965 bol preto Ben Bella zvrhnutý svojim blízkym spolupracovníkom Houari Boumédiènem, ktorý ho umiestnil do domáceho väzenia, v ktorom bol až do roku 1980.
César Milstein

César Milstein (* 8. október 1927, Bahía Blanca, Argentína† 24. marec 2002, Cambridge, Spojené kráľovstvo) bol argentínsky imunológ a lekár.
V roku 1984 získal Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu za výskum imunitného systému a monoklonálnych protilátok. Cenu spolu s ním dostali Georges Köhler a Niels Kaj Jerne.
 Köhler a Milstein majú zásluhu predovšetkým na vypracovaní techník s pomocou ktorých je možné monoklonálne protilátky vyrábať. 
Pochádzal z argentínskej židovskej rodiny ukrajinského pôvodu. Vyštudoval medicínu na Univerzita Buenos Aires. Od roku 1958 pôsobil na University of Cambridge.
Vojtech Dangl

PhDr. Vojtech Dangl, CSc. (* 15. apríl 1937, Šahy† 8. júl 2018, Bratislava) bol slovenský historik, spoluzakladateľ, popredný predstaviteľ a popularizátor vojenských dejín na Slovensku.
Život.
V rodných Šahách absolvoval základnú a strednú školu a po maturite (1955) nastúpil na České vysoké učení technické v Prahe, no zakrátko prestúpil na Filozofickú fakultu Karlovej univerzity, kde absolvoval štúdium v odbore história – filozofia. Následne v rokoch 19621968 pôsobil ako odborný pracovník v Múzeu Slovenského národného povstania v Banskej Bystrici a po vojenskej prezenčnej službe pracoval v Slovenskom ústave pamiatkovej starostlivosti a ochrany prírody v Bratislave (19651970). V rokoch 19702004 pôsobil ako vedecký pracovník vo Vojenskom historickom ústave (VHÚ) v Bratislave, kde v rokoch 19901994 zastával funkciu zástupcu náčelníka a v rokoch 19941999 riaditeľa Odboru vojensko-historických výskumov. V rokoch 19992004 pôsobil ako predseda vedeckej rady VHÚ.
V roku 2004 odišiel z VHÚ a vo svojej vedecko-výskumnej práci pokračoval v Historickom ústave Slovenskej akadémie vied. Bol členom Slovenskej historickej spoločnosti, Slovensko-maďarskej historickej komisie a Spolku slovenských spisovateľov.
Zomrel 8. júla 2018 a 12. júla 2018 bol skremovaný v Krematóriu v Bratislave.
Dielo.
Dangl sa vedecko-výskumne i organizačne podieľal na etablovaní vojenských dejín ako historickej disciplíny na Slovensku. Stál pri zakladaní a konštituovaní VHÚ, ktorý naďalej slúži ako inštitucionálna základňa výskumu vojenských dejín. Spoluzaložil a dlhoročne viedol vedecký časopis "Vojenská história" vydávaný týmto ústavom. Systematicky skúmal vojenské dejiny Slovenska. Je autorom 14 monografií a vyše 50 štúdií a spoluautorom 10 kolektívnych monografií a 11 encyklopedických diel.
Wincenty Birkenmajer

Wincenty Birkenmajer (* 1899, Czernichów pri Krakove – † 17. apríla 1933, Vysoké Tatry) bol jeden z najvýznamnejších poľských horolezcov medzivojnového obdobia, pedagóg, básnik a publicista.
Bol synom Ludwika Antoniho Birkenmajera, fyzikom, matematikom a historikom. Bol profesorom poľského jazyka, vyučoval poľskú literatúru na Liceu Ogólnokształcące im. Bolesława Krzywoustegov v Nakło nad Notecią, na gymnáziu v Inowrocławi (od roku 1925) a v Poznani. Pôsobil v Zbore Kadétow č. 3 v Rawiczi. Bol literárne činný, upravoval časopis „Wentylator“. Publikoval niekoľko básní a poviedok a poľský preklad (z angličtiny) diela "Dom a svet Rabindranath Tagore" (1921).
Od roku 1924 navštevoval Vysoké Tatry. Bol turistickým sprievodcom, vodcom a členom neformálnej turistickej a horolezeckej skupiny, ktorá pôsobila v rokoch 1927 – 1930 a volala sa „Cyrhlanie“. Meno bolo odvodené od Toporowej Cyrhly, najvyššej miestnej časti Zakopaného. Jej členovia boli väčšinou učitelia stredných škôl.
Horolezectvom sa začal vážnejšie zaoberať v roku 1929, keď vyliezol v tatranských stenách mnohé ťažké cesty a objavil nové. V roku 1930 celé leto prežil v Tatrách. Počas 90 dní vyliezol okolo 35 nových ciest a ich variantov, najmä s partnerom Kazimierzom Kupczykom. Jeho cesty, z tejto sezóny, sú dodnes oceňované horolezcami. Medzi inými východná stena Rohatej veže (1. júla), východná stena Gerlachovského štítu (7. júla), východný pilier Ganku (15. júla), východná stena Bielovodskej veže (18. júla), južná stena Kežmarského štítu (24. augusta) a západná stena Lomnického štítu (21. júna). Jeho lezeckými partnermi boli predovšetkým Jan Kazimierz Dorawski, Stanisław Groński, Alfred Szczepański, Jan Alfred Szczepański, Witold Henryk Paryski a Tadeusz Pawłowski.
Birkenmajer sa zaujímal o topografiu, tatranské názvoslovie a ideológiu horolezectva. Bol ochrancom horskej prírody a propagátorom bivakovania v horskom prostredí Vysokých Tatier. Zaoberal sa horskou fotografiou. Od roku 1930 publikoval početné opisy horolezeckých výstupov a ciest v časopise "Taternik" a v iných časopisoch.
V roku 1931 bol členom horolezeckej expedície v Alpes du Dauphiné vo Francúzsku, kde urobil tretí výstup južnou stenou na La Meije. Nasledujúci rok v podobnej expedícii na masív Mont Blanc urobil prvovýstup juhozápadným hrebeňom Aiguille du Moine (13. augusta).
Alpské skúsenosti využil počas zimných horolezeckých výstupov vo Vysokých Tatrách. Počas výstupu so Stanisławom Gronským na východný pilier v Galérii Ganku, v apríli 1933, zomrel v dôsledku vyčerpania a podchladenia.
Je pochovaný na novom cintoríne na ulici Nowotarska v Zakopanom.
Godfried Danneels

Godfried Danneels (* 4. jún 1933, Kanegem, Belgicko – † 14. marec 2019, Mechelen) bol belgický kardinál, emeritný arcibiskup Mechelen-Brusel a emeritný prímas Belgicka.
Životopis.
Narodil sa vo flámskej obci Kanegem. Študoval na Katolíckej univerzite v Leuvene a na Pápežskej gregoriánskej univerzite v Ríme. Počas štúdií bol v roku 1957 vysvätený za kňaza v rodnej obci. Neskôr sa venoval akademickej a pedagogickej činnosti. Ako odborník na liturgiku zavádzal vo svojej krajine liturgické reformy súvisiace so závermi Druhého vatikánskeho koncilu.
V roku 1977 ho pápež Pavol VI. vymenoval za antverpského biskupa. Vysviacku prijal 18. decembra 1977 z rúk belgického prímasa Suenensa. Takmer presne o dva roky vystriedal kardinála Suenensa a stal sa metropolitným arcibiskupom Mechelen-Brusel a prímasom Belgicka. Zároveň sa stal veľkým kancelárom Katolíckej univerzity v Leuvene a belgickým vojenským biskupom. Po svojom nástupe do úradu belgického prímasa sa postupne stal rešpektovanou autoritou v belgickej spoločnosti aj v cirkvi. V súlade s tradíciou tzv. kardinálskych diecéz (diecézy, ktorých biskupi sa tradične menujú za kardinálov), medzi ktoré patrí aj Mechelen-Brusel, ho pápež Ján Pavol II. 2. februára 1983 vymenoval za kardinála s titulárnym chrámom "Sant'Anastasia al Palatino". Kardinál Danneels bol blízky belgickej kráľovskej rodine, vykonával pre jej členov krstné, sobášne a pohrebné obrady. Zúčastnil sa ako kardinál-volič konkláve v rokoch 2005 aj 2013. V konkláve v roku 2005 bol spomínaný ako papabile.
Kánonický vek, v ktorom je povinný predložiť pápežovi svoju rezignáciu z úradu, dosiahol v roku 2008. Pápež Benedikt XVI. ju prijal až v roku 2010.
Názory.
Kardinál Danneels bol považovaný za centristického a niekedy až liberálne zmýšľajúceho kardinála. V druhej polovici pontifikátu Jána Pavla II. sa názorovo vzdialil od Vatikánu najmä kvôli svojim názorom na synodalitu a kolegialitu v cirkvi v protiklade s centralistickou orientáciou Vatikánu.
Bol zástancom ekumenizmu a podporovateľ Komunity z Taizé. Podporoval právnu definíciu zväzkov osôb rovnakého pohlavia. Otvorene vystupoval proti zavedeniu možnosti eutanázie v Belgicku.
Belgická cirkev pod jeho vedením sa tiež nevyhla škandálom súvisiacim so sexuálnym zneužívaním mladistvých. Kardinál Danneels sa niekoľkokrát na rôznych úrovniach bránil pred obvineniami z nečinnosti alebo zo zamlčovania takýchto skutočností. Najznámejší je prípad biskupa z Brugg Rogera Vangheluwe, ktorý sexuálne zneužíval svojich maloletých synovcov. Kardinál sa o tejto skutočnosti dozvedel v roku 2010 niekoľko dní pred vypuknutím aféry a nekonal vo veci iniciatívne, čo veľmi poškodilo jeho reputáciu.
Čchang-e 5

Čchang-e 5 (; ; ) je čínska robotická mesačná prieskumná misia, pozostávajúca z pristávacej sondy a návratovej sondy so vzorkami. Nosná raketa Dlhý pochod 5 so sondou odštartovala 23. novembra 2020 o 20:30 UTC z kozmodrómu Wen-čchang.
Pristávací modul 1. decembra 2020 o 15:11 UTC úspešne pristál na povrchu Mesiaca pri osamotenom komplexe lunárnych dómov Mons Rümker v Oceáne búrok ("Oceanus Procellarum") a v priebehu ďalších hodín začal so zberom vzoriek tamojšieho regolitu, ktoré boli následne vynesené späť k orbiteru. Odobraných bolo 1,7 kg vzoriek, čo je asi desaťkrát väčšia hmotnosť, ako bola hmotnosť vzoriek dovezená sovietskou Lunou 24. Pristátie návratovej kapsuly so vzorkami na Zemi prebehlo 16. decembra.
Štart bol pôvodne plánovaný na december 2019, bol však odložený pre zlyhanie rakety Dlhý pochod 5 v roku 2017. Čchang-e 5 je prvou čínskou návratovou misiou, ktorej cieľom je návrat na Zem s aspoň 2 kilogramami vzoriek lunárnej pôdy a horniny. Rovnako ako jeho predchodcovia, sonda je pomenovaná po čínskej bohyni mesiaca Chang'e. Predchádzajúca mesačná misia s odberom vzoriek a ich návratom na Zem bola Luna 24 v roku 1976.
Profil misie.
Pristátie v severozápadnej oblasti Mesiaca, oblasť odberu vzoriek je Mons Rümker v Oceanus Procellarum.
Misia sa skladá zo štyroch modulov: lander mal zhromaždiť asi 2 kg vzoriek z hĺbky 2 m pod povrchom a umiestnil ich do vzostupnej sondy, ktorá odletela na lunárnu obežnú dráhu, kde vykonala automatické stretnutie a dokovanie s orbiterom, ktorý presunul vzorky do návratovej kapsule pre dopravu na Zem.
Užitočné zaťaženie.
Lander nesie pozemné kamery, panoramatickú kameru, minerálny spektrometer, analytický prístroj na analýzu zemného plynu, analytický prístroj pre zloženie pôdy, odberový prierezový teplotný detektor a radar prenikajúci do zeme. Na získanie vzoriek je vybavený robotickým ramenom, rotačno-nárazovým vrtákom, lopatkou na odber vzoriek a separačnými trubicami na izoláciu jednotlivých vzoriek.
La Meije

La Meije () je druhý najvyšší vrch v Alpes du Dauphiné vo Francúzsku. Nachádza sa v skupine Massif des Écrins na hraniciach medzi departementami Hautes-Alpes a Isère nad dedinou La Grave asi juhovýchodne od Grenoblu. Po Barre des Écrins to je druhý najvyšší vrch pohoria.
Vrch tvorí zubatý hrebeň orientovaný v smere západ – východ. V hrebeni sú tieto vrcholy a sedla (od západu):
Na západe La Meije susedí s vrcholom Le Râteau (), ktorý je oddelený sedlom Brèche de la Meije (). Na juhovýchode susedí s vrcholom Le Pavé (), ktorý je oddelený sedlom Brèche Maximin Gaspard (). Z vrcholu Pic Central vybieha severovýchodným smerom krátka rázsocha s vrcholom Bec de l'Homme (). Na južných svahoch vrchu sa rozkladá ľadovec Glacier des Étançons, na východných Glacier de Lautaret, na severovýchodných Glacier de l'Homme a Glacier du Tabuchet a na severozápadných Glacier de la Meije. Pod vrcholom "Pic du Glacier Carré" se nachádza miniatúrny ľadovec Glacier Carré.
Na vrchol vystúpili ako prví 16. augusta 1877 Emmanuel Boileau de Castelnau a Pierre Gaspard so synom. Dnes možno na vrchol vystúpiť od chaty Refuge du Promontoire () alebo od chaty Refuge de l'Aigle (). V obidvoch prípadoch však ide o náročný výstup v kombinovanom terénu skala - ľad.
Kamenistá pôda

Kamenistá pôda je pôda, ktorá obsahuje vyše 50 % častíc väčších ako 2 mm. Hlboká kamenistá pôda je suchá a neúrodná.
Michael Michai Kitbunchu

Michael Michai Kitbunchu (* 25. január 1929, Samphran, Thajsko) je thajský kardinál, emeritný arcibiskup Bangkoku.
Životopis.
Narodil sa v obci Samphran v rodine čínskeho pôvodu a študoval v kňazskom seminári v Siracha. Neskôr študoval v Ríme na Pápežskej univerzite Urbaniana. Počas štúdií ho na kňaza vysvätil dňa 20. decembra 1959 arménsky kardinál Gregorio Pietro Agagianian. Po návrate do Thajska pôsobil v pastorácii a neskôr ako rektor kňazského seminára v Bangkoku.
Pápež Pavol VI. ho v roku 1972 vymenoval za metropolitného arcibiskupa Bangkoku. Vysvätil ho 7. júna 1973 jeho predchodca Joseph Khiamsun Nittayo. Pápež Ján Pavol II. ho 2. februára 1983 menoval ako prvého Thajčana do hodnosti kardinála s titulárnym kostolom "San Lorenzo in Panisperna". V roku 2005 sa zúčastnil konkláve, ktoré zvolilo pápeža Benedikta XVI..&lt;br&gt; 
Po dosiahnutí kánonického veku 75 rokov a rezignácii z úradu arcibiskupa Bangkoku ho pápež požiadal o zotrvanie vo funkcii do vymenovania nástupcu. Dňa 14. mája 2009 ho v úrade nahradil Kriengsak Kovitvanit.
József Menyhárt

PaedDr. József Menyhárt, PhD. (* 15. september 1976, Dunajská Streda) je slovenský politik maďarskej národnosti, jazykovedec a vysokoškolský pedagóg. V rokoch 2016 až 2020 bol predsedom Strany maďarskej komunity – Magyar Közösség Pártja (SMK).
Životopis.
Vzdelanie:
Pracovný pomer:
Súkromie:
Daniel Scioli

Daniel Osvaldo Scioli (* 13. január 1957, Buenos Aires) je argentínsky politik, športovec a podnikateľ. V období rokov 2003 až 2007 pôsobil ako viceprezident Argentíny pod prezidentom Néstorom Kirchnerom. Následne až do roku 2015 bol guvernérom provincie Buenos Aires, pred tým pôsobil ako sekretár športu a súčasne sekretár turizmu v rámci vlády prezidentov Adolfa Rodrígueza Saá a Eduarda Duhaldeho. V súčasnosti je poslancom poslaneckej snemovne argentínskeho kongresu, je taktiež členom a popredným predstaviteľom Justicialistickej strany. V roku 2015 kandidoval za volebnú koalíciu Front za víťazstvo (Frente para la Victoria) na argentínskeho prezidenta. V prvom kole síce vyhral, no v druhom kole skončil tesne druhý za Mauriciom Macrim, ktorý sa tak stal prezidentom. Pred svojim vstupom do politiky sa venoval športovej jazde na motorových člnoch.
General Grant

General Grant, strom generála Granta je najväčší sekvojovec mamutí a zároveň aj 2. najväčší strom sveta. Nachádza sa v Národnom parku Kings Canyon v Kalifornii . Pomenovaný je po generálovi Grantovi .
Radovan Kuchař

Radovan Kuchař (* 22. október 1928, Turnov, Česko – † 30. apríl 2012, Hrubá Skála, Česko) bol český horolezec, ktorý v 50. a 60. rokoch 20. storočia patril medzi svetovú špičku.
Horolezecké cesty.
S horolezectvom začal v 40. rokoch 20. storočia na Hruboskalsku. Do Vysokých Tatier prvý raz prišiel po roku 1945. Mal za sebou veľmi veľa výstupov na pieskovcové veže v Českom ráji a v rámci príprav na veľhory aj vo Vysokých Tatrách. Tu sa napríklad zúčastnil na zimnom prechode hlavného hrebeňa Vysokých Tatier.
Uskutočnil veľmi cenné horolezecké výstupy v Alpách takými povestnými stenami ako je severná stena Grands Charmoz (1956), západná a severná stena Petit Dru (1957), „Hruška“ vo východnej stene Mont Blancu (1959) a Walkerov pilier Grandes Jorasses, severné steny Matterhornu, Eigeru a v masíve Tre Cime na Cima Grande di Lavaredo (1961). Známy je jeho výstup na Eiger spolu so Zdenom Zibrínom. Oceňované boli jeho prvovýstupy a výstupy na Kaukaze - prvé opakovanie Chergianiho cesty na Donguz Orun s novým variantom a prvé opakovanie výstupu na Nakra Tau doplnil prvovýstupom stredom severnej steny spolu s Karlom Cermanom, Oldřichom Kopalom v roku 1959. Vynikajúci výkon dosiahol s Oldřichom Kopalom na päťtisícovke Dychtau. V roku 1965 sa zúčastnil 1. československej expedície do Hindúkuš, ktorá dosiahla prvovýstupom šesťtisícovú Uparisínu.
Jeho najčastejšími partnermi boli Karel Cerman, Oldřich Kopal a v Alpách Zdeno Zibrín. O svojich výstupoch napísal knihu 10 veľkých stien.
Po páde v roku 1966 na veži Barberino (vylomený chyt) a po úraze členku v Příhrazoch v Českom ráji ukončil horolezeckú činnosť. Keď v roku 1968, po invázii vojsk Varšavskej zmluvy vyvesil na vežu libereckej radnice čiernu zástavu skončilo sa obdobie jeho výjazdov za hranice socialistických krajín.
V registroch zväzkov ŠtB bol vedený ako dôverník pod krycím menom Josef.
Paweł Adamowicz

Paweł Bogdan Adamowicz ([ˈpavɛw ˈbɔɡdan adaˈmɔvʲit͡ʂ]; * 2. november 1965, Gdansk, Poľsko – † 14. január 2019, tamže) bol poľský politik a právnik, ktorý pôsobil ako starosta mesta Gdansk od roku 1998 až do jeho zavraždenia v roku 2019.
Životopis.
Adamowicz sa narodil v meste Gdańsk. Jeho rodičia Ryszard a Teresa boli ekonómovia, ktorí boli presídlení z Vilniusu v sovietskej Litve po druhej svetovej vojne.
Bol jedným z organizátorov štrajku v roku 1988 a stal sa vedúcim štrajkového výboru. 
Predtým, než sa stal starostom, bol v roku 1990 Adamowicz zvolený za člena mestskej rady v Gdansku, ktorej od roku 1994 do roku 1998 predsedal. Starostom bol zvolený v roku 1998 a opätovne 10. novembra 2002 keď získal 72% hlasov. V roku 2018 bol tretíkrát zvolený ako nezávislý.
Dňa 13. januára 2019 bol Adamowicz dobodaný útočníkom počas živej charitatívnej akcie v Gdansku. Zomrel nasledujúci deň na poranenia spôsobené atentátom vo veku 53 rokov.
Paweł Adamowicz bol pochovaný 19. januára 2019 v kaplnke sv. Martina v Konkatedrále Nanebovzatia Panny Márie v Gdansku.
Bradáň žltohlavý

Bradáň žltohlavý alebo orlosup bradatý () je druh z čeľade jastrabovité ("Accipitridae"). Je to jediný zástupca svojho rodu a so svojim skoro trojmetrovým rozpätím krídel je to tiež jeden z najväčších lietajúcich vtákov sveta, najväčší a najzriedkavejší druh dravého vtáka v Európe. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov bradáň žltohlavý patrí medzi takmer ohrozené druhy, trend celkovej populácie je klesajúci v celom areáli jeho rozšírenia okrem severného Španielska, kde jeho stavy od roku 1986 stúpajú. Predpokladá sa, že populácia klesla za obdobie troch generácií (53.4 roka) o 2529%, v Európe o 10%.
Výskyt na Slovensku.
Zo Slovenska z 19. storočia a z 20. storočia existujú dva spochybnené údaje, jedno pozorovanie z roku 1830 a jeden zástrel z roku 1942. V roku 2016 sa podarilo viacero pozorovaní vo Vysokých Tatrách. Od polovice augusta približne mesiac bol pozorovaný samec "Adonis", ktorý pochádza z umelého chovu v ZOO Ostrava a ktorý bol vypustený vo Francúzskom národnom parku Grands Causses pritom bol označený vybielením letiek. O dva roky neskôr, 4. júla 2018 bol opäť pozorovaný označkovaný jedinec vo Vysokých Tatrách.
Externé odkazy.
Harry Nilsson

Harry Edward Nilsson III (* 15. jún 1941, Brooklyn, New York, New York, USA† 15. január 1994, Agoura Hills, Kalifornia) bol americký spevák-skladateľ, ktorý bol komerčne najúspešnejší na začiatku sedemdesiatych rokov.
Preslávil sa hitmi „Everybody 's Talkin“ (1969), „Without You“ (1971) a „Coconut“ (1972). Je tiež autorom skladby „One“, ktorú hrala rocková kapela Three Dog Night. Bol jedným z mála pop-rockových umelcov svojej doby, ktorí dosiahli významný komerčný úspech bez toho, aby hrali na väčších koncertoch alebo podnikali pravidelné turné.
Bernard Katz

Sir Bernard Katz (* 26. marec 1911, Lipsko, Pruské kráľovstvo† 20. apríl 2003, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol nemecko-britsko-austrálsky lekár a biofyzik.
V roku 1970 získal Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu. Cena bola udelená za prácu o neurotransmiteroch a spolu s ním ju získali tiež Julius Axelrod a Ulf von Euler.
Narodil sa v Lipsku do židovskej rodiny ruského pôvodu. Na miestnej univerzite vyštudoval v roku 1934 medicínu a v roku 1935 utiekol pred nacistami do Británie. Doktorát získal roku 1938 na University College London (UCL), kde ho spočiatku viedol Archibald Hill. Potom pôsobil v Austrálii a počas druhej svetovej vojny sa zúčastnil vojny v Tichomorí. Austrálske občianstvo získal v roku 1941. Po návrate do Anglicka sa stal v roku 1952 profesorom na UCL a členom Kráľovskej spoločnosti. V roku 1969 bol povýšený do šľachtického stavu. Na odpočinok odišiel roku 1978.
Mary Barrová

Mary Barrová (neprechýlene Mary Barra, rod. Mary Teresa Mäkeläová, ; * 24. december 1961, Royal Oak, Michigan, USA) je americká inžinierka a manažérka, predsedníčka a výkonná riaditeľka spoločnosti General Motors.
Životopis.
Obaja jej rodičia sú fínskeho pôvodu. Absolvovala Waterford Mott High School. V automobilovom priemysle začala pracovať v 18 rokoch ako kotrolorka blatníkov a kapôt, aby si zarobila na školné.
Absolvovala "General Motors Institute" (dnes Kettering University), kde získala bakalársky titul z elektrotechniky. Potom na postgraduálne štipendium od General Motors absolvovala Stanford University, kde v roku 1990 získala titul MBA.
Kariéra.
Pre General Motors začala pracovať v roku 1980 v 18 rokoch ako spolupracujúca študentka a neskôr zastávala rôzne inžinierske a administratívne pozície vrátane vedenia továrne Detroit / Hamtramck Assembly.
V januári 2008 sa stala viceprezidentkou pre globálne strojárstvo a v júli 2009 viceprezidentkou pre globálne ľudské zdroje. V januári 2011 bola vymenovaná výkonnou viceprezidentkou globálneho vývoja produktov. V auguste 2011 bola táto pozícia rozšírená o zodpovednosť za globálny nákupný a dodávateľský reťazec.
V januári 2014 sa stala výkonnou riaditeľkou General Motors.
RetroArch

RetroArch je referenčná implementácia API libretro. Je to slobodný, open-source a multiplatformový softvér licencovaný pod GNU GPLv3.
Je to frontend pre emulátory, herné enginy, videohry, prehrávače médií a iné aplikácie, navrhnutý na rýchlosť, jednoduchosť a portabilitu bez závislostí.
Spúšťa programy skonvertované do dynamických knižníc, ktoré sa nazývajú jadrá (cores), používa niekoľko používateľkých rozhraní ako príkazový riadok, niekoľko grafických rozhraní GUI optimalizovaných pre gamepady, najznámejší sa nazýva XMB, klon XMB od Sony, niekoľko vstupných, audio a video ovládačov a ďalšie funkcie ako dynamické ovládanie rýchlosti, audio filtre multi-pass shadery, hra po sieti, pretáčanie hry, cheaty a podobne.
Bol portovaný na mnoho platforiem, beží za viacerých operačných systémov pre PC (Windows, OS X, GNU/Linux), herných konzolách (PlayStation 3, Xbox 360, Wii U, atď.), prenosných konzolách (PlayStation Vita, Nintendo 3DS, atď.), na smartfónoch (Android, iOS, atď.), vstavaných systémoch (Raspberry Pi, ODROID, atď.) a tiež na prehliadačoch pomocou prekladača Emscripten.
Podporované systémy.
RetroArch môže spustiť ľubovoľné jadro libretro. Zatiaľ čo RetroArch je dostupný pre mnoho platforiem, dostupnosť špecifického jadra sa mení v závislosti od platformy.
Frontend a backend

V softvérovom inžinierstve odkazujú termíny front end a back end na oddelenie zodpovednosti medzi prezentačnou vrstvou ("front end"om), a vrstvou operujúcou so samotnými dátami ("back end") softvéru, fyzickej infraštruktúry alebo hardvéru. V klient-server modeli je klient zvyčajne považovaný za "front end" a server je zvyčajne považovaný za "back end", a to aj keď niektoré úkony súvisiace s prezentovaním dát sú vykonávané už na serveri.
Úvod.
Z hľadiska "softvérovej architektúry" sa softvér môže skladať z mnohých vrstiev, ktoré sa nachádzajú medzi hardvérom a koncovým používateľom. O každej takejto vrstve možno povedať, že má "front end" a "back end". Front endom tu rozumieme abstrakcii, ktorá poskytuje prívetivé popoužívateľské rozhranie, zatiaľ čo back endom rozumieme samotnú výpočtovú logiku, ktorá sa pod týmto rozhraním skrýva.
V telekomunikáciách front endom rozumieme zariadenie alebo službu, zatiaľ čo back endom rozumieme infraštruktúru, vďaka ktorej je vôbec možné dotknutú službu poskytovať.
Všeobecným pravidlom je, že front end (alebo „klient“) je tá časť systému, ktorú priamo ovláda používateľ. Back end je potom tá časť systému, ktorá je väčšinou od používateľa fyzicky ďalej a ktorá používateľovi poskytuje službu.
Zoznam piesní Pavla Zajáčka

Toto je zoznam piesní dirigenta, hudobného skladateľa, hráča na trombón, klaviristu, gitaristu, bubeníka, akordeonistu Pavla Zajáčka.
Zoznam.
poz. - pieseň - interpret - (autor hudby piesne / autor textu piesne) - album
(h:/t:) - doteraz nezistený autor hudby alebo textu
Blaise Compaoré

Blaise Compaoré (* 3. február 1951, Ziniaré, Horná Volta, dnešná Burkina Faso) je politik a bývalý prezident afrického štátu Burkina Faso. Rezignoval po 27 rokoch vlády 31. októbra 2014.
Životopis a politická kariéra.
Blaise Compaoré mal podobne ako jeho priateľ z mladosti a predchodcu v pozícii hlavy štátu Thomas Sankara dôstojnícky výcvik a vojenskú kariéru. Do najvyššej politiky sa dostal po tom, čo ho Sankara, ktorého vyniesol k moci štátny prevrat v roku 1982, menoval štátnym tajomníkom. Hoci obaja zdieľali podobné ľavicové presvedčenie, ako čelný predstavitelia štátu, začali sa politicky aj osobne rozchádzať. Compaoré sa obával o svoje postavenie, a tak 15. októbra 1987 vykonal vojenský prevrat, pri ktorom bol Sankara popravený a spolu s ním ďalších 13 vládnych predstaviteľov.
Oficiálne vo svojom programe hodlal obnoviť socialistickú revolúciu začatú Sankarom, v praxi však veľa štátnej podnikov sprivatizoval, prijal ekonomické úsporné opatrenia a nadviazal užšie vzťahy so západnými krajinami, predovšetkým s Francúzskom.
Pôvodný snaha zaviesť v krajine jednostranický systém narazila na široký odpor, a tak musel r. 1991 Compaoré súhlasiť s konaním pluralistických volieb. Rokovania vlády a opozície o prechodnom usporiadaní krajiny pri jej demokratizácii bolo neúspešné a vyústilo v ozbrojené nepokoje a opozičný bojkot volieb. Compaoré tak bol bez protikandidáta zvolený prezidentom, avšak volieb sa zúčastnilo len malé percento voličov.
Compaoré oficiálne zavrhol marxizmus, pokračoval v liberalizácii ekonomiky a zapojil Burkinu Faso do reštrukturalizačných projektov Svetovej banky.
Na medzinárodnej scéne si vydobyl povesť západoafrického mierotvorcu, lebo často hostil rokovania medzi znepriatelenými skupinami bojujúcimi v susedných krajinách o moc.
Roku 1998 bol Compaoré opätovne zvolený prezidentom na ďalšie sedemročné obdobie. Zmena ústavy mu umožnila aj kandidatúru a víťazstvo v spochybňovaných voľbách v novembri 2005 a novo aj 21. novembra 2010 , kedy získal 85% odovzdaných hlasov, v skutočnosti ho však volilo iba 10% populácie krajiny.
Hoci opozícia a časté demonštrácie vyjadrovali nesúhlas s Compaoréovou vládou, jeho pozícia zostávala dlho pevná. Rezignoval až po protestoch po 27 rokoch vlády 31. októbra 2014.
Artičoka zeleninová

Artičoka zeleninová (iné názvy pozri nižšie; lat. "Cynara scolymus ", synonymá: "Cynara cardunculus" subsp. [alebo var.] "scolymus","Cynara cardunculus" var. "sativa", "Cynara cardunculus" Skupina Globe artichoke, "Cynara cardunculus" Skupina Scolymus ) je taxón z rodu artičoka ("Cynara"). V závislosti od autora sa tento taxón hodnotí ako druh, poddruh, varieta (odroda) alebo skupina kultivarov. Je to kultúrna rastlina používaná najmä ako zelenina. Podobá sa bodliaku.
Zaraďuje sa buď ako samostatný druh alebo ako súčasť druhu artičoka kardová (iné názvy: karda, artičoka bodliaková; lat. Cynara cardunculus). Podrobnosti pozri v článku artičoka.
Slovenské názvy.
Slovenské názvy tohto taxónu sú: artičoka zeleninová, artičoka pravá, artičoka , artičoka bodliaková záhradná, artičoka záhradná; staršie alebo ľudovo: artičok. Pozri aj: . Zastarané slovenské názvy sú: u Reussa: "čertopoloch Artičoka" , u Bernoláka: "artičóka", "repič", "zahradňí kardus"
Opis.
Výzorom pripomína bodliaky a je s nimi aj príbuzná. 
Artičoka je trvalka s stonkou presahujúcej jeden meter. Prízemné listy rastú v ružici, sú stonkové, striedavé, veľké, šťavnaté, široko vajcovité, perovito zárezové. Plod je nažka. 
Rozdiel voči artičoke kardovej.
Od príbuzného taxónu artičoka kardová sa artičoka zeleninová odlišuje nasledovne:
Výskyt.
Pochádza zo Stredomoria, kde sa pestuje ako zelenina pre nedozreté súkvetia. Artičoke sa darí v teplejších oblastiach, v ktorých sa pestuje vinič, pretože neznáša mrazy pod −10 stupňov Celzia. 
Použitie.
Droga z artičoky patrí k najlepším liekom na pečeň a žlčník. Zvyšuje tvorbu žlče a jej vylučovanie, podporuje detoxikačnú činnosť pečene a vylučovanie škodlivín močom. Znižuje hladinu krvného cukru a je vhodným doplnkovým liečivom pri diabete. Zabraňuje ukladaniu cholesterolu v cievach. Má aj výrazné protialergické účinky, čo sa dobre uplatňuje pri liečbe rôznych ekzémov. Podporuje produkciu tráviacich enzýmov v pankrease a odporúča sa aj pri poruchách jeho funkcie. Celkovo zlepšuje trávenie a látkovú výmenu. 
Jedinou kontraindikáciou môže byť ťažká porucha obličiek, inak žiadne vedľajšie účinky nie sú známe. 
Z čajových foriem je najúčinnejší odvar získaný z asi dvojminútového varenia drogy. Podáva sa štyrikrát denne jedna šálka. Veľmi dobrý účinok má odvar čerstvého koreňa artičoky vo víne. Je to liek veľmi starý, ktorý okrem už opísaných účinkov odstraňuje aj nepríjemný pach tela, predovšetkým v podpazuší, ako to opisuje už Mattioli. Odvar sa pripravuje nasledovne: osemdesiat gramov čerstvého koreňa sa zaleje 1 litrom červeného, nekonzervovaného vína a nechá sa krátko prejsť varom. Po pomalom vychladnutí sa uloží do chladu, no nie do chladničky. Užíva sa 3x denne jedna polievková lyžica po dobu 15 dní, potom sa urobí 14 dní prestávka a opäť sa 15 dní užíva. Celá kúra trvá 30 dní. 
Obsah.
Cynarín, flavonoidy, sliz, organické kyseliny, inulín, tanín, organické soli, vitamíny A a B, flavóny a ďalšie účinné látky.
Český teriér

Český teriér patrí medzi malé plemená psov. Váha psa sa pohybuje medzi šiestimi až desiatimi kilogramami, výška v kohútiku je okolo 30 cm. 
História.
Český teriér bol vyšľachtený v Klánoviciach pri Prahe Kynológom Františkom Horákom v roku 1948 krížením Sealyhamského a Škótskeho teriéra . Cieľom bolo získať teriéra vhodného pre lov v lese a nornické práce . Pán Horák pracoval po mnoho rokov ako asistent československej Akadémie vied a získané poznatky uplatnil v šľachtení psov. Horákove psy boli obľúbené po celom svete. A preto bol za minulého režimu podozrievaný kvôli množstvu pošty, ktorú dostával z cudziny.  
Český Teriér bol uznaný Medzinárodnou kynologickou federáciou v roku 1963 ako plemeno číslo 246, skupina 3, Teriéry. 
Vzhľad.
Toto plemeno má krátke nohy a stredne dlhé telo , podobne ako Škótsky či Sealyhamský teriér. Hlava je dlhá s výraznými fúzami a obočím. Telo je pevné, ale nie zavalité. Jemná vlnitá srsť sa vyskytuje v niekoľkých farebných variantoch, v modrošedej, šedej, bielej alebo kávovo hnedej farbe. Šteňatá sa väčšinou rodia čierne alebo tmavo šedé. Oči sú hnedé alebo žlté. Nos a pysky sú čiernej alebo vínovej farby, všetko sa odvíja od farby srsti psa. Má uši v tvare trojuholníka, ktoré visia blízko pri hlave. Hlava je dlhá, no nie príliš široká. 
Starostlivosť.
Srsť českých teriérov sa netrimuje , pre zachovanie výstavného vzhľadu je však potrebné ju pravidelne strihať. Strihá sa telo, časť hlavy a chvost. Na bruchu, hrudi a labkách sa necháva visieť dlhšia srsť, rovnako je tomu aj na hlave, kde fúzy a obočie dotvarovávajú masku. Dlhšiu srsť je nutné často česať, aby nedochádzalo ku splstnateniu. 
Zdravie.
Toto plemeno môže výnimočne postihnúť kŕč v dolných končatinách, ktorý je inak typický pre škótske teriéry.