Dušan Slobodník

PhDr. Dušan Slobodník, CSc. (* 11. apríl 1927, Pezinok – † 13. december 2001) bol slovenský spisovateľ, literárny vedec, prekladateľ a politik.
Životopis.
V máji 1944 vstúpil do Hlinkovej mládeže (ako dôvod uvádza záujem zúčastniť sa stolnotenisového turnaja organizovaného HM). 
Od 28. februára do 10. marca 1945 sa na základe povolávacieho rozkazu zúčastnil kurzu pre diverzantov vedeného nemeckou tajnou službou (Geheime Staatspolizei) v Sekuliach. Tesne pred maturitou (22. apríla 1945) bol zatknutý sovietskou vojenskou kontrarozviedkou SMERŠ. 19. mája 1945 ho sovietsky vojenský súd v Novom Meste na Moravě odsúdil podľa §58-6 na 15 rokov nútených prác. Z nich takmer 9 rokov strávil v niekoľkých sovietskych pracovných a nemocničných táboroch Gulagu. Po Stalinovej smrti bol na základe amnestie prepustený a v decembri 1953 vrátený na Slovensko. Maturoval až v roku 1954, v štúdiu pokračoval na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (odbor slovenčina-ruština). V roku 1958 bol počas Bacílkovskej previerkovej kampane kvôli svojej minulosti vylúčený zo štúdia. Listom požiadal Najvyšší súd ZSSR o rehabilitáciu a 1. októbra 1960 ho Vojenské kolégium NS ZSSR plne rehabilitovalo. Štúdiá dokončil na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity v Prahe. Svoje spomienky z väzenia uverejnil v knihe Paragraf: Polárny kruh.
Po roku 1989 sa výrazne politicky angažoval, najskôr ako literárny vedec a publicista, po rozdelení Literárnovedného ústavu Slovenskej akadémie vied (SAV) ako riaditeľ Ústavu svetovej literatúry SAV. Vo svojej publicistike podporoval politickú líniu Vladimíra Mečiara. Výraznou mierou sa zaslúžil o vznik samostatnej Slovenskej republiky. V júni 1992 sa Dušan Slobodník stal ministrom kultúry vo vláde Vladimíra Mečiara.
Spor s Feldekom.
V roku 1992 Dušan Slobodník žaloval spisovateľa Ľubomíra Feldeka za verš „esesák sa objal s eštebákom“ v básni "Dobrú noc, moja milá". Žiadal ospravedlnenie a úhradu nemajetkovej ujmy. Feldek bol najprv na Mestskom súde úspešný, ale v roku 1994 odvolací senát Najvyššieho súdu SR rozsudok prvostupňového súdu zrušil a zaviazal Ľ. Feldeka zaplatiť 250 tisíc Sk. Neskôr dovolací senát Najvyššieho súdu SR časť súdneho rozhodnutia týkajúcu sa básne a nemajetkovej ujmy zrušil, ale časť rozhodnutia o tom, že Ľ. Feldek sa má ospravedlniť, sa stala právoplatnou. Feldekov obhajca Ernest Valko podal sťažnosť na Európsky súd pre ľudské práva (ESĽP) do Štrasburgu a ten 12. júla 2001 uznal Feldekovu sťažnosť a v prípade Feldek proti Slovenskej republike (SR) mu prisúdil aj morálne odškodné 65 tisíc SKK. Dôvodom bolo, že nevyhnutnosť obmedzenia práv uvedených v článku 10 (sloboda Feldekovho prejavu v SR) nebola dostatočne preukázaná. 
Po vynesení rozsudku však Slobodník vydal vyhlásenie, že rozhodnutie ESĽP nijakým spôsobom neruší rozhodnutie dvoch senátov Najvyššieho súdu SR z roku 1994 a 1995, že tvrdenia pána Feldeka o mojej údajnej fašistickej minulosti, založené na mojom niekoľkomesačnom členstve v Hlinkovej mládeži a asi desaťdňovom nedobrovoľnom pobyte vo vojenskom kurze v Sekuliach v marci 1945 (keď som nemal ešte 18 rokov) sú podľa súdu "...hrubým osočovaním a znevažovaním občianskej cti osoby a života a neoprávneným zásahom do osobnosti... D. Slobodníka."