burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Hypergalaxia

Hypergalaxia je priestorovo ohraničená a gravitačne viazaná skupina galaxií, pozostávajúca z jadra (môže ním byť centrálne umiestená obria galaxia, dvojica obrích galaxií alebo kompaktná skupina galaxií) obklopeného väčším počtom trpasličích galaxií.
Pri štúdiu priestorového rozloženia galaxií sa potvrdilo, že všetky obrie galaxie alebo kompaktné skupiny galaxií sú obklopené trpasličími galaxiami a naopak, v centrách veľkých skupín trpasličích galaxií sa vždy nájde jedna alebo viac obrích galaxií. Hypergalaxie sa pokladajú za primárne miesto vzniku galaxií, kde galaxie vznikli v skupine.
Príkladom hypergalaxie je Miestna skupina galaxií, ktorá je dvojitou hypergalaxiou (jednou hypergalaxiou je podskupina Andromédy, druhou podskupina Galaxie). Názov hypergalaxia navrhla v roku 1974 skupina pracovníkov Estónskej akadémie vied pod vedením J. Einasta a A. D. Černina. Jestvovanie hypergalaxie nie je dosiaľ všeobecne uznané.
Koncentračný tábor Auschwitz

Neďaleko poľského mestečka Osvienčim (poľ. Oświęcim, nem. Auschwitz) sa v rokoch 1940 – 1945 nachádzal najväčší komplex nemeckých koncentračných a vyhladzovacích táborov. V nadväznosti na úsilie poľskej diplomacie stanovilo v roku 2007 UNESCO oficiálny medzinárodný názov tábora na "Auschwitz-Birkenau - nemecký nacistický koncentračný a vyhladzovací tábor (1940-1945)".
Hnusné

Hnusné je potok na Horehroní, na území okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Hrona s dĺžkou 9,5 km a je tokom III. rádu. 
Priebeh toku.
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Ďumbierske Tatry, na juhovýchodnom svahu Lomu (1 156,3 m n. m.), v nadmorskej výške okolo 1 055 m n. m. Tečie prevažne severojužným smerom, na hornom toku sa esovito stáča a vstupuje do Horehronského podolia, do podcelku Bystrianske podhorie a preteká rekreačnou oblasťou Krpáčovo. Na jeho území priberá zľava najprv Veľkú Riavku, potom prítok zo severného svahu Príslopu (890,6 m n. m.) a preteká Suchou dolinou. Zľava ďalej priberá prítok spod Hrádku (843 m n. m.) a na krátkom úseku tečie juhojuhovýchodným smerom. Následne napája tri malé vodné nádrže (Richtárovo, Hnusno 1, Tajch), pričom do hornej nádrže ústi v nadmorskej výške 537,3 m n. m. a zľava do nej vteká prítok z oblasti Richtárova, potom pokračuje juhujuhozápadným smerom. Preteká osadou Bruchačka, kde sprava priberá potok z obce Horná Lehota a tečie opäť na juh. Napokon sa stáča na juhozápad, preteká obcou Podbrezová, na území ktorej ústi v nadmorskej výške cca 460,5 m n. m. do Hrona.
Suchý potok (prítok Jasenského potoka)

Suchý potok je potok na Horehroní, v severozápadnej časti okresu Brezno. Je to pravostranný prítok Jasenského potoka, meria 5,9 km a je tokom IV. rádu. 
Pramení v Nízkych Tatrách, v podcelku Ďumbierske Tatry, na juhovýchodnom svahu Ráztockej hole (1 565,3 m n. m.), v nadmorskej výške okolo 1 315 m n. m. Tečie juhovýchodným smerom dolinou Tokáreň, zľava priberá prítok zo západného svahu Ráztockých poľán (1 335,8 m n. m.), sprava spod Ráztockej hole a opäť zľava z juhozápadného svahu Ráztockých poľán. Následne pokračuje Suchou dolinou, tu priberá ďalší ľavostranný prítok spod Ráztockých poľán, vytvára štyri prudké ohyby koryta a sprava priberá prítok spod Panského sedla. Ďalej tečie východným smerom, priberá pravostranný prítok spod Čierneho dielu (1 146,1 m n. m.), dva ľavostranné prítoky (najprv z Medveďovej, potom z oblasti Nad Suchou) a napokon ešte aj pravostranný prítok z lokality Na hrb. Na krátkom úseku tečie juhovýchodným smerom a na okraji Horehronského podolia (podcelok Lopejská kotlina) ústi severne od obce Jasenie, pri horárni Predsuchá, v nadmorskej výške okolo 537 m n. m. do Jasenského potoka.
Patrick Flueger

Patrick Flueger (*10. december 1983, Red Wing, Minnesota, USA) je americký herec a hudobník. Vyštudoval v rodnom meste Red Wing High School. Má dvoch mladších súrodencov.
Svoj prvý veľký úspech zaznamenal v rodinnom filme z roku 2001 "Denník princeznej". Hlavnú úlohu, o ktorú sa uchádzali okrem neho ešte štyria ďalší herci, nakoniec získal Robert Schwartzman. Patrick vo filme nakoniec obsadil úlohu Jeremiaha, zábavného a milujúceho majstra v trikoch s kartami, ktorý okúzlil najlepšiu priateľku hlavnej postavy.
Je obsadzovaný do malých úloh v televíznych seriáloch, ako napríklad "Právo a poriadok" či "4400" (4. séria).
Čelno

Čelno je potok na Horehroní, na území okresu Brezno. Je to ľavostranný prítok Hrona, meria 7,5 km a je tokom III. rádu. 
Priebeh toku.
Pramení vo Veporských vrchoch, v podcelku Čierťaž, na juhozápadnom svahu Veľkého Čelna (1 171,5 m n. m.), v nadmorskej výške cca 1 110 m n. m. Na hornom toku tečie severovýchodným smerom, priberá dva pravostranné prítoky spod Veľkého Čelna, ľavostranný z východného svahu Čierťaže (1 204,3 m n. m.) a ďalšie dva ľavostranné prítoky spod kóty 1 140,8 m. Následne vytvára kaskádovité Predajnianske vodopády a tečie dolinou Predajnianske Čelno. Ďalej pokračuje na sever a na dolnom toku, pri horárni Pred Čelnom, priberá svoj najvýznamnejší prítok sprava, 5,5 km dlhý potok z doliny Lopejské Čelno. Napokon preteká Horehronským podolím, podcelkom Lopejská kotlina, tečie cez Lopej a priamo v obci ústi v nadmorskej výške 439,7 m n. m. do Hrona.
Anderlová

Anderlová je potok na Horehroní, na území okresu Brezno. Je to ľavostranný prítok Osrblianky, meria 3,5 km a je tokom V. rádu. 
Prameň.
Preteká Veporskými vrchmi, podcelkom Čierťaž, pramení v oblasti Mojžišovho vrchu, na severnom svahu Jeleňovej (1 174,0 m n. m.), v nadmorskej výške cca 950 m n. m.
Opis toku.
Od prameňa tečie najprv na krátkom úseku na sever, následne na severovýchod, zľava priberá prítok (703,8 m n. m.) spod Mojžišovho vrchu (1 024,6 m n. m.), z tej istej strany krátky prítok vznikajúci severozápadne od kóty 957 m a sprava priberá prítok zo severozápadného svahu Suchej (1 041,3 m n. m.). Potom tečie prechodne východným smerom popri horárni Anderlová a zľava priberá Mrkvice. Napokon sa stáča na severovýchod a preteká intravilánom obce Osrblie, na území ktorej ústi v nadmorskej výške približne 585 m n. m. do Osrblianky.
Severná polárna sekvencia

Severná polárna sekvencia alebo North Polar Sequence alebo NPS sú vybrané hviezdy v okolí severného pólu do 20. hviezdnej veľkosti, pri ktorých boli veľmi presne zmerané vizuálne a fotografické hviezdne veľkosti.
Severná polárna sekvencia slúžila ako porovnávacia škála pri určovaní hviezdnych veľkostí ostatných hviezd. V súčasnosti sa už nepoužíva. Vo fotoelektrickej fotometrii ju nahrádzajú veľmi presne určené hviezdne veľkosti U, B a V (farebný systém) mnohých hviezd z rôznych oblastí oblohy.
Farebný index

Farebný index alebo Color Index, skratka CI je veličina pôvodne zavedená ako rozdiel medzi fotografickou a vizuálnou hviezdnou veľkosťou.
Všeobecne rozdiel medzi hviezdnymi veľkosťami v dvoch rôznych spektrálnych oblastiach, a to medzi hviezdnou veľkosťou v oblasti kratších vĺn a hviezdnou veľkosťou v oblasti dlhších vĺn dĺžky. V systéme UBV (farebný systém) je definovaný farebný index (index U - B, index B - V) pri hviezde spektrálneho typu A0 takto: B - V = U - B = 0; pri teplejších hviezdach je záporný, pri chladnejších kladný.
Farebný systém

Farebný systém alebo fotometrický systém je systém dvoch alebo viacerých hviezdnych veľkostí meraných v rozličných spektrálnych oblastiach, zodpovedajúcich rôznym farbám.
Podľa spôsobu merania sa rozoznáva vizuálny, fotografický a fotoelektrický farebný systém (fotometria). Vhodné spektrálne oblasti sa vyčleňujú širokopásmovými, strednopásmovými alebo úzkopásmovými filtrami. Širokopásmový filter prepúšťa zo spektra úsek niekoľko desať nanometrov, strednopásmový niekoľko nanometrov, úzkopásmový zlomky nanometra. 
Obyčajne sa používa trojfarebný systém, nazývaný aj UBV systém alebo Johnsonov-Morganov systém. Efektívne vlnové dĺžky širokopásmových filtrov použitých v UB V systéme sú 360 nm (U = ultrafialová), 420 nm (B = blue = modrá) a 540 nm (V = vizuálna). Farebný systém UBV je zavedený tak, že pri farebných indexoch hviezd spektrálneho typu A0 platí:
V Strömgrenovom štvorfarebnom uvby systéme sú efektívne vlnové dĺžky filtrov 350 nm (u = ultrafialová), 410 nm (v - violet = fialová), 470 nm (b - blue = modrá) a 550 nm (y - yellow = žltá).
V šesťfarebnom systéme, ktorý zaviedol J. Stebbins, A. E. Whitford a G. E. Kron, sú efektívne vlnové dĺžky filtrov 355 nm (U = ultrafialová), 420 nm (V = fialová), 490 nm (B = modrá), 570 nm (G - green = zelená), 720 nm (R - red = červená), 1 030 nm (J = infračervená).
Infračervený fotometrický systém má tieto efektívne vlnové dĺžky filtrov: 0,7 Nm (R), 0,9 µm (I),1,25 µm (J), 2,2 µm (K), 3,6 µm (L), 5 µm (M), 10,8 µm (N) a 20 µm (Q). Farebný systém sa používa ako náhrada spektrálnej klasifikácie slabých hviezd. Rozdiel prevrátených hodnôt efektívnych vlnových dĺžok farebného systému sa nazýva dĺžka farebného systému.
Česká abeceda

Česká abeceda alebo české písmo je súbor všetkých písmen, ktoré sa používajú v grafickej sústave češtiny. 
Je to modifikovaná latinka (upravená použitím diakritických znamienok ˇ, ´, ’, °).
Zoznam.
Veľké písmená.
A, Á, B, C, Č, D, Ď, E, É, Ě, F, G, H, Ch, I, Í, J, K, L, M, N, Ň, O, Ó, P, Q, R, Ř, S, Š, T, Ť, U, Ú, Ů, V, W, X, Y, Ý, Z, Ž
Malé písmená.
a, á, b, c, č, d, ď, e, é, ě, f, g, h, ch, i, í, j, k, l, m, n, ň, o, ó, p, q, r, ř, s, š, t, ť, u, ú, ů, v, w, x, y, ý, z, ž
Fly-by

Fly-by je v kozmonautike prelet kozmickej sondy popri niektorej planéte alebo inom telese. Technikou fly-by sa upravuje dráha sondy gravitačným pôsobením príslušnej planéty. Tak bol usmernený Mariner 10 od Venuše k Merkúru a sondy Pioneer 10 a Pioneer 11 od Jupitera k Saturnu a Uránu.
Podsuchá

 
Podsuchá je jednou z osád mesta Ružomberok a tvorí jeho južnú hranicu. Nachádza sa 10 km na juh od Ružomberka na rieke Revúca, na hlavnom cestnom ťahu Budapešť-Krakov. 
Zástavba domov je situovaná na ľavom brehu Revúcej. Väčšina trvale obývaných domov je sústredená pri hlavnej ceste a stúpa do časti Vyšné Matejkovo, z ktorého vedie asfaltová cesta na Smrekovicu. V blízkom okolí obce sa nachádza mnoho rekreačných chát a zariadení. V okolí časti Nižné Matejkovo sa nachádzajú stopy po baníckej činnosti v podobe starých štôlní na striebro. Na ľavom brehu Revúcej sa nachádzajú nivy, ktoré patria medzi obľúbené miesta pre stanovanie. Neďaleko nív sa nachádza Brankovský vodopád.
Turistika.
Podsuchá je vhodným východiskovým bodom pre výstupy do Veľkej Fatry a Nizkych Tatier:
Pripiať (mesto)

Pripiať (; ) je opustené mesto, tzv. „mesto duchov“ na severe Ukrajiny (Kyjevská oblasť), blízko hraníc s Bieloruskom. Nachádza sa len niekoľko kilometrov od jadrovej elektrárne Černobyľ. 
Mesto bolo budované od leta 1970 ako sídlo pre približne 50 000 obyvateľov a zamestnancov, ktorí pracovali v jadrovej elektrárni Černobyľ.
Jadrová havária.
Po havárii v jadrovej elektrárni Černobyľ, ktorá sa odohrala 26. apríla 1986 o 1:23:58 ráno miestneho času (UTC+3), sa ako keby zastavil čas. Veľká havária sa udiala v štvrtom reaktore černobyľskej elektrárne (známom ako Černobyľ-4). Došlo ku katastrofálnej parnej explózii, ktorá vyústila v požiar, sériu ďalších explózií a roztaveniu jadra reaktora. Ľudia, ktorí žili v meste Pripiať ani netušili, že len pár kilometrov od nich sa stala najväčšia jadrová katastrofa v dejinách ľudstva. Na druhý deň sa ešte o ničom nevedelo, prvé novinky sa dostávali pomaličky na povrch a ZSSR vláda ihneď nariadila okamžitú evakuáciu a 27. apríla 1986 v popoludňajších hodinách začala evakuácia celého mesta, ľudia si pobrali len tie najdôležitejšie veci, pretože mysleli, že sa domov ešte vrátia. Evakuácia trvala skoro 2 dni. Bol vypnutý plyn, voda, diaľkové vykurovanie a elektrina. Mestom začali prechádzať špeciálne milicionárske (vojenské) jednotky a dohliadali, ako odchádzajú kolóny autobusov a nákladných áut. Evakuácia mala byť pôvodne len na tri dni, vláda ZSSR však obyvateľom mesta klamala a vedela, že to je navždy. Pôvodne to bolo „mesto mladých“ - hlavne pracovníkov jadrovej elektrárne Černobyľ, vekový priemer obyvateľov bol menej ako 30 rokov.
Pár dní po tragédii, sovietske úrady poverili určitých ľudí zmeraním výšky rádioaktivity v meste aj blízko elektrárne. Prístroje ukazovali extrémne vysoké čísla, dokonca niekedy sa rádioaktivita nedala ani namerať, pretože pre takú vysokú rádioaktivitu prístroje neboli stavané. 
Mnoho obyvateľov mesta zomrelo na choroby z ožiarenia, zvyšok sa presťahoval, najmä do Kyjeva a Slavutiča - nového mesta vybudovaného po Černobyľskej havárií, asi 50 km od Pripiati na východ.
Keď mesto „zomrelo“, malo necelých 16 rokov (stavať sa začalo v lete 1970).
Súčasnosť.
Dnes je Pripiať „mesto duchov“: mŕtva, neobývaná zóna, z domov a občianskej vybavenosti sú ruiny. Zóna je dnes chránená vojakmi, pretože po havárii sa tam začalo rabovať, aby zabránili rabovaniu, celú zónu zabezpečili. V dnešnej dobe je to chránená oblasť. Všetky dvere sú otvorené, aby sa znížilo riziko pre návštevníkov. Mesto je stále zamorené, predovšetkým céziom. Bude musieť uplynúť najmenej 150 rokov od havárie, pokiaľ rádioaktivita klesne na úroveň, ktorá neškodí. Dnes je možné sa na niektorých miestach zdržiavať určitý čas, záleží od zamorenia. Ak zamorenie ustúpi, potom bude možné napríklad zvyšky mesta zbúrať a postaviť mesto nové. V posledných rokoch silnejú snahy o vybudovanie skanzenu z tohoto mesta - ako večná výstraha pred ľudskou nezodpovednosťou a neúctou k prírodným zákonom.
Aj po vyše 35 rokoch od tejto veľkej tragédie ešte stále v tomto meste nájdete všetko presne tak, ako to bolo pred ňou.
The Number of the Beast

The Number of the Beast je tretí štúdiový album britskej heavy metalovej skupiny Iron Maiden. Autorom obalu singlov a obalu albumu samotného je výtvarník Derek Riggs. Album sa hodnotí ako jeden z najlepších v tvorbe skupiny.
O albume.
Po obrovskom úspechu albumu "Killers" a turné v roku 1981 bol z kapely vyhodený spevák Paul Di'Anno, kvôli jeho čoraz narastujúcimi problémami s alkoholom a drogami. "The Number of the Beast" je teda debutovým albumom Brucea Dickinsona (ktorý odišiel zo skupiny Samson) s Iron Maiden. 
Album dosiahol #1 v UK rebríčkoch, hit „Run to the Hills“ sa umiestnil na #7 a titulná skladba „The Number of the Beast“ na #18.
Album bol zároveň kritizovaný za jeho temné texty (hlavne v titulnej skladbe) a za obal. No heavy metalovými fanúšikmi je oslavovaný ako majstrovské dielo klasického metalu. 
Rob Halford z Judas Priest spomína: "„Po Novej vlne britského heavy metalu táto náhravka skutočne dokázala, že sa Iron Maiden stanú celosvetovou silou."" 
Single.
Vydané: 26. apríl 1982
Vydané: 12. február 1982
Naj.
Pri príležitosti diamantového výročia nástupu na trón Alžbety II. usporiadala spoločnosť HMV anketu, zameranú na hudobné albumy a filmy natočené počas jej panovania. Album "The Number of the Beast" sa stal najlepším britským albumom posledných šesťdesiatych rokov.
Pripiať

Pripiať (ukr. При́п'ять – Prypiať, rus. При́пять – Pripiať, blr. Прыпяць – Prypiac) môže byť:
Memory leak

Memory leak (čítaj "memorylik") je druh chyby v programovaní v jazykoch bez automatickej správy pamäte, pri ktorej dochádza k čiastočnému, prípadne úplnému spotrebovaniu voľnej pamäte bez toho, aby ju nejaký program mohol využiť. Vznikne, keď program alokuje blok pamäte a nedealokuje ho potom ako ho už nepotrebuje. Dôvodom býva chyba programátora, kedy zabudol alokovanú pamäť dealokovať alebo pri jej alokovaní neuložil referenciu na ňu. Riešením je použitie automatickej správy pamäte – garbage collectora alebo špeciálnych knižníc, ktoré pomáhajú ladiť kód.
Po prepisovačovi druhý najnepríjemnejší bug, pretože sa obťažne hľadá, najmä pri COM (alebo ActiveX) aplikáciách.
Príklad na vznik memory leak.
Tento príklad, napísaný v pseudokóde je spracovaný podľa anglickej stránky o memory leak.
Znázorňuje postup, ktorým môže v pamäti vzniknúť alokované miesto, ktoré sa ďalej nevyužije, teda memory leak.
Uvedený príklad je časťou programu na ovládanie výťahov. Táto časť programu sa spúšťa vždy, keď vo výťahu niekto stlačí tlačidlo s číslom poschodia. Blok (časť) programu:
Uvedený podprogram obsahuje časť, ktorá spôsobuje vznik memory leak.
Bežný algoritmus pohybu výťahu po poschodiach, vzhľadom na príklad, ktorý je uvedený vyššie, prebieha takto (tento postup memory leak nespôsobí):
Toto je bežný algoritmus práce programu, keď všetko prebehne správne. V tomto prípade memory leak nevzniká. Problém s pamäťou však môže vzniknúť v takomto (menej bežnom) prípade, keď po vstupe do výťahu človek stlačí tlačidlo poschodia, na ktorom sa výťah nachádza:
Ako vidieť v druhom prípade sa pamäť neuvoľnila (nedealokovala). Reálne tento prípad nenastáva často, no napriek tomu, vždy, keď sa to stane, časť pamäte sa obsadí a už sa nikdy neuvoľní. V konečnom dôsledku to môže spôsobiť nefunkčnosť výťahu, keď nebude dostatok pamäte napríklad na zapamätanie si poschodia, alebo na otvorenie dverí. V taktomto prípade už môže pomôcť iba resetovanie programu (jeho ukončenie a znovuspustenie). Aj keď je toto len modelová situácia, rovnako v bežnom, reálnom, programe môže takýto prípad, keď sa pamäť neuvoľní, nastať veľmi zriedkavo, ale aj takéto, menej časté, alokácie pamäte môžu spôsobiť značné problémy, najmä, ak sa pracuje s veľkými blokmi dát.
Výrazné problémy môžu vzniknúť ak je takéto alokovanie volané v cykle.
Environmentálna ekológia

Rodiaci sa smer environmentálna ekológia rozvíja ekologické princípy, ktoré sa opierajú o základy ekológie pre potreby environmentalistiky. Tak, ako je pestrá a rôznorodá problematika environmentalistiky po stránke vecnej, tak musí byť jednotný jej ekologický princíp interakcie človek a prostredie (RUŽIČKA, 1996). 
Cieľom environmentálnej ekológie je rozvíjať ekologické princípy pre potreby environmentalistiky. Predmetom environmentálnej ekológie podľa RUŽIČKU (2001) je na jednej strane poznanie ekologických procesov, javov a zákonitostí našej planéty. Na strane druhej sú to disturbačné javy a procesy prírodného pôvodu a dopady existencie ľudskej spoločnosti na živú a neživú zložku geobiosféry.
Environmentálna ekológia si môže klásť za úlohu spájať poznatky o ekologických princípoch a zákonitostiach našej planéty, ktoré podmieňujú život a jeho rozvoj s poznatkami zo sféry ľudskej spoločnosti, sociálnymi a ekonomickými zákonitosťami, ktoré podmieňujú činnosti človeka a ich dopady na prostredie. Snaha o vyvážený pomer medzi podmienkami, hospodárskym využívaním a nárokmi na prírodu a jej zdroje, dáva predpoklady na jej racionálne využívanie a zabezpečenie životného prostredia, optimálneho pre rozvoj človeka a spoločnosti (RUŽIČKA, 2002).
Didaktika environmentálnej ekológie

Didaktika environmentálnej ekológie skúma proces a problematiku vyučovania ekológie, environmentalistiky a environmentálnej výchovy na všetkých hierarchických úrovniach vzdelávania. Skúma obsah a rozsah učiva, jeho primeranosť veku žiakov, vhodnosť a možnosti implementácie environmentálnej výchovy do vyučovacieho procesu jednotlivých predmetov. Študuje a zisťuje zvláštnosti vyučovania, overuje správnosť uplatňovania didaktických zásad a metód vyučovania, stanovuje zásady, poučky a pod.
Poslaním didaktiky environmentálnej ekológie je poskytovať také vyučovacie prostriedky (metódy, formy, pomôcky a pod.), ktoré prispievajú k rozvíjaniu ekologickej gramotnosti, ktorá sa prejavuje každodenným správaním, nesebeckými postojmi, systémovým myslením, úctou k prírode a ohľaduplnosťou voči ďalším generáciám.
Úlohy didaktiky environmentálnej ekológie.
Úlohou didaktiky environmentálnej ekológie je, aby si študent v oblasti postojov a hodnôt: 
V oblasti vedomostí, zručností a schopností by študent mal:
Environmentálna výchova

Environmentálna výchova je výchova k ohľaduplnosti k životnému prostrediu a jeho rôznorodosti, k svojmu okoliu, iným tvorom a k sebe samému.
Karacadağ

Karacadağ môže byť:
Kars

Kars môže byť:
Manchesterský kód

Manchesterský kód je spôsob dátovej komunikácie (linkový kód) pre fyzickú vrstvu modelu OSI, ktorý určuje ako presne budú reprezentované bity 0 a 1 pri prenose signálu cez médium (ktorým je vo väčšine prípadov medený kábel). Rozdielne stavy (0 alebo 1) sú vždy reprezentované minimálne jedným prechodom stavu (resp. zmenou napätia z jednej úrovne na inú). Manchesterský kód je považovaný za kód s vlastným vnútorným časovaním (tzv. self-clocking), pretože pri jeho vysielaní je každý bit poslaný vo vopred stanovenú časovú periódu, a teda nie je potreba vysielať pomocný časovací signál.
Podľa toho, ktorú úroveň signálu práve kóduje, tak podľa toho priraďuje prvú hodnotu úrovne signálu. Teda, ak je prvá hodnota, ktorú chceme kódovať log. 1, tak kód Manchester ju zakóduje hodnotami 1 a 0.
Nukleárna platňa

Nukleárna platňa alebo nukleárna emulzia je fotografická platňa so silnou vrstvou emulzie (s vysokou koncentráciou chloridu strieborného), určená na štúdium kozmického žiarenia.
Nabitá častica prechádzajúca emulziou tvorí pozdĺž svojej dráhy ióny chloridu strieborného, ktoré sa po vyvolaní prejavia ako tmavé zrniečka. Stopa častice sa zobrazí ako reťaz týchto stemnení. Výhodou nukleárnej platne je časovo neobmedzená citlivosť, nevýhodou zdĺhavé spracúvanie nameraných výsledkov. V súčasnosti sa vyrábajú nukleárne platne citlivé na všetky druhy častíc a širokú škálu energií. Ich spracúvaním možno získať stopu častice, mernú ionizáciu, dolet a energiu, elektrický náboj a hmotnosť. Nukleárne platne sa vynášajú do vysokých polôh, kde je kozmické žiarenie intenzívnejšie.
Siderická obežná doba

Siderická obežná doba je čas, ktorý uplynie medzi dvoma po sebe nasledujúcimi návratmi telesa (Mesiac, planéta atď.) do tej istej relatívnej polohy vzhľadom na tú istú hviezdu.
Synodická obežná doba

Synodická obežná doba je čas, ktorý uplynie medzi dvoma po sebe nasledujúcimi opozíciami alebo dolnými kul­mináciami telesa (Mesiac, planéta) vzhľadom na Zem, t. j. čas medzi dvoma návratmi telesa do tej istej relatívnej polohy vzhľadom na Zem.
Opozícia (astronómia)

Opozícia je vzájomná poloha dvoch telies (obyčajne planéty a Slnka) vzhľadom na Zem, pri ktorej sa ekliptikálna dĺžka telies odlišuje o 180° (aspekt). Opakom opozície je konjunkcia.
Keďže Slnko, Mesiac a planéty sú v blízkosti ekliptiky, pri opozícii sa premietajú na opačnú stranu nebeskej sféry. Pri opozícii sú najlepšie podmienky na pozorovanie. Planéta sa vtedy nachádza v blízkosti najbližšieho bodu svojej obežnej dráhy k Zemi, takže má na oblohe relatívne najväčší uhlový rozmer. Navyše jej pozorovanie neruší Slnko. Vychádza totiž, keď Slnko zapadá, kulminuje o pravej polnoci (v zimnom čase okolo 24:00, v letom čase okolo 1:00) a zapadá ráno.
Keď je Mesiac v opozícii so Slnkom, nastáva spln.
Opozícia

Opozícia môže byť:
Disperzia (elektromagnetické žiarenie)

Disperzia je rozklad/rozdelenie zloženého elektromagnetického žiarenia (napr. svetla) na jeho monochromatické zložky (v prípade svetla na jednotlivé farebné zložky) a/alebo schopnosť prostredia (optickej sústavy) toto rozdelenie spôsobiť a/alebo veličina charakterizujúca toto rozdelenie.
Jednou z veličín charakterizujúcich toto rozdelenie (nazývanou disperzia) je miera vyjadrujúca, koľko nanometrov v spektre pripadá na dĺžku 1 mm. Pre spektroskopiu je dôležité, aby vzniknuté spektrum bolo čo najširšie alebo disperzia čo najväčšia. Veľká disperzia sa dosiahne napríklad vhodným hranolom z flintového skla. Disperzia vzrastá i so stúpajúcim rádom spektra.
Disperzia svetla.
Vzniká lomom svetla, na rozhraní dvoch prostredí. Napríklad biele svetlo sa pri prechode hranolom alebo mriežkou rozloží na spektrum, v ktorom možno odlíšiť jednotlivé farby od červenej po fialovú.
Pre fázovú rýchlosť každého vlnenia, teda aj svetelného, platí vzťah:formula_1 
formula_2 je vlnová dĺžka, f frekvencia svetla.
Frekvencia f vlnenia je daná zdrojom a nezávisí od prostredia, ktorým sa svetlo šíri. Svetlo s rôznymi frekvenciami spôsobuje v oku subjektívny dojem rozličných farieb.
Pri meraní rýchlosti svetla v rôznych prostrediach sa zistilo, že rýchlosť šírenia v danom prostredí závisí od frekvencie svetla teda v = F(f). Tento fyzikálny jav sa volá disperzia svetla.Pretože index lomu je definovaný vzťahom n = c / v, v dôsledku disperzie svetla aj index lomu daného optického prostredia závisí od frekvencie. Pri prechode bieleho svetla zo vzduchu do skla, lomené svetlo nie je biele, jeho okraje sú sfarbené na červeno a fialovo. Hovoríme, že biele svetlo sa pri lome rozložilo na farebné zložky. Najviac sa láme fialové svetlo, najmenej červené. Alfa je rovnaká, beta musí byť rôzny. nč &lt; nf.Pozorovaný jav bude výraznejší, keď biele svetlo necháme dopadať na optický hranol - vzniká sústava farebných pruhov, čo nazývame spektrum. V spektre za sebou nasledujú červená oranžová žltá zelená modrá indigová fialová. Biele svetlo je zmesou jednoduchých spektrálnych svetiel, teda zmesou vlnení s rozličnými frekvenciami.Svetlo s jednou frekvenciou nazývame monofrekvenčné. Vzhľadom na to, že frekvencia svetla sa prechodom rôznymi prostrediami nemení, platí : :formula_3 
Vlnová dĺžka v istom optickom prostredí s indexom lomu n je n-krát menšia ako vlnová dĺžka vo vákuu. n = n(f).
Zložená štruktúra bieleho svetla objasňuje aj farby predmetov. Keď predmet odráža všetky zložky naň dopadajúceho bieleho svetla, javí sa biely. Tráva a listy stromov sú zelené, lebo zo zložiek bieleho svetla pohlcujú istú frekvenciu a zvyšné, odrazené zložky svetla vytvárajú spoločne tzv. doplnkovú farbu, v tomto prípade zelenú. Doplnkové farby majú teda charakter farieb na negatíve farebnej fotografie a sú vysvetlením, prečo sa farebné svetlá napr. na televíznej obrazovke (RGB - Red, Green, Blue) miešajú inak (aditívne), než farby na podklade, napr. pri tlači (CMYK - Cyan, Magenta, Yellow, blacK, subtraktívne miešanie). Keď sa na trávu pozeráme cez červené sklo (prepúšťa najmä červené svetlo), budeme ju vidieť takmer čiernu.
Dokonalý kozmologický princíp

Dokonalý kozmologický princíp alebo absolútny kozmologický princíp je hypotéza, podľa ktorej platí kozmologický princíp bez obmedzenia v ľubovoľnom čase.
Podľa dokonalého kozmologického princípu vesmír vyzerá vo veľkých meradlách rovnako z každého miesta, každým smerom a v každom čase. Na dokonalom kozmologickom princípe sú založené stacionárne modely vesmíru. Sformuloval ho v roku 1948 H. Bondi a T. Gold.
Kozmologický princíp

Kozmologický princíp, kozmologický postulát alebo svetový postulát je hypotéza, podľa ktorej vesmír je priestorovo homogénny a izotropný, t. j. v dostatočne veľkých meradlách vyzerá rovnako z každého miesta a každým smerom; znamená to, že vo vesmíre nie je privilegovaný smer ani privilegované miesto.
Pozorovania dokazujú, že kozmologický princíp môže platiť až na úrovni objemových jednotiek s rozmermi minimálne 1025 m. V dokonalom kozmologickom princípe vyzerá vesmír vo veľkých meradlách rovnako z každého miesta, každým smerom a v každom časovom momente.
Kozmologické paradoxy

Kozmologické paradoxy sú rozpory medzi výsledkami pozorovaní a teoretickými závermi hypotézy nekonečného vesmíru s euklidovským priestorom a s rovnomerným rozložením objektov (fotometrický paradox, gravitačný paradox).
Na odstránenie kozmologických paradoxov sformuloval C. Charlier hypotézu hierarchicky usporiadaného vesmíru (Charlierov vesmír). V moderných kozmologických modeloch vesmíru kozmologické paradoxy nejestvujú
Kozmologický parameter

Kozmologické parametre alebo parametre vývoja vesmíru sú veličiny charakterizujúce priebeh rozpínania pozorovanej časti vesmíru (vývoj vesmíru), ako aj jednotlivé modely vesmíru (kozmológia).
Hlavné kozmologické parametre sú Hubblova konštanta H a deceleračný parameter q; ďalšie: parameter hustoty ρ, ktorý reprezentuje deceleráciu expanzie vplyvom gravitačnej sily; parameter kozmologickej sily L (q = ρ - L); parameter energie K = 3 ρ - q - 1.
Najväčšia kružnica

Najväčšia kružnica alebo hlavná kružnica je každá kružnica na guli (nebeskej sfére), ktorej stred je totožný so stredom gule (sféry).
Na zemeguli tvorí najväčšiu kružnicu rovník, nie rovnobežky. Významné najväčšie kružnice na nebeskej sfére sú horizont, svetový rovník, ekliptika, deklinačné kružnice, vertikály a pod.
Nákladná kozmická loď

Nákladná kozmická loď je kozmický dopravný prostriedok na dopravu materiálu a zásob pre orbitálne stanice alebo laboratóriá. Typickou nákladnou kozmickou loďou je Progress.
Rádiový spektroskop

Rádiový spektroskop je rádioteleskop pracujúci na viacerých frekvenciách, schopný rozlíšiť intenzitu rádio­vého žiarenia kozmických objektov na viacerých vlnových dĺžkach.
Malá Zolná

Malá Zolná je potok na hornom Pohroní, na území okresu Banská Bystrica. Je to ľavostranný prítok Zolnej, meria 7,4 km a je tokom V. rádu. 
Pramení na Poľane, v podcelku Detvianske predhorie, na severnom svahu Žiarca (1 099,7 m n. m.), v nadmorskej výške cca 1 090 m n. m. Od prameňa tečie najprv na severozápad cez Ľaukovu dolinu, postupne sa stáča na západ, pričom sa koryto výrazne vlní. Oblúkom sa potom stáča opäť na severozápad, sprava priberá prítok spod Rígľa (807,2 m n. m.) a pokračuje na západ cez Ponickú vrchovinu. Napokon sa stáča mierne na západoseverozápad, preteká Ponickou Hutou, na území ktorej ústi v nadmorskej výške približne 485 m n. m. do Zolnej.
Zolnica

Zolnica je potok na hornom Pohroní, na území okresu Banská Bystrica. Je to ľavostranný prítok Zolnej, meria 7,6 km a je tokom V. rádu. 
Pramení na Poľane, v podcelku Detvianske predhorie, na severnom svahu Kruhov (893,1 m n. m.), v nadmorskej výške cca 865 m n. m. Na hornom toku tečie západoseverozápadným smerom cez Pavlovu dolinu, sprava priberá krátky prítok z oblasti Kosmína a stáča sa viac na západ. Vstupuje do Zvolenskej kotliny, do podcelku Ponická vrchovina, z ľavej strany priberá potok pretekajúci obcou Hrochoť, prudko sa ohýba na sever a vzápätí oblúkom znovu na západ. Na okraji obce Dúbravica ústi v nadmorskej výške okolo 425 m n. m. do Zolnej.
Poľana

Poľana môže byť:
Vladárka

Vladárka je potok na hornom Pohroní, na území okresu Banská Bystrica. Je to pravostranný prítok Zolnej, má dĺžku 7,4 km a je tokom V. rádu. 
Preteká Zvolenskou kotlinou, kde aj pramení v podcelku Bystrická vrchovina, na juhovýchodnom svahu Stráže (697,4 m n. m.), v nadmorskej výške približne 570 m n. m., severne od obce Poniky. Od prameňa tečie severojužným smerom cez Ponickú Lehôtku, následne juhozápadným smerom cez Poniky, sprava priberá prítok spod kóty 601,1 m, stáča sa na juh a na okraji spomenutej obce priberá ľavostranný prítok z oblasti Maďarovho dielca. Ďalej sa stáča na západ, sprava priberá prítok vytekajúci z Oraveckého prameňa, opätovne sa stáča na juhojuhozápad a preteká obcou Oravce. Severne od susednej obce Čačín ústi v nadmorskej výške cca 407 m n. m. do Zolnej.
Jasenica (prítok Lukavice)

Jasenica je potok na Hornom Pohroní, na území okresu Banská Bystrica, na dolnom toku (cca 1,2 km) tvorí hranicu s okresom Zvolen. Je to pravostranný prítok Lukavice, meria 4,5 km a je tokom IV. rádu. 
Prameň.
Preteká Zvolenskou kotlinou, kde pramení v podcelku Bystrická vrchovina, na severovýchodnom svahu Ostrého vrchu (573,6 m n. m.), v nadmorskej výške okolo 490 m n. m. 
Opis toku.
Na krátkom úseku tečie najprv juhovýchodným smerom, následne pokračuje severojužným smerom a sprava priberá krátky prítok z juhovýchodného svahu Vysokého vrchu (543,1 m n. m.). Napokon sa stáča opäť na juhovýchod a severoseverovýchodne od obce Lukavica sa v nadmorskej výške okolo 357 m n. m. vlieva do Lukavice.
Myjava

Myjava môže byť:
Skalica

Skalica môže byť:
Rád spektra

Rád spektra je poradie obrazov spektra toho istého zdroja na mriežke. Viacnásobné obrazy spektra vznikajú ohybom svetla na mriežke. Časť svetla, ktorá prechádza nerušene a nerozkladá sa, tvorí nultý rád spektra. Zvyšok utvárajú spektrá súmerne rozložené okolo nultého rádu. Najbližšie a súčasne najjasnejšie je úzke spektrum prvého rádu. Susedné spektrum druhého rádu je vychýlenejšie a o dvojnásobok širšie, spektrum tretieho rádu má trojnásobnú šírku a je ešte viac odchýlené atď. So stúpajúcim rádom spektra vzrastá disperzia, ale klesá jeho intenzita. Kratšie vlnové dĺžky sú bližšie k nultému rádu, preto spektrá pozorované naľavo od nultého rádu vidíme zoradené od červenej po modrú a napravo od nultého rádu od modrej po červenú.
Skalica (prítok Želobudzského potoka)

Skalica je potok na Hornom Pohroní, v severovýchodnej časti okresu Zvolen. Je to ľavostranný prítok Želobudzského potoka, meria 5,9 km a je tokom VI. rádu. 
Prameň.
Pramení na Poľane, v oblasti Hrbatej lúčky, pod kótou 1 027,4 m n. m., v nadmorskej výške okolo 790 m n. m. 
Opis toku.
Tečie juhozápadným smerom cez Detvianske predhorie, preteká osadou Skalica, zľava priberá prítok z Macákovej doliny a na dolnom toku vstupuje do Zvolenskej kotliny, do podcelku Slatinská kotlina. Tu sa rozvetvuje na dve ramená, kratšie pravostranné tečie na západ a ústi do Želobudzského potoka v nadmorskej výške cca 460,5 m n. m., kým hlavné koryto pokračuje na juh a do Želobudzského potoka ústi v nadmorskej výške okolo 441 m n. m. severovýchodne od obce Očová.
Raketový efekt

Raketový efekt je paradox pohybu umelého kozmického telesa vyvolaný zapnutím raketového motora v smere (alebo proti smeru) dráhy, čím sa okamžitá rýchlosť telesa zvýši (resp. zníži), teleso prejde na dráhu s väčšou (resp. s menšou) polosou a jeho obežná rýchlosť sa zníži (resp. zvýši). Brzdením na dráhe (napríklad aj odporom prostre­dia) sa vlastne rýchlosť družice na obežnej dráhe zväčšuje.
Želobudzský potok

Želobudzský potok je potok na Hornom Pohroní, na území okresov Zvolen a Detva. Je to pravostranný prítok Hradnej, meria 6,4 km a je tokom V. rádu. 
Prameň.
Pramení juhovýchodne od obce Hrochoť v pohorí Poľana, jej podcelku Detvianske predhorie, na západnom svahu vrchu Želobudzská skalka () v nadmorskej výške 
Opis toku.
Na hornom toku tečie juhojuhozápadným smerom, vstupuje do Zvolenskej kotliny, do podcelku Slatinská kotlina, na krátkom úseku tečie na juh a severovýchodne od obce Očová priberá najprv pravé rameno a po cca 600 m aj ľavé rameno ľavostrannej Skalice. Ďalej pokračuje juhojuhovýchodným smerom, koryto sa výraznejšie vlní, preteká okrajom osady Želobudza a pokračuje k ústiu severojužným smerom. Tečie ešte okolo osady Hradná, v blízkosti ktorej ústi v nadmorskej výške 382 m n. m. do Hradnej.
Pôvod názvu.
Hydronymum "Želobudzský potok" na území obcí Očová a Dúbravy má pôvod v názve časti obce "Želobudza" v priestore obce Dúbravy. Z toponyma "Želobudza" rozšírením o formant "-ský" a kombináciou so všeobecným podstatným menom potok s významom "menší prirodzený vodný tok" bolo utvorené dvojslovné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou zložený z prídavného mena a z podstatného mena) "Želobudzský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Motivantom pomenovania potoka bola príslušnosť vodného toku do priestoru časti obce "Želobudza". Obec Dúbravy je relatívne mladá, vznikla v roku 1808 spojením okolitých lazov a samôt, vrátane vtedajšieho majera "Želobudza". Prídavné meno "želobudzský" je utvorené systémovo, porovnaj napr. Timoradza - Timoradzský potok, Neporadza - Neporadzský potok, Prievidza - Prievidzská kotlina. Názov vodného toku "Želobudzský potok" bol štandardizovaný v roku 1976. V priestore slovenskej hydronymie hydronymum "Želobudzský potok" je jedinečným hydronymom (jún 2022).
Raná atmosféra

Raná atmosféra alebo začiatočná atmosféra je prvotná atmosféra planéty po jej stuhnutí.
Prvé poznatky o atmosfére Zeme sú asi až spred 3,5 miliárd rokov. Ukazuje sa, že ju tvoril najmä dusík a argón, ktoré boli pravdepodobne ešte pôvodné, v malom množstve vodík a hélium. Kyslík sa uvoľňoval až fotosyntézou rastlinstva. Okrem toho sa pokladá za možné, že ľahké prvky sa dostali do atmosféry a na zemský povrch zrážkami s veľkým množstvom komét v začiatočných fázach vývoja slnečnej sústavy.
RATAN 600

RATAN 600 je veľký rádioteleskop bývalého Špeciálneho astrofyzikálneho observatória Akadémie vied ZSSR, umiestený asi 20 km severovýchodne od 6 m optického ďalekohľadu pri osade Zelenčukskaja.
Kruhový prstenec RATAN 600 má priemer 576 m a pozostáva z 895 panelov s rozmermi 2x7,4 m. Celková plocha rádioteleskopu je 13000 m², čo približne zodpovedá 305 m parabolickému rádioteleskopu v pohorí Montanas Guarionex (Arecibo Observatory). Vnútri prstenca je 400 m dlhý a 8,3 m vysoký plochý reflektor. RATAN 600 pracuje na vlnových dĺžkach 8 mm - 21 cm predovšetkým pri vý­skume Galaxie a mimogalaktických zdrojov rádiového žiarenia. (Názov je skratkou slov "radioastronomičeskij teleskop Akademii nauk" a číslo 600 vyjadruje približný priemer prístroja.)
SOP

SOP môže byť:
Astrograf

Astrograf je fotografický refraktor s niekoľkošošovkovým achromatickým objektívom s vykorigovanými optickými chybami. Svetelnosť astrografu je minimálne 1:8. K astrografu sa paralelne pridáva pointačný ďalekohľad.
"Normálny astrograf" má ohniskovú vzdialenosť 344 cm, na fotografickej platni zobrazuje jednu uhlovú minútu ako jeden milimeter; slúžil ako štandardný prístroj na zhotovenie atlasu Carte du ciel.
"Zonálny astrograf" má ohniskovú vzdialenosť 206 cm a jeden milimeter na fotografickej platni zodpovedá 100 uhlovým sekundám, jeho zorné pole je 5° x 5°.
Váha

Váha môže byť:
FM-2030

Fereidoun M. Esfandiary (* 15. október 1930, Brusel, Belgicko† 8. júl 2000, New York, New York, USA) bol americko-iránsky transhumanistický filozof a futurológ, ktorý si neskôr zmenil meno na FM-2030. FM-2030 bol jedným z prvých profesorov futurológie. Vyučoval nové koncepty človeka na New School University v New Yorku v USA.
Založil hnutie optimistických futurológov "UpWingers" a v roku 1973 publikoval futurologický manifest "Up-Wingers. A Futurist Manifesto" (1973).
Filozofia transhumanizmu.
Svoj nový koncept človeka nazval termínom Transhuman, čo vzniklo spojením slov transitory human – prechodový človek. Týmto termínom nazýval ľudí, ktorí adaptovali technológie, životné štýly a vnímania sveta, ktoré sú prechodové k posthumanite.
FM-2030 považoval transhumanizmus za začiatočnú manifestáciu nových evolučných bytostí. Za znaky transhumanity považoval protézy, plastickú chirurgiu, intenzívne využívanie telekomunikácií, kozmopolitný pohľad na svet, svetobežnícky životný štýl, androgynizmus, sprostredkovanú reprodukciu, absenciu náboženských vier a odmietanie tradičných rodinných hodnôt.
FM-2030 predvídal v knihe "Telespheres" (1977) vznik telemedicíny, televzdelávania a telebankovníctva.
FM-2030 publikoval knihy The Day of Sacrifice (1959), The Beggar (1965), Identity Card (1966), Up-Wingers. A Futurist Manifesto (1973), Telespheres (1977) , Optimism One. The Emerging Radicalism (1970) a najznámejšiu Are You a Transhuman ? Monitoring and Stimulating Your Personal Rate of Growth in a Rapidly Changing World (1989).
Nové meno FM-2030.
FM-2030 si zmenil svoje pôvodné meno, ako nádej a vieru, že bude žiť až do osláv svojich stých narodenín v roku 2030. Podľa jeho slov konvenčné mena definujú minulosť osoby: jeho predkov, etnicitu, národnosť, náboženstvo. Nie som ten, kým som bol pred desiatimi rokmi a určite nie ten, kým budem o dvadsať rokov. Meno FM-2030 odráža moje presvedčenie, že roky okolo roku 2030 budú magickým časom. V roku 2030 budeme nesmrteľní a každý bude mať vynikajúcu príležitosť žiť navždy. Rok 2030 je sen a cieľ. 
Transhumanizmus ako nová fáza evolúcie.
FM-2030 považoval nesmrteľnosť iba za ďalšiu fázu evolúcie, o nič senzačnejšiu ako vzpriamenú chôdzu alebo schopnosť reči, a určite nie o nič menej senzačnú ako vznik života z neživej hmoty.
FM-2030 vo svojej knihe Optimism One. The Emerging Radicalism (1970) uvádzal ako nových revolucionárov našich čias genetikov, biológov, fyzikov, kryonológov, biotechnológov, jadrových vedcov, kozmológov, rádioastronómov, kozmonautov, sociálnych vedcov, dobrovoľníkov mládežníckych skupín, internacionalistov, humanistov, spisovateľov science-fiction, normatívnych mysliteľov, vynálezcov… Títo a ďalší podľa FM-2030 revolucionizujú ľudské podmienky v ich základoch. Ich výsledky a ciele presahujú najradikálnejšie ideológie Starého Poriadku. 
FM-2030 podľahol rakovine pankreasu a dal sa zmraziť prostredníctvom kryonickej suspenzie v Alcor Life Extension Foundation v Scottsdale v Arizone.
Astroinerciálna navigácia

Astroinerciálna navigácia je astronavigácia kombinovaná s gyroskopickou stabilizáciou smeru pomocou zotrvačníkov; gyroskopy sa používajú na stabilizáciu (resp. na ovládanie polohy) kozmických telies (napr. Skylab), vtedy sú pevne spojené s telesom lode. Poväčšine ide o gyroskopy inerciálnej navigácie uložené v Cardanovom závese a určujúce nemenný smer v priestore.
Astronavigácia

Astronavigácia je metóda astronomickej navigácie kozmickej lode (sondy), ktorej podstatou je orientácia kozmickej lode na určitú zvolenú hviezdu alebo iný objekt na oblohe (napr. na Slnko). Uskutočňuje sa pomocou malého ďalekohľadu a fotobunky s registráciou odchýlky sledovaného objektu od osi ďalekohľadu.
V širšom zmysle každá navigácia ( lode, lietadla... ) využívajúca polohu hviezd, slnka, mesiaca a planét k určeniu vlastnej polohy, napríklad pomocou sextantu, chronometra a almanachu.
Astronomická navigácia

Astronomická navigácia je z historického hľadiska metóda na orientáciu lodí pomocou hviezd na oblohe, v súčasnosti skôr orientácia kozmických lodí pomocou hviezd.
Astronomický ústav Slovenskej akadémie vied

Astronomický ústav Slovenskej akadémie vied vznikol v roku 1953, keď dovtedajšie štátne observatórium na Skalnatom plese (založené v roku 1943 Dr. Antonínom Bečvářom) dostalo štatút Astronomického ústavu a stalo sa jedným zo zakladajúcich ústavov novovzniknutej Slovenskej akadémie vied. Vo vedomí vtedajších i terajších pracovníkov ústav a observatórium na Skalnatom plese vždy splývali a splývajú v jedno, takže za rok založenia astronomického ústavu sa dá považovať už rok 1943. V súčasnosti má sídlo pri Tatranskej Lomnici.
Zameranie a organizácia ústavu.
Astronomický ústav sa zameriava na výskum Slnka, medziplanetárnej hmoty (komét, meteorov, asteroidov) a astrofyzikálny výskum premenných a pekuliárnych hviezd. Má približne 65 zamestnancov a z toho zhruba 50 aktívnych vedcov. Člení sa na oddelenie fyziky Slnka, oddelenie medziplanetárnej hmoty a stelárne oddelenie.
Oddelenie fyziky Slnka.
Pretrvávajúci záujem o aktivitu v slnečnej atmosfére viedol oddelenie k zameraniu sa na viaceré procesy v slnečnej fotosfére, chromosfére a koróne použitím spektrálnej analýzy dát z VTT na Tenerife a dát zo Solar and Heliospheric Observatory vrátane vlastných koronálnych pozorovaní z Lomnického štítu. Vedúcim oddelenia je RNDr. Aleš Kučera, CSc.
Oddelenie medziplanetárnej hmoty.
Výskum na tomto oddelení zahŕňa fotometriu a astrometriu asteroidov a komét hlavným ďalekohľadom na observatóriu Skalnaté pleso. Oddelenie tiež používa celooblohové kamery na pozorovanie bolidov. Vedúcim oddelenia je Doc. RNDr. Ján Svoreň, DrSc.
Stelárne oddelenie.
Toto oddelenie sa zameriava na výskum aktivity v binárnych a viacnásobných hviezdnych systémoch, ktorý zahŕňa spektroskopiu, používanie syntetických spektier a rôznych databáz z vesmírnych observatórií ako Hubblov vesmírny ďalekohľad, Hipparcos a TYCHO. Vedúcim oddelenia je RNDr. Drahomír Chochol, DrSc.
Vybavenie ústavu.
Ústav disponuje observatóriom na Skalnatom plese, Lomnickom štíte a teoretickým pracoviskom v Bratislave (založenom v roku 1955), ktoré je celoštátnym koordinačným strediskom pre výskum medziplanetárnej hmoty a prevádzkuje viaceré celooblohové bolidové kamery, ktoré sú súčasťou Európskej bolidovej siete. Astronomické observatórium na Skalnatom plese (1 783 m n. m.) bolo založené v roku 1943. Je vybavené 61 cm astrometrickým a fotometrickým reflektorom so CCD kamerou a 60 cm fotometrickým reflektorom. Koronálna stanica na Lomnickom štíte (2 635 m n. m.) je v prevádzke od roku 1960. Je vybavená 20 cm koronografom so spektrografom. Pri centrále astronomického ústavu v Starej Lesnej je umiestnený 60 cm reflektor a solárny spektrograf. 
Významné objavy.
Astronomický ústav sa podieľal na objavoch nasledujúcich komét:
Na objavoch sa podieľalo 5 objaviteľov: Antonín Mrkos, Ľudmila Pajdušáková, Ľubor Kresák, Antonín Bečvář a Margita Vozárová-Kresáková. Zo 70 komét objavených v rokoch 1946 – 1959 na celom svete, pripadlo 18 na observatóriá na Skalnatom plese a Lomnickom štíte.
Asymetria hviezdnych pohybov

Asymetria hviezdnych pohybov alebo Strömbergova asymetria je asymetria pohybu rozličných súborov hviezd vzhľadom na Slnko.
Spočíva v tom, že stredy elipsoidov rýchlostí týchto súborov ležia pri priemete na galaktickú rovinu na priamke, osi asymetrie, ktorá je kolmá na smer k centru Galaxie. Asymetria hviezdnych pohybov sa prejavuje posunom polohy apexu Slnka pri rozličných súboroch hviezd v závislosti od ich relatívnej rýchlosti vzhľadom na Slnko (pohyb Slnka). Zapríčinená je tým, že jednotlivé skupiny hviezd sa rozlične zúčastňujú na rotácii Galaxie. pričom dráhy rýchlych hviezd okolo centra Galaxie nie sú kruhové, ale eliptické. Asymetriu hviezdnych pohybov veľmi dôkladne študoval v rokoch 1924-1925 G. E. Strömberg.
Grafické znázornenie pohybov jednotlivých súborov hviezd vzhľadom na Slnko a ich elipsoidov rýchlostí v priemete na galaktickú rovinu sa nazýva Strömbergov diagram.
Robert Ettinger

 Robert Ettinger, plným menom Robert Chester Wilson Ettinger, (* 4. december 1918, Atlantic City, New Jersey – † 23. júl 2011, Detroit, Michigan) bol jeden zo zakladateľov a priekopníkov transhumanizmu. 
Zakladateľ kryonického hnutia.
Inicioval a podnietil vznik kryonického hnutia, ktorého podstatou je kryonická suspenzia čiže zmrazenie človeka a jeho znovuoživenie v čase pokročilejších znalostí. Robert Ch. W. Ettinger pôsobil ako profesor fyziky. 
Dielo.
Vydal knihy The Prospect of Immortality (1964), Man into Superman (1972) a Youniverse (2009). Tieto sa stali základnou literatúrou kryonického hnutia a transhumanizmu. Kniha Roberta Ettingera The Prospect of Immortality (1964) odštartovala myšlienku kryonickej suspenzie.
Filozofia kryoniky.
Robert Ettinger v knihe The Prospect of Immortality (1964) tvrdí, že medicínska technológia sa zdá neustále napredovať a odkedy veda objavila, že chemické aktivity sa úplne zastavia pri dostatočne nízkych teplotách, bude možné zmraziť dnes osobu v tekutom dusíku a uchovať telo až do času, keď technológia bude dostatočne pokročilá, aby mohla opraviť poškodenia zmrazením a navrátiť pôvodnú podobu oživením. Podľa Ettingera kryonika ponúka lístok do budúcnosti.
Ettinger tvrdí, že sa musíme postarať iba o to, aby naše telá boli po smrti uložené vo vhodných mraziacich rakvách, pokiaľ nenastane doba, v ktorej nám veda bude schopná pomôcť. Čokoľvek nás dnes zabíja, či už staroba alebo choroba, a tiež aj keď sú zmrazovacie techniky v dobe našej smrti ešte veľmi primitívne, skôr alebo neskoršie v budúcnosti vyrastú naši priatelia, ktorí nás znovu oživia a uzdravia. 
Funkcie v inštitúciach.
Robert C. W. Ettinger vykonával funkcie prezidenta The Cryonics Institute a The Immortalist Society.
Gruzínske štátne astrofyzikálne observatórium

Gruzínske štátne astrofyzikálne observatórium, pôvodne známe ako Abastumanské astrofyzikálne observatórium (orig. "Abastumanskaja astrofizičeskaja observatorija" alebo Abastumani) je astrofyzikálne observatórium v Gruzínsku pri Abastumani (vrch Kanobili, 200 km západne od Tbilisi, 50 km od hraníc s Tureckom; +42°49,5'; +41°45,3'; 1 650 m). Bolo to prvé vysokohorské astronomické observatórium ZSSR, založené 8. februára 1932. Zaoberá sa výskumom Galaxie s osobitným zreteľom na medzihviezdnu hmotu, mimogalaktickou astronómiou, štúdiom Slnka, premenných hviezd, Mesiaca, planét a astrometriou. Hlavné prístroje: 125 cm reflektor (od roku 1980), 40 cm refraktor (od roku 1978), 70/98/210 cm Maksutovova komora (od roku 1955), 53 cm koronograf (od roku 1975).
Skalisko

Skalisko môže byť:
Abastumani

Abastumani môže byť:
Slanec

Slanec môže byť: