Park

Park alebo (najmä ak obsahuje veľa stromov) sad(y) je väčší (čiastočne alebo úplne) umelo vytvorený otvorený priestor, ktorý slúži najmä na prechádzky a krátkodobé zotavenie, ale niekedy má (aj) hygienickú, estetickú, kultúrnu, vzdelávaciu a pod. funkciu. Obyčajne je to plocha s trávou a chodníkmi, často aj s drevinami, niekedy s aj kvetmi, lúkami, jazierkami a/alebo architektonickými prvkami. Hlavné typy parkov sú väčšie záhrady (najmä pri zámkoch) v krajinárskom štýle a ľudové (najmä mestské) parky. Hranica medzi parkom a záhradou nie je striktne určená. 
Etymológia.
Slovo sa do slovenčiny dostalo cez západné jazyky (najmä nemecké Park a anglické park), do ktorých sa dostalo z francúzštiny, kde slovo parc znamenalo pôvodne ohradený priestor alebo zverinec, neskôr veľkoplošnú umelo vytvorenú ohradenú plochu so zeleňou (teda park) alebo vojenské depo zbraní alebo parkovisko. Francúzske slovo parc pochádza zo slova parricus stredovekej latinčiny, ktoré znamenalo uzavretý priestor. Toto latinské slovo môže pochádzať z iberského *parra (tyč, mrež) alebo z ľudovolatinského *barra (priečna tyč) alebo zo staronemeckého pherih (ohrada, prekážka; podľa väčšinového názoru ale pherih pochádza naopak z latinského parricus)
Ukážky definícií parku z literatúry.
Park je:
Dejiny.
Parky sú známe od staroveku, napr. sú známe perzské parkové zvernice, parky gréckych akadémií a gymnázií, parky rímskych palácov a víl a potom parky renesančných víl (s voliérami, fontánami, jazierkami, mytologickými sochami a pod.). Súčasný európsky park sa vyvinul z anglických záhrad 18. storočia. Keďže v Anglicku nestrpeli divú zver vo voľnej prírode, zriaďovali si bohatí statkári na časti svojich pozemkov obklopujúcich ich dom (kaštieľ) veľké ohradené zvernice a tieto začali rôznym spôsobom skrášľovať. Neskôr boli premenené na väčšie záhrady v krajinárskom štýle (bez zveri), teda parky v pravom slova zmysle.
V 17. storočí vznikali v kontinentálnej Európe parky (spravidla pri zámku či kaštieli) v určitom slohu (barokový park, francúzsky park), s pravidelným pôdorysom a ornamentmi. Francúzsky klasicistický park, ktorého tvorcom bol najmä André Le Nôtre (1613 – 1670) bola architektonicky riešená záhrada na hlavnej osi zámku, ktorá mala geometricky založené chodníky a prechádzala do voľného lesa, kde šľachta usporadúvala poľovačky (napr. Versailles). Okolo roku 1700 vznikol tzv. anglický park, ktorý je na rozdiel od francúzskeho parku charakterizovaný umelou prirodzenosťou a nepravidelnosťou. V období romantizmu do parkov stavali aj umelé ruiny, čínske pavilóniky, mostíky, grécke altánky, malé pustovne, romantické plastiky. Na Slovensku sa zachovali niektoré staré parky pri kaštieľoch, napr. v Topoľčiankach, vo Vyšnom Blhu, v Turčianskej Štiavničke a novší je v Smoleniciach.
Koncom 18. storočia vznikli ľudové resp. mestské parky (do konca 19. storočia ich možno označiť skôr ako ľudové resp. mestské záhrady), t.j. parky všeobecne prístupné , obyčajne v meste, s lúkami na ležanie, jazierkami na kúpanie, neskôr aj so športoviskami, hostincami , zhromažďovacími sieňami, amfiteátrami a pod. Najstarší mestský park na Slovensku je Sad Janka Kráľa (pôvodne Aupark) v Bratislave založený v roku 1773.
Od konca 20. storočia sa zriaďujú tzv. lesoparky.