burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Sammy Lee (futbalista)

Samuel Lee (* 7. február 1959, Liverpool, Anglicko) je anglický profesionálny futbalový tréner a bývalý hráč.
Lee hral väčšinu svojej kariéry za svoj rodný klub Liverpool v 70. a 80. rokoch ako stredopoliar a štrnásťkrát reprezentoval Anglicko. S Liverpoolom vyhral štyri tituly v Anglickej lige, štyri tituly v Ligovom pohári a dva tituly v Európskom pohári.
Hral tiež v dresoch Queens Park Rangers, Osasuna, Southampton a Bolton Wanderers.
Po skončení hráčskej kariéry sa Lee pripojil k trénerskému tímu v Liverpoole a v roku 2001 sa pripojil k tímu Sven-Göran Erikssona, ktorý v tom čase trénoval reprezentáciu Anglicka. Následne sa stal asistentom trénera Sama Allardycea v Bolton Wanderers v roku 2005. V roku 2007 sa stal hlavným trénerom tímu. Potom bol v roku 2008 vymenovaný za asistenta trénera Rafaela Beníteza v Liverpoole a v roku 2012 sa vrátil do Boltonu Wanderers ako vedúci akadémie koučingu a rozvoja. Lee bol vymenovaný za asistenta trénera v Southamptone pod vedením Ronalda Koemana v roku 2014 a potom sa o dva roky neskôr pripojil k reprezentácií Anglicka Sama Allardycea. Lee nasledoval Allardycea do Crystal Palace a Evertonu v roku 2017. Lee sa opäť pripojil k Allardyceovi vo West Brome v decembri 2020 ako asistent.
Hráčska kariéra.
Lee sa narodil v Liverpoole. V seniorskom tíme debutoval 8. apríla 1978 ako náhradník v 6. minúte za Davida Johnsona. Súperom bol Leicester City a Lee dokázal vo svojom debute streliť gól v 56. minúte.
Lee sa od roku 1980 stal pravidelným hráčom a aj keď mal malý vzrast, vybudoval si povesť behavého hráča s kvalitnými prihrávkami, ktorý taktiež vedel slušne vystreliť. 
Lee získal svoj prvý ligový titul v roku 1982 a tiež pomohol Liverpoolu obhájiť si titul v Ligovom pohári. To isté platilo aj v rokoch 1983 a 1984. V roku 1984 taktiež klub získal ich štvrtý titul v Európskom pohári – Lee hral v každom zápase a strelil rozhodujúci gól v prvom zápase semifinále na Anfielde proti. Dinamo Bukurešť.
Zranenia si vybrali svoju daň v roku 1985 a Lee sa snažil získať späť svoju predchádzajúcu formu. S príchodom Jana Mølbyho už pre neho v Liverpoole nebolo miesto. Odišiel v auguste 1986 a pripojil sa k Queens Park Rangers. Následné hral ešte v Osasune, Southamptone a Bolton Wanderers. Hráčsku kariéru ukončil v roku 1991.
Úspechy.
Liverpool
Ostré (vrch v Chočských vrchoch)

Ostré alebo staršie Ostroň () je vrch v Chočských vrchoch, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad Osádkou, približne juhovýchodne od Dolného Kubína. 
Poloha.
Nachádza sa na severnom okraji Chočských vrchov, v geomorfologickom podcelku Sielnické vrchy. Leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Dolný Kubín a Ružomberok a zasahuje na katastrálne územie obcí Osádka a Lúčky. Najbližším sídlom je severozápadne situovaná obec Osádka, západne ležia Leštiny a Vyšný Kubín, južne Lúčky a severovýchodne Malatiná.
Opis.
Ostré leží na severnom okraji podcelku Sielnické vrchy, v hrebeni vybiehajúcom severovýchodným smerom z Veľkého Choča () cez Holicu (). Severne sa nachádza Šoltýsky vrch (), Turíkov Žiar (), Jastrabie () a Mladá hora (), východne Ostrý vrch (), Súšava (), Ostrý vrch (), Lomné (), Heliaš (), Pravnáč () a Sielnická hora (), južne Sestrč (), Havrania (), Magura () a Bukov () a západne Veľký Choč (), Holica (), Ostrá skala () a Predný Krnáč (). Severné svahy odvodňuje Leštinský potok do Oravy, voda z južných častí odteká Tepliankou do Váhu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrchol je pokrytý súvislým lesným porastom, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je možné vidieť okolité vrcholy Chočských vrchov, no tiež Skorušinské vrchy, Oravskú vrchovinu, Oravské Beskydy, Oravskú Maguru, Malú Fatru, Nízke a Západné Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesom neznačenými chodníkmi.
Zlatá lopta 2023

Zlatá lopta je cena pre najlepšieho futbalistu sveta hrajúceho v Európe. O víťazovi hlasujú športoví novinári. Cena za rok 2023 sa udelila 30. októbra 2023 a vyhral ju už po ôsmykrát Lionel Messi.
Druhýkrát v histórii ocenenia sa cena udelila na základe výsledkov sezóny namiesto kalendárneho roka, pričom obdobie sezóny je od 1. augusta 2022 do 31. júla 2023.
Zlatá lopta.
Nominovaní hráči boli zverejnení 6. septembra 2023.
Parlamentné voľby v Poľsku v roku 2023

Parlamentné voľby v Poľsku v roku 2023 sa konali v nedeľu, 15. októbra 2023. Volilo sa 460 členov dolnej komory poľského parlamentu, Sejmu. Zvíťazila v nich konzervatívna vládna strana Právo a spravodlivosť ("Prawo i Sprawiedliwość" – PiS) pod vedením Jarosława Kaczyńského so ziskom 35,38 % hlasov. Druhá skončila najväčšia opozičná strana Občianska koalícia ("Koalicja Obywatelska" – KO, koalícia strany Občianska platforma s ďalšími menšími stranami), ktorá získala 30,70 % hlasov. Strana Tretia cesta ("Trzecia Droga" – TD) získala 14,40 % hlasov a tretie miesto. Do Sejmu sa dostali aj Nová ľavica ("Nowa Lewica" – NL, 8,61 %) a ultrapravicová Konfederácia ("Konfederacja Wolność i Niepodległość", 7,16 %).
Predpokladá sa, že strana PiS nebude schopná zložiť vládu a voľby tak získa doterajšia opozícia vedená Donaldom Tuskom.
Súbežne s voľbami sa konalo aj referendum so štyrmi otázkami, týkajúcimi sa najmä migrantov a ekonomiky. Z dôvodu nízkej účasti však bolo neplatné.
Reakcie.
Finančné trhy.
Po uverejnení predbežných výsledkov volieb, ktoré naznačovali, že vládu sa podarí zostaviť koalícii Donalda Tuska sa poľské akcie deň po voľbách posilnili o viac ako 5 percent a zlotý si oproti euru pripísal 1,6 percenta.
Po voľbách.
6. novembra 2023 prezident Andrzej Duda poveril Mateusza Morawieckeho zostavením novej vlády. Tým, že jeho strana PiS nemala v Sejme väčšinu, nezískala ani jeho dôveru. Koalícia vedená Donaldom Tuskom zložená z KO, TD a NL, ktorá mala v Sejme väčsinu, získala dôveru a Tusk sa stal novým predsedom vlády Poľska po ôsmich rokoch vlády PiS.
A máme, čo sme chceli

A máme, čo sme chceli je slovensko-kanadský komediálny a dramatický film z roku 2023 od režiséra Michal Kunes Kováča, v ktorom v hlavných úlohách hrajú Eva Holubová a Bolek Polívka.
Dej.
Táto dojímavá rodinná dráma sa odohráva počas Silvestra 1992 a 1993. Michal a jeho kanadská priateľka Charlie prichádzajú domov, aby oslávili rozpad Československa, len aby našli rodinu v chaose. Michalov otec utrpel infarkt po tom, čo sa objavili usvedčujúce dôkazy, že zradil krajinu aj rodinu v spolupráci s hanobenou tajnou políciou odchádzajúceho režimu. Zatiaľ, čo zdravie otca je ponechané na nemocničný personál, jeho miesto v rodine visí na vlásku, keď sa členovia rodiny obracajú proti sebe a debatujú o svojich vlastných reakciách, o svojich predchádzajúcich vedomostiach a o tom, či dokážu svojmu patriarchovi odpustiť šokujúcu minulosť.
Lucy Punchová

Lucy Punchová (* 30. december 1977, Londýn, Anglicko) je anglická herečka, ktorá je známa vďaka postave Amy vo filme "Mrcha učiteľka" (2011) a vďaka postave Esmé Squalor v televíznom seriáli "A Series of Unfortunate Events" (2017 – 2019).
Detstvo a mladosť.
Punchová sa narodila 30. decembra 1977 v Londýne, v Anglicku. V rokoch 1993 až 1997 vystupovala v National Youth Theatre a začala študovať na University College London predtým, než štúdium ukončila, aby sa mohla venovať herectvu. 
Kariéra.
Svoj debut pred kamerou absolvovala v roku 1998. V roku 2000 si zahrala vo filme "Greenfingers". V tomto období vystupovala aj v divadelných predstaveniach v Londýne.
V roku 2004 si zahrala po boku Annette Bening vo filme "Božská Júlia". V rovnakom roku stvárnila aj vedľajšiu úlohu vo filme "Začarovaná Ella". V roku 2006 získala cenu za najlepšiu herečku na Medzinárodnom filmovom festivale v Monaku, za jej herecký výkon vo filme "Ste zrelí na lásku?". 
V roku 2010 hrala vo filme Woodyho Allena, "Spoznáš muža svojich snov". O rok neskôr, si zahrala po boku Cameron Diaz, vo filme "Mrcha učiteľka", kde stvárnila učiteľku Amy Squirrel.
V roku 2016 hosťovala v televíznom seriály "New Girl", a v rovnakom roku sa pripojila aj k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "Motherland".
V roku 2017 bola Punchová obsadená do úlohy Esmé Squalor v druhej sérii televízneho seriálu "A Series of Unfortunate Events". Punchová sa objavila v štrnástich epizódach a jej rola pokračovala aj v tretej a poslednej sérii televízneho seriálu. 
Súkromný život.
Punchová chodila s anglickým hercom Jamesom D'Arcym asi tri roky po tom, čo sa stretli počas natáčania televízneho filmu "Come Together" v roku 2002. Svoje prvé dieťa porodila v júli 2015, pričom odmietla uviesť meno otca.
Rudolf Huliak

Ing. Rudolf Huliak (* 5. máj 1975, Očová) je slovenský politik, bývalý predseda strany NÁRODNÁ KOALÍCIA. Od roku 2022 je starostom obce Očová a od októbra 2023 poslanec Národnej rady Slovenskej republiky na kandidátke strany SNS.
Životopis.
V rokoch 19931998 vyštudoval odbor prevádzka a ekonomika cestnej a mestskej dopravy na Fakulte prevádzky a ekonomiky dopravy a spojov Žilinskej univerzity v Žiline. V roku 2003 spoluzaložil firmu Profilak, ktorá sa zaoberá autolakovníckymi prácami a opravami vozidiel, v ktorej pôsobí dodnes. Od roku 2005 pôsobí ako člen predsedníctva Slovenskej poľovníckej komory, kde je predsedom streleckej komisie. Od roku 2010 je aj členom predsedníctva Slovenského poľovníckeho zväzu, predsedom Pozemkového spoločenstva Očová a poľovný hospodár v Poľovníckom združení Očová-Háj.
Politická kariéra.
V parlamentných voľbách v roku 2020 kandidoval z miesta číslo 38 na kandidátke strany Kotlebovci – Ľudová strana Naše Slovensko, kde získal 899 hlasov a do parlamentu sa nedostal.
V komunálnych voľbách 2022 bol Huliak zvolený za starostu obce Očová so ziskom 510 platných hlasov. Voľby boli spojené s voľbami do orgánov samosprávnych krajov, v ktorých kandidoval aj za župana Banskobystrického samosprávneho kraja, kde so ziskom 23 236 hlasov (11,5 %) skončil na treťom mieste po Ondrejovi Lunterovi a Adrianovi Polónym.
V októbri 2021 sa stal predsedom strany NÁRODNÁ KOALÍCIA, v roku 2022 premenovanej na NÁRODNÁ KOALÍCIA / NEZÁVISLÍ KANDIDÁTI (NK/NEKA).
Pred parlamentnými voľbami v roku 2023 sa strana NK/NEKA spojila so Slovenskou národnou stranou, čím sa Huliak pridal na ich kandidátnu listinu. Podľa predsedu SNS Andreja Danka ich spájala ich národná, sociálna a kresťanská orientácia. Zo 150. miesta na kandidátke sa dostal do Národnej rady SR s 58 875 hlasmi. Po predsedovi strany Andrejovi Dankovi a Tomášovi Tarabovi skončil tretí v poradí v počte preferenčných hlasov.
Nominácia na post ministra životného prostredia.
Po voľbách sa strana SNS stala súčasťou novej vládnej koalície so stranou SMER–SD a HLAS–SD, v ktorej bol Huliak avizovaný ako nominant na post ministra životného prostredia, čo vyvolala vo verejnom priestore rozporuplné reakcie. 12. októbra vznikla petícia proti jeho vymenovaniu, ktorú podpísalo približne 43-tisíc ľudí, vrátane 113 vedcov, vysokoškolských pedagógov, odborníkov a verejne známych osobností. Neúspešní kandidáti za SNS naopak 16. októbra rozbehli podpornú petíciu za vymenovanie Huliaka za ministra, ktorú podpísalo zhruba 16-tisíc ľudí.
Prezidentka Zuzana Čaputová informovala Roberta Fica v rámci konzultácií o novej vláde, že Huliaka nevymenuje za ministra, pretože dlhodobo neuznáva vedecký konsenzus o zmene klímy. Kandidát, ktorý verejne schvaľuje násilné vysporiadanie sa s názorovými oponentmi, najmä z radov ochrancov prírody a krajiny, nemôže byť podľa prezidentky spôsobilý viesť ministerstvo, ktorého súčasťou je štátna ochrana prírody a krajiny.
Šírenie konšpiračných teórií.
Na Facebooku označil kampaň na podporu ekologického cestovania za súčasť Nového svetového poriadku. Podľa Huliaka si vymysleli medzinárodné elity klimatickú krízu, aby ľudí pripravili o vlastníctvo áut.
Babinský potok (prítok Hnilca)

Babinský potok je potok vo Volovských vrchoch. Je pravostranným prítokom Hnilca, ktorý je ďalej prítokom Hornádu a je vodným tokom VI. rádu. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v lokalite "Medvedie" v nadmorskej výške , juhovýchodne od vrchu Babiná (). Preteká v lesnom extraviláne v západnej časti územia obce Hnilec, v okrese Spišská Nová Ves v Košickom kraji.
Opis toku.
Od prameňa tečie severovýchodným smerom cez lesný extravilán, podteká spevnenú lesnú cestu a neskôr priberá ľavostranný bezmenný prítok. Vyteká z lesného extravilánu a pokračuje poľnohospodárskou krajinou. Priberá ďalší ľavostranný bezmenný prítok a pokračuje intravilánom obce Hnilec, kde podteká železničnú trať Červená Skala – Margecany a následne ústi do Hnilca. Pramení, preteká a ústi na území obce Hnilec v priestore geomorfologického celku Volovské vrchy a podcelku Knola. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Babinský potok (prítok Hnilca)" má pôvod v názve vrchu Babiná s . Motivácia pomenovania vrchu "Babiná" je spojená s "vlastnosťami podobnými babe, starými, zanedbanými alebo počarovanými". Z toponyma "Babiná" bolo po rozšírení o formant "-ský", a po kombinácii so všeobecným podstatným menom "potok" s významom "menší prirodzený vodný tok" utvorené dvojčlenné hydronymum atributívneho typu (dvojčlenný determinatívny názov so zhodou) zložené z prídavného mena a z podstatného mena "Babinský potok" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. 
Hydronymum "Babinský potok" bolo štandardizované v roku 2007. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum "Babinský potok" nie je jedinečným názvom (október 2023).
Ostrý vrch (Chočské vrchy, 1011 m)

Ostrý vrch () je vrch v Chočských vrchoch, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad Malatinou, približne juhovýchodne od Dolného Kubína. 
Poloha.
Nachádza sa na severnom okraji Chočských vrchov, v geomorfologickom podcelku Sielnické vrchy. Leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Dolný Kubín a Ružomberok a zasahuje na katastrálne územie obcí Malatiná a Lúčky. Najbližším sídlom je severovýchodne situovaná Malatiná a západne ležiaca obec Osádka, rovnakým smerom sa nachádzajú aj Leštiny a Vyšný Kubín, južne Lúčky a severne Pokryváč, Pucov a Pribiš.
Opis.
Ostrý vrch leží na severnom okraji podcelku Sielnické vrchy, v hrebeni vybiehajúcom severovýchodným smerom z Veľkého Choča () cez Holicu () a pokračujúceho k Sielnickej hore (). Severne sa nachádza Šoltýsky vrch (), Turikov Žiar (), Jastrabie () a Mladá hora (), východne Ostrý vrch (), Diel (), Súšava (), Lomné (), Heliaš () a Pravnáč (), južne Sielnická hora (), Sestrč (), Havrania () a Magura () a západne Bukov (), Veľký Choč (), Ostré (), Holica (), Ostrá skala () a Predný Krnáč (). Severozápadnú časť masívu odvodňuje Leštinský potok do Oravy, voda z juhovýchodnej časti odteká Kalameniankou do Váhu. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
V severnej časti odlesnený vrchol poskytuje rozhľad. Pri vhodných podmienkach je vidieť okolité vrcholy Chočských vrchov, no tiež Západné Tatry, Skorušinské vrchy, Oravskú vrchovinu, Oravské Beskydy, Oravskú Maguru, Malú Fatru a ojedinele aj Nízke Tatry.
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesom neznačenými chodníkmi z Osádky a Malatinej.
Patrick Warburton

Patrick Warburton (* 14. november 1964, Paterson, New Jersey, USA) je americký herec známy z televíznych seriálov ako "Seinfeld" (19891998), "The Tick" (2001), "Pravidlá zadaných" (20072013), "Crowded" (2016) alebo "A Series of Unfortunate Events" (20172019). Okrem iného Warburton daboval niekoľko animovaných filmov a televíznych programov.
Detstvo a mladosť.
Warburton sa narodil v meste Paterson, v štáte New Jersey. Spoločne s jeho tromi sestrami vyrastali vo „veľmi náboženskej“ a „konzervatívnej“ katolíckej rodine na Huntington Beach v Kalifornii. Navštevoval katolícku školu. Študoval morskú biológiu na Orange Coast College v Costa Mesa v Kalifornii, ale štúdium ukončil, aby sa venoval modelingu a herectvu.
Kariéra.
V rokoch 1995 až 1998 Warburton stvárnil opakujúcu sa úlohou v televíznom seriály "Seinfeld".
V roku 2001 hral hlavnú úlohu v krátkotrvajúcom seriáli "The Tick". V rokoch 2002 až 2003 hosťoval v televíznom seriály "8 jednoduchých pravidiel". Pripojil sa tiež k hereckému obsadeniu ako Tim Allen, Rene Russo a Stanley Tucci vo filme "Veľké problémy".
Daboval postavy v animovaných filmoch ako napríklad "Vladárova nová tvár" (2000), "Karcoolka - Skutočný príbeh o Červenej čiapočke" (2005), "Lovecká sezóna" (2006) či "Pán Včielka" (2007). Objavil sa aj v oboch častiach komédie "Macík" (2010 a 2012). V rokoch 2006 až 2008 si zopakoval dabing postavy menom Kronk z animovaného filmu "Vladárova nová tvár" v animovanom televíznom seriály "Vladárova nová škola".
V rokoch 2007 až 2013 účinkoval v televíznom seriály "Pravidlá zadaných". V roku 2017 sa pripojil k hereckému obsadeniu televízneho seriálu "A Series of Unfortunate Events", kde stvárnil jednu z hlavných rolí menom Lemony Snicket. V televíznom seriály účinkoval až do záverečnej epizódy v roku 2019.
Po boku hercov ako John Malkovich, Steve Carell a Lisa Kudrowová účinkoval v televíznom seriály Space Force, ktorý bol natáčaný v rokoch 2020 až 2022. Od roku 1999 až do súčasnosti (2023) dabuje postavu Joea Swansona v animovanom televíznom seriály "Griffinovci".
Súkromný život.
V roku 1991 sa Warburton oženil s Cathy Jennings s ktorou sa zoznámil na vysokej škole. Pár má troch synov a jednu dcéru a žijú v Santa Rosa Valley v Kalifornii. Warburton je kresťan a povedal, že je ochotný opustiť natáčanie televízneho seriálu "Griffinovci", keď to s náboženským humorom zájde „za čiaru“. Jeho matka Barbara Warburton je členkou Parents Television Council, ktorá ostro kritizuje televízny seriál "Griffinovci". Warburton je „celoživotný konzervatívec“, ale priznáva „veľmi liberálne názory“.
Slávnosť úprimných slov

Slávnosť úprimných slov je EP, ktoré nahrali Vašo Patejdl, Marika Gombitová, Janko Lehotský a Richard Müller. V roku 1987 ho na vinylovej 7", 33 ⅓ RPM platni vydalo hudobné vydavateľstvo Opus.
Slávnosť úprimných slov je vianočne ladený „poloalbum“ od autorov Vaša Patejdla a Kamila Peteraja. Piesne vo vtedajšej Československej televízii v Bratislave naspievali: Marika Gombitová, Janko Lehotský, Richard Müller, Detský zbor Čs. rozhlasu v Bratislave a Vašo Patejdl, ktorý k nemu nahral aj hudbu.
Pagekón riasnatý

Pagekón riasnatý (lat. "Correlophus ciliatus") je drobný jašter, ktorý sa vyskytuje v Novej Kaledónii, hlavne na ostrovčekoch Grande Terre a Île des Pins. Je to obľúbený terárijný živočích. Prvýkrát bol popísaný v roku 1866. Až do znovuobjavenia v roku 1994 bol považovaný za vyhynutý druh.
Taxonómia.
Autor prvého popisu druhu, francúzsky zoológ Alphonse Guichenot, stanovil označenie "Correlophus ciliatus". Neskôr bol druh premenovaný na "Rhacodactylus ciliatus", najnovšia taxonomická analýza však zistila výraznú odlišnosť od veľkých gekónov a navrhla návrat ku Guichenotovmu označeniu.
Vzhľad.
Pagekóny dorastajú dĺžku približne 16 centimetrov. Sfarbenie môže byť hrdzavé, to je najčastejšie zelenkasté, bledožlté alebo hnedé. Koža spravidla nie je jednofarebná: má na sebe fliačky, nepravidelné pruhy alebo bodky. Hlava má približne tvar kosoštvorca a nad očami vyrastajú malé výstupky, akoby „riasy“, ktoré sa potom tiahnu pozdĺž hlavy a cez chrbát až ku koreňu chvosta. Ovíjavý chvost je v koncovej časti sploštený, a ak sa zviera cíti ohrozené, môže sa časť chvosta odlomiť. Odlomená časť už potom nikdy nedorastie do pôvodnej veľkosti. Samčeky majú kúsok nad kloakou líniu šupín s malými dierkami, ktorým sa hovorí póry, a sú viditeľné od ranného veku iba u samčekov. U starších samčekov je kúsok nad kloakou viditeľná výrazná hrča. Samičky nemajú žiadne póry ani hrče.
Životné prostredie a životný štýl.
Pagekón obýva dažďové lesy a je aktívny hlavne večer, v noci a za svitania. Deň trávi spánkom vo svojich úkrytoch. Šplhá po stromoch do výšky 15 metrov.
Potrava.
Na rozdiel od väčšiny druhov gekónov je tento pagekón všežravý, živí sa najrôznejšími bezstavovcami a plodmi.
Rozmnožovanie.
Je len málo známe o jeho páriacich zvykoch v prírode, ale v zajatí sa rozmnožujú veľmi jednoducho. Samica znáša dve vajcia, z ktorých sa po 60–150 dňoch liahnu malí pagekóny.
Pagekón riasnatý v chove.
Pagekóny sú medzi chovateľmi veľmi obľúbení. Bolo vyšľachtených mnoho farebných variánt a štrukturálnych znakov. V zajatí za vhodných podmienok a správnej starostlivosti sa dožíva až 15 rokov a viac.
Terárium s minimálnymi rozmermi 40 × 40 × 50 cm pre jedného jedinca by malo obsahovať živé alebo umelé rastliny a úkryty, kde bude zviera odpočívať. Vnútri nádrže by mala byť udržiavaná vysoká vlhkosť vzduchu až 90%.
Dnes večer hrám ja

Dnes večer hrám ja bol dramatický hraný cyklus ČST (19881990), následne STV (19901995), pôvodne vyrábaný Hlavnou redakciou zábavných programov. Uvádzaný s podtitulom Tri poviedky s ..., jednotlivé časti antológie dramatizovali tri krátke príbehy tak vyhradené vždy jednej hereckej osobnosti v neviazanej trojrole. 
S výnimkou jednej tematickej, vianočnej epizódy s Marošom Kramárom (1995), natočenej na predlohy slovenských prozaikov, zvyšné pochádzali zásadne od autorov svetovej literatúry (opakovane napríklad z dielne Čechova či Maupassanta). Predely medzi poviedkami vypĺňali reportáže zo zákulisia, rozhovory s umelcami alebo ich monológy, inokedy však na seba voľne naväzovali.
Na výrobe samotnej relácie sa majoritne podieľal Ľubomír Vajdička čoby režisér–scenárista, Jaroslav Zeman spoza hlavnej kamery, či takisto Katarína Ďurčanská ako vedúca výrobného štábu, respektíve produkcie. Pod jednou kapitolou sú režisérsky podpísaní Juraj Lihosit, Peter Opálený a Milan Lasica (ten pod inou tiež za scenár), kým Laco Kraus nasnímal pre zmenu úvodné diely. Dramaturgicky cyklus po celý čas zastrešovala Katarína Svetková, hudobne zas Miroslav Nemec. 
Z častých hereckých výskytov – najväčší počet postáv si v antológii zahral Lasica, ktorý bol v rámci jej siedmich častí obsadený do deviatich samostatných poviedok (v dodatočnej kapitole je kreditovaný už autorsky). Zita Furková a Ernest Šmálik nasledujú každý s ôsmimi rolami – herec v zastúpení ôsmich epizód ako takých, herečka šiestich. Často obsadzovaným bol aj Marián Labuda, ktorý v prospech piatich dielov spoluúčinkoval v siedmich poviedkach.
Z hľadiska metráže; najkratšiu demonštrovalo vydanie v titulnom obsadení s Jozefom Dóczym (1994), presnejšie v dĺžke 53 minút, tú najdlhšiu s Emilom Horváthom (1995) a presahujúcu až poldruha hodiny. Metráž celovečerného formátu vykazovala aj vyše 80-minútová epizóda s Evou Krížikovou (1990). Mnohé z poviedok cyklu však boli odvysielané i samostatne a niektoré diely reprízované v zredukovanej, dvojpoviedkovej verzii.
V roku 1996 bola v pláne ešte epizóda so Stanom Dančiakom, jej výroba sa však už nerealizovala.
Janko Lehotský a priatelia

Janko Lehotský a priatelia je názov debutového sólového štúdiového albumu slovenského hráča na klávesové nástroje a speváka Janka Lehotského. Tento album v roku 1992 vydalo hudobné vydavateľstvo Opus .
Kanoun

Kanoun () bol rituálny kôš, ktorý sa používal pri obetných obradoch v starovekom Grécku. 
Kanoun (zrejme z gréckeho slova "[κάννα] kanna – trstina"), zväčša plochý, široký rituálny „kôš“ s tromi rúčkami (alebo aspoň tromi pripevnenými „rukoväťami“, ktoré odlišovali tento kôš od podobných košíkov používaných v každodennom živote), pôvodne vyrobený z prútia alebo trstiny, v neskorších dobách vyrábaný často z drahých kovov. Grécki maliari váz ho zobrazovali v rôznych tvaroch. Okrem plochých, tanierovitých alebo v tvare podnosu, sa najmä v Aténach zobrazovali s vyššími stenami a tromi vyvýšenými rúčkami. V starovekom Grécku slúžil na slávnostných obetných obradoch, na ktorých ho na čele procesie ("sprievod – pompé") niesla zvyčajne na hlave "kanéfora", t. j. dievčina z poprednej rodiny touto rituálnou úlohou poverená (spolu s obetnými darmi a kultovým náčiním, zväčša to bol nôž na usmrtenie obetného zvieraťa pokrytý zrnami jačmeňa ).
Bol známy už archaickom období, v Homérovej Iliade sa v súvislosti s ním spomína rituálna očista a obetný jačmeň (obetujúci si rituálne umyl ruky a obetné zviera bolo pokropené vodou. Po vyhlásení posvätného ticha nasledovala modlitba kňaza a potom sa obetné zviera, oltár a možno aj účastníci obety posypali jačmeňom).
V helenistickom období kanéfory viedli obetný sprievod s trojrúčkovým obetným kanounom, vyrobeným zo striebra, zlata alebo pozláteným. Kanéfory sa objavili v kulte mnohých gréckych božstiev, z ktorých sa javia byť obzvlášť významné bohyne Héra a Afrodita. Boli prítomné aj na Dionýziach alebo na Panathénaiách. V umení ich bolo niekedy vídať aj na svadobných scénach. O význame ich funkcie svedčí fakt, že bronzové a mramorové sochy kanéfor s kanounom na hlave boli zhotovené uznávanými sochármi akými boli Polykleitos, Skopas, Praxiteles či Leóchares (sochy sa použili ako votívne dary).
Karyatídy, sochy žien plniace nosnú alebo dekoratívnu funkciu stĺpu v architektúre (napr. na aténskom Erechtheione) sú tiež identifikované ako kanéfory – panny, ktoré nosili obetný košík známy ako kanoun.
Piargy

Piargy je slovensko-česko-macedónsky čiernobiely film z roku 2022, ktorý režíroval Ivo Trajkov podľa knižnej predlohy od Františka Švantnera. Ide o čiernobielu historickú drámu v ktorej v hlavných úlohách hrali Judit Pecháček, Attila Mokos a Daniel Fischer.
Dej.
Film sa odohráva počas vzniku Slovenského štátu, nachádzame sa tesne pred druhou svetovou vojnou. Pracuje s dvomi časovými líniami, jedna porozpráva príbeh, ktorý viedol ku katastrofe, druhá jeho následky. 
Prvá časová línia sa odohráva počas fašiangov roku 1939, počas ktorých sa mladá, pekná a chudobná Juliša zoznámi so synom najbohatšieho statkára v dedine. Vzťah medzi nimi však neskončí ako v klasickom romantickom príbehu chudobnej dievčiny a bohatého chlapca. Mladí manželia sa pod jednou strechou s rodičmi chlapca rýchlo dôjdu k rôznym konfliktom. Násilný vzťah medzi otcom a nevestou sa premení na lásku, vytvorí sa milostný trojuholník. 
V druhej dejovej línii sa dozvieme o tragickej udalosti, ktorá zakončí príbeh, dedinu Piargy zasype lavina. Jediný žijúci svedok udalosti je Johanka, ktorá mala byť nevesta Martina, namiesto Juliše. Napriek žiarlenia sa zo strany Johanky sa Juliša prizná príhodu s násilným svokrom práve jej, neskôr sa mladá dievčina vlastnými očami presvedčí o hriešnom vzťahu medzi starým Roháčom a Julišou. 
Vo filme má dôležitú funkciu folklór, vo viacerých scénach sa objavuje tanec, ľudové piesne, tradície, ale hlavne fámy. O Juliši sa v dedine rozšíri, že je posadnutá diablom, od obvinenia za podpálenie svätej vody sa to na konci filmu dostane k porodení Antikrista. Počas celého príbehu hrá zásadnú rolu cirkev a náboženstvo, snaží sa poukázať na silný vzťah dedinčanov k vyššej moci v tvare kresťanstva, príznačné pre to obdobie. Implikuje zmenu pozície cirkvi, neustále cítiť prichádzajúcu sa zmenu k zlu - blíženie sa vojny. Zaoberá sa aj dynamikou domácnosti štyroch dospelých, otca a syna, ženy a muža, nevesty a matky. 
Film sa vizuálne tvári ako dráma z dedinského prostredia, hororový nádych dostane hlavne vďaka zvukovej zložky. Nelineárnym rozprávaním vyvolá v divákovi isté napätie, striedanie prítomných a spomienkových scén sa nakoniec vyvrcholí v legendou zafarbenej katastrofe.
Plouigneau

Plouigneau môže byť:
Sizun

Sizun môže byť:
Taulé

Taulé môže byť:
Saint-Thégonnec

Saint-Thégonnec môže byť:
Saint-Pol-de-Léon

Saint-Pol-de-Léon môže byť:
Čierna hora (vrch v Chočských vrchoch)

Čierna hora () je vrch v Chočských vrchoch, krajinnom celku Fatransko-tatranskej oblasti. Leží nad Veľkým Borovým, približne severozápadne od Liptovského Mikuláša. 
Poloha.
Nachádza sa v severovýchodnej časti Chočských vrchov, v geomorfologickom podcelku Prosečné. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Veľké Borové a Kvačany. Najbližším sídlom je na severozápadnom úpätí situované Veľké Borové, severovýchodne ležia Huty, juhovýchodne Liptovské Matiašovce, južne Kvačany, Liptovská Sielnica a Prosiek a západne Malatiná.
Opis.
Čierna hora leží nad Kvačianskou dolinou na severnom okraji podcelku Prosečné, v hrebeni vybiehajúcom severovýchodným smerom z Prosečného (). Severne sa nachádza vrch Machy (), Kopec (), Háj (), Polianky () a Súšava (), západne Diel (), Grúň (), Heliaš () a Lomné (), južne Prosečné (), Hrádková () a Hoľa () a východne Babky (), Ostrý vrch () a Holica (). Oblasť patrí do povodia Váhu, kde vodu z východnej časti odvádza Kvačianka a zo severných odteká jej prítokom Borovianka. Vrchol traverzuje značený turistický chodník a hrebeňom vedie hranica NPR Kvačianska dolina. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva riedky porast, ktorý poskytuje obmedzený rozhľad. Z vhodných častí je vidieť okolité vrcholy Chočských vrchov, no tiež Západné Tatry, Skorušinské vrchy, Oravskú vrchovinu, Oravskú Maguru, Malú Fatru a Nízke Tatry.
Terry McDermott

Terencia McDermott (* 8. december 1951, Liverpool ) je bývalý anglický futbalista.
Hral na poste záložníka, predovšetkým za Liverpool, s ktorým vyhral 3× Pohár majstrov európskych krajín a 1× Pohár UEFA. Anglicko reprezentoval na Majstrovstvách Európy v roku 1980 a Majstrovstvách sveta v roku 1982.
Hráčska kariéra.
Terry McDermott hral na poste záložníka za Bury, Newcastle United, Liverpool, Cork City a APOEL.
Za Anglicko hral 25 zápasov a dal 3 góly. 
Osobný život.
McDermottovi synovia Neale a Greg tiež hrali futbal. Má tiež dcéru Rachel. 22. augusta 2021 oznámil, že mu bola diagnostikovaná demencia.
Tamara Stohlová

Tamara Stohlová, MSc (* 10. jún 1989) je slovenská environmentálna aktivistka a politička Progresívneho Slovenska. V parlamentných voľbách v septembri 2023 bola zvolená do Národnej rady SR.
Životopis.
Krátko študovala informatiku (20072008) a manažment (20082010) na Univerzite Komenského v Bratislave. Následne v rokoch 20102012 absolvovala magisterský program na Vrije Universiteit Amsterdam so zameraním na manažment, s kvalitatívnou prípadovou štúdiou skúmajúcou znalostný manažment v malých a stredných podnikoch ako diplomovou prácou.
Pracovala v Transparency International Slovensko, pre OECD a europoslanca Michala Wiezika a poslanca Miroslava Beblavého.
Správa o znečistení v areáli Istrochemu.
V júni 2020 sa podieľala na odtajnení a medializácii správy z geologického prieskumu areálu bratislavského chemického podniku Istrochem z roku 2009, ktorá poukazuje na masívnu kontamináciu podzemnej vody aj pôdy v areáli závodu organickými aj anorganickými látkami. Výskumníci namerali atrazín, toluén, arzén, olovo, benzén, PCB látky, pričom došlo už aj k ich vzájomnému miešaniu. Všetky sú pre človeka škodlivé, viaceré sú aj karcinogénne alebo spôsobujú iné závažné ochorenia. Pri viacerých látkach boli ich povolené limity prekročené viac ako tisícnásobne. "„Samotní autori popisujú, že na viacerých lokalitách bolo cítiť silný chemický zápach, ktoré bolo ťažké uniesť. Vrty odhalili v zemi fialové polia s tekutými látkami, bielu vrstvu pesticídov, alebo štrkopiesky s mocným organickým zápachom“", uviedla Stohlová. K znečisteniu podľa správy dochádzalo na viacerých miestach – na skládkach odpadu v areáli Istrochemu, na miestach, kde sa vylieval tekutý odpad, ale aj v budovách a skladoch. Odpady sa vylievali a zasypávali aj do mŕtvych ramien Dunaja, ktoré sa historicky v areáli nachádzali. Správa obsahuje aj predpokladaný model šírenia kontaminácie – z Istrochemu až po kontakt s Malým Dunajom a posun na Žitný ostrov, ktorý je kľúčovým zdrojom pitnej vody.
Politické pôsobenie.
Kandidovať ju presvedčil v roku 2020 ekológ Erik Baláž, s ktorým spolupracovala. V parlamentných voľbách vo februári 2020 kandidovala na 43. mieste kandidátky koalície PS/SPOLU a získala 9 468 prednostných hlasov, koalícia však tesne neprekročila 7 % kvórum pre vstup do parlamentu.
V roku 2023 opätovne kandidovala vo voľbách do NR SR, tentokrát zo 4. miesta na kandidátke PS a bola zvolená za poslankyňu so ziskom 63 103 prednostných hlasov.
V rámci Progresívneho Slovenska sa profiluje ako environmentalistka, venujúca sa ochrane životného prostredia a zvierat, ale aj témam života mladých.
Čiernobiely svet (album Jána Lehotského)

Čiernobiely svet je názov druhého sólového štúdiového albumu slovenského hráča na klávesové nástroje a speváka Janka Lehotského. Tento album v roku 1996 vydalo hudobné vydavateľstvo Opus. Album, ku ktorému zložil hudbu Ján Lehotský skoro celý otextoval Jozef Urban a v niekoľkých skladbách účinkovala speváčka a herečka Monika Hilmerová.
V roku 2007 vyšla Jankovi Lehotskému pod týmto názvom v remastrovanej reedícii kompilácia dvoch CD nosičov: na CD1 je album "Janko Lehotský a priatelia" a CD2 je "Čiernobiely svet". V tejto verzii boli do playlistu CD1 pridané dva bonusy: „Ty, ja a môj brat (Sklíčka)“/ spev: Ľubomír Stankovský a „Vyznanie“/ spev: Marika Gombitová. Túto reedíciu z roku 2007 remastroval Ján Červenka.
Čiernobiely svet

Čiernobiely svet môže byť:
Síran amónno-hlinitý

Síran amónno-hlinitý je biela kryštalická podvojná soľ síranového aniónu s amónnym a hlinitým katiónom. Zvyčajne sa vyskytuje ako dodekahydrát. V malých množstvách sa používa v špecializovaných aplikáciách. Jeho dodekahydrát sa vyskytuje ako vzácny minerál tschermigit"." V potravinárstve sa označuje E číslom E523, v celej EÚ a USA je používanie tejto látky povolené.
Výroba a základné vlastnosti.
Síran amónno-hlinitý sa vyrába z hydroxidu hlinitého, kyseliny sírovej a síranu amónneho. So síranom draselno-hlinitým tvorí tuhý roztok. Pyrolýzou z neho vzniká oxid hlinitý. Takto vyrobený oxid hlinitý sa používa napríklad na výrobu syntetických drahokamov.
Použitie.
Síran amónno-hlinitý nie je hlavnou priemyselnou chemikáliou alebo obzvlášť užitočným laboratórnym činidlom, ale je lacný a účinný, čo umožňuje mnoho špecializovaných aplikácií. Používa sa pri čistení vody, v rastlinných lepidlách, v porcelánových tmeloch, v dezodorantoch, v garbiarstve, farbení a v ohňovzdorných textíliách. pH roztoku, ktorý je výsledkom lokálnej aplikácie síranu amónno-hlinitého s potom, je typicky v mierne kyslom rozsahu od 3 do 5.
Síran amónno-hlinitý je bežnou zložkou repelentov.
V potravinárstve sa používa ako spevňovacia látka v konzervovaných mäsových výrobkoch a nakladanej zelenine. Nachádza sa aj v prášku do pečiva, kde plní kypriacu funkciu. Upravuje pH.
EFL Championship 2021/2022

EFL Championship 2021/2022 (zo sponzorských dôvodov označované ako Sky Bet Championship) bola 6. sezóna druhej najvyššej anglickej futbalovej súťaže pod súčasným názvom a 30. ročník podľa aktuálneho formátu. Sezóna sa začala 6. augusta 2021 a skončila 7. mája 2022. Víťazom ligy sa stal klub Fulham a do Premier League spolu s ním postúpili aj druhý Bournemouth a víťaz playoff Nottingham Forest.
Zmeny.
Nasledujúce tímy postúpili alebo vypadli po sezóne 2020/2021:
Do EFL Championship.
Postúpil z EFL League One
Zostúpil z Premier League
Z EFL Championship.
Postúpil do Premier League
Zostúpil do EFL League One
Tabuľka.
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
&lt;br&gt;
Turínok

Turínok () je vrch v Skorušinských vrchoch, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti. Leží nad Krivou, približne južne od Tvrdošína. 
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Skorušinských vrchov, v geomorfologickom podcelku Kopec. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Dolný Kubín a zasahuje na katastrálne územie obcí Chlebnice, Dlhá nad Oravou a Krivá. Najbližšími sídlami sú juhovýchodne situované Malé Borové a Huty, východne sa nachádza Zuberec, severovýchodne Oravský Biely Potok, severozápadne Krivá, západne Dlhá nad Oravou a juhozápadne Chlebnice.
Opis.
Turínok leží v strednej časti podcelku Kopec, v hrebeni vedúcom od vrchu Blato () na Lysec (). Severne sa nachádza vrch Grapy (), Blatnický vrch () a Bane (), východne Javorková (), Mních (), Machy () a Kopec (), južne Holica (), Ostrý vrch (), Blato (), Súšava (), Diel () a Ostrý vrch () a západne Veľký Choč (), Ďavčovka (), Jastrabie (), Kálaný (), Lysec (), Čistý grúň () a Bučina (). Oblasť patrí do povodia Oravy, kde vodu z východnej a severnej časti odvádza Krivský potok a zo západnej potok Ráztoky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva riedky porast, ktorý poskytuje obmedzený rozhľad. Z vhodných častí je vidieť okolité vrcholy Skorušinských vrchov, no tiež Oravskú vrchovinu, Oravské Beskydy, Oravskú Maguru, Malú Fatru a Chočské vrchy. 
Prístup.
Na vrchol nevedie značený turistický chodník, preto prístup je možný lesnými chodníkmi z okolia.
Roger Hunt

Roger Hunt, MBE (* 20. júl 1938, Glazebury † 27. september 2021) bol anglický futbalista, ktorý hral predovšetkým ako útočník.
Klubová kariéra.
Jedenásť rokov bol v Liverpoole s 286 gólmi rekordným strelcom klubu, kým ho neprekonal Ian Rush. Napriek tomu zostáva Hunt klubovým rekordným strelcom v lige s 244 gólmi. Hunt je považovaný za jedného z najlepších hráčov Liverpoolu všetkých čias, fanúšikovia klubu ho označovali ako Sir Roger a je na 13. mieste v oficiálnom fanúšikovskom prieskume 100 Players Who Shook the Kop.
S Liverpoolom sa stal dvakrát majstrom Anglicka (1963/64, 1965/66), raz získal FA Cup (1964/65). Ligový titul si pripísal aj v Juhoafrickej republike, v drese Hellenic Cape Town (1971). 
V roku 2006 uvedený do Siene slávy anglického futbalu.
Reprezentačná kariéra.
S anglickou reprezentáciou vyhral Majstrovstvá sveta roku 1966. Na turnaji odohral všetkých šesť zápasov a strelil v nich 3 góly. Má tiež bronzovú medailu z majstrovstiev Európy 1968. Zúčastnil sa aj Majstrovstiev sveta v Čile roku 1962, hoci na záverečnom turnaji nenastúpil. Celkom za národný tím odohral 34 zápasov, v ktorých strelil 18 gólov.
Úspechy.
Liverpool
Anglicko
Individuálne
Mikuláš Ondrejička

Prof. MUDr. Mikuláš Ondrejička (* 24. november 1910, Melčice-Lieskové – † 19. november 1995, Bratislava) bol slovenský lekár internista a kardiológ, univerzitný pedagóg.
Životopis.
Po maturite na gymnáziu v Trenčíne Mikuláš Ondrejička nastúpil na štúdium všeobecného lekárstva na Lekárskej fakulte Karlovej univerzity v Prahe, kde v roku 1939 promoval na doktora medicíny. Na Lekárskej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (LF UK) pôsobil v rokoch 19461981, kde neskôr získal docentúru (1950) v odbore „patológia a terapia vnútorných chorôb“. V roku 1956 sa stal univerzitným profesorom v rovnakom odbore. V rokoch 19561981 bol prednostom na I. internej klinike LF UK. V období rokov 19561980 bol prof. Ondrejička prodekanom LF UK, členom Vedeckej rady UK, predsedom Vedeckej rady MZ SR, hlavným internistom Slovenska. Spolu so svojimi spolupracovníkmi vydal štvorzväzkovú, prvú slovenskú učebnicu "Vnútorné lekárstvo". Dôležitá bola jeho spolková činnosť. Bol predsedom výboru slovenskej a československej sekcie Internistickej spoločnosti JEP. V rokoch 19611986 bol hlavným redaktorom časopisu "Bratislavské lekárske listy".
Profesor Ondrejička bol významným a uznávaným pokračovateľom v práci profesora Ladislava Dérera, ktorý mu bol učiteľom, vzorom pri práci a priateľom. Kliniku dobudoval na úroveň moderného pracoviska. Vybudoval prvú koronárnu jednotku na Slovensku, biochemické laboratóriá, izotopové a spirometrické pracovisko a laboratórium pre štúdium hydrominerálnych porúch v organizme. Svoju vedeckú prácu zameral na komplexný výskum arteriálnej hypertenzie. Je autorom a spoluautorom viac ako 100 odborných štúdií v recenzovaných časopisoch.
John McKenna

John McKenna (* 3. január 1855, Monaghan, Írsko – † 22. marec 1936, Walton, Liverpool) bol írsky obchodník, profesionálny hráč rugby a prvý tréner futbalového klubu Liverpool, ktorý sa odvtedy stal jedným z najúspešnejších futbalových klubov v Anglicku.
Liverpool FC.
McKenna sa stretol so zakladateľom futbalového klubu Liverpool Johnom Houldingom, ktorý ho pozval na Anfield, aby sledoval hru jeho klubu Evertonu. McKenna ostal po boku Houldina aj po odchode Evertonu z Anfieldu do Goodison Parku. Po založení Liverpoolu sa práve McKenna stal prvým trénerom klubu. 
McKenna pôsobil ako predseda Liverpoolu v rokoch 19061915. V roku 1917 bol zvolený za prezidenta futbalovej ligy a túto funkciu zastával takmer 20 rokov až do svojej smrti v marci 1936. V Liverpoole slúžil viac ako 40 rokov. 
Smrť a uznanie.
Jeho rakvu niesli mestom traja hráči Liverpoolu a traja hráči Evertonu.
V auguste 2011 bola v Glaslough v grófstve Monaghan v Írsku odhalená pamätná tabuľa na počesť prvého trénera Liverpoolu Johna McKennu.
Poslední a prví

Poslední a prví je názov tretieho sólového štúdiového albumu slovenského hráča na klávesové nástroje a speváka Janka Lehotského. Tento album v roku 2000 vydalo hudobné vydavateľstvo Universal Music. Album, ku ktorému zložil hudbu Ján Lehotský z väčšej časti otextoval Jozef Urban, posledné dve piesne otextovala Danica Ruppeldtová. Pri nahrávaní albumu s Jankom Lehotským spolupracovala speváčka Michaela Paľová (známa ako Misha).
FA Premier League 2000/2001

Premier League 2000/2001 bola 9. sezóna Premier League, najvyššej anglickej futbalovej súťaže od jej zavedenia v roku 1992. Obhajcom titulu bol Manchester United. Nováčikmi súťaže boli Charlton Athletic, Manchester City a Ipswich Town. Sezóna sa začala 19. augusta 2000 a skončila sa 19. mája 2001.
Víťazom ligy sa stal Manchester United, ktorý vyhral svoj 7. titul v Premier League a 14. celkovo. Do Ligy Majstrov 2001/2002 sa spoločne s Manchesterom United kvalifikovali ešte Arsenal a Liverpool. Do Pohára UEFA sa kvalifikovali Leeds United, Ipswich Town a Chelsea. Do Pohára Intertoto sa kvalifikovali Aston Villa a Newcastle United.
Do Football League First Division zostúpili Manchester City Coventry City a Bradford City.
White Hart Lane

White Hart Lane bol futbalový štadión v Tottenhame v severnom Londýne a v rokoch 1899 až 2017 bol domovom futbalového klubu Tottenham Hotspur. Jeho kapacita sa v priebehu rokov menila. Po rekonštrukcií na štadión na sedenie bola kapacita 36 284 divákov. Štadión bol po skončení sezóny 2016/17 úplne zdemolovaný.
Štadión hostil 2 533 súťažných zápasov Spurs vo svojej 118-ročnej histórii. Používal sa aj na reprezentačné futbalové zápasy Anglicka a reprezentačné futbalové zápasy Anglicka do 21 rokov. White Hart Lane mal kedysi kapacitu takmer 80 000 divákov a začiatkom 50. rokov dosahovala návštevnosť 70 000, ale po zavedení tribún len na sedenie sa kapacita štadióna v porovnaní s ostatnými klubmi Premier League znížila na skromné číslo. 5. marca 1938 bola zaznamená rekordná účasť na štadióne. 75 038 divákov sa prišlo pozrieť na zápas FA Cupu proti Sunderlandu. Posledný zápas Tottenhamu na White Hart Lane sa hral 14. mája 2017. Tottenham svoje pôsobenie na tomto štadióne ukončil víťazstvom 2:1 proti Manchestru United.
Novým domovom Tottenhamu sa stal Tottenham Hotspur Stadium. Štadión ma kapacitu 62 062 miest a navrhla ho spoločnosť Populous. 
Tottenham Hotspur oficiálne presťahoval na tento štadión 3. apríla 2019.
Láv sa píše „love“

Láv sa píše „love“ je názov štúdiového albumu slovenského hráča na klávesové nástroje a speváka Janka Lehotského, ktorý nahral so skupinou nazvanou Modus 2002. Tento album v roku 2002 vydalo hudobné vydavateľstvo Universal Music. 
Album, ku ktorému zložil hudbu Ján Lehotský otextovali: Jozef Urban, Boris Filan, Juraj Soviar, Kamil Peteraj a Milan Lasica.
Peklisko (prítok Hnilca)

Peklisko je potok v regióne Spiš v Košickom kraji v okrese Spišská Nová Ves v obci Hnilčík a v obci Hnilec. Je ľavostranným prítokom Hnilca, ktorý je ďalej prítokom Hornádu; má dĺžku . 
Je vodným tokom VI. rádu. Číslo hydronyma: 4-32-02-2449. Nachádza sa v geomorfologickom celku Volovské vrchy.
Prameň.
Pramení v nadmorskej výške v lesnom extraviláne v južnej časti územia obce Hnilčík juhovýchodne od vrchu "Holičky" s , na východnom úpätí lesa "Pri troch kopcoch" a na západnom úpätí lesa "Ferdinandka" v okrese Spišská Nová Ves v Košickom kraji.
Opis toku.
Od prameňa tečie juhovýchodojužným smerom cez lesný extravilán, v priberá bezmenný pravostranný prítok, v v lesnom extraviláne opúšťa územie obce Hnilčík a vteká na územie obce Hnilec, bez zmeny smeru v vyteká z lesa do poľnohospodárskeho extravilánu, v 
ústi do Hnilca ako jeho ľavostranný prítok. Hnilec v úseku okolo zaústenia "Pekliska" tvorí obecnú hranicu a zároveň aj okresnú hranicu medzi obcou Hnilec v okrese Spišská Nová Ves a obcou Nálepkovo v okrese Gelnica. Cca 400 m poniže ústia "Pekliska" na protiľahlom brehu Hnilca už na území obce Nálepkovo je osada "Peklisko". Pramení, preteká a ústi na území obce Hnilčík a obce Hnilec v priestore geomorfologického celku Volovské vrchy, geomorfologického podcelku Knola svojou pramennou časťou a geomorfologického podcelku Hnilecké vrchy svojim zaústením. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku "Peklisko (prítok Hnilca)" má pôvod v názve osady "Peklisko" ležiacej poniže ústia potoka "Peklisko" na protiľahlom brehu Hnilca na území obce Nálepkovo. V juhozápadnom susedstve od samoty "Peklisko" je na území obce Nálepkovo aj les rovnakého názvu. Názov osady bol bez zmeny prenesený priamo na pomenovanie vodného toku ako súčasť skupiny názvov v slovenskej toponymii s nižšou frekvenciou výskytu v hydronymii. 
Podobne tento názov v podobe "Nálepkovo – Peklisko" nesie aj železničná zastávka v tejto osade na železničnej trati Červená Skala – Margecany. Motivácia pomenovania osady "Peklisko" je spojená s apelatívom "peklisko" vo význame "lokalita v období pomenovacieho procesu spájaná s produkciou drevného uhlia". Produkcia drevného uhlia ako jedného z produktov rozkladu dreva za vysokých teplôt bez prístupu alebo s obmedzeným prístupom vzduchu mala na Slovensku tradíciu od stredoveku až do druhej polovice 19. storočia s hlavným odberateľom hutníctvom, keď bola nahradená výrobou v kovových peciach.
Hydronymum "Peklisko" bolo štandardizované v roku 2007. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum "Peklisko" nie je jedinečným názvom (október 2023).
Fruges

Fruges môže byť:
La Guerche-de-Bretagne

La Guerche-de-Bretagne môže byť:
Plaisir

Plaisir môže byť:
Prípor (vrch v Skorušinských vrchoch; 1150 m)

Prípor () je vrch v Skorušinských vrchoch, krajinnom celku Podhôľno-magurskej oblasti. Leží nad Malým Borovým, približne južne od Tvrdošína. 
Poloha.
Nachádza sa v juhozápadnej časti Skorušinských vrchov, v geomorfologickom podcelku Kopec. Leží v Žilinskom kraji, na hranici okresov Dolný Kubín a Liptovský Mikuláš a zasahuje na katastrálne územie obcí Krivá a Malé Borové. Najbližším sídlom je na južnom úpätí situované Malé Borové, juhovýchodne ležia Huty, východne Zuberec, severne Oravský Biely Potok, severozápadne Krivá a západne Chlebnice.
Opis.
Prípor leží na juhu strednej časti podcelku Kopec, v hrebeni vedúcom od vrchu Blato () na Kopec (). Severne sa nachádza vrch Grapy (), Blatnický vrch (), Bane () a Biedna (), východne Javorková (), Mních (), Machy (), Kopec (), Brestová () a Sivý vrch (), južne Holica (), Ostrý vrch (), Prosečné (), Polianky (), Súšava () a Diel () a západne Ostrý vrch (), Veľký Choč (), Blato (), Ďavčovka (), Jastrabie (), Turínok (), Lysec () a Čistý grúň (). Severozápadné svahy odvodňuje Krivský potok do Oravy, voda z južných odteká prítokmi Kvačianky do Váhu. Vrcholom vedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva lesný porast, ktorý neposkytuje rozhľad. Z vhodných častí je vidieť okolité vrcholy Skorušinských vrchov, no tiež Oravské Beskydy, Oravskú Maguru, Malú Fatru, Chočské vrchy, Nízke a Západné Tatry.
Florbal na Hrách Juhovýchodnej Ázie

Florbal na Hrách Juhovýchodnej Ázie je florbalový turnaj, ktorý sa koná v rámci multišportového podujatia Hier Juhovýchodnej Ázie a organizuje ho Federácia Hier Juhovýchodnej Ázie. Do programu hier bol turnaj prvýkrát zaradený na 27. hrách Juhovýchodnej Ázie v roku 2013 v mjanmarskom Nay Pyi Taw, v mužskej i ženskej kategórii súčasne. Išlo však len o demonštračný šport, v ktorom sa neudeľovali medaily. Ako oficiálny bol šport uznaný až na 28. hrách Juhovýchodnej Ázie v roku 2015 v Singapure. Florbalový turnaj sa odvtedy koná nepravidelne. Najúspešnejšími tímami sú družstvá a .