burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Masarykova kolónia bankových úradníkov

Masarykova kolónia bankových úradníkov bol oficiálny názov obytného bloku, ktorý podľa projektu brnianskeho architekta Josefa Poláška postavili v Košiciach v roku 1931. 
Okolnosti vzniku komplexu.
Trojkrídlový blok štvorpodlažných domov postavilo družstvo, v ktorom bolo organizovaných 48 rodín úradníkov českých, slovenských a maďarských bánk v Košiciach. Rozhodne nepatrili medzi chudobné vrstvy, ale aj napriek tomu sa rozhodli pre bývanie s radom kolektivistických čŕt. Josef Polášek, ktorý o svojom projekte napísal do časopisu Slovenský staviteľ (i do ľavicovej Novej Bratislavy), sa odvolával na vzory v Holandsku, Nemecku a Sovietskom zväze, ako boarding house, alebo dom-komúna. Vyzdvihuje výhodnosť kolektívneho varenia, obsluhy, zásobovania, starostlivosť o deti, spoločenský život a telesnú kultúru, „ako sa tým sústavne zaoberá nekapitalistické Rusko“. Uznáva, že v kapitalistických krajinách z toho ťažia bohatšie vrstvy.
Architektúra bloku.
Kolóniu tvorí čiastočne uzavretý blok štvorpodlažných domov. Jednotlivé, na seba nadväzujúce sekcie sú zoradené do tvaru písmena U. Nad úrovňou troch obytných podlaží je strešné podlažie, v ktorom boli pôvodne strojové práčovne. Blok pozostáva z ôsmich schodiskových sekcií s jedno – až trojizbovými bytmi pre 48 rodín. Nachádza sa tu 21 trojizbových, 21 dvojizbových, 6 štvorizbových a 5 jednoizbových bytov. Byty majú racionálnu dispozíciu – iba štvorizbové musia mať priechodnú obývaciu izbu, vo väčších bytoch je miestnosť pre slúžku (resp. pre dieťa). Použili sa tu iba tri typy okien, dva typy dverí, a tri normalizované typy skríň na šaty a bielizeň. Byty majú množstvo výhod kolektívneho bývania, napríklad ústredné kúrenie, dodávku studenej a teplej vody, spoločné práčovne a centrálnu správu. Vo dvore bloku bolo ihrisko pre deti s bazénom a záhradky pre obyvateľov domov. Zeleň pôvodne vysadili aj na strešných terasách. Architekt, ako sám hovorí, sa usiloval zbaviť stavbu „mŕtveho materiálu“ – vyvaroval sa hrubých múrov a komplikovaného pôdorysu. Architektúra kolónie je charakteristická ortogonalitou. Jej striedmy ráz oživuje kompozícia zasklených schodiskových objemov a uvoľnenie hmoty v nárožiach bloku, kde vznikli podjazdy a lodžie.
Kvalita architektonického návrhu.
V komplexe bolo ústredné parné kúrenie, plyn, centrálna správa a dve práčovne. V jednoizbových bytoch v suteréne bývali domovníci, kuriči a platiaci nájomníci. Kurič v kotolni mohol pozorovať deti hrajúce sa v parku s bazénom a súčasne obsluhovať telefónnu linku napojenú na vlastnú centrálu – obdivoval M. Kusý košickú kolóniu. Jednoducho povedané, na stavbe pre bohatých sa paradoxne skúšali progresívne, domnelo socialistické vymoženosti. Josef Polášek pri svojej starostlivosti o kolektivistické parametre komplexu nezabudol na jeho architektonické stvárnenie. Vyvážené proporcie okien, ozvláštnenie prevýšenými oknami a veľké zasklené plochy schodísk spolu s priechodmi v stykoch jednotlivých krídiel dávajú tejto architektúre elegantný funkcionalistický vzhľad.
Realizácia kolónie mala veľký úspech, o čom svedčil aj záujem ďalších 60 úradníckych rodín o podobný systém bývania.
Poštový a telegrafný úrad v Piešťanoch

Poštový a telegrafný úrad je budova v Pieštanoch na Kukučínovej ulici č. 15. Jej autorom je Emil Belluš. V roku 1928 bola projektovaná a v 1929 – 1931 realizovaná.
Dielo Emila Belluša, ktoré postavil v rokoch 1929 – 1931 na križovatke ulíc Poštová a Kukučínova v Piešťanoch. Umiestnil ho na nárožie, ktoré malo tvar oblúka. Vstup a dve poštové haly umiestnil do stredu tohto oblúka. Správne zvládnutie funkcie a prevaha racionálneho myslenia sú badateľné aj na kresbovom vyjadrení architektonickej myšlienky autora. Boli vypracované dva axonometrické pohľady na časť prízemnú a poschodovú hlavnej poštovej prevádzky. Autor nimi nechcel dokumentovať výtvarné pôsobenie, ale chcel poukázať na čistotu, jasnosť, bezkolíznosť, na určité pohodlie poštovej služby.
Dispozičné vzťahy.
Veľmi dôsledne vyriešil dispozičné vzťahy. Expedícia a prísun sú riešené z dvora, tak sú veľmi dobre nadviazané na prevádzky a vybavenie poštového úradu.
Budova je dvojpodlažná. Na 1.NP je situovaná balíková služba. Na 2.NP sú situované ostatné služby. Zvláštne je umiestnené schodisko. Je vzadu, pričom obslužné priestory sú pri prednej fasáde. Dispozičné riešenie je však vyriešené tak dômyselne, že návštevník, či už domáci alebo kúpeľný nemá problém zorientovať sa vo vnútornom priestore pošty.
Interiér.
Bol zachovaný aj pôvodný mobiliár, ktorý tiež navrhol Emil Belluš.
Fasáda.
Fasáda je strohá, funkcionalistická. Má travertínom obložený sokel a okenné ostenia. Strecha je sedlová, s malým sklonom. Na stavbe je použitý aj železobetón. V deväťdesiatych rokoch boli okenné rámy nahradené novými, obnovená bola aj ich pôvodná červená farba a mierne bolo zmenené aj členenie okien. Ale priestorový dojem z oblúkového usporiadania bol zachovaný.
Adaptácia priestorov pošty.
Keďže bol technický stav prvkov stavby v zlom stave, začala sa realizovať adaptácia priestorov pošty. Problémom bola zatekajúca strecha a vlhký suterén. Aj okná boli vo veľmi zlom stave a nedali sa utesniť. Zmenili sa aj dispozičné vzťahy. Napr. priestory skladov uhlia už neplnili svoju pôvodnú funkciu. Bolo treba upraviť aj prevádzku pohybu zásielok, uzatvoriť priehradky, ktoré boli predtým otvorené. Nutné bolo vytvoriť počítačové stredisko, pohotovostné ubytovanie, rokovacie miestnosti, bytové jednotky. Pre imobilných taktiež bezbariérový vstup do budovy. Princípy budovy boli maximálne zachované. Autor adaptácie sa snažil spraviť ju zodpovedne. Navštívil niekoľko Bellušových stavieb, študoval jeho architektúru. Analyzoval princípy, podľa ktorých Belluš tvoril. Začal hľadať riešenie, ktoré by rešpektovalo hodnoty objektu. Boli vytvorené rampy, prístup zásielok. Do nevyužitého podkrovia sa dostali klubové miestnosti aj ubytovanie. Kritickým momentom bola výmena okien. Boli nahradené novými ale so zachovanými proporciami predošlých. Autor mal obavy, aké postupy bude požadovať investor. Ukázalo sa však, že spolupráca bola dobrá. Priestorový dojem, ktorý je charakteristický pre budovu ostal zachovaný.
Budova Národnej banky česko-slovenskej v Bratislave

Budova bývalej Národnej banky česko-slovenskej sa nachádza na Štúrovej 2 v Bratislave a bola postavená v rokoch 19361938. V súčasnosti v nej sídli Generálna prokuratúra. Patrí k dielam slovenského architekta 20. storočia Emila Belluša a radí sa medzi diela funkcionalizmu.
Situácia.
Stavba tvorí ukončenie ulíc Jesenského a Gorkého, so vstupom zo Štúrovej ulice. Hlavné priečelie je orientované na východ.
Kompozícia.
Pomerne úzka parcela predurčila podobu budovy. Bočné vyššie krídla prechádzajú do vstupného priečelia, čo dodáva stavbe monumentalitu. Medzi nimi vznikol na hlavnej fasáde veľký otvor zhora ohraničený prekladom, v ktorom mala byť umiestnená socha gréckeho boha Hermesa, patróna obchodníkov a zlodejov. Tento zámer sa však nikdy neuskutočnil. Vzhľadom na nepravouhlé vyústenie bočných ulíc do štúrovej je čelná fasáda mierne natočená. To spolu so smerom nahor sa zmenšujúcimi oknami dáva budove dynamiku. Na fasádach sa uplatnil travertínový obklad, ktorý prechádza od hrubo opracovaného kameňa v parteri po hladké kamenné bloky na poschodiach. Obdivovaným prvkom je vstupná kazetová brána z nehrdzavejúcej ocele a mreže po jej okrajoch.
Dispozícia.
Budova je postavená ako trojtrakt s vnútorným dvorom. V čelnom krídle sú situované reprezentačné priestory s hlavnou bankovou halou na poschodí. Vstupná hala je pootočená, ukončená schodiskom v tvare písmena L. V bočných krídlach boli umiestnené byty prístupné zadným schodiskom. Bočný služobný vchod je umiestnený z Gorkého ulice.
Súčasnosť.
Vzhľadom na zvyšujúce sa nároky prevádzky banky, boli byty v 3. až 5. nadzemnom podlaží až na jeden prestavané na kancelárie. Podobne aj dispozícia prízemia a 2. nadzemného podlažia boli čiastočne zmenené. V roku 1993 boli prestavané aj interiéry vstupov, aby spĺňali bezpečnostné požiadavky. Od 90. rokov 20. storočia sídli v budove Generálna prokuratúra SR.
Krakatit

Krakatit je jedno z diel Karla Čapka, v ktorom varuje pred blížiacim sa nebezpečenstvom, ktoré videl v neustálom sa vyvíjaní techniky. Po prvýkrát bolo vydané v roku 1924. Zaujímave je, že Čapek písal o energii, ktorá je v každej hmote. Vytvoril tak predobraz atómovej bomby vynájdenej o štvrťstoročie neskôr.
Dej sa odohráva v Prahe a švajčiarskom Balttine. Doba nie je špecifikovaná, no dielo je reflexiou na obavy z ďalšieho vojnového konfliktu (medzivojnové obdobie). Hlavným hrdinom je Ing. Prokop, vedec, ktorý vynašiel ničivú výbušninu krakatit (analógia so sopkou Krakatoa). Človek inteligentný, no zahľadený sám do seba, neuvedomujúci si okolitý svet. Jeho charakter sa začína formovať, keď pod nátlakom na jeho osobu má okolie snahu docieliť, aby vydal postup na výrobu výbušniny na vojenské účely. Stáva sa väzňom, no je neoblomný a začína vyjadrovať svoj odpor k vojne. Ďalším aspektom diela je jeho láska ku krásnej princeznej.
Stručný obsah.
Chemik Ing. Prokop vynašiel výbušninu s názvom krakatit, ktorá má obrovskú deštrukčnú silu. Táto výbušnina však má jeden nedostatok – vybuchuje sama od seba. V horúčkach a poblúznení stretáva svojho bývalého spolužiaka Tomeša, ktorý sa o neho stará. V stave poblúznenia mu vyzradí neúplný recept na prípravu krakatitu. Následne sa prebudí a zistí, že Tomeša niet. Nájde ho však tajomná dievčina so závojom, ktorú neskôr hľadá celý príbeh. V horúčkach sa ocitne v Týnci, v mestečku, kde pôsobí ako lekár Tomešov otec. Zostáva tam a zotavuje sa z choroby. Postupne zabúda na krakatit. Neskôr nájde inzerát v novinách, že ho hľadá istý pán Carson, ktorý chce od neho recept na krakatit kúpiť. Dostáva sa do Balltinu do Carsonovho laboratória a nasilu ho nútia, aby im vydal krakatit. Vzpiera sa a odmieta im ho dať a tak ho tam držia dlhší čas. Zamiluje sa tam do princeznej a táto zakázaná láska sa nepáči celému osadenstvu. Využijú situáciu a ponúknu mu princeznú za ženu a pozíciu majora. Prokop sa podvolí a rozhodne sa recept na krakatit prezradiť. Princezná však pochopi nebezpečenstvo tejto zbrane a sama prepašuje Prokopa z laboratória. Začína sa kolotoč falše a lží z každej strany, pretože všetci chcú získať krakatit. Prokop zatúži po žene so závojom a jediný človek, ktorý má o nej informácie, je Tomeš. Tomeš pritom medzitým pracuje na výrobe krakatitu pre rivala. Prokop sa vydáva na cestu za spolužiakom, no prístup je mu zamedzený. Od laboranta svojho spolužiaka Tomeša sa dozvedá, že výrobu krakatitu majú takmer na dosah a je to len otázka minút. Vydesený Prokop uteká z továrne preč. Onedlho celá továreň spolu s mestom vybuchnú. Vydesený, sám sebe vyčítajúci Prokop kráča bezcieľne a stretáva sa so záhadným starčekom (je tu istá analógia s Bohom), ktorý mu ukáže, že svet nestojí iba za jeho zničenie. Poukázal na záchranu sveta. Prokop pod ťarchou spomienok zabúda vzorec na výrobu krakatitu. Po dlhom čase sa pokojne uloží spať.
Dielo je prepojenie fantázie, drámy a komédie. Hlavnou ideou/pointou diela je výstraha ľudstvu pred hrozbami militarizmu. Román Krakatit je nadčasové dielo, ktoré má nepochybne odozvu aj v súčasnosti.
Sojuz 6

Sojuz 6 () bol sovietsky pilotovaný kozmický let v rámci programu Sojuz. Sojuz 6 bol súčasťou spoločnej sovietskej kozmickej misie spolu s misiami Sojuz 7 a Sojuz 8, ktoré sa stretli na obežnej dráhe v rovnakom čase, a vyniesli sedem kozmonautov. V úmysle posádky Georgija Šonina a Valerija Kubasova bolo zaobstarať vysokokvalitné filmové snímky pripojených lodí Sojuz 7 a Sojuz 8, ale stretávacie systémy na všetkých troch lodiach zlyhali.
Doteraz nie je známa príčina problému, ale často to býva citované ako hermetický test celistvosti. Verzia kozmickej lode Sojuz použitá v misiách (7K-OK) niesla anuloidné spojovacie elektronické vybavenie ako kryt obklopujúci motor v zadnej časti servisného modulu. Pravdepodobne bolo pretlakované héliom, aby poskytlo vhodné prostredie pre elektroniku. Potom bol plyn rýchlo vypustený po spojení, aby znížil hmotnosť lode kvôli návratu.
Priebeh letu.
Loď odštartovala dňa 11. októbra 1969 z kozmodrómu Bajkonur. Bola navedená na obežnú dráhu vo výške 186,2 – 222,8 km s dobou obehu 88,37 minút. O deň neskôr vyštartovala na obežnú dráhu loď Sojuz 7 a o ďalší deň, 13. októbra 1969, aj loď Sojuz 8, takže v priebehu niekoľkých hodín boli na obežnej dráhe Zeme naraz tri sovietske kozmické lode a spoločne tiež komunikovali. Spojiť sa nemohli už preto, že loď Sojuz 6 nemala žiaden spojovací mechanizmus. Posádka mala a plnila aj ďalšie úlohy, manévrovala s loďou, vykonávala rôzne pozorovania vrátane neúspešného pokusu o spojenie lodí Sojuz 7 a Sojuz 8, vykonala úspešný pokus so zváraním počas 77. obletu Zeme. Pri tomto pokuse bola z orbitálneho modulu lode vypustená atmosféra. Celý proces sa kontroloval na kontrolnom paneli v lodi aj na Zemi v riadiacom stredisku podľa telemetrických údajov. Po skončení pokusu bola v orbitálnom module obnovená atmosféra a po vyrovnaní tlaku kozmonaut Kubasov odmontoval z aparatúry Vulkan zvárací stôl so vzorkami a preniesol ho do návratového modulu.
Návratový modul Sojuzu 6 úspešne pristál v kazašskej stepi po takmer piatich dňoch letu, 16. októbra 1969, 180 km severozápadne od Karagandy.
ESO Hotel

ESO Hotel (European Southern Observatory) v púšti Atacama v Čile od architektonickej kancelárie Auer+Weber je vo svojej podstate pozoruhodným projektom. Pojem hotel nie je úplne presný, pretože budova neslúži verejnosti, ale vedcom a astronómom, ktorí tu pracujú s jedným z najväčších teleskopických ďalekohľadov na svete.
Umiestnenie.
ESO Hotel (European Southern Observatory) stojí v Cerro Paranal, čilských Andách v púšti Atacama. Toto miesto sa nachádza 120 km južne od najbližšieho mesta, pobrežného sídla Antofagasta, a 12km západne od Tichého Oceánu.
Silný vietor, ktorý prúdi od Ánd smerom k Pacifiku, tu dosahuje priemernú rýchlosť 40km/h. Teploty sa tu pohybujú v rozpätí od -10°C v noci v zime až po 25°C cez letný deň. Takisto tu bývajú časté zemetrasenia s magnitúdou až 8,5 stupňa Richterovej stupnice. 
Inšpirácia.
Architekti hľadali inšpiráciu v podzemí. Ich záchytnými bodmi boli hlavne historické vzory, ako podzemné jaskynné obydlia v Číne a indiánske obydlia v útesoch v Mesa Verde. Tiež študovali sopečné jaskyne, ktoré inšpirovali Ceasara Manriqua pri jeho práci v Lanzarote, ako aj skulptúry od Richarda Serra. Serrove skulptúry boli obzvlášť dôležité pre ich dizajn. Konfrontovali topografiu s geometriou, a rovnakým spôsobom čelili geografickým, topografickým a klimatickým výzvam danej situácie. Začlenili pozitívne aspekty tejto obrovskej krajiny do budovy. 
Konštrukcia.
Pri návrhu objektu bol samotný teleskop najväčšou prekážkou. Hlavnou úlohou bolo aby sa nepoškodila citlivá technika teleskopu. Napriek tomu ESO chceli trvalé sídlo pre ich technikov, vedcov a administratívnych pracovníkov, ktoré by nahradilo dočasné kovové kontajnery, v ktorých boli ubytovaní predtým. Chceli aby architekti vytvorili miesto kde si budú môcť pracovníci oddýchnuť a načerpať energiu, bez pretechnizovaného sveta teleskopov a elektronických prístrojov.
Samotná budova je tvaru L a nachádza sa v nej 120 izieb, plaváreň, fitnes centrum, reštaurácia, knižnica a spoločenská miestnosť. Každá hotelová izba má vlastný výhľad na oceán. Srdcom celej budovy je spoločenský priestor s tropickou záhradou vo vnútri 35 metrov širokej transparentnej kopuly.
Konštrukcia je prevažne z betónu, pretože ostatné materiály boli vylúčené či už na základe ekonomických, praktických alebo ochranných dôvodov. A to aj napriek tomu, že vodu pre betón museli dovážať v cisternách. Steny aj stropy ostali odkryté a betón zafarbili načerveno oxidom železnatým aby súhlasil s okolitým prostredím. Takisto oceľ použitá na fasáde a interiéroch bola popráškovaná tak by pripomínala neupravený kov.
Vďaka novej inovatívnej technike je objekt kotvený k zemi sklolaminátovými podložkami, ktoré absorbujú každý pohyb, takže stavba odolá aj silnému zemetraseniu.
V populárnej kultúre.
Exteriér hotela bol predstavený vo filme Jamesa Bonda z roku 2008 Quantum of Solace, v ktorom bola štruktúra vykreslená ako fiktívny ekologický hotel v Bolívii.
Pre zábery zostrojil tím vizuálnych efektov miniatúrny model hotela, pri ktorom je hotel vo filme zničený požiarom.
Vojtech Holesch

Vojtech Holesch ( * 21. január 1892, Banská Bystrica - † 27. august 1938, Bratislava) bol slovenský architekt. 
Architektúru vyštudoval na Vysokej škole technickej v Budapešti Precestoval všetky kontinenty, pracoval aj u slovenského architekta Ladislava Hudeca v Šanghaji. Na Slovensko sa vrátil koncom 20. rokov, pôsobil v Bratislave. Je autorom projektov nájomných domov, návrhov interiérov a i. Do 20. rokov pôsobil v rôznych zahraničných ateliéroch, od 20. rokov samostatný architekt v Bratislave.
Jeho otec bol Štefan Holesch a brat Július Holesch.
Diela.
Obytný dom Ing. J. Bartošeka.
Táto veľká mestská vila stojí na príkrom svahu neďaleko hradu nad údolím s bývalým kameňolomom. Riešenie bytov a orientácia využíva danosti parcely s impozantným výhľadom. Mohutná stavba v tvare hranola zaujme najmä otvoreným skeletom s terasami na juhozápadnom priečelí s betónovou sochou strážcu. Šesťpodlažný objekt má racionálnu variabilnú dispozíciu vyskladanú z modulu 6 x 5 metrov. Hlavný vchod je na najvyššom poschodí s garážami, technickým príslušenstvom a bytom vrátnika. Obytné podlažia sprístupňuje dvojramenné schodisko a výťah. Na každom poschodí bol pôvodne jeden byt. Počet miestností narastal smerom nahor. Dnes je po adaptácii v dome 12 bytov. Stavebné úpravy však nenarušili originálny výraz tejto neobvyklej stavby, ktorá je pravdepodobne najlepším autorovým dielom.
Neoracionalizmus (architektúra)

Neoracionalizmus je architektonický štýl, ktorý od jeho starších predchodcov odlišuje presvedčenie, že základ architektúry tvorí pochopenie vzorov európskych miest a nie konštrukcia či abstraktná forma. 
Neoracionalisti hovoria, že tieto mestá sa vyvíjajú v zmysle základných, viac-menej stálych tvarov, ktoré pretrvávajú, aj keď sa funkcie menia. Tieto zjednodušené formy sa ako nositelia kultúrnych ideí a hodnôt stali podstatnými zložkami nových architektonických návrhov.
Pôvod.
Neoracionalizmus sa objavil v šesťdesiatych rokoch 20. storočia. Jeho záujem sa sústredila na potrebu vysporiadať sa s dedičstvom historických európskych miest, ktoré odolali pustošeniu spriemyselňovania a vojny. Predstavitelia neoracionalizmu odmietali modernistické urbanistické koncepty. Ráz mesta podľa nich určovala celá jeho štruktúra vrátane ulíc, bežných budov aj monumentov. Ako sa tieto prvky postupne vyvíjali, ustálili sa vo formách ktoré pretrvali, aj keď slúžili rozličným funkciám, a ostali zakorenené v rámci kolektívneho podvedomia.
Dvom najznámejším neoracionalistom, Nemcovi Oswaldovi Urgensovi a Talianovi Aldovi Rossimu, slúžili tieto formy ako spojenie s minulosťou. Vo svojich návrhoch ich nekopírovali, ale interpretovali ich abstraktnú podstatu.
Rossiho výrazne ovplyvnili maľby Giorgia de Chirica a jeho budovy pôsobia nástojčivou prázdnotou, akoby ich formy chceli prehovoriť, ale nedokážu to. To, čo by chceli povedať, vychádza zo samej podstaty ich kultúrnej tradície, a ich neschopnosť prehovoriť rýchlo prechádza z bolesti do tragédie. Neoracionalisti považovali tento stav za nevyhnutný dôsledok širšej kultúrnej krízy odcudzením kapitalizmu a hrôzami nacizmu a sovietskeho komunizmu. Ich architektonické teórie v mnohom vychádzali zo spoločenských a politických konceptov. Aldo Rossi si v snahe prekonať tento rozpor osvojil niektoré prvky surrealizmu, Narábal s formou a mierkou tak, že navrhoval šálky na čaj pripomínajúce budovy a budovy, ktorých mierku nemožno určiť.
Oswald Urgens pracoval s mriežkou, ktorá bola preňho pevným základom abstraktného usporiadania, ktoré dávalo do súvislosti jednotlivé skupiny foriem.
Aero Vodochody

Aero Vodochody (bežne označované ako Aero; Vodochody je oblasť) je česká (česko-slovenská) letecká výrobná spoločnosť vyznačujúcej sa výrobou L-29 Delfín, L-39 Albatros, L-59 Super Albatros a L-159 Alca.
Začínala výrobou automobilov Aero 500 . Známe sú aj kuchynské váhy.
Po páde socializmu v Česko-Slovensku (1989) a vo zvyšku Východnej Európy, spoločnosť stratila majortiný podiel na trhu s výcvikovými prúdovými lietadlami.Na začiatku 90. rokov, vo Východnej Európe klesol predaj vojenských lietadiel a navyše v krajinách NATO bol vstup nového výrobcu zrejme neprijateľný. Spoločnosť Aero bola kontrolovaná niekoľko rokov spoločnosťou Boeing.
Koncom októbra 2006, Aero Vodochody bola znovu sprivatizovaná. Československá investičná skupina Penta kúpila spoločnosť za zhruba 3 miliardy Kč.
Aero tiež pravdepodobne vylepší pristávaciu dráhu vo Vodochodoch blízko Prahy do nového medzinárodného letiska, ktoré by malo slúžiť hlavne pre nízko-nákladové a chartrové lety smerujúce do Prahy.
Prehľad vyrábaných lietadel.
Vyrábané pred 2. svetovou vojnou:
Vyrábané po druhej svetovej vojne
Aero L-60 Brigadýr

Aero L-60 Brigadýr bolo malé vrtuľové česko-slovenské úžitkové lietadlo pre civilné a vojenské použitie pre krátke vzletové a pristávacie dráhy. Prvý let bol uskutočnený v roku 1955 a vyhotovenie lietadla malo veľkú podobnosť s Fieselerom Fi 156 vyrábaného v Československu počas a po druhej svetovej vojne a ktoré toto lietadlo malo plánované nahradiť. Na konci výroby v roku 1960, bolo vyrobených asi 400 kusov, tento počet zahŕňa aj vylepšené verzie L-160 s celokovovým chvostom.
Operačné nasadenie.
Väčšina strojov L-60 slúžiacich v ČSSR bola v poľnohospodárskej verzii. Vojenská verzia, známa ako K-60 bola do roku 1962 sústredená väčšinou v Česku. V tom čase na nich lietala aj jediná ženská letka v Česko-Slovensku. Lietadlá L-60 sa väčšinou používali v spojovacej službe, doprave, pre prieskum, delostrelecké pozorovanie a v zdravotníckej službe. Po nástupe vrtuľníkov bola časť strojov predaná civilnému sektoru a časť po generálnej oprave odpredaná na Kubu. Zvyšok bol dislokovaný po jednotlivých letiskách a následne bez nahradenia odpísaný. Posledný stroj K-60 dolietal v roku 1968 v Kbeloch. Najdlhšie slúžil L-60 v Svazarme. Tam bol používaný ako výsadkový a vlečný. Jeho nástup výrazne sprístupnil športový parašutizmus a znamenal jeho rozmach. V roku 1976 používal jeden stroj L-60 aj výrobný závod Orličan Choceň a Štátna letecká inšpekcia. 
Najväčším zahraničným odberateľom bola NDR, ktorá zakúpila 79 strojov. Väčšina z nich bola v poľnohospodárskej verzii a prevádzkovala ich firma "Interflug". Jeden kus skúšala aj branná organizácia GST, časť prevzala Národná ľudová armáda NDR. Väčšie zásielky išli do Egypta, Bulharska a Rumunska. Ďalšie stroje lietali v ZSSR, Poľsku, Maďarsku, Číne. Slúžili však aj v Švajčiarsku, Rakúsku, NSR, Sýrii, Argentíne a dokonca aj na Srí Lanke. Po vyradení zo stavov letectva ČSSR získala 20 strojov aj Kuba.
Užívatelia.
Civilní.
Spoločnosti DHL a GST používali lietadlá L-60 od roku 1957 do roku 1974. 
Vojenskí.
 Bulharsko
 Česko-Slovensko
 Egypt
 NDR
Hanumán

Hanumán sa objavuje v Rámájane ako pomocník princa Rámu. 
Ráma je považovaný za vtelenie Boha Višnu do ľudskej podoby. Ráma, Hanumán a Sítá sú kľúčovými postavami celého starovekého eposu Rámájana. Hanumán ako "opičí boh", teda ďalšie zoomorfné božstvo ako Ganéša (so sloňou tvárou), pomáha príncovi Rámovi v ťažkom boji proti démonovi Rávanovi. Indovia označujú Hanumána za polobožskú bytosť. Hanumán má aj svoje chrámy a na niektorých miestach v Indii má obrovskú popularitu. 
Hanumán sa narodil v období trétájuga, teda vo veku v hinduistickom kalendári, ktorý bol oveľa skôr ako dej v Mahábhárate. Niektoré hinduistické zdroje uvádzajú, že je vtelením boha Šivu. Z tohto dôvodu je teda úplne akceptovateľné uctievať Hanumána, teda Šivovu energiu, kedy Šiva prichádza v podobe opice a Višnu ako človek inkarnovaný do princa Ramu.
Hanumán mal silný osobný vzťah s indickým bohom Súrjom, ktorý si ho po dlhých prosbách zobral za svojho žiaka. Keď Rámovi uniesli Sítu, Ráma sa ju podujal hľadať - nevedel ešte totiž, kde zmizla. Na ceste sa dostal do opičieho kráľovstva, ktorého kráľom bol Sugríva a zároveň aj synom boha Súrju. Sugríva im odporučí Hanumána ako pomocníka, ktorý k nim prichádza v preoblečení za Brahmana.
Po porážke démona Rávanu Hanumán odchádza späť do Himalájí.
Skrill

Skrill (do roku 2011: Moneybookers) je britská firma sídliaca v Londýne, ktorá sa zaoberá prevodmi peňazí na internete. Bola založená 18. júna 2001. Od zákazníkov vyžaduje overenie identity, aby sa predišlo praniu špinavých peňazí, ďalším opatrením je maximálny prevod 20 000 eur za 90 dní. Na prevod peňazí stačí poznať mailovú adresu príjemcu. V roku 2007 mala 3,7 milióna klientov. 
Treba podotknúť, že veľa užívateľov na Google Play považuje túto službu za neserióznu. Vinia ju z toho, že po obdražaní peňazí na konto Skrill vyžadujú identifikačné údaje, ktoré oni musia akceptovať a pokiaľ tak neurobia, tak účtujú poplatky, pokiaľ tú sumu nevyčerpajú.
Entrena

Entrena je malá dedinka v severnom Španielsku, v autonómnom spoločenstve La Rioja. Podľa sčítania v roku 2006 tu žilo 1 289 obyvateľov.
Perkáta

Perkáta je veľká obec v strednom Maďarsku v Stoličnobelehradskej župe () v okrese Dunaújváros, západne od Budapešti, neďaleko od župného mesta Stoličný Belehrad.
Má rozlohu a žije tu obyvateľov ().
Rovartani lapok

Rovartani lapok (po slovensky "Entomologické listy") – významný maďarský entomologický časopis, ktorý vychádzal v rokoch 1884 – 1923 v Budapešti. Vydavateľom bol Magyar Entomologiai Társaság. Celkove vyšlo cca 25 ročníkov tohto časopisu. Jednotlivé čísla vychádzali mesačne, ale nevychádzali vždy celkom pravidelne. Písané boli v maďarčine, s nemeckým resumé. V časopise uverejňovali svoje práce mnohí významní entomológovia z územia celého Uhorska (vrátane Slovenska). V časopise boli uverejňované práce systematické, bionomické a faunistické. Tiež tu boli nekrológy niektorých znamejších uhorských entomológov, kde boli i ich portréty. Niekedy sú tieto práce jediné, kde sa zachoval portrét týchto entomológov. V časopise boli i recenzie niektorých významných entomologických kníh, ktoré písali uznávaní entomológovia Uhorska. Publikovali tu uhorskí entomológovia, ako napr.: Ernő Csiki, Lajos Abafi-Aigner, Lajos Biró, Eugen Pažický, Ferdinand Uhryk, János Pável, Géza von Horváth, Ján Frivaldský, Gyula Dahlström, Ede Agost Hudák a mnohí iní.
Tomáš Halík

Mons. prof. PhDr. Tomáš Halík, Th. D., Dr. h. c.  (* 1. jún 1948, Praha) je český rímskokatolícky kňaz, teológ, sociológ, filozof, psychológ, religionista a univerzitný profesor. Je farárom v Rímskokatolíckej akademickej farnosti v Prahe ("U Salvátora") a taktiež prezidentom Českej kresťanskej akadémie. V roku 2008 mu pápež Benedikt XVI. udelil titul prelát Jeho Svätosti (monsignore).
Životopis.
Narodil sa v rodine editora spisov bratov Čapkovcov Dr. Miroslava Halíka. V rokoch 19661971 študoval sociológiu a filozofiu na Filozofickej fakulte Karlovej univerzity, bol žiakom Jana Patočku. Počas štúdia absolvoval študijný pobyt na Bangor University vo Walese. Diplomoval prácou "Společenskokritický význam utopických a profetických proudů v dějinách křesťanského sociálního myšlení." (Praha, 1971). Dizertačnú prácu na tému "Křesťanství jako utopie. K dialektice dějin křesťanského sociálního myšlení" obhájil na FF v roku 1972.
Do r. 1989 nemohol z politických dôvodov prednášať na vysokej škole, pracoval ako podnikový psychológ a neskôr ako psychoterapeut drogovo závislých u Apolináře (19841990). Zároveň študoval teológiu v tajných kurzoch (žiak Josefa Zvěřiny), v roku 1978 bol v Erfurte tajne vysvätený za kňaza. Patril k dôležitým osobnostiam tzv. podzemnej cirkvi a v 80. rokoch bol jedným z najbližších spolupracovníkov pražského kardinála Tomáška.
Po r. 1989 študoval teológiu postgraduálne na Pápežskej Lateránskej univerzite v Ríme (ThLic.). Habilitoval sa z praktickej teológie na pápežskej teologickej fakulte vo Vroclave. V roku 1992 sa habilitoval v odbore sociológia na FSV UK prácou "Katolická kultura a česká společnost po 2. vatikánském koncilu", v r. 1993 bol vymenovaný za docenta, v r. 1997 za profesora Karlovej univerzity v Prahe.
V rokoch 19901993 bol generálnym sekretárom Biskupskej konferencie ČR a pedagógom na Katolíckej teologickej fakulte Karlovej univerzity; Ján Pavol II. ho vymenoval za konzultora pápežskej rady pre dialóg s neveriacimi. Od roku 1993 vyučuje religionistiku na FF UK, ako hosťujúci profesor prednášal na univerzitách v Oxforde a Cambridgi. Bol jedným z externých poradcov českého prezidenta Václava Havla, ktorý ho roku 1997 dokonca navrhol za svojho možného nástupcu vo funkcii.
Je farárom pražskej akademickej farnosti v kostole Najsvätejšieho Salvátora (od februára 1990) a prezidentom Českej kresťanskej akadémie (od decembra 1990). Je známy svojou angažovanosťou v občianskom živote, vyjadruje sa k otázkam medzináboženského dialógu a úlohy náboženstva v modernej spoločnosti.
V roku 2008 mu pápež Benedikt XVI. udelil titul "kaplána Jeho Svätosti", ktorý ho oprávňuje používať pred menom titul Monsignore.
V roku 2011 získal za knihu "Vzdáleným nablízku", cenu za "najlepšiu teologickú knihu Európy" za roky 2009 a 2010.
V roku 2014 sa stal prvým českým laureátom Templetonovej ceny.
Roku 2023 mu český prezident Petr Pavel udelil Rad T. G. Masaryka 1. triedy za vynikajúce zásluhy o rozvoj demokracie, humanity a ľudských práv.
Hmyz (časopis)

Hmyz bol entomologický časopis na Slovensku, ktorý vychádzal v rokoch 2000-2006. Spočiatku vychádzal 4x ročne, neskôr ako občasník. Jeho formát bol B5, minimálny počet strán jedného čísla 32. 
Entomologický časopis Hmyz chcel populárnou formou priblížiť svet hmyzu. Prinášal články z expedícií, o krajinách, živote ľudí a hmyzu z celého sveta. Predstavoval rôzne skupiny hmyzu a zvláštnosti ich života. V časti "Hmyz a zdravie" sa venoval otázkam zdravia v súvislosti s hmyzom. V radách pre cestovateľov informoval entomológov o rôznych nebezpečenstvách, s ktorými sa môžu na svojich cestách stretnúť. Informoval aj o vplyve hmyzích produktov na naše zdravie, o jedovatom hmyze a podobne. V časopise bolo veľa fotografií hmyzu v jeho prirodzenom prostredí, informácie a skúsenosti z chovu hmyzu, zaujímavosti z dejín entomológie a kapitolky o hmyzích škodcoch. Cena bola 69,- Sk / 59,- Kč za jednotlivé číslo.
Prašád

Prašád (Sanskrit प्रसाद) je väčšinou ovocie, ale to nie je pravidlo. Prasādam v tamilčine, alebo Prasadam v jazyku Telugu doslovne znamená "blahosklonný dar". Väčšinou je to jedlo, ktoré odovzdá svätý, majster alebo Avatára. Píše sa aj ako prasad. Keď Indovia vykonávajú náboženské obrady, modlitby počas významných sviatkov, na tanier zvyknú dať ovocie, slané orechy a k svojim bohom sa modlia pomocou mantier. Hinduisti veria, že táto modlitba preniká aj do ovocia aj s energiou boha, ktorého vzývajú mantrami s ovocím pred sebou. Z jedla potom po náboženskom obrade alebo modlitbe vznikne Prašád - teda obetné ovocie, ktoré hinduisti väčšinou potom zjedia, niektorí ho dajú rodine i zvieratkám. Prašád je teda takéto ovocie po modlitbe či náboženskom rituále, o ktorom sa verí, že sa do neho dostala energia boha, ktorého hinduisti vzývali. Môže to byť Ganeš, Súrja, Šakti, Šiva i Višnu, ale aj Hanuman. Prašád môže odovzdať aj svätý človek.
Bankrot

Bankrot (z nem. Bankrott &lt; tal. banca rotta, príp. banco rotto = rozbitý či zničený stôl [zmenárnika]) môže byť:
Eduard Šutek

Eduard Šutek (* 25. júl 1946, Žilina, Slovensko) je slovenským architektom, pôsobiacim v oblasti návrhu obytných a občianských budov, interiéru a urbanizmu.
Život.
Narodil sa 25. júla 1946 v Žiline. V šestnástich rokoch nastúpil na strednú stavebnú priemyslovú školu v Žiline (1961-1965). Počas štúdia navštevoval základnú výtvarnú školu (1960-1965). Po absolvovaní strednej školy nastúpil na Stavebnú fakultu (odbor architektúra) Slovenskej vysokej školy technickej v Bratislave (1965-1968). Druhý stupeň vysokoškolského štúdia absolvoval na Vysokej škole výtvarných umení u profesora Martina Kusého st., profesora Vilhana a Kuzmu (1968-1971).
Ako architekt začínal v projekčnej kancelárii u architekta Lýseka, kde pracoval do roku 1978. Nasledovala práca pre štátnu projekčnú kanceláriu. V rokoch 1984 až 1989 pracoval v ŠPTU u architektov: Skočeka, Titla, Končeka. V roku 1989 sa spolu s Petrom Bauerom, Martinom Kusým a Pavlom Paňákom osamostatnili a založili známy ateliér Architekti BKPŠ (Bauer-Kusý-Paňák-Šutek). Neskôr sa ateliér rozdelil na dva: Kusý-Paňák, Šutek.
Tvorba 20. storočia.
a mnohé ďalšie objekty obytného, občianského alebo polyfunkčného charakteru, rodinné domy, vily... atď.
Včelár

Včelár môže byť:
Herzog &amp; de Meuron

Herzog &amp; de Meuron je švajčiarska architektonická kancelária založená v roku 1978 so sídlom v Bazileji. Jej zakladateľmi sú Jacques Herzog a Pierre de Meuron.
Jacques Herzog a Pierre de Meuron sú súčasní švajčiarski architekti. Sú nositeľmi Pritzkerovej ceny, najvyššieho svetového ocenenia za architektúru. Laureátmi sa stali v roku 2001. Len po druhý raz v histórií bola Pritzkerova cena udelená naraz dvom architektom. 
Obidvaja sa narodili v roku 1950 v švajčiarskom Bazileji. Študovali na ETH "(Eidgenossische Technishe Hochschule)" v Zurichu – u Alda Rossiniho a Dolfa Schnebliho. Diplom architekta získali v roku 1975. O tri roky neskôr spoločne založili architektonickú kanceláriu Herzog &amp; de Meuron v Bazilej.
Projekty Herzog &amp; de Meuron.
Projekty známeho švajčiarskeho dua počas dvadsaťročnej existencie nie sú len v domácom Švajčiarsku, ale aj v Anglicku, Francúzsku, Nemecku, Španielsku, Japonsku a USA. Najznámejším projektom z poslednej doby je známa Tate Modern Gallery. Podľa dostupných štatistík a turistických sprievodcov ide v prípade tejto galérie moderného umenia o najnavštevovanejšiu stavbu nového milénia. K ďalším známym stavbám patrí Vínny dom Dominus v Napa Valley v Kalifornii, New de Young Museum v San Franciscu, Extension for the Walker Art Centre v Minneapolis, knižnica Technickej univerzity v Eberswalde v Nemecku a mnoho ďalších. Známa je tiež ich prestavba bývalej elektrárne Mediodía z roku 1899, dnes nazývaná Caixa Forum v Madride.
Ján Sturmayr

Ján Sturmayr (* 31. júl 1912, Mošovce – † 25. október 2006, Bratislava) bol slovenský architekt.
Životopis.
Narodil sa ako štvrté dieťa v rodine Jána Sturmayra, správcu mošovských rybníkov v službách baróna Révaya, a jeho manželky Márie rodenej Kosínovej.
V rokoch 1932-1937 študoval architektúru na Fakulte architektury a pozemního stavitelství Českého vysokého učení technického v Prahe, kde ho ovplyvnil predovšetkým prof. Mendl, u ktorého robil ročníkové projekty. Rok pred rozpadom republiky prerušil štúdium, aby tak mohol pracovať a zarobiť si na dokončenie štúdia. V roku 1938 spolupracuje na výstave Pražské baroko, v r. 1939 je členom kolektívu, ktorý v budove UMPRUM v Prahe uskutočnil výstavu Za novú architektúru. Po násilnom uzatvorení českých vysokých škôl odmietol ponuku pokračovať v štúdiu na nemeckom VUT a vrátil sa na Slovensko. V rokoch 1942-1951 absolvoval stavebnú prax, ktorú ukončil vo funkcii riaditeľa expozitúry Československých stavebných závodov n. p. v Považskej Bystrici. K štúdiu sa viac nevrátil - od r. 1951 až do odchodu do dôchodku pracoval v rôznych funkciách v Stavoprojekte Bratislava. Svoje tvorivé úsilie koncentroval takmer výlučne na dve polohy: Bratislava a Vysoké Tatry.
Architekt Ján Sturmayr je spolu s manželkou Irenou pochovaný na cintoríne v Námestove. 
Dielo.
V Bratislave vyprojektoval a realizoval o. i. Práčovňu a chemickú čistiareň mesta Bratislavy (1953-1959), úpravu dunajského nábrežia (úsek od mosta SNP po Lanfranconi) a z predstavy novej ZOO územný plán (1962), časť infraštruktúry, ale najmä expozíciu zubra európskeho (1978).
Vo Vysokých Tatrách vypracoval podrobný územný plán Športovo-rekreačného centra Podbanské (1960) , ktorý neskôr novelizuje pre ZOH (1976). Realizuje výstavbu lesovne Tri studničky (1966), hotel Kriváň (1970), budovu Správy TANAP-u (1970) a i. Najznámejšou tatranskou realizáciou je rekreačno-rehabilitačné zariadenie pre baníkov Permon (1980).
Je autorom územných plánov Číčova a Klížskej Nemej, bravúrne kreslí, navrhuje šperky, rád cestuje a poľuje, je milovníkom prírody. Navrhuje typový projekt rodinného domu a projekt chaty do vysokohorského prostredia inšpirovaný ľudovou architektúrou senníkov na Podbanskom. Bol členom viacerých poradných zborov i členom vedeckej rady ZOO v Bratislave. 
Charakter tvorby.
Je jedným z priekopníkov zakomponovania krajiny ako rozhodujúceho fenoménu v urbanizme. Zapodieval sa najmä výstavbou v horách a jeho zrelé diela sú príkladom prepracovanej modernistickej štylizácie tradičných horských stavieb. Niekdajšia uzavretosť a zemitá masívnosť sa zmenila na ľahkú vzdušnosť, objavujú sa väčšie zasklené plochy a subtílnejšie architektonické článkovanie. Aj tradičná strmá strecha prešla premenou na štylizovanú geometrickú trojuholníkovú figúru, podobne, ako sa zmenil vážny vnútorný rustikálny obsah architektúry na nezáväznú rekreačno – turistickú kratochvíľu. Architektonicky dobrým príkladom tejto premeny je séria chatiek v tatranskej osade Podbanské.
Performance art

Performance art ("performance - výkon, predstavenie, vystúpenie, vykonanie, dielo, prednes") je umenie, kde činnosť jednotlivca alebo skupiny na určitom mieste v určitom čase predstavuje dielo.
Charakteristika.
Performance Art sa môže odohrávať kdekoľvek, kedykoľvek a akokoľvek dlho. Umenie performance môže byť akákoľvek situácia, ktorá obsahuje tieto štyri základné elementy: čas, priestor, umelcove telo a vzťah medzi umelcom a publikom. Umelci vidia zmysel v tom, že umenie robia priamo pred publikom, čo vylučuje potrebu galérii, agentov, maklérov, daňových poradcov a ďalšie aspekty kapitalizmu. Je to istý spoločenský výklad čistoty umenia. Odkedy existuje Performance Art, ešte nikdy neboli dve vystúpenia absolútne rovnaké. 
História.
Termín „Performance Art“ sa začal používať v 60-tych rokoch 20.storočia v USA. Pôvodne bolo používané na pomenovanie akéhokoľvek živého predstavenia, vrátane poézie, hudby, filmu, atď. v spojení s vizuálnym umením. Predchodcovia Performance Art tu boli ešte pred rokom 1960. Živé predstavenia Dadaistov zahŕňali poéziu aj vizuálne umenie. Nemecký Bauhaus, založený v roku 1919, využíval divadelný workshop na hľadanie vzťahu medzi priestorom, zvukom a svetlom. Univerzita Black Mountain v USA zlučovala divadelné štúdie s vizuálnym umením, 20 rokov predtým ako sa začalo používať slovo Performance Art. Napriek tomu, že samotné pomenovanie ešte neexistovalo, Performance Art tu už bolo.
Karol Rayger

Karol Rayger (známy aj ako Med.Dr. Karol Rayger sen.) (* 22. september 1641, Bratislava - † 14. január 1707, tamže) bol slovenský lekár, prírodovedec a amatérsky entomológ. Bol členom vedeckej spoločnosti Academia Leopoldina (= Academia naturae curiosorum), ktorá bola založená vo Viedni v roku 1652. 
Biografia.
Narodil sa v Bratislave, kde získal základné i stredné vzdelanie. Od roku 1659 študoval filozofiu v Altdorfe, teológiu vo Wittenbergu a potom začína študovať medicínu, v štúdiu ktorej pokračuje v Leidene, Paríži a neskôr v Montpellier, kde sa venoval tiež štúdiu botaniky. Doktorát medicíny získal v roku 1667 v Štrasburgu.
Po skončení svojich štúdií vykonal študijnú cestu po Taliansku a po svojom návrate sa usadil v roku 1668 v Bratislave. Tu sa venuje hlavne svojej lekárskej praxi. Cisár Leopold I. ho menoval dvorným lekárom a protomedikom v Uhorsku. Zriadil botanickú záhradu, kde pestoval hlavne liečivé rastliny. V tomto období napísal väčší počet lekárskych pojednaní, ktoré zverejňoval v zborníkoch spoločnosti "Academia Leopoldina". Z medicínskeho hľadiska je známy ako autor dodnes používanej pľúcnej skúšky novonarodených detí, ktorú ako prvý v Uhorsku navrhol na dôkaz živo alebo mŕtvo narodeného plodu. Tiež ako prvý lekár v Uhorsku opísal influenzu. Zomrel roku 1707 v Bratislave.
Entomologické aktivity.
Z entomologického hľadiska majú význam hlavne dve jeho práce z roku 1694, ktoré vyšli v Miscellanea curiosa medicophysica Academiae Naturae Curiosum Decuria III. Annus II., obs. 21. a 22. Obe tieto práce pojednávajú o rojení mravcov a kobyliek nad Bratislavou a jej okolím. Tieto práce patria vôbec k prvým entomologickým prácam na území Slovenska.
Vydavateľstvo Fragment

Vydavateľstvo Fragment s. r. o. vzniklo v novembri 2004 ako pobočka českého nakladateľstva Fragment. Vydáva beletriu a populárno-náučnú literatúru predovšetkým pre deti a mládež, leporelá, učebnice a slovníky. Čoraz častejšie sa však v jeho produkcii objavujú aj tituly vhodné pre dospelých.
Knižný klub Fragment – KKF je klub určený pre žiakov, ich rodičov a učiteľov. Prostredníctvom dôverníkov (pani učiteliek a pánov učiteľov) a katalógu KKF ponúka deťom tituly z Vydavateľstva Fragment zamerané na detského zákazníka so špeciálnou zľavou platnou len pre KKF.
Sponzorstvo a charita – v rámci svojich PR aktivít podporuje Vydavateľstvo Fragment aj detské domovy, ústavy, školy a ďalšie inštitúcie, najčastejšie vo forme darovania kníh.
Medzi prevzaté edície, ktoré Vydavateľstvo Fragment vydáva, patrí napríklad Odkaz Dračích jazdcov od Christophera Paoliniho, knihy Eragon, Eldest, aktuálne pripravovaný tretí diel Brisingr, Klub záhad, Chalanom vstup zakázaný od Thomasa Brezinu
Hospodárske noviny

Hospodárske noviny (HN) je celoštátny denník s dôrazom na ekonomiku vychádzajúci na Slovensku od januára 1993. Jeho vydavateľom je vydavateľstvo MAFRA Slovakia, a.s. (predtým ECOPRESS, a.s.), ktoré v súčasnosti vlastní český miliardár Karel Pražák. HN sú členom federácie Európskej ekonomickej tlače European Business Press.
Zo všetkých slovenských denníkov venujú HN najviac priestoru slovenskej i zahraničnej ekonomike. Denne obsahujú druhú sekciu s názvom Firmy a financie, ktorá prináša aktuálne informácie o dianí vo firmách a v dôležitých segmentoch na domácom i svetových trhoch. Šéfredaktorom Hospodárskych novín bol od marca 2008 Peter Vavro. Od októbra 2014 bola vedením redakcie poverená Marcela Šimková, ktorá sa začiatkom roka 2015 stala šéfredaktorkou denníka Hospodárske noviny.
Cieľová skupina a postavenie na trhu.
Podľa prieskumu MML číta HN denne 156 tisíc čitateľov. Čitateľská skupina je charakteristická vysokou afinitou k ľuďom s rozhodujúcimi právomocami, vedúcim spoločenským postavením, najvyšším vzdelaním a príjmom. Denník prináša dôležité informácie aj pre každého aktívneho človeka, ktorý sa zaujíma o verejné dianie.
Denník Hospodárske noviny má auditovaný predaný náklad 18 604 výtlačkov (zdroj: ABC SR, október 2007). Viac ako 80 % tvoria predplatitelia.
Prečo nie?!
Od septembra 2007 vychádza ako príloha HN lifestylový magazín Prečo nie?!, ktorý v exkluzívnom prevedení predstavuje štýl života špičkových predstaviteľov cieľovej skupiny Hospodárskych novín. Šéfeditorkou je Lucia Ležovičová.
Ďalšie aktivity.
HN club - konferencie s významnými zahraničnými i domácimi osobnosťami pre členov exkluzívneho klubu.HN televízia - spravodajský a publicistický video obsah.
HN History, HN Science, HN Style, HN Tech, HN Auto - špecializované sekcie v printovej a/alebo onlilne verzii.
HN Servis, HN Expert - pravidelné prílohy.
HN Magazín - pravidelná piatková príloha pod vedením Alžbety Pňačekovej.
Priestor (architektúra)

Priestor je trojrozmerný prírodný alebo architektonický útvar. Prírodný priestor je vytvorený prírodnými útvarmi, ako je prehýbanie terénu, hory, údolia, lesy, vodstvo, obloha. Architektonická hmota sa buď podriaďuje a príroda prevláda, alebo hmota prenikavo mení celé prírodné prostredie. Architektonický priestor je umelo vytvorený staviteľskou činnosťou.
NCIS

NCIS môže byť:
František Albert Libra

František Albert Libra (* 8. apríl 1891, Herálec, Rakúsko-Uhorsko, dnes Česko – † 3. jún 1958, Praha, Česko-Slovensko, dnes Česko) bol jedným z významných českých architektov na prelome 19. a 20. storočia.
Život.
Narodil sa 8. apríla 1891 v Herálci. Architektúru študoval na českej (19101913) a nemeckej (19131916) technike v Prahe. V rokoch 19161920 bojoval v armáde a v roku 1920 ukončil vysokoškolské štúdium prerušené vojnou. Od roku 1921 kedy pôsobí ako samostatný architekt, absolvoval mnohé študijné cesty po Európe. Mal široké kultúrne záujmy, aktívne sa venoval hre na violončelo, zaujímal sa o históriu a filozofiu, spolupracoval s autoklubom RČS. Množstvo jeho prác bolo vystavených na medzinárodných výstavách v Prahe, Bruseli, Paríži, kde získal striebornú medailu. V rokoch 19481952 bol zamestnancom Stavoprojekte a v rokoch 19521958 v Energoprojekte V Prahe. Vydal monografiu svojich prác vo Viedni 1934. Bol členom Masarykovej akad. Práce, Klubu architektov v Prahe a International Housing and Town Planning Corporation. Umrel 3. júna 1958 v Prahe.
Tvorba.
František Albert Libra patril k popredným českým funkcionalistickým architektom. Množstvo jeho súťažných projektov (okolo 50) a najmä realizovaných stavieb svedčia o jeho mimoriadnom talente a usilovnosti. Obsiahol široké spektrum architektonickej tvorby – urbanizmu, obytné budovy, peňažné a liečebné ústavy, jasle a materské školy, kúpaliská, priemyselné stavby, interiéry, ale aj plagáty a drobný dizajn. Jeho budovy sa vyznačujú dokonalým prevádzkovým riešením a kultivovaným architektonickým výrazom. Najmä jeho najväčšia a najznámejšia realizácia – areál sanatória pre liečbu TBC vo Vyšných Hágoch – patrí k najlepším a najcitlivejším funkcionalistickým stavbám tridsiatych rokov minulého storočia.
ING banka Budapešť

ING banka Budapešť je banka v Budapešti.
Poloha.
Nové riaditeľstvo ING sa nachádza v centre Budapešti, na Ulici Gy. Dózsu oproti parku Városliget, v historickej zástavbe. Priľahlé budovy: jedna modernistická, z 50-tych rokov 20. storočia, druhá eklektická vila z 19. storočia slúžia ako výborný porovnávací kontext spojenia súčasnej architektúry s tradičnou architektúrou v Budapešti.
Hmotovo-priestorová kompozícia.
Hmota sa skladá z troch objektov, ktoré sú spojené zasklenými átriami.. Koncept zoskupujúcich sa kancelárskych boxov, ktoré majú výhľad do átria, umožnili modernú organizáciu priestoru administratívnej budovy. Vysokokvalitná budova, je nielen osobitná, ale zároveň aj funkčná.
Dispozičné riešenie.
Objekt je funkčne zónovaný po vertikále. Budova má 3 podzemné podlažia, ktoré sú určené na parkovanie. Na partery sa nachádzajú verejné funkcie, ako reštaurácia a banka. Ďalších 6 podlaží tvoria kancelárske priestory a zasadacie miestnosti.
Exteriér.
Úprava fasády potvrdzuje kompozičné riešenie, detaily, materiálové riešenie súčasnej architektúry. Nemá tradičné otvory, vzhľadovo vytvára dojem línie. Tvorí ju reflexná oceľ a sklenená štruktúra fasády, vytvára sa tak kontrast, reflexia a transparentnosť. Táto kombinácia umožňuje meniacu sa hru vizuálnych efektov odrážajúceho sa svetla. Tento obraz sa mení od polohy pozorovateľa k budove. 
Interiér.
Novodobé je aj riešenie oslnenia pracovných priestorov. V kanceláriách je maximálne osvetlenie dosiahnuté metalickým stropom a zabudovanými svietidlami v jednej rovine bez lemu.
Budova úspešne prispieva k sofistikovanej premene mesta z historického na súčasné.