burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Verejný záujem

Verejný záujem je všeobecne pojem, ktorý sa uplatňuje najmä vo verejnej politike, verejnej správe, etike a práve a vzťahuje sa na spoločné dobro a spoločenský prospech. 
Má skoršie filozofické korene a považuje sa za jadro demokratických teórií vládnutia, často v spojení s ďalšími dvoma pojmami výhodnosť a potreba. Prvýkrát explicitne aplikovaný od začiatku 20. storočia. Verejný záujem rýchlo prijali a spopularizovali právnici zaoberajúci sa ľudskými právami v 60. rokoch 20. storočia a odvtedy bol začlenený aj do iných oblastí, ako je žurnalistika a technológie.
Právna definícia.
Na Slovensku pojem nie je definovaný legislatívne pre všetky prípady. Rôzne zákony ho definujú rôznym spôsobom. Napr. Zákon č. 552/2003 Z. z. o výkone práce vo verejnom záujme definuje verejný záujem ako: „"záujem, ktorý prináša majetkový prospech alebo iný prospech všetkým občanom alebo väčšine občanov".“ 
Ústavný zákon 357/2004 Z. z. o ochrane verejného záujmu pri výkone funkcií verejných funkcionárov definuje verejný záujem ako „"taký záujem, ktorý prináša majetkový prospech alebo iný prospech všetkým občanom alebo mnohým občanom"“.
Zákon 122/2013 Z.z. (o ochrane osobných údajov a o zmene a doplnení niektorých zákonov) ho definuje ako „"dôležitý záujem štátu realizovaný pri výkone verejnej moci, ktorý prevažuje nad oprávneným záujmom fyzickej osoby alebo viacerých fyzických osôb a bez jeho realizácie by mohli vzniknúť rozsiahle alebo nenahraditeľné škody."“
V správnom práve býva niekedy zjednodušene definovaný ako opak súkromného záujmu alebo záujmu určitej skupiny. Chápanie pojmu verejný záujem však ovplyvňujú aj kultúrne rozdiely a konkrétna situácia. Preto má ako koncept svoje limity. Na obmedzenie alebo zásah do autonómie jednotlivca by sa mal používať len v kontexte splnenia viacerých podmienok.
Vrch nad Lazom

Vrch nad Lazom (; ) je vrch v Laboreckej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží na slovensko-poľskej hranici, nad obcou Vyšná Jablonka, približne juhovýchodne od Medzilaboriec. 
Poloha.
Nachádza sa v hraničnom hrebeni vrchoviny. Juhozápadná časť hrebeňa zasahuje na územie Prešovského kraja, okresu Humenné a katastrálne územie obce Vyšná Jablonka, severné a východné svahy patria poľskému Podkarpatskému vojvodstvu, powiatu Sanok a gmine Komańcza. Najbližšími sídlami sú južne situované Osadné a Vyšná Jablonka, západne sa nachádzajú Svetlice, Oľšinkov a Výrava a severným smerom poľské obce Lupków a Smolník. Oblasť je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty v slovenskej a Cisniansko-wetlinského parku v poľskej časti.
Opis.
Vrch nad Lazom leží na severovýchodnom okraji Laboreckej vrchoviny, v hraničnom hrebeni medzi Kýčerským grúňom () a Vysokým grúňom. Južným smerom sa nachádza Kýčerský grúň, Rydošová (), Kýčera (), Ščoby () a Černiny (), západným Parilov (), Ostrý grúň (), sedlom oddelený Vysoký grúň (), Hlboký vrch (), Hojdov (), Košiarka () a Ščob (), severným Jasieniowa (), Chryszczata (), Kraglica () a Jaworne () a východným Patryja (), Matragona () a Hyrlata (). Juhozápadné svahy odvodňuje potok Rieka do Udavy v povodí Laborca, voda zo severných a východných častí odteká do rieky Oslawa v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Laboreckej vrchoviny, ojedinele tiež Slanské, Vihorlatské a Bukovské vrchy, ako aj okolité vrchy v Poľsku.
Bocianik piesočný Neilreichov

Bocianik piesočný Neilreichov, syn. bocianik Neilreichov, () je jednoročná až dvojročná bylina z čeľade pakostovité ("Geraniaceae"). Prirodzene sa vyskytuje na severe Balkánskeho polostrova.
Opis.
Bocianik piesočný Neilreichov je teplomilná jednoročná až dvojročná, žliazkato mäkko chlpatá bylina. Byle sú jednotlivé, priame, od bázy rozkonárené, mäkko chlpaté, zvyčajne husto listnaté, vysoké 20 až 40 cm. Podobá sa na bocianik rozpukovitý. 
Prízemné listy sú v ružici a odumierajú pred rozkvitnutím. Dolné byľové listy sú dlhostopkaté, dlhé 5 cm a široké do 3 cm. Čepele sú v obryse podlhovasto vajcovité, do polovice perovito laločnaté, na rube mäkko chlpaté, laloky sú podlhovasto vajcovité, zastrihovane zúbkaté, u najvyšších listov sú takmer celistvookrajové. 
Súkvetie tvorí štvorkvetý až osemkvetý okolík. Kvety sú päťpočetné, pravidelné a obojpohlavné. Fialové kvetné lupienky sú voľné, rovnako dlhé ako kalich. Tyčinky sú holé. Semenník je päťpuzdrový, s jednou čnelkou rozdelenou na päť blizien. Päťpočetný kalich má lístky voľné, podlhovasto elipsovité, trojžilové až päťžilové, ostité, dlhé 7 až 10 mm. Kvetné stopky sú žliazkato chlpaté, v čase plodu sklonené, dlhé 1 až 3 cm. 
Zobákovité plody sú dlhé 3 až 7 cm. Po dozretí pukajú a oddeľujú jednosemenné plôdiky, ktoré sú husto pritlačene chlpaté, na vrchole bez žliazok, dlhé do 8 mm. 
Rozšírenie.
Bocianik piesočný Neilreichov je prirodzene rozšírený od Slovinska, cez Chorvátsko a Srbsko po Bulharsko.
Na Slovensku je vzácne rozšírený na Podunajskej nížine, v pohorí Burda a medzi Štúrovom a Chľabou. 
Ekológia.
Bocianik piesočný Neilreichov rastie na trávnatých a piesočnatých stanovištiach v nížinách. Obľubuje suché, výhrevné, piesočnaté a neutrálne pôdy. Kvitne od mája do júna (júla).
Svišťovky

Svišťovky (; ) sú vrch v Tatrách na Slovensku. Leží nad Javorovou dolinou, južne od obce Tatranská Javorina a približne severozápadne od Popradu. 
Poloha.
Nachádza sa vo východnej polovici Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Vysoké Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Tatranská Javorina. Najbližším sídlom je severne situovaná Tatranská Javorina, severovýchodne sa nachádza Ždiar a juhovýchodne Tatranská Lomnica a Starý Smokovec. Štít sa nachádza v Tatranskom národnom parku a hrebeňom vedie hranica národnej prírodnej rezervácie Javorová dolina a Bielovodská dolina.
Opis.
Svišťovky ležia v mohutnom hrebeni, vybiehajúcom severným smerom z Malého Javorového štítu () v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier, medzi Javorovým štítom () a Svišťovým štítom (). Hrebeň oddeľuje Bielovodskú a Javorovú dolinu, od rozvetvenia v masíve Širokej () Javorovú a Širokú dolinu. Východné svahy odvodňuje do Dunajca mohutnou Javorovou dolinou smerujúca Javorinka, voda zo západných odteká jej prítokom, Širokým jarkom.
Severne sa nachádza Zadná kopa (), Skalka (), Veľký Baboš () a Košiar (), východne Havran (), Jahnence (), Úplaz (), Jahňací štít (), Kopa brán (), Svinka (), Kolový štít (), Čierny štít (), Baranie rohy (), Veľká ľadová veža () a Predný ľadový hrb (), južne Ľadový štít (), Javorový štít (), Malý Javorový štít (), Žabí vrch (), Široká (), Rysy () a Mlynár () a západne Vyšný Žabí štít (), Zámky (), Horvátov vrch (), Wielki Woloszyn () a Skrajny Woloszyn (). Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky voľne neprístupný skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Viditeľné sú blízke doliny a okolité vrcholy Vysokých Tatier, hrebeň Belianskych Tatier a Oravské Beskydy, no tiež podhorie v Poľsku.
Prístup.
Vrch je súčasťou národných prírodných rezervácií a Tatranského národného parku, preto vrchol nie je voľne prístupný. Výstup naň je možný len s horským vodcom.
2. hokejová liga (Slovensko) 2023/2024

2. hokejová liga (Slovensko) 2023/2024 je 31. sezóna v histórii 2. hokejovej ligy. Hrá v nej 13 tímov rozdelených do dvoch skupín. Úspešnejší tím postúpi priamo do TIPOS Slovenskej hokejovej ligy.
Hrací model.
Základná časť.
Je rozdelené na dve regionálne skupiny. Sedem tímov je v skupine Západ a šesť tímov v skupine Východ. V skupine sa stretne každý s každým 2-ktát.
Prvé 3 tímy z obidvoch skupín postupujú do Skupiny víťazov. Tímy ktoré skončia v skupinách na 4. až 7. mieste (v prípade skupiny Východ tímy na 4. až 6. mieste) idú bojovať o postup do play-off do Skupín porazených. 
Skupina víťazov.
V Skupine víťazov sa stretne 6 tímov ktoré budú hrať systémom každý s každým 2-krát. Z tejto časti súťaže postupujú všetky tímy do play-off
Skupiny porazených.
Tímy zostávajú rozdelené do regionálnych skupín ako v základnej časti. Víťaz každej skupiny sa kvalifikuje do play-off.
Skupiny porazených.
Skupina A.
Poznámky
Skupina B.
Poznámky
Zdroj.
https://www.hockeyslovakia.sk/sk/stats/home/1013/2-hokejova-liga
https://www.flashscore.sk/hokej/slovensko/2-hokejova-liga/#/dp2SS4ec/table/overall
Marcello Semeraro

Marcello Semeraro (* 22. december 1947, Monteroni di Lecce, Taliansko) je kardinál a prelát Katolíckej cirkvi. Od októbra 2020 je prefektom Dikastéria pre kauzy svätých. Predtým bol biskupom v Albane a tajomníkom skupiny kardinálov menovaných pápežom Františkom, aby mu radili.
Životopis.
Semeraro sa narodil 22. decembra 1947 v Monteroni di Lecce v Taliansku. Kňazskú vysviacku prijal 8. septembra 1971. Titul doktora teológie získal v roku 1980 na Pápežskej lateránskej univerzite. Dňa 25. júla 1998 bol vymenovaný za biskupa v Orii. Biskupskú vysviacku prijal 29. septembra 1998 z rúk arcibiskupa Cosmo Francesco Ruppiho spolu s arcibiskupmi Domenicom Caliandrom a Donato Negrom ako spolusvätiteľmi.
V roku 2001 Semeraro vyučoval na Pápežskej lateránskej univerzite. Pápež Ján Pavol II. ho vybral za osobitného sekretára biskupskej synody v roku 2001, ktorá sa zaoberala úlohou biskupov v súčasnej spoločnosti. Záverečné vyhlásenie synody poukázalo na sociálnu nespravodlivosť ako hlavnú príčinu terorizmu a odsúdenie dlhu tretieho sveta a „trvalú drámu hladu a extrémnej chudoby“. Semeraro to okomentoval: „Existuje silná vôľa rozložiť obraz biskupov ako mužov moci a obnoviť obraz biskupov ako mužov služby.“
Cirkevný vzostup.
1. októbra 2004 bol vymenovaný za biskupa v Albane. Dňa 4. mája 2007 bol zvolený za predsedu správnej rady novín Talianskej biskupskej konferencie (TBK) "Avvenire" namiesto kardinála Angela Bagnasca z Janova, ktorý bol zvolený za predsedu TBK. Semeraro je konzultantom Dikastéria pre klérus, Talianskej biskupskej konferencie a členom komisie TBK pre náuku viery. V júni 2010 sa stal predsedom komisie TBK pre náuku viery.
Pápež František ho 13. apríla 2013 vymenoval za sekretára komisie kardinálov, ktorá mu mala radiť pri správe Cirkvi a organizácii Rímskej kúrie. V rozhovore z roku 2017 Semeraro opísal prácu Rady kardinálov ako počúvanie, uvažovanie a overovanie. Rada podľa neho počúva príspevky Cirkvi, uvažuje o nich a skúma ich podrobnosti, pričom zvažuje najlepší spôsob, ako pokračovať; potom predloží návrhy pápežovi. Ako uviedol Semeraro, Rada má poradnú úlohu.
O polroka neskôr, 4. novembra 2013, ho František vymenoval za apoštolského administrátora exarchického kláštora a teritoriálneho opátstva svätej Márie z Grottaferraty.
Pápež František ho 15. októbra 2020 vymenoval za prefekta Dikastéria pre kauzy svätých.
Dňa 25. októbra 2020 pápež František oznámil, že ho povýši do hodnosti kardinála na konzistóriu naplánovanom na 28. novembra 2020. Na tomto konzistóriu ho František vymenoval za kardinála-diakona s titulárnym chrámom "Santa Maria in Domnica". Dňa 16. decembra bol Semeraro vymenovaný za člena Kongregácie pre východné cirkvi a Dikastéria pre komunikáciu.
Spojenie so Slovenskom.
Marcello Semeraro ako pápežský legát vyhlásil 31. augusta 2024 v Šaštíne mučeníka Jána Havlíka za blahoslaveného.
John Gould

John Gould (* 14. september 1804 – † 3. február 1881) bol anglický ornitológ. Jeho práca napomohla Charlesovi Darwinovi pri štúdiu jeho evolučnej teórie.
John Gould sa roku 1838 vypravil do Austrálie, aby mohol študovať tamojšiu populáciu vtákov. Výsledkom tejto cesty bola kniha "The birds of Australia" (18401848). Táto práca obsahovala popis 600 druhov, z čoho bolo Gouldom 328 druhov novo objavených a pomenovaných.
John Gould pomenoval napríklad astrildovitého spevavého vtáka "Erythrura gouldiae" „amada pani Gouldovej“ na počesť svojej manželky Elizabeth, ktorá ho sprevádzala na jeho cestách po Austrálii (18381841).
Jozef Štolc

Prof. PhDr. Jozef Štolc, DrSc. (* 24. marec 1908, Hranovnica – † 15. júl 1981, Bratislava) bol slovenský jazykovedec – dialektológ a vysokoškolský pedagóg. Venoval sa výskumu slovenských nárečí, ale aj jazykovej kultúre a jazykovej výchove.
Životopis.
Narodil sa 24. marca 1908 v Hranovnici na Spiši v rodine kováča Michala Štolca a Márie, rod. Grigerovej. V rokoch 19131919 navštevoval ľudovú školu v Hranovnici, 19191920 meštiansku školu v Kežmarku, v rokoch 19201922 reálne gymnázium v Levoči a 19221928 v Spišskej Novej Vsi. V rokoch 19281932 absolvoval štúdium slovakistiky a germanistiky na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave (v roku 1941 potom PhDr., 1948 doc., 1956 prof., 1969 DrSc.). V štúdiu germanistiky pokračoval v rokoch 19321933 na Filozofickej fakulte Viedenskej univerzity.
V rokoch 19331940 vyučoval s aprobáciou zo slovanskej a germánskej filológie na reálnych gymnáziách v Liptovskom Mikuláši, Spišskej Novej Vsi a v Bratislave. V rokoch 19401945 bol pridelený na Ministerstvo školstva a národnej osvety v Bratislave.
Ešte počas štúdia sa na podnet prof. Václava Vážného, českého jazykovedca pôsobiaceho na Slovensku, začal venovať štúdiu nárečí. Prvé štúdie a neskôr aj doktorskú dizertáciu o spišskom nárečí napísal s využitím nárečových textov a ľudovej slovesnosti z rodného Spiša. Okrem Slovenska realizoval dialektologický výskum aj v Maďarsku (1946) a v Juhoslávii (1947, 1965). V rokoch 19461951 pôsobil na Slovenskej akadémii vied a umení (SAVÚ) ako vedecký pracovník a neskôr aj riaditeľ Jazykovedného ústavu, prednosta vedeckých ústavov a vedúci kancelárie prezídia. Zároveň prednášal historickú a súčasnú slovenskú gramatiku na Filozofickej fakulte UK v Bratislave. Po nedobrovoľnom odchode z akadémie v roku 1951 pôsobil ako redakčný pracovník vydavateľstva Slovenský spisovateľ, v rokoch 19521953 ako odborný redaktor Slovenského pedagogického nakladateľstva a v rokoch 19531954 ako vedecký pracovník Ústavu slovenského jazyka SAV. V rokoch 19541959 vyučoval historickú gramatiku a dialektológiu na Vysokej škole pedagogickej v Bratislave, v rokoch 19601963 pôsobil ako vedecký pracovník Ústavu pro jazyk český ČSAV v Brne. Od roku 1964 až do odchodu na dôchodok v roku 1976 bol vedúcim vedeckým pracovníkom Jazykovedného ústavu Ľ. Štúra SAV v Bratislave, kde potom žil aj na dôchodku.
Bol členom redakčných rád časopisov "Linguistica Slovaca", "Jazykovedný časopis" a "Slovenská reč".
Osobný život.
S manželkou Annou, rod. Ondrejčákovou mali syna Svorada (* 1939 – † 2023; farmakológ; UK, SAV) a dcéru Elenu, vyd. Marečkovú (* 1943; venovala sa lekárskej terminológii a medicínskej latinčine; Masarykova univerzita v Brne).
Jahnence

Jahnence () sú vrch v Tatrách na Slovensku. Ležia nad dolinou Zadné Meďodoly, juhovýchodne od Tatranskej Javoriny a približne severne od Popradu. 
Poloha.
Nachádzajú sa vo východnej polovici Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Vysoké Tatry. Ležia v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Tatranská Javorina. Najbližším sídlom je severozápadne situovaná Tatranská Javorina, severovýchodne sa nachádza Ždiar, východne Tatranská Kotlina a Kežmarské Žľaby, juhovýchodne Tatranské Matliare a Tatranská Lomnica a južne Tatranská Lesná a Starý Smokovec. Štít sa nachádza v Tatranskom národnom parku a v národnej prírodnej rezervácii Javorová dolina.
Opis.
Jahnence ležia na severovýchodnom okraji Vysokých Tatier, v Hrebeni Jahnencov, ktorý vybieha severozápadným smerom z Jahňacieho štítu () v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier. Severovýchodne sa nachádza Jahňací kotol, ktorým vodu odvádza Jahňací potok do Meďodolského potoka a Javorinky v povodí Dunajca. Západne leží Kolová dolina s Kolovým plesom, z ktorej voda odteká Kolovým potokom. Obe doliny sú vetvami mohutnejších Zadných Meďodolov.
Západným smerom sa nachádza Veľký Baboš (), Košiar (), Úplaz (), Svišťovky (), Široká () a Kopa brán (), južným Veľká ľadová veža (), Ľadový štít (), Snehový štít (), Svinka (), Kolový štít (), Pyšný štít (), Lomnický štít () a Jahňací štít (), východným Predné Jatky (), Belianska kopa (), Zadné Jatky () a Hlúpy () a severným Ždiarska vidla (), Havran (), Nový (), Muráň () a Kôň (). Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky voľne neprístupný skalnatý vrchol s nesúvislým porastom kosodreviny umožňuje kruhový rozhľad. Vzhľadom na výšku sú viditeľné len blízke doliny a okolité vrcholy Vysokých Tatier, hrebeň Belianskych Tatier a Oravské Beskydy.
Prístup.
Vrch je súčasťou národnej prírodnej rezervácie a Tatranského národného parku, preto vrchol nie je voľne prístupný. Výstup naň je možný len s horským vodcom.
Gianni Vernetti

Gianni Vernetti (* 27. november 1960, Turín) je taliansky novinár a politik, ktorý je členom Demokratickej strany Talianska. Je ženatý s Laurou De Donato, novinárkou. Majú štyri deti.
Bol zvolený do Poslaneckej snemovne Talianska v 2001 a 2008 a do Senátu republiky v roku 2006.
Od mája 2020 sa stal tvorcom stĺpikov pre noviny La Repubblica, kde písal početné úvodníky, správy a rozhovory popisujúce hlavné globálne krízy, rastúcu konfrontáciu medzi demokraciami a autoritárskymi režimami, nové hrozby pre medzinárodnú bezpečnosť, výzvy, ktorým čelí Západ od režimov Ruska a Číny.
V marci 2022 vydal knihu „Dissidenti“ ("Rizzoli Libri") v ktorej analyzuje rastúcu konfrontáciu medzi demokraciami a autokraciami tak, že sprevádza čitateľov na ceste cez hory Kurdistanu, kde kurdskí bojovníci porazili džihádistické milície ISIS; po svahoch Himalájí, kde hŕstka odvážnych mníchov zachránila tisíc rokov starú tibetskú kultúru; po malej a bojovnej Litve, ktorá zažila všetky totality 20. storočia a dnes víta disidentov z Ruska a Bieloruska; po ostrove Taiwan, ktorý vzdoruje čínskemu autoritárstvu.
Norkys Batista

Norkys Batista, celým menom "Norkys Yelitza Batista Villarroel" (* 30. august 1977, Caracas, Venezuela) je venezuelská herečka, modelka, kráľovná krásy a podnikateľka.
Životopis.
Norkys sa narodila vo farnosti San Juan v Caracase. Vyrastala v chudobnej štvrti, tzv. „barrio“ El Ciprés vo farnosti Macarao. Má 7 súrodencov – 3 bratov a 4 sestry, medzi nimi aj venezuelského speváka Luiggiho Batistu.
Preslávila sa, keď sa stala prvou vicemiss v súťaži "Miss Venezuela 1999". Zúčastnila sa aj na súťažiach "Miss Atlantic International 2000" a "Miss Latina International 2000", pričom obe súťaže vyhrala, v "Miss Mesoamerica International 2000" sa stala prvou vicemiss a bola v TOP 6 finalistiek medzinárodnej súťaže "Coffee Reign 2000".
V roku 2003 sa vydala za zubného lekára Leonarda Luttingera a o tri roky neskôr sa im narodil syn Sebastian Luttinger Batista. V roku 2010 sa s Luttingerom rozviedla a Sebastiana získala do svojej starostlivosti.
Je vydatá za podnikateľa Alexisa Gonçalvesa, s ktorým žije v USA.
Erik Kaliňák

Mgr. Erik Kaliňák (* 9. september 1991, Bratislava) je slovenský politik, podpredseda strany SMER – SD a bývalý poslanec Národnej rady SR. Je synovcom spoluzakladateľa Smeru Roberta Kaliňáka.
Životopis.
V roku 2015 absolvoval magisterské štúdium filozofie na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského v Bratislave.
Do strany SMER – SD vstúpil v roku 2018 ako administrátor facebookových profilov, spravoval napr. profily Ľuboša Blahu alebo Roberta Fica. V roku 2020 sa stal podpredsedom strany.
V parlamentných voľbách v roku 2023 získal 145 018 prednostných hlasov a stal sa poslancom Národnej rady SR.
Na Mesiac

Na Mesiac je EP slovenskej speváčky Dominiky Mirgovej, ktoré vyšlo 9. júla 2021. EP vyšlo iba v online forme na streamovacích platformách. Nahrávka obsahuje 5 skladieb. Na EP sa nachádzajú spolupráce s Kalim a Ronie. Na hudobných produkciách sa podieľali Alan Murin, Hoodini a ADiss. EP dostalo označenie „letné EP“ a je prvým zo štvorice sezónnych EP.
Ukážky skladieb boli predstavené 5. júla 2021 v podobe 2-minútového snippetu.
Ako prvá vyšla skladba „Večnosť“. Videoklip, ktorý vyšiel v júni 2021 sa natáčal na Donovaloch. V YouTube trendoch sa umiestnil len deň po vydaní.
Na ďalšom singli „Spomaliť“ spolupracoval raper Kali. Videoklip, ktorý vyšiel v júli 2021 sa natáčal v priestoroch Trhoviska Miletičova. Klip produkoval Hoodini a režíroval i strihal ADiss. O tanečné choreografie sa postaral Laci Strike. Singel sa umiestnil v rebríčku SK - SINGLES DIGITAL - TOP 100 na 3. mieste.
V septembri 2021 vyšiel singel „Na mesiac“. Dominikinu polovičku si vo videoklipe zahral Martin Miškolci.
Kýčerský grúň

Kýčerský grúň (; ) je vrch v Laboreckej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží na slovensko-poľskej hranici, nad obcou Osadné, približne severne od Sniny. 
Poloha.
Nachádza sa v hlavnom hrebeni vrchoviny. Juhozápadná časť masívu a hrebeňa zasahuje na územie Prešovského kraja, okresu Snina a katastrálne územie obce Osadné, severovýchodné časti patria poľskému Podkarpatskému vojvodstvu, powiatu Sanok a gmine Komańcza. Najbližšími sídlami sú južne situované Osadné a juhozápadne ležiaca Vyšná Jablonka, západne sa nachádzajú Svetlice a Oľšinkov, severne poľský Smolník a východne Solinka. Oblasť je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty v slovenskej a Cisniansko-wetlinského parku v poľskej časti.
Opis.
Kýčerský grúň leží na severovýchodnom okraji Laboreckej vrchoviny, v hraničnom hrebeni medzi Rydošovou () a Vysokým grúňom. Západným smerom sa nachádza Vrch nad Lazom (), Vysoký grúň (), Hlboký vrch (), Hojdov (), Košiarka (), Ščob (), Ostrý grúň () a Parilov (), južným Ščoby (), Kýčera () a Skory (), východným Černiny (), sedlom oddelená Rydošová (), Hyrlata () a Matragona () a severným Patryja (), Jaworne (), Kraglica (), Chryszczata () a Jasieniowa (). Južné svahy odvodňuje Pálenický potok do Udavy v povodí Laborca, voda zo severných častí odteká potokom Balniczka do rieky Oslawa v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Laboreckej vrchoviny, ojedinele tiež Slanské, Vihorlatské a Bukovské vrchy, ako aj okolité vrchy v Poľsku.
Lopúch

Lopúch () je rod statných jednoročných až dvojročných bylín z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Zahŕňa okolo 50 druhov a hybridov a je prirodzene rozšírený v miernych oblastiach Eurázie, v severozápadnej Afrike a na ostrovoch Makronézie.
Opis.
Druhy rodu lopúch sú jednoročné až dvojročné byliny, vysoké až 250 cm. Byle sú priame, hrubé, často ryhované, rozkonárené a bohato listnaté.
Listy sú striedavé, stopkaté, prízemné sú pomerne veľké, okrúhlo srdcovité, celistvookrajové až oddialene zubaté, na rube plstnaté.
Kvety sú usporiadané v súkvetí, ktorým je úbor (anthodium), zdanlivo tvoriaci jeden mnohopočetný kvet. Jednotlivé kvety v úbore sú obojpohlavné, rúrkovité (aktinomorfné), pravidelné, päťpočetné, so zrastenými korunnými lupienkami. Vytvárajú takzvaný terč – rúrkokvetý úbor, najčastejšie s modrými, červenými alebo fialovými kvetmi. Tyčiniek je päť, ktoré sú buď voľné, alebo nitkami prirastené ku korune, ale vždy majú zrastené peľnice (súpeľnicový kvet), čím vytvárajú okolo čnelky rúrku.
Kalich je voľný, trváci, redukovaný do venčeka chĺpkov – chocholca, ktorý tvorí lietacie zariadenie slúžiace na rozširovanie semien vetrom.
Pod každým úborom je vždy zákrov (involucrum) vytvorený z listeňov. Zákrov je holý alebo pavučinatý, listene sú veľmi početné, škridlicovité, šidlovité, tuhé s háčikovitým vrcholom.
Guľovité úbory sú usporiadané v strapcoch alebo metlinách. Plodom je viacplodolistová nažka (cypsela).
Rozšírenie.
Druhy rodu lopúch sú prirodzene rozšírené v miernych oblastiach Eurázie, v severozápadnej Afrike a na ostrovoch Makronézie. Zavlečené sú v Kanade, Spojených Štátoch, Brazílii, Uruguaji, Austrálii, na Novom Zélande a v Rusku od Kurilských ostrovov cez Sachalin po Prímorie.
Na Slovensku sa zástupcovia rodu vyskytujú na celom území hojne.
Ekológia.
Druhy rodu lopúch na našom území obsadzujú stanovištia od nížin po subalpínsky stupeň. Rastú často na ruderálnych stanovištiach, na okrajoch ciest, v pobrežných krovinách, vo vlhkých a svetlých lesoch a na pasienkoch. Vyhovujú im vlhké, výživné, humózne, hlinitopiesočnaté pôdy. Kvitnú od júla do septembra. Rozširujú sa hlavne zoochórne – prichytávaním na srsť zvierat, pričom rozširovacou jednotkou je celý úbor.
Význam a využitie.
Korene lopúchov obsahujú inulín, éterický olej, organické kyseliny, horčiny a minerálne látky. Pre liečivé vlastnosti sa ich výťažky používajú ako metabolikum, dermatologikum, diuretikum, antibakterikum a homeopatikum. Uplatnenie má aj v kozmetike a čiastočne v kuchyni. Z usušených koreňov sa získava lopúchový olej (Bardanae oleum), čo je výťažok koreňa v rastlinnom oleji.
Druhy.
Druhy rastúce na Slovensku.
V prirodzenom prostredí z rodu lopúch na Slovensku rastú tieto druhy:
Zoznam druhov.
Podľa súčasného stavu poznania patrí do rodu lopúch okolo 50 akceptovaných druhov a hybridov:
Hybridy:
Gabriel Paľa

Prof. ThDr. PaedDr. Ing. Gabriel Paľa, PhD. (* 3. máj 1972, Prešov) je slovenský vysokoškolský pedagóg, teológ a politik, bývalý prorektor Prešovskej univerzity. Vedecko-pedagogicky sa špecializuje na žurnalistiku a etiku médií. Od roku 2017 je poslancom zastupiteľstva Prešovského samosprávneho kraja za stranu KDH.
Životopis.
Paľa sa narodil v Prešove. V rokoch 19901995 študoval inžiniersky program tvárnenie na Strojníckej fakulte Technickej univerzity v Košiciach, popri ktorom absolvoval doplnkové pedagogické vzdelania na Katedre inžinierskej pedagogiky TU KE.
Následne v rokoch 19972002 študoval na Teologickom inštitúte Košice v rámci Cyrilometodskej bohosloveckej fakulty Univerzity Komenského katolícku teológiu a etickú a náboženskú výchovu. V roku 2003 zložil na Gréckokatolíckej teologickej fakulte Prešovskej univerzity rigorózne skúšky v odbore učiteľstvo všeobecnovzdelávacích predmetov – etická výchova. V roku 2007 ukončil doktorandské štúdium v odbore katolícka teológia opäť na GTF PU Prešov. V roku 2012 úspešne ukončil habilitačné konanie v odbore masmediálne štúdiá na Fakulte masmediálnej komunikácie Univerzity sv. Cyrila a Metoda v Trnave a získal titul docenta.
V roku 2017 zastával post prodekana Gréckokatolíckej teologickej fakulty Prešovskej univerzity. V roku 2018 bol prezidentom Andrejom Kiskom inaugurovaný za profesora GTF PU Prešov v odbore katolícka teológia. Od septembra 2019 do roku 2023 zastával post prorektora Prešovskej univerzity pre vedu, umenie, šport a akreditáciu.
Politická kariéra.
V roku 2017 bol zvolený za poslanca Prešovského samosprávneho kraja za koalíciu KDH, NOVA, OĽANO a SaS. V roku 2022 bol opätovne zvolený za poslanca PSK, kandidoval s podporou koalície KDH, SME RODINA, SaS, ZA ĽUDÍ. V predčasných parlamentných voľbách kandidoval za KDH z 23. miesta kandidátky, dostal 9 801 hlasov a po zohľadnení prednostných hlasov skončil ako druhý náhradník za poslanca na 14. mieste.
Osobný život.
Paľa s rodinou žije v obci Gregorovce, s manželkou Denisou majú štyroch synov.
Trstianka (prítok Oľšavy)

Trstianka je potok svojou pramennou časťou v geomorfologickom celku Slanské vrchy v geomorfologickom podcelku Šimonka a svojou strednou a dolnou časťou toku v geomorfologickom celku Košická kotlina v geomorfologickom podcelku Toryská pahorkatina v regióne Šariš v Košickom kraji v okrese Košice-okolie. Je pravostranným prítokom vodného toku Oľšava. Má dĺžku .
Prameň.
Pramení v v centrálnozápadnej časti územia obce Bunetice v lesnom extraviláne na západnom úpätí pasienka Na kremeni v okrese Košice-okolie v Košickom kraji.
Opis toku.
Od prameňa tečie južným smerom cez lesný extravilán obce Bunetice, vteká do poľnohospodárskeho extravilánu, ľavým brehom obmýva pole Vyšný chotár, agrofarmu a pole Hájiky, podteká cestu Bunetice – Varhaňovce, pravým brehom obteká les Pri doloch, ľavým brehom obmýva les Na čelo, v vteká na obecnú hranicu medzi Buneticami a obcou Vtáčkovce. Tečie po obecnej hranici, v opúšťa obecnú hranicu a tečie územím Vtáčkoviec bez zmeny smeru zo severu na juh, priteká na obecnú hranicu medzi Vtáčkovcami a obcou Kecerovce časťou obce Kecerovské Pekľany a pokračuje po tejto hranici. V priberá pravostranný bezmenný prítok pritekajúci z poľa Konopiská a z intravilánu obce Vtáčkovce, v priberá ďalší bezmenný pravostranný prítok pritekajúci z poľa Povrazy vo Vtáčkovciach, v opúšťa obecnú hranicu a preteká cez extravilán Keceroviec, pravým brehom obmýva pasienok Vrchová, v vteká na územie obce Čižatice. Preteká cez intravilán Čižatíc, v vteká na územie obce Trsťany, bez zmeny smeru preteká cez jej extravilán aj cez jej intravilán, v vteká na územie obce Ďurďošík, preteká cez extravilán aj intravilán. V opúšťa územie Ďurďošíka a vteká na územie Bidoviec kde v v extraviláne ústi do vodného toku Oľšava ako jej pravostranný prítok. Vodný tok Oľšava ďalej ústi do Hornádu. Pramení a preteká na území obce Bunetice, pokračuje územím obcí Vtáčkovce, Kecerovce, Čižatice, Trsťany, Ďurďošík a ústi na území obce Bidovce v okrese Košice-okolie v Košickom kraji. Nemá dôležitejší prítok.
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve obce Trsťany, cez územie ktorej vrátane jej intravilánu preteká. Zo slovného základu názvu obce "trsť-" po rozšírení o formant "-ianka" bolo utvorené jednoslovné hydronymum Trstianka ako súčasť početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Motiváciou pomenovania názvu obce Trsťany, bol charakteristický výskyt vysokej trvácej trávy "trsti obyčajnej", latinsky "Phragmites australis". Vývoj názvu obce podľa dochovaných listín: 1288 Fel-Nadasd, 1773 Tresecžane, 1808 Trsťany, 1920 Trstenné, 1927 Tršťany, 1948 Trsťany. Hydronymum Trstianka bolo štandardizované v roku 1975. V súčasnej slovenskej štandardizovanej hydronymii hydronymum Trstianka nie je jedinečným názvom (február 2024).
EFL Cup 2023/2024

EFL Cup 2023/2024 bol 64. ročníkom anglického ligového poháru (EFL Cup) tiež známeho ako Carabao Cup. V súťaži sa v tejto sezóne predstavilo 92 tímov. Víťaz súťaže sa mohol kvalifikovať do play-off predkola Konferenčnej ligy UEFA 2024/25. Obhajcom pohára bol Manchester United.
Víťazom sa stal Liverpool, ktorý vo finále vo Wembley zdolal Chelsea 1:0 po predĺžení. Liverpool získal už desiaty titul v EFL Cupe.
Rozdelenie tímov.
Všetkých 92 tímov z prvých štyroch anglických líg sa prihlásilo do tejto sezóny Carabao Cupu. Tímy z Premier League sa do súťaže dostali v 2. kole.
1. kolo.
V tejto fáze hralo 72 tímov. Kolo bolo geografický rozdelené na severnú a južnú časť.
2. kolo.
V 2. kole hralo 48 tímov. Do súťaže sa dostali aj tímy z Premier League. Aj 2. kolo bolo rozdelené podľa geografickej polohy na severnú a južnú časť.
3. kolo.
V 3. kole hralo 32 tímov. Do súťaže sa dostali aj zvyšné tímy z Premier League, ktoré mali povinnosti v európskych súťažiach.
Osemfinále.
Vo 4. kole hralo 16 tímov. V tejto fáze bol aj účastník 4. ligy Mansfield Town.
Štvrťfinále.
Do štvrťfinále postúpilo osem víťazov z osemfinále. Port Vale bol najnižšie postavený tím pri žrebe, keďže išlo o účastníka 3. ligy.
Zápasy
Semifinále.
Štyri víťazne tímy zo štvrťfinále hrali semifinále, ktoré sa hralo na dva zápasy (doma a vonku). Do semifinále sa dostal aj účastník 2. ligy Middlesbrough.
Prvé zápasy
Druhé zápasy
Žabí vrch

Žabí vrch (; ) je vrch v Tatrách na Slovensku. Leží nad Javorovou dolinou, južne od obce Tatranská Javorina a približne severozápadne od Popradu. 
Poloha.
Nachádza sa vo východnej polovici Tatier, v geomorfologickom podcelku Východné Tatry a časti Vysoké Tatry. Leží v Prešovskom kraji, v okrese Poprad a na katastrálnom území obce Tatranská Javorina. Najbližším sídlom je severne situovaná Tatranská Javorina, juhovýchodne sa nachádza Tatranská Lomnica a Starý Smokovec a južným smerom Tatranská Polianka a Vyšné Hágy. Štít sa nachádza v Tatranskom národnom parku a hrebeňom vedie hranica národnej prírodnej rezervácie Javorová dolina a Bielovodská dolina.
Opis.
Žabí vrch leží v mohutnom hrebeni, vybiehajúcom severozápadným smerom na Širokú () z Malého Javorového štítu () v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier. Východne sa nachádza Javorová dolina a jej horná časť, nazývaná Zadná Javorová dolina, ktorou vodu z tejto časti hrebeňa odvádza potok Javorinka. Juhozápadne ležia Rovienky, odnož mohutnej Bielovodskej doliny, kde steká voda z juhozápadných svahov a Rovienkovým potokom pokračuje do Bielej vody v povodí Dunajca.
Severne sa nachádza vrch Zámky (), Žabí Javorový vrch (), Široká (), Svišťovky (), Košiar () a Úplaz (), východne Kopa brán (), Svinka (), Kolový štít (), Veľká ľadová veža (), Ľadový štít (), Malý Ľadový štít () a Široká veža (), južne Javorový štít (), Malý Javorový štít (), Predná Javorová veža (), Svišťový štít (), Litvorový štít () a Hrubá veža () a západne Rysy (), Vyšný Žabí štít (), Ťažká veža (), Mlynár (), Malý Mlynár (), Wielki Woloszyn () a Skrajny Woloszyn (). Na vrchol nevedie značený turistický chodník.
Výhľady.
Turisticky voľne neprístupný skalnatý vrchol umožňuje kruhový rozhľad. Vzhľadom na nadmorskú výšku a okolitý terén sú viditeľné blízke doliny a okolité vrcholy Vysokých Tatier, hrebeň Belianskych Tatier a Babia hora v Oravských Beskydách.
Prístup.
Vrch je súčasťou národných prírodných rezervácií a Tatranského národného parku, preto vrchol nie je voľne prístupný. Výstup naň je možný len s horským vodcom.
Veľká cena Bahrajnu 2024

Veľká cena Bahrajnu 2024 (angl. Formula 1 Gulf Air Bahrain Grand Prix 2024), ktorá sa uskutočnila 2. marca 2024 na pretekárskom okruhu Bahrain International Circuit v meste Sachir zhruba 30 km od hlavného mesta Bahrajnu Manama, bola úvodná Veľká cena sezóny 2024 Majstrovstiev sveta Formule 1. Na rozdiel od väčšiny pretekov sa táto Veľká cena konala v sobotu, aby sa dodržal stanovený počet voľných dní po nasledujúcu Veľkú cenu Saudskej Arábie, posunutej kvôli začiatku ramadánu na sobotu.
Úradujúci majster sveta jazdcov je holandský pretekár Max Verstappen, zatiaľ čo tím Red Bull Racing je úradujúcim majstrom sveta konštruktérov.
Priebeh kvalifikácie.
Vo veľmi vyrovnanej kvalifikácii si Max Verstappen z tímu Red Bull Racing zabezpečil prvú pole position v novej sezóne. Na druhom a treťom mieste skončili Charles Leclerc z Ferrari a George Russell z Mercedesu. Prvých deväť jazdcov delilo len pol sekundy.
Priebeh pretekov.
Po víťazstve v kvalifikácii Verstappen triumfoval aj v pretekoch. Tímový kolega Sergio Pérez sa z piateho miesta na štartovom rošte prepracoval na druhé a Carlos Sainz skompletizoval ako tretí pódium. Prvýkrát v histórii Formuly 1 dokončili úvodné preteky všetci jazdci.
Výsledky.
Preteky.
Poznámky:
UJ-22 Airborne

UJ-22 Airborne je viacúčelový dron vyvinutý na Ukrajine spoločnosťou UKRJET.
Konštrukcia.
UJ-22 Airborne môže byť použitý na pátracie a záchranné operácie alebo na ničenie stacionárnych cieľov. Dron môže byť využitý aj na testovanie nepriateľskej protivzdušnej obrany a to tak, že preletí cieľovou oblasťou ešte pred nasadením schopnejších a drahších dronov alebo rakiet. UJ-22 unesie až munície alebo iného užitočného zaťaženia, ktoré môže byť použité v závislosti od charakteru misie. 
UJ-22 môže niesť rôzne gravitačné bomby alebo štyri delostrelecké míny kalibru . Môže byť vyzbrojený aj šiestimi strelami PG-7VM z protitankového raketometu RPG-7. Dron uvoľňuje svoju muníciu na vopred definovaných súradniciach. UKRJET údajne používa softvér vlastného vývoja. Pri zhadzovaní munície z nadmorskej výšky dokáže zasiahnuť cieľ s kruhovou odchýlkou do . To je pomerne slušná presnosť vzhľadom na to, že ide o gravitačnú muníciu bez navádzania. Výrobca uvádza, že UJ-22 môže niesť pod trupom aj vyčkávaciu muníciu UJ-31 Zlyva. Nevýhodou je, že dron nebol navrhnutý tak, aby sa mohol vrátiť so svojou muníciou späť. Ak nenájde cieľ, na ktorý by muníciu zhodil, musí ju pred pristátím bezpečne vypustiť.
V prieskumnej konfigurácii je UJ-22 vybavený 64-megapixelovou kamerou, ktorá prenáša zábery v reálnom čase na pozemnú stanicu. Dron obsluhuje 2-členná pozemná posádka, ktorá pozostáva z pilota a operátora užitočného zaťaženia. Zvyšok posádky tvoria ďalší 2 operátori, ktorí s dronom manipulujú a vykonávajú všetku potrebnú predletovú údržbu. Pozemná stanica môže byť postavená na nákladnom vozidle. Jedna pozemná stanica môže mať v inventári 2-3 tieto bezpilotné lietadlá. Zaškolenie operátora trvá jeden mesiac.
Maximálna vzdialenosť, na ktorú je možné ovládať UJ-22 prostredníctvom šifrovanej rádiovej komunikácie, je . Pri misii na vzdialenosť nad letí dron autonómne podľa vopred naprogramovaných súradníc a nadmorskej výšky. Palubný autopilot umožňuje dronu lietať aj bez signálu GPS, čo je užitočné hlavne vtedy, keď nepriateľ používa elektronické rušenie. UJ-22 má letovú výdrž 7 hodín a jeho maximálny dolet je .
Príprava dronu na let trvá 10 minút. Podľa oficiálnych údajov potrebuje UJ-22 na vzlet dráhu dlhú , ale prevádzkové skúsenosti ukázali, že stačí aj 50-60 metrová vzletová dráha. Vzlet a pristátie prebiehajú v poloautomatickom režime. Po úspešnom pristátí trvá asi 5 minút, kým je dron zložený a pripravený na prepravu.
Požívatelia.
 Ukrajina
Mikovská brázda

Mikovská brázda je geomorfologickou časťou Laboreckej vrchoviny. Leží na území okresu Stropkov.
Polohopis.
Brázda sa nachádza v severnej časti vrchoviny a zaberá pás územia, smerujúci severo-južným smerom. Zaberá horný tok Chotčianky a Polianskeho potoka v okolí obce Miková, Malá Poľana a Driečna (miestna časť Vladiče). Prístup do sídiel zabezpečuje južným okrajom vedúca cesta II/575 a na ňu napojené cesty III. triedy.
Mikovská brázda je v rámci Laboreckej vrchoviny lemovaná len vlastným územím a nesusedí so žiadnou inou geomorfologickou jednotkou.
Chránené územia.
Severovýchodný okraj brázdy zasahuje na územie Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty a v strednej časti sa nachádza chránený areál Driečna. 
Turizmus.
Územie Mikovskej brázdy patrí medzi turisticky atraktívnejšie časti Laboreckej vrchoviny a vedie tu niekoľko značených turistických chodníkov a cyklochodníkov.
Igric 2021

32. ročník odovzdávania tvorivých cien a prémií Igric sa uskutočnil v nedeľu, 26. septembra 2021, v petržalskom dome kultúry Zrkadlový háj. V televíznom zázname ceremoniál neskôr odvysielala RTVS, a to 13. októbra 2021 na minoritnej Dvojke. 
Moderátormi galavečera boli Juraj Ďuriš, Peter Kočiš a Renáta Ryníková.
Igric 2022

33. ročník odovzdávania tvorivých cien a prémií Igric sa uskutočnil v nedeľu, 25. septembra 2022, v petržalskom dome kultúry Zrkadlový háj. V televíznom zázname ceremoniál neskôr odvysielala RTVS, a to 15. októbra 2022 na minoritnej Dvojke. 
Moderátormi galavečera boli Peter Kočiš a Milo Kráľ.
Igric 2023

34. ročník odovzdávania tvorivých cien a prémií Igric sa uskutočnil v nedeľu, 24. septembra 2023, v petržalskom dome kultúry Zrkadlový háj. V televíznom zázname ceremoniál neskôr odvysielala RTVS, a to 30. septembra 2023 na minoritnej Dvojke. 
Moderátorom galavečera bol Peter Kočiš.
Rydošová

Rydošová (; ) je vrch v Laboreckej vrchovine, krajinnom celku Nízkych Beskýd. Leží na slovensko-poľskej hranici, nad obcou Osadné, približne severne od Sniny. 
Poloha.
Nachádza sa v hlavnom hrebeni vrchoviny. Juhozápadná časť masívu a hrebeňa zasahuje na územie Prešovského kraja, okresu Snina a katastrálne územie obce Osadné, severovýchodná časť patrí poľskému Podkarpatskému vojvodstvu, powiatu Sanok a gmine Komańcza. Najbližšími sídlami sú južne situované Osadné a Parihuzovce a západne ležiaca Vyšná Jablonka, rovnako západne sa nachádzajú aj Svetlice a Oľšinkov, severne poľský Szczerbanówka a východne Solinka. Oblasť je súčasťou Chránenej krajinnej oblasti Východné Karpaty v slovenskej a Cisniansko-wetlinského parku v poľskej časti.
Opis.
Rydošová leží na severovýchodnom okraji Laboreckej vrchoviny a je najvýchodnejším vrchom hraničného hrebeňa. Južným smerom sa nachádza Drozdiačka (), Skory () a Kýčera (), západným Ščoby (), Parilov (), Kýčerský grúň (), Vysoký grúň () a Vrch nad Lazom (), severným Jasieniowa (), Chryszczata (), Kraglica (), Jaworne () a Patryja () a východným Lopiennik (), Matragona (), Hyrlata (), Strop () a Černiny (). Južné svahy odvodňuje Pálenický potok do Udavy v povodí Laborca, voda zo severných častí odteká potokom Balniczka do rieky Oslawa v povodí Visly. Vrcholom vedie značená Východokarpatská magistrála. 
Výhľady.
Vrchol pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Laboreckej vrchoviny, blízke Bukovské vrchy a okolité vrchy v Poľsku, ojedinele tiež Slanské a Vihorlatské vrchy.
Lopúch hájny

 
Lopúch hájny () je dvojročná bylina z čeľade astrovité ("Asteraceae"). Jeho prirodzený areál zahŕňa mierne oblasti Európy až po Kaukaz.
Opis.
Lopúch hájny je dvojročná, veľmi statná bylina, vysoká 100 až 250 cm. Byle sú priame, hrubé, rozložito rozkonárené, konáriky sú rovnovážne odstávajúce, koncami oblúkovito ohnuté nadol.
Listy sú striedavé, stopkaté, dlhé až 50 cm a široké do 40 cm, horné sú rýchlo zmenšujúce. Listové stopky prízemných listov sú duté, dlhé až 60 cm. Čepele sú v obryse srdcovito vajcovité, oddialene zúbkaté, tenké, na líci zelené, holé, na rube tenko sivo plstnaté, neskôr lysé.
Kvety sú usporiadané v súkvetí, ktorým je úbor, zdanlivo tvoriaci jeden mnohopočetný kvet. Jednotlivé kvety v úbore sú obojpohlavné, rúrkovité, pravidelné, päťpočetné, so zrastenými korunnými lupienkami. Vytvárajú rúrkokvetý úbor, najčastejšie s červenofialovými kvetmi, ktoré sú v dĺžke listeňov. Peľnice piatich tyčiniek sú zrastené do rúrky okolo čnelky. Kalich je voľný, trváci, redukovaný do chlpatého chocholca, dlhého 1 až 3 mm, ktorý tvorí lietacie zariadenie slúžiace na rozširovanie semien vetrom. Zákrov pozostávajúci zo zelených listeňov je holý alebo slabo pavučinatý, listene sú početné, šidlovité, tuhé s háčikovitým vrcholom.
Guľovité úbory s priemerom 30 až 40 mm sú usporiadané v hustých strapcoch, na konci konárikov často v trojiciach. Stopky úborov sú krátke. Plodom je tmavohnedá nažka, veľká 6 až 9 mm.
Rozšírenie.
Areál rozšírenia lopúcha hájného zahŕňa mierne oblasti Európy až po európske Rusko a Kaukaz.
Na Slovensku je rozšírený od Bielych a Malých Karpát po Bukovské a Vihorlatské vrchy.
Ekológia.
Lopúch hájny rastie vo vlhkých a lužných lesoch, v pobrežných krovinách a na pasienkoch. Obľubuje stále vlhké, výživné, zásadité, dusíkaté, humózne, hlinitopiesočnaté pôdy. Kvitne od júla do septembra. Rozširuje sa hlavne zoochórne – prichytávaním na srsť zvierat, pričom rozširovacou jednotkou je celý úbor.
Veľká cena Saudskej Arábie 2024

Veľká cena Saudskej Arábie 2024 (), ktorá sa uskutočnila 9. marca 2024 na mestskom okruhu Jeddah Corniche Circuit v Džidde na pobreží Červeného mora, bola druhá Veľká cena sezóny 2024 Majstrovstiev sveta Formule 1. Vzhľadom na začiatok ramadánu sa preteky uskutočnili už v sobotu namiesto nedele.
Oliver Bearman na týchto pretekoch debutoval vo Formule 1 za tím Ferrari. Mladý Angličan, ktorý v aktuálnej sezóne jazdí vo Formule 2, nahradil Carlosa Sainza, ktorý musel Veľkú cenu vynechať kvôli zápalu slepého čreva.
Max Verstappen viedol šampionát po víťazstve v úvodných pretekoch pred Sergiom Pérezom a Carlosom Sainzom.
Priebeh kvalifikácie.
Max Verstappen dosiahol v kvalifikácii celkovo najrýchlejšie kolo. Na druhom a treťom mieste skončili Charles Leclerc a Sergio Pérez. Debutantovi Bearmanovi uniklo umiestnenie v záverečnom kvalifikačnom segmente o 35 tisícin a obsadil 11. miesto.
Priebeh pretekov.
Verstappen vyhral preteky pred Pérezom a Leclercom. Oliver Bearman skončil vo svojich prvých pretekoch formuly 1 siedmy. Pierre Gasly odstúpil už po prvom kole pretekov kvôli poškodeniu prevodovky na jeho Alpine. Lance Stroll taktiež nedokončil preteky, kvôli nehode v piatom kole. Väčšina jazdcov využila následnú safety car fázu na svoju jedinú zastávku v boxoch počas pretekov.
Výsledky.
Kvalifikácia.
Poznámky:
Preteky.
Poznámky:
Malo Gusto

Malo Arthur Gusto (* 19. máj 2003, Décines-Charpieu, Francúzsko) je francúzsky profesionálny futbalista, ktorý hráva na poste obrancu v anglickom klube Chelsea.
Klubová kariéra.
Olympique Lyon.
Gusto začínal s futbalom v tíme AS Villefontaine. Do akadémie Olympique Lyon prišiel v roku 2016 ako 13-ročný. Postupne prešiel akadémiou a neskôr hrával za B-tím. V prvom tíme Lyonu debutoval dňa 24. januára 2021 pri víťazstve 5:0 nad AS Saint-Étienne. Po pár zápasoch podpísal s tímom zmluvu do roku 2024.
V sezóne 2021/22 sa stal stabilným hráčom obrany po tom čo odišlo niekoľko obrancov. Odohral 37 zápasov z toho 30 zápasov v Ligue 1.
Chelsea.
Dňa 29. januára 2023 podpísal Gusto zmluvu s anglickým tímom Chelsea. Podpísal kontrakt do roku 2030 a Chelsea zaplatila Lyonu 26,3 milióna libier. Do konca sezóny však pôsobil na hosťovaní v Lyone.
V Chelsea debutoval dňa 13. augusta 2023 pri remíze 1:1 s Liverpoolom. Dňa 24. septembra dostal Gusto svoju prvú červenú kartu v kariére pri prehre 0:1 s Aston Villou.
Reprezentácia.
Gusto reprezentoval Francúzsko v mládežníckych kategóriách do 16, 17, 19 a 21 rokov.
Dňa 13. októbra 2023 Gusto debutoval v seniorskej reprezentácii Francúzska pri výhre 2:1 nad Holandskom v kvalifikácii na Majstrovstvá Európy vo futbale 2024.
Štatistiky kariéry.
Klubové.
"K 27. februáru 2024"
Medzinárodné.
"K 27. februáru 2024"
Repejovská brázda

Repejovská brázda je geomorfologickou časťou Laboreckej vrchoviny. Leží na území okresov Stropkov a Medzilaborce.
Polohopis.
Brázda sa nachádza na západe strednej časti vrchoviny a zaberá pás územia, vedúci severo-južným smerom. Osou brázdy je riečka Oľka, ktorá preteká jej strednou a južnou časťou a ústia do nej všetky potoky z tejto oblasti. Severným okrajom preteká Poliansky potok, ktorý vodu odvádza, rovnako ako Oľka, do Ondavy. Repejovská brázda je v rámci Laboreckej vrchoviny lemovaná len vlastným územím a nesusedí so žiadnou inou geomorfologickou jednotkou.
Na území brázdy ležia obce Havaj, Bystrá, Varechovce, Repejov a Oľka, patriace do okresov Stropkov a Medzilaborce v Prešovskom kraji. Prístup do sídiel zabezpečuje údolím Oľky vedúca cesta II/554, ktorá sa na severe v obci Havaj pripája na cestu II/575.
Chránené územia.
Na území Repejovskej brázdy sa nenachádza žiadne osobitne chránené územie. 
Turizmus.
V tejto časti Laboreckej vrchoviny nie sú žiadne značené turistické trasy ani významnejšie pamiatky, preto oblasť patrí medzi turisticky menej rušné lokality, vhodné na nenáročnú pešiu a cykloturistiku.
Alexandre Louis Simon Lejeune

Alexandre Louis Simon Lejeune (* 23. decembra 1779, Verviers† 28. decembra 1858, Verviers) bol francúzsky lekár a botanik.
V roku 1801 vstúpil na lekársku školu v Paríži, ale následne bol nútený štúdium zanechať kvôli vojenskej brannej povinosti. Po skončení vojenských povinností sa koncom roku 1804 presťahoval do Ensivalu ako lekár. O tri roky neskôr sa natrvalo usadil vo svojom rodnom meste Verviers.
S Richardom Courtoisom (18061835) bol spoluautorom knihy „Compendium florae belgicae“. Bol mentorom Marie-Anne Libertovej, ktorú zoznámil s Augustinom Pyramus de Candolle. Libertová pomenovala rod "Lejeunea" (čeľaď Lejeuneaceae) na počesť Alexandrea Lejeunea v roku 1820.
Alexandre Louis Simon Lejeune má v Medzinárodnom registri mien rastlín skratku Lej.