burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Židia v Eritrei

Eritrejská židovská komunita bola pravdepodobne založená jemenskými Židmi, ktorých zaujali nové finančné možnosti, ktoré sa naskytli po talianskej koloniálnej expanzii ku koncu 19. storočia. 
Počas britskej vlády bola Eritrea často miestom exilu pre izraelské židovské guerrilly. Medzi tými uväznenými bol budúci izraelský ministerský predseda Jicchak Šamir a Haim Corfu, zakladateľ futbalového klubu FC Beitar Jerusalem.
Potom čo bola v roku 1961 Eritrea anektovaná Etiópiou, a začala Eritrejská vojna za nezávislosť, začali ju Židia opúšťať. V 70. rokoch emigrácia ešte vzrástla vplyvom stupňujúceho sa násilia medzi Eritreou a Etiópiou. 
V roku 1993 získala Eritrea oficiálnu nezávislosť a dnes v tejto krajine žije len jediný rodilý Žid Sami Kohen, ktorý navštevuje Asmarskú synagógu a cintorín.
Judaizmus nie je v Eritrei jedným zo štyroch vládou uznávaných náboženstiev.
Židia v Indonézii

Židia v Indonézii sú veľmi malou komunitou približne 20 osôb. Skladá sa prevažne zo sefardských Židov.
Dejiny.
Prvý kto napísal o židovskej komunite v Holandskej východnej Indii bol po pobyte v Batávii (Jakarta) v 50. rokoch 18. storočia židovský obchodník Jákob Saphir. V Batavii hovoril s miestnym Židom, ktorý mu vyprával o dvadsiatich židovských rodinách v meste a ďalej o Surabaye a Semarangu. Väčšina Židov žijúcich v 19. storočí v Holandskej východnej Indii boli holandskí Židia, ktorí tu pracovali ako obchodníci alebo pracovali pre koloniálny režim. Niektorí z členov miestnej komunity však boli imigranti z Iraku alebo z Adenu.
Podľa sionistického emisára Izraela Kohena sa medzi svetovými vojnami nachádzalo v Holandskej východnej Indii okolo 2 tisíc Židov. Indonézski Židia veľmi trpeli počas japonskej okupácie Indonézie, kedy boli internovaní a nútení pracovať v pracovných táboroch. Po vojne sa ich mnoho ocitlo takmer bez prostriedkov a tak časť z nich emigrovala do Spojených štátov, Austrálie a Izraela. 
Ku koncu 60. rokov 20. storočia žilo v Jakarte 20 Židov, 25 ich žilo v Surabayi.
Softbal na Stredoamerických hrách 2013

Softbal na Stredoamerických hrách 2013 bol turnaj v rámci multi-športového podujatia, ktorý sa konal v San José, v Kostarike, od 4. do 7. marca 2013, za účasti 6 mužských a 6 ženských tímov. Softbalový turnaj sa na Stredoamerických hrách uskutočnil desiatykrát. Všetky zápasy sa odohrali na štadióne Parque Metropolitano La Sabana. V oboch kategóriách zvíťazili softbalisti favorizovanej Guatemaly, ktorí z posledných 4 edícií Stredoamerických hier získali spolu 8 medailí, z toho 7 zlatých a 1 striebornú.
Softbalový turnaj na hrách bol zároveň kvalifikáciou na Stredoamerické a karibské hry 2014, ktoré sa uskutočnia vo Veracruz. Kvalifikovali sa naň 2 najlepšie družstvá v oboch kategóriách.
C/2012 F6

C/2012 F6 (Lemmon) je dlhoperiodická kométa objavená v súhvezdí Lev 23. marca 2012 za použitia 1,5m reflektoru na vrchu Mt. Lemmon Survey v Arizone v USA.
Vyhliadky pozorovania.
Je dobre pozorovateľná na južnej pologuli. V januári 2013 ju bolo možné pozorovať voľným okom, prechádzajúc súhvezdiami Kentaur, Južný kríž a Chameleón a vo februári keď sa kométa stala cirkumpolárnou v súhvezdí Oktant. Na konci mesiaca február prešla do súhvezdia Fénix, a bude ju možné pozorovať aj v marci.
Behynce

Behynce môže byť:
My Little Pony

My Little Pony môže byť:
Štefan Nadzam

Štefan Nadzam (* 18. január 1940, Budkovce - † 26. júl 1995, Michalovce) bol česko-slovenský futbalista a futbalový tréner. Na jeho počesť sa pravidelne organizuje v Michalovciach memoriál Štefana Nadzama.
Klubová kariéra.
S futbalom začal ako žiak v Budkovciach. Nasledovalo pôsobenie v dorasteneckom družstve klubu Strojár SPŠ Zvolen, kde dostal neskôr príležitosť aj v A mužstve. Povinnú vojenskú službu absolvoval v klube Dukla Šumperk odkiaľ prestúpil do Třinca. Na Morave vydržal 7 rokov. Po návrate domov hral za Michalovce, kde po štyroch rokoch ukončil aktívnu hráčsku činnosť.
Trénerská kariéra.
V roku 1971 začal s trénerskou kariérou v klube Spartak Vihorlat Snina. Pokračoval v Michalovciach, Veľkých Kapušanoch a ďalších 6 rokov v Michalovciach. Úspešne si počínal aj v 1. SNL v Trebišove, odkiaľ sa po ročníku 1988/89 presťahoval do Prešova. Tu zažil najkrajšie roky svojej činnosti. V Dolnom Kubíne, 13. mája 1992, vyhral Slovenský pohár, keď jeho zverenci porazili Lokomotívu Košice 2:0. 
Po štyroch rokoch odišiel do Hradca Králové. Krátko nato však pre zdravotné problémy požiadal o uvoľnenie z pozície trénera, vedenie Hradca jeho žiadosti vyhovelo 31. októbra 1994. Na jeseň toho istého roku ho Prešovčania pozvali za poradcu, stratéga a koordinátora, lebo choroba ho v mnohých smeroch limitovala. Zomrel 26. júla 1995 na leukémiu.
Agnes Monica

Agnes Monica, vlastným menom Agnes Monica Muljoto (* 1. júl 1986, Jakarta, Indonézia) je indonézska speváčka, herečka a moderátorka. Jej kariéra začala v šiestich rokoch. Vydala tri detské albumy. Okrem spevu sa venuje moderovaniu detských televíznych programov. Ako teenager sa začala venovať herectvu.
Prvý album ako dospelá vydala v roku 2003 s názvom "A Story Goes". Jeho úspech v Indonézii vzbudil aj záujem v zahraničí a tak začala jej kariéra na medzinárodnej scéne. Druhý album s názvom "Whaddup A'..?!" vyšiel v roku 2005. Potom začala spolupracovať s americkým spevákom Keithom Martinom. Tiež sa podieľa na natáčaní dvoch ázijských drám.
Jozef Steiner

Ing. Jozef Steiner (* 18. marec 1924, Prešov – † 27. august 2009, Prešov) bol slovenský futbalista a futbalový tréner. 
Životopis.
Pochádzal zo železničiarskej rodiny. Mal sedem súrodencov, z toho troch bratov: Pavla, Ladislava, (obaja sa takisto venovali futbalu) a Ľudovíta.
Klubová kariéra.
S futbalom začal v prešovskej Slavii. Na jar 1948 prestúpil do Jednoty Košice. Študoval na Vysokej škole obchodnej v Bratislave. Následne narukoval do ATK Praha. Koncom roku 1952 ho prevelili a hrával za Tankistu Praha, kde bol kapitánom a hrajúcim trénerom. Po skončení vojenskej služby hral v druholigovom Spartak VSS Košice, kde bol takisto hrajúcim trénerom.
Trénerská kariéra.
Začala v roku 1957 v prešovskom Tatrane, kde pôsobil s prestávkami do roku 1965. V ročníku 1958/59 s nim obsadil štvrté, 1963/64 tretie a v sezóne 1964/65 druhé miesto. Jeho kariéra mala pokračovať v Sudáne, ale pre zdravotné problémy mu tento angažmán nevyšiel a svoju kariéru musel ukončiť.
Boy Wonder

Lukáš Jedlička, známy najmä pod umeleckým menom Boy Wonder, je slovenský raper, producent a člen skupiny BoyBand s Ideom. V súčasnosti pôsobí vo vydavateľstve Ty Nikdy. Spoločne s Billy Hollywood bol časťou zoskupenia Turbo Boost. V roku 2012 vydal svoj prvý sólový album "Špinavý poet". V marci roku 2022 vydal svoj druhý solový album s názvom "Jeseň 2015: Človek z planéty Zem". 
Diskografia.
Mimoalbumové skladby.
 Moja reč - Nedelne ráno
Židia v Taliansku

Židovská komunita v Taliansku má nepretržitú, viac ako 2000 rokov trvajúcu históriu. V novoveku boli Židia aktívni vo všetkých sférach talianskeho života. Aj keď fašistická vláda zaviedla pod nacistickým nátlakom rasové zákony, značná časť židovskej populácie prežila. Po vojne sa stalo z Talianska útočisko pre Židov z Líbye a mnohých republík bývalého Sovietskeho zväzu. V súčasnosti žije v Taliansku zhruba 30 000 osôb židovského vyznania, z čoho približne polovica v Ríme. Medzi významné mestá so židovskou komunitou patrí Miláno a Benátky. Benátky sú veľmi bohaté na židovské pamiatky (dve getá, Židovské múzeum, päť synagóg rôznych typov).
Jiří Stivín

Jiří Stivín(* 23. novembra 1942, Praha, Česko), je známy a vyhľadávaný český, svetovo uznávaný hudobník, multi-inštrumentalista, skladateľ, kapelník, hráč na zobcovu flautu, saxofón a píšťaly, ale aj hudobný pedagóg a osvetár. Má neobyčajne široké hudobné cítenie a zameranie, predovšetkým však je to džez, folk, ale aj klasická hudba a rock. Pôvodným povolaním kameraman. V rokoch 1961-1962 bol jedným z priekopníkov česko-slovenskej beatovej hudby ako člen pražskej skupiny Sputnici. Spolu s Martinom Kratochvílom, spoluzakladateľ legendárneho džez–rockového zoskupenia Jazz Q v roku 1964. V rokoch 1967–68 bol členom džezovej formácie Karla Velebného SHQ. Vtedy prvýkrát nahrával gramoplatne. Hral s poprednými domácimi (Radim Hladík, Rudolf Dašek, Michael Kocáb, Alan Vitouš, Vladimír Merta, Iva Bittová), ale aj svetovými hudobnými osobnosťami. Často hosťoval na hudobných projektoch slovenských hudobníkov ako Jaro Filip, Gabriel Jonáš a Zuzana Homolová. Nedávno hosťoval v štyroch skladbách na Javorovom albume skupiny Desmod. Je nositeľom Štátneho vyznamenania ČR Za zásluhy o stát v oblasti kultury a umění.
Rodinné zázemie.
Jiří Stivín sa narodil 23. novembra 1942 v Prahe, v rodine technického úradníka a divadelnej i filmovej herečky. Matka: Eva Svobodová, známa česka herečka. Sestra Zuzana bola tiež herečka. Deti: Zuzana Stivínová je speváčka a herečka. Markéta Stivínová je speváčka. Jiří Stivín ml. je hudobník, džezový bubeník. Adam Stivín je hudobník, gitarista českej skupiny Chinaski. Bratranec Milan Svoboda je uznávaný český džezový hudobník.
Študiá.
Po skončeni jedenásťročenky, ktorú navštevoval v Prahe, na Smíchove (maturita 1959), pracoval vo Filmovom štúdiu Barrandov ako rekvizitár. Potom vyštudoval odbor filmový a televízny obraz na Filmovej fakulte Akadémie múzických umení v Prahe (1961 – 65). Odboru sa prakticky nikdy profesionálne nevenoval. Ak áno, tak iba príležitostne. Viac ho priťahovala hudba. Od siedmich rokov sa užil hrať na husliach, no tento nástroj ho nezaujal. Zameral sa na hru na zobcovú flautu. Hru na priečnu flautu sa učil súkromne u Milana Munclingra (1961 – 63) a Jiřího Válka (1965 – 68). V hre na saxofón je samouk, podobne ako aj v hre na rôzne typické, ale aj atypické dychové nástroje, hlavne pišťaly. Ako raz humorne, no vystižne vyhlasil český zabávač, publicista a textár Karel Šíp, že "...Stivín dokáže zahrať na čomkoľvek, čo ma nejaké dierky, alebo otvory..." Hudobné vzdelanie si priebežne dopĺňal vo svojom rodisku. Najprv na Ľudovej škole umenia, ktorá bola špecializovaná na populárnu hudbu (tzv. Lidová konzervatoř, dnes Konzervatoř Jaroslava Ježka). Potom na Hudobnej fakulte Akadémie múzických umení. Tu v roku 1977 začal študovať kompozíciu u Václava Dobiáša. Po jeho smrti, v roku 1978, pokračoval u Jiřího Dvořáčka. Po osobných nezhodách, školu rýchlo opustil, aby pokračoval v kurze na Royal Academy of Music v Londýne (1969). Tu prišiel do osobneho i praktického kontaktu s orchestralnym združenim avantgardného skladateľa vážnej hudby Corneliusa Cardewa.
Rôzne.
Záznam koncertu k 65. narozeninám Jiřího Stivína na Pražském hradě
Perseus (syn Nestora)

Perseus alebo Perzeus (, ) je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nestora a jeho manželky Anaxibie (alebo Eurydiky).
Kráľ Nestor bol otcom synov, Persea, Antilocha, Straticha, Aréta, Echefróna, Peisistrata a Thrasyméda a dvoch dcér Peisidiky a Polykasty.
Grécky básnik Homér sa o Nestorovom synovi Perseovi zmieňuje vo svojom veľkolepom epickom diele Odysea. Homér píše, že keď Télemachos hľadal svojho otca, ithackého kráľa Odysea, ktorý sa už dlho nevracal z trójskej vojny, navštívil v Pyle kráľa Nestora, známeho svojou múdrosťou, aby sa s ním poradil ako otca nájsť.
Nestor hosťa privítal a pri tejto príležitosti nechal obetovať bohyni Aténe jalovicu. Homér následne opisuje celý obetný rituál, ktorého sa zúčastnil aj Nestorov syn Perseus a celá ich rodina. Perseov brat Echefrón najprv priviedol jalovicu na obetné miesto, kde ju potom Thrasymédes zrazil ostrou bronzovou sekerou a Perseus pripravil misku na vytekajúcu krv. Jeho otec pritom vykonával predpísané obrady a modlitby. Keď Peisistratos následne prerezal obetnému zvieraťu hrdlo, Perseus chytal vytekajúcu tmavočervenú krv do misky a z hrdiel Nestorových dcér a manželiek jeho synov znel posvätný pokrik.
Ako bolo zvykom bohyni potom obetovali tuk a kosti a mäso začali opekať. Keďže bol Télemachos po dlhej ceste unavený, okúpala ho Nestorová najmladšia dcéra Polykasté a po kúpeli mu telo natrela olejom.Télemachos sa potom obliekol a zasadol k hostine, kde jedol pečené mäso a pil víno zo zlatého pohára. Nestor mu počas hostiny poradil, aby išiel ku spartskému kráľovi Menelaovi, ktorý sa vrátil od Tróje posledný a o jeho otcovi by niečo mohol vedieť.
Bejzbal na Stredoamerických hrách 2013

Bejzbal na Stredoamerických hrách 2013 bol turnaj v rámci multi-športového podujatia, ktorý sa konal v San José, v Kostarike, od 12. do 17. marca 2013, za účasti 6 mužských tímov. Bejzbalový turnaj sa na Stredoamerických hrách uskutočnil deviatykrát. Všetky zápasy sa odohrali na štadióne Estadio Escarré. Zvíťazili bejzbalisti Nikaraguay.
Bejzbalový turnaj na hrách bol zároveň kvalifikáciou na Stredoamerické a karibské hry 2014, ktoré sa uskutočnia vo Veracruz. Kvalifikovali sa naň 3 najlepšie družstvá. 
Účastníci.
1 Umiestnenie v medzinárodnom rebríčku IBAF.
Vodní nádrž Vír I

Vodní nádrž Vír I () je priehradná nádrž s hrádzou výšky 76,5 m na rieke Svratke nad obcou Vír. Bola vybudovaná v rokoch 1947 až 1957. Jej stavba spôsobila zánik obce Chudobín u Dalečína a časti obce Korouhvice.
Údaje.
Stavba vodnej nádrže bola zahájená v roku 1947 a v roku 1958 bola uvedená do plnej prevádzky. Vystavením 71 metrov vysokej hrádze vzniklo jazero, ktorého maximálna rozloha dosahuje 223,5 ha.
K priehrade tiež patrí hydroelektráreň s dvoma turbínami a stanica pre úpravu vody. Priemerná výroba pitnej vody sa pohybuje okolo 50 – 60 litrov za sekundu, maximálne až 200 litrov za sekundu. Pri normálnej dennej prevádzke je tak možné dodať viac než 5000 metrov kubických pitnej vody.
Využitie.
Vďaka tejto stavbe je pitnou vodou zásobované okolie Nového Města na Moravě, Bystřice nad Pernštejnem a časť okolia Žďáru nad Sázavou, a ďalej tiež Brno. Kvôli tomu je lokalita neprístupná rekreácii a rybolovu, pre jej okolie platí vyhláška I. pásma hygienickej ochrany. Napriek tomu Povodí Moravy spravilo menší ústupok a na ľavom brehu bola vybudovaná asfaltová cesta slúžiaca ako cyklocesta, ktorá vedie do Dalečína. Vytvorený bol tiež vodohospodársky náučný chodník. Vodná nádrž tiež slúži k zachyteniu povodní.
Vodní nádrž Vír II

Vodní nádrž Vír II () je priehradná nádrž s hrádzou výšky 11m. Postavená bola v roku 1954 na rieke Svratke pod obcou Vír. Hydroelektráreň je umiestnená za meandrom rieky a s priehradným jazerom je prepojená tunelom. Pri telese hrádze leží osada Hamry u Víru. Na kopci nad nádržou sa nachádza hradu Pyšolec.
Využitie.
Hlavnou úlohou je vyrovnávanie toku z hlavnej nádrže Vír I.
Vodná elektráreň.
V komplexe je inštalovaná jedna Kaplanova turbína s výkonom 0,730 MW.
Židia v Dominikánskej republike

Židia v Dominikánskej republike majú zvláštnu históriu. Keď v roku 1938 nechcel žiadny iný národ prijať židovských utečencov, dominikánsky vodca Rafael Trujillo ponúkol prijatie 100 tisíc Židov. Medzi rokmi 1940 a 1945 bolo vydaných 5 tisíc dominikánskych víz, avšak len 645 Židov sa vydalo do Dominikánskej republiky. Uprchlíci sa usadili v malom pobrežnom meste Sosua.
Každému utečencovi bolo pridelených 80 akrov pôdy, 10 kráv, mula a kôň. Aj keď boli profesiou noví osadníci z Nemecka a Rakúska väčšinou umelci, rýchle si zvykli na život roľníka, ktorý im ponúkalo mestečko Sosua a založili úspešné židovské družstvo , ktoré dnes produkuje väčšinu mäsových a mliečnych výrobkov v krajine. 
Trujilliho veľkorysosť pravdepodobne pramenila z potreby, aby svet prehliadol jeho brutálny masaker 25 tisíc obyvateľov Haiti z roku 1937 a z túžby „obieliť“ jeho národ. Veril, že mladí európski muži sa oženia s dominikánskymi ženami a budú mať potomkov svetlejšej farby pleti. Mal pravdu v tom, že väčšina osadníkov boli mladí muži, ktorí sa oženili s dominikánskymi dievčatami. Ich deti sa väčšinou považujú za Židov a mnoho z nich zostalo v Sosue.
Dnes v Sosue zostalo len 50 z pôvodných židovských rodín. V 40. rokoch sa takmer 700 obyvateľov presunulo buď do New Yorku alebo do Miami. Židia zo Sosui tvoria veľmi úzko zviazanú komunitu, aj keď niekedy v Dominikánskej republike už nebývajú. Dedina Sosua sa vďaka otvoreniu neďalekého medzinárodného letiska Puerto Plata stala jednou z hlavných destinácii cestovného ruchu v Dominikánskej republike.
Dnes má Sosua 3000 dlhodobých obyvateľov, z toho 120 Židov. Tí, ktorí v Sosue zostali a ponechali si svoju pôdu zarobili majetok. Jeden z pôvodných osadníkov z Viedne, Erik Hauser, dnes vlastní blok v lukratívnej štvrti s hotely a reštauráciami, ktoré boli postavené na jeho 80 akroch. V súčasnosti je najbohatším občanom mesta Sosua.
Mesto Sosua má činnú synagógu, v ktorej sa konajú bohoslužby každý Šabat a cez vysoké sviatky. Pesachové sedery slávia každý zo židovskej obce v svojich domovoch a každoročný purimový karneval je hlavnou udalosťou obce. Táto malá židovská komunita má tiež múzeum venované uchovaniu histórie a príbehu pôvodných židovských osadníkov.
Obec (správna jednotka)

Obec je základná územnosprávna jednotka verejnej správy. V tomto zmysle je prejavom samosprávy i, v rôznej miere podľa typu obce, štátnej správy. 
V niektorých štátoch je obec takmer každé mesto či dedina, v iných je obvyklé, že obec je tvorená väčším množstvom dedín, alebo že viaceré obce môžu byť súčasťou mesta.
Dejepis (pedagogika)

Dejepis je učebný predmet a súčasť učebného predmetu Človek a príroda na základnej škole ako aj aplikovaná historická veda slúžiaca na potreby pedagogiky (výučby). Na rozdiel od historickej vedy neskúma dejiny, ale interpretuje už nadobudnuté poznatky historiografie. Cieľom školského dejepisu je rozvíjať morálne, občianske a všeľudské hodnoty prostredníctvom historických poznatkov, a teda budovať historické povedomie. 
Ministerstvo školstva SR prostredníctvom Štátneho pedagogického ústavu stanovuje školské kurikulum, ktoré prezentuje ako vzdelávacie štandardy, ktoré delí na výkonový štandard, ktorý sa menil v roku 2022.
Po júli 2022.
Štátny vzdelávací program (ŠVP) napríklad aj pre stupňa Základnej školy (ISCED 2) je určený napríklad tento vzdelávací štandard "DEJEPIS pre ZŠ s vyučovacím jazykom slovenským a doplnok pre školy s vyučovacím jazykom národnostnej menšiny". 
Platné v roku 2021.
obsahový štandard napríklad aj pre dejepis 2 stupňa ZŠ v rámci štátneho vzdelávacieho programu (ŠVP). ŠVP stanovuje všeobecné ciele vzdelávania a kľúčové kompetencie, ku ktorým má vzdelávanie smerovať ako aj rámcový obsah vzdelávania. ŠVP je východiskom pre tvorbu školského vzdelávacieho programu, v ktorom sa zohľadňujú aj špecifické podmienky a potreby regiónu.
Zoznam najvyšších budov v Montreale

Toto je zoznam budov v Montreale vyšších ako 115 m. Od roku 1992 je najvyššou budovou mesta 1000 de La Gauchetière s výškou 205 m.
Najvyššou inžinierskou stavbou v meste je Stade olympique de Montréal s výškou 175 m.
Basketbal na Stredoamerických hrách 2013

Basketbal na Stredoamerických hrách 2013 bol turnaj v rámci multišportového podujatia, ktorý sa konal v San José, v Kostarike, od 12. do 16. marca 2013, za účasti 5 mužských a 4 ženských tímov. Obe družstvá Panamy sa na turnaji nezúčastnili, pretože FIBA America pozastavila Paname všetky medzištátne stretnutia. Basketbalový turnaj sa na Stredoamerických hrách uskutočnil desiatykrát. Všetky zápasy sa odohrali v aréne Gimnasio de la Ciudad Deportiva de San José.
Basketbalový turnaj na hrách mal byť zároveň kvalifikáciou na Stredoamerické a karibské hry 2014, ktoré sa uskutočnili vo Veracruz. Pôvodne sa naň mali kvalifikovali 2 najlepšie družstvá z oboch kategórií. Stredoamericko-karibská basketbalová konfederácia však určila iný klasifikačný systém.
Karel Vaš

JUDr. PhDr. Karel Vaš, CSc. (* 20. marec 1916, Užhorod, Rakúsko-Uhorsko† 8. december 2012, Praha) bol česko-slovenský sudca a prokurátor. Pochádzal zo židovskej rodiny hovoriacej po maďarsky. Pôsobil aj ako agent sovietskej NKVD a dôstojník vojenskej spravodajskej služby OBZ. Známy je svojím kľúčovým podielom na justičnej vražde generála Heliodora Píku.
Zoznam najvyšších budov v Los Angeles

Toto je zoznam najvyšších budov v Los Angeles.
Židia v Bielorusku

Židia v Bielorusku boli pred 2. svetovou vojnou treťou najväčšou bieloruskou etnickou skupinou a tvorili viac ako 40 % populácie miest, kde Židia a Poliaci tvorili majoritu, zatiaľčo Bielorusi žili väčšinou vo vidieckych oblastiach. Mestá ako Minsk, Pinsk, Mahiľov, Bobrujsk, Vitebsk a Homeľ mali viac ako 50 % obyvateľstva židovského. V roku 1897 bolo v Bielorusku celkom 724 548 Židov, čo bolo 13,6 % celkovej populácie. V čase Sovietskeho zväzu bolo židom v BSSR umožnené prihlásiť sa k „židovskej národnosti“. Počas holocaustu bolo vyvraždených 800 tisíc Židov - približne 90 % bieloruskej židovskej populácie. V roku 2002 sa v Bielorusku nachádzalo 24 300 Židov. 
Medzi známych bieloruských Židov patrí napríklad Marc Chagall, Chajim Weizmann, Abba Achime'ir alebo Menachem Begin.
Emil Horváth (rozlišovacia stránka)

Emil Horváth môže byť:
Echefrón (syn Nestora)

Echefrón (, ) je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nestora a jeho manželky Anaxibie.(alebo Eurydiky)
Kráľ Nestor bol otcom synov, Echefróna, Antilocha, Stratia, Aréta, Persea, Peisistrata a Thrasyméda a dvoch dcér Peisidiky a Polykasty
Grécky básnik Homér sa o Echefrónovi, synovi Nestora, zmieňuje vo svojom veľkolepom epickom diele Odysea. Homér píše, že keď Télemachos hľadal svojho otca, ithackého kráľa Odysea, ktorý sa už dlho nevracal z trójskej vojny, navštívil v Pyle kráľa Nestora, známeho svojou múdrosťou, aby sa s ním poradil ako otca nájsť.
Nestor hosťa privítal a pri tejto príležitosti nechal obetovať bohyni Aténe jalovicu. Homér následne opisuje celý obetný rituál, ktorého sa zúčastnil aj Nestorov syn Echefrón a celá ich rodina. Echefrón s bratom Stratiom chytili jalovicu za rohy a priviedli ju na obetné miesto. Arétos priniesol vodu a v košíku jačmeň a Nestor začal vykonávať predpísaný obrad s modlitbami. Keď potom Thrasymédes zrazil jalovicu ostrou bronzovou sekerou, Peisistratos jej prerezal hrdlo a Perseus podložil misu pod jej vytekajúcu tmavočervenú krv. Počas obety zaznel z hrdiel Nestorových dcér a manželiek jeho synov posvätný pokrik.
Ako bolo zvykom bohyni potom obetovali tuk a kosti a mäso začali opekať. Keďže bol Télemachos po dlhej ceste unavený, Polykasté ho okúpala a po kúpeli mu natrela telo olejom.Télemachos sa potom obliekol a zasadol k hostine, kde jedol pečené mäso a pil víno zo zlatého pohára. Nestor mu počas hostiny poradil, aby išiel ku spartskému kráľovi Menelaovi, ktorý sa vrátil od Tróje posledný a o jeho otcovi by niečo mohol vedieť.
Poľská akadémia vied

Poľská akadémia vied (, skr. PAN) so sídlom vo Varšave je jedna z dvoch organizácií v Poľsku s charakterom akadémie vied. Súčasným prezidentom akadémie je Jerzy Duszyński. 
Bola založená v roku 1952 spojením skorších učených spoločností, vrátane Poľskej akadémie učenia (Polska Akademia Umiejętności, skratka PAU), so sídlom v Krakove, a Varšavskej spoločnosti priateľov učenia, ktorá bola založená v 18. storočí. Všetky inštitúty PAN zamestnávajú dokopy vyše 2 tisíc ľudí a príspevky na chod akadémie tvoria tretinu výdavkov štátneho rozpočtu na vedu. PAN má 7 vysunutých pracovísk v mestách: Gdansk, Katovice, Krakov, Lublin, Lodž, Poznaň a Vroclav.
V roku 1989 Poľská akadémia učenia v Krakove obnovila svoju činnosť, nezávislú od Poľskej akadémie vied.
Mentor

Mentor alebo Mentór (, ) môže byť v gréckej mytológii:
Mentor môže byť aj:
Štefan Páll

PeadDr. Štefan Páll (* 19. máj 1939, Orkucany – † 24. marec 2022) bol slovenský futbalista (útočník) a tréner.
Životopis.
Narodil sa v Orkucanoch (dnes mestská časť Sabinova). Strednú školu navštevoval v Sabinove, po ktorej nasledovalo štúdium na Pedagogickej fakulte v Prešove. Po skončení hráčskej kariéry sa stal trénerom. Aj v pokročilom veku hrával za Internacionálov Tatrana.
Klubová kariéra.
Keď v roku 1954 nastúpil v Sabinove na strednú školu, začal v sabinovskom doraste s organizovaným futbalom. Ako útočníkovi sa mu darilo a tak ho ako 17-ročného v roku 1956 preradili do „A“ mužstva. Prvý zápas odohral proti Kamenici nad Cirochou (19. augusta 1956), Sabinov vyhral 6:0 a jemu sa podarilo streliť tri góly. V tomto klube pôsobil do konca sezóny 1957/58.
Veľký sen sa mu začal plnil v roku 1958, keď začal trénovať s Tatranom Prešov, s ktorým absolvoval aj zájazdy do Sýrie a Libanonu. Jarnú časť súťaže však dohral ešte v Sabinove a ligovým hráčom Tatrana Prešov sa stal od sezóny 1958/59. Ligový rozbeh mu však zabrzdilo zranenie kolena, ktoré utrpel v priateľskom zápase s Tatranom, ktorý prišiel 1. mája 1958 odohrať do Sabinova zaňho recipročný zápas. Operácia a následná rekonvalescencia dopadli úspešne a Páll sa stal ligovým hráčom. 
Po skončení štúdia na vysokej škole dva roky strávil ako vojak v Dukle Pardubice. Po návrate z povinnej vojenskej služby nastúpil za Tatran aj v PVP v ročníku 1966/1967 proti Bayernu Mníchov. Ligovú kariéru ukončil na jar roku 1968, kedy odišiel do divízneho Popradu. Hráčsku kariéru ukončil v druholigovom Svite v roku 1971 ako 32-ročný. 
Celkovo odohral v lige 129 zápasov a skóroval 8 krát.
Trénerská kariéra.
Trénovať začal v Sabinove v roku 1974, kedy na tomto poste vystriedal pána Bornemiszu.
RE/MAX

RE/MAX je medzinárodná spoločnosť pôsobiaca na poli realít, ktorá je založená na systéme franchisingu. Založená bola Davidom Linigerom a jeho ženou Gail v roku 1973 v Denveri v Colorade (USA). Význam názvu RE/MAX je skratkou slov real estates maximus.
História.
V roku 1973 navrhol David Liniger nový biznis model, ktorý popieral tradičné zvyky realitných kancelárií. Jadro tohto modelu tvoril motivačný systém odmeňovania realitných maklérov, ktorí si takto ponechávali väčšiu časť svojej produkcie. Spolu s tým RE/MAX začala ako prvá realitná kancelária zamestnávať ženy ako maklérky. Spoločnosť RE/MAX sa na realitnom trhu v USA rýchlo etablovala a počas niekoľkých rokov začala expandovať do zahraničia, v čom pokračuje až dodnes.
Štruktúra spoločnosti.
Spoločnosť operuje na princípe franchisingu - jednotlivé realitné kancelárie sú teda vlastnené individuálne a licencia RE/MAX im poskytuje regionálnu, alebo národnú odnož, ktorá obdobne získala licenciu od RE/MAX International.
Za nákup licencie RE/MAX je jednotlivým kanceláriám a maklérom poskytované špecifické know-how vo forme školení agentov či marketingu a samozrejme silná značka s celosvetovou distribúciou. Maklérom je poskytnutá sloboda v ich podnikaní a podpora výmenou za poplatky voči ich domovskej kancelárii. Vďaka tejto štruktúre sa spoločnosť RE/MAX štandardne radí medzi 20 najúspešnejších franchisingových konceptov na svete.
V súčasnej dobe má spoločnosť RE/MAX takmer 90 000 maklérov a cez 6 000 pobočiek v 89 krajinách sveta.
RE/MAX na Slovensku a v Česku.
Do Česka vstúpil RE/MAX v roku 2005, dnes je tu takmer 120 kancelárií a viac ako 1 000 maklérov. Na Slovensko vstúpil RE/MAX v roku 2006 a v súčasnosti tu sieť tvorí viac ako 35 kancelárií a 250 maklérov.
Logo RE/MAX.
Vznik loga RE/MAX sa datuje do roku 1978, kedy v rámci marketingovej kampane umiestnil riaditeľ jednej regionálnej kancelárie v USA logo RE/MAX na teplovzdušný balón. Spolu so sloganom „Above the Crowd!“, mala táto kampaň veľký úspech, ktorý vyniesol tak slogan, ako aj balón do oficiálneho loga spoločnosti RE/MAX.
Slovenské balady

Slovenské balady | Slovak ballads je tretí štúdiový album, ktorý nahrala slovenská pesničkárka Zuzana Homolová spolu s moravským pesničkárom Vlastom Redlom.
Album vyšiel prvýkrát v roku 1995 pod značkou Pavian Records. V roku 1999 bola vydaná jeho reedícia na CD vo vydavateľstve BMG Ariola. Projekt vznikal osobitým spôsobom. Na začiatku bol výber vhodných textov z bohatej klenotnice slovenskej ľudovej slovesnosti. Vybrané texty balád boli upravené pre vokálny prejav a jeho melodiku. Toto urobila Zuzana Homolová. Takto vznikla prvá zvuková podoba, ktorú dostal na ďalšie dopracovanie Vlasta Redl. Výsledkom je zaujímavý a hlavne autenticky pôsobiaci experiment kombinujúci folklór, originálne hlasovo–interpretačné i hudobné podanie, s atmosférickým zvukovým podfarbením. Ťažiskom všetkých trinástich piesní-balád je spevácky prejav Zuzany Homolovej. Ten je citlivo podfarbovaný zvukmi, ktorých pôvodcom a performerom v jednej osobe, je Vlasta Redl. Nejde pri tom iba o typický hudobný sprievod na klasické hudobné nástroje (gitary a klávesy), ale hlavne o hudobné experimenty so získanými zvukovými bankami.
V nahrávkach sú využité aj mnohé netradičné nástroje, cez hru sláčikom na bicyklovom kolese, fľaše od nápojov, gumu zo spodnej bielizne, csardás-citeru, mandolíny, indiánske bubienky. Napríklad úvodná pieseň začína (a počuť to v celej skladbe) zvukmi autentických krosien. Súčasťou reedície albumu z roku 1999 ("CD BMG Ariola, 74321708972") je podrobne spracovaný booklet, ktorý obsahuje texty všetkých 13. balád a detailne spracovaný sprievodný komentár, ktorého autorom je Ladislav Snopko. Texty piesni i sprievodný komentár sú preložené do angličtiny.
Kokarda

Kokarda môže byť:
Frýgická čiapka

Frýgická čiapka (zriedkavejšie aj skýtska čiapka) je druh pokrývky hlavy s jednoznačným kužeľovitým tvarom a ohnutou špičkou, ktorej pôvod býva spájaný so starovekou Frýgiou (z toho vyplýva názov). Bola vyrábaná z rozličných materiálov - z vlny či kože. Jej cíp bol ohnutý dopredu alebo sa len k čelu zohýbal. Počas Veľkej francúzskej revolúcie sa stala symbolom slobody a nezávislosti. V súčasnosti je tento tvar čiapky známy skôr v súvislosti s animovanými postavičkami Šmolkov.
História.
Čiapka zrejme vznikla vo Frýgii a nosili ju aj ďalšie maloázijské národy. Neskôr bola charakteristická pre Iráncov a Trákov. Perzský hrdina Mithras je zobrazovaný s frýgickou čiapkou. Starí Gréci považovali túto pokrývku hlavy za typické oblečenie barbarov a preto na vázach, nástenných maľbách alebo mozaikách majú frýgickú čiapku najmä Peržania. Macedónci prevzali čiapku a podobne tvarovanú prilbu od Trákov. Takisto aj biblickí traja králi boli v raných dobách zobrazovaní s touto pokrývkou na hlave.
V ranom stredoveku v západnej Európe sa čiapka znovu ojedinele objavuje v anglosaských rukopisoch z 10. a 11. storočia na vyobrazeniach bojovníkov, ktorí nosia buď frýgické čiapky alebo helmy. Vo vrcholnom stredoveku bola súčasťou odevu neapolských námorníkov. Vyvinula sa z nej "Corno Ducale", pokrývka hlavy benátskeho dóžu.
Čiapka v moderných dobách.
Počas Veľkej francúzskej revolúcie nosili frýgickú čiapku jakobíni či sansculoti ako výraz príslušnosti k svojmu politickému presvedčeniu. Stotožnili si ju totiž s rímskou čiapkou ("pilleus"), ktorú dávali prepúšťaným otrokom. Tým sa čiapka stala postupne symbolom demokratických a republikánskych slobôd nielen vo Francúzsku, ale aj inde v Európe. Medzi odporcami revolúcie zase predstavovala znak jakobínskej hrôzovlády. S čiapkou na hlave býva zobrazovaná taktiež Marianne, jeden zo symbolov Francúzskej republiky.
Čiapka sa ako symbol slobody dostala aj do znakov niektorých amerických štátov, z ktorých mnohé získali nezávislosť v dôsledku Francúzskej revolúcie a Napoleonových ťažení. Objavuje sa preto v štátnom znaku Argentíny, Bolívie, Kolumbie, Kuby, Nikaraguy, Salvádoru aj v znaku amerického štátu Západná Virgínia. Frýgická čiapka sa taktiež nachádza na vlajkách Salvádora, Haiti, Nikaraguy a na zadnej strane vlajky Paraguaja. Je súčasťou vlajok a pečatí štátov USA New York (pečať štátu New York, vlajka štátu New York) a New Jersey, práve tak ako vlajky brazílskeho štátu Santa Catarina. Okrem toho bola čiapka súčasťou bývalého znaku Dominikánskej republiky (1844–1865) a bývalej vlajky Argentíny (1836–1849).
Vyskytuje sa aj na vlajkách argentínskych provincií: Corrientes, Jujuy, Mendoza, San Juan; a znakoch: Corrientes, Jujuy, Mendoza, Buenos Aires, Tucumán a Catamarca.
Les (rozlišovacia stránka)

Les môže byť:
LES môže byť:
Volejbal na Stredoamerických hrách 2013

Volejbal na Stredoamerických hrách 2013 bol turnaj v rámci multi-športového podujatia, ktorý sa konal v San José, v Kostarike, od 11. do 16. marca 2013, za účasti 7 mužských a 7 ženských tímov. Volejbalový turnaj sa na Stredoamerických hrách uskutočnil deviatykrát. Všetky zápasy sa odohrali v aréne Gimnasio Nacional. Turnaj vyhrali volejbalisti Hondurasu a volejbalistky domácej Kostariky.
Volejbalový turnaj na hrách bol zároveň kvalifikáciou na Stredoamerické a karibské hry 2014, ktoré sa uskutočnia vo Veracruz. Kvalifikovali sa naň 2 najlepšie družstvá v oboch kategóriách. 
Účastníci.
Pozn: Číslo v zátvorke udáva umiestnenie v medzinárodnom rebríčku FIVB k 23. januáru 2013.
Juko Kavagutiová

Juko Kavagutiová alebo Júko Kawagučiová (; [Kawaguči Júko]) () (* 20. november 1981, Funabaši, Japonsko) je japonsko-ruská krasokorčuliarka vystupujúca v kategórii „športové dvojice“. S terajším partnerom Alexandrom Smirnovom reprezentuje Rusko. V minulosti súťažila za Japonsko a USA.
Spoločne sú majstrami Európy z roku 2010, skončili bronzoví na majstrovstvách sveta v roku 2009 a 2010, získali bronz na Finále Grand Prix v krasokorčuľovaní 2011 a v rokoch 2008-2010 boli majstri Ruska. Vo februári 2013 boli podľa oficiálneho rebríčka ISU siedmou najlepšou krasokorčuliarskou športovou dvojicou sveta.
Osobný život.
Kavagutiová okrem rodnej japončiny plynule hovorí po rusky a anglicky. V rokoch 2003-2007 študovala na Petrohradskej štátnej univerzite so špecializáciou na medzinárodné vzťahy, štúdium ukončila v júni 2007. Kavagutiová prejavila záujem o prácu v medzinárodnej diplomacii po ukončení krasokorčuliarskej kariéry.
Mentor (syn Alkima)

Mentor alebo Mentór (, ) je v gréckej mytológii syn Alkima z Ithaky.
Mentor bol priateľ ithackého kráľa Odysea. Keďže bol Mentor múdry a rozvážny, Odyseus mu zveril do výchovy svojho maloletého syna Télemacha, keď odchádzal do trójskej vojny. Svoju úlohu potom Mentor plnil veľmi zodpovedne a s úspechom. Telemachos si ho vážil a poslúchal ho ako otca. Mentor si získal u Télemacha takú dôveru, že keď chcela bohyňa Aténa niečo Télemachovi poradiť, brávala na seba podobu Mentora.
Meno Mentora žije dodnes: označuje sa ním kárateľ, poučovateľ, mravokárca. Používané je ale v ironickom alebo v hanlivom zmysle, aký Mentorovi z mýtov neprislúchal.
Pavol II. (pápež)

Pavol II. (vlastným menom "Pietro Barbo", * 23. február 1417 Benátky, Taliansko – † 26. júl 1471, Rím) bol 211. pápež.
Pápežský úrad zastával od 30. augusta 1464 do svojej smrti. Bol synovcom pápeža Eugena IV.
Životopis.
Narodil sa v Benátkách do rodiny vplyvných a bohatých patricijov, ktorých rodinné väzby siahali až k pápežovi Eugenovi IV. Vďaka nemu a svojej tete, sestre dotyčného pápeža sa Pietro stal už v roku 1440 kardinálom a mal veľký vplyv za pontifikátov Mikuláša V. a Kalixta III. Aj vďaka tomuto vplyvu sa stal nástupcom Kalixta III.
Pápež.
Volebná kapitulácia, ktorú si kardináli od budúceho pápeža vymohli, bola ukážkou snahy kúrie obmedziť vplyv pápežov a preniesť tento vplyv na koncily, či dokonca priamo na kardinálske kolégium. Pavol II. sa zaviazal „pokračovať v bojoch s Turkami“, „zreformovať cirkev“ a konečne i „zvolať v najbližšej dobe všeobecný koncil“. Pavol II. však kardinálov oklamal; pred voľbou totiž všetko sľúbil len ústne a ihneď po voľbe donútil kardinálov k poslušnosti. Pápežstvo sa opäť vrátilo k absolútnej vláde rímskeho pontifika.
Napriek tomu však čiastočne splnil to, čo vo svojej volebnej kapitulácii sľúbil. Ide o pápežovu účasť na vojne proti Turkom. Jeho riešenie tohto problému je však oveľa efektívnejšie, než riešenia ponúkané predošlými pápežmi. Na rozdiel od priamej (a nie príliš efektívnej) účasti na vojne zvolávaním vlastného vojska sa Pavol II. radšej sústredil na finančnú podporu Uhorského kráľovstva.
Pápežstvo sa za jeho pontifikátu vojensky stretávalo nielen s protivníkmi na medzinárodnom poli (Čechy, Osmanská ríša či Francúzsko), ale i na poli "vnútropolitickom", t. j. v samotnom Taliansku, kde sa jeho politickými konkurentmi stali už tradičné protipápežské štáty, ako sú Benátky, Neapolské kráľovstvo, či Florencia pod vládou Lorenza di Piero de' Medici.
Rím a Benátky.
Pavol II. nebol výrazne humanistický pápež, neprial humanistickým literátom. Obľúbil si však výtvarné umenie, pamiatky a archeológiu. Vďaka nemu sa v Ríme začali rozvíjať prvé archeologické výskumy. Mali, pochopiteľne, dobovo príznačný ráz starožitníckych "vykopávok", nie vedecký charakter. Ich začatie súbor nálezov však znamenali základ pápežských zbierok (dnes Vatikánskych múzeí) a mali tiež vplyv na budúci umelecký a architektonický vývoj Ríma.
Pôvodom Benátčan, dbal Pavol II. na rozvoj rodného mesta. Pri chráme sv. Marka si dal vybudovať rezidenciu – palác typu opevneného kastelu s dvomi nárožnými vežami s cimburím.
Miloval tiež zlatníctvo a medailérstvo, ktoré bolo v tej dobe v začiatkoch svojho rozvoja. Ako prvý pápež si dal odliať inštalačnú medailu so svojim portrétom a zaviedol post pápežského medailéra, ktorým pre neho i jeho nástupcu bol Cristoforo di Geremia. Inštalačné medaily sa pri uvedení pápeža do úradu rozhadzovali medzi ľud počas jeho sprievodu do Svätopeterskej baziliky.
Alkimos

Alkimos (, ) môže byť:
Alkimos môže byť aj:
Peisistratos (syn Nestora)

Peisistratos (, ) je v gréckej mytológii syn pylského kráľa Nestora a jeho manželky Anaxibie.(alebo Eurydiky)
Kráľ Nestor bol otcom dvoch dcér, Peisidiky a Polykasty a synov, Echefróna, Antilocha, Stratia, Aréta, Persea, Thrasyméda a Peisistrata, ktorý bol z jeho synov najmladší. )
Grécky básnik Homér sa o Peisistratovi, synovi Nestora, zmieňuje vo svojom veľkolepom epickom diele Odysea. Homér píše, že keď išiel Télemachos hľadať svojho otca, ithackého kráľa Odysea, ktorý sa už dlho nevracal z trójskej vojny, navštívil v Pyle kráľa Nestora, známeho svojou múdrosťou, aby sa s ním poradil ako otca nájsť.
Nestor hosťa privítal a pri tejto príležitosti nechal obetovať bohyni Aténe jalovicu. Homér následne opisuje celý obetný rituál, ktorého sa zúčastnil aj Nestorov syn Peisistratos a celá ich rodina. Echefrón s bratom Stratiom chytili jalovicu za rohy a priviedli ju na obetné miesto. Arétos priniesol vodu a v košíku jačmeň a Nestor začal vykonávať predpísaný obrad s modlitbami. Keď potom Thrasymédes zrazil jalovicu ostrou bronzovou sekerou, Peisistratos jej prerezal hrdlo a Perseus podložil misu pod jej vytekajúcu tmavočervenú krv. Počas obety zaznel z hrdiel Nestorových dcér a manželiek jeho synov posvätný pokrik.
Ako bolo zvykom bohyni potom obetovali tuk a kosti a mäso začali opekať. Keďže bol Télemachos po dlhej ceste unavený, Polykasté ho okúpala a po kúpeli mu natrela telo olejom.Télemachos sa potom obliekol a zasadol k hostine, kde jedol pečené mäso a pil víno zo zlatého pohára. Nestor mu počas hostiny poradil, aby išiel ku spartskému kráľovi Menelaovi, ktorý sa vrátil od Tróje posledný a o jeho otcovi by niečo mohol vedieť. Keď sa už Télemachos vydal na cestu, sprevádzal ho až do Sparty Peisistratos.
Podľa historika Herodota, aténskeho tyrana Peisistrata pomenoval jeho otec Hippokrates po Peisistratovi, synovi Nestora.
Volejbalová extraliga žien 2012/13

Volejbalová extraliga žien v sezóne 2012/13 bol 21. ročník extraligy volejbalistiek, najvyššej volejbalovej súťaže žien na Slovensku, kontrolovanej Slovenskou volejbalovou federáciou. V extralige štartovalo 10 družstiev s tým, že tímy VK Slávia EU Bratislava a VK Doprastav Bratislava sa kvôli účinkovaniu v Stredoeurópskej lige pripojili až v 2. časti súťaže. Zo 14. titulu sa tešili hráčky VK Slávia EU Bratislava, ktoré v reprízovom finále minulých dvoch ročníkov súťaže zdolali Doprastav Bratislava. Svoju prvú medailu vybojoval ďalší bratislavský klubVŠK Paneurópa.
Systém súťaže.
Po odohraní základnej časti raz doma a vonku sa družstvá v 2. časti súťaže rozdelili na 2 skupiny, o 1.4. a 5.10. miesto. Do skupiny o 1.4. miesto boli priamo nasadené tímy, ktoré hrajú Stredoeurópsku ligu. V skupine o 5.8. miesto sa body zo základnej časti započítavali. Družstvá na 1. až 8. mieste postupovali do play-off. Štvrťfinále sa hralo na 2 víťazné zápasy; semifinále, finále a o 3. miesto na 3 víťazné zápasy a stretnutia o umiestnenie na 2 hrané zápasy. Družstvo na 10. mieste vypadlo do 1. ligy a družstvo na 9. mieste odohralo baráž s troma víťazmi regionálnych skupín 1. ligy.
Prelínacia súťaž.
Žiar nad Hronom sa v extralige zachránil a v sezóne 2013/14 bude spolu s ním hrať aj víťaz 1. ligy ZápadKomárno.
Rádio Petrovec

Rádio Petrovec () je báčska rozhlasová stanica, ktorá vysiela z Báčskeho Petrovca.
Vysielanie.
Rádio Petrovec vysiela 24 hodín denne, v zostave televízie Petrovec, so silnou slovenskou menšinou, od 16. novembra 1997. Rádio ponúka každý deň báčske národné piesne a mnoho denných udalostí z celej Vojvodiny.
FK Sūduva

FK Sūduva je litovský futbalový klub pochádzajúci zo 45-tisícoveho mesta Marijampolė, ktoré leží na juhu krajiny. Bol oficiálne založený v roku 1968.
Momentálne (marec 2023) je účastníkom najvyššej domácej súťaže s názvom A lyga.
Domáce zápasy hráva na štadióne Sūduva stadium, ktorý má kapacitu 6 200 miest. Domáce zápasy klubu patria medzi najnavštevovanejšie v krajine, s priemerným počtom divákov približne 1 800. Hlavnými farbami klubu sú červená a biela.
Najväčším úspechom klubu je 2-násobné víťazstvo Litovského pohára a tiež dokázal raz zvíťaziť v Litovskom superpohári.
Zoznam najvyšších budov v Toronte

Toto je zoznam najvyšších budov v Toronte. Najvyššou stavbou Toronta je CN Tower s výškou 553,33 m. Od roku 1976 je najvyššou budovou mesta First Canadian Place.
Adolf I. (Nasavsko a Luxembursko)

Adolf I. (* 24. júl 1817, Biebrich (dnes súčasť Wiesbadenu) – † 17. november 1905, Hohenburg) z rodu Nassauovcov-Wielburgovcov bol nasavský (nassauský) vojvoda (o vojvodstvo však prišiel v roku 1866 počas prusko-rakúskej vojny) a luxemburský veľkovojvoda.
V Luxemburskom veľkovojvodstve vládol najskôr ako regent za holandského kráľa Viliama III., po jeho smrti v roku 1890 sa stal veľkovojvodom. Odstúpil v roku 1902 a namiesto neho nastúpil jeho syn Viliam IV.
Fülane Hatun

Fülane (tur."Fülane Hatun"; * 1496, Istanbul - † 1550, tamtiež) bola manželka osmanského sultána Sulejmana I.
Život.
Narodila sa v roku 1496, pravdepodobne v Istanbule. Po tom čo sa stala manželkou vládcu, sultánovi porodila v roku 1512 syna, princa Mahmúda, ktorý umrel keď mal iba 9 rokov. Po Fülane sa novou sultánovou milenkou a manželkou stala pravdepodobne poľská ropka Gülfem. Po smrti princa Mahmúda Gülfem sultánovi porodila v roku 1521 syna, princa Murada, ktorý zomrel ako dieťa. Fülane zomrela v roku 1550, pravdepodobne v Istanbule.
Adolf I.

Adolf I. môže byť:
Démodokos

Démodokos (, ) môže byť:
Zoznam častí seriálu Kde bolo, tam bolo

Toto je zoznam častí seriálu "Kde bolo, tam bolo".
Džínsy

Džínsy (iné názvy: texasky, rifle, v slangu: džíny, texy; angl. "jeans") sú nohavice ušité zo silnej bavlnenej látky (rifľovina, denim). Pôvodne to boli pracovné nohavice pre kovbojov, ktoré vyrobili Jacob Davis a Levi Strauss v roku 1873. V priebehu druhej polovice 20. storočia sa tento typ nohavíc stal populárny medzi mládežou.
Volejbalová extraliga mužov 2012/13

Volejbalová extraliga mužov v sezóne 2012/13 bol 21. ročník extraligy volejbalistov, najvyššej volejbalovej súťaže mužov na Slovensku, kontrolovanej Slovenskou volejbalovou federáciou. V extralige súťažilo 9 družstiev s tým, že tím VK Chemes Humenné a Volley Team UNICEF Bratislava sa kvôli účinkovaniu v Stredoeurópskej lige pripojili až v jej nadstavbovej časti. Z prvého titulu sa tešili hráči Volley Team UNICEF Bratislava, ktorí do play-off nastupovali z 2. miesta po nadstavbovej časti a vo finále zdolali obhajcu titulu z Humenného. 
Systém súťaže.
Po odohraní základnej časti raz doma a vonku sa družstvá v 2. časti súťaže rozdelili na 2 skupiny, o 1.4. a 5.9. miesto. Do skupiny o 1.4. miesto boli priamo nasadené tímy, ktoré hrali Stredoeurópsku ligu. V skupine o 5.9. miesto sa body zo základnej časti započítavali. Družstvá na 1. až 8. mieste postúpili do play-off. Štvrťfinále sa hralo 2 víťazné zápasy; semifinálové, finálové a o 3. miesto na 3 víťazné zápasy a stretnutia o umiestnenie na 2 hrané zápasy. Zo súťaže priamo nevypadlo žiadne družstvo; družstvo na 9. mieste odohralo baráž s troma víťazmi regionálnych skupín 1. ligy. 
Play-off.
Play-off o 5.8. miesto.
"(na odvetu)"
Play-off o 7. miesto.
"(na odvetu)"
Play-off o 5. miesto.
"(na odvetu)"
Prelínacia súťaž.
Žilina sa v extralige neudržala a v sezónne 2013/14 ju nahradia Prievidza a Komárno.
Dozrievanie

Dozrievanie alebo zrenie alebo maturácia môže byť:
Maturácia môže byť aj:
Dozrievanie alebo zrenie môže byť aj dosahovanie želaných vlastností alebo želanej kvalitatívnej úrovne, stupňa vývinu a podobne
Zrenie môže byť aj básnicky:
Ján I.

Ján I. môže byť:
Ján IV.

Ján IV. môže byť:
Ján V.

Ján V. môže byť:
Ján VI.

Ján VI. môže byť:
Ján VII.

Ján VII. môže byť:
Haló

Haló môže byť:
Zámok Veselí nad Moravou

Zámok Veselí nad Moravou je zachovalý komplex, nachádzajúci sa vo Veselí nad Moravou v okrese Hodonín. Areál zámku s priľahlým parkom a bažantnicou je kultúrnou pamiatkou České republiky.
Zámok s rozsiahlym parkom sa nachádza v západnej časti mesta, od ktorého jadra ho oddeľuje bočné rameno Moravy. Stavba má uzavretú štvorkrídlovú, poschodovú dispozíciu s nárožnými vežami. Strednej časti východného krídla dominuje hodinová veža, protiľahlé západné krídlo tvorí vstupnú časť.
Dejiny.
Súčasná podoba zámku vychádza z vodného hradu, ktorý bol súčasťou opevnených pevností, chrániacich východnú hranicu Moravy a dôležitý brod. Jeho vznik sa spája s vládou Přemysla Otakara II. v polovici 13. storočia a samotným vznikom mesta. Pôvodne drevená stavba bola čoskoro nahradená murovaným objektom s valcovou vežou. Rozsiahle stavebné práce nasledovali na prelome 14. a 15. storočia, kedy pribudlo opevnenie a predhradie. O premenu na renesančný zámok sa v 16. storočí zaslúžil rod Bilíkovcov, ktorý vlastnil panstvo do roku 1580. Do tohoto obdobia spadá aj výstavba pivníc pod východným a južným krídlom, ako aj štvorcová veža, ktorej základy sa našli počas archeologického prieskumu na nádvorí. 
Pravdepodobne v druhej štvrtine 17. storočia došlo k definitívnej premene pevnosti na zámok a prestavba zmenila aj posledné znaky vodného hradu, vrátane kruhovej veže. Zachovalé vyobrazenia z roku 1748 dokladajú existenciu troch krídel v tvare nepravidelného U, doplnených dvojicou zrejme hospodárskych budov. Ďalšie stavebné úpravy vykonal v 18. storočí Jan František Chorinský, ktorými sa zámok zmenil na pohodlné barokové šľachtické sídlo. Prestavby v klasicistickom slohu, vznik parku a úprava celého areálu prebiehali polovici 19. storočia najmä pod vedením viedenského architekta Karla Schlepsa a jeho brata Františka. Výraznou premenou prešiel plášť stavby i výzdoba interiéru.
Z priľahlej záhrady sa postupnými úpravami stal park s oborou, ktoré dopĺňajú altánky, umelé zrúcaniny a jaskyňa. V minulosti sa tu nachádzali aj letohrádok, gloriety, rondely, čínsky chrám, rybársky dom, vtáčí domček a niekoľko menších stavieb, ktorých náročná údržba znamenala ich postupný zánik. 
Po vyvlastnení všetkých majetkov po roku 1945 a nútenom odchode majiteľov zámku, rodiny Chorinských, z Česko-Slovenska, sa celý areál stal majetkom mesta. Bolo však potrebné opraviť strechy aj fasády. V 70. a 80. rokoch bol zámok využívaný ako internát a v 90. rokoch sa vlastníkom stáva súkromná firma stala firma, ktorá opravila statiku stavby. Plány na premenu na hotel sa nerealizovali a nový vlastník zrealizoval základné záchranné práce i archeologický prieskum celého areálu.
Administratívne členenie Brazílie

Brazília je federatívny štát, ktorý je administratívne rozčlenený na 26 členských štátov a jeden federálny dištrikt (Distrito Federal do Brasil), v ktorom leží brazílske hlavné mesto - Brazília. Tieto celky sú rozdelené do piatich štatistických regiónov, pomenovaných podľa svetových strán.