Sakarya (rieka)

Sakarya alebo Sakarya Nehri (iné názvy pozri nižšie) je druhá najdlhšia rieka v Malej Ázii. Rieka ústi do Čierneho mora pod Adapazarı niekoľko desiatok kilometrov od Istanbulu. Zásobovaná je prevažne zimnými dažďovými zrážkami. 
Údaje o dĺžke rieky a rozlohe jej povodia sa líšia: od 720, 790, 820/824 kilometrov pre dĺžku a pre povodie rôzne od 58 160 km² po 65 000 km².
Objem ročného prietoku do Čierneho mora je 6,4 km³. Najväčší prietok vody je pozorovaný v zimnom a jarnom období (72 % ročného prietoku).
Tečie v severozápadnom Turecku v historickej Frýgii. V minulosti i dnes vedie cez rieku viacero významných ciest od Bosporu do Malej Ázie. Pôvodne cez rieku prechádzal aj významný historický most postavený za vlády byzantského cisára Justiniána I. (tur. "Justinianos Köprüsü"), dnes rieka tečie iným tokom a most obchádza.
Geografia.
Rieka pramení v pohorí Emirdağ na Anatólskej plošine.
V hornom toku tvorí povodie prevažne neogénno-jazerné a vulkanicko-sedimentárne podložie, v spodnej časti toku dominuje paleogénne a mezozoické podložie metamorfného a sutinového pôvodu.
Hlavnými prítokmi sú Porsuk Çayı (208 km), Ankara Çayı (140 km), Cubuk Çayı a Göksu.
Povodie Sakarye bolo ľudmi spravidla premenené na poľnohospodárske pôdy, lúky a pasienky. Listnaté a ihličnaté lesy sa nachádzajú len v pohoriach pozdĺž Čierneho mora.
Fauna a flóra.
V Sakaryi žije najmenej 72 druhov rýb, z nich 63 je pôvodných, päť bolo vysadených a štyri druhy sú endemické ("Aphanius anatoliae anatoliae", "Aphanius villwocki", "Cobitis simplicispina" a "Seminemacheilus lendli"). Zaznamenaných bolo trinásť druhov obojživelníkov, pričom jedenásť z nich je ohrozených alebo takmer ohrozených, jeden druh je vzácny a dva poddruhy sú endemické ("Triturus vulgaris kosswigi", "Bombina bombina arifiyensis"). V rieke bolo identifikovaných bolo 34 vodných druhov "Oligochaeta", pričom niektoré rody sú pre Turecko nové.
Ekonomický význam.
Koncom 30. rokov 20. storočia sa začalo s reguláciou rieky. Dnes Sakarya poskytuje vodu pre domácnosti i zavlažovanie, vodné elektrárne na rieke vytvárajú vodnú energiu a rieka je regulovaná na ochranu pred povodňami. Kvôli jej veľkým sezónnym výkyvom prietoku nie je splavná, rybolov zohráva miestnu hospodársku úlohu.
História.
Na pravom brehu rieky leží staroveké mesto Gordion (dnes Yassıhoyük). V staroveku sa územie pri rieke nazývalo Frýgia, časť rieky tvorila hranicu s Bitýniou. Bitýnska časť rieky bola splavná a bola známa pre množstvo rýb. Rieku spomína Strabón i Hésiodova "Theogonia".
Začiatkom 3. stor. pred Kristom územie v blízkosti rieky obsadili keltskí Galaťania. Neskôr územie ovládli Gréci, Rimania a Byzantská ríša.
V stredoveku ju okrem iných vo svojom spise spomína Ibn Battúta, ktorý sa domnieval, že jej názov mohol pochádzať od slova "sakar"peklo.
V 13. storočí bolo údolie rieky Sakarya súčasťou hraníc medzi Byzantskou ríšou a tureckým kmeňom Söğüt. Cisár Michal VIII. Palaiologos nechal postaviť pozdĺž rieky viacero opevnení, avšak povodeň v roku 1302 zmenila tok rieky, v dôsledku čoho sa opevnenia stali zbytočnými. Povodie tak následne v 14. storočí ovládli Osmani.
V roku 1921, počas grécko-tureckej vojny, Turci na rieke zastavili postup Grékov tiahnúcich na Ankaru a následne prešli do protiofenzívy, výsledkom ktorej bolo ich víťazstvo vo vojne a udržanie si západných území Malej Ázie a území v Európe.