Jákub ibn Lajt as-Saffár

Jákub ibn Lajt as-Saffár alebo Ja‘kúb ibn Lajth as-Saffár (; * 25. október 840, Karnín, táhírovský Chorásan† 5. jún 879, Gundešápur, saffárovský emirát) bol sístánsky vojvodca a zakladateľ perzskej dynastie Saffárovcov, respektíve jej prvej vetvy, Lajtovcov.
Podarilo sa mu ovládnuť veľkú časť Perzie (územia dnešného Iránu, Afganistanu, Turkménska, Uzbekistanu, Tadžikistanu) a tiež časti západného Pakistanu a malej časti Iraku. Jeho nástupcom sa stal jeho brat Amr ibn al-Lajt.
Životopis.
Raný život.
Jákub sa narodil v roku 840 v malom mestečku Karnín, východne od Zarandžu a západne od Bostu (Laškargáh), na území dnešného Afganistanu. O jeho pôvode sa mnoho nevie. Niektorí sunnitskí historici obviňovali Jákuba z príslušenstva k cháridžovskej sekte, Ibn Challikán ho označil za kresťana a Nizám al-Mulk tvrdil, že konvertoval na ismá'ílíju. Všetky tieto správy však vznikli zhruba storočie po Jákubovej smrti. Podľa Boswortha boli sunnitské zdroje voči Jákubovi nepriateľské kvôli neúcte, ktorú prejavoval voči vládnucemu abbásovskému kalifovi.
Podľa viacerých zdrojov pochádzal Jákub z mimoriadne chudobného prostredia. Jeho rodina sa kvôli sporom medzi sunnitmi a cháridžovcami presťahovala do mesta Zarandž, kde Jákub začal pracovať ako kovotepec ("saffár"). Mal štyroch bratov.
Vzostup k moci.
Jákub sa neskôr, spolu so svojimi bratmi Amrom ibn al-Lajtom, Táhirom ibn al-Lajtom a Alim ibn al-Lajtom, pripojil k bojovej skupine ajjárov (arab. pl. "ajjárún") pod vedením Sáliha ibn an-Nádira (aj Sáleh), ktorý sa postavil proti Abbásovcom a začal vládnuť v Boste. V roku 854 sa ajjárom podarilo táhírovského správcu v Sistáne, Ibráhíma ibn al-Hudajna. Inému ajjárskemu vodcovi, Dirhamovi ibn Násrovi, sa v roku 858 podarilo zosadiť sistánskeho vodcu Sáliha. Jákub Dirhama v roku 861 zvrhol a prijal titul emíra (amíra). 
Vláda.
Kampane v Sistáne a Chorásane.
V roku 864 viedol Jákub výpravu do Bostu proti svojmu bývalému pánovi Sálihovi a potom do ar-Ruchchadžu a Zamindávaru proti tamojšiemu miestnemu zabulistánskemu vládcovi s titulom zunbíl. Vládnuceho zunbíla zabil a získal obrovskú korisť. Následne rozvrátil moc vládcov v Kábule (kábulských šáhov). V roku 865 zabil cháridžského vodcu Ammára ibn Jásira. Jákubove kampane znamenali úpadok militantného cháridžizmu na perzskom východe.
Jákub si nárokoval dedičstvo perzských vládcov a snažil sa „oživiť ich slávu“. V roku 867 poslal báseň, ktorú sám napísal abbásovskému kalifovi al-Mu’tazzovi. Báseň znela: "So mnou je "Derafš Kaviani", prostredníctvom ktorého dúfam, že ovládnem národy."
Niekedy v rokoch 870/871 Jákub opäť vytiahol proti cháridžovcom, tento raz z Herátu, a porazil ich. Potom tiahol smerom na Karúch, kde porazil ďalšieho vodcu cháridžovcov, Abd ar-Rahmána, ktorého však omilostil a urobil z neho guvernéra Esfizáru.
Jákubova armáda následne pochodovala do Ghazny, Kábulu a Bámjánu, odtiaľ sa presunula na sever Hindúkušu. Do roku 870 bol pod Jákúbovou kontrolou celý Chorásan. Zisk kontroly nad údolím Pandžšír umožnilo Jákubovi raziť strieborné mince. V roku 873 Jákub vyhnal Táhirovcov z ich hlavného mesta Níšápúr a zajal jeho vládcu Muhammada ibn Táhira. Útok na abbásovských správcov Perzie viedol ku konfliktom s Abbásovským kalifátom. Počas jednej z mnohých Jákubových bitiek bola jeho tvár znetvorená do tej miery, že dvadsať dní mohol jesť iba cez slamku. 
Kampane v západnej Perzii.
Po víťazstve nad Táhirovcami sa Jákub vydal na západ do Fársu. Zdroje sa nezhodujú v tom, čo sa presne stalo, no Jákub výpravu úspešne nedokončil a obrátil sa späť smerom k Sistánu. Dôvodom jeho ústupu môže byť úspešná obranná politika tamojšieho správcu Muhammada ibn Wásila, alebo príchod emisárov vyslaných kalifovou vládou. Jákub každopádne dosiahol zblíženie s kalifom a v roku 872 odovzdal charadž (daňové príjmy) a možno aj vládu Fársu kalifovmi zastupiteľovi. Jákub neskôr cestoval do Tabaristanu v roku 874 a bojoval s vodcom Zajdovcov al-Hasanom ibn Zajdom. V hlavnom meste Tabaristanu, Ámole, vybral dane a následne odtiahol do Rajju.
V nasledujúcom období sa Jákub opäť vydal do Fársu, ktorý napadol a postúpil až do Estachru. Tamojší správca Mohamed v snahe zastaviť Jákuba opustil Chúzistánu a vrátil sa do Fársu. V auguste 875 sa stretli pri jazere Bachtegán a vo výslednej bitke bol Mohamed, napriek tomu, že mal početnú prevahu, porazený. Mohamed bol nútený utiecť a Jákub vyplienil Mohamedovu pevnosť v Sa'idabáde a prevzal kontrolu nad Fársom.
V roku 876 abbásovský správca al-Muwaffak ponúkol Jákubovi správcovstvo v provinciách Chorásan, Tabaristan, Fárs, Gurgán a Rajj a vymenoval ho za ochrancu Bagdadu. Jákub, ktorý vycítil, že ponuku dostal kvôli kalifovej slabosti, ju odmietol a odpísal, že bude postupovať do hlavného mesta. Kalif al-Mu’tamid, keď videl, že dohoda so Saffárovcom nebude možná, vyhlásil nad Jákubom formálnu kliatbu. 7. marca 876 opustil al-Mu’tamid Sámárru a nechal správu hlavného mesta svojmu synovi al-Mufawwadovi. 15. marca prišiel do Bagdadu a postavil tábor. 
Jákub cestoval cez Chúzistán, kde sa k nemu pridal bývalý abbásovský generál Abú as-Sádž Dívdíd a vstúpil do Iraku. Kalifovmu generálovi Masrúrovi al-Balchímu sa podarilo spomaliť jeho postup zaplavením krajiny v okolí Wásitu, ale ssffárovská armáda dokázala záplavy prekonať a 24. marca vstúpiť do mesta. Následne sa Jákub vydal smerom k Bagdadu. Podľa jedného zdroja Jákub v skutočnosti neočakával, že s ním bude kalif bojovať a naopak očakával, že mu splní všetky požiadavky. Al-Mu’tamid však poslal generála al-Muwaffaka, aby Jákuba zastavil. Obe armády sa 8. apríla 876 stretli pri Dajr al-’Akúl.
Pred bitkou Jákub skontroloval svoje jednotky, ktorých bolo zrejme okolo desaťtisíc. Abbásovci však mali početnú prevahu a ďalšiu výhodu boja na známom území. Stredu abbásovskej armády velil al-Muwaffak. Músa bin Bugha velil pravému krídlu a Masrúr al-Balchí ľavému krídlu. Po tom, čo Jákub odmietol poslednú výzvu k poslušnosti, sa začala bitka.
Boje zúrili po väčšinu dňa. Saffárovská armáda sa zdráhala bojovať priamo. Napriek tomu došlo na oboch stranách k veľkým stratám a niekoľko veliteľov zahynulo. Sám Jákub bol zranený, ale neopustil bojisko. Keď sa blížil večer, prišli kalifovým vojskám posily, ktoré prinútili saffárovskú armádu k ústupu. 
Jákub a jeho osobní strážcovia pokračovali v boji, no po tom, čo ich armáda ustúpila a nechala svojho emíra za sebou, boli tiež nútení opustiť bojisko. Kalif zrejme pred bitkou zaplavil krajiny za Saffárovcami, čo vojsku sťažilo ústup a spôsobilo, že sa veľa mužov utopilo. Kalif ukoristil Jákubovu bojovú korisť a batožiny, a zajal tiež časť Jákubovho sprievodu. Oslobodil pritom niekoľko politických väzňov, ktorých Jákub viedol zo sebou na výpravu, medzi nimi napríklad Táhirovca Muhammada ibn Táhira. Jákub sa následne z Iraku stiahol a zomrel o tri roky neskôr. 
Smrť.
Jákub trpel kolikou a odmietal liečbu. V dôsledku choroby zomrel v stredu 5. júna 879 v Gundešápure. Jeho nástupcom sa stal jeho brat Amr. Podľa Ibn Challikána bola Jákubovou manželkou Arabka zo Sistánu, hoci všetky ostatné zdroje vrátane Ibn al-Athíra a Abú Ubajda al-Džúzdžáního tvrdia, že Jákub sa nikdy neoženil.
Hodnotenie.
Jákub bol historikmi označený za obľúbeného perzského ľudového hrdinu. Počas jeho vlády bola povedľa arabčiny ako úradný jazyk zavedená perzština s sám Jákub údajne ani nevedel po arabsky. Niekoľko básnikov, ako napríklad Abú Išák či Ibráhím ibn Mamšádh, vytvorilo Jákubovu genealógiu a vystopovalo ju až k legendárnemu perskému kráľovi Džamšídovi. Jákub je tiež niekedy vnímaný ako jeden z prvých samostatných perzských vládcov v Chorásane. Z dlhodobého hľadiska predstavovali Jákubove kampane počiatočné štádium úpadku politickej jednoty v islamskom svete, ktorý ešte zhoršili ghulámovia (otrockí vojaci v armádach) a šiitskí dajlámiti.