burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kateřinská jaskyňa

Kateřinská jaskyňa sa nachádza v severnej časti CHKO Moravský kras severne od mesta Brna, neďaleko od okresného mesta Blansko. Leží na konci Suchého žľabu, asi 500 metrov juhovýchodne od informačného centra Skalný mlyn.
Opis jaskyne.
Kateřinská jaskyňa nie je veľmi vyzdobená kvapľami ako ostatné jaskyne Moravského krasu. Avšak, nachádza sa tu najväčší jaskynný priestor, zvaný Hlavný dóm, kde sa vďaka výbornej akustike konajú hudobné a spevácke koncerty. Táto jaskyňa je relatívne veľmi chladná, pretože sa tu teplota pohybuje okolo 7 ° C. Názov Kateřinská jaskyne je odvodený od povesti o Kataríne, ktorá sa o tejto jaskyni medzi tunajšími ľuďmi rozprávala. Kateřinská jaskyňa bola tiež bohatým náleziskom kostí pleistocénnych zvierat, predovšetkým medveďov. Pre verejnosť je otvorená od roku 1910. Ďalšou časťou jaskyne je nová Kateřinská jaskyňa, ktorá bola objavená až v roku 1909 pracovnou skupinou profesora Karla Absolona.
Prehliadka jaskyne.
Prehliadková trasa má dĺžku 430 m. Vchod do jaskyne tvorí gotický portál, ktorým sa návštevníci dostanú do Hlavného dómu, najväčšieho priestoru v Moravskom krase a zároveň najväčšieho verejnosti prístupného podzemného dómu v Česku (dĺžka 97 m, šírka 44 m, výška 20 m). 
Z Hlavného dómu trasa pokračuje do tzv. Novej jaskyne, kde sa návštevníci môžu pokochať farebne nasvieteným kvapľovým útvarom "Čarodejnica" a "Bambusovým lesíkom" tvoreným vzácnymi, niekoľko metrov vysokými paličkovými stalagmitmi a stalagnátmi. K ďalším zaujímavým kvapľovými útvarom patrí napríklad útvar "Ovečky", "Pagoda" a "Sintrový vodopád".
Okolie jaskyne.
Neďaleko Kateřinskej jaskyne sa nachádza jaskynný hrad Rytierska jaskyňa a asi 500 m východne leží Čertov most. Vedie tu tiež náučný chodník Macocha.
Oscar Emboaba

Oscar Emboaba (* 9. september 1991) alebo len Oscar je brazílsky futbalista, ktorý je v súčasnosti (Máj 2023) hráčom čínskeho klubu Shanghai SIPG. V rokoch 2011 až 2015 reprezentoval Brazíliu na viacerých významných futbalových podujatiach, napr. na pohári konfederácií FIFA v roku 2013, či na Majstrovstvách sveta vo futbale 2014. Do Chelsea prestúpil z brazílskeho klubu Internacional v roku 2012 za 19,35 milióna libier.
Chýnovská jaskyňa

Chýnovská jaskyňa je národná prírodná pamiatka ležiaca v katastrálnom území obce Dolní Hořice východne od Tábora. Predstavuje najvýznamnejší a najrozsiahlejší krasový útvar južných Čiech. Nachádza sa tu pestré striedanie farebných amfibolitov a vápencov, avšak oproti iným krasovým jaskyniam je bez výraznejšej kvapľovej výzdoby. Na území Česka sa jednalo o prvú sprístupnenú jaskyňu. Objavená bola v roku 1863 pri práci v sedliackom kameňolome, k jej sprístupneniu došlo v roku 1868, teda už 5 rokov po objavení.
Celková dĺžka jaskynného systému je viac než 1200 metrov (iný zdroj uvádza k roku 2007 dĺžku 1400 m), ale celkový rozsah nebol ešte presne určený. Na lokalite stále prebieha speleologický výskum, ktorý takmer každoročne prináša nové poznatky. Výskum prebiehajúci v neprístupných častiach počas 80. a 90. rokov 20. storočia odhalil trvalo zatopené rozsiahle priestory s drúzami kremeňa. Oblasť jaskyne je taktiež významnou mineralogickou lokalitou spoločne s blízkou prírodnou rezerváciou Pacova hora, kde bolo objavených a popísaných viac než 60 druhov minerálov.
Jaskyňa je okrem zimných mesiacov prístupná pre verejnosť. Okruh pre návštevníkov je dlhý 220 m s najnižším bodom trasy v hĺbke 42 m pod povrchom zeme. Prehliadka zaberie približne 40 minút a je spoplatnená. V zimných mesiacoch je jaskynný komplex významným zimoviskom zástupcov netopierov, a to predovšetkým netopiera riasnatého ("Myotis nattereri"), ktorý tu má najväčšie prirodzené zimovisko v Čechách a aj v Európe.
Punkevní jeskyně

Punkevní jeskyně sa nachádza v severnej časti CHKO Moravský kras v Pustom žľabe. Objaviteľom sa stal Karel Absolon, ktorý postupne objavoval jej časti v rokoch 1909 - 1933. Jaskyňou preteká rieka Punkva. Na systém jaskýň sa tiež napája priepasť Macocha a je súčasťou systému Amatérske jaskyne.
Jaskyňu ročne navštívi 200 000 turistov a je tak najnavštevovanejším jaskynným systémom v Česku. Je jedinou sprístupnenou jaskyňou v Česku s podzemnou plavbou pre návštevníkov. Dĺžka sprístupnenej trasy činí 1250 m.
Prehliadková trasa.
Prehliadková trasa začína v Prednom dóme (4 m dlhý stalaktit Strážca, stalagnát Salmův stĺp, Zrkadlové jazierko), odkiaľ sa po prejdení sifónom stúpa po schodoch do Reichenbachovho dómu. Nasleduje zostup Stalagmitovou chodbou do Zadného dómu (dvojica stalagmitov Trpaslík a Váza s rovnou plochou na vrchole, skupina Turecký cintorín a dlhý stalaktit Ihla). Ďalej sa prechádza sieňou U Anjela (mohutný stalagnát kombinovaný s rozmernými sintrovými kúrami a záclonami) a odtiaľ sa 100 m dlhou razenou štôlňou vchádza na dno priepasti Macocha. Z dna priepasti sa zostúpi k prístavisku a nasleduje podzemná plavba po riečke Punkve so zastávkou v Masarykovom dóme (veľké množstvo slamiek a paličkových stalaktitov, mohutný presvetlený stalagnát Husův stĺp). Plavba končí v miestach výveru Punkvy.
Nestacionárne magnetické pole

Nestacionárne magnetické pole je magnetické pole, ktorého charakteristické veličiny (napr. magnetická indukcia či magnetický indukčný tok) sa menia s časom. Jeho zdrojom môže byť: 
Charakteristickým fyzikálnym javom spojeným s nestacionárnym magnetickým poľom je elektromagnetická indukcia. Tento jav bol objavený v 19. storočí.
Nestacionárne magnetické pole vzhľadom k elektromagnetickej indukcii je nutné brať do úvahy vždy v súvislosti s nestacionárnym elektrickým poľom, teda ako nestacionárne elektromagnetické pole. Ďalším charakteristickým javom pre nestacionárne elektromagnetické pole je elektromagnetické vlnenie.
Špeciálnym prípadom je tzv. kvazistacionárne magnetické pole. Rozumie sa pod tým nestacionárne magnetické pole v priblížení, keď časové zmeny priestorového rozloženia nábojov sú vždy natoľko pomalé, že elektrické prúdy, ktoré sú zdrojom poľa, je možno stále považovať za uzavrené.
Použitie v praxi.
Nestacionárne magnetické pole sa v praxi používa napríklad u prevažnej väčšiny elektrických strojov, ktoré používajú striedavý prúd.
Elektromagnetické vlnenie je základným javom nielen pre rádiotechniku, ale aj pre optiku, pretože svetlo je tiež elektromagnetické vlnenie.
Ruža ovisnutá

Ruža ovisnutá ("Rosa pendulina") je druh európskej divokorastúcej horskej ruže. Je nápadná tým, že jej kvetné stopky sa pri dozrievaní stáčajú dolu a šípky sú na nich ovisnuté. 
Výskyt.
Tento druh sa vyskytuje iba v strednej, južnej a juhovýchodnej Európe, v južnej Európe rastie väčšinou iba v horských oblastiach. Areál jej výskytu je na juhu ohraničený Pyrenejami, Alpami a Karpatami, severná hranica ide cez Nemecko a Poľsko, a na východe zasahuje až na Ukrajinu. V Česku aj na Slovensku rastie častejšie vo vyšších polohách, menej často sa vyskytuje v nižších polohách.
V porovnaní s inými ružami je náročná na vlahu pôdy a rastie v miestach s vyššími zrážkami alebo pozdĺž horských potokov a na brehoch horných tokov riek alebo v ich naplaveninách. Ďalej si vyberá vlhké a tienisté miesta na pasienkoch, na okrajoch lesov, v kosodrevinách býva súčasťou subalpínskych krovín, často rastie až nad hornú hranicu lesa.
Opis.
Je to prútený ker, fanerofyt, s čelnými podzemnými výbežkami, ktoré vytvárajú husté polykormony. Prúty viac-menej priame, dorastajú do vyše 100 až 200 cm, v spodnej časti sú husto ostnaté a v hornej časti takmer bez ostňov. Listy rastú striedavo, na jar sú to pozdĺžne až eliptické lístky, ktoré sú po obvode najčastejšie ostro zubaté, na báze oblé až klinovité, na konci tupé alebo ostro špicaté a zospodu na strednej žilke najčastejšie chlpaté. Zelenkavé blanité vytrvalé palisty sú široké, asi z polovice sú prirastené ku stopke listu. 
Na hlavných prútoch rastú skrátené ostnaté plodonosné vetvičky, ktoré sú dlhé 0,5 až 30 cm. Na nich sa objavujú pomerne veľké, sýto ružové alebo purpurové, jemne voňajúce päťpočetné kvety, zvyčajne jednotlivo, vzácnejšie v chudo kvetných vrcholičnatých súkvetiach po 2 až 3 kusy. Vztýčené, husté, žľaznaté kvetné stopky sa po odkvitnutí sklápajú a pri zrelosti plodov sú lačné. Trvalé kališné lístky nie sú oddelené a sú bez príveskov, holé alebo husto žľaznaté. Korunné lístky bývajú ružové až karmínové. Z plochého disku vyrastá veľa tyčiniek so žltými prašníkmi a taktiež čnelka s bliznami. Kvitne v máji a júni.
Plody.
Plody sú drobné, tvrdé, krémovo žlté nažky, ktoré sa vo veľkom počte vyvíjajú v dužinatej šešuli, v tzv. nepravom plode šípky. Holá ale častejšie žľaznatá šípka, väčšinou fľaškovitého alebo hruškovitého tvaru, má pri zrelosti červenú farbu a visí na dlhej stopke smerom dole. Na vrchole má zaschnuté kališné lístky, pomerne skoro mäkne.
Ruža ovisnutá je tetraploidná ruža, patriaca medzi generatívne sa rozmnožujúce druhy. Má štandardne širokú vnútro populačnú variabilitu, ktorá sa prejavuje v hustote žliaz a tŕňov a v tvare šípky. Je to dlhoveká rastlina, na vhodnom mieste rastie aj 45 rokov.
Gare Montparnasse

Gare Montparnasse (slovensky Stanica Montparnasse) je železničná stanica v Paríži.
Hlavová stanica sa nachádza priamo na hranici 14. a 15. obvodu na Place Raoul Dautry. Súčasná budova stanice pochádza zo 60. rokov 20. storočia. Stanica je významným dopravným uzlom, odkiaľ odchádzajú vlaky TGV do Bretónska, k pobrežiu Atlantiku na západ a juhozápad Francúzska a do Španielska. So svojimi 50 miliónmi cestujúcich ročne je štvrtou najväčšou stanicou v Paríži.
Dejiny.
Prvé nástupište Montparnasse bolo otvorené 10. septembra 1840 pod názvom "Gare de l'Ouest - Rive Gauche" (Západná stanica - Ľavý breh) na konci ulice Rue de Rennes, zhruba 330 metrov od dnešného hlavného vchodu na mieste, kde stojí Tour Montparnasse. Pretože nástupište už čoskoro nedostačovalo narastajúcej doprave, bolo v rokoch 1848 - 1852 postavené miesto neho úplne nové. Jeho autormi boli architekt Victor Lenoir a inžinier Eugène Flach Táto budova vydržala až do 60. rokov 20. storočia. 22. októbra 1895 došlo k železničnému nešťastiu pri ktorom lokomotíva, ktorej zlyhali brzdy, prešla po viadukte cez celú staničnú halu, prerazila stenu staničnej budovy a prepadla na ulicu. Na konci 30. rokov bola pristavená budova stanice v štýle art deco, ktorá neskôr slúžila pre vlaky prímestskej železnice.
Na tejto stanici podpísal 25. augusta 1944 generál von Choltitz, veliteľ nemeckej posádky v hlavnom meste, kapituláciu, čím sa skončila okupácia Paríža.
Dnešná budova železničnej stanice bola postavená v 60. rokoch spoločne s Tour Montparnasse v rámci stavebnej obnovy štvrte Montparnasse. Novú stanicu vytvorili architekti Eugène Beaudouin, Urbain Cassan, Louis de Hoym de Marien, Raymond Lopez a Jean Saubot. Samotná stanica je úplne obklopené kancelárskymi a obytnými budovami. V septembri 1969 bola na stanici slávnostne otvorená kaplnka Saint-Bernard-de-Montparnasse.
V roku 1990 bola v rámci zavedenia spojov TGV budova doplnená sklenenou prístavbou, ktorá umožnila lepšie využitie železničnej stanice. Na streche, ktorá prekrýva 22 koľají, bol vybudovaný verejný park Jardin Atlantique s pomníkom pripomínajúcim protinacistický francúzsky odboj.
Nástupištia.
Stanica má 28 nástupíšť :
Spojenie.
Diaľkové spoje jazdia predovšetkým do západnej a juhozápadnej časti Francúzska na pobreží Atlantiku a kanálu La Manche. Do zahraničia jazdia vlaky TGV do Španielska a Portugalska. Po zavedení spojov TGV boli na stanici zrušené všetky nočné vlaky. Zo stanice sa cestuje do francúzskych regiónov :
Železničná stanica je prepojená so stanicou parížskeho metra Montparnasse – Bienvenüe.
Prevádzka na stanici.
Na stanici sa každoročne odbavuje asi 115 000 vlakov, v priemere 315 vlakov denne. Prejde ňou v priemere 175 000 cestujúcich denne, ale na začiatku prázdnin sa ich počet môže zvýšiť až na 400 000. Vlaky TGV odviezli v roku 2006 25,6 miliónov cestujúcich, 25,7 milióna roku 2007 a 26,4 milióna v roku 2008.
Peter Dinklage

Peter Hayden Dinklage (* 11. jún 1969, Morristown, New Jersey, USA) je americký herec. Od svojho prelomového snímku "Prednosta" sa objavil vo filmoch ako "Vianočný škriatok" (2003), "Dokážte mi vinu" (2006), "Superpes" (2007), "Horšie ako smrť" (2007) (a aj v jeho remaku z roku 2010), "Letopisy Narnie: Princ Kaspian" (2008) a "Doba ľadová 4: Zem v pohybe" (2012). Od roku 2011 hrá Tyriona Lannistera v seriáli "Hra o tróny", za čo získal cenu Emmy aj Zlatý glóbus pre najlepšieho herca vo vedľajšej úlohe.
Životopis.
Narodil sa v Morristowne v New Jersey Diane a Johnovi Carlovi Dinklageovým. Jeho matka bola učiteľka hudobnej výchovy na základnej škole a otec sa živil ako poisťovací agent. Dinklage sa narodil s achondropláziou, vďaka čomu má malý vzrast (135 cm). Vyrastal v Mendham Township v New Jersey a je nemeckého a írskeho pôvodu. Jeho nemeckí predkovia boli príbuzní so šľachtickým rodom „von Dincklage“. V roku 1987 absolvoval Delbarton School a v roku 1991 Bennington College.
Súkromný život.
V roku 2005 si vzal divadelnú režisérku Ericu Schmidt. V roku 2011 sa im narodila dcéra Zelig. Je vegetarián a žije so svojou ženou a dcérou v New Yorku. Podporuje organizáciu "Farm Sanctuary" a bol hovorcom organizácie "Walk for Farm Animals". Keď sa ho v rozhovore spýtali na jeho výšku, tak povedal: "„Keď som bol mladý, určite sa mi to nepáčilo. Ako dospievajúci som bol zatrpknutý a naštvaný a začal som si okolo seba stavať múry. Ale čím starší ste, tým viac si uvedomujete, že pre tieto veci musíte mať zmysel pre humor. A tak jednoducho viete, že to nie je váš problém. Ale ich.“"
Louis L'Amour

Louis Dearborn L'Amour (pseudonymy: Jim Mayo, Tex Burns) (* 22. marec 1908, Jamestown, Severná Dakota, USA – † 10. jún 1988, Los Angeles, Kalifornia) bol americký spisovateľ. Medzi jeho dielami nájdeme hlavne westernové novely, ale taktiež písal aj historické beletrie, sci-fi, literatúru faktu, rovnako ako diela z poézie a krátke poviedky. Veľa z jeho diel, ktoré sú stále populárne, boli aj sfilmované. V čase jeho smrti bolo viac ako 100 jeho diel pripravených na vytlačenie a bol považovaný za jedného z najpopulárnejších spisovateľov sveta.
Životopis.
Rodisko, rodičia a životné pomery.
Louis sa narodil v Jamestowne v Severnej Dakote ako najmladší zo siedmich súrodencov. Jeho otec – Francúz Dr Louis Charles pracoval v rôznych zamestnaniach (od predajcu poľnohospodárskych strojov, veterinára, učiteľa až po šéfa polície) a jeho mama – Írka Emily Dearborn LaMoore bola učiteľka a skladala básne. Hoci oblasť okolo Jamestownu bola prevažne zameraná na poľnohospodárstvo, kovboji a dobytok často cestoval cez Jamestown na ceste do alebo z ranča v Montane a na trhoch na východe.
Záujmy a prvá práca.
L'Amour sa už ako malý hral na "Kovbojov a indiánov" v rodinnej stajni, ktorá slúžila ako veterinárna nemocnica jeho otca, a trávil veľa jeho voľného času v miestnej knižnici čítaním zbierok od Lowela, Emersona a ďalších. Od 15 rokov začal boxovať, pomáhal v cirkuse a kvôli sérii krachov ekonomiky v hornej oblasti Midwest sa jeho rodina v roku 1923 presťahovala na juh.
Počas nasledujúcich 8 rokov pracoval v baniach a na pílach v Arizone, Kalifornii a Nevade, kde sa stretol s najrôznejšími ľuďmi, ktorí sa neskôr stali vzorom pre postavy v jeho dielach. Po čase sa rozhodol ako profesionálny boxer a námorník precestoval Čínu, Afriku, Ďaleký východ a Áziu.
Tvorba.
Po návrate do USA sa v roku 1930 presťahovali do Oklahomy kde začal publikovať svoje prvé básne. Začal pracovať ako knižný recenzent, ale všetky jeho knihy boli zamietnuté. V roku 1939 vyšla jeho prvá kniha – zbierka básní „Smoke From This Altar “. Počas 2. svetovej vojny slúžil vo Francúzsku a Nemecku.
Po vojne sa v roku 1946 usadil v Los Angeles a začal písať príbehy pre miestne noviny, kde používal zážitky zo svojich ciest. V rokoch 1950 – 1960 zažíva svoje najlepšie obdobie, v tomto čase vydal aj svoj prvý román v origináli „Westward The Tide“ a tiež získava aj prvé ocenenie – Zlatú medailu Kongresu za román Hondo.
Na konci tohto obdobia začal pracovať nad jednou z jeho najslávnejších sérii románov o rodine Sackettovcov (The Sacketts), kde písal príbehy o Williamovi Tell Sackettovi a jeho blízkych príbuzných, ku ktorým neskôr pripojil aj ďalšie rodiny, v ktorých opisuje 4 storočia severoamerickej histórie.
Smrť.
L'Amour zomrel na rakovinu pľúc 10. júna 1988 v Los Angeles a bol pochovaný v Forest Lawn Memorial Park Cemetery v Glendale v Kalifornii. V dobe jeho smrti sa odhadovalo, že celkovo vydal 101 románov, cez 250 poviedok a veľa ďalších jeho nepublikovaných diel, ktoré sa jeho rodina rozhodla ďalej prekladať a publikovať. Od roku 1970 boli jeho spisy preložené do viac ako 10 jazykov.
Listéria

Listéria (lat. "Listeria") je rod baktérií čeľade "Listeriaceae". Pomenovaný je na počesť anglického chirurga Josepha Listera. 
Ide o tyčinkovité grampozitívne baktérie. Druh "Listeria monocytogenes" je pôvodcom závažného ľudského ochorenia, listeriózy.
Druhy.
Rod zahŕňa 23 druhov (stav 2021), príklady druhov sú:
Ďalších 9 druhov (napr. "Listeria rocourtiae" a "Listeria weihenstephanensis") sa dnes už niekedy zaraďuje do samostatného rodu Listeria A.
Opis.
Listérie sú pravidelné, krátke tyčinky s rozmermi asi 0,40,5 × 0,52,0 mikrometrov, v starších kultúrach, alebo ak rastú v R-fáze tvoria vlákna dlhé 620 mikrometrov. Netvoria puzdro ani spóry. Expresia proteínov tvoriacich bičík je závislá na teplote, listérie tvoria bičíky len v teplotnom rozmedzí 2025 °C.
Listérie sú mezofilné, ich teplotné optimum leží medzi 2537 °C, sú ale odolné aj voči pôsobeniu nižších teplôt, prežívajú mráz a sú schopné sa pomaly množiť aj pri teplote 4 °C.
Výskyt.
Sú to odolné baktérie, vyskytujú sa v pôde, fekáliách, vo vode, na rastlinách alebo aj v siláži z nich vyrobených. Izolované boli z 37 druhoch cicavcov, 17 druhov vtákov a tiež v rybách, kôrovcoch, mäkkýšoch alebo muchách. Možným zdrojom listérií môžu byť potraviny, najmä mliečne výrobky vyrobené zo surového mlieka, šaláty, mäso a pod. Všeobecne ide o nekyslé potraviny.
Listérie sú schopné tvoriť biofilmy, ktoré môžu byť zdrojom kontaminácie v potravinárskom priemysle (najmä v mliekárňach). Niektoré štúdie naznačujú, že až u 10% ľudskej populácie hosťuje v črevách "Listeria monocytogenes" bez toho, aby sa u hostiteľa prejavili akékoľvek príznaky ochorenia.
Pôvodca ochorenia.
Väčšina druhov rodu "Listeria" je neškodná. Potenciálne patogénne sú dva druhy, "Listeria monocytogenes", ktorá spôsobuje listeriózu ľudí aj zvierat a "Listeria ivanovii", ktorá spôsobuje listeriózu oviec.
Pelagón

Pelagón ("Pelagón") môže byť v gréckej mytológii:
Brucella melitensis

Brucella melitensis je baktéria z rodu brucela ("Brucella").
Je to gramnegatívna kokovitá baktéria. Je nepohyblivá, striktne aeróbna, kataláza-pozitívna baktéria, ktorá sa kultivuje na tryptonovom alebo Brucella agare pri atmosfére 10 % CO. Prvýkrát baktériu opísal David Bruce.
Je pôvodcom brucelózy oviec a kôz. Nakaziť sa môžu ťavy, hovädzí dobytok, pes alebo človek. Vyskytuje sa v celkom 3 rôznych biovaroch, prevažujú biovary 1. Vyskytuje sa predovšetkým v Stredomorí a na Blízkom a Strednom Východe.
U oviec a kôz spôsobuje potraty, u samcov potom zápaly nadsemenníkov a semenníkov. "B. melitensis" sa u infikovaných kôz, oviec a tiav dlhú dobu vylučuje do mlieka, ktoré je potom významným zdrojom infekcie pre človeka. 
Ochorenie človeka bolo popísané už v roku 1887 u britských vojakov na Malte nakazených z kozieho mlieka. Ochorenie je charakterizované vlnitou horúčkou, ktorá prechádza do chronického štádia sprevádzaného tvorbou abscesov, bolesťami kĺbov a svalov.
Spojovka

Spojovka () je tenká, vlhká, dobre prekrvená sliznica, pokrývajúca povrch oka a vnútornú stranu viečok. Začína na vonkajšom okraji rohovky, pokrýva viditeľnú časť vonkajšieho bielka a vystiela vnútorný povrch viečka až k jeho okraju. Priestor medzi okom a viečkom, ktorý je krytý spojovkou nazývame spojovkový vak.
Popis.
Spojovka je súvislým pokračovaním epitelu rohovky. Nazýva sa tak preto, že spája očnú guľu s očným viečkom. Je vyživovaná veľmi tenkými cievami, ktoré sú voľným okom takmer neviditeľné. Vo veľkých cievach pred bielou sklérou môžeme cez priehľadné cievy vidieť krv. 
Delí sa na časti pomenované podľa anatomických rozdielov.
Funkcia spojovky.
Spojivka má význam z hľadiska svojej elasticity, ktorá umožňuje hladké pohyby očnej gule. Má tiež funkciu ochrannú, ako mechanickú, tak aj ako sídlo buniek imunity a lokálneho lymfatického systému. Súčasne má spojivka funkciu sekrečnú. V epiteli spojovky sú tri rôzne typy buniek, ktoré produkujú hlien, dôležitú súčasť slzného filmu. V epiteli tarzálne spojivky tvoria pohárikovité bunky zoskupenia, tzv. Henleovej krypty. V hornom i dolnom fornixe sú vo spojovke prídavné Krauseho a Wolfringove žľazy. Spojovka je citlivá na rôzne druhy podráždenia. V spojovke sú početné cievy, ktoré sa pri podráždení spojovky rýchlo rozšíria a prekrvené spojovky sčervenejú. Je tiež veľmi citlivá, pretože je bohato senzitívne inervovaná. Ak je podráždená zápalom, mechanicky alebo napríklad nejakou chemickou látkou, vyvoláva bolestivé pocity zahŕňajúce pocit rezania, pálenia, slzenia a pod. Pod spojovkovým epitelom leží spojovkové tkanivo, ktoré má rozličnú stavbu závisiacu na umiestnení. Sú v nej umiestnené mukózne pohárikovité bunky, ktoré sa nachádzajú najmä pri viečkovitom okraji a pri limbe. Tieto bunky počas svojho sťahovania na povrch spojovky zväčšujú svoj objem a pukajú. Produkujú mucín, ktorý sa vyprázdňuje na povrch spojovky. Ak dôjde k poruche ich činnosti, dochádza k osychaniu spojovky a predných partií oka aj napriek tomu, že je činnosť slzných žliaz neporušená.
Spojovkový vak.
Spojovka je pevne spojená len s tarzálnymi platničkami, zostávajúca časť je spojená s podkladovou vrstvou riedkeho väziva voľne. Medzi oboma oddielmi spojovky (očnicovou a viečkovou spojovkou) je vytvorený úzky štrbinový spojovkový vak (lat. saccus conjunctivae), ktorý obsahuje slzy. Do spojovkového vaku vyúsťujú vývody slznej žľazy (lat. ductuli excretorii), ktorými sem pritekajú slzy. V oblasti vnútorného kútika je vak trochu rozšírený a tvorí slzné jazierko (lat.: lacus lacrimalis).
Šprint

Šprint je označenie pre rýchle krátke športové alebo aj motoristické preteky, ktorý je charakteristický tým, že dochádza k maximálnemu fyzickému vypätiu pretekára (alebo jeho technického prostriedku) po celú dobu pretekov; tento extrémne rýchly pohyb nazývame šprintovanie. Pretekár v šprinte sa nazýva šprintér, pretekárka potom šprintérka.
Príklady šprintov.
V prenesenom zmysle.
V prenesenom zmysle môže šprint znamenať krátke ale intenzívne úsilie o dosiahnutie určitého cieľa.
SU-100Y

SU-100Y bol prototyp sovietskeho samohybného dela, navrhnutého v počiatočných fázach druhej svetovej vojny. Bol vyrobený len jeden testovací exemplár. Vozidlo bolo poruchové a malo vysokú spotrebu paliva. K jeho sériovej výrobe nebolo pristúpené.
Výroba.
V decembri 1939 nariadilo severozápadné veliteľstvo Červenej armády Lenigradskému závodu č. 185 vývoj vozidla, založeného na vozidle T-100. Vozidlo malo operovať nielen ako samohybné delo, k dispozícii mali byť aj varianty pre stavbu mostov, prevoz munície a odťahovanie tankov, zničených alebo poškodených na bojisku. Počas vývoja bolo navrhnuté osadiť T-100 delom kalibru 152 mm, aby tak bolo schopné ničiť bunkre a iné opevnenia. Riaditeľ 185. továrne však navrhol použitie 100 a 130 mm námorných diel. Tento návrh bol schválený a dokončené plány T-100X boli 8. januára 1940 odoslané do továrne Izhorskij. T-100X mal kvádrovú nadstavbu osadenú 130 mm námorným delom typu B-13. V podvozku boli použité nápravy s torznou tyčou, tak ako to bolo obvyklé u dobových tankov. Počas vývoja prototypu bol však pozmenený tvar nadstavby, čo malo zrýchliť nakladanie munície. Nový prototyp bol označený SU-100Y a jeho plány boli odoslané továrni Ižorskij 24. februára 1940. Jeho výroba začala 1. marca 1940. Prvýkrát bol testovaný 14. marca 1940. Do konca Zimnej vojny však už nestihol byť bojovo nasadený.
Počas zimnej vojny bola navrhnutá modernizovaná verzia T-100, osadená silným 152 mm delom M-10, schopným ničiť betónové objekty (ako tzv. dračie zuby, bežnú súčasť európskeho opevnenia počas 2. svetovej vojny). V marci 1940 potom bola vyvinutá nová veža, určená k lafete 152 mm kanónu, projekt niesol označenie T-100Z. K jeho realizácii však nedošlo kvôli uprednostneniu výroby tankov KV-1 a KV-2, používajúcich práve 152 mm delá. V apríli 1940 Leningradský závod č. 185 navrhol samohybné delo pre obranu pobrežia, vybavené 130 mm námorným kanónom B-13 a tromi guľometmi kalibru 7,62 mm v otočnej veži. Tento návrh bol označený ako Prototyp 103, zostal však iba na papieri.
Nasadenie.
Po ukončení prác na projekte T-100 bol prototyp SU-100Y presunutý na testovací polygón Kubinka. V novembri 1941, v najkritickejšej časti bojov o predmestie Moskvy bol SU-100Y nasadený spolu s prototypmi SU-14 a SU-14-1, osadenými 152 mm delom, ako súčasť Nezávislej delostreleckej divízie pre zvláštne nasadenie. Ďalšie záznamy o bojovom nasadení nie sú známe. Prototyp SU-100Y sa dočkal konca vojny a stal sa súčasťou zbierky Múzea tankov v Kubinke.
Listerióza

Listerióza je bakteriálne ochorenie zvierat a človeka, ktoré spôsobuje baktéria "Listeria monocytogenes". V niektorých prípadoch môžu ochorenie vyvolať aj "Listeria ivanovii" a "Listeria grayi". Najmä u slabších jedincov, ako sú tehotné ženy, deti, starí ľudia a osoby s oslabenou imunitou môže vyvolať smrteľný zápal mozgových blán (meningitídu) alebo mozgových blán a mozgu (meningoencefalitídu).
Nákaza.
K nákaze dochádza najčastejšie perorálne, požitím potraviny, ktorá obsahovala infekčnú dávku listérií. Ak sa listériami nakazí zdravý jedinec, choroba prebieha bezpríznakovo, alebo sa objavia mierne, chrípku pripomínajúce symptómy. 
Listérie, ktoré sa dostali až do črevného traktu, prechádzajú cez mikroklky hrubého čreva do krvného obehu, kadiaľ prechádzajú do pečene, kde sa rozmnožujú vo vnútri pečeňových buniek. Po dostatočnom rozmnožení dôjde k ich uvoľneniu do krvi a k prenosu do orgánov hostiteľského organizmu. Hlavným cieľom býva mozgové tkanivo. V tehotných ženách napadajú listérie plod v maternici a spôsobujú potraty alebo pôrody mŕtvych a chorých novorodencov. Potrat plodu je spôsobený silnou inváziou listérií do organizmu s takmer nulovou imunitnou odozvou a jeho celkovú septikémiu.
"Listeria monocytogenes" je patogénna vďaka schopnosti produkcie rôznych látok peptidového charakteru, ktoré umožňujú listériám priechod do pečeňových buniek a ich šírenie. Medzi látky zodpovedné za patogenitu patria sem najmä hemolyzín (listériolyzín), proteín P60, fosfolipázy, internalíny a ďalšie.
Dlhú inkubačnú dobu ochorenia spôsobujú najmä nízke infekčné dávky listérii. Počas cesty do pečene ich inaktivuje aj imunitný systém, čo inkubačnú dobu tiež predlžuje. V pečeňových bunkách sú baktérie chránené pred imunitným systémom infikovaného organizmu a môžu sa množiť.
Frankie Knuckles

Francis Warren Nicholls, Jr. (* 18. január 1955, Bronx, New York, USA – † 31. marec 2014, Chicago, Illinois, USA), viac známy ako Frankie Knuckles, bol americký DJ a hudobný producent. Knuckles zohral významnú rolu vo vývoji a zpopularizovaní žánru house v Chicagu počas 80. rokov, keď bol house v ranom štádiu vývinu. Pre svoju dôležitú rolu vo vývoji housu bol známy ako "The Godfather of House Music." V Chicagu bola preto po ňom nazvaná časť ulice. Za svoje úspechy získal Knuckles v roku 1997 cenu Grammy. V roku 2005 bol uvedený do Dance Music Hall of Fame.
Dňa 31. marca 2014 Frankie Knuckles vo veku 59 rokov zomrel na komplikácie spôsobené cukrovkou 2. typu. Toto ochorenie získal okolo roku 2005.
Angelica Van Burenová

Angelica Singletonová Van Burenová (* 13. február 1818, Wedgefield, Južná Karolína, USA – † 29. december 1877, New York) bola manželka Abrahama Van Burena, najstaršieho syna 8. prezidenta USA Martina Van Burena. V rokoch 1837 až 1841 vykonávala ako jeho nevesta funkciu prvej dámy USA, pretože Van Buren bol od roku 1819 vdovec.
Afrojack

Nick van de Wall (* 3. september 1987, Spijkenisse, Holandsko), známy pod umeleckým menom Afrojack, je holandský DJ a hudobný producent.
Trieda Los Angeles

Trieda Los Angeles je trieda rýchlych útočných amerických ponoriek s jadrovým pohonom z čias studenej vojny. Ich hlavnou úlohou bolo ničenie sovietskych ponoriek a sprievod úderných zväzov amerických lietadlových lodí. Tiež môžu byť využité k boji proti ponorkám, lodiam a podzemným cieľom, mínovaniu, špionáži či vyloďovaniu špionážnych výsadkov. 
V rokoch 1972-1996 bolo postavených celkom 62 ponoriek tejto triedy, väčšina z nich je v službe ešte dodnes. Stále sa jedná o najpočetnejšiu triedu jadrových ponoriek na svete. S výnimkou ponorky USS Hyman G. Rickover sú všetky jednotky tejto triedy pomenované po amerických mestách. V roku 1990 stála jedna táto ponorka 900 miliónov amerických dolárov. 
Trieda Los Angeles bola navrhnutá ako nasledovník predchádzajúcej triedy Sturgeon. Oproti nej je o niečo tichšia a má výkonnejší pohonný systém. V konštrukcii je opäť použitá špeciálna oceľ HY-80. Výzbroj predstavujú štyri 533 mm dlhé torpédomety. Z torpédometov môžu byť vypustené torpéda MK-48, proti lodné strely UGM-84 Harpoon, strely s plochou dráhou letu BGM-109 Tomahawk či míny. Posledných 31 jednotiek tejto triedou (SSN 719-750) nesie v prove ďalších 12 vertikálnych vypúšťacích síl (VLS) pre strely Tomahawk. V prove je umiestnený výkonný sonar typu BQQ-5.
Posledných 23 ponoriek (SSN 751-773) bolo postavených v modernizovanej verzií a sú tiež označované ako 688i (improved). Sú tichšie, nie sú modernejšie elektronikou ale lepšie vybavené pre operácie v Arktíde.
Pohonný systém tvoril jadrový reaktor typu S6G a dve turbíny. Lodná skrutka je tu iba jedna. Pri plavbe pod hladinou dosahujú ponorky triedy Los Angeles rýchlosť až 31 uzlov. Značný dôraz bol kladený na obtiažnu zistiteľnosť ponorky pri plavbe pod hladinou.
Julia Tylerová

Julia Gardiner Tylerová (* 23. júl 1820, Long Island, New York, New York, USA - † 10. júl 1889, Richmond, Virgínia) bola druhá manželka 10. prezidenta USA Johna Tylera. Po svadbe vykonávala funkciu prvej dámy USA.
Akessamenos

Akessamenos ("Akessamenos") je v gréckej mytológii kráľ Pierie. Bol zakladateľ macedónskeho mesta Akesamenai. 
Starogrécky epický básnik Homér v dvadsiatom prvom speve Iliady uvádza Akessamena ako otca troch dcér. Najstaršia z nich Periboia a riečny boh Axios mali syna Pélegóna, ktorý sa stal otcom slávneho Asteropaia, vodcu Paionov bojujúcich v trójskej vojne na strane obrancov Tróje.
Frances Clevelandová

Frances Folsomová Clevelandová (* 21. júl 1864, Buffalo, New York, USA - † 29. október 1947, Baltimore, Maryland) bola manželka 22. prezidenta USA Grovera Clevelanda a v rokoch 1886 až 1889 a 1893 až 1897 vykonávala funkciu prvej dámy USA. 
Ide o doteraz najmladšiu prvú dámu USA, ktorou sa stala vo svojich 21 rokoch (1886).
Karol Alexander Lotrinský

Karol Alexander Lotrinský (* 12. december 1712, Lunéville, Francúzsko – † 4. júl 1780, Tervuren, Belgicko) bol brat cisára Františka I. Štefana a švagor kráľovnej Márie Terézie. V rokoch 1761 – 1780 bol veľmajstrom Rádu nemeckých rytierov.
Pôvod.
Narodil sa ako piaty syn lotrinského vojvodu Leopolda Jozefa a Alžbety Orleánskej; dvaja starší bratia však zomreli ešte pred jeho narodením. Staršími žijúcimi bratmi boli Leopold (1707 – 1723) a František Štefan (1708 – 1765), ktorý sa po otcovej smrti v roku 1729 stal ako František III. lotrinským vojvodom. Staršia sestra Alžbeta Terézia sa po vydaji stala sardinsko-piemontskou kráľovnou a mladšia Anna Charlotta vstúpila do kláštora. 
Život.
V roku 1744 sa oženil so sestrou svojej švagrinej Márie Terézie, Máriou Annou. Manželstvo zostalo bezdetné.
UKF Music

UKF Music je značka Luka Hooda a AEI Media, ktorá sa zameriava na zdieľanie všetkých druhov elektronickej hudby. UKF Music vytvoril Luke Hood, ktorý začal zdieľať basovú hudbu prostredníctvom svojich dvoch kanálov na portáli YouTube, UKF Drum &amp; Bass a UKF Dubstep v roku 2009. Dňa 28. júna 2012 mala značka 1 miliardu zhliadnutí. Dnes má značka päť kanálov: UKF Music, UKF Dubstep, UKF Drum &amp; Bass, UKF Mixes, and UKF Live. 
YouTube kanály.
UKF Drum &amp; Bass.
UKF Drum &amp; Bass vznikol dňa 29. apríla 2009. ako jeden z prvých dvoch kanálov UKF mal 5. decembra 2012 viac ako 1 milión odberateľov a viac ako 250 miliónov zhliadnutí. Medzi interpretov, ktorí sa na tomto kanáli nachádzajú patria Chase &amp; Status, Netsky, Rusko, DJ Fresh a Sub Focus.
UKF Dubstep.
UKF Dubstep je jeden z najstarších UKF kanálov, pričom má viac ako 6 miliónov odberateľov. UKF Dubstep nahráva hudbu od interpretov ako Zeds Dead, Flux Pavilion, Example, Nero, Zomboy a Krewella.
UKF Live.
UKF Live je najnovší kanál, ktorý vznikol dňa 24. januára 2011. Má na konte 25 tisíc odberateľov a viac ako 2 milióny zhliadnutí. Medzi udalosti, ktoré pokrýva patria Sundown Festival, South West Four, and UKF vs Rampage.
UKF Mixes.
UKF Mixes vznikol dňa 23. októbra 2010 a propaguje a zdieľa mixy interpretov rôznych žánrov basovej hudby. Má viac ako 200 tisíc odberateľov a viac ako 9 miliónov zhliadnutí. Medzi interpretov a kompilačnésérie patria Drum and Bass Arena, Knife Party, Nero a Noisia.
UKF Music.
UKF Music bol tretí kanál v poradí a vznikol dňa 2. decembra 2009, Kanál bol neskôr premenovaný na UKF. Zaoberá sa propagáciou a zdieľaním basovej hudby všetkých žánrov. Má viac ako 530 tisíc odberateľov a viac ako 64 miliónov zhliadnutí.
OWSLA

OWSLA je hudobné vydavateľstvo, ktoré vytvoril Sonny Moore a spoluzakladatelia: Tim "Bitvargen" Smith, Kathryn Frazier, and Clayton Blaha. Sonny Moore ohlásil vytvorenie vydavateľstva dňa 17. augusta 2011. Prvé vydanie toho vydavateľstva bol album "Spitfire" od Portera Robinsona.
Významní interpreti.
Interpreti v minulosti:
Hosťujúci interpreti:
Periboia (dcéra Akessamena)

Periboia ("Periboia") je v gréckej mytológii dcéra Akessamena, kráľa Pierie. 
Starogrécky epický básnik Homér v dvadsiatom prvom speve Iliady uvádza, že kráľ Akessamenos mal tri dcéry. Periboia bola jeho najstaršou dcérou. Periboii a riečnemu bohu Axiovi sa narodil syn Pélegón, ktorý sa stal otcom slávneho Asteropaia, vodcu Paionov bojujúcich v trójskej vojne na strane obrancov Tróje.
Majstrovstvá Európy v americkom futbale 2005

Majstrovstvá Európy v americkom futbale 2005 boli v poradí 11. Majstrovstvá Európy v americkom futbale mužov, ktoré organizuje Európska federácia amerického futbalu (EFAF). Konali sa od 28.30. júla 2005 v Malmö, vo Švédsku, za účasti 4 tímov. Historický titul získalo domáce .
Turnaj pozostával iba z play-off systému, v ktorom družstvá odohrali po 2 zápasy. Posledné družstvo zostúpilo do B kategórie majstrovstiev Európy v roku 2009. Turnaj tiež slúžil ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta 2007, ktoré sa uskutočnili v Japonsku. Priamo sa na ne kvalifikoval iba víťaz. Ostatné 2 európske družstvá sa kvalifikovali neskoršie v kontinentálnej kvalifikácii.
VAN AIR Europe

VAN AIR Europe, a.s. je letecká spoločnosť, so sídlom na letisku Brno-Tuřany. Prevádzkuje prepravu osôb pod značkami iných spoločností, predovšetkým Citywing (predtým Manx2).
Dejiny.
Spoločnosť VAN AIR Europe a.s. založila v roku 2005 letecká servisná spoločnosť AEROSERVIS, s.r.o. a nemecký nadšenec pre lietadlá Let L-410 Turbolet Jürgen Nappe so svojou leteckou spoločnosťou Antares. Do doby, než obdržali v roku 2006 vlastné osvedčenie leteckého prevádzkovateľa (AOC), lietali krátko v spolupráci s maďarskou spoločnosťou Budapest Aircraft Service. Flotila lietadiel sa postupne rozšírila na 3 stroje Let L-410 Turbolet.
Destinácie.
Spoločnosť prevádzkuje pod značkou Citywing pravidelnú leteckou prepravu osôb medzi letiskom Ballasalla na ostrove Man a blízkymi destináciami v Spojenom kráľovstve, Severnom Írsku a Walese, predovšetkým Blackpoolom, Belfastom a Leedsom, výnimočne aj s Gloucesterom alebo Hawardenom. Pre spoločnosť Aeronorte prevádzkoval VAN AIR Europe spoj z portugalského letiska Bragança cez Vila Real do Lisabonu, s nástupom ekonomickej kríze bola však prevádzka v roku 2008 ukončená.
Bootleg

Bootleg alebo pirátska nahrávka je zvuková alebo video nahrávka, ktorá nebola vydaná alebo nie je šírená oficiálnou cestou. Proces tvorby a distribúcie týchto nahrávok je nazývaný ako bootlegging, teda pirátstvo. Nahrávky sú často vytvárané na verejných koncertoch alebo pochádzajú z nosičov odcudzených z archívu nahrávacích spoločností. Niektorí autori považujú akékoľvek svoje dielo, z ktorého im neplynú autorské honoráre, za bootleg.
Kildare (grófstvo)

Kildare (, ) je írske grófstvo, ktoré leží vo vnútrozemí Írska v provincii Leinster neďaleko východného pobrežia Írska. Podľa sčítania uskutočneného v roku 2011 má grófstvo 210 312 obyvateľov. Je pomenované podľa mesta Kildare. Sídlom grófstva je mesto Naas. 
Geografia.
Grófstvo Kildare leží vo vnútrozemí Írska. Povrch grófstva je nížinatý. Približne 5 percent povrchu pokrývajú lesy.
Kildare je 24. najväčšie z 32 írskych grófstiev (vrátane severoírskych), pričom počtom obyvateľov je 7. najväčšie. Z 12 grófstiev v Leinsteri je ôsme najväčšie rozlohou a druhé najväčšie počtom obyvateľov. Najvyšší vrch grófstva, Cupidstown Hill, dosahuje nadmorskú výšku len , je tak piaty najnižší spomedzi najvyšších vrchov írskych grófstiev.
Kildare susedí so šiestimi grófstvami: s grófstvom Meath na severe, Fingal na severovýchode, South Dublin na východe, Wicklow na juhovýchode, Carlow na juhu a s grófstvom Laois na juhozápade.
Írčina.
Podľa sčítania 2011 z populácie staršej ako 3 roky (198 860 ľudí) ovládalo írčinu 42,0 % (83 526 obyvateľov). Necelá tretina z nich (32,1 % – 26 810) írčinu používa iba v školstve, kde je vyučovanie írčiny povinné.
Sedem írskojazyčných základných škôl (Gaelscoil) a jednu strednú školu (Gaelcholáiste) navštevuje 2 451 žiakov a študentov.
Bitka pri Friedlande

Bitka pri Friedlande bola významná bitka napoleonských vojen. Stretli sa v nej ruské vojská s francúzskymi jednotkami. Bitku vyhrali Francúzi.
Pozadie.
V roku 1806 vznikla štvrtá protinapoleonská koalícia. Tvorilo ju Rusko, Prusko a Anglicko.
Pruské vojská boli rozdrvené v bitkách pri Jene a Auerstadte. Napoleon potom obsadil Berlín, kde 21. novembra vyhlásil kontinentálnu blokádu Anglicka.
Teraz ho čakal boj s ruskou armádou, ktorej velil generál Benningsen. Prvýkrát sa Napoleon s Benningsenom stretol pri Jílovom. Táto bitka skončila ťažkými stratami na oboch stranách a napriek ruskému ústupu z bojiska o ničom nerozhodla. V nasledujúcej bitke pri Heilsbergu skončili francúzske vojská neslávne.
Napoleon teraz potreboval dosiahnuť rozhodujúce víťazstvo, aby obnovil svoju povesť neporaziteľného vojvodcu, ktorá pri Jílovom a Heilsbergu utrpela. Šancu na také víťazstvo dostal pri Friedlande. Tu sa francúzsky predvoj maršala Lannesa stretol s ruskou hlavnou armádou.
Bitka.
K bitke sa odohrala 14. júna 1807, keď sa stretol Lannesov predvoj s ruskými hlavnými silami. Rusi mali početnú prevahu, ale Lannesovi v priebehu boja prichádzali ďalšie posily.
Nakoniec na bojisko dorazil aj Napoleon, ktorý prevzal velenie a začal rozhodujúci útok. Rusi boli donútení k ústupu (či skôr k úteku).
Následky.
Bitka znamenala pre Rusko pohromu, po ktorej nasledovalo uzavretie mieru. Tylžský mier, ktorý obe krajiny uzavreli nebol tak tvrdý, ako sa dalo očakávať. Nielenže Rusko sa obišlo bez územných strát, ale dokonca získalo Białystok. Na druhú stranu muselo uznať mnohé novovzniknuté krajiny pod francúzskym vplyvom (napr. Varšavské kniežatstvo).
Rusko prisľúbilo pomoc pri urovnaní britsko-francúzskych sporov. V prípade neúspechu rokovaní sa malo stať spojencom Francúzska. Francúzsko malo zasa sprostredkovať mier Ruska s Tureckom. V skutočnosti išlo skôr o prímerie pred ďalším bojom. Ten začal v roku 1812, keď napoleonské vojská vpadli do Ruska. Výsledok tejto kampane bol pre Francúzsko fatálny.
Pélegón

Pélegón ("Pélegón") je v gréckej mytológii syn riečneho boha Axia a Periboie, dcéry Akessamena. 
Starogrécky epický básnik Homér v dvadsiatom prvom speve Iliady uvádza, že Pélegón bol syn riečneho boha Axia a Periboie, najstaršej dcéry Akessamena, kráľa Pierie. Pélegón sa stal otcom slávneho Asteropaia, ktorý ako spojenec trójskeho kráľa Priama bojoval v trójskej vojne proti Achájcom.
Peter Hledík

Peter Hledík (* 28. január 1946) je slovenský filmový režisér, scenárista a viceprezident festivalu MFF Art Film. Je absolventom pražskej FAMU. Je režisérom a scenáristom troch celovečerných ("Kočka, Tretí šarkan, Začátek dlouhého podzimu") a dvoch televíznych ("Chuť vody, Miliónový chlap") filmov. V roku 1993 založil v Trenčianskych Tepliciach filmový festival - MFF Art Film. Je jeho viceprezidentom a zároveň je riaditeľom Hercovej misie a Zlatej kamery.
Štúdium a vplyvy.
Spočiatku študoval v Prahe jadrovú fyziku. Nenapadlo ho, že by svoju lásku k filmom mohol využiť aj profesionálne. Po skončení technickej školy sa rozhodol ísť študovať ešte na pražskú FAMU. V rokoch 1968 -1972 študoval na FAMU v Prahe réžiu dokumentu, pôsobil v pražskej, košickej aj v bratislavskej televízií. Ako sám povedal veľmi silno ho ovplyvnili filmy grotesky, ale aj film "Nevinní čarodejníci" (Andrzej Wajda). A neskôr aj "Nôž vo vode" (Polanski) či "Cesta" (Federico Fellini).
Filmografia.
Debut na Kolibe "Kočka" bol nakrútený podľa predlohy Jany Dankovej. Z pôvodného literárneho scenára ponechal pôdorys detektívky - základnú faktografiu. „Hlbšie ma zaujímala psychológia človeka v krízovej situácii, keď má v neskoršom veku, po päťdesiatke, založiť rodinu a psychologicky nezvládne túto situáciu. Šlo mu o analtickú sondu do psychiky tohto človeka. Hľadá materiálne a finančné zabezpečenie, ale možno je v ich vzťahu aj trochu citu.“
Vo filme "Tretí šarkan" sa snažil zábavne poučovať a spoľahlivo sa mu to podarilo. Je to ekologické sci-fi dobrodružstvo, ktoré sa usiluje o vierohodnosť obrazu ekologickej katastrofy. Námetom pre film sa stali prózy spisovateľa Jozefa Žarnaya "Tajomstvo dračej steny", "Prekliata planéta" a "Tri roky prázdnin". Je to film p dobrodružstvách troch školákov zo základnej školy v Atómovej Lehote - Paťa, Jána a Borisa. Keď neďaleko ich rodnej obce v skalách objavia ukrytú mimozemskú kozmickú loď, s jej pomocou odletia na neznámu planétu, ktorú zničila ekologická katastrofa. Film získal Cenu českej mierovej rady, Cenu detského publika na prehliadke v Buenos Aires a Osobitné odporúčanie poroty festivalu v austrálskom Adelaide. Film bol zároveň prvým slovenským sci-fi filmom určeným pre kiná.
Výroky.
„Delíme sa na tých, ktorým sa podarilo realizovať životný sen a tých, ktorým sa to nepošťastilo.“ - v súvislosti s filmom "Miliónový chlap"
„Poskytnúť pohľad na svet z iného zorného uhla, aby sa ten, kto sa naň pozerá zamyslel nad tým, ako žije. Chcem dosiahnuť, aby ľudia na moje filmy chodili a po vyjdení z kina si povedali: Videli sme dobrý film.“
Viera Benková

Viera Benková-Popitová známa prevažne ako Viera Benková (, * 23. apríl 1939, Báčsky Petrovec) patrí medzi popredných slovenských spisovateľov na Dolnej zemi (resp. vo Vojvodine). Študovala český a slovenský jazyk a literatúru na Filologickej fakulte v Belehrade. Pracovala ako novinárka v rádiu. V roku 2014 jej Spolok slovenských spisovateľov udelil Cenu za životné dielo a v roku 2015 i Združenie spisovateľov Srbska tiež Cenu za životné dielo. V marci roku 2020 jej Spolkom slovenských spisovateľov z Bratislavy bola udelená Cena za celoživotné dielo.
Život.
Viera Benková sa narodila 23. apríla 1939 v Báčskom Petrovci v remeselníckej rodine. Základnú školu vychodila v rodisku kde sa tiež zapisuje i na gymnázium, ktoré končí v roku 1957. Neskôr šla do Belehradu, kde na Filozofickej fakulte študovala český a slovenský jazyk a literatúru. Štúdium úspešne končí v roku 1971. Počas štúdia, v roku 1962, ako štipendistka Petroveckého okresu sa zamestnala v novinovo-vydavateľskej ustanovizne Hlas ľudu, kde pracovala ako stály člen redakcie do roku 1967, neskôr ako externá spolupracovníčka do roku 1975. Tiež bola členkou redakcie literárneho časopisu Nový život (v rokoch 1965-1978).
Keďže sa s rodinou roku 1969 presťahovala do Belehradu, od roku 1975 žila na voľnej nohe. Roku 1980 sa zamestnala v Slovenskej redakcii Novosadského rozhlasu, kde pôsobila do roku 1992, keď odišla do dôchodku a presťahovala sa z Belehradu do Báčskeho Petrovca.
V roku 1967 ju prijali do Zväzu spisovateľov Juhoslávie a v roku 1985 aj do Spolku spisovateľov Vojvodiny, kde niekoľko rokov bola aj členkou Zhromaždenia a spolupracovníkov Vydavateľstva "Stražilovo" v Irigu a Novom Sade tiež v správe literárneho stretnutia "Brankovo kolo" v Sriemských Karlovciach. Kým pôsobila v rozhlase zaujala sa o každoročné vypisovanie súbehov o rozhlasové poviedky a rozhlasové hry pre deti.
Činnosť.
Viera Benková na dôchodku spolupracuje s Obecným rozhlasom, kde je dodnes spolupracovníčka a dlho rokov bola aj podpredsedníčka Miestneho odboru Matice slovenskej v Petrovci, kde pôsobí aj dnes. V rokoch 1983-1993 pôsobila i v Kultúrno-umeleckom spolku Pavla Jozefa Šafárika v Novom Sade.
Ako spisovateľka uverejňovala v mnohých literárnych časopisoch v Juhoslávii a na Slovensku, Rumunsku, Bulharsku, Taliansku a zastúpená je vo svetových antológiach v Indii, Švédsku, v esperante v Brazílii ako aj Juhoslávie. Od roku 1990 je aj členkou Spolku slovenských spisovateľov v Bratislave.
Peter Bažík

Peter Bažík (* 21. jún 1985, Habovka) je slovenský hudobník, multiinštrumentalista a spevák. Hrá na gitaru, husle a klavír. Spieva v slovenčine, angličtine a esperante.
Životopis.
Peter Bažík je rozvedený a z prvého manželstva má dve deti. Vyštudoval konzervatórium v Žiline a Akadémiu umení v Banskej Bystrici.
Hudobná kariéra.
Peter sa zúčastnil viacerých talentových súťaží. V Slovensko hľadá SuperStar 2 postúpil do finále a skončil na 4. mieste. V slovenskej časti súťaže Eurovision Song Contest 2009 spolu so Andreou Súlovskou s piesňou „Nebudem stáť“ postúpil do koncového kola, v ktorom sa umiestnil na 10. mieste. Nasledujúci rok v slovenskej časti Eurovision Song Contest 2010 s piesňou „Paradise vs Babylon“ postúpil do 2. semifinále, v ktorom sa umiestnil na 10. mieste.
V prvom Česko-Slovenskom X Factor postúpil do finále, ktoré nakoniec vyhral. V septembri 2016 naspieval v duete s Janais pieseň „Blízko“. Pieseň vyšla ku kampani "40 dní za život". Autorom hudby aj textu je Janais. K piesni bol natočený aj videoklip.
Monsta (EP)

Monsta je debutové EP britskej elektronickej skupiny I See MONSTAS (počas vydania ako MONSTA). Bolo vydané dňa 23. októbra 2012 cez vydavateľstvo OWSLA. Z EP boli vydaný singel „Messiah“, ktorý obsadil 154. miesto v rebríčku UK Singles Chart. Singel „Holdin' On“ dosiahol 48. miesto, a to hlavne kvôli dobrým predajom jeho remixu od Skrillexa a skupiny Nero. Takisto dosiahol 10. miesto v rebríčku UK Dance Chart a 3. miesto v rebríčku UK Indie Chart.
Zoznam skladieb.
Všetky skladby napísala a produkovala skupina I See MONSTAS.
Múzejný presah

Múzejný presah () je termín, používaný zväčša v anglosaskom prostredí. Prostredníctvom metódy presahu, môže múzeum realizovať a prezentovať svoje služby mimo komunity, v ktorej primárne pôsobí. Patria sem aktivity, ako zapožičanie predmetov školám, múzejný autobus, pohyblivé výstavy, organizovanie aktivít pre širokú vernosť alebo činnosť webovej stránky. 
Hlavným zmyslom týchto aktivít je reagovať na príležitosti múzeí a osloviť širšie obecenstvo mimo stien múzejných budov.
Poalej Cion

Poalej Cion (: פועלי ציון, doslova „Robotníci Sionu“) bolo marxisticko-sionistické robotnícke hnutie, ktoré vzniklo v rôznych mestách cárskeho Ruska, ale aj v iných častiach Európy a mimoeurópskych krajinách na začiatku 20. storočia potom, ako Bund odmietol sionizmus. Prvé moderné hnutie Poalej Cion v klasickom zmysle bolo založené v roku 1901 v ruskom Minsku (dnešné Bielorusko). V mandátnej Palestíne sa hnutie Poalej Cion pretransformovalo v roku 1919 na politickú stranu Achdut ha-avoda.
Teoretikom hnutia bol Ber Borochov.