burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Katiu

Katiu (pôvodný názov Taungataki alebo Atina) je atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu vo Francúzskej Polynézii.
Nachádza sa v strede súostrovia a jeho najbližšími susedmi sú atoly Tuanake (necelých na juhovýchod), komunitný atol Makemo ( na východ) a na západ, približne , atol Raraka. Centrálny ostrov Francúzskej Polynézie Tahiti je vzdialený smerom na západo-juhozápad.
Geografia atolu.
Atol na dĺžku nepresahuje a na šírku má . Lagúna má celkovú rozlohu , pričom na mnohých miestach sa dno dvíha v podobe koralových hláv, siahajúcich z dna až tesne k hladine. Voda sa do a z lagúny z okolitého oceánu dostáva ponad útes z juhu a cez úzky splavný prieplav z juhozápadnej strany. Podobne ako u mnohých iných atolov v oblasti (Taenga, Makemo, Tahanea, Tuanake, Arutua, Hiti a i.), je jeho južná časť prstenca umiestnená iba tesne na úrovni hladiny oceánu, ale severná je tvorená vyšším a často takmer súvislým pásom súše s veľkým zastúpením vegetácie.
Do lagúny vedie jediný, úzky a iba hlboký prieplav pre menšie lode. Je však vybavený osvetlenou námornou navigáciou podľa IALA.
Z geologického hľadiska je to koralový atol, umiestnený na vrchole podmorskej sopky, na ktorej ležia aj atoly Hiti, Tuanake, Makemo a Tepoto.
Dejiny.
Prvý Európan, ktorý atol navštívil a je o tom písomná zmienka, bol 15. júla 1820 Faddej Faddejevič Bellinsgauzen, ktorý mu dal názov „Saken“, resp. „Osten-Saken“.
Po ňom to bol 20. decembra 1840 Charles Wilkes so svojou veľkou americkou expedíciou z rokov 1838 – 1842.
Demografia.
V 19. storočí, keď sa Katiu stal francúzskym územím, mal asi 50 obyvateľov.
Súčasnosť.
Atol je veľmi nízko situovaný, bez výraznejších geomorfologických zaujímavostí. Na väčšine súše, kde je vegetácia schopná rásť a udržať sa, je vysadený kokosovník.
Väčšina populácie atolu žije v osadách "Hitianau" a "Toini".
Obyvatelia sa živia rybolovom, produkciou perál a kopry. V roku 2001 bolo postavené moderné letisko s asfaltovou dráhou, dlhou .
Fauna a flóra.
Ostrov je domovom vzácneho endemického vtáka "Chevalier des Tuamotu" (Prosobonia parvirostris).
Bežnou vegetáciou na atole je kokosová palma, ktorá bola intenzívne vysádzaná po celej Francúzskej Polynézii v prvej polovici 19. storočia s cieľom ťažiť kopru. Z tých vzácnejších je to parazitná "Cassytha filiformis"
 z rodiny Lauraceae alebo tráva Achyranthes aspera z rodiny Amaranthaceae.
Administratívne a geografické členenie.
Geograficky patrí atol Katiu k najväčšiemu zoskupeniu ostrovov v Tuamotu, Ostrovom Raeffsky. Tie zahŕňajú ešte aj atoly Anaa, Faaite, Tahanea, Motutunga, Takume, Raroia, Taenga, Nihiru, Makemo, Tuanake, Hiti, Tepoto Sud, Marutea Nord, Haraiki, Aratika, Kauehi, Taiaro a Raraka.
Administratívne je atol súčasťou komunity Makemo, do ktorej patria ešte atoly Haraiki, Marutea Nord, Nihiru, Tuanake, Hiti, Tepoto Sud, Takume, Raroia a Taenga.
Half Light

„Half Light“ je skladba britského drum and bassového producenta Wilkinsona. Na skladbe vokálne spolupracoval britský spevák-skladateľ Tom Cane. Skladba bola vydaná dňa 1. júna 2014 cez vydavateľstvo Ram Records ako šiesty singel z Wilkinsonovho štúdiového albumu "Lazers Not Included".
Tuanake

Tuanake (pôvodný názov Mata-rua-puna) je atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu vo Francúzskej Polynézii.
Nachádza sa v strede súostrovia a jeho najbližšími susedmi sú atoly Hiti ( na juhovýchod), Katiu (necelých na severoseverozápad) a komunitný atol Makemo ( na severovýchod). Centrálny ostrov Francúzskej Polynézie Tahiti je vzdialený smerom na západo-juhozápad.
Geografia atolu.
Atol má oválny tvar, na dĺžku nepresahuje a na šírku má . Lagúna má celkovú rozlohu , je plytká a dovnútra nevedie žiaden, pre lode splavný prieplav. Podobne ako u mnohých iných atolov v oblasti (Taenga, Makemo, Tahanea, Tuanake, Arutua, Hiti a i.), je jeho južná časť prstenca umiestnená iba tesne na úrovni hladiny oceánu, ale severná je tvorená vyšším a často takmer súvislým pásom súše s väčším zastúpením vegetácie.
Z geologického hľadiska je to koralový atol, umiestnený na vrchole podmorskej sopky, na ktorej ležia aj atoly Hiti, Katiu, Makemo a Tepoto.
Dejiny.
Prvý Európan, ktorý atol navštívil a je o tom písomná zmienka, bol 15. júla 1820 Faddej Faddejevič Bellinsgauzen, ktorý mu dal názov „Île Raevski“. Po ňom to bol 20. decembra 1840 Charles Wilkes so svojou veľkou americkou expedíciou z rokov 1838 – 1842 a atol pomenoval ako „Reid Island“.
Atol je trvale neobývaný, ale navštevovaný obyvateľmi susedných atolov s cieľom ťažiť kopru. Kvôli výskytu kriticky ohrozeného vtáctva je vstup na atol odmedzený.
Fauna a flóra.
Ostrov je domovom vzácneho trsteniarika atolového ("Acrocephalus atyphus") z čeľade trsteniarikovitých a kriticky ohrozeného holubčeka bieloprstého ("Alopecoenas erythropterus") z čeľade holubovité (Columbidae).
Administratívne a geografické členenie.
Geograficky patrí atol Tuanake k najväčšiemu zoskupeniu ostrovov v Tuamotu, Ostrovom Raeffsky. Tie zahŕňajú ešte aj atoly Anaa, Faaite, Tahanea, Motutunga, Takume, Raroia, Taenga, Nihiru, Makemo, Katiu, Hiti, Tepoto Sud, Marutea Nord, Haraiki, Aratika, Kauehi, Taiaro a Raraka.
Administratívne je atol súčasťou komunity Makemo, do ktorej patria ešte atoly Haraiki, Marutea Nord, Nihiru, Katiu, Hiti, Tepoto Sud, Takume, Raroia a Taenga.
Hiti

Hiti (pôvodný názov Hiti-rau-mea) je malý atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu vo Francúzskej Polynézii.
Nachádza sa v strede súostrovia a jeho najbližšími susedmi sú atoly Tuanake ( na severozápad) a komunitný atol Makemo ( na severovýchod). Centrálny ostrov Francúzskej Polynézie Tahiti je vzdialený smerom na západo-juhozápad.
Geografia atolu.
Atol má vajcovitý tvar, na dĺžku nepresahuje a na šírku má . Lagúna má celkovú rozlohu , je plytká a dovnútra nevedie žiaden, pre lode splavný prieplav. Podobne ako u mnohých iných atolov v oblasti (Taenga, Makemo, Tahanea, Tuanake, Arutua, Katiu a i.), je jeho južná časť prstenca umiestnená iba tesne na úrovni hladiny oceánu, ale severná je tvorená vyšším a často takmer súvislým pásom súše s väčším zastúpením vegetácie.
Z geologického hľadiska je to koralový atol, umiestnený na vrchole podmorskej sopky, na ktorej ležia aj atoly Tuanake, Katiu, Makemo a Tepoto.
Dejiny.
Prvý Európan, ktorý atol navštívil a je o tom písomná zmienka, bol 15. júla 1820 Faddej Faddejevič Bellinsgauzen, ktorý mu dal názov „Île Raevski“. Po ňom to bol 20. decembra 1840 Charles Wilkes so svojou veľkou americkou expedíciou z rokov 1838 – 1842 a atol pomenoval ako „Clute Island“.
Atol je trvale neobývaný, ale navštevovaný obyvateľmi susedných atolov s cieľom ťažiť kopru. Kvôli výskytu kriticky ohrozeného vtáctva je vstup na atol odmedzený.
Fauna a flóra.
Ostrov je domovom vzácneho slávika z čeľade trsteniarikovitých (, ).
Administratívne a geografické členenie.
Geograficky patrí atol Hiti k najväčšiemu zoskupeniu ostrovov v Tuamotu, Ostrovom Raeffsky. Tie zahŕňajú ešte aj atoly Anaa, Faaite, Tahanea, Motutunga, Takume, Raroia, Taenga, Nihiru, Makemo, Katiu, Tuanake, Tepoto Sud, Marutea Nord, Haraiki, Aratika, Kauehi, Taiaro a Raraka.
Administratívne je atol súčasťou komunity Makemo, do ktorej patria ešte atoly Haraiki, Marutea Nord, Nihiru, Katiu, Tuanake, Tepoto Sud, Takume, Raroia a Taenga.
Zemanovaload

Zemanovaload je britská filmová komédia, ktorú v roku 2005 napísal a režíroval Jayson Rothwell. Hlavné úlohy vo filme stvárnili Ed Byrne, Georgina Chapman a Olivia Colman.
Dej filmu.
Spisovateľ John Davies píše scenáre pre mydlové opery. John trpí obsedantno-kompulzívnou poruchou, čo ho núti každý deň vykonávať množstvo nezmyselných rituálov, napr. opakovane umýva čistú podlahu vo svojom byte atď. Keď ho opustila milenka, nemohol sa s tým vyrovnať a rozhodol sa pre pomstu. Zaumienil si, že vymení bývalú milenku za najpríťažlivejšiu a najkrajšiu ženu na svete. Začal teda hľadať na internete a zistil, že v Česku žije jedna pôvabná modelka, ktorá sa preslávila svojou nenapodobiteľnou krásou. Jej meno je Veronika Zemanová a jej fotografie okúzľujú používateľov internetu na celom svete a patria medzi najsťahovanejšie fotografie modeliek. Len čo zbadal Veronikine fotografie, okamžite sa do nej zamiloval a od tejto chvíle túži stretnúť sa s ňou.
Take You Higher

„Take You Higher“ je skladba britského drum and bassového producenta Wilkinsona. Bola vydaná dňa 24. marca 2013 cez vydavateľstvo Ram Records, ako druhý singel z jeho debutového albumu "Lazers Not Included". Dosiahla 35. miesto v rebríčku UK Dance Chart a 21. miesto v rebríčku UK Indie Chart.
Periboia (najáda)

Periboia ("Periboia") je v gréckej mytológii manželka akarnanského kráľa Ikaria, syna spartského kráľa Periéra. 
Najáda Periboia sa vydala za Sparťana Ikaria, ktorého za mlada s bratom Tyndareom vyhnali zo Sparty. Ikarios sa následne usadil v Akarnanii, kde ho neskôr korunovali za kráľa. Periboia a Ikarios sa stali rodičmi synov, Thoanta, Damasippa, Imeusima, Aléta, Perilaa a dcéry Pénelopy, ktorá sa vydala za Laertovho syna Odysea. Odyseus potom dostal od rodičov Pénelopy ako svadobný dar ostrov Ithaku a stal sa tam kráľom.
Youngman

Simon Smith, viac známy ako Youngman je anglický MC a spevák vydavateľstva Digital Soundboy Records anglického DJa Shy FX.
Youngman je synom Simona "Bassline" Smitha z drum and bassovej skupiny Drumsound &amp; Bassline Smith a vyrastal a žil v meste Derby v Anglicku. Bol tiež MC pre interpretov ako Breakage, Skream, Benga, Shy FX a skupinu vydavateľstva Digital Soundboy. V roku 2008 skončil Youngman na 2. mieste v kategórii Best Breakthrough MC na udeľovaní cien Drum &amp; Bass Awards.
Diskografia.
Mark System ft. Youngman - The Hold It E.P.
Théodore Géricault

Jean-Louis André Théodore Géricault (* 26. september 1791, Rouen - † 26. január 1824, Paríž) bol maliar a grafik, hlavný predstaviteľ francúzskeho romantizmu.
Život a kariéra.
Narodil sa v Rouen vo Francúzsku. Pochádzal z bohatej rodiny a na maľovaní bol materiálne úplne nezávislý. V detstve prejavoval výtvarné nadanie, ktoré potom zdokonaľoval u slávneho maliara Carla Verneta, bol priateľom jeho syna Horace Verneta, a neskôr u Pierra Guerrina.
Roku 1811 sa zapísal na École des Beaux-Arts v Paríži. Už nasledujúci rok podniká na vlastné náklady študijnú cestu do Talianska, kde ho ohromilo umenie talianskej renesancie a najmä dielo Michelangela. Je tiež priťahovaný plátnami Petera Paula Rubensa. Po návrate do Francúzska tvorí stále pod vplyvom školy Dávidovej obrazy s tematikou koní, jazdecké scény, portréty prostých ľudí, krajiny. Postupne však si vytvára osobitý štýl maľovania, z ktorého vyžaruje aj celá jeho duša-farebná, energická, extravagantná osobnosť.
Z jeho diel sála extatické napätie v ktorom tvoril, kompozície vzbudzujúce vždy silné emócie. Pod vplyvom politických udalostí vytvára svoje prvé nesmrteľné diela tvoriace už prechod od neoklasicizmu k romantizmu.
Najslávnejším dielom jeho života je "Vor Medúzy" (1819) dramaticky znázorňujúci skutočný príbeh katastrofy lode Medúza, ktorá sa roku 1816 potopila a cestujúci, ktorých sa zachránilo 147, boli opustení posádkou lode a vydaní bez jedla aj pitia napospas moru a podnebiu. Po 2 týždňoch plavby, počas ktorých sa vyskytli aj prípady kanibalizmu sa zachránilo 15 pološialených ľudí (ďalších 5 zahynulo na palube lode Argus, ktorá ich zachránila). Príhoda, ktorá mala veľkú odozvu verejnosti aj politickú dohru, je na plátne podaná s takou drásavosťou a zmyslom pre tragiku, že dielo vyvolalo na Parížskom salóne roku 1819 spoločenský škandál.
V rokoch 1820-1821 sa zdržiava Géricault v Anglicku - odtiaľ pochádza séria obrazov "Dostihy v Epsome" (1821). Neskôr maľuje Géricault rad portrétov duševne chorých v psychiatrickej liečebni (olej i grafika). Podľa svojich obľúbených tém bol Géricault nazývaný aj maliarom koní a bláznov. Niektorými expertmi je označovaný za najnadanejšieho maliara, akého svet kedy mal.
Géricault trpel tuberkulózou chrbtice - tzv. mallum Potti, napriek tomu rád jazdil na koni. A tento koníček mu bol osudný - zomrel na následky pádu z koňa. Je pochovaný na parížskom cintoríne Père-Lachaise (vpravo od centrálnej kaplnky) - na jeho náhrobku je na medenej doske vyrytý v malom formáte obraz "Vor Medúzy".
Železničná trať Ústí nad Labem – Děčín

Železničná trať Ústí nad Labem – Děčín východ (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 073). Trať vedie cez Ústí nad Labem-Střekov do Děčína po pravom brehu rieky Labe. Dvojkoľajná elektrifikovaná trať, súčasť celoštátnej dráhy, prechádza dvoma tunelmi. 
História.
List povolenia Františka Jozefa Prvého z 25. júna 1870 udelil koncesionárovi právo k stavbe a užívaniu železnice rušňovej (okrem iných dráh) z Nimburka k hraniciam ríšskym u Děčína. Koncesionári zaväzujú sa, že počnú vystaviť v šiestich mesiacoch a dokončia stavbu aj zavedú verejnú jazdu po nej v štyroch rokoch.
Dráhu vlastnila a prevádzkovala spoločnosť "Rakúska severozápadná dráha" od októbra 1874 až do svojho zoštátnenia 1. januára 1908.
Elektrifikácia trate prebehla v rokoch 1962, 1963. Vlečka do prístavu v Děčíne bola otvorená v roku 1893.
Prevádzka na trati.
V roku 1900 boli podľa vtedajšieho cestovného poriadku v prevádzke tieto stanice: Střekov, Svadov, Valtíře, Velké Březno, Malé Bžezno, Přerov, Těchlovice, Jakuben, Nebočany, Křišvice, Ves St. město, Děčín
Elektronika 60

Elektronika 60 () bol počítač vyrobený v Sovietskom zväze spoločnosťou Elektronika so sídlom v meste Voronež. Bol to klon LSI-11 (vyrobený Digital Equipment Corporation). Prístroj sa stal známy vďaka faktu, že preň bola naprogramovaná prvá verzia hry Tetris.
CPU "Elektronika 60" bol priamo osadený na doske spolu s 15IE-00-013 terminálom a I/O zariadeniami. Hlavná výpočtová jednotka je umiestnená na M2 CPU doske.
Technické špecifikácie M2 CPU:
Originálna verzia Tetrisu bola pre tento počítač vytvorená programátorom Alexejom Pažitnovom. Pretože Elektronika 60 nemala žiadny grafický koprocesor, boli bloky tvorené z textu.
Lavonova aféra

Lavonova aféra bol politický škandál spojený s nevydarenou tajnou izraelskou operáciou proti Spojeným štátom a Spojenému kráľovstvu v lete roku 1954, ktorej cieľom bolo vyprovokovať USA k vojne proti Egyptu. 
Operácia s krycím menom Susannah mala zabrániť uzavrieť britsko-egyptskú zmluvu o odchode britských jednotiek z oblasti Suezského prieplavu a odovzdať správu nad prieplavom do egyptských rúk. Malo sa tak stať pomocou sérii bombových útokov na britské a americké ciele v Egypte (kultúrne a informačné centrá, banky, kiná, knižnice), ktoré by narušili dôveru medzi Egyptom a Západom. Vina za tieto akcie mala padnúť na Moslimské bratstvo, egyptských komunistov a na „nešpecifikované živly“ či „miestnych nacionalistov“. V nastávajúcom ovzduší nedôvery by potom britská vláda nestiahla svoje vojenské jednotky od Suezského prieplavu.
Po odhalení akcie vypukol škandál známy ako Lavonova aféra. Izraelský minister zahraničia Pinchas Lavon síce odmietol, že by o tejto operácii vedel, nakoniec však pod tlakom odstúpil. Izrael zastával k operácii Susannah 50 rokov odmietavý postoj, v roku 2005 však prezident Moše Kacav udelil žijúcim účastníkom oficiálne uznanie.
Marek Frimmel

Marek Frimmel (* 10. november 1992, Bojnice) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci ako záložník.
Klubová kariéra.
S futbalom začínal v Snine. Po dovŕšení žiackeho veku prešiel do Prievidze. 
Na svoj prvý zápas medzi mužmi nastúpil 7. augusta 2011 v drese novovzniknutého klubu FC Baník Horná Nitra. Na konci sezóny prestúpil do cogoňligového Trenčína. Premiéru v Corgoň lige mal 25. augusta 2012 proti Slovanu Bratislava. V lete 2013 nastúpil v dvoch zápasoch kvalifikácia Európskej ligy UEFA.
Na jar 2014 odišiel na hosťovanie do treťoligového Nového Mesta nad Váhom, kde pomohol domácim futbalistom vybojovať 2. ligu.
V lete 2014 odišiel na hosťovanie do treťoligovej Nemšovej, v rokoch 2015 - 2018 hral za FK Pohronie.
29. decembra 2019 prestúpil do MFK Skalica.
Margaréta z Anjou (1273 – 1299)

Margaréta z Anjou (* 1273 – † 31. december 1299) bola grófka z Anjou a z Maine, prvá manželka Karola z Valois, uchádzača o európsku kráľovskú korunu.
Bola dcérou neapolského kráľa Karola II. a Márie, dcéry uhorského kráľa Štefana V. 16. augusta 1290 sa v Corbeil vydala za Karola z Valois, mladšieho syna francúzskeho kráľa Filipa III. Ako veno dostala grófstva Maine a Anjou a počas deväťročného manželstva porodila šesť detí:
Elektrický rušeň 361

Elektrický rušeň 361 je dvojsystémový rušeň vyrábaný pre Železničnú spoločnosť Slovensko. Ide o komplexnú rekonštrukciu strojov 163 ZSSK v spoločnosti ŽOS Vrútky. V novembri 2009 sa začalo pracovať na prvom prototype - rekonštrukcií strojov 361.001. Ako základ bol použitý košický stroj 163.053-2, pričom jeho elektrická časť bola v priebehu roku 2009 sčasti použitá pri oprave požiarom poškodenej 362.006 z ktorej vznikol z hľadiska výkonu i riadiacej elektroniky určitý medzistupeň vývoja medzi radami 362/363 a radom 361.
Z pôvodného radu 163 zostala zachovaná len skriňa a upravené podvozky, vrátane trakčných motorov a brzdových jednotiek. Hlavnou výhodou, okrem predĺženia životnosti, je rekonštrukcia jednosystémového HDV pre jednosmernú napájaciu sústavu 3 kV na vozidlo dvojsystémové - 3kV js / 25kV 50 Hz. 
Toto HDV vie vyvinúť rýchlosť 140 km/h, ale vďaka počiatočným poruchám sa pristúpilo k vývoju radu 361.1, ktorého maximálna rýchlosť je 160 km/h. Lokomotívy radu 361.0 medzitým prešli úpravou na 160 km/h.
Z dôvodu plánovaného montovania vlakového zabezpečovača ETCS na ďalšie rušne od 361.110 sa číslovanie zmenilo a ďalší rušeň bol prerobený pod číslom 361.120 a tak čísla 361.111 až 361.119 boli vynechané, pravdepodobne pre lepšie rozlišovanie týchto rušňov. V roku 2022 došlo na stroji čísla 361.129-0 k dosadeniu vlakového zabezpečovača ETCS pri hlavnej oprave v ŽOS Vrútky.
Externý odkaz.
Základné informácie o rušňoch radu 361, na stránkach ŽOS Vrútky
Múzeá na Slovensku

Múzeá na Slovensku spĺňajú kultúrne a náučné poslanie. 
Súčasnosť.
17. mája 2014 sa na Slovensku konal 10. ročník podujatia Noc múzeí a galérií.
Majstrovstvá Európy v americkom futbale 2010

Majstrovstvá Európy v americkom futbale 2010 boli v poradí 12. Majstrovstvá Európy v americkom futbale mužov, ktoré organizuje Európska federácia amerického futbalu (EFAF). Konali sa od 24.31. júla 2010 v troch nemeckých mestách: Frankfurt nad Mohanom, Wetzlar a Wiesbaden (všetky v Hesensku), za účasti 6 tímov. Nemecko bolo organizátorom európskeho šampionátu druhýkrát, predtým hostilo turnaj v roku 1989, v Hamburgu. Svoj druhý titul získalo domáce . Vo finále zdolalo , ktoré získalo svoju prvú medailu.
Turnaj zároveň slúžil ako kvalifikácia na Majstrovstvá sveta 2011, ktoré sa uskutočnili v Rakúsku. Kvalifikovali sa na ne 2 najlepši družstvá.
Ján Pavol

Pápež Ján Pavol môže byť:
Kevin Saunderson

Kevin Maurice Saunderson (* 5. september 1964, Brooklyn, New York, USA), viac známy ako Kevin Saunderson, je americký elektronický hudobník. Vo veku 9 rokov sa presťahoval do Belleville v štáte Michigan (predmestie Detroitu), kde navštevoval školu Belleville High School, na ktorej sa spoznal s Derrickom Mayom a Juanom Atkinsom. Saunderson s Mayom a Atkinsom (často nazývaní ako "Belleville Tree") sú považovaní za zakladateľov žánru techno, predovšetkým však žánru Detroit techno.
Mená.
Saunderson tvoril pod viacerými menami, vrátane týchto:
Markéta Vondroušová

Markéta Vondroušová (* 28. jún 1999, Sokolov) je súčasná česká profesionálna tenistka.
Tenisová kariéra.
Markéta začala hrať tenis, keď mala päť rokov. Vo svojich štrnástich rokoch hrala po prvý raz na juniorskom grandslame. Bolo to na antukovom grandslame v Paríži (Roland Garros). Pri svojej premiére sa v dvojhre dostala do semifinále a vo štvorhre s Američankou Catherinou Cartan Bellisovou až do finále. Pri prvom štarte na legendárnom Wimbledone potvrdila česká talentovaná tenistka svoju kvalitu v mladom veku, keď sa prebojovala až do semifinále.
Asteropaios (mytológia)

Asteropaios ("Asteropaios") je v gréckej mytológii syn Pélegóna, syna riečneho boha Axia a Periboie. 
Asteropaios bol syn Pélegóna a vnuk riečneho boha Axia a Periboie, najstaršej dcéry Akessamena, kráľa Pierie. Po útoku Achájcov na Tróju sa Asteropaios zapojil do trójskej vojny ako spojenec trójskeho kráľa Priama.
Asteropaios je postavou Homérovej Iliady. V dvanástom speve, počas trójskeho útoku na achájske hradby, pod velením trójskeho princa Hektora, Asteropaios velí ich spojencom Paionom bojujúcim po boku lýkijských vojenských oddielov, vedených Glaukom a Sarpedónom. Pevné hradby vybudované z kameňov ich spoločnému náporu nakoniec nevydržali a vojsko spojencov preniklo do achájskeho tábora.
Keď neskôr achájsky hrdina Achilles zatlačil Trójanov až k rieke Skamandros, kde ich potom nemilosrdne vraždil, odvážny Asteropaios sa s ním pustil do boja. Asteropaios, ktorý ovládal vynikajúco hod oboma rukami, hodil po Achillovi súčasne dva oštepy. Prvý oštep zasiahol Achillov štít, zatiaľ čo druhý ho zasiahol do pravého predlaktia odkiaľ mu vytryskla krv. Asteropaios bol jediný bojovník, ktorý dokázal v boji spôsobiť Achilleovi krvavé zranenie. Avšak Achillea aj tak zabiť nedokázal a sám sa stal jeho obeťou, keď bol prebodnutý mečom.
Na pohrebných hrách, ktoré sa konali na počesť hrdinu Patrokla, Achilles daroval Asteropaiovu zbroj z bronzu a lesklého cínu víťazovi súťaže v zápase s oštepom.
Icarus

„Icarus“ je skladba francúzskeho electropopového producenta Madeona. Bola vydaná dňa 24. februára 2012 na digitálne stiahnutie v Spojenom kráľovstve. Dodatočne bolo tiež predaných 500 kópií rozšíreného mixu na vinylových platniach. Singel dosiahol v rebríčku UK Singles Chart 22. miesto. Grafika obalu singla znázorňuje horizont mesta Sydney. Skladba sa tiež objavila v soundtracku videohry "Forza Horizon".
Ján XVII.

Ján XVII. (rodným menom "Giovanni Sicco"; * ?, Rím, Pápežský štát – † 6. november 1003, Rím, Pápežský štát) bol 140. pápež rímskokatolíckej cirkvi. Pápežský úrad zastával od 16. mája 1003 do svojej smrti.
Pápežstvo.
Za pápeža ho zrejme vybral Ján II. Crescencius, ktorý mal v tom čase moc nad pápežstvom. O pontifikáte Jána XVII. sa veľa nevie. Jediným jeho zaznamenaným činom bolo poslanie poľského misionára a jeho brata šíriť kresťanstvo medzi Slovanmi. Nie je známe ako zomrel. Na jeho epitafe sa spomínanú traja jeho príbuzní, vysokí cirkevní hodnostári – biskup, diakon a "secundicerius" (hodnostár lateránskej kancelárie).
Železničná trať Častolovice – Solnice

Železničná trať Častolovice – Solnice (v cestovnom poriadku pre cestujúcich označená číslom 022) je jednokoľajová regionálna trať. Slúži najmä ako napojenie okresného mesta Rychnov nad Kněžnou.
Dejiny.
Dráhu vlastnila spoločnosť Rychnovsko-solnická místní dráha od sprevádzkovania trate 26. októbra 1893 až do svojho zoštátnenia 1. januára 1949. Linka bude elektrifikovaná do konca roku 2020.
Čo vypovedajú staré cestovné poriadky.
V roku 1900 boli podľa vtedajšieho cestovného poriadku v prevádzke tieto stanice: Častolovice, Častolovice z, Rychnov n Kn., Solnice
Železničná trať Čejč – Ždánice

Železničná trať Čejč – Ždánice (trať 256) o dĺžke 25,267 km medzi obcami Čejč a Ždánicami sa začala stavať v roku 1906, od roku 1908 slúžila nákladnej doprave a o rok neskôr aj osobnej. Hlavným dôvodom pre stavbu bola preprava cukrovej repy, osobná doprava bola až druhoradá, zastávky aj stanice preto často vznikali v značnej vzdialenosti od obcí, čo sa stalo trati osudné.
V sedemdesiatych rokoch trať postihli zosuvy pôdy, ale bola opravená. Osobná doprava postupne slabla, až bola roku 1998 zastavená. Nákladná doprava do Ždánice pokračovala do roku 2003, kedy bola ukončená prepravná zmluva tunajšej šrubárni. K 25. októbru 2006 bol koncový úsek Uhřice u Kyjova – Ždánice úradne zrušený.. Z Uhřic prebiehala vozba ropy z neďalekých ložísk, ale po napojení ložísk na ropovod Družba zostáva zvyšok trati bez úžitku.
V júli 2008 rozhodol Drážní úřad na popud SŽDC o fyzickej likvidácii úseku Uhřice – Ždánice, k čomu došlo v júni 2010. Zvyšok trate do stanice Uhřice by mal byť prevedený medzi vlečky.
SŽDC v roku 2010 požiadala o zrušenie trate. 16. decembra 2010 však požiadala o prerušenie konania, pretože MMND a. s. vyjadrila záujem využívať trať na prepravu ropy v cisternových vozidlách. Ministerstvo dopravy 29. decembra 2010 prerušilo konanie na 90 dní. Ku koncu roku 2011 podala obec Terezín u Čejče žiadosť o prevod vlastníctva dráhy. Dňa 13. 6. 2012 prijala vláda ČR uznesenie, ktorým schválila materiál Pravidlá prevodu regionálnych dráh na nových nadobúdateľov, na základe čoho SŽDC, sa ako navrhovateľ správne konanie o zrušení dráhy regionálnej prerušil (23. 7. 2012) a neskôr vzal späť. (15. 9. 2012)
Popis trate.
Na trati sa nachádzali alebo nachádzajú tieto zastávky a stanice:
Železničná trať Tel Aviv – Jeruzalem

Železničná trať Tel Aviv – Jeruzalem, predtým železničná trať Jaffa – Jeruzalem, alebo len železničná trať do Jeruzalema () je najstaršia železničná trať v Izraeli, ktorá predtým začínala v meste Jaffa a viedla do Jeruzalema. Neskôr bol úsek v Jaffe zrušený a trať je teraz vedená zo susedného Tel Avivu.
Dejiny.
Myšlienku na výstavbu železničnej trate vo vtedajšej osmanskej Palestíne navrhol už v roku 1839 židovský filantrop Moses Montefiore. K realizácii ale došlo až koncom 19. storočia a to osmanskými úradmi. V roku 1890 začalo kladenie koľají a v roku 1892 dorazil do Jeruzalema prvý vlak. Išlo o prvé železničné spojenie Stredozemného mora a vnútrozemia Palestíny. Trať začínala v Jaffe a viedla pobrežnou nížinou a potom stúpala do Judských hôr s využitím údolia miestnych tokov Sorek a Nachal Refa'im. Merala 82 kilometrov a spočiatku trvalo prejdenie celej trasy 3 hodiny a 50 minút. Po prvej arabsko-izraelskej vojne v roku 1948 bol východiskový bod trate prenesený do Tel Avivu. V 90. rokoch 20. storočia bola trať zaústená do nového vlakového koridoru pozdĺž takzvanej "Ajalonskej diaľnice" (diaľnice číslo 20) v Tel Avive a napojená na ďalšie železničné trate. Kvôli dlhej trase a obmedzenému rozvoju bola trať postupne počas 2. polovice 20. storočia vytláčaná z trhu rýchlejšie autobusovou prepravou a mala skôr obmedzené a turistické využitie. V rokoch 1998-2005 bola úplne uzavretá z dôvodov celkovej rekonštrukcie, po ktorej skončení bola ale opäť otvorená. V roku 2007 zároveň začala prevádzka na novej železničnej trati Tel Aviv – Modi'in, ktorá má v budúcnosti dospieť až do Jeruzalema a vytvoriť tak druhé vlakové spojenie oboch miest, pričom nová trať, vedená severnou cestou, je budovaná ako vysokorýchlostná. 
Zoznam staníc.
V súčasnosti sú na železničnej trati Tel Aviv – Jeruzalem nasledujúce stanice:
odbočuje železničná trať Tel Aviv – Rišon le-Cijon Moše Dajan
"Poznámka: uvedený zoznam zachytáva len fyzickú postupnosť staníc na trase medzi Tel Avivom a Jeruzalemom bez ohľadu na faktické rolovania jednotlivých spojov"
Caswell Bay

Caswell Bay () je zátoka a populárne rekreačné stredisko na juhovýchod od polostrova Gower, neďaleko mesta Swansea vo Walese, v blízkosti dediny Mumbles.
Prístup na pláž je jednoduchý. Za piesočnatou plážou sa nachádza rekreačný park. Caswell je ideálny pre surfing a tiež pre rekreačný pobyt v blízkych hoteloch. Pláž často dostáva ocenenie „Blue Flag“.
V roku 2006 bol Caswell Bay zaradený denníkom "The Guardian" zaradený medzi 50 najlepších pláží v Spojenom kráľovstve.
Anglesey Coastal Path

Anglesey Coastal Path je 200 kilometrov dlhá cesta na pobreží ostrova Anglesey v severnom Walese. Ide o súčasť cesty Wales Coast Path.
Cesta prechádza pozdĺž pobrežia cez veľkú časť ostrova Anglesey. Sú tu dve výnimky; prvá je súkromné panstvo "Plas Newydd" a druhá okolo ústia rieky Afon Alaw medzi dedinami Llanfachraeth a Llanynghenedl. Cesta začína a končí v obci Holyhead a pozdĺž ostrova prechádza proti smeru hodinových ručičiek.
Haunting / Workout

„Haunting / Workout“ je dvojsingel na A strane britského DJa Andyho C, ktorý bol vydaný dňa 3. novembra 2013 cez drum and bassové vydavateľstvo Ram Records. Singel „workout“ dosiahol 188. miesto v rebríčku UK Singles Chart a 26. miesto v rebríčku UK Dance Chart. Skladby boli vydané z jeho mix albumu "Nightlife 6".
Haïdar el Ali

Haïdar el Ali (* 27. február 1953, Louga, Senegal) je senegalský ekológ a politik, prezident "Africkej federácie zelených strán" ()
Životopis.
Pôvodne bol inštruktorom potápania. Je aj riaditeľom Oceánia v Dakare.
Bojuje aktívne proti nadmernému rybolovu. Na jeho podnet skupina potápačov čistí oceán pri pobreží Senegalu od 3 000 opustených rybárskych sietí a pascí rýb. Dodnes už bolo odstránených viac ako tretina.
Ako ekológ vzdeláva všetky vrstvy obyvateľstva o potrebe života v harmónii s prírodou. Vďaka jeho aktivitám si obyvatelia Senegalu začali uvedomovať dôležitosť rešpektovania životného prostredia a boja proti nerovnováhe spôsobenej človekom, a to najmä v mangrovoch. V roku 2009 prišiel s myšlienkou, že zasadí 30 miliónov rastlín mangrovníka v Casamanke.
V apríli 2012 bol menovaný ministrom životného prostredia a ochrany prírody.
Správy STVR

Správy (od 1. januára 1993 do 1996 Aktuality STV, od 1996 do 31. decembra 2003 Noviny STV, od 1. januára 2004 do 16. decembra 2012 Správy STV, od 17. decembra 2012 do 9. júla 2024 Správy RTVS) je spravodajská relácia Slovenskej televízie a rozhlasu (pôvodne Slovenskej televízie). Hlavné vydanie "Správ STVR" je vysielané naživo denne o 19:00 (do januára 2012 o 19:30) na Jednotke. Okrem hlavného vydania vysiela Jednotka "Správy STVR" aj v pracovných dňoch o 12:00 a 16:00, Krátke Správy STVR cez pracovné dni o 17:50 a "Ranné Správy STVR" od 07:00 do 08:30 (tiež cez pracovné dni). Od 9. júna 2014 sú "Správy STVR" vysielané vo vysokom rozlíšení. "Správy STVR" majú aj mobilnú aplikáciu a stránku na Facebooku.
Grafika.
Grafika relácií sa menila v roku 2012 z oranžovej na červeno-bielo-modrú. Po štyroch rokoch v decembri 2016 sa grafika znovu zmenila. Hlavnou zmenou bola logika spravodajstva, napríklad v najnovšej grafike sa už nenachádza odpočítavanie do 19:00, alebo sa zmenila grafika upútaviek na správy – nie sú tu už video zábery ale nápisy s pozadím. Zmenilo sa aj logo "Správ RTVS", do ktorého bolo pridané aj samotné logo RTVS. V nových štúdiach je taktiež lepšia možnosť vizualizácií vďaka viacerým panelom, ktoré sa dajú do štúdia pridať. Vysielanie je vo formáte a v HD. Sloganom "Správ RTVS" je „Vaše spoľahlivé informácie“.
Úspechy.
V období júl až september 2016, boli "Správy RTVS" považované v prieskume za najobjektívnejšie spravodajstvo. V prieskume agentúry Median ich označilo za najobjektívnejšie 24% opýtaných. "Správy RTVS" boli najobjektívnejším spravodajstvom aj v období medzi januárom a marcom 2017, keď 25,5% opýtaných odpovedalo na otázku „Ktorá televízia má podľa Vás najobjektívnejšie spravodajstvo?“ RTVS. Na druhej pozícii sa umiestnilo spravodajstvo TV Markíza s 25,3% Správy RTVS viedli aj v prieskume agentúry MEDIAN, ktorý sa uskutočnil v období od apríla 2017 do 25. júna 2017 na vzorke 2 125 respondentov. Respondenti odpovedali na otázku „Ktorá televízia má podľa Vás najobjektívnejšie spravodajstvo?“, pričom 25,9% z nich uviedlo verejnoprávnu RTVS. Respondenti mohli určiť len jednu televíziu. V poslednom prieskume (agentúry MEDIAN SK) je spravodajstvo RTVS naďalej najobjektívnejšie. Za najobjektívnejšie ho označilo 24,8% opýtaných. Na druhom mieste sa umiestnila televízia Markíza s 23,4%. MEDIAN SK realizoval prieskum od 18.9. do 17.12.2017. Zúčastnilo sa ho 2187 respondentov vo veku 14 až 79 rokov.
Mobilné aplikácie.
Správy RTVS.
"Správy RTVS" disponujú mobilnou aplikáciou, kde sa na časovej osi zobrazujú príspevky od reportérov RTVS. V aplikácii je taktiež možnosť filtrovania správ na základe značiek - tagov.
iReportér RTVS.
Rozhlas a televízia Slovenska spustila pre divákov 4. septembra 2017 aplikáciu "iReportér", prostredníctvom ktorej sa môžu stať spolutvorcami televízneho obsahu. Táto platforma umožňuje zozbieravanie videí od širokej verejnosti, ktoré sa môžu objaviť priamo v televízii. Videá je možné posielať po registrácii cez mobilnú aplikáciu pre iOS a Android a tiež cez web http://ireporter.rtvs.sk/ .
Sarpédón (syn Európy)

Sarpédón ("Sarpédón") je v gréckej mytológii syn najvyššieho boha Dia a Európy, dcéry sidónskeho kráľa Agénora. Bol kráľ Lýkie.
Antický autor Apollodoros z Atén uvádza, že podľa jednej verzie bol Sarpedón, syn Dia a Európy, bratom krétskeho kráľa Minoa a Rhadamanthya. Keď ho jeho brat Minós vyhnal z Kréty, usadil sa v Lýkii, kde sa stal kráľom. Zeus ho za to, že bol vyhnancom z Kréty odškodnil darom trojnásobného ľudského života. 
Podľa Diodora Sicílskeho Sarpédón prišiel do Ázie s armádou a Lýkiu si podmanil. Na kráľovskom tróne sa jeho následníkom stal syn Euandros, ktorý sa oženil Déidameiou, dcérou Bellerofonta. Z ich manželstva sa potom narodil Sarpédón, ktorý bol účastníkom trójskej vojny, ​​aj keď niektorí autori uvádzajú, že bol synom Dia. 
V gréckych mýtoch sú mená týchto dvoch postáv niekedy omylom stotožňované. Trójskeho hrdinu Sarpédona opisuje Hyginus ako syna Dia a Európy.
Grécky historik Hérodotos o Sarpédonovi zaznamenal: "Lýkovia pochádzajú pôvodne z Kréty; za starých čias totiž obývali celú Krétu samí barbari. Keď potom synovia Európy, Sarpédón a Minos, o vládu na Kréte sa svárili a Minos mal v tejto roztržke na vrch, vypudil Sarpédóna i s jeho prívržencami; títo vyhnanci sa potom presťahovali do krajiny Milyov v Ázii. Tu krajinu totiž, už teraz Lýkovia obývajú, ale patrila za starodávna Milyom, ktorí sa vtedy menovali Solymovia. Pokiaľ im vládol Sarpédon, nazývali sa Lýkovia menom Termilovia, menom, ktoré si priniesli so sebou a ktorým ich dodnes volajú ich susedia. Keď potom ku Termilom prišiel k Sarpédonovi z Athén Lykos, syn Pandionov, ktorý bol taktiež vyhnaný svojim bratom Aigeom, vtedy sa postupom času premenovali podľa mena Lyka na Lýkiov".
Gruff Rhys

Gruff Rhys (rodným menom Gruffydd Maredudd Bowen Rhys; * 18. júl 1970, Haverfordwest, Wales) je waleský spevák a gitarista.
V rokoch 1988 až 1992 pôsobil v skupine Ffa Coffi Pawb, v ktorej hral aj bubeník Dafydd Ieuan. Spoločne s ním v roku 1993 založil skupinu Super Furry Animals, s ktorou do roku 2009 natočil deväť štúdiových albumov.
Od roku 2006 je spolu s producentom Boom Bip členom dua Neon Neon, s ktorým v rokoch 2008 a 2013 vydal dva štúdiové albumy.
V roku 2005 tiež vydal svoj prvý sólový album "Yr Atal Genhedlaeth", nasledovalo ho "Candylion" v roku 2007, "Hotel Shampoo" v roku 2011 a "American Interior" (2014).
Penrhyn Quarry

Penrhyn Quarry je bridlicový lom, ktorý sa nachádza v blízkosti obce Bethesda v severnom Walese.
Koncom devätnásteho storočia išlo o najväčší bridlicový lom na svete. Hlavná jama je takmer 1,6 km dlhá a 370 m hlboká; v dobe najväčšej slávy tu pracovalo viac ako 3 000 zamestnancov. Neskôr boli otvorené väčšie bane v Číne, Španielsku a Spojených štátoch amerických. Penrhyn je dodnes najväčším britským bridlicovým lomom, ale pracuje tu už len okolo dvoch stoviek zamestnancov.
Dejiny.
Dejiny lomu Penrhyn siahajú do sedemdesiatych rokov osemnásteho storočia, kedy ho založil Richard Pennant, neskoršie barón Penrhynský. Je však pravdepodobné, že sa tu bridlica začala ťažiť už oveľa skôr, ale iba v malom množstve. Spočiatku išlo len o lom pre neďaleké okolie, lebo tu nebola vyvinutá dopravná infraštruktúra; to sa zmenilo až zavedením železnice. Keď bola v roku 1798 vystavaná železnica, začala sa bridlica dovážať do prístavu Port Penrhyn neďaleko Bangoru. V devätnástom storočí sa lom Penrhyn spolu s lomom Dinorwic stal dominantným v celom waleskom bridlicovom priemysle.
Lom Penrhyn bol významným miestom v dejinách britského robotníckeho hnutia, kedy miestni zamestnanci požadovali lepší plat a bezpečnejšie pracovné podmienky. Vôbec prvý tunajší štrajk trval celých jedenásť mesiacov, prebehol v roku 1896. Druhý nastal dňa 22. novembra 1900 a trval tri roky. Išlo o vôbec najdlhší spor v histórii britského priemyslu.
V rokoch 1964 až 2007 lom vlastnila spoločnosť Alfred McAlpine.
Ján XV.

Ján XV. (rodným menom "Ján"; * ?, Rím, Pápežský štát - † 1. apríl 996, Rím, Pápežský štát) bol 137. pápež rímskokatolíckej cirkvi. Pápežský úrad zastával od 15. augusta 985 do svojej smrti.
Životopis.
Jána XV. zvolili ako dohodnutého kandidáta šľachty a Jána Crescencia. Ján kanonizoval biskupa z Augsburgu Ulricha, čo bola prvá kanonizácia v histórii pápežom. Ján zasiahol aj proti galikanizmu (pocitu nezávislosti francúzskych biskupov od pápežského stolca), keď zosadil rheimského arcibiskupa Gerberta. Po smrti Jána Crescencia v roku 988 sa vlády v pápežskom štáte chopil jeho brat, ktorý vládol ako tyran. V marci 995 vyhnali Jána za jeho chamtivosť. Vo vyhnanstve požiadal pätnásťročného nemeckého kráľa Ota III., ktorý sa chystal vtrhnúť do Ríma. Keď sa to Crescencius dozvedel, vyzval Jána, aby sa vrátil do Ríma, kde ho opäť inštalovali na pápežský stolec. Oto aj s vojskom vyrazil, ale kým došiel do Ríma, Ján zomrel na prudkú horúčku.
Euandros

Euandros ("Euandros", ) môže byť:
Pozri aj.
Evander
Evander

Evander môže byť:
Marutea Nord

Marutea Nord (alebo skrátene Marutea, pôvodný názov Taunga tauranga-e-havana) je atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu vo Francúzskej Polynézii.
Nachádza sa v strede súostrovia a jeho najbližším susedom je komunitný atol Makemo, vzdialený na juhovýchod. Z ďalších je to atol Nihiru ( na severovýchod) alebo Haraiki ( na juhozápad). Centrálny ostrov Francúzskej Polynézie Tahiti je vzdialený smerom na západo-juhozápad.
Geografia atolu.
Atol má približne trojuholníkový tvar, v najdlhšom rozmere meria a na šírku medzi . Voda sa z okolitého oceánu do a z lagúny dostáva ponad útes zo všetkých strán. Atol je až na niekoľko malých a nízkych ostrovčekov s vegetáciou úplne ponorený a z tohto dôvodu je bariérový útes viditeľný len v poslednej chvíli z bezprostrednej vzdialenosti. Predstavuje tak pomerne veľké nebezpečenstvo pre lode, plaviace sa v tej oblasti, na čo upozorňujú viaceré navigačné príručky pre jachtárov.
Jediný splavný vstup do lagúny je umelo vytvorený pri jednom z ostrovčekov na severovýchodnom cípe atolu. Pomerne úzky a plytký prieliv je bez oficiálneho navigačného označenia, splavný len pre lode a jachty s menším ponorom. Lagúna má celkovú rozlohu , pričom na mnohých miestach sa dvíha v podobe stovák koralových hláv, siahajúcich z dna až k hladine.
Z geologického hľadiska je to koralový atol, umiestnený na vrchole podmorskej sopky. Sopka z oceánskeho dna meria na výšku , jej vrchol je ponorený pod hladinou mora a vek sa odhaduje na 47,8 až 50,1 mil. rokov.
Dejiny.
Pôvodný domorodý názov „Taung-Tauranga-e-havana“ znamená v preklade "priateľský vták, ktorý odpočíva a zdobí náš stožiar". K atolu sa viaže legenda, z ktorej sú dnes dostupné už len fragmenty.
Podľa informácií zo serveru tahitiheritage bol prvým objaviteľom Pedro Fernandes de Queirós v roku 1606 bez bližších upresnení.
Prvú návštevu atolu vykonal anglický moreplavec a objaviteľ James Cook 12. augusta 1773, ktorý sa plavil na lodi "Adventure". Atol v jeho mapách nesie názov „Furneaux“, ako pocta kapitánovi a navigátorovi Tobiasovi Furneauxovi.
Atol bol kedysi trvale obývaný, na ostrovčeku pri umelo vybudovanom prieplave do lagúny sa dodnes nachádza niekoľko budov a malé prístavné mólo.
Súčasnosť.
Atol je dnes prakticky neobývaný, ale často navštevovaný obyvateľmi atolu Makemo, jachtármi a rybármi kvôli rybolovu a potápaniu. Prístup na ostrov je voľný, ale v dôsledku zložitosti miestnych prúdov a navigácie sa vstup do vôd atolu a na súš odporúča len za prítomnosti skúsených domorodých obyvateľov, ktorí poznajú miestne pomery a podmienky.
Administratívne a geografické členenie.
Geograficky patrí atol Marutea k najväčšiemu zoskupeniu ostrovov v Tuamotu, Ostrovom Raeffsky. Tie zahŕňajú ešte aj atoly Anaa, Faaite, Tahanea, Motutunga, Takume, Raroia, Nihiru, Makemo, Katiu, Tuanake, Hiti, Tepoto Sud, Taenga, Haraiki, Aratika, Kauehi, Taiaro a Raraka.
Administratívne patrí atol do komunity Makemo, do ktorej patria okrem rovnomenného atolu ešte atoly Haraiki, Taenga, Katiu, Tuanake, Hiti, Tepoto Sud, Takume, Raroia a Nihiru.
Euandros (syn Sarpédona)

Euandros ("Euandros") je v gréckej mytológii syn a nástupca lýkijského kráľa Sarpédona. 
V gréckych mýtoch bol jeho otec Sarpédon, syn boha Dia a Európy často stotožňovaný s iným Sarpédonom z Lýkie, ktorý žil tri generácie po ňom. Antický autor Diodoros preto zostavil v prvom storočí pred Kr. genealógiu, podľa ktorej mal Európin syn Sarpédon syna Euandra, ktorý sa oženil Déidameiou, dcérou Bellerofonta. Z ich manželstva sa potom narodil Sarpédón, účastník trójskej vojny.
Majstrovstvá sveta IIHF v inline hokeji 2014

Majstrovstvá sveta IIHF v inline hokeji 2014 boli v poradí 18. Majstrovstvá sveta IIHF v inline hokeji mužov, ktoré organizuje Medzinárodná hokejová federácia (IIHF). Konali sa od 1.7. júna 2014 v Pardubiciach, v Česku, za účasti 16 tímov rozdelených do 2 výkonnostných divízií. Česko hostilo svetový šampionát tretíkrát, predtým organizovalo turnaje v rokoch 2000 (v Hradci Královom a Choceni) a 2011 (v Pardubiciach). Jediným nováčikom turnaja bolo družstvo , ktoré si vybojovalo postup na šampionát v európskej kvalifikácii. Víťazom sa štvrtýkrát v histórii stali , ktoré získalo titul po 11 rokoch. Víťazom I. divízii sa stalo , ktoré o rok nahradí vypadávajúce .
Česku bola udelená organizácia MS v júni 2012, kedy sa rozhodlo aj o dejisku MS 2013.
Andrej Čipkár

Andrej Čipkár (, * 29. august 1932, Hložany – † 5. október 2009, Nový Sad) bol jedným z uznávaných básnikov a spisovateľov z radov vojvodinských Slovákov.
Životopis.
Andrej Čipkár sa narodil v obci Hložany, v roľníckej rodine. Základnú školu vychodil v rodisku, kedy sa po ukončení zapisuje na Slovenské gymnázium do Báčskeho Petrovca, ktoré končí v roku 1951. Počas školenia na gymnáziu zapája sa do samovzdelávacieho krúžku Sládkovič, kde uverejňuje svoje prvé básne a neskôr sa tu stáva aj predsedom. Ako stredoškolák svoje básne uverejňoval v v Hlase ľudu, Rozhľadoch, Novom živote a Ľudovom kalendári.
Hneď po ukončení gymnázia sa zapisuje na Filozofickú fakultu v Belehrade, kde na odbore Juhoslovanská literatúra a srbochorvátsky jazyk, končí štúdium v roku 1956. Počas štúdia prestal literárne tvoriť, ale to neznamenalo, že navždy.
V septembri roku 1956 sa zamestnal na základnej škole v Kysáči a od roku 1959 pôsobil v Kovačici (najprv na ZŠ a potom na Ekonomickej škole). V tom čase u Andreja Čipkára začína záujem o tvorbu učebníc (ktoré neskôr vypracoval spolu s manželkou Máriou Kardelisovou) a zostavil aj veľký počet vydaní domáceho čítania. Jeho bibliografia počíta vyše tristo jednotiek knižných vydaní. Od roku 1963 žil v Novom Sade, kde dva roky pôsobil ako osvetový poradca v Ústave pre zveľaďovanie všeobecného a odborného vzdelávania a potom bol prijatý do Ústavu pre vydávanie učebníc, kde pracoval najprv ako odborný spolupracovník, potom ako zodpovedný redaktor pre srbochorvátsky jazyk, hlavný a zodpovedný redaktor a nakoniec ako riaditeľ. V dôsledku transformácií Ústavu pre vydávanie učebníc dva roky pôsobil ako hlavný a zodpovedný redaktor Vydavateľstva "Znanje" a do výslužby odišiel roku 1994 ako pracovník "JP Zavoda za udžbenike i nastavna sredstva Beograd, Odeljenje u Novom Sadu".
Spisovateľ Andrej Čipkár zomrel 5. októbra 2009 v Novom Sade, po krátkej a ťažkej chorobe. 
Tvorba.
Andrej Čipkár sa venoval krátkej poviedke, ale napísal aj zaujímavý román z nášho dedinského prostredia, ale videný nezvyčajnými autorskými subjektívnymi očami - ponáranie do sna a postáv, ako mimetistické písanie súčasných autorov v 90 rokoch minulého storočia.
Haraiki

Haraiki (iný názov Croker) je malý atol v centrálnej časti súostrovia Tuamotu vo Francúzskej Polynézii.
Nachádza sa v strede súostrovia a jeho najbližším susedom je atol Marutea, vzdialený na severovýchod. Z ďalších je to atol Reitoru ( na juhovýchod) alebo Hikueru ( na východ). Centrálny ostrov Francúzskej Polynézie Tahiti je vzdialený smerom na západo-juhozápad.
Geografia atolu.
Atol má približne trojuholníkový tvar, v najdlhšom rozmere meria iba a na šírku . Voda sa z okolitého oceánu do a z lagúny dostáva cez jediný, pomerne široký () prieplav, ústiaci smerom na juh.
Plytká lagúna má celkovú rozlohu . Z geologického hľadiska je to koralový atol, umiestnený na vrchole podmorskej sopky, ponorenej pod hladinu mora. Sopka z oceánskeho dna meria na výšku a vek sa odhaduje na 49,9 až 50,6 mil. rokov.
Dejiny.
Prvú návštevu atolu vykonal francúzsky moreplavec a objaviteľ Louis Antoine de Bougainville v roku 1768.
30. októbra 1772 to bol španielsky moreplavec Domingo de Boenechea, ktorý atol pomenoval ako „San Quintín“ a neskôr sa na neho vrátil aj 2. novembra 1774. Atol 6. marca 1826 navštívil aj britský kapitán Frederick William Beechey, ktorý mu dal názov Crocker, a napokon 30. marca 1837 aj cestovateľ Edward Belcher.
Súčasnosť.
Atol je dnes oficiálne uvádzaný ako neobývaný, ale satelitné snímky Google Earth aj iné zdroje ukazujú, že v severnej časti atolu je zachovalé zoskupenie budov a pristávacie móla na vonkajšej aj vnútornej časti atolu. Je preto zrejmé, že na atole žije niekoľko ľudí/rodín, ktorí sa venujú najmä ťažbe kopry. Zo snímkov je tiež zrejmé, že prakticky celá súš atolu je pokrytá udržiavanými kokosovníkovými plantážami v dobrej kondícii, čo naznačuje, že sa o ne niekto pravidelne stará.
Prístup na ostrov je voľný, ale v dôsledku zložitosti miestnych prúdov a navigácie sa vstup do vôd atolu a na súš odporúča len za prítomnosti skúsených domorodých obyvateľov, ktorí poznajú miestne pomery a podmienky.
Administratívne a geografické členenie.
Geograficky patrí atol Haraiki k najväčšiemu zoskupeniu ostrovov v Tuamotu, Ostrovom Raeffsky. Tie zahŕňajú ešte aj atoly Anaa, Faaite, Tahanea, Motutunga, Takume, Raroia, Nihiru, Makemo, Katiu, Tuanake, Hiti, Tepoto Sud, Taenga, Marutea Nord, Aratika, Kauehi, Taiaro a Raraka.
Administratívne patrí atol do komunity Makemo, do ktorej patria okrem rovnomenného atolu ešte atoly Marutea Nord, Taenga, Katiu, Tuanake, Hiti, Tepoto Sud, Takume, Raroia a Nihiru.
Periboia (Korint)

Periboia ("Periboia") je v gréckej mytológii nevlastná matka tébskeho kráľa Oidipa. 
Antický autor Apollodoros z Atén uvádza, že nevlastnou matkou tébskeho kráľa Oidipa bola Periboia, manželka korintského kráľa Polyba. Avšak podľa iných autorov jeho nevlastnou matkou bola Polybova manželka Meropé.
Zuzka Šulajová

Zuzka Šulajová (* 12. november 1985, Bratislava) je slovenská spisovateľka.
Život.
Narodila sa v Bratislave 1985, vyštudovala 4-ročné Gymnázium v Bratislave. Neskôr vyštudovala andragogiku a pedagogiku na FiF UK, taktiež v Bratislave. 
Začala písať len sama pre seba v štrnástich rokoch, vďaka jej najlepšej kamarátke, s ktorou sa dohodli, že si dajú na jedny Vianoce nimi vymyslené krátke príbehy z prostredia ich školy. Odvtedy tvorila knižky dobrodružného žánru a nepomyslela na to, že by ich niekedy vydala. Džínsový denník 1 napísala v sedemnástich, ako odozvu na to, že rada čítala denníky. Vtedy existovali len zahraničné knižky denníkového typu a trochu jej vadilo americké prostredie, ich školský systém a príliš častá iracionalita. Postavy mali afektované vystupovanie, častokrát konali nereálne, tak chcela vyskúšať, či by dokázala niečo podobné napísať v slovenskom štýle tak, aby ju to viacej bavilo čítať. Po dopísaní bol Džínsový denník štyri roky zavretý v zásuvke (písala ručne). Potom si ho prečítala a prvýkrát sa jej páčila nejaká jej "kniha". Poupravila to, prepísala do počítača a bez nejakého očakávania poslala do Slovenského spisovateľa. Zaujímal ju ich názor na jej písanie, nepočítala s tým, že jej vydajú knižku. Nikomu o tom nepovedala, dokonca ani rodičom. No už o dva týždne bolo všetko inak. Stalo sa jej niečo, o čom ani nesnívala. Džínsový denník bol na svete.