David Woodard

David James Woodard (; * 6. apríl 1964, Santa Barbara, Kalifornia, USA) je americký spisovateľ, hudobný skladateľ a dirigent. V deväťdesiatych rokoch vytvoril termín prequiem, zlúčenina preemptive a requiem, aby opísal svoju budhistickú prax zloženia oddaného hudobného diela, ktorá má byť vydaná počas alebo chvíľu pred smrťou jej predmetu.
Pamätné udalosti v Los Angeles, v ktorých Woodard pôsobil ako dirigent alebo hudobný režisér, zahŕňajú občianske slávnosti z roku 2001, ktoré sa konali v dnes už zaniknutej lanovke Angels Flight, pripomínajúc si úmrtie Leona Praporta a jeho zranenú vdovu Lolu. Timothy McVeigh pozval Woodarda, aby v predvečer jeho popravy v Terre Haute v Indiane vykonal omšu prequiem; hoci Woodard uznal „hrozný skutok“ spoločnosti McVeigh, súhlasil s úmyslom „poskytnúť útechu“. Predniesol rekviem na ochranu divej zveri, vrátane kalifornského hnedého pelikána na pláži na bermovom hrebeni, kde toto zviera zahynulo. Na prípravu hudobných partitúr používa pestrofarebné atramenty.
Je známy svojimi replikami Dreamachine, mierne psychoaktívnej lampy, ktorá bola vystavená v múzeách umenia po celom svete. V Nemecku a Nepále je známy príspevkami do literárneho časopisu "Der Freund", vrátane spisov o medzidruhovej karmy, vedomí rastlín a Paraguajskej osade Nueva Germania.
Vzdelanie.
Študoval na New School for Social Research a University of California v Santa Barbare.
Nueva Germania.
V roku 2003 bol zvolený za radcu v Juniper Hills (Los Angeles County) v Kalifornii. V tejto funkcii navrhol mestský sesterský vzťah s Nueva Germania v Paraguay. Aby posunul svoj plan ďalej, odcestoval do bývalej vegetariánskej / feministickej utópie a stretol sa s vedením mesta. Po počiatočnej návšteve sa rozhodol nepokračovať vo svojom pláne, ale v tejto komunite našiel predmet štúdia pre neskoršie spisy. To, čo ho obzvlášť zaujíma, sú proto-transhumanistické myšlienky speváka Richard Wagnera a Elisabeth Förster-Nietzsche, ktorí spolu s jej manželom Bernhardom Försterom založili a žili v tejto kolónii v rokoch 1886 až 1889.
V rokoch 2004 až 2006 viedol početné expedície do Nuevy Germania a získal aj podporu od amerického viceprezidenta Dicka Cheneyho. V roku 2011 dal Woodard švajčiarskemu spisovateľovi Christianovi Krachtovi povolenie zverejniť jeho rozsiahlu osobnú korešpondenciu, ktorá sa týka najmä Nuevy Germania, v dvoch zväzkoch pod hlavičkou Wehrhahn Verlaga z univerzity v Hannoveru. Na výmenu listov "Frankfurter Allgemeine Zeitung" hovorí: „[Woodard a Kracht] zničia hranice medzi životom a umením.“ "Der Spiegel" predpokladá, že prvá časť, "Five Years", vol. 1, je „duchovná prípravná práca“ pre nadchádzajúci Krachtov román "Imperium".
Podľa Andrewa McCanna „Kracht sprevádzal Woodarda na výlete do toho čo zostalo z miesta, kde potomkovia pôvodných osadníkov žijú za drasticky obmedzených okolností.“ Ako vyplýva z korešpondencie, Kracht podporoval Woodardovu túžbu rozvinúť kultúrny profil komunity a vybudovať miniatúrnu operu Bayreuth na mieste, kde kedysi stávala rodinná rezidencia Elisabeth Förster-Nietzsche. V uplynulých rokoch sa Nueva Germania zmiernila vo viac žoviálnejšiu destináciu s ubytovaním pre cestujúcich a provizórnym historickým múzeom.
Dreamachine.
Od roku 1989 do roku 2007 vyrábal Woodard repliky Dreamachine, stroboskopického výtvoru, ktorý navrhli Brion Gysin a Ian Sommerville, ktorý zahŕňa štrbinový valec vyrobený z medi alebo papiera, ktorý sa otáča okolo elektrickej lampy—pri pozorovaní so zavretými očami môže stroj spúšťať mentálne aberácie porovnateľné s drogovou intoxikáciou alebo snívaním. Potom, čo daroval Dreamachine do 1996 LACMA vizuálnej retrospektívy "Ports of Entry" patriacej Williamovi S. Burroughsovi, sa spriatelil s autorom a na jeho 83. a posledné narodeniny predstavil „Bohémsky model“ (papierový) Dreamachine. Spoločnosť Sotheby's vydražila tento stroj súkromnému zberateľovi v roku 2002 a posledný z nich zostáva na rozšírenej expozícii z Burrowsovho sídla v Spencerovom múzeu umenia v Lawrence, Kansas.