Andrej Rojko

Andrej Rojko - Rojkó de Bernicze (* 30. november 1824, Liptovská Sielnica – † 10. december 1907, Lom nad Rimavicou) bol rímskokatolícky kňaz, osvetový pracovník, antisemitský agitátor a publicista.
Životopis.
Pochádzal zo šľachtického rodu Rojko s predikátom z Brníc (Rojkó de Bernicze). Študoval na piaristickom gymnáziu v Ružomberku, na lýceu v Levoči, filozofiu a teológiu v Rožňave. V roku 1848 bol vysvätený za kňaza. Vykonával pastoračnú činnosť na viacerých miestach Slovenska od roku 1891 žil na odpočinku v Lome nad Rimavicou. Bol vzdelaný, kultúrne a politicky rozhľadený, polyglot. Mecén celonárodných podujatí i kultúrneho života. Predplácal českú a slovenskú tlač, v roku 1850 prispel na pomník J. Hollého, v roku 1862 podporil slovenské divadlo v Liptovskom Mikuláši, 1863 na obnovu tisovského chrámu, 1868 zakladateľ gymnázia v Kláštore pod Znievom, člen jeho výboru, 1871 jednateľ Spolku svätého Vojtecha. Za problematické politické postoje, panslavizmus a antisemitizmus bol často prekladaný, v rokoch 18831884 a 18881889 väznený, za články až do roku 1904 perzekvovaný. Pod vplyvom J. Plošica zakladal spolky striedmosti, nedeľné školy, náboženské družiny zamerané na vzdelávanie a šírenie podnikavosti v ktorých videl možnosti na odstránenie ekonomickej závislovisti Slovákou na židoch. Horlil za spoluprácu Slovanov v monarchii na základe spoločného nepriateľa: Židov, ktorých obviňoval z protikresťanskej konšpirácie s liberálmi a slobodomurármi. V roku 1906 vážne ochorel. Na následky choroby zomrel 10. decembra 1907 v Lome nad Rimavicou.
Politické názory.
Rojko je extrémnym prípadom katolíckeho antisemitu, ktorý stotožňuje Židov s diabolským plánom ovládnuť svet s pomocou zblúdilých agentov - slobodomurárov, liberálov a socialistov - usilujúcich o rozvrátenie náboženstva a tradičnej kresťanskej spoločnosti.
Rojka, podobne ako ďalších anti-judaistických katolíckych kňazov, zradikalizovala kauza vraždy v Tiszaeszláru. Malo ísť o rituálnu vraždu kresťanského dievčaťa Ester Solymosiovej, ktorú podľa antisemitov zavraždili Židia pri praktizovaní svojej viery. Kauza v mnohom pripomína hilsneriádu.
Rojko ešte pred započatím novinárskej kariéry vo svojich kázňach hrozil židovsko-masonským a liberálnym sprisahaním. Rojko svoj prvý explicitne protižidovský text uverejnil v roku 1880 na stránkach Katolíckych novín. Ide o článok Budúcnosť, v ktorom Rojko obviňuje Židov z materializmu a klaňania sa mamone a zlatému teľaťu. Niekoľko mesiacov po uverejnení Budúcnosti sa v Katolíckych novinách objavil ďalší Rojkov článok s názvom Nihilisti. V ňom opakuje svoje tvrdenie, že Židia sú v úzkom kontakte s inými zločincami, ako sú slobodomurári, socialisti a komunisti. Obviňuje ich, že usilujú o svetovládu prostredníctvom Alliance israèlite universale.
Rojko začal agitovať za Slovenskú ľudovú stranu (tiež Katolícka ľudová strana) vo voľbách v roku 1896. Už vo svojom prvom článku pre stranický týždenník Kresťan: Opovrženia hodní ničomníci sa zaoberá údajným sprisahaním liberálov a Židov. Ďalej útočí na slobodomurárov. Rojko obviňuje slobodomurárov zo satanizmu, pričom sa odvoláva na odhalenia Lea Taxila a Jorisa-Karla Huysama, ktoré boli už vo svojej dobe považované za podvrh. Rojko považoval slobodomurárov za židovských otrokov. V roku 1897 uverejnil sériu článkov pod názvom Judaizmus a slobodomurárstvo, v ktorých sa objavujú nové, rasistické témy. Židov označuje za parazitov na árijskej rase, bacily týfusu ničiace zdravé telo národa. Bohatí Židia boli podľa Rojaka náchylní k degenerácii.
Perzekúcia.
V roku 1869 bol Rojko predvolán pred súd pre poburovanie proti úradom. Prvostupňový súd ho uznal vinným, Rojko sa však úspešne odvolal. O sedemnásť rokov neskôr, musel nastúpiť do štátneho väzenia vo Vacove, keď bola jeho žiadosť o milosť zamietnutá a Rojko , a to aj napriek príhovoru kardinála Haylanda a vacovského biskupa Konstantina Schusztera. V roku 1871 na príkaz ministerstva dvaja lekári dva týždne sledovali jeho duševné zdravie. V roku 1888 bol opäť dehonestovaný, keď bol obvinený z poburovania proti vierovyznaniu a odsúdený na jeden rok odňatie slobody vo väzení vo Vacove. V roku 1896 naňho podal bratislavský župan trestné oznámenie za jeho prvý článok v časopise Kresťan. Ministerstvo vnútra následne vyzvalo ministerstvo spravodlivosti, aby podalo sťažnosť na prokuratúru. Kráľovská prokuratúra však Rojka neuznala za vinného, keďže v jeho článkoch nezistila žiadne podnecovanie proti triede, viere alebo národnosti. V roku 1897 Rojka predstúpil pred tlačový proces a porota ho sice uznala za vinného, ale v pomere 11 hlasov za a 1 proti ho oslobodila. Na základe článku v seriáli Židovstvo a slobodomurárstvo z jesene 1897 bol Rojko maďarským prokurátorom obvinený z poburovania proti viere. 7 z 12 porotcov uznalo Rojka za vinného, ale pre prevládajúce nezhody o tom, či Rojko búril proti Židom na základe viery alebo na základe maďarskej národnosti, bol prepustený. Keď v roku 1902 pricestoval do Budapešti na súdny proces, jeho odporcovia podpálili jeho dom. Jeho knižnica, rukopisy a všetok osobný majetok boli spálené.