burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Elektrický rušeň 122

Elektrický rušeň 122 (predtým E 469.2) je rušeň pre jednosmernú napájaciu sústavu 3 kV určený pre nákladnú dopravu. Vyrábala ho plzenská firma Škoda (továrenské označenie Škoda 57E), vtedy nazývaná Závody V. I. Lenina, v roku 1967. Patrí k československých elektrickým rušňom tzv. I. generácie. Postupujúca elektrifikácia železníc v Československu si v 60. rokoch vynucovala dodávky ďalších typov rušňov vývojovo vychádzajúcich z prvej povojnovej série jednosmerných strojov neskoršej rady 140.
Konštrukcia.
U rady 122 je použitá oceľová skriňa s dvoma koncovými stanovištami rušňovodiča, do ktorých je vstup z vonku, na rozdiel od starších radov z oboch strán. Sú použité nové čelá s odlišnými svetlami i svetlometom a na boku ozdobný plát, ktorý bol v pôvodnom nátere zdôraznený bielou farbou. Medzi stanovišťami sa nachádza strojovňa so štyrmi bočnými oknami na každej strane. Pohon zabezpečujú štyri trakčné motory, pre každú nápravu jeden.
Prevádzka.
Všetkých 55 kusov bolo dodaných do rušňového depa Ústí nad Labem, v ktorom zostali bez akýchkoľvek presunov dodnes (dnes ako SOKV v rámci spoločnosti ČD Cargo). V 60. rokoch síce slúžili aj v osobnej doprave, vozili osobné vlaky z Děčína do Lysej nad Labem alebo aj na trati z Ústí do Mostu. Zaujímavé bolo tiež ich nasadenie na rekreačných rýchlikoch, ktoré jazdili z NDR k letoviskám pri Čiernom mori. S týmito vlakmi jazdili z Děčína do Kutnej Hory. Väčšina ich nasadenia ale prebiehala a prebieha v nákladnej doprave. Ťažiskovým výkonom bývalo vozenie uhoľných vlakov z Třebušic. S týmito vlaky zachádzajú k elektrárňam Opatovice nad Labem, Chvaletice (železničná stanica Řečany nad Labem) a Mělník (železničná stanica Hněvice). V 90. rokoch počet uhoľných vlakov poklesol v súvislostí s plynofikáciu domácností a teplární. O to viac sa však objavujú na iných vlakoch, vrátane kontajnerových nákladných expresov a ucelených vlakov s automobilmi. Okrem okolia Prahy a východných Čiech zachádzajú až na Moravu a do Sliezska.
Napriek svojmu veku sú stále nosným radom u ČD Carga a nákladnú dopravu si bez nich stále nie je možné predstaviť.
Marusyne

Marusyne () je dedina ("село") na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 5 obyvateľov.
Adwa (mesto)

Adwa je mesto v severnej Etiópii.
Dejiny.
V marci 1896 sa tu konala rozhodujúca bitka taliansko-etiópskej vojny, tzv. bitka o Adwu, kde Menelik II. rozprášil talianske vojsko vedené generálom Baratierim. Po tejto porážke nová talianska vláda podpísala mierovú dohodu a uznala nezávislosť Etiópie.
Zoznam častí seriálu Profesionáli (6. séria)

Nasledujúci článok obsahuje zoznam častí 6. série seriálu Profesionáli.
Zoznam častí seriálu Profesionáli (7. séria)

Nasledujúci článok obsahuje zoznam častí 7. série seriálu Profesionáli.
Eumélos (syn Meropa)

Eumélos ("Eumélos", ) je v gréckej mytológii syn Meropa z ostrova Kós.
Eumélos pochádzal z ostrova Kós a bol otcom syna Agróna a dcér Byssy a Meropidy. Eumélos i jeho deti odmietli bohom prinášať obete a navyše sa dopustili aj previnenia urážky všemocných bohov, za čo ich Aténa, Artemis a Hermes potrestali premenou na vtáky.
Zoznam častí seriálu Profesionáli (8. séria)

Nasledujúci článok obsahuje zoznam častí 8. série seriálu Profesionáli.
Vlk z Wall Street (film z roku 2013)

Vlk z Wall Street (v angl. origináli "The Wolf of Wall Street") je čierna komédia z roku 2013, ktorú režíroval Martin Scorsese a bol založený na rovnomenných memoároch Jordana Belforta. Vo filme si zahral Leonardo DiCaprio ako Belfort, newyorský burzový maklér, ktorý vedie firmu, ktorej hlavným cieľom sú podvody s cennými papiermi a korupcia na Wall Street v 90. rokoch.
Dej.
"Vlk z Wall Street" je film, ktorý sa odohráva vo svete finančných trhov v 90. rokoch. Hlavným protagonistom je Jordan Belfort, ktorý začína ako mladý a ambiciózny broker na Wall Street. Postupne sa dostáva do sveta korupcie, peňazí a luxusu, ktorý je spojený so životom bohatých a mocných.
Jordan rýchlo objaví, že je schopný zarobiť obrovské peniaze prostredníctvom agresívnych obchodných praktík a manipulácie so zákonom. Spolu so svojím kolegom Donniem Azoffom zakladajú svoju vlastnú investičnú firmu Stratton Oakmont, kde sa venujú podvodným obchodom a žijú neskutočne extravagantným spôsobom života.
Ich podnikateľské metódy sú však nezákonné a ich nezastaviteľný vzostup pritiahne pozornosť FBI. Jordanova nadmerná závislosť na drogách a alkohole prispieva k zlyhaniu jeho firmy a jeho konečnému stíhaniu za trestné činy.
Film je príbehom o chamtivosti, zhubnosti a strate morálky, pričom zobrazuje temné stránky finančného sveta a jeho morálnu degradáciu. Jordan Belfort je zobrazený ako charizmatická postava so schopnosťou manipulovať ľudí a súčasne trpieť vážnymi osobnými démonmi. Jeho príbeh je kombináciou excesov bohatstva, vášní a pádu do hĺbky trestnej činnosti.
Lucy Halová

Lucy Halová (, celým menom Karen Lucille Hale; * 14. jún 1989, Memphis, Tennessee, USA) je americká herečka a speváčka. Bola jednou z piatich víťazov reality show "American Juniors". Preslávila sa ako Aria Montgomeryová v seriáli ABC Family – "Roztomilé mrchy (Pretty Little Liars)". V roku 2014 vydala svoj debutový album "Road Between."
Osobný život.
Narodila sa v Memphise, v Tennessee, ako dcéra Julie Knightovej a Prestonovi Haleovi. Bola pomenovaná po jednej zo svojich prababičiek. Jej matka je zdravotná sestra. Má staršiu sestru Maggie a nevlastnú sestru Kirby. Lucy mala domáce vyučovanie. Počas svojho detstva, mala hodiny herectva a spevu. V auguste 2012 sa ukázalo, že trpela poruchou príjmu potravy.
Kariéra.
Herectvo.
Prvýkrát sa objavila v televízii v reality show "American Juniors" v roku 2003. Bola súčasťou top finálovej päťky. Po "American Juniors" sa presťahovala do Los Angeles vo veku 15 rokov v nádeji, že získa nahrávaciu zmluvu. Krátko potom šla na konkurz a získala malú rolu v "Drake &amp; Josh" a ďalšie vedľajšie role v seriáloch ako sú "Ned's Declassified School Survival Guide", "O.C. California", a "Ako som spoznal vašu mamu". Objavila sa v dvoch epizódach seriálu "Kúzelníci z Waverly" na Disney Channel.
Objavila sa v NBC v "Bionic Woman" ako Becca Sommersová, mladšia sestra Jaime Sommersovej (Michelle Ryan). Jej najúspešnejším debutom bola rola mladšej sestry Leny Kaligarisovej (Alexis Bledelová) vo filme "Sesterstvo putovných nohavíc 2". Potom hrala v seriáli "Rozprávkovo bohaté". Hrala Rose Bakerovú po boku s Ashley Newbrough a Joanna Garcia. Hrala tiež vo filme "Babské vojny".
V decembri 2009 bola obsadená do role Arie Montgomeryovej v televíznom seriáli "Roztomilé mrchy", ktorý bol založený na knižnej sérii od Sary Shepardovej. Lucy vyhrala v roku 2010 "Teen Choice Award" (ženská kategória) za jej herecký výkon v tomto seriáli. V januári 2010 si zahrala rolu v "" v epizóde "Show Stopper". V auguste 2010 získala rolu vo "Vreskot 4". Bola obsadená do hlavnej úlohy vo filme "Moderná popoluška 2". Natáčanie začalo vo februári 2011 a film bol vysielaný v januári 2012. Zúčastnila sa tiež v jednej epizóde "Punk'd", kde si zahrali aj Ian Harding, Vanessa Hudgensová a Josh Hutcherson.
Hudba.
Lucy opísala hudbu ako jej "prvú lásku". Jej rané hudobné vplyvy boli Shania Twain a Faith Hill, ale to, čo podnietilo jej záujem pokračovať s hudbou bola Britney Spears "Baby One More Time". Počúvala aj Dixie Chicks. Nahrala piesne pre film "Moderná popoluška 2."
12. júna 2012 podpísala nahrávaciu zmluvu s Hollywood Records. Neskôr v roku 2012 mala začať nahrávať country album a singel. Kristian Bush z country skupiny Sugarland povedal: „Znie ako Carrie Underwood—silná po bluesovej aj popovej stránke. Je to ako Faith Hill.“ 
Debutový singel "You Sound Good to Me" bol vydaný 7. januára 2014. Videoklip k tejto piesni režíroval Philip Andelman. 3. júna 2014 vyšiel jej debutový album s názvom "Road Between".
Žabie Javorové pleso

Žabie Javorové pleso (iné názvy: Žabie pleso v Javorovej doline, Žabie pleso javorové, Žabie javorové pleso, Javorové Žabie pleso;  – ropušie pleso, , ) je jazero v Zadnej Javorovej doline, ktorá je záverečnou časťou Javorovej doliny vo Vysokých Tatrách na Slovensku.
Názov.
Historický názov plesa pochádza od zlatokopov. O jeho okolie sa v 18. storočí zaujímali hľadači pokladov z Rakús a zo Strání pod Tatrami. Dôležitú úlohu v ich rozpávaniach o tomto kúte Tatier hrali žaby – ropuchy. Velikánske žaby strážili poklady.
Rozloha.
Má rozlohu a je dlhé a široké. Dosahuje maximálnu hĺbku . Leží v nadmorskej výške 
Pleso bolo vždy postupne plnené úsypmi a od roku 1940 je čiastočne zasypané veľkou kamennou lavínou, ktorá sa zrútila z Javorového štítu. Na severe sa dvíha Suchý hrebeň a na juhu steny Javorového štítu v hlavnom hrebeni Vysokých Tatier. Zo západu na východ sa pozvoľna dvíha Zadná Javorová dolina.
Turistika.
Pleso nie je prístupné pre verejnosť. Asi od neho prechádza zelená turistická značka vedúca Javorovou dolinou.
Vodný režim.
Nemá povrchové prítoky a do plesa z východu pod povrchom priteká potok Javorinka a odteká na západ. Rozmery jazera v priebehu času zachytáva tabuľka:
Elektrický rušeň 123

Elektrický rušeň 123 (predtým E 469.3, továrenské označenie Škoda 57E) je rušeň pre jednosmernú napájaciu sústavu 3 kV určený pre nákladnú dopravu. Vyrábala ho plzenská firma Škoda, vtedy nazývaná Závody V. I. Lenina, v roku 1971. Patrí k československým elektrickým rušňom tzv. I. generácie.
Konštrukcia.
Stroje radu 123 sú do značnej miery zhodné s predchádzajúcim radom 122, preto ich aj výrobca označil ako druhú sériu svojho výrobného typu 57 E. Na rozdiel od radu 122 bol do nich inštalovaný blok kremíkových diód pre ochranu trakčných motorov pri prípadnom skrate. Viditeľným rozdielom je vypustenie vystúpenej ozdobnej obvodovej lišty medzi rámom a oknami rušňovej skrine. Na niektorých rušňoch je ale táto lišta nalakovaná. U rady 123 je použitá oceľová skriňa s dvoma koncovými stanovišťami rušňovodiča, do ktorých je vstup z vonku z oboch strán. Medzi stanovišťami sa nachádza strojovňa so štyrmi bočnými oknami na každej strane. Pohon zabezpečujú štyri trakčné motory, pre každú nápravu jeden.
Prevádzka.
Po dodaní ČSD boli nasadené v okolí Prahy na novo elektrifikovaných tratiach, kde slúžili v osobnej i nákladnej doprave. Neskôr sa ich doménou stali výhradne nákladné vlaky. Po rozdelení ČSD zostali všetky rušne tejto rady v Česku u dopravcu České dráhy. Celá rada bola v roku 1996 odovzdaná do Ústí nad Labem, kde sú v rámci firmy ČD Cargo pod tunajším SOKV prevádzkované dodnes.
Rušeň označený podľa pôvodnej schémy značenia E 469.3030 bol určený pre železničný skúšobný okruh u Velimi, po roku 1988 však bol preznačený na rad 124.
Asker

Asker je nórske mesto v kraji Akershus. Je predmestím Osla a väčšina obyvateľov dochádza do Osla za prácou. Susedné obce sú Bærum, Røyken a Lier. V Skaugume je jedno zo sídiel kráľovskej rodiny. Osídlenie miesta sa datuje do predvikingských čias.
Chris Butler

 
Chris Butler (* 27. október 1986, Saint Louis Missouri, USA) je bývalý americký hokejista, ktorý odohral 407 zápasov v kanadsko-americkej profesionálnej lige NHL. Hrával na pozícii obrancu.
Životopis.
Chris Butler vyrastal v meste Saint Louis v štáte Missouri. V mladosti hrával okrem hokeja aj bejzbal. Jeho otec Doug bol tiež profesionálnym hokejistom. V NHL hrával za Boston Bruins a v konkurenčnej WHA si zahral v roku 1977 za tím Calgary Cowboys. Tri sezóny hral aj farmársku súťaž AHL. Doug bol aj trénerom svojho syna Chrisa. Chrisova matka Martha bola tiež športovkyňa. Hrávala pozemný hokej.
Prefíkané slúžky

Prefíkané slúžky je americký komediálno-dramatický seriál. Seriál vysielala stanica Lifetime v USA od 23. júna 2013 do 8. augusta 2016.
JOJ začala seriál vysielať 24. januára 2014 v dvoch častiach za sebou. Prvé dve časti uhrali nadpriemerný výkon s podielmi 18,7% a 19,3%.
Dej.
Seriál sleduje štyri slúžky, ktoré pracujú pre najbohatšie rodiny z Beverly Hills.
Gregor III. (pápež)

Svätý Gregor III. (* ?, Sýria - † 28. november 741, Rím, Taliansko) bol 90. pápež. Pápežský úrad zastával od 18. marca 731 do svojej smrti. Katolícka cirkev slávi jeho sviatok 28. novembra. Bol posledným neeurópskym pápežom až do zvolenia Františka v roku 2013.
Pôvod a pápežská voľba.
Gregor pochádzal zo Sýrie a vďaka tomu hovoril rovnako dobre po grécky ako aj po latinsky. Za pápeža ho zvolili ihneď po smrti Gregora II., jeho nastolenie sa však pretiahlo o viac ako mesiac, pretože sa čakalo na potvrdenie byzantského miestodržiteľa v Taliansku. Bolo to vôbec naposledy, kedy voľbu pápeža potvrdzovali cisárske byzantské úrady.
Hlavou cirkvi.
Najväčším problémom desaťročného Gregorovho pontifikátu bolo obrazoborectvo byzantského cisára Leva III. Sýrskeho, ktoré Rím odmietal. Pápež zvolal za týmto účelom na 1. november 731 synodu do chrámu sv. Petra, kde zhromaždení kňazi schválili jeho protiobrazoboreckú politiku - výsledkom bol konflikt s Konštantínopolom, ktorý sa voči Gregorovi sprvu staval ústretovo. V reakcii na rozhodnutie synody nariadil cisár Lev III., aby bolo južné Taliansko cirkevne podriadené konštantinopolskému patriarchovi Anastasiovi, jednému z popredných obrazoborcov. To znamenalo pre pápežstvo vážnu ranu.
Ďalšie ťažkosti vyvolával pápežov napätý pomer k langobardskému kráľovi Liutprandovi, ktorý vyvrcholil vpádom kráľových vojsk na rímske územie (738). Okrem štyroch miest - Orty, Amelie, Polimarzia a Bledy - postihlo drancovanie aj samotný chrám sv. Petra. V núdzi sa Gregor obrátil so žiadosťou o pomoc na franského majordóma Karola Martela, ale s neveľkým úspechom; pre Karola bol Liutprand vítaným spojencom v boji s Maurami a navyše ho s ním spájalo osobné priateľstvo. Ohrozenie zo strany Longobardov sa tak vyriešiť nepodarilo. 
V roku 738 navštívil Rím apoštol Nemcov svätý Bonifác, aby získal súhlas s vybudovaním cirkevnej organizácie v zaalpských krajoch. Gregor III. ho vymenoval za biskupa a legáta v Nemecku. Už v nasledujúcom roku boli zriadené štyri nové diecézy - v Salzburgu, Freisingu, Passau a Regensburgu.
Gregor III., ktorý obnovil či založil množstvo kostolov a kláštorov, zomrel v novembri 741, len niekoľko mesiacov po smrti svojich dvoch významných súčasníkov, cisára Leva III. a majordóma Karola Martela.
Zoznam častí seriálu Profesionáli (5. séria)

Nasledujúci článok obsahuje zoznam častí 5. série seriálu Profesionáli.
Majstrovstvá Európy II. divízie v halovom pozemnom hokeji žien 1998

Majstrovstvá Európy II. divízie v halovom pozemnom hokeji žien 1998 boli v poradí 2. Majstrovstvá Európy II. divízie v halovom pozemnom hokeji žien, druhé najvyššie kontinentálne podujatie v roku 1998, ktoré organizuje Európska federácia pozemného hokeja (EHF). Konali sa od 23.25. januára 1998 v Slagelse, v Dánsku, za účasti 6 tímov. Nováčikmi ME boli družstvá Bieloruska a Ukrajiny.
Česko a Bielorusko, ako 2 najlepšie družstvá, sa kvalifikovali v roku 2000 na hlavné podujatie Majstrovstiev Európy.
Mychajlivka (Tuľčynský rajón)

Mychajlivka () je dedina ("село") na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 764 obyvateľov.
Bukan

Bukan je hlavné a najväčšie mesto iránskej provincie Západný Azerbajdžan na severozápade štátu. V roku 2013 tu žilo 18 000 obyvateľov.
Discoglossus nigriventer

Discoglossus nigriventer je žaba z čeľade "Discoglossidae". Predpokladalo sa, že ide o vyhynutý druh, ale v novembri 2011 bol objavený živý exemplár v Chulskom údolí na severe Izraela.
Opis.
Discoglossus nigriventer má tmavé brucho s malými bielymi bodkami a okrovo sfarbený chrbát. Boky majú hrdzavú farbu, ktorej odtieň sa pohybuje od tmavo olivovo-sivého až po sivočierny. Od kunky maľovanej sa líši interokulárnou vzdialenosťou (t. j. vzdialenosťou medzi očami), dlhšími prednými končatinami a menej vyčnievajúcim nosom. Popisovaný exemplár bola dospelá samica s dĺžkou tela 40 mm.
O tomto druhu nie je prakticky nič známe, pretože bol vedcami videný iba dvakrát. V roku 1940 boli nájdené dva dospelé jedince a dve žubrienky, a v roku 1955 bol nájdený jeden jedinec. Od tej doby tento druh nebol videný až do novembra 2011.
Abstrakt forlag

Abstrakt forlag je nórske nakladateľstvo, založené v Oslo v roku 1998 Einarom Plyhnom. Začalo ako malé nakladateľstvo jedného človeka. V súčasnosti vydáva učebnice pre univerzity a vysoké školy, podniky a verejnú správu. Hlavný dôraz je kladený na učebnice, vedecké monografie, encyklopédie a antológie.
Galateia (manželka Pygmalióna)

Galateia ( - "Galateia") je v gréckej mytológii bohyňou Afroditou oživená socha, manželka cyperského kráľa Pygmalióna.
Cyperský vládca Pygmalión bol horlivým ctiteľom bohyne Afrodity. Chcel sa s ňou dokonca oženiť, ale Afrodita mu namiesto toho oživila svoju sochu. Oživená socha dostala meno Galateia („mliečne biela“) a Pygmalión sa s ňou oženil. Manželom sa potom narodili dve deti, syn Pafos a dcéra Metharmé. Pafos sa stal po rokoch nástupcom trónu a otcom kráľa Kinyra, ktorý na Cypre založil mesto Pafos a nechal v ňom postaviť bohyni Afrodite nádherný chrám.
Podľa verzie od Ovídia bol Pygmalión sochárom, ktorému bohyňa oživila sochu. Pygmalión vytvoril zo slonoviny sochu nevýslovnej krásy, akej sa žiadna zo živých žien nevyrovnala. Pymalión sa do nej zaľúbil a jeho prianím bolo, aby ožila. Keď raz priniesol bohyni Afrodite počas jej sviatku skvelú obeť a vyslovil túto žiadosť, bohyňa lásky mu jeho želanie splnila. Po návrate domov ho čakala krásna dievčina, s ktorou sa oženil a z ich veľkej lásky sa narodila dcéra Pafos.
Zámok Dětenice

Zámok Dětenice sa nachádza v rovnomennej obci v okrese Jičín, na okraji Českého raja.
História.
Pôvodná tvrdza bola doložená už v roku 1404. Koncom 16. storočia bola renesančne prestavaná Křineckým z Ronova. Až keď Dětenice kúpil Jan Kristián, gróf Clam-Gallas, došlo k neskorobarokovej výstavbe. V rokoch 1762 - 65 staviteľ Zachariáš Fiegert určil dnešnú podobu objektu. Pri opravách, vykonávaných pre maltézskych rytierov, došlo len k menším zmenám.
Súčasnosť.
Dnes sú zámku dochované gotické, renesančné a barokové fresky, nástenné maľby a rokokové a klasicistické štukové výzdoby. Mimo to je tu umiestnená zbierka obrazov, historických zbraní a loveckých trofejí. Na zámku sa konajú historické programy, rokokové plesy a stredoveké hostiny. V parku sa zachoval rad sôch klasicizujúceho baroka.
Súčasťou Zámockého rezortu Dětenice je aj originálna stredoveká krčma Dětenice.
V susedstve zámku je zámocký pivovar, dnes múzeum.
Štvorvalcový vidlicový motor

Štvorvalcový vidlicový motor (iné názvy: štvorvalcový V-motor, V4, vidlicový štvorvalec, štvorvalcový motor/štvorvalec do V, štvorvalcový motor/štvorvalec s valcami do V/s usporiadaním valcov do V/s usporiadaním do V) je vidlicový motor, ktorý pozostáva zo štyroch valcov, rozdelených do dvoch radov. V podstate predstavuje dvojicu radových dvojvalcov, využívajúcich spoločný kľukový hriadeľ.
Motor tejto konštrukcie sa v minulosti používal v osobných automobiloch Lancia, Ford a ZAZ. Po útlme sa motory V4 začínajú objavovať v motocykloch Aprilia (RSV4), Ducati (Desmosedici), Honda (Magna, NR, RC212V, ST1100, ST1300, VF a VFR), Motus (MST), Suzuki (Madura) a Yamaha (Venture, V-Max a YZR500).
Villanovská kultúra

Villanovská kultúra bola kultúra staršej železnej doby s centrom v oblasti Etrúrie (stredná časť Apeninského polostrova). Považuje sa za predchodkyňu kultúry Etruskov. Meno dostala podľa archeologického náleziska Villanova v blízkosti talianskeho mesta Bologna. Okrem oblasti Etrúrie a okolia Bologne sa našli sídliská tejto kultúry i v Kampánii.
Jej typickým rysom bol prechod od viacerých malých osád do menej početných, no väčších sídlisk miestami až s viac ako 1000 obyvateľmi, ktoré ležali na prírodne dobre brániteľných miestach doplnených priekopami a valmi. K tomuto vývoju došlo okolo roku 900 pred Kr. Sídliská nemali mestský charakter; boli tvorené viacerými zhlukmi prízemných budov, kde spolu zrejme bývami príbuzní. Takisto mali viacero pohrebísk, využívaných jedným obytným „zhlukom“ alebo ich menšou skupinkou.
&lt;br&gt;Naďalej sa venovali prevažne poľnohospodárstvu alebo chovu domácich zvierat, z remesiel bola rozvinutá kovovýroba. Nepoznali hrnčiarsky kruh.
Petrašivka (Tuľčynský rajón)

Petrašivka () je dedina ("село") na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 553 obyvateľov.
Etrúria

Etrúria (, gr. "Tyrrhénia") je historické územie v strednej a západne časti Apeninského polostrova, nazývané podľa jeho starovekých obyvateľov, Etruskov. Územie je ohraničené riekou Tiber na juhovýchode, na severovýchode Apeninami a na západe tvorí hranicu pobrežie s Tyrrhénskym morom. Má zmiešaný charakter; západ tvoria úrodné nížiny, východ a sever skôr hornaté oblasti. Bola bohatá na nerastné suroviny: mramor, alabaster, striebro, cín, železná ruda.
Etrúriu ovládali v 9. až 8. storočí pred Kr. Etruskovia, ktorí sa postupne dostali koncom 3. storočia pred Kr. pod rímsku nadvládu. Po reforme cisára Augusta v roku 41 pred Kr. sa Etrúria stala 7. obvodom Itálie, neskôr bola rozdelená na Etrúriu a Tusciu. Po zániku Rímskej ríše ako samostatná oblasť zanikla.
Na jej území v roku 1801 založil Napoleon Bonaparte Etrúrske kráľovstvo, ktoré o 7 rokov neskôr pripojil k Francúzsku. Po jeho porážke Viedenský kongres v roku 1815 na tomto území obnovil Toskánske veľkovojvodstvo.
Vrah vo vežiaku

Vrah vo vežiaku () je názov románu Ira Levina ("Stepfordské paničky", "Rosemarino dieťa", "Ešte bozk, a zomrieš!") z roku 1991. Je to psychologický thriller, odohrávajúci sa v jednom z manhattanských mrakodrapov.
Dej sa odohráva v New Yorku a rozpráva o osudoch nájomníkov bytov v jednom z manhattanských vežiakov. Hlavná postava, Kay Norrisová, úspešná tridsaťdeväťročná rozvedená žena, sa presťahuje do luxusnej štvrti Carnegie Hill v Manhattane, do úzkeho strieborného vežiaku s exkluzívnymi bytmi. Prenajímateľ budovy, Peter Henderson, je sympatický, aj keď trochu posadnutý, ale svojich nájomníkov zahŕňajúci komfortom. Kay po nasťahovaní zisťuje, že vežiak má prezývku „Vežiak hrôzy“. Od výstavby budovy tu došlo k štyrom nevysvetliteľným úmrtiam.
Dej.
Keď sa Kay Norrisová presťahuje do luxusného newyorského vežiaku 1 300 Madison, spoznáva jedného zo svojich susedov, Petra Hendersona. Medzitým sa dozvedá o úmrtiach v tomto dome. Údržbárovi napríklad výťah odrezal hlavu alebo Naomi Singerová vyskočila z okna.
Kay a Peter si rozumejú, zaľúbia sa do seba a Peter jej odhaľuje svoje tajomstvo. On je tajomným vlastníkom budovy. Každý z prenajímaných bytov je napojený na kameru v lustri a taktiež odpočúvaný. Peter tak sleduje všetkých nájomníkov a pozoruje, ako žijú. Kay tiež sledoval, odkedy sa do bytu nasťahovala.
Kay je týmto zistením najskôr zarazená, neskôr sa jej to však začína páčiť.
Budova má aj svoju temnú stránku. Niekoľko nájomníkov v budove zomrelo, nešťastnou náhodou alebo spáchali samovraždu. Kay sa pokúša prísť na to, čo bolo príčinou týchto úmrtí. Posledná bola smrť pána Sheera, s ktorým sa medzičasom spoznala. Po vyšetrovaní sa zistilo, že šlo len o ďalšiu nešťastnú náhodu. Pán Sheer sa pri sprchovaní šmykol a hlavu si buchol do kľučky na dverách. Kay zavolala Martinovi Sugarmanovi, nech zistí, či pán Sheer nemal dohodnutú schôdzku s niekým z firmy Takai; japonskej firmy, ktorá vyrába skryté kamery, ako sú u nich vo vežiaku. Jej dohady sa potvrdili. Pán Sheer mal skutočne s nimi dohodnutú schôdzku, z čoho vyplýva, že Peter ho mohol zabiť.
Pred Vianocami, keď Pete odišiel nakúpiť darčeky, sa Kay rozhodla, že pôjde pozerať, čo robia ostatní susedia. Pete jej predsa dal kľúč. Na tajnom mieste nachádza kazety s písmenami R, B, N, N2, N3 a K, K2. Rozhodne sa pozrieť si tú s písmenom R – Hubert Rocky Sheer, na ktorej je presne to, čo čakala - Sheerova vražda Peterom Hendersonom.
Peter zavraždil jeho aj ďalších a ona je možno na rade. Všetky nájdené kazety chce odniesť na políciu, no vtom na kamere z výťahu uvidela Petra vracať sa domov. Rozlúčili sa, pretože sa vyhovorila na jedno stretnutie. Peter však prišiel na to, že kazety videla a preto sa rozhodol zabiť aj ju. Ibaže nevedel ako, keďže ďalšia smrť vo vežiaku by už nevyzerala ako náhoda. Všetko chcel naaranžovať tak, aby to vyzeralo, že ju zabil Sam Yale. Pozval ho na oslavu jej narodenín, kde došlo k roztržke, ktorá skončila Peterovým oslepením.
Peter sa tak už nebude môcť na susedov pozerať a svoj trest si odpyká v cele.
Stanislavka (Tuľčynský rajón)

Stanislavka () je dedina ("село") na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 170 obyvateľov.
Smrť obchodného cestujúceho

Smrť obchodného cestujúceho je psychologická dráma v dvoch dejstvách od amerického spisovateľa Arthura Millera, ktorá kriticky hodnotí konzumnú spoločnosť. Hlavný hrdina žije svoj falošný americký sen a myslí si, že je rovnako úspešný ako za mlada.
Dej.
Hra zobrazuje osud Willyho Lomana, obchodného cestujúceho, ktorý musí uživiť svoju rodinu z malého platu a hradiť všetky splátky a pôžičky. Nie je to jednoduché, keďže už nie je najmladší. Jeho obchodní partneri buď zomreli alebo sú už na dôchodku. Celý život pracoval pre svojich synov, Biffa a Happyho, a svoju ženu Lindu, chcel dosiahnuť úspech, no ten sa ani po toľkých rokoch nedostavil.
Jeho syn Happy aj keď má svoj byt a dobrú prácu, nenapĺňa ho to. Druhý syn, Biff, mal možnosť dostať sa na univerzitu, on sa však nedostatočne pripravil na záverečný test a na žiadnu ho tak neprijali. Willy sa tak často dostáva do konfliktov so synmi, lebo žijú svoj život a nespĺňajú jeho vysnený mýtus o spoločenskom úspechu. Nedarí sa mu ani v obchodoch a cíti sa unavený. Nie je schopný si priznať pravdu. Klame tak nielen seba, ale aj svoju rodinu. Stále hovorí o tom, aký je úspešný a výnimočný; všetko sa však obráti, keď dostane výpoveď. Willy navštívi svojho suseda Charlieho, ktorý mu dokonca ponúkne robotu, no Willy ju z hrdosti odmietne.
Bratia sa s otcom stretnú na večeri v reštaurácii, tam sa však pohádajú. Willy rozmýšľa o minulosti, nevšimne si dokonca že všetci hostia už z reštaurácie odišli. Doma sa všetci stretnú, ale Linde sa nepáči ako sa synovia zachovali, že nechali otca v reštaurácii samého.
Biff sa chce s otcom porozprávať, no nájde ho ako v záhrade sadí zeleninu a popri tom sa rozpráva so svojim mŕtvym bratom Benom. Biff sa snaží otcovi ospravedlniť, no znova sa pohádajú. Nakoniec si otec predsa len uvedomí, že ho Biff má rád. Willy je už na pokraji síl, čo ho vedie k závažnému rozhodnutiu. Rozhodne sa spáchať samovraždu, aby zachránil svoju rodinu peniazmi zo svojej životnej poistky. Dokonca sa mu zjaví aj mŕtvy brat Ben, ktorý mu samovraždu schvaľuje. Willy nakoniec spácha samovraždu v aute, v deň, kedy splatia poslednú splátku za dom. Happy sa nakoniec vydáva po otcových stopách, Biff však otcov model úspešného života odmieta a začína robiť to, čo vždy chcel – farmáriť.
Tarasivka (Tuľčynský rajón)

Tarasivka () je dedina ("село") na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 866 obyvateľov.
Zoznam častí seriálu Profesionáli (4. séria)

Nasledujúci článok obsahuje zoznam častí 4. série seriálu Profesionáli.
Zoznam častí seriálu Profesionáli (3. séria)

Nasledujúci článok obsahuje zoznam častí 3. série seriálu Profesionáli.
Zámok Moritzburg

Zámok Moritzburg je zámok v nemeckej obci Moritzburg v Sasku, asi 14 km severozápadne od Drážďan. Zámok založil vojvoda Móric Saský, ale súčasnú barokovú podobu získal za panovania Augusta Silného podľa návrhu Matthäusa Daniela Pöppelmanna.
Zámok obsahuje rozsiahle zbierky loveckých trofejí, ale aj čínskeho, japonského a meissenského porcelánu. Je tu tiež umiestnená tzv. "Federzimmer" (páperová miestnosť), teda miestnosť s posteľným prádlom Augusta Silného vytvoreným z mnohých pier exotických vtákov.
Na tomto zámku sa natáčala známa rozprávka "Tři oříšky pro Popelku".
Dejiny.
Moritzburg.
Pôvodnú stavbu si dal postaviť vojvoda Móric Saský v rokoch 1542 - 1546 ako lovecký zámok v renesančnom štýle na vrchole žulovej hory v močaristej doline.
V rokoch 1661 - 1672 za vlády kurfirsta Jána Juraja II. bola k zámku pristavaná kaplnka podľa návrhu Wolfa Caspara von Klengela. Kaplnka obsahuje pieskovcovú a štukovú výzdobu, maľby, oltár a lóžu pre saského panovníka. Táto pôvodne luteránska kaplnka začala slúžiť na konanie katolíckych bohoslužieb v roku 1699, dva roky po konverzii Augusta II. ku katolíctvu.
Za vlády Fridricha Augusta Silného tiež došlo k výraznej premene exteriérov a okolia zámku. Dvorný architekt Matthäus Daniel Pöppelmann vypracoval návrh na prestavbu loveckého zámočku v barokovom štýle, kedy pôvodné štyri bašty boli zvýšené a prestavané na rohové veže a prepojené s renesančným kaštieľom, čím bola vytvorená súčasná charakteristická podoba. Tiež boli premenené močiare na park a rybníky, z ktorých Horný veľký, Dolný veľký a Zámocký sú najväčšie, pričom na Zámockom rybníku leží ostrov so zámkom. Rekonštrukcia skončila v roku 1733, kedy zomrel August Silný.
Od roku 1933 využíval areál Ernst Heinrich Saský ako svoje sídlo a zriadil aj priestory pre oficiálne návštevy, následne v roku 1945 bol zámok Wettinovcom vyvlastnený.
Fasanenschlösschen.
Ďalšie stavby vznikli pri Dolnom veľkom rybníku asi 2 500 m od vlastného zámku. Ešte za Augusta Silného tu vznikol jednoposchodový pavilón. Význačná prestavba tejto časti parku však prebehla za Augustovho vnuka, kurfirsta Fridricha Augusta III. na sklonku 18. storočia. Pod vedením architekta Johanna Daniela Shadeho došlo medzi rokmi 1770 - 1776 k rozšíreniu jednoposchodového pavilónu na dvojposchodový rokokový "Fasanenschlösschen" (bažantí zámoček) v čínskom štýle, ktorý sa stal centrom veľkej bažantnice. Ďalej bol na rybníku postavený prístav s mólom a majákom, alebo ubytovacie priestory pre saského ministra umenia Camilla Marcoliniho. Súčasťou komplexu je aj baroková až rokoková stavba "Venušinej studne". Okrem toho tu vznikli budovy na uskladnenie vtáčích sietí, alebo dvorná kuchyňa.
Zoznam častí seriálu Profesionáli (2. séria)

Nasledujúci článok obsahuje zoznam častí 2. série seriálu Profesionáli.
Zámok Černá hora

Zámok Černá Hora je zámok na kopci v severnej časti mestysa Černá Hora v okrese Blansko. 
História.
Pôvodný hrad bol postavený v rokoch 1279 -1298 Matúšom z Černé Hory, ktorý pôsobil vo významnej funkcii moravského komorníka. Keďže zomrel bez mužského potomka, hrad dostal v roku 1305 kráľovský mincmajster Arpád z Florencie. V roku 1320 hrad vlastnil Jindřich z Lipé a v roku 1330 sa po ňom píše jeho syn Jindřich, zvaný Železný. 
Pred rokom 1348 hrad získal rod pánov z Boskovic. Roku 1390 sa výslovne uvádza Vaněk Černohorský z Boskovic. Ten nielenže pripojil svoju pečať pod protestný list proti upáleniu majstra Jana Husa do Kostnice, ale za husitských vojen vystupoval na strane moravských husitov proti olomouckému biskupovi Janovi XII. Železnému. Hrad bol asi v roku 1423 vojskami olomouckého biskupa dobytý a Vaněk ho získal späť až konverziou ku katolíctvu. Vaňkov syn Beneš Černohorský z Boskovic sa v česko-uhorských vojnách pridal na stranu Mateja Korvína a v roku 1471 od neho dostal práve dobitý Nový hrad. Po Benešovi prevzal Černú Horu Jaroslav Černohorský z Boskovic, ktorý však nemal mužských potomkov. Panstvo tak zdedili jeho štyri dcéry, ktoré ho v roku 1550 predali Václavovi Bučovickému z Boskovic] Jeho syn Albrecht Bučovický z Boskovic vykonal na hrade renesančné úpravy. Posledný mužský potomok černohorských z Boskovic Jan Šembera z Boskovic zomrel v roku 1597 a panstvo vyženil Karol I. z Lichtenštajnska. V rokoch 1627 - 1684 držal panstvo jeho syn Karol Eusebius. Rod Lichtenštajnovcov však na hrade nesídlil a spravoval ho iba kastelán. 
Hrad bol poškodený za tridsaťročnej vojny, ale opravy podstatu sídla nezmenili. V roku 1719 vyženil černohorské panstvo Jindřich Josef Ján z Aueršperku. V roku 1726 hrad vyhorel, bol provizórne opravený, avšak v roku 1818 bol opustený. V roku 1857 kúpila zámok Henrietta Pereira-Arnstein, ktorá začala pseudorenesančnú prestavbou hradu na zámok. Práce dokončil v rokoch 1859 - 1861 jej zať, gróf Moritz Friess z Friessenburgu. V roku 1945 bol zámok Friessovcom skonfiškovaný a bol tu zriadený sociálny ústav.
Stepfordské paničky

Stepfordské paničky je psychologický román či realistický spoločenský horor amerického spisovateľa Ira Levina (1929 New York), známeho aj dielom "Rosemary má dieťatko" (1967).
Dej.
Témou tohto žánrovo mnohorozmerného románu je žena v domácnosti – ktorá je skôr len telom, mäsom než mysliacou bytosťou. Je to poslušná služobnica, roztomilá bytosť zdobiaca príbytok mužského chlebodarcu. Podobná tematika bola rozpracovaná v diele "Rosemary má dieťatko" (, 1967) no v tomto románe je tematika ešte zosilnená. Stepfordské paničky je román o normách modernej spoločnosti, ktorej hodnotami sú krása a mladosť za každú cenu.
Manželia v Stepforde využívajú svoje nové vedomosti na uskutočnenie snov fetišistickej spoločnosti. V románe sa kombinuje patriarchálne organizovaná sila, erotizácia potrieb a využívanie vedeckých technológií. Toto dodáva Stepfordským domom typickú obrázkovú kvalitu a zo žien vyrába telá nepoznačené potom či vekom, zatiaľ čo ich mysle sú kompletne zviazané s čistiacimi potrebami a voskom na podlahy. Až fantastické telá pestovaných paničiek sú alebo telá „vytvorené ako celok“, alebo „telá bez orgánov“ kapitalistickej spoločnosti.
Joanna a Walter Eberhart sa spolu so svojimi dvomi deťmi presťahujú zo „špinavého, prepchatého a kriminálneho“ mesta na predmestie Stepfordu s vidinou pohodlnejšieho života. Domy v Stepforde sú udržiavané v neobyčajnej čistote neobyčajne krásnymi ženami. Diela Ira Levina sa veľmi často vyznačujú spoločným prvkom – feminizmom. Podobne v tomto románe sa Joanna spolu s Walterom zaujímajú o zrovnoprávnenie žien. Walter sa však podobne ako jeho predchodcovia a členovia Mužského spolku pod ich tlakom zmení. Pestovanie vlastných koníčkov ako napríklad fotografovanie či písanie vlastných kníh, nepoužívanie rúžu ak sa nejedná o spoločenskú udalosť či priemerná starostlivosť o dom sa stávajú hriechmi žien (v pohľade mužov), ktoré treba potrestať.
Manželov čaká úspech, pretože ženy ako Joanna sa začínajú čoskoro spytovať samé seba či sa dostatočne starajú o domácnosť, pociťujú vinu. Čím viac dôkazov existuje, tým viac žena cíti pochybnosti a nachádza samú seba presne takú, o akých hovoria ich manželia. Nasleduje súhlas, naozaj by sa mohli viac zaujímať o domácnosť a možno by im neublížila väčšia starostlivosť o svoj zovňajšok. Žena premýšľa, či je problém naozaj v nej, alebo v ostatných ženách. Jej pocit viny sa zvyšuje keď dokonca deti z mesta nie sú dostatočne chytré na to, aby porozumeli čo sa okolo nich deje a jednoducho dávajú prednosť svojim novým matkám, ktoré sa neustále usmievajú a vypekajú dobroty.
Zámok Anif

Zámok Anif je vodný zámok na brehu umelého rybníka v rakúskej obci Anif severne od Salzburgu. Natáčalo sa tu niekoľko filmov, napríklad "The Sound of Music", alebo "Spis Odessa" podľa románu Fredericka Forsytha.
Dejiny.
Pôvod nie je bezpečne datovaný, najstaršia zmienka o hrade menom "Oberweiher" umiestnenom v tejto lokalite pochádza z roku 1520. Vlastníkom bol šafár miestneho panstva Lienhart Praunecker. Od roku 1530 sa palác spomína ako pravidelný poplatník arcibiskupstva v Salzburgu. Touto cestou sa dostal do rúk biskupov z Chiemsee po vrátení Johannovi Ernstovi z Thun v roku 1693, odvtedy sa využíva ako biskupská letná rezidencia. Keď v roku 1816 Salzburg pripadol Rakúsku, palác aj rybník prešli do súkromného vlastníctva. Hoci bol palác prenajatý, užívatelia nevykonali žiadnu prestavbu, alebo obnovu chátrajúcej budovy. V roku 1837 majetok kúpil Alois, gróf Arco-Stepperg, ktorý dal v rokoch 1838 - 1848 prestavať zámok v novogotickom romantizujúcom štýle, do súčasnej podoby.
Po smrti grófa v roku 1891 majetok pripadol Sofii, ktorá si vzala grófa Ernsta z Moy de Sons a palác tak skončil vo vlastníctve tohto starého francúzskeho šľachtického rodu. V roku 1918 palác pritiahol pozornosť verejnosti, keď ho bavorský kráľ Ľudovít III. a jeho rodina využili pri úteku pred novembrovou revolúciou. V deklarácii z Anif Ľudovít III. odmietol abdikovať, avšak vyviazal všetkých vládnych predstaviteľov, vojakov a úradníkov z prísahy voči sebe, pretože nebol schopný pokračovať vo vládnutí. Počas druhej svetovej vojny zámok využíval Wehrmacht na ubytovanie, v roku 1945 ho vystriedali americké vojenské jednotky. 
Súčasnosť.
Zámok je stále v súkromnom vlastníctve rodiny z Moy de Sons, ktorá ho dala kompletne zrekonštruovať v rokoch 1995 - 2000, verejnosti však nie je prístupný.
Malva

Malva môže byť:
The Neighbourhood

The Neighbourhood "(The NBHD)" je americká rocková hudobná skupina, ktorá vznikla v auguste roku 2011. Jej členmi sú spevák Jesse Rutherford, gitaristi Jeremy Freedman a Zach Abels, bubeník Brandon Alexander Fried, a basgitarista Mikey Margott. Bývalý bubeník, Bryan Sammis, odišiel z kapely v januári 2014. Preslávili sa svojím prvým singlom „Sweater Weather“ z albumu "I Love You", ktorý bodoval v hitparádach aj na Slovensku a hrávali ho aj v rádiách.
Tvorba.
Ich prvá vydaná pieseň, Female Robbery, bola zverejnená spolu s videoklipom v roku 2012. V tomto roku tiež vydali ďalšiu pieseň "Sweater Weather." Ďalej vydali aj tri EP – "I'm Sorry..." (máj 2012, producent Justyn Pilbrow), "Thank You" (december 2012) a "The Love Collection". Vydali tiež mixtape s názvom "#000000 #FFFFFF" (november 2014) a v októbri 2015 vydali album "Wiped Out." Okrem skladby „Sweater Weather“, v októbri predstavili aj klip k skladbe „Afraid“.
Album I Love You.
Album I Love You bol uverejnený 23. apríla 2013. Obsadil 39. miesto v "Billboard 200 album chart".
Kontroverzný videoklip.
Klip k skladbe „Afraid“ bol však na YouTube nahlásený ako nevhodný, nakoľko sa vo videu prelínajú krátke videá o trvaní 2 sekundy, ktoré sú oddeľované žmurknutím oka. Takéto rýchle striedanie blikaní, videí a obrázkov môže vyvolať fotosenzitívnu epilepsiu u ľudí, ktorí týmto ochorením trpia. Okrem toho vo videu je záber, kde sedí spevák Jesse Rutherford na stoličke celkom nahý a je mu vidno aj intímne partie.
Karpatské drevené chrámy v Poľsku a na Ukrajine

Karpatské drevené chrámy v Poľsku a na Ukrajine sú východokatolícke, alebo grécko-pravoslávne kostoly v severných Karpatoch v dnešnom južnom Poľsku a východnej Ukrajine. 16 týchto cerkví bolo vybudovaných medzi 16. a 19. storočím.
21. júna 2013 boli zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Torkiv

Torkiv () je dedina ("село") na Ukrajine v Tuľčynskom rajóne Vinnyckej oblasti. Žije tu 1007 obyvateľov.
Louis C.K.

Louis Szekely, známy aj pod menom Louis C.K., je americký stand-up komik, režisér, scenárista a herec. Je tvorcom, režisérom, scenáristom seriálu "Louie", v ktorom hrá hlavnú postavu.
Kariéra.
Lucky Louie.
V roku 2006 hral C.K. v seriály "Lucky Louie", ktorého bol aj tvorcom a scenáristom. Seriál sa natáčal pred živým publikom a bol to prvý seriál toho typu na HBO. Seriál realisticky sledoval rodinný život.
Louie.
Od roku 2010 C.K. hrá v seriály Louie. Seriál sám píše, režíruje a hrá v ňom. C.K. hrá rozvedeného otca v strednom veku, ktorý napriek neustálemu nešťastiu a smole v jeho živote ide ďalej a stará sa o svoje dve dcéry. Seriál je zložený zo segmentov, ktoré nemusia mať medzi sebou súvis a sú predelené stand-up vystúpeniami. Zatiaľ bolo odvysielaných 39 častí, resp. 3 série po 13 častí. 4. séria mala premiéru v máji 2014. Za seriál bol trikrát nominovaný na cenu Emmy za vynikajúci herecký výkon.
Horace and Pete.
Seriál, vytvorený v roku 2016, je spojením drámy a komédie. Spolu so Stevom Buscemi vystupuje C.K. ako spolumajiteľ Írskeho baru v New Yorku.
I Love You, Daddy.
Celovečerný film čakala premiéra 17. novembra 2017, ktorá bola zo strany distribútora zrušená kvôli obvineniam zo sexuálneho násilia a obťažovania. Herec bol obvinený z nútenia mladých žien sledovať ako pred nimi masturbuje a z vyhrážania sa. Týždeň pred premiérou filmu I Love You, Daddy, v ktorom mal herec a tvorca zosmiešňovať svoje obete banalizovaním ich konania, s ním vypovedal zmluvu aj Lewis Key, hercov vydavateľ. Herec, známy svojim sexuálnym humorom o masturbácii, ktorý neustále striedal s témou rodiny a pracovných známostí sa neskôr k obvineniam priznal a verejne vyhlásil, že s kariérou komika končí. 
Dlhoročné obete, ktoré sa vďaka nepríjemnej skúsenosti so známou osobnosťou vzdali kariéry v zábavnom priemysle sa k incidentom vyjadrili počas mediálnej vlny v jeseni 2017, známej ako Weinsteinov efekt.
"...Mal som dlhú a šťastnú kariéru počas ktorej som rozprával a mohol som povedať, čo som len chcel. Teraz urobím krok nazad a strávim dlhý čas počúvaním..." - úsek z oficiálneho vyjadrenia, Louis C.K., 10. november 2017
Olimpijskij stadion Fišt

Olimpijskij stadion „Fišt“ () je multifunkčný štadión v ruskom meste Soči. Pôvodne bol postavený pre potreby otváracieho a záverečného ceremoniálu Zimných olympijských hier 2014 a Zimných paraolympijských hier 2014.
Charakteristika.
Štadión Fišt je najväčším štadiónom Zimných olympijských hier 2014. Na pozemku s veľkosťou budova vysoká takmer zaberá zastavanej plochy, pričom celková plocha je až . Štadión má 40 000 diváckych miest, ale po skončení olympijských a paraolympijských hier sa plánuje rozšírenie kapacity na 45 000 miest. Vďaka umiestneniu majú diváci unikátny výhľad z jednej strany na horské štíty a z druhej na hladinu Čierneho mora.
Pri návrhu riešenia sa architekti inšpirovali vzhľadom ľadovcov, ktoré pokrývajú stráne viacerých štítov Veľkého Kaukazu, vytvárajúceho horskú kulisu pobrežného mesta Soči. Pri pohľade na hory spred na štadióna má pozorovateľ dojem, akoby bola aréna pokračovaním horského masívu. Podľa iných zdrojov má štadión predstavovať horu snehu.
Názov.
Štadión dostal pomenovanie po jednom z najpopulárnejších ruských vrchov. Hora „"Fišt"“ s výškou sa rozprestiera na západnom okraji pohoria Veľký Kaukaz na území Adygejska v Krasnodarskom kraji v Rusku. Z dejiska Zimných olympijských hier 2014, z mesta Soči a Krasnej Poľany je na tento štít, ako aj na celý Kaukaz impozantný pohľad. Fišt v adygejčine znamená „"Biela inovať"“, „"Biela hlava"“, resp. „"Sivohlavec"“, čo sa vzťahuje na ľadovce, ktoré pokrývajú stráne hory. Tieto ľadovce boli zároveň inšpiráciou pre vzhľad štadióna.
Šarlota I. (Luxembursko)

Šarlota I. (lux. "Charlotte Adelgonde Elisabeth Marie Wilhelmine vu Lëtzebuerg", * 23. január 1896, Colmar-Berg, Luxembursko - † 9. júl 1985, Fischbach) bola vládnuca luxemburská veľkovojvodkyňa.
Životopis.
Narodila sa ako druhá dcéra veľkovojvodu Viliama IV. a Márie Anny Portugalskej.
Jej staršia sestra, veľkovojvodkyňa Mária-Adela, bola 14. januára 1919 prinútená k abdikácii. Šarlota nastúpila na jej miesto a musela sa potýkať s revolučnými náladami. V referende 28. septembra 1919 sa 77,8% voličov vyjadrilo pre zachovanie monarchie, nová ústava však výrazne obmedzila právomoci hlavy štátu. Na rozdiel od svojej sestry sa rozhodla príliš nezasahovať do politických záležitostí.
Po nemeckej okupácii Luxemburska 10. mája 1940 odišla i s rodinou cez Francúzsko, Portugalsko a USA do Montrealu v Kanade, a nakoniec do Londýna. V rokoch 19401944 sa cez rozhlasové vysielanie BBC stala symbolom luxemburskej nezávislosti. Do vlasti sa vrátila 14. apríla 1945.
Abdikácia a smrť.
12. novembra 1964 abdikovala v prospech svojho syna Jána. Zomrela 9. júla 1985 na rakovinu a bola pochovaná vo vojvodskej krypte luxemburskej katedrály Notre-Dame.
Rodina.
6. novembra 1919 sa vydala za svojho vzdialeného bratranca Félixa Bourbonsko-parmského (* 1893 - † 1970), brata cisárovnej Zity (ich spoločným prastarým otcom bol portugalský kráľ Michal I.) Mali šesť detí:
Prístav Komárno

Prístav Komárno je riečny prístav na Dunaji a na rýnsko-mohansko-dunajskej vodnej ceste.
Nachádza sa pred ústím Váhu a skladá sa z dvoch častí, z nákladného a osobného prístavu. Patrí medzi dva medzinárodné prístavy na Slovensku, druhý je prístav v Bratislave.
Elektrický rušeň 124

Elektrický rušeň 124 (predtým E 469.3030, továrenské označenie Škoda 57E) je rušeň pre jednosmernú napájaciu sústavu 3 kV používaný najmä pri testoch na skúšobnom okruhu pri Velimi. Vyrobila ho plzenská firma Škoda, vtedy nazývaná Závody V. I. Lenina, v roku 1971. Patrí k československých elektrickým rušňom tzv. I. generácie.
Vývoj.
Jediný rušeň dnešnej série 124 bol vyrobený ako posledný kus série strojov rady 123 a bol označený podľa vtedajšieho systému značenia ako E 469.3030, teraz 124.601-6. Od výroby však bol vybavený podvozkami nového typu, ktoré sa tu mali vyskúšať pre neskoršie rušne tzv. II. generácie.
Konštrukcia.
Rušeň sa z väčšej časti zhoduje s radom 123. Hlavné rozdiely sú: nový typ podvozku, motory s vyšším výkonom, iný prevodový pomer kvôli vyššej rýchlosti a odlišný brzdný systém. Čo sa týka vzhľadu, je rušeň poznateľný okrem odlišného náteru tiež bezpečnostnými mrežami na čelných oknách.
Prevádzka.
Rušeň v roku 1972 dosiahol na skúšobnom okruhu rýchlosť 219 km/h, čím dosiahol český rýchlostný rekord, ktorý prekonalo až v roku 2004 Pendolino. Ďalší rýchlostný rekord dosiahol na železničnej trati v ZSSR - 224 km/h, čo je rýchlostný rekord rušňov Škoda. Mimo tieto výnimočné prípady je rýchlosť rušňa obmedzená na 160 km/h. Vlastníkom rušňa je firma Výzkumný Ústav Železniční (VUZ).
Modernizácia.
Počas modernizácie rušňa v 2004 bol vymenený brzdič samočinnej tlakovej brzdy za novší typ DAKO BSE. Okrem výmeny brzdiča bol počas modernizácie do rušňa pridaný aj vlakový zabezpečovací systém ETCS L1.
Alkidamas (otec Ktésylly)

Alkidamas ("Alkidamas", ) je v gréckej mytológii otec Ktésylly z ostrova Keós.
Do Alkidamovej tancujúcej dcéry Ktésylly sa počas pýtických hier v Delfách, ktoré sa konali na počesť boha Apolóna, (boli to hudobné súťaže a pôvodne sa konali každý ôsmy rok) zahľadel aténsky mladík Hermochares a zamiloval sa do nej. Hermochares, aby na seba upozornil, hodil k jej nohám jablko s vyrytým nápisom, že prisahá v mene bohyne Artemis, že si ju chce vziať. Ktésylla jablko zdvihla a keďže text nahlas prečítala, mala sa mu zaviazať. Ktésylla ale zjavne o neho nejavila záujem, otočila sa a odišla. Hermochares preto vyhľadal Alkidama, od ktorého dostal pod prísahou na boha Apolóna súhlas, že sa s ňou môže oženiť. 
Hneď ako však pýthijské hry skončili, Alkidamas zabudol na svoju prísahu a Ktésyllu prisľúbil inému mužovi. Oklamaný Hermochares preto náhlivo odišiel za ňou k chrámu bohyne Artemis, kde Ktésylla vykonávala obvyklé obete, aby si získal jej srdce. Pri chráme bohyne Artemidy sa potom Ktésylla ovplyvnená vôľou bohyne do Hermochara na prvý pohľad zamilovala a utiekla s ním do Atén, kde sa zobrali. 
Aj keď Alkidamas sám nedodržal sľub, pykala za to jeho dcéra Ktésylla, ktorá zomrela pri pôrode, avšak počas smútočného obradu, z jej pohrebného lôžka vyletela holubica a telo Ktésylly zmizlo. Ľudia na otázku, že aký úmysel mali s tým bohovia, dostali vo veštiarni v Delfách orákulum (odpoveď božstva), aby na ostrove Keós postavili bohyni Afrodite chrám, lebo si ju bohyňa zobrala k sebe. Od tej chvíle obyvatelia ostrova Keós prinášali obetné dary k chrámu bohyne lásky Afrodite, ktorá u nich dostala prídomok Ktésylla. (Afrodita Ktésylla) 
V starovekom Grécku jednotlivec patril mimo svojej pominuteľnej existencie predovšetkým k istému rodu, teda potomstvu svojich predkov. Život človeka mal sčasti spoločné črty so životom svojich predkov, takisto na neho prechádzalo morálne i duchovné dedičstvo rodu, jeho sláva i dávne hriechy, za ktoré mohol byť bohmi potrestaný.
Milan Mareček

Milan Mareček (* 18. december 1923, Myjava – 28. február 1945, Nové Mesto nad Váhom) bol slovenský básnik, účastník protinacistického odboja, popravený Gestapom.
Životopis.
Narodil sa na Myjave v rodine kominára Pavla Marečka a jeho manželky Zuzany rod. Ilovičnej. Na tradíciu kominárov v rodine bol primerane hrdý: "...Kto pozná lepšie všetok ľud ako kominár? Nik."
V Myjave vychodil ľudovú a meštiansku školu. Jeho vzorom bol M. R. Štefánik, po ktorom aj dostal meno. Vyučil sa za nástrojára a pracoval v továrni Tauš (neskôr Slovenská armatúrka) v Myjave. Zlom v jeho živote nastal, keď v Sučanoch uniesli a ťažko zranili v apríli 1939 evanjelického kňaza: "...Od Mníchovskej dohody a po viedenskom rozhodnutí vládne medzi ľuďmi neistota o ďalšom jestvovaní nášho štátu..."
Na jeseň 1944 sa zapojil do protinacistického odboja. Bol príslušníkom partizánskej jednotky Za ideál pod vedením Š. Čúvalu. Neskôr sa stal príslušníkom 2. čs. brigády J. V. Stalina, ktorej velil M. Uher. 27. februára 1945 bol zajatý nacistickými oddielmi, brutálne vypočúvaný a následne popravený na židovskom cintoríne v Novom Meste nad Váhom. 
Dielo.
Hral divadlo, viedol Združenie evanjelickej mládeže, spieval v Spevokole našim, recitoval, písal básne. Vyjadroval v nich hlbokú nespokojnosť, pocit bezprávia a neslobody: „Slovíčko sloboda má kúzelný, ba dokonca opojný význam, či sa už týka jednotlivca, či národa...“ Verše mu uverejňovali v niektorých časopisoch, najmä "Tvorba" a "Nový rod", tiež v Krmanovom dedičstve.
Pokračoval v kraskovsko-lukáčovskej poetickej línii, vplýval naňho Majakovskij.
Jeho dielo bolo vydané posmrtne:
Miroslav (rozlišovacia stránka)

Miroslav môže byť:
Zoznam častí seriálu Profesionáli (1. séria)

Nasledujúci článok obsahuje zoznam častí 1. série seriálu Profesionáli.