Svätopluk Fiol

Svätopluk Fiol (iné mená pozri nižšie; *?, Lublin/Krakov† asi 1525/1526, Levoča/Krakov) bol zlatník, grafik, banský vynálezca, obchodník, zakladateľ štvrtej kníhtlačiarskej dielni v Poľsku a prvý tlačiar kníh a textov v cyrilike. Fiol bol pravdepodobne nemeckého pôvodu. V roku 1491 vydal prvé náboženské knihy v cyrilike "Osmoglasnik" a "Časoslovec", čo vyvolalo protikladné reakcie. Krakovský biskup ho obvinil zo šírenia herézy a zo spolčovania sa s husitmi a neskôr ho uväznil. V roku 1492 sa dostal Fiol z väzenia, ale Krakov neopustil približne do roku 1500. Neskôr odišiel spolu s rodinou do Sliezska. A v roku 1511 sa presťahoval do Levoče pravdepodobne s celou kníhtlačiarskou dielňou, kde údajne vydal nemecko-český nekatolícky kancionál "Zlatá Studna". Postava Svätopluka Fiola je veľmi známa predovšetkým v poľskej, ukrajinskej a ruskej histografii, kde je chápaný ako tzv. Gutenberg východoslovanského kultúrneho prostredia.
Život.
Presný dátum jeho narodenia nie je známy. Pravdepodobne sa narodil v Lubline alebo Krakove, ale pochádzal z nemeckej rodiny, ktorá sa v Poľsku usadila. Podľa niektorých historikov sa však narodil v Neustadte an der Aisch na severe Bavorska. Fiol bol veľmi podnikavý človek. Neskôr sa vyučil za zlatníka. Medzi rokmi 14791483 sa usadil v Krakove, kde pracoval ako zlatnícky vyšívač hodvábnych stúh (nem. "perlenhaftir"). Neskôr pracoval ako obchodník vo Svätej rímskej ríši. V roku 1489 ako krakovský mešťan získal privilégium od poľského kráľa Kazimíra III., zostrojiť stroj na odčerpávanie vody z banskej štôlne. O Fiolov vynález sa zaujímal uhorský obchodník, bankár a banský podnikateľ Ján III. Turzo, ktorý vlastnil niekoľko baní vrátane olovených baní v Olkuszi.
Vďaka finančnej podpore Jána III. Turzu a krakovského patricija Jána Teshnera založil v roku 1489 v Krakove kníhtlačiarsku dielňu. V roku 1491 tu Fiol vydal prvé náboženské knihy v cyrilike "Osmoglasnik" ("Oktoich") a "Časoslovec", ktorých autorom olovených matríc bol Rudolf Borsdorf z Braunschweigu. Rudolf sa zaviazal, že nebude vyrábať tieto matrice pre nikoho iného (ani pre seba) a nebude ich učiť vyrábať. Fiolova tlač východoslovanských pravoslávnych kníh vyústila do konfliktu s krakovským biskupom, ktorý ho obvinil zo šírenia herézy. Fiol bol predvedený pred cirkevný súd, kde sa musel zaručiť dvoma mešťanmi pod hrozbou pokuty 1000 uhorských zlatých a podmienkou, že neopustí Krakov. Neskôr bol v roku 1491 zatknutý na základe vykonštruovaného obvinenia zo spolčovania s husitmi, nadržiavaniu a podpore pravoslávnej cirkvi na základe vydaných kníh. V roku 1492 Fiola prepustili na základe záruky 1000 uhorských zlatých a dvoch mešťanov. Následne bol znova zatknutý. Arcibiskup z Gniezna apeloval na Fiola, aby sa vzdal šírenia tlače v cyrilike. Fiol bol neskôr prepustený, ale musel podpísať vyhlásenie, že prestane vydávať knihy v cyrilike.
Po roku 1500 sa Fiol spolu s rodinou odsťahoval do Reichensteinu (dnes Złoty Stok) v Sliezsku, kde sa zaoberal novými banskými technológiami. Okolo roku 1511 sa presťahoval do Levoče, kam presťahoval aj svoj kníhtlačiarsku dielňu. Fiolove pôsobenie v Levoči nie je príliš známe. Pravdepodobne sa venoval rozvoju banských technológií. Podľa spišského historika Jozefa Hradského a niekoľkých ďalších mal v Levoči vydať nemecko-český nekatolícky kancionál "Zlatá Studna". Na sklonku života sa Fiol vrátil do Krakova, kde žil z finančného príspevku rodiny Turzovcov. Fiol zomrel medzi rokmi 15251526. Miesto úmrtia je dodnes sporné. Väčšina slovenských historikov uvádza ako miesto úmrtia Levoču, kým zahraniční historici uvádzajú Krakov. Fiol bol ženatý s istou Małgorzatou, najstaršou dcérou krakovského mäsiara Mikołaja Lubczycu, ktorá sa v jeho testamente z roku 1525/1526 nespomína. Pravdepodobne umrela skôr alebo bol ich manželský zväzok anulovaný.
Dielo.
Za prvé známe Foliové práce sa na území Poľského kráľovstva sa považujú "Osmoglasnik" (Oktoich/"Octoechos") a "Časoslovec" (Horologium) z roku 1491. Obe knihy obsahujú kolofóny, ktorých text je písaný bez medzier, čo sťažuje ich pochopenie a vytvára niekoľko zmätočných interpretácií. Podľa poľského literárneho kritika Karola Estreichera staršieho autorom kníh bol Slovan alebo Nemec či dokonca Francúz. V ukrajinskej histografii je Fiolovi prisudzovaný slovanský pôvod, čo potvrdzuje aj pomenovanie Sviatopolk Lemko, o ktorom však neexistujú žiadne písomné pramene. Text na stranách kníh je vyrobený technikou dvojfarebnej tlače (červená a čierna farba). Strany sú vyrobené vo formáte in folio (teda formát knihy s výškou chrbta od 35 do 45 cm). Niektoré strany sú zdobené zložitými pletencovými vzormi. Na začiatku každej kapitoly sú namaľované rumelkovým pigmentom veľké iniciály písmen a zdobené strohým pletencovým ornamentom. Na prednej strane "Osmoglasnika" sa nachádza vytlačená drevorezba Ukrižovania Krista. Pravdepodobne ide o najstaršiu figurálnu ilustráciu použitú v knihe na území Poľska. Na rozdiel od prác Fiolovho predchodcu Gašpara Straubeho je väčšina kníh zaopatrená Fiolovým menom a erbom Krakova na jeho signete.
Dnes existuje len 8 kópii "Osmoglasnika" z toho dve sú v Ruskej štátnej knižnici, dve v Štátnom historickom múzeu v Moskve a ďalšie dve v Ruskej národnej knižnici. Jedna kópia je v súkromnej zbierke A. J. Lobanova-Rostovského. Ďalší exemplár bol objavený ruskou historičkou A. S. Smirnovovou v roku 1995. Dnes uložený vo Vedeckej knižnici Petrohradskej štátnej univerzity. Stránka s kolofónom sa zachovala iba vo vroclavskej kópií, ktorá je dnes uložená v Ruskej štátnej knižnici.
Medzi ďalšie Fiolové práce patrí kniha "Triod cvětnaja" ("Pentikostarion"), na ktorom sa nenachádza kolopis ale typografická značka Fiol. Existuje 28 zachovaných kópií, z ktorých sú minimálne 4 kompletné. Kniha pozostáva z 366 strán. Najkompletnejší a najzachovalejší exemplár bol objavený v Kostole svätého Mikuláša v Brašove (dnes Múzeum rumunskej kultúry v Brašove). Ďalej podobnou knihou je "Triod postnaja" (Trioď) z rokoch 14921493 (dnes Biblioteka Narodowa vo Varšave). Fiolovy sa prisudzuje autorstvo "Psaltir Vozslědovaniejm". Podľa historika Jozefa Hradského a Viktora Greschika Fiol vydal okolo roku 1511 paleotyp nemecko-českého nekatolíckeho kancionála tzv. "Zlatá Studna" (dnes stratené). Údajne malo ísť o kancionál husitských nemecko-českých piesni napísaných v cyrilike. Dokonca obsahovala pravdepodobne verše slovenských piesní.