burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ferenc Münnich

Ferenc Münnich (* 18. november 1886, Seregélyes† 29. november 1967, Budapešť) bol maďarský komunistický politik, ktorý pôsobil ako Predseda rady ministrov Maďarskej ľudovej republiky v rokoch 19581961. Slúžil v rakúsko-uhorskej armáde počas I. svetovej vojny a bojoval na východnom fronte. V roku 1915 bol zajatý a deportovaný do mesta Tomsk na Sibíri (dnes Rusko). V roku 1918 mu bolo povolené vrátiť sa späť do Maďarska. Podieľal sa vo vláde v Maďarskej republike rád v roku 1919. Bojoval v španielskej občianskej vojne a bol komisárom práporu Rakosi, XIII. medzinárodnej brigády.
V októbri 1945 vstúpil do Komunistickej strany Maďarska. Po druhej svetovej vojne sa vrátil z exilu a stal sa hlavným policajným superintendentom v Budapešti. V roku 1956 prebehla maďarská revolúcia, po prvýkrát bol súčasťou vlády Imreho Nagya, kde slúžil ako minister vnútra od 27. do 31. októbra, potom ušiel do Sovietskeho zväzu.
Leopold III. (Rakúsko, Babenberg)

Leopold III. Babenberský (* 1073, Melk – † 15. november 1136, Klosterneuburg) bol v rokoch 1096 až 1136 rakúsky markgróf. Je patrónom Rakúska, Dolného Rakúska, Horného Rakúska a Viedne. Bol kanonizovaný 6. januára 1485. Jeho sviatok sa slávi 15. novembra.
Život.
Pre vznik Rakúska bola vláda Leopolda III. kľúčová. Sobášom s Agnešou z Waiblingenu, dcérou Henricha IV., ktorá bola zároveň vdovou po Fridrichovi Švábskom, si zaistil príbuzenstvo s oboma nemeckými cisárskymi rodmi, svojou ďalšou politikou sa pokúšal upevniť pozíciu svojho markgrófstva. Roku 1125 sa na základe príbuzenských vzťahov neúspešne pokúsil kandidovať na rímskonemeckého cisára.
Leopold III. zomrel roku 1136 a bol pochovaný v kláštore Klosterneuburg. Roku 1485 bol kanonizovaný pápežom Innocentom VIII. a roku 1663 cisárom Leopoldom I. vyhlásený za rakúskeho patróna. Podieľal sa aj na založení cisterciánskeho kláštora Heiligenkreuz.
Ludwig Ganghofer

 
Ludwig Albert Ganghofer (* 7. júl 1855† 24. júl 1920) bol nemecký spisovateľ a novinár.
Biografia.
Po absolvovaní gymnaziálnych štúdií pracoval krátku dobu v robotníckych profesiách, neskôr začal študovať strojné inžinierstvo, nakoniec ale vyštudoval filozofiu a literatúru v Lipsku. Vďaka svojej prvej veľmi úspešnej hre "Der Herrgottschnitzer von Ammergau" (1880) sa mohol stať spisovateľom na voľnej nohe.
Pracoval ako dramaturg vo viedenskom Ringtheateri a svojimi fejtónmi prispieval do mnohých časopisov. Bol osobným priateľom cisára Viliama II. Pruského, zastával veľmi nacionalistické a protidemokratické názory. Za prvej svetovej vojny bol vojnovým spravodajcom a napísal celú radu propagandistických básní. Čoskoro po skončení vojny zomrel.
Bibliografia.
Jeho romány, sčasti historické, čiastočne zo súčasnosti, sú inšpirované predovšetkým alpským prostredím a ich jednoducho a idylicky žijúcimi obyvateľmi, v období tzv. Heimatfilmu bolo veľa z nich sfilmovaných.
Majstrovstvá sveta v alpskom lyžovaní 2009 – Zjazd žien

Výsledky v ženskom zjazde na Majstrovstvách sveta v alpskom lyžovaní 2009.
Kúpili sme ZOO

Kúpili sme ZOO je americká filmová komédia z roku 2011. Režisérom je Cameron Crowe, hlavné úlohy vo filme stvárnili Matt Damon, Scarlett Johanssonová, Thomas Haden Church, Colin Ford a Maggie Elizabeth Jones. Námet vychádza zo skutočného príbehu Zoologického parku Dartmoor () v Anglicku.
Dej.
Hlavným hrdinom príbehu je rodina Benjamina Meea (Matt Damon), ktorá po strate manželky a matky detí Katherine (Stéphanie Szostak) zažíva krízu. 14 ročný syn Dylan (Colin Ford) bol vyhodený zo školy, a tak sa otec rodiny rozhodne pre radikálny krok. Verí, že zmena bydliska pomôže rodine napredovať, preto dá v práci výpoveď a začne hľadať nový dom. V náročnej úlohe mu výdatne pomáha 7 ročná dcéra Rosie, s ktorou navštívia niekoľko sídiel. Po čase narazia na veľký dom, ktorý zodpovedá ich predstave, no ako sa vzápätí ukáže, má v zálohe tajomstvo. Je súčasťou zooparku, ktorý bol pred časom zatvorený, no stále sa v ňom nachádza zver a jej ošetrovatelia. Zaskočený Benjamin, vidiac radosť dcéry Rosie súhlasí s kúpou pozemku a púšťa sa do spoznávania svojich zamestnancov i zvierat.
Syn Dylan zmenou bydliska a odlukou od priateľov nie je nadšený, čo dáva pocítiť celému svojmu okoliu. Časom sa jeho oporou stáva 13 ročná Lily, ktorá pomáha správkyni ZOO Kelly Fosterovej (Scarlett Johanssonová). Celý kolektív začne s prácami, ktoré umožnia otvorenie ZOO pre verejnosť. To sa spoločným úsilím napriek mnohým problémom napokon podarí a celý areál je sprístupnený. Práca zblíži Benjamina so synom, no spoločné city sa rozhoria medzi Benjaminom a Kelly. Veľkou zmenou prechádza Dylan, ktorý sa zbližuje s Lily a stáva sa skutočným členom tímu.
Majstrovstvá sveta v americkom futbale žien 2017

Majstrovstvá sveta v americkom futbale žien 2017 bol v poradí 3. turnaj majstrovstiev sveta v americkom futbale žien, ktoré organizuje Medzinárodná federácia amerického futbalu (IFAF). Konal sa v dňoch 24.30. júna 2017 v Langley, v provincii Britská Kolumbia, v Kanade, za účasti 6 tímov. Nováčikom turnaja bola až trojica družstiev: Austrália, Mexiko a Spojené kráľovstvo. Titul tretíkrát v rade získalo , ktoré vo finálovom stretnutí zvíťazilo nad domácou .
Kanada získala právo hostiť turnaj MS na kongrese IFAF vo februári 2017. Všetky zápasy sa odohrali na štadióne McLeod Stadium s kapacitou 2 200 divákov, ktorý je domovským štadiónom klubu kanadského futbalu Langley Rams.
Zulfiqar

Zulfiqar, niekedy tiež "Zulfikar", (v perzštine والفقار) je tank druhej generácie, vyvinutý v Iráne na základe koncepcie, ktorú presadil veliteľ pozemných síl brigádny generál Mir-Younes Masoumzadeh, za účelom zmiernenia medzinárodného zbrojného embarga na Irán a posilnenie miestneho priemyslu.
História.
Tento iránsky hlavný bojový tank je jedným z výsledkov modelu pre výskum a vývoj sebestačnosti ozbrojených síl. Tank Zulfigar bol pomenovaný po legendárnom meči prvého šiitského imáma Alího. Testovanie skúšobného prototypu (Zulfiqar 2) začalo v roku 1993. Šesť prototypov (Zulfiqar 1 a 3) bolo vyrobených a otestovaných v roku 1997.
Špecifikácie.
Tank sa v mnohých smeroch podobá iným známym tankom. Pri kopírovaní bola pravdepodobne použitá metóda reverzného inžinierstva. Kanón je štandardný ruský typ 2A46M. Trup a veža tanku sa podobajú niektorým západným strojom, ako sú napr. americký M1 Abrams či nemecký Leopard 2A6. Čelný pancier tanku je šikmý. Pancierovanie domácej produkcie je typu Chobham.
Pohybové ústrojenstvo je podobné americkému tanku M48 Patton. Tank má na každej strane šesť pojazdových kolies, päť pomocných kolies, jedno hnacie a jedno napínacie ozubené koleso. Pásy sú domácej produkcie a vychádzajú z pásov tanku Chieftain, ktoré boli vylepšené vzhľadom na topografiu Iránu. Pohon zabezpečuje (podľa niektorých zdrojov) domáca verzia motora "Condor". Iné zdroje tvrdia, že motor bol vyvinutý na základe licenčného ukrajinského motora UTD-6M a výkon sa pohybuje medzi cca 780 až 1000 hp.
Poznámka.
Najmenej 400 vyrobených kusov, ale oficiálne len štyri skúšobné prototypy.
Valencijské spoločenstvo

Valencia (od roku 1982 oficiálne Valencijské spoločenstvo, katalánsky "Comunitat Valenciana", ) je historické územie a súčasne jedno zo 17 autonómnych spoločenstiev, rozkladajúce sa na východe Španielska pri pobreží Stredozemného mora, pomenované podľa svojej metropoly Valencia. Hovorí sa tu katalánčinou (tu označovaná ako valencíjština), ktorá je prvým úradným jazykom, na západe regiónu španielčinou, ktorá má postavenie druhého úradného jazyka.
Administratívne členenie.
Valencia sa od 30. novembra 1833 člení na 3 provincie:
Geografia.
Valencijské spoločenstvo je južným susedom Katalánska na pobreží Stredozemného mora, ktoré láka svojim piesočným pobrežím (Costa del Azahar, Costa de Valencia, Costa Blanca). Do mora ústi mnoho riek, ktoré vytekajú z hôr, ktoré na väčšine územia nie sú ďaleko od pobrežia: napr. Mijares, Turia, Júcar. Najvyššou horou je Cerro Calderón () v severnej časti krajiny. Za zmienku stojí tiež Penyagolosa (). Krajina má rozlohu a delí sa na tri provincie: Castellón de la Plana (8 okresov), Valencia (14 okresov) a Alicante (10 okresov). K Valencii tiež patrí oblasť Ademús medzi Kastíliou a Aragónskom.
Bar Refaeli

Bar Refaeli (* 4.jún 1985, Hod ha-Šaron, Izrael) je izraelská modelka a príležitostná herečka. 
Životopis.
Bar sa narodila v Izraeli, rodičom Cipi a Rafimu. Miluje kone, ku ktorým má lásku už detstva, pretože jej rodičia vlastnili ranč s koňmi. Prvá jej príležitosť s modelingom bola keď mala Bar len dva mesiace. Neskôr bola jej účasť v reklamách prerušená kvôli tomu, že musela nosiť rovnátka na zuby.
V pätnástich rokoch sa objavila v kampaniach módnych značiek ako príklad Castro. 
V roku 2000 a 2001 vyhrala súťaž krásy a titul Modelka roku. Tiež bola vybraná ako modelka izraelskej značky Renuar. Jej fotografie boli tiež v časopise ELLE či Maxim. Tiež pózovala v plavkách so skupinou Aerosmith. Ako modelka fotila pre značky Subaru, Accessorize, Besni a Marco Bicego.
Známy je tiež jej vzťah s amerických hercom Leonardom DiCapriom, ktorý sa v roku 2011 rozišli. Momentálne žije z izraelským obchodníkom Adim Ezrom.
Démétrios z Alópeky

Démétrios alebo Demetrios () bol grécky sochár z prelomu 5. a 4. storočia pred Kr.
Sochár Demetrios pochádzal z Alópeky. Tvoril v Aténach a venoval sa v prvom rade portrétovým sochám. Na rozdiel od väčšiny umelcov sa svojim modelom usiloval vystihnúť hlavne ich reálnu podobu než krásu. Jeho súčasníkov udivovalo, že korintského stratéga Pellicha zobrazil i s jeho objemným bruchom a na portrétnej soche istého kňaza vystihol aj jeho cintľavosť.
Niektorí odborníci Demetriovi pripisujú mramorovú hlavu Lysimachy (aténskej kňažky), nachádzajúcej sa v Britskom múzeu aj keď nikdy nebola autentizovaná. Pravdepodobne o tomto sochárskom diele zanechal správu i staroveký autor Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku: „"Pri chráme Atény je asi jednolaketná soška stareny dobre spracovaná, ktorej nápis hlása, že je to Lysimaché, služobnica bohyne..."“
O sochárskej tvorbe Demetria nám ale podávajú svedectvá jeho menom signované dva podstavce (z nezachovalých sôch) nájdené v Aténach.
Kaštieľ vo Veľkých Levároch

Kaštieľ vo Veľkých Levároch je barokový kaštieľ, ktorý sa nachádza v južnej časti obce Veľké Leváre, v okrese Malacky.
Ku kaštieľu patrí park, v ktorom sa nachádza baroková kaplnka a mlyn z 18. storočia.
Kaštieľ bol niekoľkokrát rekonštruovaný počas 20. storočia, za socializmu v kaštieli fungoval Ústav na liečbu závislostí. Neskôr bol ústav zrušený, a kaštieľ ostal nevyužívaný chátrať, ako je tomu doteraz.
V kaštieli natáčali scény do slovenskej adaptácie seriálu Rex, ktorý v septembri 2017 uvádzala TV Markíza.
Dejiny.
Kaštieľ dal v roku 1773 postaviť viedenský arcibiskup, kardinál Žigmund Kolonič na starších gotických a renesančných základoch. Neskôr gróf Štefan Wenckheim rozvinul na svojom veľkostatku veľkú hospodársku a podnikateľskú činnosť.
V roku 1931 gróf Anton Wenckheim predal kaštieľ aj s parkom rehoľnému rádu Uršuliniek z Bratislavy.
V roku 1941 kaštieľ odkúpilo Ministerstvo vnútra a zriadilo v ňom psychiatrický liečebný ústav. Počas druhej svetovej vojny v kaštieli fungovala poľná nemocnica nemeckej armády, neskôr po prechode frontu zas lazaret sovietskej armády. Po skončení vojny, sa do kaštieľa vrátil psychiatrický liečebný ústav.
Opis.
Kaštieľ, je trojkrídlová budova s pôdorysom v tvare U a s dvojitou škridlicovou strechou. Má stredný rizalit hlavného krídla, ktorý má vyvýšenú strechu, ktorý zároveň poukazuje na dôležitú časť kaštieľa. Bočné rizality sú v ukončení krídiel zdôraznené atikou a tvarom strechy. Tiež má kaštieľ barokové, rytmicky členené fasády so štukovými rámami.
Kaštieľ má barokovú dispozíciu so strednou sálou výškovo presahujúcou poschodie, architektonicky vyjadrenou rizalitom. Okná kaštieľa sú polkruhovo uzavreté. V strednej časti, sa nachádza arkádová chodba. V hlavnom krídle nájdeme vestibul, slávnostné schodisko a prevýšenú sálu. Stropy majú štukové ornamenty. Z kaštieľa vedie do parku terasa a schodisko so stĺpovou balustrádou a vázami. Má viac ako sedemdesiat miestností.
Z kaštieľa je výhľad na park s rozlohou . Park bol postavený v štýle francúzskeho baroka a vybudovali ho spoločne s kaštieľom. V 19. storočí, sa park zmenil na anglický krajinársky park a bol romanticky upravený. V parku sa pôvodne nachádzali rôzne vzácne dreviny a romantické pavilóniky.
Za parkom bola vybudovaná vodná plocha a umelo rozšírený potok. Kaštieľ s parkom spájajú rozbiehajúce sa cestičky. Parku dominuje trojosá kompozícia.
Malenovický kotel

Malenovický kotel je prírodná rezervácia ev. č. 2271 neďaleko obce Krásna v okrese Frýdek-Místek. Oblasť spravuje AOPK ČR Správa CHKO Beskydy.
Ochrana.
Predmetom ochrany je geomorfologický fenomén, údolie potoka Satina a priľahlých západných a severných svahov Lysej hory a Malchoru v Moravskoslezských Beskydoch, zahŕňajúce pestrú mozaiku zachovaných rôznorodých ekosystémov s bohatou druhovou diverzitou rastlinných a živočíšnych druhov.
Toluca

Toluca (oficiálny názov Toluca de Lerdo) je piatym najväčším mestom Mexika, ležiacim 63 km západne od hlavného mesta Ciudad de México. Je hlavným mestom Mexika, jedného z 31 štátov Mexika. Mesto má 819 561 obyvateľov, s aglomeráciou cez poldruha milióna obyvateľov. Názov pochádza z aztéckeho výrazu "tolocan" (sídlo boha Tolo). Celý oficiálny názov mesta znie "Toluca de Lerdo" podľa bývalého prezidenta Sebastiána Lerda.
Mesto leží v nadmorskej výške 2 800 metrov, neďaleko od neho sa nachádza sopka Nevado de Toluca vysoká 4 680 metrov. Pôvodne v lokalite sídlil kmeň Matlatzinca, roku 1478 ju dobyli Aztékovia. Súčasné mesto založil 19. mája 1522 Gonzalo de Sandoval. V meste sa nachádza letisko Aeropuerto Internacional Licenciado Adolfo López Mateos.
V meste sídli verejná vysoká škola Universidad Autónoma del Estado de México a má cez 80 000 študentov. Vďaka blízkosti hlavného mesta má mesto vyspelý priemysel a počet obyvateľov rýchlo rastie, najdôležitejším podnikom je automobilka Chrysler.
Mesto je preslávené výrobou klobás chorizo​​ ochutených koriandrom, podľa toho obyvateľov Toluci prezývajú "Chorizeros".
Toluca je sídlom futbalového klubu Deportivo Toluca FC, desaťnásobného majstra Mexika.
Habánska kaplnka

Habánska kaplnka je časťou veľkodomu na námestí v habánskej osade ktorá bola počas rekatolizácie roku 1760 adaptovaná na barokovú kaplnku pre obrátencov z anabaptizmu. Požehnaná bola 2. júla 1767. Kaplnka sa nachádza v obci Veľké Leváre v okrese Malacky.
História a opis.
Kaplnka bola adaptovaná na Habánsku kaplnku v roku 1760 a slúžila pre obyvateľov Habánskeho dvora, tzv. Habánov, ktorý sa nasťahovali na okraj Veľkých Levár a založili si tam vlastnú osadu. Habáni prišli zo Švajčiarska.
Kaplnka mala šesť okien a dvojo dverí: vpredu pre vstup ľudu, zboku pre vstup kňaza. Nenachádzala sa v kaplnke sachristia. V drevenej vežičke bol jeden zvon.
Kaplnka mala jeden prenosný oltár, na ktorom sa kedysi uchovávala Oltárna sviatosť. Na oltári sa nachádzal obraz Panny Márie, kríž a šesť pozlátených drevených svietnikov. V oltári boli relikvie svätcov Žigmunda, Františky Rímskej a Ladislava Uhorského. Svetlo udržiavalo šesť lámp.
Kaplnka bola úplne obnovená v roku 1841 a naposledy bola obnovená roku 1991.
V súčasnosti má kaplnka oltár s obrazom Panny Márie a vzadu malý organ.
Na základe výsady Márie Terézie z roku 1781 až do roku 1928 habáni, ktorí prestúpili na katolícku vieru, mali svojho vlastného duchovného správcu, ktorý konal bohoslužby v nemčine. Pôsobili tu tiež aj jezuiti a františkáni. Správa kaplnky začas používala vlastnú pečiatku s kolopisom „SIGILLUM CAPELLAE CONVER. ANABAPTISORUM IN N. LEVARD 1889“.
V rokoch 1902 až 1908 spravovali túto mariánsku kaplnku poľskí pavlíni z Krakova. Pavlíni sídlili v dome, ktorý im daroval gróf Štefan Wenckheim. Kláštorné spoločenstvo tvorili dvaja kňazi, traja klerici a jeden brat. Pavlíni používali vlastnú pečať s textom: „SIGILL. CONVENTUS NAGY-LÉVÁRDENSIS S PAULII: ERTAE“.
V roku 2001 sa začala oprava habánskej fary. Bola urobená vodovodná a plynová prípojka či tiež úprava interiéru. V roku 2004 boli všetky opravy dokončené. V priestoroch zrenovovanej fary bolo zriadené pastoračné centrum.
V rokoch 2006 až 2007 boli realizované reštaurátorské práce v interiéri kaplnky. Urobili sa nové rozvody elektriny, oprava omietok, nátery a maľby, oprava okien či dverí a bol tiež zreštaurovaný oltárny obraz. Zo zadnej strany kaplnky sa nachádzajú slnečné hodiny.
Skalka (prírodná rezervácia, okres Frýdek-Místek)

Skalka je prírodná rezervácia, ktorá sa nachádza na juhozápadnom svahu vrcholu Skalka v katastri obce Kunčice pod Ondřejníkem. Lokalitu tvorí prevažne jedľobukový les, ktorý miestami nadobúda charakter pralesa. Jadrové územie je tvorené bučinou, ktorej stromy sú staré až 180 rokov. Predtým hojná jedľa biela takmer vymizla, a je preto umelo dosadzovaná.
Fauna a flóra.
Hlavnú zložku lesa tvoria acidofilné bučiny a jedľové bučiny s prímesou smreka obyčajného a javora horského. V slabo vyvinutom bylinnom poschodí sa hojne vyskytuje kopytník európsky, kyslička obyčajná, vranovec štvorlistý alebo brusnica čučoriedková.
V lokalite žije tiež významné množstvo plazov, najmä jašterica živorodá, slepúch lámavý, vretenica severná a užovka obojková. Rovnako tu hniezdia silne ohrozené druhy vtákov, napríklad holub plúžik, jariabok hôrny, ďateľ bielochrbtý, pôtik kapcavý alebo jastrab krahulec.
Atlantída (seriál)

Atlantída je britský dobrodružno-fantasy televízny seriál inšpirovaný gréckou mytológiou. Vysielal sa na stanici BBC One od 28. septembra 2013 do 16. mája 2015. Na Slovensku začala seriál vysielať Jednotka od 27. mája 2017 v soboty dopoludnia.
Matilda Škótska

 
Matilda Škótska (* 1080 ? - † 1. máj 1118, Westminster), pôvodným menom Edita, bola anglická kráľovná.
Život.
Edita bola dcérou škótskeho kráľa Malcolma III. a jeho manželky Margity Škótskej. Od šiestich rokov bola vychovávaná v kláštore Romsey pod dohľadom svojej tety Kristíny, ktorá tu bola opátkou.
11. novembra 1100 sa vydala za anglického kráľa Henricha I. a prijala normanské meno Matilda. Pred svadbou však muselo byť verejne preukázané, že nevesta nezložila rehoľné sľuby, ako si to snáď priala jej teta .
Svojmu manželovi porodila tri alebo štyri deti - medzi nimi syna Viliama Aethelinga, ktorý zahynul 25. novembra 1120 pri stroskotaní lode White Ship.
Dcéra Matilda sa stala ako manželka cisára Henricha V. rímskou cisárovnou a po manželovej smrti sa ako dedička Anglicka vydala za Geoffreya z Anjou. Ich prvorodený syn Henrich zasadol na anglický trón ako prvý predstaviteľ dynastie Plantagenetovcov.
Kráľovná Matilda sprevádzala svojho muža na cestách po Anglicku a pravdepodobne aj na ťaženie do Normandie v rokoch 1106-1107, počas kráľovej neprítomnosti potom preberala úlohu regentky, a to až do svojej smrti v roku 1118, hoci mnoho z jej súdov v špecifických otázkach boli učinené v zhode s Rogerom zo Salisbury, ktorý vykonával reálnu moc.
Zaslúžila sa tiež o prestavbu Londýna, založila nemocnicu sv. Egídia v Holborne (za mestskými hradbami) pre chorých na lepru, prepošstvo augustiniánskych kanonikov sv. trojice v Aldgate, v Queenshyte, najväčšom riečnym prístavisku, ktoré nosilo jej meno. Takisto nechala vystavať prvé verejné kúpele v meste. Rozsiahla bola aj jej charitatívna činnosť. Bola veľmi vzdelaná, korešpondovala si napr. s Anselmom z Canterbury, bola tiež patrónkou umelcov a zvlášť hudobníkov, anglický dvor bol v jej dobe centrom veľkej literárnej aktivity.
Po svojej smrti získala prezývku "dobrá kráľovná Matilda" ("angl. Good queen Maud").
Atlantída (rozlišovacia stránka)

Atlantída môže byť:
11830 Jessenius

11830 Jessenius (1984 JE) je planétka objavená 2. mája 1984 Antonínom Mrkosom cez observatórium Kleť. Je pomenovaná po Jánovi Jesseniovi.
Lukáš Hroššo

Lukáš Hroššo (* 19. apríl 1987, Nitra) je slovenský futbalový brankár a bývalý mládežnícky reprezentant, v súčasnosti pôsobiaci v poľskom klube KS Cracovia krakov.
Kariéra.
Lukáš Hroššo začal kariéru v rodnej Nitre. V sezóne 2006/07 debutoval v Corgoň lige za FC Nitru v zápase proti FK Dukla Banská Bystrica v 32. kole a pri svojom debute vychytal Nitre víťazstvo 2:1. Od sezóny 2008/09 pôsobil v seniorskom tíme FC Nitra. V sezóne 2010/11 si zachytal za Nitru aj v predkole Európskej ligy UEFA proti FC ETO Győr pri remíze 2:2, v odvete Győri Lukáš Hroššo predviedol dobrý výkon ale nestačilo to, Nitra prehrala 1:3 a vypadla hneď v 1. predkole. V sezóne 2011/12 chvíľu hosťoval v ŠK Slovan Bratislava odkiaľ sa znova vrátil pod Zobor teda do FC Nitra. V úvode kola Corgoň ligy v sezóne 2012/13 sa na pôde AS Trenčín nešťastne zrazil s vtedy štvorgólovým strelcom zápasu Davidom Depetrisom a utrpel zlomeninu píšťaly a ihlice, teda oboch kostí v nadčlenkovej oblasti. Celú sezónu 2012/13 musel kvôli zraneniu v ľavej nohe vynechať.
Po sezóne 2012/13 prestúpil do českého tímu FC Slovan Liberec, ktorý v minulej sezóne skončil na treťom mieste.
Apollónios z Atén

Apollónios () bol grécky sochár v 1. storočí pred Kr.
Sochár Apollónios, syn Nestora z Atén, bol činný v prvom storočí pred Kr. Jeho najznámejším zachovalým dielom je slávne "Belvederské torzo", ktoré sa nachádza vo Vatikánskom múzeu. Je to neskorohelenistická mramorová kópia, ktorú autor zrejme zhotovil podľa Lyssipovho originálu. Nemecký znalec antického umenia J. J. Winckelmann uvádza, že socha pôvodne zrejme stvárňovala (možno niektorého z gréckych heroóv) buď Herakla, Polyféma alebo Marsia.
Apollóniovo autorstvo potvrdzuje nápis, ktorý sa nachádza v spodnej časti tohto diela:
Po dlhú dobu sa medzi Apollóniove diela pripisovala aj socha "Odpočívajúceho boxera" z Rímskeho národného múzea. Túto hypotézu ale vyvrátila jedna z najvýznamnejších svetových znalkýň antického umenia Talianka Margherita Guarducci. Apollónios bol podľa starovekých písomných zdrojov autorom slonovinovej sochy boha Jupitera, ktorú zhotovil pre rímsky Jupiterov chrám počas jeho rekonštrukcie ukončenej v roku 69 pred Kr.
Jánošíkova ulica (Bratislava)

Jánošíkova ulica v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa Jánošíka.
K lomu

Ulica K lomu v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa cesty k lomu.
Pri Suchom mlyne

Ulica Pri Suchom mlyne v Bratislave sa nachádza v mestskej časti Staré Mesto a nazvaná bola podľa jedného z vydrických mlynov.
Ruské národné basketbalové družstvo žien

Ruské národné basketbalové družstvo žien je národné družstvo žien, ktoré reprezentuje Rusko na medzinárodných basketbalových podujatiach a v priateľských zápasoch. Funguje pod záštitou "Rossijskaja federacija basketbola" (RFB). Bolo sformované v roku 1992 po rozpade Sovietskeho zväzu ako jeden z pätnástich nástupcov . V roku 2016 sa nachádzalo vo svetovom rebríčku FIBA na 11. mieste.
Vrcholné podujatia.
Ruské družstvo je jedným z najúspešnejích európskych i svetových tímov. Na každom z vrcholných podujatí si vybojovalo medaily. V rokoch 2004 a 2008 dokázalo získať bronzové medaily na letných olympijských hrách, ku ktorým pridalo z majstrovstiev sveta 3 strieborné medaily, keď vo finálových stretnutiach dvakrát prehralo s a raz s . Najúspešnejšie bolo na majstrovstvách Európy, z ktorých si prinieslo 8 medailí, tie najhodnotnejšie v rokoch 2003, 2007 a 2011.
Zoznam častí seriálu Arrow

Toto je zoznam častí seriálu Arrow. Seriál mal premiéru 10. októbra 2012 na americkej televíznej stanici The CW. 
Prepojené časti Arrowverse.
Od roku 2014 sa každoročne vysielajú prepojené časti seriálov z Arrowverse, do ktorého patria "Arrow", "The Flash", "Supergirl" a "Legends of Tomorrow".
9 Easy Pieces and Other Songs

9 Easy Pieces and Other Songs je debutový štúdiový album slovenského artrockového speváka a skladateľa Ivana Csudaia z roku 1992. Spolupracoval na ňom so svojím dlhoročným hudobným partnerom Martinom Burlasom, ktorého meno je taktiež uvedené na obale. Album pozostáva z dvoch cyklov – "9 Easy Pieces" (1991) a "Other Songs" (1989).
Skladba „The Hunting Muscle“ je remakom jej pôvodnej verzie nachádzajúcej sa na albume "Flowers of Exhaustion" (1991) skupiny Sleepy Motion, v ktorej Csudai i Burlas v tom čase pôsobili. Nahrávka vyšla vo formátoch LP (dve platne) a CD. Priložený hárok v LP, ako aj buklet v CD obsahujú texty iba k prvej časti albumu (1 – 9).
Názov albumu odkazuje na dielo ruského skladateľa Igora Stravinského "Cinq pièces faciles – Five Easy Pieces" (1917).
Album v roku 2019 vyšiel bez obsahových zmien v CD-reedícii na značke Divyd. Výtvarná stránka je mierne modifikovaná, buklet má zachované texty a obsahuje úvodnú esej od českého publicistu Josefa Rauvolfa.
Reedícia bola zrealizovaná súbežne s opätovným vydaním Csudaiovho druhého albumu "Black and White Dreams" tou istou značkou v počte 500 kusov každý, pričom išlo o vôbec prvé reedície jeho hudobných diel. Udalosť sprevádzali propagačné plagáty so sloganom „Reedícia kultových albumov“. Csudai obe reedície prezentoval v spoločnosti estetika Petra Michaloviča na letnom hudobnom festivale Hevhetia ShowCase 2020 v Košiciach.
Zoznam skladieb.
9 Easy Pieces
Other Songs
Autorstvo.
Hudba:
Texty:
Fenek

Fenek môže byť:
Theodóros zo Samosu

Theodóros () bol grécky sochár, architekt a vynálezca v 6. storočí pred Kr.
Theodóros, syn Téleklea (alebo Rhoika), pochádzal z ostrova Samos. Činný bol v 6. storočí pred Kr. Staroveký autor Pausanias vo svojej sprievodcovskej príručke po Grécku uvádza, že Theodóros a jeho rodák Rhoikos boli prví tvorci bronzových sôch v Grécku: „"Prví, ktorí tavili kov a odlievali z neho sochy, boli Samosania Rhoikos, syn Filaiov, a Teodóros, syn Télekleov. Theodórovým dielom bola tiež smaragdová pečať, ktorú Polykrates, tyran na ostrove Samos, veľmi často nosil a nadmieru sa ním pýšil."“ Na Kréte sa bronzové sošky mužov, žien a niektorých zvierat začali vyrábať už v neskorominojskom období I. (cca medzi rokmi 1600 až 1450 pred Kr.) Na pevnine sa s nimi môžeme stretnúť až od 8. storočia pred Kr., čiže o dve storočia skôr ako to uvádza Pausanias.
V staroveku mu pripisovali zhotovenie obrovskej striebornej vázy, ktorú lýdsky vládca Kroisos daroval delfskému chrámu. Jej objem bol údajne až šesto vedier. Vo svojej vlasti bol architektom stavby zvanej "Skias", kde sa konali miestne snemy a podľa Plínia aj Héraionu (chrámu bohyne Héry), zvaného "labyrint" (inšpirovaného veľkými stĺpovými halami egyptských chrámov). Pripisovali mu i celý rad technických vynálezov (kľúča, sústruha, vodováhy atď.). 
Staroveký historik Diogenes Laertios zaznamenal, že Theodóros sa podielal aj na výstavbe Artemidinho chrámu v Efeze, jedného zo siedmich divov starovekého sveta: „"On to bol, kto poradil položiť uhlie pod základy efezského chrámu, keďže miesto, na ktorom stál, bolo vlhké. Trvdil totiž, že uhlie po strate drevnej podstaty nadobúda prirodzenosť, ktorá je imúnna proti vode."“
Plenisko

Plenisko je prírodná rezervácia ev. č. 317 neďaleko obce Písek v okrese Frýdek-Místek. Oblasť spravuje Agentúra ochrany prírody a krajiny ČR. Rozkladá sa na južných a juhovýchodných svahoch hory Kyčera (989 m) a dosahuje až k jej vrcholu a hrebeni, ktoré tvoria, podobne ako dve strany pomyselného obdĺžnika územia rezervácie, zároveň hranicu s Poľskom.
Ochrana.
Dôvodom ochrany je zachovanie prirodzených lesných porastov pralesovitého vzhľadu s genofondom autochtónnych drevín - jedle, buka, smreka, javora.
Černi vrăch

Černi vrăch () je najvyšší bod pohoria Vitoša. Svojou výškou je štvrtým medzi najvyššími vrcholmi bulharských pohorí po Musale (Rila), Vichrene (Pirin) a Boteve (Stará planina). Triangulačný bod vrcholu je vo výške , ale niekoľko kamenných kôp dopĺňa celkovú výšku do 
Na vrchole sa nachádza meteorologická stanica, ktorá bola vybudovaná v rokoch 19341935 a začala slúžiť svojmu účelu 1. septembra 1935. Časť stanice funguje ako prístrešok pre turistov, je možné tu zakúpiť aj občerstvenie, vrátane vareného jedla.
Na Černi vrăch vedie niekoľko turistických trás z viacerých východiskových bodov. Černi vrăch je jedným zo 100 objektov nachádzajúcich sa v zozname: 100 národných turistických objektov Bulharska.
Historický hromadný výstup v roku 1895.
27. augusta 1895 sa konal prvý hromadný výstup na Černi vrăch. Výstup organizoval bulharský spisovateľ Aleko Konstantinov a spolu s ním a ďalším bulharským spisovateľom a národným buditeľom Ivanom Vazovom sa vtedy výstupu zúčastnilo 300 ľudí. Tento deň sa ráta ako začiatok organizovaného turizmu v Bulharsku a pripomína sa každoročne hromadným výstupom na vrchol. Výstup sa koná vždy cez posledný augustový víkend.
Manastirište (vrch)

Manastirište () je najvyšší vrchol pohoria Plana v oblasti Sofia v západnom Bulharsku. 
Opis.
Manastirište je najvyšším vrcholom pohoria Plana a dosahuje výšku Nachádza sa v centrálnom hrebeni pohoria (ktorý nesie rovnaké meno ako celé pohorie - teda Plana), približne 4 km severne od dediny Plana. Vrch je zatrávnený a vzhľadom k rovinatému profilu vrcholových partií pohoria pomerne nevýrazný. Predpokladá sa, že v minulosti sa na vrchole nachádzala trácka svätyňa zasvätená slnečnému bohu. Neskôr sa na vrchole nachádzal monastier svätého Ducha, ktorý bol v časoch osmanskej nadvlády nad Bulharskom vypálený a z ktorého sa do dnešných dní zachovali len malé pozostatky. V súčasnosti sa na vrchole nachádza kaplnka svätého Ducha (), pri ktorej sa pri príležitosti sviatku svätého Ducha pravidelne stretávajú ľudia, niektorí z nich oblečení v tradičných bielych odevoch, ktoré odkazujú na pôvodné pohanské zvyky. Kaplnka bola postavená na zvyškoch pôvodného monastiera v roku 2001. Z vrcholu sa odkrývajú výhľady do okolia na veľkú časť pohoria Plana ako aj na horské masívy pohorí Vitoša a Rila.
Turizmus.
Vrch je z dôvodu profilu pohoria ľahko dostupný a je častým turistickým cieľom. Najľahší dostup na vrchol je z dediny Plana, prípadne z dediny Železnica () dolinou rieky Železniška reka (). Z dediny Železnica trvá výstup na vrchol približne 2 hodiny.
Plana (Sofia)

Plana () je malá dedina v pohorí Plana v obci Stolična v oblasti Sofia v západnom Bulharsku.
Charakteristika.
Dedina sa nachádza v kopcovitom teréne v pohorí Plana vo vysokej nadmorskej výške (priemer je ) 34 km juhovýchodne od centra Sofie. Tvorí niekoľko oddelených osád.
Dejiny.
Dedina bola v minulosti založená kočovnými pastiermi z oblasti Egejského Macedónska. Jej poloha zaručovala výborné pastvinárske možnosti a čiastočne chránila osadníkov pred tureckými nájazdmi.
Pamiatky.
V dedine sa nachádza kostol svätého Juraja.
Doprava.
Spojenie s okolím zabezpečuje pravidelná autobusová linka Sofijskej mestskej hromadnej dopravy.
Kanina (rieka)

Kanina () je rieka v okrese Gărmen v Blagoevgradskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku.
Iné názvy.
Rieka je známa aj pod miestnym názvom Kărvava reka (, doslova "Krvavá rieka"). Podľa lokálnej legendy názov pochádza z čias osmanskej nadvlády keď v blízkosti rieky žil miestny kňaz, ktorý mal pohľadnú dcéru. Osmanskí Turci sa rozhodli dcéru otcovi odobrať a poturčiť ju. Dievča odmietlo, načo bolo aj s otcom zabité a ich krv, ktorá následne zafarbila vodu v riečisku, dala údajne rieke Kanina jej lokálne meno.
Priebeh toku.
Od svojho prameňa pod vrcholom vrchu Sveti Petăr () rieka najskôr smeruje na západ, približne po štyroch kilometroch sa stáča najskôr na juhozápad a následne pri úpätí vrchu Lisec () smerom na juh. V tejto časti toku sa do Kaniny vlieva jej najväčší prítok, rieka Bišterica. () Preteká územím dediny Kovačevica a neskôr pri ktorej vytvára na svojom toku niekoľko vodopádov, kaskád a vírov. Pri dedine Marčevo opúšťa pohorie Rodopy a vteká do Gocedelčevskej kotliny, kde sa potom čo minie dedinu Ogňanovo vlieva juhozápadne od dediny Gărmen do rieky Mesta, ktorej je ľavým prítokom.
Opis.
Kanina je malá západorodopská horská rieka. Pramení vysoko v horách západorodopskom diele Dăbraš () pod vrcholom vrchu Sveti Petăr () v nadmorskej výške okolo .
V hornej časti toku tečie najskôr pomerne širokou, husto zalesnenou a len mierne naklonenou dolinou. V tejto časti sú sklanaté časti svahov pohoria naokolo tvorené prevažne ryolitom a granitom. Pri dedine Kovačevica rieka na svojom toku vytvára vodopády, kaskády a víry z ktorých najznámejší a najväčší je tzv. "Sinijat vir" (, doslova "Modrý vír"). Neskôr pokračuje strmou úzkou dolinou lemovanou vysokými skalnatými svahmi. V tejto často už sú skaly tvorené prevažne granitom. Skalnaté steny svahov lemujúcich v tejto časti roklinu dosahujú od dna rokliny po vrchné časti výšku až tristo metrov. V poslednej časti, potom čo opustí pohorie Rodopy, tečie rovinatou kotlinou. 
Rieka je dlhá a odvodňuje územie s rozlohou , ktoré je tvorené západnými svahmi rodopského dielu Dărbaš. Priemerná nadmorská výška oblasti povodia rieky je približne. Najvodnatejšia je rieka v zime a na jar, pričom najvyšší stav vody dosahuje v priehu januára a apríla. Najmenej vody v rieke tečie v priebehu jesene v septembri a v októbri. Priemerný ročný prietok meraný pri dedine Ogňanovo je približne /s.
Kanina je po rieke Bistrica () druhou najdlhšou riekou rodopského dielu Dăbraš. Hlavné prítoky Kaniny sú rieka Bišterica () (najväčší prítok) a rieka Mračnica (). Časť vody sa na hornom toku z rieky umelým derivačným kanálom "Bišterica"odkláňa a využíva sa na napájanie kaskády vodných nádrží „Dospat-Văča“. V doline rieky Kanina sa nachádzajú náleziská lignitu. Oblasť povodia je približne zo 70% zalesnené, pričom lesy sú tvorené z veľkej časti smrekmi a borovicami.
Rieka preteká cez územie dvoch obývaných miest, dedín Kovačevica a Gorno Drjanovo. Okrem toho tečie po okrajoch územia dedín Skrebatno, Lešten, Ogňanovo, Marčevo a Gărmen.
Kupenite

Kupenite () alebo Reseleški kukli () je prírodná pamiatka nachádzajúca sa v severnom Bulharsku na pravom brehu rieky Belilo v nadmorskej výške približne necelý kilometer severozápadne od obce Reselec.
Opis.
Kupenite (Reseleški kukli) je skupina skalných útvarov pripomínajúcich ľudské postavy s výškou od 30 do 150 m. Sformované boli pred 70 miliónmi rokov.
Ochranný štatút.
Prírodná pamiatka s výmerou 4,3 hektára od roku 1972.
Lakatnické skaly

Lakatnické skaly () je chránená lokalita nachádzajúca sa v západnom Bulharsku na ľavom brehu rieky Iskăr v tesnej blízkosti obce Gara Lakatnik.
Opis.
Lakatnické skaly sú vápencovo-pieskovcový skalný masív v prielome rieky Iskăr v pohorí Stará planina. Výška skál dosahuje v niektorých miestach až 200 metrov. V skalách sa nachádza niekoľko krasových jaskýň z ktorých najznámejšia je Temnata dupka. Lokalita je veľmi obľúbená medzi skalolezcami.
Ochranný štatút.
Prírodná pamiatka s výmerou 83,6 hektára od roku 1966, chránená lokalita od roku 1989. Celá oblasť je taktiež súčasťou Prírodného parku Vračanský Balkán.
USNOA2 1725-00522696

USNOA2 1725-00522696 (Norte) je v súčasnosti hviezda v súhvezdí Malá medvedica. Je to najbližšia hviezda do 20. magnitúdy ku severnému nebeskému pólu.
Totenkopf

Totenkopf, resp. Totenschädel je nemecké slovo znamenajúce všeobecne "umrlčia hlava" alebo "umrlčia lebka". Ako symbol je to nemecké označenie buď pre symbol lebky, alebo pre symbol lebky so skríženými hnátmi (smrtihlav). Symbol lebky so skríženými hnátmi pozostáva z ľudskej lebky (bez alebo aj s dolnou čeľusťou) a dvoch prekrížených stehenných kostí a je medzinárodným symbolom smrti, vzdoru proti smrti, nebezpečenstva alebo pirátstva. 
U nás sa používa označenie "totenkopf" najmä pre lebku so skríženými hnátmi ako nacistický symbol a ako insígnia používaná v pruskej a nemeckej vojenskej tradícii, pričom stehenné kosti boli v Nemecku tradične umiestňované za lebku (na rozdiel od symbolu pirátstva – Jolly Roger).
Symbol v nemeckom vojenstve pôvodne zaviedol Fridrich Veľký pre oddiely husárov vedených plukovníkom von Rueschom. Symbol používali aj niektoré nemecké oddiely počas napoleonských vojen. Počas prvej svetovej vojny nosili emblém prepadové oddiely špeciálne cvičené pre útočný boj v zákopoch. 
Neskôr počas nacistickej vlády a druhej svetovej vojny nosili emblém zvláštne oddiely SS zodpovedné za stráženie koncentračných táborov – tzv. SS-Totenkopfverbände. Emblém však nosili aj iné nemecké oddiely pozemných síl, napr. príslušníci tankového vojska, ktorí naviac nosili čierne uniformy (rovnako ako SS).
Plana

Plana môže byť:
Rudolf Schnackenburg

Rudolf Schnackenburg (* 5. január 1914, Katovice, (dnes v Poľsku)† 28. august 2002, Würzburg, Nemecko) bol katolícky kňaz a teológ. Joseph Ratzinger ho nazval „"najvýznamnejším nemecky hovoriacim exegétom 2. polovice 20. storočia."“
Životopis.
Schnackenburg vyrastal v pruskom meste Legnitz (dnešné poľské mesto Legnica). Maturitnú skúšku zložil na tunajšom "Gymnasium Johanneum" v roku 1932. Následne študoval filozofiu a katolícku teológiu na univerzitách vo Vroclave a Mníchove. Promoval vo Vroclave v roku 1937, vo svojej dizertačnej práci sa zaoberal problematikou "viery" v Jánovom evanjeliu, jeho školiteľom bol profesor Friedrich Wilhelm Maier (18831957). V tom istom roku ho kardinál Adolf Bertram vysvätil za kňaza. Potom až do konca Druhej svetovej vojny pôsobil v praktickej pastorácii v Sliezsku.
V roku 1946 musel v rámci povojnových etnických čistiek opustiť rodné Sliezsko. V roku 1947 sa habilitoval na univerzite v Mníchove. Jeho habilitačná práca v odbore „novozákonná exegéza“ mala názov "Heilsgeschehen bei der Taufe nach dem Apostel Paulus" [Spásonosné účinky krstu podľa apoštola Pavla], školiteľom mu bol opäť profesor Maier. Od roku 1948 tak v Mníchove pôsobil už ako súkromný docent.
V roku 1952 sa stal mimoriadnym profesorom novozákonnej exegézy na "Philosophisch-Theologischen Hochschule" v Dillingene. Od roku 1955 bol už riadnym profesorom na univerzite v Bambergu.
V rokoch 1957 až 1982 bol profesorom novozákonnej exegézy na "Julius-Maximilians-Universität" vo Würzburgu. K jeho žiakom o. i. patrili aj Josef Blank, Helmut Merklein, Josef Gnilka, Gerhard Dautzenberg, Karlheinz Müller, Alfons Weiser, Hubert Ritt, Anton Dauer a Gerhard Lohfink.
Po svojej emeritácii pôsobil Schnackenburg ako výpomocný duchovný v istom domove dôchodcov. Zároveň sa angažoval aj v Komunite Sant'Egidio.
Vedecká činnosť.
Schnackenburg patril v 2. polovici 20. storočia k najuznávanejším odborníkom v oblasti novozákonnej exegézi. Vo svojich dielach spájal exaktné filologické poznatky s "teologickým výkladom" biblického textu. Zároveň významnou mierou prispel k etablovaniu historicko-kritickej exegetickej metódy v rámci katolíckej teologickej vedy.
Dôležitým momentom sa stalo vydanie jeho knihy "Gottes Herrschaft und Reich" [Božie panstvo a kráľovstvo] v roku 1958. Schnackenburg v nej jasne rozlišuje "Božie kráľovstvo" a "cirkev": podstatnou súčasťou kresťanstva je stále "eschatologické" napätie medzi očakávanou budúcnosťou a naším chápaním prítomnosti.
Bádanie v oblasti jánovskej tradície obohatil Schnackenburg svojimi početnými štúdiami, ktoré neskôr zhrnul do monumentálneho trojzväzkového "Komentáru k Jánovmu evanjeliu." Schnackenburg sa v rámci tejto problematiky usiloval aj o kritický dialóg s Bultmannovou protestantskou exegetickou školou, pričom sa mu nakoniec podarilo nájsť určité kompromisné riešenie.
Schnackenburg bol členom Medzinárodnej teologickej komisie. Podieľal sa aj na novom ekumenickom preklade Biblie do nemčiny.
Manastirište

Manastirište () môže byť v Bulharsku:
Kanina

Kanina môže byť:
Kărdžalijské pyramídy

Kărdžalijské pyramídy () sú prírodná pamiatka nachádzajúca sa v južnom Bulharsku niekoľko kilometrov východne od mesta Kărdžali pri dedine Zimzelen.
Opis.
Kărdžalijské pyramídy sú skalné pyramídy vo Východných Rodopách. Sformované boli približne pred 40 miliónmi rokov v období, keď Východné Rodopy ešte tvorili časť morského dna.
Zoskupenie Kamenná svadba.
Esteticky najzaujímavejšou časťou je skalné zoskupenie Kamenná svadba (). Toto zoskupenie sa nachádza v tesnej blízkosti dediny Zimzelen a tvoria ho skalné pyramídy vysoké do 10 metrov pripomínajúce ženícha, nevestu a zvyšok svadobného sprievodu.
Ochranný štatút.
Prírodná pamiatka s výmerou 5 hektárov od roku 1974.
Kamenné huby (Beli plast)

Kamenné huby () sú prírodná pamiatka nachádzajúca sa v južnom Bulharsku 1 kilometer severne od dediny Beli plast v tesnej blízkosti cesty vedúcej z Chaskova do Kărdžali.
Opis.
Kamenné huby sú zoskupenie skalných útvarov vo Východných Rodopách pripomínajúce svojim tvarom huby. Vysoké sú do troch metrov. Miestni poznajú tento skalný fenomén aj pod menom Mantarkaja ().
Ochranný štatút.
Prírodná pamiatka s výmerou 3 hektáre od roku 1974.
Bănderica (rieka)

Bănderica () je rieka v južnom Bulharsku v Blagoevgradskej oblasti, povodie má a dĺžka rieky je .
Opis toku.
Rieka pramení v pohorí Pirin v západnej časti Horného Bănderického jazera, v nadmorskej výške Tečie severovýchodným smerom vo vysokých častiach pohoria Pirin a po 13 km toku sa spája s riekou Demjanica 400 m juhozápadne od mesta Bansko v nadmorskej výške Po spojení s riekou Demjanicou sa názov mení a ako Glazne rieka pokračuje ďalej do svojho sútoku s riekou Mesta. Na svojom toku vytvára niekoľko vodopádov.
Kavád II.

Kavád II. (* 590 † 6. september 628), zvaný "Šéróé" (v pahlavskom písme:; perzsky قباد), bol perzský veľkokráľ z rodu Sásánovcov panujúci krátko roku 628, pravdepodobne šesť až sedem mesiacov, od februára do septembra. Jeho vládou začala v sásánovskej Perzii epocha úpadku, dovŕšená pádom ríše aj dynastie v tridsiatych a štyridsiatych rokoch 7. storočia.
Pôvod.
Kavád bol synom kráľa Husrava II. a jeho kresťanskej manželky Márie, ktorú niektoré pramene označujú za dcéru byzantského cisára Maurikia. Hoci bol najstarším Husravovým synom, nemal vládu zďaleka istú, lebo kráľ favorizoval svojho mladšieho syna Mardánšáha z manželstva so Širin, ktorá bola takisto kresťankou. Kaváda to priviedlo do radov sprisahancov proti otcovi, oslabenému porážkami vo vojne s Byzanciou, a vo februári 628 nakoniec na perzský trón.
Vláda.
Po prevzatí moci dal Kavád v prvom rade zavraždiť svojho otca i bratov a ihneď začal rokovania o mieri s byzantským cisárom Heracleom. Situácia sásánovskej ríše bola v dôsledku vojenského debakla katastrofálna, počas Kavádovej vlády sa však podarilo uzavrieť len predbežný mier - definitívny dohodol vojvodca Šahrvaráz až v júli 629. Vnútri kráľovskej rodiny panoval od Husravovej násilnej smrti nesúlad a napätie, čo neskôr dalo podnet k špekuláciám, že kráľovná Širin Kaváda otrávila.
V lete roku 628 odcestoval Kavád II. do médskeho Holvánu, kde králi v horúcom období prebývali, na miesto už ale živý nedorazil. Zomrel pravdepodobne v Dastagerde (pravdepodobne na mor), a pred smrťou ešte stihol určiť cisára Herakleia za poručníka svojho maloletého syna Ardašíra. Ten potom nastúpil na perzský trón.
Bănderica

Bănderica () môže byť:
Ardašír III.

Ardašír III. (* 621 - † 27. apríl 630 Ktésifón) bol perzský veľkokráľ z rodu Sásánovcov panujúci v rokoch 628-630. Jeho vláda bola iba nominálna, skutočné opraty moci držal v rukách najvyšší dvorní krájač Meh-Ádhar-Gušnasp, schopný civilný hodnostár.
Ardašír bol synom kráľa Kavád II. a podľa kronikára Tabarího nemal v čase otcovej smrti viac ako sedem rokov. Sásánovská ríša sa za jeho formálnej vlády potýkala s hlbokým politickým rozvratom, spôsobeným porážkou vo vojne s Byzanciou a rozkolom vnútri kráľovskej dynastie. Problematickým faktorom bol aj popredný vojvodca Šahrvaráz, ambiciózny muž, ktorý v roku 629 uzavrel s cisárom Heracleom definitívny mier (hranica medzi Byzanciou a Perziou mala podľa dohody stáť na Eufrate). Šahrvaráz sa v roku 630 otvorene postavil proti kráľovskej autorite, pritiahol s vojskom k hlavnému mestu Ktésifón a Ardašíra III. zvrhol a dal zavraždiť. Sám sa prehlásil jeho nástupcom.
Stobski piramidi

Stobski piramidi (, doslova "Stobské pyramídy") sú prírodná pamiatka nachádzajúca sa v Kiustendilskej oblasti v juhozápadnom Bulharsku.
Lokalizácia.
Nachádzajú sa v juhozápadnej časti pohoria Rila vo svahoch hrebeňa "Klisurski rid" (), ktorý sa nachádza medzi dolinami "Grăčkovec" () a "Bukovec" () na ľavom brehu rieky Rilska reka v katastri dediny Stob v okrese Kočerinovo v oblasti Kiustendil.
Charakteristika.
Jedná sa o skalné útvary, kužeľovitého tvaru pripomínajúce pyramídy. Veľká časť z pyramíd je na vrchu zakončená veľkým kusom kameňa, tzv. čiapkou, čo útvarom následne dáva tvar podobný tzv. skalným hríbom. Farba pyramíd je obvykle tmavo žltá až červenkastá alebo hnedastá. Vytvorili sa v časti hrebeňa, ktorý je tvorený približne 40 metrov vysokou vrstvou nánosov z obdobia kvartéru. Pyramídy sú tak tvorené z hrubozrnných častíc farebných pieskovcov pospájaných sedimentom. Vznikli procesom erózie. Z dôvodu rôznorodého zloženia ako aj relatívne slabého spojenia jednotlivých základných materiálov sú pyramídy zachovalé v rôznych stupňoch vývoja. 
Pyramíd je niekoľko oddelených skupín, pričom každá zo skupín má svoj špecifický názov. Tie jednotlivým skupinám dali miestni obyvatelia, podľa toho čo im útvary pripomínali. Pomenovania jednotlivých skupín sú napríklad "Kulite" (, doslova "Veže"), "Argačo" (), "Zăberite" (, doslova "Ostré skalné výbežky"), "Čukite" (, doslova "Kladivá"), "Samodivskite komini" (, doslova "Vílie komíny"), "Kuklite" (, doslova "Bábiky"), "Braťata" (, doslova "Bratia"), alebo "Svatovete" (, doslova "Svatovia"), pričom skupina "Svatovete" je najznámejšia.
Stobski piramidi sú často vyhľadávaným turistickým objektom.
Ochrana a predmet ochrany.
Kategória: prírodná pamiatka
Rozloha: 7,4 ha 
Za prírodnú pamiatku boli Stobski piramidi vyhlásené rozkazom Výboru pre lesy a lesný priemysel pri Rade ministrov ()&lt;ref name="http://eea.government.bg"&gt;http://eea.government.bg&lt;/ref&gt; č. 378 zo dňa 5. 2. 1964. Rozkaz bol uverejnený v Štátnom vestníku č. 12 z roku 1966. Prírodná pamiatka bola vyhlásená na celkovej ploche približne 7,4 hektára. Dôvodom vyhlásenia prírodnej pamiatky "Stobski piramidi" je ochrana unikátnych skalných útvarov. Na území lokality je zakázané akékoľvek narušovanie skál, kopanie v zemi, zber kameňov, ale aj zber miestnej fauny, vstup priamo do lokalít skupín skalných útvarov a jaskýň ako aj výsadba akejkoľvek flóry. Lokalita je pod správou Regionálnej inšpekcie životného prostredia a vôd – Blagoevgrad (RIOSV – Blagoevgrad) ().
Johannes Weiß

Johannes Weiß (* 13. december 1863, Kiel, Nemecko† 24. august 1914, Heidelberg) bol nemecký protestantský teológ. Zaslúžil sa o rozvoj historicko-kritickej exegetickej metódy a jej aplikáciu v štúdiu novozákonných spisov. Je považovaný za priekopníka v oblasti výskumu "histórie foriem".
Životopis.
Johannes Weiß bol synom protestantského teológa Bernharda Weißa (18271918). Študoval protestantskú teológiu na univerzitách v Marburgu, Berlíne, Göttingene a Vroclave.
Od roku 1890 prednášal v Göttingene, následne sa v roku 1895 presunul do Marburgu. Od roku 1908 pôsobil na univerzite v Heidelbergu.
Weiß bol predstaviteľom tzv. "Religionsgeschichtliche Schule" (Nábožensko-dejinná škola), v Ježišovom hlásaní videl neustále prítomný charakteristický eschatologický prvok.
K jeho žiakom patrili o. i. aj český teológ Josef Hromádka a nemecký teológ Rudolf Bultmann, ktorý aktívne ďalej rozvíjal jeho tézy v oblasti dejín foriem.
Weiß zaviedol označenie „Q“ pre tzv. zbierku lógií, ktorá bola podľa teórie dvoch prameňov jedným z podkladov Matúšovho a Lukášovho evanjelia.
Od roku 1910 bol Johannes Weiß mimoriadnym členom "Heidelberskej akadémie vied".
Johannes Weiß zomrel 24. augusta 1914 v Heidelbergu, pochovaný bol v rodinnej hrobke na miestnom cintoríne.
Dunaj (rozlišovacia stránka)

Dunaj môže byť:
Skakaloto

Vodopád Skakaloto () je prírodná pamiatka nachádzajúca sa v južnom Bulharsku v Smoľanskej oblasti 2 kilometre južne od dediny Orechovo.
Opis.
Skakaloto je malý vodopád v západnej časti pohoria Rodopy. Výška pádu vody zo skalného previsu je približne 10 m. Vodopád nie je veľmi mohutný a preteká ním pomerne málo vody, najväčší prietok má v apríli a v máji, najmä po dažďoch.
Ochranný štatút.
Prírodná pamiatka s výmerou 0,3 hektára od roku 1965.