burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Lüneburg

Lüneburg (polabsky Glein) je nemecké mesto v spolkovej krajine Dolné Sasko asi 50 kilometrov juhovýchodne od mesta Hamburg. Počet obyvateľov mesta predstavuje 72 492 (k 31. 12. 2008). Je správnym centrom okresu Lüneburg. Mestom preteká rieka Ilmenau, ktorá sa vlieva do Labe.
Dejiny.
Najstaršie dôkazy ľudskej prítomnosti v oblasti Lüneburg sú z obdobia neandertálcov. Ide o 56 kamenných nástrojov nájdených na začiatku deväťdesiatych rokov 20. storočia pri výstavbe diaľnice medzi Ochtmissenom a Bardowickom. Ich vek je asi 150 000 rokov.
V meste spáchal samovraždu nacistický vodca Heinrich Himmler po uväznení britskou armádou požitím kyanidovej kapsule ešte pred súdnym procesom.
Nálezisko soli.
V okolí mesta sa nachádzajú náleziska soli, s ktorou sa v stredoveku hojne obchodovalo. Bola vyvážaná do Lübecku a ďalej potom po Baltickom mori.
Nie je známy presný dátum objavenia ložísk soli. Podľa povesti zastrelil raz poľovník bieleho diviaka. Nešlo však o diviaka albína. Jeho srsť nadobudla bielu farbu z neustáleho váľania sa v soli. Kosť tohto soľného diviaka visí na pamiatku na radnici.
Externé odkazy.
Oficiálna stránka
Farscape

Farscape je austrálsko-americký televízny sci-fi seriál. Seriál sa natáčal v rokoch 1999 až 2003, keď bol po 4 sériách (88 častí) bez rozuzlenia deja ukončený. Po veľkých protestoch fanúšikov sa zozbierali peniaze na vytvorenie štvorhodinovej minisérie "Farscape: Peacekeeper Wars". Po skončení natáčania sa svet Farscape ďalej rozvíja prostredníctvom komiksov.
Príbeh televízneho seriálu Farscape začína príchodom Johna Crichtona (Ben Browder) do neznámej časti vesmíru cez červiu dieru. Dostáva sa na živú loď obsadenú trestancami, ktorých snom je prežiť a nedostať sa do rúk mierotvorcom, ľuďom starajúcim sa o poriadok v galaxií, no v skutočnosti skôr nájomných žoldnierov. Hlavnými postavami sú ďalej ex-mierotvorca Aeryn Sun (Claudia Black), Ka D'Argo (Anthony Simcoe), Pa'u Zotoh Zhaan (Virginia Hey), Chiana (Gigi Edgley) a Stark (Paul Goddard) vrátane niektorých postáv, ktoré nie sú hrané hercami ale bábkohercami a následne dabované.
Ústrednou témou je snaha všetkých hlavných hrdinov dostať sa domov. Obmedzený počet postáv je využívaný na prehlbovanie vzťahov medzi jednotlivými postavami, podobne ako v seriáli Battlestar Galactica. Väčšinou sa dej odohráva na živej lodi nazvanej Moya, ktorá komunikuje s posádkou prostredníctvom pilota.
Série.
1. séria 1999-2000.
Prvá séria ukazuje príchod Johna Crychtona do neznámej časti vesmíru. Po tom, čo sa bez vlastného zapričinenia dostal cez červiu dieru ďaleko od Zeme, do neho nechtiac narazilo malé lietadlo, ovládané bratom Bialara Craisa, ktorý to neprežil. Začína teda polovanie na Johna Crychtona a tiahne sa po celej prvej sérií. Koniec série je zameraný na tehotenstvo biologicko-mechanickej lode Moya, ktorá sa stala útočiskom posádky. Medzi hlavné postavy sa pridáva Chiana. Prvá séria je taktiež dosť odlišná od neskorších sérií - jeden diel trvá 50 minút v porovnaní s 44 minútami v ostatných sériách, a taktiež niektoré masky sú veľmi odlišné a menej detailné ako v neskorších sériách.
2. séria 2000-2001.
Druhá séria je zameraná na nového nepriateľa menom Scorpius. Pomocou kresla schopného čítať myšlienky sa dozvedá, že John Crichton má v hlave všetky potrebné informácie o červích dierach, po ktorých Scorpius túži. Predošlý hlavný nepriateľ, Crais, sa stáva spojencom posádky lode Moya. Crais sa taktiež stáva veliteľom lode Tallinn, ktorá je dieťaťom Moye. Druhá séria je tiež o hľadaní Jaffyho, syna a D'Arga, a o túžbe Johna Crychtona dostať z hlavy čip, ktorý umožňuje Scorpiusovi čiastočnú kontrolu nad ním a vytváranie halucinácií.
Farscape a Hviezdna brána.
Hlavná herecká dvojica seriálu Farscape sa neskôr objavila i v seriáli Stargate SG1. Ben Browder sa pôvodne mal stať ústrednou postavou Stargate Atlantis v roli majora Johna Shepparda, no kvôli natáčaniu Farscape: Peacekeeper Wars bola jeho rola presunutá do SG1, kde ako Cameron Mitchell nahradil pôvodného lídra, stvárneného hercom Richardom Deanom Andersonom. Claudia Black si zahrala úlohu Valy Mal Doran. Farscape je tiež spomenuté v 200-tej časti Stargate SG1.
Frankfurt nad Odrou

Frankfurt nad Odrou (oficiálny nemecký názov Frankfurt (Oder), predtým Frankfurt an der Oder) je mesto v Nemecku, v Brandenbursku. Leží na ľavom brehu rieky Odry, oproti poľskému mestu Słubice, ktoré bolo až do roku 1945 časťou Frankfurtu. Žije v ňom 61 286 obyvateľov (k 31. 12. 2008).
Martin Opitz

Martin Opitz von Boberfeld (* 23. december 1597, Bolesławiec, Poľsko – † 20. august 1639, Gdansk) bol nemecký básnik a vydavateľ obdobia baroka a zakladateľ tzv. sliezskej básnickej školy.
Vytvoril nový typ poetiky, ktorej základom bola rétorika.
Heinrich von Kleist

Bernd Heinrich Wilhelm von Kleist (* 18. október, podľa samotného Kleista 10. október 1777, Frankfurt nad Odrou, Nemecko – † 21. november 1811, Kleiner Wannsee) bol nemecký dramatik, lyrický básnik a publicista.
Biografia.
Pochádzal zo starej pruskej šľachtickej rodiny. Bol synom dôstojníka. Absolvoval francúzske gymnázium v Berlíne a v roku 1792 vstúpil do gardového pluku v sídelnom meste pruských kráľov Postupim. V roku 1796 sa zúčastnil na vojne proti Francúzskej republike. V roku 1799 armádu opustil a začal študovať právo, filozofiu, ale aj fyziku a matematiku v rodnom meste Frankfurt nad Odrou. Počas štúdia filozofie, najmä diel Immanuela Kanta, však prežil ťažkú vnútornú krízu, stratil náboženskú vieru i vieru v systém hodnôt vyznávaných dobovou spoločnosťou. Na základe tejto straty viery sa priklonil ku skepticizmu a iracionalizmu. Napokon sa vzdal aj pokračovania štúdia.
V roku 1800 sa presťahoval do Berlína, kde začal pracovať ako úradník na ministerstve financií. Zároveň sa tu stretával s mnohými literátmi, najmä prvými romantickými básnikmi (Friedrich de la Motte Fouqué, Ernst Moritz Arndt a ďalší). V roku 1801 podnikol cestu do Paríža. Počas spiatočnej cesty sa vo Švajčiarsku nadchol tamojšou krajinou a uvažoval nad tým, že by tam ostal žiť. Bol však bez finančných prostriedkov a navyše tu ochorel. Na jeseň 1802 po neho prišla jeho nevlastná sestra Ulrika, ktorá ho priviedla späť do Nemecka.
Žil striedavo v Weimare (tu sa spoznal s Goethem a Friedrichom Schillerom), v Lipsku a Drážďanoch. Napokon sa vrátil v roku 1804 späť do Berlína. V roku 1805 vstúpil do štátnej služby vo východopruskom meste Königsberg (dnes Kaliningrad, slov. Kráľovec). V roku 1807, po vojen medzi Francúzskom Napoleona I. a koalíciou Pruska, Ruska a Veľkej Británie, v ktorej protifrancúzska koalícia prehrala, ho na ceste do Drážďan francúzske orgány zatkli a následne uväznili ako pruského špióna v pevnosti Joux. Po vrátení slobody v roku 1808 v Drážďanoch vydával s Adamom Heinrichom Müllerom (1779 – 1829) časopis "Phöebus". V roku 1809 podnikol krátku cestu do Prahy, kde chcel tiež vydávať patriotický časopis "Germania". Po návrate do Berlína pracoval na prelome rokov 1810 a 1811 v novinách "Berliner Abendblätter".
Vnútorne skľúčený svojimi neúspechmi v spisovateľskej i novinárskej činnosti, sklamaný aj politickými udalosťami v Nemecku, sa napokon rozhodol ukončiť život samovraždou. Na dobrovoľný odchod zo sveta prehovoril aj svoju dôvernú priateľku Henriettu Vogelovú, ktorá trpela rakovinou v poslednom štádiu. Na brehu jazierka Kleiner Wannsee neďaleko od mesta Postupim najprv Kleist zastrelil Henriettu Vogelovú a následne aj seba. Obaja boli pochovaní na druhý deň na mieste ich samovraždy.
Kleist v románoch a filme.
Kleistove pokusy nájsť spoločníčku v ukončení života, vzťah s Henriette Vogelovou a ich následná samovražda sú zobrazené v celovečernom filme "Láska šialená" (orig.: "Amour fou"), ktorý vznikol v roku 2014 v rakúsko-luxembursko-nemeckej koprodukcii. Scenár napísala a film režírovala rakúska režisérka Jessica Hausner.
Tel Chacor

Tel Chacor je izraelský národný park a najväčšia archeologická lokalita v Izraeli. Nachádza sa v Hornej Galilei v údolí Chula, asi severne od Tiberiadskeho jazera. Chacor bolo kanaanske mesto, ktoré dosiahlo svoj vrcholný rozkvet na začiatku 2. tisícročia pred Kr.
V roku 2005 bol Tel Chacor zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Historické zmienky.
Chacor sa spomína v el-amarnskej korešpondencii (14. storočie pred Kr.) nájdenej v El Amarne v Egypte. Tá obsahuje okrem iného listy chacorského panovníka Avdi Tišriho, ktorý v nich sľuboval vernosť faraónovi. Avdi Tišri bol jediným kanaanskym panovníkom v tejto korešpondencii, ktorý sa tituloval ako „kráľ“, čo svedčí o veľkosti a rozkvete mesta v tomto období. Chacor sa spomína aj v textoch z Mari, ktoré sa nachádza blízko Tigrisu.
Správy o Chacore sú aj v biblii. Mesto bolo zničené ohňom v 12. storočí pred Kr. na konci doby bronzovej. O dobývaní mesta Izraelitmi sa píše v biblii. Mesto bolo znovu vybudované kráľom Šalamúnom v 10. storočí pred Kr., spolu s Megidou a Gezerou. V čase vlády kráľa Achaba na konci 9. storočia pred Kr. sa mesto stalo jedným z hlavných miest Izraelského kráľovstva a bola v ňom vybudovaná nová pevnosť. V roku 732 pred Kr. bolo mesto dobyté asýrskym kráľom Tiglatpilesarom III.
Kláštor Maulbronn

Kláštor Maulbronn je cisterciánsky kláštor v Nemecku v spolkovej krajine Bádensko-Württembersko. Je považovaný za najzachovalejší stredoveký kláštor na sever od Álp. 
Od roku 1993 je zapísaný na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Dejiny kláštora.
Kláštor bol pôvodne pravdepodobne založený v inej lokalite (Eckenweiher) rytierom Walterom z Lomersheimu okolo roku 1138. Zakladajúcim konventom bol konvent vyslaný z materského kláštora Morimond. V roku 1147 bol celý konvent vďaka aktivite speyerského biskupa presunutý do Maulbronnu, kde zostal zachovaný dodnes.
Vladimír (Rusko)

Vladimír () je hlavné mesto Vladimírskej oblasti v strednej časti európskeho Ruska, na ľavom brehu rieky Kľazmy, približne severovýchodne od Moskvy. Má 339 779 obyvateľov (2009).
Dejiny.
Mesto Vladimír, založené v roku 1108, bolo od roku 1157 sídelným mestom vládcu Vladimírsko-suzdaľského kniežatstva, jedného z nástupníckych štátov Kyjevskej Rusi. Počas tridsiatych rokov 19. storočia sa mesto rozvíjalo ako dôležité priemyselné stredisko.
Historické budovy mesta sú chrám Nanebovzatia Bohorodičky ("Uspenskij sobor") (1158 – 1161), chrám Pokrovu na rieke Nerli, Zlatá brána (1164) a niekoľko kláštorov. Tieto budovy z 12. a 13. storočia boli v roku 1992 zapísané do zoznamu Svetového dedičstva UNESCO.
Vladimír sa nachádza v prevažne poľnohospodárskom regióne. Je to aj železničný uzol. Jeho hlavnými priemyslovými odvetviami sú textilný priemysel, konzervárenský priemysel, výroba chemických produktov, jemného náradia a automobilových súčiastok.
Monastier Dafni

Dafni (staršie "Dafnion") je monastier v Grécku neďaleko Atén. Jeho začiatky siahajú do stredoveku a dnes je klasickou ukážkou byzantskej architektúry. Okrem iného je známy vďaka množstvu dobre zachovaných mozaík tvoriacich jeho vnútornú výzdobu. V 11. a 12. storočí boli v interiéri vytvorené mramorové plastiky a mozaiky na zlatom podklade.
Stavbe dominuje stredová kupola. Od roku 1990 je táto pamiatka súčasťou svetového dedičstva UNESCO. Zapísaná bola s ostatnými dvoma monastiermi Hossios Lukas a Nea Moni.
Vojvodstvo (poľská administratívna jednotka)

Vojvodstvo alebo kraj alebo zastarano vojvodina (poľ. województwo) je od neskorého stredoveku názov veľkej administratívnej jednotky v Poľsku. 
Výraz województwo v novoveku v poľštine označuje špecificky už len poľské administratívne jednotky, vo význame "územie pod vládou nesuverénneho kniežaťa", v ktorom v slovenčine používame takisto výraz "vojvodstvo", sa v poľštine používa označenie "księstwo". 
Vojvodstvá od roku 1999.
Na čele vojvodstva stoja: 
Vojvodstvo zodpovedá najmä za nasledujúce záležitosti:
Na legálnosť týchto aktivít dozerá poľským premiérom menovaný vojvoda ("wojewoda").
Pomoranské vojvodstvo

Pomoranské vojvodstvo [od slova Pomoransko] alebo Pomorské vojvodstvo [od slova Pomorie ] alebo Prímorské vojvodstvo [od slova Prímorie ] (slovo vojvodstvo možno vždy nahradiť aj slovom kraj alebo zastarano vojvodina; ) môže byť v Poľsku zhruba na území Východného Pomoranska:
Pomoranské vojvodstvo alebo Pomoranské kniežatstvo (po nemecky "Herzogtum Pommern", po poľsky "Księstwo Pomorskie") bolo vojvodstvo na území Západného Pomoranska v 12. – 17. storočí, pozri Pomoranské vojvodstvo (Západné Pomoransko)
Mestský okres

Mestský okres môže byť:
Vladimír

Vladimír môže byť:
Vojvodstvo

Vojvodstvo alebo zastarano vojvodina môže byť:
Haiga

Haiga () je tradičný umelecký žáner syntetizujúci maľbu, poéziu haiku a kaligrafiu. Moderná haiga môže spájať haiku s fotografiou alebo počítačovou grafikou.
Tradičnú haigu tvorí jeden umelec, ktorý tým istým štetcom maľuje aj píše. Text aj kresba majú byť štýlovo jednotné. Haiku opisuje situáciu na obraze, maľba a báseň sa vzájomne komentujú. 
Názov.
Názov je odvodený zo slova "haikai" () respektíve "haiku" (), a zo slova "ga" ().
Vývoj žánru.
Jedným z predchodcov žánru haiga bol japonský maliarsky štýl "nanga" (), známy aj ako "bundžinga" (). Tento štýl prevzali japonskí vzdelanci-literáti, obdivujúci čínsku kultúru, z čínskeho žánru "Maľba južnej školy" (), ktorý sa aj v Číne nazýval literátska maľba (). 
Podľa japonskej tradície bol prvým tvorcom haigy Rjúho Nonoguči (15951669). Skladanie veršov haiku a maľba sprievodných obrázkov sa stali obľúbenou činnosťou milovníkov umenia v období Edo (17. stor. - polovica 19. stor.) Tradičná haiga sa kreslila a písala na ryžový papier alebo hodváb.
Výtvarnými zdrojmi haigy sa stali aj iné maliarske žánre. V 17. storočí sa v Japonsku začal používať čínsky štýl maľby tušom "sumi-e" (), charakteristický čiernymi atramentovými obrysovými čiarami štetcom vo farebnom obrázku. V tom istom období sa stali obľúbenými aj japonské drevotlače "ukijo-e" (), ktoré umožnili sériovú produkciu umenia. Preto najpopulárnejšou sa stala haiga s drevotlačovými obrázkami ukijo-e.
V žánri haiga sa postupne vytvorilo niekoľko štýlov, ktoré uznávali jednotlivé umelecké a filozofické školy haiga.
Školy (kánony) tradičnej haigy:
Moderná haiga.
Haiga sa začala postupne vzďaľovať tradícii pod vplyvom otvorenia sa japonského cisárstva západnej civilizácii. Mala podobne ako haiku obdobie uvoľnenia z klasického kánonu, čo vyústilo do dnešnej modernej formy, ktorá reflektuje nielen prírodné javy, ale už aj industriálne. 
Formálne sa tiež veľmi vzdialila. Používa digitálne výtvarné postupy, fotografiu, dotváranie ručne maľovaných obrazov v grafických programoch, skenované kresby a fotky aranžované v softvéri. V zásade je to obrázok, do ktorého je vpísaná trojriadková báseň haiku aj s autorským právom umelca. Obvykle nepresiahne na šírku 500px. Vystavuje sa vytlačená na plagátoch a obrázkoch, výber materiálu je opäť nielen papier, bambus a hodváb, ale rôzne iné materiály a techniky bez obmedzenia.
Poetická časť diela je opäť vyňatá z tradičnej formy. Využívajú sa aj iné druhy poetických foriem. Okrem japonských i voľný verš, v zásade ide však o trojriadkovú báseň so 17-timi slabikami.
Anglosaská a západná haiga sa snaží tvoriť verše tak, aby dosiahli sedemnásťslabičný útvar až po preklade do japončiny.
Dafni

Dafni môže byť:
Okrskové centrum Ružinov

Okrskové centrum Ružinov (alebo tiež 15. Okrskové centrum) je budova nachádzajúca sa v bratislavskej mestskej časti Ružinov na Záhradníckej ulici 95. Bolo postavené v roku 1994. V roku 1995 získalo ocenenie v národnej verejnej neanonymnej súťaži "Stavba roka 95" organizovanej "Zväzom stavebných podnikateľov Slovenska". Išlo o cenu za "Kvalitu realizácie stavebného diela". Autormi plánov pre túto budovu sú Ing. Arch. Boris Džadoň a Ing. Arch. Ján Polášek. Realizácia stavby bola zverená spoločnosti OTYK, Stavebné podnikanie s.r.o. a hlavným investorom bola Slovenská sporiteľňa.
Aupark (Piešťany)

Aupark Piešťany je nákupno-zábavné stredisko v meste Piešťany, po bratislavskom Auparku v poradí druhé toho mena, postavené v rokoch 20082010 nákladmi presahujúcimi 25 miliónov eur. Generálnym dodávateľom bola firma HB Reavis Slovakia, a. s.
Opis.
Celková prenajímateľná plocha je z toho kancelárske priestory zaberajú a plocha maloobchodného predaja . Objekt má 380 parkovacích miest vo viacpodlažnom parkovisku.
Architektonický návrh spracoval Juraj Jančina v roku 2004. Stavbu začal primátor mesta Remo Cicutto 6. júna 2008. Pôvodný projekt počítal aj s výstavbou bytov a hotela, tie nakoniec neboli realizované. Termín dokončenia mal byť október 2009, tuhá zima oneskorila stavebné práce a otvorenie strediska bolo presunuté na 29. apríla 2010.
Bastión (hradby)

Bastión je novoveký druh či variant bašty - vysunutá časť opevnenia pevnosti v tvare plochého päťuholníka s ostrým britom uprostred (alebo v podobnom tvare). Spravidla ide o prvok bastiónovej sústavy. 
Pozor na zámenu: V niektorých jazykoch (angličtina, francúzština, čiastočne nemčina) slovo Bastion označuje všeobecne baštu, podobne niekedy aj v slovenčine - pozri bastión.
Bastión uľahčuje obranu opevnenia pomocou obrannej paľby strelcov alebo diel. Bastión zvyšuje rozsah streľby a pokrýva aj miesta rovnobežné s opevnením. Môže byť vytvorený z murovaného kameniva, ale častejšie to býva dutý alebo plný zemný val (často s pilierovou vnútornou konštrukciou) s tehlovým plášťom a armovanými nárožiami. 
Bastión môže figurovať aj ako samostatná stavba vysunutá ďaleko pred opevnením. Vystúpené bastióny, ktoré boli súčasťou opevnenia mali obvykle päťuholníkový pôdorys. Lícne strany sa stretávali v bode, ktorý bol najviac vysunutý. Na rozdiel od veží alebo oblých hradieb tak počas streľby nedochádzalo k slepým uhlom.
Jedny z prvých bastiónov sa stavali v 15. storočí podľa návrhu talianskeho architekta Giuliana da Sangalla.
Monastier Hosios Lukas

Hosios Loukas (gr. Ιερά Μονή Οσίου Λουκά) čiže Monastier prepodobného Lukáša je opevnený monastier v gréckom Distomo, jedna z najvýznamnejších pamiatok byzantskej architektúry. 
Monastier založil prepodobný Lukáš Grécky, pustovník a divotvorca (890-953). Jeho ostatky v roku 1204 križiaci odniesli do Bosny a neskôr sa dostali do Benátok, dnes sú opätovne uložené v monastieri. Sviatok prepodobného Lukáša sa slávi 7. februára. Monastier je vyzdobený množstvom malieb a mozaík a je jednou z významných pamiatok na území Grécka. 
Od roku 1990 je monastier zapísaný na zozname svetového dedičstva UNESCO.
Miloš Glonek

Mgr. Miloš Glonek (* 26. september 1968, Zlaté Moravce) je bývalý slovenský futbalový reprezentant. Hrával na pozícií obrancu. 
Bol prvým Slovákom, ktorý hral v talianskej Serie A. V drese AC Ancona hrával v Serie A, mužstvo však v sezóne 1992/93 vypadlo do Serie B a Glonek po roku prestúpil do francúzskeho SC Caen. Nakrátko sa v sezóne 1997/98 vrátil do Slovana, ale po neúspešnom pôsobení sa vrátil do SC Caen.
Monastier Nea Moni

Nea moni je byzantský monastier na gréckom ostrove Chios v Egejskom mori. 
Monastier Nea Moni dal vybudovať v 11. storočí byzantský cisár Konštantín IX. Monomachos. Konštantín (1000? – 1055) žil istý čas vo vyhnanstve na ostrove Lesbos. Podľa legendy ho vo vyhnanstve navštívili traja mnísi, ktorí priniesli zázračnú ikonu s obrazom Panny Márie a predpovedali mu, že jeho vyhnanstvo je len dočasné a že sa stane byzantským cisárom. Konštantín (vtedy len Monomachos) sľúbil, že ak sa tak stane, postaví monastier na mieste, kde sa ikona našla. 
Hneď ako sa stal cisárom (1042), sľub splnil. Monastieru poskytol značný majetok a príjmy, takže sa stal najvýznamnejším a najbohatším monastierom v Egejskom mori. Stavba trvala 12 rokov a cisár zomrel pred jej dokončením. Sláva a moc monastiera pretrvala až do roku 1822, kedy ho vyplienili Turci. Skazu dokončilo zemetrasenie v roku 1881. 
Dodnes sa zachoval hlavný kostol (katholikon) zasvätený Nanebovzatiu Panny Márie, dva menšie kostoly (kostol sv. Kríža a kostol Aghia Panteleimona), obydlia mníchov (kélie), trapeza – jedáleň mníchov a podzemná cisterna na zhromažďovanie dažďovej vody. Monastier je obohnaný hradbami a strážený obrannou vežou.
Architektúra hlavného kostola je oktagonálneho typu, ktorý sa dnes nachádza len na ostrovoch Chios a Cyprus.
Najcennejšou súčasťou monastiera sú pôvodné mozaiky. Hlavnými témami mozaikových obrazov je Spasiteľ (Pankrator), obrazy zo života Ježiša Krista a archanjeli Michal a Gabriel. Na zlatom pozadí vystupujú postavy neobyčajne plasticky. Pozoruhodná je jednota dramatického výrazu a zvyčajnej byzantskej jednoduchosti kresby. Predstavujú dokonalú ukážku stredného obdobia byzantského umenia.
Monastier bol v roku 1990 spoločne s monastiermi Dafni (pri Aténách) a Hossios Lukas (pri Delfách) zapísaný do zoznamu svetového dedičstva UNESCO.
Róbert Hanko

Róbert Hanko (* 28. december 1976, Dolný Kubín) je bývalý slovenský futbalový reprezentant. Dlhoročný hráč Trenčína pôsobil jednu sezónu v druhej Bundeslige v mužstve Karlsruher SC.
Od januára 2010 trénuje deti vo svojej futbalovej škole ("FŠRH") v Moravanoch nad Váhom.
Giuliano da Sangallo

Giuliano da Sangallo (cca 1443, Florencia, Florentská republika – † 20. október 1516, Florencia) bol taliansky sochár, architekt a vojenský inžinier, ktorý pôsobil počas talianskej renesancie.
Životopis.
Narodil sa vo Florencii. Jeho otec Francesco Giamberti bol stolár a architekt, ktorý pracoval najmä pre Mediciho. Jeho brat Antonio da Sangallo starší a synovec Antonio da Sangallo mladší boli architekti. Jeho syn Francesco da Sangallo bol sochár. Najväčším odberateľom Giulianových prác bol Lorenzo di Piero de’ Medici, vplyvná osobnosť Florencie a vnuk Mediciho.
Pre Lorenza postavil v 15. storočí luxusný palác v meste Poggio a Caiano, spevnil opevnenie Florencie a ostatných miest. Postavil aj kláštor v San Gallo, ktorý bol v roku 1530 počas obliehania Florencie zničený. Podľa tejto budovy si privlastnil meno "Sangallo", ktoré neskôr používalo viacero významných architektov.
V roku 1492 po smrti Lorenza navštívil Giuliano mesto Loreto a postavil baziliku "Santuario della Santa Casa". Pre spevnenie už postavených a poškodených stĺpov použil puzolán, ktorý si doniesol z Ríma. Na základe pozvania od pápeža Alexandra VI. navštívil Rím a navrhol kazetový strop v bazilike Santa Maria Maggiore. Na podnet pápeža Júliusa II. navrhol opevnenie okolo hradu Sant'Angelo a palác, ktorý susedí s bazilikou San Pietro in Vincoli.
Po tom, ako hlavné práce na bazilike sv. Petra získal Donato Bramante, sa so sklamaním vrátil do Florencie. Tu pracoval na opevňovaní Florencie a vojenskej technike počas konfliktu Florencie s Pisou. Od roku 1514 po smrti Bramanteho prevzal Giuliano spolu s Raffaelom jeho funkciu. O dva roky neskôr zomrel.
Eva Minarčíková

Eva Minárčíková (* 3. júl 1992) je slovenská hádzanárka, reprezentantka Slovenska. So svojou spoluhráčkou z MHK Bytča Ivetou Mičiníkovou reprezentovali Slovensko aj v kategóriach do 17 rokov. 
V současné době ukončila herní kariéru v klubu Handball PSG Zlín.
Kariéra.
S hádzanou začala ako žiačka v Bytči. Pochádza zo športovej rodiny. Otec bol futbalista (Žilina), matka bola dlhé roky aktívnou hádzanárkou a v súčasnosti je trénerkou v MHK Bytča. Dve staršie sestry – dvojičk, sú takisto aktívne hádzanárky v rovnomennom klube – Jana je brankárka a Dana spojka.
Kluby.
Eva Minárčíková je v súčasnosti (2010) hráčkou starších dorasteniek a žien MHK Bytča a zároveň hosťuje v ženskom interligovom klube HK Danlog Partizánske. Hosťovala tam aj v jarnej časti sezóny 2009/10, pričom odohrala 9 zápasov a strelila 13 gólov. Je štvornásobnou majsterkou Slovenska v mládežníckych kategóriach: ako staršia žiačka (2007), mladšia dorastenka (2008, 2009) a staršia dorastenka (2010).
Reprezentácia.
Prešla takmer všetkými mládežníckymi reprezentačnými výbermi. Zúčastnila sa ME do 17 rokov v roku 2009 v Srbsku a je členkou reprezentačného výberu do 20 rokov, ktorý v dňoch 21. – 23. mája 2010 bojoval v kvalifikačnej skupine (dejisko Michalovce) o postup na MS '20 v Kórejskej republike (uskutočnia sa v termíne 17. – 31. 7. 2010). Jej dosiaľ najväčším úspechom v reprezentácii je druhé miesto na X. Európskych olympijských hrách mládeže (EYOF) vo fínskom Tampere v roku 2009 po semifinálovom víťazstve nad Holandskom 30:24 (14:12) a finálovej prehre s Ruskom 24:30 (13:16).
Palermo F.C.

Palermo FC je taliansky futbalový klub so sídlom v meste Palermo. Športový klub Anglo bol založený v roku 1900, názov Palermo Football Club nesie od roku 1987. V súčasnosti je členom Serie A, do ktorej sa vrátil v roku 2004.
Svoje domáce zápasy hráva na štadióne Stadio Renzo Barbera.
Ryan Nelsen

Ryan Nelsen (* 18. október 1977) je novozélandský futbalista, ktorý v súčasnosti hráva za anglický klub Blackburn Rovers. Hráva na poste stredného obrancu. Je kapitánom . Do Blackburnu prestúpil ako voľný hráč z DC United a zmluvu má do roku 2012.
Iveta Mičiníková

Iveta Mičiníková (* 6. júl 1992), ľavoruká hádzanárka, hrajúca na poste spojky je juniorskou reprezentantkou SR v hádzanej. Jej materským klubom je MHK Bytča, kmeňovým od júla 2011 Iuventa Michalovce  a v sezóne 2011/12 bola uvoľnená na hosťovanie do tímu úradujúceho majstra Českej republiky DHC Sokol Poruba, pôsobiaci v (Ostrave). Patrila k najväčším talentom ženskej hádzanej na Slovensku, jej sľubne sa rozvíjajúcu kariéru však pribrzdili zranenia.
Kariéra.
Pôsobenie v kluboch.
V jarnej časti sezóny 2009/10 popri svojom hráčskom pôsobení v Bytči hosťovala spolu so svojou klubovou a reprezentačnou spoluhráčkou Evou Minarčíkovou v interligovom celku HK Danlog Partizánske, kde Iveta Mičiníková odohrala 11 zápasov a strelila 60 gólov, čo je priemer takmer 5 a pol gólu na zápas.
Iveta Mičiníková je štvornásobnou majsterkou Slovenska v mládežníckych kategóriach: ako staršia žiačka (2007), mladšia dorastenka (2008, 2009) a staršia dorastenka (2010).
Počas letnej prestávky 2010 absolvovala prípravu s interligovým klubom Iuventa Michalovce. Po skončení prípravy vedenie Iuventy na základe jej výkonnosti a výsledkov v príprave rozhodlo, že v sezóne 2010/11 bude v rámci jednoročného hosťovania pôsobiť v tomto klube., pričom zároveň môhla hrávať aj za svoj kmeňový klub MHK Bytča v prvej lige žien aj starších dorasteniek. Po skončení sezóny 2010/11 Iveta Mičiníková definitívne prestúpila do Iuventy a stala sa jej kmeňovou hráčkou.
Pôsobenie v reprezentácii.
Do ženskej reprezentácie SR sa dostala už vo svojich osemnástich rokoch. V septembri 2010 ju tréner Štefan Katušák nominoval na tri domáce priateľské stretnutia s Bieloruskom. V druhom z trojice týchto stretnutí v Michalovciach sa zapísala do streleckej listiny svojimi prvými dvomi gólmi v reprezentačnom družstve žien.
V predchádzajúcom období prešla takmer všetkými mládežníckymi reprezentačnými výbermi. So spoluhráčkou Evou Minarčíkovou reprezentovali Slovensko v kategóriach do 17 a napriek svojmu mladému veku už aj do 20 rokov a práve vzhľadom k ich veku je predpoklad, že budú reprezentovať aj v kategórii do 19 rokov.
Jej doposiaľ najväčším úspechom v reprezentácii je druhé miesto na X. Európskych olympijských hrách mládeže (EYOF) vo fínskom Tampere v roku 2009 po semifinálovom víťazstve nad Holandskom 30:24 (14:12) a finálovej prehre s Ruskom 24:30 (13:16).
Garrincha

Garrincha, vlastným menom Manuel Francisco dos Santos (* 28. október 1933, Rio de Janeiro, Brazília† 20. január 1983, Rio de Janeiro) bol brazílsky futbalový reprezentant. Hrával na poste pravého krídelníka alebo útočníka. Je považovaný za jedného z najlepších driblérov v histórii. 
V roku 1999 bol zvolený v ankete FIFA siedmym najlepším futbalistom 20. storočia, v ankete IFFHS bol ôsmy. Bol tiež zaradený do najlepšej jedenástky všetkých čias, ktorú zostavila FIFA v roku 1994.
Je dvojnásobným majstrom sveta z rokov 1958 a 1962. Na šampionáte 1962 v Čile sa stal so štyrmi gólmi aj najlepším strelcom turnaja (spolu s ďalšími piatimi futbalistami). Zúčastnil sa aj svetového šampionátu roku 1966. V brazílskej reprezentácii odohral 50 zápasov a strelil 12 gólov. Brazílsky národný tím nikdy neprehral, ak boli na ihrisku spolu Garrincha a Pelé.
Životopis.
Pochádzal z chudobnej vidieckej rodiny a k profesionálnemu futbalu sa dostal až ako dvadsaťročný. Presadil sa napriek vážnemu zdravotnému postihnutiu: jeho pravá noha bola o osem centimetrov kratšia ako ľavá. Jeho silnou zbraňou bol dribling: dokázal protihráča obísť aj z pokojovej pozície, skúsení obrancovia od neho bežne dostávali "jasle". Je tiež prvým futbalistom, o ktorom je známe, že pre zranenie súperovho hráča prerušil útočnú akciu a kopol loptu do zázemia - toto dnes už tradičné gesto fair play predviedol v roku 1960 v ligovom zápase proti Fluminense FC a býva označované jeho mene.
Väčšinu svojej kariéry prežil v brazílskom klube Botafogo. Odohral v ňom 581 ligových zápasov, v ktorých strelil 232 gólov. V roku 1966 prestúpil do SC Corinthians Paulista, neskôr pôsobil v kluboch Atlético Junior Barranquilla (Kolumbia), Clube de Regatas do Flamengo a Olaria AC.
Po zranení v roku 1965 sa už nikdy nedostal do vrcholnej formy. Na MS 1966 zaznamenal v zápase s Maďarskom svoju jedinú reprezentačnú porážku a už sa do národného tímu nevrátil. Kariéru ukončil v roku 1973.
Jeho prezývka Garrincha znamená v preklade "oriešok" či "malý vtáčik" ("Troglodytes musculus" čiže oriešok záhradné), získal ju pre svoju drobnú postavu. V Brazílii je známy aj ako Mane Garrincha (Mane od Manuel), v hlavnom meste Brazílii je dokonca takto pomenovaný štadión: Estádio Nacional de Brasilia.
Bol známy svojím búrlivým súkromným životom: mal štrnásť detí, mediálny ohlas vzbudilo jeho manželstvo s poprednou speváčkou samby Elzou Soares. Závislosť na alkohole, ktorá bola v jeho rodine dedičná, viedla k jeho predčasnému úmrtiu na cirhózu.
O jeho popularite v Brazílii svedčí fakt, že na medzinárodnom štadióne Estádio Maracanã je šatňa domácich pomenovaná po Garrincha a šatňa hostí po Pelém.
Unreal Tournament 2004

Unreal Tournament 2004 je pokračovaním úspešnej série Unreal Tournament (UT). Hra obsahuje nové postavy, nové herné modifikácie, nové mapy, možnosť ovládať pozemné, letecké a vesmírne bojové vozidlá a vylepšenú grafiku. Hra bola vyvinutá spoločnosťami Epic MegaGames, Digital Extremes a Atari. Hra bola vydaná v roku 2004 a obsahovala výborný singleplayer "(hra jedného hráča)" a aj veľmi obľúbený multiplayer "(hra viacerých hráčov)". Neskôr boli vydané ďalšie dve verzie hry, , 
Mutators.
V hre sú taktiež mutátory, ktoré nájdete v nastavení pravidiel. Mutátory sú v podstate pozmenené pravidlá hry (obrovské skoky, upravená pulzná puška, veľké hlavy, nízka gravitácia…)
Zbrane.
Každá zbraň má primárny (ľavé tlačidlo myši) a sekundárny mód (pravé tlačidlo myši).
Bonusy.
Adrenalín.
Combo.
Combo vyvoláte pomocou smerových kláves (WSAD).
Hlášky.
Ostatné.
 Goliath: AS-Robotfactory
 Hellbender: AS-Junkyard
 Ion Plasma Tank: AS-Glacier
Gajdy

Gajdy sú prastarý ľudový hudobný nástroj, ktorý bol používaný už v starovekom Grécku. Pôvodne to bol jednoduchý dychový nástroj, ktorý pravdepodobne vznikol už pred 4000 rokmi v Egypte a v prednej Ázii. Odtiaľ sa postupne šíril s pastiermi a predovšetkým s početnými arabsko-tureckými nájazdmi do Európy, kde nachádzame najviac ich foriem a druhov – veľa európskych národov má pre ne nielen vlastné meno, ale aj svoje vlastné modifikácie nástroja.
Funkcia nástroja je založená na vháňaní vzduchu pomocou mechu umiestneného v podpazuší hudobníka cez plátok (plátky) do píšťalky s otvormi. Rozochvievaním vzniká zvuk a tón je tvorený uzatváraním otvorov píšťaly prstami, podobne ako je to napríklad u zobcovej flauty (tak pracujú napríklad české gajdy). Najčastejšie sú ladené v tónine Es dur. Na trochu odlišnom princípe pracujú gajdy škótske, kde sa vzduch do nástroja nevháňa mechom, ale ústami.
Na Slovensku sa v ľudovej hudbe vyskytovali:
Vasek Pospisil

Vasek Pospisil (* 23. jún 1990, Vernon, Britská Kolumbia) je súčasný kanadský tenista. V roku 2007 bol vo finále na US Open chlapčenské štvorhry spolu s partnerom Grigorom Dimitrovom.
Plch (okres Pardubice)

Obec Plch sa nachádza v okrese Pardubice v Pardubickom kraji.
K 3. februáru 2009 mala obec 93 obyvateľov.
Poloha.
Obec leží na samom okraji pardubického okresu v blízkosti cesty zo Starých Ždánic do Osic. Asi 500m za obcou pardubický okres končí a hraničí s královohradeckým. Najbližším väčším mestom sú Lázně Bohdaneč, vzdialené od obce cca 6 km smerom na juh.
Obec leží v nadmorskej výške 226 m, je tvorená jedinou ulicou o dĺžke asi 700 m. Plch je plne plynofikovaný a je napojený na mestský vodovod z Pardubíc. V obci je tlačiareň a ďalšie malé firmy.
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci pochádza z roku 1777. Historické pramene uvádzajú, že Plch bol založený v roku 1777 na mieste vysušeného Rybníka. K jeho spojeniu cestou so susednými Starými Ždánicemi a tým aj k tzv. „hradeckej ceste“ (cesta Přelouč - Hradec Králové) došlo v roku 1846. Plch má v súčasnosti 95 trvalo bývajúcich občanov. Počet obydlí v obci (33-35) sa po dve stáročia takmer nezmenil.
Novodobá história Plcha začína v roku 1990, kedy sa obec osamostatnila a získala vlastnú samosprávu. V obci vyvíjajú činnosť dve organizácie - Zbor dobrovoľných hasičov a Český záhradkársky zväz.
Brno-Nový Lískovec

Brno-Nový Lískovec je mestská časť na juhozápade štatutárneho mesta Brna. Pod názvom Nový Lískovec tiež katastrálne územie.
Mestská časť má rozlohu 165,57 ha, je tu evidovaných 24 ulíc a 1 068 adries.
Meteora

Meteora sú monastiere na vrcholkoch bizarných skál v oblasti Tesálie v Grécku, neďaleko mesta Kalambaka.
Mnísi a pustovníci sa tu začali usadzovať už od 11. storočia, ale až o tri storočia neskôr začali vznikať prvé byzantské monastiere.
Najskôr bol postavený monastier "Metamorfosis", založený v roku 1356 mníchom Athanasiom z polostrova Atos, na skale vo výške 534 metrov nad morom. Monastier bol nazvaný Megalon (Velký) Meteoro (vznášajúci sa – podľa dojmu, že sa vznáša vysoko nad zemou). Podľa neho potom sa množné číslo „meteora“ začalo používať pre všetky miestne monastiere, ktorých medzi 15. a 16. storočím vzniklo celkovo 24. Výstavba monastierov bola veľmi náročná. Stavebný materiál a všetko potrebné zariadenie mnísi vynášali na chrbtoch pomocou košov, jediným strojom, ktorý im práci uľahčoval, bola kladka. Oveľa neskôr, aj v súvislosti s turistickým ruchom, boli postavené schodištia a kamenné rebríky. Monastiere boli vyzdobené nádhernými ikonami, okrem iných i od Theofana Krétského, a zariadené drahocenným vyrezávaným nábytkom.
Úpadok monastierov začal od 18. storočia, mnohí cirkevní hodnostári monastiere opustili a presídlili do mníšskej republiky Athos. Dnes je trvalo obývaných rehoľníkmi len päť monastierov. Mnísi majú okrem svojich denných povinností na starosť aj vzácne historické pamiatky, ikony a starobylý mobiliár. Ďalšie dva monastiere sú využívané na modlitby.
Dnes je Meteora obľúbeným cieľom turistických výletov, súčasťou prehliadky s odborným výkladom sú najmä mužský monastier "Varlaam" a ženský "Roussanu".
V roku 1988 boli monastiere Meteora zapísané na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Alain Juppé

Alain Juppé (* 15. august 1945) je francúzsky pravicový politik, bývalý predseda vlády Francúzska v rokoch 1995 až 1997, keď bol prezidentom Jacques Chirac.
V decembri 2004 bol Juppé obvinený zo zneužitia verejných zdrojov. Jeho politická kariéra bola prerušená až do znovuzvolenia za starostu Bordeaux v októbri 2006.
Olistostróma

Olistostróma (z gr.) je nevrstevnaté sedimentárne teleso zložené z nevytriedeného, chaoticky usporiadaného materiálu rôznej veľkosti (tzv. olistolity), uloženého v jemnejšom sedimente tvorenom najčastejšie ílom menej pieskom. Vzniká sklzavaním a zosúvaním obvykle nespevnených, čiastočne gravitačných fluidami nasýtených sedimentov až gravitačných prúdov. Niektoré olistostrómy mohli vzniknúť i riečnym podrezávaním strmých útesov.
Olistostrómy sú veľké (100 až 1000 m dlhé), vymapovateľné telesá. Sú bežné v kolíznych aj extenzných oblastiach. Bežne sú súčasťou melanží. Olistostrómy sú stratigrafické jednotky ohraničené od svojho okolia depozičnými hranicami, zatiaľ čo melanže sú tektonické jednotky, oddelené strižnými plochami. Olistolity môžu byť súčasťou melanží, najmä ak sú deformované (zväčša aj s deformovanou základnou hmotou - matrix, v ktorej plávajú). V niektorých prípadoch sú sedimenty hrubozrnných úlomkotokov, podobné olistostrómam označované ako „wildflyš.“
Prvé olistrostrómy boli definované G. Floresom na Sicílii v roku 1955. Známe sú však z rôznych oblastí, vrátane Západných Karpát. Najznámejšia olistostróma sa nachádza v melanži meliatika, napr. na typovom profile pri Meliatskom mlyne v záreze riečky Muráň. Známe sú i z oblasti flyšového pásma. Prípadne i podtatranskej skupiny, kde tvoria šambronské vrstvy.
Pythagoreion

Pythagoreion bola antická pevnosť. Nachádzala sa na gréckom ostrove Samos. Do súčasnosti sa z pevnosti zachovali len ruiny, ale stále tvorí dôležitú archeologickú lokalitu. 
V roku 1992 bola pevnosť spoločne s chrámom Héraion zapísaná na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Bašta

Bašta môže byť:
Héraion (Samos)

Héraion bol antický chrám na juhu gréckeho ostrova Samos. Svojou rozlohou patril medzi najväčšie chrámy starovekého Grécka. V súčasnosti z neho zostali len ruiny s obrysom pôdorysu a približne polovica jedného zo stĺpov. Pozostatky sú i tak cennou historickou a archeologickou lokalitou. 
V roku 1992 bol chrám spoločne s pevnosťou Pythagoreion zapísaný na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Bastión

Bastión (z fr. bastion) môže byť:
Chrám Narodenia Presvätej Bohorodičky (Jarabina)

Chrám Narodenia Presvätej Bohorodičky v Jarabine je baroková gréckokatolícka cerkev. Chrám sa po Prešovskom sobore a následnom zákaze gréckokatolíckej cirkvi v roku 1950 dostal do rúk pravoslávnej cirkvi. Po nežnej revolúcií bol v roku 1995 prevedený späť do vlastníctva gréckokatolíckej cirkvi.
Chrám bol postavený za vlády cisára Františka II. Výstavba začala v roku 1803 na mieste bývalého dreveného chrámu. Bola dokončená talianskymi murárskymi majstrami roku 1809. V roku 1894 sa strecha pokryla plechom, v chráme pribudla sakristia, a podlaha sa vyložila dlaždicami, pribudla aj vnútorná maľba chrámu, na veži sa pripevnili hodiny. V roku 1905 sa zakúpili dva zvony, najväčší z nich bol pomenovaný ako Nikolaj. Neskôr boli v chráme spolu štyri zvony. V roku 1917 boli 3 zvony použité na výrobu kanónov.
Okolie chrámu zdobia vysadené duby, ktorých vek dosahuje približne 200 rokov. V chráme sa nachádza mnoho národných kultúrnych pamiatok, oltár, štyri svietniky a ikonostas.
Zoznam slovenských hokejových reprezentantov

Zoznam slovenských hokejových reprezentantov v jednotlivých obdobiach. V tabuľke je abecedný register všetkých slovenských hokejistov, ktorí nastúpili v A-tíme Slovenska v rokoch 19401943 a slovenskí hokejisti ktorí hrali za Československú hokejovú reprezentáciu v rokoch 19191939 a 19451993 a od roku 1993 až po súčasnosť - dovedna v 759 oficiálnych medzištátnych zápasoch.
Za priezviskom a menom nasleduje dátum mesiac a rok narodenia a úmrtie počet zápasov a počet strelených gólov v reprezentačnom drese Slovenska. 
Obdobie po roku 1993 je aktualizované k 13. decembra 2024 po Vianočnom Kaufland Cupe 2024 v Poprade po zápase s Lotyšskom.
Vila Košťálová

Vila Košťálová alebo Brixov dom je historická budova nachádzajúca sa v bratislavskej mestskej časti Devínska Nová Ves na Novoveskej ulici 17 v pamiatkovej zóne Devínskej Novej Vsi. Po tom, ako budovu získala mestská časť odkúpením od súkromných majiteľov, bola budova v roku 1998 prehlásená za kultúrnu pamiatku.
V súčasnosti je budova sídlom starostu mestskej časti Devínska Nová Ves, nachádza sa tu aj sobášna sieň.
Dejiny výstavby.
Budovu postavil na konci 19. storočia Jozef Zavadil, rakúsky minister pôšt, ktorý bol náruživý zberateľ skamenelín a archeologických predmetov a objaviteľ najväčšieho slovansko - avarského pohrebiska v strednej Európe. V rokoch 1999 až 2001 prebehla celková rekonštrukcia budovy. Budova je postavená v štýle eklekticizmu.
Národní třída (stanica pražského metra)

Národní třída je stanica metra v Prahe na linke B. Nachádza sa pod ulicou M. Rettigové v štvrti Nové Město. Jej projektový názov bol "Purkyňova", ale neskôr bol zmenený podľa mena neďalekej významnej ulice. Bola otvorená 2. novembra 1985. Od júla 2012 do júna 2014 bola stanica uzatvorená a vlaky stanicou iba prechádzali.
Charakteristika stanice.
Stanica je razená, pilierová, trojlodná zo skrátenou strednou loďou smerom na juh (dĺžka 65 m), a predĺženou smerom na sever (dĺžka 69 m) tak, že výstup vedie priamo k obchodnému domu Tesco (v dobe otvorenia "Máj"), zaústený je do povrchového, zaskleného vestibulu železobetónovej konštrukcie. Cestujúci sa dostanú na povrch pomocou trojramenných hlbinných eskalátorov sovietskeho typu o dĺžke 75,4 m.
Stanica je založená 39 m hlboko a je dlhá 111,5 metrov. Na nástupišti je 15 párov prestupov medzi loďami s ostením montovaným zo železobetónových dielcov. Konštrukcia stanice umožňuje časom predĺžiť strednú loď južným smerom tak, aby bol vybudovaný druhý eskalátorový tunel s výstupom do ulíc Lazarská alebo Vodičkova. Všetky lode sú obložené obkladovým sklom Connex so zlatou fóliou.
Vestibul stanice je jednoposchodový, povrchový. Pôvodne zahŕňal iba priestor vyústenia eskalátorového tunelu zo stanice. V 90. rokoch bol rozšírený severným smerom tak, že teraz zaberá plochu až k obchodnému domu Tesco. Dôvodom bolo predovšetkým vytvorenie nových obchodných plôch pre rôzne prevádzky.
Dejiny stanice.
S výstavbou stanice metra v tejto časti Prahy sa uvažovalo už v prvých návrhoch ešte z obdobia prvej republiky, aj keď sa viac uvažovalo o priestore okolo Národného divadla. Definitívne sa rozhodlo o jej umiestnení v roku 1970 a o sedem rokov neskôr sa začalo s výstavbou.
Na výstavbu v rokoch 1977 – 1985 bolo vynaložených 344 miliónov Kčs. Pôvodne mala mať stanica dva výstupy, ale aj výstavba len jedného si vyžiadala zbúranie mnohých historických domov. Okrem vestibulu stanice vzniklo ale aj malé námestie s modernou zasklenou fontánou, ktorej autormi sú Pavel Trnka a Zbyněk Kabelík.
Povodeň v roku 2002.
V roku 2002 došlo k zaplaveniu celej stanice vodou v dôsledku rozsiahlej povodne. Do prevádzky bola znovu uvedená až tesne pred rokom 2003.
Uzatvorenie.
Od 10. júla 2012 do 27. júna 2014 bola stanica uzatvorená (pôvodne sa počítalo s uzatvorením stanice už na jeseň roku 2011 na 10 mesiacov). Existujúci vestibul, vrátane technických priestorov stanice na povrchu a v prvom podzemnom podlaží, bol zbúraný a eskalátorový tunel bol skrátený. Výstup z metra teraz ústí do druhého podzemného podlažia multifunkčného komplexu "Quadrio", ktorý má štyri podzemné a osem nadzemných podlaží, alebo priamo do Spálenej ulice. V podzemnej časti susedí s vestibulom podzemného parkoviska pre 250 automobilov. Výstavba vestibulu, oprava eskalátorov a stanice i vybudovanie bezbariérového výťahu stála mesto 671 milionov korún. Na výstup z výťahu do Lazarskej ulice nadväzuje opravená električková trať a zastávka.
Európsky olympijský festival mládeže

Európsky olympijský festival mládeže (ang. "European Youth Olympic Festival", neoficiálne nazývaný aj Európske olympijské hry mládeže) je športové podujatie, ktorého sa môžu zúčastniť mladí európski športovci do 17 rokov. Koná sa každý nepárny rok a delí sa na letnú a zimnú časť. Letná má skratku EYOF ("European Youth Olympic Festival") a zimná EYOWF (European Youth Olympic Winter Festival).
Zakladateľom a priekopníkom akcie sa začiatkom deväťdesiatych rokov minulého storočia stal súčasný prezident Medzinárodného olympijského výboru Jacques Rogge. Prvý ročník letného festivalu sa konal v roku 1991 v belgickom Bruseli. Zimná časť mala svoju premiéru o dva roky neskôr v talianskej Aoste. Vtedy sa podujatie označovalo ešte pôvodným názvom EYOD ("European Youth Olympic Days").
Prehľad jednotlivých ročníkov.
Letný EYOF :
Zimný EYOWF :
Slovensko na EYOF.
Medailové úspechy.
V doterajšej histórii letných EYOF získalo Slovensko spolu 48 medailí, z toho 13 zlatých, 12 strieborných a 23 bronzových.
Jedľa

Jedľa môže byť:
Poznámka.
O zámene názvov Abies (jedľa) a Picea (smrek) vyskytujúcej sa do 19. storočia pozri vysvetlenie v článku smrek obyčajný.
Rex Harrison

Sir Rex Harrison, vlastným menom Reginald Carey Harrison (* 5. marec 1908, Huyton, Spojené kráľovstvo – † 2. jún 1990, New York, USA) bol britský herec, nositeľ prestížneho ocenenia Americkej filmovej akadémie Oscar aj dvojnásobný držiteľ americkej divadelnej ceny Tony. 
Začínal ako herec v liverpoolskej kočovnej divadelnej spoločnosti v roku 1924, kde získal svoju základnú hereckú prípravu. Divadlu sa o tej doby aktívne venoval (s výnimkou obdobia 2. svetovej vojny) prakticky až do svojej smrti v roku 1990. 
Svoje prvé úspechy vo filme však získal až v tridsiatych rokoch 20. storočia v kalifornskom Hollywoode. Medzi jeho najznámejšie divadelné hry a filmy patria najmä jeho úloha profesora Higginsa v slávnom muzikáli "My Fair Lady", ktorý hral úspešne mnoho rokov v divadle na Broadwayi spoločne s Juliou Andrewsovou, vo filmovej verzii z roku 1964 ju nahradila Audrey Hepburnová. Veľmi známa je aj jeho úloha v americkom veľkofilme "Kleopatra" z roku 1963, kde stvárnil postavu Gaia Julia Caesara. Medzi jeho pozoruhodné filmové úlohy patrí aj postava pápeža Júlia II. z amerického filmu "V službách pápeža".
Linux Foundation

The Linux Foundation je neziskové konzorcium podporujúce operačný systém Linux.
O Linux Foundation.
Spoločnosť bola založená v roku 2007 spojením Open Source Development Labs (OSDL) a Free Standards Group (FSG). Linux Foundation sponzoruje prácu tvorcu Linuxu, Linusa Torvaldsa a je podporovaná poprednými Linux a open source spoločnosťami a vývojármi z celého sveta.
Linux Foundation podporuje, chráni a štandardizuje Linux tým, že poskytuje komplexný súbor služieb, ktoré účinne súťažia s uzavretými platformami.
Libor Sionko

Libor Sionko (* 1. február 1977, Ostrava) je český futbalový záložník.
Profesionálnu kariéru začal v Baníku Ostrava, odkiaľ v roku 1999 prestúpil do Sparty Praha a v roku 2004 do Austrie Viedeň. V máji 2006 podpísal trojročnú zmluvu so škótskym klubom Glasgow Rangers, odkiaľ prestúpil v júli 2007 do dánskeho FC Kodaň. V januári 2010 ukončil zmluvu v Kodani a podpísal novú zmluvu so Spartou Praha. 
K máju 2006 mal na konte 17 reprezentačných štartov.
FK Spartak Moskva

Spartak Moskva () je futbalový klub so sídlom v Moskve, hrajúci v najvyššej súťaži. Spartak dvanásťkrát vyhral ruskú či sovietsku ligu, získal tiež deväť Sovietskych pohárov a 3 Ruské poháre. Futbalový klub bol súčasťou športového klubu Spartak Moskva, ktorý do seba začleňuje napríklad aj hokejový HC Spartak Moskva.
Myrta

Myrta ("Myrtus") je rod obsahujúci jeden alebo dva druhy kvitnúcich stálo zelených teplomilných kríkov z čeľade myrtovitých ("Myrtaceae").
Bežne rozšírená po celom Stredomorí je myrta obyčajná ("Myrtus communis"), vedľa nej existuje ešte vzácna saharská myrta "Myrtus nivellei", ktorú niektorí uznávajú za samostatný druh odlišný od myrty obyčajnej.
Jérémy Toulalan

Jérémy Toulalan (* 10. september 1983, Nantes, Francúzsko) je francúzsky futbalový reprezentant. Hráva na poste defenzívneho stredopoliara, v niektorých zápasoch nastúpil aj ako stredný obranca. Od roku 2006 je hráčom klubu Ligue 1 Olympique Lyon. Toulalan reprezentoval Francúzsko už v mládežníckych kategóriach.