burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Heavy D

Dwight Errington Myers (* 24. máj 1967, Mandeville, Jamajka - † 8. november 2011, Los Angeles, Kalifornia, USA), viac známy ako Heavy D, bol jamajsko-americký rapper, hudobný producent, spevák, herec a zakladajúci člen hiphopovej skupiny Heavy D &amp; the Boyz. Päť albumov, ktoré skupina počas svojej existencie vydala, produkovali Teddy Riley, Marley Marl, DJ Premier, jeho bratranec Pete Rock a Eddie F.
Medzi jeho najväčšie hity patria skladby „Now That We Found Love“ či „Big Daddy“. V roku 1989 sa podieľal rapovaním v skladbe „Alright“ od Janet Jackson, ktorá obsadila 4. miesto v americkom rebríčku Billboard Hot 100.
Heavy D zomrel 8. novembra 2011 vo veku 44 rokov. Pôvodná správa hovorila o úmrtí na zápal pľúc, pitevná správa však neskôr potvrdila ako príčinu úmrtia pľúcnu embóliu.
Mnasitimos (syn Telesóna)

Mnasitimos () bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr. 
Mnasitimos, syn Telesóna, je najmladším známym členom homogénnej rodiny rodoských sochárov. Tvoril zrejme v 2. polovici 2. storočia pred Kr. Svedectvom tvorby tohto umelca je jeho fragmentárna signatúra na mramorovom podstavci, ktorý bol základňou sôch dvoch starovekých športovcov, objavená na ostrove Rodos:
Rivera (department)

Rivera () je department nachádzajúci sa v severnej časti Uruguaja. Na jeho západnej strane sa nachádza department Salto, na juhu je Tacuarembó, na východe Cerro Largo a na severe leží štátna hranica s Brazíliou. Hlavným mestom departmentu je rovnomenné mesto Rivera, ktoré leží priamo na hranici s Brazíliou (teda na severe departmentu) a tvorí súmestie s brazílskym mestom Santana do Livramento. V departmente Rivera žije podľa sčítania ľudu z roku 2011 103 493 ľudí, zaberá plochu 9 370 km2, čo z neho robí stredne veľký department tak z hľadiska územia, ako aj z hľadiska počtu obyvateľov.
Department bol vytvorený v roku 1884, keď bol vyčlenený z departmentu Tacuarembó.
Zoznam miest a obcí v departmente.
Tabuľka zobrazuje najväčšie sídla departmentu v poradí podľa počtu obyvateľov zistených pri sčítaní ľudu v roku 2011.
Rocha (department)

Rocha () je department nachádzajúci sa vo východnej časti Uruguaja. Na jeho severozápadnej strane sa nachádza department Treinta y Tres, na západnej Lavalleja, na juhozápadnej Maldonado, na severovýchodnej strane leží lagúna Mirim a Brazília a na východnej strane je Atlantický oceán. Hlavným mestom departmentu je rovnomenné mesto Rocha, ktoré leží na juhu departmentu. V departmente Rocha žije podľa sčítania ľudu z roku 2011 68 088 ľudí, zaberá plochu 10 551 km2, čo z neho robí stredne veľký department tak z hľadiska územia, ako aj z hľadiska počtu obyvateľov.
Department bol vytvorený v roku 1880, keď bol vyčlenený z departmentu Maldonado.
Zoznam miest a obcí v departmente.
Tabuľka zobrazuje najväčšie sídla departmentu v poradí podľa počtu obyvateľov zistených pri sčítaní ľudu v roku 2011.
Denis Villeneuve

Denis Villeneuve (* 3. október 1967, Trois-Rivières, Quebec, Kanada) je kanadský filmový režisér a scenárista. Medzi jeho najznámejšie filmy patria "Prvý kontakt" (2016), "Blade Runner 2049" (2017), "Duna" (2021) a "" (2024). 
Jeho filmy "Prvý kontakt" a "Blade Runner 2049" vyhrali v rokoch 2017 a 2018 tri ceny Oscara v kategóriach Najlepší zvuk, Najlepšia kamera a Najlepšie vizuálne efekty. 
"Duna" a "Duna: Časť druhá," filmové adaptácie na rovnomenný román od Franka Herberta, boli ocenené kritikmi, pričom prvý film získal 6 ocenení Acedemy Awards, v roku 2022.
Rivera

Rivera môže byť:
Rocha

Rocha môže byť:
Xiaomi Mi Max 2

Xiaomi Mi Max 2 je telefón (phablet) čínskej značky Xiaomi, uvedený v máji roku 2017. Je nástupcom modelu Xiaomi Mi Max.
Prístroj je vybavený osemjadrovým procesorom Qualcomm Snapdragon 625 (8x 2.0 GHz Cortex-A53) GPU Adreno 506, 4GB RAM, a IPS displej 6.44" s rozlíšením FullHD. Operačný systém je Android 7.0 Nougat.
Vyrába sa vo verzii s internou pamäťou 64 GB a 128 GB. 
Telefón okrem toho podporuje aj pamäťové karty microSDHC, microSDXC s kapacitou až do 128 GB. Hlavný fotoaparát má rozlíšenie 12 megapixelov a svetelnosť objektívu f/2,2 s dvojitým LED bleskom. Telefón ponúka tri režimy fotoaparátu, ktoré umožňujú vytvárať rôzne fotografie.
Salto (department)

Salto () je department nachádzajúci sa v západnej časti Uruguaja. Jeho západnú hranicu tvorí rieka Uruguaj, ktorá ho oddeľuje od Argentíny. Na severe leží department Artigas, na severovýchode Rivera, na východe Tacuarembó a na juhu Paysandú. Hlavným mestom departmentu je rovnomenné mesto Salto, ktoré leží na úplnom juhozápade departmentu na brehu rieky Uruguaj. V departmente Salto žije podľa sčítania ľudu z roku 2011 124 878 ľudí, zaberá plochu 14 163 km2, čo z neho robí druhý najväčší department z hľadiska územia a jeden z najväčších aj z hľadiska počtu obyvateľov.
Department bol vytvorený v roku 1837, keď bol vyčlenený z departmentu Paysandú. Neskôr sa územie departmentu zmenšilo, keď bol z neho vyčlenený department Artigas.
Zoznam miest a obcí v departmente.
Tabuľka zobrazuje najväčšie sídla departmentu v poradí podľa počtu obyvateľov zistených pri sčítaní ľudu v roku 2011.
Salto

Salto môže byť:
Girls Just Want to Have Fun

„Girls Just Want to Have Fun“ je skladba, ktorú zložil a pôvodne v roku 1979 nahral americký hudobník Robert Hazard. Skladba sa však stala známou ako singel americkej speváčky Cyndi Lauperovej, ktorej verzia bola vydaná v roku 1983. Stala sa prvým veľkým singlom, ktorý Lauperová vydala počas svojej sólovej kariéry. Stala sa hlavným singlom jej debutového albumu "She’s So Unusual". Lauperovej verzia skladby sa stala feministickou hymnou a propagovaná bola tiež videoklipom, ktorý vyhral cenu Grammy. Viac ako 30 interpretov dodnes vytvorilo coververzie tejto skladby, či už v koncertnej alebo štúdiovej verzii.
Skladba sa stala prelomovým hitom Cyndi Lauperovej, pričom dosiahol 2. miesto v americkom rebríčku Billboard Hot 100. Tiež sa stala jednou z jej signature songov a ostala populárnou počas celých 80. rokov. V zoznamoch "Rolling Stone" a MTV: '100 Greatest Pop Songs': 1-50", zozname "Rolling Stone": "The 100 Top Music Videos"" a zozname VH1: 100 Greatest Videos" obsadila skladba miesta 22. miesto, 39. miesto resp. 45. miesto. Skladba obdržala nomináciu na cenu Grammy v kategóriách Nahrávka roka a Najlepší ženský spevácky popový výkon. V roku 2013 bola skladba zremixovaná skupinou Yolanda Be Cool, a následne použitá pre reedíciu albumu "She’s So Unusual" k 30. výročiu originálneho vydania.
Zoznam skladieb.
7" singel
12" Vinyl Promo
Singel
Oficiálne verzie
Oficiálne verzie (Hey Now verzia)
One Way Ticket

„One Way Ticket“ je skladba, ktorú nahral americký spevák Neil Sedaka. Napísali ju Jack Keller a Hank Hunter. Skladba bola pôvodne na B-strane singlu „Oh! Carol“ z roku 1959. Známou sa však stala vďaka coververzii od britskej disko skupiny Eruption. Coververzia bola nahraná pre ich druhý štúdiový album "Leave a Light". V Európe sa v prvej polovici roku 1979 táto verzia od Eruption stala veľkým hitom, pričom obsadila 1. miesta v Rakúsku a Švajčiarsku, a dostala sa do prvej desiatky v rebríčkoch v Nemecku, Holandsku či Švédsku. Dnes je jednou z najznámejších skladieb skupiny, spolu s ďalším hitom „I Can’t Stand the Rain“.
Günter Blobel

Günter Blobel (* 21. máj 1936, Niegosławice, Poľsko – † 18. február 2018, New York, New York, USA) bol nemecko-americký lekár, biochemik a cytológ, jeden z najvýznamnejších a najuznávanejších vedcov zaoberajúcich sa proteínmi a proteosyntézu.
Od roku 1968 pracoval na Rockefeller University v New Yorku. V roku 1999 dostal za objav cielenia proteínov ("proteín targeting") Nobelovu cenu za fyziológiu alebo medicínu. Od roku 2001 bol členom Pápežskej akadémie vied.
Žil na Manhattane v Upper East Side spolu s manželkou Laurou Maioglio.
Okrem svojich vedeckých úspechov sa preslávil tiež podporou opravy Drážďan, založil občianske združenie "Friends of Dresden" a finančnú čiastku, ktorú získal v rámci Nobelovej ceny (asi 820 000 Euro), venoval na opravu drážďanského kostola "Frauenkirche".
Národný ústav detských chorôb

Národný ústav detských chorôb (skr. NÚDCH, do 31.12.2017 Detská fakultná nemocnica s poliklinikou Bratislava; skratka "DFNsP", hovorovo "Detská nemocnica na Kramároch") je nemocnica v bratislavskej mestskej časti Nové Mesto, miestnej časti Kramáre (Limbová 1). Nemocnica v súčasnej podobe funguje od roku 1991. Jej budova bola postavená v roku 1989. Je najväčšou čisto detskou nemocnicou v strednej Európe.
História a poslanie.
Prvá detská nemocnica v Bratislave vznikla v roku 1853 na popud Bratislavského dobročinného ženského spolku. Ten vybudoval nemocnicu a tiež pre ňu zabezpečoval finančné prostriedky. V roku 1857 bola slávnostne otvorená prvá bratislavská detská nemocnica s 12 lôžkami na Kapitulskej ulici. V roku 1867 sa z už nevyhovujúcich priestorov presťahovala do ďalšieho provizória, do Mestského lazaretu na Dunajskej ulici, kde mala k dispozícii 22 lôžok. Od roku 1897 do roku 1990 sídlila detská nemocnica v zariadení na Lazaretskej ulici (84 lôžok).
NÚDCH bol zriadený ako štátna príspevková organizácia rozhodnutím Ministerstva zdravotníctva SR zriaďovacou listinou s účinnosťou od 1. januára 1991. V roku 1991 sa nemocnica presťahovala do nového areálu DFNsP Bratislava na Kramároch, kde sídli dodnes. V areáli sa nachádza 13 kliník a 9 oddelení. V roku 2013 predstavovala najväčšiu detskú nemocnicu v strednej Európe s kapacitou 397 lôžok. V nemocnici ročne hospitalizujú viac ako 17 000 detí a vykoná sa tam takmer 9000 operácií. V ambulantnej časti ošetria ročne približne 450 000 detských pacientov. Na urgentnom príjme, ktorý bol zrekonštruovaný v decembri 2019, ročne ošetria 55 tisíc detí.
NÚDCH je tiež výukovou bázou viacerých fakúlt Univerzity Komenského, Slovenskej zdravotníckej univerzity a iných škôl - vykonáva pregraduálnu a postgraduálnu výchovu.
Prúdnica (požiarna ochrana)

Prúdnica je zariadenie na výstupnom konci hadice, ktoré redukuje jej priemer a tak zvyšuje rýchlosť dodávania hasiacej látky na výstupe hubice.
Prúdnica sa používa na nasmerovanie, tvarovanie a na riadenie prietoku hasiacej látky. Tvorí ju najmä tlaková hrdlová spojka na pripojenie k tlakovej hadici alebo k vyústeniu potrubia, teleso, hubica alebo zariadenie na zmenu tvaru a prietoku prúdu hasiacej látky. Môže byť vybavená uzatváracím ventilom.
ExPRESS Logistics Carrier

ExPRESS logistics carrier (ELC) sú vonkajšie logistické plošiny na ISS. Poskytujú fyzické miesto na pripojenie, elektrickú energiu a dátovú komunikáciu pre experimenty vo voľnom vesmíre. Ich hlavné využitie je na uloženie náhradných orbitálnych vymeniteľných jednotiek (napr. antény, batérie).
San José (department)

San José () je department nachádzajúci sa v južnej časti Uruguaja. Na západnej strane sa nachádza department Colonia, na severnej Flores, na severovýchodnej Florida, na východnej Canelones, na juhovýchodnej Montevideo a na južnej sa nachádza ústie Río de la Plata. Hlavným mestom departmentu je mesto San José de Mayo, ktoré leží v strede departmentu. V departmente San José žije podľa sčítania ľudu z roku 2011 108 309 ľudí, zaberá plochu 4 992 km2, čo z neho robí jeden z najmenších departmentov z hľadiska územia a stredne veľký z hľadiska počtu obyvateľov.
Department bol vytvorený v roku 1816 a patrí tak k pôvodným šiestim uruguajským departmentom. Jeho územie sa v dôsledku neskoršieho vzniku departmentov Florida a Flores zmenšilo, keďže tieto departmenty boli vyčlenené práve z jeho územia.
Zoznam miest a obcí v departmente.
Tabuľka zobrazuje najväčšie sídla departmentu v poradí podľa počtu obyvateľov zistených pri sčítaní ľudu v roku 2011.
Soriano (department)

Soriano () je department nachádzajúci sa v juhozápadnej časti Uruguaja. Jeho západnú hranicu tvorí rieka Uruguaj, ktorá ho oddeľuje od Argentíny. Na severnej strane sa nachádza department Río Negro (hranicu tvorí rieka Río Negro), na východnej Flores a na južnej Colonia. Hlavným mestom departmentu je mesto Mercedes, ktoré leží na severe departmentu. V departmente Soriano žije podľa sčítania ľudu z roku 2011 82 595 ľudí, zaberá plochu 9 008 km2, čo z neho robí stredne veľký department tak z hľadiska územia, ako aj počtu obyvateľov.
Department bol vytvorený v roku 1816 a patrí tak k pôvodným šiestim uruguajským departmentom. Jeho pôvodný názov bol "Santo Domingo Soriano".
Zoznam miest a obcí v departmente.
Tabuľka zobrazuje najväčšie sídla departmentu v poradí podľa počtu obyvateľov zistených pri sčítaní ľudu v roku 2011.
Tacuarembó (department)

Tacuarembó () je department nachádzajúci sa na severe centrálnej časti Uruguaja. Na severe sa nachádza department Rivera, na východe, resp. severovýchode Cerro Largo, na juhu, resp. juhovýchode Durazno, na juhozápade Río Negro, na západe Paysandú a na severozápade Salto. Hlavným mestom departmentu je rovnomenné mesto Tacuarembó, ktoré leží na severe departmentu. V departmente Tacuarembó žije podľa sčítania ľudu z roku 2011 90 053 ľudí, zaberá plochu 15 438 km2, čo z neho robí najväčší department z hľadiska územia a stredne veľký z hľadiska počtu obyvateľov.
Department bol vytvorený v roku 1837, keď bol vyčlenený z departmentu Paysandú. Z jeho územia bol neskôr vyčlenený department Rivera.
Zoznam miest a obcí v departmente.
Tabuľka zobrazuje najväčšie sídla departmentu v poradí podľa počtu obyvateľov zistených pri sčítaní ľudu v roku 2011.
Telesón (syn Antigena)

Telesón () bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr.
Sochár Telesón, syn Antigena z Rodosu, bol činný v 2. polovici 2. stor. pred Kr. Zo skulptúrnej tvorby tohto umelca sa nezachovalo nič, je ale známa jeho signatúra na veľkom mramorovom podstavci zo sochárskeho diela, objavená v meste Lindos:
Nápis na tomto podstavci uvádza mená niekoľkých významných osôb mesta Lindos (kňazov, usporiadateľov hier atď). Záznam "καθ’ ὑοθεσίαν""osvojený", je charakteristický pre zápis adaptovaných osôb v tomto období hlavne na ostrove Rodos. Nie je vylúčené, že Telesón patril do rozvetvenej sochárskej rodiny Telesóna z Rodosu.
Business Centre Košice

Business Centre Košice je biznis centrum v Košiciach, v mestskej časti Staré Mesto na Štúrovej ulici.
Výstavba začala v roku 2007 prvou etapou a dokončená bola v roku 2011 druhou etapou. Developerom projektu je spoločnosť CTR Group, a.s. pôvodom z Prahy.
Tri veže, ktoré sú sídlom významných národných a medzinárodných spoločností, tvoria dominantu podnikateľských centier Košíc. Veže s celkovou plochou 18 000 m² spĺňajú vo všetkých smeroch nároky na technické požiadavky a moderný dizajn súčasného trendu. Priestranné kancelárske priestory sú vybavené najmodernejšími technológiami a poskytujú komfortné pracovné prostredie s prepojením funkčnosti v rámci celého objektu so zabezpečením centrálnej recepcie, prístupovým a bezpečnostným systémom, nepretržitou strážnou službou i podzemnými garážami s kapacitou 266 miest, pod celým komplexom. V komplexe sa nachádza kaviareň s vinárňou Café Délice.
Soriano

Soriano môže byť:
Treinta y Tres (department)

Treinta y Tres () je department nachádzajúci sa vo východnej časti Uruguaja. Na severe sa nachádza department Cerro Largo, na východe tvorí hranicu Lagúna Mirim, na juhovýchode leží department Rocha, na juhu Lavalleja, na juhozápade Florida a na západe Durazno. Hlavným mestom departmentu je rovnomenné mesto Treinta y Tres, ktoré leží na juhu departmentu. V departmente Treinta y Tres žije podľa sčítania ľudu z roku 2011 48 134 ľudí, zaberá plochu 9 529 km2, čo z neho robí stredne veľký department z hľadiska územia a druhý najmenší z hľadiska počtu obyvateľov.
Department bol vytvorený v roku 1884, keď bol vyčlenený z departmentov Cerro Largo a Lavalleja.
Zoznam miest a obcí v departmente.
Tabuľka zobrazuje najväčšie sídla departmentu v poradí podľa počtu obyvateľov zistených pri sčítaní ľudu v roku 2011.
Optima

Optima (do roku 2022 "Atrium Optima") je najväčším nákupným centrom Košíc, ale aj celého Východného Slovenska. Nachádza sa v mestskej časti Juh a bolo postavené v rokoch 2001 - 2002, jeho otvorenie sa konalo 29. mája 2002. Optima odvtedy prešla viacerými rekonštrukciami a troma rozšíreniami, po ktorých celková prenajímateľná plocha dosiahla 53 300 m² čo ju radí na 6. miesto v rebríčku najväčších obchodných centier na Slovensku.
Poloha.
Je postavené medzi ulicami Moldavská cesta a Pri prachárni a v bezprostrednej blízkosti diaľničnej križovatky Červený rak v ktorej sa stretávajú dve medzinárodné rýchlostné komunikácie E58 a E571. Obchodné centrum je dostupné mestskou hromadnou dopravou - autobusom, ale aj električkou, pretože pri obchodnom centre vedie Košická rýchlodráha.
Rozšírenia.
Výstavba prvého rozšírenia bola začatá vo februári 2008 a ukončená v novembri toho istého roku. Pribudla plocha s rozlohou 16 300 m², na ktorej vzniklo aj 7-sálové multikino s barom názvané Cinemax a spolu vzniklo 50 samostatných jednotiek. Súčasťou prístavby bola aj predajňa nábytku Kika (dnes XXXLutz). Po tomto rozšírení vzniklo 1650 parkovacích miest.
Druhé rozšírenie sa začalo v máji 2011 a bolo ukončené v novembri 2011. Cieľom rozšírenia bolo vytvoriť nový, atraktívny, architektonicky dominantný vstup do obchodného centra al zároveň rozšíriť centrum o 14 prevádzok s celkovou rozlohou 1 100 m².
Tretie rozšírenie nákupnej plochy, pozostávalo z rekonštrukcie obrovského priestoru po zrušenom hypermarkete s názvom Hypernova. Rekonštrukčné práce začali na konci roka 2016 a boli ukončené 1. marca 2018. Plocha má rozlohu 11 000 m², na ktorej vzniklo 11 samostatných jednotiek. Post supermarketu obchodného centra obsadila podstatne väčšia Billa ako býva zvykom tohto reťazca.
Medzi najväčších prenajímateľov obchodného centra patria - H&amp;M, C&amp;A, Reserved, Billa, Cinemax, Nay a Steam Factory.
Ekologické a dobročinné aktivity.
Na konci roka 2020 obchodné centrum Atrium Optima v spolupráci zo spoločnosťou Tesla otvorila na svojom parkovisku prvú nabíjaciu stanicu pre elektromobily "Tesla Supercharger" 3. generácie na Slovensku. Zároveň spustila aj nabíjaciu stanicu "Ejoin". Počas pandémie COVID-19 obchodné centrum spustilo kampaň na podporu očkovania s názvom "Ostaňme otvorení". V marci 2022 centrum v spolupráci so "Správou mestskej zelene v Košiciach" vysadila 7 stromov v 7 meststkých častiach Košíc. Medzi stromami boli vysadené druhy ako Lipa alebo Ginko.
Obchodné centrum Galéria (Košice)

OC Galéria (oficiálne Galéria Shopping, hovorovo "Galérka") je nákupné centrum v Košiciach v mestskej časti Západ, otvorené bolo 9. septembra 2004. Galéria odvtedy prešla jedným veľkým rozšírením o novú 4 podlažnú časť.
Nákupné centrum je postavené medzi ulicami Toryská, Brečtanová a Laborecká. Obchodné centrum sa rozprestiera na jednej strane Triedy SNP, oproti nej sa nachádza Budova Magistrátu mesta Košice ("Biely Dom"). Centrum je samozrejme dostupné mestskou hromadnou dopravou.
Prístavba obchodného centra priniesla 16 000 m² a spolu 50 nájomných jednotiek. Bola otvorená v októbri 2009.
V roku 2017 obchodné centrum prešlo modernizáciou toaliet, reklamných plôch, osvetlenia a dostavby najdlhšieho eskalátora v Košiciach, ktorého dĺžka je 27 m.
Antiochia (rozlišovacia stránka)

Antiochia (iné názvy: Antiochea, Antiocheia; "Antiocheia", lat. "Antiochia" alebo "Antiochea") môže byť:
Poznámka.
K slovu Antiochia je:
Natalia Germani

Natalia Germani, pôvodným menom Natália Germániová (* 27. január 1993, Nitra) je slovenská herečka.
Životopis.
Po skočení strednej školy si podala prihlášku na Vysokú školu múzických umení v Bratislave, kde ju prijali.
Pred kamery sa dostala prostredníctvom "hľadania" nových tvárí a jednou z jej prvých úloh bola postava Saši ktorá si túži splniť sen ohľadom tetovania v seriáli "Deň a Noc". Po skončení seriálu sa objavila ako dcéra Soni Norisovej v seriáli "Dr. Ema", ktorý mal iba jednu sériu.
V roku 2015 sa pridala k natáčaniu seriálu "Divoké kone", kde stvárnila postavu Miriam Fábry, nádejnej herečky, ktorá Adamovi (Ján Dobrík) zamotala hlavu. V rovnakom roku si zahrala v historickej dráme "Last Visa", ktorý mal premiéru v Šanghaji.
V roku 2018 sa objavila ako právnička Alica v seriály "Vlci", kde hrá po boku hercov ako Anna Javorková, Emil Horváth ml. či Ivan Krúpa. V Česku na seba upútala vo filme "Večne tvoja neverná". Pôsobí v divadle GUnaGU a SND.
Spagna

Spagna, vlastným menom Ivana Spagna (* 16. december 1956, Valeggio sul Mincio, Verona, Taliansko) je talianska speváčka a skladateľka. Počas 80. rokov bola nazývaná ako "kráľovná italo disca". Svoju spevácku kariéru začala začiatkom 80. rokov, kedy poskytovala vokálnu spoluprácu a písala texty skladieb pre italo disco dvojicu Fun Fun. Takisto písala texty pre iných interpretov až do roku 1986, kedy začala svoju sólovú kariéru. Jej prvá tanečná skladba s názvom „Easy Lady“ sa stala hitom naprieč Európou. V roku 1987 však vydala svoj tretí hit s názvom „Call Me“, ktorý dosiahol 1. miesto v európskom hudobnom rebríčku, 2. miesto v Taliansku a v britskom rebríčku UK Singles Chart. V americkom rebríčku Hot Dance Club Play obsadil 13. miesto. Jej prvý štúdiový album, ktorý obsahoval tieto hity, bol vydaný v roku 1987 a celkovo sa predalo viac ako 500 000 jeho kópií.
Celkovo sa predalo viac ako 10 miliónov jej singlov a albumov spolu po celom svete, za čo získala od hudobnej asociácie FIMI cenu "Disco d'oro alla carriera" (Zlatý certifikát za kariéru).
Mnésistratos

Mnésistratos () môže byť:
Mnésistratos (sochár)

Mnésistratos () bol starogrécky sochár.
Mnésistratos, grécky sochár z Atén, bol činný zrejme v 3. stor. pred Kr. Zo skulptúrnej tvorby tohto umelca sa nezachovalo nič, známa je ale jeho signatúra na veľkom mramorovom podstavci zo sochárskeho diela, nájdená v archeologickej lokalite rodoského mesta Kameiros:
Nápis na tomto podstavci, datovaný do roku 268 pred Kr., uvádza mená významných osôb mesta Kameiros (správcov svätýň, kňazov atď), ktorí jeho sochárske dielo venovali bohom.
Pythokritos

Pythokritos () môže byť:
Eddy Grant

Edmond Montague "Eddy" Grant (* 5. marec 1948, Plaisance, Britská Guyana) je guyansko-britský hudobník. V 60. rokoch sa stal veľkým fanúšikom Chucka Berryho a potom, ako ho videl hrať naživo, rozhodol sa začať svoju hudobnú kariéru. 
Bol zakladajúcim členom skupiny The Equals, ktorá bola jednou z prvých rasovo-integrovaných hudobných skupín v populárnej hudbe. Je tiež známy svojou úspešnou sólovou kariérou, vrátane hitov ako „I Don’t Wanna Dance“, „Electric Avenue“ či „Gimme Hope Jo’anna“. Stal sa tiež priekopníkom hudobného žánru ringbang.
Alexander Ilečko

Alexander Ilečko (* 25. február 1937, Bratislava† 21. október 2023) bol slovenský sochár.
Život.
Narodil sa v roku 1937 v Bratislave. Maturoval na gymnáziu v Revúcej v roku 1954. V rokoch 19541961 študoval na Vysokej škole výtvarných umení v Bratislave na Oddelení monumentálneho maliarstva u prof. Petra Matejku a prof. Jána Mudrocha a oddelení reliéfneho sochárstva prof. Fraňa Štefunka a prof. Rudolfa Pribiša. V roku 1967 absolvoval postgraduálne štúdium na Akadémii výtvarných umení vo Viedni. Venuje sa sochárstvu.
Ilečkova tvorba je veľmi variabilná, nestereotypná a štýlovo neviazaná na umelecké smery. Ako sám priznáva osudným sa mu stalo drevo a tak vytvoril niekoľko rozmerných priestorových kompozícii z dreva, metamorfózy plastík žien v rôznych fázach života, ako aj subtílne a bizarne deformované plastiky z epoxidu, hliny alebo bronzu.
V roku 1973 vznikol súbor "Hlavy" z kolorovanej a glazovanej hliny. Neskôr svoj vzťah k svojim generačným druhom, ale aj rodinným príslušníkom, vyjadruje práve vytvorením niekoľkých búst (vyše 30) – busta Ivan Popovič, Peter Jaroš a pod.
Alexander Ilečko bol jedným zo zakladateľov Sochárskych sympózií v Moravanoch nad Váhom. Vystavoval na samostatných aj kolektívnych výstavách v Bratislave, Prahe, Paríži, Brne, Piešťanoch a pod.
Zomrel v roku 2023.
Matlock

Matlock je americký televízny seriál z právnického prostredia. Hlavnú úlohu obhajcu Bena Matlocka stvárnil Andy Griffith. Seriál vyrábalo viacero spoločností: Intermedia Entertainment Company (1. séria), The Fred Silverman Company, Dean Hargove Productions, Viacom Productions a Paramount Television, ktorá vyrobila iba 9. sériu. Úvodná pilotná epizóda mala premiéru v USA v pondelok 3. marca 1986 na televíznej stanici NBC. Od novembra 1992 boli premiérové epizódy vysielané na stanici ABC. Od roku 1991 boli reprízy seriálu uvedené v spolupráci a na televíziách TBS, INSP, Hallmark Channel, CBS Drama, WGN America, FETV a MeTV.
Pôvod seriálu.
Seriál Matlock sa nakrúcal v rokoch 19861995, celkom vzniklo 194 epizód. Inšpiráciou pre scenáristu a producenta Deana Hargrovea, tvorcu hlavnej postavy neohrozeného atlantského právnika patrajúceho po pravde, bol sčasti iný slávny literárny a neskôr televízny hrdina - právnik Perry Mason. Jednou odlišnosťou však je, že kým Mason zvyčajne svojich klientov zbavil viny v prípravnom konaní pred sudcom, Matlock obyčajne dokázal nevinu obvineného (svojho klienta) na súdnom procese výrokom poroty pri vypočúvaní posledného svedka, ktorý bol ozajstným páchateľom, záverečným verdiktom poroty alebo stiahnutím žaloby prokurátorom. Dej seriálu sa odohrával väčšinou v Atlante, bol však natáčaný v Los Angeles. Okresný súd v meste Fulton bol v skutočnosti v budove Second Church of Christ v Los Angeles.
Epizódy.
Matlock sa vysielal celkom v 194 epizódach počas deviatich sérií. Boli odvysielané štyri epizódy po dve hodiny a 32 dvojdielnych epizód. Šesť epizód predstavovalo prehliadky väčšinou s krátkymi šotmi z predchádzajúcich príbehov.
Slovenské vysielanie a znenie.
Prvá séria seriálu Matlock bola vysielaná na televíznej stanici STV1 ešte v 90. rokoch. Dabing seriálu vyrobila Slovenská televízia. Vtedy dabingovým hercom Bena Matlocka, hlavnej postavy seriálu, bol slovenský herec Ladislav Chudík. Neskôr ďalšie série už boli vysielané na televíznych staniciach JOJ a JOJ Plus (v súčasnosti PLUS). Dabing seriálu pre televíziu vyrobila spoločnosť EKA. Dabingovými hercami boli Marián Slovák, Michaela Čobejová, Marta Sládečková, Emanuel Hason, Martin Kaprálik, Hana Gajdošová, Anna Višňovská, Ivan Gogál, Vladimír Kobielsky, Ivan Šandor, Peter Kollárik, Dušan Vaňo, Gregor Hološka, Tibor Vokoun, Tibor Frlajs, Martin Vittek, Ľubica Očková, Petra Gažíková-Lángová, Zuzana Kyzeková, Ján Tréger, Táňa Radeva, Kristína Svarinská. Na dabingu spolupracovali Branislav Mitka, Róbert Boldiš a Lenka Hudecová, autorkou prekladu do slovenčiny bola Veronika Hamšíková a dialógy spracovala Jana Hogh. Dramaturgičkou slovenského znenia bola Dagmar Komorová, zvukárom bol Vladimír Maroš. Asistentkou réžie bola Anna Nedelčevová a režisérom bol Martin Beňuška .
Glukometer

Glukometer alebo glukomer je prenosný prístroj na meranie koncentrácie glukózy v krvi - glykémie. Slúži pacientom s diabetes mellitus - cukrovkou, hlavne s diabetes mellitus 1. typu na intenzifikovanom liečebnom režime inzulínom na opakované stanovovanie glykémie v domácich podmienkach - tzv. self-monitoring,  aby si mohli priebežne upravovať dávky podávaného inzulínu.
Princíp.
Glukometre prvej generácie sú založené na fotometrickom stanovení množstva peroxidu vodíka, ktorý vzniká oxidáciou glukózy zo vzorky krvi za prítomnosti enzýmu glukozooxidázy a s reagenciami v indikačnom prúžku dáva farebný produkt, ktorého množstvo potom glukometer stanovuje fotometricky.
Glukometre druhej generácie pracujú na princípe priameho merania elektrického prúdu, ktorý vzniká elektrochemickou redukciou peroxidu vodíka, vznikajúceho pri uvednej reakcii.
Použitie.
Pacient si z kožného vpichu, vykonaného špeciálnou lancetou alebo lancetovým perom nanesie malé množstvo krvi (menej ako mikroliter - mm3) na indikačný prúžok, ktorý vloží do prístroja. Prístroj vzorku automaticky vyhodnotí a výsledok - koncentráciu glukózy v krvi zobrazí na displeji.
Glukometre pravidelne poskytujú ďalšie funkcie - ukladanie nameraných hodnôt do pamäti spolu s časovými údajmi, ďalej kalkulácie, týkajúce sa kompenzácie diabetu a prípadne dávkovania inzulínu. Niektoré dokážu spolupracovať s mobilnými zariadeniami alebo inzulínovou pumpou.
Perspektíva.
Vo vývoji sú neinvazívne glukometre, ktoré merajú glykémiu spektroskopicky  v krvi alebo v živom tkanive. Využívajú väčšinou absorpčnú spektroskopiu v blízkom alebo strednom infračervenom pásme alebo  Ramanovu rozptylovú spektroskopiu. Niektoré prístroje sa už vyrábajú (rok 2017), ale majú problémy s presnosťou a kalibráciou.
Ďalším smerom vo vývoji sú glukózové senzory, ktoré kontinuálne monitorujú koncentráciu glukózy v intersticiálnej tekutine podkožného tkaniva. Tieto zariadenia sa už niekoľko rokov používajú v praxi, hlavne u detských pacientov a u pacientov s veľmi nestabilným diabetom 1. typu, ale v súčasnosti (rok 2017) stále trpia krátkou životnosťou a sú potrebné ich časté kalibrácie (min. 1-2 denne).
Provincia (Argentína)

Provincia je územná jednotka v Argentíne. Argentína je federálny štát, je rozdelená na 23 provincii a jedno autonómne mesto Buenos Aires. Buenos Aires je súčasne federálne hlavné mesto, ktoré nie je súčasťou žiadnej provincie. Každá provincia, aj hlavné mesto, majú vlastnú ústavu, no fungujú v rámci federálneho systému. Provincie sa ďalej delia na departmenty () a obce (). Iba provincia Buenos Aires sa nedelí na departmenty, ale na tzv. partidos. Mesto Buenos Aires sa delí na mestské časti () a komúny ().
Dejiny.
Už počas argentínskej vojny za nezávislosť sa začali formovať prvé provincie, ktoré vznikali na základe rozhodnutí mestských rád (cabildo) v jednotlivých mestách Miestokráľovsta Río de la Plata, resp. Spojených provincii La Platy. Pôvodne bolo vytvorených trinásť provincii. V roku 1834 vznikla provincia Jujuy, čím sa stala štrnástou provinciou. V tom čase už prebiehala dlhá argentínska občianska vojna, ktorá mala za následok ďalšie zmeny v územnej štruktúre krajiny. V roku 1852 sa od Argentínskej konfederácie svojvoľne oddelila provincia Buenos Aires a vyhlásila Štát Buenos Aires. Súčasťou krajiny sa provincia Buenos Aires stala znova v roku 1861, kedy súčasne akceptovala federálnu ústavu. Podľa nej sa mesto Buenos Aires malo oddeliť od jeho provincie a stať sa samostatnou územnou jednotkou. Ňou sa stalo až v roku 1880, kedy bolo hlavné mesto Buenos Aires vyhlásené za samostatnú federálnu oblasť oddelenú od provincie Buenos Aires. V nasledujúcich rokoch začali vznikať ďalšie nové provincie. Posledná provincia vznikla v roku 1990, bola ňou Tierra del Fuego, Antártida e Islas del Atlántico Sur.
Gazebo

Paul Mazzolini (* 18. február 1960, Bejrút, Libanon), viac známy ako Gazebo, je taliansky hudobník. Gazebo je považovaný za legendu žánru italo disco, ktorý je formou euro disca 80 rokov.
Mazzolini sa narodil v Bejrúte, ako syn talianskeho diplomata a americkej speváčky. S hudbou začínal v jazzových, rockových a punkrockových skupinách, kým sa nespoznal s rímskym hudobným producentom Paulom Micionim. V roku 1983 vydal prelomový hit s názvom „I Like Chopin“, ktorého, hoci to názov napovedá, klavírny motív v skladbe nemá nič spoločné s kompozíciami od Fryderyka Chopina. Celosvetovo sa predalo viac ako 8 miliónov kópií tohto hitu, pričom obsadil 1. miesto v Taliansku a ďalších 15 krajinách.
Autobusová stanica Košice

Autobusová stanica Košice je autobusová stanica v Košiciach na Staničnom námestí. Stanica je najväčšou autobusovou stanicou v Košiciach a jednou z najväčších na Slovensku.
Autobusová stanica sa nachádza v širšom centre mesta v bezprostrednej blízkosti železničnej stanice na Staničnom námestí 9. Pôvodná stavba autobusovej stanice pochádza z roku 1985, pričom jej nutná rekonštrukcia prebehla v roku 2004. Spoločnosť Eurobus do nej investovala viac ako 1 milión eur a spomedzi autobusových staníc na Slovensku, sa môže pochváliť zrekonštruovanými priestormi.
Stanica poskytuje služby ako lekáreň, zákaznícke centrum, potraviny, pizzeriu, mäsiareň, verejné toalety, čakáreň, kaviareň, drogériu, pekáreň a hodinárstvo. Budova autobusovej stanice je umiestnená vedľa Úradu práce, sociálnych vecí a rodiny v Košiciach.
Okrem 116 prímestských liniek, sa z Košíc dá dopraviť aj do viacerých európskych miest.
Knižnica pre mládež mesta Košice

Knižnica pre mládež mesta Košice (skrátene KMK), je verejná knižnica sídliaca na Kukučínovej ulici v Košiciach. Knižnica je jedinou knižnicou na Slovensku špecializujúcou sa prioritne na detského čitateľa a rodiny s deťmi.
Dejiny.
V čase svojho vzniku (1955) bola knižnica prvou z pilotného projektu, ktorého cieľom bolo založiť špeciálne knižnice pre deti a mládež v každom krajskom meste po celom Československu. Nakoniec ostala jediná svojho druhu, a to nielen na Slovensku, ale aj v rámci bývalého Československa.
K jej vzniku nadišlo odčlenením detského oddelenia "Krajskej ľudovej knižnice" (dnešná Verejná knižnica Jána Bocatia) v Košiciach pod názvom "Krajská detská knižnica". V priebehu svojej dlhej histórie niekoľkokrát zmenila svoj názov – poznáme ju pod názvom "Okresná knižnica pre mládež", "Krajská knižnica pre mládež", "Mestská knižnica pre deti a mládež" až po jej súčasný názov – Knižnica pre mládež mesta Košice.
Na konci prvého roku svojej existencie mala knižnica jedinú pobočku (3 miestnosti) so sídlom na Leninovej ulici č. 63 (dnešná Hlavná ulica), evidovala 2 328 čitateľov, 59 139 výpožičiek a v jej knižničnom fonde sa vtedy nachádzalo celkovo 5 920 zväzkov.
Pri svojej práci knižnica využíva rôzne kreatívne formy práce s deťmi, mládežou a literatúrou. Hlavným cieľom okrem požičiavania kníh je vyvolať záujem o knihu a čítanie ako také, a následne naučiť svojich čitateľov celoživotnej láske ku knihe ako forme celoživotného sebavzdelávania alebo zmysluplného relaxu. 
V roku 2019 došlo k zmene typu zo špeciálnej knižnice na verejnú knižnicu.
Pobočky.
Knižnica má v súčasnosti 19 pobočiek (z toho je 14 školských a 5 mimoškolských). Najnovšou a najmodernejšou pobočkou knižnice je mimoškolská pobočka LitPark, nachádzajúca sa v areáli Kasární/Kulturpark na Kukučínovej ulici 2. Samotné riaditeľstvo knižnice sídli v budove s názvom "Bravo". Jedinečnou je pobočka "Nezábudka" na Poľovníckej ulici č. 8 v mestskej časti Západ, ktorá sa špecializuje prioritne na prácu s čitateľmi s rôznym typom hendikepu.
Služby knižnice využíva viac ako 14 000 čitateľov najmä z radov detí a mládeže, jej knižný fond predstavuje cca 211 000 zväzkov. Ročne knižnica eviduje viac ako 270 000 výpožičiek a pre širokú verejnosť odprezentuje až 3 000 zábavno-súťažných, náučných a vzdelávacích podujatí, seminárov a festivalov s účasťou do 70 000 návštevníkov. Ročne navštívi knižnicu približne cca 159 000 návštevníkov.
Knižničný fond.
V roku 2017 knižnica obdržala 5854 zväzkov kníh. V 2018 817 kníh. V roku 2019 v knižnici pribudlo ďalších 10 070 knižných titulov rôznych žánrov aj vďaka podpore "Fondu na podporu umenia". Výnimočné výsledky pri realizácii odborných činností a poskytovaní služieb vyniesli Knižnici pre mládež mesta Košice titul Knižnica roka 2021. V roku 2020 knižnica získala ocenenie "SAKÁČIK", cenu za aktívnu činnosť knižnice za rok 2019. Cenu udeľuje Slovenská asociácia knižníc a Spolok slovenských knihovníkov a knižníc.
Železničná stanica Spišská Nová Ves

Železničná stanica Spišská Nová Ves je železničná stanica v Spišskej Novej Vsi.
Stanica leží na trati Žilina – Košice a v stanici z nej odbočuje trať Spišská Nová Ves – Levoča kde je od 2.2.2003 zastavená pravidelná osobná doprava. Je elektrifikovaná jednosmernou sústavou 3 kV. Stanica sa nachádza na J. Fabiniho 21.
Doprava.
V stanici je 14 dopravných, 8 manipulačných, 15 odstavných a 1 ostatná koľaj. Počet nástupíšť je 5. Do stanice je pripojených viacero vlečiek. V stanici je pokladňa ZSSK so systémom KVC. Od 12. októbra 2014 začala spoločnosť RegioJet prevádzkovať skúšobnú prevádzku spojov Praha – Košice. Pôvodne spoje premávali na trase Praha – Žilina. V Spišskej Novej Vsi zastavovali do 13. decembra 2014. Od 14. júna 2015 v stanici opäť zastavujú vlakové spoje RegioJet.
V apríli 2010 sa v stanici zrazili dva vlaky, nehoda spôsobila smrteľné zranenia. Na stanici sa nachádza výkonné pracovisko sekcie riadenia dopravy Oblastného riaditeľstva Košice Železníc Slovenskej republiky.
Sam Rockwell

Sam Rockwell (* 5. november 1968, Daly City, Kalifornia, USA) je americký herec. 
Svoju filmovú kariéru začal v roku 1989 vo filme "Clownhouse". Neskôr hral napríklad vo filmoch "Zelená míľa" "(1999), Charlieho anjeli" (2000), "Posledná lúpež" (2001) a "Moon" (2009). V roku 2012 hral jednu z hlavných úloh vo filme "Sedem psychopatov" režiséra Martina McDonagha.
Za rolu policajta vo filme "Tri billboardy kúsok za Ebbingom" ("Three Billboards Outside Ebbing, Missouri" z roku 2017 získal ceny Oscar, BAFTA i Zlatý glóbus a dve Screen Actors Guild Award za výkon vo vedľajšej úlohe.
Moho spevavý

Moho spevavý (lat. "Moho braccatus"; po anglicky "Kaua‘i ‘ō‘ō" alebo "Kauai oo", po havajsky "ʻōʻōʻāʻā") bol vták z (pravdepodobne) vyhynutej čeľade mohovité ("Mohoidae"). Obýval lesy na ostrove Kauai (Havajské ostrovy), bol to tunajší endemit. Meral 1921,5 cm a bol na rozdiel od ostatných vtákov z rodu s čiastočne žltým perím iba tmavo sfarbený, len so žltými nohami. Živil sa nektárom či bezstavovcami.
Moho vyhynul následkom ničenia biotopu, introdukciou nových predátorov a komáre, ktorí sa usadili v nížinách a prenášali na vtáky choroby. Vo vyšších nadmorských výškach hrozilo nebezpečenstvo hurikánov. Posledné pozorovanie moha spevavého sa v literatúre uvádza na rok 1987 alebo 1985.
Pythokritos z Rodosu

Pythokritos () bol grécky sochár v 2. storočí pred Kr. 
Sochár Pythokritos, syn Timochara z Rodosu, tvoril hlavne v 1. polovici 2. stor. pred Kr. Nezachovala sa od neho žiadna socha, známych je ale jeho viac ako dvadsať signatúr z podstavcov sôch, objavených na ostrove Rodos (v mestách Lindos, Rodos a Kameiros) a po jednej v Olympii a na ostrovoch Kedreai a Samothraki.
Nápis na podstavci objavený v Olympii hlása, že tento podstavec bol základňou sochy Epithersa z Erythrai, olympijského víťaza v boxe na 149. a na 150. hrách (v rokoch 184 a 180 pred Kr.). Iný nápis napr. z podstavca nájdeného v archelogickej lokalite starovekého mesta Kameiros, datovaný do roku 203 pred Kr., uvádza mená významných osôb tohto mesta (správcov svätýň, kňazov atď), ktorí jeho sochárske dielo venovali bohom.
Pravdepodobne tu ide o umelca, ktorého rímsky spisovateľ Plínius zaradil medzi sochárov zobrazujúcich športovcov, bojovníkov, lovcov a obetovníkov.
Malá cena Žiliny

Malá cena Žiliny je bridžový turnaj, ktorý sa konáva vo februári alebo v marci v žilinskom hoteli Polom. Turnaj je špecifický tým, že sa na ňom popri skúsených hráčoch zúčastňuje aj veľké množstvo bridžovej mládeže. Prvýkrát sa turnaj konal v roku 2013.
Call Me (skladba Blondie)

„Call Me“ je skladba americkej new wave skupiny Blondie, a zároveň ústrednou skladbou k filmu "Americký gigolo" (1980). V USA bola vydaná ako singel začiatkom roku 1980, pričom na šesť po sebe idúcich týždňov obsadil 1. miesto v americkom rebríčku Billboard Hot 100. Takisto sa stal hitom na 1. mieste v Spojenom kráľovstve a Kanade.
Súčanka (prírodná pamiatka)

Súčanka je prírodná pamiatka v správe štátnej ochrany prírody Biele Karpaty.
Nachádza sa v katastrálnom území obcí Dolná Súča, Hrabovka a Skalka nad Váhom v okrese Trenčín v Trenčianskom kraji. Územie bolo vyhlásené v roku 1983 na rozlohe 6,77 ha. Ochranné pásmo nebolo určené.
Predmetom ochrany je: "Zachovalý fragment podhorského potoka a jeho brehových porastov pre vedecké a výskumné ciele, ako aj významná ekostabilizačná funkcia. "
Osveta (časopis)

Osveta bol časopis, ktorý vychádzal na Slovensku po prvej svetovej vojne. 
Časopis Osveta vychádzal s podnázvom Časopis venovaný pre poučenie a vzdelanie slovenského ľudu. Vychádzal v Malackách každú sobotu. 
Periodicita.
Časopis vychádzal od januára do júla 1919.
Varínske podolie

Varínske podolie je geomorfologický podcelok Žilinskej kotliny.
Vymedzenie.
Rozkladá sa východne od Žiliny a zahŕňa celú Terchovskú dolinu a povodie Varínky. Územie v tvare trojuholníka je vklinené medzi Malú Fatru a Kysuckú vrchovinu. Z juhozápadu ho ohraničuje údolie Váhu, západne od Varína nadväzuje Žilinská pahorkatina, severná hranica oddeľuje Kysucké bradlá a na juhovýchode sa ostro dvíha Krivánska Fatra. Na juhu malá časť Varínskeho podolia susedí s Lúčanskou Fatrou.
Ochrana územia.
Takmer celé územie (mimo malej časti na juhozápade) patrí do ochranného pásma Národného parku Malá Fatra. Na riečke Varínka je prírodná pamiatka Krasniansky luh.
Osídlenie.
Vo Varínskom podolí ležia obce Terchová, Belá, Stráža, Dolná Tižina, Krasňany, Varín a Nezbudská Lúčka. Dopravne toto územie obsluhuje cesta Žilina – Párnica, južným okrajom vedie železničná trať Žilina – Košice a jedinečné dopravné spojenie vytvára kompa v Nezbudskej Lúčke.
Domanižská kotlina

Domanižská kotlina je geomorfologický podcelok Žilinskej kotliny.
Vymedzenie.
Kotlina sa nachádza na severozápadnom Slovensku a zaberá juhozápadnú časť žilinského okresu s presahom do okresu Považská Bystrica v Trenčianskom kraji. Tvorí výbežok Žilinskej kotliny, s ktorej Rajeckou kotlinou ju spája krátky úsek západne od Rajca. Mierne esovité územie je zovreté zo severu Súľovskými skalami, podcelkom Súľovských vrchov, z juhu Zliechovskou hornatinou, podcelkom Strážovských vrchov a na severovýchode nadväzuje Rajecká kotlina, podcelok Žilinskej kotliny.
Územie odvodňujú tri hlavné vodné toky; na severe Čierňanka, ústiaca do riečky Rajčanky, v strednej časti Domanižanka a v južnej Pružinka, obe smerujúce západným smerom do Váhu.
Doprava.
Dopravnou tepnou územia je cesta II/517 z Považskej Bystrice do Rajca, na ktorú sa pripájajú cesty nižšej kategórie.
Osídlenie.
Na území kotliny ležia obce Malá Čierna a Veľká Čierna v okrese Žilina a Čelkova Lehota, Domaniža, Ďurďové, Malé Lednice a Pružina v okrese Považská Bystrica.
Nízke Javorníky

Nízke Javorníky sú geomorfologický podcelok Javorníkov. Ležia v severozápadnej časti Trenčianskeho a v západnej časti Žilinského kraja.
Vymedzenie.
Nachádzajú sa na Hornom Považí a vytvárajú pás územia medzi Váhom a podcelkom Vysoké Javorníky. Susedné krajinné celky sú na západe Kýčerská hornatina a Kobylináč, podcelok Bielych Karpát, na severe Vysoké Javorníky, východne sú to podcelky Kysuckej vrchoviny Krásňanská kotlina, Vojenné a Kysucké bradlá. V blízkosti Žiliny nadväzuje Žilinská pahorkatina, podcelok Žilinskej kotliny a Manínska vrchovina, patriaca pod Súľovské vrchy. Po toku rieky Váh nasleduje Považské podolie s podcelkami Bytčianska kotlina, Podmanínska pahorkatina a Ilavská kotlina. 
Osídlenie.
Územie je charakteristické priečnymi dolinami s pomerne hustým osídlením. Na okraji Nízkych Javorníkov ležia stredne veľké mestá - Kysucké Nové Mesto, Žilina, Považská Bystrica a Púchov. Dopravu zabezpečuje sieť ciest III. triedy, okrajom územia vedú cesty i železničné trate nadnárodného významu.
Vysoké Javorníky

Vysoké Javorníky sú geomorfologický podcelok Javorníkov. Ležia v severozápadnej časti Trenčianskeho a v západnej časti Žilinského kraja.
Vymedzenie.
Podcelok sa nachádza na Hornom Považí a vytvára pás územia medzi Nízkymi Javorníkmi a štátnou hranicou s Českom. V jednoduchosti územie vymedzuje údolie Bielej vody a Lysiek na juhozápade, potom na západe spomínaná hranica, na severe i východe údolie Kysuce a juhovýchodná hranica vedie pásmom zníženín. 
Susedné krajinné celky sú na území Slovenska Zadné vrchy a Hornokysucké podolie v rámci Turzovskej vrchoviny, východným susedom je Krásňanská kotlina, podcelok Kysuckej vrchoviny a na juhu nadväzujú Nízke Javorníky. Juhozápadný okraj vymedzuje hranica s Kýčerskou hornatinou, podcelkom Bielych Karpát a na severozápade vedie štátna hranica. 
Osídlenie.
Územie je charakteristické priečnymi dolinami s kopaničiarskym osídlením a jediným mestom, ležiacim vo Vysokých Javorníkoch je Čadca. Dopravu zabezpečuje sieť ciest III. triedy, okrajom územia vedú cesty i železničné trate nadnárodného významu.
Río Grande (mesto v Argentíne)

Río Grande je mesto nachádzajúce sa v provincii Tierra del Fuego, Antártida e Islas del Atlántico Sur v južnej Argentíne. Je sídlom departmentu Río Grande. Leží v Ohňovej zemi na pobreží Atlantického oceánu. Pri sčítaní ľudu v roku 2010 malo mesto 66 475 obyvateľov. V roku 2017 sa počet obyvateľov mesta odhadoval na 84 200 ľudí.
Mesto bolo založené v roku 1921 v súvislosti s osídľovaním Patagónie. V oblasti sa nachádzali výborné pastviny vhodné pre chov hovädzieho dobytka a iných hospodárskych zvierat, čo umožnilo rast populácie oblasti, ako i založenie mesta, pričom toto bolo založené ako farmárska kolónia. Río Grande je najväčšie mesto provincie Tierra del Fuego a súčasne jej priemyselné centrum.
Epikrates

Epikrates alebo Epikratés ("Epikrates", iný prepis: "Epikratés", ) môže byť:
Bocian čiernozobý

Bocian čiernozobý ("Ciconia boyciana") je druh brodivca z čeľade bocianovité ("Ciconiidae"). V lete žije na Sibíri, v Mandžusku a Kórei, zimuje v južnejších oblastiach. Je možné ho nájsť napríklad aj na Filipínách, v Japonsku, Tchaj-wane alebo Mjanmarsku. Z dôvodu straty prirodzeného prostredia, nadmernému rybolovu a lovu patrí od roku 1994 medzi ohrozené druhy a jeho populácia klesá.
Tento vták meria 110115 cm, perie má biele, krídla čiastočne čierne, zobák je dlhý a čierny. Svoju potravu (napríklad ryby) vyberajú bociany z plytkej vody. Hniezdi od apríla v kolóniách na stromoch, slúžiť môžu i umelé konštrukcie. Inkubácia trvá 32 až 35 dní, úspešnosť chovu zvyšuje dostatok dažďov.
Wołoszyński Stawek

Wołoszyński Stawek () je neveľké morénové pliesko stojace niekoľko desiatok metrov na sever od Polany pod Wołoszynem vo výške v Bielovodskej doline () na poľskej strane Vysokých Tatier. Pri nízkom stave vodnej hladiny sa rozdeľuje na dve plieska alebo vysychá, i keď zriedka. Jeho rozmery sú malé, niekoľkometrové.
Menippos z Kosu

Menippos () bol grécky sochár v 3. storočí pred Kr. 
Menippos, grécky sochár (bronziar) z ostrova Kos, tvoril zrejme v 2. polovici 3. stor. pred Kr. Nezachovala sa od neho žiadna socha, známe sú ale jeho dve signatúry z podstavcov sôch, objavené v archeologických lokalitách miest Lindos a Kameiros na ostrove Rodos.
Nápis na podstavci z Lindosu, datovaný do roku 225 pred Kr., hlása, že tento podstavec bol základňou sochy, ktorú zhotovil spolu so sochárom Mnasitimom z Rodosu: 
Nápis na podstavci z mesta Kameiros, datovaný do roku 210 pred Kr., uvádza mená významných osôb mesta (správcov svätýň, kňazov atď), ktorí jeho bronzovú sochu venovali bohom.
Dolina Czarna Gąsienicowa

Dolina Czarna Gąsienicowa je dolina, ktorá zaberá juhovýchodnú časť Doliny Gąsienicowej v poľskej časti Vysokých Tatier. Meria . Nachádza sa na mieste rozšírenia Doliny Suchej Wody Gąsienicowej, ťahá sa od ústia Czarnego Potoka () ku Suchej Wode a ďalej až po východný hrebeň Swinice na úseku od Zawratowej Turni po Skrajny Granat. Na východe sa do nej zvažujú svahy Wierchu pod Fajki a chrbát Żółtej Turni. Na západe je od Doliny Zielonej Gąsienicowej oddelená horským hrebeňom, ktorý vytvára Mały Kościelec a Kościelec (Grań Kościelców).
Dolina Czarna Gąsienicowa má niekoľko poschodí:
V relatívne rovnej dolnej časti Doliny Czarnej Gąsienicowej sa nachádza populárna Chata PTTK Murowaniec, ktorá je východiskom túry na Orlu Perć.
Relax (skladba Frankie Goes to Hollywood)

„Relax“ je skladba a zároveň debutový singel britskej skupiny Frankie Goes to Hollywood. V Spojenom kráľovstve bola vydaná v roku 1983 prostredníctvom ZTT Records. Neskôr sa stala súčasťou albumu "Welcome to the Pleasuredome" (1984). Aj keď po vydaní nebol singel nejak významne úspešný, dňa 22. januára 1984 obsadil 1. miesto v britskom rebríčku UK Singles Chart. V konečnom dôsledku sa tak stal jedným z najkontroverznejších a komerčne najúspešnejších nahrávok 80. rokov. V Spojenom kráľovstve sa nakoniec predalo viac ako 2 milióny kópií singlu, čím sa stal siedmy najpredávanejší singel v histórii rebríčku UK Singles Chart. V americkom rebríčku Billboard Hot 100 dosiahol singel 10. miesto v marci 1985.
Počas udeľovania cien Brit Awards v roku 1985 singel vyhral v kategórii Best British Single.
Európske hlavné mesto športu

Europské hlavné mesto športu je titul, ktorým je každý rok označené jedno z európskych miest. Po vzore európskeho hlavného mesta kultúry udeľuje ACES (European Capital of Sport Association) tento titul už od roku 2001. Cieľom projektu je oceniť význam športu v danom meste a podporiť jeho ďalší športový rozvoj.
Každý rok je vybrané jedno Európske hlavné mesto športu (mesto s viac ako 499 999 obyvateľmi), ďalej niekoľko Európskych miest športu (mesta s 25 000 až 499 999 obyvateľmi) a tiež niekoľko Európskych malomiest športu (do 25 000 obyvateľov). Od roku 2013 sa novo vyhlasuje tiež Najlepšie európske športové zariadenie.
Európske hlavné mesto športu.
Chronologický zoznam hlavných miest:
Európske mesto športu.
Okrem hlavného, sa udeľuje aj titul Európske mesto športu.
Ocenenia športu na Slovensku.
V roku 2016 boli titulom Európske mesto športu ocenené Košice, ako vôbec prvé mesto na Slovensku od začiatku udeľovania týchto titulov. O rok neskôr získala titul Banská Bystrica. V roku 2018 získalo titul mesto Nitra. V roku 2019 mesto Michalovce a v roku 2020 Trnava.