burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Parasaurolophus

Parasaurolophus bol veľký, 8 až 10 m dlhý bylinožravý dinosaurus zo skupiny Ornithopoda. Známy je z dobrých pozostatkov. Pred 75 až 73 miliónmi rokov obýval západ Severnej Ameriky. 
Opis.
Podobne ako iné veľké ornitopody, aj tri až štyri tony ťažký parasaurolofus sa zvyčajne pohyboval na všetkých štyroch končatinách. V prípade potreby sa však dokázal vztýčiť na zadné končatiny – napríklad počas behu. Tento rod patril medzi hadrosauridy vyznačujúce sa dutým kosteným hrebeňom na hlave, ktorý bol napojený na dýchacie cesty. Kostený hrebeň tohto dinosaura bol až 180 cm dlhý, pripomínal trubicu a smeroval dozadu. Samice mávali kostený hrebeň oveľa kratší než samce. Počítačová animácia ukázala, že vďaka kostenému hrebeňu dokázal vydávať rôzne impozantné hlasité zvuky. Mnohí vedci tiež predpokladajú, že dodával zvieraťu výnimočne citlivý čuch.
Remote Manipulator System

Remote Manipulator System (skratka RMS), po slovensky "systém manipulácie s predmetmi na diaľku" alebo Kanadská ruka, bolo pätnásť metrov dlhé manipulačné rameno raketoplánu. Vyvinula ho kanadská firma Spar Aerospace Ltd. a jeho hmotnosť bola zhruba .
Práca s ním bola možná len vtedy, keď boli otvorené dvere do nákladového priestoru. Toto rameno mali všetky operačné americké raketoplány, ale skúšobný prototyp Enterprise ho neobsahoval. Prvýkrát ho raketoplán obsahoval pri lete STS-2, ktorý odštartoval 12. novembra 1981. 
Nachádzalo sa v nákladovom priestore družicového stupňa (orbitera) a bolo diaľkovo ovládané. Umožňovalo vykonávať rozličné činnosti, napríklad vypustenie a znovuzachytenie nákladu raketoplánu, či prezeranie rôznych častí stroja alebo jeho nákladu (za predpokladu, že na jeho konci bola umiestnená kamera). Po havárii Columbie sa manipulačné rameno využívalo tiež pri kontrole tepelného štítu raketoplánu, aby bolo možné prípadné poškodenie včas odhaliť a opraviť. Nakoľko manipulátor sám na všetky časti raketoplánu nedosiahol, pripájala sa k nemu predlžovacia tyč IBA (Inspection Boom Assembly), na ktorej boli prístroje OBSS (Orbiter Boom Sensor System) umožňujúce vykonať podrobnú prehliadku tepelného štítu. Po prvýkrát sa kontrola tepelného štítu robila počas misie STS-114.
Marek Maďarič

Mgr. Marek Maďarič (* 23. marec 1966, Bratislava) je slovenský scenárista, dramaturg a politik. Od 4. júla 2006 do 8. júla 2010 bol ministrom kultúry. Po voľbách v roku 2012 sa opäť stal ministrom kultúry SR. V marci 2016 bol vymenovaný do rovnakej funkcie v 3. vláde R. Fica. Po viacerých nezhodách dňa 25. 10. 2018 zo strany definitívne odišiel a v parlamente zostal pôsobiť ako nezávislý poslanec až do roku 2020.
Raný život, štúdium a rodina.
Narodil sa 23. marca 1966 v Bratislave. V rokoch 1984 až 1989 absolvoval štúdium filmovej a televíznej dramaturgie a scenáristiky na Filmovej a televíznej fakulte Vysokej školy múzických umení v Bratislave. Je ženatý, manželka Zuzana je lekárka. 
Ovláda anglický a francúzsky jazyk.
Umelecká kariéra.
V rokoch 1993 až 1996 pracoval ako nezávislý scenárista. Neskôr pôsobil v Slovenskej televízii ako dramaturg v redakcii literárno-dramatického vysielania. V rokoch 1996 až 1997 bol jej šéfredaktorom a zástupcom šéfredaktora. V rokoch 1999 až 2000 pracoval ako reklamný textár v reklamnej agentúre Istropolitana D´Arcy.
V rokoch 2002 až 2004 bol podpredsedom Rady Slovenskej televízie. Pripravil a realizoval viacero hraných filmov a inscenácií, rozhlasových hier aj divadelných predstavení pre Divadlo Andreja Bagara a Divadlo Astorka Korzo ’90.
Politická kariéra.
Marek Maďarič v roku 1988 vstúpil do Komunistickej strany Slovenska (KSS). Od roku 2002 pôsobil ako vedúci mediálneho a tlačového oddelenia strany SMER - sociálna demokracia. Podpredsedom strany bol od 30. septembra 2006. Oficiálne sa vzdal tejto funkcie na sneme strany v Martine 9. decembra 2017. Nahradil ho Richard Raši. Po vražde mladého novinára Jána Kuciaka a jeho snúbenice Martiny Kušnírovej sa Maďarič vzdal miesta ministra kultúry v marci 2018. 
Vo vláde Roberta Fica bol ministrom kultúry Slovenskej republiky. Po predchodcovi Rudolfovi Chmelovi bol prezidentom menovaný do funkcie 4. júla 2006.
Svoj poslanecký mandát si opätovne začal uplatňovať od 28. schôdze 13. marca 2018. Jeho náhradníčkou bola Mária Janíková.
RMS

RMS môže byť skratka pre:
Kula

Kula môže byť:
Kuľa môže byť nárečovo:
Lev IV. (Byzantská ríša)

Lev IV. zvaný Chazar (* okolo. 750 – † 780) bol byzantským cisárom, ktorý panoval v rokoch 775–780. Jeho otcom a predchodcom na tróne bol cisár Konštantín V., matkou chazarská princezná Irena. V roku 776 ustanovil Lev svojho syna Konštantína, budúceho Konštantína VI. za svojho spolucisára. Musel pritom potlačiť povstanie vyvolané nevlastnými bratmi.
Rovnako ako jeho otec a dedo bojoval aj Lev IV. úspešne proti Arabom (ktorým spôsobil ťažkú porážku v roku 778) a proti Bulharom. Na rozdiel od nich však zmiernil prenasledovanie ikonodulov (on sám nebol ikonoklastom) a opäť dosadil v Konštantínopole ikonodulského patriarchu.
Aj keď bol vyrovnanejší než jeho otec, nemal také vladárske schopnosti ako on. Je však potrebné dodať, že počas svojej krátkej vlády sa musel potýkať s dvomi vážnymi prekážkami. Prvou bola jeho choroba – zdá sa, že to bola zrejme tuberkulóza – ktorej podľahol ako tridsaťjedenročný. Druhou prekážkou bola jeho mocichtivá žena Irena, rodáčka z Atén. Lev značne podliehal jej vplyvu a nakoniec jej zanechal aj regentstvo, pretože ich syn Konštantín VI. bol roku 780 ešte neplnoletý.
Konštantín VI. (Byzantská ríša)

Konštantín VI. (varianty mena pozri v článku Konštantín VI.;* 771† 797) nastúpil ako deväťročný na byzantský trón po svojom otcovi Levovi IV. Zo začiatku za neho vykonávala vládu ako regentka jeho matka Irena, neskôr vládol sám.
V roku 787 uzatvoril spojenectvo s Karolom Veľkým, dokonca sa plánoval sobáš medzi Konštantínom a Karolovou dcérou "Rotrud", ale nakoniec sa nekonal a Konštantín uzatvoril manželstvo s dcérou nižšieho šľachtica.
Konštantín mal vtedy 16 rokov a podľa všeobecnej mienky bol teda už dosť starý, aby mohol prevziať výkon vládnych záležitostí od svojej matky. Musel však ešte počkať až do povstania arménskych vojakov v byzantskej armáde v roku 790, ktoré bolo nasmerované proti Irene, kým skutočne získal moc. Irena si nechala titul cisárovnej a Konštantín musel najprv poraziť povstaleckých vojakov, než konečne akceptovala toto nové usporiadanie.
Znovu obnovil prenasledovanie ikonodulov. Musel tiež potlačiť povstanie svojho strýka Nikefora, ktorého potom vyhnal do kláštora, aby mu neprekážal vo vládnutí. Dal sa rozviesť a znovu sa oženil, čo mu spôsobilo ujmu na popularite, a možno to nebolo vôbec legálne, patriarcha to však ignoroval.
V roku 797 vypukla ďalšia vzbura, tentoraz zosnovaná Ireninými spojencami a s jej súhlasom, pri ktorej Konštantína uväznili a oslepili. Neskôr následkom týchto zranení podľahol. Jeho matka Irena získala všetku moc v ríši.
Doba Konštantínovej vlády sa vyznačovala povstaniami, nespokojnosťou obyvateľstva, palácovými intrigami a mravným úpadkom. Ešte počas vlády Michala II. (820829) vystúpili dvaja uchádzači o trón, ktorí predstierali, že sú Konštantínom VI.
Obchod na korze

Obchod na korze () je film z roku 1965 na motívy novely spisovateľa Ladislava Grosmana. Ako prvý česko-slovenský film získal v roku 1966 cenu americkej Akadémie filmových umení a vied (Oscar) za najlepší cudzojazyčný film. Poľská herečka Ida Kamińska bola o rok nato nominovaná na Oscara za najlepší ženský herecký výkon v hlavnej úlohe (cenu nakoniec získala Liz Taylorová za úlohu Marthy v "Kto sa bojí Virginie Woolfovej?"). Film režírovali Ján Kadár a Elmar Klos a hlavnú úlohu Antona hral Jozef Kroner.
Dej.
Film je tragikomickým príbehom jednoduchého stolára Tóna Brtka, ktorý sa vďaka svojmu švagrovi, miestnemu veliteľovi Hlinkovej gardy, stáva arizátorom a získa skrachovanú galantériu, patriacu staršej židovskej vdove Rozálii Lautmanovej. Film tematizuje schopnosť autoritatívneho režimu zatiahnuť do svojho súkolia aj bezúhonného človeka, ktorý sa potom márne snaží vyrovnať s výčitkami vlastného svedomia.
Príprava a neskoršie premietanie.
Film sa natáčal na východnom Slovensku v Sabinove a v ateliéroch v Prahe. Pôvodne sa film mal natáčať v Rožňave, ale pre nesúhlas vedenia mesta sa časti filmu s mestským prostredím nakoniec natáčali v Sabinove.
Nakrúcanie filmu sa začalo 12. júna 1964. Rozpočet filmu tvorcovia prekročili o 700 000 korún a plánovanú metráž 2700 o 750 metrov.
Po roku 1969 bol film ako následok Kadárovej emigrácie zakázaný.
Lavra

Lavra () je veľký a mimoriadne významný monastier (kláštor), ktorý spravidla podlieha priamo patriarchovi (a nie miestnemu biskupovi). Status lavry má vo svete len niekoľko monastierov. Pôvodne toto slovo označovalo väčšie zoskupenie kélií či jaskýň s centrálnym chrámom a prípadne aj spoločnou trapézou (jedálňou).
Termín sa používa v prostredí gréckokatolíckej a pravoslávnej cirkvi.
William Crookes

William Crookes, (* 17. jún 1832, Londýn, Spojené kráľovstvo – † 4. apríl 1919, Londýn, Spojené kráľovstvo) bol anglický chemik a fyzik.
V roku 1861 objavil dovtedy neznámy prvok s jasnou zelenou emisnou čiarou v spektre a tento prvok nazval tálium, z gréckeho "thallos", zelený. Prvýkrát popísal v roku 1879 plazmu, a volal ju „radiant matter“ – žiarivé skupenstvo. Crookes tiež ako prvý identifikoval prvú vzorku hélia v roku 1895. Vynašiel prístroj – takzvaný Crookesov mlynček, ktorý je poháňaný len svetelnými lúčmi a ktorý sa dodnes predáva ako kuriozita.
Exodus

Exodus (z lat. exodus &lt; gr. εξοδος - exodos = východ) môže byť:
Kipa

Kipa (hebr. כיפה, pl. כיפות - "kipot") alebo jarmulka (jidiš יאַרמלקע - "jarmlke") je okrúhla čiapočka, ktorú nosia praktikujúci židia, v drvivej väčšine muži. Kipa pokrýva temeno hlavy, môže byť pripnutá k vlasom kovovou sponkou. Podľa Talmudu je žid "povinný" nosiť kipu pri modlitbe a pri štúdiu Tóry. Neskoršie rabínske autority tento úzus rozšírili, takže od 16.-17. storočia nosia mnohí veriaci židia kipu neustále.
História.
V Tanachu nenájdeme mnoho informácií o pokrývkach hlavy, rovnako sporé sú aj informácie zo starovekých pamiatok. Na Čiernom obelisku asýrskeho kráľa Salmanasara sú zobrazení vyslanci izraelského kráľa Jehua prinášajúci tribút (841 pred Kr.). Majú síce pokrývky hlavy, ich odev však vyzerá viac asýrsky než izraelsky. Izraeliti na neskoršom reliéfe kráľa Sinacheriba sú zobrazení bez pokrývky hlavy. Možno predpokladať, že pokrývky hlavy starých Izraelcov sa podobali tým, ktoré nosili Beduíni. Tie pozostávali z kúfíje zloženej do trojuholníka, jeden jeho roh visel vzadu na krku a chránil ho, zatiaľ čo zvyšné dva boli zviazané pod bradou. Hrubým vlneným povrazom "(akal)" sa táto šatka upevnila na hlave. Neskoršie začali Izraeliti oboch pohlaví používať pokrývky hlavy turbanového typu, aké dnes nosia napríklad arabskí roľníci - felahovia.
Zvyk nosiť kipu pochádza z Talmudu. V traktáte Šabat 156b sa píše: „"Zakry si hlavu, aby ťa pokryla bázeň pred nebesami."“ V traktáte Kidušin 31a rabi Chuna uvádza, že rabi Jošua nikdy neprešiel viac než dva metre bez pokrývky hlavy. Vysvetľoval to:" „Pretože Božia prítomnosť (šechina) je stále nad mojou hlavou.“" Väčšina halachických autorít sa zhoduje na tom, že nosenie kipy nie je prikázanie, ale len zvyk, ktorý má však platnosť zákona (Šulchan aruch, Orach chajim 2:6). Z prísne talmudického hľadiska je však židovský muž povinný zakrývať si hlavu iba počas modlitby alebo štúdia Tóry.
Etymológia.
Slovo "kipa" znamená v hebrejčine „kupola“. Etymológia výrazu "jarmulka" je jasná oveľa menej. Podľa niektorých jazykovedcov, napr. Max Vasmer, slovo jarmulka prešlo do jidiš cez ukrajinčinu alebo poľštinu z tureckého slova "yağmurluk", ktoré znamená „plášť do dažďa“. Podľa iných (Herbert Zeiden) je táto hypotéza nesprávna, predsa však uvažujú o pravdepodobnom tureckom pôvode slova. Domnievajú sa, že prvá polovica môže pochádzať z výrazu "yarim", tureckého adjektíva s významom „polovičný“. Druhá polovica podľa nich pochádza zo slova "qap", ktoré znamená „čiapka“ alebo „uzáver“. Podľa tradičnej etymológie vznikol výraz jarmulka z aramejskej frázy "jarej mej-eloka" (v bázni pred Bohom) alebo "jira malka" (bázeň pred Kráľom). Toto vysvetlenie je v súlade s predpokladom, že jarmulka signalizuje bázeň jej nositeľa pred Bohom.
Július Šupler

Július Šupler (* 27. október 1950, Poprad) je slovenský hokejový tréner, ktorý viedol slovenskú reprezentáciu v rokoch 1993-96 a 2006-08. 
Hráčska kariéra.
S hokejom začínal v rodnom Poprade, neskôr pokračoval v Liptovskom Mikuláši (oba vo vtedajšej 1. slovenskej národnej hokejovej lige). V rokoch 1970 – 1972 bol hráčom Slovana Bratislava a 1972 – 1976 VSŽ Košice.
Trénerske pôsobenie.
Trénovať začal ako asistent v Poprade 1979-85, v rokoch 1985-87 bol hlavným trénerom tohto klubu. V sezóne 1988-89 vyhral s Liptovským Mikulášom 1.SNHL. V sezóne 1991/92 získal s Duklou Trenčín česko-slovenský titul. V roku 1993 bol vymenovaný za prvého trénera slovenskej reprezentácie. Pod jeho vedením sa Slovensko prebojovalo do najvyššej kategórie Majstrovstiev sveta v hokeji v najkratšom možnom čase, keď v roku 1994 vyhralo C-kategóriu a o rok neskôr B-kategóriu MS. Cenným úspechom bolo i 6. miesto na olympijskej premiére v Lillehammeri 1994. Po Majstrovstvách sveta vo Viedni v roku 1996, kde Slovensko pri prvej účasti medzi elitou obsadilo 10. miesto, mu nebola predĺžená zmluva.
V rokoch 1996-2006 viedol rôzne kluby - Portlandom (WHL - spolutréner), Slovanom Bratislava a HK Riga 2000 (Lotyšsko). 
1998-99 Sparta Praha hlavný trenér 
1999-2001 Dukla Trenčín hlavný tréner 
2001-02 Slovensko U20 , Dukla Trenčín hlavný tréner 
2002-03 Slovan Bratislava hlavný tréner 
2003-04 Lokomotiv Jaroslavl, Dynamo Minsk 
2004- 2006 Hk Riga 2000 hlavný tréner 
4. júla 2006 bol opätovne vymenovaný za trénera národnej reprezentácie. Za asistentov si vybral Zdena Cígera a Miroslava Miklošoviča (Cígera nahradil v júni 2007 Peter Oremus). 
Na MS 2007 obsadila slovenská reprezentácia 6. miesto, keď podľahla vo štvrťfinále Švédsku. 
MS 2008.
Pred svetovým šampionátom v Kanade jeho pozvánku z rôznych príčin odmietlo 14 hráčov. V jeho nominácii bolo napokon 5 hráčov z NHL (z toho jediný útočník Marcel Hossa). Na šampionáte reprezentovali prevažne hráči z európskych súťaží a traja hráči zo slovenskej extraligy (nenominoval však žiadneho z finalistov play-off poslednej sezóny). Mužstvo nepostúpilo zo základnej skupiny po prehrách s Nemeckom a Fínskom. V zápasoch o udržanie zdolalo Slovinsko 5:1 a 4:3 (po samostatných nájazdoch) a obsadilo 13. miesto. Najproduktívnejším hráčom sa stal obranca Ľubomír Višňovský.
Vedenie SZĽH 4. júna 2008 rozhodlo, že 30. júna Šupler pri reprezentácii končí. Jeho nástupcom sa stal Ján Filc.
KHL.
V KHL trénoval Dinamo Riga (2008 – 2011) ,2011-12 CSKA Moskva hlavný tréner a Donbas Doneck (apríl 2012 – október 2013).
Od októbra 2013 bol trénerom HKm Zvolen.
Tematínska ulica

Tematínska ulica je ulica:
Kavka tmavá

Kavka tmavá ("Coloeus monedula" alebo "Corvus monedula") alebo kavka obyčajná je spevavec z čeľade krkavcovité. Je rozšírená v západnej Eurázii, na východe od Afganistanu a rieky Jenisej na sever po tundru.Žije aj na severnom okraji Afriky. Na Slovensku bolo dokázané alebo pravdepodobné hniezdenie v 40,30 % mapovacích kvadrátov. Podľa Medzinárodnej únie na ochranu prírody a prírodných zdrojov kavka tmavá patrí medzi najmenej ohrozené druhy, celková populácia je stabilná, populácia v Európe bola v rokoch 19802013 taktiež stabilná.
Opis.
Kavka tmavá meria 32 - s hmotnosťou 150 - 260 g. Od ostatných krkavcovitých ju odlišuje menšia postava, sivý krk a svetlá dúhovka. Celkovo je telo tmavosivej farby. Krídla, chvost, nohy, zobák a temeno hlavy sú čierne. Mláďatá nemajú svetlosivé odtiene a namiesto čiernej majú hnedočiernu.
Hlas.
Kavka tmavá sa ozýva ľahko rozpoznateľným zvučným, niekedy ostro a kovovo znejúcim "kja" a "tjak" alebo "čjek" a "čjak". Počas hniezdenie vydáva rôzne krákavé zvuky.
Výskyt a stav na Slovensku.
Nerovnomerne sa vyskytuje na celom území Slovenska od nížin až do (Chočské vrchy). Hniezdi najmä v mestách a obciach na rôznych budovách a stavbách. Vytratili sa z lesov. 
Naša populácia v intravilánoch je stála. Na zimu k nám prilietajú populácie zo severu a severovýchodu.
Odhadovaný počet hniezdiacich párov je 3 000 - 5 000, zimujúcich jedincov 6 000 - 12 000. Veľkosť populácie i územie na ktorom sa vyskytuje vykazujú mierny pokles od 20 - 50%. Ekosozologický status v roku 1995 I - nezaradený. V roku 1998 žiadny. V roku 2001 "LR" - menej ohrozený. V roku 2014 LC* C1 - menej dotknutý. Európsky ochranársky status SPEC4 - druhy, ktorých globálne populácie sú koncentrované v Európe a majú tam vhodný
ochranársky status. Stupeň ohrozenia S - vyhovujúci ochranársky status.
Biotop.
V 20. storočí hniezdili najmä v poľných lesoch a hájoch v bútľavých stromoch, začiatkom 21. storočia sa z týchto hniezdisk vytratili a žijú najmä v mestách. Hniezdnym biotopom sú stavby rôzneho druhu (napríklad kostoly, kaštieľe, hrady, zrúcaniny, komíny, mosty, poľnohospodárske a priemyselné budovy).
Hniezdenie.
Kavka tmavá hniezdi v rôznych dutinách skál, budov a stromov. Ak je dutina tesná, nenosia žiadny materiál, ak je veľká, nanosia rôzne konáre. Materiál nosia obaja, hlavne však samička. Hniezdnu kotlinu vystelie perím, trávou a srsťou. Znesie (3)4 - 6 (7) modrozelených škvrnitých vajec a sama na nich sedí 18 - 20 dní. Mláďatá kŕmia obaja rodičia 3 mesiace. Po vyhniezdení sa spájajú do kŕdľov.
Potrava.
Je všežravá, avšak živí sa prevažne rastlinnou potravou. V jarných a letných mesiacoch stúpa v jej potrave zastúpenie živočíšnych bielkovín v podobe bezstavovcov, vrátane hmyzu, pavúkov, vajec iných vtákov či dokonca netopierov. V čase rojenia chrústov sa živia najmä touto potravou. V zimných mesiacoch zrno (ovos, jačmeň, raž a kukurica).
Ochrana.
Je zákonom chránená (§ 33 ods. 3 zákona o Ochrane prírody a krajiny 543/2002 Z. z.), spoločenská hodnota je 1000 € (Vyhláška MŽP č. 170/2021).
Zeppelin

Zeppelin môže byť:
Kazbek

Kazbek je vyhasnutá sopka, ktorá sa týči nad mestom Kazbegi v Gruzínsku v pohorí Kaukaz, blízko hraníc so Severným Osetskom. Je to tretí najvyšší vrch Gruzínska a siedmy najvyšší v rámci Kaukazu. Miestni ju nazývajú Mkinvari, čo znamená "Ľadovec", alebo "Ľadová hora", kvôli zaľadneniu. Kazbek bol vraj miestom, kde bol Prometeus prikovaný ku skale.
Sopka leží na severnom konci Anatólskeho zlomového systému, ktorý má na svedomí tektonickú a vulkanickú aktivitu v oblasti. V okolí hory sa nachádzajú početné geotermálne zóny. Samotná sopka, vybudovaná z andezitovo-dacitových lávových prúdov sa však považuje za vyhasnutú. Kolaps ľadovca Kolka na severných svahoch sopky v roku 2002 bol mylne považovaný za vulkanickú erupciu.
Kazbek v mnohých prípadoch slúži aj ako aklimatizačná túra pre Elbrus, ktorý sa nachádza v ruskej časti Kaukazu.
Tarbosaurus

Tarbosaurus bol veľmi veľký dravý dinosaurus blízko príbuzný rodu Tyrannosaurus. Známy je z dobrých pozostatkov ako dospelých, tak nedospelých jedincov. Žil pred približne 70 miliónmi rokov na území dnešného Mongolska. Jediný druh je Tarbosaurus bataar.
Opis.
Tarbosaurus bol typický vyspelý tyranosaurid – disponoval veľkou hlavou so silným žuvacím svaltsvom, krátkymi prednými končatinami, ktoré boli vybavené len dvoma prstami. Váha celého tela spočívala na silných zadných končatinách, kým prednú časť tela vyvažoval pomerne krátky svalnatý chvost. Na rozdiel od tyranosaura bol tarbosaurus o niečo ľahšie stavaný (čo možno súvisí s absenciou veľkých rohatých dinosaurov v kriedovej Ázii) a mal značne užšiu a menej masívnu lebku. 
Vo svojom okolí predstavoval najväčšieho dravca. Podobne ako tyranosaurus, zrejme ani tarbosaurus nebol dobrým bežcom. Napriek tomu bol rýchlejší než väčšina veľkých bylinožravých dinosaurov v okolí. Nemusel však byť výlučný lovec, keďže svojou silou ľahko odohnal menších predátorov od ich koristi. Medzi prípadnú korisť tarbosaura zrejme patrili najmä ornitopody z čeľade Hadrosauridae. 
Druhy.
Zvyčajne sa uvádza, že Tarbosaurus je známy z dvoch druhov – "Tarbosaurus efremovi" a "Tarbosaurus bataar". "T. efremovi" bol pomerne malý, 8 až 10 m. dlhý, zato však pomerne hojný. Jeho korisťou boli zrejme rovnako veľké hadrosauridy a sauropody. Druhý druh, "T. bataar", je tiež síce dobre známy, no vyskytoval sa zriedkavejšie. Pri svojej dĺžke, ktorá sa dosahovala v rozmedzí až 12 metrov si mohol trúfnuť aj na veľké hadrosauridy. Dnes však prevláda názor, že T. efremovi predstavuje len mladé jedince druhu T. bataar.
Druh tyranosaura?
Oddávna mnohí vedci považujú tarbosaura za tak podobného tyranosaurovi, že podľa nich predstavuje ďalší druh rodu Tyrannosaurus. Tento názor však nebol nikdy všeobecne prijatý. Nové štúdie (Harum a kol., 2003) dokonca naznačujú dve blízko príbuzné, ale paleogeograficky oddelené vetvy tyranosauridov, ktoré sa od seba odlišujú stavbou nozdier. Na jednej strane je ázijská vetva (Tarbosaurus a Alioramus), na druhej severoamerická (Tyrannosaurus a Daspletosaurus).
Foucaultovo kyvadlo

Foucaultovo kyvadlo bol experiment, ktorý dokázal rotáciu Zeme. Pomenované je podľa francúzskeho fyzika Léona Foucaulta.
Kyvadlo tvorí 28 kg ťažká pozlátená guľa o priemere 30 cm zavesená na 67 m dlhom oceľovom drôte, ktorý je upevnený na strope Panteónu v Paríži. Na kyvadlo pôsobí zdanlivo tzv. Coriolisova sila, ktorá vychyľuje kyvadlo stále proti smeru otáčania hodinových ručičiek. V skutočnosti sa netočí kyvadlo, ale Zem, kyvadlo si zachováva stále rovnaký smer kmitania.
Tento experiment Foucault predviedol verejnosti v r. 1851.
Jedno takéto kyvadlo sa nachádza aj na Prírodovedeckej fakulte Univerzity Palackého v Olomouci.
Svet podľa Garpa

Svet podľa Garpa je názov románu Johna Irvinga, ako aj filmu natočného podľa neho. Hneď po vydaní v roku 1978 sa kniha stala bestsellerom a spolu s Pravidlami muštárne a Hotelom New Hampshire je jedným z najznámejších Irvingových diel.
Dej.
Príbeh rozpráva o osudoch T. S. Garpa, syna vojaka, ktorý umiera krátko po jeho počatí, a zdravotnej sestry Jenny Fieldsovej, ktorá chce dieťa, ale nie manžela (a sex ju zaujíma len ako spôsob počatia dieťaťa). Jenny využije bývalého technika Seržanta Garpa (po úraze hlavy s IQ malého dieťaťa), aby získala, čo chce. Jej bohatí rodičia sú šokovaní, keď zistia, že je tehotná. Jenny vychová Garpa bez ich podpory, pričom pracuje ako školská sestra na chlapčenskej škole a tak zaistí Garpovi vzdelanie (deti zamestnancov školy sú automaticky prijímané a nemusia platiť školné). (Škola je podobná Phillipsovej Exeterskej Akadémii v Exeteri, New Hampshire, ktorú absolvoval John Irving. Jeho nevlastný otec bol tiež zamestnancom školy.)
Na škole sa Garp začína zaujímať o písanie. Keď ukončí štúdium, spolu s Jenny odchádzajú na nejaký čas do Viedne (v Irvingových knihách mesto symbolizujúce smrť). Tu Garpova matka píše svoju autobiografiu nazvanú Sexuálne podozrivá (taká je verejná mienka o nej ako o slobodnej matke) a Garp zase svoju prvú (a najlepšiu) poviedku Penzion Grillparzer. Po vydaní Sexuálne podozrivej sa z Jenny stane známa feministická rečníčka a dom po svojich rodičoch premení na centrum pre ženy v núdzi.
Garp sa stane spisovateľom, ožení sa s Helenou, profesorkou angličtiny a dcérou trénera zápasenia, a spolu majú dvoch synov. Všetko negatívne je v knihe zosobnené v „spodnom výrovi“, čo je detská skomolenina Garpovho syna pre spodné víry vo vode (ktoré človek nevidí, ale môžu ho kedykoľvek stiahnuť ku dnu). Niekoľko rokov žijú celkom idilicky, no prítomnosť spodného výra sa prejaví vo chvíli, keď sa Garp dozvie o Heleninom milencovi. Garp s deťmi odchádza a Helena sa zatiaľ rozchádza s milencom. Obaja sa veľmi snažia neublížiť tomu druhému, no táto snaha končí autonehodou, pri ktorej ich starší syn príde o oko, Helenin milenec o tri štvrtiny penisu, Helena si rozmliaždi jazyk, Garp zlomí čeľusť a mladší syn Walt zomrie.
Kniha zobrazuje totálny krach ľudskej snahy o obyčajný, ale plnohodnotný život. Vyskytujú sa tu prvky, ktoré sa objavujú takmer vo všetkých Irvingových dielach: medvede, wrestling, Viedeň, prostitútky, absurdné nehody a amputácie… Dickensovsky komplexná zápletka sleduje život postáv od narodenia až po smrť.
Gran Sasso

Gran Sasso d'Italia je 2 912 metrov vysoký masív v pohorí Abruzzy (Apeniny) v strednom Taliansku. Gran Sasso v preklade znamená veľký kameň. Najvyšším vrchom masívu je vrch Corno Grande Je súčasťou Národného parku del Gran Sasso e Monti della Laga vytvoreného v roku 1993. Najbližším mestom je L’Aquila.
Katarínka

Katarínka môže byť:
Savo (sopka)

Savo je malý (6 × 7 km) vulkanický ostrov, patriaci Šalamúnovým ostrovom, nachádzajúci sa blízko severného výbežku ostrova Guadalcanal. Bol objavený španielskymi moreplavcami, ktorí prišli na ostrov práve v čase erupcie v roku 1568.
Je tvorený andezitovo - dacitovými lávami. Erupcie prebiehajú v periódach, prvá bola v rokoch 1568 a 1650, druhá v 1835 - 1847. Obidve vďaka lahárom, pyroklastickým a lávovým prúdom odlesnili celý ostrov a vyžiadali si aj obete na životoch. V súčasnosti je opäť zalesnený a vulkanickú aktivitu dokladajú horúce pramene, fumaroly a malé gejzíry v okolí krátera.
Druhá svetová vojna.
Pre svoju blízku polohu pri ostrove Guadalcanal sa lokalitou niekoľkých námorných bitiek počas druhej svetovej vojny medzi Japonskom a USA.
Mobil

Mobil môže byť:
Momotombo

Momotombo je v súčasnosti neaktívna sopka, ležiaca na brehoch jazera Managua v Nikarague, blízko mesta León. Jej symetrický kužeľový tvar je zobrazený na mnohých veciach, od zápalkových krabičiek až po nástenné maľby.
Je to relatívne mladá sopka, svoju činnosť začala len pred 4 500 rokmi. Erupcie bývali pomerne časté, aj keď posledná sa odohrala ešte 16. januára 1905. Odvtedy je sopka nečinná, len v roku 1996 sa po zemetrasení objavil nad kráterom čierny dym.
Cosigüina

Cosigüina je menší, v súčasnosti neaktívny stratovulkán, nachádzajúci sa na polostrove rovnakého mena v severozápadnej časti Nikaraguy pri pobreží Pacifiku. Sopka je tvorená bazaltovými a andezitovými horninami a jej vrchol je ukončený kalderou s rozmermi 2 × 2,5 km, v súčasnosti zaliatou vodou. Posledná erupcia je datovaná z roku 1859, ale najväčšia sa odohrala 20. januára 1835, keď sopka vyvrhla asi 4,4 mld. m3 prachu, popola a pyroklastov. Bola to jedna z najväčších erupcií v Nikarague a spád sopečného popola bol zaznamenaný až v Mexiku a na Jamajke.
Andrej Kapustáš

Andrej Kapustáš (* 24. november 1757, Hlohovec – † december 1796, Vilnius) bol poľský ekonóm slovenského pôvodu.
Narodil sa ako prvé zo siedmich detí manželov Jozefa Kapustáša a Anny Furmanovej. V rodnom meste navštevoval školu, v ktorej sa naučil nemecky a hebrejsky.
Odchod do zahraničia.
Po štúdiách odišiel do Postupimu a pracoval v ekonomickom sektore spolu so svojím spoločníkom Františkom Morinom. Okolo roku 1780 sa usadil vo Varšave a viedol tu banku. Po krachu ostatných bankových domov sa jeho banka stala jedinou v Poľsku a získala tak významné postavenie. Bol priateľom Ignáca Działyńského, člena vplyvnej rodiny Działyńskych, a tiež správcom jeho finančných transakcií. Działyński bol zástupcom Tadeusza Kościuszka v Najvyššej národnej rade a neskôr významný poľský diplomat. Kapustáš bol okrem iného členom illuminátskej slobodomurárskej lóže. Zaoberal sa svojským výkladom biblie a talmudu, veril v predpovede a kabalu. V decembri 1790 mu bol udelený poľský šľachtický titul a 17. decembra 1791 erb Odrowaž (pôvodne moravský erb Odřivous), ktorý mal v červenom štíte striebornú strelu na luku. Erb rodu Kapustášovcov mal v modrom štíte strieborného pelikána s červenou ranou na prsiach, kŕmiaceho mláďatá.
V roku 1789 vydal anonymne brožúru, v ktorej hovorí o potrebe založiť v Poľsku národnú banku. O rok neskôr prišiel s presnejším projektom, v ktorom rátal so základným kapitálom 40 miliónov zlotých. Z nich by vlastnil polovicu štát a druhú polovicu súkromní majitelia. V pláne ju rozdelil na dve oddelenia, prvé by sa venovalo emisii a druhé úveru na 7-percentný úrok. Zo ziskov by išli peniaze na výstavbu pevností ciest a kanalizácií. V ďalších svojich brožúrach sympatizoval s Francúzskou revolúciou. Od 3. mája 1792 bol členom magistrátu mesta Varšava.
Účasť v sprisahaní.
Do sprisahania proti kráľovi ho zatiahol Działyński. Od júla 1793 pripravovali spolu plán povstania a Kapustáš venoval 27 000 zlotých do jeho prípravy, hoci chcel, aby povstanie vypuklo neskôr, ako bolo v pláne. Sprisahaniu však prišli úrady v marci 1794 na stopu a Kapustáš sa musel skrývať na okolí Krakova. Do Varšavy sa vrátil v máji a Kosciuszko ho vymenoval za člena poriadkovej komisie Najvyššej národnej rady. Kapustáš v nej neskôr zastupoval predsedu. Pracoval tiež ako gestor, organizátor a šéf finančného rezortu. Naprojektoval prvé poľské peniaze a venoval dostatok času aj ich typografickej realizácii. Počas povstania mal jeho rezort za úlohu aj opravu zbraní.
21. decembra 1794 zatkli Kapustáša a ďalších jeho spoločníkov. Deportovali ich do Petropavlovskej pevnosti a podrobili výsluchu. Väzenie mu nerobilo dobre, pretože bol vychudnutý a drobného vzrastu, navyše trpel častými epileptickými záchvatmi. Napriek zdravotným problémom sa venoval prekladu Biblie a rôznym filozofickým otázkam.
3. decembra 1796 ho prepustili z väzenia a odišiel do mesta Vilnius, kde o pár dní zomrel.
Ján Počiatek

Ing. Ján Počiatek (* 16. september 1970, Bratislava) je bývalý slovenský politik, ktorý pôsobil v prvej a druhej vláde Roberta Fica ako minister financií (20062010) a minister dopravy (20122016).
Profesionálna kariéra a podnikanie.
Ján Počiatek a Robert Kaliňák sú aj spolumajiteľmi siete reštaurácií Steam &amp; Coffee.
V apríli 2016 sa vzdal svojho poslaneckého mandátu, nahradil ho Jozef Buček.
Súkromný život.
Je ženatý a má dve dcéry, Kristínu (2002) a Karlu (2014).
Kritika.
V lete 2008 vyšli najavo súvislosti, že Počiatek sa v období, keď bol ministrom financií, niekoľko dní pred zverejnením informácií o konečnom výmennom kurze medzi slovenskou korunou a eurom objavil na súkromnej jachte patriacej vedeniu finančnej skupiny J&amp;T v Monaku. Vďaka včasnému získaniu takýchto informácií mohli podnikatelia finančnej skupiny zarobiť milióny korún. Počiatek na svoju obhajobu tvrdil, že na jachte sa s podnikateľmi rozprával iba o prebiehajúcich pretekoch Formuly 1 a počasí a že informácie o výmennom kurze vtedy ešte neboli k dispozícii.
V novembri 2019 sa objavil na nahrávke prokurátora Dobroslava Trnku, ktorá bola v Kočnerovom trezore, si Počiatek dohadoval krytie v kauze Lemikon (známa aj ako kauza Tipos#Lemikon), v ktorej Slovenská republika prišla o približne 13 miliónov eur. Až po tom ako suma prenikla na verejnosť, vláda za pár hodín pripravila novelu, ktorou dala generálnemu prokurátorovi právo pozastaviť vykonateľnosť súdneho rozhodnutia. Vďaka tomu zvyšok dvojmiliardovej sumy v korunách (66,39 miliónov eur) zostal na Slovensku. Počiatek s Trnkom prezentovali potom celú kauzu tak, že zachránili štátu jeden a pol miliardy korún.
O vile Počiatka vo francúzskom Cannes sa dozvedelo celé Slovensko vďaka Igorovi Matovičovi (OĽaNO), ktorý do Cannes cestoval v čase kampane pred voľbami 2020 a pred vilou natočil video. Líder OĽaNO na videu hovoril: "Na ulici, kde domy stoja 20, 30, sto miliónov eur“ a na vilu vylepil letáky s nápisom: „Majetok Slovenskej republiky“. V júli 2020 Transparency International Slovensko (TIS) zverejnilo, koľko Počiatek za vilu zaplatil: „V novembri 2018 kúpil vilu v Cannes za 3,2 milióna eur. Má 9 izieb a 379 m2, plus pozemky okolo v rozlohe 1263 m2. Či mal Počiatek v roku 2018 dostatok legálnych peňazí na nákup vily, ostáva podľa TIS nejasné, pretože ako exminister prestal svoje majetkové priznania zverejňovať v roku 2016, keď definitívne odišiel z politiky.
Benetus

Benetus (po slovensky: Beňo, Beňäta; po latinsky: Benetus; po maďarsky: Beneta) (* ? – † ?1055) bol v rokoch 1046-1055 ostrihomským arcibiskupom. 
Z Väčšej legendy o sv. Gerardovi sa dozvedáme, že po vypuknutí nepokojov v Uhorsku v roku 1046 uteká do bezpečia spolu s čanádskym biskupom Gerardom, nitrianskym biskupom Bystríkom a jágerským biskupom Buldom do opevneného kráľovského sídla Stoličného Belehradu (maď. Székesfehérvár).
Po správe, že sa kráľoviči Ondrej a Levente blížia k Pešti, sa biskupi rozhodli, že ich pôjdu privítať, aby jedného z nich korunovali uhorským kráľom. Keď sa biskupi priblížili k peštianskemu prievozu, dostihlo ich pri Dunaji vojsko pohanského Vatu, ktoré na nich zaútočilo z hory Kelen s úmyslom ich usmrtiť. Spŕška kameňov, ktorá biskupov zasiahla, biskupa Buldu smrteľne zranila. Biskupi Gerard a Bystrík boli tiež umučený. Jedine Benetu zachránil knieža Ondrej z rúk pohanov.
Námestie

Námestie je, podobne ako ulica, verejná časť územia mesta alebo inej obce spájajúca budovy v urbanistickom kontexte, kde sa ľudia môžu slobodne zhromažďovať, stretávať a prechádzať; ale od ulice sa líši tým, že je tvorené centrálnym priestranstvom a okolité budovy majú zvyčajne reprezentatívny charakter, prípadne je dotvorené prvkami drobnej architektúry.
Námestie Jána Pavla II. (Bratislava)

Námestie Jána Pavla II. je námestie v Bratislave, v mestskej časti Petržalka, v miestnej časti Dvory. Nachádza sa v blízkosti Kostola Svätej Rodiny, neďaleko budovy Technopolu a Markovej ulice.
Vzniklo na základe Všeobecne záväzného nariadenia hlavného mesta Slovenskej republiky Bratislavy č. 6/2005 z 22. septembra 2005 k 10. októbru 2005. Bolo pomenované na počesť pápeža Jána Pavla II., ktorý na tomto priestranstve 11. septembra 2003 celebroval omšu za účasti niekoľko sto tisíc pútnikov. Na námestí sa nachádza jeho socha.
Mestská hromadná doprava

Mestská hromadná doprava je systém hromadnej prepravy cestujúcich v rozsahu urbanizovaného územia v rámci jednej obce, alebo mesta. 
Spravidla pozostáva z cestnej (autobusovej, trolejbusovej) alebo koľajovej (metro, električka, rýchlodráha, vlak) dopravy, najčastejšie z ich kombinácie. Koľajová doprava na základe podzemnej rýchlodráhy alebo povrchovej rýchlodrážnej električky obyčajne tvorí nosný systém dopravy.
MHD sa zvykne zavádzať v osídlených územiach, najčastejšie v mestách nad 20 000 obyvateľov a nevyhnutná je v mestách, v ktorých žije viac ako 40 000 obyvateľov.
Taktiež závisí:
Urbanizmus (architektúra)

Urbanizmus alebo urbanistika je samostatná tvorivá a vedecká disciplína, ktorej cieľom nie je návrh jednotlivých stavieb, ale zaoberá sa problematikou rozvoja osídlenia na všetkých úrovniach od zonálnej, cez sídelnú, regionálnu až po kontinentálnu. Vznik tejto samostatnej disciplíny a jej odčlenenie od architektúry je spojené predovšetkým s mohutným rozvojom mestských sídiel miest, obcí a sídlisk, teda urbánneho (mestského) prostredia na účely bývania, produkcie, rekreácie, komunikovania na začiatku 20. storočia. Urbanizmus tvorí vedeckú bázu pre územné plánovanie. 
Zaoberá sa rozvojom, tvorbou a usmerňovaním vývoja miest, vidieckeho osídlenia a krajiny. Usiluje sa o smerovanie k optimálnemu vývoju sídelných štruktúr, harmonické usporiadanie územia, udržanie ekologickej rovnováhy a ochrane kultúrneho dedičstva a cieľom zaistenia udržateľného rozvoja.
Číslo (matematika)

Číslo je matematický objekt, ktorý sa používa na počítanie, meranie a označovanie. Pôvodnými príkladmi čísel sú prirodzené čísla – 1, 2, 3, 4 atď. Aby sa s jednotlivými číslami dalo pracovať, musia byť označené symbolmi. Tieto symboly sa nazývajú "číslice" alebo "cifry"; napr. znak „5“ je číslica, ktorá reprezentuje číslo päť. Keďže je možné zapamätať si len obmedzené množstvo číslic, základné číslice sú usporiadané do číselných sústav, pomocou ktorých je možné vyjadriť akékoľvek číslo. Najpoužívanejšou číselnou sústavou je hindsko-arabská sústava, ktorá umožňuje zapísať akékoľvek číslo pomocou desiatich základných číslic (0, 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 a 9). Okrem počítania a merania sa čísla používajú aj na označovanie a tvorenie kódov (napr. telefónne čísla, sériové čísla, čiarové kódy a pod.). V bežnej reči nebývajú pojmy "číslo" a "číslica" jasne odlíšené. 
V matematike bol pojem číslo počas storočí rozšírený o nulu, záporné čísla (-1, -2, -3 atď.), racionálne čísla (napr. 1/2, -2/3), reálne čísla (napr. π, odmocnina z dvoch) a komplexné čísla. Výpočty s číslami sa robia pomocou tzv. aritmetických operácií, z ktorých najbežnejšie sú sčítanie (8 + 2 = 10), odčítanie (8 - 2 = 6), násobenie (8 * 2 = 16), delenie (8 / 2 = 4) a umocňovanie (8 na druhú = 64). Časť matematiky, ktorá sa zaoberá aritmetickými operáciami, sa nazýva aritmetika. Časť matematiky, ktorá sa zaoberá vlastnosťami čísel, sa nazýva teória čísel. 
Okrem praktického využitia majú čísla aj kultúrny význam. Napr. v západnej kultúre býva číslo 13 považované za nešťastné (pozri napr. piatok trinásteho) alebo číslo „milión“ môže v prenesenom význame znamenať „veľmi veľa“ (napr. veta „Nevidel som ťa snáď milión rokov!“ znamená „Nevidel som ťa veľmi dlhú dobu.“). Pseudoveda, ktorá sa zaoberá údajným nadprirodzeným vplyvom čísel, sa nazýva numerológia.
Viskozita

Viskozita alebo väzkosť je fyzikálna veličina, miera odporu tekutiny deformovať sa pod vplyvom šmykových (tangenciálnych) napätí. Prejavuje sa vnútorným trením.
Viskozita udáva pomer medzi šmykovým napätím a zmenou rýchlosti v závislosti na vzdialenosti medzi susednými vrstvami pri prúdení skutočných kvapalín.
Určuje únosnosť hydrodynamickej vrstvy a podmienky udržania hydrodynamického trenia. Viskozita je závislá od teploty. Pri mechanizmoch s hydromechanickým trením je zároveň mierou mechanických strát.
Supratekutina má viskozitu rovnú nule.
Meranie viskozity.
Pre meranie viskozity sa používajú dve rôzne fyzikálne veličiny.
Dynamická viskozita.
Dynamická viskozita sa označuje symbolom formula_1. SI jednotkou dynamickej viskozity je pascal.sekunda (Pa·s), čo zodpovedá aj vyjadreniu: kg·m-1·s-1
Kinematická viskozita.
Kinematická viskozita sa označuje symbolom formula_2. SI jednotkou je (m2·s-1). Alternatívnou jednotkou je "stokes" (skratka St). 
Relatívna viskozita.
Používa sa na pozorovacie účely, je bezrozmerná.
Vzájomný vzťah.
Medzi oboma viskozitami platí jednoznačný vzťah:
Viskozitný index.
Vyjadruje závislosť viskozity od teploty. Čím vyššie číslo nadobúda, tým je teplotný gradient viskozity menší, t. j. viskozita je menej závislá od zmeny teploty.
Kvantová fyzika

Kvantová fyzika je časť fyziky využívajúca aparát kvantovej teórie (bližšie pozri tam).
Dejiny.
Je to jedna z hlavných súčastí súčasnej fyziky. Kvantová fyzika ako teória pochádza zo začiatku 20. storočia, jej experimentálne korene však siahajú ďaleko späť do 19. storočia. Kvantovú fyziku charakterizuje univerzálna Planckova konštanta h a opis stavov v hmotných systémoch celými čislami.
Kvantová fyzika začala objavením povahy elektromagnetického žiarenia, akým je teplo a svetlo. Hoci sa toto žiarenie šíri priestorom v podobe vĺn, môže sa správať, akoby pozostávalo z častíc. Najmä vyžarovanie a pohlcovanie svetla sa odohráva v podobe balíčkov (čiže kvánt) energie, nazývaných fotóny. Ukázalo sa, že táto zvláštna kombinácia časticových a vlnových aspektov, ktorá sa niekedy nazýva časticovo-vlnovým dualizmom, platí pre všetky fyzikálne objekty v atomárnom a subatomárnom meradle.
Felah

Felah (arab. فلاح - "falláh", pl. فلاحين - "falláhín") je roľník alebo pracovník v poľnohospodárstve na Blízkom východe, napr. v Egypte alebo Sýrii. Slovo je odvodené z arabského výrazu pre oráča. V čase rozmachu islamu sa toto označenie používalo na rozlíšenie medzi arabskými osadníkmi a pôvodnými obyvateľmi dobytých území, napr. Egypťanmi.
Indian Heaven

Indian Heaven je názov menšieho vulkanického poľa, nachádzajúceho sa približne na polceste medzi sopkami Saint Helens a Adams vo Washingtone - USA, v pohorí Kaskádové vrchy.
Je tvorené siedmimi štítovými vulkánmi, z ktorých každá eruptovala len raz. Sopky sú usporiadané v smere sever ("Sawtooth Mountain") - juh ("Red Mountain"), s najvyšším vrcholom "Lemei Rock" (1 806 m). Prevládajúcimi horninami sú bazalty a bazaltické andezity, prevládajúcimi sopečnými útvarmi sú lávové prúdy a troskové kužele. Posledná aktivita bola stanovená rádiouhlíkovou metódou na rok 6250 pred Kr. ± 50 rokov.
West Crater

West Crater je názov malého vulkanického dómu, a zároveň vulkanického poľa nachádzajúceho sa vo Washingtone v USA, v pohorí Kaskádové vrchy na juhovýchod od sopky Saint Helens.
Vulkanická zóna, tiahnúca sa v smere severozápad - juhovýchod je dlhá približne 20 km. Zo sopečných hornín prevládajú bazalty, niekedy sledované andezitom. Sopečná aktivita komplexu sa začala pred 340 000 rokmi produkciou lávových prúdov, posledné prejavy sú datované na 8 000 rokov pred súčasnosťou.
Švabinského ulica

Švabinského ulica je ulica:
Pavel Hrivnák

Pavel Hrivnák (* 9. október 1931, Malý Čepčín, okres Turčianske Teplice – † 3. február 1995) bol slovenský ekonóm a komunistický politik.
Životopis.
V roku 1954 absolvoval Chemickú fakultu Slovenskej vysokej školy technickej (dnes STU v Bratislave). V rokoch 1969 – 1970 bol riaditeľom Výskumného ústavu chemických vlákien vo Svite, neskôr bol v rokoch 1970 – 1974 riaditeľom národného podniku Chemlon v Humennom. 
V rokoch 1974 – 1982 bol námestníkom ministra priemyslu a od 30. novembra 1982 do 12. októbra 1984 bol ministrom priemyslu vo vláde SSR vedenej Petrom Colotkom. Od 12. októbra 1984 zastával post predsedu Slovenskej plánovacej komisie v rovnakej vláde. Od 22. júna 1989 do 8. decembra 1989 bol predsedom slovenskej vlády. 
Od 16. júna 1986 do 20. apríla 1988 bol podpredsedom federálnej česko-slovenskej vlády (ktorú viedol Lubomír Štrougal). V rekonštruovanej Štrougalovej vláde od 21. apríla 1988 do 12. októbra 1988 bol ministrom povereným riadením Federálneho cenového úradu.
V poslednej komunistickej vláde Ladislava Adamca bol od 12. októbra 1988 do 19. júna 1989 prvým podpredsedom vlády a neskôr, už ako predseda slovenskej vlády, do 10. decembra 1989 (do ustanovenia vlády národného porozumenia) podpredsedom vlády.
V rokoch 1971 – 1989 bol členom ÚV KSS, v roku 1989 členom predsedníctva ÚV KSS a kandidát predsedníctva ÚV KSČ. V rokoch 1986 – 1990 bol tiež poslancom SNR.
Po nežnej revolúcii bol v rokoch v rokoch 1993 – 1994 zástupcom firmy AIESEC v Kyjeve.
Nový izraelský šekel

Nový izraelský šekel (, skratka: NIS, ש"ח, symbol: ₪), skrátene šekel, je menová jednotka v Izraeli, a okupovaných Územiach Palestíny. Delí sa na 100 "agor" (jednotnom čísle. "agora", po hebr. v množnom čísle "agorot", v slovenčine často nesprávne uvádzané "agorot - agorotov").
Čapajevova ulica

Čapajevova ulica je ulica:
Ivan Švarný

Ivan Švarný (* 30. október 1984, Nitra) je bývalý slovenský hokejový obranca.
Klubový hokej.
Je odchovancom Nitry, jeho hráčskymi vzormi boli Scott Niedermeyer a Jozef Stümpel. Tri sezóny odohral v nižších zámorskych súťažiach, pred ročníkom 2005/06 sa vrátil do materského klubu, kde pôsobil dva roky.
Pred sezónou 2007/08 ho angažoval český tím HC Třinec, v jej priebehu prestúpil do HC Litvínov.
Reprezentácia.
Tréner Ján Filc ho nominoval na Majstrovstvá sveta 2009 vo Švajčiarsku.
Ivan Knotek

Doc. Ing. Ivan Knotek, CSc. (* 26. august 1936, Sotina – † 11. marec 2020, Galanta) bol slovenský komunistický politik a na krátky čas v rokoch 19881989 predseda vlády Slovenskej socialistickej republiky.
Životopis.
Narodil sa v Sotine na Záhorí, dnes časti mesta Senica ako posledné z piatich detí. 
Po ukončení základnej a štátnej meštianskej školy absolvoval poľnohospodársku technickú školu v Novom Meste nad Váhom a následne Prevádzkovoekonomickú fakultu Vysokej školy poľnohospodárskej (VŠP) v Nitre. V roku 1968 zložil na Katedre pedagogiky VŠP štátnu učiteľskú skúšku a v roku 1970 obhájil dizertačnú kandidátsku prácu na tému "Príspevok k ekonomike špecializovaných sústav hospodárenia vo vybraných oblastiach Slovenska" a získal titul kandidát ekonomických vied.
Od roku 1964 pôsobil ako vysokoškolský pedagóg, po vpáde vojsk Varšavskej zmluvy do Česko-Slovenska v auguste 1968 a nástupe normalizácie sa stal komunistickým funkcionárom. V rokoch 19691981 bol vedúcim tajomníkom okresného výboru KSS v Galante. V rokoch 19811986 bol tajomníkom a medzi rokmi 19871988 vedúcim oddelenia straníckej práce v poľnohospodárstve, potravinárskom priemysle, lesnom a vodnom hospodárstve ÚV KSČ. V roku 1988 bol krátko tajomníkom ÚV KSS.
Od 12. októbra 1988 do 22. júna 1989 bol predsedom vlády SSR a zároveň podpredsedom federálnej vlády ČSSR vedenej Ladislavom Adamcom. Od júna do novembra 1989 bol tajomníkom ÚV KSČ a v rokoch 19881989 aj člen predsedníctva ÚV KSČ.
Po Nežnej revolúcii sa venoval podnikaniu.
Miroslav Pupák

Miroslav Pupák (* 20. január 1985) je slovenský hokejový útočník.
Klubový hokej.
S hokejom začínal v HK Nitra, jeho hráčskym vzorom je Joe Sakic. Od ročníka 2003/04 hrával v prvom mužstve tohto klubu v extralige. Pred sezónou 2007/08 mu vedenie oznámilo, že si môže hľadať nové pôsobisko.
Pupák prestúpil do ďalšieho extraligového mužstva MHk 32 Liptovský Mikuláš. V 23. kole proti MsHK Žilina zo striedačky chytil čiarového rozhodcu za ruku, za čo obdržal od Disciplinárnej komisie SZĽH trojmesačný dištanc (rovnako ako jeho spoluhráč Michal Školiak). 
Ďalší rok hral v maďarskej MOL lige za rumunský klub HC Csíkszereda. Nasledujúce tri sezóny pôsobil v 1. SHL v mužstve ŠHK 37 Piešťany, klubu pomohol k historickému postupu do slovenskej extraligy. 
V ročníku 2012/13 hral opäť za HK Nitra, pričom v závere súťaže nastupoval v prvom útoku s Jozefom Stümpelom a Romanom Tománkom. Klub dosiahol semifinále play-off, v ktorom prehral s HC Košice. V ďalšej sezóne sa mužstvo prebojovalo až do finále, v ktorom prehralo s HC Košice 3:4 na zápasy.
Klubová štatistika.
"(štatistické údaje v článku sú z 8. júna 2014)"
Garip Saliji

Garip Saliji (* 7. marec 1982, Nitra) je bývalý slovenský hokejový útočník.
Rodina.
Jeho brat Samir je tiež profesionálny hokejista. K tomuto športu ich priviedol otec Djulnear Saliji (* 1957), bývalý hráč, v súčasnosti tréner, ktorý sa narodil v srbskom meste Zrenjanin a je albánskej národnosti. Hoci od detstva žil na Slovensku, ponechal si občianstvo Juhoslávie, ktorú reprezentoval na majstrovstvách sveta nižších kategórií.
Klubový hokej.
Jeho hráčskym vzorom je Steve Yzerman. S hokejom začínal v rodnom meste, v klube HK Nitra, kde odohral šesť sezón v slovenskej extralige. Časť ročníka 2005/06 pôsobil na hosťovaní v MHC Martin. V decembri 2007 s ním vedenie rozviazalo zmluvu, následne ho angažoval bieloruský klub Metallurg Žlobin. V priebehu ďalšieho ročníka prestúpil do kazašského mužstva Kazcink Torpedo Usť-Kamenogorsk, ktoré hrávalo ruskú Vyššiu ligu. V závere sezóny sa vrátil do Nitry. Nasledujúci rok odohral vo francúzskom HC Mont Blanc, ďalšie dve sezóny opäť v Nitre. Keďže klub si neplnil finančné záväzky, prestúpil do maďarského mužstva Ferencváros TC, ktoré účinkovalo v MOL Lige, ale už po 20 zápasoch sa stal hráčom českého druholigového klubu HC Karviná. V sezóne 2013/14 hral za TSV Peißenberg vo 4. nemeckej lige, v závere ročníka posilnil HC 46 Bardejov. Klub zvíťazil v 1. SHL, keď vo finále porazil HK Dukla Michalovce. V baráži o extraligu prehral s MsHK Žilina 1:4 na zápasy.
Samir Saliji

Samir Saliji (* 3. marec 1984, Nitra) je slovenský hokejový útočník.
Rodina.
Jeho brat Garip je tiež profesionálny hokejista. K tomuto športu ich priviedol otec Djulnear Saliji (* 1957), bývalý hráč, v súčasnosti tréner, ktorý sa narodil v srbskom meste Zrenjanin a je albánskej národnosti. Hoci od detstva žil na Slovensku, ponechal si občianstvo Juhoslávie, ktorú reprezentoval na majstrovstvách sveta nižších kategórií.
Klubový hokej.
Jeho hráčskym vzorom je Marián Hossa. S hokejom začínal v rodnom meste, v klube HK Nitra, po pôsobení v juniorskej zámorskej USHL hral od sezóny 2004/05 opäť za Nitru. Ročník 2007/08 odohral za Duklu Trenčín, v priebehu ďalšieho prestúpil do MsHK Žilina a v jeho závere sa vrátil do Nitry. 
Pred ročníkom 2012/13 ho angažoval nováčik extraligy ŠHK 37 Piešťany, klub dosiahol prekvapujúcu účasť v semifinále, kde podľahol neskoršiemu víťazovi HKm Zvolen. Saliji v 12 zápasoch play-off zaznamenal 10 bodov. V nasledujúcej sezóne Piešťany prehrali v semifinále play-off s HC Košice. Od sezóny 2016/2017 je hráčom srbského tímu HK Belehrad.
Reprezentácia.
Reprezentoval Slovensko na MS 18 2002 (8. miesto) a na MS 20 2003 (5. miesto).