burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ján Viklef

Ján Viklef alebo Ján Viklif alebo po anglicky John Wycliffe (anglické priezvisko sa píše aj Wyclif, Wyclyf, Wicliff, Wiclif, Wicklef, Wycliff alebo Wickliffe) (*1329 - † 31. december 1384, Lutterworth) bol anglický teológ a jeden z prvých zástancov reformy rímskokatolíckej cirkvi v 14. storočí pôsobiaci na univerzite v Oxforde. 
Je považovaný za predchodcu protestantskej reformácie. Narodil sa v Ipreswell (teraz Hipswell), Yorkshire, Anglicko. Zomrel v Lutterworthe (neďaleko Leicesteru).
Bol veľmi učený a mravne bezúhonný. Pri jeho reformných snahách treba brať do úvahy, že Anglicko bolo krajinou, ktorá sa často v minulosti protivila rímskej kúrii, hlavne pokiaľ išlo o rôzne poplatky a majetkové záležitosti. Aj Viklef prvý raz verejne vystúpil na podporu kráľa Eduarda III., ktorý odoprel platiť pápežovi lénny poplatok. Neskôr začal vystupovovať proti svetskému panstvu cirkvi a cirkevným majetkom vo všeobecnosti, dokonca zaútočil na pápežstvo, ktoré vyhlásil za Antikristovu inštitúciu. Zavrhol aj katolícke učenie o transsubstanciácii (premenenie chleba a vína na telo a krv Kristovu). Roku 1381 vypuklo pod vplyvom jeho myšlienok sedliacke povstanie, ktoré sa ale skončilo neúspechom. Potom jeho učenie vyhlásili za mylné. Bezprostredným pokračovaním viklefizmu bol husitizmus v Čechách.
Štyri pražské artikuly

Štyri pražské artikuly alebo pražské články bol program, ktorý spoločne vypracovali husitské strany v roku 1420. Bol prijatý na čáslavskom sneme roku 1421.
Hlavné požiadavky:
Zoznam poslancov Bratislavského samosprávneho kraja (2005 – 2009)

Zoznam poslancov Bratislavského samosprávneho kraja zvolených vo volebnom období 2005-2009.
Jim Abrahams

James S. „Jim“ Abrahams (* 10. máj 1944, Shorewood, Wisconsin† 26. november 2024, Santa Monica, Kalifornia) bol americký filmový režisér a scenárista.
Jaroslav Hlinka (politik)

JUDr. Jaroslav Hlinka (* 19. máj 1954, Košice) je bývalý starosta mestskej časti Košice-Juh, člen mestskej rady v Košiciach, poslanec mestského zastupiteľstva v Košiciach a bývalý poslanec zastupiteľstva Košického samosprávneho kraja.
Jaroslav Hlinka, pôvodným povolaním právnik, bol za poslanca KSK zvolený ako nezávislý kandidát v okrese Košice IV vo voľbách v roku 2001 a opakovane aj vo voľbách v roku 2005. Starostom MČ Košice-Juh je nepretržite štvrté funkčné obdobie od roku 1991. V predčasných voľbách na primátora mesta Košice (8. apríla 2006) kandidoval ako nezávislý kandidát.
Životopis.
Narodil sa Márii a otcovi Pavlovi v Košiciach. Od útleho detstva vyrastal v mestskej časťi Juh v okolí univerzitnej nemocnice na Rastislavovej ulici. Povinnú školskú dochádzku absolvoval na Základnej deväťročnej škole na Kukučínovej ulici. Neskôr vyštudoval Právnickú fakultu na UPJŠ, po ktorej absolvoval aj základnú vojenskú službu v Brne. Po ukončení vojenskej služby a štátnej rigoróznej skúšky, získal titul doktor práv.
Po dvoch rokoch v pozícii právneho čakateľa prokuratúry, zložil prokurátorské skúšky a stal sa prokurátorom Mestskej prokuratúry v Košiciach. Neskôr sa stal prokurátorom Generálnej prokuratúry v Bratislave. Po narodení syna sa z Bratislavy vrátil späť do Košíc. Od roku 1986 pôsobil ako tajomník obvodného národného výboru Košice IV.
V roku 1991 získal dôveru voličov a bol zvolený za starostu mestskej časti Košice-Juh. V roku 2015 bol menovaný za člena slovenskej delegácie vo Výbore regiónov EÚ v Bruseli. Vo funkcii starostu pôsobil do roku 2022.
Osobný život.
Jaroslav Hlinka je vdovec a má dve dospelé deti (syn Pavol a dcéra Zuzana).
Akcia Edelstein

Akcia Edelstein (angl. "The Edelstein Action") je slovenský film. 
Kriminálny film o odhaľovaní medzinárodnej teroristickej organizácie, ktorá sa pokúša prepašovať kazetu s drahokamami, ukrytými počas druhej svetovej vojny na slovenskom území.
Zoro Záhon

Zoro Záhon, celým menom Zoroslav Záhon (* 7. január 1943, Piešťany) je slovenský režisér a herec. Brat herca Ľubomíra Záhona. Má dvoch synov, troch vnukov a vnučku. 
V súčasnosti žije v Bratislave a je na dôchodku. 
Život.
Vyštudoval herectvo na bratislavskej VŠMU (1964). Dva roky hral v piešťanskom divadle, odkiaľ prešiel do bratislavskej televízie ako asistent réžie u režiséra Martina Hollého. V roku 1973 debutoval televíznym filmom "Cena života". Od roku 1975 nakrúcal celovečerné filmy. Po smrti režiséra Vladimíra Bahnu dokončil jeho film Poéma o svedomí. Režíroval slovenské verzie koprodukčných filmov Smrť pána Golužu a Lev Tolstoj. Jeho najvýznamnejším filmom sa stala dráma "Pomocník" podľa úspešného románu Ladislava Balleka.
Štefan Staško

Ing. Štefan Staško (* 14. marec 1959, Sobrance) je poslancom zastupiteľstva Košického samosprávneho kraja a bývalý primátor mesta Sobrance v rokoch 1998 - 2008. V tejto funkcii bude opätovne pôsobiť po svojom víťazstve v hlasovaní o primátora mesta v komunálnych voľbách v novembri 2010.
Podľa registračných zväzkov košickej správy ŠtB bol Staško agentom vtedajšej komunistickej tajnej polície s krycím menom Les. Ide o prvého slovenského primátora, ktorý je v doteraz zverejnených zoznamoch spolupracovníkov ŠtB evidovaný ako agent.
Roky 1998 - 2005.
Štefan Staško bol prvýkrát za primátora Sobraniec zvolený v komunálnych voľbách v decembri 1998 ako kandidát Strany občianskeho porozumenia (SOP). V roku 2002 ako nezávislý kandidát svoje víťazstvo obhájil.
Vo voľbách do krajského zastupiteľstva v roku 2001 bol ako nezávislý kandidát zvolený za poslanca za okres Sobrance. Vo rovnakých voľbách v roku 2005 bol opätovne zvolený, tentoraz za Stranu regiónov Slovenska. V čase volieb v roku 2005 mal 46 rokov. 
Roky 2006 - 2008.
V roku 2006 bol tretíkrát po sebe zvolený za primátora Sobraniec, tentoraz s rozdielom jediného hlasu. Toto víťazstvo bolo napadnuté protikandidátom Pavlom Džurinom podaním sťažnosti na Ústavný súd SR a trestného oznámenia na neznámeho páchateľa pre podozrenie z ovplyvňovania volieb. TASR o tomto incidente vydala 7. 12. 2006 tlačovú správu, ktorá bola medializovaná. Ústavný súd rozhodol, že došlo k porušeniu volebného zákona a predseda parlamentu vyhlásil nové voľby, ktoré sa konali v júni 2008. V nich už zvíťazil rozdielom ôsmich hlasov Džurina, ktorý bol v tom čase aj poslancom NR SR za HZDS (2006-2010) a ktorý sa tak stal novým primátorom Sobraniec.
Roky 2009 - 2011.
Aj v tretích regionálnych voľbách v novembri 2009 bol zvolený za poslanca KSK, tentoraz za koalíciu Slobodné fórum, Strana občianskej solidarity a Hnutie za demokraciu. V komunálnych voľbách 2010 sa ako jeden z piatich kandidátov bude opäť uchádzal o post primátora Sobraniec a v hlasovaní občanov mesta získal najviac hlasov, čo znamenalo jeho opätovne pôsobenie vo funkcii primátora, ktorú prevzal v januári 2011.
Roky 2011 - 2015.
Ani v ďalších regionálnych voľbách 9. novembra 2013 ho volebný úspech neminul. Vo volebnom obvode č. 9 skončil na druhom mieste za Boleslavom Lešom. Títo dvaja najúspešnejší kandidáti sa stali poslancami KSK za okres Sobrance.
V komunálnych voľbách 2014 nekandidoval a 2. januára 2015 odovzdal funkciu primátora Pavlovi Džurinovi.
Eden a potom

Eden a potom (angl. "Eden and Afterwards") je slovensko-francúzsky koprodukčný film. 
Detektívny príbeh, odohrávajúci sa na rozhraní sna a skutočnosti, o krádeži obrazu moderného umelca z konca minulého storočia. Príchodom exotického študenta Duchemina sa rozvíjajú ich dobrodružstvá. Pátrajúca dievčina sa dostáva až na tuniský ostrov Džerba, kde stretáva priateľa, Duchemina aj kaviarenského čašníka Franca. Príbeh sa odohráva v kaviarni Eden, kde sa skupinka univerzitných študentov zabáva improvizovaným výstupom.
Xenón

Xenón, "Xenon" (gr. "ξένος", cudzí) je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Xe a protónové číslo 54. Je to bezfarebný, veľmi ťažký vzácny plyn bez zápachu. V zemskej atmosfére sa vyskytuje v stopových množstvách. Bol to prvý synteticky vyrobený vzácny plyn. Je to najjasnejší plyn na Zemi.
Patrí do skupiny vzácnych alebo kedysi inertných plynov. Názov „inertný“ už nie je naďalej pravdivý, lebo bolo dokázané, že dokáže tvoriť zlúčeniny. Pri prechode elektrického prúdu vyžaruje modré svetlo. Pri tlaku desiatok gigapascalov sa zmení skupenstvo xenónu na pevné. 
Použitie.
Najčastejšie je xenón používaný v xenónových lampách, ktoré sú používané v bleskoch fotoaparátov, stroboskopických lampách, na vyvolanie laseru generujúceho koherentné svetlo a na dermatologické účely. Oblúkové xenónové lampy sa používajú na slnečné simulátory, projekčné systémy a iné špeciálne účely. Sú výbornými zdrojmi krátkovlnného ultrafialového svetla a majú silnú svietivosť v blízkom infračervenom žiarení, čo sa používa v niektorých systémoch nočného videnia.
Xenón sa používa aj na celkovú anestéziu a v miestach, kde je vyžadovaná vysoká molekulová hmotnosť a inertnosť, napr. v nukleárnej energetike, Izotop Xe-133 je užitočný rádioizotop (rádioaktívny izotop). Xenón
je preferovaný ako palivo na iónový pohon vďaka jeho vysokej molekulárnej hmotnosti, ľahko sa ionizuje, dá sa skladovať pri teplote blízkej izbovej teplote v tekutom stave s možnosťou ľahkého návratu na plynné skupenstvo na pohon motoru. Jeho inertné vlastnosti tvoria prostredie menej korodujúce iónový motor (na rozdiel od napr. ortuti, cézia).
Jozef Konkoly

JUDr. Ing. Jozef Konkoly (* 18. marec 1955) je starosta obce Kechnec a poslanec zastupiteľstva Košického samosprávneho kraja.
Absolvoval Právnickú fakultu Univerzity Komenského v Bratislave a Fakultu strojného inžinierstva Technickej univerzity v Košiciach. Je starostom obce Kechnec od roku 1990. Vo voľbách v roku 2005 bol zvolený za koalíciu SDKÚ, DS, SZS za poslanca krajského zastupiteľstva v okrese Košice-okolie. V komunálnych voľbách v roku 2018 bol ako nezávislý kandidát opätovne zvolený za starostu. 
Pri obci Kechnec vybudoval prosperujúci priemyselný park.
Martin Pado

Ing. Martin Pado (* 16. máj 1959, Michalovce) je slovenský politik. Vo vláde z roku 2002 bol minister vnútra Slovenskej republiky.
Život.
Martin Pado je ženatý a má dve deti.
Monika Smolková

Mgr. Monika Smolková (* 6. október 1956, Janovík) je slovenská politička, dlhoročná členka strany SMER-SD. V rokoch 20092019 bola poslankyňou Európskeho parlamentu v socialistickej frakcii. Bola tiež starostkou mestskej časti Košice – mestská časť Dargovských hrdinov (20062010, zvolená za koalíciu SMER-SD, ĽS-HZDS, Slobodné fórum a SNS), poslankyňou zastupiteľstva Košického samosprávneho kraja, a v rokoch 20062009 poslankyňou Národnej rady SR za SMER-SD.
Životopis.
Smolková sa narodila v obci Janovík pri Prešove. V Prešove navštevovala Strednú ekonomickú školu v Prešove, odbor všeobecná ekonomika. Následne vyštudovala Pedagogickú fakultu Univerzity Pavla Jozefa Šafárika v Prešove v odbore Pedagogika – vychovávateľstvo. Fakulta od roku 1997 prešla pod Prešovskú univerzitu v Prešove. Okrem toho absolvovala dvojročné postpromočné štúdium na Ekonomickej fakulte Technickej univerzity v Košiciach.
Od roku 1975 do roku 2002 pracovala postupne ako referentka v podnikoch Povodie Bodrogu a Hornádu a Obnova vkus, vychovávateľka na Strednom odbornom učilišti strojárskom v Košiciach (19831993), ekonómka vo firme MULTI AV FORM (19932002) a riaditeľka cestovnej kancelárie CK MULTI TOUR (19972002).
Politická kariéra.
Od roku 1999 bola členkou predsedníctva strany SMER. Monika Smolková bola vo voľbách v roku 2005 zvolená za koalíciu HZD, SMER za poslankyňu krajského zastupiteľstva v okrese Košice III. V poslednej funkcii v NR SR bola členkou mandátového a imunitného výboru a členkou výboru pre vzdelanie, mládež, vedu a šport.
Smolková bola dvakrát zvolená za europoslankyňu (v rokoch 2009 a 2014). V období 20142019 bola členkou Výboru EP pre pre regionálny rozvoj a Delegácie pri Parlamentnom výbore pre partnerstvo EÚ – Arménsko, pre spoluprácu EÚ – Azerbajdžan a pre pridruženie EÚ – Gruzínsko.
Vzducholoď Norge

Vzducholoď N1, známejšia pod druhým menom Norge bol prvý stroj, ktorý preletel z Európy do Ameriky cez severný pól. Na priekopníckej výprave sa zúčastnila šestnásťčlenná medzinárodná posádka. Veliteľom expedície bol nórsky polárnik Roald Amundsen, technickú stránku letu istila talianska posádka pod vedením leteckého konštruktéra plukovníka Umberta Nobileho a na lete sa zúčastnil aj jeden z hlavných sponzorov výpravy, Američan Lincoln Ellsworth.
História letu.
Amundsen s Ellsworthom chceli zopakovať pokus preletieť severný pól. Pokúšali sa o to neúspešne v roku 1925 pomocou hydroplánu. Navrhli preto Nobilemu odkúpenie jednej z jeho vzducholodí. Vzducholoď N1 bola potom premenovaná na Norge (Nórsko). 
Nobile so svojou posádkou vyrazili vzducholoďou z Ríma 29. marca a doleteli po etapách cez Pulham, Oslo, Petrohrad a Vadsø do Ny-Ålesundu (King's Bay) na Svalbard. Tam pristúpili Amundsen a Ellsworth, a spoločne odštartovali 11. mája 1926 na sever. Pól dosiahli 12. mája o 1:30 po polnoci. Napriek problémom s namŕzajúcou hmlou, dorazila vzducholoď po celkom 36 hodinách na dohľad Aljašky. Kvôli nepriaznivému počasiu sa nepodarilo doletieť do pôvodne plánovaného Nome, ale núdzovo pristala pri osade Teller. Vzducholoď Norge celkom strávila na cestách 171 hodín a prešla 12 480 kilometrov.
Výsledky výpravy.
Výprava predovšetkým ukázala, že na severe nie je pevnina, ale len more. Do tej doby nebola existencia jedného či druhého preukázaná. Vyvrátili sa tiež niektoré hypotézy o špeciálnych elektrických vlastnostiach atmosféry v okolí pólu. 
Posádka vzducholode Norge bola prvá, ktorá preukázateľne dosiahla severný pól. Predchádzajúce výpravy (Frederick Cook 1908, Robert Peary 1909 a Richard Byrd 1926 - letel k pólu lietadlom len niekoľko dní pred Norgem) nemajú dosiahnutie pólu dostatočne preukázané.
Zaujímavosťou je, že vo vzducholodi bol umiestnený prístroj na meranie vodivosti vzduchu, dodaný českým fyzikom Františkom Běhounkom. Ten sa zúčastnil pozemnej časti výpravy na Svalbarde. Tesne pred odletom dokonca boli v jeho prístroji nahradzované oceľové súčiastky duralovými, kvôli zníženiu hmotnosti. Počas letu ho potom obsluhoval švédsky fyzik a meteorológ Finn Malmgren. Výsledky spoločných meraní vyšli knižne v Paríži ako jediný vedecký výsledok expedície. O rok neskôr dostal preto Běhounek pozvanie osobne sa zúčastniť na ďalšej výprave vo vzducholodi Italia, ktorá sa uskutočnila na jar roku 1928.
Vo Vadsø¨a Ny-Ålesundu sú ako technická pamiatka dochované kotevné stožiare, ktoré Norge pri svojej ceste použila.
ESO 269-57

ESO 269-57 (alebo aj LEDA 45683) je špirálová galaxia nachádzajúca sa v skupine galaxií v súhvezdí Kentaur. Galaxia je od slnečnej sústavy vzdialená približne 155 miliónov svetelných rokov. Označenie ESO 269-57 získala v roku 1970, keď bola skatalogizovaná počas katalogizácie južnej oblohy Euróskym južným observatóriom.
Galaxia má komplexnú štruktúru, pozostávajúcu z vnútorného kruhu, tvoreného masívnymi špirálovými ramenami, ktorý je obklopený dvoma vonkajšími "prstencami".
Barnardova galaxia

Barnardova galaxia alebo NGC 6822 je trpasličia nepravidelná galaxia a člen Miestnej skupiny galaxií v súhvezdí Strelec.
Z nášho pohľadu sa javí skoro ako obdĺžnik. Bol v nej pozorovaný neobyčajný nadbydok oblastí ionizovaného vodíka, ktorý obklopuje mladé hviezdy. Voľne zoskupené jasné modré hviezdy tvoria rameno. Galaxia je 1,75 milióna svetelných rokov ďaleko. Jej priemer je asi 8 000 svetelných rokov. 
História pozorovaní.
Edwin Hubble napísal pôvodnú štúdiu "N.G.C. 6822, Odľahlý hviezdny systém" (Hubble 1925), v ktorom identifikoval 15 rôznych hviezd (11 z nich boli cefeidy). Taktiež zmapoval rozdelenie hviezd podľa magnitúdy smerom nadol až do 19,4. Poskytol spektrálne charakteristiky, svietivosti a rozmery pre 5 najväčších hmlovín (veľká oblasť H II), ktoré zahŕňajú Hmlovinu Bublina a Hmlovinu Prsteň. Tiež vypočítal absolútnu hviezdnu veľkosť pre celú galaxiu. 
Hubblov objav jedenástich cefeíd bol kľúčovým míľnikom v astronómii. S využitím svietivosti cefeíd Hubble zistil, že vzdialenosť Barnardovej galaxie je viac ako 700 000 ly. Bol to prvý systém za Magellanovými mrakmi, ktorý mal určenú vzdialenosť (Hubble ďalej pokračoval s Galaxiou Androméda a Galaxiou v Trojuholníku). V roku 1977 rozšíril zoznam Oblasti H II v galaxii Barnard na 16. Dnes je zmapovaných viac ako 150 regiónov v galaxii Barnard.
HVC 127-41-330

HVC 127-41-330 je "vysokorýchlostné mračno" vzdialené 2,3 milióna ly od Slnka, medzi galaxiami M31 a M33.
NGC 185

NGC 185 je eliptická galaxia v súhvezdí Kasiopeja, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 30. novembra 1787. Je jednou zo sprievodných galaxií Veľkej hmloviny v Andromede. Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 9,3.
NGC 300

NGC 300 je galaxia v súhvezdí Sochár, ktorú objavil austrálsky astronóm James Dunlop 5. augusta 1826.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 8,1.
Boľšoj teatr

Boľšoj teatr (, slov. preklad: "Veľké divadlo") je ruská divadelná spoločnosť a divadlo sídliace v Moskve a produkujúce činoherné, operné a baletné inscenácie.
História.
Divadlo založil v roku 1776 Peter Urussov. Spočiatku súbor hrával iba v súkromných rezidenciách, až o štyri roky neskôr, v roku 1780 získal budovu Petrovského divadla, ktorá sa stala jeho domovskou scénou. Tu vznikali prvé činoherné a operné predstavenia divadla.
V roku 1805 požiar zničil budovu Petrovského divadla, na mieste ktorého vyrástla budova, v ktorej divadlo sídli od roku 1825 dodnes. Budovu navrhol ruský architekt s talianskymi koreňmi Osip Bové. Bové taktiež navrhol neďalekú budovu Malého teatru, ktorú dokončili o rok skôr, v roku 1824. 
Divadlo nazvali „veľkým divadlom“, pretože operu a balet považovali v tom čase za umelecky nadradené činohre. Činoherné predstavenia boli presunuté do susediacej budovy „malého divadla“. 
Budova bola slávnostne otvorená 18. januára 1825 prológom "Triumfu múz" s hudbou Alexeja Verstovského a Alexandra Aľabjeva. Divadlo sa zamieravalo najmä na prezentáciu diel ruských autorov a skladateľov. Premiéru tu mali diela Čajkovského alebo Rachmaninova. Zahraniční autori sa postupne dostávali na repertoár divadla až od štyridsiatych rokov. 
V roku 1853 vnútorné vybavenie divadla zničil požiar. Následne, architekt Albert Cavos vybavil budovu ešte vznešenejším interiérom. Táto výzdoba sa zachovala s menšími úpravami dodnes. Budova bola opäť poškodená počas druhej svetovej vojny, keď na ňu dopadla bomba. Veľmi rýchlo ju však opravili. Vďaka svojej architektúre v ruskom klasicistickom štýle patrí Boľšoj teatr k najkrajším divadelným budovám na svete. 
Súčasnosť.
V súčasnosti pracuje v divadle vyše 900 hercov, spevákov, hudobníkov a tanečníkov. Boľšoj teatr je tiež domovskou scénou najstaršieho a najlepšieho baletného súboru - Veľkého baletu, ktorý bol založený v roku 1773. 
Návšteva „Veľkého divadla “ patrí do programu nejedného moskovského turistu. Keďže ide o najslávnejšie divadlo v celom Rusku, tomu zodpovedajú aj ceny vstupeniek, ktoré sú drahšie ako v iných moskovských či ruských divadlách. Cena lístkov na baletné predstavenia je porovnateľná s cenami lístkov v divadlách v Západnej Európe, avšak ceny lístkov na operné predstavenia a koncerty sú relatívne dostupné. Dobrý lístok je dostať už od 200 do 1000 rubľov.
1. storočie

1. storočie je storočie, ktoré trvalo od roku 1 do roku 100.
Gosudarstvennyj universaľnyj magazin

Gasudarstvennyj universaľnyj magazin (, skrátene GUM) je najväčším obchodným domom v Rusku a patrí k najväčším na svete. Nachádza sa v srdci Moskvy na Červenom námestí, naproti Kremľu a Leninovmu mauzóleu.
Dejiny.
Stavba GUMu sa začala v roku 1883 na nariadenie cára Alexandra III. Projektom boli poverení ruskí architekti Alexander Nikloajevič Pomeraznev a Vladimir Grigorievič Šuchov. Budova bola postavená v neoklasickom štýle spájajúcom v sebe elementy ruskej stredovekej architektúry a nových konštrukčných prvkov, akými sú oceľová kostra a sklenená strecha. GUM otvoril svoje brány pre verejnosť v roku 1893. V budove sa v roku 1917 nachádzalo dovedna 200 obchodov. 
Po októbrovej revolúcii v roku 1917 bol GUM znárodnený a slúžil ďalej ako obchodný dom. V roku 1921 získal svoje meno: Štátny univerzálny obchod - Gosudarstvennyj Universaľnyj Magazin (GUM). V roku 1928 z neho nechal Stalin urobiť kancelárie pre výbor, ktorý bol zodpovedný za prípravu prvej Stalinovej päťročnice. V roku 1932 bolo v GUMe vystavované telo Stalinovej manželky, ktorá spáchala samovraždu. 
Po Stalinovej smrti, v roku 1953 bol GUM znovuotvorený ako obchodný dom. Vo vtedajšom Sovietskom zväze bol jedným z mála obchodov, ktorý netrpel nedostatkom tovaru a tak sa Červeným námestím tiahli dlhé rady zákazníkov, čakajúcich na možnosť si nakúpiť to, čo potrebovali.
Súčasnosť.
Pred rozpadom Sovietskeho zväzu bol GUM sčasti, a potom úplne sprivatizovaný. Jeho vlastníkom sa stala ruská sieť supermarketov Perekryostok. V máji 2005 nadpolovičný podiel akcií GUMu bol predaný spoločnosti Bosco di Ciliegi, ruskej spoločnosti predavajúcej luxusný tovar.
GUM je dlhý približne 250 metrov a 88 metrov hlboký a pozostáva z troch presklenných pasáží, z ktorých každá ma tri poschodia - z ktorých dve sa využívajú na predaj. To je skoro 30 000 m² z celkovej plochy 69 000 m², na ktorej sa GUM rozprestiera. 
Ponuka sa predovšetkým orientuje na majetnejších zákazníkov a turistov. Mnohé obchody ponúkajú značkový tovar známy z obchodov v Západnej Európe. V súčasnosti je tu približne 150 obchodných prevádzok.
Vzducholoď Italia

Italia bola polovystužená vzducholoď, na ktorej podnikol jej konštruktér a kapitán Umberto Nobile výskumné výpravy do severných polárnych oblastí. Pri návrate z výpravy k severnému pólu vzducholoď 25. mája 1928 stroskotala neďaleko Severovýchodnej zeme (Špicbergy).
Parametre vzducholode.
Bola to sesterská loď vzducholode Norge, s ktorou uskutočnil Nobile spolu s Amundsenom úspešnú polárnu expedíciu v roku 1926. Oproti Norge mala Italia tenší obal a ďalšie vylepšenia, ktoré mali znížiť hmotnosť kostry a tým zvýšiť množstvo užitočného vybavenia.
Polárna výprava.
Posádka.
So šestnástimi mužmi na palube bol aj živý maskot – Nobileho sučka (foxteriér) Titina, ktorá bola tiež nakoniec s ôsmimi členmi posádky, ktorí prežili, zachránená. 
Let.
Novo postavená vzducholoď mala za úlohu preskúmať zo vzduchu ďalšie, dovtedy neznáme polárne končiny. 6. mája 1928 vzducholoď doletela do Kings Bay na Západných Špicbergoch. Potom uskutočnila 15.-18. mája úspešný výskumný let nad Zemou Františka Jozefa. K severnému pólu odštartovala ráno 23. mája. Vzhľadom na búrku nad severným pólom len preletela a vracala sa späť na základňu. Zaťažená námrazou stroskotala na ľadovej kryhe asi na sever od Severovýchodnej zeme.
Deväť členov posádky (zo 16) vo veliteľskej gondole prežilo katastrofu. Našťastie sa podarilo zachrániť aj vysielačku (jednolampový prístroj s výkonom 25 W a dosahom na vlne ). Tou sa podarilo po niekoľkých dňoch privolať pomoc. Bola zorganizovaná obrovská medzinárodná záchranná akcia. Poslední stroskotanci boli zachránení 12. júla sovietskym ľadoborcom Krasin. Predtým ale pri lete do oblasti pátrania po stroskotancoch zahynul slávny nórsky polárnik Roald Amundsen.
Český vedec František Běhounek sa zaoberal výskumom elektriny a kozmického žiarenia v polárnych oblastiach. Běhounek cestu a stroskotanie popísal v knihe "Trosečníci na kře ledové", neskôr prepracovanej ako "Trosečníci polárního moře".
Haváriou Italie polárny prieskum pomocou vzducholodí neskončil. Severné oblasti Ruska boli ešte raz v roku 1931 preskúmavané nemeckou vzducholoďou Graf Zeppelin. Táto úspešná výprava prebehla bez akýchkoľvek problémov, a preto je dnes takmer neznáma.
NGC 404

NGC 404 je galaxia v súhvezdí Andromeda, ktorú objavil britsko-nemecký astronóm William Herschel 13. septembra 1784.
Jej zdanlivá hviezdna veľkosť je 10.
Chicago (rozlišovacia stránka)

Chicago môže byť:
Chrám Krista Spasiteľa (Moskva)

Chrám Krista Spasiteľa () je patriarchálny katedrálny chrám Ruskej pravoslávnej cirkvi. Nachádza sa v Moskve, na brehu rieky Moskvy. Je najväčším pravoslávnym chrámom na svete.
Projekt chrámu.
Keď Napoleonove vojská opustili Moskvu, vtedajší cár Alexander I. podpísal 25. decembra 1812 manifest, v ktorom sa zaviazal vybudovať chrám na počesť Krista Spasiteľa "„aby potvrdil našu vďaku Božej Prozreteľnosti za záchranu Ruska od nešťastia, ktoré sa nad ním vznášalo“" a ako pamätník obetí ruského ľudu.
Prvý dokončený projekt bol priamo podporovaný Alexandrom I. a bol predstavený v roku 1817. Išlo o okázalú neoklasickú budovu plnú slobodomurárskeho symbolizmu. So stavbou sa začalo na najvyššom kopci v Moskve – na Vrabčích horách ("Воробьёвы горы"), ale toto miesto sa ukázalo ako nevyhovujúce a práce boli prerušené.
Medzitým Alexander I. zomrel a na tróne ho vystriedal jeho brat Mikuláš. Ako silne veriacemu a patriotickému panovníkovi sa nepáčil neoklasicistický a slobodomurársky projekt jeho brata a tak poveril svojho obľúbeného architekta Konstantina Tona, aby vypracoval nový projekt. Ako inšpirácia mu mal slúžiť Chrám Božej Múdrosti v Konštantínopole. Tonov neo-byzantský projekt bol odsúhlasený v roku 1832, a nové miesto bolo vybrané samotným cárom neďaleko Kremľa v roku 1837. Základný kameň chrámu bol postavený o dva roky neskôr, v roku 1839.
Trvalo mnoho rokov kým bol chrám dokončený, prvýkrát sa spoza lešenia objavil až v roku 1860, a cena sa vyšplhala na 15 miliónov rubľov. Výzdoba interiéru freskami pokračovala ďalších dvadsať rokov. Chrám bol vysvätený v deň korunovácie nového cára Alexandra III. dňa 26. mája 1883.
Zbúranie chrámu a jeho obnova.
Po revolúcii v roku 1917 Sovieti vybrali miesto, na ktorom sa nachádza chrám za miesto, na ktorom vybudujú pamätník socializmu, známy aj ako Palác Sovietov. Modernistická budova mala byť najväčšou budovou na svete. Na jej vrchole mala byť obrovská, 100 metrov vysoká, socha Lenina. 5. decembra 1931 bol chrám vyhodený do vzduchu a ostali z neho iba ruiny a prach.
Vybudovanie Paláca Sovietov brzdil nedostatok peňazí, priesaky z neďalekej rieky Moskva a taktiež vypuknutie druhej svetovej vojny. Na mieste ostala zaplavená základová jama, až kým ju Nikita Chruščov nedal prestavať na obrovské verejné kúpalisko.
S koncom Sovietskeho zväzu sa začalo uvažovať o znovupostavení chrámu. V roku 1990 dostala Ruská pravoslávna cirkev povolenie na výstavbu nového Chrámu Krista Spasiteľa. Základný kameň položili ešte v ten rok. V roku 1992 sa začalo s peňažnou zbierkou a o dva roky neskôr sa začalo s budovaním základov. Chrám bol dokončený a vysvätený 19. augusta 2000. V chráme sa konala 1. februára 2009 intronizácia Kirilla I. patriarchu Moskvy a celej Rusi, nástupcu Alexeja II.
Poznámky.
 Orig.: "„в сохранение вечной памяти того беспримерного усердия, верности и любви к Вере и Отечеству, какими в сии трудные времена превознес себя народ российский, и в ознаменование благодарности Нашей к Промыслу Божию, спасшему Россию от грозившей ей гибели“"
Carl Auer von Welsbach

Carl Auer Freiherr von Welsbach (* 1. september 1858, Viedeň, Rakúsko – † 4. august 1929, Mölbling) bol rakúsky vedec a vynálezca, ktorý mal nielen talent pre objav nových vecí, ale aj ich komerčné využitie.
Objavil štyri chemické prvky: neodým, prazeodým, yterbium a lutécium a vynašiel žíhaciu pančuchu pre plynové osvetlenie, použitie kovového vlákna v žiarovke a materiál na výrobu kamienkov do zapaľovačov. Založil spoločnosti "Treibacher Industrie" a "Auer-Gesellschaft" v Berlíne, a je autorom značky "Osram"
Malý Krtíš

Malý Krtíš je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis.
Obec leží v doline potoka Krtíš, južne od mesta Veľký Krtíš. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1482. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom, vinohradníctvom a pestovaním tabaku. V rokoch 1860 až 1861 tu banský podnikateľ "Andrej Mešša" otvoril uhoľné bane na "Čerešniaku" (vtedy kataster obce Veľký Krtíš). Na začiatku 20. storočia podnikatelia "Fejér" a "Sebastiani" ťažili kremičitý piesok pre sklárne, zlievárne a aj na stavby. V rokoch 1973 až 1992 bola obec pripojená k okresnému mestu. Bola to priemyselná časť mesta (LIAZ, mliekáreň, pekáreň atď).
Muľa

Muľa je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Kultúra a zaujímavosti.
Pamiatky.
Secesný kostol sv. Alžbety.
Rímskokatolícky kostol sv. Alžbety je secesná halová stavba architekta Istvána Medgyaszaya z roku 1910. Jedná sa o odvážne dielo, prvú železobetónovú sakrálnu stavbu v celom Uhorsku. Kostol je postavený v štýle uhorskej secesie, ktorá je typická použitím ľudových prvkov, najmä tradičnej sedmohradskej architektúry. Pôdorys kostola je oktogonálny s vystupujúcim oltárnym výklenkom. Štíhla ihlancová veža kostola je samostatne stojaca, prepojená s telom kostola priestorom speváckeho chóru. Interiér kostola je strohý, nachádzajú sa tu neogotický oltár sv. Alžbety z dielne L. Tihanyiho.
Nová Ves (okres Veľký Krtíš)

Nová Ves je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis.
Obec leží v Ipeľskej kotline v doline potoka Krtíš. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci je z roku 1473. Patrila šľachtickej uhorskej rodine Balašovcov. V 19. storočí sa tu ťažilo hnedé uhlie. Obyvatelia sa zaoberali poľnohospodárstvom, vinohradníctvom, časť pracovala v baníctve, neskôr v priemyselných podnikoch v okolí.
Obeckov

Obeckov je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Dejiny.
Obec sa prvýkrát spomína v roku 1257, patrila rodine Ebeckyovcov a iným zemepánom. Podľa mena rodiny Ebeckyovcov bola aj pomenovaná, Ebeczk – Obeckov.
Opatovská Nová Ves

Opatovská Nová Ves je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Opava (okres Veľký Krtíš)

Opava je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Pravica (okres Veľký Krtíš)

Pravica je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Pôtor

Pôtor je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Senné (okres Veľký Krtíš)

Senné je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis.
Obec leží vo východnej časti Krupinskej výšiny v hlbokej, úzkej doline Tisovníka. Nadmorská výška v strede obce je 
a v chotári 237 Chotár tvoria ploché, dolinami rozčlenené chrbty Krupinskej výšiny, budované z andezitických tufitov.
Je odlesnený, len na strmých úbočiach sú dubové a agátové lesy. Má hnedé lesné pôdy.
Sklabiná

Sklabiná je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Poloha.
Obec sa nachádza v Ipeľskej kotline, na juhozápadnom okraji Novohradského regiónu, asi 5 km južne od Veľkého Krtíša. Východným okrajom preteká riečka Krtíš, do ktorej sa severne od obce vlieva Plachtinský potok. Na Zajskom potoku je smerom na Želovce vybudovaná vodná nádrž. Obcou vedie cesta II/527 z Veľkého Krtíša na Slovenské Ďarmoty.
Dejiny.
Osada "Sklabanya" sa prvýkrát písomne spomína v roku 1330, v roku 1384 ako Sklabinia, 1808 ako Sklabina. 
Obec, patriaca Divínskemu hradnému panstvu, vznikla zrejme na prelome 12. - 13. storočia. Takmer celú 2. polovicu 16. storočia celú oblasť okupovali Turci a po bojoch a plienení bola Sklabiná až do roku 1685 opustená. Po novom zaľudnení bola obec rozdelená medzi Divínske a Modrokamenské panstvo a v roku 1828 mala 109 domov, v ktorých žilo 780 obyvateľov. Obyvateľstvo sa živilo poľnohospodárstvom a vinohradníctvom,dnes už iba poľnohospodárstvom. V minulosti tu stála tehelňa a od roku 1950 je v obci JRD.
Suché Brezovo

Suché Brezovo je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Veľká Ves nad Ipľom

Veľká Ves nad Ipľom je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Dejiny.
Veľká Ves nad Ipľom (Nogfolu 1252) leží v Ipeľskej pahorkatine na pravom brehu rieky Ipeľ. Najsevernejší výbežok zabieha do Krupinskej výšiny. Archeológovia tu našli osídlenie z paleolitu, eneolitické sídlisko s kanelovanou keramikou, ale aj sídliska hallstattské, laténske a slovanské (9. – 11. storočie). Obec patrila Gregorovi z Nogfalu, potom v 18. a 19. storočí Liptajovcom a Terstiaszkym (Trestenskovcom). Násilne ju pripojili k Maďarsku (1938–1945).
Kultúra a zaujímavosti.
Pamiatky.
Rímskokatolícky kostol Mena Panny Márie.
Miestny rímskokatolícky kostol je jednoloďová baroková stavba s pravouhle ukončeným presbytériom a vežou tvoriacou súčasť hmoty kostola z polovice 18. storočia. Veža, jemne vystupujúca z fasády kostola graduje v podobe rizalitu členeného kordónovými rímsami. Je lemovaná pilastrami a ukončená ihlancovou helmicou. Pod kostolom sa nachádza krypta rodu Lipthay, ktorí boli donátormi kostola. 
Interiér kostola je taktiež barokový, hlavný oltár z polovice 18. storočia obsahuje sochy sv. Štefana a Ladislava, oltárny obraz Nanebavzatie Panny Márie je novší, z roku 1864. Bočný oltár Panny Márie obsahuje barokové sochy anjelov na drevenom volútovom nadstavci. Kazateľnica z konca 18. storočia je v štýle luiséz.
Veľká Čalomija

Veľká Čalomija je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Pamiatky.
Pustý kostol.
Z románsko-gotického kostola Všetkých svätých sú dnes zrúcaniny, ktoré sa nachádzajú v lesíku nad obcou. Na základe archeologických nálezov, ktoré prebehli v rokoch 2007 – 2008 sa podarilo určiť vznik tohto kostola do prvej polovice 13. storočia. Išlo o románsku jednoloďovú stavbu s východne orientovanou apsidou. Pôvodné, listinne doložené patrocínium bolo sv. Jána. Na mieste kostola sa pôvodne nachádzalo predkresťanské slovanském pohrebisko. V období od konca 14. storočia do polovice 15. storočia prešiel kostol prestavbou pri ktorej rozšírili loď západným smerom a pristavali štvorcovú sakristiu, už v gotickom slohu. Stavba spustla v období tureckých vojen, bola obnovená až v roku 1730. Ešte v duhej polovici 18. storočia došlo k úprave vstupu a stavbe novej predsiene. V 19. storočí kostol znova spustol, v roku 1868 je zaznamenaná havária strechy. Chátranie kosola pokračovalo najmä potom čo bol poškodený počas druhej svetovej vojny. V rokoch 2012 – 2014 bol kostol konzervovaný a časť obvodových múrov bola rekonštruovaná.
Veľký Lom

Veľký Lom je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis.
Obec sa nachádza v severovýchodnej časti okresu Veľký Krtíš, v povodí potoka Koprovnica. 
Severozápadný okraj katastrálneho územia obce je aj hranicou Vojenského výcvikového priestoru Lešť. 
Od centra okresného mesta je vzdialená . K Veľkému Lomu patria aj 3 hájenky ležiace 1 km severne od obce.
Názov.
Prvá písomná zmienka o obci s názvom Laam je z roku 1573. V roku 1808 sa už spomína ako Welky Luom. Názov obce údajne vznikol po veľkej víchrici, ktorá najviac stromov polámala na kopci za dedinou zvanom Dielec. 
Od tejto udalosti si ľudia prispôsobili názov obce od slov "veľké lámanie" – VEĽKÝ LOM
Výstavba v obci, infraštruktúra a zamestnanosť.
Zdravotnícka pomoc pre obyvateľov je poskytovaná v Zdravotnom stredisku v Pôtri (), no mnoho občanov dochádza na lekárske vyšetrenia do Veľkého Krtíša.
Poštové služby zabezpečuje pre obec pobočka Slovenskej pošty v Pôtri.
Autobusovú dopravu zabezpečuje SAD Zvolen s BBSK maximálne 3x denne.
V minulosti bola vo V.Lome aj škola a škôlka. V najlepších rokoch chodilo do škôlky takmer 30, a do školy vyše 50 detí. V prevádzke bola aj školská jedáleň. V 90. rokoch bolo všetko zrušené pre nízky počet detí. V súčasnosti dochádzajú deti do škôlky v Pôtri a do škôl v Modrom Kameni a Veľkom Krtíši.
V obci sú prevádzkované potraviny.
Jediným zamestnávateľom v obci je miestne Poľnohospodárske družstvo.
Obyvateľstvo.
Vo Veľkom Lome žijú tri národnosti:
Kultúra a zaujímavosti.
Folklór, kultúra a šport.
V obci existuje folklórny súbor Lomianka. Najvýznamnejším rokom pre súbor bol rok 1982, keď sa zúčastnil na Podpolianskych slávnostiach.
Pre mužskú časť tohto súboru je charakteristický kroj pozostávajúci z týchto častí:
v letnom období krpcov či súkenných papúč, kalapčokov s malou strechou a z plátených košieľ a gatí (vo sviatok vyšívaných). V zime nosili nohavice z domáceho súkna, vo sviatok z tenkého, zvolenského. K tomu si obliekali kožúštek vybíjaný ringliami. Cez sviatky sa nosili čižmy inak kapcáty.
Ženský kroj pozostáva z týchto častí:
Zo spodného oblečenia – rubáča a spodnej bielej košele. K vrchnému oblečeniu patrilo oplecko a geceľa zdobená grajzľami a šmúrami. Taktiež kosičky, šaty (zástery), ľajbríky a popruhy.
V zime sa miesto ľajbríka odievali do kožúška. Na hlavách nosili dievky vo sviatok párty a ženy kyty.
Dievky si plietli vrkoče šmúrami a štencami.
V roku 1992 kultúrni činovníci vystúpili na folklórom podujatí vo Východnej.
V súčasnosti záujem o účinkovanie v miestnom súbore upadá.
Obecný úrad usporiadava pre všetky malé deti v obci každoročne v decembri Mikuláša a v lete športový deň na svojpomocne vybudovanom ihrisku.
Pre čitateľov je k dispozícii aj knižnica, ktorá sa nachádza v budove OÚ.
Spolky.
V obci fungujú 3 spolky:
Zdroj.
Informačná brožúrka vydaná Obecným úradom vo Veľkom Lome pri príležitosti 60. výročia oslobodenia obce.
Vieska (okres Veľký Krtíš)

Vieska je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Vinica

Vinica (historicky , ) je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš. 
Dejiny.
Obec leží v strede bývalej Hontianskej župy, medzi Balážskymi Ďarmotami a Šahami, pod kopcami Krupinskej planiny blízko Ipľu. Terajšiu obec tvoria bývalé osídlenia: "Dolné Nekyje", "Stredné Nekyje", "Horné Nekyje", "Kostolnica" a "Leklinec" (zriedkavo aj "Lekninec"). Nekyje ako obec sú spomínané najskôr v roku 1135, kedy sa objavila na zozname obcí listiny uhorského kráľa Belu II.
Nekyje patrili do roku 1923 medzi najväčšie osídlenia okolia. Hontianska župa mala v tom čase 21 miest, jedným z nich boli Nekyje.
V období 1902 – 1923 bolo mesto Nekyje okresným sídlom.
V roku 1923 Hontianska župa zanikla a obec patrila do Zvolenskej župy.
V rokoch 1949 až 1960 do okresu Šahy, od roku 1960 do okresu Lučenec a od 9. mája 1968 sa okresným sídlom stal Veľký Krtíš.
8. decembra 1905 sa zjednotili Dolné Nekyje, Stredné Nekyje, Horné Nekyje a Kostolnica do jednej obce "Nekyje", avšak pomenovania Dolné a Horné Nekyje medzi obyvateľmi sa používa aj dnes.
Po vzniku Československej republiky názov obce je "Nekyje nad Ipľom" až do 8. augusta 1948, keď obecné zastupiteľstvo na čele s jeho predsedom Ľudovítom Ličkom 800-ročné pomenovanie obce zmenilo na Vinica.
Od roku 1994 v zmysle zákona o používaní jazyka národnostných menšín je úradný názov obce "Vinica – Ipolynyék". 
Obyvateľstvo.
V roku 2021 bolo v obci sčítaných 1 794 obyvateľov, z toho malo 18% slovenskú, 79% maďarskú a 3% nezistenú národnosť.
Počet obyvateľov k 30. aprílu 2007 bol 1 890, z toho: Slováci 256 (13,54 %) obyvateľov, Maďari 1 633 (86,40 %) a 1 obyvateľ neuviedol národnosť.
Vrbovka

Vrbovka je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Zombor

Zombor je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Závada (okres Veľký Krtíš)

Závada je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Ľuboriečka

Ľuboriečka je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Širákov

Širákov je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Šuľa

Šuľa je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Názоv.
Šuľa ako pomenovanie osady vľavo od starej cesty z Lučenca do Zvolenu má pôvod v starobylom slovan. prid. meno "sujъ/sulъ" „ľavý".
Polohopis.
Obec leží 31 km od Veľkého Krtíša v hornatom chotári na styku úzkych hlbokých dolín tokov Madačky a Tisovníka.
Dejiny.
Najstaršia zmienka o obci je z roku 1460, pôvodne majetku hradu Šomoška.
Oldřich Hemerka

Oldřich Hemerka (* 13. november 1862, Vrdy (okres Kutná Hora) – † 16. december 1946, Košice) bol organista, hudobný skladateľ, dirigent a zbormajster. V Košickej diecéze vykonával 60 rokov funkciu regenschoriho.
V rokoch 1879 až 1882 študoval na Organovej škole v Prahe, v r.1882 – 1899 pôsobil ako regenschori v Bardejove v chráme sv. Egídia, v rokoch 1899 – 1944 ako regenschori v Košiciach v Dóme sv. Alžbety. Za 64 rokov svojho pôsobenia na východnom Slovensku a najmä v Košiciach rýchlo splynul s hudobnou kultúrou východoslovenského kraja. Zbieral východoslovenské ľudové piesne, písal veľké vokálnosymfonické, dychové, orchestrálne a chrámové skladby. V dejinách slovenskej hudby na východnom Slovensku do r. 1945 patrí do skupiny skladateľov Mikuláša Moyzesa a Dezidera Lauku.
Záhorce

Záhorce () sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis.
Záhorce ležia vo východnej časti Ipeľskej kotliny v doline Krtíša na pravom brehu rieky Ipeľ. V súčasnosti obec Záhorce zahrňuje do svojho územného členenia aj dve bývalé samostatné obce Selešťany a Podlužany.
Trebušovce

Trebušovce sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Veľké Straciny

Veľké Straciny sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Stredné Plachtince

Stredné Plachtince sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis.
Leží na severovýchodnom okraji Čebovskej pahorkatiny, geomorfologickej časti Ipeľskej kotliny, západným i východným smerom vystupujú Modrokamenské úboče, patriace do Krupinskej planiny. Obcou preteká Plachtinský potok. 
Prístup do obce zabezpečuje cesta III/2583, vedúca z Dolných (križovatka s cestou I/75 (Nové Zámky – Lučenec)) do Horných Plachtiniec. Veľký Krtíš je vzdialený juhovýchodným smerom, Šahy juhozápadným, Krupina severozápadným a krajské mesto severným smerom.
Kultúra a zaujímavosti.
Pamiatky.
Evanjelický kostol.
Miestny evanjelický kostol je jednoloďová pôvodne gotická stavba s pravouhle ukončeným presbytériom a predstavanou vežou zo 14. storočia. Z gotickej etapy sa dochovalo presbytérium s krížovou klenbou, víťazný oblúk a dva portály, južný vstupný a portál do sakristie. Kostol bol upravovaný renesančne v roku 1621, kedy vznikla klenba lode a okná. Ďalšie stavebné úpravy nasledovali v roku 1742. Posledná výraznejšia úprava kostola sa uskutočnila v roku 1925. Veža kostola je ukončená zvonovitou helmicou s laternou.
V interiéri sa nachádza barokový oltár z 30. rokov 18. storočia. Ďalej sa tu nachádza drevená krstiteľnica so sochou Jána Krstiteľa a empora s organom.
Pri kostole sa nachádza objekt bývalej evanjelickej fary z roku 1854, v ktorom sa dnes nachádza Múzeum Samuela Godru.
Veľké Zlievce

Veľké Zlievce sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Slovenské Ďarmoty

Slovenské Ďarmoty (, - do roku 1920 a v rokoch 1938 až 1945 súčasťou mesta "Balážske Ďarmoty") sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Pri sčítaní v roku 2021 sa k slovenskej národnosti prihlásilo 67,7% obyvateľov, k maďarskej 16,5% a k rómskej 6,9%
Dejiny.
Obec Slovenské Ďarmoty vznikla v roku 1919 odčlenením časti Ujtelep od Balašských Ďarmôt, po vzniku I. ČSR, ktorej južnú hranicu tvorí rieka Ipeľ. 
Prví obyvatelia obce, známej prevažne vinohradníckou činnosťou, odkupovali vinice, v ktorých bývali, od Maďarov. Z tohto dôvodu boli obyvatelia prezývaní po maďarsky "pincések". Po osamostatnení sa, si obec ponechala názov "Ďarmoty" a doplnila ju o pomenovanie "Slovenské". 
Dejiny obce sú úzko späté s dejinami susedného mesta Balážske Ďarmoty, ktoré bolo bývalým župným sídlom Novohradskej župy. Samotná obec Slovenské Ďarmoty vznikla v rokoch 1919-1920, spolu so vznikom I. ČSR. 
Praveké dejiny zanechali na tomto okolí bohaté náleziská. Okolie obce bolo obývané už v dobe neolitu. Počas archeologických výskumov tu identifikovali odborníci nálezy volútovej kultúry. Strategická poloha, ktorá umožňuje stretnutie hory s nížinou, predestinovala vývoj aj v ďalších etapách histórie obce. 
V dobe neolitikum údolie Ipľa obývali ľudia, ktorí sú zaraďovaní do lengyelskej kultúry. Po tejto dobe nasleduje doba bronzová, počas ktorej v Novohrade rozkvitla kultúra pilinyská a na to nadväzujúca kyjatická kultúra. 
Brod cez rieku Ipeľ a cez neho vedúce obchodné cesty, predurčili významnú úlohu obce i v dobe hallštattskej, laténskej a rímskej. Počas sťahovania národov, koncom 9. a začiatkom 10. storočia nášho letopočtu sa tu usadili maďarské kmene s názvom Gyarmat, Kürt, Keszi a Kér. Tieto mená sa dodnes zachovali v názvoch niektorých obcí. Vývoj mestskej časti terajších Slovenských Ďarmôt počas stredoveku až po novodobé dejiny charakterizovalo poľnohospodárstvo, najmä vinohradníctvo. V mestskej časti sa nachádzali vinné pivnice občanov z Balašských Ďarmôt (Balassagyarmatu). 
Slovenské Ďarmoty boli do roku 1919-1920 súčasťou mesta Balážske Ďarmoty a až po uzavretí Trianonskej mierovej zmluvy vznikla z časti Balašských Ďarmôt samostatná pohraničná obec Slovenské Ďarmoty. Nadmorská výška obce, ležiacej na pravom brehu Ipľa, (142 m nad morom v strede obce a 138 - 265 m nad morom v chotári) predestinuje poľnohospodársky a vinohradnícky charakter tejto lokality. 
Ráz obce, nadobudnutý počas samostatných dejín, sa zachoval do dnešných dní. Z novodobej histórie je možné pripomenúť štrajky poľnohospodárskych pracovníkov z roku 1923 a 1929. 
Počas rokov 1938–1944 bola obec pripojená k Maďarsku. Po oslobodení tu znovu zriadili hraničný priechod do Maďarska. V roku 1949 bolo založené JRD, ktoré bolo v roku 1964 začlenené do Štátneho majetku.
Slovenské Kľačany

Slovenské Kľačany sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Sečianky

Sečianky sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Dejiny.
Sečianky (Zelchan 1260) ležia v Ipeľskej kotline. Objavili tu sídlisko z doby veľkomoravskej. Terra Zelchan (Selčany) sa spomína v roku 1243 pri popise chotára obce Klenian. Stredoveké Sečianky vznikli na mieste niekdajšieho veľkomoravského hradiska a v archívnych dokumentoch vystupujú od roku 1260, najskôr pod názvom Zelchan alebo Zelchen. Počas súpisu pápežských desiatkov (1332 – 1337) tam figuruje kňaz Štefan z farnosti sv. Kozmu a Damiána. Obec patrila viacerým zemepanským rodinám: Sombateliovcom (Szombathelyi), Liptajovcom (Lipthay), Somsichovi a Krečmárovi (Krecsmár). Obec násilne pripojili k Maďarsku (1938 – 1945). 
Kultúra a zaujímavosti.
Pamiatky.
Románskogotický kostol sv. Kozmu a Damiána.
Rímskokatolícky kostol sv. Kozmu a Damiána je jednoloďová románsko-gotická stavba s polygonálnym ukončením presbytéria z poslednej tretiny 13. storočia. Kostol sa nachádza na vyvýšenine na okraji dediny. Z ranogotických prvkov je dochovaný profilovaný južný portál bez lomeného oblúka, gotický je aj víťazný oblúk v lodi. Stavba prešla renesančnou úpravou, kedy vzniklo pastofórium a vstup do sakristie. V roku 1754 došlo k barokizácii interiéru. Z tohto obdobia pochádza rovný stop lode a svätyne a taktiež veľká časť jeho zariadenia.
Seľany

Seľany sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Príbelce

Príbelce je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš. Vznikla spojením Horných a Dolných Príbeliec v roku 1966.
Nachádza sa tu bývalá piesková baňa, v ktorej sa dajú nájsť žraločie zuby v usadeninách z čias, keď tu bolo more. V športovo-streleckom areáli sa konajú strelecké súťaže, náučný chodník Holica priťahuje turistov a v obci sa nachádza množstvo pôvodnej - ľudovej architektúry, o ktorej záchranu sa dnes usiluje. Ide o čisto slovenskú obec prevažne evanjelického vierovyznania.
Kultúra a zaujímavosti.
Pamiatky.
Ranogotický evanjelický kostol.
Miestny kostol (Evanjelický augsburského vyznania) je pôvodne ranogotická jednoloďová stavba s polkruhovo ukončeným presbytériom a mohutnou predstavanou vežou. Nachádza sa na vyvýšenej polohe nad časťou Horné Príbelce, kedysi nazývanej Pustovníkov háj. Kostol bol ohradený obranným múrom v 17. storočí. Podľa záznamov cirkevnej matriky kostol postavili v roku 1440 Bratríci. Niekde sa mylne uvádza, že pôvodné patrocínium tohto kostola bolo sv. Alžbety. Ide však o iný kostol, ktorý bol postavený na Čahovskej pustatine, južne od obce, kde je možné doteraz nájsť jeho pozostatky. 
V nádvorí kostola sa nachádzajú hroby niektorých kňazov, ktorí tu pôsobili. Sú tu aj hroby manželiek po kňazoch, ktorých v krušných časoch protireformácie odviedli na galeje do zahraničia a nikdy sa nevrátili. Podľa záznamov kroniky tu pôsobilo od roku 1613 spolu 33 kňazov, mnohí aj významní: Daniel Petian, ktorý sa venoval histórii, dejinám cirkvi, Uhorska a bol aj literárne veľmi činný; Karol Štúr, ktorý bol bratrancom národného buditeľa a kodifikovateľa spisovnej slovenčiny Ľudovíta Štúra. Mená kňazov, ktorí tu pôsobili pred rokom 1613 nie sú dochované.
Na veži sú zachované úzke medzery, ktoré slúžili na streľbu na nepriateľa, veža je mohutná, pretože slúžila aj ako sýpka.
V interiéri sa nachádza empora a kedysi tu bol drevený maľovaný strop. Z gotických detailov sa dochoval portál, nachádzajúci sa pod emporou. Zariadenie kostola je barokové, oltár z roku 1769, kazateľnica a krstiteľnica z rovnakého obdobia majú prvky ľudového baroka.. Nad oltárnym obrazom znázorňujúcim Svätú Trojicu sa nachádzajú výmenné obrazy, ktoré sa v priebehu cirkevného roka tematicky menia. K oltáru patrili aj  sochy 4 evanjelistov, bohužiaľ tieto boli v roku 2002 odcudzené. Organ pochádza z roku 1899, v roku 2012 prešiel generálnou rekonštrukciou.
Olováry

Olováry sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Polohopis.
Obec leží v plytkej doline Ipeľskej kotliny, približne 15 km juhovýchodne od Veľkého Krtíša. 
Dejiny.
Prvá písomná zmienka o obci (pod názvom "Olwar") je z roku 1245, bola majetkom rodu Balassiovcov. Podľa cirkevných písomných prameňov bol na tomto mieste kostol už v roku 1076 a na Kamennom vrchu stredoveký hrad "Óvár". Obyvateľstvo sa zaoberalo hlavne vinohradníctvom.
Nenince

Nenince () je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Názov.
Názov bol utvorený podľa latinsko-rímskeho podstaného mena "nenia" s významom pohrebná, smútočná pieseň.
Malé Zlievce

Malé Zlievce sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Malé Straciny

Malé Straciny sú obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.
Lesenice

Lesenice je obec na Slovensku v okrese Veľký Krtíš.