Revolučné národné zhromaždenie

Revolučné národné zhromaždenie alebo Národné zhromaždenie česko-slovenské alebo Dočasné národné zhromaždenie bol najvyšší zastupiteľský a zákonodárny orgán v období vzniku Česko-Slovenska. Vznikol 14. novembra 1918 z Národného výboru česko-slovenského. Pôvodne mal 254 členov, ale do marca 1919 sa ich počet zvýšil na 269 (ďalšie miesta boli uvoľnené pre poslancov za Podkarpatskú Rus a pre reprezentantov česko-slovenských légií). Prvé slávnostné zasadanie zvolilo za prezidenta republiky Tomáša Garrigue Masaryka a vymenovalo vládu, ktorej predsedom sa stal Karel Kramář. Činnosť Revolučného národného zhromaždenia bola ukončená v roku 1920 voľbami do Národného zhromaždenia.
Prvým predsedom Revolučného národného zhromaždenia bol novinár a sociálno-demokratický politik František Tomášek.
Zloženie Revolučného národného zhromaždenia.
Revolučné národné zhromaždenie vzniklo z Národného výboru česko-slovenského jeho rozšírením podľa tzv. "Švehlovho kľúča" na základe výsledkov volieb do ríšskej rady roku 1911. Pôvodne malo 256 členov, ale v marci 1919 bol ústavným zákonom ich počet zvýšený na 270 (ďalšie miesta boli uvoľnené najmä pre poslancov za Slovensko, kde bolo nutné efektívnejšie bojovať proti právnemu dualizmu - na Slovensku platili staré uhorské predpisy, v ostatných krajinách predpisy rakúske). V parlamente zasadali len poslanci českej a slovenskej národnosti (nemecká a maďarská menšina zastúpená nebola, rovnako ako Podkarpatská Rus, ktorej štátoprávny pomer k Česko-Slovensku ešte nebol doriešený).
"Podrobnejšie informácie nájdete v článku Zoznam členov Revolučného národného zhromaždenia"
Zastúpenie jednotlivých poslaneckých klubov.
Je uvedené poradie, názov strany a počet pridelených mandátov.
Klub slovenských poslancov v Revolučnom Národnom zhromaždení.
Klub slovenských poslancov v Revolučnom Národnom zhromaždení, tzv. Slovenský klub bol jeden z viacerých poslaneckých klubov Revolučného Národného zhromaždenia. Pôvodne bol vytvorený zo 41 kooptovaných poslancov, ktorých nominoval V. Šrobár. Výkonný výbor Slovenskej národnej rady sa pri nomináciách cítil obídený a listom navrhol, aby sa členovia Slovenského klubu vzdali mandátov a navrhli za seba náhradníkov. Táto požiadavka bola odmietnutá. Od marca 1919 bol počet členov Slovenského klubu rozšírený na 54. Klub sústreďoval všetkých slovenských poslancov, ale jeho členmi boli formálne aj A. Masaryková, J. Rotnágl, J. Záruba-Pfeffermann a ďalší českí slovakofili. Prvý predseda Klubu bol M. M. Bella, po ňom M. Dula. Na rozdiel od jednotlivých českých parlamentných klubov bol Slovenský klub politicky rôznorodý - skladal sa z bývalých spolupracovníkov liberálnych časopisov Hlas a Prúdy, stúpencov unitárneho československého štátu (okolo V. Šrobára), z potenciálnych agrárnikov okolo M. Hodžu, z tradičných konzervatívnych "národniarov" zo Slovenskej národnej strany a bývalého martinského politického centra okolo M. Dulu, z autonomistov okolo A. Hlinku i z príslušníkov sociálnej demokracie (I. Dérer). V ďalších volebných obdobiach poslaneckej snemovne ani senátu tento klub už nejestvoval a jednotliví jeho členovia sa politicky vyhraňovali a preskupovali.
Kooptácia poslancov do revolúčného Národného zhromaždenia 19181920.
Bol to spôsob konštituovania prvého zákonodarného zboru nového česko-slovenského štátu. Členovia prvého jednokomorového česko-slovenského parlamentu neboli zvolení, ale boli menovite pribraní a dosadení na základe nominácií českých politických strán kvantitatívne podľa tzv. Švehlovho kľúča, t. j. na základe posledných výsledkov volieb do tzv. Ríšskej rady z r. 1911. Slovenských členov z Klubu slovenských poslancov nominoval a fakticky do parlamentu kooptoval V. Šrobár ako jeden z formálnych zakladateľov štátu (muž 28. októbra).