Ondrej Herec

PhDr. Ondrej Herec (* 7. júl 1944, Budapešť, Maďarsko – † 22. október 2020, Bratislava, Slovensko) bol slovenský sociológ a literárny teoretik, zakladateľ teórie literárnej fantastiky na Slovensku.
Život.
Maturoval v Banskej Bystrici, študoval chémiu na VŠCHT v Prahe, sociológiu na Filozofickej fakulte Univerzity Komenského (FF UK) v Bratislave, medzinárodné právo na FF UK a v Štrasburgu. Na štúdium si privyrábal ako prekladateľ a simultánny tlmočník (6 jazykov).
Pracoval vo výskume, po roku 1990 na Ministerstve práce, sociálnych vecí a rodiny SR, ako člen rady riaditeľov Centra OSN, člen vládneho výboru Rady Európy a iné.
Prednášal teóriu sociálnej politiky a teóriu populárnej kultúry na Univerzite Komenského. Publikoval vyše 30 výskumných prác a štúdií z oblasti sociálnej politiky a sociológie kultúry. Slovenský rozhlas viackrát reprízoval jeho vystúpenia na tému postindustriálnej civilizácie.
Fantastike sa začal systematicky venovať, keď mu choroba znemožnila pracovať vo vlastnom povolaní. Nebol členom žiadnej politickej strany. Žil a tvoril v Bratislave. Bol členom slovenského centra PEN klubu.
Tvorba.
Bol autorom slovenských odborných diel o fantastike. Založil tradíciu pravidelného publikovania teórie fantastiky na Slovensku, najmä v zborníkoch Krutohlav, a to nielen svojimi príspevkami, no vytvoril priestor aj pre ďalších autorov. Tu začínal publikovať aj Miloš Ferko. Filozofiou väčšiny fantastických príbehov je dobrodružstvo, Ondrej Herec urobil z dobrodružstva filozofiu. V knihách a mnohých samostatných článkoch predstavil odbornými textami, oživenými jemnou iróniou, literárnu fantastiku aj jej vizuálne formy v historickom, sociálnom a kultúrnom kontexte.
Prvú slovenskú štúdiu o vzťahu fantastiky a realizmu "Fantastika a realizmus" [(2000, Národné osvetové centrum, Bratislava), rozšírená verzia v knihe "Cyberpunk – vstupenka do tretieho tisícročia" (2001, Vydavateľstvo Spolku slovenských spisovateľov, Bratislava)] niektorí kritici nazvali „učebnicou fantastiky“. Autor dokladá originálnu koncepciu kontinuity fantastickej literatúry na dielach z dvoch tisícročí európskej literárnej tradície. Zjednocuje rozmanité súvislosti fantastiky, spája literatúru s filmom, svetovú tvorbu od antického mýtu s Kyberpunkom a Star Trekom. Syntéza vychádza z diel od Lukiana a Platóna, cez Montesquieua, Swifta, Voltaira po Poa, Dicka, Lema, Gibsona, Stephensona a ďalších, s ťažiskom vo fantastike 20. storočia. Encyklopedický pohľad prekračuje hranice žánrov, konfrontuje stanoviská a interpretácie, vyzýva na dialóg. Citovaných päťsto diel je len vrcholom ľadovca ďalších niekoľko tisíc, ktorá autor prečítal, aby vybral tie podstatné. Znalec teórie však nenudí suchou teóriou: brilantný štylista poteší dielom, ku ktorému sa čitateľ môže vrátiť mnohokrát. Rozsiahly materiál je prehľadne členený, myšlienkovú hĺbku a prekvapivé súvislosti oživuje jemná irónia a aforistické vyjadrovanie.
"Slovenská fantastika do roku 2000" (2001, Národné osvetové centrum Bratislava) sú prvé žánrové dejiny slovenskej fantastiky od roku 1856 do roku 2000. Ondrej Herec na podnet Jána Tazberíka inicioval, zostavil, editoval a organizoval vydanie publikácie; spoluautorstvo na častiach o staršej a juvenilnej fantastike ponúkol Milošovi Ferkovi. Zbierka štúdií a esejí "Z teórie modernej fantastiky" (2008, Literárne informačné centrum Bratislava) ponúkla slovenskému čitateľovi vstup do teórie fantastiky. Okrem úvodu „Vieme čítať fantastiku?“ predstavila kniha na Slovensku prvýkrát viacero tém modernej fantastiky: „Pocit zázraku“, „Sen o hrdinovi“, „Nadžena Xena“, „Aká tvrdá je tvrdá SF?“, „Upírska erotika“ a „Pár slov o horore“. Štúdia „Dedičstvo ľudovej prózy v modernej fantastike“ sa stretla s medzinárodným uznaním. Knihu "Dobre organizovaný netvor" (2010, Literárne informačné centrum, Bratislava) tvoria dve komplementárne eseje „Dobre organizovaný netvor“ a „Metamorfózy človeka v (post)modernej fantastike“. V prvej autor prehľadne analyzuje na bohatom materiáli umeleckej i populárnej fantastiky vzájomný vzťah jednotlivca s rôznymi typmi organizácií. V druhej predstavuje varianty a premeny vnímania ľudskej bytosti vo fantastike.
Uviedol fantastiku do dejín slovenskej literatúry: napísal s Viliamom Marčokom kapitolu „Vznik a premeny modernej fantastiky“ do Dejín slovenskej literatúry III. (2006, Marčok, Viliam a kol., Literárne informačné centrum, Bratislava).
Zostavil prvú slovenskú antológiu svetovej fantastiky (1981).
Bol autorom prvého československého rozhlasového seriálu o fantastike (1986, reprízy 1986 a 1987).
Mal významný podiel na edícii fantastiky v nakladateľstve SMENA, ocenené cenou Ludvík (1988).
Bol iniciátorom, editorom a autorom prvého slovenského SF magazínu (SF 01, 1988 a SF 02, 1989).
Publikoval v časopisoch "Dotyky", "Interkom", v zborníkoch "Krutohlav" a i., Napísal množstvo recenzií, kritík, článkov, predslovov aj doslovov ku knihám a antológiám.
Organizačná činnosť.
Člen Akadémie science fiction, fantasy a hororu. Člen poroty súťaže o Cenu Karla Čapka. Spoluzakladateľ, organizátor a predseda poroty súťaže o Cenu Gustáva Reussa (1 500 poviedok od 500 autorov predstavuje veľkú väčšinu pôvodnej slovenskej fantastiky v rokoch 19902002). Zakladajúci člen a neskôr predseda Slovenského syndikátu autorov fantastiky. S ostatnými členmi SSAF vytvoril priestor pre novú generáciu autorov pôvodnej slovenskej fantastiky. Pomohol prekročiť publikačný prah mnohým známym autorom (D. Fabián, M. Ferko, J. Girovský, Š. Huslica, M. Hvorecký, Z. Minichová, A. Pavelková a ďalší). Vyviedol slovenskú fantastiku z amatérskeho geta a vydobyl jej prestíž v mainstreame. Do poroty Ceny Gustáva Reussa priviedol mnoho významných osobností slovenskej kultúry ako Anton Baláž, Andrej Ferko, Kornel Földvári, Michal Hvorecký, Peter Jaroš, prof. Viliam Marčok, Dušan Mitana a ďalší.