burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Ulica Josepha Poppera

Ulica Josepha Poppera je ulica v bratislavskej mestskej časti Petržalka, nachádzajúca sa v miestnej časti Petržalka-Západ, Kapitulský dvor.
PSČ tejto ulice je 851 01.
Ulica nesie názov podľa Josepha Poppera, bratislavského hospodára, emigranta. Svoj život zaznamenal do denníka s názvom Farma na Dunaji.
Blízke ulice.
V blízkosti ulice Josepha Poppera sú tieto ulice:
Ulica závodu Matador

Ulica závodu Matador je ulica v bratislavskej mestskej časti Petržalka, nachádzajúca sa v miestnej časti Petržalka-Západ, Kapitulský dvor.
PSČ tejto ulice je 851 01.
Ulica nesie názov podľa závodu Matador.
Randal Kolo Muani

Randal Kolo Muani (* 5. december 1998, Bondy) je francúzsky profesionálny futbalista, ktorý hrá na pozícii útočníka za francúzsky klub Paris Saint-Germain a za francúzsku reprezentáciu.
Skorý život.
Randal Kolo Muani sa narodil 5. decembra 1998 v Bondy, Seine-Saint-Denis. Je konžského pôvodu.
Klubová kariéra.
Nantes.
Kolo Muani hral za rôzne kluby v okolí Paríža predtým než v roku 2015 prestúpil do mládežníckej akadémie Nantes. 4. júna 2018 podpísal s Nantes svoju prvú profesionálnu zmluvu. Svoj debut si odbil 30. novembra 2018 pri prehre v Ligue 1 so Saint-Étienne.
V auguste 2019 odišiel Kolo Muani na ročné hosťovanie do treťoligového tímu Boulogne.
Eintracht Frankfurt.
4. marca 2022 podpísal bundesligový klub Eintracht Frankfurt s Kolo Muanim, ktorému vypršala zmluva v Nantes, predčasnú zmluvu. S klubom podpísal zmluvu na päť rokov. 26. októbra 2022 strelil svoj prvý gól v Lige majstrov, a to pri výhre 2:1 nad Marseille. 1. novembra strelil víťazný gól pri vonkajšom víťazstve nad portugalským Sportingom, a pomohol tak Frankfurtu k historicky prvému postupu do vyraďovacej fázy Ligy majstrov.
Paris Saint Germain.
1. septembra 2023 podpísal Paris Saint-Germain zmluvu s Koloom Muanim za prestupový poplatok vo výške 95 miliónov EUR vrátane bonusov. S klubom podpísal zmluvu na päť rokov.
Reprezentačná kariéra.
Kolo Muani je bývalým francúzskym mládežníckym reprezentantom.
15. septembra 2022 dostal svoju prvú pozvánku do francúzskeho národného tímu na dva zápasy Ligy národov UEFA. 16. novembra 2022 nahradil zraneného Christophera Nkunkua v nominácii na Majstrovstvá sveta.
14. decembra 2022 strelil svoj prvý reprezentačný gól a to v semifinálovom zápase proti Maroku, keď premenil šancu po odrazenej strele Kyliana Mbappého. Stal sa tiež tretím najrýchlejším hráčom, ktorý strelil gól ako striedajúci hráč na majstrovstvách sveta. Gól strelil po 44 sekundách od nástupu na ihrisko.
Rúben Dias

Rúben dos Santos Gato Alves Dias (* 14. máj 1997, Amadora, Portugalsko), známy ako Rúben Dias, je portugalský profesionálny futbalista, ktorý hrá na pozícii stredného obrancu za Manchester City a portugalský národný tím.
Klubová kariéra.
Dias prešiel mládežníckou akadémiou Benficy Lisabon. V roku 2015 začal hrať za rezervný tím a v roku 2017 bol povýšený do seniorského tímu. Vo svojej prvej sezóne bol menovaný Najlepším mladým hráčom roka Primeira Ligy. V nasledujúcej sezóne pomohli Diasove výkony k zisku ligového titulu a k víťazstvu v portugalskom Superpohári, pričom sa dostal do najlepšej jedenástky roka v Primeira Lige. V septembri 2020 prestúpil do anglického klubu Manchester City za poplatok vo výške 68 miliónov EUR.
Reprezentačná kariéra.
Dias je bývalý portugalský mládežnícky reprezentant, hral na úrovniach do 16, do 17, do 19, do 20 a do 21 rokov. V seniorskej reprezentácii Portugalska debutoval v roku 2018. Bol nominovaný na Majstrovstvá sveta 2018 a na Finálový turnaj Ligy národov UEFA 2019, kde bol vo víťaznom finálovom zápase proti Holandsku menovaný mužom zápasu.
Priblíženie

Priblíženie môže byť:
Maigret (seriál)

Maigret je francúzsko-belgicko-švajčiarsko-český krimi-detektívny televízny seriál s prvkami mysterióznosti a drámy. Hlavným hrdinom je komisár Maigret, ktorý vedie vyšetrovanie každého prípadu. Seriál prostredníctvom deja zobrazuje rutinný život hlavnej postavy. V rokoch 1991 až 2005 vzniklo 54 epizód, každá trvá približne po 90 minútach. Seriál je založený na knižnej predlohe Georgesa Simenona.
Dabing.
Český dabing.
1. až 24. diel nadabovala Česká televize v rokoch 19931996, réžie českého znenia sa ujala Marie Fronková. V roku 2006 TV Prima dodabovala zvyšné časti 25. až 54. diel. Vo všetkých dieloch prepožičal Brunovi Cremerovi hlas Jan Schánilec.
Kolónie benevolencie

Kolónie benevolencie je skupina štyroch vnútrozemských kolónií, ktoré sa nachádzajú v provinciách Drenthe a Antverpy vo vtedajšom Spojenom kráľovstve nizozemskom. Od roku 1818 ich zriaďovala "Spoločnosť benevolencia" pre boj s rozmáhajúcou sa chudobou. Projekt je sociálnym experimentom, ktorý je jedinečný pre Európu a bol začiatkom Holandska ako sociálneho štátu.
"Spoločnosť benevolencia" bola súkromná organizácia založená v 19. storočí, ktorá chcela pomôcť chudobným rodinám, väčšinou z veľkých miest, vybudovať si vlastnú existenciu ako roľníci. Ústrednou osobnosťou Spoločnosti bol politik Johannes van den Bosch. Kolónie vznikali v odľahlých, málo osídlených oblastiach kráľovstva.
Od roku 2021 sú štyri kolónie v Belgicku a Holandsku na zozname svetového dedičstva UNESCO.
História.
Kolónie možno rozdeliť na slobodné a neslobodné. V slobodných kolóniách bola chudobným rodinám z veľkých miest ponúknutá obživa možnosťou kultivovať pridelenú neobrábanú pôdu. Keďže malé farmy kolónii poskytovali nedostatočné príjmy, hľadal zriaďovateľ iné zdroje a uzavrel zmluvy so štátom o umiestnení sirôt, čoskoro nasledovali žobráci a tuláci, čo viedlo k vytvoreniu „neslobodných“ kolónii ako je Veenhuizen, s budovami internátneho typu. Na veľkých centralizovaných farmách sa pracovalo pod dohľadom stráži.
Kolónie boli z pohľadu územného plánovania navrhnuté ako osady pozdĺž ortogonálnych línií siete ciest a vodných kanálov. Zahŕňali obytné a hospodárske budovy, kostoly a ďalšie komunálne zariadenia. Na ich vrchole v polovici 19. storočia žilo v takých kolóniách v Holandsku vyše 11 000 ľudí. V Belgicku počet dosiahol vrchol 6 000 osôb v roku 1910.
Žandári (filmová séria)

Žandári je francúzska kinematografická hexalógia režiséra Jeana Giraulta. Séria vznikla začiatkom 60. rokov a skončila šiestym dielom po smrti Jeana Giraulta. V hlavných úlohách sa objavili Louis de Funès a Michel Galabru.
Popis série.
Sága opisuje rutinné dobrodružstvá menšej policajnej stanice v Saint-Tropez, ktorej velí istý rotmajster Gerber. V každom diele skupina žandárov zažije niečo nové a jedinečné. Dej príbehov je napínavý a samozrejme komediálny, čo dáva sérii ten správny ťah.
Charmanlijska reka

Charmanlijska reka (); do roku 1942 Oludere () alebo Olu dere (), do roku 1945 Velička ()) je východorodopská rieka v južnom Bulharsku. Je pravým prítokom rieky Marica.
Iné názvy.
V počiatočnej fáze toku je Charmanlijska reka známa aj pod názvom Džurnata ().
Priebeh toku.
Rieka vyviera pod názvom "Džurnata" približne 1 km južne až juhozápadne od vrchu Kaleto v západnej časti horského hrebeňa Mečkovec vo Východných Rodopoch v nadmorskej výške Preteká prechodnou geografickou oblasťou medzi Východnými Rodopami a Hornotráckou nížinou, známou ako "Chaskovska chălmista oblast" (, doslovne "Chaskovská kopcovitá oblasť"). Po dedinu Malevo tečie východným smerom, úzkou, ale plytkou dolinou, ohraničenou nízkymi svahmi. Neskôr sa koryto rozširuje a tok rieky sa stáča severovýchodným smerom. Pri dedine Briagovo rieka vteká do veľmi úzkej doliny, ktorá je ohraničená nízkymi, ale strmými svahmi. Pred vliatim sa do Marice vytvára Charmanlijska reka dva silno zatočené meandre. Rieka sa vlieva do rieky Marica východne od mesta Charmanli v nadmorskej výške 
Prítoky.
Najvýznamnejšími prítokmi rieky Charmanlijska reka sú "Chaskovska reka" () (ľavý prítok), a "Uzundžovska reka" () (ľavý prítok).
Opis.
Charmanlijska reka je dlhá . Ide o pravý prítok rieky Marica. 
Rieka odvodňuje územie o rozlohe , čo predstavuje približne 1,8 % povodia Marice. Najvodnatejšou je rieka v období februára a marca, najmenej vody v nej tečie v priebehu augusta. Vo všeobecnosti je rieka vodnatá v období od októbra do júna a malovodná v období od júla do septembra. 
Priemerný ročný prietok meraný pri meste Charmanli dosahuje 4,24 m³/s. Najvyšší prietok bol zaznamenaný 12. februára 1942 a dosiahol hranicu 708 m³/s. Najnižší prietok bol zaznamenaný v roku 1951 a dosiahol úroveň len 0,010 m³/s.
Priemerný náklon riečneho koryta dosahuje 3 ‰ (náklon koryta pri dedine Konuš je 9,8 ‰ a pri meste Charmanli 4,9 ‰).
Priemerná ročná teplota vody v rieke (pri meste Charmanli) dosahuje 12,3°C. Počas 1020 dní v roku Charmanlijska reka zamŕza.
Mineralizácia vody v rieke dosahuje 300400 mg/dm³.
Využitie.
Voda z rieky je používaná na zavlažovanie v poľnohospodárstve. V hornej časti toku sa nachádza priehrada Trakiec.
Obývané miesta.
Rieka preteká cez územie mesta Charmanli. Z významnejších dedín ležia na toku rieky napríklad dediny Malevo, Briagovo, Trakiec, Dinevo, alebo Konuš.
Chránené územia.
V prielome rieky na území medzi mestom Charmanli a dedinou Briagovo bola vyhlásená chránená lokalita Defileto.
Chrám svätého Atanáza (Charmanli)

Chrám svätého Atanáza (), alebo Chrám svätého Atanáza Veľkého () je farský pravoslávny chrám nachádzajúci sa v meste Charmanli v Chaskovskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka miestneho významu.
Lokalita.
Budova leží v centrálnej časti mesta Charmanli na ulici „Ivan Vazov“ (, doslova "ulica Ivana Vazova") č. 33.
Dejiny.
Chrám bol postavený v priebehu roku 1835. Výstavba bola financovaná obyvateľmi mesta a okolitých dedín. O niečo neskôr bola k budove pristavaná aj drevená zvonica. V roku 1931 prešiel chrám rozsiahlou prestavbou a pri tejto príležitosti bola zároveň pôvodná drevená zvonica nahradená novou masívnou zvonicou, ktorá bola postavená v západnej časti chrámu. V roku 1960 získal chrám štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu.
Charakteristika.
V pôvodnej podobe z roku 1835 chrám predstavoval trojloďovú baziliku bez kupoly s predsieňou, ktorá sa nachádzala v interiéri západnej časti budovy.
Pri prestavbe v roku 1931 sa chrám značne zmenil. V priestore chrámu, kde sa pôvodne nachádzala predsieň, sa dnes telo zvonice. Prestavaná musela byť aj empora v západnej časti chrámu.
Bočné lode chrámu sú od centrálnej lode oddelené drevenými stĺpmi. Strop chrámu je drevený, tvorený doskami. 
Ikonostas a ikony.
V chráme sa nachádza cenný ikonostas s dverami zdobenými drevorezbou. Samotný ikonostas je ale strohý s minimom výzdoby. Ikony pochádzajú z druhej polovice 19. storočia a sú dielom umelca Dimităra Andonova.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Dátum zapísania do registra kultúrnych pamiatok: 6. december 1960
Dôvod pamiatkovej ochrany: od roku 1960 architektonicko-staviteľská hodnota budovy, od roku 1974 aj umelecká hodnota budovy
Vikingská kruhová pevnosť

Vikingská kruhová pevnosť alebo aj pevnosť typu Trelleborg je pevnosť prísne kruhového pôdorysu stavaná v Škandinávii v dobe Vikingov. 
Brány pevnosti smerujú do štyroch svetových strán. Niekedy sú čiastočne obohnané predsunutými valmi, už nie nutne kruhovými. 
V súčasnosti je známych sedem vikingských prstencových pevností v Dánsku a v Švédsku. Väčšina z nich bola datovaná do doby vlády Haralda Modrozuba (zomrel 986).
Stavba systému pevností pravdepodobne súvisela s tým, že okolo roku 974 stratil Harald kontrolu nad obranným valom Danevirke a časťami južného Jutska pod tlakom Sasov. Datovanie podľa dendrochronológie zistilo, že drevo použité na stavbu Trelleborgu neďaleko Slagelse bolo vyrúbané na jeseň roku 980 a na stavbu použité pravdepodobne na jar roku 981. Na iných miestach nebolo nájdené dostatočné množstvo pre presné datovanie, ale konštrukcia a usporiadanie sú si tak podobné, že sa považuje za najpravdepodobnejšie, že všetky pevnosti vznikli približne v rovnakej dobe. Pomerne krátka doba výstavby a absolútna absencia akýchkoľvek známok údržby svedčia o krátkom užívaní budov, možno päť rokov, iste nie viac než dvadsať. Slúžiť mohli pre vojsko samotné i ako úkryt pre obyvateľstvo v prípade útoku. Ďalšia teória je, že kruhové hrady boli výcvikovými tábormi jednotiek Svena I. na jeho útok na Anglicko. Sven a jeho muži vyplienili Londýn v roku 1013. 
Typ opevnenia bol pomenovaný podľa prvého objaveného príkladu, pevnosti Trelleborg pri Slagelse, ktorá bola vykopaná v rokoch 1936 – 1941. 
V septembri 2023 bolo 5 dánskych lokalít zapísaných na zoznam svetového dedičstva UNESCO.
Zoznam trelleborgov.
Existencia vikingskej kruhovej pevnosti sa predpokladá i v Helsingborgu na základe archeologických vykopávok, ktoré boli vykonávané od roku 1987. Pevnosť v Helsingborgu mohla byť najväčšia zo všetkých s priemerom 270 m. Aj v Lunde topografia mesta svedčí pre existenciu kruhovej pevnosti. Z plne potvrdených je najväčšia pevnosť v Aggersborgu s priemerom 240 metrov. Pravdepodobne sa pevnosť nachádza aj v Nórsku, v Rygge.
Strakov vrch

Strakov vrch () je vrch v Podbeskydskej vrchovine, krajinnom celku Stredných Beskýd. Leží nad obcou Zákamenné, približne západne od Námestova. 
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti Podbeskydskej vrchoviny. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Námestovo a na katastrálnom území obce Zákamenné. Najbližším sídlom je východne situované Zákamenné, severovýchodne sa nachádza Novoť, severozápadne Soblówka a juhozápadne Oravská Lesná. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis.
Strakov vrch leží na západe strednej časti vrchoviny, v hrebeni, vedúcom z vrchu Úšust () východným smerom cez Kovaľov vrch (). Severne sa nachádza Veľký kopec (), Malý kopec (), Vlkov vrch (), Mechy () a Pilsko (), východne Kurčinka (), Maršalkov grúň (), Vyšná Poperačka (), Nižná Poperačka (), Vráta (), Kýčera () a Kamenný vrch (), južne Mrzáčka (), Štíbeľ (), Paráč () a Rusniačka () a západne Kohútik (), Korčuľa (), Kovaľov vrch (), Úšust () a Kaňovky (). Oblasť patrí do povodia Oravy, resp. jej zdrojnice Biela Orava, do ktorej odteká voda krátkymi potokmi z južných svahov, zo severných a východných vodu odvádzajú prítoky Zásihlianky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je vidieť okolité vrcholy Podbeskydskej vrchoviny, no tiež Oravské Beskydy, Malú Fatru, Oravskú Maguru a Tatry. 
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi z okolitých obcí.
Ramalláh

Ramalláh () je palestínske mesto, ktoré slúži ako "de facto" administratívne hlavné mesto štátu Palestína. Nachádza sa v Judských vrchoch, 10 km severne od Jeruzalema, v priemernej nadmorskej výške 872 metrov nad morom.
V posledných rokoch sa Ramalláh vyvinul do významného centra politiky, kultúry a ekonomiky. Slúži ako miesto pre rôzne palestínske vládne inštitúcie, ako je oficiálna rezidencia prezidenta Palestínskej národnej samosprávy (PNA), Palestínskej legislatívnej rady a ústredia palestínskych bezpečnostných služieb. V Ramalláhu sa nachádza mnoho múzeí, kultúrnych centier. Ramalláh má takisto rušný nočný život. Postupom času sa demografické zloženie zmenilo, pričom moslimovia sa do roku 2017 stali väčšinou jeho 38 998 obyvateľov, hoci kresťania stále tvoria významnú menšinu. 
Niektoré budovy v Ramalláhu majú murivo z obdobia Herodesa Veľkého, aj keď neboli dochované žiadne úplné stavby z obdobia pred križiackymi výpravami v 11. storočí. Začiatok moderného mesta možno vystopovať do 16. storočia, keď ho založili Hadadeenovci, arabský kresťanský klan s koreňmi siahajúcimi až ku Ghássánovcom. V roku 1517 bolo mesto začlenené do Osmanskej ríše. V roku 1920 spadalo pod jurisdikciu Britského mandátu v Palestíne po tom, čo ho počas prvej svetovej vojny obsadilo Spojené kráľovstvo. Počas udalostí arabsko-izraelskej vojny v roku 1948 bol celý Západný breh Jordánu vrátane Ramalláhu okupovaný a následne anektovaný Jordánskom. V roku 1967 Izrael dobyl Ramalláh počas šesťdňovej vojny. Po dohodách z Osla z roku 1995 riadi Ramalláh PNA ako súčasť oblasti A na Západnom brehu.
Geografia a podnebie.
Ramalláh sa nachádza v stredozemnom podnebí s suchým letom a miernou, daždivou zimou s občasnými snehovými zrážkami. Zaznamenaný priemerný ročný úhrn zrážok v Ramalláhu činí približne 615 mm, pričom minimálny úhrn zrážok sa pohybuje okolo 307 mm a maximálny úhrn zrážok dosahuje až 1 591 mm.
Podľa Köppenovej klasifikácie podnebia spadá Ramalláh do kategórie Csa. Klimatické podmienky tejto triedy obvykle prevládajú na západných stranách kontinentov medzi zemepisnými šírkami 30° a 45°. Tieto klímy sa nachádzajú v oblasti polárneho frontu v zime a preto majú miernu teplotu a premenlivé daždivé počasie.
Ekonomika.
Do roku 2010 sa Ramalláh stal hlavným centrom pre ekonomické a politické aktivity v oblastiach ovládaných Palestínskou samosprávou.
Kultúra.
Ramalláh je všeobecne považovaný za navplyvnejšie, kultúrne najbohatšie a i najliberálnejšie zo všetkých palestínskych miest. Pobýva tu mnoho populárnych palestínskych aktivistov, umelcov a hudobníkov.
Peklianka

Peklianka je potok v regióne Šariš v Prešovskom kraji v okrese Prešov na území obce Ľubovec. Je pravostranným prítokom Svinky v povodí Hornádu. Má dĺžku . Nachádza sa v geomorfologickom celku Čierna hora.
Prameň.
Pramení v južnej časti územia obce Ľubovec na severozápadosevernom svahu vrchu Tlstá s v nadmorskej výške v lesnom extraviláne v časti obce Ruské Pekľany v katastrálnom území Ruské Pekľany v okrese Prešov v Prešovskom kraji.
Opis toku.
Od prameňa tečie východným smerom cez lesný extravilán obce Ľubovec, skrúca sa na sever, v priberá bezmenný pravostranný prítok, v priberá bezmenný ľavostranný prítok, pokračuje severným smerom. V podteká spevnenú cestu a zároveň mení smer na severovýchod, približuje sa k intravilánu časti obce Ruské Pekľany, ľavým brehom obteká poľnohospodársku farmu, v priberá ľavostranný bezmenný prítok pritekajúci z intravilánu časti obce Ruské Pekľany, pokračuje juhovýchodným smerom popri spevnenej ceste. Vyteká z lesa do poľnohospodárskeho extravilánu a v ústi do Svinky ako jej pravostranný prítok v povodí Hornádu na území obce Ľubovec v katastrálnom území Ruské Pekľany v lese "Kotúľava". Pramení, preteká a ústi na území obce Ľubovec v priestore geomorfologického celku Čierna hora, geomorfologického podcelku Sopotnické vrchy. 
Pôvod názvu.
Názov vodného toku má pôvod v názve niekdajšej samostatnej obce Ruské Pekľany, od roka 1964 časti obce Ľubovec, cez ktorú preteká. Zo slovného základu druhého komponentu toponyma "Pekľany" bolo po rozšírení o systémový formant "-ianka" utvorené jednočlenné toponymum "Peklianka" ako súčasť veľmi početnej skupiny názvov v slovenskej toponymii, najmä hydronymii. Motivácia pomenovania dnešnej časti obce "Ruské Pekľany" je spojená s významom "osada producentov drevného uhlia a smoly". Porovnaj aj apelatívum "peklina" vo význame "vyhĺbená jama pred pecným otvorom na výrobu smoly a drevného uhlia". Vývoj názvu obce bol: "Poculnyk" (čítaj "pekelník") 1335, "Poklen" 1427, "Orosz-Peklin, Peklanky" 1773, "Peklani" 1786, "Pekľany" 1920, "Ruské Pekľany" 1927. Najstarší doklad v prepise "Pekelník" možno vyložiť od apelatíva "peklo" vo význame "jama v zemi na výrobu drevného uhlia alebo smoly" príponou miesta "-ník" (ako v slovách "trávnik, chodník") prípadne od apelatíva "pekelník" vo význame "výrobca smoly". Produkcia drevného uhlia ako jedného z produktov rozkladu dreva za vysokých teplôt bez prístupu alebo s obmedzeným prístupom vzduchu mala na Slovensku tradíciu od stredoveku až do druhej polovice 19. storočia s hlavným odberateľom hutníctvom, keď bola nahradená výrobou v kovových peciach. 
Hydronymum "Peklianka" bolo štandardizované v roku 2007. V dnešnej slovenskej hydronymii hydronymum "Peklianka" je jedinečným názvom (október 2023).
Athénokles (kovotepec)

Athénokles () bol starogrécky kovotepec.
Athénokles, grécky kovotepec z neznámeho obdobia (pravdepodobne z helenistického), bol podľa Athénaia vynikajúci umelec, ktorý podobne ako Kimón zhotovoval nádoby na pitie, zdobené rytinami s výjavmi z gréckej mytológie. Bol dobrý rytec, poháre vyrábal zo striebra, pozlátené, niekedy z čistého zlata a ozdobené drahokamami.
Strieborné poháre sa mohli vytvarovať kovaním a všetky stopy po kovaní sa odstránili leštením. Ich zdobenie sa prevádzalo lisovaním, rytím, granulovaním, tepaním, pozlacovaním a nielovaním.
Pevnosť Boyard (televízna súťaž)

Pevnosť Boyard () je francúzska televízna súťaž vysielaná od roku 1990. Šou bola navrhnutá a založená Jacquesom Antoinom, produkovaná pre France TV. V roku 2024 bola odvysielaná 35. séria šou.
Priebeh súťaže.
Pevnosť Boyard, natočená na opevnení medzi ostrovmi Île d'Aix a Île d'Oléron. Je to herná show, v ktorej tím zvyčajne pozostáva zo šiestich kandidátov (tri tímy po štyroch kandidátoch v roku 2010, jeden tím s piatimi kandidátmi v roku 2020) absolvuje rôzne fyzické a intelektuálne testy, aby získal poklad (v bojaroch, fiktívnej mene predstavenia). Tím je obklopený „populáciou pevnosti“, postavami, ktoré umocňujú tajomnú a fantastickú atmosféru miesta a deja.
Ostatní účinkujúci.
(‡)už nie je súčasťou
Les Mots bleus

„Les Mots bleus“ (doslovne ) je francúzska skladba od Christopha s textom Jeana-Michela Jarreho z roku 1974.
Pieseň bola s pôvodným spevákom prespievaná aj do taliančiny "Le dire parole blu."
O piesni.
Pieseň "Les Mots bleus" je na tému plachosti, ťažkostí s vyjadrením romantických pocitov a vzťahov.
Azúrová ulica

Azúrová ulica je ulica:
Mohammad Shtayyeh

Mohammad Ibrahim Shtayyeh "(Arab.: محمد اشتية; narodený 17. januára 1958") je palestínsky politik, akademik a ekonóm, ktorý je od marca 2019 predsedom vlády štátu Palestína. Shtayyeh, zvolený do ústredného výboru Fatahu vo voľbách v rokoch 2009 a 2016, je spojený s prezidentom palestínskej samosprávy Mahmúdom Abbásom. Shtayyeh bol v roku 1996 vymenovaný za ministra Palestínskej hospodárskej rady pre rozvoj a obnovu (PECDAR), verejného investičného fondu v hodnote 1,6 miliardy USD. V rokoch 1994 až 1996 pôsobil ako jeho riaditeľ pre administratívu a financie. Shtayyeh bol členom palestínskeho predbežného tímu na madridskej konferencii v roku 1991 a členom palestínskej vyjednávacej delegácie pri ďalších príležitostiach. V rokoch 2005 a 2008 bol zvolený za ministra verejných prác a bývania Palestínskej samosprávy.
Shtayyeh absolvoval Birzeit University s bakalárskym titulom v odbore podniková administratíva a ekonómia v roku 1981. Potom navštevoval Inštitút rozvojových štúdií na University of Sussex v Brightone v Spojenom kráľovstve, kde v roku 1989 získal doktorát z ekonomického rozvoja.
Shtayyeh pôsobil ako profesor ekonomického rozvoja v rokoch 1989 až 1991 na univerzite Birzeit. Neskôr sa tam až do roku 1993 stal dekanom pre záležitosti študentov. Od roku 1995 do roku 1998 zastával Shtayyeh funkciu generálneho tajomníka Ústrednej volebnej komisie Palestíny. 
Od roku 2005 je Shtayyeh palestínskym guvernérom Islamskej banky. V rokoch 2005–2006 a potom opäť v rokoch 2008–2010 bol ministrom verejných prác a bývania.
Odkedy sa v apríli 2019 stal premiérom Palestíny, vedie mierové rokovania medzi Hamasom, ktorý de facto kontroluje pásmo Gazy, a ústrednou palestínskou vládou na Západnom brehu Jordánu. Keď sa hlavy štátov z 55-člennej Africkej únie stretli vo februári 2022 na dvojdňovom summite, Shtayyeh tlačil na Africkú úniu, aby odobrala Izraeli štatút pozorovateľa.
Zdroj.
"Tento článok je čiastočný alebo úplný preklad článku Mohammad Shtayyeh na anglickej Wikipédii."
Hit roka

Hit roka je slovenská zábavná hudobná relácia s Jánom Žgravčákom. Program sa začal vysielať začiatkom roka 2022 na Jednotke. Do šou sú vždy pozvaní traja iní hostia, s ktorými moderátor diskutuje.
Opis.
Hit roka je hudobno-zábavný cyklus, vytvorený ako show plná zábavy, rozhovorov a hudobných hitov, ktoré zneli v rokoch svojho vzniku. V jednotlivých častiach cyklu budeme rozoberať rok po roku, čo zaujímavé sa udialo počas 30 rokov samostatnej Slovenskej republiky. Každý rok má svoje „Best-of“, na ktoré sa oplatí zaspomínať. Pripomenieme ho aj vo vtipne komentovaných zostrihoch (najvýraznejších udalostí), ale predovšetkým cez znamenia tej doby.
Účinkujúci.
Glosátori
Skrutka (rozlišovacia stránka)

Skrutka môže byť:
Primeira Liga 2022/2023

Primeira Liga 2022/2023 bol 89. ročník najvyššej portugalskej futbalovej súťaže. Obhajcom trofeje bol Porto, nováčikmi súťaže boli Rio Ave, Casa Pia a Chaves. Sezóna sa začala 5. augusta 2022 a skončila 27. mája 2023. 
Benfica získala 38. titul v klubovej histórii. Do Ligy majstrov UEFA 2023/2024 sa spolu s ňou kvalifikovali aj Porto a Braga. Do Európskej ligy UEFA 2023/2024 postúpil Sporting. Do Európskej konferenčnej ligy UEFA 2023/2024 zamierili Arouca a Vitória de Guimarães. Do 2. ligy zostúpili Marítimo, Paços de Ferreira a Santa Clara.
Tabuľka.
&lt;br&gt;
Karavanserail (Charmanli)

Karavanserail () v Charmanli sú zvyšky karavanserailu, teda zájazdného hostinca pre karavány, ktoré sa nachádzajú v meste Charmanli v Chaskovskej oblasti v južnom Bulharsku. Kultúrna pamiatka miestneho významu.
Lokalita.
Stavba leží v centrálnej časti mesta Charmanli na námestí medzi budovou hotelu Hebros a budovou vojenského klubu.
Dejiny.
Karavanserail v Charmanli bol postavený začiatkom 16. storočia, okolo roku 1510. Miesto pre výstavbu zájazdného hostinca v tejto lokalite bolo vybrané preto, že miesto ležalo jen deň pochodu ako od mesta Chaskovo, tak aj od mesta Svilengrad, medzi ktorými dnešné Charmanli leží. Neskôr okolo karavanserailu vznikla malá turecká osada, ktorá sa neskôr vyvinula do dnešného mesta Charmanli. 
V roku 1977 získala stavba štatút kultúrnej pamiatky miestneho významu.
Charakteristika.
Autorom stavby bol s najväčšou pravdepodobnosťou významný turecký architekt Mimar Sinan.
Išlo o impozantnú veľkú budovu. Rozloha stavby dosahovala 400 m². Vnútorný dvor bol ohradený masívnymi stenami. Ako materiál pre výstavbu boli použité kamene a tehly. Do budovy viedli dva vchody. Dvor, ako aj budovy, ktoré sa vo vnútornom dvore nachádzali boli vydláždené. Dlaždice boli spojené rozpusteným olovom. V centrálnej časti dvora sa nachádzala fontána. Vo vnútornom priestore sa nachádzalo celkovo až 24 ohnísk, ktoré sa nachádzali v stenách budovy v na tento účel prispôsobených nikách. Na strechách karavanserailu sa nachádzali kupoly.
Do súčasnosti sa zachovala jedna zo stien stavby.
Štatút a dôvod pamiatkovej ochrany.
Kategória: kultúrna pamiatka miestneho významu
Dátum zaradenia: 11. september 1977
Dôvod pamiatkovej ochrany: architektonicko-staviteľská hodnota stavby
Názov na zozname kultúrnych pamiatok: "Ostanki ot kervansaraj (stena s vchod)" (, doslovne Zvyšky karavanserailu (stena s vchodom))
Karavanserail (rozlišovacia stránka)

Karavanserail môže byť:
Chrám svätého Ivana Rilského (Charmanli)

Chrám svätého Ivana Rilského (), známy aj ako Nový chrám () je pravoslávny chrám nachádzajúci sa v meste Charmanli v Chaskovskej oblasti v južnom Bulharsku.
Chrámový sviatok sa slávi 19. októbra na sviatok svätého Ivana Rilského.
Dejiny.
Chrám bol postavený z iniciatívy kňaza Dimităra Sotirova a z finančných prostriedkov miestnych obyvateľov. Budova bola dokončená v roku 1938 po celkom 12 rokov trvajúcej výstavbe. Chrám bol vysvätený 1. novembra toho istého roku.
Zatiaľ posledné reštauračné práce na budove chrámu sa začali v roku 2021.
Charakteristika.
Architektonicky chrám napodobňuje v menších rozmeroch sofijský Chrám svätého Alexandra Nevského.
V chráme sa nachádza cenný ikonostas zdobený drevorezbou. Výroba ikonostasu sa začala v roku 1937. Ikonostas bol zhotovený podľa nápadu a pod dozorom advokáta Marka Sakarského, pričom ho zhotovil rezbár Petăr Kušlev. Drevorezba na ikonostase sa považuje za najvýznamnejšiu pamätihodnosť chrámu.
Ailurofóbia

Ailurofóbia (, ) je pretrvávajúci a nadmerný strach z mačiek či ich nenávisť. Podobne ako u iných špecifických fóbií, presná príčina vzniku ailurofóbie nie je známa a potenciálna liečba zvyčajne spočíva v terapii. Medzi ďalšie názvy patria felinofóbia, elurofóbia a gatofóbia.
Medzi známych ľudí trpiacich ailurofóbiou patrili napríklad Alexander Veľký, Július Cézar, Napoleon Bonaparte (nepotvrdené), Adolf Hitler alebo Benito Mussolini.
Opis.
Ailurofóbia je relatívne málo bežná v porovnaní s inými zvieracími fóbiami, ako sú ofidiofóbia (strach z hadov) alebo arachnofóbia (strach z pavúkov). Ľudia s ailurofóbiou môžu pociťovať paniku alebo strach, keď myslia na mačky, predstavujú si stretnutie s mačkami, neúmyselne sa mačiek dotknú alebo keď vidia mačky v médiách. Tento strach môže takisto spôsobiť vyhýbanie sa niektorým aktivitám, napríklad návšteve známych, kvôli strachu zo stretnutia s mačkami. Títo ľudia môžu mať takisto extrémnu úzkosť alebo strach, keď počujú mňaukanie, syčanie alebo iné zvuky, ktoré si spájajú s mačkami. V jednom prípade bol opísaný pacient, ktorý nebol schopný dotknúť sa oblečenia, ktoré bolo na dotyk mäkké a pripomínalo srsť, pravdepodobne kvôli podobnosti s mačacou srsťou.
Príčina vzniku.
Aj keď nie je známy presný dôvod vzniku ailurofóbie, jeho zdroj často ľudia nachádzajú vo svojom ranom detstve. Tento trend je prítomný u mnohých špecifických fóbií, hlavne u tých, ktoré súvisia so zvieratami. Podľa jednej teórie môže jediný traumatický incident, napríklad útok mačky alebo keď ľudia vidia, že mačka napadla niekoho iného, spôsobiť vznik tejto fóbie. Podľa iných teórií môže byť príčinou vzniku stret s inou osobou, ktorá trpí ailurofóbiou, alebo nadmerné vystavenie informáciám o nebezpečnosti mačiek.
Medzi ďalšie vysvetlenia patrí predstava, že ľudia sú do istej miery predisponovaný báť sa mačiek, pretože predkovia veľkých mačiek predstavovali predátorov, ktorí útočili na predkov ľudí. Toto by vysvetľovalo napríklad leofóbiu (strach z levov), tigrifóbiu (strach z tigrov) a leopardalifóbiu (strach z leopardov). Strach z týchto predátorov je racionálny, pretože predstavujú skutočné nebezpečenstvo; strach z domácich mačiek je však iracionálny kvôli ich malej veľkosti.
Liečba.
Všeobecne sa predpokladá, že najlepším spôsobom liečby zvieracích terapií je terapia vystavením danému podnetu. Expozičná terapia prebieha systematickým vystavovaním pacienta stimulom, ktoré vyvolávajú stále väčší strach, a postupom len vtedy, keď je pacient spokojný s predchádzajúcim podnetom. Napríklad jedna pacientka s ailurofóbiou podstúpila expozičnú terapiu v podobe vystavenia látkam podobným srsti, obrázkom mačiek, hračiek v podobe mačky a nakoniec priateľskému živému mačaťu, ktoré si následne adoptovala; vďaka tomu, ako mača rástlo a stále bolo priateľské, sa zmiernil pacientkin strach z dospelých mačiek. Táto metóda sa používa na liečbu ailurofóbie a kynofóbie (strachu zo psov).
Neexistujú žiadne lieky na liečbu ailurofóbie. -cykloserín je spájaný s lepšími výsledkami expozičnej terapie.
Kovaľov vrch

Kovaľov vrch () je vrch v Podbeskydskej vrchovine, krajinnom celku Stredných Beskýd. Leží nad obcou Zákamenné, približne západne od Námestova. 
Poloha.
Nachádza sa v západnej časti Podbeskydskej vrchoviny. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Námestovo a na katastrálnom území obce Zákamenné. Najbližším sídlom je východne situované Zákamenné, severovýchodne sa nachádza Novoť, juhozápadne Oravská Lesná a severozápadne Soblówka. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis.
Kovaľov vrch leží na západe strednej časti vrchoviny, v hrebeni, vedúcom z vrchu Ošust () východným smerom na Strakov vrch (). Severne sa nachádzajú Kaňovky (), Veľký kopec (), Malý kopec () a Vlkov vrch (), severovýchodne dominujú Mechy () a Pilsko (), východne leží Kurčinka (), Maršalkov grúň (), Strakov vrch () a Kamenný vrch (), južne Mrzáčka (), Štíbeľ (), Paráč (), Surový vrch (), Rusniačka () a Kohútik () a západne Korčuľa (), Juríková (), Vysoká Magura () a Úšust (). Oblasť patrí do povodia Oravy, resp. jej zdrojnice Biela Orava, do ktorej vodu z južne sa zvažujúcich svahov odvádzajú krátke potoky, zo severných odteká Riečkou do Zásihlianky. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva súvislý lesný porast, ktorý neumožňuje rozhľad. Z vhodných lokalít je však vidieť okolité vrcholy Podbeskydskej vrchoviny, no tiež Oravské Beskydy, Malú Fatru, Oravskú Maguru a Tatry. 
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi z okolitých obcí.
Villa Lucia

Villa Lucia je slovensko-česká komédia z roku 2023, ktorú režíroval Michal Kollár. V hlavných úlohách si zahrali Juraj Hrčka, Michal Kubovčík, Martin Meľo a Vladimír Černý. Film mal na Slovensku premiéru 9. marca 2023.
Dej.
Akčná až bláznivá komédia s Kubovčíkom, Hrčkom, Černým v hlavných úlohách. Príbeh o prvej láske a poslednej vlámačke ukáže, čo sú dvaja muži schopní urobiť kvôli jednej žene. V jednej vile sa zíde krásna dievčina s dvoma nápadníkmi a partia zlodejov, ktorá vášnivý milostný trojuholník považuje za konkurenčnú partiu.
Egyptská libra

Egyptská libra (arab.: الجنيه المصري - "aljunayh almisriu", skratka EGP či LE alebo £) je oficiálna mena Egypta. Delí sa na 100 piastrov (skratka: "PT", z „piastre tarif“).
Egyptská libra sa takisto používa v Pásme Gazy, ale už neoficiálne, odkedy územie získal Hamás v roku 2007.
Mŕtvola musí zomrieť

Mŕtvola musí zomrieť je slovenská čierna komédia z roku 2010 / 2011, ktorú režíroval Jozef Paštéka. V hlavných úlohách si zahrali Miroslav Noga, Peter Marcin, Veronika Žilková. Čierna komédia o tom, čo všetko je človek schopný urobiť pre lásku.
Dej.
Humor, oslava, trocha erotiky a mŕtvola. Čierna komédia sa odohráva v životoch dvoch zamestnancov univerzity. Šéfa a oportunistu Alexandra Pažického (Peter Marcin) a jeho švagra a „podivného“ profesora Krištofa Mitrovského (Miro Noga). Jeho básnické ambície a ideály sa však bijú s jeho pudovosťou, ktorá sa prejavuje najmä v jeho sexuálnom živote.
Maigret

Maigret môže byť:
Chľabanský ostrov

Chľabanský ostrov () je zalesnený ostrov na ostrihomskom úseku Dunaja s rozlohou 20,767 ha.
Poloha.
Ostrov sa nachádza oproti obci Chľaba, zhruba medzi riečnym kilometrom 1713 a 1711. Tiahne sa v smere východ-západ, jeho dĺžka je asi 1,6 kilometra a šírka sa pohybuje od 100 do 200 metrov. Asi tri kilometre nad ostrovom sa Hron vlieva do Dunaja, ktorý svojimi sedimentmi vybudoval útesové ostrovy. Najväčší z nich je Chľabanský. Vďaka svojim špeciálnym geologickým vlastnostiam nie je väčšina ostrova ponorená ani pri vysokej hladine vody. (Aj keď sa koryto Dunaja okolo mesta v priebehu storočí veľmi zmenilo.)
História.
Ostrov je veľmi bohatý na archeologické náleziská. Počas vykopávok sa našli praveké vidiecke domy, stredoveké pamiatky, kostolík z čias Arpádovcov, okolitý cintorín, základy arcibiskupského sídla a stopy po okolitom sade (pravdepodobne broskyne). Prvá zmienka o ostrove pochádza z roku 1234. Kamenný arcibiskupský dom bol jedinou budovou na ostrove, ktorá prežila tatársky vpád. Daňový súpis z roku 1570 ho spomína ako „lúku ostrova Kis Érsek veľkému ostrovu a dedine Helemba“. Ostrov navštívili aj uhorský králi, a tak tu v roku 1270 Štefan V. vydal jeden zo svojich výnosov. 5. októbra 1570 tu predstavitelia Habsburskej ríše a Osmanskej ríše pokračovali v mierových rokovaniach, ktoré však zlyhali pre nedostatok vzájomných ústupkov. Po rozpade Rakúsko-Uhorska pripadol Maďarsku, Komárňansko-ostrihomskej župe.
Fauna, flóra.
Nachádza sa tu jediná volavčia kolónia na Dunajskej zákrute. Na lokalite vo veľkom hniezdia volavky popolavé a kormorány. V určitých rokoch tu hniezdia sokol sťahovavý a rybárik riečny.
Bitka pri Starom Sączi

Bitka pri Starom Sączi (1288) bola bitka vedená v zime 1288 medzi uhorskými vojskami pod velením vojvodu Juraja Bakšu zo Solivaru a poľskými vojskami a mongolskými vojskami pod velením Nogaja počas tretej mongolskej invázie do Poľska v 13. storočí.
Predohra.
Počas tretej mongolskej invázie do Poľska sa 24. decembra 1287 južná armáda mongolských jednotiek pod velením Nogaja dostala ku Krakovu, čím začalo obliehanie a útok na mesto. Tvárou v tvár tvrdému odporu mešťanov a zlým výsledkom bojov o Krakov vydal Nogaj rozkaz preskupiť jednotky a začať operácie v oblasti Krakova a Sieradzu. Uvoľnenie kruhu vojsk obliehajúcich Krakov využilo krakovské knieža Lešek II. Čierny, ktoré spolu s manželkou Gryfinou a malou družinou utiekol z obliehaného mesta a odišiel do Uhorska, kde hľadal pomoc u uhorského kráľa Ladislava IV. Kumánskeho.
Bitka.
Zatiaľ čo tatárske jednotky spustošili Krakovskú oblasť, dve veľké kolóny mongolských síl sa pohli smerom na juh. Prvá sa dostala do oblasti Podhalia, kde zviedla bitku na rieke Dunajec s miestnymi horalmi. Druhá smerovala na Stary Sącz, aby ho dobyla. Mesto sa dobre pripravilo na obranu, nazbieralo veľké zásoby potravín a posilnilo svoju obranu rytiermi a roľníkmi. Obliehanie Starého Sączu sa predĺžilo a neprinieslo žiadne hmatateľné výsledky. Časť mongolských vojsk, ktorá podľa všetkého prenasledovala Leška Čierneho, dosiahla Podolínec a vypálila ho. Výsledky medzitým priniesla výprava Leška Čierneho do Uhorska, krakovskému vojvodovi sa podarilo získať pomoc uhorského kráľa. Na výslovný rozkaz kráľa Ladislava IV. Kumánskeho zhromaždil uhorský vojvoda Juraj Bakša zo Solivaru pomerne veľkú jednotku uhorských vojsk a cez Kežmarok a Podolínec sa pohol smerom na Stary Sącz. Uhorské vojská podporované poľskými silami dokonale prekvapili mongolské jednotky a uštedrili im zdrvujúcu porážku, v ktorej padol aj veliteľ mongolskej jednotky. Následne oslobodili „nespočetných zajatcov“. Za úsilie a pomoc Lešek II. Čierny udelil Jurajovi Bakšovi vlastníctvo panstva Wielogłowy pri Starom Sączi.
Dohra.
Porážka mongolských vojsk pri Starom Sączi bola poslednou epizódou počas tretej mongolskej invázie do Poľska. Koncom januára 1288, po neúspešnej výprave a bez vojenských úspechov, sa Nogajova armáda stiahla na územie Haličsko-volynského kniežatstva. Mongolsko - uhorské pohraničné šarvátky trvali do jari 1288, ale k invázii už nedošlo.
Nikdy nehovor nikdy (film z roku 2023)

Nikdy nehovor nikdy je slovensko-česká romantická komédia z roku 2023, ktorú režíroval Braňo Mišík. V hlavných úlohách si zahrali Tomáš Maštalír, Tereza Kostková, Lenka Krobotová a Marek Majeský. Film mal na Slovensku a Česku premiéru 3. augusta 2023.
Dej.
Naďa a Peter sa so svojimi partnermi práve rozvádzajú. Petrova manželka je lekárkou na misiách v Afrike a ich vzťah trpí dlhým odlúčením. Z Nadinho muža Petra sa vykľul záletník, ktorý sa občas zamiluje do niekoho mladšieho. Naďa (Tereza Kostková) a Peter (Tomáš Maštalír) do seba najprv ľahko vrazia autom a vďaka tomu na seba začnú narážať aj ďalej v živote. Z ich rozvíjajúceho sa vzťahu sa potom stane bláznivá jazda dvoch neúplných rodín, ktorá bude výzvou nielen pre nich, ale aj pre ich blízkych priateľov.
Charmanli

Charmanli () môže byť:
Laurie Nunnová

Laurie Nunnová (; * máj 1986, Londýn) je anglická scenáristka a dramatička známa vytvorením komediálno-dramatického seriálu "Sexuálna výchova" pre Netflix.
Nunnová sa narodila v Londýne britskému divadelnému režisérovi Trevorovi Nunnovi a austrálskej herečke Sharon Lee-Hill. Vo veku 14 rokov sa presťahovala do Austrálie. V roku 2007 získala titul BA v odbore film a televízia na Victorian College of the Arts a v roku 2012 magisterský titul zo scenáristiky na National Film and Television School v Anglicku. V roku 2017 sa dostala do užšieho výberu na Bruntwoodovu cenu za "King Brown", jej prvú celovečernú hru.
Kľúč pre dvoch

Kľúč pre dvoch (v orig. prepise "Key for Two") je britská divadelná hra, napísaná v piatich dejstvách ako jediné spoločné dielo Johna Chapmana a Davea Freemana. Jej scénické spracovanie obdržalo v rámci svojho žánru nomináciu na ceny Laurencea Oliviera, vtedy známych pod ich historickým názvom – Society of West End Theatre Awards (1982). 
Aj keď na slovenských javiskách zatiaľ nebola uvedená, frašku pre ČST Bratislava v roku 1989 zinscenoval Karol Strážnický. 
V susednom Česku bol titul ako taký zaradený len do repertoárov nezávislých činoherných súborov bez stálej scény; z najznámejších napríklad zaniklé divadlo Pavla Trávníčka Skelet a pod aliasom "Postel pro tři" (2000). Výhradne v poľskom jazyku, presnejšie ako "Prywatnu kliniku" (2021), ju pre zmenu uviedlo tamojšie Těšínske divadlo. 
Divadelné produkcie.
Svetovú premiéru hra absolvovala 24. novembra 1981, a to na javisku Theatre Royal v berkshirskom Windsore. V réžii Dennisa Ramsdena, ústrednú rolu vtedy popri Patrickovi Cargillovi (Gordon), Glynovi Houstonovi (Alec) a Barbare Murrayovej (Anne) stvárnila Moira Listerová (Harriet). V provinčnom mestečku sa však uvádzala iba necelé tri týždne. Po polročnej odstávke i preobsadení dvoch vedľajších postáv (Magdy a Mildred), titul v reprodukcii Triumph Apollo Productions celé leto hosťoval formou zájazdovej inscenácie v metropolách ako boli Nottingham, Oxford, Guildford, Plymouth, Richmond, Brighton či Croydon. V pôvodnej zostave napokon zakotvil až v hlavnom meste.
Svoj londýnsky debut zahájila 8. septembra 1982 vo Vaudeville Theatre so sídlom vo Westminsteri, kde sa úspešne hrala po celú nadchádzajúcu sezónu. V zastúpení West End scény bola navyše nominovaná na výročnú cenu Society of West End Theatre, dnes známu ako tzv. „Oliviery“, čoby Komédia roka (1982).
Vo Francúzsku bola fraška naštudovaná parížskym Théâtre de la Renaissance pod vedením Jean-Paula Cisifea. S premiérou 8. októbra 1988 a pod názvom "Une clef pour deux", hlavné postavy v tamojšej adaptácii zosobnili Micheline Daxová, Christian Alers a Guy Grosso (známy z častej spolupráce s Funèsom). Z predstavenia neskôr miestna televízia odvysielala videozáznam. 
Televízna adaptácia.
Na Slovensku hru pre Hlavnú redakciu zábavných programov ČST Bratislava v roku 1989 prepísal Miloš Ruppeldt a dramaturgicky spracoval Vlado Sýkora. Réžie zinscenovanej predlohy sa ujal Karol Strážnický a hlavnú ženskú postavu po boku Štefana Kožku, Ivana Romančíka či Marty Sládečkovej stvárnila Ivona Krajčovičová.
Bol raz jeden život

Bol raz jeden život () je francúzsky vzdelávací animovaný televízny seriál z roku 1986.
V našich končinách vznikol v roku 1992 slovenský dabing.
Dej.
Táto séria je určená najmä pre deti, ktoré sú zvedavé, ako funguje ľudské telo.
Hravým spôsobom rozpráva o zložení rôznych typov buniek, biologických tkanív a orgánov, ako aj o ich príslušných funkciách. V celom deji vystupujú postavy, ktoré sú jednotlivé bunky tela.
Chľabanská plytčina

Chľabanská plytčina alebo Chľabanský nános () je ostrov na ostrihomskom úseku Dunaja s rozlohou .
Poloha a popis.
Ostrov sa nachádza doluprúdom, južne od Chľabanského ostrova, zhruba na riečnom kilometri 1710. Tiahne sa v smere východ-západ, jeho dĺžka je asi a šírka sa pohybuje od 20 do 40 metrov. Asi tri kilometre nad ostrovom sa Hron vlieva do Dunaja, ktorý svojimi sedimentmi vybudoval útesové ostrovy.
Využitie.
Ostrov má peknú pieskovú pláž, čo v hojnom počte využívajú dovolenkujúci plaviaci sa na člnoch z Maďarska aj zo Slovenska. Konajú sa tu podujatia na jachtách a motorových člnoch. Povrch tvorí väčšinou piesok miestami tráva a zopár stromov. Počas vysokej hladiny Dunaja býva zaplavovaný.
Korčuľa (vrch)

Korčuľa () je vrch v Podbeskydskej vrchovine, krajinnom celku Stredných Beskýd. Leží nad obcou Oravská Lesná, približne západne od Námestova. 
Poloha.
Nachádza sa na západe Podbeskydskej vrchoviny, v jej časti Lesnianska planina. Leží v Žilinskom kraji, v okrese Námestovo a na katastrálnom území obce Oravská Lesná. Najbližším sídlom je na juhovýchodnom úpätí situovaná Oravská Lesná, východne sa nachádza Zákamenné a Novoť, západne Vychylovka a severne Soblówka. Vrch patrí do Chránenej krajinnej oblasti Horná Orava.
Opis.
Korčuľa leží na západnom okraji vrchoviny, v hrebeni, vedúcom východným smerom z Demänovskej Kykuly (). Východne sa nachádza Úšust (), Juríková (), Kovaľov vrch (), Strakov vrch (), Kohútik () a Rusniačka (), južne Paráč (), Surový vrch (), Beskyd (), Javorinka (), Krčmárová () a Grapy (), západne Mrvova Kykula (), Vysoká () a Demänovská Kykula () a severne Svítková (), Talapkov Beskyd (), Bukovina () a Vysoká Magura (). Oblasť patrí do povodia Oravy, resp. jej zdrojnice Biela Orava, do ktorej vodu zo severných svahov odvádza Demänovský potok a z južných Katrenčíkovský potok. Na vrchol nevedie značený turistický chodník. 
Výhľady.
Vrcholovú časť pokrýva nesúvislý lesný porast, ktorý umožňuje obmedzený rozhľad. Z vhodných lokalít je tak vidieť okolité vrcholy Podbeskydskej vrchoviny, no tiež susedné Kysucké a Oravské Beskydy, Oravskú Maguru a Malú Fatru. 
Prístup.
Na vrchol nevedie značená turistická trasa, preto prístup je možný neznačenými chodníkmi z okolitých osád Oravskej Lesnej.
Molotow Coctail

Molotow Coctail je názov tretieho spoločného štúdiového albumu dvojice Noga &amp; Skrúcaný. Tento album v roku 1995 vydalo hudobné vydavateľstvo Ariola.
Autorom ôsmich z jedenástich textov je Stano Gurka, jedenu pieseň otextoval Peter Uličný a dva Daniel Mikletič. Výlučným autorom hudby na albume je Gabo Dušík. Najväčším hitom albumu je skladba „Dievča z Tokia“.
FA Premier League 1997/1998

Premier League 1997/1998 bola 6. sezóna Premier League, najvyššej anglickej futbalovej súťaže od jej zavedenia v roku 1992. Obhajcom titulu bol Manchester United. Nováčikmi súťaže boli Bolton Wanderers, Barnsley a Crystal Palace. Všetky tri kluby na konci sezóny opäť zostúpili. 
Sezóna sa začala 9. augusta 1997 a skončila sa 10. mája 1998.
Víťazom sezóny sa stal Arsenal, ktorý vyhral svoj prvý titul v Premier League a 11. celkovo. Do Ligy Majstrov 1999/2000 sa spoločne s Arsenalom kvalifikoval ešte Manchester United. Do Pohára víťazov pohárov UEFA sa kvalifikovali Chelsea a Newcastle United. Do Pohára UEFA sa kvalifikovali Aston Villa, Blackburn Rovers, Leeds United a Liverpool.
Lancashire League

Lancashire League bol názov dvoch samostatných futbalových súťaží pre kluby so sídlom v severnom Anglicku.
Lancashire League (1889 až 1903).
Pôvodná Lancashire League bola založená v roku 1889 a bola založená kvôli úspechu futbalovej ligy, ktorá bola založená len rok predtým. Hlavnými ťahúňmi pri formovaní ligy boli funkcionári futbalového klubu Bury, ktorí mali ambíciu založiť regionálnu súťaž, ktorá by bola pre nich a ďalšie kluby odrazovým mostíkom k získaniu miesta vo futbalovej lige.
Hoci väčšina klubov sa nachádzala v grófstve Lancashire, liga nakoniec prijala niekoľko klubov zo susedného Cheshire. Okrem toho zo vzdialenejšej oblasti bol dve sezóny členom ligy aj Workington z Cumberlandu.
Lancashire League mala veľa členských klubov, ktoré sa napokon pridali k futbalovej lige. Patrili medzi ne Accrington Stanley, Blackpool, Bury, Crewe Alexandra, Liverpool, Nelson, New Brighton Tower, Southport Central a Stockport County.
Sheriff of London Charity Shield

Sheriff of London Charity Shield, tiež známy ako Dewar Shield, bola futbalová súťaž, ktorá sa každoročne hrala medzi najlepším amatérskym a najlepším profesionálnym klubom v Anglicku, hoci v roku 1899 sa zúčastnil aj škótsky amatérsky Queens Park. Profesionálna strana bola buď víťazom ligového titulu futbalovej ligy alebo víťazom FA Cupu z predchádzajúcej sezóny, zatiaľ čo amatérov zvyčajne zastupovali Corinthians. Prvý zápas sa odohral 19. marca 1898 po tom, čo ho navrhol Sir Thomas Dewar a schválila ho Futbalová asociácia.
Výťažok z každoročnej hry bol rozdelený do nemocníc a charitatívnych organizácií. Táto hra bola predchodcom FA Charity Shield, dnes FA Community Shield, ktorý sa začal hrať v roku 1908 po odčlenení amatérskeho futbalového zväzu od futbalového zväzu.
FA Youth Cup

FA Youth Cup je futbalová súťaž, ktorú organizuje The Football Association. Súťaže sa zúčastňujú mužstvá do 18 rokov. Zúčastňujú sa ich len hráči, ktorí mali k 31. augustu daného ročníka od 15 do 18 rokov. V súťaži dominujú najmä mládežnícke tímy klubov pôsobiacich v Premier League, no zúčastňuje sa ich cez 400 tímov z celého Anglicka.
Manchester United je najúspešnejším klubom súťaže. Celkovo ju vyhral jedenásťkrát. Aktuálnym držiteľom je West Ham United, ktorý vo finále v roku 2023 porazil Arsenal 5:1.
Súťaž slúžila ako odrazový mostík do seniorského tímu pre mnohých špičkových britských hráčov. Hráči ako George Best, John Barnes, Ryan Giggs, David Beckham, Gary Neville, Frank Lampard, Michael Owen, Steven Gerrard, Jamie Carragher, Joe Cole, Wayne Rooney, Theo Walcott, Daniel Sturridge, Jack Wilshere a Gareth Bale túto súťaž vyhrali, alebo hrali vo finále.
Rekord návštevnosti.
Najvyššia návštevnosť na zápase FA Youth Cup bola 11. mája 2022 keď sa na finálový zápas Manchestru United proti Nottinghamu Forest na Old Trafford prišlo pozrieť 67 492 divákov. United zápas vyhral 3:1.