Stredoslovenské nárečia

Stredoslovenské nárečia (iné názvy: stredoslovenský dialekt, makroareál stredoslovenských nárečí, stredná slovenčina, stredoslovenčina) je jeden z troch hlavných nárečových celkov slovenčiny. Stredoslovenskými nárečiami sa hovorí na území bývalých žúp Oravská župa, Turčianska župa, Liptovská župa, Zvolenská župa, Gemersko-malohontská župa, Tekovská župa, Hontianska župa, Novohradská župa, ako aj v severnej časti bývalej Nitrianskej župy. Používajú ich aj niektorí dolnozemskí Slováci.
Na základe stredoslovenských nárečí historicky vznikla kultúrna stredná slovenčina. Od čias Štúrovej kodifikácie tvoria základ spisovnej slovenčiny.
Charakteristika.
Základné znaky sú najmä:
Tzv. juhoslavizmy.
Niektoré zo znakov stredoslovenských nárečí majú paralely v južnoslovanských jazykoch. Sú to napr. rat-, lat- namiesto praslovanského ort-, olt-; l namiesto praslovanského dl, tl a ďalšie. Keďže sa tradične predpokladalo, že ide o javy, ktoré v dávnej minulosti prenikli na Slovensko z južnoslovanského územia, tradične sa označujú ako juhoslavizmy v slovenčine. Existuje veľmi veľa názorov na pôvod juhoslavizmov v strednej slovenčine: prienik z južnoslovanského územia v praslovanskom období; stopy po zaniknutom slovanskom jazyku v podunajskej oblasti - dnešnom Maďarsku; autochtónne "československé" javy z neskorého stredoveku; výsledok rôznych staroslovanských migračných procesov a pod. Podľa R. Krajčoviča ide len o staršiu vrstvu nezápadoslovanských javov v praslovanskom základe slovenčiny a vznikla ako výsledok najstaršieho osídľovania stredného Slovenska od juhu resp. juhovýchodnej oblasti zakarpatskej pravlasti.
Delenie.
Podľa "Encyklopédie Slovenska".
stredoslovenské nárečia:
Podľa Krajčoviča.
stredoslovenské nárečia (makroareál stredoslovenských nárečí):
"Poznámka: Z = základný areál, P = pomedzný areál (=hraničný areál)"
Podľa Mruškoviča.
stredoslovenský dialekt:
Podľa Kačírka a slovake.eu.
stredoslovenské nárečia:
Podľa "Vlastivedného slovníka obcí na Slovensku".
stredoslovenské nárečia:
Podľa "Etnografického atlasu Slovenska".
stredoslovenské nárečia:
Podľa Jána Stanislava.
stredoslovenské nárečia:
Príkladové texty.
Zvolenské nárečie.
Hádam ešťe ňebou august, či už bou august, ľebo ja som od toho času veľmo doľakaná. Ďiouča mi pribehlo povedať takuo zapachťenuo. A ja poviem: „A či takuo zapachťenuo?“ „Jaj, ťetka, koňe vám ušľi.“ Ja som bola taká slabá, ňeveďela som, či iďem, taká ľaknutá som bola. „Ďe je ľen ten muoj sin?“ a v jednom dome ho vimívaľi, rana veľiká, rana rosfakľená, doklíčení šetek. A tag mu ždi vravím: „Jano, daj si pozor!“ A tak sa stalo, ňemohou koňa zadržať od zatku a zlosťiu sa , tak si vošieu medzi ňe a jedního držau jednou rukou a druhího druhou rukou. Aľe na obracaňi ho schiťilo a vľiekol ho na veľikom kuse a ľen sa ich držau. No a potom jeden, čo kravi pásou, povedau, že ako ten pluh naňho hoďilo, tagže on ftedi vibehou spomedzi koňí, riad z ňich spadou, ime kantáre ostaľi. Ľebo koňe ušľi a on takí doklčení sa ťahau k ďeďiňe.
Ipeľské nárečie.
Apa spomínaľi naveki, že na našé lúki strašéva. Tag vraj oňi pásľi koňe, kím bole té lúke ešťe panské. Iba ľen si jei stojín, a ľen chrkajú koňíke. No, preiďe mojei haľena, pomesľeu son si. Na té lúki bola jama. Šuchotalo to až gu té jame. Príďe gu jame a čľup! Skočelo do jame do vode. Jei son, prauda, hňet pochitau koňe a hibaj domou. Na druhí ďeň príďen gu tej jame a jama suchá. Že čó to mohlo beťi? A žádon šľach tan ňebou. Aj sused povédau, že opitei ňebou, kod sa edora sud vaľkau za ňím. Tuž aľebo aj Plavuchovi. Tomu už dva roke. Tuž tak todei, že tu hrušku dobre z koreňou ňevivráťelo. Ako aj tot náš pán rechtor. Maľi pipasár ako metlovó porisko. Kod sa nahňevaľi, tag oňi aňi trstaňičku ňepotrebovaľi. Naostatok sa ta zmárňiľi. Zastreľiľi sa na lúki za ďeďinou. A tan poton strašévalo. Pred vojnou sa to ľiďei veic bojaľi ako teraz.