burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Kursalón (Sklené Teplice)

Kursalón je kultúrno-historická stavebná pamiatka v Sklených Tepliciach.
História.
Výstavba.
V júni 1836 prišiel nový nájomca kúpeľov v Sklených Tepliciach Jozef Lentz (niekde sa uvádza aj Lenz) s návrhom vybudovať „konverzačnú sálu“ z dreva, kde by sa mohli zhromažďovať kúpeľní hostia. Jej výstavba mala začať na nasledujúcu jar roku 1837. Lentz sa ponúkol čiastočne hradiť stavbu ročným zvýšením svojho nájmu. Návrh nájomcu Lentza poslala banská komora Dvorskej komore v Budíne. Navrhnutý rozpočet preskúmal Ferdinand Divald a náklady vyrátal na 540 zlatých 51 ½ groša v hotovosti a 130 zlatých 28 grošov „v robotách“. V novembri požiadala Dvorská komora aj o zaslanie priečneho rezu stavby (nákresy ani plány stavebného objektu sa nezachovali) a potvrdenie stavebného materiálu a dennej mzdy pre robotníkov prostredníctvom banského súdu. Dvorská komora 18. apríla 1837 definitívne povolila výstavbu sály.
Prípravy na výstavbu sály sa začali v roku 1837 a stavba sa začala realizovať na jar 1838. Pri samotnej výstavbe sa ukázalo viacero nedostatkov, ako napríklad príliš šíroká okrúhla strecha, z ktorej pri daždivom počasí padali celé prúdy vody do okolia. Taktiež nevhodne použité stavebné drevo spôsobilo, že dosky vyskakovali a viackrát museli stavbu opravovať tesár a stolár, čím sa stavba predražila. Zo spomenutých dôvodov bola stavba opatrená medenými rínami a natretá fermežou.
V júli 1839 oznámil hlavnému komorskému grófovi polesný Emil Rombauer ukončenie prác na „konverzačnom salóne“ do konca mesiaca. Dňa 31. júna 1839 ho mal prevziať do svojej správy nájomca Lentz a úradníci komorského panstva Šašov.
Rekonštrukcia.
Po dlhých rokoch chátrania stavbu zrekonštruovali v roku 2007. Zrekonštruovaný "Kursalón" sa teraz nachádza o 15 metrov ďalej ako pred opravou. Spôsobila to narušená statika, ktorá neumožnila zrekonštruovať ho na jeho pôvodnom mieste. Z pôvodnej budovy sa zachovali vonkajšie stĺpy a okná. Niekdajšie základy Kursalónu teraz zdobia stĺpy so sochami znázorňujúce štyri ročné obdobia. Rekonštrukciu projektoval Ing. Arch. Peter Podoba.
Politická kultúra

Pojmom politická kultúra sa zvyčajne označuje súbor hodnôt a neformálnych etických pravidiel, dodržiavanie ktorých verejnosť očakáva od politických strán a osôb činných v politickom živote bez ohľadu na ich stranícku, etnickú, či ideologickú príslušnosť.
U politikov (resp. politických strán), ktoré tieto požiadavky spĺňajú, prípadne sa usilujú o zvýšenie týchto štandardov, sa hovorí o vysokej politickej kultúre - pri nedostatočnom uplatňovaní spomínaných zásad (resp. dehonestovaní spomínaných hodnôt) zasa o nízkej politickej kultúre.
Dlhodobé, či závažné prehrešky voči politickej kultúre sa prejavujú poklesom preferencií politickej strany, či obľuby (prípadne dôveryhodnosti) konkrétneho politika.
V odbornejšom význame sa pod politickou kultúrou rozumie súbor ustálených princípov politického zmýšľania a správania jednotlivcov, sociálnych skupín, či celých spoločností, ktoré sa postupne vyvíjali a uplatňujú sa v pri riešení politických úloh alebo problémov.
Pojmom politická kultúra sa zaoberá politológia a sociológia. V súvislosti s politickou kultúrou skúmajú hlavne to, ako obsahová náplň tohto pojmu (resp. konkrétny obsah, ktorý mu dávajú jednotlivci) závisí od politického systému, historického vývoja spoločnosti, sociálneho postavenia, vzdelania, náboženstva, pohlavia a iných faktorov.
Medzi prvé pokusy v 21. storočí spísať na Slovensku etické požiadavky na súčasnú generáciu politikov, patrí verejná výzva občianskeho združenia Aliancie Fair-play „Štyri krúžky pre čestnú politiku“, ktorú podpísalo viacero slovenských intelektuálov. 
V rámci výzvy „Štyri krúžky pre čestnú politiku“ Aliancia Fair-play sformulovala aj „Desatoro čestného, odborného a zodpovedného politika/-čky“, kde rámcovo popísala požiadavky na správanie sa politikov. Podľa nej by každý politik mal:
Niektoré formálne požiadavky na etické správanie politikov a verejných činiteľov kladie „Ústavný zákon o ochrane verejného záujmu pri výkone funkcií verejných funkcionárov“ označovaný aj ako Zákon o konflikte záujmov. Zákon upravuje podmienky na ochranu verejného záujmu, nezlučiteľnosť funkcií, zamestnaní a iných činností, iné obmedzenia a zodpovednosť verejného funkcionára za neplnenie alebo porušovanie povinností stanovených týmto zákonom.
Théodore Rousseau

Théodore Rousseau (* 15. apríl 1812, Paríž, Francúzsko – † 22. december 1867, Barbizon) bol francúzsky maliar, zakladateľ barbizonskej školy, kde združoval autorov, ktorí boli odmietnutí na oficiálnych salónoch. Názov školy je odvodený od mestečka Barbizon, kde sa zdržiavali. Maľovali krajinné maľby, ktoré boli zachytené priam fotograficky skutočne.
Životopis.
Narodil sa v buržoáznej rodine. Od raného detstva ho otec vychovával k obchodovaniu, avšak čoskoro sa začal objavovať aj jeho umelecký talent. Jeho otec bol preto spočiatku sklamaný z Theodorovho rozhodnutia stať sa maliarom, avšak po určitom čase sa rozhodol syna v jeho ceste podporovať.
Jeho štúdium maľby začalo v roku 1821 v spolupráci s bratancom Pierrom Alexandrom Pau de Saint Martinom (1782-1850) a neskôr s Jean-Charles-Josephom Rémondom, ktorý ho priviedol k námetom krajinomaľby. Záver študentského obdobia, ktorým upútal pozornosť francúzskej akadémie, strávil pod vedením Guillaume Guillona Lethière.
Po začiatočnom období romantického očarenia krajinou sa neskôr naplno venoval štúdiu krajiny v jej prirodzenom charaktere. Námety pre svoje diela čerpal najmä z okolia Barbizonu na okraji Fontainebleauského lesa, kde býval. 
Akademické uznanie parížskej školy si Rousseau vybudoval na začiatku 30. rokov 19. storočia. Počas tohto obdobia bolo na Parížskom salóne vystavených 6 jeho prác a to v rokoch 1831,1833, 1834 a 1835. V nasledujúcom roku sa rozhodol do výstavy zapojiť jedno z jeho zásadných diel "La descente des vaches" ("Zostup kráv"), ktoré však porota neprijala.
Jeho socha je jednou zo 146 sôch umiestnených na fasáde parížskej radnice Hôtel de ville de Paris.
Albinovanus Pedo

Albinovanus Pedo bol rímsky básnik Augustovho obdobia.
Pedo napísal niekoľko diel: akúsi skladbu o živote mýtického hrdina Thésea, ktorú spomína jeho blízky priateľ Ovídius, epigramy, ku ktorým sa vyjadruje epigramatik Marcus Valerius Martialis, a epickú báseň venovanú činom významného člena Julsko-klaudiovskej dynastie, Germanica. Quintilianus si ho považuje ako vynikajúceho autora epickej literatúry.
Z Pedonovho diela sa dochoval jeden dlhší zlomok z jeho skladby pojednávajúcej o Germanicovej výprave do Severného mora (16 po Kr.), ktorý zachoval v svojom diele "Suasoriae" Seneca Starší. Ide o príklad rečníckej úvahy ("suasoria") o tom, či je správne, aby človek prenikal za prirodzené hranice svojho sveta, téma, ktorá sa bude opätovne objavovať v epike neskoršieho obdobia.
Francúzsky humanista Josephus Scaliger Pedonovi pripisoval tri elégie: dve o smrti Maecenata a jednu venovanú Augustovej manželke Livii pri príležitosti úmrtia jej syna Drusa. Dnes sa usudzuje, že ani jedna z týchto elégii nie je Pedonovo dielo. "Consolatio ad Liviam" (Útecha Lívii) bola zložená dokonca až v 15. storočí talianskym napodobovateľom klasickej poézie.
Espoo Blues

Espoo United bol fínsky hokejový klub, účastník najvyššej fínskej súťaže v ľadovom hokejiSM Liigy. Svoje domáce zápasy hrával na štadióne Barona Areena v meste Espoo. Svoju prvú sezónu odohrali v roku 1984 ešte pod názvom Kiekko-Espoo. V roku 1988 sa prebojovali do druhej ligy a v roku 1992 do SM Liigy. Klub zbankrotoval na konci sezóny 2015/2016.
Lucius Varius Rufus

Lucius Varius Rufus (asi 74-14 pred Kr.) bol rímsky básnik Augustovho obdobia, člen Maecenatovho krúžku.
Rufus patril k blízkym priateľom Vergília aj Horatia, ktorého zoznámil s jeho budúcim patrónom Maecenatom. Po Vergíliovej smrti spolu s iným z jeho priateľov, Plotiom Tuccom, pripravil na vydanie jeho "Aeneis". Horatius spomína Varia Rufa ako majstra epického básnictva a Vergílius mu skladá hold v jednej zo svojich eklog.
Batuchán

Batuchán (c. 1205 – 1255) bol mongolský chán, vodca Zlatej hordy.
Bol synom Ogotaja, tretieho najstaršieho Džingischánovho syna. Spolu so Sübedejom bol poverený vedením armády, ktorej cieľom bolo dobyť Európu. Porazil a vyplienil väčšinu miest Rusi. Vpadol aj do Uhorska. V bitke pri rieke Slanej roku 1241 porazil kráľovské vojsko a vyše roka plienil krajinu. Dobyl Ostrihom a prenasledoval kráľa Bela do Dalmácie. Po správe o smrti chána Ogotaja odtiahol s vojskom späť na dolné Povolžie.
Gejša

 alebo je tradičná japonská spoločníčka, ktorá ovláda mnohé japonské umenia, ako klasická hudba a tanec. Na rozdiel od rozšírených povier, gejša nie je prostitútka. 
Toto povolanie sa zrodilo v 17. storočí
Onsen Gejše.
Povolanie gejš je už v dnešnej dobe na ústupe - tradičné Gejše nahrádzajú tzv. "Onsen Gejše" čo sú japonské prostitútky.
Maiko.
Maiko (jap. 舞妓さん) sú učnice za Gejše. Nájdeme ich výhradne v Kjóte, a to predovšetkým v "štvrti Gejš" Gion.
Oblečenie Maiko.
Iba v Kjóte si mladé Maiko češú vlasy do pre nich charakteristického účesu, nosia Kimono s pásom Obi a vysoké dreváky "koppori".
Appendix Vergiliana

Appendix Vergiliana (Dodatky k Vergíliovi) je zbierka latinskej poézie, ktorá bývala tradične pripisované Vergíliovi. Dnes je táto domnienka veľkou časťou odborníkov odmietaná, keďže väčšina básni v súbore vykazuje vplyv nielen Vergília ale aj neskoršieho básnika Ovídia a musí pochádzať až z obdobia po Vergíliovej smrti. Appendix je napriek tomu zaujímavý z hľadiska sledovania vplyvu veľkého rímskeho básnika na neskoršiu generáciu latinských spisovateľov.
Názov "Appendix Vergiliana" ako aj usporiadanie zbierky pochádza z pera francúzskeho humanistu Josepha Scaligera, ktorý ich vytvoril roku 1572. Kompilácia poézie v zborníku bola ukončená počas humanizmu, pričom niektoré básne, ako napríklad "Culex" (Komár) boli pripisované Vergíliovi už v staroveku, kým iné, ako napríklad "Moretum" (Šalát), sa takéhoto zvečnenia dočkali až počas stredoveku. Kto je skutočným autorom či autormi Appendixu a kedy zborník vznikol zostáva nejasné.
Papagájovité

Papagájovité (lat. "Psittacidae") je čeľaď vtákov z radu papagájotvarých. V starších systémoch, v ktorých sa lori a kakadu považujú za samostatné čeľade, zodpovedá tento taxón nadčeľadi papagáje ("Psittacoidea"; pozri aj pod papagájotvaré) a ako papagájovité (v užšom zmysle) sa označujú všetky rody, ktoré zostanú po vylúčení kakadu a lori.
O podčeľadi papagájorodé/papagáje pozri nižšie pod systematika.
Charakteristika.
Ostatné.
Ostatné rody papagájovitých sa vyskytujú v teplejších oblastiach na americkom, africkom, ázijskom kontinente, v oceánii až po Polynéziu.
Veľkosť papagájovitých môže byť od 8 cm veľkého a 10 gramového papagájčika modrohlavého ("Micropsitta pusio") po 1 meter dlhú aru hyacintovú, či 4 kg ťažkého kakapa sovovitého. 
Charakteristickým znakom týchto rodov je silný, čeľusťami proti sebe zakrivený zobák, vztýčený postoj, silnejšie nohy, ktorých prsty sú v pároch postavené proti sebe. Prsty nôh sú prispôsobené na lezenie v konároch stromov a sú týmito vtákmi často používané aj na uchopenie konzumovanej potravy. 
Hlavnou potravinovou zložkou u týchto rodov papagájov sú na rozdiel od loriorodých semená rastlín a orechy, zelené listy a kôra stromov. Niektoré druhy ovocia a polotuhá strava, hmyz, či menšie zvieratá patrí u väčšiny druhov týchto rodov papagájov skôr k potravinovým doplnkom. 
Na rozdiel od kakaduorodých nemajú tieto rody na hlave chochol a perie majú výrazne sfarbené, najčastejšie zelené, kombinované s inými odtieňmi ako je červená, žltá, čierna, modrá. U niektorých druhov ako je papagáj sivý dominuje prírodné, sivé zafarbenie. 
Väčšina druhov týchto vtákov prežíva v monogamných pároch a vyznačujú sa nevýrazným pohlavným dimorfizmom. Najčastejšie hniezdia v dutinách veľkých stromov, znášajú biele vajcia, z ktorých sa vyliahnu neoperené, kŕmivé mláďatá.
Veľký počet druhov z týchto rodov je silne socializačných, sú známi svojou vysokou inteligenciou a schopnosťou napodobňovať zvuky. Niektoré druhy patria k skupine rekordmanov v napodobňovaní ľudskej reči. Najznámejšími sú ary, papagáj sivý, papagájec vlnkovaný, či niektoré druhy amazoňanov ("Amazona").
Systematika.
Podľa de Kloet and de Kloet 2005 (), doplnená o podčeľade podľa ADW:
Papagájorodé (Psittacinae) v užšom zmysle = a) všetky papagájorodé v širšom zmysle okrem podčeľadí loriorodé, kakaduorodé, Loriculinae, Micropsittinae a Psittrichadinae, b) všetky papagájovité okrem loriorodých a kakaduorodých
Vapen &amp; ammunition

Vapen &amp; ammunition (Zo švédčiny "Zbrane &amp; Strelivo") je album švédskej skupiny Kent z roku 2002. Producentom albumu bol Zed a Martin von Schmalensee. Na odovzdávaní švédskych hudobných cien Grammis získal album ocenenie za najlepší album roku 2002.
Eskilstuna

Eskilstuna je mesto v švédskej provincii Södermanland a žije tu okolo 60 tisíc obyvateľov.
V jej blízkosti sa nacháda skalná rytina - Sága o Sigurdovi. Pochádza z obdobia Vikingskej éry približne roku 1000 nl. Prvá zmienka o meste sa objavuje už v písomných prameńoch z roku 1104 v súvislosti so svätým Eskilom. Podľa neskorších legiend bol svätý Eskil anglický mních, ktorého zavraždili pohania koncom 11. storočia.
Ekonomika.
Mesto zaznamenalo významný rast v priebehu priemyselnej revolúcie a stalo sa švédskym "oceľovým mestom" (Stålstaden).
Esklistuna je naďalej priemyseným mestom, závod tu majú spoločnosti Volvo, Assa a Outokumpu. Moderné priestory miestnej univerzity (Mälardalens högskola) dodávajú mestu akademickú atmosféru.
Kubenské jazero

Kubenské jazero (), je jazero vo Vologdskej oblasti v Rusku. V roku 1917 bolo premenené na priehradu. Má rozlohu . Leží v močaristej nížine v nadmorskej výške . Je dlhé a široké.
Pobrežie.
Pri brehoch je plytké dno a je prevažne piesočnaté. 
Vodní režim.
Rozsah výkyvu hladiny je do . Vysoká hladina je od mája do júna až po september. Pre jazero sú charakteristické silné vlny. Zamrzne v októbri alebo až v novembri a roztápa sa na konci apríla.
Prítoky.
Hlavné prítoky sú: Kubena, Ufťuga, Porozovica (súčasť Severodvinského kanálu). Z jazera odteká rieka Suchona (prítok Severnej Dviny).
Využitie.
Jazero je súčasťou Severodvinskej vodnej cesty (postavená 1828, rekonštruovaná 1917), ktorá ho spojuje s Šeksnou (povodie Volgy). Na Jazere je rozvinutý rybolov.
Kliešťová encefalitída

Kliešťová encefalitída je infekčné vírusové ochorenie napádajúce mozog a mozgové blany pacienta. Neskôr nastupuje druhá vlna príznakov, ktorá už je teda komplikovanejšia a prejavuje sa najmä príznakmi zápalu centrálnej nervovej sústavy. Sú to najmä vysoké teploty 40 - 41 stupňov, zvracanie či bolesti hlavy. Prenos pôvodcov zo skupiny "Flaviridae" sa uskutočňuje kliešťami alebo alimentárnou cestou.
Na Slovensku je známy prípad z Rožňavy (1951)
, kedy ochorelo na kliešťovú encefalitídu po konzumácii nepasterizovaného mlieka od infikovaných kôz vyše 500 ľudí; tzv. Rožňavská epidémia kliešťovej encefalitídy
Podľa Úradu verejného zdravotníctva SR výskyt tohto ochorenia na Slovensku od roku 1985 do 2008 vzrastal (pozri nasledovnú tabuľku(2)):
Peter Bartoš

Peter Bartoš môže byť:
Primolius

Primolius alebo (sporný názov) Propyrrhura , po slovensky ara, je rod papagájov z čeľade papagájovité. 
Staršie boli druhy z tohto rodu zaraďované pod rod Ara.
Železničná stanica Nitra

Železničná stanica Nitra je lokalizovaná na trati č. 140 (Nové Zámky – Prievidza). Nachádza sa na Staničnej ulici v mestskej časti Staré Mesto, zo severu susedí s autobusovou stanicou. Priamo pred staničnou budovou je zastávka mestskej autobusovej dopravy.
História.
História železnice v Nitre siaha do druhej polovice devätnásteho storočia. Železničný úsek Ivanka pri Nitre – Nitra bol otvorený 19. novembra 1876 a Nitru spojil s úsekmi Šurany – Ivanka pri Nitre a Palárikovo – Šurany. Železnica z Nitry do Topoľčian bola otvorená 16. septembra 1881 a miestna železnica Nitra – Zbehy – Radošina 26. novembra 1909.
Z obdobia sedemdesiatych rokov 19. storočia pochádza aj samotný objekt dvojpodlažnej výpravnej budovy s typickými hranatými architektonickými objemami. K budove stanice boli v roku 1921 pristavané pracovne pre výpravcov, zriadili sa tri osobné a jedna batožinová pokladňa. V rokoch 19241925 bola vykonaná inštalácia elektrického osvetlenia úradných miestností a nádražia, čím dostala železničná stanica dnešnú podobu.
Súčasnosť.
V súčasnosti sa Nitra nachádza mimo hlavných železničných koridorov a význam železnice je len regionálny. Stanici chýbajú podchody a nástupištia, budova by si zaslúžila rekonštrukciu.
V grafikone 2013/2014 platnom od 15. decembra 2013 prechádza stanicou 21 spojov, začína v nej 26 a končí 24.
Rekonštrukcia a elektrifikácia.
V roku 2011 padlo rozhodnutie miesto rekonštrukcie vybudovať novú budovu čo by stálo polovicu. Stavba však nebola realizovaná v dôsledku nedostatku peňazí. V lete 2013 bola vybraná firma, ktorá uskutoční Technicko-ekonomickú štúdiu pre Elektrifikáciu a optimalizáciu trate Leopoldov – Nitra – Šurany. Plánované úpravy majú "„pripraviť podmienky pre moderný dopravný systém integrovanej koľajovej dopravy.“" a tiež prepojenie s Bratislavou. Podľa Železníc by sa v Nitre mali "„realizovať najnutnejšie úpravy a zastrešenia nástupíšť, osvetlenie, vybudovanie vizuálneho informačného systému a tiež bezbariérového prístupu pre cestujúcich, ako aj kamerového systému.“" V Nitre by mali byť aj stojany na bicykle, miesta na parkovanie, upravené nadjazdy a nadchody a úprava nivelety koľají. Vystavaný by mal byť aj vizuálny informačný systém na stanici. Na nitrianskej stanici bude elektrifikovaných celkom 8 koľají. Rekonštrukcia mala prebehnúť po roku 2015. V januári 2016 sa s elektrifikáciou nepočítalo. Nebolo ani isté v akej forme a či prebehne rekonštrukcia železničnej stanice v Nitre.
Augustin Jean Fresnel

Augustin Jean Fresnel [] (* 10. máj 1788, Broglie, Francúzsko – † 14. júl 1827, Ville-d’Avray, Francúzsko) bol francúzsky fyzik, inžinier, ktorý mal významný prínos k objasneniu vlnovej teórie svetla a k rozvoju optiky. Študoval správanie svetla experimentálne aj teoreticky.
Expedícia 17

Expedícia 17 je sedemnásta posádka dlhodobo obývajúca Medzinárodnú vesmírnu stanicu (ISS). Prví dvaja členovia posádky, Sergej Volkov a Oleg Kononenko, štartovali z kozmodrómu Bajkonur 8. apríla 2008 na palube kozmickej lode Sojuz TMA-12. Na ISS sa k nim pripojil Garrett Reisman, ktorý už pracoval na stanici ako člen Expedície 16.
Ak STS-124 odštartuje podľa plánu, Reismana vystrieda Gregory Chamitoff, ktorý odštartuje 31. mája 2008 na palube raketoplánu Discovery.
Nobuhisa Kodžima

Nobuhisa Kodžima (, ) je japonský astronóm. Je objaviteľom periodickej kométy 70P/Kojima.
Ľudovít Okánik

ThDr. Ľudovít Leopold Okánik (* 15. august 1869, Skalica – † 21. marec 1944, Bratislava, pochovaný v Skalici) bol slovenský politik, cirkevný hodnostár, signatár Martinskej deklarácie.
Narodil sa ako prvorodené dieťa mokrohájskeho notára Františka Okánika a Márie, rod. Franczen, v Skalici č. p. 270. Druhé krstné meno Leopold dostal po svojom krstnom otcovi – koválovskom farárovi Leopoldovi Hrachovskom. Základnú školu absolvoval v rodisku. Študoval na gymnáziu v Skalici a Ostrihome. Teológiu vyštudoval v Ostrihome a na univerzite v Budapešti. 21. decembra 1891 bol vysvätený za kňaza. V rokoch 18901892 a 18951896 pôsobil ako učiteľ na učiteľskom ústave v Ostrihome, kde vyučoval nemčinu. Po vysvätení pôsobil ako chórový kaplán ostrihomskej kapituly. V roku 1899 sa vrátil do Skalice, kde sa stal farárom.
V Skalici začal spolupracovať s Pavlom Blahom. Podieľal sa na zakladaní slovenských kruhov, úverových spolkov, potravných družstiev. Venoval sa cirkevnej náboženskej publicistike. V roku 1910 sa neúspešne pokúšal kandidovať do Uhorského snemu.
Počas prvej svetovej vojny udržiaval styky s českou Maffiou. Na jar roku 1918 patril medzi iniciátorov vytvorenia Slovenskej národnej rady. 30. októbra 1918 sa zúčastnil zhromaždenia v Martine, kde podpísal Martinskú deklaráciu.
Bol členom Revolučného národného zhromaždenia od novembra 1918 do januára 1919, keď prevzal úrad nitrianskeho župana. V tejto funkcii pôsobil do roku 1920. Od roku 1921 bol kanonikom a apoštolským protonotárom v Bratislave. V rokoch 19231929 sa ako primátor Bratislavy zaslúžil o rýchly rozvoj mesta. V roku 1923 sa podieľal na založení Mestskej sporiteľne v Bratislave, ktorej bola 24. júla 1923 vydaná koncesia. V roku 1925 bol zvolený za senátora do Národného zhromaždenia za agrárnu stranu, ale v máji 1926 sa mandátu vzdal. Od roku 1930 pôsobil ako farár farnosti sv. Martina v Bratislave. Za druhej svetovej vojny sa stiahol z verejného života.
Bol spoluzakladateľom časopisu Pokrok (1903), Slovenských ľudových novín (1919) a Katolíckych novín (1940). Vydal štúdiu z kanonického práva. Bol autorom príležitostných dramatických hier s náboženskými motívmi ("Narodenie Pána", 1900; "Víťazstvo Mesiáša", 1901; "Príchod Spasiteľa", 1902; "Štedrý večer", 1903; "Mária zvíťazila", 1919) či s dôrazom na národné uvedomenie ("Dedinský kovár", 1907). V prozaickom diele "Povesti hradu nitrianskeho" (Skalica 1921) podal v zjednodušenej náučnej podobe svoje predstavy o historických udalostiach a osobnostiach z obdobia Veľkej Moravy.
Korytárka

Korytárka môže byť:
François Sterchele

François Sterchele (* 14. marec 1982, Liège – † 8. máj 2008, Beveren) bol belgický futbalový útočník.
Smrť.
Zomrel 8. mája 2008 v ranných hodinách po tom, čo stratil kontrolu nad svojím autom, Porsche Cayman S, a vrazil do stromu. Zomrel na mieste, podľa predbežných výsledkov šiel neprimeranou rýchlosťou.
Piasino

Piasino (), je jazero na severe Krasnojarského kraja v Rusku. Má rozlohu 735 km². Je roztiahnuté z juhu na sever v dĺžke a je maximálne široké. Dosahuje maximálne hĺbku .
Vodní režim.
Zdrojom vody sú snehové a dažďové zrážky. Zamrzne v októbri a roztápa sa v júni. Do jazera ústi veľké množstvo riek, z ktorých je najväčšia rieka Norilka. Z jazera odteká rieka Piasina.
Fauna.
Jazero je bohaté na ryby.
Literatúra.
"V tomto článku boli použité informácie z Veľkej sovietskej encyklopédie , heslo „Пясино“."
Jozef Brudňák

Jozef Brudňák (* 8. november 1987) je slovenský futbalový brankár. V súčasnosti hrá za corgoňligový klub MFK Košice, kde je brankárskou trojkou.
Ráztocký potok

Ráztocký potok môže byť:
Skaličný potok

Skaličný potok môže byť:
Voltov stĺp

Voltov stĺp je historicky prvá elektrická batéria. Vynašiel ju Alessandro Volta v roku 1800. Je to galvanická batéria tvorená niekoľkými sériovo zapojenými elektrickými článkami so zinkovou a medenou elektródou, oddelenými plsťou napustenou roztokom elektrolytu. 
Usporiadanie bolo takéto: Na medený kotúč sa položil zinkový, potom súkenný, zase medený, zinkový, súkenný kotúč atď. Konce stĺpa, medený a zinkový, nazval Volta pólmi. Na jednom z nich sa objavil kladný a na druhom záporný elektrický náboj. Ak sa tieto dva póly spojili vodičmi, prechádzal dosť silný, dlhotrvajúci elektrický prúd. Takto presvedčivo dokázal neudržateľnosť predstáv zástancov živočíšnej elektriny, ktorí tvrdili, že v Galvaniho pokusoch je zdrojom prúdu živočíšna elektrina.
Milétos

Milétos alebo Mílétos ( - "Milétos"/iný prepis: "Mílétos") môže byť:
Agapornis

Agapornis je rod afrických papagájov, v ktorom je zahrnutých deväť druhov. Slovenský aj vedecký názov rodu "Agapornis" je spojením gréckych slov "agape"=láska + "ornis"=vták a má vystihovať jeho silné socializačné správanie a zvyk prežívať v stabilných pároch.
Opis.
Stavba tela.
Agapornisy v priemere dosahujú dĺžku 13-17 cm a hmotnosť okolo 40-60 gramov. Pre tieto papagáje je charakteristickým znakom malá, zavalitá postava a krátky, tupo zakončený chvost. Vďaka svojim telesným proporciám sú agapornisy zaraďované medzi najmenšie druhy papagájov na svete. 
Sfarbenie.
Agapornisy majú výrazný zobák a viacero ich druhov má okolo očí kontrastné lemovanie. U papagájov tohto rodu dominuje pestré plošné sfarbenie jednotlivých partií tela v odtieňoch zelenej, červenej, modrej či v škále žltých farieb.
V sfarbení agapornisov sa vyskutuje mnoho rôznych mutácií. Pohlavný dimorfizmus u väčšiny papagájov rodu agapornis je nevýrazný. Pohlavie sa dá dobre rozlíšiť iba u troch druhov: agapornisa etiópskeho, agapornisa šedohlavého a u agapornisa oranžovohlavého.
Potrava.
Vo voľnej prírode prežívajú agapornisy v malých kŕdľoch a živia sa väčšinou ovocím, zelenou potravou, niektorými trávami a semenami. Agapornis etiópsky sa živí aj hmyzom a plodmi figovníka.
Zoznam druhov.
V rode "Agapornis" je zahrnutých deväť druhov papagájov. Územia výskytu ôsmich druhov sú geograficky oddelené na africkom kontinente, deviaty druh, agapornis sivý ("Agapornis canus"), patrí k pôvodným živočíchom žijúcim na ostrove Madagaskar.
Časový multiplex

Časový multiplex ("TDM"- "Time-division multiplexing") je multiplex, pri ktorom sa združovanie kanálov v spoločnom prenosovom prostredí uskutočňuje prepínaním kanálov v časovej oblasti. Jednotlivé signály sú oddelené tým, že sa každý z nich vysiela (prenáša) iba krátky pevne definovaný časový okamih. Prakticky vo všetkých prípadoch sa používa rámcovej štruktúry, ktorá je rozdelená na rovnako veľké timesloty, časové intervaly pre vysielanie. Tento rámec sa v čase neustále opakuje a teda každý signál sa prenáša stále s rovnakou pravidelnosťou.
Hlavný problém spočíva v tom, ako rozlíšiť kde timeslot pre konkrétny signál začína a kde končí. Najčastejším riešením je pridanie špeciálneho timeslotu s presne definovaným obsahom na začiatok rámca, ktorý označuje "toto je začiatok rámca". Pretože sú všetky timesloty rovnako dlhé (časovo), stačí na strane prijímača nájsť tento štartový bod a potom odpočítať potrebnú dobu do začiatku hľadaného TS. Tak vznikne napr ISDN BRI (2 hovory + 1 úzky signalizačné kanál)
TDM je základnou metódou prenosu signálov klasické digitálne telefónie. Hlasový signál sa pomocou modulácie typu PCM digitalizuje a niekoľko hovorových kanálov spolu s pomocnými a riadiacimi kanály sa skladá do časového multiplexu TDM. Časový multiplex je využívaný tiež vnútri klasických digitálnych ústrední, kde s ním pracuje spojovacie pole.
Novšie princíp telefónia využíva princíp VoIP, tj. Prenos hlasu paketových dát cez sieť, ktorá nie je spojovo orientovaná. Neexistuje tu vyhradený kanál pre hlasovú komunikáciu a zdieľanie siete rôznymi dátovými tokmi sa neriadi zásadami synchrónneho časového multiplexu. V tom je VoIP zásadne odlišné od TDM.
Vladimir Vermezović

Vladimir Vermezović (* 30. jún 1963, Belehrad) je bývalý juhoslovanský futbalový reprezentant a v súčasnosti pôsobí ako futbalový tréner.
Hrával na pozícií obrancu a postupne za FK Partizan (s ktorým získal tri tituly v rokoch 1983, 1986, 1987 a pohár v roku 1989) španielske kluby Sporting de Gijón a UD Salamanca, grécky Panionios FC a nemecký Hannover 96. Odohral dva zápasy v národnom drese Juhoslávie. 
Ako tréner bol asistentom trénera v FK Partizan a trénoval treťoligovú farmu Partizanu Teleoptik. Po odstúpení Lothara Matthäusa sa stal hlavným trénerom FK Partizan v januári 2004. Na tento post rezignoval v októbri 2005 po prehre svojho tímu v Pohári UEFA s izraelským klubom Maccabi Petach-Tikva FC. V máji 2008 podpísal zmluvu so slovenským klubom FK Spartak Trnava. Koncom septembra toho istého roku bol prepustený z troch dôvodov - zlá atmosféra v mužstve, nedával príležitosť mladým hráčom a zavážilo aj vyhlásenie, že mužstvo Trnavy v danom zložení nemôže vyhrať ligu. Od mája 2009 je trénerom juhoafrického klubu Kaizer Chiefs FC.
Elektronické peniaze

Elektronické peniaze (iné názvy: e-peniaze, elektronická hotovosť, elektronická mena, digitálne peniaze, digitálna hotovosť, digitálna mena) sú peniaze, ktoré sa vymieňajú výhradne elektronicky. Využívajú sa hlavne pri používaní počítačových sieti, internetu. Elektronický prevod peňazí (EFT), kreditné či debetné karty sú príkladom elektronických peňazí.
Technicky sú elektronické peniaze reprezentáciou, alebo systémom debetov a kreditov, používaných najmä na výmenu hodnoty s iným systémom alebo samotným systémom, na ktorom sa nachádzajú. 
Niektoré súkromné organizácie, ako napríklad Americká armáda, používajú svoju vlastnú súkromnú menu nazývanú Eagle Cash. Súkromná mena môže byť na zvýšenie bezpečnosti krytá zlatom, potom hovoríme o zlatých elektronických peniazoch. Systém elektronických peňazí môže byť úplne krytý zlatom, čiastočne krytý alebo vôbec nemusí byť krytý zlatom. 
Veľa systémov predáva elektronické peniaze priamo svojim koncovým používateľom ako napríklad PayPal, Payza a Web Money, ale niektoré, ako napríklad FoxPay, na to využívajú výlučne tretie strany nazývané digital currency exchangers. Digital currency exchangers sú nezávislí obchodníci, ktorí obchodujú na trhoch a vymieňajú elektronické peniaze za nekryté peniaze (teda peniaze, ktoré majú hodnotu na základe prísľubu vlády alebo si ich vláda vyžaduje napr. pri platení daní).
So vznikom elektronických peňazí sa otvorilo veľa nových možností ako napríklad Ripple monetary system. Je to projekt, ktorý vyvíja distribuovaný systém elektronických peňazí, ktorý bude nezávislý od lokálnej meny. Vynorilo sa aj veľké množstvo otázok napríklad so zabezpečením proti krádeži, inflácií a podobne.
Determinizmus (filozofia)

Determinizmus je filozofický názor, podľa ktorého je akékoľvek dianie nevyhnutne príčinne dané (determinované). Zástanca determinizmu je "determinista".
Deterministi odmietajú náhodu. Významný predstaviteľ je Démokritos z Abdér a zástancovia atomistického materializmu.
Vladimír Weiss

Vladimír Weiss môže byť:
Lucián

Lucián môže byť:
Lucián alebo Lukianos / Lúkiános/ Lukián (gr.) alebo zriedkavo Lucianus (lat.) môže byť:
Lucianus je rímsky cognomen, pozri Lucianus (cognomen)
Smíchovská synagóga

Smíchovská synagóga je druhá najmladšia synagóga v Prahe. Nachádza sa na rohu ulíc Stroupežnického a Plzeňská v štvrti Smíchov na ľavom brehu Vltavy, neďaleko križovatky "U anděla".
Wádí al-Abíd (Maroko)

Wádí al-Abíd alebo po francúzsky Oued El Abid je vádí a rieka v pohorí Stredný Atlas v Maroku.
Preteká neďaleko mesta Azílál, tvorí hlboký kaňon a vlieva sa do rieky Wádí Umm ar-Rabí’a s priemerným ročným prietokom /s. Na rieke je pri meste Azílál priehrada Sadd Bajn al-Wídán (fr. "Barrage Bine El Ouidane") vybudovaná v roku 1953. Má plochu , hĺbku a zadržiava vody.
Merospermia

Merospermia alebo pseudogamia alebo gynogenéza je vývoj vajíčkovej bunky vyvolaný oplodnením spermiou, ale bez následného oplodnenia. Jadro spermie (prirodzene alebo umelou cestou) degeneruje a vajíčková bunka sa ďalej vyvíja len pomocou materských chromozómov. Ide o zvláštnu formu partenogenézy.
Niekedy sa pojmy gynogenéza a merospermia/pseudogamia odlišujú tak, že pri gynogenéze je jadro spermie po preniknutí do vajíčkovej bunky iba deaktivované, kým pri merospermii/pseudogamii jadro spermie zanikne. Gynogenéza je opak pojmu androgenéza.
Pri tomto type rozmnožovania je vajíčko schopné začať sa vyvíjať len pri oplodnení spermiou, ktorá sa ale nepodieľa na jeho genetickej výbave. Meióza je potlačená a celý vývin je diploidný. Prirodzene sa tento druh pohlavného rozmnožovania vyskytuje len u niektorých druhov hlíst a ploskúľ.
Eugamia

Eugamia je forma pohlavného rozmnožovania, pri ktorej sa vajíčko začne vyvíjať až po oplodnení spermiou, ktorá rovnakou mierou prispieva ku genetickej výbave vajíčka. Vajíčka a spermie sa vyvíjajú v samičích a samčích pohlavných orgánoch, ktoré môžu byť prítomné na jednom jedincovi (hermafrodizmus), alebo na dvoch jedincoch opačného pohlavia (gonochorizmus). V prípade hermafrodizmu existujú mechanizmy, ktoré až na zriedkavé prípady bránia samooplodneniu.
Štikanie

Štikanie môže byť:
Strihanie

Strihanie môže byť:
Titus Calpurnius Siculus

Titus Calpurnius Siculus bol rímsky bukolický básnik, jeden z členov krúžku zhromaždeného okolo cisára Nerona. Jeho cognomen Siculus (Sicílsky) sa viaže buď k jeho rodisku alebo k napodobovaniu sicílskeho bukolického básnika Theokrita. Pod Siculovým menom sa nám dochovalo jedenásť eklog, z ktorých štyri posledné sú dnes na základe metrického rozboru pripisované básnikovi Nemesianovi žijúcemu v 3. storočí.
O básnikovom živote vieme iba z jeho vlastnej tvorby, v ktorej sa štylizuje do postavy pastiera Corydona. Zdá sa, že v istom okamihu svojho života trel biedu a uvažoval o odchode do Hispánie, ale pomohol mu ktosi, koho označuje pseudonymom Meliboeus. Vďaka nemu sa dokázal Calpurnius uchytiť v Ríme. Calpurniov tajomný ochranca býva stotožňovaný s Columellom, Senecom alebo Calpurniom Pisonom (ako najpravdepodobnejší kandidát sa javí práve Piso, ktorý, tak ako to tvrdí Siculus, bol blízkym priateľom cisára a venoval sa písaniu poézie). Na základe podobností mien je dokonca možné, že Calpurnius Siculus bol Pisonovým prepustencom.
Inou osobou oslavovanou v Calpurniovej idylickej poézii je cisár Nero, ktorý je označovaný za krásneho mladíka podobného Mars (boh)ovi a Apolónovi. Siculus naväzuje na Vergília, ktorý v svojej bukolickej poézii prináša motív Zlatého veku nastoleného s nástupom božského cisára k moci (v jeho prípade ide o Augusta). Tento istý motív sa vynára v Siculových veršoch v súvislosti s Neronom.
Calpurnius je dobrý básnik, aj keď nie originálny. Požičiava si motívy od Vergília (ktorého označuje v svojej poézii ako Tityra a nesmierne si ho považuje), Theokrita aj Ovídia. V jeho bukolickej poézii jasne badať zámer osláviť cisárovu osobu, čo v žiadnom prípade neznižuje jeho literárnu kvalitu.
"Laus Pisonis".
V Neronovom období a v kruhu blízkom tak cisárovej osobe ako Calpurniovi Siculovi vznikla aj anonymné báseň "Laus Pisonis" (Chvála Pisona), ktorej autorstvo je dodnes predmetom dohadov. Práve na základe podobnosti s básnikovými eklogami býva niekedy pripisovaná Calpurniovi Siculovi a menej často i Lucanovi.
"Carmina Einsiedlensia".
Do Neronovho obdobia spadajú aj dva fragmenty bukolickej poézie objavené roku 1869 v rukopise z kláštora v švajčiarskom Einsiedelne. Na základe tematickej i štylistickej podobnosti sa usudzuje, že aj ich autorom mohol byť Calpurnius Siculus či aspoň niekto, kto sa ho pokúšal napodobiť.
Loriorodé

Loriorodé alebo lori () je podčeľaď vtákov z čeľade papagájovité. Staršie sa niekedy zaraďovala aj ako samostatná čeľaď loriovité ("Loriidae"). Lori je aj slovenský názov rodov z tejto čeľade.
V podčeľadi sú zahrnuté väčšinou veľmi pestrofarebné druhy stromových papagájov malej až strednej veľkosti, vyskytujúce sa hlavne v Austrálii, Juhovýchodnej Ázii, Polynézii a v Papue-Novej Guinei.
Loriorodé sa živia nektárom kvetov a ovocnými šťavami. Túto potravu zbierajú pomocou mäsitého jazyka, na konci ktorého sú štetcovito usporiadané jemné vláknité papily. Ich jazyk je týmto prispôsobený na zber nektáru a peľu z kvetov asi 5 000 druhov rastlín.
Systematika.
Všetky rody sa po slovensky volajú lori.
Čierťaž

Čierťaž môže byť:
Tižinský potok

Tižinský potok označuje dva vodné toky v povodí Varínky:
Peter Zaťko

Dr. Ing. Peter Zaťko (* 17. október 1903, Vavrišovo – † 10. január 1978, Bratislava) bol slovenský národohospodár, politik.
Životopis.
Narodil sa v rodine Mateja Zaťka a jeho manželky Zuzany rod. Abrhámovej. Základnú školu vychodil v Liptovskom Hrádku. Študoval na meštianskej škole v Liptovskom Mikuláši a na Obchodnej akadémii v Martine. V roku 1926 absolvoval Vysokú školu obchodnú v Prahe. V rokoch 19261929 pracoval ako tajomník v Česko-slovensko-maďarskej obchodnej komore v Prahe. 
V roku 1929 odišiel do Bratislavy, kde pracoval ako tajomník Obchodnej a priemyslovej komory až do roku 1936. Tu stal spolupracovníkom Imricha Karvaša, s ktorým v roku 1931 iniciovali založenie časopisu Politika, na ktorého stránkach mladá slovenská inteligencia zdôvodňovala teóriu regionalizmu, ktorá požadovala väčší zreteľ na špecifické potreby Slovenska. Malo dôjsť k zjednoteniu hospodárskych a politických síl na Slovensku, ktoré by presadzovali slovenské záležitosti v ústredných orgánoch v Prahe. Výsledkom bolo založenie Národohospodárskeho ústavu Slovenska (NÁRUS), ktorého zasadaní sa Zaťko zúčastňoval ako ekonomický odborník. V rokoch 19361940 bol generálnym tajomníkom a podpredsedom Ústredného združenia slovenského priemyslu.
V decembri 1938 bol zvolený za poslanca slovenského autonómneho snemu. V rokoch 19391944 bol poslancom snemu Slovenskej republiky. V marci 1939 mu ponúkli aj miesto ministra hospodárstva, ktoré odmietol Bol však ministrovým poradcom a snažil sa o obmedzenie vplyvu nemeckého finančného kapitálu na slovenské hospodárstvo. V rokoch 19411942 pôsobil ako predseda Ústredne pre hospodárstvo priemyselné a surovinové.
Spolupracoval s občianskym krídlom odboja. Bol členom členom ilegálnej SNR. Pripravoval hospodárske zabezpečenie Slovenského národného povstania tajným premiestňovaním materiálových zásob na stredné Slovensko. Počas Povstania bol členom povstaleckej SNR a Rady na obranu Slovenska. Koncom roku 1944 bol za účasť v Povstaní odsúdený na smrť. Začiatkom roku 1945 sa stal povereníkom pre zásobovanie, obchod a priemysel.
Po oslobodení pracoval ako podpredseda Štátneho plánovacieho a štatistického ústavu (19451948). V rokoch 19481951 bol generálnym dozorcom Evanjelickej cirkvi augsburského vyznania. Potom pracoval v rôznych podnikoch. V roku 1958 ho uväznili a odsúdili na tri roky za údajné podvracanie republiky. V roku 1960 ho prepustili na amnestiu a v roku 1968 rehabilitovali. Zomrel 10. januára 1978 v Bratislave.
Filip Hlohovský

Filip Hlohovský (* 13. jún 1988) je profesionálny slovenský futbalista.
Klubová kariéra.
Futbal začal hrať v Baníku Prievidza. Na prvý ligový zápas nastúpil v jarnej časti baráže Corgoň ligy 2006/2007, po prestupe do AS Trenčín. 28. mája 2012 podpísal štvorročnú zmluvu so Slovanom Bratislava..
Po pôsobení v Slovane hral Hlohovský v Senici, kde dal za necelé 2 sezóny 8 gólov.
Svoj potenciál naplno rozvinul až v sezóne 2016/2017, kedy sa stal najlepším strelcom slovenskej Fortuna ligy a s MŠK Žilina získal titul. Po sezóne ale prestúpil do kórejského tímu Seongnam FC, odkiaľ sa po roku sťahoval do Daejeonu Citizen. Na Slovensko sa vrátil na jar 2019, keď podpísal zmluvu s Podbrezovou. V 9 zápasoch dal 1 gól a po zostupe do druhej ligy z Podbrezovej odišiel.
SDR

SDR môže byť:
Juninho Pernambucano

Juninho Pernambucano celým menom "Antônio Augusto Ribeiro Reis Junior" (* 30. január 1975, Recife, Brazília) je brazílsky futbalista. V rokoch 2001 až 2009 hral vo Francúzsku za klub Olympique Lyonnais. Od leta v roku 2009 je hráčom katarského klubu Al Gharrafa Doha, kde podpísal zmluvu na dva roky.. V roku 2011 sa vrátil do rodnej Brazílie a bude hrávať za Vasco da Gama. 
Priame kopy.
Juninhove priame kopy sú známe po celom svete. Bránu dokáže ohroziť aj zo 40 metrov, čím sa môže pochváliť máloktorý futbalista.
Majstrovstvá sveta.
Zúčastnil sa na MS 2006:
XDR

XDR môže byť:
Králik

Králik môže byť:
Margaréta

Margaréta môže byť:
Poznámka.
Niektoré texty vyvolávajú nesprávny dojem, že starší botanický názov králik bol v slovenčine nahradený novším ekvivalentným názvom margaréta. V skutočnosti je nový rod margaréta ("Leucanthemum") len (malou) časťou bývalého rodu králik ("Chrysanthemum").
Margaréta (prvé meno)

Margaréta je ženské krstné meno. Meniny na Slovensku má 10. júna.
Transport Layer Security

Transport Layer Security (TLS) a jeho predchodca Secure Sockets Layer (SSL) sú protokoly, ktoré slúžia na šifrovanie dát. Protokoly slúžia na bezpečnú komunikáciu cez internet, hlavne na prehliadanie webu, odosielanie e-mailov, výmenu správ (tzv. instant messaging), alebo iné prenosy dát. Medzi TLS a SSL sú drobné rozdiely, ale v podstate protokol ostal ten istý.
Protokol TLS umožňuje aplikáciám komunikovať cez sieť spôsobom akým bol navrhnutý, aby predchádzal odpočúvaniu, manipulácii, falšovaniu správ. TLS poskytuje koncobodovú autentifikáciu a súkromie v komunikácii cez internet používaním kryptografie. Typicky je autorizovaný len server (to znamená, že jeho identita je zaručená) zatiaľ čo klient ostáva neautorizovaný. To znamená, že koncový užívateľ, či už jednotlivec alebo aplikácia, si môže byť istý s kým komunikuje.
Ďalšia úroveň zabezpečenia, v ktorej obidve strany "konverzácie" si môžu byť isté s kým komunikujú, je známa ako obojstranná autorizácia. Obojstranná autorizácia vyžaduje infraštruktúru verejného kľúča (public key infrastructure - PKI).
Port : 6251
Obojstranná autorizácia.
TLS klient a server dohodnú spojenie používaním procedúry tzv. podanie rúk (). Počas podania rúk sa klient a server dohodnú na rôznych parametroch používaných na vytvorenie bezpečnosti spojenia.
Posledný bod uzatvára podanie rúk a začína bezpečné spojenie, ktoré je šifrované a dešifrované vygenerovanými kryptografickými kľúčmi až pokiaľ sa spojenie neukončí.
Debetná karta

Debetná karta je druh platobnej karty, opak kreditnej karty. Je to platobná karta pevne viazaná na bankový účet, ktorou možno čerpať prostriedky do výšky (často aj povoleného záporného) zostatku na bankovom účte.
Je určená predovšetkým na platby u obchodníkov a na výbery peňazí z bankomatov. Jednotlivé platby či výbery z bankomatu sú priamo strhávané z bankového účtu. 
Tento druh karty dávajú banky takmer ku každému bežnému účtu. V praxi to znamená, že akákoľvek platba je automaticky 
preverená v banke, či je na účte dostatok finančných prostriedkov a následne sú peniaze stiahnuté z účtu. Pokiaľ účet nedovoľuje ísť do mínusu, alebo na účte nie je dané množstvo peňazí, platba nebude zrealizovaná.
Zoznam piesní R. A. Dvorského

Toto je zoznam piesňovej tvorby, ktoré naspieval alebo ku ktorej zložil hudbu R. A. Dvorský.
Zoznam.
poz. 
(h: /t: ) - doteraz nezistený autor hudby alebo textu
(t:/ ) - doteraz nezistený autor textu
TLS

TLS môže byť:
Blahoslav Emanuel Nováček

Blahoslav Emanuel Nováček (* 2. január 1911, Praha – † 27. marec 1979, Praha) bol český hudobný skladateľ a kapelník. Je autorom hudby k mnohým filmom. Pôsobil pod pseudonymom Sláva Eman Nováček (S.E. Nováček).
V rokoch 19441947 bol hudobný referent gramofónovej firmy ESTA. Spolupracoval s Novým divadlom Oldřicha Nového.
John Jacob Astor

John Jacob Astor (* 17. júl 1763, Walldorf, Nemecko – † 29. marec 1848, New York, USA) bol americký podnikateľ a filantrop, prvý multimilionár v USA.
Laurinská brána

Laurinská brána (, ) bola jednou zo štyroch stredovekých brán mestského opevnenia vnútorného mesta Bratislavy. Nachádzala sa na konci Dlhej (dnes Laurinskej) ulice v mieste pred dnešným Mestským divadlom Pavla Országha Hviezdoslava. Laurinskú bránu zbúrali v roku 1778 pri odstraňovaní bratislavského mestského opevnenia. Bránu v súčasnosti pripomína symbolická mreža ukotvená na lanách nad Laurinskou ulicou a pamätná tabuľa na chodníku.
Dejiny.
Laurinskú bránu postavili v druhej polovici 13. storočia, pravdepodobne spolu s najstarším mestským opevnením. Zo severnej strany ju chránila Mäsiarska bašta a z južnej strany okrúhla Pekárska bašta na juhovýchodnom rohu hradieb. V listinách sa prvýkrát spomína v roku 1412.
Pôvodne to bola hranolová stavba s pomerne dlhým podbráním, chránená vodnou priekopou s padacím mostom. Brána pozostávala z vnútornej, prostrednej a vonkajšej veže. Nad prostrednou vežou bola ochodza so šindľovou strechou ozdobenou zlatou guľou a zástavami z erbom. Vo vnútornej veži bol sklad pušného prachu a sklad kamenných gulí.
V 15. storočí pri ďaľšom opevňovaní mesta z obáv pred útokmi Husitov bránu rozšírili o barbakán, opevnený vjazd s ostrou zákrutou, ktorá zabraňovalia priamemu útoku zvonku na bránu. Posledným svedectvom barbakánu je dnes už len zákruta na Laurinskej ulici v úseku medzi bývalou Laurinskou bránou a vyústením ulice na Námestie Slovenského národného povstania.
Pomenovanie.
Pomenovanie brány sa zaužívalo podľa farského kostola svätého Vavrinca (, , staršie slov. "Laurinc") na predmestí pred bránou, ktorý sa prvýkrát spomína v listinách z roku 1311. Okolo kostola sa rozprestieral rovnomenný cintorín s kaplnkou svätého Jakuba. Kostol zbúrali v prvej polovici 16. storočia a cintorín odstránili v roku 1774 pri búraní mestského opevnenia.
Rybárska brána

Rybárska brána bola jednou zo štyroch bratislavských obranných brán. Bola to najmladšia a najmenšia brána, postavená pravdepodobne v polovici 14. storočia a slúžila hlavne pre obyvateľov mesta, spájala mesto s predmestím, kde žili remeselníci, rybári, mäsiari a pod. V roku 1529 v čase tureckých nájazdov bola zamurovaná. Ostal iba malý priechod, ktorý slúžil ako brána pre peších. Brána mala byť obnovená v roku 1717, pričom sa mala premenovať na Belehradskú, no napokon jej ostal názov Rybárska. Celý priechod bol obnovený v rokoch 1754 - 1756 počas vlády Márie Terézie a brána sa premenovala na Tereziánsku. V roku 1776 bola zbúraná na príkaz Márie Terézie. Zvyšky muriva brány objavené v roku 1990 sú viditeľné cez sklo pri národnom divadle.
Vydrická brána

Vydrická brána (, ) bola jednou zo štyroch stredovekých brán mestského opevnenia vnútorného mesta Bratislavy.
Nachádzala sa na západnom konci Dlhej (dnes Panskej) ulice pri Dóme svätého Martina. K bráne viedla cesta z Vydrice, z Podhradia, z Devína a od Vodnej veže, ktorá strážila dunajský brod.
Vydrickú bránu zbúrali v roku 1777 pri odstraňovaní bratislavského mestského opevnenia.
Bránu v súčasnosti pripomína pamätná tabuľa na chodníku.
Dejiny.
Bránu postavili v 14. storočí. Najstaršia písomná zmienka o Vydrickej bráne je z roku 1434. Zo severnej strany ju chránila Mäsiarska bašta a z južnej strany Obuvnícka bašta na juhozápadnom rohu hradieb. V roku 1455 opevnenie brány posilnili dvomi baštami Himmelreich a Leonfelder, pomenovanymi po po významných meštianskych rodinách.
Pomenovanie.
Názov brány je odvodený od pomenovania dnes zaniknutej osady Vydrica, ktorá sa nachádzala v južnom podhradí za bránou.
Veľký bradáč

Veľký bradáč je jedným z troch plemien bradáčov. Je uznaný v FCI v sekcii 2. pod číslom 181. 
História.
Veľký bradáč bol vyšľachtený v stredoveku v Nemecku. K jeho predkom patrí pravdepodobne drsnosrtý pinč, ktorý bol svojho času rozšírený v okolí Mníchova. Toto plemeno nazývali aj ruský alebo medvedí bradáč , čo by naznačovalo ruský pôvod plemena. Táto domnienka však doteraz nebola preukázaná. Po prvýkrát bol veľký bradáč vystavovaný na mníchovskej výstave v roku 1909. 
Vzhľad.
Veľký bradáč je pes štvorcového formátu. Má hranatú hlavu, ktorú opticky zväčšujú fúzy. Uši má vysoko nasadené, klopené dopredu v tvare písmena V. V minulosti boli kupírované. Má drsnú, hustú srsť s výraznou bradou a obočím. Farba srsti môže byť čierna, korenie a soľ, čierno-strieborná a biela. V minulosti sa srsť bradáčov upravovala výlučne trimovaním, dnes sa strihá niekoľkokrát do roka (zvyčajne dva až trikrát). Chvost je nasadený vysoko, v minulosti bol kupírovaný. 
Temperament a využitie.
Veľký bradáč je odvážny, k cudzím ľuďom ostražitý a nedôverčivý. Dá sa so správnym prístupom ľahko cvičiť, je aktívny a poslušný. Používa sa aj ako služobný pes.
French Open 2008

French Open 2008 bol grandslamový tenisový turnaj, ktorý sa konal od 25. mája do 8. júna 2008 v Paríži na antukových dvorcoch Rolanda Garossa. Hlavné rozlosovanie dvojhier a štvorhier sa uskutočnilo v piatok 23. mája 2008. Víťazom mužskej dvojhry sa po štvrtýkrát po sebe stal Rafael Nadal. Víťazkou ženskej dvojhry sa pri neúčasti obhajkyne titulu Heninovej, ktorá dva týždne pred French Open ukončila kariéru, stala Srbka Ana Ivanovićová, pre ktorú to bol jej prvý granslamový titul. Zároveň sa hneď po turnaji dostala po prvýkrát v kariére na prvé miesto rebríčka WTA.
Seniori.
Dvojhra mužov.
 Rafael Nadal vs. Roger Federer 6-1 6-3 6-0
Dvojhra žien.
 Ana Ivanovićová vs. Dinara Safinová 6-4 6-3
Štvorhra mužov.
 Pablo Cuevas / Luis Horna vs. Daniel Nestor / Nenad Zimonjić 6-2 6-3
Štvorhra žien.
 Anabel Medinová Garriguesová / Virginia Ruanová Pascualová vs. Francesca Schiavoneová / Casey Dellacquová 2-6 7-5 6-4
Zmiešaná štvorhra.
 Viktoria Azarenková / Bob Bryan vs. Katarina Srebotniková / Nenad Zimonjić 6–2 7–64
Nasadenie.
Nižšie je zoznam nasadených hráčov. V zátvorkách je kolo, v ktorom vypadli.
Leberfinger

Leberfinger je historická budova v Bratislave v okrese Bratislava V v Petržalke na pravom brehu Dunaja, na Viedenskej ceste.
Sídli tu reštaurácia s 250-ročnou históriou. Pôvodne slúžila ako zájazdný hostinec, ktorý navštívil aj Napoleon. Od roku 1894 reštauráciu viedol Ludwig Leberfinger. V časoch komunistickej totality sa tu nachádzalo kominárske učilište a v roku 1992 budova vyhorela. V rokoch 1996-1998 bola zreštaurovaná Ľubom Romanom. Jej prvým obyvateľom sa stal Pavol Mikulík. K dnešnej reštaurácii patrí aj detská záhrada a zmrzlinový bar.
Jaroslav Kolbas

Jaroslav Kolbas (* 10. január 1985, Trebišov) je profesionálny slovenský futbalista hrajúci za slovenský klub 1. FC Tatran Prešov, kde je na hosťovaní z FK Slavoj Trebišov. Hráva ako záložník.
Kolbas odštartoval kariéru v rodnom Trebišove, odkiaľ sa presťahoval do Košíc. Pôsobil aj v Ličartovciach, Xanthi, Prešove, Haniske a Veľkom Horeši. V roku 2017 sa vrátil do rodného Trebišova. V lete 2019 odišiel na hosťovanie do treťoligového Prešova.
Bradáč

Bradáč môže byť: