burgasdotpro/wikipedia huggingface dataset:
Telúr

Telúr () je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Te a protónové číslo 52. Telúr je kujný, stredne toxický vzácny polokov. Telúr je chemicky príbuzný selénu a síre. V prírode sa vyskytuje vo forme elementárnych kryštálov. Telúr je vo vesmíre bežnejší ako na Zemi, je extrémne vzácny a jeho zásoby v zemskej kôre sa dajú prirovnať k platine. Priemyselné využitie telúru je v zliatinách s meďou a oceľou v strojárenských aplikáciach, ako sú CdTe solárne panely a polovodiče.
Telúr nemá žiadnu biologickú funkciu, ale niektoré huby sú schopné využiť ho namiesto síry a selénu v aminokyselinách ako sú telurocysteín a telurometionín. U ľudí sa telúr čiastočne premieňa na dimetyltelurid, (CH3)2Te, čo je plyn so zápachom podobným cesnaku, ktorý možno zacítiť v dychu osôb vystavených telúru alebo s telúrovou otravou.
Faux pas

Faux pas [fó-pa] (doslova po francúzsky "nesprávny krok") je:
Iné poruchy regulácie glukózy a vnútorného vylučovania podžalúdkovej žľazy (MKCH-10)

E15 - E16: INÉ PORUCHY REGULÁCIE GLUKÓZY A VNÚTORNÉHO VYLUČOVANIA PODŽALÚDKOVEJ ŽĽAZY patria do IV. kapitoly MKCH-10 - Choroby žliaz s vnútorným vylučovaním, výživy a premeny látok (MKCH-10, E00 - E90).
E15 - HYPOGLYKEMICKÁ KÓMA NEDIABETIKA
Chemickou látkou vyvolaná inzulínová kóma u nediabetika
Hyperinzulinizmus s hypoglykemickou kómou
Hypoglykemická kóma NS 
Podľa potreby použiť doplnkový kód vonkajších príčin (XX. kapitola) na identifikovanie lieku.
E16 - OSTATNÉ PORUCHY VNÚTORNÉHO VYLUČOVANIA PODŽALÚDKOVEJ ŽĽAZY
E16.0 - Liekom vyvolaná hypoglykémia bez kómy
E16.1 - Iná hypoglykémia
E16.2 - Nešpecifikovaná hypoglykémia
E16.3 - Zvýšená sekrécia glukakónu
E16.8 - Iné špecifikované poruchy vnútornej sekrécie podžalúdkovej žľazy
E16.9 - Nešpecifikovaná porucha endokrinnej sekrécie podžalúdkovej žľazy
Požiar v Matadore v roku 2006

Požiar v Matadore v roku 2006 bol silný požiar, ktorý vypukol 18. júna 2006 krátko pred osemnástou hodinou v areáli bývalej chemickej továrne Matador v Bratislave v rovnomennej lokalite v mestskej časti Petržalka. Zachvátil sklad chemikálií a pneumatík, patriaci súkromnej firme "Detox." Oheň sa šíril veľmi rýchlo, na miesto dorazili všetci bratislavskí hasiči s dostupnou technikou, i posily z okolitých obcí, no dlho sa im ho nedarilo uhasiť. Niekoľko hasičov dokonca utrpelo popáleniny vplyvom sálavého tepla, mnohým chemikálie rozleptali skafandre. V sklade došlo i k mohutným explóziám, ktoré bolo počuť až do Starého Mesta. Polícia odklonila dopravu a uzavrela miesto v okruhu 500 metrov. Na miesto sa dostavil primátor Bratislavy Andrej Ďurkovský.
Šéf civilnej ochrany bratislavského Krajského úradu Jozef Polák vyzval všetkých obyvateľov Bratislavy, aby pozatvárali okná a obmedzili pohyb v smere mraku. Ten podľa neho postupoval na Nové Mesto, Vrakuňu a Bernolákovo. Vzniklo podozrenie, ktoré zverejnili médiá, že unikol vysoko jedovatý kyanid, čo sa následne nepotvrdilo, podľa odborníkov išlo o chlórované uhľovodíky a benzény, v takom množstve, ktoré neohrozilo zdravie občanov.
Oheň sa podarilo uhasiť hodinu pred polnocou, avšak trosky tleli až do večera nasledujúceho dňa a preto hasiči dovtedy pokračovali v polievaní vodou. Polícia na základe obhliadky miesta požiaru zisťovala, či nedošlo k spáchaniu trestného činu všeobecného ohrozenia. Súbežne so vznikom požiaru Petržalku postihlo silné krupobitie.
O necelý mesiac – 13. júla, vypukol požiar v sklade horľavých kvapalín v Rimavskej Sobote, ktorý tiež patrí firme "Detox".
Svätodušné kráľovské sprievody

Svätodušné kráľovské sprievody sú v Európe typické obradné sprievody, ktoré sa konali a konajú buď pešo alebo na koňoch. Späté sú s cirkevnými sviatkami (veľkonočné, svätodušné) a či skôr so sviatkami jednotlivých svätcov.
Naháňanie kráľa, hra na kráľa.
Sú to tradičné kráľovské svätodušné sprievody, ktoré u nás boli známe pod viacerými názvami: jazda s kráľom, naháňanie kráľa, hľadanie kráľa, chodenie s kráľom alebo kúpanie kráľa a mnohé ďalšie (záviselo to od oblasti v akej sa konali). Svätodušné obradné obchôdzky a jazdy sa zahajovali niekedy už v sobotu, ale väčšinou v „Hod boží svatodušní“ a v „Pondělí svatodušní“. V nedeľu sa obvykle konala hra na kráľa (stínanie kráľa, volanie kráľa), nazývané aj kráľovská nedeľa. Na koňoch jazdili slobodní muži (16-20r.), na Morave ich označovali pacholci v Čechách „pohunci“ alebo „pohunska rada“. Dejiskom obchôdzok bývala celá dedina, spravidla sa začínalo pri starostovom dome alebo pri fare. Počas týchto akcií hrala hudba, boli preteky na koňoch atď. Jadro a podstata tejto hry:
Nový kráľ mal tak 8-15 rokov, v niektorých oblastiach však volili aj mladších. Spravidla pochádzal z bohatej alebo váženej rodiny a bola to prestíž. Výber kráľa bol buď súťažou, napr. kto vyženie ako prvý dobytok na pastvu, kto je najlepším jazdcom alebo len hlasovaním. Zvláštne postavenie v celej tejto hre mali vyvolávači. Oni totiž sprostredkovávali komunikáciu medzi aktívnymi účastníkmi obradu a ostatnými obyvateľmi domácej a cudzej obce. Museli byť ale aj zároveň zdatnými jazdcami, rečníkmi a mať aj isté herecké vlohy. Vyvolávanie či prevolávanie alebo dávanie mien je najvýraznejším vyjadrovacím prostriedkom spoločným pre všetky druhy letnicových kráľovských obradov (známe sú verše so žiadosťou o dar). Preto bolo veľmi dôležitou súčasťou aj obdarovávanie. Malo nilen svoju ekonomickú hodnotu, ale mohlo byť aj prejavom susedskeho spolunažívania a v obecnom zmysle potom prostriedkom k nadväzovaniu, upevňovaniu alebo utužovaniu stykov. Zloženie odevu bolo tiež veľmi pestré. Niektoré jeho zložky mali znakový, obradný význam, iné charakter divadelného kostýmu.
Platina

Platina ("platinum") je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku Pt a protónové číslo 78. Je to ťažký prechodný kov, odolný voči korózii. Používa sa v klenotníctve, laboratórnom príslušenstve, elektrických kontaktoch, stomatológii a v zariadeniach na kontrolu emisií v automobiloch.
Indium

Indium (lat."indium") je chemický prvok v Periodickej tabuľke prvkov, ktorý má značku In a protónové číslo 49. Je to strieborno-biely mäkký kov, ktorý sa dá krájať nožom. Jeho obsah v zemskej kôre je len 0,21 ppm a priemyselne sa získava ako vedľajší produkt pri spracovaní zinkových rúd. Využíva sa v polovodičovej technike (vodivé vrstvy dotykových LCD displejov, zliatiny s germániom sa používajú pri výrobe tranzistorov, svetlo emitujúcich diód, atď.), ako zložka zliatin s nízkou teplotou topenia, ako zložka moderátorových tyčí v niektorých typoch jadrových reaktorov, na výrobu zrkadiel a na ochranu ložísk leteckých motorov proti korózii a opotrebovaniu.
Diaľnica A7 (Nemecko)

Diaľnica A7 () je s 945,6 kilometrami najdlhšia diaľnica v Nemecku. Ako severojužná os vedie od Ellund na dánskej hranici cez Šlezvicko-Holštajnsko, Hamburg, Dolné Sasko, Hesensko, Bavorsko, Bádensko-Württembersko a opäť Bavorsko až k rakúskej hranici pri meste Füssen.
História.
Prvý, 77 kilometrov dlhý úsek medzi mestami Göttingen a Homberg bol otvorený v roku 1937. Nasledujúci rok bola diaľnica predĺžená o 28 kilometrov po obec Hattenbach. V roku 1942 bol vybudovaný úsek Nörten-Harlenberg - Göttingen s dĺžkou . Zvyšok diaľnice bol vybudovaný v 60. a 70. rokoch. Momentálne je vo výstavbe úsek medzi obcami Nesselwang a Füssen.
Zápisový lístok

Zápisový lístok je lístok používaný v bridži, na ktorý sa zapisujú dosiahnuté výsledky pri zohrávaní rozdania jednotlivými pármi.
Párový turnaj.
V jednom riadku sú nasledovné údaje: číslo páru na NS, číslo páru na EW, záväzok, hlavný hráč, výsledok z hľadiska počtu zdvihov, výsledok z hľadiska totálnych bodov NS, výsledok z hľadiska totálnych bodov EW, výsledok vo vzťahu k poľu v Match points alebo v Impoch, poznámka.
Totálne body sa zapisujú iba do stĺpca linky, ktorá získala plusové body.
Obvykle sa zapisujú výsledky zhora nadol v poradí v akom bolo rozdanie zohrávané.
Na zápisovom lístku zvyknú byť tiež zapísané karty, ktoré mali jednotliví hráči, aby v prípade mylného vloženia kariet do krabice sa dalo rozdanie zrekonštruovať.
Príklad vyplneného zápisového lístka topskórového párového turnaja:
Ten istý zápisový lístok, ak by sa hral turnaj na Impy, priemerný výsledok je -75 Total points:
Individuálny turnaj.
Ak je to zápisový lístok individuálneho turnaja prvé štyri stĺpce sú čísla hráčov sediacich na N, S, E, W.
Zápas družstiev.
Keď sa hrá zápas družstiev, zápisový lístok nie je založený v jednotlivých rozdaniach, ale každý pár zapisuje výsledky jednotlivých rozdaní do svojho vlastného zápisového lístka a po odohraní všetkých rozdaní si doň doplní výsledky, ktoré dosiahol druhý pár družstva pri druhom stole na opačnej linke. Totálne body sa odpočítajú a vzniknutý rozdiel sa prevedie z totálnych bodov na Impy (ak sa hrá metódou BAM prevedie sa na Bamy).
Patton.
Patton je zrýchlenou súťažou družstiev, ktorá sa hrá podobne ako súťaž párov, ale je zorganizovaná tak, aby to isté rozdanie hrali proti sebe členovia tých istých družstiev na opačných linkách. Výsledky sa zapisujú do čísla riadku zodpovedajúceho číslu stola, na ktorom sa hrá. Zápisový lístok je taký, ako v párovom turnaji. Výsledky sú vyhodnotené modifikovanou metódou BAM - prehra 0, remíza 1, výhra 2 alebo BAM + Imp.
Polárna sústava súradníc

Polárna sústava súradníc je sústava súradníc (tzv. polárnych súradníc) v rovine, ktorá určuje polohu bodu:
Polárna sústava súradníc je vhodná v takých prípadoch pohybu, pri ktorých sa nemení vzdialenosť telesa od jedného bodu (počiatku súradníc); napríklad pri pohybe po kružnici (prípadne sa táto vzdialenosť mení s určitou jednoduchou závislosťou).
Prevod karteziánskych súradníc na polárne.
Tieto prevodné funkcie však platia iba pre interval: 
pre iné intervaly by sme museli zmeniť znamienko funkcie arctg(x). Popísať na celom jeho definičnom intervale:
Prevod karteziánskych súradníc na polárne má potom zápis:
alebo alternatívny zápis (optimalizovaný pre počítače):
platí pre plný rozsah kruhu.
Apollo (zbor)

Spevácky zbor Apollo vznikol v roku 1995 ako vysokoškolský zbor v Bratislave. Členmi zboru sú hlavne študenti a absolventi z celého Slovenska.
Svoj repertoár zameriava na sakrálnu zborovú tvorbu z obdobia gregoriánskeho chorálu, renesancie, romantizmu a súčasnosti. Naštudoval a interpretoval rozsiahle skladby od súčasného slovenského skladateľa Pavla Kršku (Stabat Mater, Rekviem, Te Deum- pre sóla, zbor a organ). 
Súčasťou repertoáru speváckeho zboru Apollo sú aj tradičné slovenské ľudové piesne v úpravách pre zbor, vianočné koledy alebo afroamerické spirituály.
Anton Bielek

Anton Bielek (pseudonymy Hvizdák, Kalinov, Miloš, Vrták, Žihadlo a i.) (* 10. september 1857, Bytčica, teraz súčasť Žiliny – † 27. január 1911, Viedeň) bol slovenský spisovateľ.
Životopis.
Narodil sa v rodine učiteľa, po matkinej smrti ho vychovávali príbuzní. Vzdelanie získal na gymnáziách v Žiline, Kláštore pod Znievom a Ostrihome, neskôr navštevoval učiteľský ústav v Kláštore pod Znievom, no zo školy bol vylúčený a zmaturoval súkromne. 
Počas štúdií sa začal národne prejavovať, no tiež tu vzniklo jeho priateľstvo s M. Kukučínom. Pracoval ako učiteľ, neskôr ako správca tlačiarne v Ružomberku a ako redaktor slovenského časopisu „Besedy“, neskôr sa presťahoval do Martina, kde pracoval v Tatra banke a pôsobil tiež ako administrátor Národných novín. V roku 1904 začal pracovať ako redaktor pre Katolícke noviny v Trnave a Skalici. Emigroval do USA, kde pracoval pre noviny Slovák v Amerike, no i tu prichádza o zamestnanie. V roku 1910 prepadol hlbokej depresii, ktorá ho prinútila vrátiť sa na Slovensko, kde o rok neskôr zomrel v ústave pre choromyseľných.
Tvorba.
Začiatky jeho literárnej tvorby spadajú do jeho učiteľského obdobia. Prvé diela mu vychádzali v rôznych časopisoch (Včelka, Budič, Slovenské pohľady). Začínal písaním básní, no neskôr sa venoval próze. Svoje diela umiestňuje do dedinského prostredia, vyjadruje v nich svoje národné cítenie a myslenie; vracia sa však k sentimentalizujúcej próze. Píše diela určené obyčajným ľuďom, ktoré majú ľudovovýchovný charakter, no ten sa spája s poetickým zobrazením prírody. Okrem literárnej tvorby je známy tiež ako zakladateľ Ľudových novín (1. január 1897).
Rabaul (sopka)

Vulkanické pole Rabaul sa nachádza na východe Novej Británie, ostrove patriacom Papui-Novej Guinei. Pozostáva z veľkej kaldery (rozmery 8 × 14 km), tvoriacej záliv na polostrove Gazelle a viacerých menších kráterov po obvode kaldery. Pole je pomenované po meste Rabaul, ležiacom vnútri kaldery na brehoch zálivu, ktoré bolo až do erupcie v 1994 najväčším a zároveň hlavným mestom ostrova.
Kaldera sa vyformovala približne pred 1 400 rokmi. Neskoršie erupcie vytvorili tri bazaltovo - dacitové pyroklastické kužele blízko severovýchodnej steny kaldery, ktoré sú aktívne v súčasnosti. Menšie stratovulkány Vulcan a Tavurvur sú zodpovedné za evakuáciu mesta počas ich spoločnej erupcie, ktorá sa začala 19. septembra 1994. Tavurvur javil menšiu aktivitu aj neskôr (1995, 2002, 2006, 2007, 2009).
Ozubené koleso

Ozubené koleso je disk, ktorý má na obvode zuby. 
Použitie.
Používa sa na: 
Modul.
Modul je časť obvodu rozstupovej kružnice,pripadajúca na jeden zub kolesa. Modulom sa určuje hlavne veľkosť ozubeného kolesa. 
Ozubené kolesá v tom istom prevode musia mať rovnaký modul
Modul sa vyberá podľa výkonu, ktorý musí dané koleso prenášať. 
Modul "m" sa vypočíta ako:
formula_1
kde:
Každý zub má dve časti:
"Pracovná vôľa" môže byť od 10% do 50%, ale najčastejšie 25%.
"Pracovná vôľa" ("vôľa v zuboch") sa volí väčšia pri väčších otáčkach, znižuje však presnosť pri zmene smeru otáčania (prevod chvíľu nereaguje).
Vzdialenosť osí dvoch ozubených kolies "D" sa vyráta ako:
formula_2
kde:
Hana Gregorová (spisovateľka)

Hana Gregorová, rod. Lilgová (* 30. január 1885, Martin † 11. december 1958, Praha) bola slovenská spisovateľka, osvetová pracovníčka a obhajkyňa emancipačných snáh žien.
Život.
Narodila sa v Martine v uvedomelej farbiarskej rodine a vzdelanie získala na základnej škole v rodisku a neskôr sa po sobáši vzdelávala sama. 
V roku 1903 – 1906 hrávala ochotnícke divadlo v Slovenskom spevokole v Martine. Účinkovala prevažne v hrách slovenských autorov. Počas krátkeho pôsobenia v rumunskom Nadlaku (1907 – 1910) stvárnila plastickú postavu matky v rovnomennej hre J. G. Tajovského, ktorý ju aj režíroval (1908). Preložila aktovku A. P. Čechova "Pytačky", ktorú Tajovský nacvičil s nadlackým Ľudovým kruhom (1909). V roku 1907 sa v Nadlaku zaňho vydala a neskôr sa usadili v Bratislave. 
Pracovala v osvetových organizáciách, pôsobila v časopise Slovenský východ. Po presťahovaní do Bratislavy pokračovala v osvetovej práci, zaujímala sa o politický vývoj, a jej dom často navštevovali tak slovenskí, ako aj českí a zahraniční spisovatelia.
Po smrti svojho manžela sa presťahovala k dcére Dagmar do Prahy, počas 2. svetovej vojny pracovala v protifašistickom odboji. Krátko bola predsedníčkou Zväzu slovenských žien. 
Zomrela vo veku 73 rokov v Prahe, pochovaná je v Tajove.
Tvorba.
Jej literárna tvorba začala prekladom románu Dáždnik sv. Petra (Kálmán Mikszáth). Písala prózu, no okrem diel pre dospelých sa venovala i tvorbe pre deti.
Myšlienky.
"„Dnes už máme možnosť akademicky študovať, koľko úsilia to stálo. Vzdelaná žena je povinná pracovať kultúrne a verejne v záujme druhých. Žena dneška má pracovať na novej epoche ľudstva, v ktorej nebude nezaslúženej biedy. Má bojovať o lepšie sociálne pomery. Má kultúrou, sociálnou činorodosťou a umením napĺňať formu života.“"
Rainier (sopka)

Rainier je stratovulkán ležiaci v štáte Washington v USA, asi 87 km juhovýchodne od Seattlu. Je to najvyšší vrch Kaskádových vrchov - 4 392 m. Vrchol je pokrytý ľadom. Meno pochádza od britského admirála Petra Rainiera, ale pre svoju dominanciu je nazývaný aj jednoducho "Hora". Ročné snehové zrážky na tomto vrchole sú cca 31 m; vďaka tomu patrí medzi najzasneženejšie miesta na Zemi.
Posledná zdokumentovaná erupcia sa odohrala v roku 1825, ale neustála hydrotermálna aktivita a teplo stúpajúce z krátera nútia vedcov považovať ju za aktívnu sopku. Možné erupcie sú nebezpečné, pre veľmi vysokú pravdepodobnosť tvorby lahárov. Ďalšie nebezpečenstvo spočíva v tom, že andezitové horniny, ktorými je sopka tvorená, sú v dôsledku hydrotermálnych premien silne porušené, čo môže zapríčiniť kolaps celého vrcholu sopky pri výbuchu.
Sopka samotná ako aj jej okolie sú súčasťou národného parku Mount Rainier National Park, piateho národného parku zriadeného v USA. Sopka je tiež vyobrazená na washingtonskom štvrťdolári z roku 2007 (spolu s lososom). Vrchol prvýkrát zdolal Hazard Stevens v roku 1870.
Ľubochnianka

Ľubochnianka je potok na severnom Slovensku, preteká územím okresu Ružomberok, len na krátkom úseku v pramennej oblasti tvorí hranicu s okresom Martin. Je to ľavostranný prítok Váhu dlhý .
Pramení vo Veľkej Fatre, pod hlavným hrebeňom medzi Ploskou () a sedlom Ploskej, v nadmorskej výške okolo 
Prvým významnejším prítokom je potok tečúci spod Borišova (), ktorý priberá zľava. Ľubochnianka vytvára dlhú Ľubochniansku dolinu, ktorou preteká z juhu na sever. Postupne priberá viacero prítokov: z doliny Lipová (zľava), z doliny Vyšná Štefanová (zľava), pri osade Rakytov rovnomerný prítok sprava a následne ľavostranný prítok z doliny Nižná Štefanová. Nasleduje prítok z Kornietovej doliny (zľava), potok Jarabinská tiež zľava, významný pravostranný prítok Blatná, pretekajúci dolinou Blatné a do Ľubochnianky sa vlieva pri horárni Blatná. Z ďalších prítokov sú to: tri ľavostranné prítoky postupne z dolín Vyšná Lipová, Stredná Lipová a Nižná Lipová (), nasleduje pravostranná Čierňava pri horárni Čierňavy, ďalej prítok z Rebrovej doliny (zľava), z doliny Raková (zľava) a ďalšie ľavostranné prítoky, Kľacký potok a prítok () spod Chládkového (). Pri osade Salatín sa vlievajú potoky Salatín (sprava) a Turecké (zľava), vzápätí pravostranné Stupecké a Veľký Kračkov. Na ľavom brehu míňa rekreačné stredisko Dolina a veľkým oblúkom sa koryto stáča na severovýchod. Tečie cez osadu Píla a Ľubochnianska dolina vyúsťuje do údolia Váhu. Preteká cez Ľubochňu a v jej katastrálnom území sa vlieva do Váhu. Hodnota priemerného prietoku v ústí je /s.
Stratokumulus

Stratokumulus (stratocumulus, Sc), po slovensky slohokopa alebo slohová kopa, je nízky oblak, zvyčajne so základňou v menšej výške ako 2 000 metrov. Pozostáva výlučne z vodných kvapôčok. Vyskytuje sa vo forme bielych až sivých vrstiev alebo skupín jednotlivých oblakov. Sčasti sú podobné dlažbe a tmavšie zaoblené útvary (tzv. „rolky“) mu dodávajú plastický vzhľad. 
Stratokumulus vzniká vtedy, keď sa stúpajúci vzduch stretáva s vrstvou teplejšieho vzduchu, pod ktorou sa jeho vrstva splošťuje. V zime spôsobuje zatiahnutú oblohu niekoľko dní, ale v lete sa obloha zvyčajne rýchlo vyčistí. Niekedy z neho môže padať mrholenie. Slnko cez tento oblak nevidno, môže však svietiť cez medzery v mrakoch. Ak Slnko svieti cez tieto medzery pri svojom východe alebo západe, môže osvetliť čiastočky prachu a tým vznikajú súmračné lúče, ktoré sa zospodu zbiehajú k oblaku.
Horné Záhorie

Horné Záhorie je časť Záhoria. Hraničí na severe s Bielymi Karpatami, na juhu so Záhorskou nížinou a na západe s riekou Moravou. 
Zachovali sa tu mnohé pamiatky ako románska rotunda sv. Juraja v Skalici, kaštieľ v Holíči, ktorý bol letným sídlom Márie Terézie, zrúcanina hradu Branč v Podbranči a jeden z najstarších zachovaných kostolov na Slovensku, Kostol svätej Margity Antiochijskej v Kopčanoch. Históriu regiónu dokumentuje Záhorské múzeum v Skalici. 
Región sa vyznačuje priaznivými klimatickými podmienkami pre vinohradníctvo a dnes je to jedna z najrozsiahlejších vinohradníckych oblastí Slovenska.
Stredné Záhorie

Stredné Záhorie je časť Záhoria. Je ohraničené riekou Moravou zo západu a svahmi Malých Karpát z východu. 
Je to prevažne rovinatý kraj, i keď jeho hranice zasahujú až do Chránenej krajinnej oblasti Záhorie. Rozprestiera sa na ňom Borská nížina, označovaná vďaka svojmu hustému lesnému porastu za Slovenskú lesopúšť. Stredné Záhorie je známe aj svojimi špargľovými poľami.
Bohatá história regiónu zanechala stopy v podobe zrúcaniny Plavecký hrad a mnohých sakrálnych pamiatok, roztrúsených po jednotlivých obciach. Stredné Záhorie je vďaka svojim turistickým a cyklistickým chodníkom vyhľadávanou turistickou oblasťou.
Dolné Záhorie

Dolné Záhorie je časť Záhoria. Rozprestiera sa predovšetkým v meandroch rieky Moravy. Jej nivou sa vinie 23 km dlhý náučný chodník, na ktorom sa návštevníci oboznámia so zaujímavosťami prítomnej fauny a flóry. 
V okolí Borinky sa rozprestiera Borinský kras s prameňmi Pajštúnska vyvieračka a Borinská vyvieračka. Zaujímavá je aj zrúcanina Pajštúnsky hrad týčiaci sa sa nad obcou.
Rozprávka

Rozprávka (nesprávne alebo zastarano alebo nárečovo: "pohádka") je krátky prozaický, zriedkavo veršovaný útvar, spravidla vymyslený príbeh, ktorý má za cieľ poučenie a pobavenie čitateľov alebo poslucháčov.
Podľa autorstva ich delíme na ľudové a autorské ("rozprávkar").
Ľudové rozprávky sú ľudovej slovesnosti a patria k najstarším a najrozšírenejším formám ústnej slovesnosti. Majú najrozmanitejší obsah v závislosti na dobe a spôsobe života. Každý národ, ale aj menšie socioskupiny odrážali svoj spôsob života, vzťahy, dobro a zlo, lásku a nenávisť atď. vo fiktívnom či fantastickom príbehu, satiricky alebo humorne, kde hrdinovia prekonali útlak, biedu a chudobu a svojou dobrosrdečnosťou a mravnosťou víťazia nad zlom, úkladmi ľudí, drakov, šarkanov a iných tvorov.
Rozprávka má za cieľ poučenie a pobavenie čitateľov alebo poslucháčov, preto sú spravidla nadčasové a mimo konkrétny priestor:
Bola raz…, kde bolo tam bolo…, a pod.
Arthur Sullivan

Arthur Seymour Sullivan (* 13. máj 1842 – † 22. november 1900) bol anglický operetný skladateľ.
Zo začiatku komponoval opery, symfónie a dokonca aj chrámovú hudbu. Pod Offenbachovým vplyvom začal komponovať operety, s ktorými dosiahol svoje najväčšie úspechy. Vyučoval na Londýnskej hudobnej akadémii, neskôr sa stal riaditeľom Training School for Music. Od Cambridgeskej univerzity dostal čestný doktorát a od kráľovnej šľachtický titul „sir“.
Značný podiel na jeho úspechu jeho operiet mal kvalitný libretista William Schwenckem Gilbert. Premiéry sa konali v Savoy Theatre v Londýne, preto sa Sullivanove operety nazývajú aj „Savoyskými“. Do svojich operiet pridával rôzne akrobatické scény, ktoré priťahovali záujem anglického publika. Značnú popularitu dosiahol najmä v Anglicku a v USA napr. operetami "Patience" (1881), "Iolanthe" (1882), "Princess Ida" (1884) alebo "The Gondoliers" (1889). V kontinentálnej Európe sa presadila hlavne jeho opereta "Mikado" (1885), pravdepodobne najmä pre svoj exotický námet.
Porekadlo

Porekadlo je obrazový výrok s charakterom uzatvorenej vety, ktorá sa viaže na konkrétny prípad, situáciu. Jeho funkciou je konštatovať, hodnotiť (väčšinou vtipne). Porekadlami sa zaoberá paremiológia. Patrí medzi parémie a malé formy ľudovej slovesnosti. Na rozdiel od príslovia nie je jeho obsahom zovšeobecnená ľudová múdrosť.
Príklad: "Padla kosa na kameň. Kto sa bojí nech nejde do lesa. Ten by preskočil aj vola."
Paremiológia

Paremiológia je odvetvie folkloristiky, ktoré skúma pôvod, vývin a spôsob existencie parémií (napr. príslovia, porekadlá, pranostiky a hádanky.
Parts per million

Ppm (z angl. "parts per million") je podobne ako percento spôsob, ako vyjadriť zlomok – milióntinu – celým číslom. Napríklad zápis "45 ppm" znamená 45 milióntin, t. j. 0,000045, alebo 45 x 10−6, či 0,0045%, prípadne 0,045‰.
Naopak, percento a promile sa dá vyjadriť ako:
Typické použitie.
Koncentrácia.
Ppm sa obvykle používa na vyjadrenie koncentrácie v chémii a príbuzných vedách. Používa sa niekedy v elektronike, napr. na vyjadrenie čistoty kryštálu.
Jednotka ppm (Parts per milion) - vyjadruje počet častíc na 1 milión ostatných
častíc (značí teda jej molový zlomok), alebo 0,0001 %.
Chybovosť.
V automobilovom priemysle sa používajú jednotky rádu ppm najmä na vyjadrenie kvality dodávky – koľko chybných kusov pripadá na 1 milión dodaných kusov. Firmy využívajú na vyčíslenie ppm rôzne metodiky. Výsledky sa najčastejšie prezentujú formou grafov, v ktorých sa porovnáva ppm od viacerých dodávateľov za určité obdobie, alebo vývoj ppm u jedného dodávateľa, s cieľom zistiť či má ppm klesajúcu/rastúcu tendenciu.
Existuje aj tzv. logistické ppm, ktoré by sme mohli rozčleniť na dodávateľské a zákaznícke z pohľadu firmy, v ktorej pracujete.
– zákaznícke logistické ppm /customer logistic ppm/ – vyjadruje počet kusov nedodaných načas zákazníkovi, pripadajúcich na 1 milión vyexpedovaných kusov z našej firmy. Takmer každá firma používa iné pravidlá pre stanovenie tzv. logistického incidentu – niečo ako reklamácia termínu dodávky, času dodania tovaru, označenia tovaru... Niektoré firmy považujú za problém aj dodanie tovaru predčasne, teda pred dohodnutým dodacím termínom, iné až po uplynutí dodacieho termínu. Čiže všetky kusy, ktoré zákazník obdrží napr. 1 deň pred dohodnutým termínom dodávky, budú zahrnuté do kalkulácie tohto ppm.
– dodávateľské logistické ppm /supplier logistic ppm/ – vyjadruje počet kusov, ktoré nám náš dodávateľ nedodá včas, resp. v stanovený termín, pripadajúcich na 1 milión dodaných kusov.
Logistické a kvalitatívne ppm vo výraznej miere ovplyvňujú výsledky hodnotenia dodávateľov /supplier evaluation/. Základom každého obchodu je samozrejme dodať včas, presné množstvo, riadne označené a v požadovanej kvalite.
Vlnová dĺžka

Vlnová dĺžka je vzdialenosť medzi opakujúcimi sa periódami vlnenia. Označuje sa malým gréckym písmenom lambda (λ).
Vlnová dĺžka závisí od frekvencie vlnenia a rýchlosti šírenia vlny:
kde
Pre elektromagnetické vlnenie vo vákuu sa dá vyjadriť tento vzťah zjednodušene (približne):
vlnová dĺžka formula_5 [m] = 300 / frekvencia [MHz].
Pre zvuk sa tento vzťah dá vyjadriť zjednodušene (približne): 
vlnová dĺžka formula_5 [m] = 343 / frekvencia [Hz].
V kvantovej fyzike sa vďaka časticovo-vlnovému dualizmu dá vyjadriť aj vlnová dĺžka častice v závislosti od jej energie (resp. hybnosti) - pozri de Broglieove vlny.
Ppm

Skratka ppm (alebo PPM) môže byť:
Archimedov zákon

Archimedov zákon je fyzikálny zákon z hydrostatiky, ktorý sformuloval grécky učenec Archimedes zo Syrakúz. Príbeh objavu tohoto zákona Archimedom je spísaný v knihe De architectura od Vitruvia.
Znenie Archimedovho zákona.
"Na teleso ponorené do kvapaliny pôsobí hydrostatická vztlaková sila, ktorej veľkosť sa rovná tiažovej sile kvapaliny, s rovnakým objemom ako je objem ponorenej časti telesa."
Vysvetlenie.
Máme teleso v tvare kvádra v kvapaline, s rozmermi formula_1 a hustotou formula_2 tak, že horná strana je v hĺbke formula_3 pod voľným povrchom kvapaliny. Hustotu kvapaliny označme formula_4. Predpokladajme, že na teleso ponorené do kvapaliny pôsobí iba tiažová sila formula_5 a hydrostatická vztlaková sila formula_6. Veľkosť tiažovej sily sa potom dá vyjadriť v tvare formula_7. Veľkosť hydrostatickej vztlakovej sily vyjadríme v tvare formula_8. Výslednica oboch týchto síl závisí od hustoty tuhého telesa formula_2 a hustoty kvapaliny formula_4, v ktorej je teleso ponorené, pretože
Dôsledky.
Možné prípady výslednej sily, ktorá pôsobí na tuhé teleso.
Pre pomer ponorenej časti telesa ku objemu celého telesa platí:
Objem ponorenej časti telesa je tým väčší, čím je menšia hustota kvapaliny. Tento princíp sa využíva pri meraní hustoty kvapalín pomocou hustomera. Na princípe aerostatického vztlaku fungujú napr. balóny a vzducholode.
Hmotnosť vytlačenej kvapaliny je priamo úmerná objemu vytlačenej kvapaliny. Preto, ak máme dva objekty s rovnakou hmotnosťou, ale rozdielnym objemom, tak teleso s väčším objemom je nadľahčované väčším vztlakom.
Zovšeobecnenie.
kde
Salmonelová septikémia

Salmonelová sepsa je vážne infekčné ochorenie, vyvolané akýmkoľvek druhom salmonel okrem S. typhi a S. paratyphi (vyskytujú sa sepsy vyvolané aj týmito baktériami, v MKCH-10 však majú iné zaradenie). Neliečená má 25% úmrtnosť.
Patogenéza a rizikové faktory.
Podstatou je preniknutie obyčajne len v tráviacom trakte pôsobiacej salmonely do krvného obehu. Imunitný systém si s patogénom nedokáže poradiť a ten sa začne v krvi bez obmedzení množiť (septikémia v užšom zmysle slova). Vyššie riziko je u detí a ľudí s poruchou imunity (AIDS, rakovina).
Klinický obraz, komplikácie a liečba.
Klinický obraz, komplikácie a liečba sa neodlišujú významne od sepsy, spôsobenej iným mikroorganizmom: podávajú sa na vyvolávací činiteľ citlivé antibiotiká, doplňujú sa straty tekutín a elektrolytov, liečia sa prípadné následky zlyhávania alebo zlyhania jednotlivých orgánov.
Elektrina

Elektrina alebo Elektrika môže byť:
Mirko Nešpor

Mirko Nešpor (* 28. september 1924, Skalica – † 17. december 1944, Bratislava) bol slovenský vysokoškolák, študent Stavebnej fakulty SVŠT v Bratislave, antifašista a účastník Slovenského národného povstania.
Život.
Narodil sa ako jedno z piatich detí Antona Nešpora a Ľudmily Nešporovej, rodenej Korčákovej v Skalici. Tu aj študoval na osemročnom gymnáziu. Neskôr sa spolu s rodičmi presťahoval do Holíča. Napriek tomu, že vynikal v matematike a fyzike, s pokračovaním štúdia na vysokej škole z finančných dôvodov váhal. Na Vysokej škole technickej v Bratislave začal študovať až po tom, čo si zabezpečil štipendium, ktoré ho však zaväzovalo zostať pracovať po skončení štúdia 5 rokov v štátnej službe. Už v tej dobe bol presvedčený antifašista.
Do ilegálnej činnosti sa zapojil v lete 1944. Po skončení 1. ročníka odišiel na prázdninovú prax na stavbe priehrady v Ústí nad Oravou. Tam sa spolu s Ľubomírom Linhartom podieľal na organizovaní a zakladaní národných výborov v obciach na Orave. Po príchode do Banskej Bystrice bol poverený odovzdávať politické inštrukcie ilegálnemu hnutiu na Orave, tam sa tiež niekoľkokrát zapojil so zbraňou v ruke do ozbrojeného boja. Cestu cez územie obsadené nacistami uskutočnil dvakrát. Svoje postrehy z obsadeného územia, protifašistického hnutia na Orave a partizánskych bojov odovzdával redakcii povstaleckých novín "Pravda". Koncom októbra sa zúčastnil partizánskeho boja v Nízkych Tatrách, kde ochorel a na odporúčanie velenia jednotky sa vrátil do rodiska, kde žil v ilegalite.
Pred zatknutím sa rozhodol ujsť do Bratislavy, na železničnej stanici v Skalici ho 13. decembra zatkli príslušníci Hlinkovej gardy. Tam bol podrobený krutému dvojdňovému výsluchu. Dňa 16. decembra ho previezli na Ústredňu štátnej bezpečnosti do Bratislavy na Vlčkovej ulici 35, no po tom, čo vyšlo najavo, že dobitý väzeň nehodlá vypovedať ani po krutom mučení, sa ho rozhodli vyšetrovatelia zbaviť. Mirko Nešpor bol popravený v pivničnej cele. Podľa oficiálnej správy väzeň Nešpor spáchal samovraždu a obesil sa. Odporuje tomu skutočnosť, že v čase smrti mal ruky pevne zviazané reťazou, ktorá sa mu zarezala hlboko do rúk. Tieto rany boli tak bolestivé, že ruky prakticky nemohol dať od seba.
Pamiatka.
V Bratislave bola v minulosti po ňom pomenovaná ulica a vysokoškolský internát, v Holíči mu bol odhalený pomník. Pamätnú tabuľu má aj v rodnej Skalici. V súčasnosti je po ňom pomenovaná ulica v Trenčíne, Šali, Prešove, Košiciach, Senici, Malackách, Michalovciach, Námestove, Palárikove, Šaštíne-Strážach, Lučenci, Holíči, Gbeloch, Žiline, Kysuckom Novom Meste, Liptovskom Mikuláši, Bystričanoch, Poprade-Veľkej a v Banskej Bystrici. In memoriam bol vyznamenaný Radom SNP I. triedy. V roku 1946 mu bol udelený titul Ing.
Random early detection

Random early detection (RED) je algoritmus pre správu frontu a pre prevenciu zahltenia.
Pri bežnom algoritme tail drop zaraďuje do frontu (buffera) router či iný sieťový komponent toľko paketov, koľko sa vojde a ostatné jednoducho zahodí. Zahltenie je stav, kedy je front neustále plný. Tail drop nerozdeľuje rovnomerne miesto vo fronte medzi jednotlivé toky. Tiež môže spôsobiť, že všetky TCP spojenia sa súčasne odmlčia a potom súčasne znova začnú vysielať - TCP globálna synchronizácia. Tak sa sieť v cykloch nevyužíva a následne preťažuje.
RED existuje na riešenie týchto problémov. Neustále sleduje priemernú dĺžku frontu a zahadzuje (alebo označuje - v prípade použitia s ECN) pakety na štatistickom základe. Ak je front takmer prázdny, všetky prichádzajúce pakety sú prijaté. S nárastom dĺžky frontu rastie aj pravdepodobnosť zahodenia paketu. Pri zaplnení frontu je pravdepodobnosť zahodenia 1 a zahadzujú sa všetky prichádzajúce pakety.
RED preto rozdeľuje miesto vo fronte rovnomernejšie ako tail drop. Čím väčší je tok, tým častejšie budú jeho pakety zahadzované. Tým aj predchádza TCP globálnej synchronizácii.
RED činí diferenciáciu QoS nemožnou. Weighted RED (WRED) a RED In/Out (RIO) poskytujú skorú detekciu s istými ohľadmi na QoS.
Heinrich Rudolf Hertz

Heinrich Rudolf Hertz (* 22. február 1857, Hamburg, Nemecko – † 1. január 1894, Bonn) bol nemecký fyzik a mechanik, podľa ktorého je pomenovaná fyzikálna jednotka frekvencie hertz.
Bol prvým, kto experimentálne dokázal existenciu elektromagnetického žiarenia vytvorením prístroja vysielajúcim rádiové vlny na frekvencii UHF.
Yngwie Malmsteen

Yngwie Malmsteen, vlastným menom Lars Johan Yngve Lannerbäck (* 30. jún 1963, Štokholm) je švédsky heavymetalový gitarista, skladateľ, a textár.
Narodil sa v Štokholme, ako najmladšie dieťa v muzikálnej rodine. Posadnutosť gitarou a záujem o hudbu u malého Yngwieho začali 18. septembra 1970, keď ako sedemročný videl v televízii špeciálny dokument o smrti Jimiho Hendrixa. Jeho oficiálna internetová stránka uvádza citát:"„V deň, keď zomrel Jimi Hendrix, narodil sa gitarista Yngwie Malmsteen“."
Stretnutie s hrou husľového virtuóza devätnásteho storočia Niccola Paganiniho, naňho zapôsobilo natoľko, že ho uvádza ako svoj najväčší hudobný vzor. Okrem Paganiniho na Malmsteena mali hudobný vplyv aj Jimi Hendrix, Genesis, Brian May, Uli Jon Roth, a Ritchie Blackmore s Deep Purple.
V roku 1981 sa presťahoval do USA, kde vystupoval v skupinách Steeler a Alcatrazz. Od roku 1983 po odchode z Alcatrazzu začal vystupovať sólovo.
Od začiatku kariéry používa gitary Fender Stratocaster. 
Ovplyvnil mnoho gitaristov a skupín 80. rokov, hrajúcich najmä neoklasický heavy metal.
V roku 2003 sa Yngwie Malmsteen spolu s Joe Satrianim, Steve Vaiom zúčastnil severoamerického turné koncertného zoskupenia G3.
Synagóga status quo ante

Synagóga status quo ante je synagóga v Trnave, ktorá patrí v súčasnosti Galérii Jána Koniareka. Organizujú sa v nej vernisáže.
Pochádza z roku 1891 (iný zdroj 1897), kedy tam bol rabínom Simon Sidon, ktorý patril k tým, čo chceli zachovať status quo ante, stav pred rozkolom v uhorskej židovskej komunite medzi reformovaným a ortodoxným smerom. 
Reprezentuje architektúru uplatňujúcu orientálne prvky v štýle historizmu. Jej dispozíciu tvorí apsida a modlitebňa obkolesená galériou pre ženy, ktorú podopierajú liatinové stĺpy s kompozitnými hlavicami. V strede modlitebne sa otvára kopula pôvodne so sklenenou výplňou.
Pred synagógou je pamätník židovským obetiam druhej svetovej vojny.
Tauridský Chersonézos

Tauridský Chersonézos (iné názvy: Taurský/Skýtsky Chersonézos, Taurský/Skýtsky Chersonésos, Chersonézos, Chersonesus, Tauris, Taurida ; po grécky "Tauriké" alebo "Tauris" alebo "Taurida"; po latinsky "Taurica" alebo "Chersonesus Taurica") je staroveký názov polostrova Krym. Podľa niektorých autorov však ide o novovekú chybu a v staroveku Tauris označoval iné územie.
V gréckej mytológii naň Artemis preniesla Ifigéniu z Aulidu, kde ju zachránila pred obetovaním. Ifigénia tu pôsobila ako Artemidina kňažka.
Chersonézos

Chersonézos (po gr. doslova "polostrov"; po grécky "Chersonésos", po latinsky "Chersonesus") môžu byť tri staroveké lokality:
Rick Wakeman

Richard Christopher Wakeman (* 18. máj 1949, Perivale, Londýn, Anglicko) je britský hudobník, jeden z najznámejších sólových hráčov na klávesové nástroje, mnohými považovaný za najvplyvnejšieho klávesistu všetkých čias.
Wakeman je virtuóz s klasickým hudobným vzdelaním známy z účinkovania v progresívnych skupinách The Strawbs a Yes a zároveň svojou veľmi bohatou sólovou kariérou. 
Hrá na celý rad klávesových nástrojov od akustického klavíra, čembala a klavichordu až po elektronické hudobné nástroje. 
Mnohoročná hudobná kariéra Ricka Wakemana zahŕňa také štýly a druhy ako symfonický rock, art rock, "new age", neoklasiku, kresťanský rock a tvorbu filmovej hudby.
Hodinový signál

Hodinový signál alebo hodinový impulz (slangovo "hodiny", angl. "clock", skr. "CLK") je (obvykle digitálny) elektrický signál, ktorého zmena spôsobuje zmenu stavu sekvenčného digitálneho elektronického obvodu.
U zložitejších sekvenčných obvodov (napr. mikroprocesor) určuje frekvencia hodinového signálu pracovnú frekvenciu obvodu a nazýva sa aj taktovacia frekvencia.
Zvláštnym prípadom hodinového signálu je synchronizácia prenosu údajov po sériových zberniciach, kde sa hodinový signál vo vysielači kvôli úspore materiálu vedenia v procese kódovania často zlučuje s dátami, a v prijímači je potrebné ho počas dekódovania rekonštruovať. Kód, ktorý takéto zlúčenie hodinového signálu s dátami umožňuje, sa anglicky nazýva self-clocking (dosl. preklad „samotaktovací“), napr. Manchester, biphase, MFM a pod.
Podobná situácia je u mnohých pamäťových médií, napr. magnetická páska, pevný disk, optické médiá ako CD a DVD, kde je spolu s dátami zaznamenávaný aj hodinový signál a tiež je potrebné ho pri snímaní rekonštruovať.
Tlačiareň

Tlačiareň môže byť:
Lomnica

Lomnica môže byť:
Myš

Myš môže byť:
Tatranská Lomnica

Tatranská Lomnica (; ; ; ) je jedno z katastrálnych území mesta Vysoké Tatry, donedávna samostatná obec.
Tatranská Lomnica je jedna z najväčších osád na území Vysokých Tatier. Nachádza sa 6 km východne od Smokovca, na úpätí Lomnického štítu.
Sídli tu Astronomický ústav SAV.
Doprava.
Tatranskou Lomnicou prechádza Cesta slobody. 
Je tu železničná stanica na tratiach 185 Tatranská Lomnica–Studený potok a 184 Tatranská Lomnica–Starý Smokovec a dve stanice lanovky Tatranská Lomnica – Lomnický štít (stará za Grandhotelom Praha a nová neďaleko Cesty slobody).
História.
Toto územie malo od roku 1209, kedy bolo predmetom prvej kráľovskej donácie Ondreja II. viacerých vlastníkov. Posledným súkromným vlastníkom bol Ondrej Spóner, od ktorého toto územie odkúpil Uhorský štát v roku 1892. V tomto roku vznikli prvé štátne kúpele vo Vysokých Tatrách a ďalšia z tatranských osád -Tatranská Lomnica. V roku 1893 bol postavený Hotel Lomnica, v tom čase najväčší na území Vysokých Tatier, neskôr pozoruhodný Kúpeľný dom s bazénom a vodoliečbou. V roku 1905 bol postavený reprezentačný Grandhotel, ktorý bol v roku 1919 premenovaný na Grandhotel Praha. V tom čase vyrástli aj viaceré športoviská, lyžiarska a sánkarská dráha, klzisko, tenisové kurty.
V medzivojnovom období vyrástlo v Tatranskej Lomnici množstvo rodinných penziónov a súkromných rezidencií. V roku 1933 vyrástla aj najväčšia moderná zotavovňa Morava. Svoju hlavnú turistickú atrakciu získala osada v rokoch 1937 - 1940, keď bola vystavaná visutá lanovka na Skalnaté pleso a Lomnický štít. Jej výstavba umožnila aj výstavbu astronomických a meteorologických pracovísk pri Skalnatom plese a na Lomnickom štíte.
V šesťdesiatych a sedemdesiatych rokoch sa Tatranská Lomnica stala hlavným centrom odborárskej rekreácie na Slovensku. Pribudli nové hotely (Slovan, Horec), zotavovne (Urán, Odborár, Slovakia, Sasanka, Družba - teraz Willi). Majstrovstvá sveta v severskom lyžovaní 1970 priniesli so sebou ďalší rozvoj. Bola postavená nová kabínková lanovka z Tatranskej Lomnice na Skalnaté pleso, ktorá postupne nahradila starú.
Vďaka organizácii svetového zrazu medzinárodnej Asociácie karavanistov (FICC) vzniklo južne od Tatranskej Lomnice v roku 1974 veľké rekreačné a ubytovacie centrum, dnešný Eurocamp FICC s budovou recepcie, barom, bungalovmi, obchodmi, saunou, bazénom.
História lanoviek vo Vysokých Tatrách.
Visutá lanová dráha od Grandhotela Praha po vyše 70 rokoch existencie doslúžila.
Ian Anderson

Ian Scott Anderson (* 10. august 1947, Dunfermline Škótsko) je škótsky rockový hudbník, inštrumentalista, spevák, skladateľ a textár, zakladateľ a extravagantný líder progresívnej rockovej skupiny Jethro Tull. 
Hrá na flaute, akustickej gitare a mandolíne, ktoré spolu s jeho ľahko rozpoznateľným hlasom dodávajú skupine charakteristický zvuk.
Bol prvým hudobníkom, ktorý zaviedol do rockovej hudby flautu a dodnes sa nepriblížil žiaden iný hudobník k jeho hracej kvalite. 
Počas svojej kariéry Anderson nahral odlišné sólové albumy. V roku 1983 „Walk Into The Light“, v roku 1995 flautovu inštrumentálku „Divinities“ nahranú so symfonickým orchestrom (prvé miesto v rebríčku časopisu Billboard, inšpirácia rôznymi náboženstvami a národmi), v roku 2000 zbierku piesní „The Secret Language Of Birds“ a v roku 2003 „Rupi's Dance“ na ktorej Ian prezentuje lásku k svojim mačkám, Rupi a Calliandre.
Ian Anderson žije v súčasnosti v juhovýchodnom Anglicku. Má nahrávacie štúdio, vlastní niekoľko spoločností, ktoré pôsobia v oblasti turistiky, vodných športov a spracovaní rýb. 
S manželkou Shonou vychovávajú dve deti Jamese a Gaela.
Ian o názve skupiny.
V rozhovore pre internetový magazín Contact Music povedal, že si občas želá, aby sa mohol vrátiť späť v čase a vybrať pre skupinu iné meno, lebo v čase, keď vymýšľal názov pre skupinu, nezaoberal sa tým príliš a teraz to úprimne ľutuje. Podľa jeho súčasného vkusu je názov veľmi "zálesácky": „Keby som mohol zmeniť jedinú vec, ktorá sa týka môjho profesného života, skupinu by som už nikdy nepomenoval po chlapíkovi, ktorý vynašiel sejací riadkovací stroj. Tull sa mi páči, znie to trocha ako medziplanetárna vojnová loď, ale Jethro, to je pre mňa tak trochu zálesácke slovo“.
Ruapehu

Ruapehu (maor. hlučná diera) je aktívny stratovulkán, nachádzajúci sa 40 km juhozápadne od južného brehu jazera Taupo. Je to zároveň najvyššia hora Severného ostrova a najväčšia aktívna sopka na Novom Zélande. Je súčasťou národného parku Tongariro a obľúbenou destináciou lyžiarov, turistov a horolezcov.
Vek hornín je datovaný na 200 000 rokov. Masív je tvorený prevažne andezitovými horninami. Posledná erupcia sa odohrala v októbri 1997, sopka eruptovala s malými prestávkami od roku 1950 (prevažne malé explozívne erupcie s občasným výskytom lahárov a lávových prúdov. Väčšie erupcie (spojené aj s devastáciou okolia) nastali 11. januára 1995 a 16. júna 1996.
Hora je známa aj vrtochmi počasia, všetci návštevníci sú upozorňovaní na nutnosť vybavenia základnými prostriedkami na prežitie. Časté zmeny počasia využívajú aj vojaci pri tréningoch prežitia.
Carlisle (sopka)

Carlisle je v súčasnosti neaktívna sopka, nachádzajúca sa v ostrovnej reťazi Aleuty, patriacej USA. Posledná doložená erupcia je z roku 1828, aj keď boli hlásené erupcie v rokoch 1838 a 1987, nepovažujú sa za potvrdené, nakoľko pozorovatelia neuviedli presne, ktorá zo sopiek v danej oblasti eruptovala (Carlisle, Cleveland, Uliaga, alebo Kagamil).
Sopka sa nachádza na neobývanom, 7 km širokom ostrove, ktorý celkom vypĺňa. Geologická história je veľmi slabo zdokumentovaná, pre sopku neboli vypracované žiadne geologické štúdie.
Superskupina

Superskupina je hudobný súbor, ktorého členovia majú úspešnú sólovú hudobnú kariéru, sú členmi iných hudobných zoskupení, či sú významní, často aj veľmi známi hudobní profesionáli. Tento výraz môže byť niekedy použitý aj pre skupinu hudobníkov, ktorá nemá špecifický preferovaný hudobný žáner. Termín je veľmi často používaný v súvislosti s rockovou hudbou, či s pop music, ale príležitostne je aplikovaný aj na iné žánre. Napríklad aj spoločné účinkovanie troch operných superstar, José Carrerasa, Plácida Dominga a Luciana Pavarottiho, bolo identifikované superskupina, ktorá mala zaužívaný medzinárodný názov The Three Tenors (Traja tenori).
Spuerskupiny sa niekedy formujú ako vedľajšie projekty, ktoré nemajú za cieľ trvalú spoluprácu ich členov. V iných prípadoch sa takáto skupina môže stať primárnym projektom kariéry členov. Superskupiny zčali byť populárne koncom 60. rokov 20. storočia. V nich členovia významných a úspešných kapiel spolu nahrali hudobné projekty a po ich vydaní sa opäť rozišli. Ďalšie formácie superskupín vznikali z charitatívnych dôvodov. V nich sa prominentní hudobníci zišli a svojim spoločným účinkovaním získavali prostriedky na podporu záchrany ohrozených skupín, či obetí nešťastných udalostí. Tieto charitatívne projekty začali byť bežnými od 80. rokov 20. storočia.
História.
Redaktor časopisu "Rolling Stone" editor, Jann Wenner, za prvú superskupinu v rockovej hudbe označil britské zoskupenie Cream, ktoré vznikla v roku 1966. Tvorili ju: Eric Clapton (člen The Yardbirds a blues rockovej kapelyJohn Mayall &amp; the Bluesbreakers), Jack Bruce (člen džezovo/rhythm and bluesovej skupiny The Graham Bond Organisation, GBO, a John Mayall &amp; the Bluesbreakers) a Ginger Baker (člen GBO). Skupina vznikla v roku 1966, nahrali spolu štyri albumy a v roku 1968 sa rozišli. Gitarista Clapton a hráč na bicie, Ginger Baker, potom spolu so Steve Winwoodom (člen The Spencer Davis Group a Traffic) a basgitarista Ric Grech (člen kapely Family) založili ďalšiu superskupinu, Blind Faith. Táto skupina spolu účinkovala jeden rok a nahrala jeden štúdiový album. 
Kritiky.
V roku 1974 v časopise "Time" v článku nazvanom „Návrat superskupiny“ písali, že superskupina je „silným, ale krátkodobým rockovým fenoménom“, ktorý je „amalgámom tvoreným talentovanými nespokojníkmi z rôznych kapiel“. V článku sa uznáva, že skupiny ako Cream a Blind Faith „vypredávali obrovské arény a niekedy aj ich hudba bola mega“, pričom výkony „boli poháňané ich súbojom s ich egami“. Avšak zatiaľ čo tento „hudobný súboj vzrušoval... robil robil aj ich rozchody nevyhnutnými“.
Piotr Alexejevič Veličko

Piotr Alexejevič Veličko (; * 1911, Čubar, Ruské impérium – † 1984) bol dôstojník Červenej armády, partizánsky veliteľ.
Život.
Do roku 1935 pracoval ako učiteľ. Po štúdiu na vojenskom tankovom učilišti v Ulianovsku a neskôr Vojenskej akadémie M. Frunzeho, roku 1938 pridelený k tankovým vojskám na Ďalekom východe ZSSR. Po nacistickom vpáde bojoval na východnom fronte. V roku 1942 pridelený k 15. výsadkovej brigáde, účastník bojov na Severozápadnom fronte, v ktorých bol ranený. V rokoch 1943 - 1944 bojoval v rámci partizánskeho zväzku M. Naumova ako veliteľ diverznej skupiny. Od roku 1944 veliteľ 11-člennej organizátorskej partizánskej skupiny vysadenej v noci z 25. na 26. júla 1944 pri Liptovskej Osade. Bola to prvá skupina sovietskych partizánov vyslaná Ukrajinským štábom partizánskeho hnutia na Slovensko. V auguste 1944 sa premiestnil do Kantorskej doliny a nadviazal spojenie s ilegálnym odbojom a dôstojníkmi slovenskej armády a už existujúcim partizánskym oddielom Viliama Žingora, do ktorého sa včlenil. Táto jednotka mala už za niekoľko dní vyše 1000 mužov. Vo svojom štábe v Sklabini 13. augusta 1944 rokoval s Jánom Golianom o spolupráci s povstalcami a príprave povstania. O výstrojovanie tejto jednotky sa starala protifašisticky naladená posádka z Martina. Partizáni ale zatiaľ nemali proti komu bojovať, z toho bol dosť prekvapený aj sám Veličko. Bolo zrejmé, že pred vysadením prvej organizátorskej skupiny, nemal Partizánsky štáb v Kyjeve celkom jasné predstavy o dianí na Slovensku.
Jednotky pod jeho velením zišli 21. augusta 1944 z Kantorskej doliny a v Sklabini opäť vyhlásili Česko-Slovenskú republiku, a to aj napriek tomu, že ubezpečil organizátorov povstania, že nebude bez ich súhlasu podnikať žiadne akcie. Sám Veličko prisľúbil Golianovi, že so svojimi jednotkami udrží Turiec tri týždne proti dvom nemeckým divíziám. Pre to, aby izoloval Turiec, vyhodil do vzduchu strečniansky, kraľoviansky a štubniansky tunel, čo neskôr samotným povstalcom sťažilo zásobovanie. Finančne sa zásobil prepadom fabriky v Turanoch. Počas SNP sa stal veliteľom 1. československej brigády M. R. Štefánika. Napriek predošlým ubezpečovaniam, nebol schopný povstaleckej armáde ani len zaistiť jej pravé krídlo severne od Váhu v Strečnianskej tiesňave a zaoberal sa viac súkromnými záležitosťami ako bojom na fronte. Toto jeho sabotovanie obrany pri Strečne, urýchlilo pád povstaleckej obrany v oblasti. Patril k najvýznamnejším partizánskym veliteľom v SNP a podstatnou mierou sa zaslúžil o jeho vyprovokovanie.
Po vojne pracoval v Kyjeve, v rokoch 1950 - 1958 na výstavbe železníc v severných oblastiach ZSSR. Od roku 1958 invalidný dôchodca v Charkove.
Vyznamenaný Leninovým radom, dvakrát Radom červenej zástavy, Československým vojnovým krížom 1939 (roku 1945), Radom SNP I. triedy (roku 1945) ako aj ďalšími sovietskymi a česko-slovenskými medailami. Je taktiež čestným občanom Žiliny, Martina, Ružomberka, Liptovského Mikuláša a iných menších obcí.
PostScript

PostScript je interpretovaný zásobníkový jazyk určený na opis grafického a textového obsahu stránok, používaný aj ako príkazový jazyk pre tlačiarne. Pochádza od spoločnosti Adobe.
Bitka o Ninive (612 pred Kr.)

Bitka o Ninive prebehla v roku 612 pred Kr. Hlavné mesto Asýrie Ninive bolo vydrancované spojenými vojenskými silami Médov a Skýtov.